cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Globálny harmonizovaný systém klasifikácie a označovania chemikálií
Klasifikácia rizika
Klasifikačný systém GHS je komplexný. Údaje použité na klasifikáciu možno získavať z testov, literatúry a praktických skúseností. Úplný výklad klasifikácie pre fyzikálnu, zdravotnú a environmentálnu nebezpečnosť možno nájsť na webových stránkach OSN. Hlavné elementy kritérií klasifikácie nebezpečnosti sú zhrnuté nižšie:
Fyzikálne riziko
Fyzikálne riziko je založené na systéme UNDGS (United Nations Dangerous Goods System, Systém nebezpečného tovaru OSN). Pretože záber GHS zahŕňa všetkých príjemcov informácií, bolo potrebné vykonať určité rozšírenie a zmeny v popise nebezpečnosti.
Klasifikácia zmesí
Prístup GHS ku klasifikácii zmesí z hľadiska rizika pre zdravie alebo životné prostredie je komplexný. Používa sa vrstvený prístup a záleží na množstve dostupných informácií o zmesi samotnej a o jej zložkách. Princípy, ktoré boli vyvinuté pre klasifikáciu zmesí, stavajú na existujúcich systémoch, ako je napríklad systém Európskej únie pre klasifikáciu prípravkov stanovený Smernicou 1999/45/EC. Proces pre klasifikáciu zmesí je založený na týchto krokoch:
Výstražné upozornenia (H-vety)
Pozri H-vety
Pokyny pre bezpečné zaobchádzanie (P-vety)
Pozri P-vety
CFP frank
CFP frank (fr. franc des Colonies françaises du Pacifique, v preklade frank francúzskych kolónií v Tichom oceáne) je od decembra 1945 zákonnou menou 3 francúzskych zámorských území v Pacifiku, ktoré spoločne tvoria menovú úniu:
Nariadenie z 15. septembra 2021, ktoré vstúpilo do platnosti 26. februára 2022, definuje názov CFP frank ako „frank francúzskych komunít v Tichomorí“..
Ptačí ostrovy
Ptačí ostrovy je prírodná pamiatka ev. č. 1973 v meste Chrudim v okrese Chrudim. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú vlhké lúky a zachované brehové porasty, významné hniezdisko mimoriadnej havranej kolónie.
Na území prírodnej pamiatky bolo zaznamenaných 151 druhov cievnatých rastlín.
Skinhead
náhľad|Skinheadský koncert
Skinheads je označenie pre subkultúru alebo skupinu ľudí, ktorí vyznávajú a praktizujú určitý životný štýl a smer. Vznikol v Spojenom kráľovstve v 60. rokoch 20. storočia ako reakcia na zvyšujúcu sa nezamestnanosť v mestských oblastiach. Prví príslušníci nemali politické ciele, ale šlo skôr o návštevníkov koncertov, ktorí sa snažili odlíšiť od hippies a bohatej časti populácie.
Rozdelenie prúdov
V súčasnej dobe došlo k rozštiepeniu skinheadského hnutia na niekoľko prúdov:
Pôvodní skinheads
- skupina vyznávajúca určitý druh hudby (ska, rocksteady), životného štýlu, prevažne odmietajú myšlienky nacizmu, komunizmu. Príslušníci sú nepolitickí, zamestnaní aj nezamestnaní (robotnícka trieda, pracujúca mládež, alebo angl. working class). Vznikli spojením znakov subkultúr Hard Mods (prevažne biela, anglická mládež) a Rude Boys (prevažne prisťahovalci z Jamajky).
SHARP
náhľad|Logo SHARP (Skinheads Against Racial Prejudice) - Toto hnutie vzniklo ako reakcia na white power skins, aby úplne nezanikli tradiční skinheads. SHARP sú v podstate tradiční skinheads, ktorí boli jednoduho donútení reagovať na to, čo sa deje s ich subkultúrou. Dnes môžeme vidieť SHARP hlavne na punk/Oi! akciách, kde tvoria jednu skupinu s punkáčmi.
RASH
(red and anarchist skinhead) - tvoria ho príslušníci ľavice. Môžu to byť anarchokomunisti alebo marx-leninisti, leninizmus však nie je ich pôvodnou myšlienkou. Slovo "red" (červený) má však v prípade skinheads v západných krajinách význam "antifašista"sú tak nazývaní neonacistami a podobne. U nás je červená farba v politickom zmysle spájaná s leninizmom.
Nazi-Skinheads
Príslušníci krajnej pravice, "navrátilci". Ide o vysoko politicky aktívnu skupinu, ktorá hlása rasovú neznášanlivosť, myšlienky nacizmu a netoleranciu. Jedným z ich idolov je napríklad Rudolf Hess.
Pod všetky tieto prúdy spadajú všeobecná nenávisť voči Hippies a záporný vzťah k drogám a často aj prihlásenie sa k robotníckej triede.
Rozpad hnutia
Rozpad pôvodného hnutia nastáva v 70. rokoch 20. storočia kedy anglická národno-socialistická strana Národný front zneužila hnutie vo svoj prospech, kedy boli mladíci skinheads používaní Národným frontom k ich pouličným bitkám. Idea „ostrých chlapcov“ sa čoskoro začala napodobňovať mladými členmi Národného Frontu a tak vznikla nová odnož s myšlienkami neonacizmu a rasového násilia. Túto odnož spopularizoval Ian Stuart Donaldson (spevák neonacistickej skupiny Skrewdriver).
Typickým poznávacím znakom sa stala vyholená hlava a oblečenie, ktoré sa skladá z topánok značky Dr.Martens (napriklad pracovné topánky s okovanou špičkou, aké nosili robotníci v dokoch), vojenské bundy takzvané „bombery“, džínsy a traky cez košele značky Ben Sherman alebo tričko Fred Perry.
Príslušníci nenacistických skinheads dnes často tvrdo vystupujú proti neonacistom, ktorí z ich hnutí vzišli a snažia sa šíriť osvetu v spoločnosti, aby nebol príslušník hnutia skinheads považovaný za neonacistu, ktorým z podstaty svojej filozofie nie je.
Začiatky
V päťdesiatych rokoch sa prvý raz v povojnovej Veľkej Británii objavil odlišný štýl či kultúra mladých ľudí. V tom čase prijala časť pracujúcej mládeže za svoju uniformu dlhé „edvardovské“ plášte a úzke nohavice. Boli známi ako Teds (Teddy Boys), oddaní Rock'n Rollu, podivne učesaní s patkami a esíčkami starostlivo napomádovanými na čele. Chovali sa ako skupina oddelená od konvenčného života.
Mods (1962-1967)
Na začiatku šesťdesiatych rokov Teds nahradili takzvaní Mods (skratka pre Modernists). Ich štýl sa vyznačoval hlavne krátkymi vlasmi a drahým oblečením (obleky atď.). Obľubovali čiernu soulovú hudbu a jazdu na skútroch. Pochádzali z otvorenej triedy, označovali a potlačovali mládež malej buržoázie. V polovici 60. rokoch 20. storočia však odišla väčšina mods k hippies, a zvyšní drsnejší mods vytvorili na konci 60. rokov takzvaných Hard Mods.
Hard Mods
Uhladený slušivý vzhľad sa zmenil za džínsy, kockované košele a ťažké pracovné topánky (napríklad Dr. Martens), oblečenie pracujúcej triedy. Okrem soulovej hudby počúvali moderné Reggae a Ska. Bolo prirodzené, že medzi ich štvrťami a v ich uliciach stretávali Jamajských a Antilských imigrantov, a ešte podrobnejšie Rude boys. Podľa tohto multirasového a multikultúrneho stretnutia, a podľa odmietnutia kompromisu s buržoáziou, označujúc príslušnosť k pracujúcej triede, sa zrodilo nové hnutie - skinheads.
Skinheads (1967-1971)
Výsledkom stretnutia anglických Hard Mods a jamajských Rude boys bol vznik skinheads. Tento kult vychádzal predovšetkým z predchádzajúcich zoskupení akými boli Teddy Boys, Mods či Rudies (čierna mládež z Karibiku), mládeže ktorá mala už dosť neuhladenej módy hippies a politikárčenia okolitého sveta.
Hnutie skinheads bolo vo svojej podstate antirasistické a apolitické. Boli to belosi, ako aj príslušníci ostatných rás. Večer čo večer sa tieto skupinky schádzali pri počúvaní reggae, či štýlovo spriazneného ska - hudby, ktorá svojimi koreňmi siahala až k brehom vzdialenej Jamajky (napríklad Daylight Inn, Three Tuns, Lord Palmerstone). Nosili ťažké pracovné topánky, sprané levisky a košele značky Ben Sherman. Bola to zmes oblečenia na označovanie buržoázie a pracovného odevu. Títo „tvrdí“ chlapci boli vtedy vlastne oveľa tolerantnejší než milujúci hippies a boli aj oveľa nekonformnejší než proti meštiactvu bojujúci súčasníci. Boli hrdí na to že sú robotníci, mali sklony k patriotizmu, dištancovali sa od drog, intelektualizmu a neznášali hippies. Už len vzhľadovo dávali najavo odpor k hippies krátkymi zostrihmi. Obľúbenou zábavou sa stal aj futbal, na ktorom bolo hlavným cieľom ukázať úplnú fanatickú oddanosť svojmu klubu. Skinheads začali páchať drobné výtržnosti a dostávali sa do konfliktu s políciou. Medzi jednotlivými „gangami“ Skinhedov dochádzalo k rozdeľovaniu „revíru“, ktoré bolo spojené s pouličnými bitkami. Niektoré skinheadské gangy napádali aj študentov, homosexuálov a zriedkavo aj Pakistancov, pretože si mysleli že im berú prácu a domovy. Napádali ich aj kvôli inému náboženstvu. Na začiatku 70. rokov prvá vlna skinheads opadáva a na uliciach v rokoch 1972-1976 nie je skinheads v podstate vidieť.
Suedeheads (1970-1973)
Koncom roku 1969 skinheads zmenili účes a vlasy im narástli o viac ako 5 cm. Museli byť starostlivo upravené a s cestičkou na strane. S tým tiež súvisela krátkodobá synonymná zmena názvu na Suedeheads. Oblečenie bolo elegantnejšie. Viac štýlu, ale rovnaká myšlienka. Títo „elegáni“ však počas roku 1972 takmer vymizli spolu s celým hnutím.
Smoothies (1971-1974)
S doznievajúcim hnutím skinheads boli na scéne aj Smoothies, ktorí mali vlasy ešte trocha dlhšie než Suedeheads, napriek tomu mali rovnako radi futbal a čiernu hudbu. Rovnako adoptovali glam rock.
Bootboys (1972-1977)
Štýl Bootboys, štýl ulice, bol spojený najmä so Suedeheads a Smoothies a zostáva veľmi častý až do príchodu punku, hlavne mimo mesta. Vizáž, ktorú môžeme nájsť v knihe Mechanický pomaranč od Anthonyho Burgessa. Boli fanúšikmi futbalu a vyskytovali sa hlavne v okolí štadiónov.
Návrat Skinheads (1977 až dodnes)
V roku 1976 bola Veľká Británia v kríze, čo prinieslo nemalé problémy. V tejto situácii vzniká Punk, ktorý bol neodmysliteľne spojený s punkovou hudbou, chaosom a bitkami. S punkovou vlnou sa znovu objavujú polozabudnutí Skinheads, ktorých je síce teraz viac, napriek tomu sa už všetci nesprávajú tak nepoliticky, niektorí skinheadi sa prikláňajú k pravicovým myšlienkam.
Noví skins pri svojom návrate zachovali najextrémnejšie prvky starého štýlu a ešte ich rozšírili. Hlavy boli ostrihané dohola alebo mali nafarbené krátke vlasy. Niekedy bol vo vlasoch vyfarbený nápis Union Jack a podobne. Vrátili sa vysoké topánky a traky. Nenosili sa už obleky, objavili sa rôzne tetovania, aj na tvári. Skinheads vzbudzovali dojem takmer robotizovanej, uniformovanej armády, kde útok na jednotlivca má za následok násilnú odpoveď ostatných.
Skins, ktorí podporovali Teds, boli tradicionalisti. Obnovili sa takmer presne ako bývalí pôvodní skins s ich eleganciou, elitou pracujúcej triedy a s ich postojmi. Prenasledovali plastic punky (skomercionalizovaná forma punks), ako by boli hippies strednej triedy pred desiatimi rokmi.
V Londýne boli krčmy, ktorých klientela pozostávala z pôvodných skins vo veku nad 25 rokov, a v ktorých nikto z nových skinov nebol tolerovaný. Hudba sa posunula od ska k Oi! punku, tvrdej hudbe s texty výrazne protestujúce proti všetkému (napríklad 4-Skins, The Last Resort). Niektoré skupiny (ako Sham 69 alebo The Business) sa viacej radikalizovali čo sa týka triednych pozícií a vyjadrenia working class (pracujúcej triedy). Koncom 70. a začiatkom 80. rokov nastal opäť revival Ska s hnutím 2-tone (ako Specials, Bad Manners alebo Madness). Tento nový rozkvet umožňoval skinheadom odvolávať sa na korene a pôvod hnutia, symbolizovaný čiernobielou šachovnicou ska symbolizujúcou antirasizmus a jednotu.
Welcome to the Jungle
Welcome to the Jungle je prvá skladba na albume Appetite for Destruction hard rockovej skupiny Guns N' Roses. Ide o jednu z najpopulárnejších skladieb kapely a jednu z najpopulárnejších skladieb prelomu 80. a 90. rokov vôbec. Skladbu napísali Axl Rose a Slash. Podľa Axl Rosea bolo inšpiráciou pre skladbu jeho stretnutie s bezdomovcom v New Yorku. Ten sa Rosea a jeho kamarátov snažil vystrašiť tým, že na nich zakričal: „You know where you are? You're in the jungle baby, you're gonna die!“ (Vieš kde si?! Si v džungli bejby a zomrieš). Tento výkrik sa postupne stal základom skladby Welcome to the Jungle.
Skladba Welcome to the Jungle sa dočkala mnohých ocenení. Televízia VH1 ju umiestnila na druhé miesto v zozname 40 najlepších metalových pesničiek a na 26. miesto v zozname 100 najlepších pesničiek 80. rokov (VH1'S „100 GREATEST SONGS OF THE '80S“). Časopis Rolling Stone označil skladbu ako 467. najlepšiu skladbu všetkých čias. Časopis Blender označil skladbu Welcome to the Jungle ako najlepšiu skladbu o Los Angeles.
Skinhead
Tradicionáli (Trojans) (1969 až dodnes)
Principiálne súvisí s objavením 2-tone Ska. Hnutie sa vrátilo medzi svoje korene ako reakcia na začínajúci vplyv nacizmus. V Európe neboli tak známi ako vo Veľkej Británii. Snažia sa svojou hudbou a svojimi časopismi udržať klasický kult Skinheads. O fašistoch hovoria, že im ukradli ich kult, meno a pre ľudí, ktorí sa o tieto veci nezaujímajú, je ťažké pochopiť zmysel a myšlienku Skinheadstva. Obliekajú sa hlavne do športových značiek typu Lonsdale, Ben Sherman či Fred Perry a počúvajú tradičné SKA. Zastávali predovšetkým stále partnerské vzťahy, dobrú prácu a odpor k drogám (okrem alkoholu).
Boneheads (1978 až dodnes)
Nazi-skins / White power skins
Vznikli z nacistickej odnože Oi! scény. Mala to na svedomí nezamestnanosť, ktorá bola prisudzovaná hlavne prisťahovalcom, ktorí „brali“ zamestnanie rodeným Britom.
Časť skinheads začala pomaly smerovať k politickému mysleniu a jeden z hlavných aktérov tejto premeny bol Ian Stuart Donaldson, ktorý založil roku 1977 hudobnú skupinu s názvom Skrewdriver. V roku 1979 založil malú politickú stranu White Noise, o ktorú sa zaujímal britský Národný front (NF). O dva roky neskôr sa Donaldsonova politická ministrana premenovala na Blood & Honour club. Skupiny na čele so Skrewdriverom s textami o rytieroch, vikingoch, cti a podobne začínajú tvoriť White power (biela sila) music, neskôr si vytvorili vlastný hudobný štýl - R.A.C. (Rock Against Communism = Rock proti komunizmu).
S vlnou nacionalistických názorov stúpa počet kriminality a násilných útokov proti ľuďom inej farby pleti či prisťahovalcom. „Ultrapravičiari“ na seba sťahujú pozornosť médií a ľudia začínajú odsudzovať skinheads všeobecne. Od rasistických a fašistických tendencií sa dištancujú tradiční, nepolitickí skinheads. Vzniká celoeurópske spoločenstvo postavené na prepojení neonacizmu s neofašizmom.
V roku 1981 sa hnutie začalo šíriť do Ameriky, kde už mal rasizmus pomerne silné korene. Tu boli skinheads považovaní za nástupcov Ku-Klux-Klanu, teda za akýchsi ochrancov čistoty bielej rasy a morálky. Aj napriek represívnym pokusom amerických zložiek sa Spojené Štáty dostali do pozície jednej z tradičných bášt tejto organizácie. Americkí WP(white power) Skinheads sa zúčastnili na akciách Hammer Skins, American nazi party alebo White aryan resistance.
Skinheadi ktorí mali rasistické alebo xenofóbne zmýšľanie (teda nedôvera, odpor k výzoru, v tomto prípade prisťahovalcom) sa nazývajú Boneheads (v slangovom preklade: hlupák, tupec). V prvej polovici 80. rokov sa hnutie dostalo aj do Európy, najmä do Nemecka a Talianska. Toto hnutie je zväčša neofašistické. V Nemecku sa dostáva na neonacistické pozície (svoj význam tu má aj história Nemecka, kde zažité kultúry a tradície zohrali svoju úlohu). Títo „exportéri“ sa vo veľkej väčšine stotožnili s „učením“ nacizmu, menovite s národným socializmom Adolfa Hitlera. S tým tiež súvisí používanie nacistickej terminológie a symboliky.
Pri spojení Európskych neonacistov zohrala veľkú úlohu organizácia Blood and Honour (Krv a Česť). Jednou z hlavných úloh sa stalo spochybňovanie fašistických vojnových zločinov a propagácia pohlavárov Tretej ríše (A. Hitlera, R. Hessa…). Časovú stratu oproti Anglicku nahradila bezmedzná oddanosť a zapálenosť nových „prorokov“. Vplyvom príchodu Boneheads na scénu, sa hnutie skinheads podobá blúdeniu kriminálnikov, a to vďaka niekoľkým skupinkám boneheadov, ktorí sú dnes len veľmi vzdialenými napodobeninami pôvodného skinheadského hnutia.
S.H.A.R.P. (1986 až dodnes)
Ako reakcia na rozmach rasizmu a xenofóbneho myslenia v skinheads vnikli v roku 1986 v americkom New Yorku S.H.A.R.P. (Skinheads Against racial Prejudice - Skinheadi proti rasovým predsudkom). Sharps zaznamenali veľký, rýchly prírastok. Sharps vyvolávajú bitky s WP Skins, ktoré zachádzajú až do extrému, kedy sa začnú používať strelné zbrane. Vzniklo mnoho nových skupín - Warzone, Agnostic Front.... Sú ostro zamerané proti fašizmu a chodia samozrejme štýlovo oblečení. Myšlienka protirasistických skinheads onedlho prešla aj do Európy, konkrétne do Anglicka prostredníctvom speváka antifašistickej Oi! skupiny The Opressed. Vznikali rôzne skupiny, hudobné vydavateľstvá (labely) a časopisy (nazvané ziny, fanziny).
Redskins (1978 až dodnes)
Zjavili sa vo Veľkej Británii okolo skupiny soulu a rhythm a blues. Táto skupina skinheads si postupne vytvorila svoju vlastnú hudbu. Majú politickú alernatívu k súčasnému režimu. Sú protikladom WP skins a patria k militantným častiam celku ľavicových krídel. Od pôvodných Skinheads prevzali image, hrdosť na robotnícku prácu a typickú pre skinheads neústupčivosť. Redskins sa odlišovali od typických skinheads v móde tým že nosili červené bundy alebo červené šnúrky v topánkach, ale to nemusí byť pravidlom. V roku 1993 vznikol v New Yorku prvý RASH (Red & Anarchist Skinheads) kolektív.
Skunks (1978 až dodnes)
Sorta hybridov medzi punks a skins. Nachádzajú sa dnes často okolo hardcorovej scény.
Pentagram
náhľad|Pentagram
Pentagram (gréc. Πενταγράμμοσ: s piatimi líniami) je päťramenná hviezda, ktorá vznikne nakreslením uhlopriečok v pravidelnom päťuholníku. Je taktiež považovaný za magický znak bielej mágie. Pentagram otočený hore nohami, t. j. stojaci na jednom cípe, je znakom satanizmu.
Klokočná
Klokočná je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 227 obyvateľov, z toho 104 mužov a 123 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,1 roka (muži 37,2 roka, ženy 37,0 roka).
GC Amicitia Zürich
GC Amicitia Zürich je švajčiarsky mužsky hádzanársky klub z Zürichu. Vznikol v roku 1962 spojením zürišských klubov Amicitia HC a ZMC 61. V roku 2010 sa spojil s najúspešnejším švajčiarskym klubom Grasshopper Zürich. Je 5-násobný majster Švajčiarska a víťaz Švajčiarskeho pohára (Pohár SVH). Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia účasť v semifinále Pohára víťazov pohárov EHF v roku 2009. Momentálne hrá najvyššiu domácu súťaž, Swiss Handball League (NLA – Nationlliga A).
Názov Amicitia je z latinčiny, a znamená priateľstvo.
Úspechy
Švajčiarska najvyššia súťaž:
Víťaz Švajčiarskeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov EHF:
Pohár víťazov pohárov EHF:
Pohár EHF:
Mestský pohár EHF:
NGC 2803
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Menyhért (priezvisko)
Menyhért (výslovnosť meňhért) je maďarské priezvisko, odvodené od maďarskej podoby mena Melichar. Na Slovensku je najčastejšie v Košiciach a Boľkovciach (okres Lučenec). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Menyhért.
Zoznam kultúrnych pamiatok vo Vysokých Tatrách (mesto)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Vysoké Tatry v okrese Poprad.
Angres
Angres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alwin Diemer
Alwin Diemer (* 16. apríl 1920, Eisenberg (Pfalz), Nemecko – † 25. december 1986, Düsseldorf) bol nemecký filozof, profesor v Düsseldorfe.
Zaoberal sa problematikou vývinu fenomenológie, hermeneutiky a ďalších filozofických smerov, výskumom typov filozofie, všeobecnou teóriou vedy, ako aj historicko-systematickými pokusmi o dokumentáciu filozofie pomocou moderného spracúvania údajov.
Maltské národné futbalové mužstvo
Maltské národné futbalové mužstvo reprezentuje Maltu na rôznych futbalových akciách ako sú, napríklad Majstrovstvá sveta alebo Majstrovstvá Európy. Malta sa nikdy nekvalifikovala na MS ani na ME. V Lige národov UEFA sa nachádza v D-divízii.
Zakarpatská oblasť
Zakarpatská oblasť je oblasť na západe Ukrajiny na území Podkarpatskej Rusi, ktorá sa stala súčasťou Ukrajiny až po 2. svetovej vojne sovietskou anexiou. Administratívnym strediskom oblasti je Užhorod. Ďalšími dôležitými mestami sú Mukačevo, Chust a Čop so svojím železničným uzlom a hraničným prechodom do Maďarska, centrum dopravnej infraštruktúry. Oblasť leží v časti Karpát a je strategickým stredoeurópskym regiónom, z dôvodu čoho aj bola anektovaná Sovietskym zväzom v roku 1945. Je dôležitým turistickým a dopravným regiónom s množstvom lyžiarskych a kúpeľných stredísk.
Dejiny
Pozri: Podkarpatská Rus
Geografia
Administratívne územie Zakarpatskej oblasti sa rozkladá na približne (ako u nás kraj) v Karpatoch na západe Ukrajiny. Je to jediná ukrajinská oblasť, ktorá hraničí so štyrmi štátmi – Poľskom, Slovenskom, Maďarskom a Rumunskom. Na západe hraničí s Podkarpatským vojvodstvom v Poľsku, Prešovským a Košickým krajom na Slovensku, Boršodsko-abovsko-zemplínskou a Sabolčsko-satmársko-berežskou župou v Maďarsku, na juhu s rumunskými župami Satu Mare a Maramureș. Zo severu hraničí s ukrajinskou Ľvovskou oblasťou a na východe s Ivanofrankivskou oblasťou.
V Zakarpatskej oblasti prevažujú pohoria a pahorkatiny s listnatými a ihličnatými lesmi a alpskými lúkami. Hory tvoria približne 80 % územia Zakarpatskej oblasti. Hory sa dvíhajú od juhu z Panónskej nížiny až k vrcholom Karpát na severe. Na východnej hranici oblasti sa nachádza najvyššia hora Ukrajiny Hoverla v Čornohore. Najnižší bod oblasti,, leží pri obci Ruské Gejovce (Руські Геївці) v Užhorodskom okrese (rajóne).
Najvýznamnejšou riekou je Tisa, ktorá pramení neďaleko Rachova a miestami tvorí hranicu s Rumunskom a Ukrajinou. Ďalšími dôležitými riekami sú Latorica, Uh, Boržava a Trebeľa. Región leží v miernom podnebnom pásme s kontinentálnou klímou, s priemernými zrážkami 700 ročne a priemernými teplotami +21 °C v lete a –4 °C v zime.
Mestá a obce
thumb|Mapka oblasti s vyznačením rajónov a ich sídiel
V Zakarpatskej oblasti je 11 miest (podľa počtu obyvateľov, v tisícoch: Užhorod 118, Mukačevo 82, Chust 40, Berehovo 27, Vynohradiv tiež známy ako Veľký Sevľuš 25, Svaľava 18, Rachiv 17, Ťačiv 11, Iršava 10, Čop 9, Perečín alebo Perečany 7), 19 sídel mestského typu a (aspoň) 579 ďalších obcí.
Demografia
[[Súbor:Etnické zloženie Zarkarpatskej oblasti.png|thumb|Etnické zloženie Zakarpatskej oblasti, podľa sčítania v roku 2001.
]] Pri sčítaní v roku 2001 žilo v Zakarpatskej oblasti 1 254 614 obyvateľov. Odhad z roku 2004 hovorí o 1,2 milióne obyvateľov.
Podľa oficiálnych ukrajinských čísel na území Zakarpatskej oblasti nežije ani jeden Rusín, napriek tomu, že v rokoch 1918 – 1939 tvorili na tomto území väčšinu.
Etnickí Rusíni tvoria väčšinu populácie, úradne evidovaní ako Ukrajinci s 80,5 %, Maďari sú najvýznamnejšou menšinou s 12,1 %. Ďalšími významnými menšinami sú Rumuni (2,6 %), Rusi (2,5 %), Rómovia (1,1 %), Slováci (0,5 %) a Nemci (0,3 %). Rusíni žijúci na Ukrajine sú v tejto krajine považovaní nie za samostatný národ, ale za etnickú skupinu ukrajinského národa. Podľa posledného sčítania sa za Rusínov (ako samostatný národ) považuje asi 10 000 obyvateľov, teda asi 0,8 % populácie.
Kultúra a jazyk národností sa tu rešpektuje – okrem rusínskej národnosti, ktorá oficiálne neexistuje – a tak sa tu nachádza i veľa národnostných spolkov či škôl (okrem rusínskych, keďže tam podľa ukrajinských údajov žiadni Rusíni nežijú). Dá sa tu dorozumieť aj po slovensky.
Administratívne členenie
Zakarpatská oblasť sa donedávna členila na 13 rajónov (okresov):
Štatistické údaje o slovenskej komunite
Počet Slovákov v jednotlivých okresoch, mestách a v obciach na Zakarpatskej Ukrajine (podľa odhadu Matice slovenskej na Zakarpatsku):
Gorgé
Gorgé alebo Gorga môže byť gréckej mytológii:
Melleroy
Melleroy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Simone Bolelli
Simone Bolelli (* 8. október 1985, Bologna, Taliansko) je súčasný taliansky profesionálny tenista.
Melleroy
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Cure
The Cure je anglická alternatívno-rocková skupina, ktorá vznikla v Crawley, West Sussex v roku 1976 ako Easy Cure. Kapela prešla niekoľkými zmenami v zostave. Stálym členom je iba frontman, spevák, gitarista a hlavný skladateľ Robert Smith.
V začiatkoch boli The Cure ovplyvnení punkovou vlnou. V roku 1979 vydali svoj debutový album s názvom Three Imaginary Boys, ktorý zadefinoval post-punk. Začiatkom 80. rokov kapela výrazne zmenila svoj zvuk. Nové skladby boli depresívnejšie a melancholické. The Cure prispeli k rozšíreniu žánru gothic rock. Vrcholom ich temného obdobia bol album Pornography, ktorý vyšiel v roku 1982. Na ďalších albumoch sa objavujú aj veselšie skladby a miesto tu má aj bezstarostný pop. V roku 1983 vydali The Cure album The Top, ktorým sa definitívne presadili v USA. V roku 1989 vydali svoje vrcholné dielo Disintegration. O tri roky neskôr nahrali album Wish, ktorý sa stal komerčne najúspešnejším a najpredávanejším albumom tejto anglickej kapely. Do začiatku 90. rokov boli The Cure jednou z najpopulárnejších alternatívno-rockových skupín na svete. Počet predaných albumov The Cure sa odhaduje na 27 miliónov. V roku 2008 vydali už svoj trinásty radový album.
Vznik a prvé roky (19731978)
Predchodcom The Cure bola skupina s názvom Obelisk tvorená študentmi strednej školy Notre Dame v meste Crawley, Západnom Sussexe. Svoje prvé verejné vystúpenie absolvovala v apríli 1973 v zložení Robert Smith (piano), Michal "Mick" Dempsey (elektrická gitara), Laurence „Lol“ Tolhurst (bicie), Marc Ceccgano (sólová gitara) a Alan Hill (basová gitara). K výrazným personálnym zmenám prišlo v januári 1976. Ceccgano spoločne so Smithom, Dempseym a ďalšími dvomi spolužiakmi z katolíckej školy založili skupinu Malice. Lídrom sa stal Ceccgano, Smith hral na sólovej a Dempsey na basovej gitare. Ceccgano kapelu čoskoro opustil a stal sa súčasťou jazz-rockovej formácie Amulet. Tvorba Malice bola čoraz značnejšie ovplyvnená punk rockom. Od januára 1977 začala kapela vystupovať pod názvom Easy Cure. Smith a Dempsey onedlho na to priviedli do skupiny Lola Tolhursta z Obelisku a taktiež nového gitaristu Porla Thompsona. Malice aj Easy Cure vyskúšali viacero vokalistov, až pokým v septembri 1977 prevzal rolu hlavného speváka a lídra Robert Smith.
náhľad|vľavo|Námestie v meste [[Crawley, na ktorom odohrali Easy Cure jeden zo svojich prvých koncertov]] V tom istom roku sa Easy Cure stali víťazmi talentovej súťaže a získali tak nahrávaciu zmluvu s nemeckou spoločnosťou Hansa Records. Hoci kapela disponovala dostatočným množstvom vlastných skladieb, ani jedna z nich napokon nahraná nebola. Po nezhodách spôsobených odlišnými pohľadmi na smerovanie skupiny, bol v marci 1978 kontrakt medzi Easy Cure a Hansa Records zrušený. Smith o niekoľko rokov neskôr uviedol: ''„Boli sme príliš mladí. Skrátka si mysleli, že z nás môžu urobiť kapelu pre tínedžerov. V skutočnosti od nás chceli, aby sme vytvárali cover verzie, no zakaždým sme ich odmietli.“'' V máji opustil skupinu Thompson. Zvyšné trio sa následne premenovalo na The Cure. Ešte v ten nahrali v Chestnut Studios v Sussexe svoju prvú skladbu, ktorá bolo prostredníctvom demo kaziet distribuovaná dvanástim významným nahrávacím spoločnostiam. Našla si cestu k skautovi Chrisovi Perrymu z Polydor Records, ktorý v septembri 1978 získal The Cure do svojho novovytvoreného vydavateľstva Fiction. V decembri toho istého roku vydala skupina debutový singel Killing An Arab. Provizórne ho vydala nahrávacia spoločnosť Small Wonder, nakoľko Fiction v tom čase ešte nemal s Polydorom vysporiadané všetky právne náležitosti. „Killing An Arab“ získal uznanie, no spôsobil aj kontroverzie. Provokatívny názov viedol k obvineniam z rasizmu. V skutočnosti ale bola skladba inšpirovaná existenciálnym románom Alberta Camusa Cudzinec. Kapela sa rozhodla na všetky nahrávky umiestniť štítok, ktorý razantne popieral rasistické konotácie. Tie už vyšli pod vydavateľstvom Fiction. Prestížny anglický magazín NME označil The Cure ako „závan čerstvého prímestského vzduchu“, a ďalej poznamenal: „Čoskoro sa ukáže, či si The Cure dokážu udržať svoju radosť zo života“.
Three Imaginary Boys (1979)
V máji 1979 vydali The Cure debutový album Three Imaginary Boys. Vzhľadom na neskúsenosť kapely s nahrávaním v štúdiu, prevzali vedenie nad nahrávaním Parry a Mike Hedges. Skupina, najmä Smith, nebola s odstupom času s týmto albumom spokojná. Smith v rozhovore z roku 1987 priznal: ''„Mnoho z tých piesní bolo povrchných. Už vtedy sa mi to nepáčilo. Do budúcnosti som chcel, aby bola naša tvorba viac osobná“''. V júni vyšiel druhý singel “Boys Don't Cry“, ktorého text parodicky popisuje budúcu tvorbu skupiny. The Cure vystupovali ako predkapela na turné Siouxsie & the Banshees pod názvom Join Hands, ktoré sa odohrávalo v Anglicku, Severnom Írsku a Walese od augusta do októbra. Smith na každom koncerte nevystupoval len s The Cure, ale aj ako gitarista Siouxsie & the Banshees. Nahradil Johna McKaya, ktorý zo skupiny odišiel. Táto skúsenosť mala na Smitha veľký vplyv: ''„Po prvej noci na javisku s Banshees som bol unesený tým, ako silno som cítil, že tento druh hudby je tak odlišný od toho, čo sme robili s The Cure. Predtým som chcel, aby sme boli ako Buzzcocks alebo Elvis Costello. Punkový Beatles. Čas strávený koncertovaním s Banshees zmenil môj postoj k tomu, čo sme dovtedy vytvorili.“'' náhľad|Pôvodné logo The Cure (1979 – 1982) Tretí singlel "Jumping Someone Else's Train" vyšiel na začiatku októbra. Krátko po tom odišiel zo skupiny Dempsey. Dôvodom bolo jeho chladné prijatie Smithových nápadov pre nový album. Dempsey sa pripojil k The Associates, zatiaľ čo novými členmi The Cure sa stali Simon Gallup (basová gitara) a Matthieu Hartley (klávesy) zo skupiny Magspies. The Associates vystupovali ako predkapela na spoločnom turné Future Pastimes The Cure a The Passions v novembri a decembri. Všetky tri skupiny patrili pod vydavateľstvo Fiction. The Cure hrali viacero skladieb, ktoré mali byť súčasťou plánovaného albumu. Medzičasom, vytvorili Smith, Tolhurst, Dempsey, Gallup, Hartley a Thompson skupinu, kde mali na starosť vokály ich rodinní príslušníci a priatelia a hlavným spevákom bol miestny poštár Frankie Bell. Tento jednorazový projekt sa v decembri dočkal vydania singlu, pod falošným názvom Cult Hero.
NGC 2804
NGC 2804 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. februára 1827.
Denné svetlá
Denné svetlá môžu byť:
NGC 2804
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Charles Lindbergh
Mladosť
Lindbergh sa narodil v Detroite v štáte Michigan ako syn švédskych prisťahovalcov. Vyrastal v Little Falls v Minnesote. Jeho otec bol právnik a neskôr kongresman (bojujúci proti vstupu USA do Prvej svetovej vojny), jeho matka bola učiteľka chémie. Od mladosti prejavoval záujem o techniku a stroje, najmä lietadlá. V roku 1922 po ukončení štúdia strojného inžinierstva sa pripojil k výcviku pilotov a mechanikov v spoločnosti Nebraska Aircraft. Kúpil si tiež svoje prvé vlastné lietadlo - Curtiss JN4 z prebytočných zásob armády po Prvej svetovej vojne, a začal sa s ním venovať vtedy populárnemu kaskadérstvu. V roku 1924 začal výcvik v Army Air Service (Armádnej leteckej služby Spojených štátov). V tej dobe tiež pracoval ako letecký mechanik aerolínií v Billings v Montane na Loganovom medzinárodnom letisku. Po ukončení výcviku – ako premiant – nastúpil ako hlavný pilot leteckej poštovej spoločnosti Robertson Aircraft Co. v St. Louis v Missouri. Tu lietal s poštovým dvojplošníkom de Havilland D.H.4 do miest Springfield, Peoria a Chicago v Illinois. Počas tejto služby sa stal povestný tým, že doručil poštu za akýchkoľvek okolností. Pri jednom z letov zachránil vrecia s poštou z horiaceho lietadla tak, že ich zhodil dole a okamžite zavolal na letisko v Peorii, aby pre nich poslali nákladné auto. V apríli 1923, keď bol na návšteve u priateľov v Lake Village v Arkansase, uskutočnil svoj prvý nočný let, pri ktorom preletel miestne jazerá Village a Chicot.
Prvý sólový prelet Atlantiku
thumb|Lindberghovo lietadlo [[Spirit of St. Louis v National Air and Space Museum vo Washingtone]]
Lindbergh získal obrovskú celosvetovú popularitu ako prvý človek, ktorý sám nonstop letom prekonal Atlantický oceán. So svojím jednomotorovým lietadlom Spirit of St. Louis vyštartoval z Roosveltovho letiska na Long Islande 20. mája 1927 a za 33,5 hodín pristál v Paríži (jeho vnuk Erik Lindbergh zopakoval tento let o 75 rokov neskôr, v roku 2002 za 17 hodín a 17 minút). Francúzsky prezident Lindberghovi udelil Rad čestnej légie. Pri spiatočnej ceste do Spojených štátov ho sprevádzala celá flotila vojnových lodí a lietadiel až do Washingtonu, kde prevzal od prezidenta Calvina Collidga vyznamenanie Distinguished Flying Cross. Lindbergh svojím preletom cez Atlantik vyhral aj Orteigovu cenu – 25 000 dolárov – vypísanú v roku 1919. Dňa 13. júna 1927 sa v New Yorku na 5. Avenue konala veľkolepá prehliadka na Lindberghovu počesť. Význam jeho letu pre verejnosť bol tak veľký, že Lindberghov názor bol všeobecne uznávaný vo vývoji letectva až do jeho smrti. Lindbergh vystupoval v mnohých národných aj medzinárodných organizáciách a komisiách, vrátane NACA (predchodcu dnešnej NASA). Pomerne často je Lindberghov let chybne označovaný ako prvý prelet Atlantiku lietadlom ťažším ako vzduch; toto prvenstvo však patrí J. Alcockovi a A. W. Brownovi, ktorí Atlantik prekonali už 14. a 15. júna 1919.
thumb|[[Medal of Honor (vyznamenanie)|Medal of Honor]]
21. marca 1929 bol za svoj prelet Atlantiku vyznamenaný najvyšším armádnym vyznamenaním USA – Medal of Honor. Do tej doby nevídaná publicita okolo neho a jeho letu odštartovala rýchly rozvoj leteckého priemyslu a presvedčila skeptikov o tom, že leteckú dopravu je treba začať brať vážne. Lindberghov let je považovaný za počiatočný impulz k letom na polárnych linkách, k zdokonaľovaniu techniky lietania vo veľkých výškach a k zvyšovaniu doletu lietadiel vďaka znižovaniu spotreby paliva. Tieto inovácie boli základom modernej medzikontinentálnej leteckej dopravy.
Po svojom lete napísal Lindbergh list riaditeľovi firmy Longines, v ktorom detailne popísal svoj návrh vylepšenia hodiniek pre pilotov tak, aby umožňovali lepšiu a ľahšiu navigáciu. Hodinky podľa jeho návrhu boli zhotovené a vyrábajú sa aj v súčasnosti.
Manželstvo, deti, únos syna
Lindbergh sa 27. mája 1929 oženil s Anne Morrowovou, americkou pilotkou a dcérou diplomata Dwighta Morrowa v jeho dome v Engelwoode. Mali spolu šesť detí: Prvorodený syn Charles III. sa vo veku iba dvadsať mesiacov 1. marca 1932 stal obeťou únosu. Po desaťtýždňovom neúspešnom vyjednávaní s únoscami a celonárodnom hľadaní uneseného chlapca bolo 12. mája nájdené detské telíčko v Hopewelle v New Jersey (len niekoľko míľ od miesta únosu). Neskôr bolo telo identifikované Lindberghom ako telo ich syna Charlesa. O viac ako tri roky neskôr sa zdvihla mediálna búrka v prípade Bruna Hauptmanna, obvineného z únosu a vraždy Lindberghovho syna. Proces sa konal vo Flemingtone v New Jersey. Unavení neustálou pozornosťou médií a verejnosti a stále zdrvení stratou syna sa Lindberghovci rozhodli odsťahovať v roku 1936 do Európy. Hauptmann, ktorý stále vyhlasoval, že je nevinný, bol uznaný vinným a 3. apríla 1936 bol popravený.
Obdobie medzi vojnami
Lindbergh v medzivojnovom období z poverenia americkej armády niekoľkokrát navštívil Nacistické Nemecko, aby referoval o nemeckom letectve a najmä o Luftwaffe. Zaujalo ho, že Nemecko postupne preberá vedúcu úlohu v modernej konštrukcii lietadiel, vyznačujúcej sa používaním celokovovej konštrukcie, stavby dolnoplošníkov, vzducholodí a využitím vznetových motorov. Uskutočnil tiež podobnú cestu po Sovietskom zväze, kde sa zaujímal o rozvoj letectva. Zo všetkých ciest podal podrobné informácie kompetentným vojenským orgánom.
Lindberghovci žili v tridsiatych rokoch v Anglicku a v Bretónsku, aby našli stratený pokoj a vyhli sa medializácii, ktorá ich prenasledovala po celej Amerike po procese s Hauptmannom.
The Cure
Začiatok temného obdobia (1980)
Z dôvodu nedostatku kreatívnej kontroly pri nahrávaní debutového albumu, sa rozhodol Smith pri nahrávaní druhého albumu podieľať sa na jeho produkcii spoločne s Mikeom Hedgesom. Album Seventeen Seconds bol vydaný v roku 1980 a v britskom rebríčku sa vyšplhal na dvadsiate miesto. Singel „A Forest“ sa stal prvou skladbou The Cure, ktorá sa dostala do singlového rebríčka v Británii, najvyššie na tridsiate prvé miesto. Seventeen Seconds bol charakteristický výrazne odlišným zvukom oproti Three Imaginary Boys. Hedges ho popisoval ako „mrzutý, atmosférický a značne odlišný od debutového albumu“. V rozhovore pre NME povedal, že „pre mladú skupinu ako The Cure sa zdá takmer neuveriteľné, že sa v tak krátkom čase dokázala presadiť na tak veľkom území“. V tom istom čase bol Smith spájaný s konceptom zvaným „anti-image“. V tlači prehlásil, že sa cíti byť otrávený spájaním svojej osoby s anti-image, nakoľko zainteresované osoby sa snažia „komplikovane zamaskovať svoju jednoduchosť“. Neskôr uviedol: ''„Museli sme sa vymaniť z tohto obrazu, nechceli sme byť takto vnímaní. Zdalo sa, že sa snažíme, aby naša hudba bola viac temná. V skutočnosti sa nám ale jednoducho nepáčili štandardné rockové veci. Celé sa to vymklo spod kontroly“''. V tom istom roku vyšla americká reedícia albumu Three Imaginary Boys pod názvom Boys Don't Cry, s novým obalom a pozmeneným track listom. The Cure sa vydali na svoje prvé svetové turné na propagáciu oboch albumov. Po jeho skončení opustil skupinu Matthieu Hartley, ktorý povedal: „Uvedomil som si, že kapela smeruje k samovražednej, chladnej hudbe, jednej z tých vecí, ktoré ma vôbec nezaujímajú.“
Charles Lindbergh
Obdobie medzi vojnami
Lindbergh tu pokračoval v spolupráci s francúzskym držiteľom Nobelovej ceny, lekárom A. Carrelom. Pretože v roku 1930 Lindberghova švagriná podľahla srdcovej chorobe, začal sa zaujímať o to, prečo nikto nie je schopný medicínsky takúto chorobu liečiť. Zistil, že príčinou je nemožnosť uchovať orgány mimo telo v prijateľnom stave. Preto začal s Carrelom pracovať na riešení tohto problému. Ich nápady neskôr pomohli budúcej liečbe srdcových chorôb, aj keď boli podstatne zmenené. Carrel tiež uviedol Lindbergha do teórií eugeniky a vedeckého rasizmu, čo malo pravdepodobne hlavný vplyv na neskorší Lindberghov kontroverzný pohľad na zahraničnú politiku a riešenie svetových problémov.
The Cure
Faith a Pornography (19811982)
náhľad|vľavo|Basgitarista [[Simon Gallup]] Podobne ako v predchádzajúcich dvoch prípadoch sa na nahrávaní tretieho albumu podieľal Mike Hedges. Faith nadviazal na ponurú atmosféru Seventeen Seconds. V britskej hitparáde obsadil štrnáste miesto. Súčasťou kazetovej verzie albumu boli inštrumentálne soundtracky ku krátkometrážnemu animovanému filmu Carnage Visors. Ten bol premietaný pred každým koncertom na turné Picture. Koncom roka 1981 bol vydaný singel "Charlotte Sometimes", ktorý sa na albumu nenachádzal. Nový zvuk charakterizovaný pochmúrnou atmosférou zapríčinil, že kapela odmietala na koncertoch hrať staršie nahrávky. Smith sa s touto zmenou stotožnil natoľko, že viackrát opúšťal javisko na konci koncertu v slzách.
Charles Lindbergh
Obdobie medzi vojnami
Od roku 1929 sa Lindbergh tiež zaujímal o prácu amerického priekopníka v oblasti rakiet, Roberta Goddarda, ktorý bol potešený jeho hlbokým záujmom a znalosťami. Nemal ale dostatok financií a tak mu Lindbergh pomohol získať skoro 100 000 dolárov od zámožného Daniela Guggenheima a jeho nadácie, na ďalšie výskumy a rozvoj. Lindbergh zostal po celý Goddardov život jeho priateľom a usilovne ho podporoval.
The Cure
Faith a Pornography (19811982)
V roku 1982 vyšiel Pornography, tretí a posledný album z „tiaživo depresívneho“ tria, ktoré zadefinovalo The Cure ako jeden z hlavných článkov vznikajúceho gotického rocku. Smith povedal, že ''počas nahrávania zažíval veľa psychického stresu. Nemalo to však nič spoločné so skupinou. Bolo to spôsobený tým, kým som bol a v akom veku som sa nachádzal. Myslím, že počas Pornography som prežíval svoje najhoršie obdobie. Pri pohľade späť a získaní názorov od iných ľudí musím uznať, že v tom období som bol vskutku monštróznym typom človeka“''. Parry bol znepokojený tým, že album neobsahoval žiadny rádiový hit a nariadil tak Smithovi a producentovi Philovi Thornalleymu, aby bola skladba „The Hanging Garden“ vydaná ako singel. Aj napriek nekomerčnému zvuku, sa Pornography stalo prvým albumom The Cure, ktorý sa dostal do najlepšej desiatke britského rebríčka, konkrétne na ôsme miesto. Po vydaní albumu nasledovalo turné Fourteen Explicit Moments, po ktorom sa kapela definitívne zbavila nálepky „anti-image“. Smith začal vystupovať s novou vizážou, ktorej dominovali dlhé rozcuchané vlasy a rozmazaný červený rúž na tvári. Zásadnými udalosťami, ktoré prinieslo turné, bol odchod Simona Gallupa. Nasledovalo osemnásť mesiacov počas ktorých spolu Gallup a Smith neprehovorili.
Charles Lindbergh
Obdobie medzi vojnami
Carrel a Lindbergh vydali v roku 1938 knihu The Culture of Organs, v ktorej zhrnuli svoju prácu v medicíne v oblasti premývania orgánov mimo ľudského tela pomocou sklenenej pumpy, ktorú spoločne vymysleli. Spoločne tiež diskutovali o umelom srdci omnoho skôr ako bolo skutočne vyrobené. (Od roku 2002 je každoročne udeľovaná Lindbergh-Carrelova cena za mimoriadny prínos v rozvoji biotechnológií pre uchovávanie orgánov.)
The Cure
Komerčné úspechy (19831988)
thumb|[[Robert Smith, frontman skupiny The Cure]] Po Gallupovom odchode a Robertovej spolupráci so skupinou Siouxsie & the Banshees sa začalo hovoriť o rozpade The Cure. Napriek tomu vydala kapela v roku 1983 kolekciu troch nových singlov s B-stranami na LP s názvom Japanese Whispers. Nachádzajú sa tu skladby „Let´s Go to Bed“, „The Walk“ a „Lovecats“. Na nahrávaní poslednej skladby sa zúčastia nový bubeník Andy Anderson (Lol Tolhurst sa medzitým preorientoval na klávesy) a na base producent albumu Pornography Phil Thornalley. V roku 1984 absolvoval Robert turné so Siouxsie & the Banshees. V marci vychádza singel „The Caterpillar“, ktorý sa stáva predzvesťou nového albumu The Top. Ten sa objaví na trhu v máji. Ku skupine sa vracia Porl Thompson, ktorý sa popri Smithovi stáva gitaristom, hoci na albume nahral iba saxofón. Na koncertoch často vypomáha Lolovi s klávesmi. Nový album so sebou prináša opäť výraznu zmenu zvuku. Robert začal skladať veselé, komerčne založené piesne. Vďaka albumu The Top sa The Cure presadili aj v USA.
Charles Lindbergh
Obdobie medzi vojnami
thumb|[[Rad nemeckého orla, ktorým Lindbergha dekoroval Hermann Göring 19. októbra 1938]]
The Cure
Komerčné úspechy (19831988)
V roku 1985 odchádzajú z The Cure Phil Tornally a Andy Anderson. Prichádza nový bubeník Boris Williams a vracia sa Simon Gallup. Kapela nahráva svoj šiesty radový album, ktorý sa volá The Head on the Door. Podľa kritikov je to najpopovejší album The Cure. Prvým singlom z nového albumu je pieseň „In Between Days“. V júni odchádza skupina na turné po Európe. Na jeseň vydávajú druhý singel „Close to Me“ a odchádzajú na turné po Spojených štátoch. V roku 1987 vydávajú The Cure ďalší album Kiss me, Kiss me, Kiss me. V britskej hitparáde sa dostal na 6. miesto a v USA obsadil 35. priečku. Singlami z tohto albumu sa stávajú „Just Like Heaven“ a „Why I Can´t Be You“. Po vydaní svojho siedmeho albumu absolvovali The Cure veľmi úspešné Kissing tour. U Lola Tolhursta sa začali prejavovať problémy s alkoholom a tak ho musel na niektorých koncertoch zaskakovať Roger O´Donell. V roku 1988 sa Robert oženil so svojou dlhoročnou priateľkou Mary Pooleovou. Na konci roku kapelu definitívne opúšťa Lol Tolhurst a Roger O´Donell sa stáva trvalým členom.
Charles Lindbergh
Obdobie medzi vojnami
Záujem o nemecké letectvo Lindbergha v roku 1938 opäť priviedol do stredu záujmu verejnosti. Americký veľvyslanec v Nemecku Hugh Wilson ho pozval na večeru s Hermannom Göringom na americkej ambasáde v Berlíne. Večere sa okrem diplomatov zúčastnili tiež tri najväčšie „mozgy“ nemeckého letectva: Ernst Heinkel, Adolf Baeumaker a Willy Messerschmitt. Göring dekoroval Lindbergha Radom nemeckého orla za jeho služby letectvu a za jeho priekopnícky let z roku 1927. (Henry Ford dostal toto vyznamenanie 30. júla v tom istom roku s príležitosti 75. narodenín.) Toto ocenenie neskôr vyvolalo v Spojených štátoch ostré protesty. Lindbergh odmietol vrátiť Nemcom vyznamenanie, pretože ako veril, dopustil by sa tým zbytočnej urážky nacistickej vlády v Nemecku.
The Cure
Disintegration a svetový úspech (19892002)
V roku 1989 začali The Cure nahrávať album Disintegration, ktorý mal byť návratom k zvuku Faith a Pornography. Pôvodne chcel Robert nahrať tento album sám. „ Nechcem kapelu zaťahovať na tie dávne pozície, nechcem aby sa opäť cítili nešťastní,“ zdôvodnil tak, prečo chce ďalší album vydať ako svoj sólový. Napokon sa však na albume Disintegration podielali všetci členovia. Prvým singlom z nového albumu bola skladba „Lullaby“. Samotný album sa dostal na trh v máji a v tom čase sa vydali The Cure na šestnásť týždňové turné. Na jeseň vychádza druhý singel „Lovesong“. Kapela odchádza na štvortýždňové turné po USA, ktoré Robert označuje za posledné turné The Cure. Na začiatku roku 1990 získala „Lullaby“ ocenenie za najlepší britský hudobný videoklip. V marci vydávajú The Cure tretí singel, ktorým je romantická balada „Pictures of You“. Podľa Roberta je to najzamilovanejšia skladba v repertoári skupiny. V júni odchádza z kapely Roger O´Donell a nahrádza ho Perry Bamonte, dovtedajší gitarový technik The Cure. Po štyroch rokocha sa opäť objavujú na festivale Glastonburry, dokonca ako hlavné hviezdy. V lete po prvý raz koncertovali aj v Česko-Slovensku, predstavili sa publiku v Prahe.
Charles Lindbergh
Obdobie pred 2. svetovou vojnou
Lindbergh prišiel do Nemecka na urgentnú požiadavku amerického atašé v Berlíne povereného zistiť všetko o nových nemeckých vojnových plánoch. Z toho dôvodu Lindbergh opakovane precestoval všetky nemecké letecké základne. Pri týchto cestách sa ho Nemci aj Göring snažili presvedčiť, že Luftwaffe je ďaleko silnejšia ako bola v skutočnosti. Vďaka svojej povesti získal oveľa väčšie znalosti o nemeckých plánoch ako ktorýkoľvek iný Američan.
The Cure
Disintegration a svetový úspech (19892002)
Na jeseň vydávajú The Cure dlhoočakávaný album remixov, ktorý dostal názov Mixed Up. Hitom sa stala skladba „Never Enough“. Na začiatku roku 1991 vyhlasuje časopis Sounds The Cure za skupinu roka a „Never Enough“ sa stáva videoklipom roka. Kapela sa predstavila v programe MTV Unplugged s novou skladbou „A Letter to Elise“. Vo februári zahrali na Brit Awards. Ako jediní naživo. Odniesli si titul skupina roka.
Charles Lindbergh
Obdobie pred 2. svetovou vojnou
Na žiadosť nového veľvyslanca Kennedyho spísal tajnú správu pre Angličanov, v ktorej dal jasne najavo, že pokiaľ sa Británia a Francúzsko pokúsi zastaviť Hitlerovu agresiu, bude to ich vojenská samovražda. Niektorí historici usudzujú, že Lindbergh vychádzal z presných poznatkov a svojím varovaním uchránil Britániu od zničujúcej porážky v roku 1938. Podľa názoru iných Lindbergh len „sadol na lep“ plánu Tretej ríše, aby Francúzsko a Británia zostali bokom počas nemeckých operácií vo východnej Európe. Pre obidve verzie existujú argumenty, najmä to že Lindbergh nič nemal proti vojne Nemecka so Sovietskym zväzom a ázijským komunizmom, ale bol rozhodne proti vojne na Západe.