cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linda A. Morabitová
Akademická kariéra
Linda Morabitová promovala na Univerzite v Južnej Kalifornii s titulom BS z astronómie v roku 1974 a postgraduálne pracovala v odbore informatiky na USC. Pred získaním diplomu z astronómie nastúpila do Jet Propulsion Laboratory na dočasné letnú stáž a po získaní titulu v odbore výskumu vonkajších planét v Jet Propulsion Laboratory prijala miesto ako vedúci inžinier (19741981). V marci 1979 objavila anomáliu na mesiaci Io. Z povrchu Jupiterovho mesiaca Io na snímke, ktorú urobila sonda Voyager 1 zistila oblak vulkanického oblaku. Morabitová bola schopná určiť, že pozorovaný bol oblak vyvierajúci z povrchu Io je sopečného pôvodu. Jej objav bol zverejnený 12. marca 1979. O objave sa zmienil Jiří Grygar v druhej časti Česko-slovenského astronomického vedecko-popularizačného seriálu Okná vesmíru dokorán v roku 1981. náhľad|[[Jiří Grygar vysvetľuje objav vulkanickej činnosti na mesiaci Io]] Nastúpila do The Planetary Society ako manažérka vzdelávania a rozvoja programu (19972004), kde viedla vzdelávacie aktivity pre misiu Mars Global Surveyor na Mars, čo viedlo k zapojeniu študentov do misie Mars Exploration Rover s rovermi Spirit a Opportunity na Mars. V roku 2007 sa stala docentkou astronómie na Victor Valley College, kde v súčasnosti vyučuje. Slúžila tiež ako hosťujúci vyšetrovateľ na misii Viking Extended Mission to Mars (1977), kde vykonávala výskum povrchu Marsu, pričom využívala údaje zozbierané dvoma pristávacími a sondami Viking. Pôsobila ako Global Curriculum Developer v Lewis Center for Educational Research (20072009), v ktorom sa podieľala na výučbe študentov na celom svete v používaní rádioteleskopu na astronomický výskum v spolupráci s niekoľkými misiami NASA, vrátane NASA Spitzer Space. Teleskop, misia Juno na Jupiter a misia LCROSS na Mesiac. Viac ako 30 rokov pôsobila ako lektorka astronómov a objavila sa v mnohých vedeckých dokumentoch a bola pravidelným hosťujúcim vedeckým komentátorom v dvoch celoštátne televíznych talk-show vo Vancouveri, v Kanade (19791981).
Mimoakademický život
V roku 2004 si Linda Morabito uvedomila, že bola v detstve obeťou vážneho zneužívania a trpela posttraumatickou stresovou poruchou. Linda Morabitová si na základe svojich skúseností a zotavenia sa zo zneužívania v detstve vytvorila silné kresťanské povedomie. Jej memoáre Paralelné vesmíry: Memoáre z okrajov priestoru a času sú kresťanskou knihou a osobnými a vedeckými memoármi. Kniha dokumentuje niekoľko zážitkov na prahu smrti v rukách jej rodičov a kňaza Williama Franklina Wolseyho z Chrámu hojnejšieho života vo Vancouveri v rokoch 1954 až 1956 ako aj udalosti jej veľkého vedeckého objavu NASA v roku 1979.
Vyznamenanie
Morabitová bola počas svojej kariéry ocenená nasledujúcimi vyznamenaniami:
Sada (Mayotte)
Sada je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Mayotte.
Polohopis
Sada má rozlohu.
Obyvateľstvo
Sada má 8007 obyvateľov (2009).
Full of Regret (film)
Full of Regret je americký krátky neo-noirový film o kanadskom rockovom triu Danko Jones z roku 2010. Bol režírovaný Jasonom a Joshom Diamondovými a vyšiel 12. mája 2010. Film je zároveň aj videoklipom rovnomennej skladby z trilógie hudobných videí albumu Below the Belt. Dej sa nakrúcal v rôznych častiach mesta Los Angeles v Kalifornii.
Dej
Dej začína rozprávaním legendy o skupine rozprávačom Mikeom Wattom za barovým pultom, po ktorom už pokračuje samotný príbeh s retrospektívnymi alebo perspektívnymi prestrihmi filmu. Big Boss (Lemmy Kilmister) sa pomocou Franka snaží dostať trio Danko Jones. Danko bol predtým vypočúvaný detektívom vo vypočúvacej miestnosti. Na trio sú nasadení dvaja nájomní vrahovia – Mouse (Elijah Wood) a Katt (Selma Blairová). Pokúšajú sa im uniknúť, avšak Dan je omráčený Katt. Johna dolapí Mouse a mučí ho v starej ambulancii. Danko sa zjaví v pravej chvíli, vyvolá bitku s Mouseom, pri ktorej zachráni Johna a uteká s ním pred Mouseom do auta. Dej končí epilógom rozprávača v bare, kde sedí zamyslený Danko Jones a Mouseom s brokovnicou a s nočným mestom Los Angeles v pozadí.
Blyskáč jarný
Blyskáč jarný (lat.: Ficaria verna; lat., zastar.: Ranunculus ficaria; ang.: Lesser Celandine; alebo Pilewort; alebo Fig Buttercup) je trváca, mnoholupienková rastlina z čeľade iskerníkovité (lat.: Ranunculaceae). Jeho prirodzený výskyt zahŕňa západnú Áziu a Európu.
Popis
Byľ blyskáča jarného môže byť priama alebo položená, je lysá, vo väčšine prípadov rozvetvená, a jej dĺžkové rozpätie je 520 centimetrov. Listy sú rozostavené striedavo, zriedkavo aj protistojne usporiadané. Čepeľ listu je z vrchnej strany lesklá, zo spodnej strany viac vyblednutá. V neskorších štádiách (kvitnutie a odkvitanie) listy blyskáča jarného sa postupne menia z lesklých na lesklo-mastné (t.j. čím sú staršie, tým má mastnejšie listy). Lesk je podmienený vrstvou buniek naplnených škrobom. Tvar čepele listu je srdcovitý, s jemne vrúbkovaným okrajom. Kvety sa nachádzajú na vrchole byle, kde sa rozoznávajú 4 časti (kalich, koruna, tyčinky a piestiky), s dvojobalovými kruhmi (zelený kalich a farebná koruna). Kalich je umiestnený pod farebným obalom a pozostáva z troch (zriedkavo z piatich) lístkov, ktoré chránia mladý puk. Koruna je zložená z 812 zlatožltých lupienkov. Pestované záhradné kultivary môžu mať aj žltobiele, či oranžové kvety. Na spodku lupienkov ma každý korunný lupienok malú jamku prikrytú šupinkoumedník, ktorý poskytuje sladkú šťavu. Preto je blyskáč kľúčovou a životne dôležitou rastlinou ako jeden z mála raných poskytovateľov sladkej šťavy pre včely. Tyčiniek je mnoho. Každá sa skladá z tenkej nitky a dvojpuzdrového prašníku, ktorý je naplnený peľom. Piestikov je takisto vyšší počet, Nachádzajú sa uprostred kvetu a tvoria guľovitú hlavičku. Na noc a počas dažďa sa mladé kvety zatvárajú, aby sa ich útle ústrojenstvo chránilo (=nyktinastia, nastický pohyb). Počet chromozómov je 2n=32, prípadne 2n=24, 2n=16.
Rozmnožovanie
Množí sa niekoľkými spôsobmi:
Rozmnožovanie plodmi nie je časté, pretože nažky tvorí zriedkavo. Častejšie sa rozmnožuje púčikmi.
Taxonómia
Štyri druhy blyskáča jarného:
Liečivé účinky
Ako už jedna z anglických verzií názvu naznačuje (Pilewort; pričom piles = hemoroidy), bylina sa tradične využívala pri liečbe hemoroidov vo forme extraktu aplikovanom topicky, prípadne ako masť. Pred kvitnutím, skoro na jar, sa môže konzumovať v surovom stave ako silný doplnok vitamínu C, ktorý blyskáč jarný obsahuje. náhľad|Hľuzovitý koreň blyskáča jarného Okrem toho sa môže používať aj proti infekciám v ústnej dutine (hlavne afty); externe pri perineálnom poškodení alebo ako protizápalová, hojivá bylina; ako antibiotikum, spazmolytikum, analgetikum, či proti krvácaniu.
Toxicita a chemické zloženie
Blyskáč jarný je síce bylina, no keď sa začínajú objavovať prvé kvety, vtedy sa bylina mení na jedovatú rastlinu. Pri kvitnutí prenikne listami a byľou jedovatá šťava, ktorá funguje ako obranný mechanizmus pred bylinožravcami, obzvlášť pred ulitníkmi, ale aj dobytkom. Pre živočíchy je jeho jed vysoko nebezpečný, až fatálny. Preto sa rozkvitnutý blyskáč jarný nachádza v nedotknutom stave. Ľudský organizmus zdolať nedokáže, ale takisto môže privodiť dočasné zdravotné ťažkosti. Predovšetkým ide o nevoľnosti, kŕče, závraty, paralýzu a raritne aj akútnu hepatitídu. V prípade otravy je potrebné vyvolať vracanie a podať aktívne uhlie. Pri kontakte s kožou môže rastlinná šťava, alebo priložené listy, spôsobiť zápaly a neskôr pľuzgiere.
Ako typická iskerníkovitá rastlina, aj blyskáč jarný obsahuje protoanemonín, ktorý vzniká (spolu s glukózou) enzymatickou degradáciou/štiepením ranunkulínu. Jedovatých látok sa dá zbaviť jednoduchým sušením, či tepelnou úpravou, preto sa aj do dnešnej doby predáva v lekárňach, obzvlášť v Rusku, ako sušená bylina. Po tepelnej úprave sa toxín premení na anemonín, ktorý nie je toxický - práve naopak, ide o spazmolytikum a analgetikum. Vňať obsahuje anemonol, saponíny a alkaloidy (chelidonín a chelerytrín).
Zber a lokalita
Z tejto konkrétnej rastliny sa zbiera predovšetkým vňať (lat.: Herba ficariae). Tá sa zbiera pred kvitnutím od marca do mája v zosychacom pomere 6:1. Okrem vňati sa zbiera aj jej koreň (lat.: Radix ficariae). Koreň sa zbiera v septembri a používa sa čerstvý. Blyskáč jarný obľubuje vlhkosť, preto sa vyskytuje hlavne vo vlhkom prostredí, v tienistých húštinách, v krovinách, hájoch, pri močiaroch, na vlhkých aluviálnych pôdach, atď. Rastie prevažne v nížinách, v horách je raritou.
Potrebné je dávať pozor na správnu identifikáciu rastliny, pretože jej kvet sa podobá na kvet záružlia močiarneho (lat.: Caltha palustris). Ako rozpoznávací znak môže slúžiť počet a tvar kvetných lupienkov. Blyskáč jarný ich má 812, sú štíhlejšie a dlhšie, zatiaľ čo záružlie močiarne má zvyčajne 5 lupienkov, sú širšie a kratšie.
Infestácia
náhľad|Uromyces ficariae na liste blyskáča jarného Napadnúť rastlinu môže pleseň peronospóra (lat.: peronospora ficariae), ktorá napáda spodnú časť listov, pričom listy sa stočia a sčernajú. Peronospóra má stromčekovito rozvetvené konidionoše, ale konídie klíčia priamo v podhubí. Napadnúť ju môže aj ďalšia pleseň, hrdzovec blyskáčový (lat.: uromyces ficaria), prípadne ďalšie plesne, ako napr. uromyces poae, uromyces dactylidis, uromyces rumicis a iné, ktoré tvoria aecia na spodnej strane listov.
Invazivita
V Severnej Amerike a v severoamerických záhradách nie je veľmi populárnou rastlinou, pretože sa správa ako invázny druh, a je náročné sa ho zbaviť. Blyskáč jarný má na svedomí kynoženie tamojších pôvodných druhov rastlín. Proces jeho odstránenia vyžaduje kompletné vykopanie rastliny aj s koreňom a odstránenie všetkých jej pozostatkov, ktoré sa usadili hlboko v zemi.náhľad|Uromyces dactylidis na liste blyskáča jarného
Rishi
Rishi je indicko-sanskritské meno s viac ako jedným koreňom. V indičtine a sanskritskom jazyku znamená „jasnovidec“ alebo „šalvia“. Jeho známymi nositeľmi sú:
Rishi môže byť aj:
Les Abrets
Les Abrets je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nescafé Dolce Gusto
Nescafé Dolce Gusto sú kávové kapsuly systém od firmy Nestlé. Kávovary vyrábajú výrobcovia hardvéru Arno from Næveru, Krups a De'Longhi.
Prvá séria kávovarov
Prvá séria roku 2006 pozostávala z modelov KP2000 (čierny / strieborný), KP2006 (čierny / strieborný / červený) a KP2002 (čierny / strieborný / biely), všetky pracujú v štandardnom tlaku 14 barov. Samotné zariadenie sa skladá z nádrže na vodu, vnútorného vodného čerpadla a elektrického ohrievača. Dávkovač je v hornej časti, kde páka spúšťa dosku s jednou ihlou na držiaku kapsuly.
Stroje debutovali proprietárny kapsulový systém s názvom smart capsule, s 8 g každý, a mohol pripraviť teplé alebo studené nápoje - kúrenie sa vykonáva interne, ale pre studené nápoje musí byť voda. ručne chladené v nádrži na vodu s ľadom.
Druhá séria kávovarov
Koncom roku 2008 uviedla spoločnosť Nestlè na trh novú sériu KP21xx / Melody2 s novými farbami a ďalšími vylepšeniami:
Tretia séria kávovarov
Od septembra 2010 je tu nová séria Creativa Melody2, ktorá má LCD displej. To umožňuje naprogramovanie a prispôsobenie stroja, napríklad jeho automatické zapnutie v danom čase a varenie kapsuly už v držiaku. Okrem toho môže byť výtok prispôsobený, aby sa získala rovnaká chuť bez ohľadu na použitý pohár. Existujú vopred naprogramované nastavenia pre rôzne druhy kapsúl, ktoré je možné ďalej prispôsobiť.
Circolo, Piccolo a Fontana
V polovici roku 2009 Nestlé pridalo sériu Circolo. Tento stroj, ako už názov napovedá, športovo zaoblený dizajn, s rovnakými technickými špecifikáciami zariadení Melody2, ale s LED svetlom v nádrži na vodu.
V septembri 2010 boli predchádzajúce dve série doplnené o tri ďalšie. Okrem kreativy spomenutej vyššie existuje Piccolo (KP10xx), ktorá je určená pre zákazníkov s obmedzeným priestorom, pretože je menšia, s nádržou na vodu s objemom 600 ml. Okrem toho je technicky identický so strojmi Melody2.
Podobne, Fontana (KP30xx) má rovnaké základy, ale s dizajnom pripomínajúcim vodovodný kohútik (taliansky Fontana ').
Podobné systémy
Na rozdiel od systému Nespresso, ktorý vyrába aj spoločnosť Nestlé a Krups je jedným z najväčších dodávateľov hardvéru, kapsuly Dolce Gusto sú voľne dostupné v obchodoch - s Nespressom si ich môžete kúpiť iba online alebo v špeciálnom nespresso obchodov (avšak neoficiálne kapsuly kompatibilné s Nespresso sú k dispozícii u mnohých maloobchodníkov na ulici).
Kapsule
Každé balenie obsahuje 16 kapsúl. Tieto sú dostatočné pre 8 alebo 16 šálok, v závislosti od typu nápoja. Takmer vo všetkých nápojoch s mliekom sú potrebné dve kapsuly: jedna kapsula s mliečnym práškom a druhá s inou zložkou (či už ide o kávu, čaj alebo čokoládu). Množstvo času prípravy pre každú z nich sa líši.
Vo vnútri každého balenia je vytlačené kódové číslo, tzv. Tie môžu byť uplatnené v online obchode Dolce Gusto (tzn. Balenie kávových kapsúl je k dispozícii za 220 bodov). K dispozícii sú aj zariadenia na prípravu kávy a čaju.
Odrody
Rozmanitosť chutí sa líši podľa teritória. Nasledujúci zoznam poskytuje informácie o dostupných odrodách, ktoré sú v súčasnosti k dispozícii na zozname podľa územia:
Vysvetlivky: AE = UAE, AR = Argentína, AT = Rakúsko, AU = Austrália, BE = Belgicko, BG = Bulharsko, BR = Brazília, CA = Kanada, CH = Švajčiarsko, CL = Čile, CN = Čína, CO = Kolumbia, CR = Kostarika, CZ = Česko, DE = Nemecko, DK = Dánsko, DO = Dominikánska republika, ES = Ekvádor, EE = Estónsko, ES = Španielsko, FI = Fínsko, FR = Francúzsko, GR = Grécko, GT = Guatemala, HK = Hong Kong, HN = Honduras, HR = Chorvátsko, HU = Maďarsko, ID = Indonézia, IE = Írsko, IL = Izrael, IT = Taliansko, JO = Jordánsko, JP = Japonsko, KR = Južná Kórea, KW = Kuvajt, KZ = Kazachstan, LB = Libanon, LT = Litva, LV = Lotyšsko, MA = Maroko, MT = Malta, MX = Mexiko, MY = Malajzia, NI = Nikaragua, NL = Holandsko, NO = Nórsko, NZ = Nový Zéland, PA = Panama, PE = Peru, PH = Filipíny, PK = Pakistan, PL = Poľsko, PT = Portugalsko, PY = Paraguaj, QA = Katar, RO = Rumunsko, RS = Srbsko, RU = Rusko, SA = Saudská Arábia, SE = Švédsko, SG = Singapur, SI = Slovinsko, SK = Slovensko, TH = Thajsko, TR = Turecko, TW = Taiwan, UA = Ukrajina, UK = Spojené kráľovstvo, USA = Spojené štáty, UY = Uruguaj, VE = Venezuela, VN = Vietnam, ZA = Južná Afrika)
Villes
Villes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Villes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Villes má 367 obyvateľov (2009).
Gavit
náhľad|Gavit v [[Monastier Sanahin|Monastieri Sanahin, Arménsko]] Gavit (, ժամատունžamatown,, жaмaтунžamatun) je chrámová predsieň alebo miesto s valenou klenbou oproti vchodu do chrámu, kde sa zhromažďovali mnísi a zároveň slúžil k pohrebeným účelom. Jedná sa o typický prvok arménskej kláštornej architektúry, ktorý sa rozvinul z nartexu. Tieto stavby, ktoré sú väčšinou zo stredoveku, sa najčastejšie nachádzajú pred arménskymi chrámami, najmä v kláštorných komplexoch. V 11. storočí získal gavit podobu štvorhranného priestoru s centrálnym pôdorysom. Interiér je rozdelený na deväť polí štyrmi stĺpmi. Nad gavitom sa nachádzala kupola bez tambura so stredovým otvorom (okulus) a lucernou na vrchu. Vonkajšie steny sú zvyčajne masívne a obsahujú niekoľko malých okien.
Funkcia
Funkcia a význam gavitu nie je celkom objasnená. Gavit formálne odkazuje na starý arménsky dom typu glkhatun, ktorý bol postavený v 5. storočí pred Kristom. Prvé prototypy sa objavil v kresťanskej architektúre štvorloďových chrámov a v moslimskej architektúre štvorstĺpových mešít za vlády Abbásovcov. Podľa inej teórie gavit nepriamo súvisí s átriom ranokresťanských chrámov. Gavit je chrámová predsieň alebo miesto s valenou klenbou oproti vchodu do chrámu, kde sa zhromažďovali mnísi a zároveň slúžil k pohrebným účelom. Často sa tam nachádzali hrobky kniežacích rodín, pretože podľa arménskeho cirkevného zákona nesmeli byť pochovaní v samotnom chráme. Konali sa tam aj vyhlásenia predpisov a zákonov. Početné výklenky v stenách naznačujú, že tu boli umiestnené knihy. V mnohých prípadoch išlo asi o učebňu alebo knižnicu. Gavit mal od istej miery podobnú úlohu ako westwerk v predrománskej a románskej architektúre v Európe. Obvykle bol postavený samostatne v kláštornom komplexe. Architektonickou paralelou sú pravdepodobne monastiere na území dnešného Grécka, ktoré boli postavené v rovnakom období a často mali štvorstĺpovú kompozíciu.
Historický vývoj
Po skončení vlády Abbásovcov a čiastočnou nezávislosťou arménskych kniežatstiev od 9. storočia až do polovice 11. storočia začala arménska architektúra opäť prekvitať. Po ukončení seldžuckých nájazdov dobyl gruzínsky kráľ Dávid IV. Budovateľ začiatkom 12. storočia severné Arménsko. Krajina získala podiel na ekonomickej prosperite Gruzínska. Až do 14. storočia hral monastier dôležitú úlohu pri rozvoji architektúry. Najstaršie známe gavity sa objavujú v 10. a 11. storočí na juhu Arménska v oblasti Sjunik. Boli to jednoduché klenuté obdĺžnikové predsiene pred západným portálom chrámu monastiera, ako napríklad Vaanavank a Gndevank. Prvý štvorstĺpový gavit bol postavený v kláštore Oromos okolo roku 1038. Gavit sa formoval v priebehu 12. a 13. storočia. Stal sa tradičným prvkom arménskej kláštornej architektúry. V niektorých prípadoch presahoval šírku ale nie výšku chrámu. Interiér bol rozdelený na deväť polí štyrmi stĺpmi. Menej časté sú trojloďové gavity so šiestimi stĺpmi.
Stropy sa vyznačovali rôznorodosťou riešení a bohatosťou dekóru. Stredné pole je zvyčajne zaklenuté do ihlanovitého alebo oktogonálného tvaru či inak vyvýšené kupolou bez tambura. Uprostred sa nachádza svetelný otvor (okulus) s lucernou na vrchu. V mnohých prípadoch sa jedná o polygonálny alebo kruhový svetelný otvor. Tento svetelný otvor (okulus) v strope odkazuje na starý arménsky dom typu glkhatun, ktorý bol postavený v 5. storočí pred Kristom. V niektorých prípadoch okulus a lucerna plnila funkciu zvonice. Stropy bočných polí sú podobne zaklenuté ako stredové pole, ale s tým rozdielom že neobsahujú žiaden svetlík. Steny gavitu boli zdobené reliéfmi arménskeho kríža alebo prípadne motívom oslavy Boha a Cirkvi.
Na začiatku 13. storočia sa rozšírila tzv. stalaktitová klenba so stupňovito presahujúcimi sochárskymi prvkami na strope stredného poľa. Niektoré časti stropov boli natreté bielou a červenou farbou. Exteriér gavitu bol oproti interiéru veľmi jednoducho členený. Vonkajšie steny sú zvyčajne masívne a obsahujú niekoľko malých okien. Portál gavitu bol zvyčajne bohato zdobený sochárskou výzdobou. Ďalšou viditeľnou inováciou vývoja gavitu v 14. a 15. storočí bola sieň bez stĺpov a zaklenutý priestor s pretínajúcimi sa rebrami oblúkov. Na konci 15. storočia sa postupne výstavba gavitu zastavila.
Sassari
Sassari je talianske mesto na severe Sardínie, hlavné mesto rovnomennej provincie.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Konštantín II. (ochridský arcibiskup)
Svätý '''Konštantín II. Kabasilas, vlastným menom Kónstantinos Kabasilas''' (, iné prepisy pozri pod Kónstantinos Kabasilas; * neskoré 12. storočie?† po 1262) bol významný byzantský pravoslávny biskup. Postupne biskup strumický (tiberiupolský), metropolia dyrrhachijský (dračský) a arcibiskup ochridský. Istý Kónstantinos sa spomína aj ako biskup grebenonský. Jeho bratom bol Ióannes Kabasilas, minister na dvore epirského despotu Michala II. Komnéna. Jeho pamiatku si Pravoslávna cirkev pripomína 18. októbra.
Sassari
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Konštantín II. (ochridský arcibiskup)
Nicejský cisár Teodor II. Laskaris Konštantína pre postavenie jeho brata upodozrieval z podpory Epiru, v dôsledku čoho Konštantína uväznil. Z väzenia bol prepustený až v roku 1259 cisárom Michalom VIII. Palaiologom. Po návrate do Ochridu správy o ňom miznú. Posledným svedectvom o ňom bol nápis na ikone z roku 1262. Bol adresátom niekoľkých listov s kánonickoprávnou tematikou a zrejme autorom niekoľkých hymnografických spisov. Súdiac podľa fresiek z Chrámu Maky Božej v Ochride (12941295) bol už krátko po jeho smrti uctievaný ako svätý.
Pečniansky les
náhľad|Poloha
Pečniansky les je miestna časť v bratislavskej Petržalke, rozdelená na lokality Pečniansky les 1, Pečniansky les 2 a Pečniansky les 3.
Prevažnú väčšinu územia miestnej časti tvorí chránený areál Pečniansky les.
Sada
Sada môže byť:
Les Avenières
Les Avenières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Loby
Loby (staršie resp. po anglicky lobby) môže byť:
Les Adrets
Les Adrets je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pôvabnica voňavá
Pôvabnica voňavá (Lepista irina) je jedlá huba z čeľade čírovkovitých (Tricholomataceae).
Opis
Pôvabnica voňavá sa výzorom a veľkosťou plodníc podobá pôvabnici dvojfarebnej. Na prvý pohľad sa však odlišuje najmä veľkosťou, farbou a dĺžkou hlúbika. Klobúk je 5 – 12 cm široký, za mladi zvoncovito klenutý, na okraji podvinutý, špinavobelavý, izabelový alebo plavohnedý. Lupene sú husté, úzke, najprv belavé, potom plavé, pri hlúbiku zaoblené. Hlúbik je dlhý 70 – 120 mm a hrubý 10 – 28 mm, valcovitý, na báze často zhrubnutý, na vrchole biely alebo krémový, inde okrovohnedastý. Dužina je biela, sladkastá, príjemne voňajúca fialkovým koreňom. Výtrusy sú elipsovité, hladké, bezfarebné, veľké 5,9 × 3–3,5 μm. Výtrusný prach je bledoružovkastý.
Výskyt
Rastie od septembra do novembra na trávnatej alebo aj holej pôde (často v skupinách, čarovných kruhoch) na lúkach, v svetlých listnatých a ihličnatých lesoch a na ich okrajoch.
Možnosť zámeny
Podobná je jej jedlá pôvabnica dvojfarebná (Lepista personata), ktorá tiež raste na lúkach, v ovocných sadoch a niekedy aj v riedkych listnatých lesoch.
Villereversure
Villereversure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Villereversure má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Villereversure má 1198 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ján Valent
PaedDr. ThDr. Ján Valent Ph.D. (* 28. máj 1941, Selenča, Srbsko† 10. október 2008, Selenča) bol evanjelický farár, senior a biskup Slovenskej evanjelickej augsburského vyznania cirkvi v Srbsku.
Život
Narodil sa v roku 1941 v Selenči, v rodine roľníka Jána a Anny roď. Molnárovej. Základnú školu zakončil v rodnej Selenči a v roku 1960 maturoval na Gymnáziu v Báčskom Petrovci. Teologické štúdium začal vo Viedni a pokračoval na teologickej fakulte Univerzity v Erlangene, ktorú skončil 13. februára 1966.
Do stavu manželského vstúpil s Katarínou rod. Pavlíniovou 25. februára 1966. Ich manželstvo zostalo bezdetné.
Najprv pôsobil ako kaplán v Báčskom Petrovci. Biskupom Jurajom Struhárikom bol dňa 1. mája 1966 v Boľovciach ordinovaný za farára. Najprv pôsobil ako farár administrátor a neskôr bol inštalovaný aj za riadneho zborového farára.
V roku 1973 sa stal seniorom pre Sriemsky seniorát Slovenskej evanjelickej a.v. cirkvi v Juhoslávii. Začiatkom roku 1984 prešiel za zborového farára do Kysáča.
V roku 1991 sa stal predsedom Kňazskej konferencie SEAVC.
V roku 1996 na Synode v Starej Pazove bol zvolený za biskupa SEAVC. Do úradu biskupa bol inštalovaný Doc.ThDr. Júliusom Filom v Kysáči 31. októbra 1996. Biskupský úrad zastával do roku 2002 a potom bol farárom administrátorom v Lugu.
Po odchode do dôchodku sa vrátil do rodnej Selenči. Venoval sa teológii a pedagogike. Získal niekoľko doktorátov.
Prispieval do cirkevných časopisov a Ročenky, inicioval vydávanie časopisu Úsvit v Kysáči, knižne vydal zbierku rozprávok Obrázky zo života (1978), zbierky religióznych básní Spev mojej duše (1979), Pod krížom Kristovým (1991), Rozhovory s Bohom (1995), Každý deň s Pánom (1999), zbierku náboženských úvah Tvoje slovo je sviecou mojim nohám (1996) a monografiu Príchod Slovákov na Dolnú zem (2007). Jeho zhudobnená báseň „Pánu Bohu ja smiem veriť“ sa nachádza zaradená ako číslo 70 vo funebráli Evanjelickej cirkvi a.v. na Slovensku.
Ján Valent zomrel 10. októbra 2008 v Selenči. Pochovaný je v Selenči.
Juta (surovina)
náhľad|Tkanina z juty. Juta je surovina získaná z vláken jutovníka, rastliny ktorá rastie v tropických oblastiach. Používa sa na výrobu hrubých tkanín, nazývaných jutovina.
Výroba
Jutovník (Chorchorus) patrí k rodine lipovitých (Tiliaceae). Z priemyselného hľadisku sú významné predovšetkým 2 jeho druhy Corchorus olitorius (známy pod obchodným názvom Tossa) a Corchorus capularis (biela juta). Okrem týchto dvoch druhov sú známe aj Mesta, Bimli a iné. Za nepravú jutu je niekedy považovaná čínska juta (Abutilon theophrasti), jávska juta, gambo alebo bombajské konope a ďalšie rastliny rôznych druhov. Popri bavlníkoch, ľane a konope patrí jutovník medzi najdôležitejšie prirodzene vláknité rastliny. Priemyselne zaujímavé sú predovšetkým stonky jutovníkov.
Juta, podobne ako ľan, sa spracováva máčaním v studenej vode, približne 10 až 20 dní, pričom nasleduje pranie a sušenie. Vlákna majú vysoký obsah lignínu (cca 12 %), sú krehké, strácajú pevnosť v ťahu pri vystavení svetlu, majú malú odolnosť voči vlhkosti a kyselinám. Juta je navyše veľmi hygroskopické prírodné vlákno.
90 % svetovej produkcie juty je dopestovanej v Indii.
Kvalita a skladovanie
Kvalitnejšia juta by mala mať ľahkú žltkastú až červenkastú a lesklú farbu. Nižšie hodnotené stupne majú hnedastú až zelenkavú farbu. Strata lesku (matnutie) a hnedej na zelené vlákna sú indikátorom nesprávneho máčania vo vode (kalné vody) alebo pôsobením kyseliny. Zatuchnutý zápach juty je príznakom plesne a hniloby. Vzhľadom na vysokú citlivosť na vlhkosť a skutočnosť, že výrobky z juty sú prevážané na lode člnmi, mala by byť vykonaná skúška na prítomnosť dusičnanu strieborného, keďže môže dôjsť k poškodeniu morskou vodou.
Je veľmi náročné uviesť maximálny čas skladovania, pretože juta je veľmi citlivá na poškodenie vlhkosťou.
Použitie
Juta sa používa predovšetkým na výrobu obalových materiálov (vrecia, tašky, podložky apod), bytového textilu, behúňov, kobercov a izolácie káblov.
Vzhľadom na nižšiu pružnosť vlákna sú jutové vrecia dôležitým faktorom v námornej doprave. Používajú sa predovšetkým na prepravu poľnohospodárskych výrobkov, ako je káva, kakao, obilniny a koreniny.
Les Côtes-d’Arey
Les Côtes-d’Arey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iskărská roklina
náhľad|Pohľad do Iskărskej rokliny Iskărská roklina je roklina/kaňon na rieke Iskăr v západnom Bulharsku.
Prírodné podmienky
Roklina sa nachádza v západnej Starej planine v Sofijskej a Vračianskej oblasti. Pretína pohorie a spája Sofijskú kotlinu na juhu s Dunajskou rovinou na severe. Svojou dĺžkou 84 kilometrov a strmými skalnými úbočiami po stranách je najimpozantnejšou a najdlhšou bulharskou riečnou roklinou. Priemerná nadmorská výška rokliny je
Šahrvaráz
Šahrvaráz (* 6. storočie† 9. jún 630, Ktésifón) bol perzský vojvodca a dvoran, ktorému sa na krátku dobu, od apríla do júna 630, podarilo zmocniť perzského trónu. Meno Šahrvaráz je čestným titulom s významom „Ríšske prasa“ (prasa bolo pre starovekých Peržanov posvätným zvieraťom), vlastné kráľovo meno zrejme znelo Razmjózán.
Pôvod
Šahrvaráz pochádzal z rodu Mahránovcov, jedného zo siedmych partských klanov, bol synom istého Ardašíra. Najprv pôsobil v sásánskej armáde, kde zastával vysoké posty. Oženil sa so sestrou Husrava II. Mirhran s ktorou mal syna Šápúr-i Šahrvaráza. Okrem toho mal ešte ďalšieho syna Niketasa Perzského.
Vojenská dráha
Šahrvarázova kariéra je pevne spätá s dobyvačnými ťaženiami kráľa Husrava II. proti Byzantskej ríši. Jednotky pod jeho velením obsadili v roku 613 Damask a o rok neskôr aj Jeruzalem, kde dal Šahrvaráz pobiť množstvo kresťanov a vypáliť početné kostoly, medzi nimi aj baziliku sv. Hrobu. Práve za tvrdý a nekompromisný postup voči súperovi udelil kráľ Šahrvarázovi priezvisko, pod ktorým vstúpil do dejín.
V nasledujúcich rokoch prebiehali vojnové operácie väčšinou so striedavým šťastím, obe väčšie bitky (v roku 623 v Kapadócii a roku 625 v Salbane) však Šáhrvaráz prehral. Nepodarilo sa mu ani dobytie Konštantínopolu, obliehaného v roku 626 spojeneckými Avarmi, lebo Byzantínci zabránili súčinnosti perzského a avarského velenia. Po zvyšok vojny sa potom Šahrvaráz držal skôr bokom a jeho pádu zabránilo len zvrhnutie a zavraždenie Husrava II. vo februári 628.
Vláda
Voči novej vláde Kaváda a potom Ardašíra III. vystupoval Šahrvaráz dvojznačne - na jednej strane ich musel oficiálne akceptovať, na strane druhej prejavoval snahu viesť samostatnú politiku, hoci k tomu nemal oprávnenie. V júli 629 sa v Malej Ázii osobne stretol s byzantským cisárom Heracleom, dohodol s ním podmienky mieru medzi Byzanciou a Perziou (Peržania napriek prímeriu stále okupovali značnú časť byzantského územia) a dostal od neho zrejme prísľub, že prípadné zosadenie kráľa Ardašíra III. bude Konštantínopol rešpektovať alebo sa aspoň voči nemu bude správať neutrálne.
Čoskoro potom vyzval Šahrvaráz ktésifóntsku vládu, aby mu vydala ministra Meh-Ádhar-Gušnaspa, a keď bol odmietnutý, zahájil občiansku vojnu. Mala rýchly priebeh a skončila obsadením hlavného mesta Ktésifóntu a zavraždením Ardašíra III. v noci z 27. na 28. apríla 630. Šahrvaráz sa dal vyhlásiť za nového panovníka, už tretieho v priebehu dvoch rokov, hoci sám nepochádzal z kráľovského rodu a jeho krok nutne pôsobil ako uzurpácia.
Medzi členmi a stúpencami dynastie Sásánovcov, ktorej autorita bola daná štyrmi storočiami vlády v Perzii, vyvolal prevrat veľké pozdvihnutie. Šahrvarázova základňa bola veľmi vratká a navyše ho sužovala aj ťažká úplavica. Rozhodol sa, že upevní svoju moc v južných provinciách ríše, kde mali Sásánovci tradične oporu, pri prípravách na ťaženie bol však v júni zavraždený. Sprisahanci po čine prehlásili kráľovnou Sásánovcov princeznú Bórán, prvú ženu na perzskom tróne, na východe prijal kráľovskú korunu synovec Husrava II. Husrav III.
Pescara
Pescara je talianske mesto v oblasti Abruzzy, hlavné mesto rovnomennej provincie. Leží pri Jadranskom mori a sídli v ňom univerzita.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Temnata dupka (Milanovo)
Temnata dupka (, doslova Tmavá diera) je jaskyňa v západnom Bulharsku v pohorí Stará planina.
Opis
Vstup do jaskyne Temnata dupka sa nachádza severozápadne od dediny Gara Lakatnik v Iskărskej rokline v stene Lakatnických skál na ľavom brehu rieky Iskăr približne 27 metrov nad jej hladinou. Je vápencového pôvodu. Dĺžka chodieb dosahuje až 5600 metrov.
Ochranný štatút
Prírodná pamiatka s výmerou 1 hektár od roku 1962. Predmetom ochrany je krasová výzdoba, bohatá fauna a vodopád na podzemnej rieke. Je taktiež súčasťou Prírodného parku Vračanský Balkán.
Volejbalová extraliga mužov 1999/00
Volejbalová extraliga mužov v sezóne 1999/00 bol 8. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). Najvyššia súťaž sa premenovala z I. ligy na extraligu a počet jej účastníkov sa znížil zo 16 na 10. V súťaži napokon účinkovalo iba 9 družstiev, pretože ŠVK PPS Detva sa do extraligy neprihlásila. Premiérový titul získalo družstvo ŠK Matador Púchov, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad ŠK Petrochema Dubová.
Družstvo VKP Bratislava súťažilo okrem extraligy aj v stredoeurópskej Interlige.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne výrazne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť sa hrala s dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku v tzv. dvojkolách. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom 6 najlepších postúpilo do skupiny o 1. až 6. miesto, zvyšné družstvá do skupiny o 7. až 9. miesto. Družstvá si prenášali výsledky zo základnej časti. Najlepšie 4 družstvá po nadstavbovej časti postúpili do semifinále play-off, v poradí ďalšie 4 družstvá odohrali play-off o umiestnenie. 2-kolové play-off začínalo semifinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Semifinále, finále a duel o 3. miesto sa hral na 3 víťazné zápasy, zvyšné duely play-off na 2 víťazné zápasy. Do nižšej súťaže v budúcej sezóne nezostúpilo priamo žiadne družstvo, najhoršie družstvo po nadstavbovej časti odohralo baráž s účastníkom 1. ligy.
Bodovanie:
Základná časť
Zvolen má 2 kontumečné prehry bez uznania bodu.
Nadstavbová časť
VKP Bratislava má 1 a Zvolen 2 kontumečné prehry bez uznania bodu.
Baráž
Družstvá:
1. kolo
2. kolo
Les Côtes-de-Corps
Les Côtes-de-Corps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloš Vystrčil
RNDr. Miloš Vystrčil (* 10. augusta 1960, Dačice) je český politik, v súčasnosti od 19. februára 2020 predseda Senátu Parlamentu Českej republiky, od roku 2010 senátor za obvod č. 52 – Jihlava, od roku 2000 poslanec krajského zastupiteľstva Vysočiny a od roku 1990 poslanec mestského zastupiteľstva mesta Telč, zároveň od roku 2014 pôsobí ako podpredseda Občianskej demokratickej strany. V minulosti v rokoch 2016 až 2020 zastával funkciu predsedu senátorského klubu ODS, v rokoch 2004 až 2008 slúžil ako hajtman Kraja Vysočina a v rokoch 1998 až 2001 zastával funkciu starostu mesta Telč.
Dňa 19. februára 2020 ho Senát Parlamentu Českej republiky zvolil za svojho predsedu. Vo voľbe porazil nezávislého protikandidáta s podporou TOP 09 a STAN Jiřího Růžičku. Vystrčil zasadol do predsedníckeho kresla po svojom straníckom kolegovi Jaroslavovi Kuberovi, ktorý viedol Senát do svojej náhlej smrti 20. januára 2020.
Je členom Občianskej demokratickej strany.
Koloman Gici
náhľad|Pamätná tabuľa na mieste rodného domu na Palatínovej ulici v [[Komárno|Komárne ]]
Koloman Gici (* 12. február 1808, Komárno – † 28. február 1888, Budapešť) bol maďarský konzervatívny politik, právnik a minister financií.
Gici patril k politickým silám požadujúcim väčšiu nezávislosť Uhorska od Rakúska a podieľal sa na príprave rakúsko-uhorského vyrovnania v roku 1867. Ako minister financií zohral kľúčovú úlohu pri riešení krízy v uhorskom rozpočte, ktorá nastala v polovici 70. rokov 19. storočia.
Činnosť do revolúcie
V rokoch 1843 a 1847 bol vyslancom Komárňanskej župy v uhorskom sneme a od 6. júla 1848 poslancom. V roku 1844 bol prvým podžupanom komárňanskej župy. Počas revolúcie bol štátnym tajomníkom ministerstva spravodlivosti v Batthyányho vláde.
Po revolúcii
Po porážke revolúcie sa stiahol z politického života a venoval sa hospodárskej činnosti na svojom statku. Neskôr sa však vrátil do politiky a v roku 1861 už bol predsedom dolnej snemovne uhorského snemu, v ktorej reprezentoval najprv Rezolučnú stranu a po roku 1865 Stranu ľavého stredu.
V roku 1873 založil vlastnú politickú stranu - Stranu stredu. Imre Halász o Gicim o desaťročia neskôr v časopise Západ (A Nyugat) napísal: „v otázkach morálnych autorít okamžite zaujal svoje miesto vedľa Ferenca Deáka“ (ktorý bol vodcom konzervatívnych síl).
Minister financií
Bol ministrom financií v rokoch 1874 - 1875 vo vláde Štefana Bittóa.
Ministerstvo financií prevzal v čase, keď rozpočet zápasil s dlhodobými problémami. V rokoch po vyrovnaní (po 1867) zavládol v krajine ekonomický optimizmus a mnohí očakávali zníženie daní, avšak v skutočnosti bolo potrebné dane zvýšiť. Túto úlohu na seba prevzal K. Gici, čo mu však spôsobilo pokles popularity.
„Skutočným otcom zvyšovania daní bol Gici. Széll (Giciho nasledovník na poste ministra) mal iba úlohu adoptívneho otca. Gici sa odvážil vziať na seba strašné bremeno spojené s návrhom zvýšenia daní a potom ho vzal so sebou do samoty Igmándi (súčasť pevnostného systému Komárna),“ napísal Imre Halász.
V návrhu rozpočtu na rok 1875, ktorý predložil Gici, sa počítalo s tým, že 13 miliónov forintov z rozpočtového schodku bude pokrytých zvýšením daní. Bývalý Giciho spojenec Tisza však spustil tvrdú politickú kampaň proti rozpočtu. Následne po vytvorení koaličnej vlády, ktorú Tisza viedol, bol odchod Giciho z ministerského postu nevyhnutný.
Posledné roky
V rokoch 1875 až 1879 bol opäť predsedom dolnej snemovne uhorského snemu ako člen Liberálnej strany. Od roku 1885 až do svojej smrti bol členom hornej (šľachtickej) snemovne uhorského snemu.
Niektoré jeho aktivity v uhorskom sneme boli predobrazom anekdot, ktoré vo svojom diele opísal Kálmán Mikszáth
Patril k donátorom Verejnej župnej knižnice v Komárne, ktorá je dnes súčasťou knižničných fondov Podunajského múzea v Komárne.
K jeho národno-hospodárskym názorom sa pozitívne vyjadril aj Štefan Marko Daxner vo svojom článku "Ten náš blahobyt".
Južné mesto (rozlišovacia stránka)
Južné mesto (resp. v niektorých prípadoch Južné Mesto) môže byť:
Mydriáza
Mydriáza znamená rozšírenie zrenice ľudského oka. Je sprostredkovaná m. dilatator pupillae, inervovaný sympatikom z ''ncl. Intermediolateralis'' na rozhraní krčnej a hrudnej miechy C7–Th1. Je to proces, ktorý nie je ovládaný vôľou. Môže sa objaviť na jednom alebo na oboch očiach. Na obidvoch očiach môže ísť o bežnú reakciu na obmedzenie dopadu svetla z okolitého prostredia (t.j. pri pobyte v tme), umožní tak väčší prienik svetla do oka. Mydriáza môže byť prítomná pri celej škále rôznych očných a neurologických ochorení. Opačným termínom je mióza.
Ditrich Bubek
Ditrich Bubek môže byť:
Les Éparres
Les Éparres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vladimír Brodziansky
Vladimír Brodziansky (* 8. máj 1994, Prievidza) je slovenský profesionálny basketbalista a reprezentant.
Univerzitná kariéra
V auguste 2014 odišiel do USA. Tu študoval a hral jednu sezónu basketbal za klub Pratt Community College s priemerom 15,3 bodu a 8,8 doskoku na zápas. Následne prestúpil do tímu TCU Horned Frogs, kde hrával pod trénerom Trentom Johnsonom.
Po príchode nového trénera do TCU, Jamieho Dixona, začal Brodziansky vylepšovať svoju silu, váhu a výdrž. Pri víťazstve TCU nad Iowa State Cyclones 16. januára 2016 zaznamenal 25 bodov, 14 doskokov a 3 bloky, čo mu vynieslo ocenenie Hráč týždňa súťaže Big 12. Brodziansky bol vo svojom prvom roku v Big 12 vybraný do Druhého All-star súťaže a do Obranného tímu. Bol kľúčovou súčasťou úspechu tímu pri zisku NIT, s priemerom 14,1 bodu na zápas a 82 blokmi (druhý najvyšší počet za sezónu v histórii klubu).
Vo svojej seniorskej sezóne bol v úvode vybraný do predsezónneho all-star tímu súťaže. Celkovo v sezóne mal priemer 15,1 bodu, 5,1 doskoku a 1,6 bloku na zápas. Úspešnosť streľby z poľa bola na úrovni 57,7 % (tretia najvyššia v lige). V roku 2018 bol finalistom ocenení Senior CLASS Award a Kareem Abudl-Jabber Center of the Year Award. V sezóne bol vybraný do tretieho All-star tímu súťaže. Viedol TCU k celkovej rekordnej bilancii 21 víťazstiev a 12 prehier a celkovému 6. miestu v NCAA turnaji. V jeho záverečnej hre za TCU Horned Frogs jeho tím prekvapujúco prehral s klubom Syracuse Orange 52-57, Brodziansky dosiahol 13 bodov.
Profesionálna kariéra
Počas draftu NBA v roku 2018 nebol draftovaný, avšak počas letnej ligy NBA podpísal zmluvu s klubom Cleveland Cavaliers. 31. júla 2018 podpísal zmluvu so španielskym klubom Obradoiro CAB hrajúcim španielsku extraligu ACB.
Vo februári 2020 získal ocenenie slovenský basketbalista roka 2019 suverénne so ziskom 3462 bodov, druhý Michal Baťka mal 1303 bodov.
Psilocín
náhľad|Psilocín Psilocín (tiež známy ako 4-HO-DMT, 4-hydroxy DMT) je derivát tryptamínu s halucinogénnym účinkom. Látka príbuzná psilocínu je psilocybín, ktorý vzniká jeho fosforyláciou. Spoločne sa nachádzajú vo väčšine psychedelických húb.
Forlì
Forlì (dialektom Furlè) je talianske mesto v regióne Emilia-Romagna, hlavné mesto provincie Forlì-Cesena. Je to dôležité poľnohospodárske centrum ležiace pozdĺž Via Aemilia na pravom brehu rieky Montone. V stredoveku sídlo významného talianskeho rodu Sforza.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Okná vesmíru dokorán (televízna relácia)
Okná vesmíru dokorán je populárno náučný seriál natáčaný v bratislavskom štúdiu Československej televízie, vysielaný od roku 1981 do roku 1991. V roku 1998 boli dotočené ešte ďalšie dva diely. Programom sprevádzal český astronóm, astrofyzik a popularizátor vedy Jiří Grygar, ktorý bol zároveň autorom námetu. Prvých šesť dielov s ním moderovala aj Jana Plichtová. Scenár programu napísal neskorší riaditeľ TV Nova Vladimír Železný uvedený pod pseudonymom Vladimír Silný. Neoddeliteľnou súčasťou programu boli komiksové ilustrácie Káji Saudka. Hlasy astronomických klasikov (Bruno, Kepler, Koperník a ďalších) nahovoril Michal Dočolomanský. K úspechu seriálu prispela aj úvodná inštrumentálna zvučka gréckeho hudobníka Vangelisa. náhľad|[[Jiří Grygar vysvetľuje objav vulkanickej činnosti na mesiaci Io]] Pôvodným impulzom k tomuto seriálu bolo zvažované vysielanie amerického populárno náučného, vzdelávacieho a dokumentárneho seriálu Carla Sagana Cosmos. Tento trinásťdielny seriál, ktorý zoznamuje diváka s pozorovateľným vesmírom, bol vysielaný v USA v roku 1980. Vzdelávacia redakcia Československej televízie uvažovala o prevzatí tohto seriálu, v čase devízového nedostatku by však taký úkon bol pre ČST finančne príliš náročný. Pôvodný seriál navyše obsahoval množstvo tém, ktoré už v Československu boli dobre spracované (napríklad dejiny starého Ríma), takže by pre využitie boli potrebné úpravy. Rozprávač Carl Sagan tému poníma veľmi zoširoka. V jednotlivých dieloch sa okrem astronómie a astrofyziky venuje aj mechanike, biológii, genetike, chémii a ďalším vedám. Nemalá časť času je venovaná tiež histórii - objasňovaniu skoršieho pohľadu ľudí na svet alebo medailónkom významných vedcov.
Na popud vtedajšieho šéfredaktora vzdelávacích programov Slovenskej televízie v Bratislave, Jána Slováka, bol na konzultácie do pražskej redakcie ČST prizvaný Milan Bauman, autor v tej dobe vydanej populárno-náučnej knihy Záhady pre zajtrajšok (1979) a vo vzdelávacej redakcii Slovenskej televízie pripravovaného štvordielného televízneho sci-fi seriálu Tunel Omega (1983), v ktorého štvrtej časti vystupoval (a komentoval prelet čiernou dierou) práve Jiří Grygar. Bauman redakcii navrhol ako východisko natočiť obdobný seriál s naším vedcom – J. Grygarom – ktorý by mal rovnakú informačnú hodnotu a navyše dabingom „nestieral verbálnu originalitu“ v reláciách C. Sagana. Redakcia tento návrh prijala, ale nebolo zrejme, kto by sa tohto zadania ujal. V tom čase, po nútenom odchode z Československej televízie (po auguste 1968), v populárnom časopise Technický magazín pracoval aj Vladimír Železný, ktorý sa tu začal venovať aj astronómii a neskôr (v roku 1986) vydal v nakladateľstve Panoráma úspešnú knihu Návraty první dámy s tematikou komét. V rokoch 1979 až 1980 písal aj seriál článkov o nových objavoch v astronómii pod súhrnným názvom Okná vesmíru dokorán. (Názov vymyslel Vladimír Železný).
V čase normalizácie, na konci 70. rokov, po odchode doc. Perka z Astronomického ústavu ČSAV v Ondřejove odmietol dať nový riaditeľ Grygarovi súhlas na ďalšie vystupovanie v televízii (relácie vraj boli málo angažované a ešte k tomu objektivistické, tj. „dostatočne nevyzdvihoval skvelé vedecké úspechy vedcov tábora mieru a socializmu v protiklade dekadentnými názormi vedcov buržoazných“), jeho knihy kritizovali členovia základnej organizácie KSČ v Astronomickom ústave: „Grygar v tejto encyklopédii preferuje Američanov a nedrží sa vedeckého svetového názoru! Vladimír Železný bol po sovietskej invázii vyhodený z Československej televízie za účasť v ilegálnom televíznom vysielaní proti okupácii z vysielača na Kleti (neďaleko hvezdárne). Tieto súvislosti, spolu s vplyvom komunistov z Ondřejova v pražskej televízii, prakticky vylučovali vznik podobného seriálu v Prahe. V čase keď začal Čorba s prípravou programu už Grygar zanechal práce v Ondřejove a prešiel do Fyzikálneho ústavu ČSAV v Řeži a svojho vedúceho o súhlas s vystupovaním v televízii nežiadal, pretože odhadol, že to bude „nízkoteplotným fyzikom jedno“. V Bratislave vtedy všeobecne panovali oveľa liberálnejšie pomery ako v Prahe, bratislavská televízia na rozdiel od pražskej od Grygara žiadne potvrdenie zamestnávateľa nikdy ani nechcela. Keďže dramaturg Čorba bol Slovák, vznikol seriál v štúdiu Bratislava. Napriek tomu muselo byť meno Vladimíra Železného odstránené z titulkov.
Kniha
V roku 1989 (do predaja sa ale dostala až po Novom roku) vydalo vydavateľstvo Naše vojsko knižnú podobu seriálu autorov Jiřího Grygara a Vladimíra Železného Okna vesmíru dokorán (ISBN 80-206-0126-0) s ilustráciami Káji Saudka. Kniha vyšla v náklade 106 800 výtlačkov.
František Bubek
František Bubek môže byť:
Rakovská hornatina
Rakovská hornatina je geomorfologická časť podcelku Vysoké Javorníky v pohorí Javorníky. Zaberá celú severnú časť pohoria, pozdĺž južného brehu rieky Kysuca. Najvyšším vrchom je vysoká Kazícka Kýčera.
Tryptamín
náhľad|Štruktúrny vzorec tryptamínu
Tryptamín je alkaloid, ktorý sa nachádza v rôznych rastlinách, hubách i živočíchoch. Obsahuje štruktúru indolového kruhu a je chemicky príbuzný aminokyseline tryptofán. Tryptamín sa nachádza v stopových množstvách v mozgu cicavcov a existujú hypotézy o roli tryptamínu ako neuromodulátoru alebo neurotransmiteru. Tryptamín predstavuje funkčnú skupinu látok, ktoré sú od tryptamínu odvodené, patrí tam napríklad sérotonín, melatonín, ale aj halucinogény ako psilocybín alebo dimetyltryptamín.