cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zino Francescatti
Životopis
Narodil sa do hudobníckej rodiny, obaja jeho rodičia boli huslisti. Už od raného veku prejavoval výnimočný talent a od troch rokov začal pravidelne cvičiť. V piatich rokoch debutoval na verejnom recitále a rýchle napredovanie mu umožnilo predstaviť sa v desiatich rokoch s Beethovenovým Husľovým koncertom.
Od roku 1927 pôsobil ako učiteľ na École Normale de Musique v Paríži a stal sa tiež dirigentom. V roku 1931 absolvoval prvé svetové turné vrátane amerického debutu. Po skončení druhej svetovej vojny pokračoval vo svojej úspešnej medzinárodnej kariére až do roku 1976. V roku 1987 bola na jeho počesť v Aix-en-Provence zorganizovaná medzinárodná husľová súťaž.
Zomrel v roku 1991 vo francúzskom La Ciotat vo veku 89 rokov.
Charakter hry
Francescattiho štýl hry je charakteristický – dominuje mu mimoriadna technika vzbudzujúca dojem ľahkosti, typicky lyrický a hrejivý tón a poetický charakter hry, vďaka čomu vynikal hlavne ako interpret koncertov elegantného, lyrického rázu. Jeho interpretáciu sprevádzala vrelosť, silné nasadenie a spontánnosť, kvôli čomu sa niekedy nechal strhnúť na úkor potrebného odstupňovania dynamiky či dokonca tempa.
Nahrávky
Francescatti vytvoril niekoľko nahrávok, takmer výhradne koncertného, menej sólového repertoáru. Medzi najvýznamnejšie patria nahrávky Paganiniho ''Husľového koncertu č. 1 a Saint-Saensovej skladby Introdukcia a Rondo Capriccioso'', obe hodnotené ako jedny z najlepších, ak nie najlepšie v histórií. Medzi ďalšie vynikajúce a cenené nahrávky patria Husľový koncert e mol Mendelssohna-Bartholdyho, Saint-Saensov ''Husľový koncert č. 3 a Bruchov Husľový koncert č. 1''.
Alóeovci
Alóeovci (starogr. Ἀλωάδαι – Alóadai, ) sú v gréckej mytológii obrovití bratia Ótos a Efialtes.
Ich pôvod je uvádzaný najmenej v dvoch verziách. Jedna hovorí, že sú synmi Giganta Alóea a jeho manželky Ifimedeie. Druhá, že ich otcom bol boh morí Poseidón. Údajne sa Ífimedeia do Poseidóna zamilovala a túžobne ho vyzerala na morskom brehu. Keď si raz naberala vodu morských vĺn a liala si ju do lona, po nejakom čase otehotnela. Až potom sa vydala za Alóea.
Porodila dvoch synov menom Ótos a Efialtes. Tí od malička rýchlo rástli, každý rok o lakeť do šírky a siahu do výšky, takže v deviatich rokoch boli deväť lakťov širokí a deväť siah vysokí. Navyše im veštbou bolo predpovedané, že žiaden človek ani boh ich nemôže zabiť.
Títo bratia – vekom deti, vzrastom obri, posilnení priaznivou veštbou, ktorá im dodala veľké sebavedomie pohrozili bohom, že keď ešte viac vyrastú, navŕšia najvyššie hory Grécka a vyjdu po nich až do neba. Ich cieľom sa mal stať Olymp, kde sa chceli zmocniť bohyne Héry pre Efialta a bohyne Artemis pre Ota. Najprv sa však rozhodli zajať boha vojny Area a tento krok sa im podaril. Zajali ho v Trácii, kde ho zviazali a uväznili do mosadznej nádoby, ktorú ukryli v dome svojej nevlastnej matky. Bez boha vojny Area tak zavládol na svete mier.
Tomuto ich vyčíňaniu nakoniec urobil rázny koniec boh Apolón, ktorý ich zastrelil šípom zo svojho strieborného luku. Dokonca mu vraj pritom v boji pomáhal aj hrdina Herakles.
Iná verzia však uvádza, že Apolón poradil bohyni Artemis, aby prehovorila Ota ukončiť obliehanie Olympu sľubom, že za ním príde sama a bude mu po vôli. To brata Efialta nahnevalo, lebo jemu Héra to isté nesľúbila a bratia sa pohádali. V tom sa však objavila Artemis v podobe bielej lane. Bratia spozorneli, zaujali postavenie oproti seba a vzali do rúk oštepy. Keď laň vbehla medzi nich, obaja bratia zároveň vymrštili svoje oštepy, laň však v tej chvíli zmizla a bratia sa navzájom prebodli oštepmi. Tak sa vyplnila veštba – ani smrteľník ani boh ich nemohol zabiť, len oni navzájom.
Po ukončení tohto konfliktu sa posol bohov Hermes vydal hľadať zajatého boha vojny Area a keď ho našiel, donútil jeho strážkyňu, aby Area po trinástich mesiacoch vypustila z medeného suda.
Obaja mŕtvi bratia boli pochovaní v Boiótii a na ostrove Naxos ich uctievali ako najväčších hrdinov. Ich duše však putovali do Tartaru, kde sú priviazaní chrbtami k sebe ku stĺpu, povrazy majú zo živých zmijí a údajne ich tam mučí sova.
Chránená krajinná oblasť Železné hory
Chránená krajinná oblasť Železné hory bola ustanovená vyhláškou Ministerstva životného prostredia ČR č.156/1991 Sb. zo dňa 27. marca 1991 (účinnosť od 1. mája 1991) na rozlohe 380 km² v severnej časti Českomoravskej vrchoviny približne medzi mestami Slatiňany na severe, Chotěboř na juhu, Třemošnice na západe a Trhová Kamenice a Nasavrky na východe (49° 55´ – 49° 42´ N, 15° 32´ – 15° 53´ E). Nadmorská výška kolíše od 268 metrov nad morom pri Slatiňanoch a najvyšším bodom Vestcom, ktorý meria 668 metrov. Správa CHKO sídli v Nasavrkoch (Náměstí 317, 538 25). CHKO má na svojom území 24 maloplošných zvlášť chránených území prírody – 1 Národná prírodná rezervácia (NPR), 12 prírodných rezervácií (PR) a 11 prírodných pamiatok – 14 pamätných stromov a 6 náučných chodníkov.
Reliéf krajiny
thumb|CHKO Železné hory v rámci [[Železné hory|Železných hôr]] CHKO zaujíma centrálnu časť Železných hôr. Najvyššími vrcholmi sú Vestec s a Spálava so. Najnižšie miesta sú pri Podhořanoch a Slatiňanoch so zhodnou nadmorskou výškou 268 metrov.
Nápadným útvarom je hlavný hrebeň, ktorý sa ťahá od Ždírca nad Doubravou do Podhořan a ďalej k Týncu nad Labem. V tomto hrebeni sú vedľa početných vrcholov (vrátane Vestca a Spálavy) nápadné i rokliny. Najväčšie a najkrajšie sú Lovětínská a Hedvíkovská, ktoré prerážajú hlavný hrebeň pri Třemošnici a Závratke.
Na severnej strane CHKO je najnápadnejšia Bučina, kopec medzi Kraskovom a Prachovicami, s nadmorskou výškou 606 metrov. Pri Slatiňanoch s nadmorskou výškou 391 metrov je kopec Hůra.
V severnej časti CHKO je jediná veľká roklina vytvorená riekou Chrudimkou. Tento kaňon je chránený v rámci prírodných rezervácií Krkanka a Strádovské peklo.
Južne od hlavného hrebeňa je nižšia časť zvaná Dlouhá mez. Z neho je nápadný pri Libici nad Doubravou kopec Hradiště. Ďalej na juh medzi Bílkem a Chotěbořou je malebné kaňonovité údolie rieky Doubravy. Medzi Ždírcom nad Doubravou a Studencom leží tiahly chrbát Cerhovy.
Flóra
Na území CHKO je registrovaných viac, ako 1 200 druhov vyšších rastlín, z toho asi 1 000 druhov domácich t. j. druhov prirodzene sa vyskytujúcich.
Fauna
Na území CHKO žije viac ako 75 druhov mäkkýšov, významnými sú tiež motýle zvlášť v oblasti Dlouhé meze (celkový počet druhov motýlej fauny v oblasti je 1 262 ). Zo stavovcov bolo zaznamenaných 230 druhov (24 rýb, 12 obojživelníkov, 7 plazov, 141 vtákov a 46 cicavcov).
Lyžovanie
Na území CHKO a v jej tesnom okolí sa nachádza 6 zjazdoviek s lyžiarskymi vlekmi – Trhová Kamenice, Hluboká, Chotěboř, Vápenný Podol, Horní Bradlo a Nasavrky.
Saint-Momelin
Saint-Momelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matrix & Futurebound
Matrix & Futurebound je anglická drum and bassová dvojica, ktorej členmi sú Jamie Quinn (Matrix) a Brendan Collins (Futurebound). Dvojica má na konte dva single v prvej tridsiatke rebríčka UK Singles Chart; singel „All I Know“ na 29. mieste a singel „Magnetic Eyes“ na 24. mieste.
Juraj Radvanský (1645)
Juraj Radvanský (Radvánszky de Radvány; * 1645, Prešov – † 18. apríl 1687, Slovensko) bol statkár a krajinský hodnostár.
Životopis
Po štúdiách sa venoval hospodáreniu na rodových majetkoch v Banskej Bystrici-Radvani, angažoval sa v správe Zvolenskej stolice, ktorú zastupoval na uhorských stavovských snemoch a v evanjelickej cirkvi, jeden z popredných predstaviteľov hornouhorského protestantského zemianstva. Účastník Vešeléniho sprisahania uhorskej šľachty proti Habsburgovcom, Tököliho stavovského povstania. Roku 1687 si písal s Tököliho manželkou Helenou Zrínskou, brániacou poslednú pevnosť povstalcov Mukačevo. Cisársky generál Caraffa túto korešpodenciu hodnotil ako velezradu a postavil ho pred mimoriadny súd v Prešove. Zahynul na mučidlách pri výsluchu. V rukopise zanechal denníky z uhorských a stoličných snemov.
Andrej Eduardovič Česnokov
Andrej Eduardovič Česnokov, (* 2. február 1966, Moskva, Rusko) je bývalý ruský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 7 turnajov ATP v dvojhre.
Kostanjevica na Krki
thumb|right|Kostanjevica na Krki thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Kostanjevica na Krki je mesto v Slovinsku v juhovýchodnej časti krajiny neďaleko hraníc s Chorvátskom na ostrove tvorenom riekou Krka. Podľa údaja z roku 2008 má mesto 2 480 obyvateľov.
Jelenie pliesko
Jelenie pliesko je drobné pliesko na Jelenej lúke Kačacej doliny. Nachádza sa asi 200 metrov na severozápad od Zeleného Kačacieho plesa. Na turistických mapách ani na iných nie je zaznačené. Nevedie k nemu turistický chodník.
Neďaleko plieska stála malá koliba, ktorú v roku 1948 postavil poľský horolezec zo Zakopaného Paweł Vogel. Dokonca boli nej aj malé kachle, aby sa v nej mohli zohriať turisti alebo horolezci. Žartom ju nazývali „Hotel Vogel“. Dnes už koliba nejestvuje.
Iné projekty
náhľad|vľavo|Kačacia dolina
Micheil Javachišvili
Micheil Javachišvili (* 1880, Gruzínsko – † 1937, Tbilisi) bol gruzínsky básnik, prozaik a verejný činiteľ. Pracoval ako redaktor. Okrem vlastnej tvorby i prekladal.
Externé účtovníctvo
Externé účtovníctvo môže byť:
Krško
thumb|right|Pohľad na mesto z hradu thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Krško je mesto v Slovinsku v juhovýchodnej časti krajiny. Neďaleko mesta sa nachádza jediná jadrová elektráreň v krajine. Podľa údaja z roku 2008 má mesto 26 249 obyvateľov.
Saint-Pierre-Brouck
Saint-Pierre-Brouck je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laško
náhľad|Laško náhľad|Poloha v rámci Slovinska náhľad|Železničná stanica v Laško Laško je mesto v Slovinsku, nachádzajúce sa vo východnej časti krajiny. V meste sa nachádzajú známe kúpele. Podľa údaja z roku 2002 má mesto 13 730 obyvateľov. Mesto je známe aj vďaka pivovaru Laško (slovin. Pivovarna Laško).
Juraj Radvanský (1700)
Juraj Radvanský (Radvánszky de Radvány; * 16. október 1700, Banská Bystrica-Radvaň † 1763, Slovensko) bol krajinský hodnostár a statkár.
Životopis
Študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Bratislave. Hospodáril na rodových majetkoch v Banskej Bystrici-Radvani, pôsobil v správe Zvolenskej stolice, od roku 1724 okolo 20 rokov jej podžupan, 1747 kráľovský radca. V roku 1728-1729 zastupoval spolu s otcom Zvolenskú stolicu na uhorskom stavovskom sneme, 1741 sa spolu s bratom Ladislavom zúčastnil korunovácie Márie Terézie za uhorskú kráľovnú v Bratislave a českú kráľovnú 1743 v Prahe. Prvý protestant, ktorý sa stal kráľovským radcom. Dištriktuálny dozorca evanjelickej cirkvi, prívrženec pietizmu (k jeho učiteľom patril i Matej Bel). V rukopise zanechal 2 zväzky zápisov zo snemu a denníky z ciest do Viedne a Prahy. Člen cis.-kráľ. spoločnosti vo Viedni a prírodovedeckej spoločnosti v Halle.
Bi-2
Skupinu založili v roku 1985 dvaja teenageri, amatérski herci Aleksandr "Shura" Uman a Igor "Lyova" Bortnik. Pôvodne si v roku 1989 dali názov „Братья по оружию“ („Bratia v zbrani“, resp. v angl. „Brothers in Arms“), neskôr „Берег Истины“ („Pobrežie pravdy“, angl. „Shore of Truth“), ktorý skrátili na Би-2 (zn. druhá verzia skupiny Берег истины).
Začiatkom 90. rokov sa Shura a Lyova presťahovali do Izraela, a prijali v tejto krajine štátne občianstvo. V roku 1993 sa Shura odsťahoval do Austrálie a Lyova zostal v službe izraelských obranných síl. V Austrálii sa v roku 1994 Shura zoznámil s klaviristkou Victoriou Bilogan, s ktorou v roku 1997 spolu nahrali svoj prvý spoločný album, ktorý v nasledujúcom roku vydali pod názvom Бесполая и грустная любовь.
Vo februári 1998 sa aj Lyova presťahoval do Austrálie, kde spolu so Shurom účinkoval v kapele Chiron. Súčasne začala znovu vznikať formácia Bi-2, s ktorou sa spojil basgitarista Peter Wardrobe (ktorý predtým nejakú dobu nahrával aj so Savage Garden) a spolu s bubeníkom Serge Petronim Би-2 začali pracovať na novom albume. Väčšina skladieb bola písaná ešte v Izraeli, časť v Melbourne. Nahrávanie sa uskutočnilo v štúdiu Toyland, v ktorom hrali aj INXS. Zvukárom projektu bol Tony Cohen, ktorý spolupracoval s Nickom Cavem. Na jeseň roku 1998 bol dokončený album И корабль плывёт ponúknutý ruskému vydavateľovi Extraphone. Album oficiálne nevyšiel, no jeho nahrávky boli hrané v ruských rádiách. V septembri roku 1999 pricestovali do Ruska Shura a Lyova. Ich pôvodným zámerom bolo vyhľadať vydavateľa ich hotového albumu, no nikto nebol ochotný v tejto krajine publikovať dielo austrálskej hudobnej formácie a tak museli zháňať hudobníkov v Moskve. V apríli roku 2000 kapela podpísala kontrakt s ruskou pobočkou Sony Music Entertainment, u ktorej 20. mája toho istého roku vydali pod eponymným názvom, Би-2, s iným poradím skladieb ich pôvodný nanovo nahratý album И корабль плывёт.
Zámok Coussac-Bonneval
Dejiny
Budova stojí na mieste pevnosti z roku 930. Súčasná stavba pochádza zo 14. storočia. Počas storočí prešiel viacerými stavebnými úpravami. Má štvorcový pôdorys, v každom rohu je kruhová veža. Obklopuje ho park v renesančnom štýle.
V roku 1960 bol zaradený medzi francúzske historické pamiatky. V letnej sezóne je prístupný verejnosti.
Carla Bruniová-Sarkozyová
Modeling
Umelecký riaditeľ spoločnosti Guess Paul Marciano si vybral Carlu Bruni ako modelku aby predvádzala džíny značky Guess. Následne pracovala pre módne domy Christian Dior, Givenchy, Paco Rabanne, Sonia Rykiel, Christian Lacroix, Karl Lagerfeld, John Galliano, Yves Saint-Laurent, Chanel a Versace. V 90-tych rokoch 20. storočia patrila medzi 20 najlepšie platených modeliek, pričom jej ročný príjem bol na úrovni 7,5 milióna amerických dolárov. Počas kariéry modelky mala známosť s Ericom Claptonom, Mickom Jaggerom a Donaldom Trumpom.
Ucháč sivý
Ucháč sivý alebo netopier sivý (Plecotus austriacus) je európsky druh netopiera.
Carla Bruniová-Sarkozyová
Prvá dáma Francúzska
Vo februári 2008 sa Carla Bruni vydala za francúzskeho prezidenta Nicolasa Sarkozyho. Vo funkcii prvej dámy pôsobila až do ukončenia prezidentského mandátu v roku 2012. Jej nasledovníčkou je Valérie Trierweiler.
Ucháč sivý
Je rozšírený vo veľkej časti Európy. Podobá sa na netopiera svetlého. Je sivo hnedej farby, dlhý 4 až 6 cm, predlaktie má 3,7 až 4,5 cm dlhé a váži od 5 do 14 g. Obýva nižšie položené lesy, jaskyne a ľudské obydlia.
Reprodukčné úkryty obývajú od apríla do októbra. Obľúbené sú podkrovné priestory a sú menej teplomilní ako ostatné druhy, ktoré obývajú tieto priestory.
Dušan Trančík
Prof. Dušan Trančík, ArtD. (* 26. november 1946, Bratislava) je slovenský režisér hraných a dokumentárnych filmov. Väčšina jeho tvorby vznikala koncom sedemdesiatych a predovšetkým v osemdesiatych rokoch minulého storočia. V súčasnosti pôsobí ako pedagóg v ateliéri filmovej a televíznej réžie na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU.
Začiatky tvorby
Dušan Trančík začínal po maturite ako filmový amatér v rôznych pomocných profesiách ako osvetľovač alebo asistent produkcie. V roku 1964 sa prihlásil na štúdium na pražskú FAMU, kde absolvoval katedru strihovej skladby. Toto štúdium ukončil v roku 1970 absolventským filmom Fotografovanie obyvateľov domu a stredometrážnym filmom Šibenica.
Už počas štúdií na FAMU sa dostal k práci v Štúdiu krátkych filmov, kde nakrútil viacero dokumentov (napr. Tryzna, Amulet, Vydýchnuť…). Od roku 1976 až do zániku Koliby bol jedným z najvýznamnejších režisérov v Štúdiu hranej tvorby. V roku 1976 debutoval celovečerným hraným filmom Koncert pre pozostalých. Film zobrazuje konfrontáciu životných postojov rodičov a detí. Scenár k filmu napísal Tibor Vichta. O dva roky neskôr znova so scenáristom Tiborom Vichtom nakrútil jeden z jeho najznámejších filmov – Víťaz. V boxerskom ringu sa oproti sebe ocitnú po rokoch dvaja dávni priatelia i športoví súperi – Vinco Moravec, ekonomický námestník s usporiadaným rodinným životom, na druhej strane Vlado Valhar, opravár pneumatík bez rodinného zázemia. Oproti sebe sa ocitajú dva úplne odlišné životné princípy.
80. roky
Osemdesiate roky patria k najplodnejším obdobiam Dušana Trančíka. V období osemdesiatych rokov natočil až sedem celovečerných filmov: Fénix (1981), Pavilón šeliem (1982), Štvrtý rozmer (1983), Iná láska (1985), Víkend za milión (1987), Sedem jednou ranou (1988), Mikola a Mikolko (1988).
Fénix
Príbeh zo života profesionálnej športovkyne, pripravujúcej sa na olympijské hry, ktoré sú vrcholom jej kariéry. Kvôli kariére je ochotná obetovať aj dieťa, ktoré čaká – podstúpi interrupciu. Dušan Trančík v tomto filme kombinuje prvky dokumentu s poetickou štylizáciou.
Štvrtý rozmer
Príbeh o mladom učiteľovi, amatérskom astronómovi, žijúcom v malomeštiackej spoločnosti ovládanej konzumom. Scenár a námet napísal Jozef Puškáš.
Iná láska
Príbeh medika Hradila, ktorého kvôli nelegálnemu potratu vyhodia zo školy. Medik sa vracia do dediny za ženou, ktorej potrat vykonal. Dedina predstavuje mikrovzorku celej spoločnosti – panoptikum bezútešnosti, kde sa nachádzajú len skrachovaní muži a ženy. Záverečná katarzia však chýba, kvôli zmene konca filmu.
Situácia po roku 1989
Po rozpade Česko-Slovenska a zániku Koliby prestal byť Dušan Trančík činný v oblasti hranej filmovej tvorby. Po 1989 natočil ešte niekoľko dokumentov pre Febio, ale venoval sa hlavne iným činnostiam, ako samotná filmová tvorba. V rokoch 19941998 prednášal na filmovej škole v Zlíne. Od roku 1999 je profesorom na VŠMU v Bratislave, odbor Hraná réžia. V tomto období zastával mnoho funkcií, ako napríklad predseda a podpredseda Slovenského filmového zväzu, Asociácie slovenských filmových a televíznych režisérov a Slovenskej filmovej a televíznej akadémie. Je členom Európskej filmovej akadémie. V roku 2002 pôsobil ako generálny riaditeľ médií a audiovízie na Ministerstve kultúry Slovenskej republiky.
Charakteristika tvorby
Vo filmoch Dušana Trančíka sa dá rozoznať jeho typický režijný rukopis. Využíva osobitú kamerovú štylizáciu (širokouhlý objektív, zrno, kontrasty), za ktorou je citeľný vplyv dokumentárnej tvorby. Skoro každý sujet v jeho filmoch je založený na princípe osudu jednotlivca v skorumpovanom prostredí. Filmy napriek tomu, že ich základom býva dobrý scenár, sú mnohokrát fragmentárne, čo môže pôsobiť rušivo. Trančík využíva mnohokrát nehercov a hovorový jazyk, aby film pôsobil čo najreálnejšie. Známa je jeho spolupráca s významnými slovenskými scenáristami ako Tibor Vichta alebo Jozef Puškáš.
Interné účtovníctvo
Interné účtovníctvo môže byť:
Saint-Python
Saint-Python je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hugo Almeida
Hugo Almeida (* 23. máj 1984) je bývalý portugalský futbalový útočník. Väčšinu svojej kariéry odohral v nemeckej Bundeslige za Werder Brémy a v Turecku za Beşiktaş JK.
V portugalskej najvyššej súťaži debutoval v drese FC Porto 21. septembra 2003 v zápase proti Benfice. Následne mal tri hosťovania v kluboch União Leiria, Boavista a Werder Brémy. S odchodom Miroslava Kloseho do Bayernu dostával viac príležitostí v základnej zostave Werderu, ktorého kmeňovým hráčom sa stal v roku 2006.
Gabriel Serdaheli
Gabriel Serdaheli môže byť:
Zoznam politických článkov/9
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
99
99 % – občiansky hlas
Saint-Remy-Chaussée
Saint-Remy-Chaussée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kozie mlieko (rozlišovacia stránka)
Kozie mlieko môže byť:
Peter Hlinka
Peter Hlinka (* 5. december 1978, Prešov) je futbalový tréner a bývalý slovenský futbalista a reprezentant. Hrával na poste defenzívneho stredopoliara alebo obrancu.
Klubová kariéra
Od roku 2000 pôsobil v Rakúsku, jedinou výnimkou bola sezóna 2007-08, kedy hral v druhej nemeckej bundeslige za FC Augsburg. Od roku 2008 do roku 2010 bol opäť hráčom rakúskeho klubu SK Sturm Graz. V roku 2010 podpísal dvojročný kontrakt s opciou na ďalšiu sezónu s Austriou Viedeň. Roku 2012 prestúpil do klubu SC Wiener Neustadt, kde pôsobil až do júla 2014. Od februára 2015 v kariére pokračoval v tíme druhej najvyššej rakúskej súťaže FC Wacker Innsbruck. V júli 2015 sa vrátil do Rapidu Viedeň, kde pôsobil už v rokoch 2004 - 2007, tentokrát ale hrával za rezervný tím pôsobiaci v amatérskej regionálnej lige.
Reprezentačná kariéra
Reprezentačnú kariéru začal v reprezentácii do 21 rokov, pričom sa pričinil o postup slovenskej reprezentácie na majstrovstvá Európy v roku 2000. Na európskom šampionáte hráčov do 21 rokov bol veľkou oporou Slovenska a výraznou mierou sa podieľal na štvrtom mieste. Slovensko reprezentoval na Olympijských hrách v roku 2000 v Sydney. Za seniorskú reprezentáciu Slovenska odohral 28 zápasov.
Funkcionárska a trénerská kariéra
Od roku 2017 pôsobil ako asistent trénera v klube Wiener Neustadt. Následne od júna 2018 trénoval mužstvo piatej rakúskej ligy First Vienna. V júna 2021 prijal ponuku AS Trenčín a stal sa hlavným trénerom. Na lavičke AS ale skončil už decembri toho roku na vlastnú žiadosť. V decembri roku 2022 podpísal dvojročnú zmluvu s českým druholigovým futbalovým klubom SFC Opava. Koncom apríla 2023 v tíme skončil. V júni 2023 sa stal trénerom Tatrana Prešov.
Centrálne Západné Karpaty
Centrálne Západné Karpaty, niekedy označované ako slovakidy sú geologická oblasť Západných Karpát, v koncepciách rôznych autorov zahŕňa pásmo jadrových pohorí, veporské a gemerské pásmo niektorí k nemu zaraďujú aj bradlové pásmo. Paleogeograficky zodpovedajú oblasti, ktorá bola od mezozoika vymedzená zo severu Váhickým a z juhu Meliatskym oceánom. V mnohých zjednodušených geologických a geomorfologických členeniach sa jednotky zaraďované do Centrálnych Západných Karpát priraďujú k Vnútorným Západným Karpatom.
Vývoj
Najstarší vývoj Centrálnych Západných Karpát možno sledovať v kryštalinických horninách tatrika, veporika a gemeriku. Tieto oblasti poskytujú dôkazy o staršej hercýnskej prípadne i kaledónskej orogenéze. Pozícia týchto celkov bola v období vrchného paleozoika však odlišná od dnešnej. Pôvodne sa nachádzali viac na západ (približne v oblasti dnešného Švajčiarska) a na východ pozdĺžne prechádzali do oblasti oravika, ktoré tvorilo šelf Českého masívu. Do dnešnej pozície sa dostali v priebehu terciéru po uzavretí Valaiského oceánu a následnom zvrásnení bradlového a flyšového pásma v závere alpínskej orogenézy. Pri týchto procesoch došlo k rotácii bloku Alcapy na niektorých miestach až o 90° proti smeru hodinových ručičiek. Extenzia spojená so subdukciou Valaiského oceánu spôsobila vznik neogénnych kotlín a karpatských vulkanitov.
Psychoanalytické chorobopisy
Psychoanalytické chorobopisy (v origináli nem. Psychoanalytische Krankengeschichten) je kniha zo zozbieraných chorobopisov, ktoré si viedol Sigmund Freud. Bola prvýkrát vydaná v roku 1932 vo Viedni. Prvé slovenské vydanie vyšlo v roku 1994 vo vydavateľstve Danubiapress.
Prípady
Prvý prípad, ktorým sa Freud v knihe zaoberá, je prípad Dory, ktorá trpí hystériou (prvýkrát vydaná v roku 1905). Jej pravé meno je Ida Bauerová, v roku 1900 ju Freud liečil 11 týždňov. Hneď v úvode chorobopisu sa však zveruje s jedným z problémov, a to ako prekonať technické ťažkosti a viesť záznamy tak, aby boli neskôr publikovateľné. Prípad Dory zaberá jednu z najväčších častí knihy a je jedným z príkladov analýzy ľudského vnútra.
Druhým chorobopisom, ktorý kniha obsahuje, je chorobopis päťročného chlapca prezývaného malý Hans (pravým menom Herbert Graf; prvýkrát publikovaný v roku 1909), ktorý trpí fóbiou, avšak nebol priamo Freudovým pacientom.
Tretiu časť knihy tvoria poznámky k prípadu nutkavej neurózy z roku 1909. Jedná sa o mladého muža, ktorý touto neurózou trpí. Dostal prezývku muž s potkanmi a jeho pravé meno nie je známe. Hlavným obsahom jeho choroby sú obavy, že sa niečo stane dvom osobám, ktoré veľmi miluje, otcovi a dáme, ktorú zbožňuje.
Ďalšiu čas knihy tvorí kapitola o prípade paranoje. Daniel Paul Schreber bol sudca, ktorý priebeh svojej choroby zapisoval do memoárov nazvaných Memoirs of My Nervous Illness vydaných v roku 1903, ktoré Freud neskôr analyzoval a tým pádom táto časť obsahuje opäť informácie od človeka, ktorý nebol priamo Freudovým pacientom.
Poslednou časťou knihy je kapitola Z histórie detskej neurózy (1918), ktorý sa týka "mladého muža [prezývaného Vlčí muž, ktorého zdravie sa zrútilo v osemnástom roku života po nakazení kvapavkou a ktorý bol úplne závislý od druhých..." V raných rokoch trpel ťažkou neurotickou poruchou. Pravé meno vlčieho muža je Sergej Konstantinovič Pankejeff, ruský aristokrat, ktorý bol pacientom Siegmunda Freuda od 1910 do 1919. Prvú publikáciu venovanú vlčiemu mužovi vydal Freud v roku 1918 a rozoberal v nej sen o strome, na ktorom sedeli bieli vlci. Freud tvrdí, že tento sen bol dôsledkom scény sexu rodičov, ktorú Sergej videl vo veľmi útlom veku.
Rumunské kniežatstvo
Rumunské kniežatstvo je obvyklé označenie rumunského štátu od roku 1859 (alebo od 1861/1862) do roku 1881. Oficiálne sa nazýval (24. január 1859 – 11. december 1861) Zjednotené kniežatstvá Moldavska a Valašska, 11. december 1861 – 1. júl 1866 Zjednotené rumunské kniežatstvá alebo polooficiálne Rumunsko, 1866 – 1881 Rumunsko.
Do roku 1859 (ale aj neskôr) sa zodpovedajúce územie zvyklo označovať ako Podunajské kniežatstvá, po prvej svetovej vojne zas ako staré rumunské kráľovstvo.
Na čele Rumunského kniežatstva stálo knieža (1859 – 1866 Alexandru Ioan Cuza, 1866 – 1881 Karol I.). Vzniklo de facto zvolením Alexandra Cuzu sa spoločného vládcu Moldavska aj Valašska v roku 1859 resp. zmenou názvu štátu na Zjednotené rumunské kniežatstvá v roku 1861 resp. prvým zasadaním spoločného parlamentu oboch týchto kniežatstiev v roku 1862. Spočiatku bolo voľnou súčasťou Osmanskej ríše, 10. mája 1877 od nej vyhlásilo nezávislosť, 13. júla 1878 bola táto nezávislosť uznaná.
V roku 1881 ho vystriedalo Rumunské kráľovstvo.
Rio Tinto
náhľad|Centrála koncernu v austrálskom [[Melbourne]] náhľad|Povrchová baňa Corta Atalaya na ťažbu [[Meď|medi v Španielsku]] Rio Tinto je nadnárodná ťažobná spoločnosť s centrálami v britskom Londýne a austrálskom Melbourne.
Činnosť firmy
Firma patrí medzi významných producentov železnej rudy, bauxitu, hliníka, medi, molybdénu, zlata, diamantov, uhlie, uránu, oxidu titaničitého alebo bóru.
Kritika
Ťažobné aktivity firmy vyvolali celý rad problémov v rade krajín po celom svete.
Zátoka cisárovnej Augusty
V 70. a v 80. rokoch 20. storočia bola Zátoka cisárovnej Augusty (Papua-Nová Guinea) silno znečistená odpadom z bane Panguna - najväčšej bane na meď na svete, v ktorej ťažila spoločnosť Rio Tinto. Tento problém prispel k vzniku separatistickej Bougainvillskej revolučnej armády a k občianskej vojne na ostrove v rokoch 1989 až 1997.
Mokrsko
V 90. rokoch 20 storočia dcérska firma Rio Tinto Zinc (RTZ) vyhrala medzinárodné výberové konanie na prieskum ložísk zlata v Česku a prejavila záujem o povolenie ťažby zlata pri obci Mokrsko v strednom Povltaví. Tá by predstavovala jamový lom o rozmeroch 400 x 600 metrov a hĺbke 200 metrov v priestore vrchu Veselý a ťažbu asi 50 miliónov ton horniny pre získanie asi 40 ton zlata. Zámer vyvolal značný odpor verejnosti a ťažba nebola povolená.
Ililabalekan
Ililabalekan je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v juhozápadnej časti ostrova Lembata. Vrchol sopky je tvorený štvoricou kráterov a dvomi menšími maarmi. V jednom z kráterov sa nachádza lávový dóm. Vek poslednej erupcie Ilibalekan nie je známy, jediným prejavom aktivity sú fumaroly lokalizované neďaleko vrcholu sopky.
Advanced Packaging Tool
APT bolo pôvodne navrhnuté ako front-end dpkg pre prácu s debianským formátom balíčkov, ale odvtedy bolo modifikované pre prácu s RPM balíčkovacím systémom skrz apt-rpm. Vďaka Fink projektu bolo APT portované tiež na Mac OS X a APT je dostupné aj v OpenSolarise (v Nexenta OS distribúcií). APT je slobodný softvér distribuovaný pod GNU General Public licenciou.
Sfakiani
Sfakiani alebo Sfakčania (gr. Σφακιανοί - Sfakiani) je etnická skupina Grékov juhozápadnej Kréty; sú to priami potomkovia starogréckeho kmeňa Dórov. Žijú v hornatom kraji Sfakia.
Dejiny
Dóri prišli na Krétu okolo roku 1400 pred Kr. a usadili sa vo všetkých miestach ostrova, no už pred ich príchodom tu žili negrécki Minojčania a grécki Achájci. S týmto obyvateľstvom sa dórski Gréci premiešali a tak je väčšina moderných Kréťanov potomkami tohto zmiešaného obyvateľstva. Kraj Sfakia, ktorý je hornatý a pred príchodom Dórov bol pravdepodobne neobývaný si udržal nemiešané dórske etnikum. Horský terén pomáhal Sfakianom izolovať sa od vonkajšieho sveta. V roku 824 po Kr. dobyli Krétu od gréckej Byzancie Arabi. Arabi útočili na kresťanských Grékov a podrobili si ich, dokonca veľa z nich prestúpilo na islam. No Arabi nemohli ovládnuť Sfakianov, ktorí utiekli do hôr a založili si tu svoj vlastný spôsob vládnutia. Vytvorili si radu staršich (gerúzia), podobne ako v staroveku Sparťania, ktorí boli taktiež Dóri. V roku 961 generál a budúci cisár Nikiforos Fokas zaútočil na Krétu, aby ju vyslobodil spod arabskej moci. Počas týchto bojov sa Sfakiani horlivo snažili Arabov zničiť a vďaka nim padlo aj mesto Chandax, hlavé arabské mesto na Kréte. Nikiforos za tento čin sfakianských gerontov odmenil privilégiami a hodnosťami v Byzantskej ríši. Počas byzantskej doby nastal na Kréte opäť pokoj. V roku 1212 však Krétu ovládli Benátčania. Na Kréte vypukli proti nim vzbury, ktoré však Benátčania makoniec potlačili. Nepodarilo sa im zničiť iba povstanie Sfakianov, ktorí si opäť udržali slobodu v horských oblastiach. Keď sa Benátčani rozhodli postaviť v Sfakii pevnosť, Sfakiani ich odtiaľto vyhnali a rozostavanú pevnosť zbúrali. Neskôr sa však Benátčanaom pevnosť podarilo dokončiť, keď popravili vodcov vzbury. Povstania pokračovali aj ďalej a Benátčania mali so sfakiou veľké problémy. Sfakiani prišli v roku 1453 obraňovať Konštantínopol pred Turkami, no mesto padlo a v roku 1669 sa Turci zmocnili aj Kréty. V 18. stor. prepukla na Kréte revolúcia, ktorú viedol Sfakian Daskalogiannis. Jeho povstanie bolo nakoniec Turkami potlačené, no Daskalogiannis sa stal krétskym hrdinom a Kréťania rebelovali ďalej, až dokým si v roku 1898 nevytvorili svoj slobodný štát.
Krst Krista (Leonardo da Vinci)
Krst Krista (tal. Battesimo di Cristo) je názov doskovej maľby, na ktorej sa autorsky podieľali renesanční umelci Andrea del Verrocchio a jeho žiak Leonardo da Vinci.
Andrea del Verrocchio bol florentským maliarom, no predovšetkým sochárom druhej polovice 15. storočia. Jeho umelecká dielňa bola kultúrnym centrom, poskytujúcim výchovu mladým umelcom nielen v umení, ale i v humanistickým princípoch, myslení, ba dokonca v matematike. Krst Krista, najvýznamnejšie Verrocchiovo maliarske dielo, je spojené s menom jeho najtalentovanejšieho žiaka Leonarda da Vinci, ktorý obraz dokončil.
Maľba bola pôvodne určená pre kostol San Salvi vo Florencii. Dielo zachytáva všeobecne známu scénu, opísanú v Novom zákone (Mt 3, 13 – 17).
Podľa dochovaných Vasariho záznamov, talent mladého Leonarda urobil na Verrocchia, od ktorého existuje iba málo bezpečne doložených diel, taký dojem, že sa vzdal dokončenia obrazu a prenechal ho svojmu žiakovi. Na základe ikonografického rozboru diela možno určiť, ktorú časť maľby namaľoval ktorý umelec. Pozadie so skalami a palma ako i postavy sv. Jána Krstiteľa a Ježiša Krista nesú rukopis Verrocchia, no postava ľavého anjela dáva tušiť leonardovské „sfumato“. Podľa mienky niektorých odborníkov sa, na základe štýlových rozdielov, na realizácii diela (konkrétne postavy Krista), podieľal i tretí umelec (zrejme ide o ďalšieho Verrocchiovho žiaka Lorenza di Credi).
Obraz, patriaci medzi Leonardove prvotiny, je dokladom toho, že Leonardo už ako mladý umelec dokázal nielen nadviazať na umelecký odkaz svojho učiteľa, ale ho naplno rozvinúť svojským podaním, ktoré ho napokon vynieslo na piedestál jedného z najväčších maliarov všetkých čias.
Kozie mlieko
thumb|Dojenie kozy Kozie mlieko je biela kvapalina produkovaná mliečnymi žľazami kôz (v stredoeurópskych podmienkach ide o kozu domácu). Pôvodne bola určená pe výživu mláďat, u zdomácnelých zvierat však bola jej produkcia šľachtením zvýšená a rozšírená na celý rok, aby ju človek mohol využívať pre svoju vlastnú potrebu.
Kozie mlieko z rôznych dôvodov nemôže konkurovať kravskému a produkuje sa prakticky výhradne v rámci malochovu pre domácu spotrebu či priamy predaj. Medzi dva hlavné dôvody patrí vyššia produkčná schopnosť kráv a fakt, že kvalita kozieho mlieka viac závisí na kvalite krmiva, ako je to u kravského mlieka. Koza má väčšiu tendenciu prevádzať do svojeho mlieka jedy a choroboplodné organizmy, ktoré sa do nej dostanú (boli zaznamenané otravy z mlieka kozy, ktorá zožrala ľuľkovec zlomocný, alebo epidémie kliešťovej encefalitídy spôsobené kozami, ktoré poštípali infikované kliešte).
Vyššie napísané, ale neznamená, že by kozie mlieko bolo nekvalitné. Naopak, kozie mlieko je možné vyhodnotiť ako kvalitnejšie, lepšie stráviteľné a zdravotne prospešnejšie ako kravské mlieko, ale iba za predpokladu, že je dodržovaná vysoká kvalita krmiva.
Zdroj
Goat
Reinhold Niebuhr
Karl Paul Reinhold Niebuhr  (* 21. jún 1892, Wright City, Missouri, USA – † 1. jún 1971, Stockbridge, Massachusetts) bol americký teológ a filozof, predstaviteľ politického realizmu.
Saint-Remy-du-Nord
Saint-Remy-du-Nord je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tarabovec
Tarabovec je bývalá osada na rozhraní chotárov obcí Dubodiel, Cimenná, Čuklasovce a Zlatníky. Leží v nadmorskej výške asi 320 metrov v pohorí Považský Inovec.
V minulosti ňou viedla cesta z Topoľčian do Beckova a Nového Mesta nad Váhom. Osada patrila panstvu Dubodiel. Tvorilo ju niekoľko hospodárskych budov a obydlí, istý čas v 18. storočí aj mlyn a píla s pohonom mlynského kolesa na vrchnú vodu, neskôr len hájovňa.
V novembri 1944 bola osada vypálená nemeckými jednotkami pri prenasledovaní účastníkov povstania. Obnovená už nebola. V súčasnosti sa na mieste nachádza len udržiavaný kríž.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hronský Beňadik
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hronský Beňadik v okrese Žarnovica.
Iliwerung
Iliwerung je menší vulkanický komplex, nachádzajúci sa na polostrove v južnej časti indonézskeho ostrova Lembata. Komplex je tvorený sústavou kráterov a lávových dómov zoradených v severojužnej línii a leží na južnom okraji staršej kaldery Lerek. Od roku 1870 bolo zaznamenaných niekoľko erupcií komplexu, najväčšia sa odohrala v apríli 1948. Počas tejto erupcie sa do ovzdušia uvoľnilo približne 6 mil. m3 tefry a vylialo asi 2 mil. m3 lávy. Erupcia si vyžiadala aj obete ne životoch. Novšia aktivita (od roku 1974) sa presunula do pobrežných vôd juhovýchodne od masívu.
Finančné účtovníctvo
Finančné účtovníctvo (iné názvy: základné účtovníctvo, externé účtovníctvo, účtovníctvo) je tá časť účtovníctva, ktorá sa zaoberá poskytovaním ekonomických informácií, ktoré slúžia primárne na rozhodovanie externých používateľov týchto informácií (t. j. veriteľov, investorov (iných než manažérov),verejnej správy, zamestnancov, zákazníkov a pod.). Je to tá časť účtovníctva, ktorá je (aspoň v hlavných črtách) záväzná podľa právnych predpisov, najmä obchodného a daňového práva. Opakom je nákladové účtovníctvo alebo manažérske účtovníctvo, pretože je zamerané na interných používateľov a nie je právne záväzné.
Z iného hľadiska finančné účtovníctvo v užšom zmysle zahŕňa len jednoduché účtovníctvo a podvojné účtovníctvo (historicky existovalo okrem toho aj potrojné účtovníctvo, ale to sa už nepoužíva), v širšom zmysle finančné účtovníctvo okrem toho zahŕňa aj zachytenie príjmov a výdavkov a kamerálne účtovníctvo (kameralistika; kamerálne účtovníctvo možno zaradiť aj pod zachytenie príjmov a výdavkov; je to istá (staršia) forma účtovníctva verejného sektora).
Finančné účtovníctvo podľa slovenského práva
Ten, kto je povinný viesť účtovníctvo, sa v zákonoch nazýva účtovná jednotka. Nemusí to byť len právnická osoba. Účtovnými jednotkami sú: Obsah účtovníctva jednotlivých typov účtovných jednotiek je vždy trochu odlišný. Väčšinou je spoločným rovnakým základom týchto účtovníctiev účtovníctvo podnikateľov.
Predmetom účtovníctva je:
Účtovná jednotka je aj povinná inventarizovať majetok, záväzky a rozdiel majetku a záväzkov. Inventarizáciou overuje účtovná jednotka, či stav majetku, záväzkov a rozdielu majetku a záväzkov v účtovníctve zodpovedá skutočnosti. Inventarizáciu účtovná jednotka vykonáva ku dňu, ku ktorému zostavuje riadnu alebo mimoriadnu účtovnú závierku.
Jednotlivé položky súvahy sa oceňujú rôznymi cenami, pričom v zákone je presne stanovené, ktoré sa oceňujú ktorým typom ceny. Tieto možné ceny sú obstarávacia cena cena, vlastné náklady, menovitá hodnota, reprodukčná obstarávacia cena a reálna hodnota.
Účtovná jednotka účtuje v zásade v sústave tzv. podvojného účtovníctva. V sústave tzv.jednoduchého (namiesto podvojného) účtovníctva má dovolené účtovať:
Účtovná jednotka je povinná doložiť to, čo zaúčtovala, účtovnými dokladmi. Účtovný doklad je preukázateľný účtovný záznam, ktorý musí obsahovať isté v zákone vymenované náležitosti (značku, identifikáciu účastníkov, dátum atď.).
Účtovanie vykonáva účtovná jednotka tzv. účtovným zápisom v účtovných knihách a iba na základe účtovných dokladov. Účtovný zápis nemožno vykonať mimo účtovných kníh. Účtovná jednotka účtujúca v sústave podvojného účtovníctva účtuje v účtovných knihách denník (účtovné zápisy sú v ňom usporiadané chronologicky) a hlavná kniha (účtovné zápisy sú v nej usporiadané z vecného hľadiska). Účtovná jednotka účtujúca v sústave jednoduchého účtovníctva účtuje v účtovných knihách peňažný denník, kniha pohľadávok, kniha záväzkov a (v istých prípadoch aj) v účtovných knihách nazývaných pomocné knihy.
Účtovná jednotka je povinná viesť účtovníctvo správne, úplne, preukázateľne, zrozumiteľne a spôsobom zaručujúcim trvalosť účtovných záznamov. Je tiež povinná účtovať tak, aby účtovná závierka poskytovala verný a pravdivý obraz o skutočnostiach, ktoré sú predmetom účtovníctva, a o finančnej situácii účtovnej jednotky.
Účtovná jednotka účtuje a vykazuje účtovné prípady v tzv. účtovnom období, t. j. období s ktorým časovo a vecne súvisia. Účtovným obdobím je v zásade kalendárny rok, niekedy je ním hospodársky rok (Hospodársky rok je obdobie nepretržite po sebe idúcich 12 kalendárnych mesiacov, ktoré nie je zhodné s kalendárnym rokom.)
Určité druhy účtovných jednotiek musia mať riadnu a mimoriadnu účtovnú závierku overenú audítorom. Tie isté druhy účtovných jednotiek sú povinné vyhotovovať výročnú správu, ktorej súlad s účtovnou závierkou zostavenou za to isté účtovné obdobie musí byť overený audítorom.
Manažérske účtovníctvo
Manažérske účtovníctvo (čiastočné synonymum: interné účtovníctvo; angl. management accounting, managerial accounting) je časť účtovníctva, ktorá sa zaoberá poskytovaním (adekvátnych) ekonomických informácií, ktoré slúžia (najmä riadiacim) pracovníkom daného subjektu pri rozhodovaní a prípadne aj plánovaní, kontrole a organizácii. Je to tá časť účtovníctva, ktorá nie je záväzná podľa právnych predpisov, je teda vnútornou záležitosťou daného subjektu. Opakom je finančné účtovníctvo, pretože je zamerané na externých používateľov informácií a je právne záväzné.
Upresnenie termínu
Presný rozsah pojmu manažérske účtovníctvo je v literatúre prezentovaný veľmi rôzne, konkrétne manažérske účtovníctvo môže znamenať:
Okrem toho ešte existuje v slovenských predpisoch používaný termín vnútroorganizačné účtovníctvo (staršie: vnútropodnikové účtovníctvo), ktorý označuje prísne vzaté nákladové účtovníctvo vedené (resp. časť nákladového účtovníctva vedenú) formálne v rámci finančného účtovníctva, ale v literatúre sa často prezentuje ako úplné synonymum nákladového účtovníctva (Niekedy sa v literatúre uvádza ako synonymum manažérskeho účtovníctva v druhom vyššie uvedenom význame, ale v čase keď bol tento termín - vtedy v podobe "vnútropodnikové účtovníctvo" - oficiálne zavedený, podľa uznesenia vlády č. 149/1967 výslovne nezahŕňal kalkulácie, plánovanie a rozpočtovanie, a štatistiku)
Charakteristika
Stručná charakteristika (možných) hlavných častí manažérskeho účtovníctva je takáto:
Manažérske účtovníctvo poskytuje informácie podnikovým útvarom na riadenie, rozhodovanie, kontrolu a formovanie podnikovej politiky.
Manažérske účtovníctvo nemá na rozdiel od finančného účtovníctva právne predpísaný obsah a formu. Na rozdiel od finančného účtovníctva, ktoré vykazuje výsledky celého podniku (organizácie) a zahŕňa len peňažné položky, manažérske účtovníctvo vykazuje výsledky určitého výrobku, služby alebo aktivity a zahŕňa aj nepeňažné položky. Kým finančné účtovníctvo uvádza aktuálny a minulý stav, manažérske účtovníctvo uvádza aj plánované stavy, teda budúcnosť. Výsledky finančného účtovníctva sú ich adresátom prezentované obyčajne ročne (prípadne štvrťročne), výsledky manažérskeho účtovníctva naopak obyčajne (aj) mesačne.
Saint-Saulve
Saint-Saulve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Spolková cesta 50 (Rakúsko)
Spolková cesta 50 ( v Dolnom Rakúsku aj Landesstraße 50, ) je 140 kilometrov dlhá rakúska spolková cesta tiahnúca sa naprieč spolkovou krajinou Burgenland. Začína v križovatke s cestou B9 a pokračuje cez Parndorf popri Neziderskom jazere do mesta Eisenstadt a odtiaľ cez Mattersburg do štajerskej obce Hartberg, kde cesta končí v križovatke so B54.
Odbočky
B50a je 6,3 km dlhá odbočka zo štátnej cesty 50 z obce Kittsee do obce Wolfsthal.
Haslum HK Bærum
Haslum HK Bærum je nórsky mužský hádzanársky klub z Bærumu. Hádzanársky oddiel sa oddelil od multišportového klubu Haslum Idrettslag v roku 1999, odkedy sa datuje jeho vznik. Je 3-násobný majster krajiny a 3-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia osemfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Postenligaen för herrar.
Úspechy
Víťaz Nórskeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Žirafa núbijská
Opis
Žirafa je najvyššia zo všetkých suchozemských živočíšnych druhov. Má charakteristický predĺžený krk a nohy. Samce dosahujú výšku 4,8 až 6 metrov a hmotnosť. Samice sú obyčajne trošku menšie a ľahšie. Medzi významné anatomické znaky patria veľké oči a uši, dlhé nohy s veľkými chodidlami a tenkým chvostom. Na hlave má žirafa dva až štyri rožky (osikony), ktoré sú väčšie u samcov než u samíc.
Správanie
Prirodzenými nepriateľmi žiráf sú levy, leopardy a hyeny. Žirafy však proti nim nie sú úplne bezmocné, jedným mohutným kopom sú schopné na mieste zabiť aj leva.
Popolvár najväčší na svete
Popolvár najväčší na svete je koprodukčná slovensko-nemecká filmová rozprávka, ktorú v roku 1982 natočil režisér Martin Ťapák na motívy slovenskej ľudovej rozprávky Pavla Dobšinského. Príbeh o rytierskej cti, potrestanom zle a nežnej láske.
Lesnícka fakulta Technickej univerzity vo Zvolene
Lesnícka fakulta Technickej univerzity vo Zvolene (skr. LF TU) je jednou zo štyroch fakúlt Technickej univerzity vo Zvolene.
História
Vo Zvolene fakulta sídli od roku 1952. Je pokračovateľkou novodobého lesníckeho vysokoškolského vzdelávania, ktorého vznik sa spája so zriadením Lesníckeho ústavu na Vyššej odbornej baníckej škole – akadémii v Banskej Štiavnici v roku 1807.
V súčasnosti má Lesnícka fakulta jedinečné postavenie v systéme slovenského vysokoškolského vzdelávania. Ako jediná poskytuje bakalárske, inžinierske a doktorandské študijné programy so zameraním na lesníctvo a aplikovanú zoológiu a poľovníctvo. Rozvíja vedecký výskum s ohlasmi na medzinárodnej úrovni. Dôraz kladie aj na aplikáciu jeho výsledkov v lesníckej hospodárskej praxi. V rôznych formách a stupňoch štúdia každoročne na fakulte študuje okolo 1 000 študentov. V správach nezávislej Akademickej rankingovej a ratingovej agentúry (ARRA) sa Lesnícka fakulta pravidelne vyskytuje na popredných miestach rebríčka hodnotenia fakúlt slovenských vysokých škôl. Fakulta má rozsiahlu medzinárodnú spoluprácu s akademickými a vedeckými inštitúciami na všetkých obývaných kontinentoch. Študentom okrem kvalitného vzdelania dáva tiež široké možnosti pre záujmovú činnosť: známy je folklórny súbor Poľana a krúžky – trubačský, kynologický, poľovnícky a ďalšie. K známym študentským tradíciám patrí svätohubertovská omša, vešanie buly a každoročné stavanie májov.
Štruktúra fakulty
Exekutívu Lesníckej fakulty tvorí jej vedenie, ktoré sa skladá z dekana, troch prodekanov a tajomníčky. Samosprávnym orgánom je Akademický senát Lesníckej fakulty. Ďalšími orgánmi fakulty sú kolégium dekana a vedecká rada. Fakulta má sedem katedier: Medzi významné pracoviská fakulty patrí Vysokoškolský lesnícky podnik, Arborétum Borová hora a Slovenská lesnícka a drevárska knižnica.