cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drienovka
Pôvod názvu
Zo slovného základu toponyma Drienové doplneného formantom -ov-k-a bol utvorený názov v ženskom gramatickom rode Drienovka ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii vrátane hydronymie ; porovnaj názvy vodných tokov napr. Hrabovka, Hrušovka, Jabloňovka, Jelšovka, Tisovka. Názov potoka bol štandardizovaný v roku 1976 v podobe Drieňovka. V roku 1994 bol názov potoka novo štandardizovaný v podobe Drienovka, keď spisovná podoba názvu s mäkkým ň rešpektujúca slovný základ apelatíva drieň bola nahradená nespisovnou podobou názvu s tvrdým n rešpektujúcou štandardizovaný názov obce Plevník-Drienové. Značný počet názvov iných potokov na Slovensku obsahuje slovný základ všeobecného podstatného mena drieň: Drienický potok, Drienok, Drieňov, Drieňová, Drienovec, Drieňovec (prítok Budinského potoka), Drieňovec (prítok kanála Veľké Revištia-Bežovce), Drienovský potok, Drieňovský potok (prítok Východného Turca), Drieňovský potok (prítok Slatiny), Drieňovský potok (prítok Kútočného potoka), Drieňovský potok (prítok Štiavnice), Drieňovský potok (prítok Mačacieho potoka), Drieňový potok (prítok Bukového potoka), Drieňový potok (prítok Žitavy) i kanálov: Drieňový kanál, Drieňovský kanál, Drieňovec. Názvy týchto vodných tokov majú podobnú motiváciu: buď v svojom pomenovacom procese prebrali s prípadnou modifikáciou do svojho názvu časť názvu sídelného objektu (obce, časti obce) respektíve nesídelného objektu (vrchu, lesa) alebo v pomenovacom procese primárne využili slovný základ apelatíva drieň.
Saint-André-d’Allas
Saint-André-d’Allas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Friville-Escarbotin (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Antoine-Cumond
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šimon Stylita
Šimon Stylita (iné mená: Symeón Stylita, Symeon Stylita, Simeon Stĺpnik, Simeon Stylita, Simeon Stylites,, ) môže byť:
Saint-André-de-Double
Saint-André-de-Double je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frohen-sur-Authie
Frohen-sur-Authie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kruishoutem
Kruishoutem je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 8 140 obyvateľov (2011).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Kruishoutem pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Kruibeke
Kruibeke je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 15 820 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Kruibeke pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Július Schubert
Július Schubert, v niektorých zdrojoch uvádzaný ako Július Šubert, maďarsky Schubert Gyula (* 12. december 1922 Budapešť, Maďarsko – † 4. máj 1949, Turín, Taliansko) bol slovenský futbalista, reprezentant Československa.
Kariéra
V sezóne 1945/46 už ako hráč klubu Kőbányai Barátság strelil 34 gólov, no tento výkon mu stačil „len“ na umiestnenie v prvej desiatke najlepších strelcov ligy. Maďarská liga mala v tom období výnimočných kanonierov, kráľom strelcov sa stal Ferenc Deák s neuveriteľným počtom 66 gólov, čo je absolútny rekord v histórii európskych ligových súťaží! Druhý v poradí Gyula Zsengellér mal na konte 51 gólov, vtedy len 19-ročný Ferenc Puskás 36 gólov. Schubert dokázal v dvoch zápasoch streliť po štyri góly, proti mužstvám Szentlőrinci (4:3) a Dózsa MaDISz (8:2). 14. apríla 1946 reprezentoval výber Budapešti v medzimestskom stretnutí s Viedňou (1:1).
V roku 1946 prestúpil do ŠK Bratislava, v rámci presídľovacej akcie medzi Československom a Maďarskom prišli do mužstva aj ďalší repatrianti Ladislav Kubala, Rudolf Ilovszky a Ferenc Procenko. V belasom drese sa prvý krát predstavil 11. júla 1946 v prípravnom zápase s poľskou Cracoviou (5:0). Prvý ligový zápas odohral proti SK Kladno, prvý ligový gól strelil pri vysokom víťazstve 6:1 nad SK Libeň. V sezóne 1947/48 bol s 11 gólmi druhým najlepším strelcom mužstva, viac gólov ako on strelil len Gejza Šimanský (16). Pekné úspechy dosahoval ŠK Bratislava na medzinárodnej scéne, reprezentáciu Rakúska rozdrvili 6:1 (Schubert dal gól z 11 m), majstra ZSSR CDKA Moskva porazili 3:2 (Schubert vyrovnal na 2:2 zblízka prízemnou strelou). Najčastejšie hral útok v zložení Gürtler, Kubala, Forejt, Schubert, Šimanský.
Schubert reprezentoval raz výber Slovenska proti výberu Stredného Poľska (5:1) a päťkrát výber Bratislavy v medzimestských stretnutiach s výbermi Viedne, Brna, Lodže a okresu Zaglebie.
Schubert sa zúčastnil na historickom zájazde klubu do Mexika a USA, k úspešnej bilancii turné prispel siedmimi gólmi. V zápase s mužstvom Veracruz utrpel zranenie nohy a kvôli následným komplikáciám po návrate zo zámoria šesť týždňov nehral. Po odchode Kubalu z ŠK Bratislava chcel Schubert odísť do Ferencvárosu, nakoniec sa jeho novým pôsobiskom stalo Taliansko. S Bratislavou sa rozlúčil 7. novembra 1948 v zápase proti Trnave (0:1). Na sklonku roka 1948 odcestoval do Turína podpísať zmluvu s FC Turín. Do tímu nazývaného Grande Torino (Veľký Turín) ho angažoval prezident klubu Ferruccio Novo.
Turínčania nemali v 40. rokoch 20. storočia v talianskej lige konkurenciu. V rokoch 1943, 1946, 1947 a 1948 získali štyri majstrovské tituly v sérii a v rozbehnutej sezóne 1948/49 kráčali za ďalším titulom. Mužstvo tvorilo základ reprezentácie Talianska, 11. mája 1947 nastúpilo proti Maďarsku až desať hráčov Turína. Najväčšou hviezdou tímu bol Valentino Mazzola. Schubert v silnej konkurencii nedostal veľa príležitostí, väčšinou sa striedal na ľavom krídle s Francom Ossolom. V granátovo-červenom drese Turínčanov odohral päť zápasov s jedným gólovým zápisom. V Serii A debutoval 6. januára 1949 v zápase 19. kola s Palermom (2:2), svoj jediný gól strelil o tri dni neskôr mužstvu Pro Patria, pri výsledku 1:0 to bol víťazný gól. V 21. kole 16. januára 1949 vyhralo Torino 2:0 nad Atalantou, v tomto zápase si zahral proti svojmu bývalému spoluhráčovi z ŠK Bratislava Júliusovi Korostelevovi. Posledný zápas odohral Schubert 30. apríla 1949 na ihrisku Interu Miláno (0:0). Žiaľ, bol to zároveň posledný zápas tohto skvelého mužstva na talianskej pôde.
Japonské národné florbalové družstvo žien
Japonské národné florbalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Japonsko v medzinárodných florbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Japonskej florbalovej asociácie (JFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1995. V júni 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 14. miesto.
Július Schubert
Kariéra
4. mája 1949 sa mužstvo Torina vracalo z Lisabonu, kde odohralo priateľský zápas s Benficou. Pri návrate došlo k leteckému nešťastiu, po náraze do Baziliky Suprega na predmestí Turína zahynulo 18 hráčov tímu a 13 členov posádky. Životná púť Júliusa Schuberta sa skončila vo veku 26 rokov; Schubert bol jediným zo zahynutých hráčov, ktorý nevysvetliteľne nemal počas pohrebu v Turíne prítomnosť príbuzných a priateľov, rovnako ako sa ešte žiadny príbuzný neaktivoval pre prípadnú repatriáciu jeho tela; v dôsledku toho bol pochovaný na monumentálnom cintoríne v Turíne spolu so 7 jeho padlými kamarátmi. Schubertov príbeh spracoval Domenico Beccaria v knihe''“Come nuvole nel vento. Il Grande Torino di Julius Schubert”'' ("Ako mraky vo vetre. Veľký Turín Júliusa Schuberta").
Japonské národné florbalové družstvo žien
Prvýkrát sa medzinárodne predstavilo na otvorených majstrovstvách Európy v roku 1995, na ktorých skočilo na poslednom 10. mieste. Jeho najlepším umiestnením je 8. miesto na Majstrovstvách sveta 2005. V roku 2017 z kvalifikácie na Novom Zélande postúpilo už na svoj 11. svetový šampionát. Na majstrovstvách Ázie a Pacifiku dosiahlo pri 4 účastiach 4 medaily, z toho v rokoch 2004, 2009 a 2011 zlaté.
Július Schubert
Kariéra
Július Schubert bol po Júliusovi Korostelevovi, Jánovi Arpášovi a Jánovi Chavkovi štvrtým Slovákom, ktorý si zahral v Serii A a zároveň prvým slovenským futbalistom s majstrovským titulom v elitnej európskej lige. Slovenský futbal čakal na ďalšieho majstra Talianska dlhých 71 rokov, v sezóne 2020/21 sa ním stal Milan Škriniar, hráč Interu Miláno.
Reprezentačná kariéra
Prvú príležitosť reprezentovať dostal 18. apríla 1948, keď nastúpil za B-mužstvo Československa proti Luxembursku. Rýchly a nebezpečne strieľajúci Schubert bol najlepším hráčom na ihrisku, k víťazstvu 4:2 prispel dvomi gólmi, najskôr otvoril skóre po prihrávke Peška a v druhom polčase po sólovom úniku zvýšil na 4:0. V A-mužstve Československa odohral dva zápasy, debutoval 23. mája 1948 v Budapešti proti Maďarsku. V omladenom tíme nastúpilo proti silnému súperovi päť nováčikov, útok hral v zložení Kokštein, Rýgr, Malatinský, Schubert a Klimek. Schubert sa presadil gólom, po prihrávke Malatinského vbehol do šestnástky a strelou do pravého horného rohu brány znížil stav zápasu na 1:2. Druhý štart si pripísal 31. októbra 1948 v Bratislave s Rakúskom (3:1). Bol to vôbec prvý zápas čs. reprezentácie na Tehelnom poli. Po Schubertovom úniku po ľavej strane a centrovanej prihrávke Hlaváček uzavrel skóre zápasu na 3:1.
Japonské národné florbalové družstvo žien
Výsledky
1 Išlo o otvorené ME
1 Hralo sa o A/B divíziu
Laarne
Laarne je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 12 135 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Laarne pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Strapačka zadymená
Strapačka zadymená je druh alebo varieta nejedlej huby z čeľade  lievikovcovité (Gomphaceae).
Systematika
Tento taxón sa zaraďuje buď ako samostatný druh Ramaria fumigata alebo ako varieta (prípadne alternatívne ako úplné synonymum) druhu strapačka fínska (Ramaria fennica); ak sa radí ako varieta, volá sa ''Ramaria fennica var. fumigata''. Strapačka zadymená niekedy zahŕňa všetky alebo niektoré z nasledujúcich taxónov (tu sú uvedené ako druhy, ale u niektorých autorov sú niektoré z nich chápané ako variety nejakého druhu): Aj ak sa vyššie uvedené taxóny klasifikujú ako samostatné taxóny, sú všetky veľmi príbuzné, a preto sa aj často spolu so strapačkou zadymenou a strapačkou fínskou zaraďujú do jedného komplexu druhov (či skupiny druhov či sekcie) v rámci rodu Ramaria. V minulosti niektorí autori nevhodne nazývali strapačku zadymenú vedeckým menom Ramaria fennica (správne ide o vedecke meno strapačky fínskej). Niektorí autori v minulosti nazývali vedeckým menom Ramaria fumigata špeciálne len druh, ktorý vo vyššie uvedenom zozname zodpovedá taxónom Ramaria violaceibrunnea a Ramaria asiatica.
Froyelles
Froyelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Strapačka zadymená
Výskyt
Strapačka zadymená rastie koncom leta a v jeseni v listnatých lesoch (na odumretých tvrdých drevinách). Je to dosť zriedkavá huba a je nerovnomerne rozšírená v celom miernom pásme severnej pologule a v južnej Austrálii.
Froyelles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Strapačka zadymená
Praktický význam
Je to nejedlá huba, pretože má horkú chuť.
Froyelles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strapačka zadymená
Možnosť zámeny
Zámena je možná s inými druhmi strapačiek (aj s mierne jedovatými ). Starším plodniciam je na prvý pohľad najviac podobná strapačka koralovitá.
Saint-Antoine-d’Auberoche
Saint-Antoine-d’Auberoche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v interkrose 2016
Majstrovstvá sveta v interkrose 2016 boli v poradí 12. majstrovstvá sveta v interkrose, ktoré organizuje Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Konali sa v Montreale, v Kanade v dňoch od 23.26. júla 2016, za účasti 5 mužských tímov a 3 ženských tímov. Okrem národných družstiev sa predstavili aj regionálne výbery. Zápasy sa odohrali v 2 halách Pavillon Lalemant, ktorý je súčasťou Collège Jean-de-Brébeuf. V mužskej i ženskej kategórii obhájili tituly reprezentácie Česka, ktoré vo finálových stretnutiach zvíťazili nad družstvami Quebeca.
Saint-Antoine-de-Breuilh
Saint-Antoine-de-Breuilh je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Kamenný potok (prítok Delne)
Kamenný potok je potok v regióne Šariš, na území obce Kokošovce v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy a ústi do Delne v povodí Torysy. Má dĺžku a je tokom VII. rádu.
Saint-Antoine-de-Breuilh
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamenný potok (prítok Delne)
Opis toku
Tečie od prameňa lesným extravilánom juhozápadným smerom, v priberá pravostranný bezmenný prítok, mení smer na juh, ktorý si ponecháva až do svojho ústia, pravým brehom obteká les Kamene, v  podteká cestu z Kokošoviec do časti obce Sigord, v  ústi v lesnom extraviláne do vodného toku Delňa v povodí Torysy ako jej pravostranný prítok, potok Delňa tvorí obecnú hranicu medzi Kokošovcami a obcou Abranovce.
Potápačské hodiny
náhľad|Potápačské hodinky (počítač) Potápačské hodiny sú hodinky alebo miniatúrny náramkový počítač, ktorý je určený na potápanie. Jeho úlohou je podávať potápačovi aktuálne všetky potrebné informácie o ponore.
Kamenný potok (prítok Delne)
Opis toku
Patrí do okresu Prešov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy v podcelku Šimonka. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj les s jednoslovným názvom Kamene, cez ktorý vodný tok preteká. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).
Frucourt
Frucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Božický mokřad
Božický mokřad je prírodná rezervácia ev. č. 5856 neďaleko obce Božice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 186 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je revitalizovaná mokraď s bohatým výskytom obejživelníkov, najmä kunky červenobruchej (Bombina bombina) a ďalších významných a vzácných druhov živočíchov a rastlín.
Saint-Aquilin
Saint-Aquilin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Emma Smetana
Emma Smetana, M.A. (úradne aj Emma Smetanová; * 11. február 1988, Praha) je česká herečka, muzikantka a novinárka. Má dvojité občianstvo, české a francúzske. V českých dokladoch má uvedené priezvisko: „Smetanová“, vo francúzskych neprechýlenú verziu: „Smetana“. V Česku žije od roku 2011, preto s výnimkou úradného styku používa neprechýlenú verziu svojho mena, na ktorú si počas svojho života v Francúzsku, Nemecku a Belgicku zvykla.
Novinárčina
V súčasnosti (2019) robí rozhovory pre internetovú televíziu DVTV.
V minulosti pracovala v spravodajstve Televízii Nova, z ktorej odšila po tom čo jej bolo niekoľkokrát zasahované do jej redaktorskej práce (napr. jej boli poškrtané otázky na premiéra Sobotku a iné).
Hudba
Od šiestich rokov hrá na klavír. V roku 2012 založila kapelu nesúcu jej meno, v ktorej spieva a hrá na klavír a gitaru. V marci 2016 vydala debutový hudobný album What I’ve Done, z ktorého pochádza aj pieseň „No Fire“.
Tracky
Robin Zoot - Lady & Trap feat. Emma Smetana
Lebbeke
Lebbeke je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 17 989 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Lebbeke pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Čekal
Čekal je prírodná rezervácia ev. č. 5898 neďaleko obce Olbramkostel v okrese Znojmo v nadmorskej výške 366 - 370 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je biotop rybníka s nadväzujúcim litorálnym pásmom a stromovým porastom pri vtoku s populáciami niektorých zvlášť chránených druhov, najmä kunky červenobruchej (Bombina bombina) a ďalších významných a vzácných druhov živočíchov a rastlín.
Catedral Metropolitana de la Ciudad de México
Metropolitná katedrála Nanebovzatia Panny Márie na nebesiach v Mexico City (špan. Catedral Metropolitana de la Asunción de la Santísima Virgen María a los cielos de la Ciudad de México) je rímsko-katolícka baroková katedrála a sídlo arcidiecézy Primada de México. Je najväčšou barokovou katedrálou sveta.
Gamaches (obec)
Gamaches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu Kosti
Nasledujúci zoznam je zoznam častí seriálu Kosti. Vysielal sa od 13. septembra 2005 do 28. marca 2017, dohromady vyšlo 246 častí v dvanástich sériach.
Gapennes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Astier (Dordogne)
Saint-Astier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gentelles
Gentelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Aubin-de-Cadelech
Saint-Aubin-de-Cadelech je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tatra 114
Tatra 114 a Tatra 115 je trojtonový cestný nákladný automobil s pohonom zadnej nápravy. Vyrábal ho podnik Tatra Kopřivnice v rokoch 1947 – 1949 a technicky vychádzal zo staršieho typu Tatra 27. Najvýraznejšou zmenou bolo použitie vzduchom chladeného vznetového motora. V krátkom období výroby vzniklo 407 kusov modelu 114, prevažne s valníkovou nadstavbou. Miernou modifikáciou vznikol typ Tatra 115, ktorý sa líšil predovšetkým dlhším rázvorom, jednoduchou montážou kolies vzadu a väčšími pneumatikami. V rokoch 1948 – 1949 bolo vyrobených 602 týchto vozidiel.
História
Po skončení druhej svetovej vojny znárodnená automobilka Tatra zamýšľala obnoviť výrobu jedného zo svojich najúspešnejších predvojnových nákladných vozidiel, trojtonovú Tatru 27. Rozhodovacie orgány centrálne plánovaného hospodárstva však Tatre prisúdili výrobu výhradne ťažkého nákladného vozidla Tatra 111 a okrem toho jedného typu vozidla osobného (Tatra 57 B, následne Tatra 600). Produkcia vozidiel trojtonovej kategórie bola pridelená automobilke Praga, s jej typmi RN a RND. Tatra však napriek tomu v roku 1946 obnovila výrobu typu Tatra 27 B. Ministerstvo priemyslu tolerovalo porušenie tohto nariadenia len kvôli kritickému povojnovému nedostatku nákladných vozidiel. Zážihový motor vozidla sa však kvôli vysokej spotrebe a povojnovému nedostatku benzínu ukazoval ako neperspektívny, preto konštruktéri Tatry pripravili modifikáciu so vznetovým motorom, sprvu označovanú ako Tatra 27d, neskôr premenovanú na Tatra 114.
Motor vznikol pomerne jednoducho, využitím prvkov "stavebnicového" dvanásťvalca T 111, ktorý poháňal rovnomenný ťažký nákladný automobil. Nový motor, označený T 103, mal objem 4,9 litra a najvyšší výkon 65 k pri 2200 ot./min. Jeho nevýhodou bola nízko umiestnená olejová vaňa, ktorá znížila svetlú výšku vozidla na, veľký predný previs tiež zmenšoval nájazdový uhol. Kapota motora dostala tvar podobný vozidlu Tatra 111. Okrem týchto úprav bola Tatra 114 prakticky zhodná s typom Tatra 27. Výroba vozidla začala v roku 1947, kedy vzniklo 309 kusov, už nasledujúci rok však skončila po vyrobení ďalších 89 vozidiel. Tatra následne prikročila k prepracovaniu modelu; výsledkom úprav bolo predĺženie rázvoru a ložnej plochy, osadenie väčších pneumatík a nahradenie zadnej dvojmontáže kolies jednoduchou. Tieto opatrenia mali za cieľ zlepšiť úžitkové vlastnosti vozidla, predovšetkým nedostatočnú svetlú výšku. Voz dostal nové označenie Tatra 115. Ešte v roku 1948 vzniklo 71 kusov, nasledujúci rok ich bolo 531. Tým však produkcia trojtoniek v Tatre natrvalo skončila a ustúpila rozšírenie výroby typu Tatra 111.
Motor a prevodovka
Tatru 114 a 115 poháňa radový, vzduchom chladený vznetový štvorvalec T103 s rozvodom OHV a priamym vstrekovaním. Kompresný pomer činí 16,5 : 1. Valce motora sú samostatné, s hlavami z hliníkovej zliatiny. Kľukový hriadeľ je zoskrutkovaný z piatich kusov a uložený v piatich valčekových ložiskách v kľukovej skrini z hliníkovej zliatiny. Chladenie obstaráva axiálny ventilátor, hnaný kľukovým hriadeľom pomocou dvoch klinových remeňov. Palivová nádrž na 110 l nafty sa nachádza na priečnej stene medzi kabínou a motorovým priestorom. Palivo prúdi pomocou dopravného čerpadla cez filter do vstrekovacieho čerpadla. Umiestnenie motora je vpredu, pozdĺžne pred prednou nápravou.
Motor má zdvihový objem (vŕtanie valcov, zdvih ). Dosahuje najvyšší výkon 47,8 kW (65 k) pri 2 200 ot./min.
Elektrická sústava pracuje s napätím 12 V, iba štartér motora je na 24 V. Vozidlo je vybavené 12 V dynamom s výkonom 300 W a dvoma 12 V akumulátormi po 150 Ah, umiestnenými pod sedadlom vodiča.
Za motorom je umiestnená suchá jednolamelová spojka, za ňou nadväzuje štvorstupňová nesynchronizovaná prevodovka.
Podvozok
Základ podvozku tvorí oceľová chrbticová rúra, vpredu opatrená prírubou pre blok motora a prevodovky. Vzadu je hnacia náprava s výkyvnými polosami. Tie sú odpružené priečnym poleliptickým listovým perom, uloženým na skrini rozvodovky. Nepoháňaná predná náprava má nezávislé zavesenie, tvorené dvojicou trojuholníkových ramien. Je odpružená priečnym poleliptickým listovým perom, upevneným na skrini prevodovky. Rozchod predných kolies je, zadných. Rázvor náprav je (T 114), resp. (T 115). Svetlá výška pod nápravami je (T 114), resp. (T 115).
Vozidlo je vybavené hydraulickou jednookruhovou brzdou na všetkých kolesách. Ručná brzda je prevodová, pôsobí na bubon za prevodovkou. Kolesá sú dvadsaťpalcové, s lisovanými oceľovými diskami rozmeru 6 × 20" a pneumatikami rozmeru 7,50 × 20" (7,25 × 20 " ), na zadnej náprave v dvojmontáži (T 114), resp. 10,5 × 20" s jednoduchou montážou na všetkých kolesách.
Kabína a nadstavby
Kabína vozidla je zmiešanej konštrukcie, s drevenou kostrou, potiahnutou oceľovým plechom. Čelné okno je dvojdielne šípové, opatrené dvoma elektricky poháňanými stieračmi. Dvere kabíny sú uchytené vpredu.
Väčšina vyrobených vozidiel mala drevenú valníkovú nadstavbu so sklápacími bočnicami s výškou. Okrem toho boli postavené pravdepodobne dva autobusy, z ktorých jeden slúžil pre vlastné potreby podniku Tatra.
Juraj Vyskočil
Juraj Vyskočil (* 18. november 1881, Viedeň † 6. jún 1951, Trnava ) bol slovenský podnikateľ, živnostník, dlhoročný starosta Trnavy a politik živnostenskej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Jeho rodina mala moravské korene. Býval v Trnave a venoval sa podnikaniu. Bol majiteľom pivovaru, sódovkárne, ako aj iných podnikov. Vo svojom meste požíval autoritu a dňa 24. novembra 1922 bol zvolený do novovytvorenej funkcie starostu Trnavy. Vo funkcii bol potvrdený aj po prvých obecných voľbách v roku 1923.
O pozíciu starostu sa uchádzal aj po obecných voľbách v roku 1927, avšak aj po opakovaní voľby získal ako jeho protikandidát Ján Gajdoš zhodný počet hlasov. Preto sa v zmysle vtedajšej legislatívy situácia riešila lósom, ktorý padol na Jána Gajdoša.
Po ďalších obecných voľbách v roku 1931 opäť zasadol do kresla starostu, v ktorom ho potvrdilo aj obecné zastupiteľstvo zvolené po voľbách v roku 1938. Vážnosť jeho autority zdôrazňuje aj skutočnosť, že v roku 1938 bol zvolený jednohlasne (napriek politickej pestrosti trnavského mestského zastupiteľstva). Vo funkcii starostu pôsobil do 19. októbra 1938. Po zrušení samosprávy bol na čelo Trnavy dosadený vládny komisár, ktorým sa stal dovtedajší vicestarosta František Orlický.
Juraj Vyskočil krátko pôsobil aj vo vysokej politike. V parlamentných voľbách v roku 1935 kandidoval za živnostenskú stranu do hornej komory Národného zhromaždenia. Senátorom sa však stal až dodatočne, po smrti Bohuša Kianičku v roku 1938. Senátorský mandát začal uplatňovať až 17. novembra 1938, teda v kritickom období medzinárodnej i vnútropolitickej krízy, kedy parlament začal ustupovať do úzadia a na prelome rokov 1938/1939 prestal vyvíjať akúkoľvek činnosť. Ešte v decembri 1938 však stihol tak, ako väčšina centralistických senátorov na Slovensku, vstúpiť do senátorského klubu HSĽS.
Aktivizoval sa aj vo viacerých stavovských a spoločenských inštitúciách. Bol funkcionárom odborného spoločenstva sódových vôd, Slovenského zemského zväzu obcí a miest alebo Športového klubu Trnava.
Unavení a zničení
Unavení a zničení je druhý štúdiový album slovenskej punk rockovej skupiny Slobodná Európa. Album vznikal v neradostnom období, keď členovia skupiny prepadávali drogám, čo je poznať aj z ponurých textov.
Skladby, na ktorých bubnoval Juraj Černý boli nahraté ešte v roku 1992. Zvyšok albumu sa nahral v roku 1994 za osem dní.
Pieseň Deti & heroín prevzala hudbu z piesne Puf a Muf, ktorú Braňo Alex napísal pre Zónu A.
Saint-Aubin-de-Lanquais
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gauville (Somme)
Gauville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Elżbieta Zawacká
Elżbieta Zawacká (* 19. marec 1909, Toruň – † 10. január 2009), známa aj pod prezývkou Zo, počas 2. svetovej vojny aktívna v poľskom podzemnom štáte, bola poľská univerzitná profesorka, inštruktorka skautingu, agentka SOE a bojovníčka za slobodu počas druhej svetovej vojny. Prezident Lech Kaczyński ju 3. mája 2006 povýšil na brigádnu generálku poľskej armády (druhá žena v histórii poľskej armády v tejto hodnosti). Niekedy ju nazývali "jedinou ženou v radoch cichociemni", prešla výcvikom špeciálnych operácií. Slúžila ako kuriérka Armie Krajowej (nosila listy a iné dokumenty z nacistami okupovaného Poľska poľskej exilovej vláde v Londýne a späť). Jej pravidelná trasa viedla z Varšavy cez Berlín a Švédsko do Londýna. Bola tiež zodpovedná za organizovanie trás pre ostatných kuriérov AK. Bola nositeľkou Rádu bieleho orla.
Životopis
Elżbieta Zawacká sa narodila v Toruni (nemecky Thorn), ktorá bola v tom čase súčasťou pruského územia po delení Poľska, a vyštudovala matematiku na Poznaňskej univerzite. Keď mala 10 rokov, v roku 1919 sa jej mesto Toruň vrátilo do obnoveného Poľska, ktoré v roku 1918 získalo nezávislosť. Maturitu zložila v poľskej Toruni. Koncom 30. rokov 20. storočia učila na niekoľkých stredných školách a súčasne pracovala ako inštruktorka v ženskom vojenskom výcviku PWK (Przysposobienie Wojskowe Kobiet). Počas invázie nacistického Nemecka do Poľska v roku 1939 bola veliteľkou ženského vojenského výcviku v sliezskom okrese. V septembri 1939 sa ako vojačka Ľvovského ženského pomocného práporu vojenskej služby (vytvoreného Občianskym výborom na obranu Ľvova) zúčastnila na obrane Ľvova.
V októbri 1939 sa zapojila do sliezskej vetvy ozbrojeného odporu pod krycím menom "Zelma", ktoré neskôr zmenila na "Zo". Koncom roka 1940 bola prevelená do Varšavy a začala vykonávať kuriérske cesty. V rokoch 1939 až 1945 na základe falošných dokladov viac ako stokrát prekročila hranice Ríše.
Bola tiež zástupkyňou vedúceho oddelenia zahraničného spojenia Domobrany Zagroda. Vo februári 1943 cestovala cez Nemecko, Francúzsko a Španielsko do Gibraltáru, odkiaľ sa letecky prepravila do Londýna. V Británii absolvovala parašutistický výcvik a 10. septembra 1943 zoskočila v Poľsku.
V marci 1944, keď Zo hrozilo zatknutie, bola stiahnutá z kuriérskej činnosti a preložená do služby na veliteľstvo Ženskej vojenskej služby. Bojovala vo Varšavskom povstaní a po jeho porážke sa presťahovala do Krakova, kde pokračovala v ilegálnej činnosti. V roku 1945 vstúpila do protikomunistickej organizácie Sloboda a nezávislosť (WiN), ale čoskoro z nej vystúpila a začala pracovať ako učiteľka. Nastúpila na Štátny úrad pre telesnú výchovu a vojenskú organizáciu na ministerstve národnej obrany, z ktorého musela v roku 1948 z politických dôvodov odísť.
V rokoch 1948 až 1951 pôsobila ako učiteľka v Lodži, Toruni a Olsztyne. V roku 1951 ju zatkol a mučil Úrad bezpečnosti (Urząd Bezpieczeństwa vtedajšieho poľského Ministerstva vnútra). Odsúdili ju na 10 rokov väzenia za vlastizradu a špionáž, ale trest jej skrátili a v roku 1955 ju prepustili.
Po prepustení z väzenia získala v roku 1965 doktorát na Gdanskej univerzite a nastúpila na miesto docentky na Vysokej škole pedagogickej v Gdansku. Bola riadnou profesorkou na Pedagogickom inštitúte Univerzity Mikołaja Kopernika v Toruni, kde v roku 1975 založila katedru andragogiky. V roku 1976 odcestovala do Londýna na vedeckú cestu, ale po návrate bola vystavená veľkému prenasledovaniu a represiám zo strany poľskej tajnej polície ako aj orgánov inštitútu, v ktorom pracovala. Prekonala dva infarkty, dlho sa zotavovala. Do dôchodku odišla v roku 1978 po tom, ako tajná polícia Służba Bezpieczeństwa katedru zrušila.
V 80. rokoch 20. storočia spolupracovala so Solidaritou.
Ešte ako šesťdesiatnička sa Elżbieta Zawacká venovala zbieraniu historických materiálov dokumentujúcich činnosť Krajinskej armády počas vojny. Ako dôchodkyňa sa k tejto práci vrátila. Vďaka jej angažovanosti skupina niekoľkých ľudí v Toruni koncom roka 1988 iniciovala založenie združenia bývalých vojakov domobrany (v súčasnosti Svetové združenie vojakov domobrany). Pôsobila ako podpredsedníčka prvej hlavnej rady organizácie, ktorá položila základy jej ďalšieho rozvoja. V roku 1990 iniciovala založenie nadácie "Archív Pomorskej domobrany". Bola jej prvou prezidentkou a o niekoľko rokov neskôr čestnou predsedníčkou správnej rady. "Klub histórie Antoniho Antczaka" bol neoddeliteľnou súčasťou nadácie založenej Zawackou a fungoval až do začiatku 21. storočia.
V roku 1989 jej bola udelená Stolemova medaila - vyznamenanie udeľované v Kašubsko-pomoranskom spolku osobám, ktoré sa mimoriadne zaslúžili o šírenie kultúrneho dedičstva a úspechov Pomoranska alebo o ich popularizáciu. V roku 1990 jej bol udelený Dôstojnícky kríž Rádu Polonia Restituta a v roku 1993 dôstojnícky kríž tohto rádu s hviezdou. Od roku 1996 pôsobila ako profesorka humanitných vied. V roku 1993 jej mestská rada Torune udelila titul čestnej občianky tohto mesta, v roku 2008 sa stala čestnou občiankou Piastova.
Dňa 3. mája 2006 ju prezident Poľskej republiky Lech Kaczyński na žiadosť varšavských veteránskych kruhov povýšil do hodnosti brigádneho generála. Po Marii Wittekovej sa stala druhou generálkou v histórii poľskej armády.
Profesorka Elżbieta Zawacká bola dvakrát vyznamenaná Rádom Virtuti Militari V. triedy a päťkrát Krížom za statočnosť; v roku 1995 ju prezident Lech Wałęsa vyznamenal Rádom bieleho orla. V roku 2002 získala od predsedu "Ústavu pamäti národa" profesora Leona Kieresa ocenenie "Kustód národnej pamäti".
Saint-Aubin-de-Nabirat
Saint-Aubin-de-Nabirat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Elżbieta Zawacká
Životopis
Zomrela vo veku nedožitých 100 rokov a bola pochovaná na cintoríne svätého Juraja v Toruni.
Saint-Aubin-de-Nabirat
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gézaincourt
Gézaincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kremnická skala
Kremnická skala je vrch v hlavnom hrebeni Kremnických vrchov. Leží severne od Skalky nad obcou Králiky, približne západne od Banskej Bystrice. Vrcholom prechádza značená turistická magistrála, v sedle Tunel napojená na Cestu hrdinov SNP.
Poloha
Nachádza sa v strednej, atraktívnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Žiar nad Hronom a Banská Bystrica. Východná časť hrebeňa zasahuje na katastrálne územie Tajova a Banskej Bystrice, západná časť patrí mestu Kremnica. Vrch leží v tesnom susedstve vrchu Skalka s vysielačom Suchá hora a rekreačného strediska. V severne položenom sedle Tunel je významná križovatka turistických trás.
Opis
Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý z južne situovanej Zlatej studne vedie cez Skalku a pokračuje cez Kremnickú skalu severným smerom na Vyhnatovú  a Svrčinník. Susedstvo strediska na Skalke, atraktívny hrebeň a sieť značených trás uľahčujú dostupnosť vrcholu. Z okolitých vrchov dominuje v tesnom susedstve na juhu spomínaná Skalka, severozápadným smerom susedí vrch Farba a severným Vyhnatová. Západné svahy sú pramennou oblasťou potoka Turček, ktorý odvádza vodu do rieky Turiec, východné svahy hrebeňa patria do povodia Hrona, do ktorého smeruje v tejto časti prameniaci Tajovský potok. Vrcholom vedie turistická magistrála, ktorá sa v blízkom sedle Tunel križuje s Cestou hrdinov SNP s jedinečným Görgeiho tunelom. Turistickým lákadlom je i ferrata, vybudovaná vo východnej, skalnatej časti vrchu.
Výhľady
Zalesnený hrebeň ponúka len málo lokalít vhodných na rozhľad, preto aj Kremnická skala umožňuje len obmedzené výhľady. Z vhodných miest je výhľad najmä na okolité vrchy pohoria, no zaujímavá panoráma sa otvára východným smerom. Pozorovateľná je najmä Zvolenská kotlina, Javorie, Poľana, Nízke Tatry a juhovýchodná časť Veľkej Fatry. Západným smerom možno vidieť časť Vtáčnika a Strážovských vrchov.
Matt Bomer
Matthew Staton „Matt“ Bomer (* 11. október 1977, Webster Groves, Missouri, USA) je americký herec. Preslávil ho televízny seriál Biele goliere (20092014).
Detstvo a mladosť
Narodil sa v Missouri a navštevoval Klein High School s hercom Lee Paceom. Obaja hrali v neziskovej divadelnej organizácií. V roku 2001 odpromoval na vysokej škole Carnegie Mellon University v Pittsburghu v Pensylvánii a získal bakalársky titul v odbore výtvarného umenia. V show u Ellen DeGeneres priznal, že už odmalička túžil po hereckej kariére.
Kariéra
Začínal v televíznych seriáloch ako napríklad All My Children, kde tiež začínali herci Sarah Michelle Gellarová či Josh Duhamel. V roku 2003 debutoval aj po boku Elizy Dushkuovej v seriáli Tru Calling, kde stvárnil priateľa hlavnej postavy. Objavil sa aj v thrilleri Tajomný let (2005) s herečkou Jodie Fosterovou, kde získal menšiu rolu. O dosť viac priestoru sa mu dostalo v roku 2006, v horore podľa skutočných udalostí, Texaský masaker motorovou pílou: Počiatok, kde sa vžil do úlohy Erica, ktorý je povolaný na vojnu.
V roku 2015 usiloval o úlohu Christiana Greya vo filme Päťdesiat odtieňov sivej. Konkurzom však neprešiel. Získal Zlatý glóbus v dráme The Normal Heart, kde stvárnil muža zomierajúceho na ochorenie AIDS. Matt musel kvôli postave schudnúť viac ako 20 kg. V jednom z jeho interview priznal, že to bolo veľmi zložité obdobie a veľmi to ovplyvnilo jeho zdravie a náladu.
Peter Sakmár
Životopis
Po kňazskej formácií a teologických štúdiách v Kňazskom seminára biskupa Jána Vojtaššáka v Spišskej Kapitule bol 17. júna 2006 vysvätený za kňaza spišským diecéznym biskupom Františkom Tondrom v Katedrále sv. Martina v Spišskej Kapitule. V rokoch 20062008 pôsobil ako kaplán v Oravskej Polhore.
Vo farnosti Uralsk v Kazachstane pôsobil od 5. júla 2008 do 19. júna 2011 ako kaplán, neskôr od 20. júna 2011 do 30. júna 2017 ako farár.
Od 1. júla 2017 pôsobil ako špirituál v interdiecéznom Kňazskom seminári v Karagande v Kazachstane.
Pápež František ho dňa 8. decembra 2020 vymenoval za apoštolského administrátora ad nutum Sanctae Sedis Apoštolskej administratúry pre katolíkov latinského obradu v Atyrau v Kazachstane. Na Slávnosť Zjavenia Pána 6. januára 2021 kánonický prevzal úrad apoštolského administrátora pri slávnostnej svätej omši v Chráme Premenenia Pána v Atyrau v Kazachstane.
Kauza Triptych Klaňanie troch kráľov
Kauza Triptych Klaňanie sa troch kráľov alebo len Kauza Triptych bola spravodajská hra proti biskupskému úradu v Banskej Bystrici a osobne biskupovi Rudolfovi Balážovi, ktorý v 90. rokoch bol kritikom Vladimíra Mečiara a podporoval Michala Kováča. Od 13. apríla 1994 bol Baláž predsedom Konferencie biskupov Slovenska (KBS). Slovenská informačná služba (SIS) pod vedením Ivana Lexu sa ho preto pokúsila zdiskreditovať obvinením, že chcel predať vzácny obraz, hoci je to kultúrna pamiatka. Nebola to pravda. Predať obraz bolo legálne, pretože nebol kultúrnou pamiatkou a navyše domnelý švajčiarsky kupec Thomas Grabner (nastrčený príslušník SIS), ktorý kúpu navrhol, ponúkal ozaj vysokú sumu 200 000 USD (podľa vtedajšieho kurzového prepočtu 6 400 000 Sk). Domnelý predaj sa uskutočnil 14. júla 1995 pod dohľadom SIS a PZ SR. Polícia následne zadržala reštaurátora a na biskupskom úrade zadržala triptych aj dvesto tisíc dolárov a viedla vyšetrovanie proti riaditeľovi biskupského úradu Jozefovi Hrtúsovi.
Kauza bola silne medializovaná v médiách, ktoré ovládala vládna koalícia vedená HZDS. Až po zmene vlády (po voľbách v roku 1998) bolo postupne odhalené, že predaj, ktorý sa vlastne neuskutočnil bola len provokácia pripravená SIS. Baláž skončil vo funkcii predsedu KBS 31. augusta 2000. Triptych banskobystrickému biskupskému úradu vrátili 17. novembra 2000 a vláda Mikuláša Dzurindu sa zároveň ospravedlnila za skutky štátnych orgánov. Dnes je triptych súčasťou zbierok Slovenskej národnej galérie.
Priebeh
Pod zámienkou, že má záujem o odkúpenie triptychu, sa v období jún až júl 1995 skontaktoval „švajčiarsky kupec“ s umeleckým reštaurátorom Ivanom Š. SIS napriek tomu, že dvakrát nezískala povolenie odpočúvala reštaurátorovi telefón a robila aj priestorové odpočúvanie a zhotovenie obrazových záznamov (filmovanie) v uzavretom súkromnom priestore.
Kupec, príslušník SIS Ján T., sa dvakrát stretol s reštaurátorom. Obe stretnutia sa uskutočnili pod kontrolou sledovačky SIS. Sledovanie prebiehalo v Kremnici, kde Ivan Š. býval, v okolí jeho ateliéru v Dolnej Vsi, ako aj v okolí Biskupského úradu v Banskej Bystrici. Úrad si dal ešte pred rozhodnutím o predaji nechal vyrobiť kópiu obrazu.
Počas samotného, SIS vyprovokovaného, predaja triptychu a dvoch barokových plastík dňa 14. júla 1995 v Žiari nad Hronom boli prítomní aj vysokí funkcionári SIS Jaroslav S. a Gejza V. Okrem nich bola pripravená sledovačka SIS a v akcii boli aj príslušníci polície, ktorí mali za úlohu následne zadržať predávajúceho reštaurátora. Najdôležitejšou úlohou sledovačky SIS bolo zabrániť tomu, aby sa 200 000 USD stratilo, pretože išlo o finančné prostriedky SIS. Napriek tomu, podľa Mitrovej správy, doteraz suma 200 000 USD nebola SIS vrátená. Následne na biskupskom úrade bola kvôli obrazu v rozpore so zákonom a bez prítomnosti biskupa Baláža vykonaná policajná prehliadka. Polícia zadržala triptych aj dvestotisíc dolárov, ktoré zaň kupec zaplatil, a viedla vyšetrovanie proti riaditeľovi biskupského úradu Jozefovi Hrtúsovi.
Súdna dohra
Reštaurátor bol istý čas vo väzbe a Hrtús bol obvinený z trestného činu a tiež mu hrozila väzba. Keby sa biskup už vtedy priznal, že o predaji rozhodol sám, väzba by hrozila aj jemu. Priznal sa k tomu až v roku 2004, keď v septembri 2004 na Okresnom súde Bratislava 3 prebiehalo súdne pojednávanie v kauze triptychu, v ktorej už boli obžalovaní bývalý riaditeľ SIS Ivan Lexa a jeho bývalý námestník Jaroslav Svěchota. Súd 25. januára 2005 uznal Lexu vinným z trestného činu zneužívania právomoci verejného činiteľa avšak Bratislavský krajský súd 26. apríla 2006 zrušil v plnom rozsahu prechádzajúci rozsudok Okresného súdu a Ivan Lexu oslobodil. Svěchota bol trestne stíhaný za neoprávnený výber 200 000 dolárov z kasy SIS. Pre smrť sa stíhanie voči nemu ukončilo.
Pozadie
11. marca 1994 po vystúpení prezidenta Kováča vyjadril parlament predsedovi vlády Mečiarovi nedôveru. Druhá Mečiarova vláda padla a HZDS odišlo do opozície. K moci sa dostala dočasná vláda Jozefa Moravčíka. Na jeseň 1994 sa konali predčasné parlamentné voľby, ktoré opäť vyhralo HZDS. Mečiarovi blízki spolupracovníci Oľga Keltošová a Ivan Lexa navštívili prezidenta Kováča a vyzvali ho, aby podal demisiu. Ten odmietol. Medzitým vznikla vládna koalícia HZDS – SNS – ZRS, ktorá počas ustanovujúcej parlamentnej schôdze z 3. na 4. novembra 1994 uchopila moc v štáte. Ivan Lexa sa stal predsedom nového osobitého úradu parlamentu na kontrolu činnosti SIS. 13. decembra 1994 musel vymenovať prezident opäť vládu Vladimíra Mečiara. Napätie medzi Mečiarom a Kováčom prerástlo do otvoreného konfliktu.
Biskup Baláž sa verejne zastal prezidenta Kováča, keď mu v roku 1995 koaličná väčšina vedená HZDS v parlamente protiústavne vyslovila nedôveru. (Koalícia mala len 83 hlasov a podpora odvolania prezidenta zo strany opozície neprichádzala do úvahy a preto bolo jasné, že koalícia nezíska potrebných 90 hlasov. Národná rada SR preto odhlasovala väčšinou hlasov vyslovenie „nedôvery“ prezidentovi, hoci ústava takýto inštitút nepozná. )
Symeón (stylita z Lesbu)
Svätý Symeón Stylites (* 765/766, Mytiléne, Lesbos†844, tamtiež) bol byzantský mních, askéta, odporca obrazoborectva. Jeho sviatok v Pravoslávnej cirkvi pripadá na 1. februára, keď sa jeho pamiatka slávi spolu s jeho bratmi. V minulosti sa pripomínal aj 27. apríla. Spomína sa v Synodikone pravoslávia.
Životopis
Narodil sa v Mytilénach na ostrove Lesbos do rodiny Hadriána a Konstantie. Svätými boli tiež jeho traja bratia. Ako osemročného ho matka zverila do výchovy jeho bratovi Dávidovi, ktorý bol mníchom v jednom z maloázijských kláštorov. Do kláštora vstúpil aj Symeón a neskôr bol dokonca vysvätený za kňaza. Po bratovej smrti sa vrátil do rodného mesta, kde začal žiť asketickým spôsobom života v Kláštore Narodenia Panny Márie. Po vzore svätého Symeóna Stylitu staršieho začal žiť ako stylita, pričom podľa legiend mal vykonať viacero zázrakov.
Ako predstaviteľ ikonodulského mníšstva bol však Symeón po istom čase z mesta obrazoboreckým biskupom vyhnaný. Spolu so siedmimi učeníkmi sa uchýlil na menších gréckych ostrovoch, odkiaľ bol však vyštvaný arabskými pirátmi, ktorí využívali chaos spôsobený povstaním Tomáša Slovana. Útočisko našiel v jednom z pevninských kláštorov a neskôr v Konštantínopole. V hlavnom byzantskom meste mal Symeon zázračne uzdraviť mladé dievča, Hypatiu, ktorú matka nútila k sobášu. Hypatia, ktorá chcela byť mníškou, podľa legendy zažila mystický zážitok a onemela. Keď neskôr stretla Symeóna, dostala meno Febronia a sedem dní pobudla v jeho blízkosti. Po tom, čo každý deň prijímala sväté prijímanie, mala byť schopná znova hovoriť. Jej domov premenili na ženský kláštor.
Za vlády cisára Teofila nastalo v Byzancii ďalšie prenasledovanie ikonodulov (832), v dôsledku čoho bol Symeón zatknutý, zbičovaný a vyhostený na ostrov Afusia. kde spolu s ďalšími mníchmi založil nový kláštor zasvätený Presvätej Bohorodičke. Po cisárovej smrti sa zúčastnil na procese obnovy ortodoxie (843). Po porážke obrazoborectva bol Symeónov brat vymenovaný arcibiskupom v Mytylénach a Symeón sa na ostrov vrátil spolu s ním. O rok neskôr zomrel a bol pochovaný v miestnom Kláštore Matky Božej.
Ginchy
Ginchy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Malý Ganek
Malý Ganek (nesprávne Malý Gánok,, , ) je severozápadný satelit (Veľkého) Ganku vo Vysokých Tatrách. Od masívu Vysoká ho delí Rumanovo sedlo, od Prostredného Ganku Malá Ganková štrbina a na severe z neho vybieha samostatný bočný hrebeň medzi Ťažkú a Bielovodskú dolinu. Z južnej strany leží pod Malým Gankom severovýchodné odvetvie Zlomísk a Rumanova dolinka.
Ginchy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Malý Ganek
Názov
Gang, „gánok“ znamená ľudový zastaraný slovenský pojem pre verandu, v regionálnom dialekte sa vyslovuje „ganek“. Vzťahuje sa na typickú terasu, sutinovú rampu, ktorá pozdĺžne pretína severozápadnú stenu Malého Ganku vo výške takmer 300 metrov nad Ťažkou dolinou. Nazývame ju Galériou Ganku. Názov prešiel do literatúry a kartografie vo svojej miestnej nárečovej forme. Nakoľko známejšia a správnejšia forma názvu „gánok“ je už archaická, rešpektuje sa všeobecne ľudový názov „ganek“ aj v ustálenej tatranskej zemepisnej nomenklatúre. Adjektívum „malý“ diferencuje tento vrchol od susedného Prostredného Ganku a od najvyššieho štítu masívu, od Ganku.