cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volstroff
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jeseter
thumb|Acipenser oxyrinchus oxyrinchus
Jeseter (v dávnej slovenčine: keser, stora; lat. Acipenser L., 1758) je rod chrupkokostnatých rýb z čeľade jeseterovité (Acipenseridae).
Vyza
Historicky sa do rodu jeseter zaraďoval aj dnešný rod vyza (Huso). Rovnaké zaradenie rodu vyza vyplýva aj zo štúdií z posledných rokov – druhy Huso dauricus (vyza amurská/malá) a Huso huso (vyza veľká) by teda bolo vhodné znova nazývať Acipenser dauricus a Acinpenser huso.
Tirolsko (spolková krajina)
Tirolsko (o názvoch pozri článok Tirolsko) je rakúska spolková krajina.
Gurten
Žije tu 1 164 obyvateľov (1. 1. 2010).
Saint-Pierre (kantón)
Saint-Pierre je francúzsky kantón v departemente Martinik v regióne Martinik. Tvoria ho 2 obce.
Edward Lu
Edward Tsang Lu (* 1. júl 1963, Springfield, Massachusetts, USA) pôvodne fyzik a astronóm, bol od decembra 1994 do augusta 2007 astronautom NASA. Má za sebou tri kozmické lety, vrátane šesťmesačného pobytu na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Celkom strávil vo vesmíre 205 dní, 23 hodín a 20 minút.
Mladosť
Edward Lu je čínskeho pôvodu, narodil sa v Springfielde v štáte Massachusetts, detstvo a mladosť prežil v Honolulu na Havaji a v meste Webster v štáte New York. Po ukončení strednej školy (roku 1980) vo Webster študoval elektrotechniku na Cornellovej univerzite, roku 1984 tu získal titul bakalára. O štyri roky neskôr sa stal doktorom aplikovanej fyziky na Stanfordskej univerzite. Potom sa venoval fyzike Slnka a astrofyzike vo vysokohorskom laboratóriu v Boulder v Colorade. Od roku 1992 bol zamestnaný aj v Spojenom inštitúte pre laboratórnu astrofyziku pri Coloradskej univerzite. V rokoch 1992 - 1995 študoval v Astronomickom inštitúte v Honolulu.
Astronaut
Zúčastnil sa 15. náboru astronautov NASA, uspel a 8. decembra 1994 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Po kurze všeobecné vesmírnej prípravy získal v máji 1996 kvalifikácii letového špecialistu.
Skoro po dokončení prípravy bol zaradený do posádky letu STS-84. Do vesmíru odštartoval na palube raketoplánu Atlantis 15. mája 1997. Atlantis priviezol na stanicu Mir nového amerického člena základnej posádky. Raketoplán pristál po 11 dňoch, 20 hodinách a 28 minútach letu 24. mája 1997.
V marci 2001 bol vymenovaný za palubného inžiniera hlavnej posádky Expedície 7 na ISS, kolegami v posádke sa stali Jurij Malenčenko (veliteľ) a Sergej Moščenko, neskôr nahradený Alexandrom Kalerim. Po havárii Columbie bola posádka obmedzená na dvoch kozmonautov - Malenčenka a Lua.
Do vesmíru vzlietol 26. apríla 2003 v ruskom Sojuze TMA-2. V dôsledku prerušenia letov raketoplánov bola Expedícia 7 iba dvojčlenná. Dvojica Malenčenko, Lu pristála po šesťmesačnej práci na stanici v Kazachstane dňa 28. októbra 2003 po 184 dňoch, 22 hodinách a 46 minútach letu.
V auguste 2007 odišiel z NASA.
Edward Lu je ženatý, má jedno dieťa.
Gutau
Gutau je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Freistadt.
Animalizácia
Animalizácia je tróp, ktorý prenáša vlastnosti zvierat na neživé predmety.
Gutau
Žije tu 2 718 obyvateľov (1. 1. 2010).
Mary Anningová
Mary Anningová (* 21. máj 1799, Lyme Regis, Spojené kráľovstvo - † 9. marec 1847, Lyme Regis) bola anglická zberateľka fosílií a paleontologička.
Jej otec bol povolaním tesár a predavač fosílnych kuriozít. V roku 1811 objavila kompletnú kostru morského plaza rodu Ichtyosaurus, ktorý je dodnes vystavený v Natural History Museum v Londýne. O desať rokov neskôr objavila prvého Plesiosaura a roku 1828 pterodaktyla.
Je označovaná za jedného z najvýznamnejších objaviteľov pravekých tvorov v začiatkoch paleontológie. V neskorších fázach svojho skúmania spolupracovala aj s Thomasom Birchom a stala sa čestnou členkou britskej geologickej spoločnosti.
Zomrela predčasne na rakovinu prsníka vo svojich 47 rokoch.
Victoria Salmon Kings
Victoria Salmon Kings je profesionálny hokejový klub, hrajúci v lige ECHL od začiatku sezóny 2004-2005. Svoje sídlo má v meste Victoria, hlavnom meste kanadskej provincie Britská Kolumbia.
Schœlcher-1
Schœlcher-1 je francúzsky kantón v departemente Martinik v regióne Martinik. Tvorí ho časť obce Schœlcher.
Martin Kalafus
Martin Kalafus (* 8. december 1988 ) je slovenský atlét, ktorý sa venuje skoku do výšky. Jeho trénerom je Jaromír Šimonek. Je členom klubu ŠK Vital Bratislava.
Vzostup
V januári 2009 sa stal desiatym Slovákom, ktorý skočil 220 cm a viac. O mesiac neskôr na Halových majstrovstvách Slovenska vyhral výkonom 224 cm. V tejto súťaži vyhral aj nad Petrom Horákom, ktorý bol považovaný za najlepšieho výškara na Slovensku.
Turín 2009
Zúčastnil sa Halových majstrovstiev Európy 2009 v Turíne. V disciplíne skok do výšky nepostúpil z kvalifikácie; výkonom 217 cm skončil celkovo na 27. mieste.
Haag am Hausruck
Haag am Hausruck je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Jevany
Jevany sú obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 633 obyvateľov, z toho 327 mužov a 306 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 39,3 roka, ženy 43,3 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1344.
RTL 2 (Chorvátsko)
náhľad|Logo televízie RTL 2 RTL 2 je chorvátska televízia, ktorá začala vysielanie 2. januára 2011 o 18:00 hod, v tom istom čase, ako začala vysielať aj Doma TV.
RTL 2 je sesterskou spoločnosťou televízie RTL. Televízia vysiela rôzne filmy, seriály a relácie. Hlavné sídlo televízie je v Záhrebe.
Voyer
Voyer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vannaire
Vannaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kbel (okres Kolín)
Kbel je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 209 obyvateľov, z toho 105 mužov a 104 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,6 roka (muži 41,3 roka, ženy 44,0 roka).
Schœlcher-2
Schœlcher-2 je francúzsky kantón v departemente Martinik v regióne Martinik. Tvorí ho časť obce Schœlcher.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1971
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1971 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 3.14. marca 1971 v dvanástich švédskych mestách: Eskilstuna, Göteborg, Katrineholm, Lidköping, Motala, Oxelösund, Skövde, Štokholm, Uppsala, Vänersborg, Västerås a Örebro, za účasti 4 tímov. Švédsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, predtým hostilo turnaj v rokoch 1963 a 1969. získal svoj siedmy titul, keď vyhral skupinu bez prehry.
Bílá skála u Jamolic
Bílá skála u Jamolic je prírodná pamiatka ev. č. 1958, ktorá sa nachádza na juhozápad od obce Jamolice v okrese Znojmo vo vzdialenosti približne 3 km v lese blízko cesty Jamolice-Dukovany. Správa AOPK Brno.
Ochrana
Predmetom ochrany je skalnatá vyvýšenina tvorená granulitmi. Nachádza sa tu napríklad kostrava ovčia (Festuca ovina), ľalia zlatohlavá (Lilium martagon) alebo cyklámen purpurový (Cyclamen purpurascens). Zo živočíchov trebárs muchárik bielokrký (Ficedula albicollis).
Matúš Janeček
Matúš Janeček (* 14. júl 1985, Banská Bystrica ) je slovenský atlét, ktorý sa venuje behu na 110 m cez prekážky a v halovej sezóne 60 m cez prekážky. Trénuje ho Kamil Nosian. Je členom klubu AK Spartak Dubnica nad Váhom.
Turín 2009
Zúčastnil sa Halových majstrovstiev Európy 2009 v Turíne. V disciplíne beh na 60 m cez prekážky nepostúpil z rozbehu; časom 7,90 s skončil celkovo na 18. mieste.
Le Tréport
Le Tréport je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Le Trait
Le Trait je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Normandia.
Jekaterinburg
Jekaterinburg (rus. Екатеринбург) je štvrté najväčšie mesto v Rusku po Moskve, Petrohrade a Novosibirsku. Má približne 1,5 milióna obyvateľov (2019). Je administratívnym centrom Sverdlovskej oblasti a celého Uralského federálneho okruhu. Medzi rokmi 1924 a 1991 malo názov Sverdlovsk, po boľševickom vodcovi menom Jakov Sverdlov. Dominantou mesta je jazero Šartaš, ktoré sa nachádza v severovýchodnej časti. Okrem iného je Jekaterinburg aj mestom univerzít a vojenských výskumných objektov.
Le Trait
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jekaterinburg
Kultúra
V Jekaterinburgu pôsobia divadelné spoločnosti ako napríklad Akadémia baletu a opery, Sverdlovské štátne akademické divadlo hudobnej komédie (Sverdlovskaja muzkomedija), komorné divadlo Volchonka a Koľada.
Le Trait
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jekaterinburské metro
80px|left thumb|Stanica Dinamo
Jekaterinburské metro (rus. Екатеринбургский Метрополитен) je podzemná rýchlodráha pod ruským veľkomestom Jekaterinburg, predtým Sverdlovsk.
V súčasnosti ju tvorí jedna červená linka s deviatimi stanicami s dĺžkou 12,7 km. Jej súčasťou je depo (Depo Kalinovskoje), kde je umiestnených 56 vozňov typu 81-71, pôvodom z Mytiščinského závodu. Sú vypravované v štvorvozových súpravách, pričom stanice sú konštruované až na päťvozové. Rozchod koľají je 1 524 mm a v roku 2018 metro prepravilo 47,4 miliónov cestujúcich.
Dejiny
Jekaterinburg sa začal počas priemyselnej revolúcie rýchlo rozvíjať a časom sa stal centrom celej oblasti Uralu. V 60. a 70. rokoch 20. storočia mal milión obyvateľov a začali vznikať prvé plány na výstavbu metra.
Projekt vzniku systému troch liniek s prestupným trojuholníkom bol schválený v roku 1980 a o dva roky neskôr sa začalo stavať. Vzhľadom na rozmanitosť terénu sa rozhodlo о kombinácii plytkého a hlbokého založenia staníc. Prvý úsek s troma stanicami (Prospekt Kosmonavtov, Uralmaš a Mašinostroitelej) bol otvorený ako trinásty systém metra v ZSSR 26. apríla 1991.
Zatiaľ čo Rusko zachvátila po rozpade ZSSR silná ekonomická kríza, ktorá v celej krajina utlmila výstavbu podzemných dráh, v Jekaterinburgu stavba pokračovala vďaka štedrým finančným injekciám prezidenta Borisa Jeľcina, pričom sa často predpokladá, že dôvodom bol Jeľcinov pôvod v tomto meste. V roku 1992 bola preto otvorená ďalšia stanica a o dva roky dve stanice, čím sa dĺžka metra zdvojnásobila. Posledné predĺženie bolo v roku 2002 s otvorením stanice Geologičeskaja.
V súčasnosti (2019) sa pracuje na dokončení prvej časti druhej linky so 4 stanicami.
Prúdový chránič
thumb|2-pólový prúdový chránič s citlivosťou 100 mA pre napätie 230 V a prúd 100 A.
Prúdový chránič je elektrické zariadenie (elektrický prístroj), zabezpečujúce elektrický obvod tak, aby došlo k rýchlemu odpojeniu obvodu v prípade, že dôjde k úniku (aj relatívne malej) časti elektrického prúdu mimo chránený obvod (tzv. chybový alebo poruchový prúd). K takejto situácii môže dôjsť napr. pri priamom dotyku uzemneného ľudského tela so živou časťou obvodu.
Charakteristika
Dvojpólový prúdový chránič porovnáva veľkosť prúdu, tečúceho fázovým vodičom s veľkosťou prúdu, tečúceho neutrálnym vodičom. Pokiaľ sú veľkosti prúdov zhodné (vektorový súčet ich okamžitých hodnôt je nulový), obvod zostáva pripojený. Pri náraste prúdovej asymetrie (rozdielu veľkostí prúdov) nad určitú hodnotu, charakteristickú pre daný chránič (tzv. citlivosť chrániča), dôjde k rýchlemu odpojeniu oboch pólov chráneného obvodu. 4-pólový (3-fázový) prúdový chránič obdobne kontroluje vektorový súčet všetkých štyroch pracovných vodičov.
Na rozdiel od ističa alebo tavnej poistky, ktoré chránia obvod pred nadprúdom (nárast veľkosti prúdu nad určitú menovitú hodnotu), prúdový chránič reaguje výhradne na prúdovú asymetriu v obvode – a to už na hodnotu 100 až 1000-násobne menšiu ako menovitý prúd ističa. Pre ilustráciu: typická citlivosť prúdového chrániča je 30 mA (0,03 A), pričom typický vypínací prúd ističa v domácom rozvode je 1016 A.
Pri priamom dotyku časti ľudského tela so živým kontaktom, resp. živou časťou zariadenia, tečie časť prúdu z obvodu cez ľudské telo do zeme. O túto veľkosť sa zvýši hodnota prúdu, tečúceho cez živý (fázový) pól prúdového chrániča. Veľkosť prúdu, tečúceho cez neživý (neutrálny) pól zostane nezmenená, v dôsledku čoho prúdový chránič obvod odpojí. Prúdový chránič tak predstavuje zásadný prvok ochrany voči úrazu elektrickým prúdom pri živom dotyku.
Citlivosť a reakčná doba prúdových chráničov pre ochranu pred priamym dotykom je navrhnutá tak, aby k odpojeniu obvodu došlo už pri takej veľkosti prúdovej asymetrie (530 mA) a v takom krátkom čase (2540 ms), aby následky priameho dotyku neboli pre človeka nebezpečné.
Využitie
Súčasne platné technické normy vyžadujú použitie prúdových chráničov v novobudovaných rozvodoch. Staršie rozvody sa z dôvodov znižovania rizika úrazu elektrickým prúdom dopĺňajú prúdovými chráničmi. Sú to najmä vetvy rozvodov, ktoré vedú do priestorov so zvýšeným rizikom úrazu elektrickým prúdom (vlhké prostredie, sociálne zariadenia, kúpeľne a pod.).
Využitie prúdových chráničov:
Princíp činnosti
thumb|Princíp činnosti 2-pólového prúdového chrániča.
Sojuz TMA-15M
Sojuz TMA-15M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 23. novembra 2014 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), ku ktorej sa po šiestich hodinách letu úspešne pripojila a dopravila tam troch členov Expedície 42. Sojuz následne zostal u ISS ako záchranná loď až do 11. júna 2015, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Prúdový chránič
Princíp činnosti
Princíp činnosti 2-pólového prúdového chrániča: Napájacie vodiče (L: fázový, N: neutrálny) sú vedené stredom feritového jadra súčtového transformátora (3). V normálnom prevádzkovom režime je vektorový súčet okamžitých hodnôt prúdov nulový a na sekundárnom vinutí (2) transformátora sa neindukuje žiadne napätie. V prípade rozdielnej veľkosti prúdov, tečúcich fázovým a neutrálnym vodičom sa na sekundárnom vinutí transformátora indukuje napätie, úmerné veľkosti rozdielu (prúdovej asymetrie). Toto diferenciálne napätie sa pomocnou elektronikou (1) zosilňuje, porovnáva s nominálnou hodnotou a po jej prekročení elektromagnet (1) rozpojí oba napájacie vodiče.
Súčasťou chrániča je aj testovacie tlačidlo (4), uzatvárajúce obvod s rezistorom, vytvárajúcim umelý poruchový prúd pre overenie funkčnosti chrániča.
Sojuz TMA-15M
Priebeh letu
V Sojuze TMA-15M prileteli na ISS – Rus Anton Škaplerov, Talianka Samantha Cristoforettiová a Američan Terry Virts. Samantha Cristoforettiová sa stala prvou európskou astronautkou na ISS. Noví členovia sa pripojili k ruským kozmonautom Alexandrovi Samokuťajevovi, Jelene Serovovej a americkému astronautovi Barrymu Wilmorovi. Bolo to po druhýkrát, čo sa na Medzinárodnej vesmírnej stanici nachádzali spoločne dve ženy.
Prúdový chránič
Konštrukcia
thumb|Príklad konštrukcie 2-pólového prúdového chrániča.
Sojuz TMA-15M
Priebeh letu
Po havárii nákladnej lode Progress M-27M, ktorá mala na Medzinárodnú vesmírnu stanicu doviezť nové zásoby, sa pristátie Sojuzu TMA-15M oneskorilo približne o mesiac. Nehoda Progressu ovplyvnila harmonogram pilotovaných letov k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) v celom roku 2015.
Prúdový chránič
Konštrukcia
Príklad konštrukcie 2-pólového prúdového chrániča:
Menovité napätie
Menovité napätie (Un [V]) rozvodu, pre ktorý je dimenzovaný prúdový chránič (typicky 230 V pre 2-pólový resp. 400 V pre 4-pólový chránič).
Menovitý prúd
Maximálny trvalý prúd (In [A]), ktorý môže tiecť cez prúdový chránič do záťaže. Predradený istič je vhodné voliť s rovnakým menovitým prúdom. Na chráničoch je obvykle uvedený aj maximálny povolený menovitý prúd predradeného ističa.
Citlivosť
Citlivosť prúdového chrániča je vyjadrená ako menovitý reziduálny prúd alebo menovitý rozdielový prúd (IΔn [mA]). Určuje veľkosť chybového prúdu, pri ktorej musí dôjsť k vypnutiu chrániča.
Chrániče sa (podľa IEC 60755) delia do 3 tried podľa citlivosti:
Vypínacia schopnosť
Vypínacia schopnosť (Icn [kA]) charakterizuje maximálny krátkodobý skratový prúd, ktorý dokáže chránič spoľahlivo rozpojiť.
Sojuz TMA-15M
Priebeh letu
Sojuz TMA-15M sa od Medzinárodnej vesmírnej stanice odpojil 11. júna 2015 o 10:20:05 svetového času (UTC) s veliteľom Antonom Škaplerovom, palubnými inžiniermi Samanthou Cristoforettiovou a Terrym Virtsom na palube. O 13:43:56,7 UTC, v ten istý deň, návratový modul Sojuzu úspešne pristál na padáku v kazašskej stepi, 162 kilometrov juhovýchodne od Džezkazganu. Samantha Cristoforettiová sa po pristátí stala nositeľkou ženského rekordu nepretržitého pobytu na obežnej dráhe.
Ilich Ramírez Sánchez
Ilich Ramírez Sánchez, prezývaný Carlos, alebo Šakal (* 12. október 1949) je známy medzinárodne pôsobiaci ultraľavicový terorista zodpovedný za rad útokov v 70. a 80. rokoch 20. storočia. V súčasnosti si odpykáva doživotný trest vo francúzskej väznici La Santé v Paríži.
Biografia
Narodil sa vo venezuelskom Caracase v rodine bohatého marxistického právnika José Altagraciu Ramireza Navasu, ktorý dal jemu aj jeho bratom krstné mená na počesť Lenina (mladší bratia sa volali Lenin a Vladimir). Pod vplyvom otca už v januári 1964 vstúpil do mládežníckej komunistickej organizácie a leto v r. 1966 strávil v partizánskom tréningovom tábore Matanzas na Kube blízko Havany. V ten istý rok po rozchode rodičov sa s mamou presťahovali do Londýna, kde navštevoval prestížnu London School of Economics. V r. 1968 sa zapísal na Univerzitu Patrica Lumumby v Moskve, odkiaľ ho však v r. 1970 vylúčili.
Krátko na to odišiel do jordánskeho Ammánu, kde sa v palestínskom výcvikovom tábore začala jeho dlhoročná úzka spolupráca s Ľudovým frontom pre oslobodenie Palestíny (PFLP). Tu tiež získal prezývku Carlos. Podľa jeho vlastných slov tu po boku PFLP bojoval proti jordánskej vláde počas tzv. Čierneho septembra v r. 1970.
Neskôr sa vrátil do Londýna, kde sa v r. 1973 začína aktívne zapájať do teroristickej činnosti, keď v mene PFLP uskutoční neúspešný pokus o vraždu vplyvného židovského obchodníka Josepha Sieffa. Prihlásil sa tiež k následnému neúspešnému bombovému útoku na izraelskú banku v Londýne, k bombovým útokom na vydavateľstvá troch proizraelsky píšucich francúzskych novín, k hodeniu granátu do parížskej reštaurácie, pri ktorom zahynuli 2 ľudia a k dvom neúspešným granátometným útokom na lietadlá izraelských aerolínií na letisku Orly z 13. a 17. januára 1975. Dňa 27. júna 1975 po zatknutí a vypočúvaní Libanončana Michela Moukharbala, ktorý bol Carlosovou spojkou s PFLP, sa mu dostala na stopu francúzska polícia. Keď sa ho traja policajti pokúsili zatknúť v jeho parížskom byte, dvoch z nich zastrelil a následne ušiel cez Brusel do Bejrútu. Neskôr ako zradcu zabil aj Moukharbala.
Z Bejrútu začal Carlos organizovať svoju najznámejšiu akciu, prepadnutie budovy OPEC vo Viedni. Dal dokopy tím šiestich ľudí, ktorý sa okrem neho skladal z troch Palestínčanov z PFLP a dvoch západných Nemcov z ultraľavicovej organizácie Revolučné bunky. 20. decembra 1975 vtrhli do budovy OPECu práve počas summitu jej lídrov, zabili pri tom troch členov ochranky a zobrali viac ako 60 rukojemníkov, medzi ktorými bolo aj 11 ministrov príslušných krajín. Carlos požadoval od rakúskej vlády predovšetkým priestor v médiách, v ktorých sa malo každé dve hodiny vysielať jeho komuniké, v ktorom hovoril hlavne o podpore palestínskej veci a potrebe arabskej jednoty. Po splnení tejto požiadavky časť rukojemníkov prepustil a vymohol si lietadlo, ktorým spolu so zvyšnými 42 rukojemníkmi 22. decembra odletel do Alžíru. Tam prepustil 30 rukojemníkov, následne odletel do Tripolisu, odkiaľ sa však zakrátko vrátil späť do Alžíru, kde prepustil aj zvyšných rukojemníkov a kde bol Carlosovej skupine udelený azyl. Predpokladá sa, že výmenou za to, že nezabije žiadneho arabského rukojemníka, dostal Carlos od bližšie neznámych bohatých Saudoarabov zaplatené medzi 20 až 50 miliónov dolárov. Aj kvôli tomu bol neskôr aj napriek úspešnej akcii silno kritizovaný vedením PFLP, pretože pôvodne mal popraviť dvoch rukojemníkov, ktorých považovali za najväčších zradcov arabskej veci, iránskeho a saudskoarabského ministra.
Kyjevská oblasť
Mestá v oblasti
Administratívne členenie: 25 rajónov (okresov)
Ilich Ramírez Sánchez
Biografia
Po akcii vo Viedni sa Carlos hlavne vplyvom západných médií stal predmetom silnej mystifikácie a začalo mu byť pripisované množstvo útokov, s ktorými nemal nič spoločné. Média mu tiež dali ďalšiu prezývku, Šakal. Jemu to však začalo očividne imponovať a svojim chválením o neexistujúcich misiách sám prispel k zahmlievaniu pravdy. Napriek tomu všetkému je však dnes už jasné, že sa nijako nepodieľal na útoku na izraelských športovcov v Mníchove z r. 1972 a pravdepodobne ani na únose letu 139 do Entebbe z r. 1976. Nie sú tiež žiadne dôkazy, že bol niekedy agentom KGB, hoci je zrejmé, že mal na ňu kontakty, tak ako aj na niektoré iné východoeurópske tajné služby.
V r. 1976 bol Carlos zatknutý a krátko zadržiavaný v Juhoslávii. Neskôr sa presunul do jemenského Adenu, kde si založil vlastnú militantnú skupinu, ktorú nazval Organizácia arabského ozbrojeného boja a ktorá bola zložená zo sýrskych, libanonských a nemeckých rebelov. V rokoch 1982-1983 uskutočnil sériu bombových útokov proti francúzskym cieľom ako odpoveď na uväznenie jeho ženy Magdaleny Koppovej v Paríži. Celkovo si tieto útoky vyžiadali 11 mŕtvych a vyše 100 zranených, pri poslednom z nich z 31. decembra 1983 na vlak TGV zahynuli štyria ľudia. Po tom, ako Koppovú prepustili, útoky prestali, no Carlos sa stal pre francúzsku tajnú službu najhľadanejšou osobou a bol nútený obmedziť svoje aktivity. Presunul sa do Východnej Európy, kde ho niektoré štáty síce tolerovali, no inak nepodporovali. Dva roky žil v Budapešti, párkrát pravdepodobne navštívil aj Česko-Slovensko a iné blízke socialistické krajiny. V r. 1985 ho z Maďarska vyhostili a následne ho odmietlo aj viacero iných krajín. Až Sýria mu dovolila ubytovať sa v Damasku pod podmienkou, že sa nijako nebude zapájať do teroristických aktivít. V r. 1991 ho vyhostili aj odtiaľ a po krátkom pobyte v Jordánsku sa nakoniec usadil v sudánskom Chartúme. right|thumb|Väznica La Santé, kde je v súčasnosti Carlos zadržiavaný V r. 1994 bol Carlos objednaný v chartúmskej nemocnici na nenáročnú operáciu kŕčových žíl. V tom čase ešte netušil, že sudánska vláda sa od jeho podpory odvrátila a uskutočnila rad tajných dohôd s francúzskou tajnou službou. Dva dni po operácii Carlos požiadal sudánske úrady o ochranu, pretože sa obával pokusu o atentát. Osobný strážca, ktorý mu bol pridelený, však nasledujúcu noc vtrhol do jeho izby, keď spal, zaistil ho a odviezol z jeho vily. 14. augusta 1994 bol odovzdaný do rúk agentov francúzskej tajnej služby DST a tí ho následne letecky prepravili do Paríža. Tam čelil obvineniu za spomínanú vraždu dvoch policajtov a Michela Moukharbala z roku 1975. Súdny proces sa začal 12. decembra 1997 a skončil 23. decembra toho istého roku, keď bol Carlos uznaný vinným a odsúdený na doživotie. V máji 2007 nariadili nový proces, v ktorom bol súdený za útoky z rokov 1982-1983. Tento proces sa začal v novembri 2011 a bol ukončený 15. decembra 2011 potvrdením druhého doživotného trestu pre Carlosa s možnosťou na podmienečné prepustenie najskôr po 18 rokoch väzenia.
Carlos je konvertovaný moslim, okrem rodnej španielčiny hovorí aj arabsky, rusky, anglicky a francúzsky, z väzenia prispieva do mnohých časopisov. V auguste 2001 sa vo väzení oženil so svojou právničkou Isabelle Coutant-Peyreovou.
Vanvey
Vanvey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Commodus
Marcus Aurelius Commodus Antoninus (pôvodne Lucius Aelius Aurelius Commodus) (* 31. august 161 – † 31. december 192) bol rímsky cisár, ktorý vládol od roku 180 do 192 n.l. Často je považovaný za jedného z najhorších rímskych cisárov a jeho vláda ukončila éru „piatich dobrých cisárov“.
Bol synom Marca Aurelia a podarilo sa mu udržať v zahraničí dostatočnú autoritu k Rímu. Správal sa však výstredne a dával sa zobrazovať ako Herkules a vyhlásil sa za boha ako Caligula, zaviedol teror podobný hrôzovláde Domiciána. Bol posledným cisárom z rodu Antóninovcov.
Život cisára
Commodus sa spolu s otcom zúčastňoval na vojenských ťaženiach v Germánii, ale podľa všetkého tu bol iba k poslušnosti k otcovi, nakoľko ho bavil hýrivý život v Ríme. Spolu s otcom vládol v hodnosti caesara. Po Marcovej smrti si hľadal zámienku pre návrat do Ríma, pred otcovými priateľmi predstieral, že smúti po vlasti, no tí ho odhovorili. Neskôr sa však rozhodol definitívne odísť, dokonca zaplatil porazeným Germánom veľa peňazí, len aby prestali bojovať, čo mnohí videli ako zradu Marca, ktorý vytrvalo bojoval o založenie nových provincií za Dunajom. Skutočne boli Germáni skoro úplne zničení a len málo by chýbalo k ich definitívnej kapitulácii, keby Commodus zotrval v bojoch.
Tak sa teda cisár vrátil do Ríma a postupne si zvykal na zhýralý a nemravný život, ale ešte stále choval aspoň predstieranú úctu k otcovým priateľom. Proti Commodovi sa však konali viaceré sprisahania. Prvé urobila jeho sestra Lucilla, ktorá nezniesla, že sa jej brat oženil a tak prišla o výsady cisárovnej. Najala teda vraha, ktorý mal Commoda pri vstupe do amfiteátra prebodnúť dýkou, no nestihol to a vraha zajali. Cisár po výsluchu dal zabiť sprisahancov aj sestru Lucillu. Zahubil aj mnoho senátorov, ktorí sa mali na incidente podieľať a od vtedy prenasledoval senát. Zlomom v jeho živote však bolo aj nasledujúce sprisahanie vedené prefektom prétoriánov, Perennisom. Tigidius Perennis bol veľmi vplyvný a ctižiadostivý muž a huckal cisára k vraždám. O jeho zámeroch varoval Commoda v amfiteátri istý človek, ktorý čakal za túto informáciu odmenu, no Perennis ho dal upáliť v aréne a ani cisár tomu nedával za pravdu. To sa ale zmenilo, keď sa cisárovi do rúk dostali mince s Perennisovým portrétom. Commodus dal okamžite prefekta popraviť, ale musel sa zbaviť aj jeho synov, ktorí boli v Panónii a vedeli o sprisahaní. Pod zámienkou, že im chce darovať dôležité posty, ich dal zavolať do Ríma, pričom poslal aj Perennisov prsteň, ako znak, že ich volá aj otec. Keď však prišli na územie Itálie, boli popravení.
Po tomto sprisahaní začal byť Commodus nedôverčivý. Odstránil úplne všetkých priateľov svojho otca a múdrych mužov, aby sa už pred nimi nemusel hanbiť za skazený život. Stal sa nedôverčivý a krutý, zhabával majetky a ľudí zabíjal. Oddával sa pijatikám, konkubínam a hýreniu. Nechal sa oslovovať Hercules a vystupoval v aréne ako posledný otrok, čím iba zosmiešňoval seba a funkciu cisára. Gladiátori sa však báli s ním bojovať a tak iba lovil zvery. V tomto bol naozaj veľmi dobrý, v aréne lovil rôzne šelmy, strieľal po nich lukom, alebo hádzal oštepy. Lovil aj pštrosy, pričom každé zviera trafil na prvýkrát. Ďalšie sprisahanie viedol istý vojenský dezertér menom Maternus, ktorý si postupne naberal zločincov, väzňov a zbehov a spoločne napádali mestá, statky a obohacovali sa. Maternus so svojimi ľuďmi sa po skupinách dostali do Itálie a chceli zabiť Commoda. Ale niektorí Maternovi ľudia cisárovi zámer prezradili a tak bolo sprisahanie zneškodnené, Maternus popravený. Proti cisárovi sa postavil aj istý Grék menom Kleandros, pôvodom chudobný obchodník z Frýgie, ale votrel sa do cisárovej priazne a pokúsil sa ho aj zabiť za pomoci prétoriánov. Spravil rozruch v Ríme, pri ktorom vojaci zaútočili na ľudí, no nakoniec Kleandra zabili, keď zistili, že Commodus žije. Commodus bol stále neznesiteľnejší, a potupoval svoju hodnosť stále nedôstojnejším chovaním, dokonca sa chcel presťahovať do gladiátorských kasární. Zaumienil si, že tam jednej noci prespí a na druhý deň pôjde bojovať do arény. Od tohto potupujúceho zámeru ho všetci odhovárali, aj jeho milenka Martia a komorník Eclectus. Commodus ich však nepočúval, naopak nahneval sa na nich a spísal okamžite zoznam ľudí, ktorých v noci zahubí, pričom prví boli na zozname Martia a Eclectus.
Vlajka Islandu
thumb|Vlajka Islandu thumb|Vlajúca vlajka Islandu Vlajka Islandu je modrá s červeným krížom, lemovaným na typickom bielom škandinávskom kríži. Jej pomer je 18:25. Tmavomodrá je tradičná islandská farba, pripomínajúca Atlantický oceán a vrcholky hôr, červená symbolizuje oheň islandských vulkánov a ich horúcu lávu. Biela je symbolom gejzíru, a ľadovca a snehu. Kríž zdôrazňuje vzťah Islandu ku škandinávskym krajinám a jeho červená farba pripomína vlajku Dánska, ktorým bol od 14. storočia ovládaný. V roku 1918 sa krajina stala kráľovstvom v rámci Dánskeho kráľovstva a v roku 1944 republikou.
Commodus
Život cisára
Martia však zoznam videla, lebo sa s ním hral malý chlapec, ktorý býval v paláci. Martia mu zoznam zobrala a zhrozila sa z jeho obsahu. Spoločne s Eclectom potom Commodovi do jeho obľúbeného nápoja dali jed, ale cisár mal iba hnačku, takže sa mu nič nestalo. Sprisahanci nakoniec prehovorili k činu istého silného sluhu, ktorý Commoda zaškrtil. Potom Martia a Eclectus mŕtve telo obalili plachtami a potajomky ho odniesli z paláca. Vládu odovzdali múdremu Pertinaxovi, jedinému Marcovmu priateľovi ktorého Commodus nestihol zabiť.
Vlajka Islandu
Oheň, ľad a voda
Pre obyvateľov Islandu sfarbenie zástavy predstavuje víziu ich krajiny. Tri farby symbolizujú tri prvky prírody, ktoré charakterizujú ostrov:
Prezidentská štandarda
Prezidentská vlajka je klinovito vykrojená a uprostred má štátny znak. Zaviedli ju v roku 1944. Bájne figúry býka, orla, draka a obra na štíte sú podľa legendy strážne duše, ktoré bránia ostrov pred útokom nepriateľov.
Neokatechumenátna cesta
náhľad|Logo Neokatechumenátna cesta, skrátene aj Neokatechumenát alebo Cesta, je prostriedok pre duchovnú formáciu dospelých a mladých veriacich v katolíckej cirkvi. V nadväznosti na Druhý vatikánsky koncil, vznikla v roku 1964 v španielskom Madride, odkiaľ sa rozšírila do celého sveta. Jej iniciátormi boli Kiko Argüello, Carmen Hernándezová a kňaz Mario Pezzi. Prvé neokatechumenátne spoločenstvá na Slovensku začali vznikať v roku 1978.
Vry
Vry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Neokatechumenátna cesta
Neokatechumenát sa inšpiroval katechumenátom, čo bol v ranej katolíckej Cirkvi proces kresťanskej formácie dospelých, ktorí sa pripravovali na krst. Členom Cirkvi, ale aj tým, čo sú od Cirkvi ďaleko, no oslovilo ich svedectvo týchto kresťanských spoločenstiev, ponúka pokrstnú formáciu vnútri Cirkvi. Vďaka početným povolaniam, ktoré členovia v spoločenstvách nachádzajú, vzniklo po svete už viac než 110 misijných diecéznych seminárov „Redemptoris Mater“ (z lat. Matka Vykupiteľa), z ktorých vysvätení kňazi môžu byť poslaní do celého sveta. Vznikajú tiež spoločenstvá rodín na misii nazývanej „Missio ad gentes“, ktoré sú ochotné spolu s kňazom odísť žiť na miesto, kde je kresťanstvo prítomné málo, ak vôbec, a tam ohlasovať evanjelium.
Vry
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Neokatechumenátna cesta
Formovanie Neokatechumenátnej cesty
Začiatkom 60. rokov prišiel Kiko Argüello žiť a ohlasovať evanjelium medzi obyvateľov barakov „Palomeras Altas“ v Madride. Vytvorilo sa okolo neho spoločenstvo zložené prevažne z Rómov a chudobných. Neskôr sa k nemu pripojila aj Carmen Hernándezová a spoločne ohlasovali evanjelium chudobným a marginalizovaným. Postupne sa ich ohlasovanie skonkretizovalo do katechetickej syntézy, ktorá je založená na trojnožke: Božie slovo – liturgia – spoločenstvo. Jej snahou je priviesť ľudí k bratskému spoločenstvu a k zrelej viere.
Vry
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neokatechumenátna cesta
Formovanie Neokatechumenátnej cesty
Táto nová katechetická skúsenosť, zrodená v šľapajach obnovy započatej Druhým vatikánskym koncilom, sa stretla so živým záujmom arcibiskupa J.E. Mons. Casimira Morcilla. On povzbudil iniciátorov cesty, aby ju šírili vo farnostiach, ktoré o to požiadajú. Takto sa nová skúsenosť evanjelizácie postupne rozšírila v madridskej arcidiecéze a v iných španielskych diecézach. V roku 1968 prišli iniciátori Neokatechumenátnej cesty do Ríma. So súhlasom J.E. kardinála Angela Dell’Aqua, ktorý bol v tom čase generálnym vikárom Jeho Svätosti pre mesto Rím a okolie, sa začali prvé katechézy vo farnostiach Našej Pani Najsvätejšej Sviatosti a Svätých kanadských mučeníkov.
V roku 1974, po dvoch rokoch skúmania a posudzovania, Kongregácia pre náuku viery uverejnila vo svojej oficiálnej publikácii krátku správa „Praeclarum exemplar“, v ktorej ocenila prácu neokatechumenátnych spoločenstiev. V nasledujúcich rokoch bolo na žiadosť spomenutej kongregácie spomedzi iných vybrané pomenovanie „Neokatechumenátna cesta“, čiže pokrstný katechumenát.
Podstata a poslanie Neokatechumenátnych spoločenstiev
V súlade so svojím štatútom je Neokatechumenátna cesta „v službe biskupov ako spôsob diecéznej realizácie uvedenia do kresťanského života a permanentnej výchovy vo viere, podľa ustanovení II. vatikánskeho koncilu a Učiteľského úradu Cirkvi“. Neokatechumenátna cesta vzniká v diecézach so súhlasom diecézneho biskupa a pod vedením tímu zodpovedného za Cestu.
Neokatechumenátny proces začína vo farnosti sériou katechéz, ktorá trvá približne 2 mesiace. Jej jadrom je príprava a ohlásenie kerygmy – radostnej zvesti o smrti a zmŕtvychvstaní Ježiša Krista. Na konci série katechéz sa z tých, čo chcú vstúpiť do pokrstného katechumenátu, vytvorí spoločenstvo, ktoré sa spolu stretáva.
Ľadovec
Ľadovec môže byť:
Askold (ruský krížnik)
Askold bol ruský krížnik postavený pre cárske ruské loďstvo nemeckou firmou Deutsche Werft Kiel. Začali ju stavať v roku 1898 v Kruppovej lodenici. Bola vybavená deviatimi kotlami novovyvinutého typu Schulz-Thornycroft.
Na vodu bol spustený 3. marca 1900 a slúžil v ruskej pacifickej flotile počas rusko-japonské vojny a prvej svetovej vojny. Asistovala v Šanghaji po boji v Žltom mori a v roku 1906 sa stala vlajkovou loďou sibírskej flotily krížnikov v Port Arthure. V roku 1915 odplávala do Stredozemného mora a zúčastnila sa operácie Dardanely spolu s britskými spojencami. Po ruskej revolúcii bola obsadená kráľovským námorníctvom a premenovaná na Glory IV. (anglický preklad). Po ruskej občianskej vojne bola v roku 1921 zošrotovaná v Nemecku. Loď bola pomenovaná po legendárnom Varangianovi Askoldovi.
Peter Babnič
Peter Babnič (30. máj 1977, Brezno) je slovenský futbalový reprezentant, v súčasnosti hráč štvrťoligového klubu Baník Ružiná.
Peter Babnič je odchovancom MŠK Brezno, odkiaľ odišiel do banskobystrickej Dukly. Od roku 1997 hrával vo farbách Interu Bratislava. V rokoch 1999/00 a 2000/01 získal s Interom titul. Okrem týchto titulov vyhral Babnič s Interom aj ligový pohár v rokoch 1999/00 a 2000/01.
V roku 2001 odišiel do českej Sparty, s ktorou vyhral českú Gambrinus Ligu v sezóne 2002/03. Po sezóne odišiel do Zlína, ale ani tam nevydržal dlho. Už v jeseni rozdával radosť fanúšikom Sigmy Olomouc, ktorá ho po sezóne predala do Ružomberka. Neskôr odišiel do poľského klubu Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski, kde síce hral len v dvoch zápasoch (proti Dynamu Kyjev 2:1 doma a proti Jagiellonii Białystok 3:1 vonku), no v obidvoch skóroval ako jediný. Po sezóne 2007/08 odišiel do Senca, kde ale odohral len jeden zápas. Potom už nasledovala fúzia klubu s Dunajskou Stredou.
Le Vauclin (kantón)
Le Vauclin je francúzsky kantón v departemente Martinik v regióne Martinik. Nachádza sa v ňom iba obec Le Vauclin.
Peter Babnič
Reprezentoval Slovensko v mládežníckych kategóriach a aj v seniorskej kategórii.
Hagenberg im Mühlkreis
Hagenberg im Mühlkreis je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Freistadt.
Žije tu 2 590 obyvateľov (31. 3. 2009).
Klášterní Skalice
Klášterní Skalice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 136 obyvateľov, z toho 68 mužov a 68 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,9 roka, ženy 39,8 roka).
Krvná skupina
Krvná skupina alebo krvný typ je charakteristika vlastností červených krviniek v krvi jedinca, resp. sacharidov a bielkovín na ich bunkovej membráne. Najdôležitejšie klasifikácie pre opis ľudských krvných skupín sú A,B,0 a Rhesus faktor (Rh faktor). Známych je ale aj približne ďalších 50 systémov krvných typov. Často sú ale menej významné ako AB0 a Rh.
Transfúzia krvi neidentickej krvnej skupiny by viedla k okamžitej imunologickej reakcii – zhlukovaniu a rozpadu krviniek darovanej krvi. Darovaná krv by bola organizmom odmietnutá a výsledný produkt chemickej reakcie by spôsobil akútne zdravotné problémy, ktoré by mohli viesť až k hemolytickej anémii, zlyhaniu obličiek, šoku a smrti.
Krvné typy AB0
thumb|right|Test na krvnú skupinu 0- thumb|right|Test na krvnú skupinu A-
Najvýznamnejšie kritérium pre rozdelenie krvi do skupín je tzv. AB0 systém. Ľudská krv sa rozlišuje podľa prítomnosti antigénov A a B:
Na svete je najčastejší krvný typ 0, ale v niektorých oblastiach (napr. v Švédsku a Nórsku, ale aj na Slovensku) je najbežnejší typ A. Typ AB sa vyskytuje najmenej. Existujú určité regionálne a rasové rozdelenia ľudskej krvi podľa prítomnosti antigénov AB0. Podľa národnej transfúznej služby je podiel krvných skupín na Slovensku nasledovný: 42 % populácie má skupinu A, 38 % skupinu 0, 13 % skupinu B a 7 % populácie má krvnú skupinu AB.
Presný dôvod, prečo si ľudský organizmus vytvára protilátky k antigénu, s ktorým sa nikdy nestretol, nie je vedecky popísaný. Vedci predpokladajú, že určité bakteriálne antigény sú rovnaké u glykoproteínov A aj B a protilátky vytvorené proti týmto baktériám reagujú s krvou cudzieho typu.
Antigény AB0 sa nevyskytujú len na červených krvinkách, ale tiež v iných tkanivách (pečeň, obličky, pľúca). Okrem iného tiež ovplyvňujú krvácanie a zrážanie krvi.
Dedičnosť
Krvné skupiny sa dedia po oboch rodičoch. Typ krvi je určený jediným génom s tromi alelami: i, IA a IB. Gén kóduje enzým glykosyltransferázu, ktorý mení sacharidy antigénov na povrchu červených krviniek. Gén sa nachádza na dlhom ramene deviateho chromozómu (9q34).
Alela IA zodpovedá typu A, IB zodpovedá typu B a i zodpovedá typu 0. IA a IB sú dominantné nad i, takže ľudia s alelami ii majú typ 0, ľudia s alelami IAIA alebo IAi majú typ A a ľudia s alelami IBIB alebo IBi majú typ B. Ľudia s alelami IAIB majú oba fenotypy, pretože A a B sú kodominantné. Preto je pre rodiča s krvným typom AB prakticky nemožné mať dieťa s typom 0 (ale nie je to priamym dôkazom, že dieťa nie je jeho).
Splitska televizija
Splitska televizija (doslova Splitská televízia) je chorvátska televízia, ktorá vysiela zo Splitu, na sieti B.net a MAXtv. Televízia vysiela 24 hodín denne hlavne v Splite, Záhrebe, Zadare, Rijeke a Osijeku. Hlavnú časť vysielania tvoria rôzne zábavné a iné relácie o Splite.
Krvná skupina
Dedičnosť
Evoluční biológovia prijímajú teóriu, že alela IA sa vyvinula ako prvá. Nasledovala alela i, k čomu stačilo odstránenie jediného nukleotidu, čo ostatné nukleotidy posunulo. Ako posledná sa objavila alela IB. Tejto chronológii tiež zodpovedá zastúpenie krvných typov vo svete. Je tiež konzistentná s všeobecne prijímanými presunmi populácie a prevládajúcimi krvnými typmi v rôznych častiach sveta. Napríklad typ B je veľmi častý v ázijských populáciách, ale nie priveľmi častý v európskych.
História objavu
Objav krvných skupín AB0 sa všeobecne pripisuje viedenskému vedcovi Karlovi Landsteinerovi, ktorý v roku 1901 objavil tri krvné skupiny A, B a C (dnešné A, B a 0). Za tento objav dostal v roku 1930 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu. V roku 1921 ale americká lekárska komisia dala prednosť Janskému, ktorý síce krvné skupiny objavil neskôr, ale na rozdiel od Landsteinera všetky 4.
V roku 1907 nezávisle od nich opísal český psychiater Jan Janský štvrtú krvnú skupinu, ktorá obsahuje znaky A i B. Janský používal označenie skupín I, II, III a IV.
Nezávisle od Janského opísal v roku 1910 štyri krvné skupiny Američan William Lorenzo Moss. Použil tiež označenie rímskymi číslicami I – IV, ale v opačnom poradí ako Janský.
V tridsiatych rokoch 20. storočia sa zjednotilo označovanie krvných typov A, B, AB a 0 (podľa označenia Landsteinera). V niektorých jazykoch (o. i. v angličtine, španielčine alebo francúzštine) sa používa zápis AB0 s písmenom 0, v iných (napr. v slovenčine, češtine alebo nemčine) zápis AB0 s nulou. Svetová zdravotnícka organizácia vo svojich anglických materiáloch používa zápis AB0.
Rhesus (Rh) faktor
Druhý významný krvný typ rozlišujúci krv podľa tzv. Rhesus faktora (skrátene Rh faktora) opísal Karl Landsteiner a Alexander Weiner v roku 1940. Rh faktor je pomenovaný podľa makakov Macaca mulatta (anglicky Rhesus Macaque), u ktorých ho Landsteiner a Weiner objavili.
Rh faktor spôsobuje skupina zhruba 40 antigénov, ale najvýznačnejších je päť antigénov uložených na troch génoch:
Najsilnejší je antigén D; keď je antigén D prítomný na povrchu červených krviniek, krv sa označuje Rh+, v opačnom prípade Rh−. Najčastejšie je označenie Rh faktora spojené s typom AB0 a zapisuje sa napr. ako A−. Ľudia s krvou bez antigénu D nemôžu prijímať krv Rh+, pretože by si proti antigénu D vytvorili protilátky a darovanú krv by neprijali – nastala by hemolytická reakcia.
Reakcia na prítomnosť antigénu D je príčinou tzv. hemolytickej choroby novorodencov. Tá sa môže prejaviť v tele matky s krvou Rh−, ktorá už porodila dieťa s Rh+ otcom (a toto dieťa malo Rh+) alebo dostala transfúziu krvi Rh+. V jej tele sú už vytvorené protilátky anti-D, ktoré môžu ohroziť nový plod. V minulosti neriešiteľná situácia (dochádzalo k úmrtiam ďalších detí) sa dnes rieši veľmi jednoducho – injekčným podaním antiglobulínu matke po pôrode. Deti s Rh+ narodené matke s Rh- potom majú po narodení iba menšie komplikácie vo forme novorodeneckej žltačky.
Výskyt Rh faktora v rôznych populáciách
Genetické informácie ovplyvňujúce Rh faktor sa líšia podľa populácie. Nižšie uvedená tabuľka zobrazuje predpokladaný výskyt Rh typov krvi založenú na výskyte príslušných genotypov v populácii.
Z tabuľky vyplýva, že pre ľudí s krvou Rh− je riskantné cestovať do iných častí sveta, kde sú zásoby krvi Rh− malé (obzvlášť vo východnej Ázii). Preto by mali transfúzne stanice v týchto oblastiach podporovať darcov krvi európskeho pôvodu.
Možnosti transfúzie krvi
V slovenskej populácii je najčastejšia krvná skupina A (42 % populácie) potom skupina 0 (38 %), B (13 %) a AB (7 %). Zhruba 85 % slovenskej populácie je Rh pozitívnych. Pri transfúzii červených krviniek je životne dôležité použiť krvnú skupinu, ktorá príjemcu nepoškodí. Nasledujúca tabuľka ukazuje povolené kombinácie krvi darcu a príjemcu.
Ďalšie systémy krvných typov
Okrem vyššie uvedených dvoch najvýznačnejších krvných typov je známych okolo 50 ďalších. Ich antigény sa vyskytujú v krvi spolu s antigénmi AB0 a D – krv je teda presnejšie opísaná napr. ako A Rh− ccee K−.
Ďalšie systémy krvných typov nie sú významné pri transfúziách krvi, ale majú význam pri forenznej analýze, napríklad pri určovaní páchateľov trestných činov.
Les Authieux-sur-le-Port-Saint-Ouen
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1973
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1973 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 17.24. februára 1973 v Moskve a Krasnogorsku, v Sovietskom zväze, za účasti 4 tímov. Sovietsky zväz bol organizátorom svetového šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostil turnaj v roku 1965. Domáci získal svoj ôsmy titul, keď vyhral všetky zápasy v skupine.
Kalapodi
náhľad|Kostol obce Kalapodi Kalapodi je malá obec v regióne Fthiotis v Grécku. V antike sa tu nachádzala Apolónova a Artemidina svätyňa.
Prvé zisťovacie archeologické výskumy uskutočnil už na prelome 19. a 20. stor. V. W. Yorke, a od 70-tych rokov tu prebiehajú systematické výskumy pod patronátom DAI. Najskôr ich viedol R. Felch, v súčasnosti W. D. Niemayer. V staroveku prináležala pod Hyampolis a bola jeho vidieckou svätyňou, neskôr v archaickom období dostala status celoregionálnej svätyne. Slúžila ako regionálne politické centrum, ktoré komunity z okolitých oblastí využívali ako miesto symbolických stretnutí a rituálneho obetovania. Je jednou zo svätýň, kde sa zdá, že kultová aktivita nebola prerušená pri prechode od mykénskeho obdobia cez submykénske až do ranej doby železnej. Kultové aktivity začali na mieste v LH III B2/ LH III C a celá oblasť bola v tomto období husto osídlená, čo dokladá množstvo komorových hrobov v okolí.
Už v ranej dobe železnej slúžila svätyňa ako miesto stretnutí pre regionálne elity. Kultová aktivita sa v týchto raných štádiách sústreďovala na rituálne pitie a jedenie. Máme tu doklady obetovania, konzumácie jedla a širokú škálu obilnín. Vrstvy z protogeometrického obdobia taktiež obsahujú veľké množstvo nádob na uskladnenie surovín (pithoi).
Isambard Kingdom Brunel
Isambard Kingdom Brunel, člen Kráľovskej spoločnosti (* 9. apríl 1806, Portsmouth – † 15. september 1859, Londýn), bol britský konštruktér a podnikateľ. V roku 2002 bol v ankete 100 Greatest Britons zvolený druhým najvýznamnejším Britom v histórii (po Winstonovi Churchillovi). K jeho najznámejším dielam patrí Great Western Railway, rady známych parníkov a množstvo dôležitých mostov.
Hoci Brunelove projekty neboli vždy úspešné, často obsahovali prevratné riešenia dlhodobých konštruktérskych problémov. Počas svojej krátkej kariéry dosiahol množstvo prvenstiev vo svojom odbore – napríklad vybudoval prvý tunel pod riekou využívanou k lodnej doprave a postavil prvú zaoceánsku loď s oceľovou konštrukciou, poháňanou lodnou skrutkou, ktorá bola zároveň svojho času najväčšou loďou postavenou vôbec.
Brunel prežil niekoľko posledných rokov svojho života s podlomeným zdravím – trpel ochorením obličiek. Vo svojich 53 rokoch podľahol mozgovej mŕtvici. Hovorilo sa o ňom, že fajčí 40 cigár denne a spí len štyri hodiny.
Detstvo a mladosť
Syn technika Sira Marca Isambarda Brunela a Sophie, rodenej Kingdom, Isambard Brunel sa narodil v anglickom Portsmouthe 9. apríla 1806. Jeho otec tu pracoval na zariadení pre výrobu kladiek v tunajšej továrni.
Štrnásťročného Isambarda poslali za vzdelaním do Francúzska. Tu navštevoval lýceum Lycée Henri-IV v Paríži a univerzitu v Caen v Normandii. Brunelovo postavenie vzrástlo, keď sa vo veku 20 rokov stal zástupcom hlavného inžiniera na stavbe najúspešnejšieho diela svojho otca – temžského tunela, ktorý podchádzal rieku medzi Rotherhithe a Wapping.