cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dargovský priesmyk
Dejiny
Prekonať Dargovský priesmyk sa Červenej armáde podarilo 18. januára 1945, keď nemecké vojská v dôsledku mohutnej sovietskej ofenzívy 1. ukrajinského frontu v Poľsku (Visliansko-Odrianska strategická operácia) a 4. ukrajinského frontu na Slovensku a v Poľsku (Západokarpatská strategická operácia), začali ustupovať na západ. Dňa 19. januára 1945 boli zväzkami 18. armády z juhu a juhovýchodu oslobodené Košice.
Straty, ktoré v bojoch o Dargovský priesmyk utrpela Červená armáda, možno odhadovať na 4000-5000 padlých (4743 podľa hlásení z exhumácií), no ich presný počet je v súčasnosti predmetom výskumu. Straty Wehrmachtu boli s ohľadom na dobre vybudovanú obranu vo vertikálne členitom teréne niekoľkokrát nižšie.
V sedle Dargovského priesmyku viedol v minulosti náučný chodník s expozíciou 85 mm protilietadlového kanóna vz. 44 S, skupinou umelo vytvorených zemných zrubov, panelom s nálezmi z Dargovského bojiska a plánovanými exponátmi techniky. Zanikol však prehradením jeho vyústenia na odstavnú plochu - parkovisko, v dôsledku odpredaja budovy reštaurácie do súkromných rúk. V roku 2008 bolo občianskym združením Outdoor klub Svidník odvezené aj torzo protilietadlového kanónu vz. 44 S, následne zrekonštruované a vystavené pri novovytvorenom náučnom chodníku v k.ú. obce Belejovce (okr. Svidník). V súčasnosti sa dargovský náučný chodník nachádza v dezolátnom stave, pričom sa počíta s likvidáciou zostávajúcich zemných zrubov (odporúčanie Vojenského múza Svidník v liste zo dňa 17.10.2002). V priestore odstavnej plochy - parkoviska, bezprostredne pri hlavnej ceste, sa nachádzajú exponáty pásovej obrnenej techniky (samohybné delo SU-100 a stredný tank T-34-85). Na informačnej tabuli si návštevník môže prečítať krátku informáciu o priebehu tunajších bojov. náhľad|Zemné zruby na bývalom náučnom chodníku náhľad|Nálezy z bojiska náhľad|Zemné zruby na bývalom náučnom chodníku náhľad|Zemné zruby na bývalom náučnom chodníku
Pamätník
Samotný Pamätník víťazstva ležiaci južne od hlavnej cesty bol odhalený pri príležitosti 10. výročia bojov o Dargovský priesmyk. Jeho autorom je sochár Vojtech Löffler. Symbolizuje privítanie červenoarmejca východoslovenským ľudom, ktorý reprezentuje robotník a roľníčka. Do štátneho zoznamu kultúrnych pamiatok východoslovenského kraja bol zapísaný dňa 26.6.1963 pod názvom "Pamätník oslobodenia východného Slovenska sovietskou armádou, situovaný na hranici chotárov obcí Košický Klečenov a Dargov". Pôvodne bol umiestnený v tesnej blízkosti hlavnej cesty. Na súčasné miesto ho v súvislosti s výstavbou areálu premiestnili až v roku 1975. Už z pôvodného názvu pamätníka vyplýva, že bol odhalený na počesť nielen padlým sovietskym vojakom v Dargovskom priesmyku, ale celkovo padlým sovietskym vojakom na území východného Slovenska. Oficiálne tradovaný počet padlých 22 000, ktorým na pamiatku vznikol aj pridružený Ružový sad, je teda počet padlých sovietskych vojakov na území východného Slovenska, zodpovedajúci celkovému počtu pochovaných vojakov na cintorínoch Červenej armády v Michalovciach, Košiciach, Trebišove a Humennom. Pamätník sa netýka Karpatsko-duklianskej operácie, nakoľko tá má svoje vlastné pietne miesto s priľahlými hromadnými hrobmi vo Svidníku.
Východne od priesmyku je čerpacia stanica a rekreačné stredisko Biele Studničky. Severne od neho leží chatová osada a zaniknuté stredisko Borda-kúpele. Priamo v priesmyku sa nachádza aj horáreň Mochnáč, na ktorej mieste stála kedysi horáreň a poľovnícky zámoček.
Doprava
Priesmykom vedie dôležitá cestná spojnica Košíc so Zemplínom, cesta I/19 ako súčasť medzinárodnej európskej trasy E50. V priestore priesmyku sa v budúcnosti predpokladá výstavba úseku diaľnice D1. Pri pamätníku je autobusová zastávka "Košický Klečenov, Ružový sad".
náhľad|vpravo|Sovietsky tank T-34/85 umiestnený pri Pamätníku v Dargovskom priesmyku|311x311px
Turizmus
Priesmykom prechádza červeno-značkovaný turistický chodník (súčasť medzinárodnej trasy E8) do Herlianskeho sedla a vychádza modro-značkovaný turistický chodník do rekreačného strediska Borda-kúpele. Obľúbenou turistickou atrakciou bola v minulosti Sieň bojovej slávy, ktorá je súčasťou dargovského areálu. V súčasnosti nie je z dôvodu reklamačného konania na stavebné úpravy a chýbajúcej expozície sprístupnená pre verejnosť. Sieň a areál je v správe Kultúrneho centra Abova - rozpočtovej organizácie Košického samosprávneho kraja.
Pavol Lehotský
Pavol Lehotský (* 17. november 1923, Kráľova Lehota – † 25. máj 1977, Bratislava) bol slovenský drevársky odborník.
Životopis
Študoval na SVŠT v Bratislave, v roku 19471948 mechanickú technológiu dreva na Vysokej škole lesníckej v Štokholme. V roku 19501951 pracoval ako technik n.p. Smrečina v Banskej Bystrici.
Ako výskumný pracovník drevárskeho priemyslu sa zaslúžil o vývoj a zavedenie výroby vláknitých dosák suchým spôsobom v Česko-Slovensku. V roku 19651968 koordinoval výskum v rámci RVHP. Člen SAV, vedeckých rád a spoločností pre otázky využitia drevnej suroviny.
Brašovská župa
Brašovská župa môže byť:
Opcia
Opcia môže byť:
Opcia alebo opčná zmluva alebo opčný kontrakt môže byť v (najmä anglosaskom) práve a ekonomike:
Ostia Antica
thumb|300px|vpravo|Divadlo.
Ostia Antica alebo Ostia (lat. ústie) bola správna oblasť a prístav antického Ríma na ľavom brehu ústia rieky Tiber, ústiacej do Tyrrhenského mora. Bola to pravdepodobne prvá rímska kolónia.
Dejiny
Na východ od Ostie sa ťažila soľ a to už v bronzovej dobe (1400 – 1000 pred Kr.). Ťažbou soli bola Ostia dôležitá počas celej antiky. V železnej dobe (1000 – 700 pred Kr.) tu pravdepodobne existovali neveľké dediny. Prvopočiatočná funkcia mesta bola zrejme obranná, čo dokladá existencia castra (vojenský tábor) a jeho strategická poloha, ako vstupnej brány Ríma.
Hlavná cesta Decumanus Maximus vedie okolo starobylej nekropoly cez mestskú bránu Porta Romana. Celé mesto pretína Via Ostiensis, dlhá 1 míľu, dokonale rovná a dláždená. Hlavná brána Porta Laurentina je na juhu, ďalej je tu brána Porta Marina, pri ktorej sú na pobreží termy.
V centre je divadlo z 2. stor., ktoré dal postaviť cisár Agripa. Divadlo malo kapacitu 4000 divákov. Čiastočne zrekonštruované bolo počas vlády Mussoliniho. Na hlavnom námestí je budova kapitolu s fórom s Augustovou svätyňou, chrámom Jupitera Juno a Minervy. Hlavným božstvom v Ostii bol ale Vulkán. Pri fóre sa nachádzali termy, ktoré tu hojne vznikali na miestach nevyužívaných sýpok.
Pri prestavbe mesta počas 2. stor. vzniklo nové fórum, bazilika, kúpele, amfiteáter, divadlo. Átriové domy z obdobia neskorej republiky vystriedali niekoľkoposchodové tehlové činžiaky. Činžové domy mali v prízemí obchody a dielne, na poschodí obytné priestory. Niektoré domy mali vlastné vodovody, no väčšina bola napojená na verejné akvadukty. V 3. stor. sa namiesto obytných domov začali stavať súkromné vily.
Casa Di Diana je najlepšie zachovaný dom s niekoľkými sálami, ktorý má zachovanú strechu s terasou. Je tu aj Termopilum – antická kaviareň, s nástennými maľbami, plniacimi pravdepodobne funkciu menu. Na mnohých miestach sa tu zachovali mozaiky, z veľkej časti exteriérové, zdobiace verejné priestory. Archeológovia tu objavili aj verejné latríny, organizované pre kolektívne používanie, čo nám dáva predstavu aj o ich spoločensko-sociálnej funkcii. Na okraji mesta je v súčasnosti neveľké múzeum s maľbami, sochami a sarkofágmi nájdenými pri vykopávkach.
Iné projekty
.
Vraux
Vraux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Mas-Saintes-Puelles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vraux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mas-Saintes-Puelles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 895 obyvateľov (2009).
Vraux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dubá
Dubá je mesto v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 771 obyvateľov, z toho 877 mužov a 894 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,3 roka (muži 39,2 roka, ženy 41,4 roka).
Vraux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mas-Saintes-Puelles
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cat
Cat môže byť: CAT môže byť:
2982 Muriel
2982 Muriel je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 6. mája 1981.
Letisko Partizánske
Letisko Partizánske (ICAO skratka LZPT) je verejné vnútroštátne letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v blízkosti mesta Partizánske.
Poloha
Nachádza sa v Regióne Horná Nitra, v západnej časti mesta Partizánske, v blízkosti mestskej časti Malé Bielice.
Charakteristika
Dvojica trávnatých vzletových a pristávacích dráh má dĺžku 1100 a šírku 100 m.
Nepriateľstvo
Nepriateľstvo je zlá vlastnosť, prvok zloby, opak priateľstva.
Skalné okno
Skalné okno je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty.
Nachádza sa katastri obce Buková v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1986 na rozlohe 12,22 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: Zaujímavý geomorfologický jav, ktorý vznikol mechanickým zvetrávaním dolomitov a dokumentuje vzájomný vzťah medzi litologicko-štrukturálnymi vlastnosťami podložia a procesmi zvetrávania, ako aj pôsobivého krajinného obrazu severnej časti Pezinských Karpát.
Elektrický rušeň 123
Elektrický rušeň 123 (predtým E 469.3, továrenské označenie Škoda 57E) je rušeň pre jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV určený pre nákladnú dopravu. Vyrábala ho plzenská firma Škoda, vtedy nazývaná Závody V. I. Lenina, v roku 1971. Patrí k československým elektrickým rušňom tzv. I. generácie.
Konštrukcia
200px|náhľad|vľavo|Stroj 123.019 na Novom spojení v Prahe. Stroje radu 123 sú do značnej miery zhodné s predchádzajúcim radom 122, preto ich aj výrobca označil ako druhú sériu svojho výrobného typu 57 E. Na rozdiel od radu 122 bol do nich inštalovaný blok kremíkových diód pre ochranu trakčných motorov pri prípadnom skrate. Viditeľným rozdielom je vypustenie vystúpenej ozdobnej obvodovej lišty medzi rámom a oknami rušňovej skrine. Na niektorých rušňoch je ale táto lišta nalakovaná. U rady 123 je použitá oceľová skriňa s dvoma koncovými stanovišťami rušňovodiča, do ktorých je vstup z vonku z oboch strán. Medzi stanovišťami sa nachádza strojovňa so štyrmi bočnými oknami na každej strane. Pohon zabezpečujú štyri trakčné motory, pre každú nápravu jeden.
Prevádzka
Po dodaní ČSD boli nasadené v okolí Prahy na novo elektrifikovaných tratiach, kde slúžili v osobnej i nákladnej doprave. Neskôr sa ich doménou stali výhradne nákladné vlaky. Po rozdelení ČSD zostali všetky rušne tejto rady v Česku u dopravcu České dráhy. Celá rada bola v roku 1996 odovzdaná do Ústí nad Labem, kde sú v rámci firmy ČD Cargo pod tunajším SOKV prevádzkované dodnes.
Rušeň označený podľa pôvodnej schémy značenia E 469.3030 bol určený pre železničný skúšobný okruh u Velimi, po roku 1988 však bol preznačený na rad 124.
Stereo
Stereo môže byť:
STEREO môže byť dvojica kozmických observatórií slúžiacich na výskum Slnka, pozri STEREO (satelity)
769 Tatjana
769 Tatjana je planétka s priemerom 102 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 6. októbra 1913.
Caudiès-de-Conflent
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Larry Levan
Larry Levan (* 20. júl 1954, New York, New York, USA - † 8. november 1992, New York) tiež Lawrance Philpot, bol americký hudobný producent a DJ, ktorý sa podpísal na veľa garage house, house aj post-disco skladieb ako "Tearin' It Up" (1982) od Chaka Khan, "Seventh Heaven" (1982) od Gwen Guthrie, "Changes" (1983) od Imagination a iné. Larry Levan bol tiež inovátorom štýlu house.
Český svět
Tento magazín prispěl k vývoju reportážnej a novinárskej fotografie. Prispievali do neho okrem Brunera-Dvořáka tiež Vladimír Jindřich Bufka, Bohumil Střemcha a Zikmund Reach.
Rudolf Bruner-Dvořák v rokoch 19041910 patril ku kmeňovým autorom a zverejňoval fotografie zo svojich ciest.
Nepríjemnosť
Nepríjemnosť môže byť:
Magnésia
Magnésia (iné názvy: Magnézia, Magnesia; Magnésia) môže byť:
Magnesia môže byť aj:
Moralista
Moralista môže byť:
Bezděz
Bezděz môže byť:
Viliam Lehotský
Viliam Lehotský (* 25. január 1847, Bystrička – † 20. apríl 1897, Martin) bol uhorský šľachtic, verejný činiteľ a právnik.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, Rimavskej Sobote, Banskej Štiavnici, Pápe a na právnickej akadémii v Bratislave. Od roku 1872 notár, neskôr slúžny v Martine. Predstaviteľ maďarskej šľachty. Funkcionár vládnej Liberálnej strany, od roku 1893 poslanec uhorského snemu za volebný okres Sučany. Príslušník turčianskeho šľachtického rodu.
Vălko Červenkov
„Malý Stalin“ – ako ho jeho súčasníci zvykli nazývať – sa narodil v meste Zlatica na severe Bulharska. Ako devätnásťročný kandidoval na post poslanca Veľkého národného zhromaždenia za Bulharskú komunistickú stranu. V roku 1923, po neúspechu a potlačení povstania, ktoré malo za účel zvrhnúť vládu premiéra Alexandra Cankova, bol na neho vydaný zatykač a bol odsúdený na smrť. O dva roky neskôr ilegálne odišiel do Moskvy a odtiaľ emigroval do USA, kde zostal do októbra roka 1944.
Od roku 1938 bol zahraničným kolaborantom bulharských komunistov a v roku 1941 sa stal hlavným redaktorom ilegálnej komunistickej rádiostanice Christo Botev.
Po svojom návrate do vlasti bol až do roku 1962 členom Politbyra. Neskôr sa stal tajomníkom strany a v rokoch 1947 – 1949 zastával funkciu predsedu Komitetu pre vedu, umenie a kultúru. V tieni velikánov akými boli Georgi Dimitrov, Vasil Kolarov a Trajčo Kostov si pomaličky začal budovať svoju kariéru.
Po Kolarovovej smrti v januári roka 1950 ho Veľké národné zhromaždenie zvolilo za predsedu vlády a v strane od tejto chvíle stál na poste predsedu Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharskej socialistickej republiky. V rokoch 1950 – 1956 bol symbolom a nositeľom tzv. kultu osobnosti a všetko v krajine sa krútilo okolo neho.
Červenkov bol švagrom Georgia Dimitrova a tým pádom aj priateľom Moskvy a Stalina. Práve tento fakt mu hral do karát, aby mohol na seba sústrediť všetku moc v krajine. Po roku 1956 sa stal vicepremiérom a ministrom vzdelanosti a kultúry.
Keď v Moskve roku 1953 zomrel Josif Vissarionovič Džugašvili a na poste generálneho tajomníka Ústredného výboru Komunistickej strany Sovietskeho zväzu ho vystriedal miernejší Nikita Chruščov, sila a vplyv Vălka Červenkova v Bulharsku postupne slabla. Z popredných miest ho vytláčal Todor Živkov, ktorý mal v Chruščovovi veľkú dôveru.
V roku 1962 Červenkova dokonca vyhodili zo strany, no o sedem rokov neskôr ho rehabilitovali. Potom sa mu však už nepodarilo prepracovať sa na čelné pozície v strane.
Prašivá
Prašivá môže byť:
Vălko Červenkov
Vălko Velov Červenkov zomrel 21. októbra 1980 v Sofii.
Prašivá
na Slovensku:
Gnathostomata
Gnathostomata môže znamenať:
Prašivá
v Česku:
Dubnice
Dubnice je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 641 obyvateľov, z toho 323 mužov a 318 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 38,2 roka, ženy 37,7 roka).
Svätý Jur
Svätý Jur (,, , jidiš Jergen, , v minulosti premenovaný na Jur pri Bratislave) je starobylé vinohradnícke a vinárske mesto s typickými terasovitými vinohradmi na juhozápadnom Slovensku v Bratislavskom kraji.
Názov
Názov mesta Svätý Jur je odvodený od mena patróna mesta - Svätého Juraja, pričom Jur je archaická podoba mena Juraj.
Poloha
Svätý Jur je starobylé mestečko, s viac ako 700-ročnou vinohradníckou tradíciou obklopené unikátnymi terasovitými vinohradmi na úpätí Malých Karpát, v bezprostrednej blízkosti Bratislavy. Historické jadro Svätého Jura bolo v roku 1990 vyhlásené za mestskú pamiatkovú rezerváciu.
Do katastra mesta spadá aj prírodná rezervácia Šúr.
Časti mesta
Od roku 1944 je súčasťou mesta Svätý Jur pôvodne poddanská obec Neštich (z nem. Neustifft).
Vodné toky
Územím mesta preteká spolu 7 pomenovaných vodných tokov, z ktorých najznámejší je Šúrsky kanál (Blatina). Ostatné toky sú Pezinský potok, Jurský potok, Fofovský potok, Fanglovský potok a Račí potok nazývaný tiež Javorník. V katastri mesta tiež pramení a tečie riečka Vydrica. Na území mesta sa tiež nachádza niekoľko prírodných vodných plôch, z ktorých najvýznamnejšia je prírodná rezervácia Jurské jazero.
Národná prírodná rezervácia Šúr
Šúr je jedinečnou prírodnou rezerváciou (od roku 1952) so slatino-jelšovým lesom a mnohými chránenými rastlinnými a živočíšnymi druhmi. Južnú časť tvorí chránený Panónsky háj s dubovo – brestovým porastom a teplomilnými druhmi rastlín. Je vyhľadávaným miestom pre botanikov a zoológov. Prastarý Šúr bol osídlený človekom mladšej doby kamennej na rozhraní 4. a 3. tisícročia pred n. l..
V blízkosti Šúra smerom k mestu sa nachádzajú pramene s alkalickou sírnatou vodou. Chemický rozbor liečivej vody uverejnil v roku 1859 dr. Alexander Bauer. Od začiatku 17. storočia tu boli sírnaté kúpele.
V 2. polovici 20. storočia domov dôchodcov a ústav pre postihnutú mládež. Tento areál bol v reštitúcii po roku 1989 návratený pôvodným majiteľom.
Prírodná rezervácia Jurské jazero
Chránené územie spoločenstva brezových jelšín a horského rašeliniska v Malých Karpatoch.
Priezviská s najčastejším výskytom
V Svätom Jure sú najrozšírenejšie tieto priezviská: Achberger, Barok, Bartovič, Hupka, Chrappa, Kozmon, Križan, Macháček, Ondrejkovič, Pajer, Pucher, Srna.
Dejiny
V historických listinách sú zaznamenané nájazdy Tatárov, kolonizácia Nemcami, dobytie Přemyslom Otakarom II. V 16. storočí boli vybudované hradby. V roku 1647 kráľ Ferdinand III. povýšil Jur na slobodné kráľovské mesto. Rozvoj mesta sa odzrkadlil i v architektúre pôvabných, dodnes zachovaných vinohradníckych domov zo 16. – 17. storočia, postavených na starších základoch, so stopami po nemeckých kolonistoch. Mestečko bolo v r. 1663 zničené Turkami a v roku 1704 Rákociho vojskami, viackrát vyhorelo. Po tomto období získalo vidiecky charakter a stavebne sa výrazne nerozvíjalo. Zachovalo si tak svoj historický ráz.
Od roku 1990 má mesto Svätý Jur štatút pamiatkovej rezervácie.
Rod Armbrusterovcov
Rod Armbrusterovcov pochádzal zo Saska a usadil sa v Sedmohradsku. Z mesta Sibiu (Rumunsko) prišiel Krištof Armbruster do Svätého Jura a tu v roku 1554 získal kúriu Františka Hirpana. Až do konca 17. storočia boli Armbrusterovci majiteľmi mnohých viníc a domov vo Svätom Jure. Krištof študoval na univerzitách vo Viedni a Padove. Po ukončení štúdia sa stal pokladníkom Uhorskej kráľovskej komory v Bratislave a pracoval v Uhorskej kráľovskej kancelárii, bol radcom cisára Ferdinanda I. a pôsobil v diplomatických službách. Získal hodnosť kráľovského komorského radcu, často sprevádzal kráľovskú družinu na cestách do zahraničia. Bol prekladateľom a autorom satirických básní. Zaujímavosťou je, že medzi najstaršie knižné zbierky 16. storočia, existujúce na území dnešného Slovenska, možno zaradiť knihy z vlastníctva členov rodiny Armbrusterovcov – Krištofa, Pavla a Mateja. Vo fonde Slovenskej národnej knižnice sa zachovalo niekoľko kníh s podpismi týchto majiteľov. Napríklad dva zväzky: siedmy zväzok súborného vydania Lutherových spisov z roku 1557 s vlastnoručným zápisom Krištofa Armbrustera a almanachy piatich autorov: astrológa na panovníckom dvore Ferdinanda Habsburského Andreasa Perlacha (1490 – 1551), nemeckého matematika, geografa a astrológa Johanna Schönera (1474 – 1547), nemeckého astronóma a astrológa Johanna Stöfflera (1452 – 1531) a talianskeho astronóma a matematika z polovice 16. storočia Pietra Pitata.
Krištof Leiwsol
Krištof Leiwsol (*  Slovensko) bol kníhkupec.
Svätý Jur
Rod Segnerovcov
náhľad|Horné predmestie (cca. 1928) Príslušníci rodu Segnerovcov prišli do Sv. Jura okolo polovice 16. storočia. Niektoré štúdie uvádzajú pôvod štajersko-rakúsky, iné severotaliansky. Dôvodom ich odchodu bolo prenasledovanie za náboženské presvedčenie a podpora evanjelickej cirkvi. Segnerovci patrili k najužšej elite miestnych patricijských rodov, ktoré v Bratislave a Svätom Jure pôsobili vyše 500 rokov. Prvými známymi členmi rodu pôsobiacimi v Uhorsku boli bratia Michal (* 1548 - † 1618) a Baltazár (* 1562 - † 1640), synovia Jozefa Segnera. Obaja pôsobili v Svätom Jure a v Bratislave. Michal sa usadil v Bratislave, kde bol členom mestskej rady. Baltazár spravoval rodové majetky vo Svätom Jure, kde v roku 1616 kúpil dom na Prostrednej ulici (dnešná budova evanjelického kostola). Zastával v meste post mešťanostu, mestského sudcu a richtára. Baltazár Segner dosiahol vo Svätom Jure váženú hodnosť mestského sudcu a starostu. Obaja bratia sa počas pätnásťročnej vojny s Osmanskou ríšou vyznamenali pri obrane krajiny a za tieto zásluhy získali od kráľa Rudolfa II. nobilitáciu (vovedenie do šľachtického stavu).
Krištof Leiwsol
Životopis
Majiteľ kníhkupectva v Banskej Bystrici (1583).
2983 Poltava
2983 Poltava je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 2. septembra 1981.
Svätý Jur
Andrej Segner
náhľad|Horné predmestie (2008) Andrej Segner (* 1594 - † 1666), syn Baltazára, patril k najvýznamnejším predstaviteľom rodu. Zastával post v bratislavskej mestskej rade, bol richtárom a mešťanostom a stal sa inšpektorom prešporskej evanjelickej cirkvi. V Bratislave, dodnes stojí renesančná segnerovská kúria, ktorú dal postaviť (pod Michalskou ulicou). Dnešný Uršulínsky kostol dal zasa postaviť pre slovenských a maďarských evanjelikov. Napriek svojmu dlhodobému pôsobeniu v Bratislave nezabudol na svätojurských mešťanov a udržiaval s nimi po celý čas priateľské styky. Pri príležitosti povýšenia Svätého Jura na slobodné kráľovské mesto (1647) daroval mestskej rade katovský meč ako symbol súdneho práva. Je zdobený sedemnástimi latinskými citátmi z Biblie, jedným gréckym zvolaním a dvoma venovaniami. Dvadsať nápisov je vytepaných na kovových plieškoch pod rukoväťou a na spodku pošvy meča. Posledný nápis viažúci sa k darovaniu meča mestu Svätý Jur pribudol v roku 1648. Meč bol v 90-tych rokoch odcudzený z expozície múzea vo Sv. Jure a kde sa dnes nachádza, nevedno. Nie je známe ani to, ako sa dostal do vlastníctva rodu Segnerovcov, pretože podľa jedného z tepaných nápisov ho dal vyhotoviť Adalbert Hutter, kraľovský sudca. „Nevynášaj rozsudok, pokým neprehovorili obe stránky a pokým si nezistil podstatu sporu!“ Fókylidés. Aj Andrejov syn Alexander bol niekoľkokrát zvolený za richtára Sv. Jura a jeho druhý syn Jozef sa zapísal do histórie ako jeden z najbohatších mešťanov Svätého Jura a Bratislavy. Okrem domov v oboch mestách vlastnil v chotári veľké plochy vinohradov, polí a pozemkov. Z Jozefovej línie pochádzali ďalší traja richtári Svätého Jura: Krištof (richtár medzi rokmi 1740 a 1755), Ján (richtárom medzi rokmi 1779 – 1801) a Ján Krištof (richtárom v období rokov 1804 – 1836).
Ján Andrej Segner
náhľad|Grófi zo Svätého Jura a Pezinka v 13. a 14. storočí Ján Andrej Segner (* 1704 - † 1777), potomok Jána Michala Segnera, bol najznámejším a najvýznamnejším členom rodu Segnerovcov. Bol známym lekárom, fyzikom, astronómom, botanikom a vynálezcom. Už ako študenta ho ovplyvnili dvaja slávni uhorskí učenci, Matej Bel a Samuel Mikovíni, ktorí mali tiež významné spojitosti so Svätým Jurom. Študoval medicínu, matematiku a filozofiu na univerzite v Jene. Zaoberal sa princípmi existencie svetla, regulovaním krvného tlaku a je pokladaný za otca vodných turbín. Po porážke uhorského vojska pri Moháči Osmanmi v roku 1526 sa objavila vážna hrozba plienenia. Občania Svätého Jura začali v roku 1603 budovať mestské opevnenie, ktoré však bolo pre nedostatok financií dokončené až v roku 1664. Na ochranu, či ako úkryt, si niektorí mešťania v vybudovali aj podzemné chodby. Tajomný tunel pod kúriou Segnerovcov pochádza práve z tohto obdobia a vstup doňho označuje prekladový kameň s vročením 1658 a iniciálami A/S – Andrej Segner. Počas tureckého pustošenia vo Svätom Jure už táto chodba päť rokov stála. Známym je však aj fakt, že v rokoch 1674-1686 sa evanjelici po odobratí „dolného kostola“, dnes kostola Najsvätejšej Trojice, ktorý si sami postavili, schádzali k bohoslužbám na mestskej radnici. Po ďalšom zákaze sa údajne stiahli do podzemných priestorov a na pohyb medzi meštianskymi domami využívali chodbu v pivnici Segnerovskej kúrie. Poslední Segnerovi, ktorí žili vo Svätom Jure, sú spájaní s vojenskou službou. Vyznamenali sa v nej Leopold (* 1802 - † ?) a najmä Henrich (* 1836 - ?), ktorý sa stal cisárskym generálom. Na evanjelickom cintoríne vo Svätom Jure sa nachádza hrobka rodiny Segnerovcov.
Sakrálne stavby
náhľad|Kostol Svätého Juraja s drevenou zvonicou
Kostol Svätého Juraja
Jednou z najstarších historických pamiatok mesta je gotický kostol Svätého Juraja. Stavba bez veže bola postavená v poslednej štvrtine 13. storočia. Jeho vyvýšené presbytérium s podzemnou kaplnkou je dôkazom toho, že kostol nadviazal na staršiu románsku sakrálnu stavbu. Najvzácnejšou umeleckou pamiatkou je oltár Svätého Juraja z roku1527. Je najstarším pieskovcovým oltárom v strednej Európe. Zobrazuje život sv. Juraja. Oltár predstavuje prechod gotického slohu k renesančnému. Bol zreštaurovaný v roku 1992. náhľad|Zadný vchod a drevená zvonica (1990)
Drevená zvonica pri kostole svätého Juraja
Pochádza zo 17. storočia. Pravdepodobne bola postavená po tureckom vpáde. Nachádza sa v nej okrem iných aj zvon z roku 1400, ktorý v roku 1802 pukol pri požiari a po oprave v roku 1848 sa poškodil znovu. Koluje o ňom povesť, že v čase tureckých vojen ho zakopali a náhodne ho vyryla pasúca sa sviňa.
Piaristický kláštor
Pochádza z času po roku 1720. Piaristi prišli do Svätého Jura v roku 1685. Postupne vybudovali kláštor a rozšírili ho o budovu nového gymnázia. Gymnázium pôsobilo ako centrum vzdelanosti až do roku 1919 a odchovalo veľa významných osobností ako Jožo Nižnánsky a i..
Ako učiteľ tu pôsobil známy mykológ, botanik, pedagóg a entomológ a koleopterológ Ján Bolla.
Slnečné hodiny boli na budove piaristického kláštora pôvodne nainštalované mníchmi. V roku 1985 ich zreštauroval akademický maliar Karol Drexler. Sú z glazovanej keramiky. Zachovávajú symboly vinohradníckeho kraja (slnko – životodarná sila, hrozno – plod tvrdej práce vinohradníkov). Hodiny sú rozdelené na dve plochy: jedna plocha má hodinové rozdelenie od 4. hodiny rána do 2. hodiny popoludní. Druhá plocha je „vesmírna“ – človek preniká do vesmíru a spoznáva jeho tajomstvá.
Od 1. januára 2008 je kláštor Piaristov sídlom Rehoľného školského úradu. náhľad|Evanjelický kostol
Evanjelický kostol
Vznikol prestavbou meštianskeho domu Segnerovcov v roku 1783. Bola tu fara, škola a modlitebňa. V kostole je oltárny obraz „Kristus na kríži“ z van Dyckovej maliarskej školy. Zvonica bola postavená v roku 1968. náhľad|Mestské opevnenie
Mestské opevnenie
Boli vybudované v rokoch 1603 – 1664 ako ochrana proti Turkom. Sledujú obrys mesta kamenným múrom. Pôvodne mali päť kruhových bášt, deväť bastiónov (vystupujúce výčnelky slúžiace na ostreľovanie útočníkov), dve malé vedľajšie bránky do vinohradov a štyri hlavné brány. Dodnes sú sčasti zachované dve strany hradieb a dve vedľajšie bránky (kultúrna pamiatka).
Pálffyovský kaštieľ
náhľad|Budova konskej železnice
Budova prvej konskej železnice v Uhorsku
So stavbou sa začalo v roku 1838 a prvý jej úsek Bratislava – Svätý Jur uviedli do prevádzky v roku 1840. Vozy boli ťahané dvoma pármi koní. Vlak premával raz predpoludním a raz popoludní tam a naspäť. Plány železnice vypracoval František Oto Hieronimi. Budova železničnej stanice bola postavená ako majetok súkromnej spoločnosti. Založili ju 17 veľkostatkári, ktorí mali majetky medzi Trnavou a Bratislavou. Od roku 1873 železnica fungovala na parný pohon (kultúrna pamiatka) náhľad|Námestie v polovici 19. storočia
Zrúcanina hradu Biely Kameň
Písomné zmienky o hrade sú veľmi strohé a neisté. Prvá zmienka už môže pochádzať z roku 1217. Spomína sa v Pešťbudínskych novinách, autor však neuvádza prameň z ktorého čerpal. Ak by skutočne išlo o dôveryhodnú zmienku, vzťahovala by sa skôr ešte na hradisko, ktoré malo osídlenie v 12. – 13. storočí. Prvá bezpečná zmienka o hrade je z roku 1271. Je však pravdepodobné že hrad bol postavený skôr, azda v 1. polovici 13. storočia po opustení starobylého hradiska. V r. 1241 vpadli do Uhorska Mongoli, ktorí vyvrátili viaceré hradiská. I keď hradisko vo Svätom Jure nezničili, šľachta si dobre uvedomila že hradiská sú pre nich už zastarané, nekomfortné. Preto dali svätojurskí grófi vystavať na protiľahlom kopci nový kamenný hrad – Biely Kameň. Strohé zmienky o hrade dopĺňa prameň z obdobia delenia rodu na dve vetvy v roku 1412. Hrad bol sídlom svätojurských grófov až do začiatku 16. storočia. Po moháčskej katastrofe získal hrad rod Zápoľských a po nich palatín Štefan Ilešházy. Ale po tureckých vpádoch na začiatku 17. storočia už začal pustnúť. Palatín si za ten čas dal postavať aj so svojou ženou renesančný kaštieľ priamo vo Svätom Juri. Hrad bol neobývaný, začal sa dokonca rozoberať na stavebný materiál. Od vpádu Turkov v roku 1663 je v rozvalinách. náhľad|Vstupná brána na hrad Biely Kameň Hradný areál pozostával z dômyselného opevnenia, ktoré pozostávalo z troch radov priekop na západnej a južnej strane. Celý hrad bol pritom obohnaný pomerne mohutnou hradbou predhradia, pričom dodnes sa z nich zachovali značné časti ako aj mohutná hranolová veža, situovaná na západnej strane fortifikácie. Hrad teda pozostával z opevneného predhradia a centrálnej časti – obytných priestorov. V severnej časti je dodnes rozpoznateľná jedna z pivníc, ktorá sa o inom spomína aj v písomnom prameni k roku 1412, podľa ktorého sa práve nad pivnicou nachádzal palác a kaplnka. Dodnes však visí niekoľko otáznikov nad vnútorným členením hradného areálu.
Do hradu sa vchádzalo zo severovýchodnej časti skrz padací most nad priekopou, priamo do vstupnej brány s vežou. Vstup bol k tomu aj chránený baštou, situovanou v severovýchodnej časti na hradbách horného hradu.
Veľkomoravské hradisko Neštich
V prvej tretine 20. storočia tu robili povrchový výskum archeológovia (napr. Ján Eisner), ktorí na základe posúdených artefaktov datovali fortifikáciu ako slovanské hradisko.
Bolo významnou vojenským fortifikáciou na území Veľkej Moravy. Hradisko bolo vybudované v 9. – 10. storočí na pravekom osídlení. Jeho funkcia bola prevažne refugiálna, útočisková v prípade nebezpečenstva. Na prelome 9. a 10. storočia slúžilo aj proti maďarským jazdeckým nájazdom. Na hradisku bola stála vojenská posádka, ktorá poskytovala ochranu obyvateľstvu zo širokého okolia. Osídlenie hradiska pokračovalo aj v 13. – 14. storočí, o čom svedčia hlinené vodovodné rúry s cisternou na vodu a vstavaná kamenná brána. Rozloha hradiska je a 26 árov, dĺžka valov je 1 693 metrov a ich výška 9 – 11 metrov (kultúrna pamiatka).
Archeologická lokalita je súčasťou chráneného areálu v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty s rozlohou 19,71 ha bez vytýčeného ochranného pásma. náhľad|František Kautz (1880 - 1948) lekár, filantrop
Armbrusterova kúria
Vznik kúrie sa datuje do roku 1547. Išlo o reprezentatívny renesančný dom, ktorý mal obytnú a vinársku funkciu. Potom čo vyhorela (1547) ju kúpil a obnovil Krištof Armbruster (1554). Kúria opätovne vyhorela v roku 1590 a o jej rozšírenie sa postarali jeho synovia Pavol a Ján. Obnova kúrie Armbrusterovcami je zaznačená aj na kamennej tabuli s erbom nad bývalým portálom v podjazde kúrie. V roku 1781 sa v objekte konal prvý konvent svätojurského evanjelického zboru, pričom sa tu nasledujúce dva roky vykonávali aj bohoslužby. V druhej polovici 18. storočia prešiel objekt neskorobarokovou prestavbou a v druhej polovici 19.storočia aj prefasádovaniu. Od 80. rokov 19. storočia, v kúrii býval a pracoval MUDr. František Kautz. Dnes je objekt v súkromnom vlastníctve. Časť kúrie patrí aj naďalej rodine Kautzových, ktorá sa zaoberá vinohradníctvom. Objekt je medzi juranmi známy aj ako tzv. Kautzov dom. Nachádza sa na ulici Dr. Kautza 1.
Kúria rodu Jablonických
Ide o dom situovaný na nároží Prostrednej ulice a Ulice Dr. Kautza (Prostredná 40) náhľad|Židovská synagóga
Jesenáková kúria Edelhof
Objekt tzv. "bývalej" Jesenákovej kúrie - Edelhof (Panský dvor), sa nachádza na Pezinskej ulici 21. Na objekte bol vykonaný reštaurátorský výskum fasády a kompletná rekonštrukcia bola ukončená v roku 2019. Súčasťou parcely, na ktorej kúria stojí, je aj Židovská synagóga (založená v roku 1791) získala dnešnú podobu po prestvbe v roku 1876.
Kúria Podmanických
Tento typ domu reprezentuje sídlo bohatého patricija - mešťana, rozvinutého do podoby šľachtickej kúrie. Najväčší rozvoj zaznamenal tento dom v období renesancie a baroka. Dodnes sa v ňom zachovali ranorenesančné a renesančné klenby a omietky. V priestore prešovne sa z tohto obdobia zachovala jama na závažie lisu. Stavebné úpravy v neskoršom období obohatili dom o niekoľko hodnotných detailov (kamenný portál na priečelí, dekoratívne nadokenné rímsy okien priečelia, kovové zábradlie empírovej pavlače). V priebehu 19. storočia bola kúria využívaná ako nájomný bytový dom. Meštiansky dom na Prostrednej ulici 38, správne označovaný aj ako Kúria Podmanických, bol v roku 2009 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Mestský dom
Ide o objekt, ktorý je známy aj ako "bábkové divadlo" na Ulici Dr. Kautza 11 (na križovatke s Prostrednou ulicou). V minulosti tu bol mestský obchod (Koloniál). Neskôr objekt chátral a nakoľko bol v dezolátnom stave, bol trvale ohradený. Stavba prešla na prelome 80-tych a 90-tych rokov 20. storočia rozsiahlou rekonštrukciou. Dom bol v roku 2010 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku - táto iniciatíva vzišla zo strany mesta.
Zichyho kúria
Pôvodne kúria šľachtického rodu Zichyovcov slúži od roku 1865 ako mestský úrad. Dnešnú neogotickú podobu dostala fasáda v druhej polovici 19. storočia. Pod touto štýlovou úpravou sa však skrýva renesančný dom zo 17. storočia, ktorý bol niekoľkokrát upravený.
Wiegerova vila
Vila nesie meno po svojom majiteľovi, vinárovi Wiegerovi, ktorý objekt postavil v roku 1921 na svahoch Malých Karpát nad Svätým Jurom. Po jeho smrti odkúpila vilu aj s pozemkami židovská rodina Kestnerovcov. V roku 1940 ju zarizovali a následne rozšírili o jedno krídlo (1942) Karpatskí Nemci, objekt slúžil ako liečebňa pre dôstojníkov. Podľa kroniky mesta Svätý Jur bola táto prístavba realizovaná prívržencami strany, ktorí si tvoriac ľudskú reťaz od kostola v Svätom Jure až po vilu podávali tehly a ostatný materiál. Po 2. svetovej vojne bol v objekte zriadený sirotinec.
Následne vila slúžila (1956 - 1967) ako internátna škola železničného učilišťa pre 72 dievčat. Do pádu komunizmu zmenil objekt niekoľkrát majiteľa (Krajská prokuratúra, Západoslovenské nábytkárske závody) a využívala sa na rekreačné a vzdelávacie aktivity. Objekt bol koncom 80-tych rokov opustený a chátral. Po revolúcii objekt odkúpil od Západoslovenských nábytkárskych závodov nový majiteľ,no nedokázal ju zrekonštruovať. K rozsiahlej rekonštrukcii objektu došlo až s príchodom súčasného majiteľa v rokoch 2013 - 2014. Vila a priľahlé pozemky sú využívané na rôzne kultúrno-spoločenské akcie.
Kultúra
náhľad|Dom Petra Jilemnického
Múzeá
V podbrání mestského úradu sa nachádza mestské múzeum. v hornej časti Letohradskej ulice sa nachádza rodinný dom, v ktorom žil a pôsobil spisovateľ Peter Jilemnický. Na záhrade, v tesnej blízkosti domu bola zriadená expozícia - múzeum Petra Jilemnického.
Hudba
Zo Svätého Jura pochádza a pôsobí tam viac undergroundových kapiel Vandali a Čad, ethno-rocková kapela Karpatské Horké, acapella Crystals, Svätojurská dychovka a kostolný zbor.
Bosniak (pečivo)
Bosniak je druh väčšieho pečiva bochníkovitého tvaru.
Svätý Jur
Kultúrne podujatia
Pri príležitosti osláv svätého Juraja, ktorý je patrónom Svätého Jura, sa každoročne, koncom apríla konajú v meste Svätojurské hody, ktoré sa tešia veľkej obľube. V rokoch 2000 až 2005 sa v meste konal hudobný festival Svätojurský Rámus, 30. mája 2003 proti účastníkom festivalu brutálne zasiahlo policajné komando (tzv. Peklo vo Svätom Jure).
Bosniak (pečivo)
Názov vznikol podľa slovenskej šľachtičnej Žofie Bosniakovej (1609 – 1644), ktorá chudobným rozdávala malé chlebíky, dodnes sa im hovorí bosniaky.
Svätý Jur
Šport
náhľad|Svätý Jur (1938) V meste pôsobí futbalový a iné športové kluby. V areáli Základnej školy sa nachádza športové ihrisko. V Jozefkovom údolí (Majáles) sa nachádza kúpalisko a ihrisko na plážový volejbal. Lesy obklopujúce mesto a dolinu sú zmapované pre orientačné športy a pravidelne sa tu konajú preteky v orientačnom behu.
Stolný tenis
Zakladajúcimi členmi svätojurského stolnotenisového oddielu založeného 17. apríla 1947 boli Gustáv Matula, Ladislav Korček, Jozef Pučík a Rudolf Vido ml.. V roku 2017 mal oddiel viac ako 60 hráčov, z toho 25 registrovaných ligových hráčov a 27 registrovaných detí. Domovom oddielu je telocvičňa pri Základnej škole v Svätom Jure na Kollárovej ulici.
Doprava
Mesto má výborné cestné a železničné spojenie. Leží na hlavnom cestnom ťahu (cesta prvej triedy) z Bratislavy do Pezinka a Trnavy. Svätý Jur leží na hlavnom železničnom koridore z Bratislavy do Žiliny a Košíc (stoja tu osobné vlaky).
Školstvo
Jedinou školou v meste je Základná škola na Kollárovej ulici. Navštevujú ju žiaci 1. až 9. ročníka. Pri základnej škole pôsobí Základná umelecká škola a školský klub detí.
V meste sú 3 mestské materské školy a 1 cirkevná - evanjelická materská škola.náhľad|Veľký Javorník nad Svätým Jurom
Apolónov chrám (Delfy)
náhľad|Ruiny Apolónovho chrámu Apolónov chrám v Delfách je staroveký grécky chrám. Prvý známy Apolónov chrám v Delfách bol postavený koncom 7. storočia pred Kr., v roku 548 pred Kr. vyhorel. Na jeho mieste bol v rokoch 513 – 505 pred Kr. postavený nový chrám, peripteros (stylobat 21,7 x 58,2). Ten bol zničený požiarom a zemetrasením v roku 373, obnovený bol v 4. storočí.
Delfy boli významné duchovné centrum gréckeho sveta. Veštiareň, ktorá sa tu nachádzala, priťahovala oddávna ľudí a plnila delfskú pokladnicu. Na výstavbu tunajších chrámov boli prizývaní najvýznamnejší umelci starovekého Grécka.
V súčasnosti je súčasťou lokality UNESCO, pozri článok Delfy.
Archeologické nálezisko
Po katastrofe v roku 373 zostali fragmenty sochárskej výzdoby pochované pod zemou, až v 19. storočí ich odkryl Homolle.
Vo východnom tympanóne s Apolónovou qadrigou podanou tradičným archaickým en face v strede, sú po jeho pravici tri postavy žien (múz), otočených k divákovi. V rohu je býk, napadnutý levom. Po Apolónovej ľavici sa nachádzali synovia Héfaista, pri qadrige muž z profilu, vedľa neho dvaja mládenci otočení k pútnikom, v rohu je skupina jeleňa napadnutého levom. Nachádzal sa tu tiež akroterion predstavujúci Niké. Scény bojujúcich zvierat boli starším reliktom, tu plnili len funkciu vyplnenie bočných priestorov štítu.
Západný tympanón nie je veľmi zachovaný, predstavuje scénu z gigantomachie. V strede je qadriga Zeusa, po stranách sú bohovia bojujúci s gigantmi. Zachovaný je ľavý roh štítu, zobrazujúci torzo pololežiaceho giganta bez hlavy bojujúceho s Aténou. Bohyňa je zobrazená rozkročená, otočená k naťahujúcemu sa gigantovi, plecami odvrátená od Diovej qadrigy. Námet je tu rovnaký ako na vlyse Pokladnice Syfnijčanov.
Sochárska výzdoba sa pripisuje sochárovi Antenorovi z Atén, činnému okolo 525 – 500 pred Kr., synovi hrnčiara Eumaresa. Bol to tvorca Pomníka Hermodiosa a Aristogejtona (osloboditelia Atén od Peisistratovcov), jeho jediným zachovaným signovaným dielom je kora z Atén. Na základe príbuznosti s ňou sa mu pripisuje výzdoba v Delfskom Apolónovom chráme, napriek svojmu torzovitému zachovaniu. Usporiadanie tela a stavbu postáv naznačujú bohaté drapérie šiat, kolmo lineárne padajúcich dole v hlbokých zárezoch, ktoré vytvárajú silné kontrasty medzi svetlom a tieňom. Aj keď sa postavy javia meravé, majú nebadateľný pohyb nôh. Tváre nemajú už tradičný archaický úsmev, ale dávajú tvári črty rozhodnosti a sily vôle.
Maria Montessoriová
Maria Montessoriová (* 31. august 1870, Chiaravalle pri Ancone - † 6. máj 1952, Noordwijk aan Zee) bola predstaviteľka reformnej pedagogiky.
Mária Montessoriová, talianska lekárka, zakladateľka predškolskej výchovy na princípe individuálneho systému. Založila Dom detstva pri Ríme v roku 1907. Veľkú pozornosť venovala detskému zdraviu na periférii Ríma. V herni boli stoly, stoličky, hračky a učiteľka viedla deti na samostatnú činnosť. Bola jednoduchá, stručná a v nej malo dieťa rozvíjať svoje zmysly. V hre zasiahla učiteľka len ako „svetelný lúč“, aby si dieťa neublížilo. Viedla ho na sebavýchovu pri používaní vecí, poznávaní farieb, vôní, a to aj so zatvorenými očami, ale popri tom uplatňovala aj chvíle úplného ticha.
Dieťa si volilo samostatne svoju činnosť, pri ktorej sa súčasne rozvíjajú telesné a duševné schopnosti v kultúrnom prostredí.
V základnej škole opäť žiak vlastnou iniciatívou učí sa poznávať učivo a učiteľ je viac podnecovateľom ako sprostredkovateľom poznatkov. Deti v prírode nadobúdajú vedomosti o nej a nie z kníh, obrazov a podobne. Zaviedla „cvičenia praktického života“, na sebaobsluhu, mravné prežívanie pri stretnutí s prácou, a to pre všetky deti, nie len budúcich remeselníkov.
Učebný plán rozširuje o vyučovacie predmety, ale zvyšuje aj náročnosť podľa skupín detí: 6 – 9 ročné, 9 – 12 ročné. Podľa vekovej skladby zdokonaľujú si žiaci sebavýchovu predovšetkým sociálne správanie. Pritom nikdy neurčila množstvo učiva a rozvrh hodín pre vyučovacie predmety.
Učiteľ si viedol pedagogický denník a v ňom evidenciu o úrovni každého žiaka, v každom vyučovacom predmete a o celej triede. Minimálna hranica počtu detí v triede je 15. Po 12. roku má žiak „rámcový plán“. Obsahuje výučbu kultúry vyjadrovania, hudbu, výtvarné umenie. Druhou skupinou sú morálka, matematika, cudzie jazyky. Tretiu skupinu tvoria pragmatické predmety, žiak študuje živú prírodu, fyziku, chémiu, techniku, dejepis. V škole nejde Montessoriovej o vedu, ale o človeka. Úlohou školy je vzdelanie človeka, realizácia jeho osobnosti vo vzťahu k ostatným jedincom, k svetu a k Bohu.
Didaktika a metodika Montessoriovej tvorí ucelený program na sebarealizáciu žiaka (koncepcia pedocentrizmu). Učiteľ rozhodujúcim spôsobom usmerňuje rozvoj osobnosti žiaka, jeho fyzické, intelektuálne, emocionálne a eticko-morálne kvality. Ústredná myšlienka montessoriovej pedagogiky je „pomoc ľudskej bytosti, aby dosiahla svoju nezávislosť“.
Základný systém z hľadiska rozčlenenia pedagogického materiálu:
Hlavné myšlienky, princípy a metódy Montessoriovej pedagogiky:
Gama Volantis
Gama Volantis (γ Volantis / γ Vol / Gama Vol) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Lietajúca ryba. Je to fyzická dvojhviezda, ktorej zložky spoločne dávajú magnitúdu 3,6. Rozlíši ich už triéder. Hlavná zložka je oranžovy obor, spoločník je žltobiela hviezda hlavnej postupnosti.
Petr Lessy
Plk. Mgr. Petr Lessy (* 18. august 1964, Prostějov) bol český policajt, od januára 2011 do augusta 2012 policajný prezident.
Vyštudoval Policajnú akadémiu, potom pôsobil postupne v Polícii ČR vo Frýdku-Místku, na krajskom policajnom riaditeľstve v Ostrave a nakoniec ako námestník riaditeľa Krajského riaditeľstva polície Juhomoravského kraja pre vonkajšiu službu. Velil mnohým zásahom proti extrémistom a futbalovým chuligánom.
Medzi rokmi 2006 a 2010 zasadal ako nestraník za ODS v zastupiteľstve obce Palkovice.
Massac (Aude)
Massac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
770 Bali
770 Bali je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil A. Massinger 31. októbra 1913.
Massac (Aude)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 30 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrigny (Marne)
Vrigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trnavské rybníky
Trnavské rybníky je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hrnčiarovce nad Parnou a mesta Trnava v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1974 na rozlohe 38,4248 ha. Rozloha ochranného pásma bola určená na 23,181 ha. Na území areálu platí 3. a 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: Vodné vtáctvo a vodné biocenózy na vedecko-výskumné a náučné ciele.
Bumbálka
Bumbálka je horské sedlo v hlavnom hrebeni Turzovskej vrchoviny, medzi vrchmi Beskydok  a Beskyd, na slovensko-českej štátnej hranici.
Ježovky
Ježovky (iné názvy: ježovce, echinoideá ; zastarano: ježovití ; lat. Echinoidea) sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Echinozoa, skupina bezstopkavce).
Bumbálka
Južne od sedla pramení na slovenskom území potok Trojačka, zdrojnica Kysuce. Sedlom vedie hlavné európske rozvodie.
Ježovky
Charakteristika
Majú bochníkovité, vajcovité až terčovité telo vždy bez ramien. Povrch je pokrytý množstvom ostňov, ktoré sú u živých zvierat pohyblivé, no pritom krehké, takže pri chôdzi v mori na boso môže človek utŕžiť bolestivé, a niekedy i nebezpečné zranenie nôh (niektoré druhy majú duté ostne s jedovými žľazami). Ostne môžu byť u plochých, čiastočne asymetrických foriem redukované. Päťlúčovú stavbu ježovcov vidíme zreteľne len pri pitve, alebo pri pozorovaní ektoskeletu po odumretí a vyhnití živoťícha. Ich ektoskelet tvorí súvislý pancier z úplne spojených platničiek s malými otvormi, cez ktoré sa vysúvajú ambulakrálne panôžky. Charakteristickým znakom ve1kej väčšiny ježovcov je päťramenný žuvací orgán, tzv. Aristotelov lampáš, ktorý inde v živočíšnej ríši nemá obdoby. Tieto čeľuste majú na konci 5 proti sebe sa zatvárajúcich ostrých zubov, podobných zubom hlodavcov, a celý útvar má už výrazne kostenú konzistenciu! Larva je pluteus (niekedy nazývaná echinopluteus) so štyrmi, neskôr ôsmimi obrvenými lalokmi. Larva po prisadnutí na dno prekonáva ďalekosiahlu premenu (čo platí, samozrejme, i u iných ostnokožcov), v dôsledku čoho zaniká jej pôvodná bilaterálna symetria. Na pobreží európskych morí najskôr stretneme dosť veľký druh Echinus esculentus (ježovka jedlá) alebo trochu menší (asi 10 cm) druh Arbacia punctulata.
Systematika
Poznámky:
Zdroje tejto kapitoly:
Ostia
Ostia môže byť:
Simon
Simon môže byť:
World of Tanks
Rozdelenie Tankov
V hre sú tanky rozdelené do takzvaných tierov (úrovní), tanky sú radené do 10 úrovní podľa ich sily, je to tak preto aby spolu hrali rovnako silné tanky, čím vyššia úroveň, tým je tank drahší a silnejší a má väčšiu výdrž. Tiež sa tanky delia na kategórie: Ťažké (heavy), stredné (medium), ľahké (light), stíhače tankov (tank destroyers), delostrelectvá (Artillery/SPG).
NGC 4801
NGC 4801 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 26. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.