cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nouvelle théologie
Postoje
Spočiatku Učiteľský úrad Cirkvi nouvelle théologie ostro kritizoval, pretože v nej videl akúsi novú formu modernizmu.
Druhý vatikánsky koncil (1958 - 1963) prijal za svoje niektoré podnety nouvelle théologie (niektorí predstavitelia nouvelle théologie boli koncilovými teológmi).
Pchu-tung
Pchu-tung (,, dosl. Východný breh Chuang-pchu) je subprovinčný nový obvod v čínskom Šanghaji, ktorý sa nachádza na východnom brehu rieky Chuang-pchu. V minulosti bol Pchu-tung málo rozvinutou poľnohospodárskou oblasťou, ktorú spájali iba trajekty. Počas jeho histórie rýchle vzrástol a dnes vystupuje ako čínske finančné a obchodné centrum. Nachádza sa tu mnoho mrakodrapov, medzi najznámejšie patria Oriental Pearl Tower, Šang-chaj chuan-čchiou ťin-žung čung-sin, Shanghai Tower.
Finolhu
Finolhu je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Analógia (biológia)
Analógia v biológii je termín popisujúci funkčnú zhodu orgánov, ktoré majú rozličnú štruktúru, resp. vývojový pôvod. Typickým príkladom sú krídla vtákov, netopierov a hmyzu. Vyskytuje sa najmä u živočíchov žijúcich v rovnakom prostredí, a je prejavom rôznych evolučných ciest vedúcich k príslušnej funkcii (v uvedenom príklade k schopnosti letu).
Fotometria
Fotometria je odbor optiky, ktorý skúma svetlo z pohľadu jeho pôsobenia na oko. Veličiny, ktoré určujú mieru tohoto pôsobenia na ľudské oko, sa označujú ako fotometrické veličiny.
Medzi fotometrické veličiny radíme napr. svietivosť zdroja, svetelný tok alebo osvetlenie.
Fotometria sa zameriava na viditeľné svetlo. Podobné metódy ako fotometria sa používajú pri štúdiu celého elektromagnetického spektra v rádiometrii. Rádiometria na rozdiel od fotometrie skúma jednotlivé veličiny bez ohľadu na ľudský subjekt.
Na fotometriu možno nazerať aj ako na medicínsky odbor.
Fotometrické veličiny
Základnou fotometrickou jednotkou v sústave SI je jednotka svietivosti kandela. Jej definícia sa v priebehu rokov menila. Pôvodne to bola svietivosť sviečky presne definovaného zloženia. Bolo zložité zachovať rovnaké podmienky horenia (menia sa s nadmorskou výškou, vlhkosťou vzduchu, teplotou, zložením vzduchu, zložením sviečky, ... ). Neskôr bola definovaná ako svietivosť 1/600 000 m² povrchu absolútne čierneho telesa v smere kolmom k tomuto povrchu pri teplote tuhnutia platiny pri normálnom tlaku (1768 °C). Súčasná definícía znie: Kandela je intenzita svetla (svietivosť) v danom smere zo zdroja, ktorý vyžaruje monochromatické žiarenie s frekvenciou 540x10² Hz v tomto smere 1/643 W na jeden steradián.
Všetky definície sú ekvivalentné, kandela podľa súčasnej definície sa dá experimentálne najjednoduchšie reprodukovať.
Mions
Mions je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Polyboia
Polyboia ( - Polyboia) môže byť v gréckej mytológii:
Bazilika svätého Saturnina
V roku 1840 bola vyhlásená za národnú pamiatku.
Dejiny
V bazilike sa nachádza monumentálny organ, ktoré v roku 1888 vybudoval Aristide Cavaillé-Coll. Spolu s Cavaillé-Collovym organom v kostole sv. Sulpicia v Paríži a Saint-Ouen v Rouene tvorí trojicu najcennejších organov vo Francúzsku.
Z hľadiska náboženskej úcty ide o mimoriadne významnú pútnickú baziliku. Sama je starodávnym pútnickým miestom vďaka ostatkom tu zavraždeného sv. Saturnina, ktorý patrí k najuctievanejším svätým Francúzska. Tento význam ešte posilňuje fakt, že je významnou zastávkou pútnikov na pútnickej ceste do Santiaga de Compostela.
Pútnické miesto
thumb|Hlavná francúzsko-španielska vetva svätojakubskej cesty Toulouse je pútnickým miestom už od 3. storočia, kedy tu bol umučený Saturnin z Toulouse, jeden zo siedmich apoštolov, ktorý sv. Fabián vyslal ku Galom obývajúcim dnešné Francúzsko. Nad cieľom pútnikov, hrobom sv. Saturnina, bol už v 4. storočí vybudovaný kostol, ktorý potom na prelome 11. a 12. storočia nahradila dnešná bazilika.
Pútnikov navštevujúcich hrob sv. Saturnina ďalej rozširujú zástupy veriacich, ktorí podnikajú púť do Santiaga de Compostely, lebo Toulouse je významnou zastávkou na hlavnej južnej vetve svätojakubskej cesty, spájajúcej Santiago de Compostela s Arles.
NGC 5561
NGC 5561 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 11. mája 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Bohuslav Chropovský
Prof. PhDr. Bohuslav Chropovský, DrSc. (* 9. august 1926, Čataj – 5. máj 2009) bol významný slovenský archeológ.
Študoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, kde neskôr aj pracoval. V rokoch 1970-1990 bol riaditeľom Archeologického ústavu SAV v Nitre. Pôsobil ako prezident Medzinárodnej únie vied prehistorických a protohistorických (UISPP) pri UNESCO. V rokoch 19881991 pôsobil ako generálny sekretár Union Internationale d'Archeologie Slave.
3. januára 2002 mu prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster udelil Pribinov kríž I. triedy za celoživotný vedeckovýskumný prínos v oblasti archeológie.
Heenfaru
Heenfaru je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Polder (nádrž)
náhľad|Suchý polder Čihadla
Polder je vodné dielo slúžiace k protipovodňovej ochrane. Je vytvorené prehradením vodného toku, za hrádzou sa však voda za bežných podmienok buď neakumuluje vôbec (suchá nádrž či suchý polder), alebo je objem nádrže zaplnený jen čiastočne (polosuchá nádrž či polosuchý polder). K akumulácii vody dochádza počas povodní, čím sa transformuje povodňová vlna, ktorá následne pôsobí menšie alebo žiadne škody. V poldri takisto sedimentujú erodované častice a vodné nádrže nižšie na toku sa tak chránia pred zanášaním. Plocha poldru býva poľnohospodársky využívaná, najčastejšie ako trvalý trávnatý porast, môže byť tiež ponechaná ako mokraď.
Jozef Vozár (historik)
PhDr. Jozef Vozár, DrSc. (* 11. november 1926, Nová Baňa, Česko-Slovensko, dnes Slovensko – † 22. marec 2010, Dunajská Lužná) bol slovenský historik a archivár. Zaoberal sa dejinami baníctva, železiarstva, banského práva, banskej administratívy a podobne.
Život
Jozef Vozár sa narodil svojim rodičom Kataríne a Pavlovi ako najmladšie zo šiestich detí. Vyrastal v Novej Bani, časť Stará Huta. Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Nitre v seminári verbistov. Tam v roku 1949 zmaturoval s vyznamenaním. Pokračoval v štúdiu s cieľom stať sa kňazom, no „akcia K“ v apríli 1950 jeho plány zmarila. Po pobyte v internačnom tábore v Podolínci absolvoval trojročnú vojenskú službu (19511953) v pomocných technických práporoch. Po krátkodobom účtovníckom zamestnaní v Prahe sa vrátil na Slovensko. Zamestnal sa na Krajskej správe Ministerstva vnútra Nitra ako referent na archívnom oddelení. Popri práci začal študovať archívnictvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
1. októbra 1958 sa stal vedúcim Ústredného banského archívu v Banskej Štiavnici. V tejto funkcii pôsobil deväť rokov, postaral sa o získanie objektu archívu do vlastníctva a jeho rekonštrukciu, o zlepšenie pracovných podmienok zamestnancov, o usporiadanie, prehľadné uloženie a zaevidovanie archívneho materiálu, o prísun ďalších cenných archívnych fondov, o sprístupnenie značnej časti fondov formou inventárov, o založenie príručnej odbornej knižnice a nárast bádateľov.
Počas pôsobenia v Banskej Štiavnici sa Jozef Vozár zapájal do realizácie rôznych projektov z oblasti archívnictva, dejín baníctva a histórie Banskej Štiavnice. Kus práce vykonal na príprave vydania Sprievodcu po archívnych fondoch III. oddelenie ŠSÚA – oddelenia hospodárstva v Banskej Štiavnici (r. 1964), bol tiež jedným z dvoch zostavovateľov a viacerých autorov monografie Banská Štiavnica (r. 1964), podieľal sa na príprave osláv 200. výročia založenia Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici (r. 1964). Napriek náročnej riadiaco – organizačnej činnosti sa Jozef Vozár zapojil aj do sprístupňovania archívneho materiálu. Skúsenosti zo sprístupnenia banských máp a plánov Hlavného komorskogrófskeho úradu v Banskej Štiavnici využil potom na napísanie základných odborných prác o tomto druhu archívnych dokumentov. Jeho štúdie Vývoj banského mapovania na Slovensku a Vývoj a druhy banských máp na Slovensku (zo 60. rokov 20. storočia) využívajú aj v súčasnosti bádatelia a spracovávatelia tohto druhu archívnych dokumentov. Pracovnú činnosť v banskom archíve ukončil Jozef Vozár 15. januára 1967.
16. januára 1967 nastúpil Jozef Vozár do zamestnania v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied v Bratislave. Tam v roku 1970 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a v roku 1991 získal „veľký doktorát“. V pracovnom zaradení sa postupne prepracoval z vedeckého na samostatného a vedúceho vedeckého pracovníka. Dlhšiu dobu zastával funkciu vedúceho oddelenia. Vyprodukoval veľa monografií, vedeckých i populárno-vedeckých štúdií a článkov i edovaných prameňov. Priaznivý ohlas aj v zahraničí mala edícia Zlatej knihy baníckej, Banskoštiavnického mestského a banského práva a Denníka princa Leopolda. Na pôde HÚ SAV sa podieľal aj na spracovávaní mnohých syntetických prác. K tým najvýznamnejším patria: druhý zväzok akademických Dejín Slovenska, Přehled dějin Československa, Priekopníci vedy a techniky na Slovensku, Kronika Slovenska a Hospodárske dejiny Slovenska. Bol tiež jedným z hlavných autorov Dejín baníctva na Slovensku.
Vďaka poznatkom získaným z archívnych dokumentov Štátneho ústredného banského archívu a ich publikovaním sa Jozef Vozár stal najvýznamnejším montánnym historikom Slovenska. Do tohto archívu sa vracal až do konca života. Jeho srdcovou záležitosťou sa stala história banského školstva. Neúnavne hľadal dôkazy o svetovom prvenstve banskoštiavnickej akadémie. Viaceré štúdie na túto tému publikoval aj v Nemecku, Rakúsku a Španielsku. V poslednom období poukazoval na nedocenený význam Mikovíniho baníckej školy založenej v Banskej Štiavnici v roku 1735.
Xeuilley
Xeuilley je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Jozef Vozár (historik)
Život
Zaslúžil sa o vydanie cestopisu E. Browna z r. 1667 pod názvom Cesta z Komárna do banských miest v Uhorsku a odtiaľ do Viedne (1980).
Jozef Vozár zomrel 22. marca 2010, v obci Dunajská Lužná, kde je aj pochovaný.
Xeuilley
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Homológia (biológia)
Homológia v biológii (predovšetkým komparatívnej anatómii) je termín používaný pri porovnávaní orgánov rovnakého vývojového pôvodu, ktorých vzhľad i funkcia sa však môže výrazne líšiť. Typickým príkladom sú krídla vtákov a predné končatiny cicavcov: obe majú rovnaký vývojový pôvod, no výrazne odlišnú funkciu.
V embryológii sú za homológne považované tie orgány, ktoré vznikajú v organizme zo základu na rovnakom mieste a pod rovnakými morfogenetickými vplyvmi.
Podmoky (okres Havlíčkův Brod)
Podmoky (okres Havlíčkův Brod) sú obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 115 obyvateľov, z toho 57 mužov a 58 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,8 roka (muži 42,5 roka, ženy 53,0 roka).
Karel Svoboda
Karel Svoboda môže byť:
Messier 99
Messier 99 alebo M 89 alebo NGC 4254 je špirálová galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky. Objavil ju Pierre Méchain v roku 1781. Bola jednou z prvých galaxií, v ktorých bola rozoznaná špirálová štruktúra, pričom je však veľmi asymetrická.
Cabaray
Cabaray je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej Bolívii, blízko hraníc s Čile. Je súčasťou reťaze vulkánov Tata Sabaya, Cabaray a Isluga ako jej prostredný člen. Nie sú evidované žiadne erupcie vulkánu v historickej dobe.
Stanislava Jendraššáková
Stanislava Jendraššáková (rodená Čamrdová; * 4. apríl 1932, Banská Bystrica) je slovenská režisérka a strihačka prevažne krátkych dokumentárnych filmov.
Režijná tvorba
Po pätnásťročnej praxi v strihačskej dielni prichádza so svojím režijným debutom Ozveny slávnych dní (1974). Ide o dokumentárny filmový triptych o hudobných dielach, ktorých vznik bol inšpirovaný udalosťami Slovenského národného povstania. Téma umenia predstavuje aj naďalej značnú časť jej režijnej tvorby. Priamo k hudbe sa vracia v životopisnom filme Národný umelec Eugen Suchoň (1978), v ktorom tento hudobník aj sám vystupuje. Neskôr prechádza aj k populárno-vedeckému štýlu v krátkom dokumente Musica antiqua slovaca (1981), kde predstavuje hudbu zo 14. až 18. storočia z oblasti stredného Slovenska a Spiša. Rozvoj filmového umenia a techniky na Slovensku zachytila spolu s Karlom Plickom v dokumente Na druhej strane kamery (1975).
Okrem umenia sa Jendraššáková vo svojich dielach venuje aj historickým či sociálnym témam. Tri jej dokumenty sú zamerané priamo na výchovu detí a následne ich uplatnenie v spoločnosti, keď sa z nich stanú mladí, dospelí ľudia. Príbeh Vlada, Marienky a Joja (1986) zachytáva život troch opustených detí a následne sa k nim po dvadsiatich rokoch vracia, aby skúmal ich momentálnu spoločenskú situáciu. V propagačnom filme Kým vypláva loď (1978) zasa Jendraššáková predstavuje možnosti atraktívnych učebných odborov pre mladých ľudí v komárenských lodeniciach. Svoju režijnú aj strihačskú tvorbu uzatvára reportážou zo salamandrového sprievodu Salamander (1988) v Banskej Štiavnici k 750. výročiu udelenia mestských privilégií.
Na poste režisérky pôsobila Stanislava Jendraššáková vo filmových žurnáloch Sonda v rokoch 1985 – 1987 a Kinožurnál 1984 – 1989.
Dlhometrážne filmy
Aj keď Jendraššáková pracovala prevažne v krátkometrážnej tvorbe, nájdeme aj niekoľko celovečerných titulov. V roku 1965 sa podieľala na dvoch televíznych adaptáciách diel slovenskej literatúry – Oko za oko podľa poviedky Janka Jesenského Čara a Neprebudený od Martina Kukučína. O tri roky neskôr bola súčasťou filmového experimentu Dialog 20-40-60 (1968). Išlo o trojicu krátkych filmov rôznych režisérov, ktorú spojoval rovnaký dialóg. Jendraššáková robila strih prvej časti "20" s režisérom Jerzym Skolimovskym. Uzamknutie na 20 rokov v trezore si vyslúžil kolektívny dokument Čas, ktorý žijeme (1968), ktorý bezprostredne reagoval na obrodný proces a Pražskú jar v roku 1968. Ďalšia adaptácia, tentoraz rovnomennej novely Vincenta Šikulu, a zároveň Jendraššákovej posledný dlhometrážny titul, S Rozárkou prišla v roku 1970.
Krátkometrážne filmy
Jendraššákovej strihačské začiatky na začiatku 60. rokov sa nesú v znamení poľnohospodárstva. Filmy ako Boj o úrodu (1960) či Majstri v žatve (1962) zachytávajú problémy aj radosti slovenských poľnohospodárov. Krátko na to začína Jendraššáková spolupracovať na tvorbe náučných a osvetových filmov určených pre deti a mládež. Tu môžeme nájsť aj dvojicu krátkych dokumentov o filmovej reči (jeden o obraze a zvuku, druhý o strihu), ktoré boli určené do škôl ako náučný materiál. Televízny film Bratislava mesto hudby (1965) ako Jendraššákovej prvý dokument s hudobnou tematikou odštartoval líniu podobných diel, na ktorých sa neskôr podieľala počas celej tvorby. Hneď v ďalšom roku spolu s Jozefom Zacharom vytvorili hudobne ladený dokument o problémoch manželstva Model manželstva (1966). V podobných tematických zaradeniach (reportáže, poľnohospodárstvo, folklór, umenie, náučný film) sa niesol aj zvyšok Jendraššákovej tvorby.
Rovné (okres Rimavská Sobota)
Rovné je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Polohopis
Nachádza sa v Banskobystriskom kraji. Cez dedinu tečie potok Blh, ktorý sa vlieva do vodnej nádrže Teplý Vrch.
Časti obce
Súčasťou obce je od roku 1960 miestna časť Ratkovská Zdychava.
NGC 5562
NGC 5562 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil Wilhelm Tempel 28. júna 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Tekovská župa
Tekovská župa môže byť:
Interakcia človeka s počítačom
Interakcia človeka s počítačom alebo interakcia človek-počítač (angl. human–computer interaction, skr. HCI) je štúdium, plánovanie a navrhovanie interakcie medzi ľuďmi (používateľmi) a počítačmi.
Hashim Thaçi
Z prezidentskej funkcie rezignoval 5. novembra 2020, aby ochránil úrad a obhajoval seba na medzinárodnom tribunáli v Haagu. Dočasne úrad prevzala Vjosa Osmaniová, predsedníčka parlamentu. Osmaniová bola v apríli 2021 zvolená za prezidentku.
Sázavka (okres Havlíčkův Brod)
Sázavka (okres Havlíčkův Brod) je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 330 obyvateľov, z toho 169 mužov a 161 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 38,0 roka, ženy 43,7 roka).
Symboly komunizmu
Komunizmus  sa ako ideológia potreboval, rovnako ako ostatné názorové prúdy, odlíšiť od ostatných. Postupom rokov tak vznikla samostatná komunistická symbolika.
Symboly, s ktorými sa identifikujú komunistické, niektoré socialistické, či iné ultraľavicové organizácie, skupiny, hnutia, politické strany, či štáty, vychádzajú zo základných princípov komunizmu a marxizmu. Predstavujú buď spolupracujúce spoločenské triedy (podľa Marxovej definície), pracujúci ľud alebo zobrazujú revolučnú činnosť. Možno sa teda stretnúť s vyobrazením napríklad kosáka a kladiva, poľnohospodárskych plodín a priemyselných a iných závodov (symbolizujúcich bohatstvo určitej oblasti alebo krajiny), ale aj s vychádzajúcim slnkom, ktoré má predstavovať nový svet.
Kosák a kladivo
left|thumb|Kosák a kladivo thumb|Znak ZSSR
Najznámejším symbolom komunizmu je prekrížený kosák a kladivo. Toto má symbolizovať pevný zväzok dvoch spoločenských tried, a to roľníkov a robotníkov. Kosák spolu s kladivom zavedli ruskí komunisti, a od roku 1923 ho vyobrazili aj na štátnom znaku Sovietskeho zväzu, a tiež heraldicky v pravom hornom cípe štátnej vlajky. Tento symbol sa spolu s "vývozom komunizmu" na konci 40. rokov do strednej a Východnej Európy a vôbec po vzniku sovietskej sféry vplyvu rozšíril aj do ZSSR novo ovládaných krajín a začal predstavovať komunizmus na celosvetovej úrovni.
Spolu so zánikom reálneho socializmu na prelome 80. a 90. rokov 20. storočia sa postupne prestal používať; reformované komunistické strany zvolili symboliku inú, pretože práve prekrížený kosák s kladivom bol vnímaný príliš agresívne – vznikali asociácie s režimom v ZSSR a inými vládami, ktoré pod zámienkou tvorenia lepšej spoločnosti porušovali ľudské práva. Aj niektoré ďalšie krajiny, ktoré sa označujú za pokračovateľov v budovaní komunizmu, však svoju symboliku zmenili – príkladom je Severná Kórea, kde sa hlavným symbolom vládnucej strany stala kosa, pero a kladivo – čo má predstavovať jednotu roľníkov, pracujúcej inteligencie a robotníkov.
Červená zástava
Červená farba je väčšinou spojená so zmenou, a tiež i revolúciou. Komunisti jej význam vykladajú ako farbu krvi bojujúcich za sociálnu spravodlivosť. V devätnástom storočí bola často používaná pri rôznych štrajkoch a v mnohých ľavicových hnutiach. Zo socializmom bola spojená definitívne až od roku 1871, keď ju použila Parížska komúna, a od roku 1922 potom ju začal užívať aj Sovietsky zväz (tiež ňou boli veľmi silne ovplyvnené aj vlajky následne vzniknutých republík ZSSR). Ďalšie štáty, ktoré sa považovali za komunistické ju začali užívať ako štátnu vlajku neskôr (Čínska ľudová republika, 1949 a Vietnam, 1955; vtedy ešte ako Severný Vietnam). Červenú vlajku používajú niekedy aj socialistické strany a hnutia v demokratických krajinách.
Červená hviezda
Červená päťramenná hviezda je ďalším zo symbolov, s ktorými sa stotožňuje komunizmus. Má symbolizovať päť prstov ruky robotníka, ale tiež aj päť kontinentov, ktorým má komunistický systém vládnuť, alebo aj spojenie robotníkov, roľníkov, vojakov, mládeže a pracujúcej inteligencie.
right|thumb|Symbol Červenej armády predstavovala Červena hviezda a skrížený kosák s kladivom
červené hviezdy sa prvýkrát spojili s komunistami v časoch Občianskej vojny v Rusku; neskôr červená hviezda symbolizovala Červenú a sovietsku armádu. Rovnako ako červenou vlajkou ZSSR, tak aj červenou hviezdou boli ovplyvnené mnohé štátne symboly v niektorých krajinách; objavila sa na veľkej väčšine štátnych znakov socialistických štátov aj na niektorých ich vlajkách (napr. Juhoslávie a jej zväzových republík). V 90. rokoch jej používanie postupne, rovnako ako u symbolov ostatných, kleslo a v niektorých krajinách je jej zobrazenie dokonca zakázané zákonom (Maďarsko).
Bloody Mary (pieseň)
thumb|"Bloody Mary" na [[Born This Way Ball]] Bloody Mary je pieseň americkej speváčky Lady Gaga z jej druhého štúdiového album Born This Way (2011). Pieseň bola napísaná DJ White Shadow, Lady Gaga, Fernando Garibay a William Grigahcine a produkovaná Lady Gaga a DJ White Shadow. Nahrávala sa v štúdiu v Sydney v Austrálii. Inštrumentálna verzia bola použitá pri prenose Gagavision 42.
O piesni
"Bloody Mary" je skladba s pomalým tempom a s prvkami trance.
K napísaniu piesne Gagu inšpirovali spomienky na katolícku školu kde sa vždy modlila k ženám, ako napr. Panna Mária alebo Mária Magdaléna. Vyjadrila sa tiež, že Boha nevnímala ako niekoho s určitým pohlavím a že vo svojom živote vždy uctievala viac ženskú silu.
Recenzie
Pieseň získala najmä pozitívne recenzie od kritikov a niektorí ju označili ako "zlatý klinec" z Born This Way. NME Magazine vysvetlil, že "Bloody Mary" je "pokojná obrátená verzia "Judas", Poznamenali, že skladba vytvára popri špinavých beatoch podivnú eleganciu.
Jane Fondová
Jane Fondová (* 21. december 1937, New York, New York, USA) je americká herečka, spisovateľka, politická aktivistka, bývalá modelka a cvičiteľka. Je držiteľkou dvoch ocenení Academy Awards. Je dcérou herca Henryho Fondu a Frances Ford Brokaw. Jej mladším bratom bol herec Peter Fonda.
Detstvo a mladosť
Jane Fondová sa narodila v New Yorku kanadskej prominentke Frances Ford Brokaw (1908-1950) a americkému hercovi Henrymu Fondovi (1905-1982). Mala mladšieho brata Petra Fondu (1940-2019). Matka Fondovej spáchala samovraždu v roku 1950, počas jej pobytu v psychiatrickej liečebni. Neskôr sa jej otec oženil so Susan Blanchard, ale manželstvo im dlho nevydržalo. vľavo|náhľad|225x225bod|Fondová s jej otcom [[Henry Fonda|Henrym a jej mladším bratom Petrom v roku 1950. ]] Fondová navštevovala Greenwich Academy v meste Greenwich v štáte Connecticut, Emma Willard School v New Yorku a Vassar College v Poughkeepsie v New Yorku. Šesť mesiacov študovala v Paríži umenie. Pred jej hereckou kariérou bola modelkou. Dva krát sa objavila na hlavnej obálke časopisu Vogue.
Jej neterou je herečka Bridget Fondová, ktorá je dcérou jej brata Petra Fondu.
Hanzal
Hanzal je priezvisko, pozri Hanzal (priezvisko), napr.:
Jane Fondová
Kariéra
Ako herečka začínala v divadle Broadway. V roku 1960 sa objavila po boku Anthony Perkinsa vo filme Tall Story. Prelom v jej hereckej kariére jej zaistil film Catt Ballou. O rok neskôr sa objavila v dráme Štvanica po boku Angie Dickinson, Marlona Branda a Roberta Redforda.
V roku 1968 bola obsadená do psychologickej drámy Kone sa tiež strieľajú, za ktorú získala cenu New Yorských filmových kritikov a svoju prvú nomináciu na Academy Awards. Odmietla hlavnú ženskú postavu v horore Rosemary má dieťa a v dráme Bonnie a Clyde.
V roku 1971 bola obsadená do hlavnej ženskej postavy vo filme Klute. Fondová vo filme stvárnila prostitútku a za svoj herecký výkon získala široké uznanie. Získala cenu Academy Awards, Zlatý glóbus, či ceny filmových kritikov.
V roku 1977 stvárnila po boku herečky Vanessy Redgrave jednu z hlavných úloh vo filme Julia. Film získal pozitívne recenzie a za svoj herecký výkon získala Fondová svoju tretiu nomináciu na Academy Awards a získala svoju prvú cenu BAFTA. Krátko po tom oznámila, že svoje herecké role si bude starostlivo vyberať, aby sa týkali dôležitých problémov, ktoré víria spoločnosťou. O rok neskôr bola obsadená do filmu Návrat domov, za ktorý získala v roku 1978 svoju druhú cenu Academy Awards.
V roku 1981 si zahrala po boku svojho otca Henryho Fondu a Katherine Hepburn vo filme Na Zlatom jazere. Fondová bola nadšená z filmovej spolupráce s Hepburnovou, keďže ju odmalička obdivovala. Jej otec Henry Fonda získal za svoj herecký výkon vo filme cenu Academy Awards, ktorú si nemohol prevziať kvôli zlému zdravotnému stavu a cenu prevzala Fondová. O pár mesiacov Henry Fonda zomrel. O rok neskôr vydala svoje prvé cvičebné video s názvom Jane Fonda's Original Workout, kde cvičí aerobik. V roku 1985 stvárnila psychiatričku v kontroverznej dráme Anežka Božia.
V roku 1990 sa objavila v menej úspešnom filme Stanley a Iris, kde si zahrala s Robertom de Nirom. O rok nato prehlásila ukončenie svojej hereckej kariéry. Pred filmové kamery sa po dlhej dobe objavila v roku 2005, po boku Jennifer Lopez v komédii Diabolská svokra. O dva roky hrala po boku Felicity Huffman a Lindsay Lohan vo filme Vlastné pravidlá. Od roku 2009 účinkovala znovu v divadle Broadway.
V roku 2012 účinkovala v televíznom seriáli The Newsroom, kde za svoj herecký výkon získala dve nominácie na Emmy. Po boku herečky Lily Tomlin si zahrala hlavnú postavu v televíznom seriáli Grace a Frankie z roku 2015.
Dennis Hopper
Dennis Lee Hopper (* 17. máj 1936, Dodge City, Kansas, USA – † 29. máj 2010, Venice, Kalifornia, USA) bol americký herec, režisér a umelec. Prvýkrát sa objavil v roku 1955 v televízii a v dvoch filmoch s Jamesom Deanom, Rebel bez príčiny (1955) a Obor (1956). V nasledujúcich desiatich rokoch sa Hopper často objavoval v epizódnych úlohách v televízii a koncom 60. rokov aj vo vedľajších úlohách v niekoľkých filmoch. Režíroval a hlavnú úlohu stvárnil vo filme Bezstarostná jazda (1969), s ktorým získal hlavnú cenu na Filmovom festivale v Cannes a bol nominovaný na Oskara za najlepší originálny scenár ako spoluautor scenára k tomuto filmu. Dennis Hopper podľahol rakovine 29. mája 2010.
Jane Fondová
Súkromný život
náhľad|284x284bod|vľavo|Fondová na Filmovom [[Festival de Cannes|festivale v Cannes, v roku 2015. ]]
Politický aktivizmus
V 60. rokoch sa Fondová angažovala v politickom aktivizme na podporu hnutia za občianske práva a v roku 1972 cestovala do Vietnamu, kde sa rozprávala s obyvateľmi a navštívila niekoľko miest, ktoré boli zničené americkým bombardovaním. Prejavila nesúhlas s vojnou vo Vietname, za čo ju americké publikum kritizovalo.
Filantropia
Charitatívne práce Fondovej sa zameriavali na mládež a dospievajúcich, vzdelávanie, reprodukčné zdravie, životné prostredie, ľudské služby a umenie. Na trh uviedla úspešnú sériu cvičebných videí a kníh s cieľom financovať kampaň za ekonomickú demokraciu a Kalifornskú lobistickú organizáciu, ktorú založila so svojim druhým manželom v roku 1978.
Vzťahy
Mala niekoľko románikov s niekoľkými známymi mužmi ako napríklad Donald Sutherland, Giovanni Volpi, Warren Beatty, Fred Gardner, Alain Delon, Jay Sebring, Kris Kristofferson a mnoho iných. V rozhovore z roku 2018 uviedla, že vyhľadávala spoločnosť vplyvnejších mužov, aby sa cítila docenená, pretože neustále pociťovala pocity nedostatočnosti. Uviedla tiež, že vyrastala bez ženského vzoru, keďže jej matka zomrela veľmi skoro, čo upevňovalo jej pocity nedostatočnosti.
Bola trikrát vydatá, jej prvým manželom bol režisér Roger Vadim v rokoch 1965 až 1973, mali spolu dcéru Vanessu (* 1968). Druhým manželom v rokoch 1973 – 1990 bol politik Tom Hayden, s ktorým má syna Troya (* 1973). V roku 1991 sa vydala za televízneho magnáta Teda Turnera, rozviedli sa v roku 2001.
V roku 2009 mala vzťah s hudobníkom Richardom Perrym, ktorý skončil v roku 2017.
Náboženstvo
Vyrastala ako ateistka, ale začiatkom roku 2000 sa pripojila k kresťanskej viere.
Zdravie
Počas jej dospievania trpela pocitmi nedostatočnosti, nakoľko jej bolo zo všetkých strán vštepované, že vzhľad je to najdôležitejšie. K tomuto pocitu prispel aj jej otec, ktorý ju neustále upozorňoval, že ak nebude vyzerať perfektne, nebude milovaná. Fondová svojho otca opísala ako skvelého človeka, ale niekoľko krát cítila silný hnev voči neustálym narážkam na jej vzhľad. Fondová trpela 35 rokov bulímiou a bola silnou fajčiarkou. Priznala, že jej trvalo veľmi dlho, kým pochopila, že zmyslom života nie je vyzerať perfektne, ale byť spokojný sám zo sebou.
Fondovej diagnostikovali osteoporózu a rakovinu prsníka, kvôli ktorej prišla o oba prsníky. V roku 2019 priznala, že jej zo spodnej pery odstránili rakovinový výrastok a že jej odstránili z kože pred melanóm.
Degu čilský
Opis
Degu čilský je andský hlodavec s dlhým chvostom, ktorý meria až 1/3 dĺžky tela, na jeho konci je výrazná štetinka chlpov. Je hnedočiernej farby, na bruchu a bokoch má krémovú alebo plavú farbu. Iné sfarbenia sú skôr výnimkou. Oči sú stredne veľké a má okolo nich svetlejšie krúžky. Uši sú pomerné veľké. Má dlhé fúzy a tmavooranžové zuby. Zadné nohy sú dlhšie ako predné a na každej je 5 osrstených prstov s malými pazúrikmi. Medzi našimi chovateľmi je zaužívaní český názov Osmák degu.
Starší názov „osmozub“ je odvodený z tvaru jeho zubov – stoličiek, ktoré majú tvar ležatej osmičky. Veľkosťou a váhou je ako menšie morča. Samčekovia sú obvykle väčší než samičky. Samičky pohlavne dospievajú vo veku 6 – 7 týždňov. Samce dospievajú o niečo neskôr. Pri párení degu vydáva čvrlikavé zvuky a trepe chvostom. Asi za 90 dní sa rodia mláďatá a sú úplne ochlpené a vidia. Ihneď prijímajú pevnú potravu ale pijú aj materské mlieko. Odstavujeme ich vo veku 5 – 6 týždňov.
Nikdy ich nechytáme za koniec chvosta – ako obranu pred prirodzenými nepriateľmi je totiž schopný pustiť koniec chvosta, ktorý už nikdy nedorastie. Aktívny je vo dne i v noci.
Chov
Degu čilský je bylinožravec, ktorý nepotrebuje obohacovať stravu žiadnymi živočíšnymi bielkovinami. V prírode sa živí rôznymi cibuľkami a korienkami rastlín, hľúzami, úrodou na farmách, travinami, ohlodáva kôru stromov a kríkov, v zime hlavne suchými listami. Takúto stravu sa snažíme čo najviac napodobniť. Navyše berieme do úvahy, že degu by nemal mať v potrave veľa cukru, karbohydrátov a tukov, lebo má sklony k cukrovke. Potrava má byť pestrá a kvalitná. Kŕmime ich lúpaným ovsom, pšenicou, lesknicou, prosom, občas kukuricou, slnečnicou a konopným semenom, naklíčenou pohánkou, vetvičkami ovocných stromov, koreňovou zeleninou, čerstvým ovocím, púpavou, trávou, ďatelinou, lucernou, šalátom, granulovanými koncentrátmi a suchým chlebom. Občas im môžeme dať aj oriešky, no nie príliš často, lebo obsahujú veľa tukov. Nemalo by im chýbať seno či suché lístie. Napájanie nie je nutné ak podávame stále šťavnatú potravu. Stravu doplňujeme vápnikovými blokmi a pridávame aj prípravky Vitamix DH alebo Sera.
Chov týchto zaujímavých teráriových zvierat si vyžaduje pomerne veľké a dobre vetrané terárium plné halúzok, domčekov atď. Chovný pár by mal mať terárium aspoň 40x60x. Ako podstielku môžeme použiť hobliny alebo piesok miešaný s lignocelom. Úkryt pripravíme z pevného materiálu, ktorý degu nerozhryzie. Drevo je síce dobré, no má krátku životnosť. Chov je možný v pároch alebo v chovných skupinkách.
Okrem degu čilského patrí do rodu Degu aj degu andský (Octodon bridgesi) a degu mesačný (Octodon lunatus).
Degu čilský ako chovanec našich terárií je pre svoju nenáročnosť vhodný najmä pre mladých a začínajúcich teraristov.
Notre-Dame-de-Livaye
Notre-Dame-de-Livaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 132 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pod zápovědským kopcem
Pod zápovědským kopcem alebo Pod Zápovědským kopcem je prírodná pamiatka ev. č. 1218 neďaleko obce Kostelec na Hané v okrese Prostějov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Obsahuje dve priehradné nádrže, do spodnej z nich sprava ústi Lešanský potok.
Ochrana
Predmetom ochrany je úsek meandrujúceho toku Romže so zachovanými brehovými porastami.
Fatmir Sejdiu
thumb|Fatmir Sejdiu
Fatmir Sejdiu (* 23. október 1951, Pakaštica, severné Kosovo) je kosovský politik, predseda Demokratickej ligy Kosova, od 10. februára 2006 do 27. septembera 2010 prezident Kosova. Fatmir Sejdiu býva označovaný ako druhý prezident Kosova a od 17. februára 2008 ako prvý prezident Kosova po jednostrannom vyhlásení samostatnosti.
Pred zvolením do funkcie bol profesorom histórie práva na univerzite v Prištine.
Je ženatý, so svojou manželkou Musafere má troch synov. Okrem albánčiny hovorí aj po srbsky, francúzsky a anglicky.
Anthony Hopkins
Sir Anthony Hopkins (celým menom Philip Anthony Hopkins, * 31. december 1937, Port Talbot, Spojené kráľovstvo) je waleský herec a príležitostný režisér a hudobný skladateľ. Do širokého povedomia ľudí vstúpil najmä svojou slávnou kreáciou psychopatického doktora Hannibala Lectera vo filme Mlčanie jahniat. Aktuálne hrá v sci-fi seriáli Westworld.
Ostrihomská župa
Ostrihomská župa môže byť:
Kiruna
Kiruna je mesto a samosprávna obec na severe Švédska, asi za polárnym kruhom. Je to najsevernejšie položené sídlo mestského typu. Názov pochádza z lap. Giron, čo znamená vták (Belka). Tento vták je, spolu s alchymistyckým znakom železa, vyobrazený aj na znaku mesta (železo symbolizuje najdôležitejšie priemyselné odvetvie v Kirune – ťažbu železnej rudy).
19. storočie
Až do konca 19. storočia však ťažba nenadobudla väčší rozsah, hlavne pre zlú dostupnosť lokality, zlé povetrnostné podmienky a vysoký obsah fosforu v rude. V roku 1878 Briti Sidney Gilchrist Thomas a Percy Gilchrist zdokonalili proces bessmerovania použitím zásaditej výmurovky konvertora, čím sa dal z roztaveného železa odstrániť fosfor a železná ruda z Kiruny sa stala „kvalitnejšou“. Problémom však stále zostávala doprava, tažba prebiehala hlavne v letných mesiacoch a v zime bola ruda transportovaná na saniach.
V roku 1884 získala anglická spoločnosť The Northern of Europe Railway Company koncesiu na stavbu a prevádzku železnice spájajúcej prístavy Luleå vo Švédsku a Narvik v Nórsku. V roku 1888 bol dokončený úsek od Luley po Malmberget, ale spoločnosť približne v tom istom roku zbankrotovala.
V roku 1890 Robert Schoug založil spoločnosť LKAB (Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag) na prevádzku bane v Kirune a o tri roky neskôr spoločnosť (už pod vedením Gustava Bromsa) odkúpila spoločnosť AGM (Aktiebolaget Gellivare Malmfält), ktorá prevádzkovala baňu v neďalekom Malmbergete. LKAB sa zasadzovala o predĺženie železnice cez Kirunu až po nórsky Narvik hlavne z dôvodu nezamŕzania prístavu v zimných mesiacoch (Narvik je totiž zohrievaný teplejšími vodami Golfského prúdu). Rozhodnutie o výstavbe bolo odhlasované v švédskom parlamente v roku 1898 a už v nasledujúcom roku bola pripojená Kiruna. Narvik s Luleou boli spojené v roku 1902 a trať bola slávnostne otvorená švédskym kráľom Oskarom II. 14. júla 1903.
Rozvoj obce
Dokončenie železničného spojenia bolo impulzom k masívnejšiemu osídľovaniu oblasti, obec bola oficiálne založená v roku 1900 a prvým správcom sa stal Hjalmar Lundbohm. Názov obce navrhol Gustaf Broms. Už v roku 1910 počet celoročných obyvateľov presiahol číslo 7 500.
Počas prvej svetovej vojny poklesla ťažba na historické minimum v krátkej histórii mesta a zvýšila sa až v roku 1920. V roku 1921 bola zahájená banská činnosť aj na masíve Luossavaara (ukončená bola v roku 1974). Veľká hospodárska kríza v 30. rokoch zasiahla aj Kirunu, produkcia železnej rudy poklesla až o 70 %.
Druhá svetová vojna
Druhá svetová vojna znamenala pre Kirunu rozvoj, železná ruda hrala dôležitú úlohu v nemeckom vojenskom priemysle. Okrem železnej rudy však mali Nemci záujem aj o transport vojakov a materiálu po železnici z Luley do Narviku. Švédska vláda však takéto transporty odmietla (transitering av human karaktär, men ej underhåll till stridande trupp – tranzit humanitného charakteru, nie bojujúcich vojakov), no Nemecko argumentovalo tým, že v Nórsku sa skončili boje a vojaci tak vlastne nebojujú.
Povojnové obdobie
thumb|right|Deformačné praskliny spôsobené banskou činnosťou. Po skončení vojny, v roku 1948, získala Kiruna štatút mesta. Mesto začalo ekonomicky napredovať, začala sa aj rekonštrukcia centra. Viaceré budovy boli zbúrané a taktiež boli v tomto období postavené stavby stojace aj v súčasnosti. Od roku 1960 v meste funguje letisko pre civilnú dopravu. Produkcia železa sa zvyšovala, rekordným bol rok 1973 (24 miliónov ton vyťaženej rudy). So zvyšujúcou sa ťažbou narastal aj počet obyvateľov a v 70. rokoch 20. storočia prekročil hranicu 25 000 ľudí. Koncom 70. rokov však nastal pokles cien železnej rudy, došlo k zatváraniu baní a zvyšovaniu nezamestnanosti. Prakticky neexistujúca diverzifikácia priemyslu mala za následok migráciu a pokles obyvateľstva. Terajší počet obyvateľov je ustálený na čísle približne 20 000.
V súčasnosti je najväčším problémom mesta, hlavne jeho centrálnej časti, sadanie pôdy, ktoré je spôsobené poddolovaním centra. V roku 2004 bolo prijaté uznesenie o presunutí centra severnejšie, k jazeru Luossajävri. Celý presun by mal trvať približne jednu dekádu.
Geografia
Kiruna leží v Laponsku, historickej provincii na severe Švédska, severne od polárneho kruhu. Mesto leží neďaleko jazera Luossajärvi, severne od rieky Kalix a južne od rieky Torne. V blízkosti mesta sa nachádzajú vrchy Kiirunavaara a Luossavaara. Kiirunavaara je pravdepodobne najväčše teleso na svete tvorené železnou rudou a je intenzívne ťažené, Luossavaara je bývalá baňa, v súčasnosti sa jeho svahy využívajú na lyžovanie.
Mesto sa rozkladá na ploche, čo ho stavia na prvé miesto v krajine. Plocha mesta je však veľmi riedko obývaná a prakticky len centrum má charakter mestskej zástavby. Po reforme verejnej správy v 70. rokoch 20. storočia sa však termín mesto oficiálne prestal používať. Približne 26 % z plochy Kiruny zaberajú chránené územia, čo je 11 % z celkovej plochy chránených území Švédska. Východná časť územia je porastená borovicovými a smrekovými lesmi, západná má alpínsky vysokohorský ráz. Z Kiruny je dostupný aj najvyšší vrch Švédska – masív Kebnekaise.
Klíma
Veľká plocha územia Kiruny, ako aj rozdielny ráz krajiny generuje rozdiely v počasí a klíme, všeobecne však prevláda subarktické počasie. Centrálna časť mesta, nachádzajúca sa polárnym kruhom v nadmorskej výške asi máva priemerné zimné teploty pod -20 °C, Jukkasjärvi v údolí rieky Torne, nachádzajúce sa  smerom na východ až -30 °C. Snehová pokrývka sa udrží od októbra až do mája (napr. v lyžiarskom stredisku Riksgränsen sa sezóna končí dokonca až na tretí júnový týždeň). Riksgränsen je taktiež lokalita sa najvyšším priemerným ročným úhrnom zrážok vo Švédsku, naproti tomu len vzdialený národný park Abisko je naopak miesto s najnižším priemerným úhrnom zrážok v krajine.
Doprava
thumb|right|Krajina v okolí cesty [[Európska cesta 10|E 10.]] thumb|Železničná trať [[Malmbanan.]] thumb|right|Povrchová baňa na železnú rudu v Kirune. Mesto leží na železničnej trati Malmbanan, ktorá spája Narvik a Luleu cez Kirunu. Trať bola postavená na prelome 19. a 20. storočia kvôli prevozu vyťaženej železnej rudy, v súčasnosti je však využívaná aj na osobnú dopravu. Z Narviku je vypravovaný InterCity vlak do Luley (s možným prestupom na linku do Štokholmu a Göteborgu) a na trati taktiež premávajú osobné vlaky vypravované z Kiruny na oba smery.
S okolitým svetom Kirunu spája aj medzinárodná cesta E 10, začínajúca sa na nórskych Lofotoch a končiaca v Lulee. Ďalšie cesty spájajú mesto s nedaľekými osadami Kurravaara a Nikkaluokta.
Letisko v Kirune sa nachádza od centra a prevádzkuje každodenné spojenie s hlavným mestom, či už priamo, alebo s medzipristátím v Luleå, resp. Umeå. V čase turistickej sezóny premáva medzi letiskom a centrom mesta autobusová linka.
Priemysel
Najdôležitejším priemyselným odvetvím v Kirune je ťažba železnej rudy, aj keď v poslednej dobe sa začína rozvíjať turistický priemysel. Banskú činnosť prevádzkuje štátna ťažiarska spoločnosť LKAB už od 19. storočia (vtedy ešte ako súkromná firma).
Kiruna je tiež centrom vesmírneho výskumu Švédska. Sídli tu Švédsky inštitút vesmírnej fyziky (IRF), nachádza sa tu základňa Esrange, kde sa vypúšťajú meteorologické balóny a rakety.
Turizmus
Turizmus je dôležitou položkou príjmov mesta a okolia, ročne navštívi Kirunu približne 300 000 turistov. K častým aktivitám (nielen turistov ale aj domácich) patrí rybárčenie a lov. V letnej sezóne patrí k atrakciám výstup na najvyššiu horu Švédska Kebnekaise, rafting a kanoistika na riekach a návšteva národného parku Abisko.
Z pamiatok treba spomenúť kostol v Kirune, postavený v neogotickom štýle v roku 1912, ktorý je jednou z najväčších drevených stavieb vo Švédsku.
Amfiteáter Banská Bystrica
Amfiteáter Banská Bystrica Paľa Bielika je svojou kapacitou jeden z najväčších na Slovensku a má dokonca najväčšiu premietaciu plochu v niekdajšom Československu. Jeho činnosť sa začala okolo roku 1955 a trvala so silným útlmom od 90. rokov, až do roku 2008. Po vyše švorročnom úsilí o obnovenie jeho prevádzky, bola 4.júna 2014 podpísaná nájomná zmluva na 30 rokov. Firma KOLOTOČE s.r.o. sa zaviazala amfiteáter, ako majetok mesta Banská Bystrica, zrekonštruovať a opätovne prevádzkovať.
História
Banskobystrický amfiteáter začal svoju činnosť okolo roku 1955, ešte s klasickou premietacou plochou. V roku 1960 bol prestavaný na širokouhlé premietanie filmov, ktoré trvalo až do roku 1973. V roku 1974 bol amfiteáter prestavaný na premietanie 70mm panoramatických filmov. V tomto období pri príležitosti 30. výr. osláv SNP prebehla kompletná rekonštrukcia celého amfiteátra. Vymenili sa sedacie lavičky, rozvody elektrickej energie, postavila sa nová premietacia plocha a premietacia kabína. Amfiteáter slúžil hlavne ako kultúrny stánok pre Filmové festivaly pracujúcich, ktoré boli v tej dobe kultúrnou celoštátnou akciou. Amfiteáter bol pri týchto podujatiach aj významným kultúrnym strediskom stretnutí rôznych filmových delegácií, pracovníkov kultúry a tvorivých pracovníkov filmov, ktorí sa do značnej miery podieľali na týchto aktivitách. Okrem filmových predstavení, pre ktoré amfiteáter slúžil, sa tu konali aj rôzne vystúpenia hudobných skupín. Každý rok sa na amfiteátri uskutočnilo množstvo rozličných akcií. Najmasovejšiu návštevnosť divákov amfiteáter zažil v lete roku 1976, keď sa na Pofestivalovej prehliadke filmov premietal film Čeľuste. Tento film videlo v tej dobe vyše 20 000 návštevníkov, ktorí vtedy spôsobili takmer dvojtýždňovú prestávku premietania filmov. Po zániku štátneho filmového monopolu sa v roku 1992 skončilo pravidelné premietanie filmov na amfiteátri. Nástupné distribučné filmové spoločnosti premietali filmy na amfiteátri naďalej až do roku 1996-97. Po tomto období sa premietanie filmov na amfiteátri už definitívne ukončilo.
Súčasnosť
V roku 2014 sa podarilo firme Kolotoče s.r.o. a občianskemu združeniu za! amfiteáter znovu sprevádzkovať amfiteáter. Počas leta bola uskutočnená úprava a rekonštrukcia amfiteátra. Prvá akcia, ktorá sa uskutočnila na zrekonštruovanom amfiteátri bol festival Rockspace ktorý sa konal v dňoch 24. - 26. 7. 2014. Festival priniesol interpretov ako: Chiki Liki Tu-A, Buty, Slobodná Európa, Michael Kocáb a Karpatské Chrbáty, Bad Karma Boy, Družina a mnoho ďalších. Okrem hudobného programu bol súčasťou festivalu aj bohatý doprovodný program.
V sobotu 27.9. 2014, sa na amfiteátri v Banskej Bystrici uskutočnilo ďalšie podujatie s názvom 45 Rokov Woodstock. Išlo o oslavu výročia legendárneho festivalu, možno aj najdôležitejšieho v histórii hudby, a to najprv koncertami a po zotmení filmom.
V roku 2015 by mal byť amfiteáter využívaný počas celého leta. Zo zatiaľ známych podujatí je to koncert kapiel Accept a Uniconic ktorý sa uskutoční 28. mája, ďalej to bude koncert kapiel Nightwish a Sabaton 14. júna a v dňoch 19. - 20. júna sa uskutoční už tretí ročník festivalu Rockspace.
Xirocourt
Xirocourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barú (sopka)
Barú (alebo Volcán de Chiriqui) je masívny, v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na západe Panamy, asi 20 km juhovýchodne od hraníc s Kostarikou. S výškou 3 474 m je to zároveň najvyšší vrch Panamy. Vrchol prevažne andezitového vulkánu je ukončený 6 km širokou kalderou, s prerušenými stenami na západnej strane. Postkalderové štádium vulkanizmu vytvorilo sériu lávových dómov v dne kaldery.
Mohutná erupcia, ktorá sa odohrala približne 700 rokov pred Kr. zničila ľudské osídlenie severozápadne od úpätia sopky. Posledná erupcia je datovaná na 16. storočie. V súčasnosti je masív Barú predmetom geofyzikálneho prieskumu, zameraného na potencionálne zdroje geotermálnej energie.
Za dobrej viditeľnosti je možné z vrcholu dovidieť na Karibské more, i na Pacifik. Na vrcholku sopky sa teploty pohybujú okolo 0 °C, preto sa tu príležitostne vyskytuje i sneh. Barú a jej najbližše okolie je národným parkom. Bol vyhlasený v roku 1976 a má rozlohu 14 322 ha.
Iné projekty
.
Monsols (obec)
Monsols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tosa
Tosa môže byť:
Hontianska župa
Hontianska župa môže byť:
Ruženín
right|thumb|Ruženín
Hamiltonovská kružnica
Hamiltonovská kružnica je taký podgraf, ktorý je kružnica a obsahuje všetky vrcholy pôvodného grafu.
Ruženín
Ruženín je je ružová, ružovočervená, jemnoružová priesvitná alebo priehľadná drahokamová odroda kremeňa. Patrí medzi jeho fanerokryštalické (jasnokryštalické) odrody.
Hamiltonovská kružnica
Postačujúce podmienky existencie hamiltonovskej kružnice:
Ruženín
Len veľmi zriedkavo tvorí kryštály, oveľa častejšie sa vyskytuje v podobe celistvých agregátov. Ak sa kryštály predsa len nájdu (jediné známe sa našli v Brazílii), zriedkakedy presiahnu dĺžku 1 cm. Po prvýkrát boli kryštály ruženínu nájdené v roku 1959 pri Pedra Azul a Governador Valaders v Minas Gerais v Brazílii.
Charakteristika
Ružové sfarbenie spôsobuje prímes titánu, jeho mliečny vzhľad možno pripísať ihličkovými uzavreninami rutilu. Je veľmi obľúbený pre svoju ružovú farbu. Brúsi sa do kabošonov. Vhodne vybrúsené ruženíny majú asterizmus – obraz hviezdice, aj keď je menej výrazný ako asterizmus iných drahokamov, napríklad zafírov. Len občas sa ruženín fazetuje. Už od staroveku sú známe ozdobné predmety z ruženínu. V súčasnosti sa používa ako „liečivé kryštály“. Ruženín tiež bledne na svetle.
Výskyt
Najkvalitnejšia surovina pochádza z Madagaskaru (Ambositra) a z Brazílie. Jej bloky sú často desiatky kilogramov ťažké. Ďalšie náleziská sú v Namíbii, Keni, Mozambiku, vo Švédsku, Škótsku, Španielsku, USA (Kalifornia, Maine) a na území bývalého Sovietskeho zväzu. Ruženín sa našiel aj na Morave v pegmatitoch Dolných Borov pri Písku.