cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bachove Slovenské noviny
Světozor
Medzi Hermenegildom Jirečkom a Danielom Lichardom dochádzalo k nedorozumeniam pre redigovanie Světozoru, ale aj pre jazkykovedné otázky. Lichard z ohľadu na slovenských čitateľov Slovenské noviny zámerne slovakizoval, s čím Jirečkovi, ako aj iní ctitelia rýdzej spisovnej češtiny, nemohli súhlasiť. Zazlievali nielen Lichardovi, ale aj ostatným slovenským novinárom a spisovateľom ich slovakizovanie. “Je to strašná věc", rozhorčoval sa Jozef Jireček – Hermenegildov brat, v liste Martinovi Hatallovi, “jak jmenovitě mladší spisovatelé naší jazyk hanobí a nepomohouli tomu školy, již si věru rady nevím. My ve Slov. novinách, vlastně ve Světozoru...vylezeme si hned na Musejník, t. j. Houškúv článek v něm. To i na... Licharda působiti bude".
Světozor nezasiahol podstatnejšie do vývoja kultúrneho a literárneho života na Slovensku a nemal ani väčší vplyv na vývoj umeleckej a vedeckej spisby v Čechách a na Morave. Vadilo mu aj to, že bol prílohou úradných novín rakúskeho ministerstva vnútra. Bol vedený nielen v konzervatívnom, ale miestami aj v reakčnom duchu. Vývoj pokrokovej literatúry a kultúry sa v tejto dobe u nás uberal inou cestou, akú mu chceli predurčiť Slovenské noviny so Světozorom.
Poitiers-7
Poitiers-7 je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z časti mesta Poitiers a ďalších dvoch obcí.
Vyznamenania Sovietskeho zväzu
Vyznamenania Sovietskeho zväzu boli významnou formou uznania zásluh občanov ZSSR, ale aj občanov iných štátov. Ide o morálne a spoločenské ocenenie vynikajúcich jednotlivcov, vojenských útvarov a vojenských zväzkov, ktoré majú zástavu.
NGC 2298
NGC 2298 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 8. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.
Cattenières
Cattenières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Germigny-l’Évêque
Germigny-l’Évêque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Profesijné združenie
Profesijné združenie (nesprávne profesné združenie) je slobodné a nezávislé, spravidla neziskové, združenie (organizácia) príslušníkov – fyzických alebo právnických osôb – nejakej profesie, ktoré má za cieľ sledovať a zastupovať spoločné profesijné, kultúrne a ekonomické záujmy danej profesie, a ktoré nie je odborovou organizáciou (niekedy sa však profesné združenie chápe ako odborová organizácia).
Obvykle sa zakladajú s cieľom podporovať záujmy členov nejakej profesie, poskytovať výmenu informácií medzi členmi alebo vydávať pravidelné publikácie vo vzťahu k príslušnej profesii.
Bill Scanlon
William Neil Scanlon (* 13. november 1956, Dallas, Texas, USA† 2. jún 2021, Park City, Utah ) bol americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 6 turnajov ATP vo dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
.bj
.bj je internetová národná doména najvyššej úrovne pre Benin.
Saint-Georges-lès-Baillargeaux (kantón)
Saint-Georges-lès-Baillargeaux je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa zo štyroch obcí.
Slovenský zväz hádzanej
náhľad|Sídlo na Trnavskej ceste 37 v Bratislave
Anketa Najlepší hádzanár Slovenska
SZH od roku 1973 vyhlasuje anketu o najlepšieho hádzanára. V rámci ankety existuje niekoľko kategórií: hádzanár, hádzanárka, najlepšia sedmička podľa hráčskych postov, talent roka (hráč do 20 rokov), najlepší hráč mužskej extraligy/ženskej interligy.
Víťazi ankety v kategórii najlepší hádzanár:
Víťazi ankety Hádzanár storočia:
Od roku 2011 SZH vyhlasuje členov tzv. Siene slávy slovenskej hádzanej, v ktorej do roku 2017 pribudlo 45 mien.
Nové Hebridy (súostrovie)
náhľad|Poloha Vanuatu v Tichom ceáne. Väčšina ostrovov, tvoriacich Vanuatu, leží práve v súostroví Nové Hebridy. náhľad|Mapa Nových Hebríd (1905).
Nové Hebridy alebo Vanuatu je názov približne 700 km dlhého súostrovia na juhu Tichého oceánu v Koralovom mori. Ležia 300 km južným smerom od Šalamúnových ostrovov, 460 km severovýchodne od Novej Kaledónie a 960 km na západ od Fidži.
Geografia
Všetkých približne 60 ostrovov, ktoré tvoria súostrovie Nové Hebridy, patrí dnes administratívne do ostrovného štátu Vanuatu (do získania nezávislosti nieslo názov Nové Hebridy na znak, že väčšina ostrovov štátu Vanuatu patrí do Nových Hebríd). Tvoria severovýchodnú hranicu Koralového mora s otvoreným Tichým oceánom. Ostrov Espiritu Santo je z nich najsevernejší a ostrov Anatom zase najjužnejší z ostrovov Nových Hebríd.
Dejiny
Ostrovy boli prvý raz objavené Európanmi až v roku 1774, konkrétne anglickým moreplavcom Jamesom Cookom. Názov im bol daný pravdepodobne pre podobu so škótskym súostrovím Vonkajšie Hebridy.
.bi
.bi je internetová národná doména najvyššej úrovne pre Burundi.
Registrácie sú povolené komukoľvek z celého sveta za predpokladu, že nebudú registrované zavádzajúce mená. Tento predpis ale zrejme nikto neoveruje. Na stránkach sa ďalej píše, že „prípona .bi znamená Republika Burundi a nič iného“. Zo strany registrátora je zrejme snaha zamedziť zneužívaniu domény pre zavádzajúce názvy, t. j. hackovanie domén, hlavne s významom sexuálnym / bisexuálnym. Podobné zneužitie domén bolo zaznamenané aj u iných ccTLD, napr. del.icio.us
Explorer 12
Explorer 12 bola americká vedecká družica zameraná na štúdium častíc kozmického žiarenia, zachytených častíc v radiačných pásoch, protónov v slnečnom vetre, medziplanetárnych magnetických polí a zemskej magnetosféry. Bola prvá zo série nazývanej Energetic Particle Explorer, kam patrili aj satelity Explorer 14, Explorer 15 a Explorer 26.
Prístroje a experimenty
Elektrostatický analyzátor slnečnej plazmy slúžil na výskum javov prebiehajúcich na hranici geomagnetického poľa s medziplanetárnou plazmou a ďalej sledoval tok nízko-energetických protónov v menších nadmorských výškach. Prístroj bol schopný detegovať protóny v energetickom rozmedzí 100 eV až 20 keV. Analyzátor sa však pokazil ešte pred dosiahnutím obežnej dráhy a tak neboli vykonané žiadne merania.
Pre meranie veľkosti a smeru zemského magnetického poľa bola družica vybavená indukčnými magnetometrami. Merania prebiehali vo výške zodpovedajúcej trom až trinástich zemským polomerom. Magnetometre boli umiestnené na 86 centimetrov dlhých ramenách a merali v rozsahu -1000 až +1000 nT s presnosťou 12 nT. Merania prebiehali každých 327 ms a trvali 50 ms. Magnetometre boli vybavené automatickým kalibračnom systémom, ktorý nastavoval prístroje každých 115 sekúnd. Dáta z družice boli prijímané až do 6. decembra 1961.
Experiment študujúci nabité častice bol navrhnutý na meranie toku nabitých častíc a ich energetického spektra, ďalej meral intenzitu kozmického žiarenia a určoval jeho priestorové a časové rozloženie. Pre túto úlohu bola družica vybavená tromi typmi detektorov. Prvým bol všesmerový Geigerov-Müllerov počítač typu Anton 302, ktorý detegoval protóny s energiou nad 23 MeV a elektróny s energiou nad 1,6 MeV. Druhý detektor bol elektrónový spektrometer s tromi Geiger-Müllerovými počítačmi typu Anton 213, ktorý dokázal detegovať elektróny s energiou 40 - 100 keV. Pre meranie celkového toku častíc slúžili tri smerové detektory z kryštálov sulfidu kademnatého. Tie dokázali zaznamenávať protóny s energiou od 1 keV do 10 MeV a elektróny s energiou od 200 eV do 500 keV. Každý smerový detektor bol namontovaný tak, aby os jeho zorného poľa bola kolmá na os rotácie družice. Prístroje pracovali až do zlyhania družica 6. decembra 1961.
Na meranie kozmického žiarenia slúžil dvojitý scintilačný čítač, ktorý detegoval protóny s energiami 55 až 500-MeV v šiestich energetických intervaloch a protóny nad 600 MeV. Jednoduchý scintilačný čítač meral protóny s energiami 1,4 až 22-MeV a elektróny nad 150 keV. Tok protónov s energiami nad 30 MeV meral jeden Geigerov-Müllerov počítač. Merania prebiehali bez problémov po celú dobu činnosti satelitu.
Scintilačný detektor protónov a elektrónov zachytených v radiačných pásoch bol tvorený fosforovým scintilátorom. Detektor bol zameraný na nízkoenergetické protóny s energiami 100, 135, 186, 251, 512, 971, a 1668 keV.
Posledným experimentom bolo sledovanie poškodenia slnečných článkov časticami z Van Allenových pásov. K tomu slúžili štyri upravené solárne články, prvý bol bez ochrany, druhý mal trojmilimetrovú ochranú vrstvu skla, tretí 20 mm a štvrtý 60 mm. Výsledkom bola veľmi rýchla degradácia nechráneného článku, ktorého produktivita klesla o 50% už počas druhého obehu. Než bola ukončená komunikácie s družicou, klesol výkon nechráneného článku na 26% pôvodného stavu, článku s 6 milimetrovou klesol výkon o 6% a u zvyšných dvoch sa degradácia neprejavila.
Družica pravdepodobne zanikla v atmosfére.
Urban I.
Svätý Urban alebo Urban I.,, bol 17. pápežom v období pontifikátu 222 – 230. Zomrel 23. mája 230.
Život
Údajov o jeho živote je veľmi málo. O to viac o sv. Urbanovi vzniklo legiend. Často je zamieňaný s galským biskupom a patrónom vinárov, záhradníkov a debnárov sv. Urbanom z Langres, ktorý sa líši biskupskou korunou. Urban I. bol pápežom v období vlády Alexandra Severa, ktoré bolo pre kresťanov obdobím relatívneho kľudu bez prílišného prenasledovania. Podľa Liber Pontificalis pochádzal z Ríma a bol synom Ponciána.
Za Urbanovho pontifikátu pokračovali spory s pápežom Hippolytom, pretože Urban I. zastával postoje svojich predchodcov Zefyrina a Kalixta I. Podľa legendy tiež obrátil na vieru Valeriána, manžela svätej Cecílie, a jeho brata Tiburtia. Zdá sa však, že práve v tomto prípade ide o zhodu mien a spomínaný Urban nebol pápež Urban I.
Urban I. zomrel 23. mája 230, ale jeho pamiatku katolícka cirkev uctieva v deň jeho pohrebu 25. mája. Pretože za vlády Alexandra Severa prakticky nedochádzalo k prenasledovaniu kresťanov, zdajú sa byť legendy o mučeníckej smrti Urbana I. málo pravdepodobné.
Rennweg am Katschberg
Rennweg am Katschberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Spittal an der Drau.
Urban I.
Pozri aj
Urban z Langres
Rennweg am Katschberg
Žije tu obyvateľov.
Saint-Gervais-les-Trois-Clochers (kantón)
Saint-Gervais-les-Trois-Clochers je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z deviatich obcí.
Leškova ulica
Leškova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.
Tiahne sa od Štefánikovej, križuje Čajkovského ulicu, je rovnobežná so Štefanovičovou.
Na Leškovej 5 má sídlo Fun rádio. Na Leškovej 17 má sídlo Krajský pamiatkový úrad.
Néoux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vodnatieľka
Vodnatieľka (iné názvy: vodnateľnosť, hydrops, hydropsia) je v užšom zmysle abnormálne nahromadenie telesnej tekutiny v telovej dutine, v širšom zmysle aj edém alebo anasarka.
Príkladmi sú brušná vodnatieľka, vodnatieľka mozgu, vodnatieľka osrdcovníka či celotelová vodnatieľka.
Eibiswald
Eibiswald je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola trhová obec Eibiswald spojená s obcami Aibl, Großradl, Pitschgau, Sankt Oswald ob Eibiswald a Soboth.
Trhová obec má rozlohu a  obyvateľov. Pred spojením mala obec rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 437 obyvateľov.
Poľské národné futbalové mužstvo
Poľské národné futbalové mužstvo reprezentuje Poľsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Európy. Poľsko sa deväťkrát predstavilo na Majstrovstvách sveta a ich najväčší úspech je bronz z rokov 1974 a 1982. Na Majstrovstvách Európy sa predstavili štyrikrát.
Jan Neruda
Jan Neruda (* 9. júl 1834, Praha – † 22. august 1891, Praha) bol český básnik, prozaik a novinár, člen družiny májovcov.
Život
Pochádzal z Malej Strany v Prahe, študoval na malostranskom a neskôr na akademickom gymnáziu. Po maturite sa neúspešne a na nátlak otca pokúšal študovať práva. Chvíľu bol zamestnaný ako úradník, nebol tam však spokojný. Preto študoval filozófiu, študia nedokončil.
Ako novinár začínal v Národných listoch, pôsobil aj v časopisoch Obrazy domova, Čas a Květy. S Vítězslavom Hálkom založil časopis Lumír. Bol zakladatelom českého fejtónu (svoje fejtóny podpísaval rovnostranným trojuholníkom).
NGC 2299
NGC 2299 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. januára 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
NGC 2300
NGC 2300 je galaxia v súhvezdí Cefeus, ktorú objavil Alphonse Borrelly v roku 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
Parma (Emilia-Romagna)
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Caudry
Caudry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam manželiek panovníkov Rímsko-nemeckej ríše
Z ríše Východofranskej (pozri mapu), ktorá pripadla Ľudovítovi II. Nemcovi, vznikla roku 962 (korunováciou Otta I. Veľkého na cisára) Svätá ríša rímska a neskôr Svätá ríša rímska národa nemeckého (od r. 1519).
Pre prehľadnosť je použité chronologické radenie a podľa dynastií vládnucich v Svätej ríši rímskej.
Saint-Julien-l'Ars (kantón)
Saint-Julien-l'Ars je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z 11 obcí.
Vlastislav Mareček
Vlastislav Mareček (* 15. apríl 1966, Uherské Hradiště – † 2. september 2007, Praha) bol český futbalový hráč a tréner.
Ako hráč hrával za FK Kunovice (1974-89), kde začala jeho trénerská kariéra (1989-94). Ďalej trénoval Synot Staré Město (1994-95), Zlín (1995-04), FK Teplice (2004-06). Pôsobil aj ako asistent trénera v mládežníckych reprezentáciach ČR do 16 rokov (1997-98), do 18 rokov (1998-2000), do 20 rokov (2000-01), do 19 rokov (2002-03), do 21 rokov (2004-07).
Bilancia v českej lige - 106 zápasov, 45 výhier, 31 remíz, 30 prehier.
Lodná ulica (Bratislava)
Lodná ulica je jednosmerná a zároveň najkratšia ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto s dĺžkou 24 metrov. Nachádza sa medzi Riečnou a Paulínyho ulicou. Na Lodnej 2 sa nachádza ambasáda Kuvajtu, ktorá je zároveň chránenou pamiatkou.
Rosegg
Rosegg (🇸🇻) je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Villach-vidiek.
Žije tu 1 856 obyvateľov (1. 1. 2010).
Peter Doohan
Peter Doohan (* 2. máj 1961, Newcastle, Austrália† 21. júl 2017 ) bol austrálsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre a 5 turnajov vo štvorhre.
Dňa 21. júla 2017 zomrel na amyotrofickú laterálnu sklerózu.
Lermontovova ulica (Bratislava)
Lermontovova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Michaila Jurieviča Lermontova (1814 – 1841), ruského básnika a dramatika. Tiahne sa od Vlčkovej po Štefánikovu.
Národné kultúrne pamiatky
Na ulici sa nachádzajú národné kultúrne pamiatky – budovy s číslami 1, 9, 12, 14, 16, 17, 18, 21 a 23.
Na Lermontovovej 1 (na rohu so Štefánikovou ulicou) sa nachádza bývalý hotel Deák. Bol postavený v secesnom štýle v rokoch 1909 – 1910. Eklektický nájomný dom na Lermontovovej 9 bol postavený v rokoch 1909 – 1915. Na Lermontovovej 12 sa nachádza eklektická nájomná Menschova vila z rokov 1902 – 1903.
Na Lermontovovej 14 stojí eklektická vila, ktorá patrila slovenskému novinárovi Ignácovi Gessayovi (1874 – 1928). Bola postavená v rokoch 1902 – 1903 a zrekonštruovaná v roku 1930 na popud Gessayovej dcéry podľa projektu Alexandra Feiglera.
Vila profesora Hanuša sa nachádza na Lermontovovej 17. Bola postavená v rokoch 1923 – 1924 v štýle moderny.
Na Lermontovovej 18 sa nachádza eklektická vila so záhradou. Po roku 1921 bola postavená vila so záhradou na Lermontovovej 21.
Na Lermontovovej 23 stojí vila, ktorá patrila architektovi Dušanovi Jurkovičovi (1868 – 1947). Tympanón nad vchodom do vily obsahuje motívy inšpirované štátnou symbolikou ako aj ľudovou ornamentikou. Nachádza sa na pozemku niekdajšej záhrady Erdődyovcov, ktorá je tiež národnou kultúrnou pamiatkou.
Germigny-sous-Coulombs
Germigny-sous-Coulombs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Noth
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova
Železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 127) je dvojkoľajná, elektrifikovaná trať, vedúca zo Žiliny cez Čadcu do českej stanice Mosty u Jablunkova. Na území Česka nadväzuje trať do Bohumína.
Dejiny
Trať bola odovzdaná do prevádzky 8. januára 1871 ako súčasť Košicko-bohumínskej železnice. V roku 1898 sa postavila druhá traťová koľaj v úseku Čadca – Mosty u Jablunkova (– Jablunkov) v snahe zefektívniť dopravu na tomto sklonovo náročnom úseku (stúpanie až do 16 ‰). Výminku tvoril úsek cez Jablunkovský tunel, ktorý bol zdvojkoľajnený stavbou druhého tunela až v roku 1917. Úsek Žilina – Čadca bol zdvojkoľajnený v roku 1915.
Po druhej svetovej vojne bolo rozhodnuté o elektrifikácii Košicko-bohumínskej železnice. Úsek Čadca – Mosty u Jablunkova bol dokončený v roku 1963, zvyšok trate v roku 1964.
Modernizácia
Súčasne bol medzi rokmi 2008 a 2011 modernizovaný úsek Žilina – Krásno nad Kysucou. Výstavba bola ukončená v roku 2011. Pre úsek Čadca – štátna hranica je vypracovaný projekt stavby a prebieha výkup pozemkov. Financovanie úseku z programu CEF nebolo v roku 2017 schválené, preto bol preradený medzi náhradné projekty OPII. Ku schváleniu došlo až v roku 2020. Pre úsek Krásno nad Kysucou (mimo) – Čadca je zpracovaný projekt stavby, príprava však bola kvôli velkej finančnej náročnosti zastavená. V auguste 2012 sa však začali prípravné práce na stavbe tunela, ktorý mal byť jeden z najdlhších na Slovensku. Mal viesť popod Gavlasovský kopec do Horelice. Pri osade U Gavlasov začala aj výstavba prieskumnej štôlne. V pláne bolo zachovanie starej trate ako regionálnej.
V marci 2021 Železnice Slovenskej republiky vypísali súťaž na modernizáciu trate v úseku Čadca (mimo) – štátna hranica: modernizáciu spodku a zvršku, rekonštrukciu trakčného vedenia, výstavbu protihlukových stien a nového zabezpečovacieho zariadenia. Plánovaná rýchlosť je 120 km/h. Stavať by sa malo začať na jar 2022 a stavba mala trvať 25 mesiacov. Celkové náklady na modernizáciu sú takmer 47 miliónov eur.
Connected
„Connected“ je prvý singel z albumu Connected od anglickej elektronickej skupiny Stereo MCs. Dosiahol 20. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 18. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Skladba sa objavila aj vo filme Hackeri, v hlavnej úlohe s Angelinou Jolie a Jonnym Lee Millerom.
Skladba obsahuje prvky zo skladby „Let Me (Let Me Be Your Lover)“ od Jimmyho "Bo" Horna a tiaž zo skladby „Now That We Found Love“ od Third World.
La Trimouille (kantón)
La Trimouille je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z ôsmich obcí.
Hromovlad
Hromovlad bola slovenská folk black metalová skupina.
História
Skupina vznikla v roku 2003. Skupina sa skladala z 4 členov a za svoju kariérnu dobu vydala 6 albumov. Skupina sa z osobných dôvodov rozpadla v roku 2014.
Caullery (Nord)
Caullery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gesvres-le-Chapitre
Gesvres-le-Chapitre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eichberg-Trautenburg
Eichberg-Trautenburg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Leibnitz.
Žije tu 801 obyvateľov (31. 12. 2010).
Jastrabia ulica (Bratislava)
Jastrabia ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Prievoz. Je pomenovaná podľa jastraba.
Eichberg (Štajersko)
Eichberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Jastrabia ulica (Bratislava)
Tiahne sa od Komárňanskej ulice, križuje železničnú trať, ulica Domové role je na ňu kolmá.
Eichberg (Štajersko)
Žije tu 1 239 obyvateľov (31. 12. 2010).
Prinz Eugen
Prinz Eugen môže byť:
Horúca škvrna (geológia)
right|thumb|Mapa sveta, zobrazujúca umiestnenie vybraných horúcich škvŕn (červené bodky). Horúca škvrna je geologická lokalita na povrchu Zeme (resp. iného telesa), kde dochádza počas dlhého obdobia (milióny rokov) k sopečnej činnosti.
Toto pomenovanie prvýkrát použil geofyzik John Tuzo Wilson v roku 1963 pri opise reťaze sopečných Havajských ostrovov v Tichom oceáne. Tam sa hlboko pod Pacifickou tektonickou platňou nachádza miesto výstupu horúceho materiálu z hranice plášťa a jadra. Horúca škvrna je „fixovaná“ a počas dlhého obdobia pohybu platne ponad ňu sa vytvorila reťaz ostrovov.
Vystupujúcemu materiálu sa hovorí aj plášťový chochol. Novšie výskumy označujú za príčinu horúcej škvrny konvekčný tepelný pohyb vo vrchnom plášti. Iná teória hovorí o tom, že vznik horúcej škvrny môže zapríčiniť pád meteoritu.
Prešovská súťaž krátkych poviedok v nemeckom jazyku
Prešovská súťaž krátkych poviedok – Prešover Kurzgeschichtenwettbewerb – je literárna súťaž v nemeckom jazyku, ktorá sa začala organizovať v roku 2008 a odvtedy sa koná na Slovensku každoročne. Usporiadateľom sú lektoráty Inštitútu germanistiky Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove v spolupráci s Deutscher Akademischer Austauschdienst (DAAD), Goetheho inštitútom v Bratislave, Rakúskym kultúrnym fórom Bratislava a Österreichischer Austauschdienst (ÖAD). Cieľom súťaže je podporiť nemecký jazyk na Slovensku, predovšetkým jeho nenútené umelecké využitie medzi mladými ľuďmi. Súťaž má dve kategórie: prvá je určená pre žiakov základných a stredných škôl, druhá pre študentov vysokých škôl. Zaslané príspevky hodnotí komisia, ktorú tvoria medzi inými rakúski, nemeckí a slovenskí spisovatelia, umelci, lektori. Jednotliví výhercovia získavajú hodnotné vecné ceny. Výherné príspevky sú taktiež každoročne knižne publikované.
Súťaž 2011 - Ballast
Členovia poroty boli: nemecká spisovateľka Gabriele Wohmann, rakúsky spisovateľ Martin Leidenfrost, slovenský spisovateľ  Michal Hvorecký a.i.
Zaslaných bolo 123 príspevkov, výhercovia prvých cien boli Karin Maria Dvorak (kategória študentov) a Luboš Kulan (kategória žiakov). Martin Jajcay dostal cenu mládeže.
Súťaž 2010 - fremdsprechen
V roku 2010 sa konala súťaž poviedok na tému fremdsprechen, ktorej príspevky bolo možné zaslať do 15. apríla 2010. Členovia poroty boli: švajčiarsky spisovateľ Catalin Dorian Florescu, nemecký spisovateľ Martin Becker, rakúsky spisovateľ Thomas Schafferer, slovenský germanista, spisovateľ a prekladateľ Ľudovít Petraško, Hans Golombek (DAAD), Evelyn Regenfus (Goethe-Institut), Arnulf Knafl (ÖAD), rakúsky lektor Inštitútu germanistiky Prešovskej univerzity Norbert Conti a nemecký lektor Inštitútu germanistiky PU Christian Irsfeld.
Zaslaných bolo 85 príspevkov, výhercovia prvých cien boli Radovana Miklošová (kategória študentov) a Kinga Pál (kategória žiakov).
Súťaž 2009 - Spiegelei
V roku 2009 sa súťaž konala po prvýkrát, a to pod názvom Spiegelei. Zaslaných bolo 65 príspevkov, výhercovia prvých cien boli Ján Želonka (kategória študentov) a Marianna Sebőová (kategória žiakov), ktorí získali jazykový kurz vrátane cesty, ubytovania a stravy na Slovensku, príp. v Nemecku.
Domové role
Je kolmá na Slovnaftskú a Jastrabiu.
Nouhant
Nouhant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Savin (kantón, Vienne)
Saint-Savin je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z deviatich obcí.
Ľudový front za oslobodenie Palestíny
Ľudový front za oslobodenie Palestíny (jazykovo nesprávne: Ľudový front pre oslobodenie Palestíny;, skr. PFLP z angl. Popular Front for the Liberation of Palestine ) je marxisticko-leninistická, sekulárna, nacionalistická palestínska politická a polovojenská organizácia.
Moses Harris
Moses Harris (známy aj ako Moses Harris senior) – [* 1730 (1731?) – † 1785 (1788?)] – bol menej známy, ale veľmi významný klasický anglický entomológ a rytec. Patrí k jedným z prvých entomológov, ktorí skúmali hmyz už z vedeckého hľadiska. Okrem entomológie sa zaoberal aj fyzikálnymi zákonitostiami a vlastnosťami svetla.
Ľudový front za oslobodenie Palestíny
Vznikla v roku 1967 krátko po Šesťdňovej vojne spojením troch menších palestínskych odbojových skupín po iniciatíve doktora Georgea Habaša, ktorý sa stal následne jej dlhoročným lídrom. V r. 1968 sa PFLP pripojila k Organizácii pre oslobodenie Palestíny a po hnutí Fatah sa stala jej druhou najsilnejšou frakciou. Na rozdiel od miernejšieho Fatahu však PFLP zastáva radikálnejší postoj k riešeniu palestínskej otázky a dvojštátne urovnanie izraelsko-palestínskeho konfliktu odmietala až do r. 1999, následne sa pridala k spolupráci s palestínskou samosprávou.
Moses Harris
Moses Harris sa narodil roku 1730 (niekedy sa udáva i rok narodenia 1731).
Pôsobil ako fyzik a entomológ, ale tiež ako výrobca rytín (medirytec). Okrem rytín pre svoje práce s entomologickou tematikou robil rytiny i pre druhých významných entomológov, [napr. pre ďalšieho významného klasického anglického entomológa Dru Druryho (1725 – 1804)]. Počas svojho života opísal viaceré druhy hmyzu a na jeho počesť bolo tiež jeho menom pomenovaných niekoľko taxónov hmyzu. Jeho práce sú málo známe a predstavujú bibliografickú vzácnosť. Pre svetovú entomológiu má význam hlavne jeho práca: „The Aurelian: or natural history of English insects“ z roku 1766. Podľa mne dostupných údajov bol predsedom prvej entomologickej spoločnosti sveta, ktorá vznikla v Londýne v roku 1745 (alebo ešte v roku 1738?). Jej názov bol "The Aurelian Society". Moses Harris zomrel v roku 1788 (niekedy sa udáva rok jeho úmrtia tiež 1785). O jeho zbierke hmyzu nie sú dostupné údaje.
Okrem Mosesa Harrisa seniora sa udáva v literatúre ešte i jeho syn Moses Harris junior, ktorý bol sekretárom druhej entomologickej spoločnosti, ktorá vznikla v Londýne roku 1762 pod názvom: "The second Aurelian Society" a jej predsedom bol už spomínaný Dru Drury (1725 – 1804)].
Ľudový front za oslobodenie Palestíny
Organizácia je v súčasnosti považovaná za teroristickú vládou USA a Európskou úniou.
Voda na Marse
thumb|Umelecká predstava, ako by mohol Mars vyzerať, slúži aj ako podklad, ako približne vyzeral skôr. thumb|Súčasná podoba Marsu
Voda na Marse je súhrnné označenie všetkej vody, ktorá sa na planéte Mars nachádza. Oproti Zemi však Mars nemá výskyt vody vo všetkých troch skupenstvách v množstve podobnom pozemskému. Na povrchu neexistujú rozsiahle oblasti kvapalnej vody v podobe hydrosféry, ale voda je viazaná prevažne v kryosfére (vo forme permafrostu, polárnych čiapočiek) ako ľad alebo malá časť v atmosfére ako vodná para. Voda existuje v kvapalnom stave pod južnou polárnou čiapkou.
V súčasnosti na povrchu Marsu nepanujú podmienky, ktoré umožňujú dlhodobú existenciu kvapalnej vody. Priemerné hodnoty tlaku a teploty sú príliš nízke, čo vedie k tomu, že voda začína okamžite mrznúť a následne sublimovať. Výskum planéty však naznačuje, že sa na povrchu planéty tečúca voda v minulosti vyskytovala, a dnešná otázka skôr znie, kam sa táto voda podela.
O výskyte vody na povrchu či pod jeho povrchom existuje celý rad priamych aj nepriamych dôkazov v podobe riečnych korýt, polárnych oblastí, spektrometrických meraní, erodovaných kráterov, či minerálov priamo spojených s existenciou kvapalnej vody. Vďaka zásobám kvapalnej vody je pravdepodobné, že sa značne zmenšia potrebné zásoby pre budúce kozmické misie k planéte.
História výskumu
V 70. rokoch 19. storočia sa Mars dostal do popredia verejného záujmu, keď taliansky astronóm Giovanni Schiaparelli ohlásil objavenie kanálov (v origináli canali), ktoré on sám najskôr pokladal za prírodný útvar. Vplyvom zlého prekladu, keď došlo k zámene prírodných kanálov za umelo vytvorené, sa začali okolo Marsu šíriť príbehy o umierajúcej civilizácii, ktorá sa snaží privádzať z polárnych čiapočiek vodu do vysychajúcich oblastí okolo rovníka. Neskoršie pozorovania vyvrátili existenciu kanálov a prvé fotografické snímky povrchu aj predstavu, že sa na povrchu nachádza tečúca voda. Následné merania ukázali, že súčasný stav atmosféry dlhodobejší výskyt kvapalnej vody na povrchu neumožňuje.
Vedci študujúci snímky zo sondy Viking skoro začali rozoznávať štruktúry veľmi nápadne sa podobajúce pozemským oblastiam, ktoré vznikli vodnou činnosťou. Snímky ukazovali rozsiahle riečne korytá, hlboké kanály, kaňony a objekty, ktoré vyzerali ako starodávne pobrežné útvary. Nasledujúce sondy Mars Pathfinder, Mars Global Surveyor, Mars Express či dve povrchové vozidlá Mars Exploration Rover ukázali rozsiahle oblasti, v ktorých existujú dôkazy o prejavoch tečúcej vody na povrchu planéty. Niektorí vedci dokonca tvrdia, že objavili oblasť, kde tiekla rieka 10 000-krát mohutnejšia ako Mississippi.
V júni roku 2000 došlo vďaka opakovanému snímkovaniu bezmenného krátera sondou Mars Global Surveyor k náhodnému objavu, ktorý ukázal, že sa tečúca voda v malom množstve a na krátky čas na povrchu stále nachádza.
Minulosť
thumb|left|Hypotetický úbytok vody na Marse podľa [[National Aeronautics and Space Administration|NASA v miliardách rokov]] V dnešnej dobe nepanuje jasná zhoda o tom, ako Mars v dávnej minulosti vyzeral. Jedna časť vedeckej obce zastáva teóriu, že Mars vyzeral podobne ako dnes – studený a s riedkou atmosférou. Tekutá voda na jeho povrchu sa objavovala iba dočasne, keď sa uvoľnila z napätej kôry či sa roztopil pôdny ľad sopečnou činnosťou. Druhá časť zastáva teóriu, že Mars bol v minulosti teplejší s hustejšou atmosférou, ktorá umožňovala výskyt oceánu tekutej vody dlhšie časové obdobie.
Podľa tejto teórie sa predpokladá, že v minulosti bol povrch Marsu zaplavený oceánom, ktorý sa rozkladal najskôr na severnej pologuli v oblasti nížin, keďže južná časť planéty je tvorená tzv. Južnými vysočinami. Tento oceán existoval v období noachianu. Vplyvom ochladzovania planéty počas hesperianu došlo k jeho zamrznutiu. Povrchová voda sa premenila na ľad a časť nej zrejme unikla aj do kozmického priestoru.
Následné zvetrávacie procesy na povrchu Marsu pochovali časť ľadu pod zvetralinový plášť.
Vďaka fotografickým snímkam boli na povrchu Marsu rozlíšené areomorfologické pozostatky vodnej činnosti v podobe riečnych korýt, sedimentov, pozostatky zaplavených oblastí či relikty po rýchlom úniku vody z kryosféry Marsu vplyvom vulkanickej aktivity. Predpokladá sa, že jeden podobný obrovský únik vytvoril aj údolie Valles Marineris, ktoré vzniklo v dávnej histórii Marsu. Ďalším príkladom môže byť Cerberus Fossae, u ktorého sa predpokladá vznik pred 5 miliónmi rokov. Prelomenie vyvrhlo vodu do oblasti Elysium Planitia, kde vytvorila ľadové more viditeľné do dnešných dní.
Otvorenou otázkou ostáva, aká zmena spôsobila, že sa klimatické podmienky na povrchu Marsu radikálne zmenili tak, že tečúca voda na jeho povrchu prestala existovať. Podľa niektorých teórií globálnu zmenu spôsobil impakt obrovského telesa, ktoré zmenilo rotačnú dobu či orientáciu rotačnej osi. Ďalšie teórie predpokladajú, že proces bol omnoho pomalší, a že dochádzalo k postupnému znižovaniu sopečnej aktivity, čo viedlo k ochladzovaniu planéty. Časť atmosféry súčasne unikala do okolitého kozmického priestoru, čo celý proces zamrznutia urýchlilo. V súčasnosti sa nedá jasne povedať, čo sa presne v minulosti na Marse stalo. Všeobecnejšia zhoda panuje v tom, že sa na povrchu nachádzala tečúca voda približne pred 4 až 3,5 miliardami rokov.
Rieky
thumb|[[Ma'adim Vallis – koryto vyhĺbené tečúcou vodou v oblasti krátera Gusev (Viking)]]
Najľahšie rozpoznateľné útvary vzniknuté tečúcou vodou na povrchu sú pozorované riečne siete, pri ktorých je veľmi dobre viditeľná spádová oblasť, z ktorej vodu získavali. Jednotlivé potoky sa spájajú do riečok a riek, ktoré potom odvádzali vodu z Južných vysočín do severných nížin. Vzniknuté korytá majú zhodné znaky s tými pozemskými, či už ide o zarezávanie do skalného podložia, vzniknuté sedimenty či meandre. Riečne siete napovedajú, že klíma v histórii Marsu musela byť iná ako tá dnešná. Podobné siete vznikajú v oblastiach dostatočne napájaných tečúcou vodou, ktorá na povrch dopadá z atmosférických zrážok. Pre ich vznik tak musel byť Mars teplejší a kvôli premenlivému počasiu umožňovať dážď.
Predpokladá sa, že rieky z povrchu planéty zmizli približne v čase pred 3,5 miliardami rokov. Proti teórii o povrchových riekach hovorí fakt, že niektoré potenciálne riečne údolia nemajú na svojom dne vyhĺbené riečne korytá, ktorými voda prúdi. Niektorí vedci sa domnievajú, že takéto údolia mohli vzniknúť prúdiacou vodou pod zemou a následným zrútením stropu do vzniknutého vodného tunelu.
Zvláštnou skupinou sú obrovské riečiská, ktorá môžu dosahovať 100 až na šírku a 1 000 až  na dĺžku, vyskytujúce sa prevažne na severnej pologuli. Predpokladá sa, že tieto útvary sú výsledkom obrovských záplav, ku ktorým niekoľkokrát na povrchu Marsu došlo. Vznikajú najskôr ako prejav porušenia marťanskej kôry vplyvom impaktov alebo zemetrasení, v ktorej sa nachádzajú obrovské vodné rezervoáre, a následným únikom tejto vody do okolia. Podľa pozorovaní sa zdá, že k týmto udalostiam došlo viackrát v období medzi 2,5 až 1,5 miliardami rokov. Presný mechanizmus nie je dosiaľ známy. Množstvo vody ale mohlo byť tak obrovské, že mohlo umožniť vzniknúť oceán.
Oceán
Jednou zo základných otázok je, či na Marse skutočne existoval komplexný oceán alebo či išlo iba o niekoľko lokálnych zaplavených oblastí. Existujú predpoklady, že oceán pravdepodobne existoval. Medzi doklady jeho existencie sa väčšinou počítajú geologické útvary, ktoré zdanlivo pripomínajú morské pobrežie tak, ako sú známe zo Zeme. Celá severná oblasť je popri tom celkom hladká, zdanlivo vyhladená erozívnou silou vody. Predpokladá sa, že v minulosti tvorila oceánske dno.
Myšlienka, že sa na Marse vyskytoval oceán, pochádza z 80. rokov 20. storočia, keď sa ňou začala časť vedcov podrobnejšie zaoberať. Počas výskumu sa objavili názory, že na Marse mohol existovať oceán v dvoch oblastiach. thumb|left|Riečna delta v bezmennom kráteri na južnej pologuli. Veľkosť obrázku je 13× (Mars Global Surveyor) Prieskumné vozidlá Spirit a Opportunity objavili na niektorých miestach soli síry (tzv. evapority) vznikajúce počas vyparovania morskej vody. Ich predchádzajúci výskyt na povrchu bol pre vedcov neznámy a potvrdzuje teóriu o oceáne na Marse. Keďže má Mars rozdielne zloženie atmosféry ako Zem, bolo aj chemické zloženie morské vody rozdielne. Vysoký obsah železa a síry v pôde najskôr zapríčinil, že voda na Marse bola omnoho viac kyslá ako ta pozemská. Kyslé prostredie zabraňovalo zrážaniu karbonátov z atmosférického oxidu uhličitého, ktoré je dnes dobre pozorované na Zemi. Sopečná aktivita v noachiane vypúšťala do atmosféry stále ďalšie množstvo oxidu uhličitého, čo zvyšovalo jeho koncentráciu až na súčasný majoritný stav (oxid uhličitý tvorí 95,32 %). Pomocou modelu kyslého oceánu sa dajú vysvetliť chýbajúce karbonáty, ktoré by s oceánom najskôr vznikli.
Erodované krátery
Krátery, ktoré vznikli na Marse dávnejšie, javia silné známky erózie, a to ako veternej, tak aj vodnej. Krátery, ktoré boli menšie ako, sú celkom zarovnané a iba veľmi ťažko sa teraz detegujú. Väčšie krátery nesú silné známky tečúcej vody na okrajoch, čo napovedá tomu, že boli vystavené vlhkej klíme so zrážkovou činnosťou. Krátery, ktoré sú mladšie ako 3,5 miliardy rokov, však podobné poškodenie nenesú alebo je omnoho menšie. Je teda možné, že v tejto dobe došlo k ďalšej zmene klímy a že sa planéta stala opäť suchou.
Sedimentárne vrstvy
Na povrchu Marsu sú pozorované oblasti, na ktorých sú rozpoznateľné sedimentárne vrstvy, ktoré nemohli vzniknúť (podľa súčasných znalostí) bez prítomnosti vody. Časti hornín sú prenášané na nové miesta, kde sa začínajú postupne usádzať a vytvárať nové horniny s typickou štruktúrou a textúrou. Usadené horniny na Zemi sú hlavným zdrojom fosílií. Dá sa predpokladať, že ak na Marse niekedy život existoval, jeho zvyšky by sa mohli nachádzať v týchto oblastiach.
Oblasti, kde sa sedimenty vyskytujú, sú rozosiate po celej planéte na najrôznejších miestach. Najčastejšie sa vyskytujú v impaktných kráteroch v západnej oblasti Arabia Terra, v severnej časti Terra Meridiani, v roklinách Valles Marineris a v severovýchodnej časti panvy Hellas. Niektoré oblasti sú podobné pozemským útvarom, ako napríklad v oblasti Grand Canyon či Painted Desert v Arizone.
Sedimenty vznikali najskôr na dne oceánu alebo jazier, ktoré vyplňovali krátery a ďalšie depresie na povrchu. Ich vznik a vek je spojený s výskytom kvapalnej vody na povrchu, ktorá sa tam nachádzala asi pred 3,5 miliardami rokov. Podobne ako na Zemi tvoria vrstvy podrobné datovanie jednotlivých epoch histórie Marsu.
Súčasnosť
thumb|Tečúci potok na stene bezmenného krátera blízko [[Centauri Montes (Mars Global Surveyor)]] Aktuálne podmienky na povrchu Marsu neumožňujú existenciu tekutej vody v dlhšom časovom horizonte, a tak sa väčšina vody nachádza vo forme ľadu, buď v polárnych oblastiach, permafroste, alebo skrytá v podzemí v forme aquifer. , Po jej existencii na povrchu ostali len pozostatky vo forme zaoblených kameňov, korýt, riečisk atď. Mars sa zdá byť v súčasnosti suchým svetom bez tečúcej vody. Táto predstava platila do roku 2000, keď americká sonda Mars Global Surveyor priniesla snímky, ktoré ukázali, že aj v súčasnosti sa tu tečúca voda na krátky čas môže nachádzať. Na vyhotovených fotografiách bola stena kráteru blízko hory Centauri Montes, na ktorej sa objavila nová vrstva sedimentov napovedajúca, že tu došlo ku krátkemu výlevu tekutej vody a jej stekaniu po stene krátera. Prevratný objav oživil špekulácie o preživšom mimozemskom živote.
Pre existenciu kvapalnej vody musia byť splnené niektoré podmienky v podobe tlaku a teploty. Atmosférický tlak musí byť vyšší ako 610 Pa a teplota nad bodom mrazu (teda nad 0,01 °C) dosahovať hodnôt tzv. trojného bodu. Na povrchu Marsu sa hodnoty tlaku pohybujú práve okolo hodnoty 610 Pa či pod touto hranicou a teploty väčšinou hlboko pod bodom mrazu.
Nepatrná časť vody pripadá aj na atmosférickú vodnú paru, ale nemuselo tomu byť vždy tak. Existujú teórie, že väčšina vody ako para unikla z Marsu do okolitého kozmického priestoru, keďže Mars má omnoho slabšie gravitačné pole, a tak častice ľahšie unikajú do okolitého prostredia.
thumb|left|Ľadové mraky z pohľadu sondy [[Mars Pathfinder]]
V roku 2018 objavil radar sondy Mars Express jazero s tekutou vodou ukryté pod ľadom na južnej polárnej čiapke. Je v hĺbke 1,5 km a široké asi 20 km. Ide o prvý dôkaz stabilného kvapalného množstva na planéte. V súvislosti s týmto objavom vznikla ďalšia štúdia, ktorá tvrdí, že na roztopenie takéhoto množstva vody je potrebná prítomnosť magnatického komína.
Oblačnosť
Oblačnosť na Marse je tvorená väčšinou kryštálikmi suchého ľadu z oxidu uhličitého, ale sonda Mars Global Sureyor priniesla definitívne dôkazy, že niektoré oblaky sú tvorené aj ľadovými kryštálikmi z vody. Prvé pozorovanie uskutočnila už sonda Mariner 9, ale jej výsledky sa dali interpretovať viacerými spôsobmi. Ich vznik je spojený prevažne so severnou polárnou čiapočkou, ktorá je z väčšej časti tvorená vodným ľadom. Počas marťanskej jari a leta dochádza k evaporácii nad oblasťou čiapočky, vzniku oblačnosti a jej presunu do rovníkových oblastí, kde mraky zmrznú a dopadnú na povrch v podobe ľadových kryštálikov, čím dochádza k vzniku inovate tvorenej zmrznutou vodou. Najväčší výskyt ľadových mrakov nastáva medzi Ls = 40 až 150, čo ukazuje na ich sezónny výskyt.
Polárne čiapočky
thumb|3D pohľad na severnú polárnu čiapočku zhotovený pomocí výsledkov meraní [[MOLA]]
Okrem týchto vodných zdrojov sa na póloch nachádzajú dve polárne čiapočky, ktoré sú čiastočne tvorené vodným ľadom a čiastočne suchým ľadom. Polárne čiapočky sa líšia v chemickom zložení. Južná čiapočka je tvorená prevažne zo suchého ľadu (zmrznutý oxid uhličitý) a malej časti vody (aj keď výskum z roku 2007 ukázal, že sa tam nachádza možno až 1,6 milióna km3 vody, čo by bolo väčšie množstvo, ako obsahuje severná čiapočka). Oproti tomu severná polárna čiapočka je tvorená prevažne z vodného ľadu, ktorý v letných mesiacoch sublimuje a zásobuje vodné mraky. Objavenie vodného ľadu v severnej polárnej čiapočke je objav, ktorý bol v rozpore s predpoveďou z roku 1966 po zistení, že sa väčšina atmosféry skladá z CO2. Vtedajší model počítal s čiapočkou zloženou podobne ako južná čiapočka prevažne zo suchého ľadu. Sonda Viking priniesla síce nové poznatky o vodnom ľade, ale vedci stále verili, že je iba minoritnou zložkou. Až v roku 2003 došlo k revízii tohto názoru na základe termálnych snímok sondy Mars Global Surveyor a Mars Odyssey. Zo snímok vyšlo najavo, že sa polárna oblasť zahrieva na vyššiu teplotu, pri akej môže suchý ľad existovať, čo jeho výskyt vylúčil.
Severná polárna čiapočka zaberá plochu s priemerom približne a priemernou hrúbkou ľadu  (maximálna ), a rozkladá sa tak na území veľkom ako 1,5 Texasu. Jej povrch je značne zbrázdený kaňonmi a trhlinami. Odhadované množstvo vody, ktorú by po roztopení obsahovala, je 1,2 miliónov km3, čo zodpovedá polovici všetkého ľadu v Grónsku (k roku 1998) či 4 % ľadovej pokrývky Antarktídy. Aj napriek týmto obrovským zásobám ale nemôže tvoriť všetko množstvo, ktoré v minulosti tvorilo oceán na povrchu.
Blízko severného pólu v oblasti Vastitas Borealis bol v roku 2005 objavený kráter, ktorý je z časti vyplnený vodným ľadom. Kráter je 35 kilometrov široký s maximálnou hĺbkou 2 kilometre od bázy po okraj kráteru. Pôvodný názor, že ide o suchý ľad, bol vyvrátený, keďže v čase vzniku fotografie už oxid uhličitý z oblasti vplyvom marťanského leta sublimoval.
Permafrost
Prvé poznatky o jeho existencii priniesli fotografie vyhotovené sondou Viking. Na ich základe vedci rozpoznali objekty, ktoré pripomínali pozemské oblasti, kde sa permafrost vyskytuje. Na Marse sú to prevažne oblasti, kde sa v minulosti pravdepodobne vyskytoval severný ľadový oceán, oblasť Hellas Planitia, Argyre, dna kráterov, korýt (najmä v oblasti Ares Valley, kde pristál povrchový modul Sojourner sondy Mars Pathfinder). V súčasnosti sú oblasti s permafrostom stabilné, ale ak by došlo k otepleniu povrchu, nastal by rozsiahly kolaps a zosuvy pôdy. thumb|left|Výron podzemnej vody v oblasti [[Noachis Terra ( na šírku × na výšku) (Mars Global Surveyor)]]
Voda v podzemí
Jadro Marsu je podobne ako to zemské polotekuté a generujúce značné množstvo tepla, ktoré sa vplyvom tepelných prúdov dostáva do vrchnejších oblastí. Plášť a kôra časť tohto tepla získavajú a teoreticky umožňujú v hĺbkach (na rovníku) až  (na póloch) existenciu oblastí, v ktorých panujú dostatočné teploty pre existenciu tekutej vody. Odhaduje sa, že by táto vrstva mohla byť 50 až 500 metrov silná a obopínať celú planétu.
Analogicky k Zemi sa aj na Marse nachádzajú miesta, kde sa geotermálna energia dostáva bližšie k povrchu. V týchto oblastiach sa voda nachádza menej ako 500 metrov pod povrchom. Niektoré snímky ukazujú, že na mnohých miestach došlo k výlevu podzemnej vody na marťanský povrch. Znamenalo by to, že tekutá voda je omnoho bližšie povrchu ako sa vo všeobecnosti usudzuje. Zaujímavosťou bola snímka z roku 1999 ukazujúci oblasť Noachis Terra, kde bol objavený kráter s viditeľnými stopami výronu podzemnej vody. Teploty v oblasti dosahujú −70 °C, voda sa dostala z hĺbky okolo 100 metrov. Z oblasti, ktorá by mala byť trvalo zamrznutá.
Budúcnosť
Objavenie vody na Marse sa stalo významným faktorom aj pri plánovaní budúcich kozmických misií s ľudskou posádkou k Marsu, keďže to znamená zníženie zásob, ktoré budú nútení astronauti so sebou prepravovať. Naskytuje sa reálna možnosť, že potrebná voda sa bude ťažiť priamo z povrchu Marsu či z polárnych čiapočiek, čo značne ušetrí nákladový priestor. Voda sa bude môcť získavať niekoľkými spôsobmi, či už z regolitu, z permafrostu, z aquifer alebo z polárnych čiapočiek. Na jej získanie bude nutné dodávať teplo, aby došlo k rozpusteniu ľadu na kvapalnú vodu.
Existujú smelé plány, ktoré sa zaoberajú premenou Marsu na človekom obývateľnú planétu – teraformovanie Marsu. Jedným zo základných predpokladov je ohriatie povrchu, vytvorenie hustejšej atmosféry umožňujúcej existenciu kvapalnej vody na povrchu a vytvorenie biosféry. Tento proces je so súčasnými technológiami takmer nemožný. Na jeho uskutočnenie by muselo byť vynaložené extrémne množstvo prostriedkov, ale už dnes vznikajú návrhy, ako túto úlohu zvládnuť. Mnoho týchto projektov sa objavuje vo vedecko-fantastickej literatúre, ako v prípade Trilógia o Marse. Medzi nápadmi, ako rozpustiť vodný ľad, je využitie atómových náloží v podzemí, ohriatie planéty pomocou sústavy zrkadiel, vypustenie špeciálnej zmesi skleníkových plynov do atmosféry a mnoho ďalších odvážnych plánov.
Množstvo vody
Celkové množstvo vody na Marse je veľké. Je viazaná v rôznorodých zdrojoch popísaných vyššie. Teoretické odhady jej celkového množstva sa neustále menia v závislosti na nových poznatkoch sond. Presné vyčíslenie je teda zatiaľ zložité. V roku 2007 NASA uskutočnila odhad množstva vody zachytenej iba v južnej polárnej čiapočke. Podľa počítačového modelu by všetka voda uvoľnená z tejto čiapočky zaplavila celý Mars do výšky okolo 11 metrov. K tomu by bolo nutné pripočítať ešte množstvo vody viazanej v severnej polárnej čiapočke (až 1,2 milióna km3 vody). Ďalej sa odhaduje, že na jeden kilogram marťanského regolitu pripadá až 40 gramov vody.