cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Regionálny rýchlik
Spoje
Bratislava – Žilina – Prešov – Humenné
Linka Zvolen - Košice
Linka Bratislava – Zvolen – Banská Bystrica
Linka Bratislava – Nové Zámky / Levice Linka Košice - Čop - Mukačevo
Linka Poprad - Stará Ľubovňa - Muszyna
Dohovor o medzinárodnej železničnej preprave
Dohovor o medzinárodnej železničnej preprave (po franc. COnvention relative aux Transports Internationaux Ferroviaires, skratka COTIF) je mnohostranná otvorená medzinárodná zmluva, ktorá bola podpísaná v roku 1980 v Berne a revidovaná vo Vilniuse v roku 1999. Dohovor má sedem dodatkov :
God Save the King
God Save the King (ak je vládnucím monarchom kráľovná, pieseň sa nazýva God Save the Queen) je štátna hymna Spojeného kráľovstva. Prvýkrát bola zverejnená v roku 1745 v Londýne.
Text
1. God save our gracious King ,
Long live our noble King,
God save the King! Send him victorious,
Hejnice (okres Ústí nad Orlicí)
Hejnice (okres Ústí nad Orlicí) je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 219 obyvateľov, z toho 113 mužov a 106 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 41,8 roka, ženy 40,7 roka).
God Save the King
Text
Happy and glorious,
Long to reign over us;
God save the King!
2. O Lord our God arise,
Scatter his enemies
And make them fall;
Confound their politics,
Frustrate their knavish tricks,
On Thee our hopes we fix,
God save us all!
3. Thy choicest gifts in store
On his be pleased to pour;
Long may he reign;
May he defend our laws,
And ever give us cause
To sing with heart and voice,
But be God's mercies known,
From shore to shore!
Lord make the nations see,
That men should brothers be,
And form one family,
The wide world over.
5. From every latent foe,
From the assassins blow,
O'er his thine arm extend,
For Britain's sake defend,
Our mother, prince, and friend,
6. Lord grant that Marshal Wade
May by thy mighty aid
Victory bring.
And like a torrent rush,
Rebellious Scots to crush.
Ifs
Ifs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 10922 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henry Ford
thumb|Ford T z roku 1923 náhľad|Ford – quadricykel Henry Ford (* 30. júl 1863, Wayne County, Michigan, USA – † 7. apríl 1947, Dearborn, Michigan,) bol americký vynálezca a podnikateľ, priekopník automobilového priemyslu.
Život
Narodil sa v rodine farmára ako jedno zo šiestich detí Mary a Williama Fordovcov. Vyrastal na rodinnej farme v Greenfielde v štáte Michigan. Vďaka tomu sa Ford skoro zoznámil s tvrdou manuálnou prácou. Už od svojich desiatich rokov bol fascinovaný technikou. V dvanástich videl lokomotívu, čo zmenilo jeho život. Bolo to prvé vozidlo bez zvieracieho ťahu, aké kedy videl. V šestnástich rokoch odišiel do neďalekého Detroitu, aby sa vyučil za zámočníckeho učňa. Pracoval v Drydock Engine Works v dielni na parné stroje. Než sa Henry Ford stal strojníkom, musel viac ako tri roky pracovať nevýnosne ako učeň. Po vyučení sa vrátil na otcovu farmu, kde sa venoval opravám parných strojov. Už vtedy ale vedel, že jeho osud leží inde. Nejaký čas myslel na využitie pary, ale po čase si uvedomil, že je táto cesta slepá. Čítaním vedeckých časopisov sa dozvedel o stroji nazývanom Otto (tichom plynovom motore). Odborníci sa zhodovali na jednom, že benzín nikdy nenahradí paru pri pohone motora. Henry Ford sa nevzdal a stále viac času a síl venoval vývoju strojov, ktorým patrila budúcnosť – benzínovým motorom. Ford sa od svojej práce nenechal odviesť napriek naliehaniu svojho otca a prísľubu pôdy, ak sa vzdá prekliatych strojov. V roku 1888 sa oženil s Clarou Bryant, s ktorou mal jediného syna.
V roku 1891 sa zamestnal v Edison Illuminating Company ako inžinier a po druhý raz opustil rodinnú farmu. Čoskoro sa stal hlavným inžinierom a mohol sa naplno pustiť do svojich experimentov. Každý večer po návrate z továrne domov trávil hodiny prácou na benzínovom motore. Úsilie a vytrvalosť neboli márne. V roku 1896 zostrojil svoje prvé samohybné vozidlo podobné bicyklu, zvané Quadricycle. Povzbudený svojim úspechom založil spolu s ďalšími investormi v roku 1899 Detroit Automobile Company. Chcel dokázať nesprávnosť tvrdenia, že automobil je hračka bohatých. Žiadny obchodník v Detroite by nebol investoval do tak riskantného podniku. Ľudia obvykle prijímajú nový výrobok váhavo, zvlášť keď je nahraditeľný. Spoločnosť Detroit Automobile Company však nikdy nepredala viac ako šesť alebo sedem automobilov ročne. Záujem spoločníkov bol vyrábať automobily na zákazku čo bolo v rozpore s Fordovou predstavou automobilu pre širokú verejnosť. Tieto rozpory narastali. Časom nechal ale svoju firmu zbankrotovať, lebo bol presvedčený, že jeho autá môžu byť ešte lepšie a je predčasné začínať s masovou výrobou. Ďalší pokus prišiel v roku 1901 s firmou Henry Ford Company. Vývoj postupoval dobre, ale čoskoro prišiel konflikt s investormi, ktorí namiesto Fordovej vízie lacného auta pre všetkých presadzovali luxusné modely. Neostávalo mu nič iné ako podnik opustiť, ten však nezbankrotoval, ale premenil sa na značku luxusných automobilov Cadillac Automobile Company.
Do tretice založil Ford Motor Company. Kde základné imanie bolo 28 000 dolárov a bolo vyzbierané od radových občanov. S touto spoločnosťou si naplnil svoju víziu do poslednej bodky. The Ford Motor Company začala vyrábať automobily v továrni na Mack Avenue v Detroite. Bol prvý, ktorý začal vyrábať autá na montážnej linke, čo umožňovalo masovú produkciu cenovo výhodných automobilov. Týmto ľudovým automobilom bol legendárny Ford T, ktorého sa od roku 1908 do roku 1927 vyrobilo a predalo neuveriteľných 15 007 034 kusov. Nástupca tohto legendárneho modelu, ktorý niesol označenie Ford A dosiahol taktiež úctyhodných 4 000 000 predaných kusov. Tento úspech znamenal nielen revolúciu v priemysle, ale tak veľký vplyv na modernú kultúru, že mnohí teoretici nazývajú toto obdobie ekonomickej a sociálnej histórie ako „Fordizmus“.
Henry Ford patrí nielen k podnikateľským veličinám, ale aj k technicky a organizačne nadaným ľuďom. Na svojom konte má 161 patentov. Jeho snaha o produkciu pri vynaložení čo najmenších nákladov viedla nielen k vynálezom rôznych technických vymožeností, ale tiež k objavu faktu, že spokojný zamestnanec toho urobí viac, ako traja nespokojní. Bol dobrým známym vtedajších boháčov a obchodníkov v USA, napríklad Firestone, Edison, Rockefeller a ďalší. O čo bol Ford úspešnejší v profesionálnom živote, o to bol neúspešnejší v súkromnom živote. Celý svoj život venoval iba autám.
Qadricycle: Prvé samohybné vozidlo podobné bicyklu. Vážil, mal štyri kolesá a iba dva prevodové stupne. Qadricycle nemal žiadnu spiatočku a jazdil rýchlosťou /h.
Model T: Do predaja sa dostal presne prvého septembra 1908. Išlo o prvý sériovo vyrábaný automobil zostavený zo štandardizovaných súčiastok. Model T bol poháňaný štvorvalcom s výkonom 15 kW (20 koní), dokázal ísť rýchlosťou /h, vážil a mal spotrebu 13 až 22 l na. Len necelých 5 rokov od uvedenia na trh bol výrobný proces natoľko mechanizovaný, že výroba jedného vozu trvala len 93 minút. Pôvodná cena modelu bola 600 dolárov, za necelých osem rokov sa vďaka obľube a rýchlej výrobe znížila až na 360 dolárov.
Ormes-et-Ville
Ormes-et-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gigantes y cabezudos
thumb|Sprievod obrov a hlavúňov v meste Donostia – San Sebastián. thumb|Sprievod obrov a hlavúňov v Madride thumb|"Els Gegants" v Morelle v r. 2006 Gigantes y cabezudos (doslova Obri a hlavúni) patria k ľudovej tradícii a tvoria neodmysliteľnú súčasť mnohých lokálnych sviatkov v západnej Európe a v Latinskej Amerike. Pri príležitosti tejto tradície ľudia vytvárajú obrovské figuríny (los gigantes), alebo panákov s veľkými hlavami (cabezudos). V sprievode kráčajú a tancujú medzi ľudmi, ktorých burcujú alebo naháňajú. Figuríny s neprimerane veľkou hlavou známe ako „cabezudos“ sa v oblasti Valencie nazývajú Chabes.
Gigantes (obri) sú niekoľko metrov vysoké figuríny a človek, ktorý sa ukrýva vnútri konštrukcie, figurínu prenáša, otáča a tancuje v rytme ľudovej hudby. Obri zvyknú prechádzať v sprievode v pároch, obor s obryňou. Často tieto figuríny predstavujú známe archetypy či historické osobnosti, ktoré sú pre danú oblasť niečím významné.
Pôvod
Sprievody obrov patria k tradíciám v 90 krajinách, no ich pôvod je veľmi odlišný. Prvé písomné zmienky o niektorých figurínach pochádzajú z 15. storočia z Afriky, Ázie a z Európy. Viaceré domorodé kmene v Amerike poznali obrie figuríny ešte pred príchodom prvých Európanov.
Pôvod tohto zvyku v Španielsku siaha do stredoveku. V tomto období bol Pyrenejský polostrov domovom nie len pôvodného obyvateľstva, no veľkú časť obývali tiež moslimovia, ktorým Korán zakazoval zobrazovať živé tvory. Po tom ako postupovala reconquista, kresťania, ktorí priniesli aj svoje tradície, opäť získali stratené územia a nahradili tak moslimských obyvateľov, alebo sa začali usídľovať v odľahlejších izolovaných častiach Španielska. V roku 1201 v Pamplone sa po prvýkrát objavili zmienky v románoch v súvislosti s tromi obrami, ktorí predstavovali osobnosti z mesta Pamplona - Pero-Suciales (drevorubač), Mari-Suciales (vidiečanka) a Jucef-Lacurari (žid). Ale, prvé oficiálne písomné záznamy pochádzajú z Barcelony, z roku 1424 (účty obecnej rady). Obrie figuríny zvyčajne patrili k sprievodom, ktoré sa konali 25. septembra pri príležitosti osláv dňa sv. Fermína. Neskôr prevzali tento zvyk v Kastílskom kráľovstve a na území Aragónskej koruny. Táto ľudová tradícia, ku ktorej patrili aj hudobníci (pasacalles a charangas), bola veľmi rozšírená na vidieku a v mestách v rôznych oblastiach Španielska ako Kastília-León, Navarra, Aragón, Katalánsko, Valencia, Andalúzia, Kastília-La Mancha a sever krajiny. Neskôr sa táto tradícia rozšírila po celom Španielsku a následne do ďalších kútov sveta.
Taxman (hra)
Pravidlá
Dá sa dokázať, že prvý hráč má neprehrávajúcu stratégiu pre ľubovoľné maximálne číslo väčšie ako 1.
Príklad hry do 10
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10| 7| 1| 7|  1 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10      | 9| 3| 16|  4 2, 4, 5, 6, 8, 10            | 6| 2| 22|  6 4, 5, 8, 10                  |10| 5| 32| 11 4, 8                         | 8| 4| 40| 15
Hráč získal 40 bodov, počítač získal 15 bodov.
Petra Janů
Petra Janů, vlastním menom Jana Petrů (* 19. november, 1952, Praha) je česká speváčka populárnej hudby a herečka.
Od roku 1972 vystupovala v divadle Semafor. Od roku 1977 spievala so skupinou Pro-rock, s ktorou vydala svoj prvý album Motorest. V roku 1978 skončila v Zlatom sláviku na druhom mieste. V roku 1980 natočila s plzenskou skupinou Bumerang film Koncert. V 80. rokoch spolupracovala s Ondřejom Soukupom a Petrom Jandom. V roku 1987 sa prvýkrát stala „Zlatou slávicou“. V 90. rokoch sa objavila v niekoľkých muzikáloch a začiatkom nového tisícročia sa znovu vracia k spolupráci s Petrom Jandom a Otom Petřinom.
Meno speváčok - Jany Petrů a Petry Janů
Dôvodom zámeny krstného mena a priezviska bola skutočnosť, že na začiatku 60. rokov už spievala iná pomerne známa jazzová a swingová speváčka tohto mena Jana Petrů (* 14. júl, 1938), ktorá ale v dobe speváckych začiatkov Petry Janů spievala väčšinou ľudovú alebo zľudovelú hudbu s rôznymi dychovkami. Prešmyčka mien bola zvolená úmyselne kvôli zamedzeniu možnej zámeny dvoch osôb rovnakého mena.
Epos
Epos alebo epopeja je rozmerná epická veršovaná skladba so širokým záberom deja a udalostí o hrdinských činoch legendárnych hrdinov prípadne bohov. Čerpá námet zo života spoločnosti, umelecky stvárňuje najzákladnejšie problémy doby, epický dej je často prerušovaný opisom duševných stavov zobrazovaných hrdinov, opismi prírody a rozsiahlymi úvahami autora.
Najznámejšie sú starogrécke eposy, z nich najmä Homérove básne Ilias a Odysea.
Epos má svoju záväznú kompozíciu
1. propozícia(krátke naznačenie deja)
2. invokácia (vzývanie múz alebo bohov)
3. enumerácia čiže predstavovanie bojovníkov, resp. postáv
4. opis boja, predovšetkým opis hlavnej bitky
5. deus ex machina, čiže zásah bohov do deja
6. ovplyvnenie udalostí zázračnými (mýtickými) prvkami bez zásahu bohov
7. epizódy čiže opis vedľajších udalostí;
4954 Eric
4954 Eric je planétka s priemerom 41 km, ktorú objavil B. Roman 23. septembra 1990.
Epos
8. peronácia (záver, zakončenie príbehu s dôrazom na poučenie)
Tekovské múzeum
náhľad|Tekovské múzeum v areáli [[Levický hrad|Levického hradu]] Tekovské múzeum je slovenské regionálne vlastivedné múzeum, ktoré dokumentuje históriu, prírodné vedy a ľudovú kultúru v danom regióne. Vlastní vyše 110 000 ks zbierkových predmetov z oblastí živej a neživej prírody, histórie, archeológie a ľudovej kultúry.
Múzeum vzniklo v Leviciach v roku 1927 zásluhou vrábeľského poštmajstra Jozefa Nécseyho, ktorý mestu Levice daroval svoju rozsiahlu zbierku archeologických nálezov z okolí Vrábeľ a Dolného Požitavia, národopisné predmety zo severnej časti Tekovskej župy a z okolia Zvolena, ďalej obrazy, rodinný archív a knihy. O túto zbierku prejavil záujem aj Krajinský úrad pre múzea a knižnice v Budapešti.
Múzeum sídlilo na prvom poschodí mestskej radnice, kde prvý správca múzea, profesor učiteľského ústavu Jenő Kriek, nainštaloval prvú expozíciu s názvom Nécseyho izba. V nasledujúcich rokoch sa zbierky, zásluhou darov od obyvateľov, rozrastali. Najvýznamnejšie prírastky do zbierok z tohto obdobia poskytlo bývalé piaristické gymnázium a tiež cestovateľ Koloman Kittenberger. V roku 1940 prvý správca zomiera a počas okupácie  maďarskými  vojskami múzeum stagnuje a dokonca došlo  k rozkrádaniu a poškodeniu zbierok. Po vojne sa roku 1946  novým správcom stal bývalý učiteľ Pavol Huljak, ktorý za pomoci študentov expozície znovu obnovil a roztriedil vojnou zničené zbierky. V roku 1954 sa múzeum presťahovalo do priestorov bývalého františkánskeho kláštora a v roku 1958 do svojho súčasného sídla - areálu Levického hradu (Kapitánska budova a Dobóovský kaštieľ). V tomto období tiež začína používať názov Tekovské múzeum. V roku 1961 došlo k otvoreniu prvej stálej expozície, ku ktorej roku 1969 pribudla expozícia o dejinách lekárstva a roku 1979 moderne pojatá prírodovedná expozícia. V rokoch 19821998 muselo byť múzeum kvôli rekonštrukcným prácam na Kapitánskej budovy zatvorené. V roku 2001 bola znovu otvorená expozícia venovaná dejinám hradu a lekárnictva a Galéria Jozefa Nécseyho, kde sa prezentujú svojou tvorbou profesionálny a neprofesionálny umelci regiónu. V roku 2003 došlo k sprístupneniu druhej časti expozície, ktorá je venovaná archeologickým lokalitám a roku 2004 to bola koncertná sála, ktorá slúži na organizovanie rôznorodých odborných a kultúrnych podujatí. V roku 2006 došlo k otvoreniu tretej časti stálej expozície venovanej spoločenskému životu a remeslám v Leviciach a okolí. V období medzi septembrom 2005 až máj 2006 sa v priestore juhozápadnej bašty vybudoval amfiteáter. V ďalšom období (2009)bola otvorená expozícia venovaná augustu 1968 s fotografiou Muž odhalenou hruďou, ktorá je zaraďovaná medzi 100 najznámejších fotografií 20.storočia a expozícia Ľudový odev (2010), ktorá dokumentuje základné varianty ľudového odeva v regióne. Tekovské múzeum v Leviciach v hradnom areáli organizuje rôznorodé podujatia ako Bábkové divadlo v múzeu, Týždeň v múzeu, Noc múzeí a galérií, Levické hradné slávnosti a Vianoce v múzeu, vo výstavných priestoroch v Kapitánskej budove a v Dobóovskom kaštieli sprístupňuje verejnosti výstavy s rôznorodou tématikou(za rok okolo 25). Múzeum má vo svojej správe aj dve vysunuté expozície: Vodný mlyn Bohunice a Skalné obydlia Brhlovce.
Drift
Drift je pomalý pohyb ale zmena, ktorá môže znamenať:
Rovnosť
Rovnosť môže byť:
Stredná Torysa
náhľad|Rieka Torysa v Prešove Stredná Torysa (Stredotoryský región) je slovenský región a región cestovného ruchu.
Geografia
Región strednej Torysy sa nachádza v centrálnej časti Šariša. Územie sa rozprestiera na rozhraní Spišsko-šarišského medzihoria, Bachurne, Slanského pohoria a Šarišskej vrchoviny. Hlavnou osou územia je rieka Torysa a centrom regiónu je mesto Prešov.
Územie strednej Torysy
Do regiónu strednej Torysy patrí územie Prešovského a Sabinovského okresu. Dolina hornej Torysy je pomerne široká, stredná Torysa sa pri vstupe do Sabinova náhle zužuje.
Dejiny
Prvé záznamy z 13. storočia opisujú postupné vytváranie osád, v údolí rieky Torysy a jej prítokov ako súčasť Šarišského komitátu. Hlavný význam polohy strednej Torysy spočíval v sprostredkovaní spojenia medzi Poľskom a Maďarskom. Vďaka tomu v 14. storočí získali mestá Prešov a Sabinov štatút slobodných kráľovských miest. Prešov v tomto období patril medzi hlavné strediská remeselnej výroby v Uhorsku.
Od roku 1849 patrila stredná Torysa do Šarišskej župy, od roku 1928 do krajinského zriadenia, od roku 1949 do Prešovského kraja a od roku 1960 do Východoslovenského kraja. V súčasnosti je územie Stredotoryského regiónu súčasťou Prešovského kraja.
Kultúra a zaujímavosti
Región ma bohatú hlavne folklórnu históriu. Medzi dôležité podujatia v regióne patria aj Dni mesta Prešov, Sabinovský jarmok, Letecké dni v Ražňanoch a Dni pivovaru Šariš. V Prešove je Divadlo Alexandra Duchnoviča, Divadlo Jonáša Záborského, Krajské múzeum, Štátna vedecká knižnica, Park kultúry a oddychu a Hvezdáreň.
Školstvo
Školstvo je v regióne zastúpené všetkými druhmi škôl, z vysokých škôl je najznámejšie Prešovská univerzita, Gréckokatolícka teologická fakulta a Pravoslávna bohoslovecká fakulta.
Šport
Prešov je domovom najstaršieho slovenského futbalového klubu 1. FC Tatran Prešov, hádzanárskeho klubu HT Tatran Prešov a hokejového klubu HC 07 Prešov. Hokej má zastúpenie aj v Sabinove, futbalové kluby sú zastúpené v celom regióne.
Alkamenes (Sparta)
Alkamenes alebo Alkamenés bol  približne koncom ôsmeho storočia pred Kr. (možno 740 – 700 pred Kr.) kráľom v Sparte. Pochádzal z kráľovského rodu Agiovcov. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Eurypontovcov bol Theopompos.
Stredná Torysa
Pamiatky
Hlavnou dominantou regiónu je Šarišský hrad vo Veľkom Šariši. Konkatedrála svätého Mikuláša, Gréckokatolícka katedrála sv. Jána Krstiteľa, Pravoslávny katedrálny chrám sv. kniežaťa Alexandra Nevského, Prešovská kalvária, Židovská synagóga v Prešove a zvyšky hradieb z 15. storočia v Sabinove.
Alkamenes (Sparta)
Historických poznatkov z obdobia dejín Sparty, keď mal vládnuť Alkamenes, okrem tých čo patria skôr do oblasti mýtov je málo a takmer neznáme sú tie, ktoré by nás informovali o jeho živote a činoch. Za vlády Alkamena syna a nástupcu Télekla sa začala vojna Sparty s Messéniou, (tzv. prvá messénska vojna) husto osídlenou a úrodnou krajinou na juhozápade Peloponézu. Do výbojov hnala Sparťanov pravdepodobne preľudnenosť ich domoviny Lakónie a tým spojený nedostatok pôdy, lebo Sparta na rozdiel od iných gréckych štátov nezakladala kolónie (okrem Tarentu). O tom, že Messénia bola úrodná píše aj iónsky básnik Tyrtaios pôsobiaci v polovici siedmeho storočia pred Kr. v Sparte. Podľa jeho slov to bol kraj vhodný na orbu a sejbu. <Poem class = "odsadia" style = "font-style: italic"> "Theopompovi, milému bohom, nášmu kráľovi, ktorý nám Messéniu dobyl, zem tú rozľahlých nív... " </Poem>
Stredná Torysa
Hospodárstvo a infraštruktúra
Priemysel v celom regióne je na pomerne vysokej úrovni vďaka mestám Prešov, Sabinov a Veľký Šariš.
Alkamenes (Sparta)
Z antických historikov sa o kráľovi Alkamenovi zmieňuje Herodotos vo svojej knihe História. Je v nej záznam, kde ho spomína ako jedného z kráľovských predkov Leonida I. v kráľovskej línii Agiovcov. Zachované písomné záznamy z 2. storočia od cestovateľa a historika Pausania o historickom období vlády kráľa Alkamena sú obsahom rozsiahlejšie, ale sú pravdepodobne len legendami (aj keď v nich môže byť aj zrnko pravdy). Pausanias pri svojom putovaní po Grécku navštívil aj Lakóniu. a popri opisoch krajiny a jej pamätihodností písal aj o jej histórii zo zdrojov, ktoré mu boli k dispozícii. Vo svojej knihe Opis Grécka píše, že Sparťania začali vojnu s Messénčanmi hlavne kvôli dvom odohraným incidentom. Prvý sa stal na hranici medzi Messéniou a Spartou pri svätyni bohyne Artemis, kde každoročne spoločne Sparťania a Messénčania oslavovali sviatok, ktorý sa konal na počesť tejto bohyne. Tento príbeh rozpráva, že Messénčania počas slávností uniesli a znásilnili panny zo Sparty a zavraždili pritom aj Alkamenovho otca kráľa Télekla, ktorý chcel tomu zabrániť. Druhý incident sa odohral neskôr medzi Messénčanom Polycharom (víťazom olympijských hier) a Sparťanom Euaifnom, ktorý mal strážiť Polycharove kravy, ale Euaifnos jeho kravy predal a navyše sa dopustil hanebného činu keď mu zabil syna. V Sparte sa Polychares spravodlivosti nedovolal, preto z pomsty zabíjal každého Sparťana, ktorého stretol. Žiadosti Sparťanov o vydanie Polychara Messénčania nevyhoveli a to bol pre Sparťanov dôvod na začatie vojny.
Stredná Torysa
Hospodárstvo a infraštruktúra
Regiónom prechádza Diaľnica D1, cesta I. triedy (I/68), (I/18) a medzinárodná železničná trať Košice - Muszyna.
Alkamenes (Sparta)
Kráľ Alkamenes počas tmavej noci prekvapil Messénčanov na hraniciach Messénie útokom na ich mesto Amfeiu. Obyvateľstvo mesta nestihlo zaujať obranné pozície a bolo po krvavom kúpeli takmer celé vyhubené. Mesto bohaté na vodné zdroje sa pre Sparťanov stalo základňou pre ich ďalšie výboje, ale ďalšie štyri roky sa Sparťanom nedarilo, lebo novozvolený kráľ Messénie Eufaes a jeho ľud ich náporu odolával. V ďalšom priebehu vojny nastal obrat a Sparťania obsadili mesto Helos. Obyvatelia mesta Helos potomkovia starousadlíkov pri Lakónskom zálive po dobytí svojej krajiny povstali a na ich pomoc prišlo aj vojsko z Argu, ale kráľ Alkamenes ich porazil. Obyvateľov mesta, ktorí bitku prežili Sparťania odvliekli do otroctva. Historik Strabón napísal, že podľa názvu mesta Helos Sparťania svojich štátnych otrokov volali heilótmi.
Za vlády kráľa Alkamena, ako napísal opäť Pausanias bol vyslaný riešiť na Krétu občianske nepokoje Charmidas syn Euthyda. Ohrozeným poradil, aby opustili slabo chránené vnútrozemské mestá a usadili sa do výhodnejších na pobreží. Po smrti kráľa Alkamena sa jeho následníkom ešte počas prvej messénskej vojny stal jeho syn Polydóros.
Stredná Torysa
Hospodárstvo a infraštruktúra
V Prešove sa nachádza Fakultná nemocnica s poliklinikou Jána Adama Reimana.
Limbach (rozlišovacia stránka)
Limbach môže byť
Sánkhja
Sánkhja (sanskr. सांख्य ) je jeden z najstarších ortodoxných systémov (daršana) staroindickej filozofie klasickej epochy (400 pred Kr.–700 po Kr.).Sútry systému sánkhja sa pripisujú Kapilovi.
Sánkhja uznáva existenciu dvoch prvotných princípov vo vesmíre: hmotného – prakriti (hmota, príroda) a duchovného –- puruša (vedomie). Prakriti je v stálej zmene a je podriadená zákonu príčinno-následkovej súvislosti. Zmeny prakriti závisia od vzťahu k trom gunám, základným kvalitám : sattva(jas, čistota), radžas(aktivita),tamas(inertnosť). Spájanie týchto gún vedie k celej mnohotvárnosti prírody. Kontakt prakriti s puruša je začiatok evolúcie indivídua. Živá bytosť sa skladá z puruša, jemného tela a hrubého tela. Jemné telo sa skladá z intelektu, zmyslových orgánov a s nimi spojených prvkov a pocitu "ja". Jemné telo je stredobodom, nositeľom karmy a nasleduje za puruša, kým sa neoslobodí od vteľovania do bytostí. Hrubé telo sa skladá z materiálnych prvkov a rozpadá sa smrťou bytosti.
Z teoretického i praktického aspektu je sánkhja totožná s jogou, od ktorej sa odlišuje iba v dvoch bodoch:
Klasickú verziu sáknhjovej filozofie vypracoval Íšvarakršna.
Trojný bod
náhľad|Znázornenie trojného bodu a jednotlivých fáz v p-T diagrame Trojný bod (zast. trojitý bod) látky je hodnota teploty a tlaku vo fázovom diagrame, pri ktorom súčasne existujú všetky tri skupenstvá tejto látky (plynné, kvapalné a pevné) za termodynamickej rovnováhy.
Trojný bod vody sa používa na definíciu kelvina, jednotky SI termodynamickej teploty. Voda tento stav dosiahne pri teplote 0,01 °C a tlaku 611.73 Pa.
Lunochod
thumb|Model Lunochodu 1 v kozmonautickom múzeu v [[Moskva|Moskve]]
Lunochod bolo označenie sovietskych automatických vozidiel, ktoré na pokyny z pozemského riadiaceho strediska vykonávali prieskumnú činnosť mesačného povrchu. V rámci programu Luna na Mesiaci úspešne pristáli dve misie – Lunochod 1 a Lunochod 2. Išlo o prvé robotické vozidlá (rovery) použité pri prieskume slnečnej sústavy.
Vozidlá Lunochod boli zostrojené v konštrukčnej kancelárii NPO Lavočkina a ich hlavným vývojovým dizajnérom bol konštruktér Alexander Kemurdžian. Na Mesiac boli dopravované na univerzálnej pristávacej platforme typu E-8. Ich pohyb po mesačnom povrchu riadili v reálnom čase operátori z riadiaceho strediska v Jevpatorii na Kryme.
Telo vozidiel Lunochod tvorí hermetizované kruhové puzdro o priemere 2,15 metra, v ktorom je umiestnená hlavne palubná riadiaca a komunikačná elektronika, zdroje elektrickej energie a systémy tepelnej regulácie. Hornú časť hermetizovaného puzdra, kde je umiestnený chladiaci radiátor termoregulačného systému, kryje kruhové pohyblivé veko zvnútra pokryté solárnymi článkami, ktoré sa môže odklápať a natáčať na Slnko. Počas mesačnej noci je veko priklopené a chráni vnútorné prístroje pred unikaním tepla cez chladiaci radiátor. Naopak, počas mesačného dňa je veko odklopené a nasmerované na Slnko, aby mohli fotovoltaické články na jeho spodku vyrábať pre vozidlo elektrickú energiu. Celé hermetizované puzdro je osadené na podvozku s celkovou dĺžkou 2,218 metra, ktorý tvorí 8 kolies, každé s priemerom. Rozchod kolies podvozku je 1,6 metra. Na vozidlách bolo umiestnených viacero vedeckých prístrojov, vrátane systému televíznych kamier, spektrometrov pre chemickú analýzu pôdy a laserových odrážačov. Hmotnosť Lunochodov sa pohybovala od 760 do. right|thumb|Diagram stručne znázorňujúci priebeh misie vozidiel Lunochod Mimo rôznych testovacích prototypov boli vyrobené celkovo 4 kompletné exempláre vozidiel Lunochod so sériovými označeniami 201, 203, 204 a 205:
The Velvet Underground
The Velvet Underground bola americká rocková skupina aktívna hlavne v rokoch 1965 až 1973. V rôznych kombináciách kapela pôsobila aj počas 90. rokov 20. storočia (1990, 1992 - 1994, 1996). Jej najznámejšími členmi boli Lou Reed a John Cale. Názov skupiny pochádza z titulu brožovanej knižočky, zaoberajúcej sa témou výskytu sexuálnych porúch v USA, ktorú v roku 1963 vydal novinár Michael Leigh. Napriek tomu, že táto skupina nepatrí medzi významné komerčné úspechy hudobného priemyslu, je často citovaná hudobnou kritikou a je jedna z tých, ktoré významne ovplyvnili hudobnú tvorbu svojej éry. Hudobný teoretik Brian Eno vyhlásil, že ich prvé nahrávky si kúpilo iba niekoľko tisíc ľudí, ale skoro každý z nich si neskôr založil vlastnú skupinu. Tento výrok je síce do určitej miery prehnaný, poukazuje však na silu hudobného vplyvu Velvet Underground a kultový charakter ich päťročnej existencie. Velvet Underground bola jednou z prvých rock and rollových skupín, ktorá experimentovala s hudobnou formou a používala avantgardné prvky. Skupina je označovaná za zakladateľa anti-popu, ich hrubý štýl neskôr ovplyvnil napríklad aj punk, noise rock alebo alternatívnu hudbu. Texty Lou Reeda svojim obsahom posunuli rockovú hudbu na novú úroveň. V roku 1996 - rok po smrti Sterlinga Morrisona - bola skupina uvedená do Rokenrolovej siene slávy.
Uhádni číslo
Uhádni číslo je jednoduchá matematická hra.
Stratégia
Optimálnou stratégiou je metóda delenia zostávajúceho intervalu na polovicu, myslené číslo sa tak dá určite uhádnuť na n ťahov, kde n je najmenšia mocnina dvojky väčšia než maximálne dovolené číslo.
Omfalé
thumb| Herkules a Omfalé (detail) [[Johann Heinrich Tischbein starší]] thumb| Herakles a Omfalé- antická freska z [[Pompeje|Pompejí]] Omfalé alebo Omfala alebo zastarano Omfale (starogr. Ὀμφάλη – Omfalé, ) je v gréckej mytológii kráľovná Lýdie.
NGC 5401
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Omfalé
Omfalé bola dcérou kráľa Lýdie (alebo boha rieky) Iardana a manželkou horského kráľa Lýdie Tmola. V gréckych mýtoch figuruje jedine preto, že sa jej musel do otroctva predať Herakles, aby sa podľa rady delfskej veštiarne mohol vykúpiť za zabitie svojho priateľa Ifita, syna oichalskeho kráľa Euryta. Kráľ Eurytos sa vyhlasoval za najlepšieho lukostrelca a svoju dcéru Iolu chcel vydať len za toho z nápadníkov, ktorý nad ním zvíťazí v lukostreľbe. Heraklovi sa to podarilo, ale odmeny sa nedočkal. Kráľ to považoval za urážku, že ho vlastný žiak prevýšil a potupne ho vyhnal. Keď bol neskôr ešte obvinený z krádeže kráľovského stáda, v návale hnevu nevediac čo robí, zhodil Ifita z hradieb.
U Omfaly, ktorá si vyslúžila povesť ukrutnej a namyslenej ženy strávil Herakles tri roky. Omfalé ho neustále ponižovala tým, že ho nútila nosiť ženské šaty a ona sa pred ním obliekala do jeho levej kože, musel tkať so slúžkami a dostával dovolenku, aby po návrate čo najviac pocítil ťarchu otroctva. Herakles toto ponižovanie dokázal vydržať a Omfalé sa dokonca do neho zamilovala. Jej posledným želaním bolo, aby jej zanechal syna. Tento syn sa volal Atys a podľa jednej z verzií sa stal zakladateľom novej dynastie lýdskych kráľov. U niektorých neskorších autorov mala vraj už pred Atyom syna s najvyšším bohom Diom známeho Tantala.
Čačina (folklórny súbor)
náhľad|Folklórny súbor Čačina, Sanok Čačina je folklórny súbor zo Spišskej Novej Vsi, zaoberá sa interpretáciou ľudových piesní, tancov a hudby najmä z regiónov Východného Slovenska, najmä Spiša, Šariša a Zemplína. V repertoári sú zaradené aj cigánske spevy a tance.
V roku 2007 dovŕšil 35 rokov svojej existencie. Toto jubileum oslávil XXXV. premiérou nového programu dňa 11. apríla 2008.
Sídli na adrese Mestské kultúrne centrum Spišská Nová Ves, Radničné námestie č. 4, 052 01 Spišská Nová Ves.
Tour de France 1904
Tour de France 1904 bol 2. ročník cyklistických pretekov Tour de France. Preteky vyhral Francúz Henri Cornet.
4574 Yoshinaka
4574 Yoshinaka je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil Cuneo Niidžima, Takeši Urata 20. decembra 1986.
Hrádek (okres Ústí nad Orlicí)
Hrádek je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 92 obyvateľov, z toho 49 mužov a 43 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,8 roka (muži 37,9 roka, ženy 46,3 roka).
Tichá pošta
Tichá pošta alebo Telefón je párty hra. Hráči sedia v kruhu, prvý si vymyslí nejakú vetu a pošepká ju susedovi, tento ju pošepká ďalšiemu susedovi, kým tichá pošta nedorazí k poslednému hráčovi. Posledný hráč vysloví vetu, ktorá k nemu dorazila a štartujúci povie čo v skutočnosti povedal. Väčšinou je výsledná veta značne skomolená a skomolenie vety je zdrojom zábavy.
Tichá pošta sa používa aj ako motivačná hra pri výuke cudzích jazykov.
Západní Vněkarpatské sníženiny
Západní Vněkarpatské sníženiny (-po česky) alebo Podkarpacie Zachodnie (-po poľsky) alebo Západné Vonkajšie karpatské zníženiny (-po slovensky) je krajinná oblasť v severovýchodnom Rakúsku a Česku (na východnej Morave). Podľa aktuálneho geomorfologického členenia Česka je to oblasť subprovincie Vonkajšie karpatské zníženiny, podprovincie Západné Karpaty, sústavy Karpaty. Delí sa na nasledujúce celky:
Polly Samsonová
Život
Na predposlednom albume Pink Floydu, The Division Bell (1994) je uvedená ako spoluautorka siedmich skladieb, kde písala hlavne texty. Spoluautorkou je aj na poslednom albume skupiny, The Endless River (2014), kde napísala text pre jednu jedinú skladbu, v ktorej spieva David. Taktiež pracovala so svojím manželom aj na jeho sólových albumoch On an Island (2006) a Rattle That Lock (2015).
Polly Samson vydala aj zbierku poviedok Lying in Bed (1999) a novelu Out of the Picture (2000). Vydala aj novelu The Kindness (2015). Kratšími poviedkami a príbehmi prispela aj do viacerých kníh.
Othe
Othe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Wintzenheim (obec)
Wintzenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Othe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5402
NGC 5402 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 24. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Drift (motorizmus)
thumb|[[Nissan Silvia S15 upravený firmou Driftworks prechádzajúci zákrutou pomocou riadeného šmyku]] thumb|Shige Hirabayashi na [[Nissan 240SX|Nissane 240SX S13]] Drift alebo drifting je špecifické odvetvie automobilového športu pri ktorom sa využíva riadený pretáčavý šmyk. Je jednou z najmladších disciplín motoršportu. Ide vlastne o vodičskú techniku, pri ktorej je automobil úmyselne uvedený do pretáčavého šmyku, ktorý má za následok stratu trakcie zadných alebo všetkých kolies, a tento pretáčavý šmyk je udržiavaný od začiatku po koniec zákruty.
Ako disciplína motoršportu sa profesionálne driftingové súťaže konajú po celom svete a jazdecké zručnosti sú hodnotené podľa viacerých kritérií, ako nájazdová rýchlosť, rýchlosť automobilu pri drifte, uhol vychýlenia, stabilita pri spájaní jednotlivých driftov, vzdialenosti prednej časti automobilu od checkpointov vnútri bodovaných zákrut a takisto aj množstvo dymu zo zadných pneumatík. Jeho súťažná forma vznikla v Japonsku a tamojšia séria D1 Grand Prix je dodnes najprestížnejšou na svete.
Pôvod
Hoci nie je známe, kedy presne vznikol drifting, Japonsko sa stalo prvotnou krajinou, kde sa drifting objavil. Najpopulárnejší bol v pretekoch série Japanese Touring Car Championship. Motocyklová legenda Kunimitsu Takahashi, ktorý prešiel na automobilové preteky, bol tvorcom techník driftovania v 70. rokoch. Bol slávny tým, že pretínal "apex" (miesto v zákrute, kde je auto najbližšie ku vnútornej strane zákruty) vo vysokej rýchlosti, a tak driftom prešiel zákrutu a zachoval si tak veľkú rýchlosť na konci zákruty. Takto získal niekoľko šampionátov a zástupy fanúšikov, ktorí si užívali pohľad na dymiace pneumatiky.
Takahashiho driftové techniky najviac zaujali Keiichiho Tsuchiyu (známy ako Dorikin/Drift King). Tsuchiya začal praktizovať svoje driftové zručnosti na horských cestách v Japonsku a rýchlo si získal povesť a obdiv motoristickej verejnosti. V roku 1987 súhlasilo niekoľko populárnych motoristických magazínov a tuningových garáží s výrobou videa driftovacích schopností Keiichiho Tsuchiyu. Video známe ako Pluspy sa stalo hitom a inšpirovalo mnoho súčasných profesionálnych driftovacích pretekárov. V roku 1988 spolu so šéfredaktorom magazínu Option, Daijirom Inadom zorganizovali jednu z prvých súťaží zameraných čisto na drifting, D1 Grand Prix. Tsuchiya takisto dokázal prejsť všetky zákruty okruhu Tsukuba Circuit driftom.
Prevziatie západu
Jednou z prvých zaznamenaných driftových súťaží mimo Japonska sa konala v roku 1996 na okruhu Willow Springs. Bola usporiadaná japonským magazínom Option a Inada, Kenji Okazaki a Keiichi Tsuchiya demonštrovali driftové zručnosti na Nissane 180SX, spolu s účastníkmi ako Rhys Millen a Bryan Norris. Drifting sa stal odvtedy masívne populárny ako forma motoršportu v Severnej Amerike, Austrálii, Ázii a Európe.
Súčasnosť
Drifting sa rozvinul do podoby súťažného športu, v ktorom jazdci súťažia väčšinou s automobilmi s pohonom zadných kolies a získavajú body od poroty, ktorá tieto body udeľuje na základe viacerých okolností. Vrcholnými súťažami sú D1 Grand Prix v Japonsku, Formula D v USA, King of Europe a British Drift Championship v Európe, World Drift Series v Číne, Formula Drift Asia v Malajzii/Singapure/Thajsku/Indonézii a NZ Drift Series na Novom Zélande.
Súťaž
Finále sú tandemové jazdy, nazývané Tsuisō (prenasledovacia jazda), v ktorých sú na trati dvaja jazdci súčasne a okrem uvedených parametrov je hodnotený i tlak, ktorý vyvíja druhý jazdec na prvého. Víťazom sa stáva ten, ktorý dokáže jazdiť tesne za súperom (resp. vedľa neho), za predbehnutie v drifte má jazdec značný bodový zisk.
Technika
thumb|Schéma techniky driftu Za trvalého pretáčania kolies hnanej nápravy je zadná časť automobilu vychýlená zo smeru jazdy a túto odchýlku ovplyvňuje vodič buď plynovým pedálom (pridávaním alebo uberaním môže dosiahnuť väčší alebo menší uhol vychýlenia, pričom volant je neustále "v kontre") alebo čiastočne pribrzďovaním ručnou brzdou (slúži najmä na vyvolanie šmyku vo vysokej rýchlosti).
Automobily
Zvyčajne sú na drift používané ľahké alebo stredne ťažké automobily typu kupé či sedan s pohonom zadných kolies, alebo pohonom všetkých kolies. Takisto sa používajú 4 × 4 rely automobily prerobené na pohon zadných kolies. Medzi ne patria napr. BMW rad 3, BMW rad 5, BMW rad 6, Ford Sierra, Mazda RX-7, Mitsubishi Lancer Evolution, Nissan 180SX, Nissan 200SX, Nissan 240SX, Nissan Skyline, Nissan 350Z, Nissan Silvia, Subaru Impreza, Toyota AE86, Toyota Soarer, Toyota Chaser či Toyota Altezza.
Ako príklad je prvých 15 automobilov v súťaži 2003 D1GP, prvých 10 v suťaži 2004 D1GP a prvých 10 v súťaži 2005 D1GP týchto:
Drift tuning
right|thumb|Koleso s veľkým pozitívnym odklonom na Nissane Silvia S13 s pneumatikou natiahnutou na širokom límci kolesa, čo zlepšuje jej bočnú pevnosť
Pohonná jednotka
Náležitý mechanický samosvorný diferenciál je považovaný za hlavnú súčasť automobilov na drift. Všetky ďalšie modifikácie sú druhoradé.
Drifteri, ktorí nemajú na samosvorný diferenciál, môžu používať zvarený diferenciál.
Spojky na driftovacích automobiloch sú veľmi silné keramické alebo viac-lamelové typy hlavne kvôli životnosti a dovoľujú aj driftingové techniku, zvanú "spojkový kop", ktorá sa používa na balansovanie automobilu. Silentbloky motora a prevodovky sú zamieňané za výrobky z polyuretánu alebo hliníka.
Prevody sú často skracované aby bolo môžné efektívne využívať výkon motora.
Interiér
Kvôli veľkej bočnej sile, ktorá na driftera pôsobí počas driftovania, používajú drifteri "škrupinové" sedadlá a viacbodové bezpečnostné pásy (štvor až šesťbodové). Volant je zvyčajne relatívne malý, vysunutý a perfektne kruhový. Poistka ručnej brzdy je väčšinou odstránená a používa sa hydraulický mechanizmus ručnej brzdy kvôli väčšej brzdnej sile. Mnoho drifterov používa dodatočné meracie zariadenia, ktoré sledujú napr. plniaci tlak turbodúchadla, tlak oleja, teplotu oleja, teplotu výfukových plynov a pod.
Resource Description Framework
RDF (Resource Description Framework) je World Wide Web Consortium (W3C) špecifikácia formátu, podporujúca popis zdrojov pomocou abstraktného modelu metadát, implementovaná v jazyku XML.
Myšlienkou modelu RDF metadát je posunúť web bližšie k sémantickému webu a pridať tak do webových stránok štruktúru a pre počítače zrozumiteľný význam (sémantiku). Na vyjadrenie významu a vzťahov sa používa XML zápis tripletov formou výrazu podmet-prísudok-predmet. Napríklad veta  'Obrázok je zverejnený pod voľnou licenciou'  by vyzerala v RDF takto:
4754 Panthoos
4754 Panthoos je planétka s priemerom 129 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 16. októbra 1977.
Marie de France
Život
Presný dátum jej narodenia ani skonu nie je známy. Usudzuje sa, že svoje diela napísala medzi rokmi 1160 - 1205. Diela dedikovala osobám na kráľovskom dvore a podpisovala sa menom Marie de France ako „Marie ai num, si sui de France“, čo v preklade znamená: „Volám sa Marie, som z Francúzska“. Bola šľachtičná, a preto s určitosťou pochádzala buď z Île-de-France alebo Bretónska.
Dielo
Je napísané v anglo-normanskom jazyku. Prekladala aj z latinčiny. Okrem toho písala vo svojom materinskom jazyku, teda vo francúzštine. Patrí k autorom, ktorí znázorňovali vo svojich dielach kurtoáznu lásku a čerpali príbehy z bretónskych legiend alebo z iných spracovaní týchto legiend. Svoje diela venovala kráľovi Henrichovi II.. Pravdepodobne bola opátkou v kláštore v Readingu alebo Barkingu.
Isigny-sur-Mer
Isigny-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2782 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Retikulárnosť
Retikulárnosť alebo sieťkovitosť (lat.) je usporiadanosť v podobe siete, pozri napr. retikulárna formácia, retikulárna bunka, retikulárne vlákno.
Ante Pavelić
Ante Pavelić (* 14. júl 1889 Bradina, Bosna, Rakúsko-Uhorsko – † 28. december 1959 Madrid, Španielsko) bol chorvátsky fašistický politik, vodca profašistického Nezávislého štátu Chorvátska, zakladateľ fašistickej a teroristickej organizácie Ustaše, vojnový zločinec a kolaborant s nacistickým Nemeckom.
Mladosť
Narodil sa v obci Bradina severne od mesta Konjic v dnešnej Bosne a Hercegovine, ktorá bola v tej dobe súčasťou Rakúsko-Uhorska. Neskôr sa s rodičmi presťahoval do Záhrebu, kde vyštudoval právo.
Medzivojnové obdobie a Druhá svetová vojna
Medzi rokmi 1927-1929 bol poslancom Skupštiny ( Juhoslovanského parlamentu ) za stranu HSP - Hrvatska Stranka Prava ( Chorvátska Strana Práva ). Neskôr bol Pavelić bol zástancom samostatnosti Chorvátska. V 30. rokoch 20. storočia založil chorvátske fašistické teroristické hnutie Ustaše, ktoré sa usilovalo o vytvorenie tzv. "Veľkého Chorvátska" ktoré by fungovalo na rasových a náboženských zákonoch. V roku 1941 bol nemeckými a talianskymi orgánmi postavený do čela novovytvoreného Nezávislého štátu Chorvátsko. Po svojom zvolení viedol brutálnu rasovú a národnostnú politiku, ktorá viedla ku genocíde stoviek tisíc Srbov, Židov a Rómov ale aj politických oponentov a príslušníkov hnutí odporu.
Na úteku
Na konci vojny Pavelić utiekol za hranice. V skorých povojnových časoch sa skrýval pod falošnou identitou v Rakúsku, odkiaľ v roku 1946 odcestoval do Vatikánu , ktorý mu podal pomocnú ruku. Vatikán mu prisľúbil, že mu vybaví víza a falošné doklady na cestu za novým životom do Južnej Ameriky. V roku 1948 vycestoval z Janova na lodi do Argentíny, kde sa pokúšal vytvoriť ustašovskú exilovú vládu. V neprítomnosti ho súd v Juhoslávii odsúdil na trest smrti. Je mu pripisovaná zodpovednosť za smrť asi 300 000 až 500 000 ľudí. 10. apríla 1957 bol ťažko zranený pri atentáte. Po tom čo argentínska vláda rozhodla o jeho vydaní do Juhoslávie sa skrýval. Naposledy pod ochranou klérofašistického režimu v Španielsku. Zomrel 28. decembra 1959 v Madride.
Kino-Ikon
Kino-Ikon je prvé odborné a jediné printové filmologické periodikum o filme a pohyblivom obraze na Slovensku, polročne vydávané Asociáciou slovenských filmových klubov a Slovenským filmovým ústavom.
Časopis založili v roku 1996 pedagógovia a poslucháči Katedry vied o umení Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Na Slovensku je jediný svojho druhu, ktorý sa odborne, fundovane a kompetentne zaoberá teóriou, históriou a estetikou filmu. Jeho obsahom je výskum hĺbkovej analýzy audiovizuálnych diel významných slovenských i svetových kinematografií. Taktiež je obsahuje preklady zásadných textov filmologických trendov v zahraničí, ako aj štúdie, rozhovory, reflexie, diskusie a nechýba v ňom ani zameranie na filmovokritickú činnosť. Je periodikom o aktuálnom filmovom myslení a premenách audiovizuálnej kultúry domácich i zahraničných autorov.
Od roku 2003 v rámci neho vychádza aj občasník Frame študentov Katedry vied o umení Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave.
Periodicita a náklady
Pôvodným zámerom časopisu bolo vychádzať dvakrát ročne, ale v dôsledku neistých finančných zdrojov vychádzal až do roku 1998 nepravidelne. Od nasledujúceho roku už potom vychádzal ako polročník. Každé vydanie bolo tlačené po päťsto kusov.
Vydavateľ
Vydavateľskú činnosť Kino-Ikonu zabezpečuje občianske združenie Asociácia slovenských filmových klubov, ktoré od roku 1993 zastrešuje a metodicky usmerňuje filmové kluby na Slovensku, a ktoré je zároveň najväčším distribútorom artovej kinematografie, titulov zlatého fondu svetovej kinematografie, súčasnej slovenskej a českej hranej, dokumentárnej a animovanej tvorby. Od roku 1998 sa k nej pripojil aj Slovenský filmový ústav, ktorý skvalitnil prácu tým, že Kino-Ikonu poskytol technické zariadenie, knižnicu, dokumentáciu a archív. Zodpovedným vydavateľom je predseda Asociácie slovenských filmových klubov Peter Dubecký.
Redakcia
Hlavným iniciátorom zrodu tohto filmového časopisu bola Katedra vied o umení Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave, čisto neformálne tvorili jej redakčný kruh predovšetkým jej pedagógovia. Od roku 1996 boli zakladajúcimi redaktormi Vladimír Mlčoušek, Peter Gavalier, Václav Macek, Jozef Macko, zodpovedný za obsah a úpravu a Jana Žilčayová a Andrea Horečná, zodpovedné za organizáciu a koordináciu. Jednotlivé čísla mala na starosti vždy dvojica redaktorov v zložení:
V tom čase do redakcie pribudli aj Ľubica Mistríková a Jelena Paštéková. Od roku 1999 boli jednotlivé čísla časopisu vydané pod záštitou šéfredaktora Martina Kaňucha. Redakciu zase tvorili Vladimír Mlčoušek, Ľubica Mistríková a Peter Gavalier. V roku 2000 vedľa Vladimíra Mlčoušeka a Petera Gavaliera do redakcie pribudli aj Jana Dudková a Mária Ferenčuhová. V roku 2001 sa zostava zase o niečo pozmenila a dodnes ostala nemenná v zložení Martin Kaňuch, Jana Dudková a Mária Ferenčuhová.
Čo sa týka jazykovej redakcie, v prvých štyroch číslach časopisu sa meno jazykovej redaktorky neuvádza. V rokoch 1999, 2000 a v č. 1, 2001 sa o jazykovú úpravu textov postarala Tamara Mittelmannová. Jazykovú redakciu v nasledujúcich číslach potom robili: Zuzana Dudášová, Milan Matiaška, Michaela Palcútová, Helena Ivoríková a Monika Zužčákova, ktorá upravovala výročné extra vydanie z roku 2006.
Grafika, realizácia a tlač
Prvým grafikom, ktorý navrhol najstaršie riešenia grafického názvu bol výtvarník Ľubomír Ďurček. Neskôr sa časopis pokúšal nájsť novú grafickú podobu. Autorom nového loga, obálky, niektorých znakov grafického riešenia vnútra časopisu je grafik Peter Juríček. Od druhého čísla roku 2004 vychádza časopis s plnofarebnou obálkou.
Prvé štyri čísla časopisu vyšli zo štúdia FoArt, Iris a Pega. Od roku 1999 sa na jeho realizácii podieľalo štúdio Dolis a Microtus a tlačilo sa v Žilinských tlačiarňach. Od druhého čísla roku 2003 tlač sprostredkúva štúdio Dolis.
Distribúcia, cena a podpora
Keďže časopis Kino-Ikon nadviazal úzku spoluprácu s vydavateľstvom Slovenského filmového ústavu, za jeho distribúciu zodpovedá jeho obchodné oddelenie.