cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ateroskleróza
Postihnutie orgánov
Ateroskleróza vencovitých (koronárnych) tepien spôsobuje, že srdce nie je dostatočne zásobené krvou a kyslíkom. Pri nedostatku kyslíka prechádzajú kardiomyocyty (bunky srdcovej svaloviny) na anaeróbny metabolizmus a v srdci sa hromadí kyselina mliečna. K tomu dochádza spravidla pri námahe, kedy má srdce najväčšie nároky na dodávky kyslíka. Hromadenie laktátu vyvoláva bolesť, ktorá sa označuje ako angina pectoris. V pokoji bolesť spravidla ustupuje, lebo sa zníži spotreba kyslíka v srdci a túto potrebu dokáže zabezpečiť aj znížené množstvo krvi, ktoré priteká cez zúžené koronárne tepny. Častým následkom aterosklerózy koronárnych tepien je infarkt myokardu.
Ateroskleróza môže postihovať aj mozgové cievy a môže sa podieľať na vzniku cievnej mozgovej príhody.
Aterosklerotický proces môže v aorte vyústiť do vzniku aneuryzmy (vydutia), ktorá môže prasknúť a spôsobiť krvácanie a smrť.
Liečba aterosklerózy
U rizikových pacientov, u ktorých sa už prejavilo postihnutie orgánov, je liečba dyslipidémie (vysokej hladiny cholesterolu) nevyhnutná. Preventívna liečba sa zahajuje u vybraných rizikových pacientov. Podávanie liekov z dôvodu samotného mierneho zvýšenia hladiny cholesterolu v krvi nie je opodstatnené.Najlepšiu účinnosť a najmenej nežiaducich účinkov majú lieky zo skupiny statínov.
Základná škola (Bytča, Ulica mieru č. 1235)
Základná škola, Ulica mieru 1235, Bytča je základná škola v Bytči.
Základná škola bola otvorená v roku 1963, kedy pozostávala z dvoch hlavných budov. Postupne bola vybudovaná telocvičňa, budova pre pracovné vyučovanie (dielne), jedáleň s kuchyňou pre stravovanie žiakov a pedagógov. Posledným rozšírením priestorov pre vzdelávanie bola prístavba tzv. novej budovy, v ktorej sa v súčasnosti nachádzajú odborné učebne a triedy pre mimoriadne nadané deti.
Od 1. januára 2000 sa zmenila právna forma školy, škola získala právnu subjektivitu.
Základná škola poskytuje základné vzdelanie stupňa ISCED 1 a ISCED 2, spravidla deťom vo veku od 6 rokov do 15 rokov. Škola je štruktúrovaná ako úplná, plnoorganizovaná. Kapacita školy je postačujúca, disponuje primeraným množstvom vybavených učební pre kmeňové triedy v každom ročníku i pre špecializované odborné učebne. Školu tvorí 6 samostatných budov, ktoré sú umiestnené v jednom areáli obklopenom príjemnou a udržiavanou zeleňou. V školskom roku 2007/2008 prešiel areál kompletnou parkovou úpravou – vysadené boli nové dreviny a iné vždyzelené rastliny.
V školskom roku 2008/2009 sa začala kompletná rekonštrukcia dvoch hlavných budov – po výmene okien bude nasledovať oprava striech so strešnou nadstavbou, obnova sietí a rozvodov, modernizácia a estetizácia hygienických zariadení a vybavenia tried. Kompletná rekonštrukcia čaká aj telocvičňu. Tieto zmeny prispejú k zlepšeniu prostredia pre výchovno-vyučovací proces.
Externé odkazy
Webové stránka školy
Život, vesmír a všetko
Dej
Nešťastný Arthur Dent je uviaznutý a opustený na Zemi v prehistorickom období. Čoskoro sa zjavuje jeho starý priateľ Ford Prefect, ktorý ho stiahne do víru v časopriestorovom kontinuu, pričom pristanú na Lordovom kriketovom ihrisku dva dni predtým, ako sa Vogoni chystajú zničiť Zem. Nanešťastie práve to ihrisko má byť miestom hrozivého intergalaktického teroristického útoku. Pristáva vesmírna loď a robotické komando ukradne kriketovú trofej The Ashes. Slartibartfast, bývalý úspešný návrhár planét z Magrathey, prichádza príliš neskoro na to, aby zabránil násiliu, no požiada Forda a Arthura o pomoc.
Na Slartibartfastovej lodi sa Arthur dozvedá históriu planéty Krikkit. Kedysi dávno boli obyvatelia Krikkitu pokojným a tichým ľudom. Ich planéta a slnko boli neustále obkolesené oblakom prachu, a keďže kvôli nemu nikdy nevideli hviezdy, nenapadlo im, že by niekde ešte mohol existovať život.
Keď raz na Krikkite havarovala vesmírna loď, všetci obyvatelia boli nevýslovne prekvapení. Po tom, ako priznali existenciu vonkajšieho sveta, sa rozhodli vybudovať flotilu na jeho zničenie. Vyslali množstvo vojnových lodí a robotov, aby vyvraždili všetky ostatné druhy. No po dlhom krviprelievaní boli obyvatelia Krikkitu porazení a odsúdení na izoláciu, až pokým zvyšok sveta nezanikne, pričom ich čas plynul oveľa pomalšie. Avšak jednej krikkitskej lodi sa podarilo uniknúť a jej posádka hľadá kľúč k oslobodeniu svojej planéty.
Spoločne sa pokúšajú zastaviť posádku krikkitskej lode, aby sa im nepodarilo obnoviť kľúč k oslobodeniu svojej planéty, no zlyhajú. Avšak sa zdá, že obyvatelia Krikkitu v priebehu storočí stratili svoju krvilačnosť. Pokiaľ ide o oblak, ktorý zahaľoval ich planétu, boli to vlastne rozdrvené pozostatky superpočítača s názvom Hactar, ktorý vyrobili bojovní Silastic Armorfiends. Mal pre nich vytvoriť zbraň, ktorá by zničila celý svet tak, že by z každého slnka vo vesmíre naraz urobila supernovu. Hactar ich požiadavku splnil, no náročky pri tom urobil malú chybu a dúfal, že keď sa zbrani nepodarí zničiť svet, Armorfiends si uvedomia vlastnú nerozumnosť a vyberú si radšej život v mieri. No oni namiesto toho rozbili Hactara na molekuly a hľadali ďalšie spôsoby, ako sa navzájom vyvraždiť. No každá z Hactarových molekúl si zachovala kúsok "vedomia", čiže napriek svojmu stavu bol Hactar stále funkčný. Keď Armorfiends vymreli, Hectar sa premiestnil k mierumilovným Krikkiťanom a znovu sa pustil do svojej pôvodnej úlohy. V priebehu storočí riadil psychologický vývoj obyvateľov planéty, neskôr vytvoril napodobeninu vesmírnej lode, aby vyvolal ich xenofóbiu. Na začiatku pôvodných krikkitských vojen bol však Hactarov vplyv oslabený a obyvatelia planéty sa mohli vrátiť k pokojnému spôsobu života.
Keď je svet zdanlivo zachránený, Ford, Arthur a Slartibartfast sa vrátia. Arthur nedokáže nevyužiť príležitosť hodiť loptou na Lordovom kriketovom ihrisku, keďže vo svojom vaku nájde červenú loptu. Len čo začne hádzať, čas sa spomalí a on si uvedomí naraz niekoľko vecí – zvláštny pocit, ktorý cítil vo vaku, keď sa rozprával s Hactarom; to, že lopta v jeho vaku je tá zbraň, ktorá má všetko zničiť a ktorú mu podstrčil Hactar; že pálkar na ihrisku je krikkitský robot, ktorý sa chystá trafiť loptu a tým odpáliť bombu a zničiť svet. Zmätený z toho všetkého Arthur zakopne a pošle loptu neškodne do diaľky namiesto do zeme.
Postavy
Postavy sú také isté ako v prvej knihe - Stopárov sprievodca galaxiou
Gymnázium Pavla Országha Hviezdoslava
náhľad|vpravo|Pamätná tabuľa [[Martin Rázus|Martina Rázusa na budove školy]]
História
Dejiny školstva v Kežmarku siahajú až do 13. storočia. Vývin kežmarského školstva vedie k evanjelickému gymnáziu v 17. a 18. storočí. Od roku 1777 sa kežmarské gymnázium zmenilo na lýceum. K ôsmim triedam pribudli vyššie akademické triedy s vyučovaním predmetov filozofia a právo. Študovali tu Nemci, Slováci, Maďari, Poliaci, Srbi, Chorváti, Čiernohorci, Moravania, Ukrajinci, Rumuni, ale aj protestantii, katolíci, kalvíni, pravoslávni, židia i moslimovia.
Po prvej svetovej vojne a vzniku ČSR sa škola zmenila na dištriktuálne gymnázium s vyučovacím jazykom nemeckým. V školskom roku 1927/1928 boli pri tomto gymnáziu otvorené paralelné československé triedy s vyučovacím jazykom slovenským. Bol to dôležitý historický medzník v dejinách školstva na Spiši, pretože slovenské obyvateľstvo dostalo rovnakú príležitosť získať vzdelanie rovnocenné s nemeckým a maďarským obyvateľstvom. Definitívne sa slovenské gymnázium osamostatnilo v roku 1936 a slovenské triedy pri nemeckom gymnáziu boli premenované na Štátne československé reálne gymnázium v Kežmarku.
Ďalšie zmeny
V roku 1969 dostala škola čestný titul Gymnázium Pavla Országha Hviezdoslava. Toto pomenovanie získala na pamiatku štúdii básnika na kežmarskom lýceu v rokoch 1865 až 1870.
Projektové dni školy
História Projektových dní Gymnázia P. O. Hviezdoslava v Kežmarku sa začala písať v školskom roku 2008/2009. V tomto roku sa gymnázium po prvý krát rozhodlo využiť túto netradičnú formu vyučovania a zaradiť projektové vyučovanie do výchovno-vzdelávacieho procesu a obohatiť tak kalendár podujatí školy. Súčasne je táto celoškolská akcia spojená s Dňom otvorených dverí a ponúka tak každoročne žiakom deviatych ročníkov, ich rodičom a učiteľom možnosť stráviť jeden deň v priestoroch školy, nadýchať sa atmosféry, porozprávať so žiakmi, učiteľmi a absolventmi školy a navyše získať informácie o štúdiu na škole.
Ako vznikol Projektový deň?
S nápadom práve takouto formou spestriť vyučovanie a zapojiť celé triedy, všetkých žiakov do netradičného vyučovania prišla pani Mgr. Andrea Petrášková, učiteľka slovenského jazyka a literatúry a dejepisu. Už prvý ročník Projektového dňa s témou Krajiny Európy pod jednou strechou školu presvedčil, že je to dobrá myšlienka. Odozva žiakov, rodičov, absolventov a širokej verejnosti bola pozitívna a väčšina návštevníkov školy strávila spolu niekoľko hodín. Návštevníci odchádzali s úsmevom na tvári, s množstvom zážitkov a nových vedomostí, s dobrým pocitom a predsavzatím, že o rok prídu zas. To školu presvedčilo pokračovať v tejto myšlienke zaradiť Projektový deň do plánu pre každý školský rok. Postupne sa stanovili podmienky prípravy a realizácie. Témy navrhujú žiaci, schvaľuje pedagogická rada, víťazov určuje odborná porota podľa vopred známych kritérií. Gymnázium má za sebou už niekoľko ročníkov Projektových dní.
Témy jednotlivých ročníkov
2008/2009 – Krajiny Európy pod jednou strechou
2009/2010 – Ako chutí Európa, ako chutí PSK
2010/2011 – Nebuďme ľahostajní, ozvime sa!
2011/2012 – Olympijské športy, myšlienky olympizmu
2013/2014 – Putovanie storočiami
2014/2015 – 20. storočie očami gymnazistu
2015/2016 – Slovensko pod jednou strechou
2016/2017 – KULTÚRY (NE)POZNANÉ
2017/2018 – Aj oni sú naši...
Časopis
Kežmarskí gymnazisti majú vlastný školský časopis Stretnutia (víťaz hodnotenia stredoškolských časopisov Štúrovo pero vo Zvolene).
Chammurapiho zákonník
Chammurapiho zákonník (iné názvy: Chammu-rapiho/Chammurabiho/Chammu-rabiho zákonník, Chammurapiho/Chammu-rapiho/Chammurabiho/Chammu-rabiho kódex) je zbierka právnych ustanovení, ktoré dal na vysokú stélu z čierneho dioritu klinovým písmom vytesať Chammu-rabi. Zbierka sa dotýka rôznych oblastí života babylonskej spoločnosti. Dnes sa nachádza v Louvri.
Či a do akej miery boli predpisy tohto zákonníka napĺňané v bežnej súdnej praxi, nie je známe. Pochádza cca z roku 1800 alebo 1760 alebo 1686 pred Kr. Je štvrtým najstarším zachovaným mezopotámskym zákonníkom, dlho bol považovaný za najstarší.
thumb|[[Chammu-rabiho zákonník]]
Stélu našli pri archeologických prácach v priestore starovekého mesta Súzy (dnes v Iráne) začiatkom 20. storočia.
Monolit býval zasadený do zeme a vystavený na verejnom mieste v Babylone, zaručoval tak prístup k právnemu poriadku komukoľvek (gramotnému).
Obsah
Text je uvedený predhovorom, v ktorom Chammu-rabi zdôrazňuje zásluhy o budovanie babylonského štátu a menuje stavby, ktoré dal postaviť.
Samotný zákonník sa prevažne skladá z výkladu zvykového práva, je však prehľadne systematizovaný. Obsahuje 282 článkov, riešiacich právne otázky rodiny, súkromného vlastníctva a majetku všeobecne, obchodu, cien a miezd, pôžičiek a ich splácania, násilných zločinov, postavenia rôznych spoločenských vrstiev vrátane otrokov.
Zákonník rozdeľoval vtedajšie obyvateľstvo Babylonie do troch skupín:
Za samotnými zákonnými ustanoveniami nasleduje epilóg, v ktorom Chammu-rabi nabáda, aby sa jeho predpisy používali pri riešení sporných otázok a žehná tým, ktorí túto pamiatku v budúcnosti ochránia a preklína tých, ktorí by ju prípadne zničili alebo poškodili.
Ukážky
5. Keď sudca rozhoduje spor, dosiahne rozhodnutie a vydá ho písomne, keď sa neskôr ukáže omyl v jeho rozhodnutí, a to kvôli jeho chybe, nech zaplatí dvanásťnásobok pokuty, ktorú udelil, potom nech je verejne zbavený úradu a už nikdy viac sa nestane sudcom.
15. Keď niekto unesie otroka alebo otrokyňu patriacu súdu alebo otroka alebo otrokyňu patriacu slobodnému za mestské brány, nech bude usmrtený.
138. Keď sa muž rozhodne odlúčiť od svojej ženy, ktorá mu nedala dieťa, nech jej vyplatí peniaze, ktoré vniesla do manželstva, vráti jej veno, ktoré priniesla od otca a prepustí ju.
165. Keď otec dá svojmu obľúbenému synovi pole, záhradu alebo dom a vydá mu o tom doklad, tak po jeho smrti, keď si budú bratia deliť majetok, nech najprv tento dar pripadne tomuto synovi a on nech ho prijme a potom nech si zvyšok pozostalosti rozdelia ostatní bratia.
273. Keď zamestnávateľ zamestná nádenníka, nech mu v čase od Nového Roka do piateho mesiaca roka, keď sú dni dlhé a práca ťažká, platí šesť gerahov na deň a od šiesteho mesiaca do konca roka nech platí päť gerahov na deň.
Slovenské národné futbalové mužstvo
Slovenské národné futbalové mužstvo je národné mužstvo, ktoré reprezentuje Slovensko na medzinárodných futbalových podujatiach, ako majstrovstvá sveta alebo majstrovstvá Európy, a v medzinárodných zápasoch a turnajoch. Mužstvo je pod záštitou Slovenského futbalového zväzu (SFZ), ktorý je hlavným riadiacim orgánom futbalu na Slovensku. Domáci štadión mužstva je Národný futbalový štadión a hlavným trénerom je Talian Francesco Calzona. Slovenské národné futbalové mužstvo patrí medzi najmladšie futbalové mužstvá na svete spolu s českým národným futbalovým mužstvom, s ktorým do rozdelenia v roku 1993 tvorilo Česko-slovenské národné futbalové mužstvo.
Medzi najväčšie úspechy Slovenského národného mužstva patrí osemfinálová účasť na Majstrovstvách sveta v roku 2010. Slovensko sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 po víťazstve v kvalifikačnej skupine aj napriek dvom prehrám v zápasoch proti Slovinsku a postúpilo aj cez Taliansko, nad ktorým vyhralo 3 : 2. V ďalšom zápase však vypadlo po prehre s Holandskom 2 : 1. Bolo to prvýkrát, kedy tím hral na veľkej futbalovej súťaži. Reprezentácia bola tiež blízko k účasti na Majstrovstvách sveta vo futbale 2006, avšak prehrala so Španielskom v dvoch zápasoch (1 : 5 vonku a 1 : 1 doma). Reprezentácia dosiahla aj niekoľko pozoruhodných výsledkov, ako vyššie uvedené víťazstvo nad Talianskom na Majstrovstvách sveta 2010, ktoré bolo v tom čase držiteľom titulu alebo víťazstvo nad Ruskom v septembri 2010, ktoré dopomohlo k umiestneniu na 16. mieste v rebríčku FIFA. Aj napriek tomuto úspechu reprezentácia neskôr poklesla na hodnotení a s tým aj upadla jej forma. Reprezentácii sa neporadilo kvalifikovať na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 a v kvalifikačnej skupine skončili sa 4. mieste. Podobne neúspešne dopadla aj kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2014 avšak potom nastal výrazný pokrok a mužstvo sa kvalifikovalo z druhého miesta na Majstrovstvá Európy vo futbale 2016. Prebehlo ho iba Španielsko, ktoré však tiež dokázali v domácom zápase Slováci zdolať (2:1). Na majstrovstvách Európy najskôr podľahli Walesu (1:2), následne zdolali Rusko (2:1) a uhrali cennú bezgólovú remízu so silným Anglickom, vďaka čomu postúpili do osemfinále. Tam síce podľahli hladko Nemecku (0:3) no zanechali dobrý dojem. Mužstvo predvádzalo sympatické výkony aj v nasledujúcej kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018, kam sa mu však napokon nepodarilo postúpiť. V skupine síce skončilo druhé za Anglickom, avšak malo spomedzi všetkých tímov z druhých miest najmenej bodov.
Tradičným rivalom Slovenska je Česko, s ktorým hrali dvakrát v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale 1998 v rokoch 1996 a 1997. Slovenské národné futbalové mužstvo najprv vyhralo domáci zápas 2 : 1 v Bratislave ale druhý v Prahe prehralo 3 : 0. Ďalší zápas sa konal až v roku 2002, kedy Slovensko podľahlo Česku 1 : 4. Nasledujúce dva vzájomné zápasy patrili do kvalifikácie na Majstrovstvá Európy vo futbale 2008, ktoré reprezentácia Slovenska prehrala 0 : 3 a 1 : 3. Ďalšie vzájomné zápasy patrili do kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010, a skončili výhrou 2 : 1 a remízou 2 : 2. Zatiaľ posledné 2 vzájomné zápasy patrili medzi prípravné. Slovensko najskôr Česku podľahlo na jeho pôde v novembri 2012 0:3, ale doma ho v marci 2015 zdolalo 1 : 0. Slovensko sa s Českom najbližšie stretlo 2x na jeseň 2018 v rámci premiérového ročníka Ligy národov v ktorom prehralo oba zápasy doma 1 : 2 a vonku 1 : 0.
História
left|thumb|Slovenské národné futbalové mužstvo v roku 1940 Prvý oficiálny zápas mužstva prvej slovenskej republiky sa konal v Bratislave proti Nemecku dňa 27. augusta 1939. Slovensko tento zápas vyhralo 2–0. Po Druhej svetovej vojne sa národné mužstvo spojilo do tímu Česko-Slovenska, a na viac ako 50 rokov nehralo Slovensko zápasy ako nezávislá krajina. Počas tohto času Slovensko prispelo viacerými kľúčovými hráčmi do česko-slovenského tímu, ktorý vyhral Majstrovstvá Európy vo futbale 1976 (osem z jedenástich hráčov, ktorí vo finále porazili Západné Nemecko, boli Slováci).
Prvý oficiálny medzinárodný zápas Slovenska po rozdelení Česko-Slovenska sa konal dňa 2. februára 1994 v Dubaji, kde proti Spojeným arabským emirátom vyhrala Slovenská reprezentácia 1 : 0. Prvý domáci zápas sa konal v Bratisave dňa 20. apríla 1994, kedy Slovenská reprezentácia porazila Chorvátsko 4 : 1. Slovensko utrpelo od svojej nezávislosti najväčšiu prehru (6: 0) dňa 22. júna 1995 v Mendoze proti Argentíne. Naopak najväčšie víťazstvo (7 : 0) malo Slovensko dvakrát, v zápase proti Lichtenštajnsku v roku 2004 a v zápase proti San Marínu.
Slovensko hralo na veľkom šampionáte prvýkrát ako nezávislý tím v kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 1996, ale skončilo na treťom mieste za Rumunskom a Francúzskom. V kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale 1998 skončilo Slovensko na štvrtom mieste vo svojej šesťčlennej kvalifikačnej skupine. Prvé štyri zápasy boli pre Slovenské národné futbalové mužstvo víťazné, pričom jeden z týchto zápasov hrali proti susednému Česku. Tieto víťazstvá pomohli k dovtedy najvyššiemu 17. miestu v rebríčku FIFA. thumb|Slovenské národné futbalové mužstvo na Majstrovstvách sveta vo futbale 2010, pred zápasom proti Taliansku Slovenské národné futbalové mužstvo sa prvýkrát zúčastnilo Majstrovstiev sveta vo futbale 2010 vo svojej histórii potom, ako ukončili kvalifikáciu na 1. mieste vo svojej kvalifikačnej skupine 3, pred Slovinskom, Českom, Severným Írskom a Poľskom. Dňa 14. októbra 2009 rozhodlo víťazstvo 1 : 0 v kvalifikačnom zápase proti Poľsku v Chorzówe. Dňa 24. júna 2010 skončilo Slovensko druhé v skupine F po výhre nad vtedajším držiteľom titulu, Talianskom. Po 80 minútach zápasu bol stav 2 : 0 pre Slovensko. V 81. minúte však skórovalo Taliansko a v dvojminútovom nastavenom čase opäť, čo však nestačilo a zápas skončil víťazstvom Slovenska 3 : 2. Výsledok viedol k eliminácii Talianska, ktoré skončilo posledné v skupine. Výsledok tohto zápasu mal tiež za následok, že obaja finalisti z predchádzajúcich majstrovstiev boli eliminovaní z prvého kola, prvé Taliansko a druhé Francúzsko. Potom hralo Slovensko vo vyraďovacej fáze proti Holandsku, s ktorým prehralo 1 : 2 a nepomohol ani premenený pokutový kop Slovenska, po ktorom bol odpískaný koniec zápasu.
V kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 bolo Slovensko v skupine s Ruskom, Írskom, Arménskom, Macedónskom a Andorrou. Dobrý výsledok v Južnej Afrike dodal mužstvu sebavedomie pre kvalifikáciu, ktorá začala v septembri dvomi víťazstvami 1 : 0 nad Macedónskom na Štadióne Pasienky a Ruskom vonku, a dávala tak Slovensku dobrý začiatok. Avšak v októbri sa forma tímu zošmykla a Arménsko ľahko vyhralo 3 : 1. Lepší výsledok ako domáca remíza 1 : 1 proti Írsku sa nekonal. V tom čase Rusko viedlo v tabuľke s 9 bodmi so Slovenskom, Arménskom a Írskom v dvojbodovej strate.
Vo februári 2011 prekvapila prehra 1 : 2 v priateľskom zápase proti Luxembursku. V šesťbodovom zápase proti Írsku malo Slovensko bezgólový stav, aj keď malo lepšie šance na skórovanie. Oba tímy sa držali o dva body za Ruskom a vedúcim Arménskom o tri. O štyri dni neskôr zahralo Slovensko svoj najhorší zápas po dlhých rokoch. Po vytvorení šancí na skórovanie v bezgólovom prvom polčase, dostala reprezentácia Slovenska štyri góly od efektívneho a skvelého arménskeho tímu, ktorý definitívne ukončil istý postup Slovenska. V posledných dvoch zápasoch prehralo Slovensko s Ruskom 1 : 0, aj napriek tomu, že hralo oveľa lepšie ako proti Arménsku a v zápase proti Macedónsku remizovalo 1 : 1. Skončilo tak na priemernom štvrtom mieste, len so siedmimi gólmi na konte. Bolo to prvýkrát od kvalifikácie na Majstrovstvá Európy vo futbale 1996, kedy Slovensko skončilo v kvalifikácii s negatívnym gólovým rozdielom. Tréner Vladimír Weiss tak po štyroch rokoch ukončil svoju trénerskú pôsobnosť a nahradila ho trénerská dvojica Stanislav Griga a Michal Hipp. Obaja boli neskôr nahradení kvôli slabým výsledkom koncom júna bývalým futbalistom Česko-slovenského národného futbalového mužstva, Jánom Kozákom.
Štadión
náhľad|Reprezentačný štadión [[City Arena Trnava|Antona Malatinského v Trnave.]] náhľad|vpravo|Reprezentačný štadión [[Tehelné pole v Bratislave (stará fotka)]] Slovenské národné futbalové mužstvo v súčasnosti používa dva štadióny na reprezentačné zápasy: Tehelné pole v Bratislave a Štadión Antona Malatinského v Trnave. V minulosti boli niektoré domáce zápasy hrané na štadiónoch ako Štadión pod Dubňom v Žiline, Všešportový areál a Štadión Lokomotíva v Košiciach, Štadión pod Zoborom v Nitre, Mestský futbalový štadión v Dubnici nad Váhom alebo Štadión Tatran v Prešove. Najväčší futbalový štadión na Slovensku štadión Antona Malatinského v Trnave. V júli 2013 bol zbúraný štadión Tehelné pole v Bratislave a na jeho mieste sa postavil nový štadión, ktorého kapacita je 22 500 divákov. Slovenská reprezentácia tu odohrala svoj prvý zápas 13.októbra 2019, keď v prípravnom zápase s Paraguajom sa zrodila remíza 1:1. Prvý gól Slovenska na novom štadióne strelil Róbert Boženík.
Dresy
náhľad|vpravo|Dresy slovenskej futbalovej reprezentácie z roku 2007 Farby domácich dresov do roku 1993 boli modré, avšak v súčasnosti tím zmenil svoje domáce dresy na biele. Tím nosí buď súpravu bielych tričiek, trenírok a ponožiek alebo súpravu modrých tričiek, trenírok a ponožiek. V niektorých zápasoch sa používala aj kombinácia modrého trička a bielych trenírok. Oficiálnym sponzorom tričiek je firma Nike, ktorá má zmluvu od roku 2016.
Súťažné štatistiky
náhľad|Zostava Slovenska (biele dresy) v zápase Majstrovstiev sveta 2010 proti Taliansku
Tímové štatistiky
thumb|Brankár [[Ján Mucha (1982)|Ján Mucha]] náhľad|obranca [[Peter Pekarík]] thumb|Kapitán a obranca [[Martin Škrtel]] náhľad|defenzívny stredopoliar [[Juraj Kucka]] náhľad|stredopoliar [[Marek Hamšík]] náhľad|ofenzívny stredopoliar [[Róbert Mak|360x360bod]] náhľad|393x393bod|útočník [[Adam Nemec]] Nasledujúca tabuľka zobrazuje všetkých súperov Slovenského národného futbalového mužstva a ich zápasy k 20. júna 2023.
Tímové štatistiky - neoficiálne zápasy
Nasledujúca tabuľka zobrazuje neoficiálnych súperov Slovenského národného futbalového mužstva a v priateľských zápasoch k 12. januára 2017.
Hráčska zostava
Reprezentačné zápasy a góly, a klubová príslušnosť sú aktualizované k 20.6.2023
Aktuálne povolaní hráči
Nasledujúcich 28 hráčov nominoval reprezentačný tréner Francesco Calzona do zostavy na kvalifikačný dvojzápas proti Islandu a proti Lichtenštajnsku v dňoch 17. až 20. júna 2023.
Náhradníci
Nasledujúcich 18 náhradníkov nominoval reprezentačný tréner Francesco Calzona do zostavy na kvalifikačný dvojzápas proti Islandu a proti Lichtenštajnsku v dňoch 17. až 20. júna 2023.
Realizačný tím
''Aktualizované k 20. 6. 2023.''
Hráčske štatistiky
thumb|[[Miroslav Karhan]] Hráči označení tučným písmom sú stále aktívni.
Hráči s najväčším počtom odohraných zápasov
náhľad|[[Róbert Vittek]]
Tréneri
''Aktualizované k 20. 6. 2023''.
2615 Saito
2615 Saito je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil K. Reinmuth 4. septembra 1951.
Astrum Online Entertainment
Astrum Online Entertainment je ruská spoločnosť so sídlom v Moskve pôsobiaca v oblasti online zábavy a hier na trhu východnej Európy. Bola založená v roku 2007 zlúčením štyroch spoločností: Nival Online, IT Teritory, Time Zero a Nikita Online. V roku 2008 sa k týmto spoločnostiam pridala aj spoločnosť DJ Games.
Súčasná hodnota spoločnosti je približne 50 mil. dolárov.
Astrum Online dnes pracuje na približne 30 MMO hrách, medzi ktoré patria aj známe Allods Online, Legend: Legacy of the Dragons a iné.
Taliansko
Taliansko (nesprávne alebo zastarano : Itália), dlhý tvar Talianska republika, je štát v južnej Európe na Apeninskom polostrove. Na severe hraničí s Francúzskom (488 km), Švajčiarskom (740 km), Rakúskom (430 km) a Slovinskom (232 km). Vnútri Talianska ležia dva samostatné mestské štáty: Vatikán (0,44 km²) a San Maríno (39 km²). Taliansku navyše patrí územie obklopené Švajčiarskom zvané Campione d’Italia. Z východu Taliansko obmýva Jadranské more, z juhu Iónske more a zo západu Tyrrhenské more a Ligúrske more. Celková dĺžka pobrežia je 7 600 km. K Taliansku patria dva veľké ostrovy v Stredozemnom mori: Sardínia a Sicília. Hlavným mestom zjednoteného Talianska je od roku 1870 Rím. Taliansko je členom Organizácie Spojených národov (OSN), Severoatlantickej aliancie (NATO), Rady Európy, Európskej únie (EÚ), Eurozóny a Schengenského priestoru.
Taliansko patrí do skupiny siedmich najbohatších a najrozvinutejších štátov sveta (G7) a je jej zakladateľom. Spoločne s Holandskom, Belgickom, Luxemburskom, Francúzskom a Nemeckom bolo zakladateľským štátom Európskeho hospodárskeho spoločenstva (EHS), čo bol predchodca EÚ, a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Euratom). Tieto nadštátne organizácie vznikli na základe dvoch Rímskych zmlúv, ktoré boli podpísané v Ríme 25. marca 1957. Obe zmluvy nadobudli platnosť 1. januára 1958.
Po roku 476
thumb|left|170px|Stredoveke Taliansko bolo rozdrobené na mnoho menších nezávislých štátov Po páde Rímskej ríše (476) sa stalo územie Talianska súčasťou byzantského cisárstva, neskôr územia Lombardov aj Frankov. V roku 755 vznikol v strednom Taliansku cirkevný štát, ktorý existoval do roku 1870. V roku 800 bolo územie súčasťou štátu Karola Veľkého a od roku 962 Rímsko-nemeckej ríše. Do 18. storočia pretrvalo rozdrobenie krajiny na malé štátne útvary, z ktorých najväčšie boli Sicílske kráľovstvo, pápežský štát, Sardínske kráľovstvo, Toskánske vojvodstvo, Milánske vojvodstvo, Benátska republika a Janovská republika. V 18. storočí sa presadil vplyv rakúskych Habsburgovcov. V rokoch 1796 – 1815 sa Taliansko dostalo pod francúzsky vplyv. K Francúzsku boli prepojené rozsiahle časti krajiny (Turín, Janov, Rím). V rokoch 1860 – 1870 prebiehal proces politického a územného zjednotenia Talianska proti vplyvu Rakúska. Taliansko si vydobylo nezávislosť 17. marca 1861.
V prvej svetovej vojne bola krajina najskôr neutrálna, v roku 1915 vstúpila do vojny na strane Dohody. Povojnový hospodársky pokles a rastúcu nespokojnosť obyvateľstva využili fašisti, ktorí sa v roku 1922 štátnym prevratom dostali k moci (diktátor Benito Mussolini). Taliansko sa zúčastnilo v druhej svetovej vojne od roku 1940 na strane Nemecka. Po vylodení Spojencov na Sicílii a zvrhnutí Mussoliniho vyhlásila talianska vláda v roku 1943 vojnu tretej ríši. Dňa 2. mája 1945 bolo Taliansko oslobodené spojeneckými vojskami. Po celonárodnom hlasovaní v roku 1946 sa Taliansko stalo republikou. Od roku 1949 došlo postupne k politickej a hospodárskej integrácii krajiny so západnou Európou a v roku 1955 vstúpilo Taliansko do OSN.
Geografia
thumb|Satelitná snímka Talianska Taliansko leží na území južnej Európy na Apeninskom polostrove. K jeho územiu patria aj ostrovy Sicília, Sardínia, Elba, Capri, Tremiti a Ischia. Geografická poloha: Južná Európa, 43°58´SŠ, 11°14´VD, Apeninský polostrov.
Taliansko je prevažne hornatá krajina, na severe sa vypínajú členité pásma Álp (na jej hranici s Francúzskom leží najvyšší vrch Európy, Mont Blanc, s výškou ) s mnohými ľadovcami. Alpy sa zvažujú do Pádskej nížiny, ktorá sa delí na štyri časti: Piemontská na západe, Lombardská v strede, Benátska na východe a Emiliánsku na juhu. Vnútornú os polostrova tvoria Apeniny, ktoré sa vyznačujú seizmickou a sopečnou činnosťou. Apeniny sa delia na severné (Ligúrske a Etruské), Rímske Apeniny (Abruzzy) a južné, ktoré reprezentujú Neapolské a Kalaberské Apeniny. Ostrovy sú hornaté s činnými sopkami (napr. Etna, Stromboli a Vezuv).
Podnebie
Podnebie je prevažne subtropické stredomorské, na severe v Pádskej nížine prechádza k miernemu s horúcim suchým letom a miernejšou zimou. V horách je drsné vysokohorské podnebie, kde ročné zrážky dosahujú 1 000 až.
Vodstvo
Pozri aj Zoznam jazier v Taliansku
Medzi najvýznamnejšie rieky patrí dlhá rieka Pád, rieky Adige, Tiber (preteká cez Rím) a Arno. Známe jazerá: Garda, Maggiore, Lugano, Trasimeno a Bolsenské jazero.
Politický systém
Taliansko je republika s parlamentným a kabinetným systémom vlády. Je to unitárny štát so silnou miestnou autonómiou. Hlavou štátu je prezident volený na 7 rokov. Zákonodarnú moc má dvojkomorový parlament, zložený z Poslaneckej snemovne (630 poslancov) a Senátu (315 volených členov) a 11 doživotných senátorov vymenovaných prezidentom. Štát sa člení na 20 autonómnych historických krajov, ktoré majú svoje zákonodarné orgány (regionálne rady) a takisto svoje výkonné orgány (výkonné výbory).
Hospodárstvo
thumb|Vinohrad v oblasti [[Chianti. Taliansko patrí medzi najväčších producentov vína]] Priemysel je najmä strojársky (spracúva sa železo a vyrába oceľ), chemický, textilný, obuvnícky, keramický a potravinársky. Poľnohospodárstvo zahŕňa mliečne výrobky, obilniny, ovocie, zelenina, hrozno, zemiaky, cukrová repa, olivy.
Vyvážajú sa hlavne kovy, textil a oblečenie, motorové vozidlá Fiat a Ferrari, chemikálie. Obchodnými partnermi na vývoz sú európske krajiny, Spojené štáty, OPEC. Dovážajú sa priemyselné stroje, petrolej a poľnohospodárske obilniny. Obchodnými partnermi na dovoz sú európske krajiny, Spojené štáty, OPEC.
Nerastné bohatstvo
Nerastné zdroje sú rôznorodé, s málo výdatnými ložiskami. Z palív sa ťaží ropa, zemný plyn, hnedé uhlie a v menších množstvách aj čierne uhlie. Z ostatných surovín je to najmä menšia ťažba polymetalických rúd, azbestu, solí, síry, ortuti a mramoru. Zásoby čierneho uhlia sú na Sardínii a v severnom Taliansku pri meste Bassan, hnedé uhlie sa ťaží v Toskánsku (Grosset). Menšie náleziská ropy sú pri mestách Parma, Bologna, Ferrara a hlavne na Sicílii. Významnejšia je ťažba zemného plynu v okolí Milána. Ložiská železnej rudy, ktorej je pomerne málo, sa nachádzajú na ostrove Elba (z bane spravili turisticky príťažlivé miesto), na severozápade Sardínie a v Lombardii. Významné ložiská síry sa nachádzajú na Sicílii.
Obyvateľstvo
thumb|upright=1.5|V Taliansku žijú veľké populácie migrantov z východnej Európy a severnej Afriky Na jeden km² pripadá 201,3 obyvateľov (údaj z roku 2017). Priemerná dĺžka života u žien 81 a u mužov je 74 rokov. Úradným jazykom v Taliansku je taliančina, okrem nej sa tu používa aj nemčina v regióne Tridentsko-Horná Adiža a francúzština v regióne Valle d’Aosta.
Etnické zloženie
Taliani 94,96 %, Rumuni 0,93 %, Arabi 0,82 %, Albánci 0,60 %, prisťahovalci z Ázie 0,55 %, Nemci 0,49 %, Brasil 0,41 %, Číňania 0,22 %, Ukrajinci 0,18 %, Rómovia 0,08 % a iné.
Pleurs
Pleurs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Taliansko
Náboženstvo
rímski katolíci 87,60 %, Jehovovi svedkovia 2,4 %, východní katolíci 0,20 %, pravoslávni 1,30 %, moslimovia 1,70 %, protestanti 0,50 %, budhisti 0,30 %, hinduisti 0,20 %, bez vyznania 5,80 %
Pleurs
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Taliansko
Významné mestá
Hlavné mesto Rím má 2 877 215 obyvateľov (údaj z roku 2017). Ďalšie významné mestá sú Miláno, Neapol, Turín a Benátky. Dôležité je menšie mesto Verona pre svoju strategickú pozíciu. Ďalšie veľké mestá: Pescara, Rimini, Piombino, Florencia, Bologna, Bolzano. Veľkej návštevnosti sa taktiež tešia historické vykopávky mesta Paestum. V sláve nezaostáva ani historické mesto Pompeje.
Kultúra
thumb|Mauzóleum [[Galla Placidia|Gally Pladicdie, Ravenna]] Taliansko je národ s bohatou históriou a veľkou kultúrou. Ich predkovia vytvorili jednu z najväčších svetových ríš, Rímske impérium a boli to Rimania, ktorí priniesli vyspelú kultúru do dovtedy barbarskej západnej a strednej Európy. Rimania vytvorili vôbec najdokonalejšiu svetovú civilizáciu, množstvo technických a administratívnych noviniek, ktoré boli v stredoveku zabudnuté a znovuobjavené a prekonané až v polovici 18. stor. počas priemyselnej revolúcie. Z rímskeho systému vychádza množstvo moderných odvetví.
Pleurs
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taliansko
Kultúra
Aj v stredoveku boli Taliani vyspelý národ, kultúrne najvyspelejší národ Európy a jeden z najvyspelejších národov stredovekého sveta (spoločne s Byzantskými Grékmi, Arabmi a Číňanmi). Rozvíjali sa tu rôzne druhy umenia a kultúry, zatiaľ čo v ostatnej Európe panoval temný stredovek. V Ríme sídlil pápež, hlava rímskokatolíckej cirkvi. Vďaka bohatým obchodným stykom bohatli talianske mestá ako Florencia, Benátky a Janov, neskôr aj Rím a Miláno, čo viedlo k veľkému kultúrnemu rozmachu a následnému záujmu o antickú minulosť a teda vznik renesancie, kedy sa Taliani dostali na špičku svetovej kultúry a opäť ju rozniesli po celej "barbarskej" Európe. V tejto dobe vznikali významné literárne diela, Taliani vytvorili mnoho umeleckých diel, najznámejší umelci boli spisovatelia Dante Alighieri, Giovanni Boccaccio a Francesco Petrarca, filozofi ako Giordano Bruno, Niccolò Machiavelli či Galileo Galilei a známi umelci ako Leonardo Da Vinci, Raffaello či Michelangelo Buonarroti. Taliani tiež obohatili európsku kultúru o štýly ako barok a rokoko, ktorého stavby nájdeme vo všetkých častiach Talianska.
Taliani sú aj tradične známi pestovaním hrozna, z ktorého sa vyrába slávne talianske víno. Každý taliansky kraj má svoje zvyky a svoj dialekt a tak sa môžeme stretnúť s veľmi bohatou kultúrou. Napriek niektorým rozdielom medzi severným a južným Talianskom tieto dve časti spojuje mnoho spoločného, spoločné tradície, zvyky či kuchyňa.
V súčasnosti sú Taliani známi aj svojou módou a vkusom, ktorú tento národ pestuje už od antiky. Rimania boli známi svojim zmyslom pre kvalitu, dekoráciu, architektúru či elegantným štýlom obliekania, stredovekí Taliani často obchodovali s luxusnými látkami. Dnes je svetoznáme talianske oblečenie, obuv, parfumy, šperky či módne doplnky patria medzi najznámejšie a najkvalitnejšie na svete. Tradičným svetovým mestom módy je popri Paríži talianske Milano. Typický a svetoznámi je taliansky dizajn, najmä nábytku či automobilov.
Kuchyňa
thumb|Sicílska klobása (salsiccia) Talianska kuchyňa patrí medzi najslávnejšie a zároveň najzdravšie svetové kuchyne, nakoľko má množstvo špecialít rôzneho druhu. Najznámejšie jedlá sú neapolská pizza, ktorá má pôvod v antike, kedy podobné jedlo robili už Gréci a Rimania, cestoviny rôzneho druhu s širokým sortimentom omáčok, ktoré sa datujú 15. stor. a lasagne, prípadne pasticio, ktoré sa spomína už u starých Etruskov. Okrem týchto špecialít Taliani pripravujú rôzne špeciality z hovädzieho, jahňacieho a bravčového mäsa a tiež z morských živočíchov a rýb. Známy jej taliansky biftek z Florencie, fiorentina a tiež vyprážaný milánsky rezeň milanese, ktorý prevzali Rakúšania a vznikol tak tradičný viedenský rezeň. Na severe Talianska sa vyrábajú rôzne druhy salám a šuniek, známa je svetoznáma furlanská šunka prosciutto crudo a tiež mortadella. Existuje aj veľa druhov salámy (napr. ossocolo, sopressa a cotechino), a klobás (salsiccia), tradičná talianska slanina sa nazýva pancetta. Taliani sú známi aj výrobou syrov, ako syr parmezán, pecorino (ovčí syr), mozzarella či gorgonzola. Typická talianska príloha je zeleninový šalát a kukuričná kaša polenta. Najznámejšie talianske zákusky sú benátske tiramisu a sicílske plnené trubičky cannoli, iné známe zákusky sú profiterol a panna cotta. Z alkoholických nápojov je svetoznáme talianske víno, existuje mnoho úrodných vínnych krajov, najkvalitnejšie hrozno sa dorába v strednom Taliansku, hlavne v kraji Toskánsko a v severotalianskom kraji Furlansko (pozri furlanské víno). Tvrdé talianske alkoholické nápoje (tal. bevande superalcoliche) je vínovica grappa či citrónový likér limoncello. Tradičné sú aj sicílske krvavé pomaranče, či olivový olej, pestovaný v strednom a južnom Taliansku.
Folklór
thumb|Juhotaliansky tanec [[tarantella.]] Taliansky folklór je veľmi bohatý a stále živý a obľúbený aj u mladšej generácie. Ide o prevažne stredomorský folklór, prípadne na severe Talianska aj so stredoeurópskym vplyvom. Známa folklórna oblasť je severovýchodné Taliansko, tzv. benátsky štýl stredomorských tradícií, typickej hudby a tancov, ktoré ovplyvnili celú Dalmáciu a aj Balkán, známa je aj oblasť Romagna, najmä svojou klarinetovou hudbou. Južné Taliansko je známe tiež množstvom piesní a tancov, najznámejší je tanec tarantella, ktorý má starogrécky pôvod a tancuje sa v celom južnom Taliansku. K miestnemu folklóru patria aj pesničky o mafii (La musica della mafia). Tradičné a pre Európu jedinečné pesničky sa spievajú na ostrove Sardínia, sú to polyfonické pesničky, podobné tým v gréckom kraji Epirus. Jedným z najznámejších talianskych ľudových spevákov je Otello Profazio. Z talianskych ľudových piesní sa vyvinula aj tradičná opera, ktorá obsahuje jednak prvky tradičnej talianskej hudby a tiež ľudového talianskeho divadla. Po celom Taliansku, od severu na juh sa v lete konajú ľudové zábavy (festa, sagra), často na počesť rôznych svätých, či oslava plodín (sviatok vína, chleba, melónov…), toto je pozostatok starovekých osláv bohov. Bežné sú aj procesie so sochou svätých. Talianske tradície si pripomínajú aj Taliani v zahraničí, ktorí sa často dištancujú od iných etnických skupín. Medzi najznámejšie ľudové talianske piesne patrí tradičná neapolská tarantella, sicílska pieseň ciuri, ciuri (kvety, kvety), sicílska Che la luna a mezzo mare (Jeden mesiac v strede mora), tiež sicílska Bruccia la terra, ktorá bola použitá ako hlavná pieseň filmu Krstný otec, neapolská O Sole Mio (Moje slnko), romaňolská Romagna mia (Moja Romagna), benátska Mamma mia dammi cento lire (Mama moja, daj mi sto lír), furlanské piesne E ducj mi clamin cont (Všetci ma volajú gróf) a O ce bjel cjisciel di Udin (Aký pekný hrad v Udine) a istrijské piesne La mula de Parenzo (Dievča z Poreču) a Tutti mi chiamano bionda (Všetci ma volajú blondína).
2616 Lesya
2616 Lesya je planétka s priemerom 8 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 28. augusta 1970.
462 Eriphyla
462 Eriphyla je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil M. F. Wolf 22. októbra 1900.
Cesta II. triedy 428 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 428''' je cesta II. triedy na Slovensku. Nachádza sa v okrese Žarnovica a tvorí prieťah Žarnovicou. Jej celková dĺžka je 4,431 km.
Leopold Moravčík
Leopold Moravčík – jeden z najvýznamnejších slovenských zahraničnopolitických novinárov sedemdesiatych až deväťdesiatych rokov 20. storočia. Narodil sa v Lúčkach, okres Ružomberok, vyštudoval žurnalistiku na FF UK a postgraduálne medzinárodné vzťahy a právo na PF UK v Bratislave a zahraničnopolitickú žurnalistiku na Fakulte žurnalistiky UK v Prahe.
Aktívne pôsobil v Československej televízii do roku 1990 ako moderátor a komentátor, neskôr v denníku Pravda. Po roku 2000 bol činný predovšetkým ako pracovník štátnej správy (Ministerstvo školstva SR a Kancelária prezidenta SR) a zároveň ako autor literatúry faktu.
Cesta II. triedy 428 (Slovensko)
Priebeh trasy
II/428 začína križovatkou Žarnovica-juh s rýchlostnou cestou R1, s ktorou je v peáži aj I/65. Cesta vchádza do intravilánu Žarnovice, križuje sa s III/2530 a následne v samom centre mesta aj s II/512. Cesta sa po niečo vyše štyroch kilometroch končí v križovatke Žarnovica-sever opäť s s rýchlostnou cestou R1 a I/65. Odtiaľ je už I/65 vedená samostatne, teda mimo trasy R1.
Leopold Moravčík
Knižné publikácie
Preklady:
Snědovice
Snědovice je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 724 obyvateľov, z toho 381 mužov a 343 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 39,9 roka, ženy 42,0 roka).
Jiří Adam
Jiří Adam (* 12. október 1950, Praha, Česko-Slovensko) je bývalý česko-slovenský reprezentant v modernom päťboji a šerme. Po ukončení aktívnej športovej kariéry sa stal trénerom, najprv v tréningovom stredisku mládeže, neskôr u českej ženskej a nakoniec mužskej reprezentácie. Jeho najväčším športovým úspechom je zisk striebornej olympijskej medaily zo súťaže družstiev v modernom päťboji v Montreale 1976.
Modernému päťboju sa Adam začal venovať už na základnej škole. Jeho trénerom bol nestor česko-slovenského moderného päťboja, Karel Bártů. Adamovými najsilnejšími disciplínami boli streľba a šerm, ktorému sa venoval tiež sólovo. V rokoch 1973 až 1979 reprezentoval Česko-Slovensko na majstrovstvách sveta, zakaždým však bez výraznejšieho úspechu.
Jediný rok, v ktorom sa dokázal výraznejšie presadiť, bol olympijský rok 1976. Krátko pred začiatkom hier obsadil tretie miesto v individuálnych pretekoch na prestížnom turnaji v Budapešti na ktoré nadviazal 2. miestom v súťaži družstiev v Montreale. Začiatok súťaže, do ktorej šiel ako opora tímu, ktorému tréner vytkol za cieľ 6. miesto, sa však Adamovi vôbec nevydaril. Rovnako ako zvyšok tímu, nezvládol jazdu na koni, navyše si ešte vážne poranil stehenný sval. V šerme kordom sa však česko-slovenský tím dokázal prebojovať do priebežného vedenia, ktoré dokázal udržať aj po streľbe. V tej bol najlepším pretekárom z celého poľa práve Adam. Ten ešte dokázal zaplávať svoje osobné maximum v bazéne, horšie to však bolo v terénnom behu. Nakoniec však česko-slovenské mužstvo v zložení Adam, Bártů a Starnovský obsadilo s 15 451 bodmi druhé miesto za tímom Veľkej Británie. V individuálnych pretekoch sa Adamovi nedarilo a obsadil 29. miesto.
Na hrách v Moskve v roku 1980 bol Adam členom družstva kordistov a spoločne s Jurkou, Holubom, Doubou a Kubištou skončil na 6. mieste.
Mazères-de-Neste
Mazères-de-Neste je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Kliment
prof. Ing. Dr. h. c.  Jozef Kliment DrSc. (* 3. júl 1928, Čierny Balog – † 30. jún 2007) bol slovenský poľnohospodársky odborník.
Životopis
Po absolvovaní štúdií (1952) na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach, 19521955 vedúci odd. Povereníctva poľnohospodárstva v Bratislave. V rokoch 19551960 pracovník Správy štátnych plemenárskych staníc v Bratislave. Následne v rokoch 19601961 vedúci odboru živočíšnej výroby SNR. Od roku 1961 pedagóg na VŠP v Nitre (1976 prof.). Zaoberal sa hlavne plemenárstvom, selekciou a biológiou hospodárskych zvierat.
Viviers-sur-Artaut
Viviers-sur-Artaut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 109 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andor Borúth
Andor Borúth (* 17. jún 1873, Sátoraljaújhely, Maďarsko – † 22. august 1955) bol maďarský maliar pôsobiaci na Slovensku.
Život
Jeho otec (pôvodným menom Steiger) sa prisťahoval do Uhorska zo Švajčiarska. Borúth študoval v Mníchove u Hollossyho, v Paríži a v Madride.
Liga majstrov UEFA 2006/2007
Skupina H
(KĽÚČ: B= Body; Z= Odohrané zápasy; V= Výhry; R= Remízy; P= Prehry; NG= Nastrieľané góly; IG= Inkasované góly; RG= Rozdiel gólov)
Osemfinále
Prvé zápasy sa hrali 20. a 21. februára, 2007, druhé 6. a 7. marca.
Štvrťfinále
Štvrťfinálové zápasy sa hrali 3./4. apríla, a 10./11. apríla, 2007.
Semifinále
Semifinálové zápasy sa hrajú 24./25. apríla, a 1./2. mája, 2007.
Hôrka
Hôrka je obec na Slovensku v okrese Poprad.
Časti obce
Delí sa na časti Kišovce, Primovce, Ondrej, Hôrka. Historické názvy miestnych osád boli Hurka, Svätý Ondrej, Kišovce, Primovce, Miklušovce a Komárovce.
Hôrka
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1346. Existenciu Hôrky už pred rokmi jej písomnej zmienky priamo dokladá spor Lacka voči Matúšovi a Jánovi, synovi Mikuláša z Barce z roku 1350 o tunajšie majetky, ktoré Lacko vydokladoval voči druhej strane dedičov staršími listinami na svoj majetok. Dnešný názov obce sa po spomínanom a ustálenom pomenovaní Bozafalua vyskytuje až od roku 1506.
Kišovce
Prvá písomná zmienka je z roku 1311. Po objasnení najstarších dejín vystávajú v 14. storočí nové majetkové spory. Tiahli sa od roku 1311 až do roku 1349, keď celú záležitosť uzavrel s ustanovaním večného mlčania sudca Pavol. Početné dedičné nároky riešil na žiadosť kartuziánov zo Skaly útočiska a Matúša.
S druhým podstatným pomenovaním Kišoviec sa stretávame pravidelnejšie od roku 1344. Po búrlivom začiatku 14. Storočia sa v jeho druhej polovici vytrácajú z prameňov zmienky o Kišovciach a strácame tak kontinuitu vlastníckych vzťahov.
Pozoruhodné postavenia a slobody kopijníckych poddaných nie len v Kišovciach dokumentuje svedecká listina župana spišských kopijníkov.
Primovce
Len necelých 5 rokov po udelení výsad spišským kopijníkom sa stretávame s prvou listinou pre kataster dnešnej Hôrky. Vznikli na území Gulz predanom v roku 1248 Pirinovi. Pretože po ňom dostali svoje meno, ich vznik predpokladáme až po tomto roku, v druhej polovici XIII. storočia. Vyplýva to napokon aj so samotnej kúpno-predajnej zmluvy potvrdenej panovníkom, ktorá vyslovene povoľuje Pirinovi založiť na tomto území svoje nové sídlo.
Nasledovnú listinnú zmienku nachádzame už v roku 1371 a prináša nám viaceré zaujímavé zistenia o rozrode Pirinových potomkov aj o rozvoji obce. Rovnako je listinou potvrdený zdarný rozvoj dediny so všetkými náležitosťami, z ktorých, z hľadiska infraštruktúry, je tu najvýznamnejší spomenutý mlyn.
Prímovce ostali vo vlastníctve Piriniových dedičov, žiaľ, viackrát sa s nimi v listinách nestretávame. Nasledujúca písomná zmienka o Prímovciach je až v roku 1376 a nechal si ju u hodnoverného miesta vyhotoviť už Vavrinec, syn Jakuba z Jakloviec.