cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Druhá svetová vojna
Skrytý (domáci) front
Vo viacerých krajinách prebiehali tiež zbierky peňazí, za ktoré sa zabezpečovala pomoc postihnutým vojnou, alebo sa dokonca nakupovali tanky či lietadlá.
Materiálne škody a obete vojny
Druhá svetová vojna celkom zmazala rozdiely medzi zázemím a frontom. Najväčší vplyv na to malo masové nasadenie letectva, ktoré bombardovalo nie len nepriateľské továrne, ale aj domovy robotníkov ktorí v nich pracovali. Rovnako podstatné bolo aj bezohľadné správanie sa armád k civilistom na nepriateľskom území, ktoré bolo podporované z národnostného, rasového alebo triedneho hľadiska. Už prvé dni vojny priniesli útrapy kobercového bombardovania miest ako bola Varšava, Rotterdam či Londýn. Bombardovanie hlbokého zázemia však nemalo inak dostatočne vysoký účinok na vojenské úsilie jednotlivých strán. Za čiastočne úspešné možno považovať napádanie vojenského priemyslu. Jednotlivé krajiny sa proti tomu bránili po svojom. Výroba sa buď rozptýlila, premiestnila hlbšie za front, mimo dosahu nepriateľského letectva, alebo sa premiestnila do lepšie chránených podzemných priestorov.
Vojny sa zúčastnilo 61 štátov (ich obyvateľstvo tvorilo 80 % svetovej populácie). Vojna zasiahla všetky kontinenty s výnimkou Antarktídy a Južnej Ameriky. Priamo sa však bojovalo hlavne v Európe, Severnej Afrike, Atlantiku, Oceánii, Južnej a Juhovýchodnej Ázii. Vojenské operácie zasiahli územie 40 štátov. V armádach bojujúcich krajín slúžilo dovedna 110 miliónov ľudí. Suma celkových výdavkov na vojnu predstavovala 4 trilióny amerických dolárov. Celkové obete sa odhadujú na v rozmedzí od 50 do 62 miliónov, čo boli 2,5 % vtedajšej svetovej populácie. 37 miliónov z nich boli civilisti, zvyšnú menšiu časť tvorili padlí vojaci. Spojenci stratili 51 miliónov osôb, krajiny Osi naproti tomu 11 miliónov (straty krajín, ktoré prešli na stranu Spojencov sú zarátané medzi spojenecké straty).
thumb|vľavo|[[Hamburg po náletoch v roku 1943]] Celkovo najväčšie straty utrpel Sovietsky zväz, ktorý stratil najmenej 26 miliónov občanov (do tohto počtu ZSSR započítali aj obete stalinského teroru na vlastných občanoch a občanoch obsadených území, ktoré sa po roku 1945 stali súčasťou ZSSR ). Asi 17 miliónov z nich boli civilisti. Celkovo prišla krajina o viac než 13 % obyvateľstva. Pri dovtedy najtvrdších bojoch aké boli zaznamenané, bolo iba v ZSSR vyše 100 miest a 70 000 dedín zrovnaných so zemou alebo veľmi ťažko poškodených či vypálených (časť zničených obcí majú na svedomí ustupujúci sovieti, ktorí postupovali podľa Stalinových príkazov). Bez prístrešia zostalo 25 miliónov sovietskych občanov. Materiálne škody predstavovali 2600 miliárd rubľov. Spomedzi sovietskych zväzových republík utrpeli najväčšie straty Pobaltské krajiny a Bielorusko. V týchto krajinách zahynula počas vojny približne 1/4 ich predvojnovej populácie. V percentuálnom prepočte ľudských strát dopadlo horšie ako ZSSR len Poľsko, ktoré stratilo 5,6 milióna obyvateľov, čo predstavovalo viac než 16 % obyvateľov krajiny. Spojené štáty stratili 418 000 vojakov. Veľká Británia stratila 450 400 obyvateľov, väčšina z nich boli vojaci. V Juhoslávii prišlo o život v dôsledku vojny asi 1 milión obyvateľov. Viac než polovica z nich boli civilisti. Francúzsko stratilo 562 000 obyvateľov, viac než polovica boli civilisti. Odhady strát Číny hovoria o 10 miliónoch, z troch štvrtín civilistov.
Nemecko ako jeden z hlavných agresorov prišlo asi o 7,5 milióna občanov, tri štvrtiny z nich boli vojaci. Veľa Nemcov však prišlo o život pri následných deportáciách z krajín východnej a strednej Európy. Asi pol milióna až milión zahynul neskôr v sovietskom zajatí. Japonsko stratilo 2,6 milióna obyvateľov. V Taliansku zahynulo počas vojny asi 450 000 ľudí, dve tretiny z nich boli vojaci. Rumunsko, ktorého vojaci boli najprv nasadení Nemcami na východnom fronte vo viacerých ťažkých bitkách, no v neskoršej fáze sa pripojilo k Spojencom a podieľalo sa na oslobodzovaní strednej Európy, stratilo 841 000 obyvateľov, prevažne vojakov.
Obete druhej svetovej vojny na území Česko-Slovenska
Druhá svetová vojna zanechala citeľné straty na životoch aj v Česko-Slovensku. Podľa údajov z Vojenského historického ústavu predstavovali celkové straty na životoch asi 350 000 až 360 000 obyvateľov. Z toho v koncentračných táboroch zahynulo približne 235 000 osôb, z toho asi 149 000 židovského pôvodu. V Česku to bolo asi 78 000 a na Slovensku 71 000 osôb. Celkovo však prešlo koncentračnými tábormi asi 350 000 osôb. Neskoršia dokumentácia uvádza pre Česko 92 000 deportovaných (z toho 79 000 mŕtvych), zo Slovenska bolo deportovaných 109 000 ľudí. Pri stanných právach bolo bez súdov popravených 10 000 osôb. Počet padlých príslušníkov vojenských a partizánskych jednotiek predstavuje asi 12 000 osôb. Pri leteckých náletoch zahynulo 7000 osôb. Bezprostredne po skončení vojny zahynulo na následky prežitého utrpenia asi 95 000 osôb. Počas vojny bolo umučených a zavraždených asi 15 000 detí, prevažne židovského pôvodu, ale aj z vypálených obcí. Nacistický vpád na Slovensko si vyžiadal viac ako 10 000 obetí, v Pražskom povstaní padlo asi 1600 bojovníkov. Na nútené práce do Nemecka a do nacistami okupovaných krajín bolo nasadených asi 500 000 osôb z bývalého Česko-Slovenska. (Zo Slovenska to boli najmä vojaci dvoch odzbrojených východoslovenských divízií a zaistení obyvatelia vypálených obcí). Pri represáliách a prenasledovaní partizánov bolo čiastočne alebo úplne vypálených 90 obcí v Česku a na Slovensku.
Masové vraždy a holokaust
Na sklonku vojny boli v rôznych oblastiach Európy obsadenej nacistami odhalené koncentračné a vyvražďovacie tábory a mnohé iné zariadenia, kde museli pre Nacistov pracovať vojnoví zajatci, politickí väzni či rasovo prenasledovaní. Podmienky v nich boli zväčša otrasné. Väčšina väzňov zomierala od celkového vyčerpania z dlhodobej namáhavej práce, nedostatku potravín a kvôli zlému a krutému zaobchádzaniu. Tí, ktorých uznali nevhodných na manuálnu prácu, boli bez súdu masovo popravovaní, zastrelení, alebo likvidovaní v plynových komorách. Mŕtvym pred spopolnením vybíjali zlaté zuby. Získané prostriedky boli použité buď na osobné obohatenie samotných nacistov, alebo na financovanie vojnovej mašinérie. Osobné veci väzňov sa konfiškovali. Najväčšiu skupinu zlikvidovaných tvorili Židia, ktorí podľa Norimberského súdu tvorili vyše polovicu z asi 11 miliónov zavraždených. Celkovo, v dôsledku nacistického teroru, zahynulo 56 miliónov Židov. Ďalšími, ktorých sa rozhodli nacisti zlikvidovať boli obyvatelia východoeurópskych krajín, najmä Slovania, žijúci v okupovaných krajinách hlavne v ZSSR, Česku, Poľsku a Juhoslávii; ale aj osoby sociálne, národnostne či politicky neprijateľní pre nacistický režim. Išlo o duševne postihnutých, homosexuálov, Rómov či politických a duchovných nepriateľov ako komunisti, či predstavitelia odporu a demokracie v okupovaných krajinách. Najväčší nacistický vyhladzovací komplex pri Osvienčime, oslobodili sovietske vojská na sklonku vojny 27. januára 1945. V celom komplexe bolo podľa odhadov zavraždených okolo 1,1 milióna ľudí, ich popol bol rozsypaný po okolitej krajine.
Nacisti podnikli mnoho útokov voči civilnému obyvateľstvu, najmä v oblastiach, kde prebiehala intenzívna partizánska vojna. V krajinách, kde prevažovalo slovanské obyvateľstvo ako bolo Poľsko, Juhoslávia, Česko-Slovensko, či západné oblasti ZSSR viedli utláčateľskú politiku, ktorá viedla k zbytočnej smrti tisícov civilistov od hladu, či v dôsledku krutého zaobchádzania. Podobnú brutálnu politiku viedlo Cisárske Japonsko počas vpádu do Číny, ale aj Sovietsky zväz pri obsadzovaní Pobaltských republík a vtedajšej východnej časti Poľska.
Vojnoví zajatci
náhľad|vpravo|Pochodujúci zástup sovietskych zajatcov na východnom fronte v lete 1941 Počas vojny v rokoch 1939 – 1945 sa do nepriateľského zajatia dostalo podľa niektorých odhadov celkovo až 35 miliónov osôb, z ktorých asi 5 miliónov zahynulo. Z hlavných účastníkov vojny 2 krajiny nepodpísali Haagske konvencie z roku 1899 a 1907 vymedzujúce práva vojnových zajatcov, boli to Japonsko a Sovietsky zväz. Medzinárodné dohovory mali zaručovať aby bolo o zajatcov postarané podobne ako o vlastných vojakov, mali však byť internovaní, mali dovolené viesť korešpondenciu s rodinou a smeli ich navštevovať pracovníci Červeného kríža. Na východnom fronte a pacifickom bojisku boli nepriateľskí ranení bežne ponechávaní svojmu osudu alebo rovno zastrelení. Branie zajatcov bolo miestami náhodné a často k nemu dochádzalo iba na výslovný rozkaz veliteľa. Zlé zaobchádzanie so zajatcami však nespôsobovala iba samotná zločinná politika, či nedodržiavanie medzinárodných dohovorov jednotlivými štátmi, ale aj objektívne príčiny. Viaceré bojujúce strany mali v niektorých fázach vojny problémy napríklad aj pre to, že ich internačné zariadenia neboli pripravené na prijatie obrovského množstva zajatcov. Niektoré krajiny, napr. Sovietsky zväz, mali počas vojny problémy so zásobovaním a nedokázali sa dostatočne postarať ani o vlastné jednotky.
Celkom iná situácia bola na východnom fronte. Sovietsky zväz konal na územiach obsadených podľa paktu Ribbentrop-Molotov v duchu stalinskej politiky, v priebehu roku 1940 tak napríklad došlo k masovým vraždám poľských zajatcov v Katyni. Po vpáde Nemecka do ZSSR dochádzalo k zločinom na oboch stranách, Sovietski vojnoví zajatci však boli vystavení brutálnemu správaniu Nemcov v dovtedy nevídanej miere. Z 45,3 miliónov sa konca vojny nedočkalo 2,8 – 3,6 milióna. Hlavnou príčinou bola zločinná politika nacistických politických a vojenských špičiek, ktoré vedome zapríčinili veľkú úmrtnosť zajatcov (až 57,5 %) najmä z ideologických a rasových príčin. Sovietski zajatci boli okrem nútenej práce, hladu a chorôb vystavení aj lekárskym či vojenským experimentom rôzneho druhu (pokusy s infikáciou smrteľných chorôb, testovanie jedovatých látok atď.). Vystavenie hladu a neľudské zaobchádzanie v zajatackých táboroch zároveň postavilo týchto zajatcov pred morálnu a existenčnú dilemu – smrť hladom alebo kolaborácia s nacistami. Veľké množstvo sovietskych zajatcov bolo rôznymi spôsobmi prinútených spolupracovať s nacistami, za čo boli po oslobodení tvrdo potrestaní sovietskymi orgánmi. Zlé zaobchádzanie so sovietskymi zajatcami potom bolo zároveň jednou z príčin toho, že repatriácia zajatých Nemcov a Rakúšanov sa začala až v roku 1947 a poslední z 2,6 až 3,5 milióna nemeckých vojnových zajatcov boli prepustení zo sovietskych pracovných táborov až po Stalinovej smrti v roku 1953. Sovietske zajatie neprežilo asi 474 967 až 1 milión nemeckých a rakúskych zajatcov (úmrtnosť 18 až 30 %).
Japonsko bolo rovnako známe pre zlé zaobchádzanie so zajatcami. Podmienky v jeho zajateckých táboroch boli výrazne závislé na správaní jednotlivých veliteľov. Japonci používali zajatcov nielen na nútenú prácu alebo zvrátené pokusy, v Číne využívali zajatcov ako živé terče pri výcviku útoku s bodákom. Úmrtnosť Spojeneckých zajatcov v japonských táboroch dosahovala 27 %.
Utečenci
náhľad|vpravo|Deportácie Sudetských Nemcov z Česko-Nemeckého pohraničia V máji a júni 1945 prebiehali v celej Európe veľké presuny obyvateľstva. Bývalí nacistickí väzni zo všetkých okupovaných krajín sa často po rokoch mohli vrátiť domov. No naopak i nemecké obyvateľstvo bolo vyháňané a vysťahovávané z oblastí, v ktorých žilo stovky rokov. Pri týchto deportáciách sa víťazné mocnosti dopustili mnohých zločinov.
Stalin si v tej dobe dal obzvlášť záležať na likvidácii a zaistení nepohodlných osôb. Podľa dohôd so západnými spojencami boli do ZSSR vrátení všetci jeho občania, ktorých na západe zaevidovali medzi utečencami. Niektorí z nich boli skutoční zločinci, či zradcovia, ktorí zapredali vlastnú krajinu a snažili sa zachrániť na západe. Veľa z nich však boli nevinní ľudia, ktorých okolnosti prinútili postaviť sa na nesprávnu stranu. Väčšina z nich bola odsúdená na mnohoročné nútené práce, niektorých popravili. Stalinova chorobná nedôvera však postihla aj dôstojníkov a vojakov Červenej armády, ktorí sa „nakazili západným kapitalizmom“. Tisíce z tých, ktorí priniesli slobodu podstatnej časti Európy, vyznamenaných Hrdinov Sovietskeho zväzu ale aj obyčajných frontových vojakov, či tých čo prežili peklo nemeckých koncentrákov, tak onedlho čakali nútené práce pre zmenu v Sovietskom zväze. Stalin sa rovnako rozhodol potrestať niektoré národy, ktoré upodozrieval z pomoci nacistom. Boli to najmä Čečeni a Krymskí Tatári. Státisíce z nich boli násilne deportovaní na Sibír, odkiaľ sa mohli vrátiť až po Stalinovej smrti.
Potrestanie vojnových zločinov
thumb|vpravo|[[Hermann Göring, Rudolf Hess, Joachim von Ribbentrop a Wilhelm Keitel (sediaci v prvom rade zľava doprava na lavici obžalovaných)]]
Na území viacerých oslobodených krajín, vzali do rúk dočasnú vládu predstavitelia odboja. Tí často veľmi rýchlo súdili a popravovali zradcov a kolaborantov. Masové deportácie obyvateľstva sa stali bežným prvkom politiky a pôsobili spolu s vojnovými útrapami na celkový pokles právnej kultúry a vedomia spoločnosti. V krajinách východnej a strednej Európy vytvorili živnú pôdu pre rozmach novej „červenej“ totality.
Už v máji sa víťazné mocnosti v Londýne dohodli o tom, že budú súdiť vysokých nacistických predstaviteľov a nacizmus ako taký. 21. novembra 1945 sa začal v Norimbergu proces s nemeckými vojnovými zločincami. Medzi najvýznamnejších z nich patrili Göring, von Ribbentrop, Keitel či Kaltenbrunner. Význam procesu nespočíval v pomste a potrestaní zvyšných predstaviteľov nacizmu, ktorých sa podarilo Spojencom chytiť. Počas procesu sa podarilo podrobne zdokumentovať množstvo svedectiev o nacistických zločinoch, najmä rozsiahlom vyvražďovaní a etnických čistkách, a vytvoriť základ pre ich dôkladnejšie budúce prešetrenie. Vznikol tiež precedens do budúcna, že vedenie útočnej vojny je zločinom, ktoré nemôžu ostatné krajiny tolerovať. Zločiny nariadili, organizovali a vykonávali jednotlivci, ktorí sa nemôžu skrývať za svojich nadriadených alebo ospravedlňovať tým, že si plnili štátne povinnosti. Došlo tiež k odsúdeniu nacistickej strany a viacerých represívnych zložiek, hlavne Gestapa, SD a SS, ktoré boli vyhlásené za zločinecké organizácie. Po porážke Japonska nasledoval podobný proces s japonskými predstaviteľmi, označovaný ako Tokijský proces.
Víťazi a porazení
Okrem iných geograficko-politických zmien, ktoré boli spojené najmä so zmenou hraníc Poľska, ktoré sa posunuli viac na západ. Východné Prusko bolo rozdelené medzi Sovietsky zväz a Poľsko. V Tichomorí získali Spojené štáty kontrolu nad viacerými ostrovmi. Podobne ZSSR obsadilo časť Kurilských ostrovov, jeho hranice sa posunuli až k Severnej Kórei. Česko-Slovensko bolo nútené prenechať Sovietskemu zväzu Zakarpatskú Ukrajinu. Oficiálne sa tak stalo podľa dohody z 29. júla 1945 podpísanej v Moskve. Boli obnovené hranice ZSSR, z roku 1940, čo zahrnovalo okupáciu Litvy, Lotyšska, Estónska, Moldavska ako aj oblastí, ktoré predtým patrili Poľsku.
Nové technológie
Mnohé technológie, ktoré sa objavili alebo boli vyvinuté cez druhú svetovú vojnu sú dnes celkom bežné. Vojna prispela k vývoju nových zbraní a druhotne sa tieto technológie alebo ich súčasti dali využiť aj v civilnej sfére. Rozšírenie antibiotík prispelo k zníženiu úmrtnosti ranených a chorých vojakov. Vojna priniesla celkom nové typy zbraní ako sú: útočné pušky, balistické rakety, atómová bomba, riadené strely, raketové delostrelectvo atď. Mnohé iné vynálezy našli uplatnenie aj v civilnej sfére: laser, radar, helikoptéra, raketové, prúdové a turbovrtuľové motory, zariadenia pre nočné videnie, počítače, optické vlákna, elektronika, nové kovové zliatiny, plasty alebo penicilín. Mnohé technické vynálezy nacistického Nemecka, ktoré mohli oddialiť koniec vojny, prišli príliš neskoro, alebo neboli dokončené. Medzi tzv. Hitlerove "superzbrane" patrili napríklad prúdové lietadlá He 162, Me 262 a Ar 234, raketové lietadlo Me 163, strely s plochou dráhou letu tzv. V-1 a prvé balistické rakety V-2.
Studená vojna
Pre udržanie mieru sa Spojenci rozhodli vytvoriť Organizáciu spojených národov, ktorá začala oficiálne existovať 24. októbra 1945.
Napriek tomu, že bol Sovietsky zväz zoslabnutý vojnou, ktorá na jeho území spôsobila veľké škody, cítil sa Stalin silný ako nikdy predtým. Po skončení bojov tak mohol začať realizovať svoj plán na ovládnutie krajín vo svojej sfére vplyvu, na ktorej sa predtým dohodol so svojimi západnými spojencami. Začalo vychádzať najavo, že ani strašná vojna Stalina nezmenila, dočasné zlepšovanie vzťahov so západom sa stalo minulosťou. Arogantná činnosť komunistických organizácií v Sovietskym zväzom ovládaných krajinách pomaly ale isto smerovala k potláčaniu demokratických prúdov a nastoleniu diktatúr „Stalinského typu“. Odcudzeniu a dištancovaniu sa západných Spojencov od Sovietskeho zväzu už jasne nasvedčoval prejav Winstona Churchilla v USA z 5. marca 1946 a na to nasledujúci Stalinov prejav o týždeň neskôr. Svet isto spel k bipolarizmu a Studenej vojne.
Kulak
thumb|Sovietsky propagandistický plagát „Vyženieme kulakov z [[Kolchoz|kolchozu“ zosmiešňujúco vyobrazujúci vrstvu kulakov ako nebezpečný spoločenský element.]] Kulak (🇷🇺 = päsť) pôvodne ruský zriedka používaný pejoratívny výraz pre dedinského úžerníka. Počas vlády boľševikov propagandistické označenie pre stredných až bohatých roľníkov. V roku 1914 tvorili asi 10 - 15 % ruských roľníkov, v období tzv. Novej ekonomickej politiky (tzv. NEP) ich význam ešte vzrástol. Sovietsky režim však pri prenasledovaní nepriateľov neuplatňoval žiadne oficiálne vymedzené hranice definujúce stredných a bohatých roľníkov.
Stalin v roku 1929, resp. na základe vyjadrenia CK VKP(b) z 30. januára 1930, nariadil vykonať počas kolektivizácie poľnohospodárstva „likvidáciu kulakov ako triedy“ v rámci procesu tzv. raskulačivania, resp. rozkulačenia / dekulakizácie. Vo vybraných regiónoch sa mal počet kulakov znížiť na 3 - 5 %. V praxi im bola odobratá všetka pôda, boli deportovaní, časť z nich v rámci oblastí a krajov, v ktorých žila, ďalší aj do odľahlých častí krajiny, zväčša na Sibír a do Kazachstanu. Iní boli v zinscenovaných procesoch odsúdení na nútené práce v gulagoch. Niektoré, väčšinou náhodné prípady boli exemplárne riešené popravami zastrelením. Odhaduje sa, že takto bolo zlikvidovaných viac ako 5 miliónov roľníkov, okrem iného aj v dôsledku hladomoru. Ten mal viacero príčin, bol jednak výsledkom štátom organizovaného a tvrdo dodržiavaného odoberania úrody z kolchozov a jej predajom do zahraničia, čo malo neraz za následok chýbanie osiva na ďalší rok. Ale aj neochoty roľníkov dbať a starať sa riadne o produkciu v novom systéme, ktorý ich okradol o majetok. Výsledkom bol natoľko rozsiahly rozvrat a prepad poľnohospodárskej výroby v ZSSR, že sa z neho sovietske poľnohospodárstvo už nikdy nespamätalo.
V Česko-Slovensku
Slovo kulak bolo prevzaté a používané aj česko-slovenskými komunistami v rámci násilnej kolektivizácie poľnohospodárstva v Česko-Slovensku v 50. rokoch 20. storočia, ako označenie roľníkov s výmerou najprv nad 20, potom 15 ha a 12 ha (po znárodnení aj s menšou rozlohou). V slovenčine má slovo kulak jednoznačne pejoratívny význam. Ak bol niekto označený ako kulak, rozumie sa tým nepriateľský a zlovoľný, štátne záujmy poškodzujúci sedliak. Pri likvidácii podnikania mali komunisti jednoduchý a jednoznačný cieľ, ale u poľnohospodárov bola táto úloha komplikovanejšia. Bolo nutné nepriateľa nájsť, pomenovať a zničiť ho. Kulak bol ekvivalent pre triedneho nepriateľa. Kto sa nepodriadil diktátu strany, diktátu politicky uvedomelých, bol ociachovaný a zbavený práv a majetku.
Jedným zo spôsobov likvidácie kulakov bolo navýšiť im kontingenty tak, aby ich nemohli splniť, a potom ich obžalovať zo sabotáže, „zatajovania pôdy“ či „skrývania úrody“.
Fiori musicali
thumb|Frescobaldi - Fiori musicali, titulná strana Fiori musicali (celý názov Fiori musicali di diverse composizioni, toccate, kirie, canzoni, capricci e recercari in partitura a quattro, utili per sonatori ; dosl. Hudobné kvety (z) rôznych skladieb, toccaty, Kyrie, piesne, capriccia a ricercary s partitúrou vo štvorici, užitočné pre hudobníkov) je zbierka liturgickej organovej hudby od Girolama Frescobaldiho, prvýkrát publikovaná v roku 1635 v Benátkach. Zbierka obsahuje 46 skladieb zoskupených do troch omší (Missa della Domenica, Missa degli Apostoli, Missa della Madonna) a dve svetské capriccia (Capriccio sopra la Girolmeta, čo je 5 variácií na známu ľudovú pieseň a Bergamasca, čo je tanec so šiestimi variáciami s náučným účelom).
Celková štruktúra omšovej časti zbierky je nasledovná:
1086 Nata
1086 Nata je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavili Sergej Ivanovič Beľavskij a N. Ivanov 25. augusta 1927.
Boutes (syn Teleóna)
Boutes (iné názvy: Bútes, Bútés, Butes,, ) je v gréckej mytológii syn Teleóna z Atén a jeho manželky Zeuxippy, dcéry riečneho boha Éridana.
Boutes sa pripojil k výprave Argonautov, ktorí sa vypravili pre zlaté rúno do ďalekej Kolchidy. Počas dlhej cesty prežili mnoho dobrodružstiev, medzi nimi dlhý pobyt na ostrove Lémnos, kde ženy vedené kráľovnou Hypsipylou zavraždili svojich mužov a potom s radosťou privítali Argonautov. Po ďalšej plavbe oslobodili Finea od Harpyí a podarilo sa im preplávať aj medzi zrážajúcimi sa skalami Symplegád, ktoré strážili vstup do Bosporu. V Kolchide sa im napokon pomocou kúziel Médeie podarilo získať zlaté rúno.
Na spiatočnej ceste šťastlivo preplávali medzi Skyllou a Charybdou a následne ich počas plavby začal lákať do záhuby spev Sirén, ktoré sa snažil prevýšiť svojim hlasom Orfeus, aby Argonautov zachránil. Nakoniec sa z celej posádky iba Boutes nechal zlákať ich spevom a skočil do mora.
Podľa niektorých antických autorov ho však zachránila bohyňa Afrodita a preniesla ho do sicílskeho Lilybaióna, kde sa usadil. Boutes sa potom stal kráľom a Afrodita mu porodila syna Eryka.
NGC 3603
NGC 3603 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. marca 1834. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,1. Pod toto označenie spadá aj vizuálne veľmi slabá hviezdotvorná oblasť. Centrálna hviezdokopa s priemerom asi 17 ly obsahuje tisícky hviezd pravdepodobne len jeden či dva milióny rokov starých a omnoho hmotnejších než Slnko.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bačkov
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bačkov v okrese Trebišov.
I Want Out
„I Want Out“ je skladba nemeckej power metalovej skupiny Helloween, z ich albumu Keeper of the Seven Keys, Pt. 2. Skladba bola vydaná ako singel v októbri 1988.
Châtel-Guyon
Châtel-Guyon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
I Want Out
Napísal ju Kai Hansen, ktorý v rozhovore povedal, že ide o narážku na to, že naozaj chce skupinu opustiť. Hudobne je skladba rozpoznateľná svojím úvodom a vysoko posadeným hlasom Michaela Kiskeho v refréne. Skladba je tiež ovplyvnené punkom (predovšetkým rebelský text), na rozdiel od ostatných skladieb skupiny Helloween.
Skladba je jednou z ich najznámejších skladieb skupiny Helloween, ktorá je často hraná na koncertoch skupiny a tiež na koncertoch skupiny Gamma Ray Kaia Hansena a skupiny Unisonic Michaela Kiskeho. Medzi interpretov, ktorí vytvorili coververzie tejto skladby patria HammerFall, Sonata Arctica, Avalanch a Skylark.
Châtel-Guyon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Churban
Churban (hebr. חורבן) je dosl. skaza, zničenie; špecificky vo vzťahu k zničeniu Jeruzalemského chrámu. Termínom churban sa označujú dve veľké katastrofy židovských náboženských a národných dejín, známe ako Churban bajit rišon (Zničenie prvého Chrámu) roku 586 pred Kr. a Churban bajit šeni (Zničenie druhého Chrámu) roku 70 po Kr. Podľa tradície došlo k obidvom nešťastiam 9. dňa židovského mesiaca av.
Niektorí židovskí myslitelia týmto termínom označujú aj skazu európskych židovských komunít počas druhej svetovej vojny (holokaust), iní takéto spojenie odmietajú.
Parma FC
Parma Football Club (pôvodne Parma Associazione Calcio) je taliansky futbalový klub so sídlom v Parme, Emilia-Romagna. Svoje domáce zápasy hrá klub na štadióne Stadio Ennio Tardini.
Číslovka
Číslovka alebo numerále (plurál numeráliá) je ohybný slovný druh, ktorý vyjadruje počet, množstvo alebo poradie. Z gramatického hľadiska ide o komplexný slovný druh, v ktorom sa s istými obmedzeniami uplatňujú gramatické kategórie: podstatné mená, prídavné mená a príslovky a ktorý môže vystupovať vo funkcii všetkých vetných členov.
Z hľadiska určitosti ich možno deliť na :
Vo vetných členoch sa číslovky neurčujú.
NGC 3604
NGC 3604 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. decembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Okres Karlove Vary
Okres Karlove Vary je okres v Karlovarskom kraji. Jeho sídlom je mesto Karlove Vary. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 117 783 a hustota zaľudnenia je 77 obyvateľov na. V okrese Karlovy Vary je 53 obcí, z toho 14 miest. V okrese sa nachádza 1 vojenský obvod, Vojenský obvod Hradiště.
Fate
Fate (z angl. osud) môže byť:
Hominizácia
Hominizácia je proces poľudšťovania, t. j. formovania rodu Homo. Začal sa v období treťohôr u hominoidov a bol dovŕšený vývojom jednotlivých druhov rodu Homo v období paleolitu.
1. hokejová liga SR 2007/2008
Hrací plán
Každý mal odohrať v Základnej časti 44 kôl. Družstvá boli rozčlenené podľa geografickej polohy do skupiny západ (Považská Bystrica, Ružinov, Senica, Trnava, Piešťany, Nové Zámky, Topoľčany, Prievidza) a východ (Trebišov, Spišská Nová Ves, Detva, Ružomberok, Bardejov, Banská Bystrica, Dolný Kubín, Prešov). S družstvami vo svojej skupine sa mali stretnúť stretnú 4x (2x doma, 2x vonku), s družstvami z druhej 2x (1x doma, 1x vonku). V priebehu súťaže však bolo družstvo Ružomberka zo súťaže vylúčené a tak tímy odohrali len 42 kôl. ZOK 1. hokejovej ligy v zmysle poriadku SZĽH rozhodlo o bodovom zvýhodnení družstiev zaradených geograficky do skupiny východ a to: za 1/2 Základnej časti (22. kôl) pripočítaním 3 bodov a za 2/2 Základnej časti (44. kôl) 3 bodmi.
Základná časť
Družstvo HK 21 - SM Ružomberok bolo zo súťaže 2007/2008 vylúčené a je považované za družstvo zostupujúce 1. hokejovej ligy.
Nachodka (mesto)
Nachodka je prístavné mesto v Prímorskom kraji v Rusku. Mesto bolo založené v roku 1941. Má 173 500 obyvateľov (2005).
Ede Agost Hudák
Ede Agost Hudák (známy aj ako Eduard Augustín Hudák = Ede Ágoston Hudák) – (* 22. december 1822, Košice, Slovensko, vtedy Rakúske cisárstvo – 25. máj 1902, Gelnica, Slovensko, vtedy Rakúsko-Uhorsko) – málo známy učiteľ a entomológ – lepidopterológ, ktorý má význam hlavne ako regionálny autor výskumu výskytu motýľov v okolí Gelnice.
Biografia
Hudák Ede Agost sa narodil 22. decembra 1822 v Košiciach v rodine Ondreja Hudáka a jeho manželky Márie rodenej Krenisovej. Po skončení základnej školy študoval na evanjelickom kolégiu v Prešove. Pôsobil spočiatku ako vychovávateľ v maďarskom Debrecéne (Debrecín) a v Bratislave. Neskôr v rokoch 1847 – 1881 pracoval ako učiteľ na dievčenskej škole v Gelnici a potom od roku 1881 ukončil svoje pôsobenie v školstve a pracoval ako riaditeľ šporiteľne v Gelnici (Gölnitzbánya). Bol tiež autorom niektorých nemeckých učebníc pre ľudové školy. Ede Agost Hudák zomrel 25. mája 1902 v Gelnici v okrese Spišská Nová Ves.
Entomologické aktivity
Počas svojho života sa zaoberal zberom, výskumom a faunistikou motýľov (Lepidoptera). Zozbieral významnú regionálnu zbierku motýľov okolia Gelnice. Výsledky svojich výskumov publikoval v časopisoch Rovartani lapok a Entomologische Nachrichten. Celkove zistil asi 512 druhov motýľov zo skupiny Macrolepidoptera. Okrem okolia Gelnice prevádzal svoje zbery tiež na Spiši. Pre našu – slovenskú entomológiu majú význam hlavne jeho práce, ako napr.: „Adatok Gölniczbánya vidékének lepkefaunájához“ a „Gölniczbányai lepkék“, ktoré pojednávajú o výskume motýľov v okolí Gelnice. Jeho zbierka hmyzu (motýle z územia Slovenska a čiastočne z palearktickej oblasti) v počte asi 3276 kusov a 1377 druhov je uložená v Podtatranskom múzeu v Poprade.
Alchmund z Derby
thumb|238px|Alchmundov sarkofág v Derby Museum and Art Gallery Alchmund z Derby (písané aj Ealhmund, Alhmund či Alkmund) bol syn northumbrijského kráľa Alhreda z Northumbrie.
Potom, čo strávil dvadsať rokov v exile medzi Piktami, kam sa dostal následkom northumbrijských dynastických sporov, sa vrátil s armádou späť. Avšak neskôr, okolo roku 800, bol zabitý. Okolnosti jeho smrti nie sú známe, ale údajne za jeho smrť niesol zodpovednosť kráľ Eardwulf z Northumbrie. Navyše bola jeho smrť považovaná za mučenícku a Alchmund bol následne považovaný za svätého.
Jeho sviatok je 19. marca.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Černochov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Černochov v okrese Trebišov.
Saint-Jean-de-Muzols
Saint-Jean-de-Muzols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Jean-de-Muzols má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Dobra (powiat łobeski)
Dobra je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat łobeski v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 312 obyvateľov (30.6.2007).
Drhovice
Drhovice je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 206 obyvateľov, z toho 103 mužov a 103 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 41,3 roka, ženy 42,9 roka).
NGC 3605
NGC 3605 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
1087 Arabis
1087 Arabis je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil K. Reinmuth 2. septembra 1927.
Prírodný park Hostýnské vrchy
Prírodný park Hostýnské vrchy sa nachádza na území okresov Vsetín a Kroměříž v oblasti vonkajších západných Karpát o rozlohe 98 km². Bol zriadený 29. júna 1989 ako oblasť pokoja a v roku 1995 bola vyhlásená ako prírodný park. Nachádzajú sa tu enklávy bukových a jedľobukových lesov, na pastvinách a prameniskách sa vyskytujú niektoré vzácne druhy rastlín. Predovšetkým druhy z čeľade Orchidaceae.
Okres Žďár nad Sázavou
Okres Žďár nad Sázavou je okres v kraji Vysočina. Jeho sídlom je mesto Žďár nad Sázavou. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 119 159 a hustota zaľudnenia je 75 obyvateľov na. V okrese Žďár nad Sázavou je 174 obcí, z toho 6 miest a 12 mestečiek.
Ksar (druh sídla)
thumb|Ruiny ksaru [[Timimoun, Alžírsko]] Ksar (z [al-kasr] zámok, pevnosť, pl.  [al-ksúr]; berber. ighrem alebo aghrem, pl. ighrman) je v berberskej, alebo všeobecne severoafrickej architektúre opevnená dedina, ktorú tvorí prepojený systém obytných a skladovacích priestorov. Ksary sa často budovali na vyvýšených miestach a slúžili usadenému obyvateľstvu na ochranu pred útokmi kočovných kmeňov. V strede ksaru býva ústredná citadela pána alebo náčelníka zvaná kasba.
Ksar v prenesenom význame môže označovať hradbami obohnanú obytnú štvrť okolo mediny (napríklad vo Feze, Maroko), citadelu (Tanger, Tunis) alebo celú medinu (Alžír).
Počas berberskej nadvlády na Pyrenejskom polostrove preniklo slovo ksar / kasr do španielčiny ako alkazár, kde označuje centrálny palác, alebo pevnosť v meste.
Žltá rieka
Žltá rieka (- slovenský normovaný názov) alebo Chuang-che (,  – Chuang che) je rieka na východe Číny, s dĺžkou druhý najdlhší tok tejto krajiny. Povodie má rozlohu. Názov Žltá rieka, po prvýkrát doložený pred dvoma tisícročiami v období dynastie Chan, výstižne charakterizuje sfarbenie rieky spôsobené unášanou zeminou. Stredné a dolné povodie Žltej rieky je kolískou čínskej civilizácie.
Priebeh toku
Žltá rieka začína svoj tok v provincii Čching-chaj na Tibetskej náhornej plošine v nadmorskej výške pod horou Jagra Dagze na severnom úbočí pohoria Bajan Char (východná časť horského pásma Kchun-lun). Na hornom toku pretína kotlinu Odon Tala a preteká veľkými jazerami Ngoring a Gyaring. Na tomto úseku dosahuje priemerného spádu 10 ‰ a kľukatí sa tiesňavami medzi juhovýchodnými výbežkami Kchun-lunu a Nanyšanu, pričom vytvára kaskády a vodopády. Nad Lan-čou je zadržaná priehradou Liou-ťia-sia (1968) a výrazne zmnožuje svoj prietok o vody riek Tchao a Chuang a opúšťa hory ako veľká horská rieka s búrlivým tokom. Stáča sa k severu a vytvára mohutný oblúk. Najprv tečie na sever po západnom okraji pustej plošiny Ordos, potom na východ cez rovinu Che-tao a nakoniec za Pao-tchou späť na juh cez planinu Löss, ktorou silno eroduje, keď sa prediera až niekoľko sto metrov mocnými sprašovými vrstvami. Striedajú sa tu hlboké úzke údolia a ich rozšírenie. V mieste priliehavo zvanom Chu-kchou alebo Hrdlo kanvice (壶口, Húkǒu) vytvára pôsobivé kaskády. Tok sa tu medzi skalami zužuje z 500 na necelých a prepadá sa vodopádom o  nižšie. V týchto polopúštnych a stepných úsekoch, ktoré sú dlhé približne sa vodnosť rieky zvyšuje len nevýznamne a na severe, kde sa voda využíva na zavlažovanie a stráca priesakmi dokonca klesá. Na strednom toku je spád v priemere 0,74 ‰. Prijíma Wu-ding-che, Wej-che a Fen-che, ktoré tiež obsahujú mnoho nánosov a majú žltú farbu. Pri Tchung-kuane, kde prijíma rieku Wej a obracia sa o 90° k východu, preteká v pohorí Šan-sia údolím San-men-sia (Tri brány (三门峡 Sānménxiá)) s mohutnou priehradou rovnakého mena (1960), nasleduje nová priehrada Siao-lang-ti (2000). Posledných preteká Veľkou čínskou rovinou, kde míňa starobylé mesto Luo-jang, od Čeng-čou a Kchaj-fengu potom pozvoľna (spád dolného toku činí 0,12 ‰) tečie šírou náplavovou rovinou k severovýchodu skrz mesto Ťi-nan a vylieva sa mohutnou deltou do zálivu Po-chaj.
Najväčšími prítokmi rieky sú: Paj-che (白河), Čierna rieka (黑河), Chuang šuej (湟水), Cu-li-che (祖厉河), Čching-šuej-che (清水河), Ta-chej-che (大黑河), Kchu-jie-che(窟野河), Wu-ting-che (无定河), Fen-che (汾河), Wej-che (渭河), Luo-che (洛河), Čchin-che (沁河), Ta-wen-che (大汶河)
Zmeny priebehu dolného toku a ústia
V plochej krajine dolného toku zmenila po pretrhnutí hrádzí rieka za posledných 4000 rokov približne dvadsaťkrát dramaticky svoj beh, pričom sedem povodní malo katastrofálne dôsledky. V najstarších dobách do roku 602 pred Kr. tiekla od dnešného Čeng-čou pozdĺž východného úpätia hôr takmer k severu. Potom menila svoj tok v rokoch 11, 893, 1048 a 1194, kedy prebiehala zhruba v dnešnom smere, ale o niečo severnejšie. Výrazné zmeny nastali v rokoch 1289 a 1324, kedy Žltá rieka obrátila od Kchaj-fengu svoj tok k juhovýchodu a spolu s riekou Chuaj sa vlievala do mora južne od Šantungského polostrova. Od roku 1853 tečie v dnešnom koryte okrem krátkeho obdobia rokov 1938 až 1947, kedy v dôsledku vyhodení hrádzí do vzduchu počas vojny vtekala do mora južne od Šantungského polostrova.
Vodný režim
Zdrojom vody sú prevažne dažďové zrážky a v horskej časti povodia aj snehové. Hoci nie je Žltá rieka o veľa kratšia ako Jang-c’-ťiang, vodnosťou sa jej zďaleka rovnať nemôže. Príčina tkvie v tom, že veľká časť z rozľahlého povodia Žltej rieky pripadá na oblasti neoplývajúce zrážkami. Prietok Žltej rieky je dosť nepravidelný, pri ústí sa pohybuje okolo 1 500 až 2 000 m³/s. Postupne pozdĺž toku činí pri Lan-čou /s, pri Pao-tchou /s a pri Le-kchou /s. Najvyšších vodných stavov dosahuje v júli a v auguste v období monzúnov. Maximálny prietok na dolnom toku dosahuje v priebehu bežného roka /s a pri katastrofálnych povodniach až /s. Ročný odtok činí. Počas povodní stúpa hladina v tiesňavách o 10 až a na rovinách o 4 až. V zime má rieka vody najmenej a zamŕza na strednom toku na 2 až 3 mesiace a na dolnom toku na 2 až 3 týždne. V súčasnosti (2010) kvôli nedostatku vody rieka obvykle v lete vysychá 800 kilometrov pred ústím do mora. Výnimočným fenoménom, ktorý dal rieke meno je však vysoký obsah častíc zeminy unášaných vodou. Priemerný obsah plavenín činí /m³, čo je zďaleka najviac zo všetkých svetových riek. Nárazovito pritom tieto hodnoty môžu dosiahnuť až /m³! Každým rokom tak rieka premiestni 1,5 miliardy ton materiálu. Z tohto množstva približne tri štvrtiny odplávajú do Pochajského zálivu, ktorý sa tak rok od roku zmenšuje o. Zvyšná jedna štvrtina plavenín sa ukladá na dolnom toku, kde jednak zanáša priehrady, a za druhé každým rokom zvyšuje úroveň ričneho dna o niekoľko centimetrov. Dôsledkom je, že rieka zovretá v priebehu storočí navyšovanými ochrannými hrádzami, tečie 3 až nad úrovňou okolitej krajiny. Hrádze vysoké 5 až dosahujú vrátane prítokov dĺžky.
Povodne
Pokiaľ dôjde k jej vytrhnutiu sa z hrádzí, škody na ľudských životoch a majetku sú obrovské. Napríklad povodne v rokoch 1887 a 1931 si každá vyžiadala cez milión obetí, čo ich činí najhoršími živelnými pohromami v moderných dejinách ľudstva. Za čínsko-japonskej vojny dalo roku 1938 kuomintangské vedenie v zúfalom pokuse o zastavenie japonského postupu vyhodiť hrádze do vzduchu. Výsledkom bolo vtedy cez pol milióna mŕtvych.
Využitie
Využíva sa vo veľkej miere na zavlažovanie na rovine Che-tchao a na dolnom toku. Vodná doprava je možná v dĺžke predovšetkým vo Veľkej čínskej rovine. Na rieke boli vybudované priehradné nádrže s vodnými elektrárňami (San-men-sia, Liou-ťia-sia). Povodie rieky patrí k husto osídleným oblastiam Číny. Na rieke ležia mestá Lan-čou, Jin-čchuan, Pao-tchou, Čeng-čou, Kaj-feng, Ťi-nan. Od polohy pri Žltej rieke odvodzujú svoj názov provincie Che-pej a Che-nan.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bara
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bara v okrese Trebišov.
Ďalekozrakosť
Ďalekozrakosť (odb. hyperopia) je chyba oka, pri ktorej sa lúče svetla usmernené očnou šošovkou zbiehajú až za sietnicou, preto na sietnici nevzniká ostrý obraz. Oko minimálne odchýlky dokáže čiastočne kompenzovať akomodáciou šošovky (zmenou mohutnosti).
Takto postihnutý človek zle vidí blízke predmety, naopak celkom dobre vidí predmety vzdialené. Chyba sa dá napraviť použitím spojnej šošovky (okuliare alebo očné šošovky). Opakom ďalekozrakosti je krátkozrakosť. Chyba sa dá riešiť aj operáciou.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1995
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1995 bola kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1995 v basketbale žien, organizovaná Európskou basketbalovou federáciou (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 27 európskych štátov, ktoré súťažili o 11 miest na záverečný turnaj v piatich skupinách 1. fázy, troch skupinách 2. fázy a dodatkovej kvalifikácii. Nováčikom kvalifikácie bola až dvanástka krajín: Bielorusko, Estónsko, FR Juhoslávia, Gruzínsko, Chorvátsko, Litva, Lotyšsko, Moldavsko, Rusko, Slovinsko, Slovensko a Ukrajina. Kvalifikácia prebiehala od 14. mája 1993 do 14. mája 1995.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a 2 najlepšie družstvá z ME 1993:
1. fáza kvalifikácie
🇵🇹 Viseu
🇷🇴 Arad
🇹🇷 Antalya
2. fáza kvalifikácie
🇱🇹 Vilnius
🇷🇴 Arad
Contigné
Contigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1995
2. fáza kvalifikácie
🇸🇪 Arvika
Dodatková kvalifikácia
🇭🇺 Pécs
Contigné
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dobrzany
Dobrzany je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat stargardzki v rovnomennej gmine. Žije tu 2 404 obyvateľov (30.6.2007).
STS-96
STS-96 bola misia amerického programu raketoplánov, konkrétne stroja Discovery v máji a júni 1999. Bol to 94. štart raketoplánu a 26 rokov stroja Discovery. Hlavným cieľom letu bolo zásobenie Medzinárodnej vesmírnej stanice, v nákladovom priestore raketoplánu bol tiež modul Spacehab. Uskutočnil sa jeden výstup do vesmíu.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Châteldon (obec)
Châteldon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1088 Mitaka
1088 Mitaka je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavil O. Oikawa 17. novembra 1927.
NGC 3606
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Ženská dvojhra na Medibank International 2009
Ženská dvojhra na Medibank International 2009 sa hrala ako súčasť Medibank International Sydney 2009 od 11. januára do 16. januára. Turnajový titul získala Ruska Jelena Dementievová, ktorá vo finále zdolala krajanku Safinovú. Bol to jej 13. titul na okruhu WTA.
Saint-Jean-le-Centenier
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Spojka (jazykoveda)
Spojka alebo konjunkcia je neohybný slovný druh, ktorý vyjadruje syntaktický vzťah medzi vetami v súvetí alebo medzi vetnými členmi v jednoduchej vete. Patria medzi spájacie výrazy, čo je širší pojem zahŕňajúci napríklad aj vzťažné opytovacie zámená (ktorý...) a isté príslovky (kedy...).
Delenie
Delenie 1:
Delenie 2:
Delenie 3:
Podraďovacie spojky (podobne ako iné spájacie výrazy) môžu mať pri sebe v hlavnej vete tzv. t-ový výraz (napr. preto ...(,aby); ...to (,že), ...dovtedy(, kým) ).
Haškovcova Lhota
Haškovcova Lhota je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 70 obyvateľov, z toho 39 mužov a 31 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,3 roka (muži 47,1 roka, ženy 42,9 roka).
Írska libra
Mince:1,2,5,10,20,50 penny, 1 pound
Bankovky:5,10,20,50,100 pounds
€1=0,787564 IEP
Rue de Beaujolais
thumb|Rue de Beaujolais
Rue de Beaujolais je ulica v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode.
Dejiny
Ulica bola otvorená v roku 1784, v rokoch 1797 až 1814 sa nazývala Rue d' Arcole. Začína na Rue de Valois a končí na Rue de Montpensier.
Paul Erdős
Paul Erdős (* 26. marec 1913, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko – †  20. september 1996, Varšava, Poľsko) bol maďarský matematik židovského pôvodu.
Bol jedným z najvýraznejších matematikov 20. storočia. Za svoj život publikoval viac ako 1 500 článkov v oblasti teórie čísiel, kombinatoriky, teórie grafov, teórie množín, konštruktívnej teórie funkcií, teórie pravdepodobnosti a aj v rôznych oblastiach klasickej matematickej analýzy.
Chránená krajinná oblasť Český les
Český les je chránená krajinná oblasť v Plzenskom kraji v Česku.
CHKO Český les má rozlohu, ktoré sú z 80 % pokryté lesom. Zahŕňa najcennejšie územie prihraničného pásu hôr Českého lesa a to od Broumova v okrese Tachov až po Českú Kubicu v okrese Domažlice. Do roku 1990 ležala veľká časť územia CHKO v hraničnom pásme a preto sa v ňom zachovala nedotknutá príroda. CHKO Český les sa skladá z dvoch častí rozdelených diaľnicou D5.
Na rade miest sa zachovali pôvodné cenné bučiny, vzácne rašeliniská s porastmi borovice barinnej či pestré kvetnaté lúky a pastviny. Z chránených živočíchov tu žije ohrozená vydra riečna, tetrov hoľniak, rys ostrovid či bobor eurázijský.
Chuť (zmysel)
Chuť je telesný zmysel, prostredníctvom ktorého niektoré živočíchy vnímajú chemické látky v rozpustenej podobe. Chuť je aj vlastnosť látok vnímaná týmto zmyslom.
Chuť človeka
Rozlišujeme päť základných chutí: sladkú, kyslú, horkú, slanú a umami.
Sladkú vnímame najmä na hrote jazyka, kyslú a slanú po stranách a horkú pri koreni jazyka. /Teória o rozložení vnemu chuti na jazyku je už neplatná/ Cez chuťovú dráhu sa zapojuje aj reflexné vylučovanie slín. Analyzátorom sú chuťové bunky, ktoré vytvárajú chuťové poháriky (caliculi gustatorii) v epiteli ústnej dutiny na jazyku, mäkkom podnebí a v hornej časti hltana a na zadnej strane hrtanovej príchlopky (epiglotis). Oblasť pre príjmanie najčistejších a najintenzívnejších chuťových vnemov – regio gustatoria, je na sliznici jazyka, kde sa nachádzajú ohradené papily/hradené bradavky (papillae valatae) a hubovité papily/bradavky (papillae fungiformes).
Najviac chuťových pohárikov je po stranách, na hrote a pri koreni jazyka. Skladajú sa z dvojakých buniek: chuťových a podporných. Podporné bunky sú v chuťovom poháriku usporiadané ako dieliky pomaranča. Medzi ne sú vsunuté chuťové bunky. Chuťové bunky sú vretenovité s veľkým okrúhlym jadrom. Z povrchu chuťových buniek vybiehajú jemné vlásky do chuťového póru (porus gustatorius). Bazálne časti chuťových buniek vytvárajú vo vnútri chuťových pohárikov synapsie s dendritmi bipolárnych buniek, ktoré sú uložene v ganglione kolienka (ganglion geniculi) a v gangliách IX. a X. hlavového nervu. Chuťová dráha pokračuje do talamu a do kôry laloka.
Arnold Peter Weisz-Kubínčan
Arnold Peter Weisz-Kubínčan (* 3. marec 1898, Ujście, Poľsko – † 1945, pravdepodobne koncentračný tábor Sachsenhausen ) bol slovenský maliar. Jeho diela, z ktorých mnohé boli počas holokaustu zničené, sú považované za jedny z najoriginálnejších výtvarných prejavov v slovenskom medzivojnovom umení.
V rokoch 1913 – 1916 študoval v Budapešti na Umeleckopriemyslenej škole. V roku 1917 musel štúdium prerušiť a narukovať do vojska, o rok neskôr sa mu podarilo pokračovať v štúdiu na Akadémii výtvarných umení v Berlíne. Od roku 1923 žil v Dolnom Kubíne, neskôr v roku 1934 sa presťahoval do Martina.
Arnold Peter Weisz-Kubínčan zomrel v roku 1945 pri prevoze do koncentračného tábora alebo krátko po tomto prevoze.
Železničná trať Bratislava – Břeclav
Železničná trať Bratislava – Kúty – Břeclav (SŽ) (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 110) je elektrifikovaná dvojkoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Bratislavu a českú Břeclav. Trať je súčasťou Paneurópskeho dopravného koridoru č. 4., spájajúceho Drážďany a Istanbul.
História
Už od roku 1848 viedla trať z Bratislavy do Devínskej Novej Vsi, Marcheggu a Gänserndorfu v Rakúsku, kde sa spájala s traťou Viedeň – Břeclav, vybudovanou už v roku 1839. Budovanie trate medzi Bratislavou a Břeclavou prebiehalo až v rokoch 1889 – 1891, kedy bol Železničnou spoločnosťou Moravskej doliny vybudovaný úsek z Devínskej Novej Vsi do Skalice.
Trať bola dokončená vybudovaním úseku Kúty – Brodské – Břeclav v roku 1900, kedy bol dokončený most cez Moravu.
Modernizácia trate
27. januára 2017 Železnice Slovenskej republiky vydali oznámenie o verejnom obstarávaní na modernizáciu v úseku Devínska Nová Ves (mimo)štátna hranica Slovensko/Česko. Zákazka by mala stáť 305 mil. EUR a doba jej realizácia je plánovaná na 38 mesiacov. Modernizácia prebehne medzi Devínskou Novou Vsou a Malackami a medzi Kútmi a štátnou hranicou. Implementácia ERTMS prebehne v celom úseku. Úsek je plánovaný na rýchlosť 200km/h. Modernizácia je najväčšia investícia tretej Ficovej vlády. Väčšia zákazka pre ŽSR bola len modernizácia v okolí Púchova.