cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vorlon
Anatómia a fyziológia
Málo je známe aj o tom ako sa Vorloni v priebehu tisícročí vyvíjali. Napriek tomu, že niekoľkým ľuďom, ako napríklad Jasonovi Ironheartovi, ktorý bol silne pozmenený v dôsledku pokusov zo strany Zboru Psí, sa podarilo premeniť sa na bytosť z čistej energie, pričom normálne trvá milióny rokov, kým sa niečo také podarí celej rase. V seriáli je možné vidieť skutočnú podobu Vorlonov len raz, keď je veľvyslanec Ulkesh prinútený opustiť stanicu.
Vorloni sú v ponímaní ľudí takmer nezraniteľní, môžu lietať a dokonca prechádzať cez pevné predmety. Na druhej strane sú ešte stále čiastočne aj bytosťami z hmoty a keď sa tak rozhodnú, dokážu udierať iné bytosti aj za pomoci svojich tiel.
Existuje domnienka, že dýchajú zmes metánu, síry a oxidu uhličitého, ale pobyt mimo ich odevov v kyslíkatom alebo dusíkatom prostredí nie je pre nich buď vôbec, alebo len veľmi málo škodlivý. Obeh živín a tráviaca sústava je riadená „modrými bunkami“. Vorloni sú mimoriadne citliví na Florazín, ojedinelý jed pochádzajúci zo sektoru Damokles.
Mentálne schopnosti
O Koshovej smrti sa ostatní Vorloni dozvedeli okamžite, čo naznačuje, že vedomie celej rasy je nejakým spôsobom prirodzene prepojené. Ich následná reakcia, prisilná dokonca aj na ich pomery, odzrkadľuje ich pocit v tej chvíli – žiadny Vorlon nezomrel už veľmi dlhý čas. O ich intelektuálnych schopnostiach sa dá len polemizovať, ale dokážu od seba oddeliť časť svojej bytosti a uložiť ju v príslušníkovi inej rasy (John Sheridan v sebe istý čas nosil časť Kosha aj po jeho srmti).
Vláda
Územie ich priestoru sa označuje ako Vorlonské impérium, aj keď sa nevie, či existuje niečo ako cisár Vorlonov. Známy je však riadiaci orgán zvaný Vrchné Velenie. Politiku Vorlonskej ríše možno označiť za prísnu v oddeľovaní sa od iných rás. Žiadna loď vyslaná do Vorlonského priestoru sa nevrátila. V hláseniach Vorlonskej vlády sa objavujú správy o tom, že došlo k nehodám, a zároveň rady, aby už k nim nikto žiadne lode neposielal.
Názory a spôsob myslenia
Aj keď väčšina Prvých galaxiu dávno opustila, Vorloni ostali aby chránili a pomáhali mladším rasám. Dozerali na množstvo svetov, ktorých obyvatelia boli ich zjavom očarení a mnohí ich aj uctievali ako bohov. Tiene sa zhostili rovnakej úlohy, ale s úplne opačnou filozofiou. V ich spoločnom konflikte vystupujú Vorloni ako strana poriadku. Svojím konaním pripomínajú architektov – pomáhajú pri tvorbe spojenectiev, ostatných vedú k spolupráci a presadzujú vládu práva. Skutočnosť je však trochu odlišná, pretože zároveň všetkých nútia držať sa práve ich pravidiel a nikdy nespochybňovať ich autoritu. Celá ich filozofia je zosobnená v otázke „Kto ste?“ Často nazývaná aj ako Vorlonská otázka, táto jednoduchá veta pobáda k nazretiu do vlastného vnútra, k trpezlivosti a radí poznanie seba samého nad všetky osobné ciele. Vorloni objavujúci sa v seriáli pôsobia v rozhovoroch s mladšími rasami dojmom tajnostkárov, často z nich dostať len kratučké a nejasné frázy. Čas však plynul a v období, v ktorom sa seriál odohráva, už aj Vorloni aj Tiene dávno zabudli na pravú podstatu svojich cieľov. Pôvodným zámerom oboch bolo podporovanie rozvoja mladších rás, pričom tieto sa rozhodovali medzi poriadkom a chaosom. Konflikt sa však nakoniec premenil na snahu o ideologickú nadvládu prevahu namiesto vojenskej. Vorloni sa k mladším rasám začali správať ako k obyčajným pešiakom na šachovnici. Táto zmena sa po Koshovej smrti ešte viac urýchlila.
Dejiny
Pred nástupom ľudských dejín Pred viac než miliónom rokov sa Vorloni rozhodli zostrojiť skokovú bránu do miesta, o ktorom si mysleli, že je to Studňa duší, zdroj života. Brána neviedla do normálneho priestoru, ani do hyperpriestoru, ale do tzv. Tretieho priestoru. Tretí priestor bol však obývaný rasou obzvlášť agresívnych telepatov, ktorí predstavovali hrozbu dokonca aj pre Vorlonov. Zmyslom života votrelcov z tretieho priestoru bolo jednoducho „zničiť všetkých okrem seba.“ Telepaticky sa mnohých Vorlonov zmocnili, a aj keď sa Vorlonom v nadchádzajúcej bitke podarilo votrelcov zahnať naspäť za bránu, tým, ktorých konanie bolo ešte stále pod kontrolou cudzou kontrolou, sa podarilo bránu ukryť v hyperpriestore, dúfajúc, že neskôr sa budú môcť po ňu vrátiť.
Pred 10 000 rokmi Asi v tomto období odišla väčšina prvých za okraj galaxie s cieľom preskúmať veľkú prázdnotu, ktorá sa za ňou rozprestiera, a dať mladším rasám priestor pre slobodný vývoj. Niektorí z Prvých ostali, aby na mladšie rasy dozerali, kým nebudú dostatočne zodpovedné aby samostatne riadili svoj osud. Hlavnými patrónmi boli Vorloni a Tiene.
Spočiatku boli obe strany v rovnováhe, ale potom sa Vorloni začali miešať do genetického materiálu mladších rás, dúfajúc že sa vyvinú skôr k ich obrazu než k Tieňom. Manipulovaním s génmi sa Vorlonom podarilo pozmeniť spôsob, akým ich mladé rasy vnímali – ako anjelov a prorokov. Tiene, ktoré boli takýmto prístupom pobúrené, začali proti Vorlonom otvorený boj. Ostatní Prví, ktorí sa snažili konflikt urovnať (napríklad Pútnici zo Sigmy 957) nakoniec z bojov znechutene odstúpili.
Okolo roku 1260 n.l. Po dlhé storočia medzi sebou Tiene a Vorloni bojovali priamo. Od istého okamihu sa však rozhodli nechať mladé rasy bojovať v ich mene, snažiac sa takto dokázať na koho strane je právo. Začala sa Veľká vojna. Nie je jasné kedy presne sa boje odohrávali, ale odhad je približne tisíc rokov pred postavením stanice Babylon 5. Tiene stáli proti spojeným vojskám Vorlonov a niektorých mladších rás ako napr. Minbari. Spočiatku museli Vorloni dokonca poprosiť o pomoc aj ďalších Prvých aby postup Tieňov zarazili. Dokonca ani po skončení vojny nebolo jasné, či sú to Tiene alebo Vorloni, kto má pravdu. Napätie medzi Vorlonmi a Tieňmi však neutíchlo. Zatiaľ čo sa Tieňe odobrali na tisícročný odpočinok, Vorloni opäť začali pozmeňovať genetiku mladších rás v galaxii, čím stvorili telepatov, ktorých plánovali použiť v ďalšej vojne.
Roky 2260 – 2261 Posledná vojna s Tieňmi sa odohrala v roku 2261 a Tiene v nej bojovali proti spojeným silám Babylonu 5, Minbariom, Narnom, Lige nezávislých svetov a Rangerom. Vorlonské impérium spočiatku odmietalo poskytnúť pomoc spojencom, ale po smrti veľvyslanca Kosha a Sheridanovom odchode na Z`ha`dum sa rozhodlo, že jediným možným riešením je zničiť všetky planéty, ktoré kedy prišli do styku s Tieňmi. Po páde jedného zo svojich hlavných miest sa Tiene rozhodli pre rovnaké riešenie. Následné smrtiace útoky na planéty, ktoré mali niečo spoločné s ich protivníkmi si vyžiadali miliardy obetí. Sheridanovi sa podarilo vylákať obe vojská k priamemu stretu pri Corianne 6, kde spojené flotily mladších rás a zvyšných Prvých zničili Vorlonský Ničiteľ planét a ukázali, že už nepotrebujú opatrovníkov. Pri rozhodovaní sa či ich nechajú tak alebo úplne zničia, sa Tiene aj Vorloni rozhodli pre prvú možnosť a aj so zvyškom Prvých opustili galaxiu, aby sa opäť mohli stretnúť s dávnymi známymi za jej okrajom.
Po odchode Vorlonov Domovský svet Vorlonov ostal po ich odchode opustený, no jeho obranné systémy boli ponechané v pohotovosti a následne zničili niekoľko výprav, ktoré sa na planétu podnikli. Po Lyte Alexandrovej Vorloni odkázali, že ich svet nie je pre mladšie rasy a dostať sa k nemu bude pre nich možné až keď budú toho hodné, teda najskôr o milión rokov. Lyte pred odchodom tiež vsugerovali príkaz, aby zničila Z'ha'dum. Prostredníctvom ich odkazu odhalila Lyta v celovečernom filme Tretí priestor nebezpečenstvo objavenej skokovej brány a v piatej sérii seriálu rozpoznala vynález Tieňov, vďaka ktorému Drakhovia ovládali lode Centaurov. Nakoniec, v roku 2262 sa jej podarilo zistiť, že z nej Vorloni urobili najsilnejšiu telepatku, aká kedy existovala – ničivú zbraň, ktorú plánovali využiť proti Tieňom ako poslednú možnosť. Jedinými mocnejšími telepatmi ako Lyta boli Jason Ironheart, ktorý sa ale premenil na energetickú bytosť podobnú Prvým, a Kevin Vacit, bývalý riaditeľ Zboru Psí, ktorý v sebe nosil časť Vorlona. Približne milión rokov po udalostiach v seriáli sa ľudia vyvinuli v energetické bytosti podobné Vorlonom a opustili svoju rodnú planétu, ktorú pohltilo Slnko. J. Michael Straczynski naznačil, že tzv. „Nová Zem“ bol v skutočnosti pôvodný domovský svet Vorlonov.
Vesmírne lode
Plavidlá Vorlonov sú z vyrobené z organickej hmoty a aspoň čiastočne uvedomelé. Materiál vonkajšieho obalu pripomína kožu, ktorá mení farby a je dostatočne priepustný na to, aby cezeň cestujúci mohli prejsť. Spomína sa tiež, že cestovné lode Vorlonov dokážu spievať, a na ostatné rasy pôsobia zvláštne upokojujúco. Skokové brány do hyperpiestoru si každá loď otvára sama a sú podobné tým, ktoré používajú mladšie rasy, ktoré si Vorlonskú technológiu pravdepodobne osvojili. Technológia Vorlonov bola použitá aj pri návrhu a zostrojení plavidiel typu Biela hviezda.
Cestovné lode
Cestovné lode sú najčastejšie sa objavujúcim Vorlonským plavidlom. Podľa údajov v počítačovej hre Into the Fire (Do ohňa) sú dlhé majú ťažkú výzbroj. Medzi loďou a jej majiteľom (pilotom) je silné puto. Keď je majiteľ v nebezpečí, loď sa sama pokúsi prísť mu na pomoc. Ak majiteľ umrie, loď vraj začne smútiť. Po Koshovej smrti jeho loď odviezla jeho pozostatky do neďalekej hviezdy, kde spolu s nimi zhorela. J. M. Straczynski poznamenáva: „Bola zostrojená pre Kosha, a ako Delennová vysvetľuje, nikomu inému by už neslúžila tak dobre, ak teda vôbec. Nič iné sa nedalo urobiť.“
Jednomiestne stíhačky
O Vorlonských jednomiestnych stíhačkách sa veľa nevie. V počítačovej hre mali dĺžku 25,5 metra. Z vonkajšieho pohľadu na nich nie je vidieť žiadne otvory pre vypúšťanie použitého paliva, takže sa zdá, že používajú akýsi druh gravimetrického pohonu podobný Minbariom. Ich koordinovaný útok v skupinách je veľmi účinný, dokážu zničiť aj väčšie bojové lode Tieňov. Na rozdiel od ostatných menších lodí v seriáli si jednomiestne stíhačky Vorlonov dokážu samé otvoriť skokové brány, čo u iných rás nie je bez materskej lode možné. Jednomiestne stíhačky majú k svojim pilotom oveľa slabšie puto ako cestovné lode.
Vlajkové lode
Tieto plavidlá sa tiež nazývajú Hviezdne krížniky a sú vraj dlhé asi 1300 metrov. Z taktického hľadiska sa prinajmenšom vyrovnajú obávaným útočným lodiam Tieňov. Je veľmi pravdepodobné, že nesú celú letku stíhačiek a podľa J. M. Straczynského je na palube plná posádka Vorlonov.
Ničitele planét
Ničitele planét sú najsilnejšou zbraňou Vorlonskej flotily. Tieto obrovské koráby, dlhé až 6,5 kilometra a sú schopné zničiť celú planétu. Nevie sa však, či planétu rozbijú na kúsky, alebo len vykynožia všetko živé na jej povrchu.
Biologické inžinierstvo Vorlonov
Počas seriálu bolo viackrát naznačené, že Vorloni rôznymi spôsobmi zasahovali do biologického vývinu mladších rás, nevynímajúc ľudí, Minbariov, Narnov a Draziov. Najmarkantnejšie sa to prejavilo v skutočnosti, že každá z týchto rás vnímala Vorlona, ktorý opustil svoj oblek ako nejakú nadprirodzenú bytosť odvodenú z mytológie svojej rasy. Centaurovia, alebo aspoň Londo Mollari, nevidia pri pohľade na Vorlona nič, buď preto, že ich Vorloni takým spôsobom neovplyvnili, alebo iba Londov morálny stav mu to vtedy nedovoľoval. Ak sa Volroni rozhodnú poveriť predstaviteľov inej rasy nejakou úlohou, dokážu ich biologicky veľmi pôsobivo upraviť. Aby Lyta Alexandrová mohla bez problémov dýchať v prostredí kajuty Vorlonského veľvyslanca, prioperovali jej na krk žiabre. Narni to vraj dokážu tiež... Do mnohých bytostí uložia Vorloni časť zo seba, vďaka čomu môžu vlastne kamkoľvek nepozorovane cestovať bez akejkoľvek námahy. Jednou z nosných tém piatej série seriálu je zistenie, že svojimi experimentmi na druhých sa Vorlonom podarilo vytvoriť telepatov, ktorých plánovali využiť ako zbraň vo vojne s Tieňmi.
Ruch Chorzów
Ruch Chorzów je poľský futbalový klub z Chorzowa. Klub bol založený v 1920 pod názvom Ruch Hajduki Wielkie.
Nagyesztergár
Nagyesztergár je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Zirc.
Konfekcia
Konfekcia môže byť:
Adolphe Quetelet
Lambert Adolphe Jacques Quetelet (* 22. február 1796, Gent, Belgicko – † 17. február 1874, Brusel, Belgicko) bol belgický astronóm, matematik, štatistik a sociológ. Založil a jednu dobu aj riadil bruselské observatórium a zohral tiež významnú úlohu pri zavádzaní štatistických metód do spoločenských vied.
Je po ňom pomenovaný kráter na odvrátenej strane Mesiaca.
Hebrejská jeruzalemská univerzita
Hebrejská jeruzalemská univerzita alebo Hebrejská univerzita v Jeruzaleme je najstaršia a najdôležitejšia univerzita v Izraeli. Patrí medzi 100 najkvalitnejších akademických pracovísk na svete. Medzi jej zakladateľov patrili osobnosti ako Albert Einstein, Sigmund Freud, Martin Buber a Chajim Weizmann.
Dejiny
náhľad|Osadenie základného kameňa na vrchu [[Skopus (1918)]] náhľad|Otvorenie univerzity - Skopus (1925) náhľad|[[Nemocnica Hadasa - Skopus (1934)]] Založenie hebrejskej univerzity v Palestíne bolo navrhnuté už v roku 1884 na konferencii sionistickej organizácie Chovevej Cion v Katoviciach. Túto myšlienku neskôr významne podporoval nemecký fyzik židovského pôvodu Albert Einstein. Základný kameň univerzity bol položený roku 1918. O sedem rokov neskôr, 1. apríla 1925, bol slávnostne otvorený univerzitný campus na vrchu Skopus (hebr. Har ha-Cofim) v Jeruzaleme. Otvorenia sa zúčastnili mnohé významné osobnosti, vrátane predstaviteľov britskej správy, akými boli napr. lord Arthur James Balfour, vikomt Edmund Allenby a sir Herbert Samuel. Prvým rektorom fakulty sa stal Dr. Judah Leon Magnes.
V priebehu nasledujúcich dvadsiatich rokov sa univerzita rozvinula vo veľkú a uznávanú vzdelávaciu inštitúciu. Vznikli fakulty prírodných a humanitných vied, medicíny, vzdelávania, poľnohospodárstva (v meste Rechovot, asi 20 km južne od Tel Avivu), Židovská národná knižnica (neskôr Izraelská národná knižnica), univerzitné vydavateľstvo a centrum pre vzdelávanie dospelých.
Počas Prvej arabsko-izraelskej vojny v roku 1948 Arabi opakovane napadli vrch Skopus na severovýchode Jeruzalema a konvoje, ktoré prechádzali z Izraelom kontrolovaných častí Jeruzalema na univerzitu. Po útoku na lekársky konvoj smerujúci do nemocnice Hadassa 13. apríla 1948 ostal Skopus odrezaný od ostatných židovských častí Jeruzalema. Jordánska vláda odmietla Izraelu po uzatvorení prímeria v roku 1949 umožniť na vrch prístup. Univerzita sa preto musela presídliť do nového campusu v štvrti Givat Ram v západnom Jeruzaleme, ktorý bol dokončený v roku 1953. Lekárska fakulta sa o niekoľko rokov presťahovala do nového lekárskeho campusu v štvrti Ein Kerem v juhozápadnom Jeruzaleme, kam sa presunula aj nemocnica Hadassa.
V roku 1967 študovalo na univerzite 12.500 študentov na dvoch campusoch v Jeruzaleme a na poľnohospodárskej fakulte v Rechovot. Po zjednotení Jeruzalema v Šesťdňovej vojne v júni 1967 sa univerzita mohla vrátiť na svoje pôvodné miesto na vrchu Skopus. Po ukončení rekonštrukcie v roku 1981 sa campus Har ha-Cofim opäť stal hlavným campusom Hebrejskej univerzity.
V súčasnosti (2003) má univerzita asi 12.000 pregraduálnych a 10.000 postgraduálnych študentov. V odborných rebríčkoch kvality univerzít sa umiestnila na 77., 78., resp. 131. mieste na svete.
Terorizmus
thumb|Campus Hebrejskej univerzity na vrchu Skopus. Vpravo centrum pre medzinárodných študentov, vľavo vchod do reštaurácie Frank Sinatra. Nachýlený strom je umelecká inštalácia pripomínajúca teroristický útok, ktorý sa odohral v reštaurácii. 31. júla 2002 sa krátko po 13:30 v preplnenej univerzitnej reštaurácii Frank Sinatra na vrchu Skopus odpálil samovražedný atentátnik, palestínsky robotník z východného Jeruzalema. Deväť ľudí – päť Izraelčanov, traja Američania a jeden občan USA a Francúzska – pri útoku zahynulo, ďalších 85 ľudí bolo zranených, z toho 14 ťažko. K zodpovednosti za útok sa prihlásilo hnutie Hamas.
Slávni absolventi
V roku 2004 získali traja absolventi Hebrejskej univerzity Nobelovu cenu: David Gross za fyziku; Aaron Ciechanover a Avram Hershko za chémiu. Medzi ďalších známych absolventov patria prezidenti Izraela Jicchak Navon a Moše Kacav, premiéri Ehud Barak, Ariel Šaron a Ehud Olmert, archeológ a politik Jigael Jadin a spisovateľ Amos Oz, Šport & CEO Jochanan Vollach.
Hebrejská univerzita a Albert Einstein
Fyzik Albert Einstein, ktorý myšlienku Hebrejskej univerzity aktívne podporoval už pred jej vznikom, univerzite odkázal celú svoju pozostalosť. Nesmiernu hodnotu má predovšetkým Einsteinova knižnica a jeho písomnosti, ktoré sú zhromaždené v Einsteinovych archívoch Hebrejskej univerzity. Hebrejská univerzita taktiež prostredníctvom agenta vlastní licenciu na akékoľvek komerčné využitie mena „Albert Einstein“ a Einsteinovej podoby.
Lessard-le-National
Lessard-le-National je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NHL 1928/1929
Sezóna 1928/1929 bola 12. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Boston Bruins.
Bol zmenený systém play-off. Tímy na prvých miestach oboch divízií postupovali priamo do semifinále play-off, kde sa spolu stretli. Najväčší favoriti sa tak stretávali už v semifinále. Celky na druhých a tretích miestach hrali štvrťfinále, kde sa stretol 2. z kanadskej divízie s 2. z americkej divízie a 3. z kanadskej sa 3. z americkej. V semifinále sa potom stretli víťazi týchto štvrťfinálových bojov.
Kanadské bodovanie
Note: GP = Odohrané zápasy, G = Góly, A = Asistencie, PTS = Body, PIM = Trestné minúty
Šútovská epigenéza
Šútovská epigenéza je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza pri sútoku Váhu a Šútovského potoka. Patrí do katastrálneho územia obcí Ratkovo a Šútovo v okrese Martin.
Predmetom ochrany sa stala jedinečná reliéfna forma a dvojnásobný epigenetický zárez rieky Váh a Šútovského potoka pri ich zahlbovaní na konci terciéru. V tejto lokalite sa nachádza aj archeologický nález na výšinnom sídlisku „Boroviny“.
Kňažia
Kňažia môže byť:
NGC 6379
NGC 6379 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 15. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Aytré (obec)
Aytré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nagygyimót
Nagygyimót je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Pápa.
Má rozlohu 2344 ha a žije tu 578 obyvateľov (2007).
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978 boli v poradí 16. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Konin, Poznaň, Toruň a Zielona Góra, v Poľsku od 20.30. mája 1978, za účasti 13 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Švédska. Poľsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1958. Svoj štrnásty titul získal, ktorý vyhral finálovú skupinu pred a.
Nadstavbové skupiny
Pozn: Domáce Poľsko bolo priamo nasadené do finálovej skupiny.
Kochanovský potok
Kochanovský potok môže byť:
Cleveland
Cleveland môže byť:
Černín (okres Znojmo)
Černín je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 123 obyvateľov, z toho 61 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,4 roka (muži 44,5 roka, ženy 46,4 roka).
Nagypirit
Má rozlohu 1017 ha a žije tu 284 obyvateľov (2007).
Abreakcia
Abreakcia môže byť:
Nagytevel
Nagytevel je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Pápa.
Má rozlohu 1441 ha a žije tu 562 obyvateľov (2007).
Rudnianska Lehota
Rudnianska Lehota je obec na Slovensku v okrese Prievidza. Patrí k tým obciam, ktoré sa objavujú v našich dejinách oveľa skôr ako sú písomne dokumentované.
Portet-sur-Garonne (kantón)
Portet-sur-Garonne je francúzsky kantón v obvode Muret v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées na juhu Francúzska. Tvorí ho 10 obcí.
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy
náhľad|Sídlo magistrátu
Daimjó
Daimjó alebo daimio (po japonsky 大名 – daimjó, slovo vzniklo skrátením slova daimjóšu = veľký zemepán alebo daimjóden = veľké súkromné pole) bol titul japonského lokálneho šľachtica (kniežaťa) pred rokom 1868, ktorý bol formálne podriadený japonskému cisárovi, ale inak nezávislý pán.
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy je výkonným orgánom mestského zastupiteľstva a primátora mesta Bratislavy. Sídlom Magistrátu je budova Novej radnice oproti Primaciálnemu palácu v Bratislave.
Daimjó
V období Sengoku dochádzalo medzi jednotlivými daimjómi ku krvavým bitkám o územia. Daimjó bol vodca rodinného klanu, ktorého členovia stáli v hierarchii provincie nad ostatnými vazalmi. Medzi najznámejších daimjóv obdobia Sengoku patrili napr. Nobunaga Oda, Iejasu Tokugawa, Hidejoši Tojotomi, Šingen Takeda, Kenšin Uesugi, Motonari Móri, Sóun Hódžó a ďalší.
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy
Vznik Magistrátu upravuje ''§ 14 zákona č. 377/1990 Zb. o hlavnom meste SR Bratislave'', ktorého dva odseky znejú:
(1) Odborné, administratívne a organizačné práce súvisiace s plnením úloh orgánov Bratislavy plní magistrát Bratislavy. Magistrát sa vnútorne člení na oddelenia a referáty. Organizáciu magistrátu Bratislavy, náplne činností útvarov magistrátu Bratislavy a počet zamestnancov magistrátu Bratislavy ustanovuje organizačný poriadok magistrátu Bratislavy, ktorý vydá primátor.
NGC 6380
NGC 6380 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. júna 1834.
Daimjó
Termín daimjó sa v 15. a 16. storočí používal pre pána, ktorému patrilo niekoľko provincií, niekoľko okresov, v niektorých prípadoch niekoľko dedín. Občas je tento pojem nesprávne používaný ako staršie označenie pre šugo (hajtmana) alebo úplne za šugo zamieňaný. V tom istom období sa niekedy termín šugo-dajmjó používal pre vládcov s rastúcou nezávislosťou do polovice 14. storočia a termín šugo pre tú istú funkciu do roku 1560. V období Edo sa termínom daimjó označoval pán, ktorý vládol kniežatstvu s výnosmi väčšími ako 10 000 koku.
NGC 6380
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy
(2) Na čele magistrátu Bratislavy je riaditeľ, ktorého na dobu neurčitú vymenúva a odvoláva primátor. Riaditeľ magistrátu sa zúčastňuje zasadnutí mestskej rady a mestského zastupiteľstva s hlasom poradným.
Jeho rámcovú náplň určuje článok 15 Štatútu hlavného mesta SR Bratislavy:
(1) Magistrát vykonáva odborné, administratívne a organizačné práce súvisiace s plnením úloh mestských orgánov, najmä
Damnice
Damnice je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 327 obyvateľov, z toho 169 mužov a 158 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 39,4 roka, ženy 43,3 roka).
Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy
(2) Na čele magistrátu je riaditeľ, ktorého na dobu neurčitú vymenúva a odvoláva primátor. Riaditeľ magistrátu najmä
Riaditeľ Magistrátu je priamo podriadený primátorovi mesta. Súčasným riaditeľom je Mgr. Martin Maruška (2015).
Andrzej Sapkowski
Andrzej Sapkowski (* 21. jún 1948, Lodž) je poľský fantasy spisovateľ, známy najmä vďaka poviedkam a románovej ságe o zaklínačovi Geraltovi z Rivie.
Biografia
Narodil sa 21. júna 1948 v Lodži. Vyštudoval ekonómiu na Lodžskej univerzite, pracoval v zahraničnom obchode. Debutoval v roku 1986 v poviedkovej súťaži magazínu Fantastyka so svojou poviedkou Wiedźmin (slov. Zaklínač), v ktorej predstavil postavu bielovlasého nájomného zabijaka mýtických príšer, Geralta z Rivie, ktorý sa neskôr stal jeho najpopulárnejšou postavou. Poviedka sa v súťaži umiestnila na treťom mieste, ale získala si vysoký záujem čitateľov.
V roku 1994 Sapkowski uverejnil prvý román o Geraltovi Krew elfów, ktorým začal 5-dielny zaklínačský cyklus, známy ako Sága o Zaklínačovi, kde posledný diel Pani Jeziora vyšiel v roku 1999.
V roku 2002 vydal prvý diel Husitskej trilógie, Narrenturm (v slovenčine vyšlo ako Veža bláznov, Slovart 2003). V roku 2013 vydal zatiaľ poslednú knihu o Geraltovi, Sezon burz (v slovenčine Zaklínač: Búrková sezóna, Plus 2018). Okrem sérií o zaklínačovi a husitoch sa Sapkowski zaoberá esejistikou a literárnou teóriou.
NGC 1316
NGC 1316 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 2. septembra 1826. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,4.
Je to nadobria galaxia s hmotnosťou 3 100 miliárd hmotností Slnka. Nachádza sa vo vzdialenosti 70 miliónov svetelných rokov. Napriek tomu, že je eliptická, nachádza sa v nej množstvo tmavých mrakov, ktoré sú pre tento typ galaxie nezvyčajné. Hoci tvarom a veľkosťou pripomína eliptické galaxie, prachové pásy a disk sú typické pre špirálové galaxie. Pravdepodobne vznikla zrážkou týchto dvoch typov v minulosti.
Katedra germanistiky, nederlandistiky a škandinavistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Katedra germanistiky, nederlandistiky a škandinavistiky FiF UK v Bratislave bola založená v dvadsiatych rokoch 20. storočia a je tak najstaršia katedra na Slovensku vo všetkých troch odboroch. Štúdium na katedre sa realizuje vo viacerých smeroch. Je možné vybrať si učiteľstvo akademických predmetov rovnako ako aj prekladateľstvo a tlmočníctvo. Tie sú vyučované na bakalárskom, magisterskom ale aj doktorandskom stupni. Študenti majú možnosť využiť rôzne štipendiá pre zahraničné pobyty, ktoré prispievajú k zlepšeniu jazykovej úrovne. Ide o letné jazykové kurzy ale aj o niekoľko semestrov na zahraničných partnerských univerzitách sprostredkované štipendijnými programami (Erasmus, Ceepus).
Pri výbere učiteľského odboru sa štúdium zameriava na gramatickú rovinu jazyka a základné poznatky z kultúry a histórie krajín, v ktorých je daný jazyk úradný. Základ štúdia neskôr tvoria didakticko-pedagogické predmety.
V odbore prekladateľstvo a tlmočníctvo sa vyučujú poznatky z teórie prekladu, no súčasťou sú aj praktické predmety, ako napr. konzekutívne alebo simultánne tlmočenie. Dôležitou súčasťou štúdia je získanie poznatkov z rôznych tematických okruhov. Dôraz sa kladie na rozšírenie slovnej zásoby a osvojenie si gramatických javov jazyka.
Germanistika
Germanistika ponúka predmety, ktoré sa zaoberajú krajinovedou, nemeckým etnikom, históriou ale aj literatúrou. Poskytuje priestor na zdokonalenie v písanom aj ústnom prejave. Tie sú aplikované v komunikácií a pri tvorbe textov rôznych žánrov. Dôležitou súčasťou štúdia sú aj teoretické predmety ako jazykoveda a translatológia, ktoré tvoria základ pre prax.
Nederlandistika
Nederlandistika ponúka svojim študentom základy krajinovedy holandsky hovoriacich krajín. Je zameraná na štúdium holandského jazyka a kultúry v odbore prekladateľstvo a tlmočníctvo v kombinácií s anglickým alebo nemeckým jazykom. Od roku 2008 je otvorený nový študijný odbor Holandčina v stredoeurópskom kontexte, ktorý je projektom na vytvorenie spoločného študijného programu zameraným na mobilitu študentov a medzinárodne platný diplom v siedmich stredoeurópskych krajinách v Rakúsku (Viedeň), Česku (Brno, Olomouc), Poľsku (Wroclaw), Maďarsku (Budapešť, Debrecín) a na Slovensku (Bratislava).
Škandinavistika
Škandinavistika funguje v rámci odboru prekladateľstvo a tlmočníctvo v kombinácií švédsky jazyk a kultúra s nemeckým alebo anglickým jazykom a kultúrou. Študenti získavajú poznatky zo švédčiny a neskôr majú na výber aj ďalší severský jazyk - nórčinu. Pri výučbe jazyka sa kladie dôraz na rozpoznávanie rozdielov medzi slovenčinou a švédskym jazykom a ich aplikáciou v praxi.
NGC 6381
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 1317
NGC 1317 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 24. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
Laurentius Valla
Laurentius Valla alebo Lorenzo della Valla (* 1405/1407, Rím, Taliansko† 1. august 1457, tamže) bol taliansky filozof, humanista, historik.
Jeho význam spočíva predovšetkým v zhromažďovaní prameňov a ich kritickom hodnotení, a to najmä prameňov antických, dovtedy nekriticky prijímaných. Jeho najvýznamnejším počinom v tomto smere bolo odhalenie Konštantinovej donácie, 1440.
Zaujímal kritický postoj aj voči scholastike a kresťanským dogmám. Valla bol vynikajúcim filológom a prekladal diela starovekých gréckych historikov do latinčiny.
Nihónium
Nihónium (angl. Nihonium) je superťažký umelý chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Nh a protónové číslo 113. Je to transurán a transaktinoid, pripravený alfa rozpadom moskóvia.
1. februára 2004 publikoval tím ruských a amerických vedcov správu o príprave nihónia a moskóvia. 28. septembra tieto výsledky potvrdili japonskí vedci.
Názov
28. novembra 2016 pridelila IUPAC prvku názov Nihonium. Názov navrhli vedci z laboratórií RIKEN v Japonsku, v ktorom bol prvok syntetizovaný. Nihon je názov Japonska v japončine, v preklade znamená Krajina vychádzajúceho slnka. Správny názov prvku v slovenčine bol oznámený Slovenským národným komitétom IUPAC tlačovou správou 5. decembra 2016.
Hyères
Hyères je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur. Leží pri ústí rieky Gapeau do Stredozemného mora.
Mesto Hyères je centrom vinohradníctva a záhradníctva a kúpeľným miestom. Nachádzajú sa tu parky a škôlky rastlín zo subtrópov.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Saturn I
Saturn I (pôvodné označenia Juno V Super-Jupiter a C-1) bola prvá raketa série Saturn a zároveň prvá americká raketa navrhnutá výlučne na vynášanie nákladov do vesmíru. Všetky predchádzajúce americké nosné rakety boli upravené verzie vojenských balistických rakiet (napríklad Redstone – Juno I, Atlas, Titan).
Vývoj sa spočiatku prebiehal v Army Ballistic Missile Agency (ABMA) v Redstone Arsenal v Alabame pod vedením hlavného konštruktéra Wernhera von Brauna a na prelome päťdesiatych a šesťdesiatych rokov prešla ABMA, celý von Braunov tím a projekt rakety pod NASA. Konštrukcia prvého stupňa využívala palivové nádrže z rakiet Redstone a Jupiter spojené do jedného stupňa. Saturn I mal byť univerzálny vesmírny nosič, ale pre rýchly pokrok vo vývoji raketovej techniky bol čoskoro zastaraný a nahradený silnejšou verziou Saturn IB. Uskutočnilo sa len desať štartov, štyri skúšobné, tri testovacie lety programu Apollo a posledné tri rakety vyniesli výskumné satelity Pegasus. Skúsenosti získané pri stavbe Saturnu I boli použité pri konštrukcií rakety pre lunárne misie, Saturn V.
Pôvod
thumb|left| Wernher von Braun s modelmi rakiet vo svojej kancelárii v Huntsvile Wernher von Braun a jeho tím boli po druhej svetovej vojne prevezení do Spojených štátov (pozri Operácia Paperclip), kde spočiatku pracovali na testoch ukoristených V2 a ich amerických verziách. Neskôr sa venovali vývoju nových rakiet stredného doletu pre americkú armádu. Výskum prebiehal v Redstone Arsenal v Huntsvile v Alabame. Tu boli vyvinuté rakety PGM-11 Redstone a PGM-19 Jupiter. Po kríze vyvolanej vypustením Sputnika 1 sa von Braunov tím ujal iniciatívy a na základe rakety Redstone vyvinuli raketu Juno I ktorá vyniesla prvý americký satelit Explorer 1 a neskôr Juno II, postavenú na základe PGM-19 Jupiter.
Ešte pred Sputnikom zadalo americké ministerstvo obrany prostredníctvom svojej agentúry ARPA (Advanced Research Projects Agency) požiadavku na vypracovanie štúdie o pokročilom nosnom systéme, ktorý by dokázal dopraviť na orbitu Zeme 9 000, alebo dostať na únikovú rýchlosť náklad až. Takto silná raketa mala slúžiť pre dopravu ťažkých komunikačných, meteorologických a špionážnych družíc. Vtedajšie rakety ako Atlas mali teoretickú nosnosť na nízku orbitu Zeme iba, preto bolo potrebné hľadať cestu k zvýšeniu výkonu. Von Braunov tím v ABMA sa začal problémom zaoberať v apríli 1957 a potrebný ťah pre dopravu takéhoto nákladu na orbitu vypočítali na približne 6,7 MN. Americké letectvo v tom čase začínalo pracovať na presne takom motore, ten ale nemohol byť pripravený počas požadovaného časového rámca a jeho ťah bol vtedy „len“ 4,4 MN. Tento motor nesúci označenie F-1 bol neskôr použitý pre pohon rakety Saturn V (konečná verzia mala ťah 6,7 MN), ale pre budúce rakety Saturn I boli vybrané štyri motory E-1 spoločnosti Rocketdyne, každý s ťahom 1 690 kN.
ARPA bola s von Braunovým návrhom spokojná a jediná požiadavka bola na výmenu motorov E-1. E-1 bol v tom čase v ranej fáze vývoja a nebol by pripravený pre testy skôr ako za dva roky. Von Braunov tím rýchlo zareagoval a nahradil štyri motory E-1 ôsmimi motormi H-1, čo bol upravený motor S-3D rakety Thor. Rozhodnutie nečakať na vývoj nových motorov sa ukázalo ako správne a prinieslo odhadovanú úsporu až 60 miliónov dolárov. Von Braun a jeho tím už v tom čase pripravovali štart Juno I a prebiehal vývoj Juno II a preto bol názov projektu zmenený na Juno V.
Začiatok prác
thumb|left|Statický test zväzku motorov prvého stupňa Projekt bol oficiálne zahájený výnosom 14-59 agentúry ARPA z 15. augusta 1958. Kontrakt znel: „Začať program vývoja kozmického nosiča s ťahom približne 1 500 000 liber (6,7 MN), založeného na spojení dostupných raketových motorov. Najbližšou úlohou tohto programu je vykonať demonštratívny statický zážih v plnom rozsahu do konca roka 1959.“
Nasledoval kontrakt s firmou Rocketdyne na vývoj motorov H-1, podpísaný 11. septembra 1958. 26. septembra 1958 sa ARPA a Army Ordnance Missile Command (nadradené veliteľstvo ABMA) dohodli na rozšírení kontraktu o vykonanie skúšobných letov v septembri 1960 a ďalej chceli, aby ABMA postavila ďalšie tri nosiče, pričom dva budú schopné umiestniť na obežnú dráhu obmedzený náklad.
Prechod na NASA
thumb| Koncept z roku 1959 pre projekt Horizont thumb|left|Prechod ABMA k NASA, 1. júl 1960 Založenie NASA 29. júla 1958 viedlo k zjednoteniu a posúdeniu všetkých projektov ťažkých nosných rakiet a výberu jedného riešenia pre budúce lunárne projekty. V tom čase tu boli programy armády (Saturn) a letectva (projekt SLS). Oba programy mali za konečný cieľ cestu k Mesiacu a vybudovanie stálej základne na jeho povrchu. Inžinieri NASA však mali vlastné návrhy, označované súhrnne ako rakety Nova.
Wernhera von Brauna požiadali o účasť v komisii, ktorá mala za úlohu preskúmať a zhodnotiť existujúce návrhy a spísať odporúčania. Výsledná správa bola zverejnená 18. júla 1959 a hneď v úvode upozorňuje na nesprávne vedenie amerických programov a uznáva veľký náskok sovietskeho kozmického programu. Správa sa zaoberala piatimi takzvanými generáciami rakiet od prvých rakiet Vanguard, cez Juno, ICBM rakety Atlas a Titan, projektom Saturn až po koncept veľkej rakety poháňanej zväzkom motorov F-1. Správa ďalej stanovuje teoretické možnosti budúceho vývoja vrátane časového rámca dostupnosti nosných systémov.
V decembri 1959 boli predvedené projekty vývojových tímov a NASA následne vybrala von Braunov koncept. Koncom januára 1960 už mala kompletný vývojový program, zahŕňajúci Saturn (Juno V), vlastný projekt Nova a horné stupne Vega a Centaur. Stupeň Vega bol zrušený, pretože letectvo už malo projekt Agena (vtedy pod názvom Hustler), ktorý mal takmer zhodné parametre.
V júli 1959 bol projekt takmer zrušený, keď riaditeľ výskumného oddelenia na ministerstve obrany oznámil, že Saturn čerpá príliš finančných prostriedkov ARPA. Podľa ministerstva bolo výhodnejšie spojiť niekoľko ICBM a získať tak lacnejší a rovnako silný nosný systém. Proti NASA a programu Saturn bola aj skutočnosť, že neexistovali zostavené požiadavky na raketu Saturn a NASA pracovala aj na vlastnom nosiči Nova. Po stretnutí zástupcov NASA, armády, ARPA a ministerstva 16. až 18. septembra 1959 bolo rozhodnuté, že sa Saturn rušiť nebude, ak ABMA prejde pod správu NASA a už nebude potrebovať finančnú účasť rezortu obrany. Prechod von Braunovho tímu a celej ABMA bol dokončený 1. júla 1960 a ABMA a celé zariadenie v Huntsvile bolo premenované na Marshall Space Flight Center.
Výber vyšších stupňov
thumb|left|Štart misie SA-5, prvé použitie funkčného druhého stupňa V júli 1959 vydala ARPA požiadavku na výmenu vyšších stupňov za silnejšie, poháňané tekutým vodíkom (LH2) a kyslíkom (LOX). Priemer druhého stupňa mal byť približne 4 metre a tretí stupeň mal byť vylepšený Centaur. V snahe o dosiahnutie dohody medzi NASA, USAF, ABMA, ARPA a DoD vznikla Silversteinova komisia, ktorá stanovila požiadavky na raketu Saturn. Von Braun bol spočiatku skeptický, ale komisia ho presvedčila o výhodách vysoko energetických palív (vodík) v horných stupňoch. Oproti pôvodnému konceptu, ktorý počítal s použitím komponentov a nástrojov z Titanu, vyžadoval nový stupeň vývoj nových montážnych zariadení, nástrojov a prípravkov, čo zvyšovalo finančnú náročnosť projektu. Vývojom vlastného stupňa sa na druhej strane NASA stala nezávislou od vojenského vývoja.
Komisia posudzovala niekoľko variantov vyšších stupňov zoradených podľa náročnosti do troch skupín. Skupina A boli najjednoduchšie a vychádzali z prvotných konceptov Juno V. Druhý stupeň Titan a tretí Centaur bol variant A-1, druhý variant A-2 počítal so zväzkom rakiet stredného doletu miesto Titanu. Návrh B-1 počítal s použitím zväzku štyroch motorov H-1 a podobnú konštrukciu nádrží ako prvý stupeň. Skupina C bola najrazantnejšia a ponúkala flexibilnú konfiguráciu podľa potrieb nákladu. Každý vyšší stupeň mal používať kvapalný vodík.
Varianty C-1, C-2 a C-3 počítali s vývojom stupňov S-II, S-III, S-IV a S-V. Stupňa S-IV a S-V mali používať upravené motory RL-10, S-V je upravená verzia dvojmotorového stupňa Centaur. S-II a S-III vyžadovali vývoj ďalších motorov s vyšším ťahom. Varianty konceptov C výkonovo prevyšovali koncepty A-1, A-2 i B a preto boli vybrané.
Konečná podoba
thumb|Evolúcia rakety Saturn I Saturn I mal byť flexibilným nosným systémom, ktorý by bolo možné, vďaka rôznym vyšším úrovniam, prevádzkovať v rôznych konfiguráciách podľa potrieb aktuálnej misie. Zo všetkých navrhovaných stupňov bol však vyrobený a dodaný iba S-IV, ktorého parametre sa líšili od špecifikácií komisie. Miesto štyroch upravených RL-10 bolo použitých šesť štandardných RL-10, poskytujúcich približne rovnaký ťah. Veľké množstvo malých motorov bolo menej efektívne, náchylnejšie k poruchám a drahšie ako jediný veľký motor. Pre nástupcu Saturnu I bol preto vyvinutý motor J-2, ktorý dokázal nahradiť všetkých šesť motorov RL-10. Nový motor mal vyšší ťah a umožnil Saturnu IB vyniesť na orbitu až.
Saturn I bol používaný len krátko a čoskoro bol nahradený vylepšenou verziou Saturn IB. Hlavná oblasť použitia boli testy makety lode Apollo a posledné tri rakety vyniesli satelity Pegasus. Určitý čas sa uvažovalo o využití Saturnu I pre vynášanie experimentálneho kozmického lietadla X-20 Dyna-Soar.
Prvý stupeň S-I
thumb|left|Prvý stupeň S-I Prvý stupeň S-I bol zložený z ôsmich nádrží prevzatých z rakety Redstone, zoskupených okolo jednej nádrže rakety Jupiter. Štyri nádrže Redstone obsahovali RP-1 a boli natreté na čierno a zvyšné nádrže mali biely náter a obsahovali kvapalný kyslík. Motory H-1 boli odvodené z motorov rakety Thor. Štyri motory boli umiestnené v strede hlavice rakety a ďalšie štyri motory boli umiestnené z vonkajšej strany. Vonkajšie motory mali kĺbové zavesenie a pomocou hydrauliky ich bolo možné nakláňať v pozdĺžnej a priečnej osi, vďaka čomu bol dosiahnutý riadiaci moment. Motory neboli pri štarte zapálené naraz, ale po dvojiciach s časovými odstupmi 200 ms. Tým sa znížilo napätie spôsobené dynamickými silami a otrasy pri štarte motorov. Každý motor H-1 má vlastné turbočerpadlo poháňané samostatným plynovým generátorom. Motory dokážu vyvinúť ťah pri štarte až 7,582 MN (8x 947 700 kN vo vákuu) a za sekundu spália dohromady RP-1 a kvapalného kyslíka. Celková hmotnosť prvého stupňa predstavuje, z čoho približne 380 000 je palivo (hmotnosti sa líšia podľa verzie). Pre vyššiu aerodynamickú stabilitu bolo na zadok pridaných osem kýlových plôch.
Druhý stupeň S-IV
thumb|Druhý stupeň S-IV Druhý stupeň disponoval šiestimi motory RL-10 poháňanými tekutým vodíkom a kyslíkom. Motory mali systém smerovania ťahu a mohli tak riadiť smer letu, rovnako ako prvý stupeň. Motory pracovali na princípe expandéru (pozri Raketový motor na kvapalné pohonné látky). Palivo bolo vedené skrz zahriate časti motora, kde sa zahrieva a následne bolo privedené do turbíny. V turbíne palivo expanduje a poháňa tak turbínu, ktorá ďalej roztáča turbočerpadlo. Každý motor je vybavený samostatným palivovým systémom (vlastná turbína aj turbočerpadlo). Celková hmotnosť stupňa je, samotný stupeň bez paliva. Spotreba všetkých šiestich motorov je približne 90 kilogramov kvapalného vodíka a kyslíka za sekundu. Nádrže na LH2 a LOX boli oddelené iba ľahkou priečkou a tvorili tak v podstate jedinú nádrž s dvomi oddelenými priestormi. Toto riešenie prinieslo úsporu takmer desiatich ton hmotnosti.
Navádzacia výbava
thumb|left|Navádzacia sústava Block II, staršia verzia s pretlakovými kontajnermi Rakety Saturn I Block I (lety S-1 až S4) mali navádzaciu sústavu nachádzajúcu sa na prednej časti prvého stupňa. Vybavenie bolo rovnaké, aké používali rakety Redstone a dokázalo viesť raketu len po balistickej dráhe. Pri týchto prvých štyroch letoch mala raketa len maketu druhého stupňa, ktorá sa počas letu neoddeľovala.
Rakety Block II už mali plne funkčný druhý stupeň a prístrojové vybavenie bolo umiestnené v samostatnej sekcii IU (Instrument Unit) na prove druhého stupňa. IU mala 3,9 metra v priemere a bola vysoká 1,5 metra. Prístroje boli umiestnené v štyroch pretlakových kontajneroch spojených cez centrálny uzol. Pre posledné tri lety bol použitý vylepšený model vysoký iba 860 milimetrov. Nový typ už nebol vybavený pretlakovými kontajnermi, ale prístroje boli zavesené na obvode steny, čo ušetrilo hmotnosť. Navádzací systém používal počítač IBM ASC-15 používaný aj na raketách Titan 2 a Titan 3.
Lety Saturnu I
Pred skutočnými štartmi prebiehalo testovanie v supersonickom aerodynamickom tuneli v Lewis (dnes Glenn) Research Center. Pri testoch bol použitý model s ôsmimi funkčnými motormi, každý s ťahom približne 1,1 kN. Testy simulovali reálne letové podmienky a poskytli cenné informácie o stabilite rakety a rozložení tlaku.
Testovacie lety SA-1 až SA-4 slúžili pre otestovanie spoľahlivosti rakety a overenie koncepcie zväzkov motorov. Pri testoch bol funkčný len prvý stupeň, druhý stupeň bol len maketa. Prvý štart s funkčným druhým stupňom bol SA-5, 29. januára 1964 a išlo zároveň o rekordný let pri ktorom bol vynesený historicky najväčší náklad. Celková hmotnosť vynesená na orbitu bola, motory a prázdne nádrže posledného stupňa vážili , aerodynamický kryt a maketa kabíny  (ako zaťaženie kabíny bol použitý vlhký piesok). Podobne prebiehali nasledovné testy A-101 a A-102 (SA-6 a SA-7), pri ktorých bola študovaná tuhosť konštrukcie nosiča, správanie kabíny Apollo a ďalšie parametre. Misie A-103 až A-105 mali za úlohu vyniesť satelity programu Pegasus, ktoré študovali výskyt a účinky mikrometeoritov.
Galéria
thumb|500px|center|Prehľad všetkých vypustených rakiet Saturn I
NGC 1319
NGC 1319 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Gunderich
Gunderich (* 379 – † 428) bol kráľom Vandalov a Alanov. Jeho otcom bol kráľ Godigisel, ktorý roku 406 padol v bitke s Frankami.
Po krátkom usídlení v Galii Gunderich s Vandalmi prekročil Pyreneje a usadil sa v Andalúzii. Okolo roku 426 alanský kráľ Attaces padol v bitke s Vizigótmi a tak Gunderich prijal alanskú korunu. Na konci jeho vlády dochádzalo k častým bitkám s Vizigótmi, vďaka početnej prevahe Vandali často prehrávali. Po Gunderichovej smrti v roku 428 Vandali zvolili za kráľa Geisericha, s ktorým sa preplavili do severnej Afriky a Španielsko zanechali Vizigótom.
Svébořice
Svébořice sú časť mesta Ralsko v okrese Česká Lípa a zároveň tunajšia zaniknutá obec ( Schwabitz alebo Schwabic). Nachádza sa približne severne od Kuřívody a  východne od Mimone, v bývalom vojenskom priestore Ralsko. Je tu evidovaných 7 adries. Trvalo tu v roku 2011 žilo 7 obyvateľov.
Ďalšie informácie
Svébořice sú tiež katastrálne územie o rozlohe. Pôvodné katastrálne územie zaniknutej obce bolo tiež Svébořice, ale malo asi 2-krát menšiu rozlohu.
Všetko obyvateľstvo Svéboříc žije iba na izolovanej poľnohospodárskej farme Pavlin Dvůr (tiež Pavlín Dvůr alebo Pavlín), ktorá má štatút ulice (UVP) Svéboříc a leží asi západne od bývalých Svéboříc. Populácia sa tu naďalej rozrastá.
Pôvodná obec, podľa ktorej je nazvané katastrálne územie, bola vysídlená a zrušená v dôsledku vzniku vojenského výcvikového priestoru (VVP). Na katastri je tiež časť Obora Židlov a Riadená skládka odpadov Svébořice (stredisko na spracovanie odpadov). Katastrom preteká Svébořický potok, ktorý tu napája niekoľko súčasných a niekoľko viac-menej zaniknutých rybníkov. Prechádza tadiaľ cesta z Mimone, pokračujúca ako účelová komunikácia do Osečnej.
V júli 2013 bolo pri neexistujúcej obci usporiadané vojenské cvičenie a hra, 10. ročník podujatia Protector, v ktorej sú simulované podmienky českých vojakov v Afganistane. Na jeseň 2013 prejavila Česká armáda záujem pri Svébořiciach obnoviť pechotnú strelnicu. Koncom roka 2014 s týmto zámerom počítalo mesto Ralsko vo svojom územnom pláne.
Zaujímavosti v okolí
V okolí sa nachádzajú prírodné pamiatky Vranovské skály, Stohánek, Ralsko a Jelení vrchy. Na neďalekom vrchu Doubek stál okolo roku 1400 drevený hrad neznámeho mena.
Do katastra Svébořice patrí aj južná časť hradu Ralsko, vrátane hlavnej pravouhlej veže.
Dejiny
vľavo|náhľad|Iná tesaná pivnica v bývalej obci Svébořice vznikli na mieste starovekého hradiska. Neskôr tu vyrástla farská dedina Svébořice s kostolom zasväteným Nanebovzatiu Panny Márie (pútnické miesto).
V roku 1325 dedinku predal Soběhrd ze Stakor bratom Václavovi, Jánovi a Benešovi z Vartenberku, v tej dobe sídliacich na Děvíne. Vartenberkovci zostali vlastníkmi Svébořic asi 100 rokov. Boli patrónmi svébořického kostola.
Bagnizeau
Bagnizeau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Mazières-en-Gâtine (kantón)
Mazières-en-Gâtine je francúzsky kantón v obvode Parthenay v departemente Deux-Sèvres v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 12 obcí.
Svébořice
Dejiny
Z Mimone viedla do Svébořic tiež pútnická cesta lemovaná pätnástimi výklenkovými kaplnkami s vyobrazením ružencových tajomstiev. V stredoveku sa v okolí obce dobývala železná ruda.