cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lily Collinsová
náhľad|Collins v roku [[2011]] Lily Jane Collinsová (* 18. marec 1989, Guildford, Spojené kráľovstvo) je anglická a americká herečka, modelka a televízna osobnosť. Najznámejšie filmy, v ktorých sa objavila, sú Splnený sen, Únos a Snehulienka.
Životopis
Narodila sa v Guildforde v grófstve Surrey v Anglicku ako dcéra anglického hudobníka Phila Collinsa a jeho druhej ženy Jill Tavelmanovej. Jej matka je Američanka. Lily má preto dvojité občianstvo, britské a americké. Je nevlastnou sestrou herečky Joely Collinsovej a hudobníka Simona Collinsa (z prvého manželstva jej otca) a má tiež dvoch nevlastných bratov Nicholasa a Matthewa Collinsa, z tretieho manželstva jej otca. Jej dedko z matkinej strany bol kanadský židovský imigrant, ktorý vlastnil obchod s oblečením v Los Angeles.
V piatich rokoch sa presťahovala z Anglicka do Los Angeles a jej rodičia sa v tom čase rozviedli. Absolvovala na Harvard-Westlake a študovala na University of Southern California so zameraním na televíznu žurnalistiku.
Saint-Maurice-lès-Charencey
Saint-Maurice-lès-Charencey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Brodno
Dejiny
Archeologické nálezy z okolia obce v oblasti Sedliska sú z mladšej doby kamennej so stopami osídlenia až do 15. storočia. Územie obce sa spomína v listine z roku 1244 pod názvom Budno a roku 1438 ako Brodno. Ako samotná obec je doložená z roku 1438. Patrila pod panstvo Budatín. V roku 1784 malo Brodno 327 a roku 1980 už 1341 a dnes 1311 obyvateľov. Územnosprávne bola do roku 1960 začlenená v okrese Kysucké Nové Mesto. Obec mala erb s postavou pltníka, ktorý stojí na plti s veslom v ruke. V roku 1980 bola pričlenená k Žiline.
Zástavba
Pôvodne bola obec postavená v okolí potoka Brodnianka, kde je postavený kostol. Zástavba postupne pokračovala v potočnej zástavbe v smere potoka a neskoršie zástavba do vytvorených bočných ulíc, čím sa vytvorila súvislá zástavba. Najnovšia výstavba je sústredená na Zábreží okolo novej prístupovej ceste do obce. Od severu bolo Brodno chránená vrchom Brodnianka, ktorý bol vyhlásený za prírodnú rezerváciu. Uprostred sa nachádza malé námestie, do ktorého prichádzajú štyri cesty. Tu končí aj MHD autobusová linka č. 22 zo Žiliny.
Venera-15
Venera 15, bola sovietska planetárna sonda, ktorá v rámci programu Venera skúmala s pomocou radaru planétu Venušu. Let sa uskutočnil v roku 1983 a bol katalogizovaný v COSPAR pod označením 1983-053A.
Brodno
Zástavba
Z námestia vidieť Kostol Všetkých svätých. Brodno je samostatná rímskokatolícka farnosť Žilinskej diecézy, pod ktorú patrí filiálka Vranie. Je tu postavená základná škola s materskou školou, pošta, kultúrny dom, knižnica a ako bývalá samostatná obec má vlastný cintorín. Pôsobí tu aktívne Dobrovoľný hasičský zbor, ktorý má vybudovanú vlastnú hasičskú zbrojnicu, Dychový súbor Brodňanka a Klub dôchodcov.
Na začiatku pri vstupe od Žiliny je postavený Motel Anita a v smere do Čadce Ranč Oškerda, ktorý ponúka okrem športovo-oddychových aktivít aj zaujímavé pešie a cykloturistické trasy do okolitej prírody. Okolie Brodna aj s priľahlou mestskou časťou Vranie ponúka zaujímavé turistické miesta a cykloturistické trasy okolo rieky Kysuca. Pri rieke je vybudovaný rybník.
Venera-15
Priebeh misie
Ako bolo vtedy obvyklé, na cestu k Venuši vypravili Sovieti dve identické sondy, Veneru-15 a Veneru-16. Štartovali krátko po sebe v rozmedzí piatich dní a vďaka tomu, že obe svoju úlohu splnili, ich výsledky sa dobre doplňovali (rovnako ako pri dvojici Venera-13 a 14 o dva roky skôr).
Brodno
Doprava
Cez mestskú časť prechádza Košicko-bohumínska železnica a štvorpruhová cesta I/11, ktorá bude prebudovaná na diaľnicu D3. Po dobudovaní diaľnice D3 bude celá oblasť prestavaná. Cez Brodno bude vybudovaná nová cesta do Kysuckého Nového Mesta namiesto terajšej I/11. Vybuduje sa nová prístupová komunikácia do Žiliny cez železnicu, jestvujúci nadjazd ponad budúcu diaľnicu D3 a cez rieku Kysuca na cestu z Vrania. Zároveň bude zrušené terajšie prepojenie s budúcou diaľnicou D3 a zruší sa cestný priechod cez železnicu. Autobusové spojenie zabezpečuje linka MHD č. 22 premávajúca každodenne na trase Brodno - Budatín - centrum - Bytčica a späť.
Venera-15
Priebeh misie
Sondu Veneru-15 vyniesla do vesmíru raketa Proton-K/D-1 z kozmodrómu Bajkonur 2. júna 1983. V októbri toho roku sa dostala na obežnú dráhu planéty a s pomocou radaru typu SAR začala preskúmavať podrobne povrch planéty. Na obežnej dráhe pracovala (spolu s Venerou-16) osem mesiacov. Misia bola veľmi úspešná, pomohla vytvoriť podrobnú mapu Venuše.
Brodno
Ochrana prírody
V mestskej časti Brodno sa nachádza prírodná rezervácia Brodnianka, ktorá s náprotivnou Rochovicou vytvárajú známu Kysuckú bránu. Brodnianka má vápencové zloženie bradlového pásma. Na južnej strane sú charakteristické typy bučín a dubových porastov s drieňom. Chránené územie sa rozprestiera na ploche 25,94 ha a ochranné pásmo na 33,30 ha.
Venera-15
Konštrukcia
Išlo o kombináciu konštrukcií predchádzajúcich sond Venery-9 a 14. Sonda bola dlhá 5 metrov, v priemere 6 metrov a vážila 4 tony. Mala parabolickú anténu o priemere pre radar SAR a druhú menšiu pre rádiové spojenie (navádzacie) s povrchom Venuše. Ďalej tu boli palivové nádrže a pohonné jednotky a počítač, ktorý došlé údaje skladal do výsledného obrazu. Sonda mala na stranách slnečné panely a ďalšiu parabolickú anténu pre spojenie so Zemou.
Ivan Bohuš
Ivan Bohuš (* 27. november 1924, Dechtáre – † 11. júl 2018, Tatranská Lomnica) bol slovenský historik, vedec, muzeológ, publicista, bývalý pracovník Múzea TANAPu v Tatranskej Lomnici špecializujúci sa na históriu Vysokých Tatier a podtatranského kraja.
Zo životopisu
Narodil sa v Dechtároch pri Liptovskom Mikuláši, jednej z obcí zaniknutých pri výstavbe Liptovskej Mary. Od roku 1942 bol dobrovoľným horským záchranárom, od roku 1945 tajomníkom Záchranného zboru Klubu slovenských turistov a lyžiarov. V roku 1948 bol iniciátorom založenia Tatranskej horskej služby. V rokoch 19491957 bol riaditeľom Tatranského múzea v Poprade. V roku 1957 zakladal Múzeum TANAPu v Tatranskej Lomnici, kde bol jeho riaditeľom do roku 1967. V roku 1950 bol jeden zo zakladateľov Tatranskej horskej služby.
Zaoberal sa históriou horolezectva, tatranskej turistiky, horského vodcovstva. Je autorom desiatok publikácii, zaoberajúcich sa históriou Vysokých Tatier. V slovenských, českých i poľských periodikách a vedeckých, populárno - náučných časopisoch publikoval vyše 2 300 článkov a  historických štúdií. Bol spoluautorom mnohých textov v turistických sprievodcoch a publikáciách o Vysokých Tatrách.
Ocenenia
Za muzeologickú činnosť bol ocenený viacerými vyznamenaniami. Za výskum a publikovanie dejín protifašistického odboja vo Vysokých Tatrách bol ocenený dvomi Pamätnými medailami SNP. Matica slovenská mu udelila Medailu Ľudovíta V. Riznera. Je prvým čestným členom Spišského dejepisného spolku, v roku 2000 sa stal prvým laureátom Ceny mesta Vysoké Tatry za celoživotné dielo a v roku 2005 prvým laureátom ''Ceny MUDr. Mikuláša Szontágha'' za cedloživotné zásluhy o Vysoké Tatry. V roku 2007 bola mu odovzdaná ako prvému zahraničnému  Slovákovi poľská literárna cena  ''Nagroda Literacka im. Waldislawa Krygowsiego'' za rok 2005. V roku 2011 bol ocenený za celoživotné dielo Cenou predsedu Prešovského samosprávneho kraja. Ivan Bohuš je nositeľom Zlatého a Čestného odznaku Horskej služby a laureátom, vyznamenania Za zásluhy Horskej služby.
Upolíny u Kamenice
Ochrana
Predmetom ochrany sú slatinné a vlhké pichliačové lúky s výskytom mnohých ohrozených rastlinných druhov, zvlášť vŕby čučoriedkovitej (Salix myrtilloides), ktorá sa tu vyskytuje na jednom z dvoch známych miest v Česku.
Kýčera
Kýčera môže byť:
François-Marie Raoult
François-Marie Raoult (* 10. máj 1830, Fournes-en-Weppes, Francúzsko – † 1. apríl 1901, Grenoble) bol francúzsky chemik. Zaoberal sa predovšetkým fyzikálnou chémiou, konkrétne teóriou roztokov. Odvodil zákon, ktorý opisuje tlakové pomery vo viaczložkových sústavách.
Premenlivé dopravné značenie
thumb|right|Premenné dopravné značenie v [[Spojené štáty|USA]] Premenné dopravné značenie je elektronický druh dopravného značenia, ktorý sa používa v cestnej doprave za účelom informovania vodičov o aktuálnej dopravnej situácii. V mestách býva často umiestnené pri podzemných a nadzemných parkoviskách, mimo nich zvykne premenlivé dopravné značenie informovať o obchádzkových trasách, dočasnom znížení maximálnej povolenej rýchlostí, či aktuálnych poveternostných podmienkach.
Jozef I. (Svätá rímska ríša)
Jozef I. Habsburský (* 26. júl 1678, Viedeň – † 17. apríl 1711, Viedeň) bol rakúsky arcivojvoda, rímskonemecký cisár (od r. 1705; korunovácia sa konala r. 1690), český a uhorský kráľ z rodu Habsburgovcov, najstarší syn cisára Leopolda I. a jeho tretej manželky Eleonóry Magdalény Falcko-Neuburskej.
Otcov následník
Už od narodenia bol predurčený za otcovho následníka a Leopold mu preto ešte počas života zaistil nástupníctvo v monarchii i na cisárskom tróne. Uhorská korunovácia deväťročného Jozefa sa konala 9. decembra 1687, ako jedenásťročný bol 24. januára 1690 zvolený a o dva dni neskôr korunovaný v Augsburgu za rímskeho kráľa. Jeho česká korunovácia sa naopak nikdy neuskutočnila.
Inteligentný a schopný mladík prešiel náročnou výchovou budúceho panovníka, vyznačoval sa predovšetkým jazykovým nadaním (ovládal sedem rečí) a záujmom o hudbu, ktorú podľa vzoru svojho otca i komponoval. Za tienistú stránku jeho života bol považovaný značný záujem o ženy, ktorý prejavoval od svojej mladosti. Aféry a škandály vyplývajúce z jeho vzťahu čerili pokojné ovzdušie viedenského dvora, kde v Leopoldovej dobe vládla mravopočestná atmosféra. Veľké nádeje boli kladené v tomto smere do Jozefovho sobáša s Amáliou Vilhelmínou (konal sa 24. februára 1699). Mali spolu dcéru Máriu Jozefu Habsburskú (1699 – 1757). Sobášom s Augustom III. Saským sa najskôr stala manželkou saského kniežaťa a neskôr aj poľskou kráľovnou. Mária Jozefa mala ešte dvoch mladších súrodencov: brata Leopolda Jozefa (17001701) a sestru Máriu Amáliu (17011756). Jozef neostal svojej žene verný a pravdepodobne ju po niekoľkých rokoch manželstva dokonca nakazil pohlavnou chorobou, v dôsledku ktorej ostala neplodná.
Hospodárske dedičstvo
V roku 1705 zomrel cisár Leopold I. a Jozefovi sa otvorila cesta k samostatnej vláde. Smer, ktorým sa táto vláda bude uberať, naznačovali ešte za otcovho života jeho reformné postoje a konflikty s otcovými osvedčenými štátnikmi.
Hospodárska situácia krajín monarchie nebola priaznivá. V dôsledku dlhodobých vojen vzrastalo daňové zaťaženie poddaných, čo spôsobovalo nespokojnosť širokých más obyvateľstva. Na panovníckom dvore vládla byrokracia, neporiadky, úplatkárstvo a protekcionárstvo.
Dvadsaťsedemročný Jozef bol však už schopným vladárom odhodlaným k radikálnym opatreniam. Obklopil sa pragmatickými politikmi a diplomatmi, s pomocou ktorých sa usiloval o správu a finančné reformy monarchie a o upevnenie svojho postavenia ako cisára rímskonemeckej ríše. Už krátko po nástupe na trón uskutočnil viaceré zmeny. Posilňoval úlohu centrálne riadenej štátnej byrokracie. Reformy začali i v oblasti berného systému.
Vojnové konflikty
Jozef sa ako zdatný politik prejavil aj ako nadaný vojvodca. Ešte v roku 1702 viedol armádu pri obliehaní pevnosti Landau v Nemecku, kde osvedčil svoje vojvodcovské schopnosti.
Po svojom otcovi zdedil otvorený vojnový konflikt, vojnu o španielske dedičstvo. Habsburská monarchia v nej spolu s Anglickom, Nizozemskom a ďalšími štátmi bojovala proti Francúzsku v snahe presadiť Jozefovho mladšieho brata Karola na španielsky trón.
Okrem tejto vojny, v ktorej monarchia zaznamenala (predovšetkým zásluhou anglických spojencov a vojenských schopností Jozefovho vynikajúceho vojvodcu Eugena Savojského) rad úspechov (porážka vojsk francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. a jeho spojencov v bitke pri Malplaquete v r. 1709), musel sa Jozef vyrovnať i s tlakom švédskeho kráľa Karola XII. a s povstaním vojsk Františka II. Rákociho v Uhorsku, ktoré 12. mája 1703 vpadli na Slovensko.
Zo strany švédskeho kráľa, ktorý r. 1706 vpadol do Sliezska a neskôr do Saska, hrozilo nebezpečenstvo, že sa spojí proti Jozefovi s Francúzskom. Jozef I. uzavrel tzv. altranstädtskú konvenciu, na základe ktorej sa Karol XII. vzdal za značné ústupky účasti na západoeurópskom mocenskom boji. Rovnako v Uhorsku, kde ho v júni 1707 vzbúrenecký snem (tzv. onódsky) zosadil z trónu, podarilo sa Jozefovi I. získať prevahu a rozvinúť mierové rokovania, na základe ktorých stavovské hnutie začalo upadať.
Jozef sa obrátil s výzvou na obyvateľov Uhorska, sľúbil amnestiu a splnenie všetkých oprávnených požiadaviek. Časť šľachty a duchovenstvo podporili Jozefa I., no František II. Rákoci a mnohí ďalší pokračovali v odboji, v ktorom chceli pre Uhorsko vybojovať samostatnosť. Nanovo vzplanuli boje, v ktorých však kráľovské vojská získali po bitke pri Trenčíne v roku 1708 prevahu. Po ďalších porážkach povstanie strácalo svojich prívržencov a upadalo. 1. mája 1711 kapitulovali zvyšky kuruckej armády pri Satu Mare (Szatmár), kde bol tiež podpísaný Satmársky mier, ktorý zabezpečoval Habsburgovcom vládu nad Uhorskom.
Koniec života
Nedožil sa však konečného vyriešenia situácie ani vo vojne o španielske dedičstvo, pretože neočakávane zomrel vo veku necelých 33 rokov. Jeho smrťou sa prerušil i reformný proces, ktorý v habsburskej monarchii musel počkať až na vládu Jozefovej netere Márie Terézie a predovšetkým jeho prasynovca a menovca Jozefa II.
Jozef I. bol po smrti pochovaný v rodovej hrobke Habsburgovcov pod kláštorom viedenských kapucínov.
Rodinné pomery
S manželkou Amáliou Vilhelmínou (* 21. apríl 1673 – † 10. apríl 1742) sa im narodili tri deti:
450 pred Kr.
Udalosti
V Ríme bola vytvorená druhá desaťčlenná komisia pre spísanie zvykového práva (decemviri legibus scribundis). Tvorilo ju päť patricijov a päť plebejcov. Pokračovala v činnosti komisie z roku 451 pred Kr. a jej členovia pridali k prvým desiatim tabuliam ešte ďalšie dve tabule.
Pretože členovia komisie zneužívali svoje postavenie a odmietali ukončiť svoju činnosť v predpísanom termíne, vznikli nepokoje medzi rímskymi plebejcami a činnosť komisie bola násilne skončená.
Skúška ohňom
Skúška ohňom môže byť:
Montmorin
Montmorin môže byť:
Montmorin (Hautes-Alpes)
Montmorin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Montmorin má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Châtillon-Coligny (obec)
Châtillon-Coligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesnak cibuľový
Cesnak cibuľový (iné názvy: cibuľa , cibuľa kuchynská , zriedkavo: cibuľa obyčajná , zriedkavo: cesnak cibuľa ; lat. Allium cepa) je dvojročná rastlina z rodu cesnak (Allium).
Obsahové látky
Cibuľa obsahuje typické látky. Výrazným je typický cukor ramnóza, ktorý dominuje po skonzumovaní silným zápachom vo vetroch.
Ďalšou látkou ktorá je obsiahnutá v stene bunky je síru obsahujúca aminokyselina izoalliin, ktorý sa rozkladá už pri príprave. Ľudia musia pri rezaní cibule "plakať", pretože vo vnútri bunky sa nachádza enzým alliináza, ktorý aminokyselinu isoalliin štiepi medzi inými na dráždivý propanthial-S-Oxid, ktorý po vyparení a prsknutí dráždi sliznicu, v dôsledku čoho oči slzia.
Cibuľa
right|thumb|[[Cibuľa (stonka)|Cibule cesnaku cibuľového sa používajú ako zelenina.]] Jej cibule sa používajú na konzumáciu ako zelenina.
…And Justice for All (album)
…And Justice for All je štvrtý štúdiový album kapely Metallica, vydaný 7. septembra 1988. Je to prvý album, na ktorom sa objavil nový basgitarista Jason Newsted, ako aj prvý album bez pôvodného basgitaristu Cliffa Burtona, kvôli jeho smrti v septembri 1986. Na obale je vpredu rozbitá a zviazaná socha Pani Spravodlivosti, s jednou z váh naplnených dolármi a so slovami '…And Justice for All' (Spravodlivosť pre všetkých) po pravej strane. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 9 miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 17 miliónovú métu.
Dejiny
Ako posledný album veľkej trilógie albumov Metallicy, medzi ktoré patria ešte Ride the Lightning (1984) a Master of Puppets (1986), je toto najväčší hudobný komplex klasických thrash metalových albumov kapely osemdesiatych rokov. Pre veľa fanúšikov a hudobných kritikov je tento album konečný produkt vývoja Metallicy a thrash metalového štýlu. Tak ako na predchádzajúcich albumoch, texty na …And Justice for All rozoberajú politiku a sociálne problémy. Textár James Hetfield je viac priamy vo svojich názoroch ako kedykoľvek predtým, ale aj napriek jeho agresívnemu štýlu spevu, texty sa odvolávajú na priamu konfrontáciu alebo na prosby po revolučnej zmene.
V …And Justice for All pokračuje vývoj štruktúry skladieb tak charakteristických pre thrash metal. Tak, ako na Master of Puppets, skladby na tomto albume sú dlhé a majú mnoho rôznych, jedinečných riffov, čiastočne počas stredných častí skladieb. Produkcia tohto albumu predstavuje dôležitý vývoj v histórií metalu pre svojú jedinečnú atmosféru. Ulrichové kopáky „nedunia“, ale namiesto toho „klikajú“ (zvýšením frekvencie a používaním mince). Použila sa novozélandská 50-centová minca prilepená na kopák a keď naň udrie šľapka, tak vznikne „Metallica click“. Rýchlo sa však poškodzuje blana na bubne. Jedna z najznámejších Hetfieldových a Ulrichových kontroverzií je s basgitaristom Jasonom Newstedom a to, že albumu skoro chýba basgitarový zvuk. Štandardné vysvetlenie je to, že Newsted chýbal pri mixovaní albumu (kde mohol vyjadriť svoj názor) a druhá možnosť je jeho „novosť“ v kapele po tragickej smrti Cliffa Burtona v septembri 1986.
Kapela sa vyjadrila pre svoj klubový magazín SO WHAT!, že by chceli zremixovať celý album lebo bicie a gitary úplne prehlušujú basgitaru. Niektorí ľudia si myslia, že to bolo preto, že Jason Newsted bol nový v kapele a oni ho chceli frustrovať, ale veľa ľudí, medzi nimi aj sám Newsted, sa vyjadrili, že je to kvôli kopírovaniu gitarových liniek basovými.
Album bol nominovaný v roku 1989 na cenu Grammy za najlepšiu Hard Rock/Metalový album ale kontroverzne prehral s albumom Crest of a Knave od Jethro Tull.
„One“ bol prvý hudobný videoklip Metallicy a vyvolal kontroverzné reakcie medzi fanúšikmi, ktorí si vážili postoj kapely proti MTV a iným formám komercializácie metalu.
Keď bol album znovu vydaný po Grammy fiasku, na obale bola nálepka na ktorej stálo "Grammy Winners for Best HardRock/HeavyMetal of 1989" (Víťazi Grammy za Hard Rock/Heavy Metal roku 1989) ale slovo víťazi bolo preškrtnuté a nahradené slovom "LOSERS" (Porazení).
Živé vystúpenia
Štruktúry skladieb na …And Justice for All boli také komplexné, že kapela samotná mala nejaké problémy odohrať presne svoje skladby na koncertoch počas Damaged Justice Tour. Kapela prehlásila, že práve tieto ťažkosti boli hlavný dôvod pre relatívne ľahšie štruktúrovanie skladieb na ich nasledujúcom albume Metallica. Hammett povedal: "Jedného dňa, potom ako sme zahrali 'Justice' a odišli sme z pódia, niekto z nás povedal, 'už nebudeme kurva hrať nikdy tú pesničku'" Napriek tomu, skladba „One“ sa rýchlo stala permanentnou súčasťou na koncertoch odkedy bol vydaný album. „The Frayed Ends of Sanity“ a „To Live is to Die“ sú posledné skladby, ktoré dodnes neboli celé odohraté. Kapela hrala len určité časti počas sól a jamov. Počas turné 2003 – 2004 Madly in Anger with the World Tour, mnoho skladieb z abumu sa začalo znovu objavovať na koncertoch, dokonca bol aj debut „Dyers Eve“.
Zaujímavosti
Japonská verzia albumu obsahuje coververziu skladby „The Prince“ od kapely Diamond Head, ktorá sa hudobne nehodila na album a objavila sa neskôr na albume Garage Inc.
Drevená dedina
Drevená dedina je román Františka Hečka, ktorý bol slovenský básnik, prozaik, redaktor a publicista. Prvýkrát vyšiel román v Matici slovenskej v roku 1951, strán 541. V roku 1952 vyšiel v Matici v druhom opravenom vydaní, strán 580, v ktorom autor uskutočnil minimálne opravy. Tretie vydanie vyšlo vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ v roku 1953, strán 493. Za ním nasledovalo tamže vydanie štvrté 1955, strán 584 a piate 1956 s 568 stranami. Piate vydanie je posledné za autorovho života. Šieste vydanie Drevenej dediny nasledovalo v roku 1974 vo vydavateľstve Pravda, strán 608. Po siedmy raz vyšiel román opäť vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ v roku 1977 ako tretí zväzok Vybraných spisov Františka Hečku. Rukopis románu sa nachádza v archíve Matice slovenskej.
Obsah
V Drevenej dedine sa autor usiluje zachytiť prechod od dediny patriarchálnej a kapitalistickej k dedine socialistickej, ktorá prechádza od primitívnej individuálnej malovýroby k družstevnej veľkovýrobe a spolu s tým premieňa i celý svoj charakter, svoje spoločenské vzťahy, svoj predstavový svet, celé svoje životné zacielenie. Autorovi sa podarilo preniknúť a absorbovať všetky nekonečné podrobnosti tejto zmeny. Téma románu je o združstevňovaní povojnového slovenského vidieka. Dej sa odohráva na Orave, hlavnú tému deja tvoria osudy troch generácií roľníckej rodiny. Dej sa točí hlavne okolo postavy starého Púplavu, ktorý po skončení druhej svetovej vojny začne organizovať nový život v dedine a bojuje za opätovné vybudovanie osady Mrzáčky, ktorú na sklonku vojny vypálili nemeckí vojaci. Kniha má 22 kapitol a končí sa tradične používaným (K o n i e c) v závere.
Skellefteå AIK
Skellefteå AIK je švédsky hokejový klub, účastník najvyššej švédskej súťaže v ľadovom hokeji. Bol založený v roku 1921.
Najlepší strelci
Štatistika 10. najlepších strelcov v histórii klubu.
Stav k 6. marec 2012 Vysvetlivky: Poz = Pozícia; Z = zápasy; G = Góly; A = Asistencie; B = Body; B/Z = Body na zápas
Trinity Bridge
Bol navrhnutý španielskym architektom Santiagom Calatravom a dokončený v roku 1995. Je to jedna z Calatravových raných mostných konštrukcií a jediná dokončená práca v Spojenom kráľovstve. Slávnostné otvorenie prebehlo 25. septembra 1995 za prítomnosti primátorov miest. V roku 2010 prešiel most údržbou, preskúšaním a dostal nový náter.
Observatórium
thumb|Observatórium v obci [[Hohenpeißenberg.]] Observatórium je miesto na pozorovanie pozemských alebo nebeských úkazov.
Observatóriá existujú:
Bitka o Baydhabo
Bitka o Baydhabo (tal. a angl. Baidoa) bola bitka koncom decembra 2006 v rámci Občianskej vojny v Somálsku.
Začala sa 20. decembra 2006 útokom somálskych radikálov, ktorým napomáhali eritrejskí vojaci, ako aj islamisti z iných krajín. Na druhej strane bojovali vojská somálskej vlády s podporou etiópskej armády. Šlo o vyvrcholenie niekoľko mesiacov trvajúcej ofenzívy islamistov. Baidoa bola sídlom vlády, a tak by sa jej dobytím značne posilnilo postavenie radikálov v krajine. Dosiaľ sa im v ich snahách darilo, ale etiópske posily sprevádzané mechanizovanými jednotkami a delostrelectvom rapídne zmenili rovnováhu síl, čo vyústilo v drvivé víťazstvo somálskych a etiópskych vojsk.
20. december 2006
20. decembra došlo k prvým stretom približne juhovýchodne od mesta. Krátko na to islamisti vyhlásili, že dobyli vojenskú základňu Daynuunay. Následne sa ťažisko bojov presunulo na sever k osade Moode Moode (Mode Mode), ktorá bola baštou povstalcov. Tu došlo aj k použitiu ťažkého delostrelectva. Vláda tvrdila, že zabila 71 povstalcov (z toho dvoch zahraničných bojovníkov), a sama stratila troch mužov. Povstalci tvrdili, že zabili siedmich vládnych vojakov.
Ďalšie boje boli hlásené z dedín Iidale(?) (55 južne od Baydhabo), Buulo Jadid ( severne) a Manaas ( juhozápadne). V Iidale bolo spočiatku hlásených len niekoľko mŕtvych vládnych vojakov, no boje boli intenzívne, o čom svedčia aj výpovede svedkov o kolóne vozidiel etiópskej armády smerujúcej k dedine.
Útok na Iidale mal viesť Abú Taha al-Súdán, ktorý sa stal známym po svojej účasti na útokoch proti americkým a izraelským cieľom v Afrike. Delostrelecké ostreľovanie osady si malo vyžiadať podľa oficiálnych správ dvanásť obetí, pričom vláda údajne ukoristila 30 vozidiel nepriateľa. Taktiež vyvrátila informácie o páde Daynuunay, čo potvrdili aj tamojší obyvatelia.
Krátko po začatí bojov sa skupina európskych diplomatov vedená Louisom Michelom pokúsila dohodnúť zastavenie bojov. Obe strany sa dohodli, že sa stretnú v sudánskom Chartúme, no nepadol žiaden záväzný termín.
21. december 2006
Prezident Puntlandu (de facto autonómnej somálskej provincie) Maxamuud Muuse Xirsi (Adde Muse) tvrdil, že povstalci utrpeli v predchádzajúci deň ťažké straty v počte 75 mŕtvych a 125 zranených. K tomu mali prísť o tridsať zničených alebo ukoristených vozidiel.
Boje v okolí Iidale a Daynuunay pokračovali v ešte väčšej intenzite. Obe strany aj napriek ťažkým stratám presúvali na bojisko stále ďalšie posily. Presné údaje o stratách nie sú k dispozícii, no odhady sa pohybujú rádovo v stovkách mŕtvych. Objavovali sa aj nepotvrdené informácie, podľa ktorých mala byť obrana mesta ťažko zasiahnutá útokmi povstalcov, ktorí mali byť v presile 10:1. K tomu mali byť vybavení „modernými zbraňami“ a do boja mali zasiahnuť aj zahraniční bojovníci. Tieto informácie (najmä o pomere síl) sa však považujú za prehnané, aj keď povstalci preukázateľne dostávali zahraničnú pomoc.
22. decembra 2006
V tretí deň bojov došlo k preskupeniu síl a presunutiu bojov na ďalšie miesta. Vládne zdroje hovorili o 700 mŕtvych povstalcoch od začiatku bojov. Povstalci na druhej strane vyhlásili, že zabili 200 vládnych vojakov. Žiaľ, vysoké boli aj počty civilných obetí, ktorých malo byť niekoľko desiatok. Obe strany tvrdili, že postupujú vpred, no prevahu už pravdepodobne začali získavať vládne vojská. Tie mali časť vojsk sústredenú v Safar Noles, odkiaľ spustili útok na mesto Dinsoor.
Etiópske vojská nasadili do boja ďalšie ťažké zbrane. Tie mali mať priamo v Baydhabo 20 tankov T-55, pričom v krajine sa podľa odhadov nachádzalo okolo 50 ťažkých obrnených vozidiel. Okrem toho boli v meste umiestnené aj štyri bojové vrtuľníky Mi-24. Dvadsať tankov sa vydalo smerom k fronte. Kolóna sa neskôr rozdelila na dve smerujúce k Iidale a Daynuunay.
Vláda zverejnila informácie, podľa ktorých mala byť obrana povstaleckého mesta Buurhakaba posilnená o 500 eritrejských vojakov s ťažkou výzbrojou. Útok na Dinsoor vyústil v smrť veľkého počtu nepriateľských bojovníkov. Boli nájdené aj telá zahraničných bojovníkov, z ktorých časť údajne radšej spáchala samovraždu, než ako by mali padnúť do zajatia.
23. decembra 2006
Ťažké boje neustávali, aj keď nedošlo k závažnejším zmenám. Najdôležitejšou udalosťou bolo dobytie Iidale pvostalcami. Tí následne pozvali aj nezávislé médiá, ktorým ukázali telá mŕtvych etiópskych vojakov.
24. decembra 2006
V ďalší deň bojov došlo z oblasti bojov niekoľko rozporuplných informácií o územných ziskoch jednotlivých strán. Veliteľ povstalcov v Buurhakaba Abdulahi Gedow tvrdil, že jeho vojská obsadili mesto Gasarta ležiace len od Baidoa. Na druhej strane vláda tvrdila, že jej vojská sú len tri kilometre od Buurhakaba a sú pripravené na konečný útok. Ďalším úspechom malo byť znovudobytie Iidale, ktoré si údajne vyžiadalo stovku obetí.
Do bojov zasiahlo aj etiópske letectvo, ktoré podniklo sériu náletov po celom Somálsku. Medzi zasiahnuté mestá patrili Dinsoor, Buurhakaba, Bandiiradley, Mudug, Beledweyne či Hiiraan. Útoky ale mali aj nežiaduce účinky. Na webovej stránke povstalcov sa objavili zábery z najväčšieho somálskeho mesta Mogadišo, kde rozzúrený dav protestoval proti leteckým útokom. Údajne sa stovky mužov rozhodli pripojiť k povstalcov v boji proti etiópskym vojskám.
25. decembra 2006
V druhý deň leteckých útokov boli zasiahnuté letiská v Mogadišo a Balli-Doogle. V Mogadišo mal zomrieť prinajmenšom jeden človek, čo ešte viac vyburcovalo miestnych. Zhoršujúca sa bezpečnostná situácia donútila milície posilniť svoju prítomnosť v uliciach mesta.
Aj na fronte sa situácia vyvíjala priaznivejšie pre etiópske vojská. Tie obsadili mestá Beledweyne a Buuloburde. Následne nasmerovali svoj postup na mesto Jowhar, čím vážne ohrozili postavenie povstalcov v ďalších mestách. Spolu s etiópskymi vojskami sa útoku zúčastnil aj somálsky veliteľ Mohamed Omar Habeb (Maxamed Cumar Xabeeb), ktorý chcel obnoviť svoju kontrolu nad mestom.
Ďalším úspechom bolo obkľúčenie miest Dinsoor a Buurhakaba. Pri druhom menovanom meste sa útočiace vojská nachádzali len pár kolimetrov od mesta. Podľa miestnych Dinsoor padol ešte v tento deň (táto informácia sa nedá potvrdiť z nezávislých zdrojov). Vážne problémy spôsobovala skupina bojovníkov okolo skúseného veliteľa Aden Háši Farach (Aaden Xaashi Faarax Ceyroow), ktorý bol veterán z bojov v Afganistane.
26. decembra 2006
V posledný deň bojov sa povstalci húfne stiahli z bojiska. Ustupovali prakticky na všetkých frontoch, čo potvrdil aj ich predstaviteľ Mohamud Ibrahim Sulej. Ich miesto rýchlo zapĺňali vládne a etiópske vojská, ktoré sa nestretávali prakticky so žiadnym odporom. I tak ale došlo k niekoľkým náletom na rôznych miestach fronty.
Po skončení bojov sa medzinárodné spoločenstvo pokúsilo sprostredkovať mierové rozhovory. Dlhodobému vojenskému ťaženiu nebola naklonená ani Etiópia, ktorá odhadovala, že jej vojská sa v krajine zdržia ešte niekoľko týždňov.
Saint-Maurice-sur-Huisne
Saint-Maurice-sur-Huisne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Čuang-c’
Čuang-c’ (,, vlastným menom Čuang Čou, , ; asi * 369 pred Kr.† 286 pred Kr.) bol čínsky filozof.
Saint-Maurice-sur-Huisne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čuang-c’
Bol najvýznamnejším zástancom a propagátorom taoizmu, ktorý v oblasti ontológie vychádzal z rovnakých názorov ako Lao-c’. Čuang-c' však na rozdiel od Lao-c'a neuznáva možnosť prirodzeného usporiadania spoločnosti na základe neustáleho poznávania taa myslením. Čuang-c' individualizuje poznanie taa až do tej miery, že mu ide o subjektívne oddanie sa okolitému dianiu, avšak pri nezaujatosti a bez emócií: ide mu o proces zabúdania (wang), ktorý postupuje od zabúdania rozdielov správneho a nesprávneho až k absolútnemu zabudnutiu celého tohto procesu. Vyvrcholením je vedenie, ktoré prestáva byť vedením.
Majster Čuang sa považuje za najpoetickejšieho zo všetkých čínskych filozofov. Stal sa filozofom maliarov a básnikov.
Saint-Maurice-sur-Huisne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trstená (prítok Kysuce)
Trstená je potok na Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kysuce, má dĺžku 7,7 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Moravsko-sliezskych Beskydách, v podcelku Zadné hory, na južnom svahu vrchu Veľký Polom (1 067,3 m n. m.), v lokalite Na skale, v nadmorskej výške okolo 930 m n. m. Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, vzápätí vstupuje do Turzovskej vrchoviny, do podcelku Kornická brázda, pri osade Kopčisko sa stáča a na krátkom úseku tečie na juh. Sprava priberá prítok spod osady Hromadová a následne sa opäť stáča na juhovýchod. Z pravej strany priberá prítok z lokality Potok, preteká osadou Križkovci, pričom vstupuje do podcelku Predné vrchy a priberá niekoľko krátkych prítokov z oboch strán. Pokračuje cez osadu Mičkové, zľava priberá prítok spod Prielačského vrchu (649,6 m n. m.), preteká osadou Smrečkovci a z pravej strany priberá prítok spod kóty 648,6 m n. m. Tečie ešte osadou Trstená, priberá ľavostranný prítok spod Sihelníka a už v Hornokysuckom podolí, na území obce Raková, ústi v nadmorskej výške okolo 419,5 m n. m. do Kysuce.
1. slovenská národná futbalová liga 1984/1985
1. Slovenská národná futbalová liga 1984/85 bol 16. ročník SNL, najvyššej slovenskej súťaže v Československu. Nováčikmi súťaže boli Plastika Nitra, ktorá vypadli z 1. ligy a víťazi dvoch skupín 2. SNL ZVL Považská Bystrica a LB Spišská Nová Ves. Víťazom s právom postupu do 1. ligy sa stala DAC Poľnohospodár Dunajská Streda, do 2. SNL vypadli Vagónka Poprad,TTS Trenčín a LB Spišská Nová Ves.
Konečná tabuľka
Poznámky:
Súpisky mužstiev
DAC Poľnohospodár Dunajská Streda Ján Veselý (30/0) - Juraj Audi (25/5), Peter Bartoš (20/1), Jozef Csifári (1/0), Ľubomír Čertek (1/0), František Halag (2/0), Ján Hodúr (28/4), Jozef Horváth (26/3), Ladislav Kalmár (26/10), Ján Kapko (13/0), Karol Krištof (30/1), Jozef Krško (19/1), Dušan Leško (14/0), Pavol Leškiv (3/0), Juraj Majoroš (29/10), Peter Michalec (10/0), Pavol Mucha (1/0), Jaroslav Nagy (29/3), Ján Neshyba (20/0), Viliam Sipos (20/0), Ladislav Tóth (29/22) − tréner Karol Pecze, asistent Dušan Abrahám
Plastika Nitra
Ladislav Molnár (24/0), Peter Palúch (7/0) - Augustín Antalík (25/3), Pavol Benčo (2/0), Jozef Blaho (5/0), Dušan Borko (17/6), Jaroslav Dekýš (30/9), František Halás (11/3), Karol Herák (27/0), Michal Hipp (15/0), Kamil Chatrnúch (25/0), Róbert Jež (26/8), Ľubomír Kollár (17/2), Rudolf Kramoliš (11/3), Miloš Lejtrich (13/7), Dušan Liba (26/5), Luboš Mihók (25/5), Maroš Mikuš (4/0), Zoltán Molnár (29/11), Ľubomír Moravčík (24/4), Milan Rimanovský (4/0), Ján Valent (2/0), Branislav Varga (4/0), Juraj Varga (1/0), Attila Vaš (1/0), Alfonz Višňovský (6/0) − tréner Stanislav Jarábek, asistent Ivan Horn
Peter Bartek (2/0), Jozef Gálik (28/0) - Štefan Baroš (5/0), Vladimír Bednár (10/0), Marián Fiantok (17/5), Marcel Chládek (30/19), Jaroslav Kališ (26/5), Emil Kolkus (29/1), Ľuboš Kopines (10/0), Ľubomír Kubiš (1/0), Stanislav Lieskovský (12/1), Peter Majerník (3/0), Marián Martinka (25/3), Vladimír Masár (19/3), Ľubomír Mateašík (1/0), Milan Novák (25/2), Jaroslav Pavlík (24/3), Miroslav Pribila (24/1), Ján Tatiersky (23/1), Dušan Tonkovič (1/0), Jaroslav Vágner (6/0), Július Weibel (27/6), Ján Zajac (23/0) - tréner Štefan Hojsík, asistent Marián Jokel
Slavoj Poľnohospodár Trebišov
Miroslav Andrejko (5/0), Anton Jánoš (17/0), Miroslav Repovský (10/0) - Igor Andrejko (6/0), Andrej Blanár (5/0), Zoltán Breuer (27/0), Stanislav Čech (27/5), Jozef Ďurko (10/1), Róbert Filko (3/0), Peter Furda (7/1), Gabriel Gojdič (25/4), Stanislav Izakovič (1/0), Mikuláš Juhás (12/2), Milan Juhás (24/3), Jozef Kiráľ (1/0), Pavol Kretovič (28/4), Cyril Migaš (27/1), Gabriel Nagy (23/5), Ján Novák (20/5), Vladimír Rusnák (24/2), Jozef Stuň (9/0), Zoltán Szedlák (15/3), Štefan Taššo (2/0), Ladislav Vankovič (25/3), Štefan Voroňák (14/0), Ján Zuzčin (16/1) - tréner Vojtech Malaga, asistent Pavol Kövér
Slovan Agro Levice
Ľubomír Gubík (1/0), Dezider Halmo (24/0), Viliam Kulcsár (7/0) - Ivan Baláž (25/4), Ľubomír Bartovič (25/10), Ľubomír Havran (10/0), Peter Hodúr (20/2), Miroslav Chlpek (23/0), Jozef Chovanec (17/1), Jozef Ivančík (23/4), Štefan Klenko (30/9), Miloš Klinka (24/0), Jozef Krenčan (6/0), Peter Lebocz (3/0), Ján Maslen (27/1), Jozef Pichňa(29/3), Jozef Remeň (26/1), Štefan Slanina (30/6), Ladislav Sokol (5/0), Ladislav Struhárňanský (24/4), Vladimír Želiazka (1/0) - tréner František Skyva), asistent Eugen Černák
Zemplín Vihorlat Michalovce
Milan Palovčák (5/0), Ladislav Zupko (25/0) - Ján Adamčík (1/0), Milan Bakajsa (28/9), Ľubomír Čižmár (14/2), Peter Geroč (27/5) Michal Ihnát (13/0), Vojtech Juraško (24/0), Štefan Kapráľ (4/0), Juraj Kizivat (4/0), Štefan Kondor (25/2), Ľubomír Križ (6/0), Emil Mráz (1/0), Miroslav Paško (24/0), Jozef Porvaz (20/5), Anton Sabo (6/0), Pavol Sütö (27/11), Ján Varga (19/0), Michal Varga (30/2), Dušan Varmeďa (11/0), Michal Vasil (22/0), Ján Zátorský (14/3), Jozef Žarnay (29/12) - tréner Štefan Nadzam, asistent Štefan Potoma
Slovenský hodváb Senica
František Jurkovič (21/0), Jozef Žitný (11/0) - Peter Baumgartner (27/3), Štefan Belík (16/1), Vladimír Gerič (24/4), Jaroslav Hutta (17/2), Miroslav Jakubovič (28/0), Ferdinand Jurkovič (6/0), Emil Krajčík (21/2), Branislav Kubica (3/0), Miloš Malárik (27/6), Pavol Mockovčin (3/0), Miloš Malárik (24/3), Vladimír Planka (3/0), Miroslav Reha (29/2), Jozef Ružička (8/0), Marián Rybanský (27/8), Štefan Sadloň (24/10), Jaroslav Šarmír (14/1), Jozef Uhlár (26/2), Jozef Vanek (25/0), Milan Zíšek (24/1) - tréner Fridrich Hutta, asistent Alojz Polakovič
Baník Prievidza
Gumárne 1. mája Púchov
Marián Chovanec (9/0), Milan Šatka (23/0), Zdeno Vavarítek (2/0) - Jozef Bielík (24/0), Pavol Burdej (29/5), Peter Fraštík (5/0), Daniel Hyžák (27/7), Vladimír Hýll (13/10), Jaroslav Chovanec (25/1), Vladimír Kavecký (24/2), Ladislav Kučera (17/1), Miroslav Kvaššay (1/0), Peter Luhový (23/6), Jozef Moriš (21/0), Jozef Pavlis (27/0), Miroslav Škripec (25/2), Miroslav Štefánek (7/0), Štefan Tománek (26/4), Štefan Vanák (20/0), Stanislav Višňovský (8/0), Jaroslav Vojtek (6/0), Václav Vojtek (15/3), Marián Zelinka (11/1) - tréner Jozef Jozefovič, asistent Štefan Tománek
Spartak ZŤS Dubnica nad Váhom
Bohuš Murárik (30/0) - Ľudovít Baďura (28/6), Ján Barkóci (30/9), Štefan Černík (8/0), Peter Gergely (27/4), Jozef Hamáček (9/4), Jozef Hatnančík (19/0), Jozef Juriga (1/0), Ján Kriško (30/4), Štefan Kunštár (25/6), Marián Levko (1/0), Peter Lonc (23/3), Ladislav Mackura (28/1), Marián Mecele (18/1), Milan Meliš (3/0), Jozef Norocký (7/0), Ján Otáhel (1/0), Jozef Szigeti (2/0), Pavol Šajben (1/0), Jaroslav Štefanec (12/0), Milan Štefánik (15/0), Tibor Štefánik (23/0), Ľubomír Višňa (12/1), Štefan Zábojník (30/0) - tréner Vojtech Didi, asistent Silvester Kuzma
Milan Hazucha (7/0), Viliam Rendko (24/0), Ján Staník (2/0) - Vladimír Ančic (17/0), Milan Bielik (16/0), Jozef Brňák (5/0), Ján Grňa (30/2), Jozef Huťka (29/7), Marián Chovan (11/0), Ján Korček (2/0), Ľubomír Kunert (24/6), Igor Lavrenčík (19/3), Marián Lavrenčík (19/1), Milan Macho (26/0), Ladislav Machovič (1/0), Gustáv Ondrejčík (29/0), Viktor Patyka (13/0), Jozef Plazák (18/0), Ľudovít Puvák (29/5), Milan Senaj (5/0), Emil Sýkora (16/3), Ivan Šefčík (15/1), Ladislav Topercer (16/0), Dušan Török (1/0), Miroslav Vereš (1/0), Jozef Žofaj (10/2) - tréner Anton Rychtarík, asistent František Karkó
ZŤS Košice
Vagónka Poprad
Bernard Kolba (4/0), Milan Mikuláško (17/0), Miroslav Užík (10/0) - Štefan Bača (15/0), Martin Benko (8/0), František Budaj (12/2), Ľubomír Dzura (8/1), Jaroslav Fedorišin (13/0), Ján Chmúra (25/0), Marián Janas (12/0), Juraj Janičina (19/1), Juraj Kšenzakovič (22/4), Vladimír Lajčák (5/0), Ľubomír Lavko (26/1), Vladimír Michalička (20/0), Stanislav Michlík (18/4), František Molitoris (17/0), František Rams (18/3) Miroslav Regec (26/0), Jozef Sobota (29/6), Július Šimon (6/0), Vladimír Šimonovič (19/3), Ľubomír Šoltés (2/0), František Záleš (2/0), Daniel Zaťko (17/0), Ján Žemba (3/1) - tréner Emil Kunert, asistent Vladislav Balasko
Vladimír Figura (12/0), Vladimír Kišša (19/0) - Milan Albrecht (23/1), Ivan Bilský (24/2), Miroslav Brezovský (27/0), Juraj Doležal (13/1), Jaroslav Dvorský (23/0), Milan Ferančík (2/0), Daniel Filus (14/2), Libor Janiš (25/0), Miloš Jonis (9/1), Jaroslav Jurkovič (26/10), Ján Kapko (14/0), Ján Kozárec (14/1), Ľuboš Kulich (28/4), Peter Lipták (3/0), Stanislav Marcinát (1/0), Marián Opačitý (24/3), Jozef Ország (2/0), Tibor Plichta (13/0), Ľuboš Raček (6/0), Štefan Raušlo (9/0), Miroslav Smolka (24/0), Jozef Šmitala (10/0), Jaroslav Ťažký (15/5) - tréner Michal Vičan (v priebehu jesennej časti Vojtech Masný, asistent Vojtech Masný (od jari Pavol Fako)
Lokomotíva Bane Spišská Nová Ves
Ladislav Belan (11/0), Ľubomír Mišenda (4/0), Miroslav Užík (15/0) - Ján Bajtoš ml. (18/1), Ján Bajtoš st. (16/1), Milan Bartko (27/9), Peter Danko (24/3), Jozef Fabian (24/5), Rudolf Hudáček (2/0), Vladimír Iláš (22/0), Jaroslav Jakubec (20/0), Radoslav Király (20/3), Vladimír Kišš (20/0), Miroslav Kostelník (2/0), Peter Kozák (1/0), Miloš Lačný (30/0), Vladimír Michalko (1/0), Pavol Milčák (23/0), Pavol Polák (8/2), Stanislav Sokolský (29/2), Cyril Sopkovič (5/0), Štefan Staroň (26/2), Jozef Staško (20/0), Peter Škabla (9/0) - tréner Anton Švajlen, asistent Peter Danko
Martin Filko
Mgr. Ing. Martin Filko, PhD., MSc. (* 11. november 1980, Nižná, Česko-Slovensko – † 28. marec 2016, Bratislava) bol slovenský ekonóm, aktívny vo verejnej politike. V druhej vláde Roberta Fica zastával funkciu hlavného ekonóma Ministerstva financií SR a riaditeľa Inštitútu finančnej politiky.
V novembri 2006 uverejnil časopis Trend jeho článok Bieda slovenskej ekonómie, v ktorom kritizoval kvalitu slovenského ekonomického vzdelávania (najmä Ekonomickej univerzity v Bratislave), vedy a verejnej diskusie.
Inicioval vznik skupinového blogu Radostná veda, ktorý vo februári 2008 poukázal na plagiátorstvo na Ekonomickej univerzite v Bratislave.
V rokoch 20082010 bol poradcom ministra financií SR Jána Počiatka, kedy zrealizoval zníženie cien liekov na Slovensku ich porovnávaním so zahraničím. Neskôr bol poradcom premiérky Ivety Radičovej.
Kýčera (prítok Bielej Oravy)
Kýčera je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Bielej Oravy, meria 5,8 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v geomorfologickom celku Podbeskydská vrchovina na južnom svahu vrchu Nižná Poperačka (1 036,1 m n. m.) v nadmorskej výške cca 980 m n. m.
Montrond
Montrond môže byť:
Letné olympijské hry 1988
300px|náhľad|Zapálenie olympijského ohňa v Soule 1988 '''XXIV. letné olympijské hry''' sa konali od 17. septembra do 2. októbra 1988 v Soule, v Kórejskej republike.
Soul získal právo usporiadať olympiádu v roku 1981, keď v hlasovaní vyhral nad jediným protikandidátom, japonským mestom Nagoja. Rozhodnutie bolo brané ako kontroverzné, nakoľko v danej dobe bol v Kórejskej republike nedemokratický režim.
Česko-slovenskí športovci
Na olympiáde sa darilo v česko-slovenskej výprave hlavne slovenským športovcov, ktorí získali 2 zlaté (Miloslav Mečíř, Jozef Pribilinec) a dve bronzové medaily (Miloslav Mečíř a Jozef Lohyňa).
Châtillon-le-Roi
Châtillon-le-Roi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozdiel množín
thumb|Rozdiel množín A a B zobrazený pomocou [[Vennov diagram|Vennovho diagramu]]
V matematike sa ako rozdiel dvoch množín označuje množina obsahujúca všetky prvky, ktoré sa nachádzajú v prvej z týchto množín a nenachádzajú sa v druhej z množín. Rozdiel množín A a B sa označuje symbolom A - B, prípadne A \ B.
Rozdiel nie je komutatívny, ani asociatívny.
Adámiho ulica
Adámiho ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves.
Ulica vznikla v roku 1986 a je pomenovaná podľa Pavla Adámiho (1739 – 1814), slovenského veterinára a zoológa. Novackého ulica a Hodálova ulica sú na ňu kolmé.
Saint-Michel-des-Andaines
Saint-Michel-des-Andaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Odpočívadlo (cesta)
thumb|Veľké odpočívadlo v Nemecku Odpočívadlo je priestor ležiaci pri cestných komunikáciách využívaný na odpočinok a občerstvenie vodičov, či doplnenie pohonných hmôt do vozidla.
V zásade sa odpočívadlá delia na malé a veľké - malé obsahujú odstavnú plochu, sociálne zariadenia, prípadne občerstvovacie služby. Veľké odpočívadlá majú navyše vybudovanú čerpaciu stanicu pohonných hmôt, ale súčasťou môže byť i reštaurácia či motel.
Ikarus 283
right|thumb|Ikarus 283 v [[Jekaterinburg|Jekaterinburgu]] right|thumb|Predný článok autobusu po demontáži
Odpočívadlo (cesta)
Nemecko a Rakúsko
V týchto krajinách existuje o niečo zložitejšia kategorizácia odpočívadiel. Najväčšie diaľničné odpočívadlá sa označujú pojmom Autobahnraststätte a obsahujú okrem parkovacích plôch i telefónne automaty, reštauráciu, motel, či nákupné centrum. O čosi menšiu škálu služieb majú aj odpočívadlá označované ako Rasthof, resp. Autohof. Takéto odpočívadlá sa budujú pravidelne každých 60 až 80 kilometrov.
Najmenšie odpočívadlá obsahujúce menšie parkovacie plochy, sociálne zariadenia či piknikové stoly sa označujú slovom Parkplatz, resp. Rastplatz a sú budované každých 20 až 30 kilometrov.
Ikarus 283
Ikarus 283 je typ maďarského mestského kĺbového autobusu. Vyrábala ho spoločnosť Ikarus do roku 1997.
Ikarus 283 bol jednou z variánt rady „200“, ktorá zahŕňala všetky možné varianty mestských, linkových, zájazdových a zvláštnych verzií. Pre radu 200 bolo charakteristické predné okno delené zvislo hliníkovou lištou na dve časti. Neskoršie verzie mali jednodielne čelné sklo. Vozidlo je kĺbové, s podpodlahovým motorom, umiestneným v prednej časti medzi nápravami. Konštrukcia a koncepcia vychádzala z predchodcu Ikarus 180, ktorý sa do Česko-Slovenska nedovážal. Motor bol vyrábaný v licencii Rába-MAN. Od Ikarusu 280 sa líšil 4 pármi dvojkrídlych dverí.
Výskyt
Ikarusy sa dodávali do všetkých krajín RVHP, teda ich bolo možné vidieť takmer v polovici sveta. Nezanedbateľný bol aj export do kapitalistických krajín. V Česku tieto autobusy ukončili prevádzku v Prahe v roku 1999 a v Brne v roku 2001, posledná jazda v Česku sa uskutočnila vo februári 2007 v meste Tábor. Väčšinou ich nahradili modernejšie a výkonnejšie kĺbové autobusy Karosa.