cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hana Hegerová
Umelecká kariéra
V rokoch 19531958 mala angažmán v Divadle Petra Jilemnického v Žiline. V roku 1957 si ju všimol Juraj Berczeller, kapelník orchestra legendárnej bratislavskej Tatra revue. Ponúkol jej post speváčky a tak ju vlastne objavil pre túto scénu. Potom prišiel konkurz do pražského divadla Rokoko, kde pôsobila v rokoch 19581961. Ako divadelná a filmová herečka využívala šansón tak od domácich ako aj zahraničných autorov, ako boli napríklad Édith Piaf, Jacques Brel a ďalší. Jej dramatická interpretácia piesní zaujala nielen publikum, ale aj odbornú kritiku.
V rokoch 19611966 pôsobila v pražskom divadle Semafor. V roku 1965 mala s Miroslavom Horníčkom recitál H & H´65. Po skončení angažmánu v divadle sa venovala sólovým koncertom najmä v zahraničí (Belgicko, SRN, Švajčiarsko). V roku 1963 v čitateľskej ankete Zlatý slávik, ktorú každoročne vyhlasoval český hudobný mesačník Melodie, sa umiestnila na druhom mieste, hneď za Evou Pilarovou. V roku 1964 účinkovala v legendárnom českom muzikálovom filme Kdyby tisíc klarinetů, ktorý režíroval Ján Roháč.
V rokoch 19671969 vystupovala v parížskej Olympii. V nasledujúcich rokoch mala koncerty napríklad v Argentíne, Kanade, Poľsku i Sovietskom zväze. Ako pozoruhodná stálica šansónu je uznávaná hlavne v nemecky hovoriacich krajinách, kde často koncertovala. V čase československej komunistickej normalizácie jej koncertná činnosť bola obmedzovaná. Začiatkom 80. rokov sa dokonca ocitla na šesť mesiacov vo väzení. Na koncertné pódiá sa vrátila v roku 1983.
11. augusta 2011 Hana Hegerová oznámila médiám, že končí so svojou speváckou kariérou. Krátko predtým zrušila všetky svoje plánované koncerty vrátane oslavy svojich 80. narodenín v Divadle Hybernia v Prahe. I keď sa v médiách špekulovalo o tom, že je herečka vážne chorá, ona sama tieto chýry vyvrátila.
Úmrtie
Hegerová zomrela 23. marca 2021 vo veku 89 rokov v Nemocnici na Homolce, kde bola hospitalizovaná po zlomenine stehennej kosti.
Štúdiové albumy
Poznámka: Údaje sú spracované na základe textov na originálnych hudobných nosičoch.
Filmová hudba
Poznámka: Detailná diskografia Hany Hegerovej na
Ázijský pohár vo volejbale
Ázijský pohár vo volejbale je druhé najvyššie ázijské podujatie vo volejbale, ktoré riadi Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Prvýkrát sa organizovalo v roku 2008, kedy sa v Thajsku konalo spoločné podujatie mužov i žien. Ďalšie podujatia sa už hrali samostatne v mužskej i ženskej kategórii. Trikrát zvíťazili mužské družstvo 🇮🇷 a ženské družstvo 🇨🇳.
Ázijský pohár sa koná v párnych rokoch, zatiaľ čo najvyššie ázijské podujatie, Majstrovstvá Ázie, v rokoch nepárnych.
Kaspars Daugaviņš
Kaspars Daugaviņš (* 18. máj 1988, Riga, Lotyšsko) je lotyšský hokejový útočník.
Klubový hokej
Odohral 91 zápasov za Ottawa Senators, v ktorých dosiahol 12 bodov. V sezóne 2013/14 hral za Servette Ženeva, dlhšiu časť svojej kariéry odohral aj v KHL.
Kód Kamenických
náhľad|Český text v kóde Kamenických zobrazený v znakovej sade CP437 Kód Kamenických, pomenovaný podľa bratov Jiřího a Mariana Kamenických, bol veľmi populárnou znakovou sadou pre osobné počítače bežiace pod MS-DOSom v niekdajšom Česko-Slovensku (dnes Česko a Slovensko). Iné pomenovanie je KEYBCS2, čo je pomenovanie TSR programu, ktorý implementoval pre toto kódovanie ovládač klávesnice.
Oba tieto rysy prispeli k popularite tohoto kódovania, pretože v ňom bol český text s istými problémami čitateľný aj na počítačoch s pôvodnou znakovou sadou. Niektoré počítače mali totiž uložené fonty v ROM na videokarte, vďaka čomu bola modifikácia obťažná, ak nie nemožná. Výsledok často vyzeral čudne, napr. ç namiesto č.
Toto kódovanie sa niekedy nazýva codepage 895 (CP895), ale IBM toto číslo stránky používa pre inú sadu a IANA toto číslo vôbec neuznáva.
V roku 2005 sa stále používajú mnohé aplikácie používajúce interne alebo dokonca aj externe kódovanie Kamenických.
Tabuľka znakov
RZ označuje riadiaci znak
zmeny v porovnaní s CP437 su označené  žltou farbou
Vlastimil
Vlastimil je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 13. marca.
Jazz (album)
Jazz je album britskej skupiny Queen vydaný v roku 1978. Je siedmym štúdiovým albumom skupiny a obsahuje pestrý mix rozmanitých hudobných štýlov, od disko-funku („Fun It“), cez kabaret („Dreamer's Ball“), rock and roll („Dead On Time“), po country zafarbenie („Fat Bottomed Girls“). Zaujímavé je, že džez nemožno identifikovať v žiadnej skladbe, možno s výnimkou halového swingu v „Dreamer's Ball“.
Ako promo k „Fat Bottomed Girls“ Queen natočil klip so 65timi nahými dievčatami na bicykloch (ako odkaz jednak na „Fat Bottomed Girls“ ako aj „Bicycle Race“ z druhej A strany – single totiž vyšiel s označením Strana A na oboch stranách). Napriek zámeru sa tento námet na obálku nedostal, v USA sa album nakoniec predával len poštou.
Producentom albumu bola skupina Queen a Roy Thomas Baker.
Lingvistická syntaktika
Lingvistická syntaktika je časť lingvistiky, ktorá podáva pravidlá o spájaní slov vo vete, o podstate vety, ďalej o tvorení viet a súvetí.
Lineárny funkcionál
Definícia
Nech V je vektorový priestor nad poľom F. Zobrazenie f: V \to F sa nazýva lineárny funkcionál vo V, ak platí:
Tieto dve podmienky možno ekvivalentne prepísať do podmienky
Uvedenú definíciu teda možno preformulovať tak, že f je lineárne zobrazenie z V do F.
Lineárne funkcionály v Rn
Uvažujme o euklidovskom priestore. Predpokladajme, že vektory priestoru sú reprezentované ako stĺpcové vektory typu
Potom každý lineárny funkcionál možno zapísať v tvare
Predchádzajúci výraz možno ekvivalentne zapísať ako maticový súčin
To znamená, že lineárne funkcionály na môžu byť reprezentované ako n-rozmerné riadkové vektory.
Integrály
Typickým príkladom lineárnych funkcionálov sú lineárne funkcionály na vektorových priestoroch funkcií. Príkladom takéhoto lineárneho funkcionálu môže byť napríklad Riemannov integrál chápaný ako zobrazenie na vektorovom priestore spojitých reálnych funkcií na intervale <a,b>. Môžeme teda definovať funkcionál I ako
Linearitu funkcionálu možno overiť nasledujúcim spôsobom:
Berekböszörmény
Berekböszörmény je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Berettyóújfalu.
Má rozlohu 4284 ha a žije tu 1840 obyvateľov (2007).
Virginia Woolfová
Virginia Woolfová (* 25. január 1882 – † 28. marec 1941) bola anglická spisovateľka, kritička, esejistka a feministka. Zároveň bola v medzivojnových rokoch členkou Bloomsbury Group.
Život
Adeline Virginia Stephenová sa narodila v Londýne a bola vychovaná spolu s niekoľkými vlastnými súrodencami aj súrodencami z prvého matkinho manželstva v typickej viktoriánskej rodine na adrese 22 Hyde Park Gate. Už v mladosti mala psychické problémy, predovšetkým v období po matkinej smrti roku 1895. V roku 1904 zomrel na rakovinu aj jej otec Sir Leslie Stephen, známy redaktor, literárny kritik a zakladateľ Dictionary of National Biography. Keď v roku 1906 zomrel brat Toby, Virginia sa znova psychicky zrútila a prvý raz sa pokúsila spáchať samovraždu. So sestrou sa po otcovej smrti presťahovali do Bloomsbury, kde sa neskôr začala schádzať skupina intelektuálov a umelcov. Do kruhu priateľov patril Lytton Strachey, Vita Sackville-Westová, Roger Fry, Clive Bell alebo John Maynard Keynes. Bloomsbury Group a jej názory ovplyvnili aj dielo Virginie Woolfovej, ktoré sa môže chápať ako dialóg s Bloomsbury a konkrétne s ich sklonom k doktrinárskemu racionalizmu.
Virginia sa v roku 1912 vydala za Leonarda Woolfa, kritika a autora statí o ekonomike. V roku 1917 Woolfovci kúpili ručný tlačiarenský stroj a založili nakladateľstvo Hogarth Press, ktoré vydalo nielen niektoré knihy Virginie Woolfovej, ale aj iné významné modernistické diela, vrátane básní T. S. Eliota alebo prekladu kompletného diela Sigmunda Freuda.
Na prelome rokov 1940/1941 prišla pod vplyvom druhej svetovej vojny ďalšia, neobyčajne silná duševná kríza. Virginia Woolfová trpela hlbokými depresiami. Po tom, ako koncom októbra 1940 zničila bomba jej londýnsky dom, odišla do Monk's House v Rodmelle na juhu Anglicka. Tu 28. marca 1941 spáchala samovraždu utopením v neďalekej rieke Ouse.
Romány
Jej prvý román The Voyage Out (Plavba) vyšiel po šesťročnej práci v roku 1915. Pôvodný názov bol Melymbrosia, ale Virginia ho zmenila potom, ako bol vďaka nemu knihe prisudzovaný politický kontext. V roku 1919 vyšiel druhý román Night And Day (Noc a deň), ktorý je svojím poňatím, rovnako ako predchádzajúce dielo, ešte tradičným románom. Dej sa odohráva v Londýne, Woolfová v ňom porovnáva životy dvoch priateliek Katherine a Mary. V 20. rokoch sa vo Woolfovej tvorbe začal presadzovať nový, poetickejší a subjektívnejší štýl, ktorý jej umožnil vyjadriť myšlienky postáv a orientovať romány omnoho intímnejšie a introspektívnejšie. Jacob´s Room bol vydaný v roku 1922, vychádzal zo života a smrti jej brata Tobyho, a tu sa prvý raz tento nový štýl presadil. Nasledovali romány: Mrs. Dalloway (Pani Dallowayová) v roku 1925, To The Lighthouse (K majáku) v roku 1927 a The Waves (Vlny) v roku 1931. Tieto romány ju zaradili k najvýraznejším a najuznávanejším románopiscom svojej generácie. Cieľom týchto prác bolo odhalenie ženského vnútra a skúseností ako alternatívy k dominujúcemu mužskému pohľadu na svet.
Eseje
Virginia Wollfová bola aj plodnou esejistkou, napísala viac ako 500 esejí do rôznych časopisov a zbierok. Táto jej činnosť začala v roku 1905 v Times Literary Supplement. V dvadsiatych a tridsiatych rokoch napísala niekoľko zväzkov kritických statí - v knihe „Vlastná izba“ (1929), ktorú prvý raz predstavila pri prednáške na univerzite v Oxforde a v knihe „Tri guineje“ (1938) sa zaoberala predovšetkým problematikou feminizmu a problémami, s ktorými sa stretávajú ženy-spisovateľky. Zo spomínanej knihy pochádza aj známy citát: …Písanie ženy je vždy ženské, nemôže byť inak než ženské, a prinajlepšom je veľmi ženské…. Dlho obchádzaný a potlačovaný ženský prístup k písaniu podľa jej slávnej formulácie vyžadoval „päťsto libier ročne a vlastnú izbu“. thumb|right|Virginia Woolfová a jej otec, Sir Leslie Stephen
Význam
Woolfová sa kriticky vyjadrovala na adresu súdobého vzdelávacieho systému, predovšetkým univerzity. V Troch guineách si kladie otázku, do akej miery sú práve tieto školy zodpovedné za vojnu a neľudskosť v spoločnosti. Teoreticky sa zaoberala reformou vzdelávacieho systému, resp. vytvorením úplne nového systému, ktorý by v mladej generácii nepodporoval súťaživosť a egoizmus, ale humánne a kooperatívne postoje.
Ekologická architektúra
Ekologická architektúra je pojem, ktorý vznikol v sedemdesiatych rokoch 20. storočia ako reakcia na energetickú (ropnú) krízu, ktorá otvorila diskusiu na tému šetrenia energie, ktorá dovtedy nebola opodstatnená. Ekologická architektúra rieši otázky spojené s výstavbou budóv ako sú:
V súčasnosti sú tieto otázky stále aktuálnejšie, keďže dochádza k stálemu narastaniu umelého kontextu životného prostredia voči prírodnej zložke. Na niektorých miestach je tento pomer až 1:1, čo je číslo, pri ktorom dochádza k destabilizácii biosféry, spôsobenej narúšaním pôvodných ekosystémov a ich nadmerným zaťažením.
Súčasné "globálne" myslenie vyžaduje, aby bol nový spôsob života oslobodený od všetkých historických väzieb, čoho výsledkom je stieranie rozdielov medzi jednotlivými kultúrami. Keďže kultúra sa priamo vzťahuje na prostredie, v ktorom vznikla narúša sa týmto aj prostredie jej pôsobenia.
Spôsoby využívania prírodných zdrojov energie
Konštrukčné riešenia návrhu budov:
Vladislav (okres Třebíč)
Vladislav je mestečko v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo vrátane miestnych častí Hostákov a Střížov 1 178 obyvateľov, z toho 607 mužov a 571 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 41,8 roka, ženy 44,1 roka).
Frédéric-Fontaine
Frédéric-Fontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paul Simon
Začiatky
Paul Simon sa narodil v židovskej rodine. Otec, Louis (19161995), bol stredoškolský učiteľ, mama Belle (19102007) bola vysokoškolská profesorka, hrala na fagot, viedla tanečnú kapelu, v ktorej vystupovala pod umeleckým menom „Lee Sims“. Krátko po Paulovom narodení sa jeho rodina presťahovala a tak detstvo prežil v štvrti Queens v New Yorku. Spievať začal ako trinásťročný spolu s Arthurom Ira Garfunkelom spočiatku na školských oslavách na škole Forest Hills High School. Medzi ich vzory patrili doo-wopové kapely, radi imitovali Everly Brothers. Ich obľúbenými žánrami bol džez, folk a blues. Do americkej hitparády sa prvýkrát dostali ako šestnásťroční v roku 1957, keď ako duo Tom & Jerry nahrali u vydavateľstva Big Records Simonovu skladbu na singel „Hey, Schoolgirl“, ktorý sa vyšplhal na 49. miesto.
Paul Simon študoval anglickú literatúru na Queens College, Garfunkel architektúru na Columbia University (Manhattan). Simon sa popri štúdiu venoval skladaniu pesničiek, hlavne rokenrolových. Medzi rokmi 1957 až 1964 nahral a vydal viac ako tridsať skladieb. Vydával ich pod viacerými pseudonymami (Tico, Paul Kane, Jerry Landis, True Taylor) niekoľko piesní nahrali spolu s Garfunkelom ako Tom & Jerry, napríklad „Our Song“, „That's My Story“, „Surrender, Please Surrender“. V roku 1962 Simon nahral s kapelou Tico and the Triumphs skladbu „Motorcycle“, ktorá sa v rebríčku Billboard Hot 100 umiestnila na 97. priečke. Obdobný úspech, 99. miesto, dosiahol s piesňou „The Lone Teen Ranger“, ktorú nahral pod pseudonymom Jerry Landis. V polovici 60. rokov Simon žil v Spojenom kráľovstve, kde vystupoval v klube Les Cousins v Londýne a absolvoval niekoľko turné po provinčných britských folkových kluboch. Začal sa venovať komponovaniu folkových skladieb a v roku 1965 nahral svoj The Paul Simon Songbook. Koncom roku 1965 hral blízko Cambridge na oslavách 21 narodením Libby January, ktorá bola priateľkou Storma Thorgersona. Thorgenson sa neskôr stal známym ako zakladateľ štúdia Hipgnosis a autor dizajnu obalov úspešných albumov. Viacero z nich bolo pre skupinu Pink Floyd. Na týchto oslavách hrala aj undergroundová kapela The Pink Floyd Sound, či bluesová formácia Jokers Wild, v ktorej vtedy hral David Gilmour. V tomto období Paul Simon nahral piesne „Carlos Dominguez“, „He Was My Brother“, alebo „Sparrow“. V polovici 60. rokov naspievala americká kapela The Cyrkle skladbu „Red Rubber Ball“, ktorú Simon zložil spolu s Brucem Woodleyom, členom austrálskej popovej kapely The Seekers. Táto nahrávka sa dostala na druhú priečku americkej hitparády.
Simon & Garfunkel
Začiatkom roku 1964 dalo hudobné vydavateľstvo Columbia Records Paulovi Simonovi a Artovi Garfunkelovi ponuku aby u nich toto duo nahralo štúdiový album. Navrhlo im aj názov zoskupenia, zložený z ich priezvisk. Simon v roku 2003 poznamenal, že duo Simon & Garfunkel bolo jedno z prvých, ktoré použilo na svoje pomenovanie svoje identické civilné priezviská. Prvý album zoskupenia s názvom Wednesday Morning, 3 A.M. vyšiel 19. októbra 1964. Boli na ňom nahrávky dvanástich folkových piesní, z ktorých päť napísal Simon. Album bol prepadákom, no rozhlasové stanice z východného pobrežia Spojených štátov chceli vysielať skladbu „The Sound of Silence“. Producent Tom Wilson, preto vydal upravenú verziu tejto skladby na singli. Tento singel sa postupne dostal na vrchol rebríčkov v USA.
Po prvotnom neúspechu dua Simon & Garfunkel sa Simon rozhodol pre sólovú kariéru a odišiel do Spojeného kráľovstva, kde medziiným spolupracoval s Bruce Woodleyom, zo skupiny The Seekers a vydal v roku 1965 svoj sólový projekt The Paul Simon Song Book. Po tom, ako sa dozvedal o úspechu singlu „The Sound of Silence“ sa Simon vrátil do Spojených štátov, kde spolu s Garfunkelom postupne vydali albumy Sounds of Silence, Parsley, Sage, Rosemary and Thyme, Bookends a Bridge over Troubled Water. Toto duo v roku 1967 spolupracovalo aj s režisérom Mike Nicholsom na nahrávaní soundtracku k filmu The Graduate (vo filme hral Dustin Hoffman a Anne Bancroftová). Skladba „Mrs. Robinson“ sa pôvodne mala volať „Mrs. Roosevelt“, no režisér Nichols to zamietol so slovami, že nech nie sú smiešni, že nakrúcajú film a pesnička bude o pani Robinsonovej.
V roku 2003 sa obidvaja členovia dua znovu spojili aby prevzali ocenenie Grammy za celoživotné dielo. Po tomto stretnutí nasledovalo ich spoločné koncertné turné po USA, ktoré pokračovalo v roku 2004 vystúpeniami v ďalších krajinách a vyvrcholilo koncertom bez vstupného, ktorý sa konal pre 600 000 divákmi v rímskom Koloseu.
1971 – 1976: úspechy sólistu
Ďalším projektom Paula Simona bolo pop folkové dielko There Goes Rhymin' Simon, ktoré vyšlo v máji roku 1973. Obsahuje niektoré jeho populárnejšie skladby, ako bol napríklad prvý singel „Kodachrome“, ktorý sa dostal na druhé miesto v USA a nasledujúca gospelovo ladená pieseň „Loves Me Like a Rock“. DO Simonovho štandardného katalógu sa dostali aj ďalšie piesne, patrioticky ladená „American Tune“ a melancholická pieseň, pocta prvej manželke Peggy s názvom „Something So Right“.
Aj ďalší album s názvom Still Crazy After All These Years z októbra 1975, ktorý produkoval Paul Simon spolu s Philom Ramonem, obsahoval niektoré z lepších Simonových dielok. Bol to napríklad duet s Phoebe Snow, „Gone at Last“ (dostal sa do Top 25), či spoločná nahrávka dua Simon & Garfunkel „My Little Town“ (číslo 9 v rebríčku Billboardu). V dobe svojho vydania sa album dostal na prvé miesto rebríčka Billboard 200 a nakoniec získal aj cenu Grammy ako album roka. Tretí singel, „50 Ways to Leave Your Lover“, ktorý bol k tejto nahrávke vydaný je jedinou Simonovou sólovou skladbou, ktorá sa dostala na absolútny vrchol rebríčka Billboard Hot 100.
1977 – 1985: strata popularity
V druhej polovici 70. rokov po troch úspešných albumoch sa Paul Simon stával menej produktívnym. Pokúsil sa venovať aj iným projektom, skomponoval hudbu k filmu Shampoo a hral vo filme Woodyho Allena, Annie Hall. V tejto časti dekády nahral aj jeden hit, „Slip Slidin' Away“, ktorý bol singlom k jeho kompilácii Greatest Hits, Etc. a dostal sa na 5. priečku amerických hitparád.
V roku 1980 Paul Simon vydal svoj prvý album po piatich rokoch, One Trick Pony. Táto nahrávka mala identický názov ako film, v ktorom si Paul zahral. Aj keď sa na albume nachádzal jeden hit z Top 10 s názvom „Late in the Evening“, vďaka tomu, že hudobný trh v tomto období zachvacoval iný žáner nazvaný disko, nepatril medzi výraznejšie Simonove komerčné úspechy. Ani ďalší jeho projekt Hearts and Bones sa komerčne úspešným nestal, singel „Allergies“ sa stratil v „American Top 40“, výraznejšou bola skladba „The Late Great Johnny Ace“, ktorá bol čiastočne o americkom spevákovi R&B Johnny Acem, a čiastočne o vražde exčlena The Beatles, Johna Lennona.
V tomto období sa Paul Simon stal jedným z účastníkov nahrávania úspešného singlu a neskôr aj hitu druhej polovice 80. rokov, „We Are the World“, ktorý bol nahraný so zoskupením asi 40 umelcov s názvom USA for Africa (viedli ho: Harry Belafonte, Stevie Wonder, Michael Jackson, a Lionel Richie).
1986 – 1991: návrat a komerčný úspech a uznanie kritiky
Okolo roku 1985 počas šoférovania v aute Simon počúval magnetofónovú kazetu s inštrumentálnou hudbou v skladbe „Gumboots“ od zoskupenia Boyoyo Boys. Na tento hudobný podklad Paul Simon napísal text. Vznikol tak základ a prvá skladba pre jeho nasledujúci projekt s názvom Graceland, ktorý bol zmesou hudobných štýlov ako je pop, a cappella, isicathamiya, rock a mbaqanga. Väčšina hudobného materiálu bola nahratá v Južnej Afrike. Spolupracovalo na ňom viacero hudobných združení a juhoafrických hudobníkov, hlavne Ladysmith Black Mambazo. Vydavateľ Columbia Records mal spočiatku problém so súhlasom na publikovanie albumu v tomto hudobnom štýle, no po auguste 1986 keď projekt vyšiel sa obavy rozplynuli v pozitívnych ohlasoch kritík a publika. Album Graceland sa stal jedným z najúspešnejších projektov Paula Simona. Dostal sa na vrcholy rebríčkov mnohých krajín vrátane Austrálie a Spojeného kráľovstva. V USA bola jeho vrcholom v rebríčku tretia priečka. Tento album bol v roku 1987 druhým najlepšie predávaným, len v Amerike sa z neho predalo 5 miliónov nosičov a bol päťnásobne platinovým. V ďalších krajinách mimo Ameriky sa z neho predalo sedem miliónov kusov. Úspešné boli aj single, ktoré boli publikované k tomuto projektu: „You Can Call Me Al“, „Graceland“, „The Boy in the Bubble“ a „Diamonds on the Soles of Her Shoes“. Simon nakoniec získal cenu Grammy za album roka, absolvoval aj turné s názvom Graceland Tour.
Inšpirovaný úspechom projektu Graceland sa Simon rozhodol urobiť pokus o popularizáciu brazílskeho hudobného štýlu. ktorého prvky využil pri nahrávaní ďalšieho albumu z októbra 1990 s názvom The Rhythm of the Saints. Ohlasy kritík na tento nový projekt boli v celku pozitívne a aj predaj albumu bol na slušnej úrovni. V amerických rebríčkoch sa dostal na štvrtú priečku, v Británii sa stal jednotkou. V Spojenom kráľovstve sa do Top 20 dostal aj jeho pilotný singel „The Obvious Child“. Album bol nominovaný na cenu Grammy v kategórii Album roka. Aj keď jeho úspech nebol porovnateľný s projektom Graceland, The Rhythm of the Saints sa stal riadnym Simonovým príspevkom pre popularizáciu hudobného žánru world music.
Po roku 1991
Po roku 1991 je Paul Simon stabilnou postavou svetovej populárnej hudby, ktorej popularita kolíše v závislosti s jej aktuálnymi módnymi trendmi. Simon okrem iného pracoval v roku 1997 na muzikáli The Capeman, ktorý sa spolu s vydaným albumom nestretol s pozitívnym ohlasom verejnosti. Komerčný neúspech tohto projektu stál Simona 11 miliónov dolárov. Komerčné úspechy a ohlasy kritík jeho ďalšieho projektu s názvom You're the One z roku 2000 sú v podstate pozitívne, no nie v porovnaní s dosiahnutým vrcholom Simonových predchádzajúcich albumov. V roku 2001 bol Simon ako sólový umelec uvedený do rokenrolovej siene slávy, v roku 2002 nahral pilotný song ku filmu The Wild Thornberrys Movie, ktorý bol nominovaný na Cenu akadémie (Oscara), v roku 2004 vyšli Simonove albumy v limitovanej edícii 9 CD boxsetu pod titulom Paul Simon: The Studio Recordings 19722000. V tomto období spolu s Brianom Enoom nahrával nový album Surprise, ktorý vyšiel v máji roku 2006.
Od roku 2007 je Paul Simon obyvateľom mestečka New Canaan (Connecticut).
Od mája 2009 sú Paul Simon a Art Garfunkel na koncertnom turné po Austrálii, Novom Zélande a Japonsku.
Film a televízia
Simon hral napríklad postavu hudobného producenta Tony Laceyho v Annie Hall, v hlavnej postave rockera Jonaha Levina vo filme podľa vlastného scenára z 80. rokov s názvom One-Trick Pony. Paul Simon vystúpil aj v The Muppet Show a vo viacerých dieloch programu Saturday Night Live. Jeho blízkymi priateľmi sú komici Steve Martin a Chevy Chase, ktorí si zahrali v Simonových videoklipoch k skladbám „You Can Call Me Al“, alebo „Proof“. Spolu s Chevy Chasem Simon napísal scenár k parodickej show „Paul Simon Special“ (1977), ktorá získala cenu Emmy. V roku 1992 bol o Paulovi Simonovi nakrútený dokument s názvom „Born at The Right Time“.
Osobný život
Simon bol trikrát ženatý. Prvé manželstvo bolo s o niečo staršou partnerkou Peggy Harper (od roku 1969). Peggy bola jeho inšpiráciou pre skladby „Train in the Distance“, „Something So Right“, „Congratulations“, „Run That Body Down“ či pre tretiu slohu hitu „Bridge Over Troubled Water“. Majú spolu jedného syna, Harpera Jamesa Simona (1972). Rozviedli sa v roku 1975.
Druhé manželstvo Simon uzavrel so známou americkou herečkou Carrie Fisher. Albumy Hearts and Bones a Graceland boli silne inšpirované ich vzájomným vzťahom. Tento manželský zväzok trval iba jedenásť mesiacov (198384). Carrie mala problémy s drogami, k rozvodu došlo po potrate ich spoločného dieťaťa.
Simonova súčasná manželka je o 25 rokov mladšia pesničkárka Edie Brickellová. Vzali sa v roku 1992. Ich harmonický vzťah je vyjadrený v niektorých Simonových piesniach: „Thelma“. „The Coast“, „She Moves On“, „That's Where I Belong“ a „You're The One“. Majú spolu tri deti: Adriana Edwarda (1992), Loulou Belle (1995) a Gabriel Elijah (1998). Dvaja synovia Paula Simona, Harper a Adrian, pokračujú v otcových šľapajach a venujú sa hudbe.
Markova ulica (zaniknutá)
V Bratislavskom topografickom lexikone je k tejto ulici uvedené, že vznikla v roku 1950 premenovaním z názvu Mariánska ulica. Ide ale možno o omyl, pretože to isté - teda premenovanie v roku 1950 z názvu Mariánska ulica - je v knihe napísané k (inej petržalskej) ulici Široká a mapy z rokov 1950, 1963 a 1973 ukazujú, že ulica medzi ulicami Slepá a Májová, na neskorších mapách uvedená ako Markova nemá k roku 1950 uvedený názov (nevolá sa Mariánska), a že Mariánska bol naozaj názov inej ulice neskôr nazývanej Široká ulica.
Boleslav (prvé meno)
Boleslav je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 16. marca.
Saulmory-et-Villefranche
Saulmory-et-Villefranche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hokejková kontroverzia
thumb|right|300px|Rôzne rekonštrukcie vývoja teplôt na severnej pologuli za posledných 1000 rokov. Pre popis (v angličtine) klikni na obr.
Hokejková kontroverzia je spor, ktorý začal v roku 2003 Stephen McIntyre a Ross McKitrick kvôli zrekonštruovaným odhadovaným priemerným teplotám na severnej pologuli za posledné tisícročie, a to hlavne kvôli rekonštrukcii nachádzajúcej sa vo vedeckej štúdii autorov Michael E. Mann, Raymond S. Bradley a Malcolm K. Hughes. Autori sú často citovaní ako „MBH“ a ich práca sa skrátene označuje „MBH98 rekonštrukcia“.
Termín hokejkový graf dostal svoje pomenovanie od Jerryho Mahlmana, hlavy Geophysical Fluid Dynamics Laboratory.
Pochybnosti prezentované klimatoskeptikmi sa týkajú presnosti dát, ich výberu, a metodiky ich spracovania. Najväčšie pochybnosti vzbudzuje údajná absencia stredovekého teplého obdobia a tzv. malej doby ľadovej. Michael E. Mann a jeho spolupracovníci všetky námietky odmietli ako neodôvodnené a podľa klimatoskeptikov odmietli zverejniť dáta, z ktorých ich práca vychádzala, ako aj postup, ktorým ich vyhodnocovali.
Michael E. Mann na webovej stránke RealClimate obhajuje svoju prácu a jej výsledky tvrdením: ''„Obvinenia, že hokejková rekonštrukcia je založená len na dvoch publikáciach Michaela Manna a jeho kolegov (1998 a 1999), sú úplne nepravdivé. V takmer tucte rekonštrukcií priemernej teploty severnej hemisféry, ktoré vychádzajú z modelov, a tiež z proxy údajov, rôzne skupiny odborníkov nezávisle od seba majú ten istý záver, že teplota konca 20. storočia je v dlhodobom kontextu storočia až jedného tisícročia anomálne.“''
Podľa klimatoskeptikov však autorom alebo spoluautorom týchto ďalších prác bol buď samotný Michael E. Mann alebo jeho blízki spolupracovníci (napríklad Phil Jones a Keith Briffa). Tie isté osoby sa majú nachádzať aj na zoznamoch recenzentov a editorov, ktorí uvedené práce kontrolovali pred ich publikáciou. .
Bazilika Narodenia Panny Márie (Marianka)
Dejiny
thumb|Milostivá soška Panny Márie v Marianke V okolitých lesoch vládol v jedenástom storočí čulý pustovnícky ruch. Podľa legendy si jeden z pustovníkov vyrezal z hruškového dreva sošku Panny Márie, sediacej na tróne. Tá sa neskôr stala predmetom uctievania a v Marianke vzniklo kultové miesto, ktoré Ľudovít I. Veľký zo sicílskeho panovníckeho rodu Anjou, ktorý bol uhorským kráľom, oficiálne založil a vzal pod svoju ochranu. Svojim právnym aktom (donáciou), ktorý podľa dostupných prameňov vykonal 16. mája 1377, potvrdil starobylosť tohto miesta a položil základný kameň kostola a kláštora. Od konca 14. storočia tu stojí gotický kostol, postavený v roku 1380. Spolu s kláštorom sa stal významnou pútnickou destináciou a dlhé stáročia ho spravovali pustovníci z Rádu sv. Pavla Prvého Pustovníka. V súčasnosti túto cirkevnú stavbu spravuje Kongregácia bratov Tešiteľov z Getsemán. Na baziliku minor bol kostol povýšený 31. júla 2011 pápežom Benediktom XVI.
Architektúra
Po roku 1735, keď Georg Rafael Donner dokončil barokovú prestavbu dómu sv. Martina, poveril ho arcibiskup Imrich Esterházy vytvoriť hlavný oltár aj do Marianky. Neskorogotická klenba bola pokrytá rozsiahlymi štukami a do jednotlivých polí namaľoval neznámy autor okolo roku 1728 udalosti z pustovníckeho života sv. Pavla, podľa legendy sv. Hieronyma najmä scény z jeho staroby a stretnutia so sv. Antonom.
Rád svätého Pavla Prvého Pustovníka (OSPPE) a Marianka
Počiatky dejín Marianky sú neoddeliteľne späté z rádom sv. Pavla, prvého pustovníka. Túto rehoľu podľa legendy založil kanonik ostrihomskej kapituly, Euzébius. Vzdal sa svojho úradu a odišiel do pilišských hôr. Čoskoro zhromaždil okolo seba viacerých žiakov a v roku 1251 pre nich postavil kláštor. Historické záznamy o pútnickom mieste sa spájajú práve s týmto rádom a možno ich doložiť už od roku 1377, teda od roku založenia baziliky Ľudovítom I. z Anjou. Význam Marianky vzrástol, keď sa stala útočiskom generálneho predstaveného po zničení jeho sídla, kláštora sv. Vavrinca v Budíne, roku 1540 Turkami. Marianka sa tak oficiálne stala sídlom generálneho predstaveného OSPPE. V časoch, keď ním bol án Kéry (1669-75), sa v plnom rozsahu rozvinulo pavlínske štúdium, ktoré dostalo schválenie od najvyššej cirkevnej vrchnosti. Pápež Klement X. vydal 3. apríla 1671 zvláštnu bulu „Ex iniuncto nobis“ o pavlínskych štúdiách, v ktorej ustanovuje Marianku za miesto teologických štúdií pre celý pavlínsky rád. Generálny predstavený alebo jeho zástupca mohol promovať pavlínskych kandidátov na doktorov teológie i filozofie. Cisár Leopold I. zvláštnym diplomom z 23. januára 1674 uznal doktorát udeľovaný generálnym predstaveným a pavlínske štúdium bolo takto uznané z cirkevnej i štátnej strany. Právo udeľovať doktorát generálnemu predstavenému odobral cisár Jozef II. v roku 1774. Rád OSPPE zanikol dekrétom Jozefa II. zo 7. februára 1786, ktorým zrušil rády a rehole kontemplatívneho charakteru, ktoré nevykonávali žiadnu sociálnu či charitatívnu činnosť. Skončilo sa tým jeho štyristo ročné pôsobenie v Marianke. V tunajšom kláštore bol dekrét vyhlásený 20. marca 1786.
Kristián kardinál August Saský a Marianka
thumb|Portrét kardinála Augusta v habite Rádu sv. Pavla, prvého pustovníka Kristián August Saský bol ostrihomským arcibiskupom v rokoch 1707 - 1725. Od 20. augusta 1720 bol protektorom Rádu sv. Pavla Prvého Pustovníka. Tento vysoký cirkevný hodnostár si Marianku vyvolil za najprv za svoje letné sídlo (1711) a neskôr za rezidenciu (1721), staral sa o kláštor i kostol a veľmi často sa tu zdržiaval, spovedal pútnikov a slúžil omše. Vo veľkej úcte mal aj sošku Panny Márie z Marianky, ktorej kópiu nosil so sebou na všetky cesty. Okrem duchovnej činnosti Kristián August Marianku budoval o pozdvihoval aj hmotne. Každoročne dal kláštoru a kostolu vyplatiť 600 zlatých florénov z vlastného príjmu, ku kostolu dal postaviť vežu, na ktorej je dodnes jeho erb. Okolo kláštora dal postaviť múr a na vlastné náklady zrekonštruoval aj samotný kláštor. V rokoch 1711 - 1714 budovu radikálne opravili, zväčšili, vyzdobili štukami a maľbami a z iniciatívy kardinála na nádvorí postavili súsošie sv. Pavla, prvého pustovníka. Relikviár s ostatkami sv. Kríža, ktorý dostal od pápeža Klementa XI., venoval soške milostivej Panny Márie, kláštoru pripadol zlatý kríž vykladaný diamantami, pacifikál a slávnostné liturgické rúcho, v ktorom korunoval otca Márie Terézie, cisára Karola VI. Napokon si pod presbytériom baziliky dal vybudovať honosnú kryptu, do ktorej si želal byť pochovaný. Jeho želanie sa však nesplnilo. Zomrel v Regensburgu 23. augusta 1725. Jeho telo viezli po Dunaji až do Devínskej novej Vsi, kde ho v honosnom sprievode niesli do Marianky, no z neznámych dôvodov boli na príkaz cisára Karola VI. jeho telesné pozostatky prevezené do dómu sv. Martina v Bratislave, kde spočívajú dodnes. Krypta v Marianke zostala prázdna. Jeho prítomnosť na pútnickom mieste bola tak významná, že ho spolu s cisárom Leopoldom I. nazývajú druhým zakladateľom (fundátorom) Marianky.
Relikvie sv. Teodory
thumb|Sarkofág s pozostatkami sv. Teodory v Marianke Pozostatky sv. Teodory, panny a mučenice, do Marianky daroval Wroclavský arcibiskup a kardinál Fridrich Hesensko-Darmstadtský (Friedrich von Hessen Darmsstadt). Tento hodnostár mal spovedníka pátra Leopolda Aschpergera z Rádu sv. Pavla Prvého Pustovníka, ktorému vo svojom testamente ostatky odkázal (zomrel v roku 1682). V kláštore v Marianke boli uložené bez patričnej úcty niekoľko rokov, až na podnet kardinála Kristiána Augusta boli na sviatok sv. Ladislava 27. júna 1717 slávnostne uložené do bočného oltára baziliky, pri ktorom sa vtedy pochovávali významné osobnosti, a ktorý sa dnes nachádza priamo oproti hlavnému vchodu. Prenesenie ostatkov vykonal namiesto kardinála Kristiána Augusta, ktorý sa pre zaneprázdnenosť nemohol slávnosti zúčastniť, vtedajší nitriansky biskup Adam Erdődy. Neskôr sa však ostatky sv. Teodory stratili a v roku 1906 ich našiel na pôjde niekdajšieho kláštora farár Evarist Czajkovszky, ktorý pre ne dal vyrobiť drevený neogotický oltár Božského Srdca Ježišovho, v ktorom sa nachádzajú dodnes.
Panovnícke návštevy baziliky - Patrona Hungariae
Úcta k Panne Márii predstavovala jeden z pilierov Pietas Austriaca, oficiálnej podoby zbožnosti vládnucej habsburskej dynastie. Legendy tvrdia, že Pannu Máriu často prosil o pomoc už zakladateľ rodu Rudolf Habsburský. Za veľkého mariánskeho ctiteľa sa považoval aj rímsky cisár Karol V., či prvý vládca podunajskej monarchie Ferdinand I. Úcta k Panne Márii sa však stala dominantnou črtou zbožnosti habsburských panovníkov. Ferdinand II. jej priznal titul „generalissima“ a vyhlásil ju za vrchného veliteľa svojich vojsk. Ferdinand III. nadviazal na silnú mariánsku zbožnosť svojho otca a slávnostným aktom zveril pod ochranu Panny Márie nielen seba a svoje deti, ale aj celú krajinu, jej národy a vojská. Intenzívnou mariánskou úctou sa vyznačoval aj Leopold I., ktorý vzýval Pannu Máriu ako svoju kráľovnú a cisárovnú. Socha Panny Márie v Marianke bola povýšená na patrónku Uhorska. Ferdinand III. počas svojho panovania zaviedol tradíciu, na základe ktorej si novozvolení habsburskí panovníci púťou uctili patrónku krajiny, ktorej korunu práve prevzali. Prvým panovníkom, ktorý putoval do Marianky po svojom zvolení za uhorského kráľa bol Ferdinand IV. v roku 1647. Zachované pramene neuvádzajú, prečo sa Leopold I., nástupca predčasne zosnulého Ferdinanda IV. po svojej korunovácii neprišiel pokloniť tunajšej soche Panny Márie, podrobne sa však zmieňujú o jeho príchode v roku 1659. Počas rokovania uhorského snemu, ktorý sa konal na prelome rokov 1687/1688, sa uskutočnila aj voľba a korunovácia len deväťročného Leopoldovho syna Jozefa za uhorského kráľa. Tradičná cesta nového uhorského panovníka do Marianky mala vzhľadom na priebeh snemu a vývoj politickej situácie v krajine opäť víťazoslávny charakter. Leopold I. a ani Jozef I. po skončení snemu v roku 1688 už nikdy viac do Uhorska neprišli a tak aj v Marianke museli na ďalšiu návštevu panovníka čakať až do korunovácie Karola VI. v roku 1712.
Návštevy Karola VI. a Márie Terézie v Marianke už mali menej pompézny a okázalý charakter. Karol VI. prišiel v roku 1712 v sprievode dvoch najvyšších predstaviteľov Uhorska – ostrihomského arcibiskupa Kristiána Augustína Saského a uhorského palatína Pavla Esterházyho. Alžbeta Kristína, Karolova manželka do Marianky nikdy osobne neprišla, ale v roku 1719 sem inkognito vyslala svoju pôrodnú babicu s rodinou, aby v jej mene odovzdali milostivej soche Panny Márie votívne dary a vyprosili jej narodenie zdravého následníka trónu. Cisárska rodina poslednýkrát navštívila mariánske pútnické miesto v roku 1766, krátko po svadbe arcivojvodkyne Márie Kristíny s uhorským miestodržiteľom Albertom Sasko-Tešínskym. Mária Terézia, Jozef II. a čerství mladomanželia sa v Marianke zastavili počas cesty do Stupavy k Leopoldovi Pálffymu.
Hoci sa kráľovské púte do Marianky stali súčasťou verejne prezentovanej formy habsburskej zbožnosti a tunajšej soche Panny Márie sa prisudzoval titul vládkyne či patrónky Uhorska aj v dobovom diskurze, Marianka sa o titul uhorskej národnej svätyne musela počas celého raného novoveku deliť s pútnickým miestom v Mariazelli. Okrem toho, že uhorskí magnáti darovali mariazellskej soche Panny Márie štedré votívne dary, podľa vzoru českých či rakúskych magnátov financovali výstavbu bočných kaplniek a niektorí z nich pravidelne organizovali aj skutočne početné a výpravné púte svojich poddaných. Vnímanie Panny Márie mariazellskej ako patrónky Uhorska potvrdil aj Leopold I., ktorý jej v roku 1693 tento titul udelil aj oficiálne.
Buje
Buje je mesto v Chorvátsku na polostrove Istria. V roku 2001 tu žilo 5 340 obyvateľov, z toho bolo 45 % Chorvátov, 30 % Talianov, 3 % Slovincov, 3 % Srbov a 19 % obyvateľov inej, resp. nezistenej národnosti.
Členenie mesta
Mesto Buje sa člení na 26 častí: Baredine (Baredine), Bibali (Bibali), Brdo (Collalto), Brič (Briz), Buje (Buie d'Istria), Buroli (Buroli), Bužin (Busin), Gamboci (Gambozzi), Kaldanija (Caldania), Kanegra (Canegra), Kaštel (Castel Venere), Krasica (Crasizza), Kršete (Carsette), Kućibreg (Cucibreg), Lozari (Lozari), Marušići (Marussici), Merišće (Merischie), Momjan (Momiano), Oskoruš (Oscorus), Plovanija (Plovania), Sveta Marija na Krasu (Madonna del Carso), Škrile (Scrile), Škudelini (Scudelin), Triban (Tribano) a Veli Mlin (Molino Grande).
Richard Meier
Richard Meier (* 12. október 1934) je významný americký architekt patriaci do skupiny zvanej „New York Five“.
Taylorizmus
thumb|Frederick Taylor 1856-1915 Taylorizmus je sústava vedeckej organizácie práce, autorom ktorej je Frederick Winslow Taylor a podstatu ktorej tvorí rozloženie pracovných postupov na jednotlivé operácie a úkony, ich skúmanie a racionalizovanie pomocou časových a pohybových štúdií a ich spojenie so zvyšovaním pracovných výkonov stimulačnými prémiami.
Richard Meier
Životopis
V rokoch 1953 – 1957 študoval architektúru na Cornell University v Ithace, New York. Od roku 1958 pracoval v New Yorku najskôr pre Skidmore, Owings & Merrill, potom na tri roky s Marcelom Breuerom. Svoj vlastný ateliér si otvoril v roku 1963 a jeho prvým kompletným projektom bol rodinný dom pre vlastných rodičov v Essex Fells, New Jersey. Roku 1970 získal prvú veľkú verejnú zákazku – rozvoj v území centra Bronxu v New Yorku. Pred svetom sa zviditeľnil v roku 1972, keď vyšla knižná publikácia five architects opisujúca prácu a projekty skupiny architektov: Richard Meier, Peter Eisenman, John Hejduk, Michael Gravesa a Charles Gwathmey. V roku 1975 prednášal na Yalovej univerzita, začína pracovať na projekte New Harmony's Atheneum v meste New Harmony, Indiana. V roku 1984 bola Meierovi udelená Pritzkerova cena. V tom istom roku získal prestížnu zákazku – navrhnúť Getty Centre v Los Angeles, v Kalifornii v hodnote 1,3 bilióna dolárov.
Taylorizmus
Taylorizmus ďalej rozvíjali najmä Frank Bunker Gilbreth, Henry Gantt, Harrington Emerson a W. Kent. V medzivojnovom Česko-Slovensku sa ním zaoberala najmä Masarykova akadémia práce (MAP, Masaryk Academy of Labour).
Zahrádka (okres Třebíč)
Zahrádka (okres Třebíč) je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 134 obyvateľov, z toho 72 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 38,2 roka, ženy 42,4 roka).
Richard Meier
Charakter tvorby
Meierová raná tvorba je charakteristická kubistickou kompozíciou a komplexom vertikálnych sekcií, používa jemnejšie formy a materiály. V jeho kompozícii sa sústreďuje na hlavnú hmotu, ku ktorej pridáva a odoberá geometrické časti hmoty. V neskoršej tvorbe narába s viacerými hmotami, ktoré sa pretínajú a prelínajú do jednej komplexnej skladby.
Hlavným znakom Richardových Meierových stavieb je ich farba, a to biela. Jeho biela nie je nikdy biela, keďže je subjektom konštantnej zmeny cez sily prírody: oblohu, počasie, vegetáciu, oblaky a samozrejme svetlo. Zreteľne vytvára hmotu budov, založenú na tých istých navrhovacích koncepciách a udržiava si vlastnú dizajnérsku filozofiu. Ako sám hovorí: „Mojím želaním je vytvoriť istý priestorový lyrizmus v rámci zásady čistej formy“. Zvyčajne používa Neo Corbusierovské tvary so smaltovanými panelmi vloženými do mriežky a veľkými plochami skla, ktoré ladia s lineárnymi rampami a zábradliami. Všetky prvky, i kontrastné tvary, kompozície harmonicky zlučuje v celok a utvára jasné proporcie. Tri najdôležitejšie prvky jeho diela sú svetlo, farba a miesto. O bielej farbe tvrdí: „Biela je pre mňa najkrajšia farba, pretože sa v nej dajú poznať všetky farby dúhy… Biela bola vždy symbolom dokonalosti, čistoty, jasnosti… Na bielom povrchu sa dá najlepšie pochopiť hra svetla a tieňa, plôch a zárezov“. Bielou farbou zdôrazňuje optický vnem v architektúre a zosilňuje moc vizuálnych foriem.
Hlavná myšlienka, na ktorú sa Richard Meier zameriava je (ako ju sám nazval): „Miestovosť“… „Je to to, čo robí priestor miestom“. Bielou farbou dobre oddeľuje budovu od miesta, kde sa nachádza, zdôrazňuje prítomnosť budovy ako nezávislého predmetu.
Najznámejšie projekty
náhľad|Barcelonské Múzem súčasného umenia náhľad|New Harmony's Atheneum
Realizácie a projekty
thumb|280px|Museum of Television and Radio, Beverly Hills, Kalifornia thumb|540px|Getty Center.
Suchá hmotnosť vozidla
Suchá hmotnosť vozidla je hmotnosť vozidla, bez prevádzkových náplní (napr. motorový olej, chladiace médium, palivo) a bez pasažierov (vrátane vodiča) a nákladu (batožiny). Zvyčajne so štandardnou výbavou vozidla. Pri motocykloch niektorých výrobcovia udávajú suchú hmotnosť aj akumulátora.
Tento údaj je odlišný od:
Zoznam obcí departementu Côtes-d’Armor
Kompletný zoznam 373 obcí departementu Côtes-d’Armor.
Herberts Vasiļjevs
Herberts Vasiļjevs (* 27. máj 1976, Riga, Lotyšsko) je lotyšský hokejový útočník. Meria 180 cm a váži 75 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Krefeld Penguine v najvyššej nemeckej súťaži. V minulosti odohral aj 51 zápasov v NHL, za kluby Florida Panthers, Atlanta Thrashers a Vancouver Canucks.
Reprezentácia
Lotyšský tréner Piotr Vorobiov ho nominoval na domáce Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v Rige. Zaznamenal 1 gól a 10 trestných minút. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Kunszentmárton
Kunszentmárton je mesto v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Kunszentmárton.
Má rozlohu 14 365 ha a žije tu obyvateľov .
Sahara (rozlišovacia stránka)
Sahara môže byť:
Index lomu
Index lomu je materiálová konštanta určujúca šírenie elektromagnetického vlnenia (napr. svetla) v danom prostredí. Rozlišuje sa:
Index lomu je bezrozmerná veličina.
Vo vákuu je n=1, v ostatných prostrediach je v klasickej mechanike vždy n > 1 {napr. index lomu vody je 1,33, sírouhlíka 1,63). Index lomu závisí od frekvencie daného svetla (elektromagnetického vlnenia) - pozri aj disperzia.
V tejto súvislosti sa zavádza aj pojem optická hustota definovaný tak, že prostredie x je opticky hustejšie ako prostredie y, ak n prostredia x > n prostredia y.
Princíp merania
Pre meranie indexu lomu sa najčastejšie využíva Snellov zákon lomu, podľa ktorého index lomu druhého prostredia voči prvému sa vyjadruje podielom sinusu uhla dopadu na rozhranie týchto prostredí k sinusu uhla lomu v druhom prostredí pri prechode svetla z jedného prostredia do druhého:
Realizácia stupnice
Stupnica indexu lomu sa realizuje prostredníctvom hranolov z optického skla a kvapalných referenčných materiálov, ktorých geometria, vlastnosti materiálu a časová stabilita sú uvedené v TPM 7352-94.
Nadväznosť
Sada hranolov – deväť pracovných etalónov primárneho etalonážneho rádu - je nadviazaná na Slovenský národný etalón. Hodnoty ich indexu lomu sú v rozsahu od 1,46 do 1,84. Sú zmerané pre dve vlnové dĺžky ?D a ?e s kombinovanou štandardnou neistotou uc = 4. 10-6.
Sada hranolov – šesť pracovných etalónov 2. rádu - je nadviazaná na pracovný etalón 1. rádu. Hodnoty ich indexu lomu sú v rozsahu od 1,43 do 1,71. Sú zmerané pre dve vlnové dĺžky ?D a ?e s kombinovanou štandardnou neistotou uc = 1,3. 10-5.
Sada kvapalných referenčných materiálov ( RM ) – štyri certifikované Slovenské RM – pracovné etalóny 2. rádu je nadviazaná na pracovný etalón 1. rádu. Hodnoty ich indexu lomu sú v rozsahu od 1,39 do 1,66. Sú zmerané pre vlnovú dĺžku ?D s kombinovanou štandardnou neistotou uc = 1,5. 10-5.
Kalibrácia stupnice
Kalibrácia sady pracovných etalónov primárneho etalonážneho rádu sa vykonáva meraním ich indexu lomu spektrogoniometrickou metódou minimálnej deviácie na goniometri Askania.
Kalibrácia stupnice pracovného etalónu 1. rádu - Pulfrichovho refraktometra s V-blokom - sa vykonáva metódou odchýlky svetelného lúča pri prechode troma hranolmi porovnaním hodnoty použitého pracovného etalónu primárneho etalonážneho rádu a hodnoty nameranej kalibrovaným refraktometrom.
Kalibrácia pracovných etalónov 2. rádu sa vykonáva na pracovnom etalóne 1. rádu meraním ich indexu lomu metódou odchýlky svetelného lúča pri prechode troma hranolmi.
Kalibrácia stupnice pracovných meradiel – refraktometrov – sa vykonáva metódou hraničného uhla porovnaním hodnoty použitého pracovného etalónu príslušného rádu a hodnoty nameranej kalibrovaným meradlom.
Literárna škola
Literárna škola je umelecká škola, ktorá sa utvára okolo výraznej tvorivej literárnej osobnosti, ktorej príklad jej žiaci a vyznávači nasledujú.
Bogdan Lobonţ
Bogdan Ionuţ Lobonţ (* 18. január 1978, Hunedoara, Rumunsko) je bývalý rumunský futbalový brankár a reprezentant.
Reprezentačná kariéra
Lobont bol v nominácií pre EURO 2000, ale do hry nezasiahol. Bol brankárskou dvojkou. O osem rokov neskôr na EURO 2008 bol jednotkou v bráne. Proti Francúzsku si udržal čisté konto, ale v druhom zápase skupiny proti Taliansku dostal gól od Christiana Panucciho. Ďalšie dva góly dostal od Holandska. Nakoniec Rumunsko v skupine obsadilo 3. miesto a nepostúpilo do čtvrťfinále.
Tichý oceán
right|thumb|Tichý oceán
Tichý oceán (hovorovo Pacifik) je najväčší oceán Zeme. Zaberá tretinu zemského povrchu. Názov vychádza z latinského názvu Mare Pacificum, ktorý mu dal portugalský moreplavec Fernão de Magalhães pri prvej plavbe okolo sveta po tom, čo nezaznamenal ani jednu búrku.
V oceáne sa nachádza okolo 25 000 ostrovov, čo je viac, ako súčet všetkých ostrovov v ostatných oceánoch. Najväčší z nich je ostrov Nová Guinea.
Biharnagybajom
Biharnagybajom je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Püspökladány.
Má rozlohu 6135 ha a žije tu 2884 obyvateľov (2007).
Fresne-Saint-Mamès (obec)
Fresne-Saint-Mamès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.