cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pražský orloj
Astronomická časť
Astronomická časť orloja predstavuje model ptolemaiovskej slnečnej sústavy (Ptolemaiovej geocentrickej sústavy), usporiadaný ako astroláb poháňaný hodinovým strojom. Hlavný stroj orloja poháňajú tri súosi hriadeľa cez ozubené kolesa s rôznym počtom zubov. Tie nesú tri ukazovatele, ktoré ukazujú slnečný a hviezdny čas a pohyb Mesiaca. Dômyselný systém tiahel na ciferníku pritom posúva symbol Slnka (zlaté slniečko) a mesačnú guľu po ich ručičkách, takže ukazujú polohu Slnka vzhľadom na horizont aj v zverokruhu a polohu Mesiaca.
Astronomický ciferník
Základom viditeľnej časti orloja je nepohyblivý veľký kruh s farebným pozadím s priemerom 2,6 metra. V modrom stredovom kruhu je vyobrazený glóbus, ale netradične severným pólom dole. Je to z dôvodu určenia miesta pozorovania oblohy, teda stredová hlavná os ciferníka prechádza práve Prahou. Horná jasno modrá plocha je obloha nad horizontom. Čierna a červená plocha potom predstavuje časť oblohy pod horizontom. Počas dňa sa symbol Slnka nachádza v modrej časti, v noci potom v čiernej časti. Počas svitania a súmraku prechádza symbol Slnka červenou časťou pozadia. V čiernom poli sa symbol Slnka pohybuje počas astronomickej noci, keď je Slnko viac než osemnásť stupňov pod obzorom. V pražských podmienkach, na 51. stupni severnej šírky, sa slnečný symbol medzi 1. júnom a 13. júlom do čiernej časti vôbec nedostane.
V ľavej červenej časti, ktorá predstavuje východ, sú latinské nápisy AVRORA (svíitanie) a ORTVS (východ Slnka). V pravej časti, ktorá predstavuje západ, sú nápisy OCCASVS (západ Slnka) a CREPVSCVLVM (súmrak).
Zlaté rímske číslice na okraji modrého kruhu tvoria ciferník bežného 24-hodinového dňa a pozlátená ručička tu ukazuje slnečný čas. Posledná dvanástka stojí na vrchole v jasno modrom poli, polnočná dvanástka dole v čiernom poli. Orloj je dnes zariadený tak, že neukazuje miestny slnečný čas, ale občianska stredoeurópsky čas UT+1, ktorý zodpovedá 15. stupňu východnej dĺžky. Proti miestnemu času sa predchádza o 2 minúty a 18 sekúnd.
Slnko
thumb|right|Detail zlatej ruky, symbolu Slnka a hviezdičky (takmer v zákryte)
Symbol Slnka (zlaté slniečko) je z pozláteného plechu a posúva sa po hlavnej hodinovej ručičke tiahlom, spojeným so zvieratníkom. Slnko obehne ciferník raz za 24 hodín a posúva sa po obvode zvieratníka, ktorý obehne raz do roka. Symbol Slnka ukazuje:
Mesiac
thumb|right|Detail postavenia mesiaca na astrolábe; mechanické stvárnenie vedenia mesiaca po ručičke, zrejmá tmavá a svetlá strana mesiaca. V modrom strede je vidieť nakreslený glóbus „severom“ dole.
Zvieratník – zverokruh
Na ručičke hviezdneho času je upevnený excentrický kruh so znameniami zverokruhu. Ručička hviezdneho času obehne ciferník za 23 hodín 56 minút a 4 sekúnd, pohybuje sa teda o niečo rýchlejšie než ručička slnečného času. Tiahlo na ciferníku pritom posúva symbol Slnka po jeho ručičke tak, že sa pohybuje po obvode zverokruhu a ukazuje aktuálne znamenie. Každé znamenie má uhlovo rovnakú veľkosť ale vzhľadom na excentrické usadenie sa toto javí ako nerovnaké veľké úseky v delení obvodu zvieratníka. Úsek každého znamenia je pritom paprskami na obvode zvieratníka rozdelený na 6 častí, čo umožňuje približné odpočítanie kalendárneho dáta. Konštrukčná chyba vznikla počas úprav v 19. storočí spôsobila, že sa symbol Slnka nepohyboval nad zvieratníkom, ale mimo. Pri ďalšej oprave bol preto zvieratník rozšírený o pozlátený okraj, po jeho obvode sa symbol pohybuje. Zlatá hviezdička predstavuje jarný bod a ukazuje hviezdny čas.
Dvadsaťštyrovník – staročeský čas
Dvadsaťštyrovník je po staročeskom (alebo tiež talianskom) spôsobe rozdelený na 24 hodín a po obvode označený arabskými číslicami gotického tvaru na samostatnom medzikruží. Medzikružie leží na vonkajšom okraji hlavného ciferníka s čiernym podkladom a z pozláteným písmom. K odčítaniu času na ciferníku slúžia dva pohyby. Koľko je hodín ukazuje zlatá ruka na dvadsaťštyrovníku, ktorý sa však počas roka tiež natáča. Staročeský deň totiž začínal západom Slnka (ako dodnes napríklad v židovské liturgii), čo konštruktéri orloja vyriešili natočením ciferníka v rozmedzí 60° v priebehu roka. Časový údaj na ciferníku tak závisí na ročnej dobe (v lete dlhý deň, v zime krátky deň). 24 hodín je teda v najdlhší deň roka odbíjaný v 8 hodín (SEČ) večer, pri rovnodennosti v 6 hodín večer a v najkratší deň v roku o 4. hodine odpoludnia. Staročeský čas tak udáva počet hodín, ktoré uplynuli od posledného západu Slnka.
Slnko a zlatá ruka
Zlatá ruka je hlavný ukazovateľ orloja a obehne kruh za 24 hodín. Zasahuje cez celý priemer ciferníka, až po kývavú stupnicu dvadsaťštyrovníka, kde ukazuje staročeský čas. Zároveň ukazuje občiansky (skôr tiež „nemecký“) čas, v ktorom deň začína o polnoci a má 2 × 12 hodín. Ciferník je označený rímskymi číslicami I až XII, čo bolo v stredoveku a dlho aj v novoveku obvyklé. Horná dvanástka v modrom poli znamená poludnie, dolná dvanástka v čiernom poli polnoc. Pretože pohyblivé časti ciferníka môžu číslice prekrývať, je hlavná ručička pretiahnutá aj k opačnému okraju ciferníka so zhodnými číslami. Používanie nemeckého času v českých zemiach zaviedol cisár Ferdinand I. v roku 1547.
Pozlátené krivky
12 pozlátených kriviek v modrom poli, ktoré sa oblúkom zbiehajú od obvodu k strede a sú popísané čiernymi arabskými číslicami označujúce hodiny babylonské alebo tiež planétne. Delia deň od východu po západ Slnka na 12 rovnakých dielov, ktoré sú preto v priebehu roka rôzne dlhé. Pomocou nich bolo možné určiť planétu k dňu narodenia a pôvodne bola na orloji umiestnená aj planétna tabuľka v mieste, kde je teraz kohút. Krivky pretínajú tri sústredné kružnice, ktoré predstavujú obratníky Raka, Kozorožca a rovník. Takéto delenie dňa, teda počítanie hodín po východe Slnka používali Babylončania, Egypťania, Gréci, Rimania a ďalšie národy.
Vnútorný číselník
Vnútorný číselník zobrazuje XII. hodinu hore, XXIV. dole a VI. respektíve XVIII. hodinu vľavo a vpravo.
Hviezda – hviezdny čas
Hviezdny čas (tiež siderický) ukazuje zlatá hviezdička na ručičke, s ktorou je pevne spojený aj zvieratník. Hviezdny čas, používaný v astronómií ale aj v astrológii, sa odvodzuje od polohy „stálic“, vzdialených hviezd na oblohe. Hviezdny deň je oproti slnečnému asi o 4 minúty kratší. Rozdiel je spôsobený tým, že sa Zem pri jednej otočke voči hviezdam posunie po svojej dráhe okolo Slnka a Slnko už tiež nie je v rovnakej polohe na oblohe ako na počiatku hviezdneho dňa. V priebehu jedného roka činí tento rozdiel celý jeden deň. Hviezdny čas udáva, koľko hodín a minút uplynulo od posledného prechodu jarného bodu poludníkom. Hviezdny čas sa odčíta z rímskych číslic. Po 23. septembri sa k odpočítanému času pripočíta 12 hodín, pretože od 21. marca uplynulo pol roka.
Stredoeurópsky a letný čas
V rokoch 1979 až 1982 ukazoval Staromestský orloj letný čas. Prestavenie orloja však vyžaduje mechanický zásah a navyše astroláb by ukazoval polohu Slnka a Mesiace pre iné miesto na Zemi, konkrétne pre 30° východnej dĺžky. Dnes sa prestavuje len čas na malých bočných ciferníkoch a vežových hodinách radnice.
Kalendár
right|thumb|Kalendárna tabuľa right|thumb|Detail kalendára z 19. storočia pod astronomickou časťou orloja. Kalendár ukazuje dátum 1. september. Po obvode kruhu a kolmo k nemu sa nachádza Cisioján
Kalendárna tabuľa
Kalendárna tabuľa od Josefa Mánesa z roku 1865 bola v roku 1880 nahradená kópiou od J. K. Lišky. Na tabuli sú zobrazené alegórie mesiacov s vidieckou a poľnohospodárskou tématikou. Menšie obrázky predstavujú znamenia zverokruhu. Vnútorný obrázok so zlatými hradbami a vežami je stredoveký znak Prahy. Na okraji kruhu je cirkevné kalendárium s menami 365 svätcov a s názvami pevných sviatkov.
Originál Mánesovej kalendárnej tabule je uložený v Múzeu mesta Prahy a jeho miesto zaujíma kópia zhotovená Suchardovým priateľom z detstva, akademickým maliarom Bohumírom Čílom v roku 1946. Bohumil Číla (1895 až 1973) vynikal predovšetkým ako reštaurátor a po roky bol Staromestský orloj reštaurovaný práve ním, neskôr potom jeho dcérou, akademickou maliarkou a reštaurátorkou Bohumírou Míšovou-Čílovou (1932 až 1997).
Nedeľné písmena
Dni v roku sú postupne označené písmenami A až G, ktoré sa cyklicky opakujú. Tieto písmena slúžili k určovaniu nedelí: v každom roku platí určité „nedeľné písmeno“ a všetky ním označené dni sú v tomto roku nedele.
Cisioján
Cisioján je menej známa časť kalendáriá a je umiestnený po vonkajšom obvode kalendárnej tabule orloja. Je to stará mnemotechnická pomôcka pre zapamätaniu si nepohyblivých sviatkov v roku, teda sviatkov významných svätcov. Text cisiojánu je zložený zo slabík mien svätcov a výplnkových slabík medzi nimi. Zložený veršovaný text je síce trochu kostrbatý, ale zrozumiteľný a zapamätateľný. Celý ročný cisioján má 365 slabík (rovnako ako je dní v roku).
Ukážka prepisu decembrovej časti cisiojánu (významné slabiky sú tu kurzívou): Po – sně – hu – Bá – ra – s Mi – ku – lá – šem – šla, v no – ci – Luc – ka – len – pře – dla, – po – vě – děl – To – máš – tre – stán: Na – ro – dil – se – Kri – stus – Pán.
Cisiojány vznikali približne od 12. storočia, v Čechách od 13. storočia, a používali sa až do 17. storočia. S nástupom tlačených kalendárov však ich význam zanikol a takmer upadli v zabudnutiu. O umiestnenie českého cisiojánu na kalendárnej tabuli v roku 1866 sa pričinil Karel Jaromír Erben.
Apoštoli
Každý deň o 12:00 (s istou toleranciou) sa v dvoch okienkach nad ciferníkom objavuje 12 apoštolov (so svojimi atribútmi). Význam zobrazovania apoštolov nemá s odmeriavaním času žiadnu spojitosť, ich význam je skôr náboženský a pre zaujatie okoloidúcich.
Oproti evanjeliovým počtom dvanástich teda na orloji chýba evanjelista Matúš, jeden z Jakubov (zdroje sa nezhodujú, ktorý) a Judáš Iškariotský, miesto nich sú na ňom svätý Matej, pribraný podľa Skutkov apoštolských miesto Judáša, a svätí Pavol a Barnabáš, ktorí sa apoštolmi stali až v dobe raného kresťanstva.
Súčasné sošky dvanástich apoštolov vytvoril po roku 1945 sochár a bábkar Vojtěch Sucharda.
Pôvodné sochy apoštolov zhoreli pri požiari radnice v máji 1945. Kedy sa pohyblivé figúrky apoštolov na orloji objavili, nie je presne známe, pretože celý mestský archív toho istého roku taktiež zhorel. Pretože však na vyobrazeniach z roku 1790 sú ešte prázdne okienka, bolo to zrejme v 19. storočí; s istotou sú tieto figúrky na orloji od roku 1866 po veľkej rekonštrukcií. Pôvodné sochy boli duté a vykonávali jednoduchý pohyb natočenia do okienka, tri z nich navyše vykonávali pri pohybe ešte ďalší pohyb; zdvíhanie ruky, vrtenie a prikyvovanie hlavou.
thumb|right|Detail otvoreného okna s apoštolom sv. Barnabášom. Bodce na [[parapete a rímsach majú zamedziť sadaniu vtáctva a znečisťovania orloja trusom.]]
Povesti
thumb|Majster Hanuš so svojim učencom pri stroji orloja Asi najznámejšia je povesť o majstrovi Hanušovi.
V povesti sa hovorí, že orloj postavil majster Hanuš. Radní zo staromestskej radnice ale dostali strach, že by mohol majster Hanuš postaviť tak nádherný orloj aj pre iné mesto a preto zosnovali krutý plán. V noci vtrhli do Hanušovho domu útočníci a oslepili ho železnými tyčami rozžhavenými do červena v ohnisku. Majster Hanuš sa ale dovtípil, že išlo zrejme o plán radných, a tak požiadal svojho pomocníka, aby ho zaviedol k vnútornej časti orloja. Potom vraj vložil ruku do stroja a orloj zastavil. Ďalších sto rokov nebol vraj nikto schopný stroj opraviť, kvôli jeho zložitosti.
Ďalšie povesti sa vzťahujú k následujúcim výjavom orloja:
Staromestského orloja sa týkajú aj legendy, napr. keď sa stroj zastaví, príde vojna, alebo legenda o tom, že ten, kto zasiahne do orloja, zomrie alebo zošalie. Niekoľko rokov po vytvorení novej kalendárnej tabule zošalel aj Josef Mánes.
Zaujímavosti
Staromestský orloj aj staromestská radnica sú pre svoju historickú významnosť stále prezentované ako hodnotné kultúrne pamiatky Česka a Prahy v tuzemsku ale aj v zahraničí.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Seventh Son of a Seventh Son
Single
{| border=0 cellspacing=5 cellpadding=5 |
Saint-Laurent-sur-Mer
Saint-Laurent-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Môťová (vodná nádrž)
Môťová bola vybudovaná na rieke Slatina v rokoch 1953 - 1957. Nachádza sa juhovýchodne od mesta Zvolen. Slúži pre priemysel, nadlepšovanie prietokov, energetiku a rekreáciu.
Generálnym projektantom bol Hydroprojekt Bratislava, dodávateľom stavebnej časti bol Hydrostav Bratislava a strojnej časti Elektrostroj Brno. Vodná elektráreň bola uvedená do prevádzky v roku 1957 a čerpacia stanica začiatkom roka 1958. Elektráreň je inštalovaná po pravej strane priepadových blokov. Je v nej inštalovaná kaplanova turbína s hltnosťou 10 m³.s-1. Využíva spády od 6 do 12,5 m. Pracuje ako špičková, s priemernou ročnou výrobou 1,5 GWh.
Vo vodnej nádrži Môťová bolo podľa Správy o stave životného prostredia z roku 2002 vydanej Ministerstvom životného prostredia Slovenskej republiky trvalo zakázané kúpanie.
Hrádza
Výška hrádze nad terénom je 12,5 m a nad základovou škárou 16,20 m. Dĺžka hrádze v korune predstavuje 431,10 m a objem nádrže 3,598 mil. m³.
Katéter
thumb|Katéter zavedený do žily. Tento konkrétny slúžil na podávanie infúzie. Katéter alebo cievkovač je v lekárstve úzka hadička alebo rúrka z umelej hmoty, latexu, silikónu alebo skla, pomocou ktorej sa z terapeutických alebo diagnostických dôvodov sondujú, vyprázdňujú, napĺňajú alebo vyplachujú duté orgány (napr. močový mechúr, žalúdok, cievy). Zavedenie katétra sa nazýva katetrizácia alebo cievkovanie.
Katéter sa môže použiť napríklad aj na meranie tlaku. Vtedy je naplnený fyziologickým roztokom, ktorým sa tlak prenáša (podľa Pascalovho zákona) až ku tlakovému snímaču.
Cesta III. triedy 1040 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 1040' (III/1040, staré číslo III/061002 alebo skrátene III/0612'') je cesta III. triedy na Slovensku. Celá leží v meste Senec súbežne s cestou I/61 a má dĺžku 808 m.
Celú cestu spravujú Regionálne cesty Bratislava.
Priebeh
Cesta začína na križovatke s cestou I/61 v Senci na Mierovom námestí pri Slovenskej pošte. Je po nej vedená Moyzesova a Šafárikova ulica, ktorá končí opäť na ceste I/61 (Trnavská ulica), kde končí aj cesta III/1040.
Dub
Dub (Quercus L., 1753) je rod opadavých i stálezelených stromov z čeľade bukovité. Celý rod zahŕňa 300 až 600 druhov.
Velký Beranov
Velký Beranov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 1 303 obyvateľov, z toho 664 mužov a 639 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 37,9 roka, ženy 39,7 roka).
Dub
Opis
Duby sú dlhoveké, pomaly rastúce stromy, výnimočne aj kríky s tvrdým drevom. Listy sú obvykle jednoduché laločnaté, v miernom pásme väčšinou v zime opadávajú, v subtropických pásmach rastú aj stálezelené druhy. Kvety sú jednopohlavné. Plody duba sa nazývajú žalude.
Areál rozšírenia
Pôvodný areál rodu zahŕňa mierne až subtropické pásmo severnej pologule, najviac sú rozšírené v Severnej Amerike a vo východnej Ázii, menej druhov je pôvodných v Európe. Niektoré druhy sa vyskytujú aj v tropických oblastiach Azie a Južnej Ameriky. Na väčšine územia Slovenska rastú dub zimný (Quercus petraea), dub letný (Quercus robur), a dub cerový (Quercus cerris) v druhom vegetačnom stupni.
Saint-Pierre-la-Palud
Saint-Pierre-la-Palud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Manušické rybníky
Manušické rybníky sú novou (vyhlásená roku 2012) prírodnou pamiatkou, ktorá sa nachádza na západnom okraji mesta Česká Lípa, pri pripojenej dedinke Manušice, na katastri Hornej Libchavy. Zahŕňa sedem rôzne veľkých rybníkov napájaných potokom Šporka, priľahlé mokrade a lúky.
Popis lokality
Prírodná pamiatka Manušické rybníky zahŕňa Velký Široký rybník, Malý Široký rybník, Horní manušický rybník, Prostřední manušický rybník, Dolní manušický rybník, rybník Napájedlo a jeden rybníček bez mena. Ďalej sčasti zamokrené lúky a dve cesty. Chránená lokalita je na južnom okraji obce Manušice, po západnej strane je ohraničená cestou vedúcou z Libchavy cez Manušice do Skalice u České Lípy, po severovýchodnom okraji je vedený Cyklistický chodník Varhany. Spomínaná cesta ho oddeľuje od územia na západnej strane v správe CHKO České středohoří.
V geomorfologickom členení sa nachádza v Zákupskej pahorkatine, v okrsku Českolipská kotlina.
Existencia rybníkov pod mierne zmenenými názvami je známa od roku 1575. Napájané sú kanálom z potoka Šporka, ktorý je prítokom Ploučnice.
Predmet ochrany
Pamiatku s prideleným kódom 5730 vyhlásil Krajský úrad Libereckého kraja, je zverená do starostlivosti štátnej Agentúre pre ochranu prírody a krajiny (AOPK ČR). Väčšia časť lokality (v rozsahu 14 ha) je pod kódom CZ0513244 registrovaná ako Európsky významná lokalita.
Chránené sú biotopy celej rybničnej sústavy, najmä kunka červenobruchá.
Jozef Adamka
Prof. Ing. Jozef Adamka, DrSc. (* 21. október 1930, Malé Hoste – † 7. november 2000, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský učiteľ a strojársky odborník.
Châteauneuf-de-Randon (kantón)
Châteauneuf-de-Randon je francúzsky kantón v obvode Mende v departemente Lozère v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho 8  obcí.
Jozef Adamka
Životopis
Pôsobil na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. V roku 1979 bol vymenovaný za profesora. Venoval sa predovšetkým problematike zvárania. V rokoch 1986-1989 bol dekanom MTF STU v Trnave. Bol garantom postgraduálneho štúdia na Fakulta špeciálnej techniky Trenčianskej univerzity.
Vangelis
Svoju sólovú kariéru začal skladaním hudby k filmom, ktoré režíroval Frederic Rossif. Nadviazal tiež úzke kontakty so spevákom Jonom Andersonom.
Po čase odišiel do Londýna, kde založil vlastné nahrávacie štúdio nazvané Nemo. Roku 1975 tu nahral svoj prvý známy album Heaven and Hell. Roku 1982 získal Oscara za hudbu k filmu Chariots of Fire.
Roku 1995 vydal album, ktorým si uctil pamiatku maliara gréckeho pôvodu El Grecoa, v roku 2001 vyšla jeho sprievodná hudba k vesmírnym misiám americkej NASA.
Osciloskop
thumb|Tektronix 475A - prenosný dvojkanálový analógový osciloskop z čias okolo roku 1980. Šírka pásma 250 MHz, maximálna citlivosť 5 mV/div, maximálna rýchlosť časovej základne 10 ns/div
Osciloskop je elektronický merací prístroj určený na meranie časových priebehov veličín, ktoré sa dajú previesť na elektrické napätie, prípadne na meranie závislosti dvoch takýchto veličín. V technickej praxi je veľmi užitočný a všestranný.
Bloková schéma
Súbor:Blokova_schema_osciloskopu.png
Úlohy jednotlivých blokov
Osciloskop musí zabezpečiť:
Blok obrazovky
Zosilňovače v bloku obrazovky prispôsobujú signály na úrovne požadované obrazovkou. Horizontálny zosilovač zároveň umožňuje nastavenie posunutia obrazu vo zvislom smere. Oneskorovacia linka umožňuje posunutie signálu, napríklad pre zobrazenie ostrých hrán signálu v okamihu synchronizácie.
Obrazovka vo svojej podstate zobrazuje jeden bod, ktorý je vychyľovaný rôzne v oboch smeroch, vďaka zotrvačnosti luminoforu to pozorovateľ vníma ako súvislý obraz.
Vstupné obvody (vertical inputs)
Prepínač väzby vstupov (A/D coupling) pomocou pripojenia kondenzátora (v režime AC) umožňuje oddeliť od vstupného signálu striedavú zložku. Spôsobí to však určitú zmenu frekvenčnej charakteristiky vstupného obvodu, čo znižuje presnosť merania. V režime DC sa prenáša aj jednosmerná zložka signálu.
Prepínač rozsahov (delič) pomocou delenia vstupného napätia umožňuje nastaviť, aké napätie zodpovedá jednému dieliku obrazovky (v jednotkách V/div - voltov na dielik). Toto delenie sa obvykle vykonáva otočným prepínačom, ktorý je kombinovaný s potenciometrom (pre jemné spojité nastavenie, s aretáciou v nulovej polohe). Zosilňovač následne signál zosilňuje a zároveň zabezpečuje dostatočný vstupný odpor (bežne 1 MΩ).
Vertikálny posun signálu sa vykonáva potenciometrom pre každý kanál osobitne (ide o primiešavanie vhodnej jednosmernej zložky).
Časová základňa (time base)
Blok časovej základne zabezpečuje generovanie pílovitého napätia pre vychyľovanie zobrazovacieho bodu v horizontálnom smere (narastanie napätia spôsobuje pohyb zľava doprava, náhly pokles pílovitého napätia "presunie" zobrazovací bod späť na ľavý okraj obrazovky).
Rýchlosť pohybu bodu sa nastavuje otočným prepínačom (ciachovaným v jednotkách sec/div - sekúnd na dielik obrazovky). Časová základňa zabezpečuje aj časovú lupu, teda roztiahnutie obrazu vo vodorovnom smere)
Blok synchronizácie
Režimy synchronizácie časovej základne:
Synchronizácia môže byť:
Špeciálne režimy
thumb|Režim X-Y na osciloskope Tektronix 2205 (prístroj priemerných parametrov, šírka pásma 20 MHz)
Frekvenčný rozsah
Aby sme mohli pracovať s rozumnou presnosťou (relatívna chyba do 1%), nemôžeme sa so spracúvanou frekvenciou signálu k hraničnej frekvencii ani priblížiť, a mali by sme sa pohybovať maximálne do sedminy až pätiny hraničnej frekvencie.
Hraničná frekvencia ovplyvňuje aj zobrazenú nábežnú dobu signálu (napr. obdĺžnikový signál nebude mať na obrazovke zvislú, ale šikmú nábežnú a dobežnú hranu - súvisí s obmedzením frekvencie, pozri Fourierovu transformáciu jednotkového skoku).
Ak signál má už určitú nábežnú dobu, zobrazená nábežná doba je: , používa sa korekcia: .
Aby mal výpočet korekcie zmysel, musí byť nábežná doba osciloskopu malá v porovnaní s nábežnou dobou zobrazenou na obrazovke.
Gaius Mucius Scaevola
Podľa Livia sa tento mladík nedokázal nečinne prizerať na potupu spôsobenú obliehaním Ríma etruským kráľom Larsom Porsenom a rozhodol sa ho zabiť. Po súhlase konzulov s mečom ukrytým pod šatami preplával Tiber, dostal sa do jeho tábora a takmer ho zabil. Ale namiesto Porsenu zabil pisára, ktorý bol vedľa neho v rovnakom odeve a v tom čase akurát vyplácal vojakom žold. Stráže ho chytili a dostal sa pred poľný súd, ktorému predsedal Porsena. Pri snahe Porsenu získať od neho informácie o nástrahách, ktoré pre Porsenu pripravoval Rím, mu pohrozil mučením. Tu sa Porsena zapísal do dejín. Keď dal Porsena v hneve okolo neho zapáliť hranicu, Mucius na dôkaz svojej odhodlanosti vložil svoju pravú ruku do ohňa so slovami: „Hľa, aké bezcenné je telo pre tých, čo majú na zreteli slávu vlasti.“ Svojou neohrozenosťou sa mu podarilo Porsenu ohromiť a za to získal život a slobodu. Kvôli strate svojej ruky potom dostal prímeno Scaevola (ľavoruký). Za tento svoj odvážny čin dostal od senátu pozemok, ktorý bol neskôr pomenovaný Muciove lúky.
Osciloskop
Vstupné sondy
Na vstupy osciloskopu sa nemusí pripájať signál priamo, ale cez vstupné sondy. Tieto môžu byť rôznych druhov: Poznámka: vstupná impedancia závisí od frekvencie (klesá), hlavný vplyv na túto zmenu má vstupná kapacita.
Pamäťové analógové osciloskopy
V dnešnej dobe sa už takmer nepoužívajú, boli nahradené číslicovými.
Vzorkovacie analógové osciloskopy
Používali sa na zobrazenie veľmi rýchlych periodických dejov, využívali takzvanú analógovú transformáciu času. Podobne ako pamäťové boli nahradené digitálnymi.
Externé odkazy
Výklad k používaniu osciloskopu (po anglicky)
Elektrický rušeň 183
Elektrický rušeň 183 (predtým E 669.3, továrenské označenie Škoda 61E) je rušeň určený pre ťažkú nákladnú dopravu na jednosmernej napájacej sústave 3 kV. Táto rada vychádza z rušňov radu 182 oproti ktorým sú urobené len drobné úpravy. Rušeň vyrábala Škoda Plzeň v roku 1971.
História
Rušne boli z výroby dodávané predovšetkým na Slovensko, len 8 strojov bolo dodaných do RD Olomouc. Aj tieto však boli koncom 70. rokov prevedené do slovenských RD. Stroj 183.044 vznikol preznačením stroja 182.063 pri veľkom rušení radu 182 na Slovensku na prelome rokov 2005/2006. Tento stroj mal byť už skôr zošrotovaný, ŽOS Vrútky ho však namiesto toho opravili a prostredníctvom ŽOS Zvolen mal byť predaný dopravcovi OKD, Doprava. Pri prevoze ho však ŽSR pre porušenie zmluvy o predaji zhabali.
Prevádzka
Od apríla 2009 sú rušne tohto radu u ZSSK Cargo dislokované vo všetkých depách s jednosmernou trakciou. Na prelome rokov 2008/2009 mala OKD, Doprava niekoľko mesiacov prenajatý stroj 183.016.
Simon & Garfunkel
Simon & Garfunkel je americké spevácke a skladateľské duo, ktoré je zložené z Paula Simona a Arta Garfunkela.
V roku 1957 spolu založili Simon a Garfunkel skupinu Tom and Jerry. Nahrali svoj prvý singel „Hey, Schoolgirl“/„Dancin' Wild“, ktorého „A“ strana sa dostala na 49. miesto v rebríčkoch Billboardu. Garfunkel mal pseudonym Tom Graph (priezvisko pochádzalo z jeho záľuby písať popové rebríčky na milimetrový - graph - papier) Simonov pseudonym bol Jerry Landis, ktorý používal aj na svojich raných sólových nahrávkach zo 60. rokov. Duo Tom and Jerry koncertovalo spolu 18 mesiacov.
V roku 1963 začali spolu vystupovať pod názvom Simon & Garfunkel. Stali sa slávni v roku 1965 vďaka ich hitu „The Sounds of Silence“ a hudbe k filmu The Graduate. V 60. rokoch toto duo patrilo medzi najpopulárnejších hudobných umelcov, nahrali spolu niekoľko ďalších hitov ako napríklad „I Am a Rock“, „Homeward Bound“, „The Boxer“, „Scarborough Fair“, no najznámejšie sú skladby „Mrs. Robinson“, či „Bridge over Troubled Water“.
Duo Simon & Garfunkel je známe svojim harmonickým spievaním a niekedy aj dosť labilnými vzájomnými vzťahmi, vďaka ktorým sa napríklad viacnásobne odložilo vydanie ich posledného spoločného štúdiového albumu Bridge over Troubled Water. Od skončenia kariéry v roku 1970 sa viackrát spolu objavili na koncertných pódiách. Pri ich spoločnom vystúpení v roku 1981 na koncerte v Central Parku v New Yorku hrali pred 500-tisícovým diváckym publikom.
Skupina získala viacero ocenení Grammy, bola uvedená do Rokenrolovej siene slávy, v roku 2007 do ďalšej siene slávy s názvom Long Island Music Hall of Fame. V roku 2004 sa v časopise Rolling Stone umiestnili na 40. mieste v zozname stovky najväčších umelcov všetkých čias.
Žralokovidné
Žralokovidné (iné názvy: žralokovidné drsnokožce, žraloky , staršie akúly ;) sú skupina (subdivisio) pásožiabrovcov.
Výskyt
Žraloky sú predovšetkým morské predátory, obývajú väčšinu rozlohy morí a oceánov. Niektoré z nich sa vyskytujú aj v brakických vodách pri ústí riek a prenikajú do ich dolných tokov. Vyskytlo sa aj niekoľko druhov, ktoré sa adaptovali na život vo väčších sladkých jazerách.
Vývoj žralokov
Žraloky patria do podtriedy pásožiabrovce, triedy paryby, čo je prastará trieda, ktorá sa objavila už v starších prvohorách. V súčasnosti sú okrem troch nadradov (žraloky, raje a chimérotvaré) všetky skupiny parýb vyhynuté.
Zo súčasnej fauny patria žraloky k najstarším skupinám živočíchov. Prvé žraloky boli vo fosílnych záznamoch nájdené už vo vrstvách ordoviku, čiže vo vrstvách z doby pred 450 – 420 miliónmi rokov, teda skôr ako sa objavili prvé suchozemské stavovce a pred kolonizáciou kontinentov rastlinami. Z prvých žralokov boli objavené len čeľuste a nie všetci paleontológovia sú presvedčení, že išlo o pravé žraloky. Najstaršie všobecne uznávané žraločie čeľuste boli objavené vo vrstvách starých 420 miliónov rokov, teda zo silúru. Vtedajšie žraloky boli však odlišné od súčasných žralokov. Väčšinu súčasných žralokov možno vysledovať späť až do doby pred 100 miliónov rokov.
Väčšina fosílnych nálezov sú žraločie zuby, často vo veľkom množstve. Odhady naznačujú, že žralokom rastú desaťtisíce zubov po celý život, čo vysvetľuje tak veľké množstvo nálezov zubov. Hromadný nález žraločích zubov v sedimentoch však neznamená hromadný úhyn žralokov, ale je dôsledkom naplavenia vypadnutých zubov vodnými prúdmi.
Medzi najstaršie primitívne žraloky patrí Cladoselache, žralok žijúci zhruba pred 370 miliónmi rokov v oblasti prvohorného Ohia, Kentucky a Tennessee. Vo vtedajších dobách sa v týchto miestach nachádzalo rozsiahle plytké more. Cladoselache bol len asi meter dlhý žralok s tuhými trojuholníkovitými plutvami a úzkymi čeľusťami. Jeho zuby boli niekoľkokrát lomené a opotrebovávali sa používaním. Z relatívne malého množstva celkom nájdených zubov je zrejmé, že Cladoselache svoje zuby pravidelne neobmeňoval, ako je tomu u moderných žralokov. Jeho chvostová plutva bola podobného tvaru, aké má žralok modrý a žralok mako. Fosílne nálezy naznačujú, že išlo o rýchleho a mrštného plavca.
Väčšina fosílnych žralokov pochádzajúcich zo sedimentov starých 300 až 150 miliónov rokov môže byť zaradená do jednej z dvoch skupín. Xenacanthida bola takmer exkluzívne sladkovodná. Než táto skupina žralokov vyhynula (pred 220 miliónmi rokmi) rozšírila sa po celom svete. Druhá skupina, Hybodontiformes, sa objavila približne pred 320 miliónmi rokov a väčšinou išlo o morské žraloky, aj keď sa medzi nimi nachádzali aj sladkovodné druhy.
Moderné žraloky sa začali objavovať približne pred 100 miliónmi rokov. Fosílie lamnotvarých sa datujú do obdobia spodnej kriedy. Jedna z najmladších skupín žralokov sú kladivohlavé žraloky (čeľaď Sphyrnidae), ktoré sa objavili v eocéne. Najstaršie nájdené zuby žraloka modrého sú datované do doby pred 60 – 65 miliónmi rokov, z obdobia vymretia dinosaurov. V samom začiatku ich evolúcie sa objavili dve vývojové vetvy. Jedna vetva predstavuje modrého žraloka s hrubo vrúbkovanými zubami a pravdepodobne z týchto sa vyvinul moderný veľký modrý žralok. Druhá vetva predstavovala žraloky s jemne vrúbkovanými zubami. Tieto žraloky dosiahli obrovských rozmerov a patrí k nim aj vyhynutý Carcharodon megalodon, ktorý žil v oceánoch neogénu ešte pred 1,5 miliónmi rokov, teda v dobe nášho prapredka človeka zručného. Rovnako ako väčšina vyhynutých žralokov, je aj megalodon známy predovšetkým z nálezov zubov a čeľustí. Tieto obrie žraloky dosahovali dĺžky okolo 16 metrov, pričom mohli pravdepodobne dorásť až do dĺžky 20 metrov, staršie odhady dokonca uvádzali až 30 metrov. Paleontologické nálezy naznačujú, že išlo o aktívneho predátora vtedajších veľrýb.
Stavba tela
Žraloky sú veľmi dobre prispôsobené pohybu vo vode. Majú torpédovité, niekedy až hadovité pretiahnuté telo. Ich prsné plutvy nie sú spojené s osovou kostrou, ktorá je chrupavkovitá, ale vyskytujú sa na nej známky kostnatenia.
Koža je krytá plakoidnými šupinami krytými sklovinou, ktoré spôsobujú veľkú drsnosť kože žralokov. Žiabrové štrbiny sú po stranách tela, pričom prúdenie vody cez ne zaisťuje len žralokov pohyb vpred. Voda pri tomto pohybe preniká ústami do ústnej dutiny a žiabrovými štrbinami zase von. To vedie k tomu, že ak sa zamotá žralok do siete, celkom rýchle sa udusí.
Po prvej žiabrovej štrbine zostal menší otvor zvaný spirákulum. U niektorých rýchlo plávajúcich druhov je redukované, alebo celkom mizne. Naopak u druhov, ktoré sa zdržujú pri dne, je výrazne väčšie a okysličuje krv pre oko a mozog. U raje privádza vodu k žiabram, keď ležia zahrabané do piesku.
Žraločie čeľuste majú v zvieracom svete celkom výnimočné vlastnosti. Praveké žraloky mali hornú čeľusť pevne spojenú s lebkou a museli sa teda spokojiť s pomerne malou korisťou. Počas vývoja sa však tlama posunula pod hlavu, horná čeľusť sa uvoľnila z lebečného spojenia a stala sa pohyblivou. Tým pádom môžu dnešné žraloky zožrať značne objemnú korisť alebo z nej vytrhávať veľké kusy mäsa. Čeľuste sú ovládané nepredstaviteľne výkonnými svalmi. Sila stisku čeľustí nameraná u žraloka dlhého tri metre činila 3 tony na (sila stisku ľudskej čeľuste je u sedemdesiatkilového človeka asi 220 kilogramov na ). Ostré, spravidla trojuholníkové zuby kožného pôvodu sú zasadené v pevnom väzivovom tkanive a usporiadané v niekoľkých radoch, z ktorých funkčný je však len ten prvý. Žraločie zuby majú neobmedzenú schopnosť regenerácie. Po opotrebovaní alebo poškodení sa zuby ohnú dopredu a vypadnú, pričom na rad príde rad druhý. Počet radov nie je konečný, ďalšie stále dorastajú. Rýchlosť obnovy zubov sa líši podľa druhu, môže trvať 8 – 10 dní, ale tiež niekoľko mesiacov. Zuby v spodnej čeľusti slúžia k pridržaniu koristi, zatiaľ čo zuby v čeľusti hornej k rezaniu (to je spôsobené prudkým hádzaním hlavy do strán pri útoku).
Tráviaca sústava je pomerne krátka, na ústnu dutinu nadväzuje hltan, po ňom nasleduje krátky pažerák, žalúdok a tenké črevo a nakoniec hrubé črevo s tzv. špirálnou riasou a kloaka. Na túto os je napojená veľká pečeň s vysokým obsahom pečeňového tuku a vylučovacie ústrojenstvo s prvoobličkami.
Chrbtová struna začína byť zaškrcovaná stavcami (ale stále je súvislá). Žraloky majú v tele zvláštnu látku skvalen. Slúži k nadľahčovaniu tela a lepšiemu pohybu vo vode.
Zmysly
Žralok má k dispozícii zmyslové orgány, z ktorých niektoré sú v ríši zvierat celkom ojedinelé (Lorenziniho ampuly).
Sluch
Dosah žraločieho sluchu je niekoľko tisíc metrov. Pokusy preukázali, že žraloky sluchom zachytávajú aj veľmi nízke frekvencie, ktoré človek nepočuje, a zdroje týchto nízkych frekvencií ich dokonca priťahujú.
Čuch
V poradí citlivosti žraločích zmyslových orgánov stojí čuch s dosahom niekoľko sto metrov hneď na druhom mieste za sluchom. Žraloky sú schopné ucítiť jeden diel krvi v niekoľkých miliónoch dielov vody. Okrem pachu krvi reagujú aj na pach sekrétu, vydávaného vyplašenými rybami.
Postranná čiara
right|300px|thumb|Postranná čiara Postranná čiara funguje na spôsob detektoru zmeny polohy tým, že registruje najmenší záchvev vodného prúdu a teda aj vibrácie, ktoré z neho pramenia. Okrem toho má navyše rozhodujúcu úlohu v udržovaní rovnováhy. Často je porovnávaná so sonarom.
Ide o kanálik prebiehajúci pod kožou takmer po celej dĺžke oboch strán trupu, ktorý je s kožným povrchom spojený pomocou ďalších menších kanálikov. Ďalšie podobné kanáliky sú tiež umiestnené na hlave, kde okružujú oči a sledujú okraj čeľustí. Vo vnútri kanálikov sú zmyslové bunky nazývané neuromasty, ktoré registrujú tlaky, ktoré sa na ne prenášajú z tekutiny (tzv. lymfy), v ktorej sa vznášajú. Takto získané informácie sú potom odovzdávané do mozgu.
Zmyslové dutiny sú rozdelené po celej dĺžke tela od hlavy až ku koreňu chvosta. Častejšie ich nachádzame u žralokov z hlbokých morí. Vznikajú vzájomným prekrytím dvoch priľahlých, od ostatných odlišných šupín. Vo vnútri každej takto vzniknutej dutinky je bradavka a jedna veľká senzitívna bunka (tzv. voľný neuromast). Toto usporiadanie je úplne totožné s bunkami, ktoré u človeka a ostatných živočíchov vytvárajú na jazyku orgány chuti. Pokusy dokázali, že sú tieto štruktúry citlivé na chemické podnety, čo podporuje domnienku, že skutočne ide o tieto orgány. Detekčná vzdialenosť zmyslových dutín je rovnako ako u postrannej čiary rádovo 100 – 200 metrov.
Zrak
Oko žraloka sa podobá oku stavovcov, ale je veľmi dobre prispôsobené morskému prostrediu. Sietnica obsahuje veľký počet tyčiniek (videnie v tme) a menší počet čípkov (ostrosť a vnímanie farieb). Zornička sa môže otvárať aj zatvárať veľmi rýchlo podľa intenzity svetla a kvôli minimálnemu osvetleniu v podmorskom prostredí má oko aj tapetum lucidum (vrstva buniek za sietnicou schopných odrážať naspäť svetlo, ktoré už raz sietnicou prestúpilo) vlastné nočným dravcom. Žraloky vidia na kratšiu vzdialenosť aj nad vodnou hladinou, najmä žralok modrý je známy vystrkovaním hlavy nad vodu. Niektoré druhy žralokov majú zvláštny druh viečka, tzv. mžurku, čo je membrána, ktorá im najmä pri útoku prepadáva ako ochrana cez oko. Iné druhy žralokov mžurku nemajú, ale často skôr ako zaútočia, stočia oči dozadu, aby si ich chránili.right|300px|náhľad|Lorenziniho ampule a vetvenie postrannej čiaryZrakový systém žraloka modrého vykazuje niektoré odchýlky od ostatných druhov. Má výborne adaptované oko pre dobré videnie cez deň a dokonalé rozlišovanie farieb, zato je menej špecializované na nočné videnie, čo zodpovedá tomu, že je denným dravcom.
Lorenziniho ampuly, ktoré sú umiestené pod papuľou žraloka, sú detektory teplotných a vibračných zmien a zaznamenávajú tiež zmeny slanosti, kontaktného tlaku, a aj celkom nepatrné zmeny elektrického poľa. Nespočetné pokusy dokázali, že aj v celkom kalnej vode dokážu žraloky lokalizovať svoju korisť, a to aj vtedy, ak je napríklad nehybná alebo dokonca zahrabaná v piesku (všetky živočíchy vrátane človeka vytvárajú slabé elektromagnetické pole). Tento orgán tiež veľmi pravdepodobne nahradzuje zrak, keď má žralok pri útoku zakryté oko mžurkou alebo ho pootočí dozadu.
Potrava
Sú to dravci (s výnimkou niekoľkých planktónožravých druhov), najväčší podiel ich stravy tvoria ryby. Lovia však v podstate všetky morské živočíchy a aj morské vtáky a plutvonožce. Je prirodzene známych aj mnoho prípadov útokov na človeka, pričom väčšina posudkov vychádza z toho, že nešlo o útok na človeka ako taký, ale o zámenu s inými objektmi, na ktoré žralok inak útočí (tuleň atď.). Treba však dodať, že žralok (na rozdiel napríklad od kosatky) netrpí žiadnymi zábranami a človeka zožerie aj potom, keď zistí, že to tuleň nie je.
Význam pre človeka
Okrem systematického hubenia, založeného na tom, že žraloky sú nenávidení, človeku nebezpeční predátori, môžu byť lovené pre potravu (mäso mnohých je jedlé, nutrične veľmi výživná je pečeň). Žraločie plutvy sú v niektorých krajinách považované za vyhlásenú pochúťku; dopyt po nej naďalej rastie, čím sa významne zvyšuje ohrozenie žralokov. Číňania z plutiev okrem iného vyrábajú aj lepidlo.
Rozmnožovanie
Mláďatá žralokov prichádzajú na svet dvoma spôsobmi. Väčšina z nich sa liahne z vajec, kladených na dno. Tieto vajcia mávajú vlastné ochranné puzdro, ktoré chráni mláďa do vyliahnutia. Niektoré žraloky sú však živorodé a privádzajú na svet živé mláďatá. Hneď ako sa malý žralok vyliahne, okamžite odpláva a začína sa starať sám o seba. Matka mizne v hlbinách a jej starosť o mláďa končí. Samica v takých prípadoch porodí mláďatá priamo do mora. K matke sú mláďatá pripojené slabým vláknom, ktoré sa pretrhne a novorodený žralok je už odkázaný sám na seba. Schránky žraločích vajec sú veľmi pevné a odolné, u jednotlivých druhov aj odlišné. Každé vajce obsahuje žĺtok, ktorý zaisťuje výživu zárodku po dobu jeho vývoja. K vyliahnutiu dochádza za deväť mesiacov. Mláďa pripomína dospelého jedinca, je však menšie.
Zaujímavosti
U menších druhov žralokov (asi okolo ) výskumníci zistili, že keď obrátia žraloka bruchom k hladine, tak sa žralok dostane do svalovej strnulosti (katalepsie). Ale je zaujímavé, že žralok nezomrie, pretože musí plávať, aby sa neudusil. Žraloky tiež vnímajú elektrické vlnenie, ktoré ich potom doháňa k agresivite. Ak sa človek niekedy stretne so žralokom, mal by byť v pokoji a pomaly dýchať, pretože ľudský mozog vysiela vlny, ktoré žralok zachytí a začne skúmať. Žraloky majú niekoľko radov zubov a neustále im rastú nové, ktoré nahradzujú staršie.
Známi zástupcovia
Najväčším žralokom je planktónožravý žralok veľrybí (údajne až 20 metrov dlhý), za najnebezpečnejšieho človeku sa potom považujú žralok modrý, zvaný tiež ľudožravý, a ďalej žralok belavý, žralok belasý a žralok tigrí. V jazere Nikaragua žije až trojmetrový sladkovodný žralok Carcharhinus nicaraguensis.
Medzi ďalších zástupcov patria žralok dlhoplutvý, mlatkohlavé, Carcharhinus albimarginatus, žralok citrónový, žralok obrovský či žralok líščí.
Systematika
Systematika je prevažne podľa Nelson 2006.
Do začiatku 21. storočia sa pod žralokovidné zvykli zaraďovať aj rajovidné (pod Hypnosqualea), ktoré sú dnes samostatná skupina.
Tetrov hoľniak
Tetrov hoľniak (iné názvy: tetrov hôľny, tetrov obyčajný, tetrov lýrochvostý, tetrov hôľniak, tetrov holniak ; lat. Lyrurus tetrix, synonymum Tetrao tetrix) je vták z čeľade bažantovité (Phasianidae). Obýva lesy a lesostepy Palearktídy.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov tetrov hoľniak patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, populácia klesá kvôli odlesňovaniu vyšších polôh a vysádzaniu monokultúrnych porastov. Miestami sú pod tlakom prílišného lovu. Stavy v Európe stúpajú.
Rozšírenie
Má veľmi široký areál rozšírenia. Je rozšírený takmer po celej Európe, lokálne vyhynutý v Chorvátsku, Maďarsku, Turecku (pravdepodobne aj v Čiernej Hore a Srbsku). Introdukovaný bol do Kanady a USA.
Jeho populácia je na zostupe z dôvodu straty prirodzeného prostredia a lovu.
Opis
Je to plachý kurovitý vták. Hniezdi na zemi. V čase párenia, na jar, samce tokajú. Ukazujú tak svoju dominanciu a lákajú samice.
Výskyt a stav na Slovensku
Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 15,10 % mapovacích kvadrátoch v pohoriach na severe a severovýchode krajiny. Z nich 54% obýva nadmorské výšky od 800 - 900 do, 27% od 1300 - 1400 do  Došlo k výškovému posunu výskytu o 200 - 300 m. Lokality v nadmorskej výške medzi 1700 -  neosídluje natrvalo. Pri Oravskej priehrade a Liptovskej Mare dosahoval jeho výskyt najnižšie hodnoty nadmorských výšok - Od roku 2000 tieto nízko položené miesta výskytu a ďalších minimálne 61 lokalít zaniklo. Odhad počtu jedincov je 445 - 851, žijúcich výhradne už len nad hornou hranicou lesa.
Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 VU:A1cd,B2acd - zraniteľný. V roku 2001 VU - zraniteľný. V roku 2014 EN* C2a(i) - silne ohrozený.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Hriňová (vodná nádrž)
Hriňová je vodná nádrž bola vybudovaná v rokoch 1961 - 1965 na hornom toku rieky Slatina. Nachádza sa v katastrálnom území rovnomennej obce a na území CHKO Poľana. Slúži ako zásobáreň pitnej vody pre vodovod Hriňová-Lučenec-Fiľakovo.
Hungaria
Hungaria môže byť:
Emocionálny kvocient
Emocionálny kvocient alebo emočný kvocient, skr. EQ, je číselný ukazovateľ, ktorý hodnotí emocionálnu (medziľudskú, spoločenskú) inteligenciu. Emocionálna inteligencia je schopnosť jedinca rozumieť emocionálnym prejavom a správaniu okolia, komunikovať, začleniť sa do spoločnosti, udržiavať vzťahy a z toho vyplývajúca schopnosť uspieť v spoločnosti.
Na meranie výšky emocionálneho kvocientu sa používa EQ test.
Brahman (učenec)
Brahman (-hlavný zaužívaný slovenský tvar; iné názvy: sanskritský nominatív: bráhmanah, sanskritský kmeň bráhmana [písmom dévanágarí: ब्राह्मण], hindská výslovnosť sanskritského kmeňa a alternatívny zaužívaný slovenský tvar: bráhman; nesprávne brahmán; po slovensky zastarano: brahmín) je člen najvyššej indickej varny (kasty), ktorá v Indii dominovala celé storočia. Pôvodne to bol kňaz boha Brahmu. Tradične do tejto kasty patrili kňazi. Ich život sa mal deliť na 4 ášramy. V súčasnosti sa mnohí členovia kasty brahmanov venujú svetským povolaniam.
Alain Demuth
Alain Demuth (* 3. jún 1979, Martigny, Švajčiarsko) je bývalý švajčiarsky hokejový útočník. Meria 180 cm a váži 80 kg (2006).
Reprezentácia
Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 14.
Chaumont-devant-Damvillers
Chaumont-devant-Damvillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko Slovensko má talent 2012
Česko Slovensko má talent 2012 je tretia séria medzinárodnej televíznej talentovej súťaže Česko Slovensko má talent, vysielanej na slovenskej televíznej stanici TV JOJ a českej stanici Prima family. Začiatok tejto série je naplánovaný na 9. septembra 2012.
Víťazom sa stal slovenský operný spevák Jozef Pavlusík. Získal 100 000 eur a cestu okolo sveta za 80 dní.
Castingy
Celkovo sa uskutočnilo osem castingových kôl:
1. diel
1. diel bol odvysielaný 9. septembra 2012. Zoznam čísel prvého dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
2. diel
2. diel bol odvysielaný 16. septembra 2012. Zoznam čísel druhého dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
3. diel
3. diel bol odvysielaný 23. septembra 2012. Zoznam čísel tretieho dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
4. diel
4. diel bol odvysielaný 30. septembra 2012. Zoznam čísel štvrtého dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
5. diel
5. diel bol odvysielaný 7. októbra 2012. Zoznam čísel piateho dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
Česko Slovensko má talent: Špeciál
Na konci piateho dielu bolo posledné číslo oddelené od ostatných. Dôvod bol jednoduchý. Vystúpenie nebolo vhodné pre maloletých.
6. diel
6. diel bol odvysielaný 14. októbra 2012. Zoznam čísel šiesteho dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
Česko Slovensko má talent: Špecíál
Na konci šiesteho dielu bolo posledné číslo oddelené od ostatných. Dôvod bol jednoduchý. Vystúpenie nebolo vhodné pre maloletých.
7. diel
7. diel bol odvysielaný 21. októbra 2012. Zoznam čísel siedmeho dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
8. diel
8. diel bol odvysielaný 28. októbra 2012. Zoznam čísel ôsmeho dielu natočeného v Mahenovom divadle v Brne s hodnotením poroty v zložení Martin Dejdar (M), Lucie Bílá (L) a Jaro Slávik (J). Účastníci semi-finále.
Veľký tresk
Veľký tresk sa uskutočnil na Zámku Lednice.
Veľký tresk 1
Prvý Veľký tresk sa vysielal 4. novembra 2012. Najprv porota určila priamych semi-finalistov a nepostupujúcich, ktorý sa nemusia zúčastniť Veľkého tresku. Správu o postupe išli odovzdať Jaro Slávik a Lucie Bílá. Správu nepostupujúcim zatelefonoval Martin Dejdar. Následne porota rozdelila súťažiacich na favoritov a čakateľov. Favoriti vystúpili v prvý deň a čakatelia museli čakať na vystúpenie. Porota v priebehu a na konci dňa určila nepostupujúcich