cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimír Karfík
Štúdium a kariéra
Počas hospodárskej krízy sa Karfík rozhodol pre návrat domov; priamo v Chicagu dostal totiž lukratívnu ponuku od Tomáša Baťu. Pôsobenie v zlínskej Stavebnej a projekčnej kancelárii firmy Baťa v rokoch 1930 - 1946 predstavuje významnú etapu jeho života. Čoskoro sa v Zlíne presadil (aj vďaka svojmu renomé spolupracovníka svetových hviezd - Le Corbusiéra a Wrighta) a stal sa vedúcim kancelárie. Získal a realizoval množstvo jedinečných zákaziek: hotel Spoločenský dom (prvý európsky model hotelovej izby s WC a kúpeľňou), prvú výškovú budovu v Európe – 17-podlažnú administratívu Baťových závodov s pojazdnou pracovňou Jána Baťu, jedno z vrcholných diel českej medzivojnovej architektúry, firemné obchodné domy v Bratislave, Amsterdame, Borove v Chorvátsku, Liberci, továrenské areály snáď na všetkých kontinentoch, rodinné domy v zlínskej Baťovej kolónii, školy, sieť obchodov, Spoločenský dom v Otrokoviciach, evanjelický kostol v Zlíne a ďalšie. Na začiatku zlínskej kariéry stál projekt Baťovho obchodného domu v Brne na Kobližnej ulici. Mal mať pôvodne 28 podlaží, kvôli statickým problémom a Baťovým nezhodám s mestskou správou však zostalo pri siedmich poschodiach. Z veľkej časti to bol práve on, kto vytvoril charakter tzv. "zlínskej architektúry". Prudký rozvoj Baťovho závodu vyvolal aj rýchlu stavebnú činnosť. V prostredí, kde sa projektovalo v rýchlom tempe sa mohli uplatniť nové stavebné metódy, ktoré si Karfík priniesol zo zahraničia.
V období 1931-1956 je členom medzinárodného združenia CIAM.
Zlatá éra zlínskej architektúry po 2. svetovej vojne skončila a Vladimír Karfík odchádza na pozvanie prof. Emila Belluša do Bratislavy, kde bol na Fakulte architektúry Slovenskej vysokej školy technickej (SVŠT) od roku 1946 vymenovaný profesorom pre priemyselné, dopravné, administratívne a distribučné stavby. Krátko po vojne sa teda presťahoval do Bratislavy. Vychoval niekoľko generácií architektov a prispel k rozvoju slovenskej architektúry. V rokoch 1955 - 57 bol dekanom fakulty. Súčasne projektoval a realizoval stavby. V tomto období navrhol množstvo vysokých škôl, priemyselných stavieb a závodov, administratívnych budov a bytových sídlisk po celom Slovensku. V Novom Meste nad Váhom navrhol prvý panelový dom vo vtedajšej Česko-slovenskej republike. Popri pedagogickej činnosti pokračoval i vo svojej projekčnej práci (Chemicko-technologická fakulta VŠT Bratislava na Kollárovom námestí, Vysoká škola ekonomická, Farmaceutická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, kúpele v Bojniciach.
Počas pôsobenia na Fakulte architektúry a pozemného staviteľstva Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave vydával knihy i skriptá pre poslucháčov. Dostal takisto početné pozvania zahraničných fakúlt: Varšava (1960), Leningrad (1962), Moskva (1963), Drážďany (1963, 1967), Braunschweig (1964), Viedeň (1966, 1983, 1990), Záhreb (1969) a ďalšie.
V roku 1948 sa oženil so Švédkou Elsou Melinovou, asistentkou na UK v Bratislave, tá v 1956 odchádza do Švédska.
Roku 1956 bol vyznamenaný Štátnou cenou. Spolupracoval tiež so Slovenskou akadémiou vied.
V roku 1961 sa tretíkrát oženil so Světou Fialovou.
Dôchodok
Roku 1971, po odchode do dôchodku, sa stáva vedeckým pracovníkom URBIONu v Bratislave a venuje sa prednáškovej a konzultačnej činnosti.
V rokoch 1979-1983 pôsobil ako profesor architektonickej tvorby na technickej univerzite na Malte (The Old University v La Vallete), kde projektoval a realizoval niekoľko stavieb – o. i. aj projekt vily prezidenta Maltskej republiky. V tomto období tu budoval katedru architektúry, prednášal a vychovával svojich nástupcov. Navrhol tam zlievárenský závod, štadión pre 30 000 divákov, letné sídlo hlavy štátu na ostrove Gozo, rádiolokačnú stanicu, prístavbu Múzea krásnych umení a ďalšie.
Po návrate zo Stredomoria do Česko-Slovenska sa usadil v Brne. Po návrate sa zaoberal predovšetkým posudkovou činnosťou, bol pozývaný odbornými inštitúciami na prednášky. Bol literárne činný - vydal veľa odborných kníh, skriptá a písal články v odborných časopisoch. V roku 1993 dokončil knihu svojich spomienok Architekt si spomína, ktorú vydalo vydavateľstvo SAS v Bratislave.
Roku 1985 bol menovaný čestným členom AIA (American Institute of Architects).
Bol vyznamenaný Jurkovičovou cenou Zväzu slovenských architektov Slovenska za rok 1991 a titulom "Doctor honoris causa" Vysokého učenia technického v Brně a Prahe. Udelené mu bolo čestné občianstvo mesta Brna, Bratislavy, Bystřice pod Hostýnem a Otrokovíc. Vtedajší prezident ČSFR Václav Havel ho v roku 1992 vyznamenal zlatou medailou. Stal sa "Čestným obuvníkom" podniku Baťa, pre ktorý vykonal obrovský kus práce.
Aj v pokročilom veku ešte prednášal na univerzite v Drážďanoch, v roku 1993 v USA, aktívne sa zúčastňoval domácich odborných akcií a konferencií.
Dňa 6. júna 1996 zomrel v Brne, vo veku nedožitých 95 rokov, a až do poslednej chvíle bol mimoriadne aktívny a vitálny. V priebehu svojho života sa nakoniec stačil trikrát oženiť a mal štyri deti.
Projekty
náhľad|[[Dom služieb Baťa (Bratislava)]] Prof. Karfík je autorom projektov obchodných budov „Veľkého“ a „Malého“ Baťu v Bratislave. Budova predajne „Veľkého“ Baťu bola postavená na mieste, kde ešte v dvadsiatych rokoch minulého storočia stála baroková budova s hostincom. Vzhľadom na skutočnosť, že architekt Karfík plánoval budovu služieb Baťa postaviť v centre Bratislavy, snažil sa zachovať otvorený pohľad na Michalskú bránu, jednu z dominánt Starého Mesta. To sa mu podarilo kompozíciou dvoch častí budovy, štvorposchodovej a jednoposchodovej na nároží. V súčasnosti je budova rekonštruovaná a prerobená na luxusný obchodný dom Alizé s konfekciou renomovaných značiek.
Projekty školských budov
Súčasne s pedagogickou činnosťou na Fakulte architektúry a pozemného staviteľstva SVŠT projektoval budovu Priemyselnej školy chemickej, neskôr Chemicko-technologickej fakulty SVŠT (dnes Fakulta chemickej a potravinárskej technológie STU), tiež budovu Vysokej školy ekonomickej a Farmaceutickej fakulty UK v Bratislave.
Projekty obytných komplexov
Prof. Karfík spolupracoval pri zrode prvého montovaného panelového domu v Česko-Slovensku v Bratislave. Počas svojej činnosti na SVŠT projektoval v Bratislave obytné kolónie Vistra a Biely kríž.
Karfíkove tvorivé schopnosti sa uplatnili pri výstavbe baťovských miest Zlín, Baťovany (teraz Partizánske) a Svit. Sú to ukážky funkcionalistickej architektúry, moderného urbanizmu a súčasne vtedajšieho prístupu k riešeniu sociálnych problémov Baťových robotníkov. Tam je zdokumentovaná najplodnejšia etapa jeho života v podobe celého Baťovho mesta. Svoj rodinný dom si postavil v Brne.
Projekty kostolov
Dielom prof. Karfíka je aj projekt kostola v Bratislave – Petržalke (starý kostol) a v Baťovanoch (dnešné Partizánske).
Zoznam stavieb realizovaných podľa jeho projektov
Zlínske obdobie 1930-46
Bratislavské obdobie 1946 - 1978
16. október
Narodenia
thumb|upright|[[Paul Kariya (* 1974)]] thumb|upright|[[Loreen (* 1983)]] thumb|upright|[[Philipp Kohlschreiber (* 1983)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Mária Antoinetta († 1793)]]
Červené stráně
Červené stráně sú prírodná pamiatka ev. č. 5706 neďaleko obce Nové Bránice v okrese Brno-venkov.
Ochrana
Predmetom ochrany je populácia kriticky ohrozeného klinčeka moravského a biotop tejto vzácnej rastliny, reprezentovaný vegetáciou silikátových skál a drolin zväzu Asplenion septentrionalis.
San Bernardino (Kalifornia)
San Bernardino je mesto v Kalifornii v Spojených štátoch. Je sídlom v rovnomenného okresu. V roku 2006 malo San Bernardino približne 205 010 obyvateľov, čo ho radilo na 18. miesto v rámci štátu a 101. miesto v rámci USA.
Estrées (Nord)
Estrées je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Múzeum liptovskej dediny
right|thumb|Múzeum v decembri 2009
V roku 2001 bol do skanzenu z Liptovského Hrádku premiestnený mobiliár Považskej lesnej železnice, ktorej prevádzka na takmer kilometer dlhej trati začala 6. júna 2020.
Sady
Sady môžu byť:
Extáza (droga)
right|thumb|Štruktúrny vzorec right|thumb|3D model molekuly
Extáza (chemicky: 3,4-metylendioxy-N-metylamfetamín, skrátene MDMA; slangové názvy: éčko, emko, ekina, koleso, gula/e, bobuľa, pilulka lásky, koláčik XTC, X, E) je najrozšírenejšia spomedzi tzv. diskotékových, tanečných drog. MDMA, účinnú látku v tabletkách extázy, po prvý raz syntetizovali v roku 1898. Verejnosť však túto drogu takmer 50 rokov prehliadala. Medicínske pokusy použiť drogu ako prostriedok znižujúci chuť do jedenia (anorektikum) alebo „drogu pravdy“ – neboli úspešné, alebo ich zastavili pre „zvláštne vedľajšie účinky“. Extáza (XTC alebo E) sa rozšírila až v súvislosti s techno hudbou – ale zato veľmi razantne. Extáza patrí ku koloritu techno-parties. Pilulky sa vyrábajú v rôznych farbách, veľkostiach a s rôznou potlačou.
K povzbudzujúcemu prostriedku z laboratória sa možno dostať pomerne lacno. Jeho základnou zložkou je amfetamín, MDMA je jeho derivát. Pod rovnakým názvom sa predávajú aj príbuzné substancie. Preto sa dajú ich účinky a vedľajšie účinky veľmi ťažko kontrolovať. Pilulky sa často dopĺňajú aj inými, lacnejšími látkami, napr. hroznovým cukrom, mliečnym cukrom, kofeínom, alebo liekmi. Nebezpečné sú najmä preto, že užívateľ často ani nevie, čo skutočne obsahujú. Niektoré kombinácie môžu mať zhubné, ba priam smrteľné následky.
Droga
Extáza je MDMA vo forme tabletky. V mozgu spôsobuje vylučovanie telu vlastných látok serotonínu, dopamínu a norepinefrínu, ktoré vyvolávajú pocity šťastia a príjemnej pohody.
Hitom sú v súčasnosti rastlinné drogy rozšírené pod názvom herbal extáza. Celkom nesprávne sa o nich šíria fámy, že sú vzhľadom na svoj pôvod neškodné, že sú to vraj akési ekodrogy. Nemožno však zabúdať, že všetky drogy, teda aj tie najhoršie, pochádzajú z rastlín a bylín. Herbal–XTC obsahuje zväčša efedrín, ktorý pochádza z rastliny chvojníka čínskeho. Môže mať veľmi nepríjemné vedľajšie účinky.
Účinky
Pilulky extázy majú dvojaký účinok: na jednej strane pôsobia (pri nižších dávkach) povzbudzujúco, na druhej však vyvolávajú (pri vyšších dávkach) pseudoilúzie a pseudohalucinácie, ovplyvňujú vedomie a vnímanie.
Okolitý svet sa potom javí farebný a priam neskutočný.
Riziká
Obsah účinných látok v ponúkaných drogách nebýva rovnaký, a preto sa nedá vylúčiť riziko predávkovania. Podľa súčasných poznatkov nedochádza pri miernej a nepravidelnej konzumácii k závislosti, miešanie drog však môže mať osudné následky.
Po ich užití dochádza k odstaveniu varovných telesných systémov – telo sa prehreje a tým vyschýna – nastáva dehydratácia organizmu. Stáva sa tak najmä pri tanci. Následkom môžu byť kolapsy, ba až smrteľné zlyhanie krvného obehu.
Neurotoxicita užitia MDMA je predmetom diskusie. Vedecké štúdie viedli k všeobecnej zhode, že hoci je fyzicky bezpečné skúsiť MDMA v zodpovednom kontexte, podávanie opakovaných alebo vysokých dávok MDMA je určite v určitej forme neurotoxické.
Ak sa počas pod vplyvom MDMA vypije naraz priveľa tekutín, môže dôjsť k otrave vodou a tým k rýchlej smrti. Obávané sú aj abstinenčné príznaky.
Výsledky výskumov hovoria, že takmer všetci mladiství konzumujú popri extáze ešte aj kanabinoidy, neraz i kokaín, LSD alebo speed. Okrem toho vypijú veľa alkoholu. Takémuto kombinovanému užívaniu sa pripisuje väčšina negatívnych následkov.
Halltal
Halltal bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Bruck-Mürzzuschlag. 1. januára 2015 bola obec Halltal spojená a obcami Gußwerk a Sankt Sebastian a mestom Mariazell. Spojenné mesto má názov Mariazell.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 321 obyvateľov.
Saint-Silvain-Bas-le-Roc
Saint-Silvain-Bas-le-Roc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mrenka olivová
Mrenka olivová (Puntius semifasciolatus) je druh ryby z čeľade kaprovité (Cyprinidae).
Pôvod
Pochádza z juhovýchodnej Ázie (juhovýchodná Čína, Vietnam).
Iránske národné futbalové mužstvo
Iránske národné futbalové mužstvo reprezentuje Irán na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1947. Najväčší úspech Iránu sú tri víťazstva na Majstrovstvách Ázie vo futbale 1968, 1972 a 1976. Irán sa päťkrát zúčastnil Majstrovstiev sveta, hrali na MS 1978, MS 1998, MS 2006, MS 2014 a MS 2018 a zahrajú si aj na Majstrovstvách sveta 2022 v Katare. Vo všetkých prípadoch skončil Irán v skupine. Irán je štvornásobný víťaz Majstrovstiev WAFF vo futbale.
Poznámky
Od roku 2019 sa Majstrovstiev WAFF vo futbale nemôže zúčastňovať Irán pretože už nie je členom WAFF.
Barokové divadlo
thumb|[[Teatro Olimpico, Vicenza, Taliansko – prvé stále divadlo]] thumb|[[Isabella Andreini, jedna z prvých slávnych talianskych herečiek]] thumb|Harlekýn a Kolumbína, typické postavy talianskej [[Commedia dell’Arte|commedie dell’Arte]] thumb|Antický dramatik Sofokles thumb|Francúzsky kardinál Richelieu
Hlavná charakteristika
Obdobie baroka bolo dobou veľkých národných divadelných kultúr, ktoré dnes považujeme za klasické a ktoré odrážali komplikované spoločenské a politické premeny Európy. V období renesancie sa začal klásť dôraz na dôstojnosť človeka v nových podmienkach, kedy sa uvoľnil vplyv náboženstva a božského poriadku v živote človeka. Bol to veľmi významný objav, ktorý sa prejavil aj v divadle, ktoré už nemohlo predvádzať alegórie ctností a večných právd, ale ich nahradilo vyobrazeniami reálnych charakterov, ktoré si pritom stále ešte udržiavali pevný a symbolický zmysel.
Okrem vzniku množstva národných variantov divadla tiež začali vznikať prvé profesionálne divadelné súbory, ktoré nepôsobili len ako zábavný prvok pri slávnostných príležitostiach, ale ich divadelné predstavenia začali navštevovať diváci aj vo svojom voľnom čase. Divadlo sa stalo profesionálnou inštitúciou s vlastným súborom a vlastnou budovou bez toho, aby sa viazalo na príležitostné alebo opakujúce sa slávnosti. Platilo pravidlo, že ak sa večer malo konať predstavenie, vyvesila sa pred budovu divadla vlajka (čierna pre tragédiu, biela pre komédiu). Toto obdobie vytvorilo nielen dramatické texty, ale aj modely divadla, ktoré predurčili ďalší vývoj európskej divadelnej kultúry.
Barokové divadlo a dráma sú úzko späté s renesanciou, manierizmom a klasicizmom, nakoľko sa medzi týmito umeleckými smermi v oblasti divadla nedajú určiť presné hranice. Divadelné umenie sa však v každom z európskych štátov prejavovalo veľmi rozdielne (napr. v Anglicku, Taliansku, Španielsku, Francúzsku). V období baroka sa zmenili aj námety, ktoré divadlo spracovávalo. Miesto abstraktných alegórií a mýtického zobrazovania Kristovho života sa do divadelných hier dostávali obyčajní ľudia a spracovanie ich každodenného života.
Prvou divadelnou budovou sa stalo Teatro Olimpico vo Vicenze v Taliansku. Malo polkruhové hľadisko, orchester a javisko s bohatou sochárskou výzdobou a otvormi na dekorácie, ktoré vytvárali dojem perspektívy.
Dramatická tvorba
Autori sa vracajú k antickej dráme, čo značne ovplyvnilo poňatie divadla. Študovali antické poetiky aj hry na nových akadémiách, neskôr začali podľa antických vzorov písať i vlastné tragédie a komédie. V tragédiách sa napodobňoval predovšetkým Seneca a v poetických dielach to bol Aristoteles. Hry však vychádzali predovšetkým z vkusu panovníckeho dvora, šľachty a učencov a poslúžili ako inšpirácia aj pre ďalších dramatikov. Najobľúbenejšia bola komédia nazývaná commedia erudita (napr. Niccolò Machiavelli – Mandragora, Fernando de Rojas – Celestína).
V tomto období spolu s dvorským humanistickým divadlom začalo pôsobiť aj školské divadlo, ktoré malo mať najmä výchovnú a vzdelávaciu funkciu (slúžilo na vyučovanie latinského prednesu). Hrali v ňom učitelia a žiaci a ako publikum im slúžili diváci z miest. Hralo sa na katolíckych aj evanjelických školách, na radniciach, na jednoduchých pódiách alebo v prepychových sálach palácov. Školské divadlo však bolo väčšinou amatérske a radilo sa k tradícii milovníkov antickej kultúry.
Pastierske hry
Okrem zaužívaných žánrov, akými boli tragédia, tragikomédia a komédia v tomto období vznikol aj nový divadelný žáner, a to pastierska hra, ktorá predvádzala idylické obrazy z prírodných scenérií, čím vytvárala akýsi idealizovaný obraz sveta, ktorý kontrastoval s často veľmi krutou realitou (vojny, zápas o moc). Jednou z najvýznamnejších takýchto hier bolo dielo Torquata Tassa Amintus z roku 1573.
Opera a balet
V prostredí dvora nájdeme od 16. storočia tiež prvé známky vzniku dvoch nových druhov divadla – baletu a opery. Prvé kroky operného divadla môžeme nájsť v Taliansku, zatiaľ čo vo Francúzsku sa sformovali najmä základy klasického baletu. Medzi prvé inscenácie patrili diela Jacopa Periho (Dafné, 1594; Euridika, 1600), neskôr to boli diela Claudia Monteverdiho (Orfeus). Pomenovanie pre nový divadelný žáner opera použil ako prvý Monteverdiho žiak Francesco Cavalli. Vďaka rozmachu opernej tvorby začal narastať aj počet operných budov a súborov; inscenácie smerovali k zdôrazňovaniu sólového spevu a táto tendencia vyvrcholila v neapolskej škole kastrátov v 18. storočí.
Dvorský balet sa na francúzskom dvore presadzoval už v 16. storočí v rámci rôznych slávností, počas ktorých sa šľachtici bavili tancom, v ktorom vystupovali alegorické alebo historické postavy. Tieto ballets de cours sa rozvíjali najmä na dvore francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV., kedy sa ich usporiadateľmi stali dramatici Jean-Baptiste Lully, Moliére a tiež choreograf Pierre Beauchamp, ktorý založil v roku 1661 prvú tanečnú kráľovskú školu.
Scénická výprava
Scénická výprava baletov a opier bola ovplyvnená výtvarným umením a perspektíva dosahovala u niektorých stav dokonalosti. Spočiatku sa používali trojstranné kulisy (telaria), ktoré umožňovali rýchlu premenu dramatického prostredia, no postupne ich nahradili ploché kulisy. Operné predstavenie malo ešte jednu veľmi rozvinutú zložku – javiskovú výpravu. Tu sa uplatnili predovšetkým maľované perspektívne dekorácie, rôzne mašinérie, lietajúce stroje, svetelné a pyrotechnické efekty. U opery sa učila aj činohra a najviac z nej ťažilo pravdepodobne jezuitské divadlo, ktoré túžilo prekvapovať a ohromovať svojich divákov vizuálnymi efektmi.
Dekoratéri a majstri zaoberajúci sa pohybom kulís boli významnými osobnosťami divadla a medzi slávnych dekoratérov patril v Taliansku Bernardo Buontalenti a neskôr Giovanni Burnaccini v Anglicku to bol napr. Inigo Jones, vo Francúzsku Giacomo Torelli a v Nemecku Joseph Furtenbach. V roku 1545 vydal Sebastiano Serlio dielo Architektúra, ktoré obsahovalo návrhy typických dekorácií troch základných žánrov: tragédie (palác), komédie (námestie) a pastierskej hry (prírodná scenéria).
Talianske divadlo
V Taliansku sa sformovala Commedia dell’Arte, ktorá vychádzala z tradícií antickej pantomímy a stredovekých frašiek. Objavila sa v polovici 16. storočia s typickými postavami, ktoré improvizovali podľa voľného scenára a predvádzali divákom množstvo gagov. Základnými typmi postáv boli v komédii Pantalone (ako terč posmechu), Dottore (hlúpy a urečnený učenec), Harlekýn (prešibaný sluha), Brighella alebo Pulcinella (ešte prefíkanejší sluha), a vedľajšie postavy Capitano (smiešny vojak) a Kolombína (záletná a vtipná partnerka sluhu). Práve tu sa vyskytli aj prvé ženy – herečky (dovtedy mohli hrať divadlo podľa antického vzoru len muži), a medzi najslávnejšie patrila Isabella Andreini z hereckého súboru Comici Gelosi.
Od polovice 16. storočia sa commedia dell'arte začala objavovať aj v Nemecku, Rakúsku a najmä vo Francúzsku. Táto komédia má svoje korene v renesancii a baroku, odhaľuje komickým spôsobom veci a javy, ktoré mohli mať viac významov, mohli sa javiť jednoducho a inak než dovtedy, a svojou zábavnosťou sa stala veľmi populárnym a ľudovým divadlom.
Francúzske divadlo
Centrom formovania divadelného umenia bol Paríž, kde postupne vytlačil kočovné herecké spoločnosti z divadla Burgundský hotel pašiové bratstvo, ktoré hralo na prelome 16. a 17. storočia tragikomédie a pastorálie Alexandra Hardyho a Roberta Garniera. Centrom formovania divadelného umenia bol Paríž, kde postupne vytlačil kočovné herecké spoločnosti z divadla Burgundský hotel pašiové bratstvo, ktoré hralo na prelome 16. a 17. storočia tragikomédie a pastorálie Alexandra Hardyho (1570 – 1632, autor tragédií, tragikomédií a pastorálií, napr. Marianne, Dido a jej obeť, Lukrécia) a Roberta Garniera. V Hardyho hrách sa často sústreďovalo mnoho krutostí, ktorými sa snažil zaujať svoje obecenstvo, no taktiež boli pre jeho diela charakteristické metaforické dialógy, často pretkané oplzlosťami. Jeho diela silne ovplyvnila španielska dráma, no taktiež talianske divadlo, nakoľko viacero talianskych divadelných súborov chodilo hrať i do Francúzska.
V tomto období boli obľúbené najmä komédie, tragikomédie, no tiež tragédia a bábkové divadlo či pantomíma. Na kráľovskom dvore boli veľmi obľúbené balety – komické, spievané melodramatické, no tiež tzv. „balety so vstupmi“ s jednou nenáročnou dekoráciou, rovnako ako aj predstavenia na otočnom pódiu alebo s priebežne meniacimi sa kulisami počas hry. Z týchto prechodných foriem divadla sa neskôr vyvinula opera, ktorá prežívala svoje najlepšie obdobie práve počas baroka.
Dôležitú úlohu zohrali aj jezuitské divadlá, pôsobiace až do roku 1762, ktoré upustili od trendov zaužívaných v klasických divadlách: miesto latinských tragédií (náboženských aj svetských) hrali balety, do hier vkladali spevy a tance a ako prví angažovali choreografov, vďaka čomu vzniklo v roku 1638 prvé skutočné baletné predstavenie. Boli tiež prvými, ktorí začali pripúšťať ženské úlohy v divadelných predstaveniach.
Hranice medzi jednotlivými divadelnými žánrami ešte neboli v tomto období pevne stanovené. Oficiálne sa očisty drámy od miešania žánrov, štýlov a uvoľnenej epickej tvorby ujal sám kardinál Richelieu a francúzska Akadémia, ktorá vypracovala posudok na hru Pierra Corneilla Cid, ktorej vytkla niekoľko nedostatkov. Sám Corneille si z tejto kritiky vzal ponaučenie a jeho ďalšie hry sú už napísané formálne podľa pravidiel.
Okolo roku 1625 vznikla komédia, divadelné predstavenia sa oslobodili od vulgarizmov a divadlo získalo nový ráz, keď prišli do módy šťastné rozuzlenia. Divadlo začalo byť vo vyššej spoločnosti považované za jednu z napríjemnejších zábav. V 60. rokoch 17. storočia dostali divadelné hry ustálené pravidlá (napr. rovnako dlhé dejstvá, prestávky medzi predstaveniami, vytváranie dojmu pravdepodobnosti a pod.). Skutočným tvorcom klasického francúzskeho divadla bol Pierre Corneille (1606 – 1684), a neskôr na jeho tvorbu nadviazali tiež Jean Racine (1639 – 1699) a Molière (1622 – 1673).
Nemecké a rakúske divadlo
V rozvoji nemeckého divadla zohrali dôležitú úlohu jedni z najväčších klasikov nemeckej literatúry – Johann Wolfgang Goethe a Friedrich Schiller, ktorí sa venovali tiež problematike divadla. Celonárodný charakter získalo nemecké divadlo až za vlády Fridricha II., kedy sa z Pruska stal moderný štát. Počiatky nemeckej drámy a divadla boli ovplyvnené reformáciou a náboženskými bojmi. Zosilnil sa absolutizmus, krajina bola bez ideálov a divadlo sa pestovalo len na univerzitách, nakoľko bolo považované väčšinou len za výchovný prostriedok. Jedinou výnimkou bola v tvorbe protestantská univerzita vo Wittenbergu, kde bolo náboženské divadlo veľmi podporované. V Nemecku pôsobilo v tomto období viacero anglických spoločností, ktoré sa snažili podporiť lásku k divadlu u obyčajných ľudí komédiami, tancom a hudbou. V roku 1627 bola v divadle uvedená prvá nemecká opera – Daphne od Martina Opitza (1597 – 1639), ktorú zhudobnil Heinrich Schütz.
Ako vzor pre vznik nemeckej drámy a divadla poslúžili anglickí, holandskí a francúzski herci a divadelné spoločnosti, z dramatikov potom najmä antickí dramatici (Seneca, Sofokles a Aischylos). Autori opisovali myšlienkový a citový svet Nemecka počas 30-ročnej vojny.
V 17. storočí ešte neexistovali v Nemecku stále verejné divadlá, predstavenia sa hrali len v palácoch a na námestiach, kde vystupovali kočovné divadelné spoločnosti. Prvá verejná divadelná sála vznikla zrejme vo Vroclave v roku 1677. Prvé nemecké divadelné spoločnosti vznikali však už približne po roku 1643, no museli bojovať s nepriateľsky naladenou cirkvou. Predstavenia boli veľmi realistické, autori zobrazovali šľachetných, dokonalých hrdinov, až kým im v tom v rokoch 1648 – 1659 nezabránila cirkev cirkevným výnosom.
Anglické divadlo
Vplyvy stredovekého, humanistického a antického divadla vyvrcholili v alžbetínskom divadle od polovice 16. storočia až do polovice 17. storočia. Divadlo sa stalo obrazom nového myslenia a cítenia a odrážalo vedomie novovzniknutej osobnosti človeka a štátu. Dôležitým sa preň stalo úzke spojenie medzi hercami a divákmi, nakoľko divadelná scéna v tomto období nemala takmer žiadne dekorácie ani oponu. V období baroka bola tiež pomerne demokratická cenzúra, hoci na divadlo neustále útočili puritáni, ktorí videli v tomto druhu umenia hniezdo hriechu, rozpustilosti a manželských nevier. Medzi najznámejších hercov tohto obdobia možno zaradiť napr. Richarda Burbaga alebo Edwarda Alleyna.
Alžbetínske divadlo podnietilo tiež vznik krutých a krvavých tragédií Thomasa Kyda (ktorého tvorba je pokladaná za predlohu pre niektoré z Shakespearových drám), tragédií o velikánoch, ako boli Faust a Tamerlán od Christophera Marlowa, no predovšetkým je to obdobie Williama Shakespeara a jeho dramatickej tvorby, v ktorej vychytáva celú zložitú problematiku doby a spája všetky prúdy a smery vtedajšieho myslenia. Svojou rozsiahlou a rozmanitou tvorbou sa tak stal Shakespeare dramatikom, ktorý zanechal najviac stôp vo vývoji svetového divadla.
Španielske divadlo
V období renesancie a baroka sa stalo Španielsko krajinou protikladov. Na jednej strane stál rozkvet štátu, národného sebauvedomenia a zámorských objavov, no na druhej strane ťažila krajinu protireformácia a inkvizícia. Napriek rozporuplnej situácii sa však divadlo v období baroka považuje na zlatý vek (siglo de oro) španielskej divadelnej kultúry, ktoré pretrvávalo približne medzi rokmi 1580 – 1680.
Po cestách kočovali herecké skupiny, ktoré hrali ako krátke náboženské hry (autos sacramenales) pri náboženských slávnostiach, v ktorých vystupovali reálne aj alegorické postavy (Lope de Vega, Pedro Calderón de la Barca a ďalší), tak aj zábavné hry. Herecké spoločnosti sa postupne začali usádzať na stálych miestach (corrales), väčšinou na nádvoriach domov. Divadlá nemali žiadnu javiskovú výpravu, len pódium, ktoré bolo vzadu ohraničené závesom, aby sa mali kde prezliekať herci. Nádvoria boli obklopené dookola balkónmi a oknami budov, z ktorých sledovali predstavenia grandi, a v prízemí bolo umiestnených niekoľko lavíc pre šľachtu a voľné priestranstvo, na ktorom stáli mušketieri a ostatní ľudia.
Španielske divadlo zlatej éry bolo bohaté, prekypovalo množstvom hier a námetov, ktoré čerpali autori z ľudovej a rytierskej epiky, z historických kroník a legiend. V dramatickej tvorbe možno vidieť konfrontáciu reality so snom, divadla so životom, fantázie s bežným životom, epiky s drámou. V tomto období začali písať významní španielski dramatici, ktorí tvorili spočiatku moralistické diela, neskôr aj komédie (napr. Lope de Rueda, Lope de Vega, Tirso de Molina, Guillén de Castro, Juan Ruiz de Alarcón, Pedro Calderón de la Barca a iní).
Dvojčinný výstup
Dvojčinný výstup (angl. push-pull output, tiež totem-pole output) je typ výstupu digitálneho elektronického obvodu, ktorý je tvorený dvojicou tranzistorov, z ktorých jeden predstavuje spínač voči napájaciemu napätiu a druhý spínač voči zemi. Bod, v ktorom sú tranzistory spojené, predstavuje samotný výstup obvodu.
Oproti výstupu s otvoreným kolektorom, dvojčinný výstup je aktívnym zdrojom prúdu v obidvoch logických stavoch, takže nevyžadujú pullup rezistor a majú vysokú medznú pracovnú frekvenciu.
TTL
Dvojčinný výstup u TTL obvodov je konštruovaný z dvoch NPN tranzistorov (TTL technológia sa vyhýba použitiu PNP tranzistorov), a teda mu predchádza stupeň, ktorý zabezpečuje budenie tranzistorov s opačnou polaritou. Typicky je v kladnej vetve zapojená ešte dióda a ochranný rezistor, takže výstupný stupeň nie je symetrický. Prúdová zaťažiteľnosť zápornej vetvy je väčšia, napr. u rodiny 74LS00 je typický výstupný prúd kladnej vetvy -400uA, a typický výstupný prúd zápornej vetvy je 8mA. Toto je konzistentné s typickými vstupnými prúdmi TTL obvodov, ktoré sú tiež rôzne v log.0 a log.1, takže logický zisk je v oboch logických úrovniach rovnaký. Pri záťaži iného druhu však je nutné s touto asymetriou počítať (napr. pri kapacitnej záťaži sú časové konštanty nábežnej a dobežnej hrany signálu rozdielne.)
CMOS
U CMOS obvodov je výstupný obvod tvorený komplementárnou dvojicou výkonových tranzistorov PMOS/NMOS v základnom zapojení CMOS invertora, t. j. nevyžaduje invertujúci budiaci stupeň. Výstup býva konštruovaný ako symetrický, t. j. výstupný prúd je rovnaký v obidvoch polaritách, napr. u rodiny 74HC00 je typický výstupný prúd ±25mA až ±35mA.
Hart bei Graz
Hart bei Graz (predtým Hart bei St. Peter) je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Žije tu 4 413 obyvateľov (31. 12. 2010).
Lissy
Lissy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
SMS Emden (1906)
SMS Emden bol ľahký krížnik Nemeckého cisárskeho námorníctva. V druhej polovici roku 1914 loď uskutočnila plavbu v oblasti Indického oceánu, kde narúšala námornú prepravu lodí Dohody. Pri tejto plavbe zajala, alebo zničila 30 obchodných a vojenských lodí. Loď bola potopená vlastnou posádkou po delostreleckom súboji s loďou HMAS Sydney počas bitky pri Kokosových ostrovoch. Jej plavba je považovaná za jeden z najväčších úspechov Kaiserliche Marine počas prvej svetovej vojny.
Stavba a technické parametre
Kýl lode bol položený 6. apríla 1906 v Kaiserliche Werft v Gdansku. Meno bolo zvolené podľa mesta Emden na rieke Ems. Do služby vstúpila 10. júla 1909. Výtlak lode bol 3 364 ton, dĺžka, šírka , ponor. Pohon tvorili parné stroje. Pri výkone 12 MW a troch komínoch dodávali rýchlosť 23 uzlov (/h). Emden bola posledná veľká nemecká loď vystrojená parnými strojmi, všetky ďalšie boli vybavené turbínami. Hlavnú výzbroj tvorilo 10 diel kalibru. Posádka pozostávala z 360 mužov. Za jej veliteľa bol vymenovaný korvetný kapitán Karl von Müller.
História
Od 1. apríla 1910 bol SMS Emden zaradený do Eskadry krížnikov východnej Ázie pod velením viceadmirála grófa Maximiliana von Spee so základňou v Tsing-Tau. Po vypuknutí prvej svetovej vojny dostal SMS Emden rozkaz pripojiť sa k hlavným silám eskadry v Karolínach na ostrove Pagan. 4. augusta 1914 zajal pri svojej plavbe prvú loď, ruský parník Rjazaň. 13. augusta von Speeova eskadra vyplávala s cieľom oboplávať mys Horn a prebiť sa do Nemecka. Eskadra síce v stretnutí s britskou flotilou zvíťazila v námornej bitke pri Coroneli (Čile), ale následne bola zničená pri Falklandských ostrovoch.
left|thumb|SMS Emden v prístave Tsingtau, v roku 1914 14. augusta 1914 dostal kapitán Müller rozkaz zamieriť do Indického oceánu a narušovať obchodnú plavbu, druhým cieľom bolo rozptýliť sily Dohody a tým uľahčiť únik eskadry. Obidva ciele boli splnené, SMS Emden ku koncu jeho plavby hľadalo 78 lodí štyroch štátov (Francúzke, Britské, Ruské a Austrálske). Emden na jeho misii sprevádzala nákladná loď Tannenfels s palivom. Lode preplávali Lombockou úžinou z Tichého do Indického oceánu a zamierili do Bengálskeho zálivu.
9. septembra SMS Emden zadržal grécky parník Pontoporos a v priebehu týždňa ďalších 7 lodí. Jeho činnosť ochromila námornú dopravu v celej oblasti. Kapitán Müller správne odhadol, že oblasť budú prehľadávať spojenecké krížniky a preto sa presunul na spojnicu Singapur-Rangún. 22. septembra priplával k Mádrasu a o 21:30 vypálil na prístav 130 rán. Pritom sa mu podarilo zasiahnuť zásobníky ropy patriace Burmah Oil Company. Došlo k požiaru, pri ktorom zhorelo okolo 2 miliónov litrov ropy, najväčšia zásoba tejto komodity v Indii. Po tejto akcii zamieril Müller k Cejlónu (dnešnej Srí Lanke), kde zničil 5 obchodných lodí a zajaté posádky umiestnil na šiestu zajatú loď.
thumb|left|Trasa plavby SMS Emden v Indickom oceáne od septembra do novembra 1914 Od 25. septembra do 11. októbra uskutočnila posádka nutné opravy a údržbu na súostroví Lakadivy. 11. októbra bol SMS Emden znovu na mori pri západnom pobreží Srí Lanky a následne pri Maldivách. V priebehu týždňa zajal ďalších 7 lodí. Posádky boli sústredené na jednu a ostatné lode boli potopené.
22. októbra o 3:00 sa objavil pred prístavom Penang v Malajzii, zamaskovaný štvrtým falošným komínom, aby vyzeral ako britský krížnik. Všetky britské krížniky mali štyri komíny, pričom nemecké mali iba tri. Hliadky síce loď spozorovali, no lesť sa mu podarila a lodi nik nevenoval pozornosť. Emden začal paľbu, v prístave zničil ruský krížnik Žemčug a pri ceste z prístavu hliadkujúci francúzsky torpédoborec Mousquet. Útok na Žemčug si vyžiadal 87 mŕtvych a 135 ranených. Na Mousqete padlo 40 námorníkov vrátane kapitána. 35 stroskotancov SMS Emden zachránil a následne odovzdal na neutrálnu nórsku loď.
thumb|Model krížnika SMS Emden Po tejto akcii zamieril SMS Emden ku Kokosovým ostrovom, kde mal Müller v pláne zničiť vysielaciu stanicu Eastern Telegraph Company na ostrove Direction. Týmto by výrazne narušil námornú komunikáciu v Indickom oceáne. Následne plánoval preplávať Idickým oceánom až k najvýchodnejšiemu cípu Afriky pri Sokotre. Pri tejto plavbe by mohol škodiť námornej preprave Dohody na línii Bombaj – Aden.
9. novembra 1914 sa priblížil k ostrove Direction a pokúsil sa zopakovať úspešný trik s falošným komínom. Posádka ostrova sa nenechala oklamať a stihla odvysielať volanie o pomoc. Vysielanie síce SMS Emden zachytil, no odpoveď prišla až z britského krížnika HMS Hampshire, nachádzajúceho sa vo vzdialenosti 220 míľ, vďaka čomu bol Müller presvedčený, že má 2 až 3 hodiny času na zničenie stanice a následný únik.
55 míľ severne sa práve vtedy plavil spojenecký konvoj transportujúci vojská ANZACu do Európy. Jeho vysielačky na volanie o pomoc nereagovali. Z jeho eskorty sa odpojil austrálsky krížnik HMAS Sydney a zamieril na pomoc ostrovu. Hliadky na SMS Emden loď spozorovali na horizonte, no z ich uhľa pohľadu išlo o jednokomínový parník a domnievali sa, že ide o nákladnú loď Buresk, ktorá mala krížniku doplniť palivo. Až keď HMAS Sydney zmenil kurz a bolo vidno jeho celý profil si uvedomili, že k nim pláva vojnová loď, no na útek bolo v tomto momente už neskoro.
náhľad|Vrak lode SMS Emden Medzitým SMS Emden vysadil výsadok 44 námorníkov a troch dôstojníkov, ktorí obsadili stanicu a začali ju ničiť. Podarilo sa im prerušiť vysielanie spájajúce Austráliu a Indiu. O 9:30 hod sa ozvala siréna vyzývajúca k návratu na loď. Kým dobehli ku člnom, SMS Emden už plával preč. O 9:40 nariadil veliteľ HMAS Sydney, kapitán John Glossop zahájiť paľbu na vzdialenosť 9 400 metrov, na čo Nemci okamžite odpovedali. HMAS Sydney bol vyzbrojený delami kalibru a mal trojnásobnú palebnú prevahu. Posádka SMS Emden nebola schopná plne využiť svoje delostrelectvo, pretože časť jeho obsluhy bola súčasťou výsadku na ostrove. SMS Emden za 20 minút prestal odpovedať na nepriateľskú paľbu, okrem dvoch mal zničené všetky delá, torpédomety, dva komíny a kormidlo. O 11:00 prestal páliť a kapitán Müller sa o 11:15 snažil dostať loď na plytčinu ostrova North Keeling. Loď sadla na plytčinu potom, čo dostala vyše 100 zásahov. HMAS Sydney pokračoval v paľbe ešte 5 minút, až kým jeho posádka nespozorovala na obzore dym. Glossop mu zamieril v ústrety v domnení, že sa približuje nemecký krížnik SMS Königsberg. Ukázalo sa však, že ide o Buresk, zásobovaciu loď SMS Emden. Po varovnom výstrele 16-členná posádka svoju loď potopila a vzdala sa. HMAS Sydney sa vrátil k SMS Emden a pokračoval v paľbe do horiaceho vraku. Po niekoľkých minútach posádka stiahla vojnovú zástavu a vyvesila bielu. HMAS Sydney poslal ku vraku záchranný čln, no vzhľadom na vlnobitie na útesoch sa mu nepodarilo priblížiť k stroskotanej lodi. Následne HMAS Sydney odplával skontrolovať stanicu. Ku vraku sa vrátil na druhý deň zachrániť preživších. V boji padlo 134 Nemcov, 65 bolo ranených, straty Austrálčanov boli 4 mŕtvi a 17 ranených.
thumb|105 mm delo z SMS Emden nachádzajúce sa v Hyde Parku v [[Sydney]] Lodi HMAS Sydney sa však nepodarilo zajať celú posádku SMS Emden. Oddiel, ktorý viedol útok na telegrafnú stanicu, sa v priebehu boja zmocnil škunera Ayesha o výtlaku 123 ton a odplával. Velil im námorný poručík von Mücke. Po komplikovanej plavbe bez navigačných pomôcok a máp sa dostali do dnešného Jemenu, vtedajšej súčasti Osmanskej ríše, ktorá bola nemeckým spojencom a cez Istanbul sa vrátili do Nemecka.
Zdroje sa dosť podstatne rozchádzajú v údajoch, koľko lodí SMS Emden zničil, alebo zajal, podľa najspoľahlivejších nemeckých údajov to bolo 25 obchodných lodí a dve vojnové. Poručík Mücke bol prijatý cisárom a mimoriadne povýšený na fregatného kapitána, von Müler skazu SMS Emden prežil a padol do zajatia. Počas neho bol v neprítomnosti cisárom mimoriadne povýšený na námorného kapitána. Zomrel v roku 1923 na následky malárie.
Kapitán Müller po celú dobu činnosti konal v súlade s Haagskymi konvenciami, čo rešpektovali aj jeho protivníci. Snažil sa šetriť životy civilných námorníkov a zaobchádzať s nimi ľudsky. Samotný vrak a jeho okolie bol dlhé roky cieľom hľadačov pokladov, pretože podľa rozšírenej legendy mal mať na palube vojnovú pokladňu s 2 500 000 mariek v zlate.
Celkové priame straty spôsobené SMS Emden nemeckí ekonómovia vyčíslili na 15 miliónov predvojnových mariek, nepriame straty spôsobené narušením plavby sú ťažko vyčísliteľné, ale pravdepodobne ešte vyššie ako priame.
Princ Metuzalém
Princ Metuzalém (Prinz Methusalem) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml.. Premiéra sa konala 3. januára 1877 v Carl Theater vo Viedni. Francúzsky orginál libreta napísal Victor Wilder a Arnold Delacourt, do nemčiny preložil a upravil Karl Treuman. Opereta vznikla na podnet Franza Jaunera, riaditeľa Carl Theater, ktorý chcel Straussa získať pre svoje divadlo. Snažil sa nájsť francúzske libreto, ktoré by sa podobalo na úspešné a kvalitné libreto operety Netopier. To sa mu však vôbec nepodarilo. Libreto sa Netopierovi nepodobalo ani svojim príbehom, ani svojou kvalitou. Opereta priniesla (na Straussove pomery) len mierny úspech.
Obsah
Obsah operety sa točí okolo svadby Pulcinelly, dcéry kniežaťa z Trocadera s princom Metazalémom z Ricaracu. Počas svadby príde správa, že v Ricaracu vypukla revolúcia a Metuzalémov otec bol zbavený vlády. Z toho dôvodu už knieža z Trocadera nemá záujem vydať svoju dcéru za Metuzaléma a merejná mienka ľuda sa tiež obráti proti tomuto manželstvu. Na druhý deň ráno sa ale situácia dramaticky zmení. Revolúcia v Ricaracu bola potlačená, zato vypukla nová v Trocaderu. Zabrániť revolúcii dokáže teraz už len Metuzalém a je úspešný. Získa si svoju manželku a vládu nad oboma krajinami.
Zoznam vysokých škôl v Česku
Toto je zoznam vysokých škôl v Česku podľa príloh zákona o vysokých školách.
Březové
Březové je dedina, časť mesta Litovel v okrese Olomouc. Nachádza sa asi na juhovýchod od Litovle. V januári roku 2015 tu bolo evidovaných 67 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 162 obyvateľov.
Březové leží v katastrálnom území Unčovíc o výmere.
Svätý Martin
Svätý Martin môže byť:
Benedikt VI.
Benedikt VI. (* ?, Rím – † júl 974?, Rím) bol pápežom od 9. januára 973 až do svojej smrti.
Katolíctvo
Katolíctvo môže byť:
Adenoviridae
thumb|Adenovírusy v [[elektrónový mikroskop|elektrónovom mikroskope ]] Adenoviridae je čeľaď vírusov. Vírus z tejto čeľade sa po slovensky volá adenovírus.
Sú to vírusy, ktorých genetickú informáciu kóduje DNA. Nemajú obal v podobe fosfolipidovej dvojvrstvy. Ako všetky ostatné druhy vírusov nie sú schopné samostatného množenia; na svoju replikáciu potrebujú živú bunku. Vyvolávajú napríklad niektoré choroby dýchacích ciest, konjunktivitídy či gastroenteritídy.
Rachelle Lefevre
Rachelle Lefevre (* 1. február 1979, Montreal, Quebec, Kanada) je kanadská herečka. Zahrala si v televíznych seriáloch Big Wolf on Campus a vedľajšiu úlohu v seriáloch What About Brian, Bostonské zločiny a Swingtown. Získala rolu upírky Victorie v dvoch filmoch ságy Súmrak, než bola nahradená Bryce Dallas Howardovou, kvôli problémom s rozvrhom. V roku 2011 hrala v doktorskej dráme Off the Map, nasledoval seriál Muž s poslaním (2011-12) a Pod kupolou (od 2013).
Životopis
Narodila sa a vyrástla v Montreali v Kanade. Jej otec je učiteľ angličtiny a matka je psychologička. Jej rodina pochádza z Francúzska a Írska. Má tri sestry. Hovorí anglicky a francúzsky.
Navštevovala súkromnú strednú školu Contennial Academy a neskôr študovala umenie na Dawson College. Divadlo študovala na Walnut Hill School a o titul vo vzdelávaní a literatúre sa pokúšala na McGill University, ale školu nikdy nedokončila.
Začiatky a sága Súmrak
Objavila sa vo filme Milujte svojho zabijaka, ktorý režíroval George Clooney. Po presťahovaní do Hollywoodu sa objavila vo filme Darček z lásky a Hlava v oblakoch. V roku 2004 si zahrala vo filme Ľadová smrť. Ďalej pokračovala so seriálovými rolami, objavila sa v seriáloch: Život medzi hotdogmi, Pool Guys, What About Brian, Čarodejnice a Undressed.
V roku 2008 získala úlohu upírky Victorie Sutherland vo filme Súmrak, založenom na rovnomennej novele od Stephenie Meyerovej. Objavila sa aj v sequeli filmu nazvanom Twilight sága: Nov. Rolu si znovu nezahrala v pokračovaní Twilight Saga: Zatmenie, kde bola nahradená herečkou Bryce Dallas Howardovou. Štúdio Summit Entertainment vyhlásilo, že zmena prebehla kvôli problémom s natáčacím rozvrhom. náhľad|Na premiére filmu Push v roku 2009
Od roku 2009
V roku 2009 sa objavila v mini-seriáli stanice CBC Obchod so smrťou a dokončila film Casino Jack, po boku Kevina Spaceya. Herečku Brittany Murphy nahradila vo filme The Caller.
V januári 2010 si zahrala v pilotnej epizóde dramatického seriálu stanice ABC Neporaziteľní. Doktorku Ryan Clark si zahrala v seriáli Off the Map, vytvorenom Shondou Rhimesovou. Seriál bol zrušený po 13. epizódach. V roku 2011 bola obsadená do dramatického seriálu stanice CBS Muž s poslaním. Získala jednu z hlavných rolí seriálu Pod kupolou, seriálu založenom na rovnomennej novele Stephena Kinga. Pripojila sa tak k Deanovi Norrisovi, Mike Vogelovi, Colinovi Fordovi a Brittovi Robertsonovi.
Osobný život
V júni 2009 začala chodiť s hercom Jamie Kingom. Od augusta 2013 chodí s Chrisom Crarym, súťažiacim v americkej reality-šou Top Chef.
Estreux
Estreux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zámok Vincennes
Zámok Vincennes sa nachádza v meste Vincennes na juhovýchodnom okraji Paríža.
Spolu so zámkom Louvre je jedným z najdôležitejších zámkov v dejinách Francúzska. Jeho donjon s výškou 52 metrov je najvyššia opevnená stredoveká budova v Európe.
Poloha
Stavba sa nachádza v blízkosti hlavného mesta, asi 8 km od Île de la Cité. Na rozdiel od väčšiny hradov sa nenachádza na kopci, ale na rovine. Nie je v blízkosti rieky, len pri malom potoku.
V stredoveku, v čase výstavby, bolo miesto pokryté lesom. Od devätnásteho storočia je oblasť okolo hradu zastavaná. Z pôvodného lesa ostal len lesopark Bois de Vincennes.
Architektúra
náhľad|Pôdorys zámku Táto pevnosť bola koncipovaná skôr ako sebestačné opevnené sídlo pre panovníka a sprievod, než ako štandardný hrad. Obdĺžnikový priestor o rozmeroch 330 x 175 metrov bol obohnaný múrom. V hradbách boli tri brány a šesť veží. Donjon pretína jednu stranu hradieb, vnútri opevnenia boli obytné, hospodárske a vojenské budovy a tiež kaplnka. Široká priekopa, opevnená brána a dva padacie mosty zaisťovali bezpečnosť samotného donjonu. Spodná časť slúžila ako sklad. Prvé a druhé poschodie boli vyhradené kráľovským apartmánom. Tri horné poschodia slúžili posádke a služobníctvu.
Názvy veží a brán:
Súčasnosť
Zámok je od roku 1993 zaradený medzi historické pamiatky. Je pod správou Ministerstva kultúry a Ministerstva obrany. Od roku 1988 prebiehala postupná rozsiahla rekonštrukcia celého komplexu. V prípade veľkej povodne v Paríži je zámok alternatívnym sídlom francúzskeho prezidenta.
Saint-Silvain-Montaigut
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Heureka.sk
Heureka.sk je slovenský interaktívny nákupný radca, s návštevnosťou cez 1,3 milióna reálnych užívateľov (RU ) mesačne (meranie: AimMonitor ), ktorý ponúka široké spektrum rôznych možností uľahčujúcich internetové nakupovanie.
História
Slovenská verzia pôvodne českého interaktívneho nákupného radcu Heureka.sk bola založená v r. 2008. Dňa 31.marca 2013, po fúzii so spoločnosťou Miton Media, a.s., sa novým prevádzkovateľom Heureka.sk stala spoločnosť Allegro Group CZ, s.r.o. . Rok potom nastávajú v spoločnosti Allegro Group CZ, s.r.o. korporačné zmeny. Na základe týchto zmien sa nákupný radca Heureka.cz od 1. 4. 2014 stáva súčasťou spoločnosti Naspers OCS Czech Republic, s.r.o. Do existujúceho  globálneho segmentu porovnávačov patrí napríklad brazílsky porovnávač  BusCapé, juhoafrický PriceCheck, taliansky Trova Prezzi, poľský Ceneo a ďalšie.
Služby
Ponúka široké spektrum služieb: