cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Postmoderna
thumb|Múzeum v Nemecku
Postmoderna označuje obdobie, historický stav, v ktorom stratili legitimitu „veľké diskurzy“ (t. j. ideológie, globálne koncepcie, myšlienkové sústavy) a boli nahradené fragmentárnymi „malými diskurzami“. Vyčerpali sa všetky absolútne pravdy a nad „majstrami metafyzického myslenia“ sa začali vznášať pochybnosti. V čase postmoderny už neexistuje uzavretý celkový výklad života, celková koncepcia univerzálneho, pre všetko ľudstvo platného cieľa, ako ho prezentovalo napríklad osvietenstvo.
Vedúcou filozofickou postavou postmoderny už nie je metafyzik, ktorý verí, že našiel Archimedov bod, z ktorého hýbe svetom, ale jeho proťajšok, skeptik, ktorý zdôrazňuje našu podmienenosť a konečnosť, ktorý vie, že jeho pohľad je iba jedným z množstva možných, že je provizórny a už zajtra prekonaný. Postmoderný skeptik sa na rodiel od metafyzika domnieva, že existuje množstvo protirečiacich si pozícií, že všetko vedenie je pochybné a predbežné a že dnešná pravda sa zajtra môže ukázať ako omyl. Proti univerzalizmu sa stavia partikularizmus. Filozofický pojem postmoderny sa usiluje vypracovať filozofický postmodernizmus.
Postmoderna sa vyznačuje množstvom heterogénnych a autonómnych jazykových hier, životných foriem a výkladov života, pluralitou nezjednotiteľných praktík a konceptov, čo by bolo možné prirovnať k babylonskému zmäteniu jazykov (Jean-François Lyotard).
Postmoderna je tristný úpadok súčasnej literatúry, vyznačujúci sa ochabnutím, úbytkom novátorskej potencie a prieraznosti, je fázou konsolidácie, ponúka sa menej šancí k jasnému profilovaniu, je novou masová spoločnosť nachádza svoj zodpovedajúci obraz v nivelizovaných formách. (How, I.)
Adresa
Adresa môže byť:
Kajászó
Kajászó je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Martonvásárskom okrese.
Má rozlohu 2398 ha a žije tu 1066 obyvateľov (2007).
Erich Maren Schlaikjer
Erich Maren Schlaikjer (* 22. november 1905, Newtown, Ohio, USA – † 5. november 1972) bol americký geológ a lovec dinosaurov. Spolu s Barnumom Brownom opísal dinosaurí rod Pachycephalosaurus. Okrem toho opísal rod Miotapirus a nový druh rodu Mesohippus.
NGC 306
NGC 306 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Tukan, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. októbra 1836.
Teória množín
Teória množín je časť matematiky, ktorá skúma všeobecné vlastnosti množín, najmä nekonečných. Teória množín skúma vzájomne jednoznačnú zhodu množín, ich usporiadanie, mohutnosť množiny, operácie, ako zjednotenie a prienik množín a iné.
Matematickú teóriu množín založil G. Cantor, ktorý množinu chápal ako zhrnutie dobre odlíšených objektov nášho nazerania alebo myslenia - ktoré sa nazývajú 'prvkami' množiny - do jedného celku.
Viterbo
Viterbo môže byť:
Marmande-Ouest
Marmande-Ouest je francúzsky kantón v obvode Marmande departemente Lot-et-Garonne v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 5 obcí.
Milena Jesenská
Milena Jesenská (* 10. august 1896, Praha – † 17. máj 1944, koncentračný tábor Ravensbrück, Nemecko) bola česká novinárka, spisovateľka a prekladateľka. S manželom Jaromírom Krejcarom mali dcéru Janu.
Mladosť
Milena sa narodila v rodine pražského univerzitného profesora a chirurga Jana Jesenského a jeho ženy Mileny. Keď mala Milena 16 rokov, zomrela jej matka a Milena zostala so svojím otcom, ktorý bol na jednej strane veľmi prísny, na druhej strane nad Milenou nedodržiaval takmer žiadny dohľad, takže Milena viedla veľmi voľný život (o. i. prvýkrát vyskúšala drogy). Navštevovala dievčenské gymnázium Minerva. Bolo to prvé dievčenské gymnázium v Rakúsko-Uhorsku založené v roku 1890 ako výsledok úsilia spisovateľky Elišky Krásnohorskej. Do tohto obdobia spadajú Milenine prvé literárne pokusy. Publikuje v školskom časopise Naše snahy. Veľký vplyv má na ňu jej učiteľka Albína Honzáková, s ktorou aj pravidelne korešponduje. V roku 1915 zmaturovala.
Na prianie svojho otca študovala medicínu, ktorú však zanechala po štyroch semestroch. Venovala sa športu ako plávanie, tenis, lyžovanie a často sprevádza svojho otca počas výletov do okolia. Obľubuje dlhé prechádzky v prírode. Rada trávi čas v kaviarňach, na korze a pri rozhovoroch o literatúre, hudbe a umení. Prekročila nepísané národnostné hranice a nadväzuje kontakty s nemeckými a židovskými intelektuálmi, ktorí sa zdržovali prevažne v kaviarni Arco, ktorá sa nachádzala oproti dnešnej Masarykovej stanici. Nadviazala kontakty s intelektuálmi a umelcami ako Max Brod, Willy Haas, Osak Baum, Ernst Polak, Franz Werfel. Známosť s Ernstom Pollakom, ktorý pracoval ako prekladateľ u jednej pražskej banky, prerástol do lásky. Proti vôli svojho otca, ktorý protestoval proti svadbe s nemeckým Židom, sa za neho vydala.
Viedeň
V roku 1918 sa s mužom presťahovala do Viedne. S rodinou (čiastočne kvôli vzdorovitému sobášu) prerušila takmer všetky styky. Manželstvo s Ernstom Pollakom sa čoskoro dostalo do krízy aj kvôli jeho častej nevere, o ktorej Milena vedela. Presťahovanie sa do Viedne znamenalo pre ňu veľký zlom a istý čas trvalo, kým sa dokázala v meste aklimatizovať. Tu zažíva posledné obdobie monarchie ako aj revolučné udalosti roku 1918. Manželia majú materiálne ťažkosti kvôli zlej ekonomickej situácii ako aj kvôli tomu, ako spravovali svoje financie. Jesenská, ktorá chcela získať od manžela čiastočnú nezávislosť, začala dávať hodiny češtiny. Medzi jej žiakov patril napr. rakúsky spisovateľ Hermann Broch. Nejakú dobu pracuje u Sigmunda Freuda ako prekladateľka jeho diela do češtiny. Navštevovala aj prednášky psychológa Alfreda Adlera. Spolu s manželom sú častými hosťami v kaviarňach Central a Café Herrenhof. Prekladala z nemčiny pre české noviny a prispievala do módnych magazínov. Spočiatku pôsobila externe, čoskoro začala písať do viacerých českých novín, písala fejtóny a prekladala.
Helga Rolfe
Helga Rolfe je fiktívnou postavou trilógie Meet Helga Rolfe (Stretnúť Helgu Rolfe) od Jamesa Hadley-Chasea. Trilógia pozostáva z románov An Ace Up My Sleeve (Eso v mojom rukáve), The Joker in The Pack (Žolík v talóne) a I Hold The Four Aces (Držím štyri esá).
Milena Jesenská
Viedeň
V roku 1919 ju zaujala poviedka vtedy nie príliš známeho spisovateľa Franza Kafku Der Heizer (Kurič) a napísala autorovi, či smie poviedku preložiť. Tým začala ich vzájomná korešpondencia, ktorá skončila až v roku 1923, krátko pred Kafkovou smrťou. Priateľstvo Mileny Jesenskej a Franza Kafku bolo takmer výhradne korešpondenčné. Stretli sa len dvakrát, raz na štyri dni vo Viedni a neskôr na jeden deň v pohraničnom meste Gmünd. Próza Kurič bola jej prvým prekladom Kafku do češtiny. Neskôr preložila do češtiny i Proces, Rozjímanie a Ortieľ.
Helga Rolfe
Helga Rolfe sa narodila v roku 1928 v USA na Floride ako Helga Schmidt. Jej otec bol Švajčiar (z nemecky hovoriacej časti) a matka Američanka. Časť svojho života prežila v Ženeve, kde sa naučila plynulo nemecky a francúzsky. Vyštudovala ekonómiu na Harvardovej univerzite.
Milena Jesenská
Viedeň
V roku 1919 začala publikovať v periodiku Tribuny. Ako zodpovedný redaktor tu pôsobil Ferdinand Peroutka. Prispievali sem aj Jaroslav Hašek, F. X. Šalda, Marie Pujmanová či Egon Erwin Kisch. V jej textoch sa odráža Jesenskej predstava o modernej žene, ktorá je samostatná, vzdelaná, športuje, je elegantná a citovo bohatá. Tie myšlienky naplno rozvinie v ženskej rubrike Národných listov.
Helga Rolfe
Už od detstva sa cítila byť osamelá. Kvôli nadmernej inteligencii si nemala čo povedať so spolužiakmi, nemala súrodencov, otec právnik bol stále zaneprázdnený svojou firmou. Matka bola hlboko veriaci človek. Svoj voľný čas trávila v kostole alebo na cirkevných podujatiach. Vďaka tejto osamelosti sa u nej vyvinula nymfománia.
Milena Jesenská
Viedeň
Okrem Franza Kafku sa poznala osobne i s Maxom Brodom, Franzom Werfelom, Karlom Čapkom či Ferdinandom Peroutkom.
V roku 1923 sa pokúsila o samovraždu. Potom prepadla kokaínu, a neskôr sa snažila dostať zo závislosti na ňom. Jej životným partnerom sa v tomto období stal Franz Xaver Schaffgotch - šľachtic a komunista. Jej manželstvo s Pollakom stroskotalo a rozhodla sa opustiť Viedeň.
Helga Rolfe
Ako dvadsaťsedemročná nastúpila do právnickej kancelárie ako sekretárka význačného floridského právnika Archera. Stala sa jeho milenkou. Archer jej potom navrhol, aby sa z vypočítavosti vydala za jedného z najbohatších ľudí na svete Hermanna Rolfeho, impotentného sadistického mrzáka, ktorý mal z prvého manželstva dcéru, ktorá ním pohŕdala.
Štefan Schwarz (matematik)
Štefan Schwarz (* 18. máj 1914, Nové Mesto nad Váhom – † 6. december 1996, Bratislava) bol slovenský matematik.
Káloz
Káloz je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Stoličnobelehradskom okrese.
Má rozlohu 4 779 ha a žije tu 2 525 obyvateľov (2007).
Milena Jesenská
Praha
Krátko po Kafkovej smrti sa rozišla s Pollakom a odsťahovala sa najprv do Drážďan a nakoniec v roku 1924 späť do Prahy. Tu sa rozpadol jej vzťah s Schaffgotchom, ktorý si nevedel zvyknúť na život v Prahe. Jej humanizmus a zmysel pre spravodlivosť získava teoretickú základňu v myšlienkach socializmu. Počas roku 1926 sa spoznala s architektom Jaromírom Krejcarom, ktorý bol považovaný za jedného z najnadanejších avantgardných architektov. V roku 1927 s ním uzatvorila manželstvo. Bolo to najšťastnejšie obdobie jej života. V roku 1928 sa im narodila dcéra Jana.
Štefan Schwarz (matematik)
Životopis
Od 1. 10. 1937 bol asistentom matematického ústavu Karlovej univerzity v Prahe. V roku 1939 sa vrátil na Slovensko a od 1. 3. 1939 pôsobil na I. ústave matematiky Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave ako asistent, neskôr ako suplent. Od roku 1943 bol angažovaný aj na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V novembri 1944 bol deportovaný do koncentračného tábora, ktorý bol oslobodený v apríli 1945.
Milena Jesenská
Praha
Už počas tehotenstva mala vážne zdravotné problémy. Trpela reumatizmom. Po narodení dcéry začala proti bolestiam brať morfium, a stala sa od neho závislá. Stratila miesto a znovu bojovala so závislosťou (zbavila sa jej až v roku 1938). V dôsledku choroby a nehybného kolena začala krívať.
Štefan Schwarz (matematik)
Životopis
Po návrate prevzal od roku 1946 ako prednosta vedenie I. Ústavu matematiky na SVŠT. V tom istom roku sa habilitoval na Prírodovedeckej fakulte SU prácou Teória pologrúp z r. 1943. R. 1947 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora na SVŠT. R. 1951 sa stal vedúcim celoškolskej katedry matematiky na SVŠT, z nej po reorganizácii roku 1961 vznikli katedry na jednotlivých fakultách. Na Elektrotechnickej fakulte SVŠT bol prof. Schwarz vedúcim katedry až do r. 1979. Členom-korešpondentom ČSAV sa stal r. 1952, akademikom r. 1960, v SAV bol akademikom od vzniku tejto inštitúcie r. 1953. V rokoch 1965–1970 bol predsedom SAV a podpredsedom ČSAV. V Matematickom ústave SAV bol od r. 1964 externým riaditeľom, v rokoch 1982–1988 interným riaditeľom. Na SVŠT pôsobil pedagogicky v rokoch 1939–1982.
Prednášal mnohé matematické disciplíny: základné kurzy pre technikov, diferenciálne rovnice, teória funkcií komplexnej premennej, matematická fyzika, špeciálne prednášky z algebry a ďalšie. V prvom desaťročí existencie Prírodovedeckej fakulty UK navštevovali jeho prednášky aj poslucháči tejto fakulty, pre ktorých konal aj špeciálnu výučbu. Bol vynikajúcim a obľúbeným prednášateľom, ktorý ovládal zriedkavé umenie podať aj najzložitejšie výsledky zrozumiteľným a prístupným spôsobom. Jeho vedecké semináre boli miestom výchovy nových vedeckých kádrov. Pod jeho vedením vyrástlo 20 kandidátov vied, medzi nimi J. Bosák, J. Eliáš, J. Gruska, J. Ivan, V. Kolibiarová, B. Riečan, Z. Riečanová a ďalší významní slovenskí matematici. Veľkej obľube sa tešili voľné prednášky pre absolventov a učiteľov SVŠT, ktoré jednak približovali poslucháčom nové výsledky moderných matematických disciplín, jednak zásluhou širokého rozhľadu prednášateľa otvárali rozsiahle perspektívy aplikácií matematiky. Vedecké dielo prof. Schwarza zahŕňa osem vydaní monografií a učebných textov, vyše stovky pôvodných vedeckých prác a zasahuje do takých disciplín, ako sú teória konečných polí, teória pologrúp, boolovské a stochastické matice, harmonická analýza a teória čísel. V teórii pologrúp zohral v svetových reláciách zakladateľskú rolu. Jeho teoretické výsledky našli uplatnenie v teórii automatov, teórii kódovania a kryptológie. Aplikovateľnosti jeho diela veľmi napomohol široký rozhľad v matematike a hlboké vzdelanie vo fyzikálnych a technických disciplínach, čo často dokumentoval aj v svojich prednáškach, keď použitie matematickej teórie demonštroval na príkladoch a problémoch z týchto oblastí. Dostával početné pozvania na zahraničné akcie a prednáškové pobyty, o. i. na dlhší prednáškový pobyt v USA. Odrazom jeho vedeckej aktivity bolo aj členstvo a predsedníctvo v mnohých riadiacich orgánoch vedy, redakčných radách popredných vedeckých a odborných časopisov. Bol spoluzakladateľom Matematicko-fyzikálneho časopisu SAV, ktorý sa transformáciou cez Matematický časopis na Mathematica Slovaca stal najvýznamnejším slovenským vedeckým matematickým časopisom, do r. 1990 stál na čele jeho redakčnej rady.
Milena Jesenská
Praha
Milena Jesenská sa začala naplno venovať kariére novinárky. Okrem Přítomnosti prispievala do denníka Tribúna, Národní listy, Lidové noviny, magazínu Pestré listy, a na konci dvadsiatych rokov bola krátko redaktorkou legendárneho týždenníka Pestrý týden. V rokoch 1938 až 1939 prispievala do kultúrneho časopisu Přítomnost.
Štefan Schwarz (matematik)
Životopis
Ohlas jeho vedeckej, pedagogickej a organizačnej činnosti sa prejavil v početných vyznamenanich a oceneniach. Z najvýznamnejších hodno spomenúť Zlatú medailu SAV, Zlatú medailu UK, Zlatú medailu SVŠT, Zlatú čestnú plaketu ČSAV Za zásluhy o vedu a ľudstvo, Zlatú plaketu Bernarda Bolzana Za zásluhy o rozvoj matematických vied, čestnú plaketu C. F. Gaussa, Medailu J. A. Komenského, Zlatú čestnú plaketu Dionýza Štúra Za zásluhy v prírodných vedách a Národnú cenu SR. V aktívnej vedeckej práci a v kontaktoch s vedeckou komunitou zotrvával do posledných týždňov svojho života.
Milena Jesenská
Praha
Jesenská krátko sympatizovala s komunistickou stranou, a tak písala i do novín Svět práce. Kvôli výhradám voči stalinizmu sa v roku 1936 s KSČ rozišla. Rozčarovaním skončilo i jej manželstvo s Jaromírom Krejcarom, ktorý odišiel do Sovietskeho zväzu a vrátil sa až v roku 1936, taktiež sklamaný zo svojej skúsenosti. Jej partnerom sa stáva komunista vylúčený zo strany kvôli "trockizmu" Eugen Klinger. V časopise Přítomnost píše aktuálne politické reportáže. Venuje sa situácii v Česko-Slovensku a opisuje životy nemeckých antinacistov, ktorým často pomáha.
Druhá svetová vojna a koncentračný tábor
Po pripojení Čiech a Moravy k Tretej ríši sa aktívne zúčastnila protinacistického odboja. Bola jednou z tých, ktorí prevádzali Židov, leteckých dôstojníkov, antifašistov či komunistov cez hranice do Poľska, od marca 1939 do začiatku vojny v septembri. Spolupracovala pritom s lekárom a antifašistom Joachimom von Zedtwitzom. V lete 1939 bol zatknutý Ferdinand Peroutka a v septembri bol zakázaný časopis Přítomnost, v ktorom pracovala. Zapojila sa do odboja a vydávania ilegálneho časopisu V boj.
Štefan Schwarz (matematik)
Životopis
Zomrel náhle 6. decembra 1996 v Bratislave.
Milena Jesenská
Druhá svetová vojna a koncentračný tábor
Zatknutá bola v novembri 1939. Bola vypočúvaná gestapom. Na jar 1940 bola deportovaná do Drážďan. Trestné stíhanie voči bolo zastavené pre nedostatok dôkazov, avšak bola poslaná „na prevýchovu“ (resp. "pod ochrannú väzbu") do koncentračného tábora Ravensbrück, kde pracovala na ošetrovni. Bola duchovnou i morálnou oporou ostatným väzenkyniam a často im pomáhala. Problematický vzťah mala s českými komunistkami, ktoré jej nevedeli odpustiť odchod zo strany ako aj kritiku ZSSR. V tábore stretla svoju životnú priateľku Margarete Buber-Neumannovú, taktiež bývalú novinárku. Schudla desiatky kíl a v dôsledku hrozných podmienok sa u nej znovu objavil ťažký kĺbový reumatizmus.
V Ravensbrücku zomrela v roku 1944.
V roku 1995 bola inštitúciou Jad Vašem poctená udelením ceny Spravodlivá medzi národmi v Jeruzaleme.
Napriek tomu, že Milena Jesenská bola významnou českou novinárkou a prekladateľkou obdobia prvej republiky, stala sa celosvetovo známa spočiatku ako priateľka Franza Kafku, vedľa Felice Bauerovej a Júlie Vohryzkovej.
Jej tvorba – články, svedectvá a reportáže o medzivojnovej strednej Európe, problematike jej spoločností a jej vzťahov – sa dočkala zaslúženého svetového uznania až po 2. svetovej vojne.
Posmrtné vydanie článkov, esejí a reportáží
z toho ukážky online: Sudety 1938: byli jsme obětováni a máme tu několik tisíc živých padlých reportáž z časopisu Přítomnost 41, október 1938
Sudety 1938: jakési symbolické divadlo
Externé odkazy
O Milene Jesenskej:
Lucas Douglas
Lucas Douglas je fiktívna postava v seriáli Dr. House, ktorú stvárňuje Michael Weston. Je detektív, ktorý pracuje pre Grega Housea. House si ho najal, aby špehoval Wilsona ako aj jeho tím počas diagnostikovania.
NGC 308
NGC 308 je hviezda v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil írsky astronóm Robert Stawell Ball 31. decembra 1866.
Chondrocyt
Chondrocyt je základnou bunkovou zložkou chrupavky. Jeho nezrelá forma schopná delenia sa označuje ako chondroblast. Chondrocyt je obklopený medzibunkovou hmotou, ktorá sa v blízkom okolí výraznejšie farbí (tzv. „puzdro“), a vnára sa do nej množstvom výbežkov.
Chondrocyt je zaujímavý tým, že má veľmi nízky metabolizmus, pravdepodobne anaeróbneho typu. Je to spôsobené tým, že je vyživovaný a zásobený kyslíkom len difúziou cez solídnu medzibunkovú amorfnú hmotu, ktorá ju obklopuje.
Nových sedem divov sveta
thumb|Chichen Itza thumb|Kristus Spasiteľ thumb|Veľký čínsky múr thumb|Machu Picchu thumb|Petra thumb|Koloseum thumb|Tádžmahal
Nových sedem divov sveta je zoznam 7 objektov, ktoré sú súčasným ekvivalentom siedmich divov starovekého sveta. Je výsledkom celosvetového hlasovania zorganizovaného švajčiarskou spoločnosťou New Open World Corporation. Hlasovať sa mohlo cez internet a telefón a bolo možné hlasy kupovať.
Zoznam bol vyhlásený 7. júla 2007 v portugalskom Lisabone.
Chichen Itzá
Chichen Itza je starobylé sídlo mayskej civilizácie v Yucatáne, v Mexiku.
Kristus Spasiteľ
Kristus Spasiteľ je socha Ježiša Krista v Rio de Janeiro, v Brazílii.
Veľký čínsky múr
Veľký čínsky múr je starý systém opevnenia, ktorý sa ťahá naprieč severnou Čínou.
Machu Picchu
Machu Picchu je stratené mesto Inkov v oblasti Cusco v Peru.
Petra
Petra je skalné mesto a archeologická lokalita v Jordánsku.
Koloseum
Koloseum sú ruiny veľkého amfiteátra v strede Ríma v Taliansku.
Tádžmahal
Tádžmahal je mauzóleum pri Agre v indickom štáte Uttar Pradeš. Súčasť svetového dedičstva UNESCO.
Teachta Dála
Teachta Dála (skr. TD) je člen Dáil Éireann, dolnej komory Oireachtasu (írskeho parlamentu). Je to írsky ekvivalent termínov "člen parlamentu" alebo "člen kongresu" ktoré sa používajú v iných štátoch. Oficiálny preklad termínu je "námestník Dáilu" alebo "delegát zhromaždenia".
Prehľad
Pre volebné účely, krajina je rozdelená do oblastí známych ako volebné obvody, pričom každý z nich si volí troch, štyroch alebo piatych TDov. Podľa ústavy musí byť aspoň jeden Teachta Dála na 20 000 až 30 000 ľudí. Aby sa niekto stal Teachta Dála, musí byť občanom Írska a musí mať viac ako 21 rokov. Členovia súdnictva, Garda Síochána a Obranných síl sú vylúčený z členstva v Dáil.
V súčasnom 31. Dáile je 166 TDov. V budúcich všeobecných voľbách v roku 2016 sa volí 158 TDov, o osem menej kvôli úprave volebného zákona v roku 2013.
Titulovanie
Iniciály "TD" sa umiestňujú za priezvisko zvoleného TD. Napríklad súčasný Taoiseach (hlava vlády) je "Enda Kenny, TD".
Pierrefort (obec)
Pierrefort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Mas-d'Agenais (kantón)
Le Mas-d'Agenais je francúzsky kantón v obvode Marmande departemente Lot-et-Garonne v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 9 obcí.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2008
thumb|right|Dresy slovenského národného hokejového mužstva na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2008
Základná skupina C
Najlepší hráč zápasu SR: Róbert Petrovický Historická vzájomná bilancia: (5-0-0; 27:5)
Najlepší hráč zápasu SR: Andrej Sekera Historická vzájomná bilancia: (3-0-2; 14:8)
4. Slovensko 1-0-2 9:8  3 body
Skupina o záchranu
Najlepší hráč zápasu SR: Marcel Hossa Historická vzájomná bilancia: (0-0-2; 1:14) Stav série 0:1
Najlepší hráč zápasu SR: Ľubomír Višňovský Historická vzájomná bilancia: (3-0-0; 18:4) Stav série 2:0
Historická vzájomná bilancia je uvádzaná len vrátane zápasov odohratých na pôde majstrovstiev sveta všetkých kategórií.
Štatistické zápisy slovenských hokejistov
Ľubomír Višňovský sa umiestnil na 7. mieste v tabuľke najlepších nahrávačov so 7 asistenciami. S celkovými 9 kanadskými bodmi sa umiestnil na 4. mieste medzi obrancami. Slovensko s 27,27 % úspešnosťou využitia presiloviek obsadilo 4. miesto.
Filozofický postmodernizmus
Filozofický postmodernizmus je filozofická reflexia postmoderny alebo filozofický smer, ktorý sa koncentruje na rozbor postmoderny, v ktorom ako kľúčové významové útvary intervenujú pojmy rozpadu veľkých diskurzov a funkcie malých diskurzov.
Filozoficky postmodernizmus je (seba)decentricitizácia prostriedkami filozofického diskurzu. Predovšetkým ide o deštrukciu etnocentrizmu, logocentrizmu, scientocentrizmu, religionocentrizmu, maskulinocentrizmu.
Postmodernizmus vo filozofii nadväzuje najmä na Nietzscheho, Peirceov, Meadov, Mauthnerov, Heideggerov, Wittgensteinov a štrukturalistický kriticizmus. Ostrie postmodernistického kriticizmu sa zameriava proti rozpojenosti znaku, skutočnosti a myslenia. Postmodernizmus sa usiluje odhaliť kultúrotvornú provenienciu znaku a významotvornosť komunikatívnych procesov spoločenstva.
Kultúrnokontextuálne chápanie znakovosti, najlepšie zrejme vystihnuté koncepciami jazykovych hier a diskurzov, poskytlo tie najvýznamnejšie argumenty pre kritiku logocentrizmu a umožnilo novú štrukturáciu základných kategórií poznania/vedenia. S touto revíziou semiotického myslenia súvisí aj objavovanie moderným vedením obchádzaných neduchovných predpokladov vedenia, ktorými sú predovšetkým telo, hlas a písmo. Nadväzuje na Nietzscheho, diskurze (štrukturalizmus/postfreudizmus), všesprítomňujúcej moci hlasu (neoštrukturalizmus) a veľkej diferenciačnej sily písania a textu (neoštrukturalizmus) vytvorilo predpoklady pre hlbšie pochopenie povahy moderného vedenia nielen ako logocentrického, ale aj ako fonocentrického a fallokratického (Jacques Derrida). Tu možno pripomenúť, že jedným zo sociálnych a myšlienkových hnutí spojených s postmodernizmom je aj feminizmus.
Stacy Warnerová
Stacy Warnerová je fiktívna postava v seriáli Dr. House, ktorú stvárňuje Sela Wardová. Je Houseova ex-priateľka, ktorá ho vyhľadala potom, ako jej manžel Mark začal mať zdravotné problémy.
Borčice
Borčice sú obec na Slovensku v okrese Ilava.
Poloha
Borčice ležia uprostred Ilavského podolia na terase Váhu.
Dejiny
Dedina bola súčasťou Trenčianskeho hradného panstva, neskoršie vo vlastníctve viacerých zemianskych rodín. Jej prvá písomná zmienka je spojená s benediktínskym opátstvom na Skalke a v archívnych prameňoch sa uvádza roku 1224. V roku 1238 uvádzaná pod názvom Bork. Zemiansky rod Borčickovcov doložený zo 14. storočia. Zemania zastávali v stredoveku vysoké funkcie v stoličnej správe Trenčianskej stolice. Známy je Peter z Borčíc ako stoličný notár (1479), Bartolomeus Borčický (1536), trenčiansky slúžny Ján Borčický, ktorý sa stal aj stoličným slúžnym (1571). Ako služobníci cirkvi vynikli nitriansky kanonik Jeremiáš z Borčíc (1520 – 1529). Štefan Borčický bol administrátorom (správcom) levického tridsiatku aj provizorom Šášovského hradu. Na sklonku 15. storočia, ako sa píše v Lexikóne erbov Trenčianskej stolice (H+H 2000) mal Peter z Borčíc štyroch synov, z ktorých Juraj a Albert založili základné rodové línie Borčickovcov. Majetok Borčickovci rozšírili o Bolešov, neskoršie získali aj majetky v Drietome, Podskalí a v Preseľanoch. Erb rodu Borčickovcov vydal kráľ Ľudovít II. 25. januára 1520. Najstaršou zachovanou pečaťou je pečať Martina Borčického (1528).
Pamiatky
V obci Borčice je zrenovovaný klasicistický kaštieľ Villabork, postavený na starších základoch s priľahlým parkom (1815), ktorý je dnes súkromným majetkom. Nachádzajú sa tu aj dve kaplnky: z nich v jednej je oltár, zapísaný ako kultúrna pamiatka, na cintoríne je baroková socha svätého Jána Nepomuckého, ktorá je tiež zapísaná ako kultúrna pamiatka.
Kápolnásnyék
Kápolnásnyék je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Gárdonskom okrese.
Má rozlohu 4 150 ha a žije tu obyvateľov.
Izohypsa
Izohypsa môže byť:
Neurey-en-Vaux
Neurey-en-Vaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kincsesbánya
Kincsesbánya je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Mórskom okrese.
NGC 310
NGC 310 je hviezda v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil írsky astronóm Robert Stawell Ball 31. decembra 1866.
Cesta II. triedy 541 (Slovensko)
Priebeh
Cestná komunikácia sa začína v Kotešovej križovatkou s II/507. Prechádza obcami Kotešová, Veľké Rovné. Následne prechádza hranicou okresov Bytča a Čadca, kde pokračuje cez horský priechod Semeteš v obci Vysoká nad Kysucou. Cesta II/541 potom vchádza do Turzovky, kde končí križovatkou s II/487.
História
Pôvodná cesta II/541 sa nachádzala v súčasnom Prešovskom kraji. Po jej rozčlenení medzi viaceré cesty I. triedy sa uvoľnené číslo pridelilo súčasnej II/541, ktorá bola dovtedy len cestou III. triedy.
Rostislav Olesz
Rostislav Olesz (* 10. október 1985, Bílovec) je český reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej
Rostislav Olesz je stredný útočník. Je 184 cm vysoký a váži 87 kg (údaj z roku 2006). S vrcholovým hokejom začínal v sezóne 2000/01 v klube HC Vítkovice Steel v českej hokejovej extralige. Už ako 15-ročný odohral v najvyššej českej súťaži 3 zápasy a stal sa tak najmladším hráčom v histórii českej extraligy. V nasledujúcich sezónach sa dostával na extraligový ľad čoraz častejšie. V roku 2004 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Florida Panthers už v 1. kole ako 7. v celkovom poradí. Nasledujúcu sezónu 2004/05 odohral za HC Sparta Praha a už v ďalšej sezóne sa v drese Floridy dostal prvýkrát na ľad NHL. Na sezónu 2005/06 mal s Floridou uzavretú zmluvu s ročným príjmom 984 200 dolárov ročne.
Reprezentácia
Rostislav Olesz získal s reprezentáciou Česka bronzovú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Oblieka reprezentačný dres s číslom 85.
Zimné olympijské hry 2006
Česko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 bronzové medaily. Úvod olympiády českej reprezentácii nevyšiel, keď v základnej skupine skončila až na štvrtom, poslednom postupovom mieste, po prehrách so Švajčiarskom 2:3, Fínskom 2:4 a Kanadou 2:3. Vo štvrťfinále Česko vyradilo Slovensko. V semifinále ich vyradili neskorší zlatí medailisti Švédi a v boji o bronzové medaily porazili Rusko 3:0.
MS 2007
Tréner Alois Hadamczik ho nominoval na Majstrovstvá sveta 2007 v Rusku.
Meilhan-sur-Garonne (kantón)
Meilhan-sur-Garonne je francúzsky kantón v obvode Marmande departemente Lot-et-Garonne v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 8 obcí.
Ústava
náhľad|240px|vľavo|Titulná strana [[Ústava Spojených štátov|Americkej ústavy - najstaršej ústavy na svete]]
Pohyb Slnka
right|thumb|Vlastný pohyb hviezd spektrálnych tried B a A na oblohe za +/− 200 000 rokov. Na obrázku vidíme vlastný pohyb mladých modrých hviezd na oblohe (zobrazené do 8 mag). Na pohybe týchto hviezd sa vlastne odzrkadľuje pohyb nášho Slnka v galaxii. Vidíme, že za veľmi krátku dobu existencie týchto hviezd sa ich pohyb nestihol rozladiť.
Ústava
Ústava alebo zastarano konštitúcia (spolu s ostatnými ústavnými zákonmi) je základný zákon štátu. Ide o zvláštnu, najvýznamnejšiu formu zákona a právny výraz existencie štátu.
Pohyb Slnka
Pohyb Slnka je relatívny pohyb Slnka vzhľadom na miestny štandard pokoja (LSR), prípadne na určitý súbor hviezd alebo objektov. Určuje sa z vlastných pohybov a radiálnych rýchlostí hviezd, ktoré tvoria daný súbor. Bod na oblohe, ku ktorému smeruje Slnko vzhľadom na daný súbor hviezd, je apex Slnka, protiľahlý bod na oblohe je antapex Slnka. Podľa zvoleného súboru hviezd, na ktorý sa pohyb Slnka vzťahuje, rozoznáva sa štandardný pohyb Slnka a základný pohyb Slnka.
Ústava
Ústava je vo väčšine krajín základným normatívnym aktom, čiže normatívnym aktom najvyššej sily.
Systemizácia
Systemizácia môže byť:
Ústava
'Pod-ústavné' (t. j. všetky ostatné) zákony a predpisy nesmú svojím obsahom ústave odporovať, pretože sú normatívnymi aktami nižšej sily.
V dnešných krajinách na prijatie ústavy alebo ústavného zákona nestačí zvyčajná nadpolovičná väčšina poslancov parlamentu (alebo obdobného zboru), ale je potrebná väčšia väčšina (tzv.kvalifikovaná väčšina), najčastejšie 3/5-nová alebo 2/3-nová väčšina.
Prvé ústavy vznikali so zánikom absolutistických monarchií (koniec 18.- 19. stor.) a so vznikom parlamentarizmu.
Na Slovensku a v mnohých iných krajinách na dodržiavanie ústavy a na rozpory iných zákonov s ňou dohliada Ústavný súd (v Košiciach).
Podľa Aristotela ústava je štátne zriadenie vytvárané deľbou mocenských pozícií medzi zložkami spoločnosti (poľnohospodármi, remeselníkmi a kupcami, chudobnými a bohatými, urodzenými a neurodzenými) a deľbou činností v oblasti riadenia spoločenských záležitostí. Podla toho, ktorá sociálna zložka v systéme štátneho zriadenia prevláda a aké záujmy sledujú vládcovia, možno rozoznať šesť foriem štátnej moci, pričom základom členenia nie sú rozdiely profesionálne, ale majetkové. Najlepšou formou ústavy je politeia, ktorá vychádza z demokratických princípov, ale nesmeruje proti bohatým. Cieľom dobrého štátu je zabezpečenie blaženého života otrokárov a slobodných občanov.
Obsah
Dnešné ústavy majú spravidla päť častí:
Členenia
náhľad|320px|vľavo|Obraz z roku 1891 zobrazujúci prijatie [[Ústava 3. mája|Ústavy 3. mája (1791) v Poľsku, najstaršej ústavy v Európe a druhej vôbec (po USA)]]
Slovenská ústava je rigidná, písaná a reálna. Príkladom faktickej ústavy je Veľká Británia, ktorá dodnes písanú ústavu nemá. Prvá písaná ústava je Ústava USA z roku 1787.
Edward Tolman
Edward Chace Tolman (* 14. apríl 1886, West Newton, Massachusetts, USA – † 19. november 1959, Berkeley, Kalifornia, USA) bol americký psychológ. Venoval sa experimentálnej a porovnávacej psychológii (motivácii a učenie, účelové správanie, kognitívne mapy).
Kisapostag
Kisapostag je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Dunaújvárosskom okrese.
Má rozlohu 958 ha a žije tu 1379 obyvateľov (2007).
Dieter Wisliceny
Dieter Wisliceny (* 13. január 1911, Regulowken, Východné Prusko, poľsky Regułówka dnes súčasť Możdżany, Poľsko – † 4. máj 1948, Bratislava) bol príslušník SA, SS a SD, pracovník Hlavného úradu bezpečnosti (Sicherheitsdienstes - Hauptamt) a neskôr Referátu pre židovské záležitosti, ktoré sa od roku 1934 podieľali na registrácii a následnom vyhladzovaní židovského obyvateľstva najprv v Nemecku, neskôr na Slovensku (od augusta 1940 do jari 1943) v Grécku a v Maďarsku ako špecialista a poradca pre riešenie židovskej otázky. Patril medzi hlavných organizátorov nacistického holokaustu a koncentračných táborov. Svedčil na Norimberskom procese. V roku 1948 bol v Bratislave uznaný vinným za spoluúčasť na deportácii takmer 60 000 Židov zo slovenského územia a odsúdený na trest smrti a obesený.
Život
Ešte v priebehu roka 1934 bol prevelený na Bezpečnosť (Sicherheintsdiest – SD) v Mníchove, kde pracoval v oddelení ktoré malo zbierať informácie o Slobodomurároch. Od septembra 1934 začal pôsobiť v Berlíne na Hlavnom úrade SD, tu spolupracoval s Adolfom Eichmannom (jeden z hlavných organizátorov nacistického holokaustu a koncentračných táborov a vojnový zločinec), s ktorým sa spriatelil. V roku 1936 najprv Eichmann a potom aj Wisliceny boli preložení do novozriadeného Referátu pre židovské záležitosti s označením A II 112. Referát pozostával z troch podreferátov: Asimilanti (II-1121, vedúci Theodor Dannecker ), Ortodoxní (II-1122, vedúci Hagelmann) a Sionisti (II-1123, vedúci Eichmann) a pracovalo v ňom asi osem referentov. V apríli 1937 Wisliceny ako 26 ročný prebral vedenie celého referátu. Tam sa sústredil na registráciu Židov a zavedenie kartoték. Išlo mu predovšetkým o zmapovanie dôležitých Židov (Reichwichtige Juden) a zmapovania ich aktivít (členstvo v židovských stranách a organizáciách a pod.). Bol to prvý krok, ktorý mal viesť k vyradeniu Židov z kultúrneho, spoločenského a hospodárskeho života, čo neskôr viedlo k ich sústredeniu a deportácii (vysídleniu) z Nemecka.
Pôsobenie na Slovensku
V roku 1940 sa stal Wisliceny pracovníkom referátu IV A 4 a v auguste 1940 odišiel ako špecialista a poradca pre židovské záležitosti (nemecky „Spezialist und Berater in jüdischen Angelegenheiten“) na Slovensko. Wisliceny pricestoval do Bratislavy v posledný augustový deň roku 1940. Keďže funkčne spadal pod nemecké vyslanectvo stal sa jeho pracovníkom ako iní poradcovia, ktorí prišli približne v rovnakom čase do Bratislavy ako on. Nasledujúci deň po jeho inštalácii sa po prvýkrát osobne stretol s predsedom vlády V. Tukom a ostatnými členmi slovenského vládneho kabinetu. Na slávnostnom zasadaní vlády 2. septembra 1940 sa nemeckí poradcovia predstavili bratislavskej vláde. Nemecký vyslanec Killinger pritom predniesol slávnostnú reč o zmysle ich pôsobenia, na čo Tuka po nemecky "svojich hostí" ubezpečil o všestrannej podpore.
Poradca pre projekt Madagaskar
Rozsiahly plán na odsunutie 4 miliónov európskych Židov na ostrov Madagaskar vypracovalo v júni 1940 oddelenie D III Zahraničného úradu v Berlíne pod vedením F. Rademachera, ktorý bol zodpovedný za židovskú otázku, rasovú politiku a informácie zahraničných zastupiteľstiev o dôležitých vnútropolitických udalostiach. S súhlasil aj minister zahraničia. Vyše 40-stranový elaborát "Projektu Madagaskar" dostal Rademacher na Zahraničný úrad 15. augusta 1940. Plán tejto akcie detailnejšie prepracoval Eichmann s T. Danneckerom a E. Rajakowitschom. Eichmann plánoval vybudovať sieť poradcov na obsadených územiach, ktorí by celú akciu koordinovali. To sa aj zrealizovalo. V auguste 1940 bol Wisliceny dosadený ako poradca na Slovensko, ako vôbec v prvej (podriadenej a nie priamo okupovanej) krajine. Potom nasledovali poradcovia v Rumunsku, Holandsku, Belgicku a Bulharsku (1941), v roku 1942 v Chorvátsku a Francúzsku. V roku 1943 boli "experti na židovskú otázku" dosadení do Grécka a Talianska a napokon od marca 1944 do Maďarska. Po tom, čo Nemci napadli Sovietsky zväz, sa od plánu kolonizovať Madagaskar európskymi Židmi postupne upustilo.
Deportácie slovenských Židov 1942
Neskôr za súhlasu niektorých vládnych činiteľov viedol Wisliceny nátlak na to by boli slovenskí Židia deportovaní do táborov v Poľsku. To sa začalo diať od marca 1942. Do októbra 1942 bolo zo Slovenska vyvezených 57 752 Židov. Navrhoval tiež revíziu prezidentských a ministerských výnimiek. Neskôr začal jednať aj s predstaviteľmi židovských organizácií, ktoré sa snažili zabrániť transportom. Rabín Weissmandel a jeho pracovná skupina Wislicenemu v dvoch splátkach zaplatila 4050 tisíc dolárov. Deportácie potom skutočne ustali a Weissmandl verili, že sa tak stalo vďaka úplatku. Dodnes však nie je jasné, či bol príčinou prestávky v transportoch skutočne Wisliceneyho zásah.
Podľa jeho neskoršej výpovedi na súde v Norimbergu Wisliceny tvrdil, že o likvidácii Židov (holokaust), ktorá prebiehala v Poľsku, sa dozvedel až na jeseň 1942, kedy mu to prezradil Adolf Eichmann. Bolo to vraj práve v súvislosti so slovenskými Židmi, ktorých životné podmienky v koncentračných táboroch mala na vyžiadanie Slovenskej vlády ísť preveriť slovenská delegácia. Zástancovia a obhajcovia Slovenského štátu argumentujú práve jeho výpoveďou, v ktorej povedal, že „Slovenská vláda napriek tomu urobila pokusy pozrieť sa, či s týmito židmi bolo v skutočnosti zaobchádzané humánne; najmä sa pokúšala pomôcť takým židom, ktorí prestúpili na kresťanstvo“, že slovenskí predstavitelia (Mach, Tuka) nevedeli o osude odtransportovaných židov a zastavili transporty po Eichmannovej vyhýbavej odpovedi (Eichmann sa vraj pred Wislicenym vyhováral na nariadenie Himmlera). Ján Čarnogurský sa dovoláva Wisliceneho výpovedi pri obrane prezidenta Tisa. Tvrdí, že Wisliceny svedčil, že dôležitejšia ako neuspokojivá odpoveď z Berlína na slovenskú požiadavku o informáciách o živote deportovaných Židov, boli "výnimky prezidenta Tisa, ministrov". V prepise Wislicenyho výpoveď možno nájsť, že Wisliceny výnimky spomenul ale tiež, že Čarnogurský pritom zavádza, pretože Wisliceneho necituje presne. Ten totiž Tisovo meno vôbec nespomenul.
Ani Wisliceneho znalosť či neznalosť skutočného priebehu židovských reportácií neznamenala, že by vo svojej činnosti nejak poľavil. Po tom, čo sa ukázalo, že prestávka v transportoch slovenských Židov potrvá dlhšie, dostal v januári 1943 v Berlíne rozkaz odísť do Grécka, kde mal riadiť činnosť proti tamojším Židom. Z Bratislavy odišiel na jar 1943.
Grécko a Maďarsko
V oblasti mesta Solún, kde žila prevažná väčšina gréckych Židov, organizoval spolu s Aloisom Brunnerom všetky potrebné náležitosti, ako bola registrácia, zavedenie kartoték a označenia Židov. Do jesene 1943 už bola väčšina gréckych Židov v koncentračných táboroch po celej strednej Európe, alebo do nich práve smerovala. Neskôr podobným podielom prispel k začiatku likvidácie Židov z Maďarska, ktorých sa tam v tej dobe nachádzalo asi 800 000. Tu sa s ním opäť spojili členovia židovských organizácii, ktorí sa pokúšali o záchranu svojich krajanov prostredníctvom úplatkov. Pri vypočúvaní na súde, neskôr Wisliceny pri tejto téme „stratil pamäť“. V januári 1945 bol za neuposlúchnutie rozkazu, ktorý mu nariaďoval osobne organizovať pochody polomŕtvych židovských väzňov z maďarsko-nemeckých hraníc do koncentračného tábora Bergen-Belsen, postavený mimo službu.
Svedok na Norimberskom súde
3. mája 1945 bol zatknutý v Starnbergu pri Mníchove americkými jednotkami. Neskôr absolvoval postupné presuny do väzníc vo Weilheime, Gautingu, Heilbronne francúzskeho Vauves pri Chartes a Cherbourgu. 8. októbra 1945 bol prevezený do Norimbergu, kde ako svedok vystupoval na Norimberskom súde. Vypovedal v procese s hlavnými vojnovými zločincami 3. januára 1946. Vo výpovedi popísal fungovanie oddelenia IV-B-4 RSHA, ktoré bolo zodpovedné za organizáciu vyvražďovania Židov. Žalobca použil jeho výpoveď ako dôkazový materiál proti Ernestovi Kaltenbrunnerovi, šéfovi Bezpečnostnej služby RSHA, ktorej bolo priamo podriadené gestapo, bezpečnostná služba Sicherheitsdienst, kriminálna polícia (Kriminalpolizei) a zahraničná spravodajská služba. V tejto funkcii bol Kaltenbrunner nástupcom Reinharda Heydricha. Podľa Hrnka je jeho výpoveď zaujímavá najmä tým, že odhaľuje pozadie a pohnútky niektorých aktérov, ktoré viedli k deportácii židovského obyvateľstva zo Slovenska v roku 1942, ako aj všeobecnú ľahostajnosť k dôsledkom vlastného konania.
Súd a poprava
22. júna 1946 bol cez Plzeň prevezený do Bratislavy, kde sa najprv ako svedok zúčastnil na procese s Antonom Vaškom, Fritzom Fialom, Izodorom Kosom, E. Veesenmayerom a A. Eichmannom.
Hlavné pojednávanie proti nemu samotnému sa začalo v Bratislave 24. februára 1948. Wisliceny sa k činom, za ktoré bol obžalovaný priznal a 27. februára 1948 bol uznaný vinným za spoluúčasť na deportácii takmer 60 000 Židov zo slovenského územia a odsúdený na trest smrti obesením. Jeho obhajca sa síce pokúsil o zmenu rozsudku na doživotie, ale to súd neskôr zamietol. Rozsudok bol vykonaný 4. mája 1948 v Bratislave, kedy bol Wisliceny obesený. Jeho pozostatky boli prevezené do Nemecka.
Bing Crosby
Harry Lillis "Bing" Crosby (3. máj 1903 Tacoma, Washington, USA – 14. október 1977, Madrid, Španielsko) bol americký populárny spevák a herec,  ktorého umelecká kariéra trvala od roku 1926 až do jeho smrti. Bing Crosby je jednou z prvých svetových multimediálnych hviezd 20. storočia. V rokoch 1926 až 1977 sa stal umeleckou osobnosťou, ktorá mala bezkonkurenčné výsledky v počte predaných hudobných nahrávok, hodnotení v rádiách a miere popularity vo filmovom priemysle. Nakrútil viac ako 70 celovečerných filmov a nahral viac ako 1600 piesní. Je považovaný za najpopulárnejšiu osobnosť medzi muzikálovými hercami v histórii. Stal sa veľkým vzorom a inšpiráciou pre pre viacero spevákov, ktorí začínali svoju kariéru po ňom, vrátane osobností ako boli Frank Sinatra,, Perry Como, či Dean Martin, Dick Haymes, Elvis Presley a John Lennon. V roku 1948 časopis Music Digest odhadol, že jeho nahrávky zaplnili viac ako polovicu z 80 000 týždenných hodín pridelených rozhlasovej hudbe. Je držiteľom Oscara za postavu Father Chuck O'Malley vo filme Going My Way z roku 1944 a bol nominovaný na túto cenu za postavu v pokračovaní tohoto filmu, The Bells of St. Mary's (1945), v ktorom hral po boku po boku Ingrid Bergmanovej. Je prvým zo šiestich hercov, ktorí boli nominovaní dvakrát na Oscara za tú istú postavu. V roku 1963 bol Crosby prvým držiteľom Ceny Grammy za celoživotné dielo. Bing Crosby je jedným z 33 ľudí, ktorí majú tri hviezdy na Hollywoodskom chodníku slávy:  za film, rozhlasovú zábavu a zásluhy v hudobnom priemysle''. Crosby bol známy aj vďaka spolupráci s Bobom Hopeom, s ktorým hral vo filmoch Road to..''. z rokov 1940 až 1962.
Crosby ovplyvnil aj rozvoj nahrávacieho priemyslu po druhej svetovej vojne. Po tom, ako bol pri predvádzaní nemeckého kotúčového magnetofónu, ktorý do Ameriky priniesol John T. Mullin, investoval 50 000 dolárov do kalifornskej elektronickej spoločnosti Ampex, ktorá sa zaoberala výrobou kópií tohto prístroja. Potom presvedčil spoločnosť ABC, aby mu dovolila svoje relácie vopred nahrávať. Stal sa tak prvým interpretom, ktorý svoje rozhlasové relácie nahral vopred a zhotovoval svoje komerčné nahrávky na magnetickú pásku. Prostredníctvom nahrávacieho média vytváral svoje rozhlasové programy s rovnakými režijnými nástrojmi a remeselnými princípmi (strih, pretáčanie, skúšanie, posúvanie času) aké sú využívané pri produkcii filmov. Do rádií tak zaviedol prax, ktorá sa stala jeho priemyselným štandardom.
Okrem prác pri výrobe audionahrávok, pomáhal pri financovaní vývoja videokaziet, stal sa spoluvlastníkom televíznych staníc, bol chovatelom dostihových koní a spoluvlastníkom bejzbalového tímu Pittsburgh Pirates. V tom období tento tím vyhral dve Svetové série (1960 and 1971).
Bing Crosby mal už za svojho života predaných viac ako 300 miliónov nahrávok a aj dnes patrí do prvej štvorky najpredávanejších hudobných umelcov na svete.
Práce pre televíziu a rozhlas
Bing Crosby moderoval od 30. až do 50. rokov aj v rozhlase. Od roku 1964 do roku 1965 mal vlastnú televíznu show vysielanú v amerických káblových sieťach. Crosby nahovoril aj komentáre k niektorým krátkym televíznym filmom.
Diskografia
Bing Crosby dostal počas svojho života 21 zlatých a 6 platinových albumov podľa klasifikácie americkej asociácie hudobného priemyslu.
Pleaux (obec)
Pleaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Automated guided vehicle
thumb|AGV s vozík vpravo|náhľad|Automated guided vehicle Automated guided vehicle alebo AGV je mobilný robot, automaticky riadené dopravné zariadenie, ktoré sa vie pohybovať podľa značiek alebo vodičov umiestnených v podlahe, prípadne používa laser na sledovanie optických symbolov. Sú to zariadenia nevyžadujúce k riadeniu človeka. V súčasnosti zaznamenávajú AGV výrazný vzostup, pretože uľahčujú manipuláciu s materiálom a svojou nezávislosťou zvyšujú efektivitu a znižujú náklady na ľudskú obsluhu v logistike. Takisto napomáhajú automatizácií výrobných zariadení. Ich použitie je najčastejšie v podnikoch s vysokým objemom produkcie, kde sa manipuluje s veľkým množstvom materiálu vo výrobných halách alebo skladoch (napríklad v závodoch automobilového priemyslu). Náklad je zvyčajne prevážaný vo vozíkoch vlečených v závese, ktoré dokáže autonómne pripojiť. Niektoré AGV používajú vysokozdvižný vozík na uloženie objektu do výšky.
Pleaux (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Automated guided vehicle
Prvé AGV sa na trhu objavilo v päťdesiatych rokoch 20. storočia od firmy Barrett Electronics of Northbrook zo štátu Illinois. V tom čase to bol jednoduchý nákladný vozík, ktorý sledoval vodič umiestnený v podlahe. Počas rokov sa technológia stala sofistikovanejšou a dnes sú automatizované vozidlá hlavne navádzané laserom, tzv. LGV – Laser Guided Vehicle. V automatizovanom procese sú LGV naprogramované tak, že komunikujú (pomocou servera umiestneného mimo vozidiel) s inými robotmi aby sa zabezpečilo hladké premiestnenie produktu cez sklad, či ide o uloženie na budúce použitie alebo o priame odoslanie na vyexpedovanie. Dnes AGV zohrávajú kľúčovú úlohu pri návrhu nových továrni a skladov pre ich bezpečné premiestnenie nákladu na správne miesto. Ich uplatnenie sa našlo aj v neskorších rokoch 20. storočia, kedy prístavy začali používať túto technológiu na premiestňovanie expedičných ISO kontajnerov. Napríklad prístav v Rotterdame používa viac ako 100 AGV.
Navigácia
vpravo|náhľad|Gyroskopicky navádzané AGV AGV sa používajú na transport objektov z miesta A do miesta B. Na tento účel sa používajú rozličné spôsoby určovania trás a rôzne senzory čo sa týka technológie.
Pleaux (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Automated guided vehicle
Vodičové navádzanie
Na takéto navádzanie sa používa senzor na snímanie frekvencie. Tento senzor je umiestnený na spodku robota a senzorickú časť má obrátenú k zemi. Vodič je zvyčajne umiestnený niekoľko centimetrov pod zemou. Senzor deteguje frekvenciu vysielanú z vodiča a pomocou nej sa naviguje.
Navádzacie pásy
Mnoho jednoduchších automaticky navádzaných vozidiel niekedy označovaných aj ako „automatický vozík“ (AGC, automated guided cart) používa na určovanie trasy navádzacie pásy resp. čiary. Tieto pásy môžu byť buď magnetické alebo farebné. AGC je potom vybavené s vhodným snímačom, podľa ktorého určuje cestu. Hlavnou výhodou týchto čiar oproti vodičovému určovaniu cesty je, že pásy sa dajú ľahko odstrániť a zmeniť na iný potrebný kurz. Taktiež sa ušetria náklady na odstránenie vodičov zo zeme pre celú dĺžku trasy a táto technológia je navyše považovaná za „pasívnu“ lebo nepotrebuje žiadny zdroj na rozdiel od vodičov.
Farebné pásy bývajú lacnejšie ale je tu riziko zašpinenia alebo poškodenia, hlavne vo veľkých prevádzkach. Flexibilný magnetický prúžok môže byť rovnako vstavaný ako vodič ale pracuje na rovnakom princípe ako magnetická páska a teda nepotrebuje zdroj.