cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matteo Renzi
Demisia a návrat na sekretariát Demokratickej strany
Emmanuel Macron počas Renziho prezidentskej kampane mu poskytol hlavne slogan „En Marche!“ „(tal. In cammino!). Zverejnil tiež, že určité jeho myšlienky sa našli v programe Emmanuela Macrona, zatiaľ čo niektorí pozorovatelia zdôraznili podobnosti medzi nimi. Vzhľadom na európske voľby v roku 2019 sa niektorí európski socialistickí volení úradníci obávali, že bude tlačiť na demokratov, aby opustili skupinu Európskej socialistickej strany v prospech centristickej skupiny, dokonca aj nadnárodný zoznam spoločný s La République en Marche (LREM) a Ciudadanos, ktorého režisérom Albertom Riverom sa stretol v januári 2018.
V septembri 2018 podpísal platformu požadujúcu opätovné založenie Európy reformou zmlúv a varovanie pred „populistickými vodcami, pre ktorých je Únia anomáliou histórie, ktorú je potrebné odstrániť".
Neúspech vo všeobecných voľbách roku 2018 a nová demisia
V súvislosti so všeobecnými voľbami 2018 Renziho strana trpela nízkou popularitou, zatiaľ čo populárnejší predseda Rady Paolo Gentiloni bol až v druhom pláne volebnej kampane. Renzi sám sa predstavil v Senáte republiky pre jednoosobové hlasovanie za Florenciu v Toskánsku. Dostal 109 830 hlasov, čo bolo 43,89 % hlasov a bol ďaleko pred kandidátom podporovaným koalíciou pravých centristov. Dosiahol tým svoj prvý mandát v parlamente v hornej komore ako senátor
5. marca 2018 podal demisiu ako predseda strany. Musel opustiť svoj post po kongrese, ktorému oznámil, že sa nezúčastní, čo mu ponecháva priestor na odmietnutie akejkoľvek vládnej koalície s päťhviezdičkovým hnutím v súlade so svojou pozíciou vždy, pričom táto možnosť je predpokladaná niektorými funkcionármi strany.
Odchod z Demokratickej strany
V septembri 2019 pracoval na ústave počas svojej druhej vlády. Bol prepojený s Demokratickou stranou a M5S. Aby sa vyhol predčasným voľbám, opustil demokratov a zamýšľal založiť novú formáciu. Uviedol: "Dnes je Demokratická strana spolok politických prúdov. […] Obávam sa, že nebudem schopný sám reagovať na Salviniho útoky a ťažké spolužitie s 5 hviezdami". Upresnil, že pokračuje v podpore vlády Giuseppe Conteho.
25. septembra 2019 oznámil založenie novej centristickej strany Italia Viva, ktorej je zakladateľom.
Matteo Renzi si priznal príjem za rok 2019 vo výške cca 1 mil. eur
Renziho prezývky
Je prezývaný „Il Rottamatore” (Demolizátor) aj v súvislosti s jeho túžbou poslať starú taliansku vládnucu triedu na vrakovisko (dejín). Niektorí kritici starostu Florencie ho nazývajú tiež „Renzusconi” a tvrdia, že okrem opozičných politických táborov, v ktorých sa nachádzajú Matteo Renzi a Silvio Berlusconi, títo dvaja muži zdieľajú určité charakteristické črty: "Rovnaké ambície, rovnaký vkus pre slogany, rovnaká ideologická flexibilita, rovnaká schopnosť zhodnotiť to, čo majú najvýnimočnejšie: seba samých a rovnaké ovládanie anglického jazyka.
Fleury-la-Vallée
Fleury-la-Vallée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Les Pinthières
Les Pinthières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elmer Bernstein
Elmer Bernstein (* 4. apríl 1922, New York, New York, USA† 18. august 2004, Ojai, Kalifornia) bol americký hudobný skladateľ a dirigent.
Preslávil sa najmä ako autor filmovej a scénickej hudby. Počas svojho kariéry zložil hudbu k vyše 200 filmom a televíznym dielam. Trinásťkrát bol nominovaný na Oscara, z toho len raz uspel. Medzi jeho najznámejšie filmové melódie patrí najmä hudba k legendárnemu americkému westernu Sedem statočných. Jeho filmová hudba je charakteristická najmä užívaním nekonvenčných synkopovaných rytmov.
Od roku 1996 má svoju hviezdu na známom hollywoodskom chodníku filmovej slávy.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Afriky v basketbale mužov 2017
náhľad|Zóny FIBA Africa
Kvalifikácia na Majstrovstvá Afriky v basketbale mužov 2017 bola africká kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Africká basketbalová federácia (FIBA Africa). Zúčastnilo sa jej 27 afrických družstiev, ktoré súťažili o 12 miest na záverečný turnaj v 6 kvalifikačných zónach. Prebiehala od 12. do 30. marca 2017. Nováčikom kvalifikácie bolo družstvo Južného Sudánu. Okrem 12-tich družstiev, ktoré postúpili z tejto kvalifikácie, udelila FIBA Africa ďalším dvom družstvám🇬🇳 a 🇷🇼tzv. divokú kartu.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a víťaz Majstrovstiev Afriky 2015:
Účastníci
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA v roku 2016.
Ed a Lorraine Warrenovci
Edward Warren Miney (* 7. september 1926, Bridgeport, Connecticut, USA† 23. august 2006, Monroe, Connecticut) a Lorraine Rita Warrenová (* 31. január 1927, Bridgeport, Connecticut† 18. apríl 2019, Monroe, Connecticut) boli americkými paranormálnymi vyšetrovateľmi. V Connecticute si otvorili vlastné okultistické múzeum s názvom The Warren's Occult Museum.
Bábika Annabelle (1970)
Bábika Raggedy Ann patrila jednej z miestnych študentiek. Po výpovediach študentov sa bábika správala podivne. Preto zobrali bábiku miestnemu médiu, ktoré im povedalo, že v bábike je duša, ktorá patrí Annabelle Higgins ktorá zomrela v mladom veku v kukuričnom poli, kým jej rodičia stavali rodinný dom. Študentky si mysleli že ide o žart a bábiku si nechali. Následne sa správanie bábiky stupňovalo, začala miznúť, nechávala im rôzne odkazy ktoré boli písané detským písmom, objavovať sa na iných miestach a podobne. Študentky sa nakoniec rozhodli kontaktovať Warrenovcov, ktorí tiež vyhlásili, že bábika je posadnutá démonom. Neskôr si ju zobrali do svojho múzea, kde ju vložili do špeciálnej vitríny aby ľudí ochránili pred zlom ktoré v bábike obýva.
Enfield Poltergeist (1976 – 1977)
V auguste 1977 Peggy Hodgson zavolal políciu do svojho prenajatého domu v Enfielde po tom, čo dve z jej štyroch detí tvrdili, že ich nábytok sa hýbe a zo stien sa ozývajú zvuky. Policajný strážnik, ktorý prišiel do domu uviedol že počul démonické hlasy, hlasité zvuky, leteli hračky, v izbách boli prevrátené stoličky a deti levitovali. Správa o ďalších incidentoch v dome prilákala značnú pozornosť tlače a príbeh bol zahrnutý v britských novinách, ako je Daily Mail a Daily Mirror, až kým sa v roku 1979 neukončili správy. V roku 2011 v seriáli BBC News komentovali rozhlasový rozhovor s fotografom Grahamom Morrisom, ktorý tvrdil, že mnohé zo skutočností ktoré sa uvádzali boli reálne.
Rodina Perronovcov (1971)
V roku 1971, Warrenovci tvrdili, že v Harrisville na Rhode Island, v dome rodiny Perronovcov žije čarodejnica, ktorá dom obývala na začiatku 19. storočia. Podľa Warrenovcov, Batsheba Sherman prekliala dom tak, že ten, kto tam žil, zomrel smrteľnou chorobou. Než sa Perronoví nasťahovali, v dome žilo a zomrelo osem generácií rôznych rodín. Všetky sprevádzal rad neprirodzených úmrtí. Došlo k dvom samovraždám, smrti otravou, znásilnenie a zavraždenie 11-ročné dievčatká, dvoma utopením a štyrom umrznutím. Najviac úmrtí sa dotklo rodiny Arnoldovej, z ktorej pochádzala aj čarodejnica Batsheba Shermanová. Príbeh bol námetom na film z roku 2013 The Conjuring. Lorraine Warrenová bola konzultantkou pre produkciu a objavila sa vo filme.
Vraždy v Amityville (1976)
Ide o jeden z najznámejších prípadov Spojených štátov. V dome v Amityville, na Rhode Island v New Yorku žila rodina Lutzovcov. V ňom o trinásť mesiacov skôr, zavraždil Ronald DeFeo ml. šesť členov svojej rodiny. Keď sa rodina Luztovcov nasťahovala, priznala, že od začiatku cítila divnú atmosféru v niektorých miestnostiach a uvideli niekoľko paranormálnych javov. Rodina tvrdila, že negatívna sila, ktorá obklopovala ich dom, bola taká nenávistná, silná a intenzívna že museli opustiť dom po dvadsiatich ôsmich dňoch od nasťahovania. Príbeh bol námetom pre rôzne knižné a filmové spracovania. Tiež sa dedukovalo o tom, či nejde o výmysel, čo Lorraine Warrenová vyvrátila.
Démoni alebo kauza Arne Cheyenne Johnson (1981)
Je prvým známym súdnym prípadom v Spojených štátoch, v ktorom sa obhajoba snažila preukázať nevinnosť a popieranie osobnej zodpovednosti za zločin. Dňa 24. novembra 1981 v Brookfielde v Connecticute, bol Arne Cheyenne Johnson odsúdený za prvý stupeň vraždy a za zabitie svojho prenajímateľa Alana Bonoa.
Podľa svedectva rodiny Glatzelovcov sa 11-ročný David Glatzel údajne stal obeťou démona, ktorý donútil Johnsona zabiť Alana Bonoa. Vystrašená rodina, sa rozhodla požiadať o podporu démonológov Eda a Lorraine Warrenovcov, aby pomohli ich synovi. Rodina Glatzelovcov, spolu s Warrenovcami, dopomáhali k tomu, aby démon opustil Davidovo telo. Pri exorcizme bolo niekoľko katolíckych kňazov. Proces pokračoval niekoľko dní, keď sa dospelo k záveru, že démon opustil telo dieťaťa a vstúpil do tela Johnsona. O niekoľko mesiacov neskôr Johnson zabil svojho majiteľa počas ich rozhovoru. Jeho obhajca tvrdil na súde, že bol posadnutý a že svoj čin neurobil úmyselne, ale sudca rozhodol, že takáto obrana sa nikdy nedá a ani nedala preukázať, a preto, to nie je nemožné ani na súde.
Dom Snedekerovcov (1986)
Bol v roku 1986 vyhlásený Edom a Lorraine Warrenovcami za dom, ktorý bol priam zamorený démonmi. Príbeh bol tiež námetom pre knižné a filmové spracovania. Carmen a Allen Snedekerovci sa nasťahovali do domu na predmestie Southingtonu v Connecticute spolu so svojimi štyrmi deťmi. Chceli totiž bývať blízko nemocnice John Dempsey Hospital, pretože verili, že liečba, ktorú tam poskytovali, by mohla vyliečiť ich najstaršieho syna Philipa, ktorý trpel Hodgkinovou chorobou. V minulosti nevedeli manželia Snedekerovci na aké účely slúžil ich vtedajší dom, až kým Carmen nenašla v pivničných priestoroch nástroje používané pri príprave mŕtvych na pohreb, vrátane stolov na truhly, jamy na odvádzanie krvi a výťahu pre truhly. Tieto prístroje boli izbou pre ich synov Philipa a Brada. Prvé zvláštne správanie sa odzrkadlilo na najstaršom synovi Philipovi, ktorý začal písať zvláštne a depresívne texty, pričom niektoré obsahovali popis sexuálneho styku s mŕtvolami. Tvrdil, že v dome počuje hlasy a vidí zjavenia. Rodičia však nezažívali nič neobvyklé a preto si mysleli, že to sú len halucinácie spôsobené jeho chorobou. Keď doma nebol Philip, izbami sa šíril zvuk trepotania krídel od vtákov, prudké klesanie teplôt, či hnilobný zápach. Postupne sa diali horšie a horšie veci. Carmen niekoľkokrát uviedla, ako cítila dotyky na tele a videla mužskú postavu v smokingu. Aj v okolí ich rodiny sa diali nevysvetliteľné veci. Otec Carmen náhle zomrel na angínu, jej sestra ochorela ochorením AIDS, u Carmen v práci sa vyskytli problémy a podobne. Ed a Lorraine Warrenovci, ktorý pomáhali pri vysvätení domu uviedli, že počuli zvláštne hlasy a zvuky, príklad rinčanie reťazí, ktoré slúžili na vynášanie truhiel z pivnice na horné poschodie a tiež boli svedkami niekoľkých útokov na obyvateľov domu. Uviedli, že videli ako dostávajú facky či sú hádzaní o podlahu. Ed a Lorraine sa do domu nasťahovali po dobu deväť týždňov aj s ich synovcami, ktorí spolupracovali ako médiá. Exorcizmus v dome bol prevedený v roku 1988.
Rodina Smurlovcov (1989)
Obyvatelia Pennsylvánie Jack a Janet Smurloví nahlásili, že ich domov bol narušený mnohými nadprirodzenými javmi, zhruba od roku 1974 a spozorovali niekoľko divných zvukov, vôní a zjavení. Warrenovci sa stali súčasťou nadprirodzeného vyšetrovania a tvrdili, že v dome Smurlovcov bola prítomnosť troch duchov a tiež démonom, ktorí údajne sexuálne napadli Jacka a Janet. Verzia Smurlovcov ich príbehu bola predmetom brožúrky z roku 1986 s názvom The Haunted a v roku 1991 režiséra Robert Mandel režíroval film s rovnakým názvom.
Iné
V roku 1952 založili Warrenovci spoločnosť New England Society for Psychic Research, najstaršiu skupinu lovcov duchov v Novom Anglicku. Autorizovali množstvo kníh o paranormálnom a o ich súkromnom vyšetrovaní a rôznych hlásení o nadprirodzenej činnosti. Tvrdili, že počas svojej kariéry vyšetrili viac ako 10 000 prípadov. Warrenovci boli medzi prvými vyšetrovateľmi v prípade v Amityville.
Stibán
náhľad|Paličkový model
Príprava
Stibán sa pripravuje redukciou zlúčenín trojmocného antimónu vodíkom v stave vzniku, napr.:
Takisto ho možno pripraviť rozkladom antimonidu zinočnatého alebo horečnatého pôsobením kyseliny chlorovodíkovej:
Chemické reakcie
Stibán je nestabilný, pomaly sa rozkladá na prvky už za laboratórnej teploty:
Pri 200 °C je rozklad veľmi rýchly, dekompozícia je autokatalytická a môže byť až explozívna.
Ľahko sa oxiduje na oxid antimonitý a vodu, zapálený horí modrozelenavým plameňom:
Organické deriváty
Stibán sa používa v elektrotechnickom priemysle pri výrobe mikroelektronických súčiastok na nanášanie stopových množstiev antimónu pomocou chemickej depozície z plynnej fázy.
Bezpečnosť
Stibán je horľavý plyn, ktorý môže explodovať v zmesi so vzduchom. Je vysoko toxický.
Fleys
Fleys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lišiak
Lišiak môže byť:
Annegret Krampová-Karrenbauerová
Annegret Krampová-Karrenbauerová, často len skrátene AKK , (* 9. august 1962, Völklingen, Západné Nemecko) je nemecká politička, súčasná spolková ministerka obrany Nemecka, bývalá predsedníčka Kresťanskodemokratickej únie Nemecka (CDU) a bývalá ministerská predsedníčka nemeckej spolkovej krajiny Sársko.
Biografia
V roku 1984 sa vydala za Helmuta Karrenbauera, s ktorým má tri deti narodené v rokoch 1988, 1991 a 1998; spolu s rodinou žije v Püttlingene. Rada číta a ovláda francúzsky jazyk.
Politická kariéra
Do Kresťanskodemokratickej únie Nemecka vstúpila v roku 1981 ako 19-ročná stredoškoláčka.
V roku 1984 bola zvolená do Mestského zastupiteľstva mesta Püttlingen a v roku 1985 sa stala členkou rady mestskej organizácie CDU. Medzi rokmi 1985 až 1988 bola členkou regionálnej rady Mladej Únie (mládežnícka organizácia CDU) v Sársku.
Od roku 1991 do roku 1998 pracovala ako taktický a plánovací úradník pre CDU v Sársku pod ministrom životného prostredia Klausom Töpferom. V roku 1998 sa dostala ako náhradníčka na miesto poslankyne federálneho Bundestagu. Poslankyňou bola 7 mesiacov do parlamentných volieb. V roku 1999 sa stala poslankyňou Krajinského snemu Sárska, ktorou bola až do roku 2018.
Krajinská ministerka a ministerská predsedníčka
V roku 1999 sa stala aj krajinskou ministerkou vnútra, je prvou ženou v tejto funkcii. V roku 2004 prevzala viac zodpovedností, v roku 2007 sa po rekonštrukcii krajinskej vlády presunula na krajinské ministerstvo školstva. Neskôr, v roku 2009, začala zastávať funkciu krajinskej ministerky práce v takzvanej Jamajskej koalícii.
V roku 2011 sa po dlhom vyjednávaní s koaličnými partnermi, so Slobodnou demokratickou stranou (FDP) a Stranou Zelených stala krajinskou ministerskou predsedníčkou, nahradila tak Petra Müllera, ktorý odišiel na Spolkový Ústavný súd. Túto funkciu zastávala až do roku 2018. Krátko potom ako prevzala vládu vyvolala predčasné krajinské voľby, ktoré vyhrala.
V posledných krajinských voľbách pod jej vedením, v roku 2017, CDU vyhrala voľby so ziskom 40,7% hlasov, keď začínala vo funkcii, tak vo voľbách v roku 2012 CDU získala 35,2% hlasov.
Ako ministerská predsedníčka propagovala francúzštinu, usilovala sa o to, aby sa Sársko stalo plne bilingválnou spolkovou krajinou v nemčine a francúzštine, tak propagovala Sársko ako dvojkultúrny región, podobne ako susediace Luxembursko. Sársko sa znovupripojilo k Nemecku len päť rokov pred Krampovovej-Karrenbauerovovej narodením, keď väčšina hlasujúcich v referende (90,73%) hlasovala proti samostatnosti, región má však aj dlhú históriu asociácie s Francúzskom siahajúcu do konca 18. storočia.
Predsedníčka CDU
Keď strana zaznamenala zlé výsledky pre CDU/CSU v krajinských voľbách v Bavorsku a Hesensku predsedníčka strany a kancelárka Angela Merkelová sa rozhodla, že sa nebude opäť znova uchádzať o post predsedníčky strany na sneme, ktorý sa konal koncom roka. Takmer hneď po oznámení tejto skutočnosti ohlásil svoju kandidatúru na predsedu Friedrich Merz, bývalý vodca poslancov CDU a biznismen. Trochu neskôr svoju kandidatúru ohlásili aj minister zdravotníctva Jens Spahn a Annegret Krampová-Karrenbauerová. Krampová-Karrenbauerová bola vnímaná ako kandidátka dosluhujúcej predsedníčky. Očakávalo sa od nej, že bude pokračovať v štýle politiky jej predchodkyne zatiaľčo Merz bol Merkelovej dlhodobá rival a očakávalo sa od neho, že stranu posunie viac konzervatívnejším smerom.
Ako sa hlasovanie blížilo, prieskum verejnej mienky ukázal, že voliči CDU i verejnosť si viac prajú za predsedníčku strany Annegret Krampovú-Karrenbauerovú. Hlasovanie prebehlo 7. decembra 2018. V druhom kole Annegret Krampová-Karrenbauerová tesne porazila Friedrich Merza a stala sa tak novou predsedníčkou Kresťanskodemokratickej únie Nemecka.
Spolková ministerka obrany
Odo dňa 17. júla 2019 slúži Annegret Krampová Karrenbauerová vo štvrtej spolkovej vláde Angely Merkelovej ako spolková ministerka obrany. Vo funkcii nahradila Ursulu von der Leyenovú, ktorú v predchádzajúci deň zvolil Európsky parlament do funkcie predsedníčky Európskej komisie.
Politické postoje
Je vnímaná ako umiernená alebo centristická kresťanská demokratka. Je považovaná za konzervatívnejšiu než jej predchodkyňa v čele Kresťanskodemokratickej únie Nemecka, Angela Merkelová.
Je za prísnejšie pravidlá imigrácie a proti sobášom ľudí rovnakého pohlavia, prirovnáva to k incestu či polygamii.
Les Ressuintes
Les Ressuintes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Franz Overbeck
Franz Camille Overbeck (* 16. november 1837, Petrohrad, Rusko† 26. jún 1905, Bazilej, Švajčiarsko) bol profesor protestantskej teológie a cirkevných dejín. Zvlášť sa špecializoval na ranokresťanskú literatúru a počiatky mníšstva, na základe čoho neskôr sformuloval svoju kritiku tak liberálnej, ako aj konzervatívnej teológie. Publikoval však len zriedka, a preto nebol počas svojho života v odborných teologických kruhoch príliš populárny. Známym sa stalo predovšetkým jeho priateľstvo s Friedrichom Nietzschem, ich obsiahla korešpondencia bola neskôr aj uverejnená.
Pôvod a štúdiá
Franz Camille Overbeck bol synom nemecko-britského obchodníka Franza Heinricha Herrmanna Overbecka a jeho manželky Jeanne Camille Cerclet, Francúzky narodenej v ruskom Sankt Peterburgu.
Narodil sa a vyrastal v Sankt Peterburgu. Od roku 1846 až do februárovej revolúcie 1848 žil s rodinou v Paríži. Potom sa vrátili späť do Sankt Peterburgu a v roku 1850 sa usadili v Drážďanoch.
V rokoch 1856 až 1864 študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Lipsku, Göttingene, Berlíne a Jene. V Göttingene bol členom študentského spolku Burschenschaft Hannovera. Počas štúdia v Lipsku sa spriatelil s Heinrichom von Treitschkem.
Jeho postoj k „oficiálnej“ teológii bol už od začiatku značne kritický, v čom ho ovplyvnilo hlavne štúdium teologických diel Karla Schwarza a Ferdinanda Christiana Baura.
V roku 1859 dosiahol doktorát z filozofie. V roku 1864 sa, pod vedením Karla von Haseho, prácou o Hipolytovi Rímskom úspešne habilitoval v odbore teológia.
V rokoch 1864 až 1870 vyučoval ako súkromný docent na univerzite v Jene.
Profesor v Bazileji
V roku 1870 sa stal profesorom novozákonnej exegézy a ranokresťanských dejín na univerzite v Bazileji. Mimochodom, v rokoch 1870 až 1875 býval v tom istom dome ako jeho univerzitný kolega Friedrich Nietzsche. A práve do tohto obdobia sa datuje začiatok ich celoživotného priateľstva.
V roku 1876 si Overbeck vzal za manželku Idu Rothpletzovú (18481933). V tomto istom roku sa stal aj rektorom bazilejskej univerzity.
Svoje najvýznamnejšie dielo – Über die Christlichkeit unserer heutigen Theologie [O kresťanskosti našej dnešnej teológie] – publikoval Overbeck ešte v roku 1873. V ňom prvýkrát predstavil názor, že „historické kresťanstvo“, založené na náuke cirkevných otcov, nemá a nemôže mať už nič spoločné s pôvodným zámerom Ježiša Krista. Tvrdil, že „pôvodné kresťanstvo“ chcelo byť v opozícii voči dejinám a každej kultúre či vede. Z týchto úvah vyvodil záver, že „kresťanská teológia“ je de facto neuskutočniteľná. Overbeck v tomto spise vyslovil o. i. aj kritiku tak konzervatívnej (apologetickej) teológie, založenej na dogmatických vieroučných výrokoch, ako aj liberálnej teológie, ktorá sa usilovala o súlad viery a vedy. Podľa Overbecka ani jeden z týchto prístupov nevystihuje podstatu kresťanstva, pretože tá vylučuje akýkoľvek druh (vedeckého) poznania.
Overbecka na napísanie tohto diela podnietili dve publikácie jeho súčasníkov: spis Davida Friedricha Straußa Vom alten und neuen Glauben [O starej a novej viere] a spis Paula de Lagardeho Über das Verhältniss des deutschen Staates zu Theologie, Kirche und Religion [O vzťahu nemeckého štátu k teológii, cirkvi a náboženstvu]. Obe publikácie podľa neho predstavovali akýsi pokus o vytvorenie „moderného (kresťanského) náboženstva“ – avšak – s pomocou (starej) teológie. A práve toto považoval Overbeck za chybné a v konečnom dôsledku aj nemožné. V roku 1903 v doslove k druhému vydaniu tejto svojej knihy vyslovil podobnú kritiku na adresu najvýznamnejšieho teológa tej doby, Adolfa von Harnacka, a jeho diela Das Wesen des Christentums [Podstata kresťanstva]. Doslova uviedol, že: „(Harnackova kniha) Das Wesen des Christentums ma skôr presvedčila o „nepodstatnosti“ kresťanstva než o jeho podstate...“.
Overbeck si uvedomoval, že si knihou Über die Christlichkeit unserer heutigen Theologie definitívne zahatal cestu k akémukoľvek profesorskému miestu na nemeckom území. Rozhodol sa teda zostať v Bazileji, kde nasledujúce desaťročia v podstate len prednášal klasickú teologickú propedeutiku. O svojich provokatívnych tézach zámerne nehovoril. Podľa jeho vlastných slov preto, aby chránil svojich študentov.
V súkromí usilovne pracoval na zostavovaní vlastného Cirkevného lexikónu, do ktorého zhromažďoval články, vlastné úvahy i komentované zoznamy literatúry ku teologickým, no i mnohým filozofickým, kultúrnym, biografickým či politickým témam.
Cieľom tejto rozsiahlej práce bolo to, čo Overbeck nazýval jedinou úlohou skutočne vedeckej teológie: profánne písanie cirkevných dejín. Zároveň však musel čeliť principiálnej dileme: Cirkevné dejiny samé osebe totiž nedokážu, ani v relatívnom zmysle a už vôbec nie v absolútnom zmysle, objasniť kresťanstvo ako také. Dokázali by ho však zničiť...
Priateľstvo s Nietzschem
Overbeckova kniha Über die Christlichkeit unserer heutigen Theologie bola publikovaná v rovnakom čase ako prvá z Nietzscheho Nečasových úvah [Unzeitgemäße Betrachtungen], ktoré boli, mimochodom, tiež namierené proti Davidovi Friedrichovi Straußovi. Overbeckovo dielo však vzbudilo podstatne menší ohlas – hoci, podobne ako Nietzscheho reflexie, tiež nezapadalo do dobového svetonázoru (bolo unzeitgemäß).
Overbeck a Nietzsche sa v principiálnych tézach v podstate zhodovali, o čom o. i. svedčí aj ich rozsiahla korešpondencia.
Toto ich priateľstvo sa neskončilo ani po tom, čo sa Nietzsche na prelome rokov 1888/1889 nervovo zrútil. Začiatkom januára 1889 poslal Nietzsche z Turína list svojmu univerzitnému kolegovi Jacobovi Burckhardtovi, ktorého obsah však už jasne svedčil o jeho ťažkom psychickom stave. Burckhardt sa rozhodol bezodkladne kontaktovať Overbecka, ktorý však medzitým tiež dostal od Nietzscheho list podobného znenia. Overbeck ihneď vycestoval do Turína. Vzhľadom na vážnosť celej situácie musel následne zabezpečiť Nietzscheho hospitalizáciu v psychiatrickej liečebni v Bazileji. Súčasne sa postaral aj o to, aby sa jeho rukopisy dostali do bezpečia. V nasledujúcom, pre všetkých zúčastnených mimoriadne ťažkom, období zostal Overbeck v stálom kontakte s Nietzscheho matkou Franziskou, ktorá sa o svojho psychicky chorého syna starala až do svojej smrti v roku 1897. Po zvyšok života sa Overbeck snažil Nietzscheho chrániť pred vplyvom Juliusa Langbehna.
Overbeck však považoval za znak skutočného, úprimného priateľstva s Nietzschem i to, že sa ešte počas jeho života rázne staval proti akejkoľvek idealizácii Nietzscheho osoby a diela. Od Nietzscheho názorov si vždy udržoval kritický odstup. Overbeck v mnohých svojich listoch a poznámkach protestoval proti vytváraniu rôznych legiend či dezinterpretáciám, ktoré sa vynárali okolo osoby slávneho bazilejského filozofa. Zodpovednosť za šírenie týchto mýtov pripisoval Nietzscheho sestre Elisabeth Förster-Nietzsche a okruhu ľudí pracujúcich pre ňou založený Nietzsche-Archiv.
Overbeck sa do konca svojho života snažil vyhýbať akýmkoľvek verejným sporom s Nietzscheho rodinou, súčasne však, napriek naliehaniu Elisabethy Förster-Nietzsche, striktne odmietal odovzdať Nietzscheho Archívu svoju súkromnú korešpondenciu s Friedrichom Nietzschem.
Bol to práve Nietzsche, ktorý Overbecka zoznámil s filológom Erwinom Rohdeom. Priateľstvo medzi Rohdeom a Overbeckom pretrvalo aj po tom, čo Rohde a Nietzsche v istom okamihu prerušili kontakty.
Posledné roky života
V roku 1897 bol Overbeck po dlhšej chorobe definitívne emeritovaný. Počas nasledujúcich rokov sa postupne vzdal aj všetkých svojich čestných funkcií. V roku 1903 mu University of St Andrews udelila čestný doktorát.
Overbeckova manželka Ida a jeho priateľ Carl Albrecht Bernoulli však už krátko po jeho smrti museli čeliť intrigánskej kampani, v ktorej pozadí znovu evidentne stála Elisabeth Förster-Nietzsche. Napokon sa však podarilo tieto spory ukončiť v prospech Overbecka.
O niekoľko rokov publikoval Bernoulli Overbeckovu korešpondenciu s Nietzschem a niektoré ďalšie, doposiaľ neuverejnené spisy z Overbeckovej pozostalosti. Tieto Bernoulliho publikácie sa stali základom pre vznik tzv. Bazilejskej tradície výskumu diela Friedricha Nietzscheho.
Trvalo však desaťročia, kým Overbeckove (anti)teologické diela našli serióznu akademickú odozvu. Záujem o reflexiu týchto myšlienok prejavili Karl Barth, Karl Löwith či Moses I. Finley.
Od roku (cca) 1980 možno opäť badať zvýšený záujem o Overbeckovo dielo, čo dokumentuje aj stúpajúci počet rôznych predmetných publikácií.
Korešpondencia
MEYER, Katrin – REIBNITZ, Barbara von (ed.). Friedrich Nietzsche / Franz und Ida Overbeck: Briefwechsel. Stuttgart: Metzler, 1999. ISBN 3-476-01617-X. PATZER, Andreas (ed.). Franz Overbeck, Erwin Rohde: Briefwechsel. Berlin und New York: de Gruyter, 1999. ISBN 3-11-011895-5. (Supplementa Nietzscheana, Bd. 1) HOFFMANN, David Marc (ed.). Franz Overbeck, Heinrich Köselitz (Peter Gast): Briefwechsel. Berlin und New York: de Gruyter, 1990. ISBN 3-11-013023-8. (Supplementa Nietzscheana, Bd. 3) PETER, Niklaus – SOMMER, Andreas Urs (ed.). Franz Overbecks Briefwechsel mit Paul de Lagarde. In: Zeitschrift für Neuere Theologiegeschichte 3. 1996. S. 127 – 171. PODACH, Erich F. (ed.). ''Der kranke Nietzsche. Briefe seiner Mutter an Franz Overbeck.'' Wien: Bermann-Fischer Verlag, 1937. SOMMER, Andreas Urs – PETER, Niklaus – BESTEBREURTJE, Frank (ed.). ''Franz Overbeck. Werke und Nachlass''. Bd. 8: Briefe. und. XLVII + 558 Seiten. Stuttgart / Weimar: Verlag J. B. Metzler, 2008. ISBN 978-3-476-00970-8.
Léthuin
Léthuin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
North American Aerospace Defense Command
Organizačná štruktúra
Na čele veliteľstva NORAD-u na Petersonovej leteckej základni je vrchný veliteľ (Commander-in-Chief of the North American Aerospace Defense Command, CINCNORAD), ktorým je v súčasnosti generál Terrence O’Shaughnessy a jeho zástupcom je generálporučík Christopher J. Coates. Vrchný veliteľ NORAD-u súčasne plní funkciu veliteľa USNORTHCOM-u. NORAD sa administratívne delí na tri regióny:
Poole
Nachádza sa v grófstve Dorset na juhu Anglicka, 33 kilometrov východne od mesta Dorchester. Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 tu žilo 154 718 ľudí, čo mesto robilo druhým najľudnatejším mestom grófstva Dorset.
Prví ľudia na toto územie prišli počas doby železnej a prvá zmienka o názve Poole pochádza z 12. storočia. Nachádza sa tu umelecké univerzita Arts University Bournemouth a od roku 1979 je sídlom orchestra Bournemouth Symphony Orchester, ktorý v minulosti sídlil v neďalekom meste Bournemouth.
František Klimkovič
František Klimkovič (🇭🇺; * 31. august 1826, Košice† 8. apríl 1890, Budapešť) bol maliar, reštaurátor a pedagóg.
Život a dielo
Prvý maliar z rodiny bol jeho dedko Florián Klimkovič. František Klimkovič sa narodil v roku 1826 v Košiciach. Bol najstarším, a spolu s Vojtechom najvýznamnejším z bratov Klimkovičovcov. Jeho otec Ignác Klimkovič (18001852) bol slovenský maliar a sochár. Františkovi mladší bratia Vojtech (18331885) a Florián (18311907) boli aj umelcami a zaslúžili sa o založenie Hornouhorského múzejného spolku. Najprv Vojtech, neskôr Florián boli riaditeľmi múzea v Košiciach (dnes Východoslovenské múzeum).
Výtvarné základy získal František v otcovej dielni. V rokoch 18461848 študoval v Budapešti u Giuseppe Marastoniho na súkromnej kresliarskej škole, 18511852 bol súkromným žiakom F. G. Waldmüllera vo Viedni a napokon 1856[1859 študoval na École des Beaux-Arts v Paríži u Léona Cognieta.
V prestávkach medzi štúdiami a po návrate z Paríža pracoval v Košiciach, Debrecíne, aj v iných uhorských mestách. Doma spolupracoval s bratom Vojtechom v roku 1853 pri zakladaní súkromnej maliarskej školy, reštauroval obrazy v Dóme sv. Alžbety, venoval sa maliarskej tvorbe a podieľal sa na zakladaní múzea.
Andrea Bučko
Andrea Bučko (* 1. máj 1989, Bratislava) je slovenská herečka, speváčka a hudobníčka.
František Klimkovič
Život a dielo
Od roku 1869 pôsobil ako profesor kreslenia v Budapešti. Okrem sakrálnej, portrétnej a žánrovej maľby sa orientoval na historický romantizmus a historizujúce maliarstvo, tematicky čerpal z uhorských dejín. Rád maľoval i krajinárske diela so slovenskou tematikou. Zomrel v roku 1890 v Budapešti.
Andrea Bučko
V roku 2013 absolvovala štúdium divadelnej réžie a dramaturgie na VŠMU v Bratislave, do širšieho povedomia sa však dostala predovšetkým ako talentovaná hudobníčka, skladateľka pre divadlo a speváčka.
Žánrovo svoju tvorbu charakterizuje ako „alternatívny pop s vplyvom džezu, vážnej hudby, rocku a folklóru“. Podľa hudobného publicistu Olivera Reháka vo svojej tvorbe kombinuje viaceré žánre – šansón, džez, soul, slovenský folklór a world music. Okrem slovenčiny spieva aj po anglicky a po francúzsky a hrá na klavír.
Je dcérou herca a moderátora Štefana Bučka a džezovej speváčky Adrieny Bartošovej. Nie až tak dávno začala v divadle Nová scéna - réžiu a dramaturgiu. V novom štúdiu Olympa vytvorila toho veľa ale najmä hudobno- poetický večer Nepovinne po víne kde hrá s Monikou Drgáňovou, Dáriusom Kočim a ďalšími.
Albumy
Bejby Bible Band - spolupráca Divadlo zábavka ( viac edícii CD) - spolupráca Piesne OJV- Ciga, Vezmi si ma( spolupráce )
Sofia Coppolová
Sofia Coppolová (* 14. máj 1971, New York, New York, USA) je americká režisérka, scenáristka, producentka a herečka.
Je dcérou významného režiséra Francisa Forda Coppolu. Jej bratancom je známy herec Nicolas Cage a tiež herec a spevák Robert Schwartzman.
Za scénár k filmu Ztraceno v překladu získala v roku 2004 Oscara i Zlatý glóbus za najlepší scenár a v roku 2005 Césara za najlepší zahraničný film. Je prvou Američankou a treťou ženou v histórii nominovanou na Oscara za réžiu.
27. augusta 2011 sa v Taliansku vydala za francúzskeho rockového speváka Thomasa Marsa, s ktorým má už dve dcéry.
George Town
George Town môže byť :
Desaťnožce
Desaťnožce (lat. Decapoda) je rad kôrovcov.
Charakteristika podľa V. Franca 2005
Do tohto radu patria malé druhy, ale i najväčšie recentné článkonožce. U väčšiny druhov sa prejavuje tendencia k tvorbe silného panciera, inkrustovaného CaCO3. Hlava zrastá so všetkými hrudnými somitmi v pereion, často nazývaný i hlavohruď, čo v tomto prípade nie je až taká chyba, ako u iných kôrovcov. Predná časť pereionu, tvorená hlavou a prvými troma hrudnými somitmi s maxillipedami, môže byť oddelená švom (mnohé Reptantia). Zadná časť pereionu má 5 somitov a nesie 5 párov kráčavých nôh, z ktorých 1. pár je obyčajne vyvinutý ako silné klepetá. Celý pereion je krytý štítom (karapax), ktorý po bokoch neprirastá k telu, ale v týchto miestach vytvára štrbinovité dutiny, v ktorých sú žiabre. Bruško (okrem Brachyura) má krátke nôžky, ktoré slúžia na plávanie (Natantia), alebo u samíc na nosenie vajíčok (Macrura). Prvý 1 až 2 páry bruškových nôžok sú premenené na kopulačné nôžky (gonopody). Na hlave sú tykadlá (antennae), dvojvetvové tykadielka (antennulae), mandibuly a 2 páry maxíl s príveskami (palpi), ktoré sú rudimentami endopoditov príslušných končatín; ich stavba však nemá taký systematický význam, ako u vzdušnicovcov. Zložené oči sú na stopkách. Vývin je nepriamy cez zoeu, ktorá sa obyčajne cez prechodné larválne medzištádium anamérnym spôsobom mení na dospelého kôrovca. Sladkovodné raky majú štádium zoey potlačené a ich vývin je epiméria.
Systematika
===Nový systém (podľa De Grave et al. 2009)  === Desaťnožce (Decapoda):
Staršie systémy
Podľa Mikko's Phylogeny Archive 2004 a Martin a Davis 2001: Decapoda: Bývalé "Natantia" je vraj rozdelené medzi Dendrobranchiata, Stenopodidea a Caridea.
Podľa Vlka 2001 (uvádzame len latinské názvy): rad Decapoda:
Podľa V. Franc 2005 (a O. Ferianc 1978): rad desaťnožce (Decapoda):
Podľa Stöcker, F.W. (ed.): Biologie - Band 2, 1986, Leipzig (uvádzame len latinské názvy): rad Decapoda:
Žiabronôžka arktická
Žiabronôžka arktická alebo žiabronôžka severská je druh žiabronôžky (Anostraca Sars, 1867), zástupca bezstavovcov, žijúci v arktických oblastiach.
Peter Bittner
Peter Bittner (* 4. marec 1976, ČSSR), známy pod pseudonymom Petter Bittner, je slovenský bubeník, manažér, producent a organizátor kultúrnych podujatí.
Žiabronôžka arktická
Výskyt
Je rozšírená v arktickej tundre v Eurázii, predovšetkým nad 60° severnej zemepisnej šírky. Dosahuje až na hranicu severnej zemepisnej šírky 77° pri Ivanovskom zálive v súostroví Nová Zem. Obýva plytké, malé a periodické jazierka v arktickej oblasti. Žije v Škandinávii, Laponsku, na Sibíri, v Grónsku, na Aljaške, v Barentsovom mori, Novosibirskom súostroví, na Wrangelovom ostrove a kanadskom arktickom súostroví. V poslednej dobe sa objavili informácie o nájdení Branchinecta paludosa v pohorí Ťanšan (informácia nebola overená). Žije aj ďaleko južnejšie vo Vysokých Tatrách, približne na 49° severnej zemepisnej šírky. Je glaciálnym reliktom. V Tatrách len v dvoch plesách v kosodrevinovom vegetačnom stupni. Na slovenskej strane Vysokých Tatier stále žije vo Furkotskej doline vo Vyšnom Furkotskom plese a v Poľsku donedávna žil v Doline Gąsienicowej v Dwoistom Stawe Gąsienicowom.
Peter Bittner
Životopis
Pochádza z Pezinka. V tomto meste navštevoval základnú školu a vyrastal na sídlisku na Moyzesovej ulici. Ako dvanásťročného ho lokálny metalista Tóno Roman zasvätil do počúvania heavy metalu. V roku 1999 Bittner dostal nápad na novú hudobnú skupinu a od januára 2002 začal hrať s gitaristom Tomášom, neskôr aj s Tomášovým bratom Lacom, ktorý hral na basgitaru, a vznikla crossover-inštrumentálna skupina Feelme hrajúca filmové témy v tvrdej rockovej úprave. V aktívnej činnosti skupiny pokračoval vždy s novými hudobníkmi. Pôsobili v nej Ján „Johny“ Štefeček, Stanislav „Stanley“ Kovár, Richard „Soso“ Molnár, Peťo Škreňo, Viktor Hidvéghy, Matúš Moško a Barbora Comendant. V súčastnosti sú jej členmi gitarista Lukáš Komenda a basgitarista Miki Michelčík. V minulosti bol členom slovenských skupín ako 7th Size, Temo/Beattner, Diadem a Introvarts.
Žiabronôžka arktická
Biotop
Žiabronôžka v Tatrách je glaciálnym reliktom. Do pohoria sa dostala v dobe ľadovej. Podmienkou na prežitie je, že plesá úplne strácajú v zime vodu, čo zaisťuje preschnutie a premrznutie vajíčok i dĺžka obdobia, v ktorom pleso nezamŕza, teda v týchto lokalitách asi 5 mesiacov, čo je obdobie od znášky vajec v jeseni až po ich vyliahnutie na jar. Dôležitá je aj čistota vody, ktorá musí byť bez ílovitých a humusových častíc, ktoré by mohli zanášať dýchacie orgány žiabronôžok. Teplota vody v plesách sa pohybuje v lete od 4°C na jar až do 16°C. V plesách je nízka koncentrácia vápnika. Voda v týchto plesách je kyslá a najnižšie hodnoty boli zaznamenané hneď po roztopení snehu (pH 4,2 - 4,5), potom sa pH postupne zvyšovalo a v auguste bolo pH 6,2 - 6,5.
Biológia
Žiabronôžka je približne dlhá, má 11 párov nožičiek, ktoré sú zároveň dýchacím orgánom – odtiaľ pochádza jej rodové meno. Vyznačuje sa pohlavným dimorfizmom – samčeky majú na hlave silne vyvinuté rožky druhého páru, ktoré sú metamorfované na hmatový orgán. Toto prispôsobenie im dáva energický a bojový vzhľad. Samičky sú štíhlejšie a jemnejšie – vajíčka nosia až do vyliahnutia lariev vo vaječných vakoch umiestnených na brušku. Potravu si hľadajú na dne jazera, ale vyplávajú aj na hladinu. Pohybujú sa rýchlo, vyplašené hľadajú úkryt v hlbine plesa.
Peter Bittner
Životopis
Od roku 2002 bol tiež dlhoročným riaditeľom TV Pezinok, je členom Rady LOToS a organizačného tímu Workshopu. V roku 2009 získal cenu Literárneho fondu za autorský nápad v reklamnom spote „Hydrant“ a výročnú cenu Samuela Zocha. V roku 2012 sa stal držiteľom ceny Literárneho fondu za réžiu reklamného spotu „Elegán“. Bol tiež spoluautorom niekoľkých ďalších výherných spotov.
Od roku 2010 do roku 2016 bol stage manažérom festivalu Grape a v januári 2013 spolu s klávesistom Jurajom Hanulíkom zakladal hudobný projekt Filmission. Vo februári 2015 sa spolu so speváčkou skupiny Bloom Barborou Drahovskou stali krstnými rodičmi debutového albumu nitrianskej skupiny Alalya.
Flogny-la-Chapelle (obec)
Flogny-la-Chapelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Žiabronôžka arktická
Biológia
Začiatkom mája sa z vajíčok vyliahnu malé larvy. Po dosiahnutí dospelosti samičky na konci augusta kladú vajíčka a koncom októbra, keď plesá začínajú zamŕzať umierajú. Na ďalekom severe, kde slnko svieti v lete nepretržite počas 24 hodín a nedochádza k nočným poklesom teploty, je životný cyklus tohto druhu kratší. Liahnutie z vajíčok začína koncom júna, larválne obdobie trvá 20-30 dní, reprodukcia začína od konca júla do polovice augusta a trvá 35-45 dní.
Peter Bittner
Životopis
Je členom občianskeho združenia Pezinské rozprávkové divadlo (P.R.D.), ktoré sa podieľalo na organizácii festivalov Cibulák, Hodokvas, Etnofestival, Koncert mladosti po 30 rokoch, Alternatíva v Drevone a 6-hodinovej spomienkovej akcie Koncert mladosti 40. V súčasnosti sa občianske združenie podieľa na organizácii festivalu Drumfest Slovakia. Bittner je tiež manažérom projektu Martiny Jelenovej s názvom Fíha tralala.
Žiabronôžka arktická
Hrozby a ich príčiny
V Dwoistom Stawe Gąsienicowom pozorovali žiabronôžku od konca 19. storočia (v roku 1881, 1910, 1918, 1923, 1924, 1925, 1926, 1932 bolo vylovených 900 jedincov). V roku 1961 bolo v jednom štvorcovom metri 6 až 10 exemplárov. Ďalšie vedecké pozorovania uskutočnené v rokoch 19781984 a komplexný výskum v rokoch 19951996, ako aj pozorovania zamestnancov Tatranského národného parku ukázali, že tento druh v poľskom plese vyhynul. V plese na slovenskej strane stále existuje pomerne veľká populácia (asi 60 jedincov/ vody v pobrežnej zóne).
Flogny-la-Chapelle (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Žiabronôžka arktická
Hrozby a ich príčiny
V súčasnosti nemožno jednoznačne vysvetliť, čo spôsobilo vyhynutie tohto druhu v Dwoistom Stawe Gąsienicowom. Najpravdepodobnejšia hypotéza spočíva v tom, že jeho zánik spôsobila jednorazová environmentálna katastrofa. Príčiny môžu byť viaceré. V rokoch 1950 a 1960 boli poľské tatranské jazerá intenzívne zarybňované. To viedlo k zmiznutiu mnohých druhov planktonických kôrovcov. Následky boli nekontrolovateľné. Nemožno vylúčiť, že do plesa boli vypustené pstruhy, ktoré vyhubili značnú časť populácie ''B. paludosa''. V zime, po vyschnutí jazera, ryby zahynuli. Ďalšou príčinou mohol byť nekontrolovateľný výlov veľkého počtu jedincov na vedecké a zberateľské účely. V 60-tych rokoch 20. storočia na zamrznutom plese trénovala lyžiarka, ktorá mohla voskom s chemickou látkou (farbivom?) znečistiť sneh a otrávila biocenózu plesa.
Peter Bittner
Životopis
V roku 2021 z recesie vymyslel nový komunitný priestor Modranská železnica, ktorý bol slávnostne uvedený do prevádzky 30. apríla 2022.
Žiabronôžka arktická
Hrozby a ich príčiny
Hypotéza zmeny chemického prostredia plesa a najmä zvýšenie okysľovania vody vplyvom atmosférických zrážok je nepravdepodobná. V chemickom zložení vody za posledných 30 rokov nenastali významné rozdiely. Podľa niektorých poľských vedcov nejestvujú ani veľké rozdiely v chemickom zložení vôd oboch plies na slovenskej i na poľskej strane Tatier, kde žije žiabronôžka, ktoré mohli zapríčiniť kyslé dažde. Okrem toho je ''B. paludosa'' prispôsobený na to, aby žil v okyslených vodách. Vyhynutie mohli spôsobiť klimatické anomálie a znečistenie prostredia cudzorodými látkami.
Flogny-la-Chapelle (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Bittner
Životopis
Žije v Modre.
Osobný život
Od 19. marca 2016 je ženatý so Silviou Fialovou a majú spolu dcéru Kornéliu.
Y̌
Y̌ (minuskula y̌) je špeciálny znak latinskej abecedy, ktorý sa používa na prepis dévanágarí do latinky (na prepis písmena ‹ ॺ ›). Používa sa aj v jednom prepise kurdčiny do latinky (na prepis písmena ‹ ێ ›).
Žiabronôžka arktická
Hrozby a ich príčiny
Za predpokladu, že dôvodom zániku žiabronôžky v poľskom plese bola jednorazová ekologická katastrofa a nie významné zmeny v životnom prostredí, ktoré boli zdokumentované, existujú reálne možnosti opätovného nasadenia tohto druhu do Dwoisteho Stawu Gąsienicoweho. Základom pre opätovné oživenie populácie by mali byť jedince vylovené zo slovenského plesa.
North American F-100 Super Sabre
North American F-100 Super Sabre bolo americké nadzvukové prúdové stíhacie lietadlo, ktoré slúžilo v americkom letectve v rokoch 1954 až 1971 a v Národnej leteckej garde do roku 1979. Bolo prvým stíhacím lietadlom amerického letectva schopným dosiahnuť nadzvukovú rýchlosť vo vodorovnom lete. F-100 navrhla spoločnosť North American Aviation ako výkonnejšieho nástupcu stíhačky na vybojovanie vzdušnej nadvlády F-86 Sabre.
Počas vietnamskej vojny sa F-100 široko využívali nielen v úlohe stíhacieho lietadla, ale aj ako priama letecká podpora pozemných síl. V leteckých úderoch nad Severným Vietnamom ich neskôr nahradil dvojmachový Republic F-105 Thunderchief a pri podpore pozemných jednotiek nad Južným Vietnamom efektívnejší podzvukový LTV A-7 Corsair II. F-100 slúžil aj v iných vzdušných silách NATO a u ďalších spojencov USA. V neskoršom období svojej služby sa často označoval ako „Hun“, čo je skrátená verzia anglického slova „hundred“ (sto).
Vznik a vývoj
Dňa 3. februára 1949 spustila spoločnosť North American Aviation vývoj nového stíhacieho lietadla, ktoré malo nahradiť úspešný F-86 Sabre. Išlo o súkromnú iniciatívu a firma tento projekt spočiatku sama financovala. V januári 1951 sa spoločnosť obrátila na americké letectvo (United States Air Force) s návrhom na nadzvukovú dennú stíhačku. Projekt dostal pomenovanie „Sabre 45“, čo bolo odvodené od toho, že krídla nového lietadla mali šípovitosť 45 stupňov. Maketa bola pripravená o päť mesiacov, ale neskôr bola konštrukcia ešte výrazne prerobená. V januári 1952 americké letectvo objednalo dva prototypy. Prvý z nich, ktorý bol označený YF-100A, vzlietol 25. mája 1953. S motorom Pratt & Whitney XJ57-P-7 dosiahlo toto lietadlo rýchlosť Mach 1,05. Druhý YF-100A vzlietol o päť mesiacov neskôr. Zatiaľ čo prvý prototyp nemal žiadnu výzbroj, druhý už bol vybavený štyrmi kanónmi kalibru, ktorých testovanie prebiehalo práve na tomto stroji.
thumb|left|Prvý z dvoch prototypov YF-100A počas letu
Dňa 29. októbra 1953 vytvoril podplukovník Frank Everest, Jr. na prvom prototype nový svetový rekord, keď dosiahol rýchlosť 1 215,295 km/h. V tej dobe sa dostalo do vzduchu aj prvé sériové lietadlo F-100A. Stroj však trpel viacerými problémami. Medzi ne patrila zlá smerová stabilita, ktorá mohla viesť k náhlej zmene kurzu. Tento problém spôsobil 12. októbra 1954 úmrtie Georgea Welcha, hlavného testovacieho pilota firmy North American. Ďalší problém sa prejavoval tak, že za určitých okolností mali krídla tendenciu strácať vztlak, čo spôsobovalo zdvíhanie nosu lietadla. Tento nedostatok bol posmešne prezývaný „Sabre Dance“ (šabľový tanec).
Počiatočná sériová verzia F-100A bola zaradená do služby 27. septembra 1954, ale naďalej trpela technickými nedostatkami, ktoré sa prejavili už v priebehu vývoja. Po prvých šiestich závažných haváriách, ktoré sa udiali v prvých dvoch mesiacoch prevádzky, boli všetky lietadlá tohto typu až do februára 1955 uzemnené. Prvá verzia Super Sabre tak dosiahla počiatočnú operačnú spôsobilosť až v septembri 1955. Problémy s F-100A však pretrvávali a americké letectvo tento variant v roku 1958 postupne vyradilo. Celkovo bolo v tejto verzii vyrobených 203 lietadiel.
thumb|Formácia lietadiel F-100C Super Sabre [[United States Air Force|amerického letectva]] thumb|F-100D 353. taktickej stíhacej letky nad [[Alpy|Alpami, 1960]]