cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August Strindberg
Život a dielo
Z Uppsaly sa vrátil do Štokholmu. Prešiel rôznymi zamestnaniami – pracoval ako herec, novinár a knihovník a popri tomu sa venoval písaniu. Hneď po návrate vznikla v roku 1872 jeho prvá významná divadelná hra – Majster Olaf. Touto hrou sa Strindberg zaradil medzi veľkých švédskych spisovateľov. V historickej postave Olafa vytvoril typ idealistu, ktorý má veľké ciele i odvahu. Má snahu a schopnosť stať sa vodcom más, ale sám sa nechá ovládať silnejšími individualitami a tak sa stáva ich nástrojom. Jeho smelosť nie je založená na sile a veľkosti a preto svojou odvahou preráža cestu len iným, sám však hynie. Hra bola inscenovaná až v roku 1881.
V septembri 1883 odišiel zo Švédska do Paríža, a odtiaľ začiatkom roka 1884 do Švajčiarska. Neskôr žil v Bavorsku, v Paríži a v Dánsku, odkiaľ sa vrátil domov až v roku 1889. Počas svojich ciest po Európe napísal množstvo diel. Predovšetkým to boli dva zväzky noviel, pod súborným názvom Manželstvo. Pôvodne zamýšľal napísať román, ale látka sa mu nakoniec rozpadla na dve desiatky samostatných noviel v ktorých sa prvýkrát predstavil ako programový antifeminista a mizogýn. Spoločnou témou diel je autorov pohľad na ženu, ako na prapríčinu všetkých diabolských ľstí, podvodov, ako na dravca, ktorý sa v manželstve všemožne usiluje o zničenie druhého partnera.
Strindberg považoval manželstvo len za „formálnu ochranu prostitúcie“ alebo za „klietku, do ktorej sa obaja partneri dobrovoľne zatvoria“. Za nositeľku všetkého zla v tomto – podľa neho nesprávnom – spolužití je práve žena. Tento svoj náhľad na spolužitie a vzťah muža a ženy ďalej rozviedol v hrách Otec, Kamaráti a v naturalistickej trúchlohre Slečna Júlia.
Hra Otec je považovaná za vrcholné Strindbergovo dramatické dielo. Autor v ňom robí hlbokú analýzu manželského zväzku a ukazuje ako manželstvo uvoľňuje všetky spodné inštinkty, ako roznecuje nenávisť pohlaví a napomáha duševnému rozkladu slabšieho partnera. Inšpiráciou hry bola aj jeho utkvelá predstava, že jedna z jeho vlastných dcér je plodom nevery jeho prvej manželky. thumb|left|Strindbergov portrét namaľovaný Carlom Larssonom
Ďalším významným dramatickým dielom je román Ľudia na Hemsö, v ktorom Strindberg opisuje drsný život severských sedliakov, ich každodenné starosti, boj s prírodou a zriedkavé radosti. Ďalší román Bláznova obhajoba napísal po francúzsky. Ide opäť o autobiografické dielo, v ktorom Strindberg naturalisticky a verne rozobral moderné (i svoje vlastné) manželstvo, a poukázal na to, že pre ženu je manželstvo iba prostriedkom na dosiahnutie vlastných cieľov bez ohľadu na city, vášne a záujmy muža.
Posledným veľkým Strindbergovým dielom boli tri zväzky Modrej knihy, ktoré dokončil v rok svojich šesťdesiatych narodenín v roku 1909. V Modrej knihe zhrnul svoju doterajšiu prácu a filozoficky a aforisticky ju glosoval. Mnohé zo svojich myšlienok potvrdil, iné skorigoval. Pred svojou smrťou sa so svojim dielom ešte raz vyrovnal, ale v dramatickej forme, v hre Veľká cesta.
Zomrel 12. mája 1912, vo veku 63 rokov na rakovinu. Pochovaný je na Severnom cintoríne v Štokholme.
Odkaz Strindbergovho diela
Strindbergovo nešťastné detstvo a komplikovaná povaha viedli k zlému vzťahu k ženám. Napriek tomu, že je jeho dielo interpretované ako jednoznačne mizogýnne, väčšina jeho súčasníkov i dnešných literárnych kritikov oceňujú jeho netradičný pohľad na pokrytectvo, spoločenskú morálku, sexuálne správanie, prostitúciu, a rodové stereotypy. Počas Strindbergovho života, tradičný rodinný život a manželstvo vo Švédsku boli vystavované negatívnym vplyvom urbanizácie a industrializácie. Venoval sa tradičným úlohám pohlaví, ktoré podľa neho určuje nespravodlivá spoločnosť. Strindberg presadzoval socialistické názory, čím si získal veľkú obľubu v krajinách, ako boli Sovietsky zväz, Kuba a v krajinách Východnej Európy.
Solomon R. Guggenheim Museum
thumb|Guggenheimovo múzeum z Piatej Avenue thumb|Interiér galérie. thumb|Kupola. Solomon R. Guggenheim Museum alebo po slovensky aj Guggenheimovo múzeum v New Yorku je jedna z najznámejších galérií moderného umenia a významná architektonická pamiatka. Stojí na rohu Piatej Avenue a 89. Street, medzi Central Parkom a East River v hornom Manhattane. Inštitúcia múzea bola založená v roku 1937, budova bola otvorená 21. októbra 1959.
Neskôr vznikli aj ďalšie múzeá Guggenheimovej nadácie v Benátkach, Bilbae, Berlíne, Las Vegas a Guadalajare v Mexiku.
Múzeum a budova
Nápadná a provokatívna špirálovitá budova je v ostrom kontraste k pravoúhlym krabiciam vo svojom okolí a spočiatku vyvolala kritiku. Galéria je aj vo vnútri usporiadané do špirály bez okien ai keď má dosť svetla z centrálnej kopuly, obrazy sa musia osvetľovať umelo. V roku 1992 k nej pribudla vyššia a pravidelná veža podľa návrhu Gwathmey Siegela. Tento celok dnes patrí k „ikonám“ mesta New Yorku, veľmi často sa filmuje a podobne.
Zbierky
Z pozostalosti obchodníka Karla Nierendorfa získalo múzeum v roku 1948 730 predmetov, okrem iného 110 diel Paula Kleeho, 24 od L. Feiningera, 18 Kandinských, šesť Chagall a dva obrazy Joana Miró. Oskar Kokoschka tu zastupuje expresionizmus a Max Beckmann surrealizmus. Zo sôch sa v múzeu nachádza Adam a Eva od C. Brancusiho a mnoho ďalších. Cézannov Muž so založenýma rukami z roku 1899 prekračuje hranicu 20. storočia.
Nákupom Thannhauser Collection sa roku 1963 sa zbierky rozšírili o diela impresionistov: Kopce pri Saint-Rémy od Vincenta van Gogha, Haere Mai od Paula Gauguina, Pred zrkadlom od Édouarda Maneta a Pissarrova Príroda pri Pontoise z roku 1867, zatiaľ najstarší obraz zbierky. Od Pabla Picassa je tu Le Moulin de la Galette, Žena sa žltými vlasy a Harmonikár, takže Guggenheim má jednu z najväčších verejných zbierok tohto maliara.
Od začiatku 90. rokov sa zbierka rozšírila o diela minimalistického a konceptuálneho umenie a fotografie.
1271 Isergina
1271 Isergina je planétka s priemerom 49 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 10. októbra 1931.
Konrad Lorenz
Konrad Zacharias Lorenz (* 7. november 1903, Viedeň, Rakúsko – † 27. február 1989, Viedeň) bol rakúsky zoológ a ornitológ. Zakladateľ modernej etológie a nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu z roku 1973 za štúdium správania zvierat.
Študoval včelí tanec.
„Dlho hľadaným medzičlánkom medzi zvieraťom a skutočne humánnym človekom sme my.“
Michail Vasilievič Lomonosov
Život
Narodil sa v dedinke Mišaninskaja pri Cholmogore na severe Ruska. Bol nesmierne nadaný, sám sa naučil latinsky čítaním Biblie v tomto jazyku. V Moskve, kam údajne hnaný túžbou po vzdelaní prišiel pešo, poznali jeho talent a umožnili mu štúdiá v nemeckom Freibergu. Po návrate do vlasti založil Akadémiu vied.
Mal široký záber a venoval sa viacerým problematikám. Zjednodušil formuláciu zákona zachovania hmotnosti. Objavil atmosféru Venuše. Vytvoril novú teóriu o teple. Písal básne. Bol polyhistorom. Nezávisle od Benjamina Franklina a Prokopa Diviša zostrojil bleskozvod, je konštruktérom horizontoskopu. Zostrojil aj anemometer a refraktometer.
Pavol zo Samosaty
Pavol zo Samosaty bol v rokoch 260 až 268 biskupom v Antiochii, teológom, ktorého učenie bolo cirkvou odsúdené.
Pavol zastával dynamický monarchianizmus, ktorý popiera, že v Bohu existujú tri osoby. Učil, že Ježiš Kristus bol prijatý (adoptovaný) za Božieho syna pri svojom krste v Jordáne, ale že inak zostal obyčajným človekom.
Zemepisná šírka
Zemepisná šírka alebo geografická šírka je jedna z geografických súradníc, pomocou ktorej určujeme matematickú polohu miesta na Zemi. Je to uhlová vzdialenosť meraná od rovníka. Udáva sa v stupňoch od 90° južnej zemepisnej šírky (j. z. š. / j. g. š.) po 90° severnej zemepisnej šírky (s. z. š. / s.g.š.). Body s rovnakou zemepisnou šírkou tvoria kružnicu zvanú rovnobežka.
1° z. š. ≈ 111 km
Ordinariát ozbrojených síl a ozbrojených zborov SR
náhľad|Erb vojenského ordinariátu right|thumb|Katedrála sv. Šebastiána
Vojenský rímskokatolícky ordinariát alebo Ordinariát OS a OZ SR bol zriadený 20. januára 2003 Svätou stolicou na základe parciálnej Zmluvy medzi SR a Svätou stolicou o duchovnej službe katolíckym veriacim v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch Slovenskej republiky. Ordinariát je postavený na úroveň diecézy, má pôsobnosť pre celé Slovensko a začal prakticky fungovať 1. marca 2003.
Zriadenie ordinariátu
Vojenský ordinariát predstavuje výnimočnú formu organizácie rímskokatolíckej cirkvi. Organizačne sú cirkevné inštitúcie obyčajne zriaďované na územnom princípe (diecézy, arcidiecézy, provincie). K vytvoreniu zvláštnych cirkevných štruktúr, vojenských ordinariátov, na ktorých čelo boli ustanovení ordinári s cirkevnou právomocou, pristúpila rímskokatolícka cirkev na základe výnimočného postavenia príslušníkov a zamestnancov ozbrojených zložiek v spoločnosti. Do roku 2005 bolo na celom svete zriadených 34 vojenských ordinariátov.
Zriaďovanie vojenských ordianariátov je zakotvené v ustanoveniach kánonického práva o vojenských duchovných správcoch a v apoštolskej konštitúcii pápeža Jána Pavla II. Spirituali militum curae, ktorá kánonicky upravuje duchovnú službu formou personálnych diecéz (vojenských ordinariátov, ordinariátov OS a OZ a pod.) na čele s vojenskými biskupmi, biskupmi OS a OZ alebo poľnými ordinármi. Podľa kánonického práva katolícki veriaci podliehajúci pod jurisdikciu, teda právomoc ordinára nie sú povinní ju využívať a môžu využívať aj právomoc ordinárov civilných diecéz. Právomoc ordinára neznamená povinnosť pre všetkých príslušníkov bez rozdielu vierovyznania, resp. bez vyznania, podriaďovať sa pôsobeniu ordinára a duchovných ordinariátu. Neznamená ani nijakú diskrimináciu osôb iných vierovyznaní, resp. bez vyznania, či nadradenosť katolíckej cirkvi v tejto oblasti. Tak isto nebráni ani ekumenickej spolupráci duchovných ordinariátu s duchovnými nekatolíckych cirkví, ani slúženiu ekumenických bohoslužieb aj pre príslušníkov nekatolíckych cirkví. Zriadenie vojenského ordinariátu na Slovensku bolo umožnené na základe Zmluvy medzi SR a Svätou stolicou o duchovnej službe katolíckym veriacim v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch Slovenskej republiky, ktorú schválila vláda SR 14. augusta 2002. 28. novembra 2002 zmluvu vo Vatikáne ratifikoval prezident Rudolf Schuster a štátny sekretár Svätej Stolice Angelo kardinál Sodano. Na čelo ordinariátu menoval Svätý Otec Ján Pavol II. 20. januára 2003 biskupa Františka Rábeka.
Štruktúra
V súčasnosti má ordinariát vo Vikariáte Ozbrojených síl SR 3 dekanáty a 21 kňazov. Vo Vikariáte Ordinariátu OS a OZ SR Ministerstva vnútra SR má 3 dekanáty a 15 kňazov. Vo Vikariáte Zboru väzenskej a justičnej stráže je 5 dekanátov a 18 kňazov.
V r. 2003-2009 bol dočasnou katedrálou Kostol svätých Jána z Mathy a Felixa z Valois v Bratislave. Od roku 2009 je hlavným chrámom ordinariátu Katedrála sv. Šebastiána v Bratislave - Krasňanoch.
Patrónmi ordianariátu sú sv. Florián, sv. Juraj, sv. Martin, sv. Michal a sv. Šebastián.
Simon Newcomb
Simon Newcomb (* 12. marec 1835, Wallace, Nové Škótsko, Kanada – † 11. júl 1909, Washington D.C., USA) bol kanadský astronóm a matematik, žijúci v USA.
Životopis
Simon Newcomb sa ako 19-ročný presťahoval do USA a autodidaktickou formou si osvojil znalosti vyššej matematiky a astronómie. V roku 1858 urobil skúšku na Lawrence Scientific School na Harvardovej univerzite. V roku 1861 sa stal astronómom a profesorom na observatóriu námorníctva vo Washington D.C., kde sa zaoberal pohybom planét a orientáciou podľa nich. Je po ňom pomenovaný mesačný kráter Newcomb a kráter na Marse Newcomb. V roku 1881 prvýkrát sformuloval Benfordov zákon.
Myszyniec
Myszyniec je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat ostrołęcki v rovnomennej gmine.
Žije tu 3 372 obyvateľov (31. 12. 2021).
Emgeton
Emgeton môže byť:
1272 Gefion
1272 Gefion je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil K. Reinmuth 10. októbra 1931.
Určité poruchy imunitného mechanizmu (MKCH-10)
D80 - D89: URČITÉ PORUCHY IMUNITNÉHO MECHANIZMU patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
Zahŕňa:
Nezahŕňa:
Zemepisná dĺžka
1 hodina ≈ 15° z.d.
Určité poruchy imunitného mechanizmu (MKCH-10)
D80 - IMUNITNÁ NEDOSTATOČNOSŤ S PREVAHOU PORUCHY PROTILÁTOK
D80.0 - Dedičná hypogamaglobulinémia D80.1 - Nefamiliárna hypogamaglobulinémia D80.2 - Selektívny nedostatok imunoglobulínu A [IgA]
D80.3 - Selektívny nedostatok podtried imunoglobulínu G [IgG]
D80.4 - Selektívny nedostatok imunoglobulínu M [IgM]
D80.5 - Imunodeficiencia so zvýšením imunoglobulínu M [IgM]
D80.6 - Nedostatočnosť protilátok s takmer normálnymi imunoglobulínmi alebo s hyperimunoglobulinémiou
D80.7 - Prechodná detská hypogamaglobulinémia
D80.8 - Iné imunodeficientné stavy s prevahou porúch protilátok D80.9 - Bližšie neurčená imunitná nedostatočnosť s prevahou poruchy protilátok
D81 - KOMBINOVANÁ IMUNITNÁ NEDOSTATOČNOSŤ
Nezahŕňa autozómnu recesívnu agamaglobulinémiu (D80.0)
D81.0 - Ťažká kombinovaná imunodeficiencia [SCID] s retikulárnou dysgenézou
D81.1 - Ťažká kombinovaná imunodeficiencia [SCID] s nízkym počtom T a B-lymfocytov
D81.2 - Ťažká kombinovaná imunodeficiencia [SCID] s nízkym alebo normálnym počtov B-lymfocytov
D81.3 - Nedostatok adenozíndezaminázy [ADA]
D81.4 - Nezelofov syndróm
D81.5 - Nedostatok purínnukleozid-fosforylázy [PNP]
D81.8 - Iné kombinované imunodeficiencie D81.9 - Bližšie neurčená kombinovaná imunitná nedostatočnosť
D82 - IMUNITNÁ NEDOSTATOČNOSŤ ZDRUŽENÁ S INÝMI ŤAŽKÝMI PORUCHAMI
Nezahŕňa ataxiu telangiectasiu (Louisovu-Barovu) (G11.3)
D82.0 - Wiskottov-Aldrichov syndróm D82.1 - Di Georgeov syndróm D82.2 - Imunodeficiencia pri postave s krátkymi končatinami
D82.3 - Imunodeficiencia po geneticky podmienenej nedostatočnej odpovedi na Epsteinov-Barovej vírus D82.4 - Syndróm nadbytku imunoglobulínu E [IgE]
D82.8 - Imunodeficiencia spojená s inými špecifikovanými ťažkými poruchami
D82.9 - Imunodeficiencia spojená s ťažkou bližšie neurčenou poruchou
D83 - BEŽNÁ PREMENLIVÁ IMUNITNÁ NEDOSTATOČNOSŤ
D83.0 - Bežná variabilná imunodeficiencia s prevažujúcimi odchýlkami počtu a funkcie B-lymfocytov
D83.1 - Bežná variabilná imunodeficiencia s prevahou porúch imunoregulačných T-lymfocytov
D83.2 - Bežná variabilná imunodeficiencia s autoprotilátkami proti B- alebo T-lymfocytom
D83.8 - Iné bežné variabilné imunodeficiencie
D83.9 - Bližšie neurčená bežná premenlivá imunodeficiencia
D84 - INÉ IMUNODEFICIENCIE
D84.0 - Porucha funkcie lymfocytového antigénu-1 [LFA-1]
D84.1 - Defekty komplementového systému D84.8 - Iné bližšie určené imunitné nedostatočnosti
D84.9 - Bližšie neurčená imunitná nedostatočnosť
D86 - SARKOIDÓZA
D86.1 - Sarkoidóza miazgových uzlín
D86.2 - Sarkoidóza pľúc so sarkoidózou miazgových uzlín
D86.3 - Sarkoidóza kože
D86.8 - Sarkoidóza iných a kombinovaných miest D86.9 - Bližšie neurčená sarkoidóza
D89 - INÉ PORUCHY IMUNITNÉHO MECHANIZMU NEZATRIEDENÉ INDE
D89.0 - Polyklonálna hypergamaglobulinémia D89.1 - Kryoglobulinémia D89.2 - Bližšie neurčená hypergamaglobulinémia
D89.8 - Iná bližšie určená porucha imunitného mechanizmu nezatriedená inde
D89.9 - Bližšie neurčená porucha imunitného mechanizmu
Chlorid kademnatý
Chlorid kademnatý (CdCl2) je anorganická zlúčenina chlóru a kadmia. Za bežných podmienok ide o bielu hygroskopickú kryštalickú látku, veľmi dobre rozpustnú vo vode a mierne rozpustnú v etanole. Hoci sa považuje za iónovú zlúčeninu, jeho väzby majú výrazne kovalentný charakter. Kryštálová štruktúra chloridu kademnatého, zložená z dvojrozmerných vrstiev iónov, je referenčná pre popis iných kryštálových štruktúr. Chlorid kademnatý sa vyskytuje aj vo forme dihydrátu (CdCl2 • 2 H2O) a hemipentahydrátu (CdCl2 • 5½ H2O).
Štruktúra
Chlorid kademnatý tvorí kryštály s romboedrálnou symetriou. Veľmi podobnú kryštálovú štruktúru má i jodid kademnatý. Jednotlivé vrstvy v týchto dvoch štruktúrach sú identické, ale v chloride kademnatom sú chloridové ióny rozmiestnené v tesne usporiadanej kubickej mriežke (CCP), zatiaľ čo jodid kademnatý je usporiadaný v tesnej šestorečnej mriežke (HCP).
Chemické vlastnosti
Chlorid kademnatý sa dobre rozpúšťa vo vode a ďalších polárnych rozpúšťadlách. Vo vode je vysoká rozpustnosť daná čiastočne tvorbou komplexných iónov, napríklad [CdCl4]2-. Vďaka tomuto správaniu je chlorid kademnatý slabou Lewisovu kyselinou.
Príprava
Bezvodý chlorid kademnatý sa môže pripraviť pôsobením bezvodého chlóru alebo chlorovodíka na zahriate kovové kadmium:
Pomocou kyseliny chlorovodíkovej možno získať hydratovaný chlorid kademnatý, a to z kadmia alebo oxidu či uhličitanu kademnatého.
Použitie
Chlorid kademnatý možno využiť na prípravu sulfidu kademnatého, používaného ako kadmiová žlť, čo je ostro žltý stabilný anorganický pigment:
V laboratóriu sa bezvodý chlorid kademnatý používa na prípravu organokademnatých zlúčenín typu R2Cd, kde R je aryl alebo primárny alkyl. Predtým sa takto syntetizovali ketóny z acylchloridov:
Takáto regenerácia bola väčšinou vytlačená organickými zlúčeninami medi, ktoré sú oveľa menej toxické.
Jaromír Spěšný
Jaromír Spěšný (* 11. február 1975) je český cyklotrialový pretekár, momentálne žijúci v Liberci.
Charles P. Kindleberger
Charles Poor Kindleberger (* 12. október 1910, New York – † 7. júl 2003, Cambridge, Massachusetts) bol americký ekonóm a autor vyše 30 kníh. Bol profesorom, zaoberal sa históriou ekonómie, podieľal sa na Marshallovom pláne. Jeho kniha z roku 1972 Mánie, Panika a Pády o bublinách burzového trhu bola znovu vytlačená v roku 2000 po vzraste internetových firiem. Je známa jeho hegemonická teória stability. Rozlišuje dva typy spoločnosti - tradičnú a modernú (transformujúcu) Vo svojich dielach skúmal aj vplyv zahraničného obchodu na národné hospodárstvo.
Chlorid kademnatý
Použitie
Chlorid kademnatý sa používa aj pri fotokopírovaní, farbení a galvanickom pokovovaní.
Toxicita
Chlorid kademnatý je veľmi toxický, karcinogénny, mutagénny a teratogénny. IARC ho radí do skupiny 1, teda „preukázaný karcinogén pre človeka“.
Jaromír Spěšný
Je držiteľom profesionálnej licencie od roku 1995, 3 roky žil v Japonsku, kde spolupracoval na projekte japonskej vlády, ktorý mal za úlohu popularizovať cyklotrial medzi tamojšou mládežou formou verejných vystúpení.
Medzi jeho najvýznamnejšie športové úspechy patria: 2. miesto (1996) a 3. miesto (1999) v majstrovstvách sveta v trial, kategória profesionálov.
Od roku 2001 spolupracuje s českou značkou Author. Zúčastňuje sa na trialových exhibíciách po celej Európe, kde odjazdí priemerne 5 - 7 ukážok do mesiaca.
Meigné-le-Vicomte
Meigné-le-Vicomte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Nasielsk
Nasielsk je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat nowodworski v rovnomennej gmine.
Runaway (singel Bon Jovi)
„Runaway“ je skladba americkej rockovej skupiny Bon Jovi, napísaná v roku 1980 a neskôr vydaná z albumu Bon Jovi (1984). V americkom rebríčku Billboard Hot 100 obsadila 39. miesto a stala sa ich prvým hitom v prvej štyridsiatke.
Meigné-le-Vicomte
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nasielsk
Žije tu 7 577 obyvateľov (31. 12. 2021).
Runaway (singel Bon Jovi)
V júli 2008 bola vydaná tanečná/klubová verzia skladby „Runaway“ od DJa Freddyho Retra v spolupráci s Jimom Davisom Jr. cez vydavateľstvo Casa Records.
Meigné-le-Vicomte
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Runaway (singel Bon Jovi)
Zoznam skladieb
USA Vinyl, 7"
Meigné-le-Vicomte
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Runaway (singel Bon Jovi)
Zoznam skladieb
UK Vinyl, 7", Singel
Patristika
Patristika je spoločný názov pre pôsobenie tzv. cirkevných otcov v rámci stredovekej kresťanskej filozofie, chronologicky spadajúcom do obdobia medzi 2. až 8. storočím. Vyznačuje sa apológiami (obranou) kresťanstva pred pohanskými a heretickými prúdmi, ako i dôležitou konfrontáciou kresťanského evanjelia s antickou filozofiou. Úzko súvisí s postupným náboženským i intelektuálnym presadzovaním sa kresťanstva v európskej civilizácii.
Pojem
Pojem patristika pochádza zo slov patres ecclesiastici (cirkevní otcovia). Toto slovné spojenie je umelé, vytvorené v rámci katolíckej dogmatiky, no využíva sa už od štvrtého storočia. Patristika je tak obdobím prvých cirkevných otcov, ktorí sa snažili o filozofickú a prvotnú teologickú konfrontáciu a reflexiu raného kresťanstva s antickou filozofiou. Skúmanie tohto učenia otcov z patristiky sa nazýva patrológia.
Annelles
Annelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Patristika
Chronologické rozlíšenie
Obdobie patristiky začína smrťou posledného apoštola (pravdepodobne apoštol Ján) na prelome 1. a 2. storočia. Vrcholná patristika sa vyníma v chronologickom rozlíšení spomedzi rokov 325 a 451. Je teda ohraničená medziobdobím dvoch veľkých ekumenických kresťanských koncilov – Nicejský koncil v roku 325 a Chalcedónsky koncil v roku 451. Po Chalcedónskom koncile možno hovoriť o doznievaní patristiky, pričom koniec patristiky na latinskom Západe datujeme do roku 636 smrťou Izidora Sevilského a na gréckom Východe pôvodnej Rímskej ríše do roku 750 smrťou Jána Damascénskeho.
Annelles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Patristika
Situácia kresťanstva
V prvom storočí vzniká vo východných provinciách Rímskej ríše nové náboženstvo – kresťanstvo. Prvotné kresťanstvo však tak, ako ho ohlasovali Kristovi učeníci a apoštoli, nebolo filozofickým systémom. Napriek tomu apoštoli, zvlášť Pavol, sa pokúsili o pôvodnú teologickú interpretáciu evanjeliového posolstva Ježiša Krista. Niektoré ich spisy neskôr kresťanská cirkev na konciloch kanonizovala resp. označila za inšpirované Duchom Svätým. Tak sa sformuloval biblický Nový zákon alebo Nová zmluva. V tejto časti kresťanskej biblie sa pozornosť sústreďovala na ohlasovanie evanjeliových zásad, ktoré sa realizovalo prostredníctvom správneho poznávania Boha, poznávania morálneho zákona a prijatím pravdy o posmrtnom, večnom živote.
Annelles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 140 obyvateľov (2009).
Patristika
Situácia kresťanstva
Bezprostredne po generácii apoštolov pristupuje k literárnej činnosti generácia tzv. apoštolských otcov, ktorí boli priamymi žiakmi pôvodných apoštolov. Spomedzi nich sa vynímajú rímsky biskup Klement, Ignác Antiochijský a Polykarp.
Vývin kresťanstva v Rímskej ríši prešiel niekoľkými fázami – od prenasledovania sekty cez trpené náboženstvo až k vládnucemu náboženstvu ríše. Kresťanstvo sa Milánskym ediktom z roku 313 oslobodzuje od ťažkého prenasledovania a za cisára Theodósia I. (379 – 395) sa stáva v roku 382 všeobecným náboženstvom pre všetkých obyvateľov. V roku 392 tento istý cisár tiež zakázal uctievanie všetkých pohanských kultov.
Annelles
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Patristika
Situácia kresťanstva
Legalizáciou kresťanstva sa otvorila éra veľkých kresťanských ekumenických koncilov, ktoré sa usilovali definovať Kristovu prirodzenosť v snahe ubrániť tzv. čistotu viery pred cudzorodými vplyvmi antickej filozofie a pohanských kultov. Takže nás neprekvapí, že pri zrode patristiky stojí úsilie reflexívne podchytiť konfrontáciu prvotného kresťanstva s antickým gréckym myslením.
Kresťanstvo a antická filozofia
Kresťanstvo sa pri svojom ohlasovaní a šírení stretlo s antickým myslením, ktoré vnášalo do kresťanskej náuky cudzie prvky. Hoci niektorí kritici pripomínajú, že sa tým kresťanstvo začalo helenizovať, zástancovia cirkevných otcov potvrdzujú, že základné kresťanské pojmy (napríklad Boh, svet, človek, duša) bolo potrebné významovo ustáliť, a to nebolo možné bez filozofických termínov gréckeho antického myslenia. Stretnutia kresťanskej viery a gréckeho myslenia mali za úlohu pomôcť pochopiť význam Kristovho posolstva. Preto ranú patristiku voláme aj obdobím najstaršej „kresťanskej filozofie“. Pojem „kresťanská filozofia“ prvýkrát použil Ján Zlatoústy.
Zdrojmi rodiacej sa kresťanskej filozofie boli neskorý stoicizmus, teozofické učenie Filóna Alexandrijského, gnosticizmus a novoplatonizmus. Istým spôsobom prispel i aristotelizmus. V ranej patristike sa kresťanské myslenie k antickej filozofii stavalo viac-menej negatívne. Prevládal odmietavý postoj ku všetkému pohanskému. Vo vrcholnej patristike však, počnúc Augustínom, sa presadila v postulátoch kresťanskej dogmatiky grécka filozofická tradícia a jej terminológia. Otvára sa tak cesta novej filozofickej témy – vzťahu rozumu a viery, vzťahu filozofického myslenia a kresťanskej náuky, plynúcej z tzv. zjavenia.
Postavenie patristiky v stredovekej filozofii
Zvláštnosťou obdobia patristiky je to, že jej pravý počiatok datujeme už do skorého poapoštol-ského obdobia a jej koniec do siedmeho resp. ôsmeho storočia. Historický stredovek je však epochou ohraničenou úpadkom antiky a jej znovuobjavením v renesancii. Mnohí historici tak datujú začiatok stredoveku až k pádu západnej Rímskej ríše v roku 476, alebo dokonca v rovine dejín filozofie až do roku 529, keď cisár Justinián I. dal zatvoriť Platónovu Akadémiu. Patristika sa tak náhle ocitla v dvoch historických epochách a zdá sa, že i jej rozkvet a vrchol sa odohral ešte v staroveku.
Ako riešenie tejto situácie niektorí historici ponúkajú stanovisko, že skutočná stredoveká filozofia začína až počiatkom scholastického obdobia. Iní túto situáciu akceptujú a vravia, že patristika sa skutočne prelína so starovekom, ale keďže ju kategorizujeme ako obdobie vývinu kresťanskej filozofie, ktorá je ústredným motívom práve stredovekého Západu, tak ju zaraďujeme pod stredovekú filozofiu.
Zakladanie filozofických škôl
Už v prvých storočiach zakladali vzdelaní kresťania filozofické školy. Najvýznamnejšími sa stali:
Rozdelenie filozofickej patristiky
Filozofickú patristiku možno rozdeliť podľa troch kritérií.
Vzhľadom na svoju úlohu patristiku rozdeľujeme:
Vzhľadom na svoje miesto ju delíme na (v zmysle rozdelenia Rímskej ríše):
Vzhľadom na čas:
Etapa do roku 325 je charakteristická stretávaním sa pôvodných teologicko-náboženských prvkov kresťanského učenia s gréckym, rímskym a helenistickým svetom. Etapa patristiky po roku 325 sa vyznačuje už skôr vytváraním pevných základov pre kresťanské náboženské dogmy.
Cudzorodé vplyvy v kresťanstve v období patristiky
So vstupom gréckych a rímskych pohanov do kresťanskej cirkvi si noví členovia prinášali svoje pohanské zvyklosti, sviatky, kulty a povery. Rovnakým spôsobom sa primiešavala ku kresťanstvu filozofická tradícia starovekého Grécka a Ríma, ale i filozofické a náboženské predstavy starej Perzie, Egypta a iných helenizovaných kultúr vo východných provinciách Rímskej ríše. Tým sa pripravila pôda pre ostrú konfrontáciu predstaviteľov patristiky (cirkevných otcov) s týmito cudzorodými vplyvmi, až situácia vyústila v zápas o čistotu viery. Cirkevní otcovia si v tomto zápase vytvorili povesť znalcov, pričom ich autoritu začali potvrdzovať aj prvé kresťanské koncily.
Najvážnejšími hrozbami, na ktoré museli v rámci apologetickej úlohy patristiky cirkevní otcovia reagovať, boli filozofické a náboženské systémy gnosticizmu, manicheizmu a arianizmu. Prvým známym apologétom bol Justín Mučeník (cca 100 – 165).
Gnosticizmus
Gnosticizmus (od gr. gnósis – poznanie) je filozoficko-náboženský synkretizmus, prejavujúci sa v prelínaní vplyvov rôznych náboženstiev, a to najmä babylonského, egyptského, židovského a ranokresťanského. Tieto vplyvy sa netradične spájali s filozofickými koncepciami novopytagoreizmu, stoicizmu a novoplatonizmu. Tento synkretizmus bol ideologicky veľmi silný a kresťanstvo vnútorne oslaboval. Ba stal sa najrozšírenejšou alternatívou kresťanstva.
Gnosticizmus (2. až 5. storočie) sa metamorfoval do viacerých podôb. Poznáme monistický a dualistický gnosticizmus, taktiež sa vedeli presadiť aj judaistické, pohanské a kresťanské gnózy.
Monistický gnosticizmus odmietal starozákonné učenie o Bohu ako Stvoriteľovi a predstavilo nový pohľad na stvorenie sveta. Svet bol stvorený istým duchom – eónom, ktorý sa vyronil spolu s ostatnými eónmi od večnosti z boha, ktorého vyznávači stotožnili s prázdnotou. Matéria sa tu predstavuje ako výtvor spomínaného padlého eóna. Kristus a Duch Svätý sú v monistickom gnosticizme považovaní za eónov, ktorých stvoril Rozum (Nús), aby napravil neporiadok. Výsledkom bolo, že materiálny svet je zlom a Kristovo evanjelium nevykupuje človeka prostredníctvom obety, ale skrze poznanie. Hmota je väzením, ktoré väzní božské svetlo. A práve Kristus ako emanovaný eón ponúka vyslobodenie zo zlej matérie cez poznanie (gnósis). Keďže je hmota zlá, Ježiš nemal hmotné telo, ale iba zdanlivé. Takáto podoba monistického gnosticizmu je len jednou z podôb, aké v priebehu dejín tento filozoficko-náboženský synkretizmus nadobudol.
Dualistický systém gnosticizmu je oveľa známejší a až ten sa stal skutočnou hrozbou pre kresťanstvo, čo vyústilo v apologetické snahy cirkevných otcov. Dualizmus spočíval v takom videní sveta, v ktorom zápasia večné a rovnocenné sily boha a satana, svetla a tmy, dobra a zla.
Vyostrený spor medzi kresťanstvom a gnosticizmom v období patristiky vzhľadom na veľké rozdiely v učení je celkom pochopiteľný. Proti nemu vystupoval z cirkevných otcov najmä sv. Irenej. Napokon v 3. storočí začína gnosticizmus upadať, apologéti patristiky viac-menej zvíťazili a presadil sa hlavný prúd kresťanstva, pričom zanikajú aj gnostické kresťanské sekty.
Manicheizmus
Manicheizmus sa ukázal ako ďalšia veľká hrozba pre kresťanstvo, a tým teda aj ako veľká téma pre prvých cirkevných otcov. Je to zmiešanina perzských i indických náboženských prvkov a gnostických úvah s kresťanským učením. Svojím dualizmom vo viere vo večné princípy dobra a zla sa stáva podobným gnosticizmu. Keďže je zlo večné, a teda nezničiteľné, človek môže bojovať proti zlu (hmote, telu) len vtedy, ak sa podrobí najprísnejšej askéze. Manichejská etika sa tak nápadne podobá etike budhistickej. Zaujímavým pojatím je pochopenie židovského Jahveho, ktorý je podľa manichejcov Otcom temna, Ježiš Kristus naopak prichádza od Otca svetla.
Obce manichejcov sa v niektorých častiach známeho sveta udržali až do stredoveku.
Arianizmus
Medzi početnými spormi o vieru, ktoré udržovali v napätí kresťanský svet prvých storočí, a teda zasiahli aj obdobie patristiky, sa vyskytol boj o otázku Kristovej prirodzenosti a jeho vzťahu k Bohu Otcovi. V tejto súvislosti vznikol nový smer, ktorý voláme arianizmus a ktorý presadzoval mienku, že Ježiš nemá rovnakú podstatu ako Otec, ale je jemu podriadený. Arianizmus bol odsúdený na Nicejskom koncile v roku 325. Na koncile v Carihrade v roku 381 bola následne sformulovaná dogma o trojjedinosti Boha, kde sa uznala rovnaká podstata Otca, Syna i Ducha Svätého. Germánske kmene spočiatku zostali však ariánske, ku katolicizmu prestúpili až v 6. storočí.
Apologéti
Stykom kresťanstva s pohanskými kultúrami, antickými filozofickými systémami a helenizovaným svetom vznikla potreba brániť kresťanskú vieru. Túto úlohu plnili práve v období ranej patristiky prví apologéti (gr. apologia – obrana, vyhováranie). Apologéti i cirkevní otcovia sú v rímskokatolíckej cirkvi svätorečení.
Najznámejšími apologétmi sa stali:
Cirkevní otcovia – apologéti
Spomedzi apologétov sa vynímajú osobnosti ranokresťanskej cirkvi, ktorých dejiny prezývajú cirkevnými otcami. Títo cirkevní otcovia sa však odlišujú od cirkevných otcov východnej a západnej patristiky, a síce tým, že plnili predovšetkým apologetickú funkciu. Preto ich možno zaradiť ako otcov medzi najvýznamnejších apologétov ranej patristiky.
Najznámejšími západnými (latinskými) cirkevnými otcami – apologétmi sú:
Najznámejším východným (gréckym) cirkevným otcom – apologétom je Klement Alexandrijský (150 – 220). Zvláštne miesto v ranej patristike zaujíma žiak Klementa Alexandrijského Origenes (185 – 254).
Systém kappadóckych otcov
Systém kappadóckych otcov sa rozvinul v čase vrcholnej patristiky, kedy sa zásadným obratom zmenila politická a náboženská situácia v Rímskej ríši. Milánsky edikt z roku 313, ktorý vydal cisár Konštantín Veľký, legalizoval kresťanstvo a umožnil kresťanom verejné prejavy. Tým sa transformoval objekt apológie cirkevných otcov. Nebezpečenstvo už neprichádzalo zvonka, ale prichádzalo zvnútra tým, že hromadný vstup pohanov do kresťanskej cirkvi ohrozoval jednotu a vieroučnú stabilitu kresťanstva. Na dejinnú úlohu zvládnuť ohrozenie sa podujali práve títo cirkevní otcovia z Kapadócie:
Vrcholná patristika
Najväčšie vyvrcholenie patristiky však dejiny kresťanskej filozofie spoznávajú v osobe Augustína z Hippa (354 – 430).
Cirkevní otcovia už nie sú v tomto období generáciou, ktorá by bezprostredne nastúpila po apoštoloch. Sú to neskorší predstavitelia patristiky, ktorí sa usilujú prevziať nielen apologetickú úlohu, ale sa snažia aj systematicky podporiť racionálnymi a filozofickými argumentmi kresťanskú vieru, a tým prispieť k postaveniu základov kresťanskej dogmatiky. Pomáhala im k tomu znalosť antickej filozofie, pričom kresťanské evanjelium chceli šíriť aj medzi vzdelancami, a to nešlo bez gréckej terminológie.
Neskorá patristika
Obdobie po smrti Augustína a po ukončení Chalcedónskeho koncilu (451) až takmer do čias Karola Veľkého je obdobím systematizácie a doznievania patristiky. Neobjavuje sa tu žiadne nové učenie, iba sa zbierajú, systematizujú a utrieďujú poznatky predošlých cirkevných otcov. Možno povedať, že po zániku Západorímskej ríše v roku 476 nastal úpadok nielen kultúrny, ale zastavil sa vývoj intelektuálneho a kresťanského myslenia. Medzi najznámejších predstaviteľov neskorej patristiky zaraďujeme:
Obdobie patristiky a nasledujúcej scholastiky v stredovekej filozofii premostil posledný predstaviteľ patristiky a prvý scholastik – Boethius.
Pravoslávna patriarchálna katedrála (Bukurešť)
thumb|right|Katedrála v roku 2009 Pravoslávna patriarchálna katedrála v rumunskom hlavnom meste Bukurešť je hlavným katedrálnym chrámom Rumunskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa neďaleko paláca patriarchov Rumunskej pravoslávnej cirkvi.
Bitka pri Krvavej rieke
Bitka pri Krvavej rieke (, zul. iMpi yaseNcome) bolo vojenské stretnutie 464 Búrov a približne 10 000 – 15 000 zuluských bojovníkov, ktoré sa odohralo 16. decembra 1838 na Krvavej rieke (angl. Blood river, afr. Bloedrivier, dnes rieka Ncome). Búri pod vedením Andriesa Pretoria drvivo zvíťazili a neskôr tu založili búrsku republiku Natalia. Zuluovia mali straty asi 3 000 mužov. Na búrskej strane boli len traja ľahko ranení vrátane samotného Pretoria.
Paul Lorenzen
Paul Lorenzen (* 24. marec 1915, Kiel, Nemecko – † 1. október 1994, Göttingen, Nemecko) bol nemecký matematik a filozof, predstaviteľ erlangenskej školy.
Sojuz TMA-04M
Priebeh letu
Štart bol pôvodne plánovaný na 30. marca 2012. Koncom januára však pri tlakových skúškach technici poškodili pristávací modul lode. Celá loď musela byť vymenená a štart odložený na 15. mája 2012.
Paul Lorenzen
Zoznam diel
Redens'', 1990
Sojuz TMA-04M
Priebeh letu
Štart sa uskutočnil 15. mája 2012 o 03:01:22,968 UTC z kozmodrómu Bajkonur. Po obvyklom dvojdňovom lete sa 17. mája o 4:36 UTC loď spojila s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS).
Dňa 16. septembra 2012 o 23:09:00 UTC sa rovnaká posádka Padalka, Revin a Acaba s loďou odpojila od stanice a na druhý deň o 02:52:51,9 UTC pristáli v kazašskej stepi, severovýchodne od Arkalyku. Let Sojuzu trval 124 dní, 23 hodín, 51 minút a 30 sekúnd.
Choroby štítnej žľazy (MKCH-10)
E00 - E07: CHOROBY ŠTÍTNEJ ŽĽAZY patria do IV. kapitoly MKCH-10 - Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10, E00 - E90).
E00 - VRODENÝ SYNDRÓM NEDOSTATKU JÓDU
Zahŕňa endemické stavy spojené priamo s karenciou jódu v prostredí ako dôsledok nedostatku jódu u matky. Nejde vždy o súčasnú hypotyreózu, ale o dôsledok nedostatočného vylučovania hormónu štítnej žľazy vo vyvíjajúcom sa plode. Prípadne spoluúčinkujú aj exogénne strumigény. Podľa potreby použiť doplnkový kód (F70 - F79) na identifikovanie pridruženej mentálnej retardácie.
Nezahŕňa subklinickú hypotyreózu z karencie jódu (E02).
E00.0 - Vrodený syndróm z nedostatku jódu, neurologický typ E00.1 - Vrodený syndróm z nedostatku jódu, myxedémový typ E00.2 - Vrodený syndróm z nedostatku jódu, zmiešaný typ E00.9 - Nešpecifikovaný vrodený endemický syndróm z nedostatku jódu
E01 - PORUCHY ČINNOSTI ŠTÍTNEJ ŽĽAZY SÚVISIACE S NEDOSTATKOM JÓDU A PODOBNÉ OCHORENIA
Nezahŕňa:
E01.0 - Difúzny (endemický) hrvoľ spojený s nedostatkom jódu
E02 - SUBKLINICKÁ HYPOTYREÓZA Z NEDOSTATKU JÓDU
E03 - INÉ HYPOTYREÓZY
E03.0 - Vrodená hypotyreóza s difúznym hrvoľom E03.1 - Vrodená hypotyreóza bez hrvoľa E03.2 - Hypotyreóza zavinená podaním liekov a iných látok exogénneho pôvodu E03.3 - Poinfekčná hypotyreóza
E03.4 - Atrofia štítnej žľazy (získaná) E03.5 - Myxedémová kóma
E03.8 - Iná špecifikovaná hypotyreóza
E03.9 - Nešpecifikovaná hypotyreóza
E04 - INÁ NETOXICKÁ STRUMA
E04.0 - Netoxický difúzny hrvoľ E04.1 - Netoxický tyreoidálny uzlík E04.2 - Netoxický viacuzlový hrvoľ E04.8 - Iný špecifikovaný netoxický hrvoľ
E04.9 - Nešpecifikovaný netoxický hrvoľ
E05 - TYREOTOXIKÓZA - HYPERTYREÓZA
E05.5 - Tyreotoxická kríza
E05.8 - Iná tyreotoxikóza E05.9 - Nešpecifikovaná tyreotoxikóza
E06 - ZÁPAL ŠTÍTNEJ ŽĽAZY - TYREOIDITÍDA
Nezahŕňa popôrodný zápal štítnej žľazy (O90.5)
E06.0 - Akútny zápal štítnej žľazy E06.1 - Subakútna tyreoiditída E06.2 - Chronická tyreoiditída s prechodnou tyreotoxikózou E06.3 - Autoimúnna tyreoiditída E06.4 - Tyreoiditída zavinená liekom E06.5 - Iná chronická tyreoiditída E06.9 - Nešpecifikovaná tyreoiditída
E07 - INÉ CHOROBY ŠTÍTNEJ ŽĽAZY
E07.0 - Hypersekrécia kalcitonínu E07.1 - Dyshormonogénny hrvoľ E07.8 - Iné špecifikované poruchy štítnej žľazy E07.9 - Nešpecifikovaná porucha štítnej žľazy
Antheny
Antheny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 100 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Štefan Šáro
Podieľal sa na objave chemických prvkov darmštátium, röntgénium a kopernícium na časticovom urýchľovači typu synchrotrón SIS-18 v Centre pre výskum ťažkých iónov GSI Darmstadt. Pôsobil aj v SÚJV Dubna (Ruská federácia). V rámci súťaže významných slovenských vedcov, technológov a mladých výskumníkov zo všetkých oblastí vedy Vedec roka SR získal v roku 1998 ocenenie Uznanie za výskum v SR.
Červenica pri Sabinove
Červenica pri Sabinove je obec na Slovensku v okrese Sabinov. V jej centre sa zachoval pôvodne románsky Kostol sv. Martina z druhej polovice 13. storočia, neskôr renesančne prestavaný. V podkroví lode boli objavené gotické nástenné maľby.
Túto obec navštívila herečka Dana Košická s hercom Borisom Farkašom v rámci dokumentárneho televízneho seriálu Od východu na východ v roku 2011. Navštívili aj susedné obce: Pečovskú Novú Ves, Jakubovú Voľu, Hanigovce a iné obce po blízku. Neskôr, v roku 2015 navštívil túto obec podpredseda vlády a minister vnútra SR, Robert Kaliňák, v rámci projektu Celoplošného rozmiestnenia síl a prostriedkov odovzdal dobrovoľným hasičom nové hasičské auto.
Vývoj názvu obce
Názov obce Červenica sa počas historického vývoja menil, až dosiahol dnešný aktuálny názov:
Verusalma - r.1302
villa Wrusalma - r.1322
Cherwenycze - r.1563
Čerwenicza - r.1786
Jablonov - r.1808
Kostol svätého Martina
Málokto vie, komu bol zasvätený kostol pred Martinom. Bol zasvätený svätej Margite. Vznikol v druhej polovici 13. storočia, ktorý sa nachádza v centre obce v ohradenom areále. V dnešnej dobe patrí pod Rožkoviansku farnosť. Pred nejakým časom bol renovovaný.
Zaujímavosti
Ľudia sa zaoberajú chovom dobytka a pestovaním zeleniny a ovocia, zúčastňujú sa rôznych kultúrnych podujatí, či už je to v rámci obce alebo škôl, prispievajú na zbierky v kostole a seniori chodia vystupovať a reprezentovať svoj folklórny súbor, pod názvom Dubina.
Obyvateľstvo
Obyvateľov z roka na rok pribúda. Ku dňu 31.12.2018 je to 918 obyvateľov, čo je na jedného obyvateľa hustota zaľudnenia 145,08 km2.
Ďačov
Ďačov je obec na Slovensku v okrese Sabinov. Nachádza sa v severozápadnej časti Šarišskej vrchoviny v doline Ďačovského potoka. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1278. Najvýznamnejšou pamiatkou je ranogotický Kostol sv. Michala patriaci Gréckokatolíckej cirkvi, ktorý postavili okolo roku 1300.
Jacob Berend Bakema
Jacob Berend (Jaap) Bakema (* 8. marec 1914, Groningen, Holandsko – † 20. február 1981, Rotterdam) bol holandský architekt známy kvôli svojej angažovanosti v rekonštrukcii Rotterdamu po druhej svetovej vojne.
Životopis
Narodil sa v Groningene a v rokoch 1931 – 1936 tu študoval na vyššej priemyselnej fakulte. Bol do veľkej miery inšpirovaný domom v Utrechte, tzv. Rietveld Schröder House, ktorý ho priviedol k rozhodnutiu stať sa architektom. V roku 1941 absolvoval v Amsterdame akadémiu architektúry na Delfskej technickej univerzite, kde jedným z jeho prednášajúcich bol Martin Stam. Rozhodol sa pracovať pre Cor Van Eesteren v mestskej oblasti vývoja Amsterdamu na ministerstve verejných prác.
Počas druhej svetovej vojny sa pripojil k architektonickej skupine Van Tijena a Maaskanta v Rotterdame a po vojne pracoval pre rotterdamskú štátnu bytovú výstavbu. V 1948 sa spojil s Johannesom van den Broekom (1898 – 1978) a pridal k firme Brinkman en Van den Broek Architects. V roku 1951 Brinkman zomrel a rotterdamská architektonická prax bola premenovaná na Van den Broek en Bakema, v rokoch 1970 – 1981 existovala ako spoločnosť "Van the Broek en Bakema".
V roku 1955 sa stal tajomníkom CIAM a pripravoval desiaty CIAM kongres. Potom pôsobil ako koordinátor posledného kongresu v Otterlo. Bakema bol tiež člen pospolitosti Architectura a Amicitia a vydavateľ časopisu Fórum.
Bakema zosumarizoval svoje urbanistické a architektonické myšlienky do predstavy o 'architekturbanizme'. V súlade s CIAM líniou chcel vytvoriť novú cestu k mestskému dizajnu.
V roku 1962 a 1963 sa Bakema zviditeľnil v televíznych programoch 'Van stoel – mŕtve mesto' ktoré viedli k rovnomennej publikácii. Od roku 1964 Bakema pôsobil ako profesor na Delfskej technickej univerzite. V rokoch 1965 – 1978 pôsobil ako profesor pre organizáciu týkajúcu sa mestských konštrukcií na univerzite umení Hamburg. Bol hosťujúci profesor na univerzite v USA (pc. Louis, Washingtonská univerzita; Urbana, University of Illinois) a v Cambridge (Harvardova univerzita); prednášal v Edinburgu, Krakove, Varšave, Berlíne, Benátkach a Ríme.
Van den Broek opustil prax v roku 1970. Bakema sa tam udržal až do svojej smrti 20. februára 1981. Po nej firma pokračovala v činnosti, dnes pod názvom "Architectenbureau Van den Broek en Bakema". Mala obrovský vplyv na vývojové trendy v Británii a Nemecku.
Tvorba
Firma Van den Broek en Bakema hrala hlavnú úloha v holandských povojnových rekonštrukciách. Dosiahla medzinárodnú slávu s projektmi ako nákupné stredisko v Lijnbaane (1949 – 1953), blok nájomných domov pre sklady Ter Meulen, Wassen a Van Vorst (1948 – 1951) v Rotterdame, početné obytné komplexy v Leeuwardene, Hengelo, Eindhovene, Amsterdame. V rovnakom období získala prvú zákazku od Delfskej technickej univerzity, včítane dizajnu fakulty architektúry (1959 – 1964) s auditóriom (1959 – 1966). Medzi ich najvýznačnejšie projekty patria domová výstavba v Hansaviertele, Berlíne (1957 – 1960), mestská hala v Marle (1958 – 1962) a v Terneuzene (1963 – 1972), regionálny plán Kennemerland (1957 – 59) a monumentálny Pampusplan (1965).
Emgeton (obchodná značka)
Emgeton je obchodná značka, ktorú v súčasnosti vlastní spoločnosť Bell Technology so sídlom v Česku. Spoločnosť predáva výrobky ako mobilné telefóny, MP3 prehrávače a ďalšiu spotrebnú elektroniku. Bell Technology si výrobky značky Emgeton necháva vyrábať u ázijských výrobcov, pričom predáva výrobky aj pod inými značkami.