cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svidník (okres)
Od stredoveku po 20. storočie
V roku 1932 boli organizované v okrese hladové pochody nezamestnaných a maloroľníkov. 11. mája 1932 usporiadali demonštráciu maloroľníci v obci Mlynárovce. Z tejto demonštrácie bola vyslaná deputácia v ktorej boli sformované požiadavky roľníkov a predložené na obvodný notársky úrad do Hrabovčíka. Podobné demoštrácie sa konali v Miroli, Kožuchovciach, Krajnej Poľane, Pstrine a Mestisku. V priebehu roka sa do hnutia zapojilo v okrese deväť obcí. Požadovali zníženie daňového bremena, zastavenie exekúcií a vytvorenie nových pracovných príležitostí. V rokoch 19331938 boli protestné akcie na pílach v krajnej Poľane, a Kapišove. Nová republika za svoju krátku existenciu sociálne pomery nezlepšila. Priemysel v okrese nebol žiadny ani sa nerozvíjal. Okres naďalej patril medzi najzaostalejšie a najbiednejšie v Česko-Slovensku. Pomoc vojnou postihnutým obciam bola nedostatočná a obyvateľstvo sa ocitlo vo finančnej tiesni. Okres zachvátila vysťahovalecká horúčka, boli odhalené veľké podvody pi kolkovaní peňazí z obdobia monarchie. V obciach sa rozvíjalo košikárstvo, podomový obchod a ďalšie drobné živnosti na obživu nepostačovali. Nízke výnosy a celkovo extenzívny charakter poľnohospodárskej výroby, hlavného zamestnania obyvateľstva, negatívne odrazili v jeho zdravotnej situácii. Prudko sa šírili infekčné choroby. V roku 1936 obyvateľstvo zasiahla epidémia škvrnitého týfusu. Veľmi vysoká bola dojčenská úmrtnosť. Jej priemerná výška 166 promile v rokoch 19221936 vysoko prekračovala celoštátny a celoslovenský priemer. V okrese bol kritický nedostatok zdravotníckych pracovníkov, nenachádzal sa tu žiaden liečebný ústav. Roku 1926 tu pôsobili iba dvaja lekári, v roku 1935 štyria. Tento stav pretrval až do oslobodenia. Obyvateľstvo sužovali časté požiare, najmä v tridsiatych rokoch (Okres Svidník, Východoslovenské vydavateľstvo, Košice 1989)
Nedostatok nerastného bohatstva nepriaznivo ovplyvnil aj sociálne pomery. Väčšina píl bola počas vojnových operácií v rokoch 19141915 zničená, alebo ťažko poškodená. Drevárske podniky vo Svidníku (P. Sofrommer, parná píla Vyšný Svidník) a v Miroli (I. Piranovský, parný píla) svoju činnosť už neobnovili, píla v Kapišovej začala pracovať až v roku 1922. Bola prerušená aj činnosť firmy Bratři Thonetové, ředitelství velkostatku a píly v Krajnej Poľane a na píle v Ladomirovej. V roku 1919 začala pracovať píla v Krajnej Poľane a v Príkrej, no pracovnú príležitosť tam našlo len 25 robotníkov. V rokoch 19271929 síce vznikli drevárske závody v niektorých obciach – Nižný Mirošov (Jan Thir (Tchir), motorový mlyn a píla, 1927), Šarbov (Československá drevoobrábajúca spoločnosť Schrzinger a spoločnosť parný píla, 1928). V týchto spoločnostiach bolo v priemere zamestnaných po desať robotníkov a neposkytovali lepšie zárobkové možnosti, navyše v čase hospodárskej krízy prestali fungovať. K nim treba pripočítať aj menšiu pílu J. Machatý a Jokl, parná píla v Kečkovciach.
Ťažkým bremenom pre obyvateľstvo boli dane a poplatky, ktoré splácalo často oneskorene, začo obvodní notári požadovali aj nezákonné prirážky. Napríklad obvodný notár v Hunkovciach žiadal za oneskorené platenie daní ďalších päť percent prirážky. Násilné vymáhanie daní 12. apríla 1926 v Roztokoch vyústilo do otvorenej zrážky, keď vdove Márii Pajzinkovej chceli zobrať za nezaplatené dlhy na daniach poslednú kravu. Podobná zrážka sa odohrala aj u roľníka Michala Bilého. Hospodárska zaostalosť a z nej vyplývajúca sociálne štruktúra obyvateľstvo neutvárali priaznivé podmienky na kultúrny rozvoj. V školstve za prvej Československej republiky sa dosiahol oproti monarchii pokrok, ktorý však nebol výrazný. Príslovečná bieda, zaostalosť, chudoba a alkoholizmus boli živnou pôdou pre konzervativizmus a apatiu, povery a tmárstvo. Nič na tom nezmenilo ani rozbitie Česko-Slovenskej republiky a vytvorenie slovenského štátu. V okrese Svidník sa nachádzajú vojnové cintoríny a spoločné hroby z 1. svetovej vojny, ktoré sú v okrajových častiach miestnych cintorínov. Cintoríny sú v Bodružali, (400 pochovaných vojakov), Beňadikovciach (23), Cernine (326), Dlhoni  (24), Dobroslave (2), Dubovej (59), Duplíne (18);Giraltovciach (64), Havraneci (10), Huncovciach (130), Kapišovej (16),  Kečkovciach (59), Korejovciach (5), Krajnej Poľane (20), Krajnej Bystrej (64), Krajnej Porúbke (39), Kružlovej (5),  Kurimke (90), Ladomirovej (270), Medvedí (116),  Miroli (6),  Mlynárovciach (750), Nižnej Pisane (4), Nižnom Komárniku (14), Nižnom Orlíku (346), Nižnom Mirošove  (36), Pstrine  (2), Príkrej  (26), Roztokách  (9), Okrúhlom (10), Radome (245), Rovnom (411), Soboši (7)   Svidničke (4),  Svidníku (800, z toho Vyšnom Svidníku (360) a v Nižnom Svidníku (437), Šarbove  (11), Šarišskom Štiavniku (19), Vápeníku  (16) Vyšnom Mirošove (210), vo Vyšnom Orlíku (246),  Vyšnej Pisane  (21) a vo Vyšnom Komárniku (16).
Vojnové cintoríny padlým obetiam v 2. svetovej vojne okrem Dukly a Svidníka sú Hunkovciach, kde je 2 918 pochovaných Nemcov. Investorom výstavby bol Nemecký národný zväz pre starostlivosť o vojnové hroby, z finančných zdrojov Spolkovej republiky Nemecko. Starostlivosť o údržbu cintorínov prevzala Spoločnosť starostlivosti o nemecké vojnové hroby na Slovensku, k tomu účelu zriadená a financovaná nemeckou stranou.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Václav Klaus
Dr. h. c. mult. prof. Ing. Václav Klaus, CSc. (* 19. jún 1941, Praha) je popredný český politik. Pôvodne bankový úradník a prognostik; po novembri 1989 minister financií ČSFR, v rokoch 19921997 premiér ČR, neskôr predseda Poslaneckej snemovne ČR a v rokoch 2003 – 2013 prezident Českej republiky.
Do roku 1989
V rokoch 19581963 študoval Václav Klaus zahraničný obchod na Vysokej škole ekonomickej v Prahe. Pri štúdiu sa zoznámil so svoju neskoršou manželkou Líviou zo Slovenska. Po úspešnom absolvovaní štúdia dostal tzv. umiestenku do podniku zahraničného obchodu a nastúpil na základnú vojenskú službu – ako ligový basketbalista do Dukly Praha, takže bežnou vojenskou službou prejsť nemusel. V tej dobe sa takisto prihlásil do konkurzu na miesto v Ekonomickom ústave ČSAV a miesto získal. V ústave sa stretol so zahraničnou literatúrou a absolvoval aj dve študijné stáže, v Taliansku (1966) a v USA (1969). V roku 1968 získal titul kandidát ekonomických vied.
V roku 1970 bol, podľa svojej autobiografie, nútený opustiť vedeckú kariéru, odišiel pracovať do Štátnej banky československej, kde sa stretol napríklad s Janom Stráským. Po roku práce na okresnej pobočke v Prahe 1 sa dostal do odboru ekonomicko-matematických výpočtov pri ústredí SBČS. V roku 1987 sa vrátil k akademickej činnosti v Prognostickom ústave ČSAV (založenom o dva roky skôr). Niekoľko dní po 17. novembri 1989 sa dostal do kontaktu s Václavom Havlom, dianím v Občianskom fóre (OF) a teda do politiky.
Rodinný a osobný život
Václav Klaus je ženatý, s manželkou Liviou, ktorá je slovenského pôvodu. Má dvoch synov, Václava a Jana. V mladosti hral basketbal, dodnes lyžuje a hrá tenis.
Politická kariéra
Na konci roku 1990 sa stal predsedom Občianskeho fóra, čo bolo potom vnímané ako porážka predchádzajúceho liberálne-sociálneho vedenia. Klausovi sa jeho koncepcia OF ako pravicovej strany (v kontraste s predstavou široko stredového „hnutia“) nepodarilo spočiatku presadiť. V januári 1991 získal Klaus pre svoju predstavu fungovania strany aj zmien vo vláde ešte silnejšiu podporu delegátov ďalšieho zjazdu, ale pokračujúce nezhody viedli k zániku OF v apríli roku 1991, respektíve k rozštiepeniu na Občiansku demokratickú stranu (ODS) a Občianske hnutie (OH). Klaus bol jedným zo spoluzakladateľov ODS, zamýšľanej a budovanej ako strana s jasnou štruktúrou a pravicovým politickým programom. Naopak OH bolo skôr ľavicovo-liberálne a aj názov vyjadroval odpor k negatívne vnímanej straníckosti. (Po rozpade OF založili jeho členovia aj ďalšie strany, napr. ODA).
V októbri roku 1991 bol menovaný za podpredsedu vlády ČSFR. ODS pod jeho vedením a s programom reforiem „Sloboda a prosperita“ zvíťazila vo voľbách v júni 1992 a Václav Klaus sa stal predsedom vlády Českej republiky, vtedy ešte v rámci česko-slovenskej federácie. Spolu s predsedom slovenskej vlády Vladimírom Mečiarom sa významne podieľal na dohodnutí rozdelenia Česko-Slovenska, ku ktorému došlo k 1. januáru 1993. V rokoch 1993 až 1997 bol Klaus premiérom vlády už samostatného Česka.
Pod jeho vedením, spočiatku ako ministra financií, neskôr ako premiéra, prebehla transformácia socialistického plánovaného hospodárstva k trhovej ekonomike. Významnou časťou tohto procesu bola privatizácia, najväčšia časť štátneho majetku bola privatizovaná „kupónovou metódou“ (Klaus je preto niekedy označovaný ako „otec kupónovej privatizácie“).
V roku 1996 ODS opäť vyhrala voľby, ale úspech ČSSD pod vedením Miloša Zemana umožnil Klausovi zostaviť iba menšinovú vládu, v koalícii s KDU-ČSL a ODA, tolerovanou ČSSD. Druhá Klausova vláda musela na jar 1997 kvôli zhoršujúcej sa ekonomickej situácii prijať viacero drastických rozpočtových škrtov, označovaných ako „úsporné balíčky“.
ODS potom čelila škandálu s nejasným financovaním (napr. dary od podnikateľov zúčastňujúcich sa privatizácie poukázané cez nastrčené alebo vymyslené osoby) a špekulácie sa objavili aj okolo Klausovej osoby. Išlo najmä o tzv. „švajčiarske konto“, slúžiace na nelegálne financovanie ODS, o ktorom mal Klaus vedieť, a správa o údajnej Klausovej vile vo Švajčiarsku, uverejnená televíziou Nova. Správa o vile sa ukázala ako nepravdivá, podozrenia o financovaní ODS sa potvrdili iba sčasti, keď jej bolo dokázané krytie skutočných sponzorov falošnými (stav v roku 2005). Po rezignácii ministrov za KDU-ČSL podal Václav Klaus v novembri 1997 demisiu z funkcie predsedu vlády.
Václav Havel poveril Jozefa Tošovského zostavením úradníckej vlády, čo bolo čiastočne vnímané ako Havlove víťazstvo a porážka Klausa.
Klaus obvinenia z účasti na korupcii odmietol a na mimoriadnom kongrese svojej strany v Poděbradoch získal dôveru väčšiny delegátov pre pokračovanie vo funkcii predsedu strany. Vnútrostranícka opozícia proti Klausovi vytvorila odštiepeneckú platformu, ktorá ďalší mesiac vstúpila do vznikajúcej Únie slobody (US). Udalosti okolo pádu vlády a rozštiepenie ODS viedli k vytvoreniu veľa proti-klausovských nepriateľstiev, prepadu popularity ODS u voličov a určitému odlivu členov.
V nasledujúcich predčasných voľbách (1998) získala ODS pod Klausovým vedením a po kampani, založenej do značnej miery na varovaní pred nástupom ľavice k vláde, necelých 28 %. Vládu zostavil predseda víťaznej ČSSD Miloš Zeman, samozrejme za podpory opozičnej ODS, dohodnutej v tzv. „opozičnej zmluve“. V rámci rozdelenia funkcií v tejto zmluve sa Václav Klaus stal naopak predsedom poslaneckej snemovne. Pragmatické riešenie rozdelenia moci a kontrast s predchádzajúcou výrazne protiľavicovou kampaňou sa stali predmetom ostrej kritiky médií a viedli k nespokojnosti významnej časti verejnosti, vyjadrenej napríklad iniciatívou „Ďakujeme, odíďte!“ (november 1999) ktorú podpísalo 200 000 občanov a ktorá priviedla na námestia desaťtisícové demonštrácie, požadujúce odchod Klausa aj Zemana (december 1999).
V ďalších voľbách v roku 2002 opäť zvíťazila ČSSD a došlo k posilneniu ľavice, čo bolo vnímané ako neúspech ODS aj Klausa. Vedenie ODS dalo následne svoje funkcie k dispozícii, Klaus sa neskôr rozhodol na predsedu ODS nekandidovať a oznámil úmysel kandidovať na prezidenta. Vo funkcii predsedu ODS ho nahradil Mirek Topolánek, Václav Klaus sa stal čestným predsedom ODS.
Klausova prezidentská kandidatúra, vrchol jeho politickej kariéry a snaženia, bola nakoniec úspešná, 28. februára 2003 bol v treťom kole tretíkrát opakovanej voľby 142 hlasmi z 281 zvolený za prezidenta Česka. Klaus sa v spoločnom hlasovaní Senátu a Poslaneckej snemovne presadil nielen vďaka podpore ODS, ale aj kvôli rozporom vo vtedajšej vládnej koalícii, vnútornému boju v ČSSD a podpore časti KSČM. Do funkcie bol inaugurovaný 7. marca 2003.
Akademická dráha, politické ocenenia
Počas politickej kariéry bol Klaus ocenený mnohými akademickými titulmi v Česku aj zahraničí.
Súčasnosť a názory na Klausa
Aj pravicoví kritici Klausovi vytýkajú zanedbávanie právneho rámca transformácie, alebo dokonca dešpekt k právu. Klaus je často považovaný za politika nepriamo zodpovedného za nejasnosť až podvody pri privatizácii a tzv. tunelovaní. Miloš Zeman, spolu s Klausom autor „opozičnej zmluvy“, v jednom zo svojich expresívnych výrokov nepriamo označil Klausovu vládu za „vládu zlodejov a tunelárov“. Naopak kladné hodnotenie Klausa vychádza zo záveru, že aj napriek čiastočným problémom bola transformácia úspešná, a privatizácia sa podarila, najmä vzhľadom na predtým nevyskúšaný postup.
Iným problémom je otázka nejasností financovania ODS, ktoré viedlo v roku 1997 k pádu vlády. Väčšina podozrení sa síce súdne nepotvrdila, ale ani nevyvrátila spôsobom, ktorý by presvedčil väčšinu verejnosti. (Napr. svedkovia z aparátu ODS vypovedali, že si nepamätajú a pod.). ODS a Klausovi priaznivci sa problémy roku 1997 snažia naopak vykladať ako vnútrostranícky boj o moc, vyvolaný ambíciami podpredsedov ODS, prípadne podporovaný „Hradom“.
Z pravicových pozícií je niekedy Klaus kritizovaný za nedostatočnú odvahu k nepopulárnym krokom a reformám v neskoršej časti svojho pôsobenia vo funkcii premiéra. Ďalej, že podporuje tú časť silného štátu (proti ktorému inak vystupuje), ktorá je užitočná k presadeniu záujmov jeho priaznivcov. V tejto súvislosti je spomínaná napríklad privatizácia bánk, ktorú namiesto v rétorike vždy pravicového Klausa uskutočnila vláda pod vedením Miloša Zemana.
Vo funkcii prezidenta Klaus uspel u českej verejnosti, podľa kritikov ale za cenu až populistického vystupovania. Naopak pôsobenie v zahraničnej politike je v českých médiách aj v zahraničí hodnotené skôr ako kontroverzné. Kritizovaný je Klausov „euroskepticizmus“ či „eurorealizmus“; spojenci v tomto postoji sú britskí konzervatívci.
Klausova štylizácia do polohy ekonomického mysliteľa je v zahraničí vnímaná skôr ako kuriózna.
Jeho „ľavicové“ názory, ako napr. na vojny v bývalej Juhoslávii a v Iraku, posunuli vzťahy USA s Českom na okraj ich záujmu.
15. februára 2008 bol druhýkrát zvolený za prezidenta Českej republiky, keď porazil protikandidáta Jana Švejnara.
Udalosť v Čile
Václav Klaus na tlačovej konferencii v paláci La Moneda v Santiagu sedel vedľa čilského prezidenta Sebastiána Piñeru. Český prezident vybral pero z puzdra ležiaceho pred ním na stole a so záujmom si ho prehliadol. Potom ho pravou rukou vzal pod stôl, kde ho prebral ľavou rukou a zasunul ho do ľavého vrecka. Nakoniec si obe ruky vyložil na stôl, zapol si sako, začal sa usmievať a stále ešte otvorené puzdro zavrel.
Videozáznam bol zverejnený a Klaus sa dostal do medzinárodnej pozornosti médií. Do dňa 15. apríla 2011 bol videozáznam zobrazený viac ako 4 miliónkrát na YouTube.
Eseje, rozhovory
Václav Klaus je literárne veľmi činný, celkom vydal 34 rôznych titulov. Najväčšieho čitateľského ohlasu dosiahli knihy NADORAZ, NAROVINU a "Země, kde se již dva roky nevládne". Posledné dva uvedené tituly majú predajnosť pomerne malú, čo príliš nekorešponduje s všeobecnou obľubou Klausa ako osobnosti.
Knihy o Václavovi Klausovi
Asi najznámejším titulom je kniha Báječná léta s Klausem od Michala Viewegha, vydaná vo februári 2002. Sám autor sa netajil, že načasovanie jej vydania pred parlamentnými voľbami v júni 2002 je zámerné a jeho cieľom je znížiť šance Občianskej demokratickej strany na výhru vo voľbách. Kniha je plná klasického Vieweghovho humoru a pretkaná citátmi z Klausovej knihy Narovinu. Kniha bola niektorými ľuďmi prijatá so zmiešanými až negatívnymi pocitmi.
Anamur
right|thumb|Hrad Mamure
Anamur je mesto v južnom Turecku. Je taktiež najjužnejším bodom pevninského Turecka, ktorý susedí s Iránom. Hranice na juhu však v meste Anamur tvorí Stredozemné more. Je výnimočné svojou polohou, ktorá ako najteplejšiemu miestu v Turecku dovoľuje naplno rozvíjať pestovanie tropického ovocia a jeho vývoz. Anamur rekordérom vo vývoze a pestovaní jahôd, banánov a iných plodov tropického pásma. Nie je tu veľmi rozšírený turistický ruch, aj keď známe letovisko Alanya je vzdialené len 3 až 4 hodiny cesty na západ. Zahraniční turisti tu majú svoje obydlia a letné domy. Doprava je odkázaná na cestnú a lodnú.
Mamure
Stredoveká križiacka pevnosť poskytuje pohľad na stavbu takýchto budov a ich výzor. Zachovalá, len na malých miestach poškodená hradba plnila účel ochrannej stavby, pozoruhodné sú najmä hrubé múry s prechodmi, schodišťami, chodbami a dodnes stojacimi vežami. Súčasťou Mamure je aj mešita, ktorú tu postavili arabskí dobyvatelia ešte v 12. storočí.
Píľanský potok (prítok Kľaku)
Pílanský potok je potok na Strednom Pohroní, v severozápadnej časti okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Kľaku, meria 11,1 km a je tokom IV. rádu. Horný tok sa niekedy označuje ako Tomov potok.
Prameň: v pohorí Vtáčnik na juhovýchodnom svahu Suchej hory (879,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 665 m n. m.
Smer toku: od prameňa najprv na juh, nad obcou Píla sa stáča na juhovýchod, na dolnom toku tečie na krátkom úseku k ústiu na východ
Geomorfologické celky: 1.Vtáčnik, podcelky a.Nízky Vtáčnik, časť Vígľaš (pramenná oblasť), b.Župkovská brázda (ústie), 2.Tribeč, podcelok Rázdiel, časť Veľkopoľská vrchovina
Prítoky: sprava potok z obce Veľké Pole, od Martinkovho štálu, zo severného svahu Vojšína (818,9 m n. m.), tri prítoky spod Búriovho štálu, od Kajlovky, zľava spod kóty 728,6 m, Čierny potok a prítok od osady Nemčekovci
Ústie: do Kľaku pri obci Horné Hámre v nadmorskej výške približne 277 m n. m.
Obce: osada Tomov štál, obec Píla, osady Gambatovci, Brod
Kordaitotvaré
Kordaitotvaré (lat. Cordaitales alebo Cordai(t)anthales) je vyhynutý rad oddelenia borovicorasty (ihličnany). V niektorých (najmä starších) systémoch sa radí ako jediný rad oddelenia kordaitorasty (lat. Cordaitophyta) nahosemenných rastlín a/alebo jediný rad triedy kordaity (lat. Cordaitopsida alebo Cordai(t)anthopsida) nahosemenných rastlín; Němejc v minulosti kordaitotvaré radil do taxónu lyginodendrorasty.
Rad zahŕňa jedinú čeľaď kordaitovité (Cordaitaceae alebo Cordaitanthaceae).
Etymológia
Taxón je pomenovaný podľa českého mykológa a paleontológa Jozefa Cordu.
Vedecký názov je buď podľa rodu Cordaites (z toho je napr. Cordaitales) alebo podľa rodu Cordai(t)anthus (z toho napr. Cordai(t)anthales).
Vývojové vzťahy
Ide možno o predkov moderných borovicorastov. Podrobnosti o ich vývojových vzťahoch pozri v kapitole o vývojových vzťahoch v článku borovicorasty.
Systematika
Najznámejší rod je Cordaites. Ide o neprirodzený rod; prísne vzaté je to len označenie listov kordaitotvarých, ale bežne sa používa aj ako nejasné rodové označenie pre celú rastlinu. Aj ďalšie rody sú neprirodzené, lebo sú určované najmä podľa tvaru - napr. rod Cordaianthus (=Cordaitanthus) je prísne vzaté označenie šíštíc, rod Amelyon je prísne vzaté označenie dreva koreňov, a rody Cordaicarpus, Cardiocarpus a Samaropsis sú prísne vzaté len označenia rôznych typov semien kordaitotvarých. Podľa určitých častí kmeňa resp. dreva sú pomenované rody Dadoxylon, Araucarioxylon, Mesoxylon, Premnoxylon, Cordaixylon, Pennsylvanioxylon a Artisia. Celkovo je známych okolo 40 takýchto (kvázi-)rodov kordaitotvarých.
V minulosti sa pod kordaitotvaré zaraďovali popri čeľadi kordaitovité aj nasledujúce dve čeľade (resp. alternatívne sa obsah týchto čeľadí, teda rody, zaraďovali priamo do čeľade kordaitovité):
Astronomical Society of the Pacific
Astronomical Society of the Pacific (skratka ASP) je astronomická spoločnosť v USA, založená v roku 1889. Združuje astronómov profesionálov i amatérov. Vydáva vedecký časopis Publications of the Astronomical Society of the Pacific a populárno-vedecký časopis Mercury.
Stredozemné more
thumb|Družicová snímka Stredozemného mora right|thumb|Stredozemné more
Stredozemné more (po lat. Mare Nostrum – naše more, Mare Internum – vnútorné more) je vnútorné more Atlantického oceánu medzi Európou, Afrikou a západnými brehmi Ázie. Jeho rozloha je takmer štvrtinou Európy. Obmýva brehy 18 krajín. Gibraltárskym prielivom sa spája s vlastným Atlantickým oceánom, cez Dardanely s Marmarským morom, cez Bospor s Čiernym morom a cez Suezský prieplav s Červeným morom. Každé z morí Stredozemného mora má príbrežný prúd v smere hodinových ručičiek.
Charakteristika
Stredozemné more je pozostatkom niekdajšej sústavy oceánskych bazénov Tethys, z ktorej boli počas alpínskeho horotvorného procesu vyvrásnené mladé horské reťazce európskych pohorí. Oblasť Stredozemného mora je seizmicky veľmi aktívna, časté sú zemetrasenia, najmä v polostrovných územiach, ako aj aktívna vulkanická činnosť (Vezuv, Etna).
Príjemná subtropická klíma, slnečnosť, teplá voda a pekné pláže umožnili rozvoj cestovného ruchu. Svetoznáma je napr. Riviéra.
Fauna je bohatá a rôznorodá, pre rybolov sú dôležité sardinky, makrela, tuniak, ďalej sú to ustrice, langusty, koraly a pod.
Devoll
Devoll môže byť:
Stredozemné more
Charakteristika
Oblasť Stredozemného mora je významná aj z historického hľadiska. Na jeho brehoch vznikli staroveké kultúry Egypta, Fenície, Kartága, Grécka a Ríma. Rozhodujúci význam malo Stredozemné more aj v stredoveku, stratilo ho však objavením námorných ciest do Indie a Ameriky. Jeho význam opäť vzrástol po výstavbe Suezského prieplavu.
Inverzia (jazyk)
Inverzia je poriadok slov, resp. v širšom zmysle aj viet (prípadne slabík ), ktorý sa odlišuje ich od gramaticky zvyčajného, základného poriadku. Inverzia slov sa volá aj inverzný slovosled alebo obrátený slovosled.
Príčiny inverzného slovosledu môžu byť:
Keplerove zákony
Keplerove zákony sú tri pravidlá týkajúce sa pohybov telies v slnečnej sústave, ktoré na základe astronomických pozorovaní formuloval Johannes Kepler. Rovnako ako platia pre planéty v slnečnej sústave ich môžeme použiť aj pre ľubovoľne iné sústavy obiehajúcich telies (napr. pre mesiace Jupitera).
Tieto zákony boli dôležitým východiskom pre Isaaca Newtona pri jeho formulovaní zákonov gravitácie a z Newtonovho gravitačného zákona je možné všetky tri Keplerove zákony odvodiť pomocou diferenciálneho počtu. Pri ich hľadaní boli pre Keplera dôležité pozorovania Tycha Braheho, ktoré mu tento odkázal po svojej smrti (spolu totiž predtým spolupracovali). Prvé dva zákony publikoval Kepler v roku 1609 v diele Astronomia Nova (Nová astronómia), tretí zákon pridal v roku 1619 v diele Harmonices Mundi (Harmónie sveta).
Prvý Keplerov zákon
Planéty obiehajú okolo Slnka po eliptických trajektóriách s malou výstrednosťou, v ktorých sa Slnko nachádza v jednom spoločnom ohnisku. Od dôb gréckych filozofov bola kružnica považovaná za dokonalý útvar, preto vystupovala vo všetkých modeloch slnečnej sústavy. I v tých, ktoré mali v strede Zem (najznámejším je Ptolemaiov model) i v Kopernikovom heliocentrickom systéme. Predpoklad o eliptických dráhach je preto veľkou zmenou v astronomickom svetonázore.
Druhý Keplerov zákon
Sprievodič (spojnica Slnka a planéty) opíše za rovnaký čas vždy rovnakú plochu. Použitím tohto zákona môžeme zistiť, že rýchlosť planét blízko Slnka (kedy je sprievodič kratší) je väčšia ako keď je planéta ďaleko od Slnka. Druhý Keplerov zákon je priamym dôsledkom zákona zachovania momentu hybnosti planéty. Moment hybnosti L sa počíta podľa vzťahu:
kde m je hmotnosť planéty, r je momentálna vzdialenosť od Slnka a v_k je zložka rýchlosti kolmá na spojnicu Slnko-planéta. Obsah vykreslený sprievodičom planéty za jednotku času je pritom rovný, je teda priamo úmerný momentu hybnosti. Preto keďže tento ostáva konštantný, aj obsah opísaný sprievodičom za jednotku času je konštantný.
Tretí Keplerov zákon
Pomer druhej mocniny obežnej doby planéty a tretej mocniny jej strednej vzdialenosti od Slnka má pre všetky planéty rovnakú hodnotu. V skutočnosti platí tento Keplerov zákon iba približne a to vďaka tomu, že hmotnosť Slnka je omnoho väčšia než hmotnosť planét. Presný vzťah pre dobu obehu telesa s hmotnosťou m_2 okolo telesa s hmotnosťou m_1 má tvar
NGC 3047
NGC 3047 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil Sherburne Wesley Burnham 24. apríla 1883.
Jelšový potok (prítok Detvianskeho potoka)
Jelšový potok je potok v regióne Podpoľanie, na území okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Detvianskeho potoka, meria 6 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení na Poľane, v podcelku Vysoká Poľana, na juhovýchodných svahoch vrchu Vrchdetva (1 062,0 m n. m.) v nadmorskej výške 900 m n. m., na území CHKO Poľana.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie najprv severojužným smerom, následne pokračuje juhozápadným smerom a vstupuje do podcelku Detvianske predhorie. Opätovne sa stáča na juh, potom na juhozápad a preteká okrajom Skliarova. Tu tečie na krátkom úseku na západ, vteká do Zvolenskej kotliny (do podcelku Detvianska kotlina), napokon sa stáča na juhozápad a sleduje cestu vedúcu do mesta Detva. Na severnom okraji mesta, v časti zvanej Amfiteáter, sa v nadmorskej výške približne 438 m n. m. vlieva do Detvianskeho potoka.
Vandal
Vandal môže byť:
Mys hrôzy (film z roku 1962)
Mys hrôzy z roku 1962 je americký filmový triler režiséra J. Lee Thompsona v hlavnej úlohe s Gregory Peckom. V roku 1991 natočil režisér Martin Scorsese nové spracovanie filmu pod rovnakým názvom.
Le Montat
Le Montat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Denier (Pas-de-Calais)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Goya
Goya môže byť:
Kozmos (program)
right|thumb|Družica Kozmos 97
Program Kozmos sú sovietske a neskôr ruské umelé družice Zeme. Prvú zo série Kozmos vypustili 16. marca 1962 a do februára 1987 ich štartovalo 1816. Program družíc Kozmos je veľmi rozmanitý, zahŕňa vedecký výskum blízkeho okolia Zeme a mimozemských objektov, výskum hornej atmosféry, registráciu hustoty elektrónov v ionosfére, výskum nízkoenergetického korpuskulárneho žiarenia Slnka, radiačných pásov Zeme a ich zmien v závislosti od slnečnej aktivity, primárnej zložky kozmického žiarenia, registráciu magnetického poľa Zeme v rôznych výškach a geografických šírkach a zmeny magnetického poľa s výškou, výskum intenzity a zložiek Röntgenového žiarenia Slnka a hviezd, zloženia atmosféry, hustoty a výskytu meteoroidov a ich rozloženia v okolí dráhy Zeme, meteorologické výskumy a meteorologickú službu, navigačnú službu, technologické experimenty, biologické experimenty, technické problémy zdokonaľovania riadenia kozmických lodí, orientácie v priestore, overovanie nových typov kozmických lodí, preskúšavanie automatického spájania lodí na obežnej dráhe, ich manévrovania a pristávania, spojovú službu, navigáciu a iné. Často boli pod názvom Kozmos vypúšťané kvôli utajeniu aj rôzne vojenské satelity, prípadne kvôli zamaskovaniu zlyhania neúspešné satelity iných programov (napr. planetárne sondy, ktoré sa nepodarilo z orbity Zeme naviesť na medziplanetárnu dráhu). Vzhľadom na veľkú rozmanitosť dráh družíc série Kozmos nemožno uviesť typické parametre, pretože pre určité programy sa vypúšťali družice tvoriace skupinu s podobnými parametrami. Od rozpadu Sovietskeho zväzu sú pod označením Kozmos vypúšťané výlučne vojenské satelity.
Znaky družíc typu Kozmos
Hlavným znakom skupín družíc Kozmos, je sklon dráhy, podľa ktorého možno rozoznať skupiny so sklonmi: 65°, 52°, 49°, 56°, 69-73°, 71°, 74°, 62.5°, 81°, 82°, 50°. Družice Kozmos slúžili aj ako prototypy kozmických lodí s posádkou (napr. Kozmos 47 so sklonom 65° bol prototypom kozmickej lode Voschod 1 a Kozmos 57 prototypom Voschodu 2, ďalšie 140, 154, 186, 188, 212, 213, 228, 238, 280, 300, 305 boli prototypmi prvej série kozmických lodí Sojuz) i účelových družíc (napr. prototypmi družíc Molnija boli Kozmos 41, 174 a 260 a meteorologických družíc Meteor boli družice 44, 45, 112, 122). Hmotnosť družíc Kozmos bola 400 až. Testovacie družice Kozmos štartovali vo všeobecnosti z kozmodrómu Bajkonur. Sklon 65° sa zvolil pri prvých štartoch s posádkou (výlučne z Bajkonuru) preto, lebo pri ňom majú družice maximálny čas letu nad územím (bývalého) ZSSR. Kozmos s vedeckovýskumným programom štartovali spravidla z kozmodrómu Kapustin Jar so sklonom 49°, čo umožňovalo maximálne využiť zemskú rotáciu pri dosiahnutí kozmickej rýchlosti družice. Družice Kozmos so špeciálnym poslaním, napr. na výskum polárnych žiar, alebo komunikačné a meteorologické družice štartovali z kozmodrómu Plesetsk so sklonom 81° alebo 82°. Sklon 52° mali prototypy kozmických lodí Sojuz aj družice, z ktorých štartujú kozmické sondy k Mesiacu a planétam, a niektoré družice s excentrickými dráhami.
Diaľnica A2 (Rumunsko)
Diaľnica A2 je 202 km dlhá diaľnica v Rumunsku, ktorá po svojom dokončení bude spájať Bukurešť s čiernomorským prístavom Konstanca.
História
Výstavba diaľnice A2 začala ešte za komunistickej diktatúry Nicolae Ceaușesca. Prvý úsek diaľnice medzi mestami Fetești a Cernavodă (18 km) bol otvorený v októbri 1987. Po páde Ceaușescovej diktatúry na krátky čas výstavba pokračovala, ale v roku 1993 bola zastavená z dôvodu nedostatku finančných prostriedkov.
Výstavba bola opätovne obnovená v roku 1998, no prebiehala pomalým tempom. Úseky BukurešťFundulea (26,5 km) a FunduleaLehliu (29,2 km) boli po takmer šesťročnej výstavbe otvorené 4. júna 2004. V novembri toho istého roku bolo otvorených 42 km medzi mestami Lehliu a Drajna Nouă.
Vo výstavbe sú v súčasnosti dva úseky A2 CernavodăMedgidia a MedgidiaKonstanca v celkovej dĺžke 52 km. Takisto prebiehajú stavebné práce aj na obchvate Konstanci, ktorý bude súčasťou diaľnice A4. Odovzdanie týchto úsekov do prevádzky sa predpokladá na polovicu roka 2011, pravdepodobne pred začiatkom letnej sezóny.
Judenrampe
thumb|Judenrampe
Judenrampe (doslova Židovská rampa) bola železničná rampa na príjem a selekciu transportov určených na likvidáciu v plynových komorách koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Transporty sem smerovali z celej nacistami okupovanej Európy. Ležala asi kilometer južne od stanice v Osvienčime, medzi tábormi Auschwitz I a Auschwitz II - Birkenau.
Vznik a funkcia
Judenrampe slúžila takmer výhradne účelom vyhladzovacieho tábora Auschwitz II - Birkenau. (Kmeňový tábor Auschwitz I mal svoju vlastnú rampu, ktorá sa niekedy nazývala aj Polakenrampe - rampa pre Poliakov).
Na Judenrampe privážali transporty z celej Európy, určené na likvidáciu v plynových komorách Birkenau. Šlo väčšinou o transporty Židov, ale tiež Rómov, Poliakov, Rusov a ďalších národností. Prebiehala tu selekcia privezených na dve skupiny - práceschopných odvádzali do tábora a práceneschopných do plynových komôr. O pracovnej schopnosti jednotlivcov rozhodovali nacistickí lekári (okrem iných Josef Mengele alebo napr. Heinz Thilo). Do tábora zväčša vybrali asi 20-30% osôb z každého transportu, počet vyberaných sa však menil podľa potrieb tábora.
Judenrampe fungovala od roku 1942 do mája 1944, kedy smerom od nej zriadili vlečku priamo ku krematóriám II. a III. do tábora v Birkenau. Stavba vlečky súvisela s prípravou na tzv. Akciu Höß - vyvraždenie asi 400 000 maďarských Židov v lete 1944.
Obnova miesta a vznik expozície
thumb|Jeden z vagónov na rekonštruovanej Judenrampe Po vojne sa prestala Judenrampe využívať, zarástla trávou a bola zdevastovaná. V roku 2004 sa uskutočnila jej rekonštrukcia vďaka parížskej Nadácii pre uchovanie pamäti o šoa v spolupráci s obcou Brzezinka. Obnovená bola stredná časť rampy s koľajami a miestom, kde prebiehali selekcie. Na koľaje boli pristavené dva originálne zreštaurované vagóny, ktorými do Auschwitzu privážali obete nacistov - vagón francúzskych železníc SNCF z prelomu 19. a 20. storočia a vagón nemeckých železníc (Deutsche Reichsbahn) z roku 1917. Expozícia je doplnená 4 informačnými tabuľami s textami a dobovými fotografiami.
Expozíciu slávnostne otvorili v januári 2005 za účasti francúzskeho prezidenta Jacquesa Chiraca a bývalej francúzskej ministerky a väzenkyne z Auschwitzu Simone Veilovej
Osadné
Osadné je obec v okrese Snina na východe Slovenska. Obec sa rozkladá na brehoch riečky Udava v nadmorskej výške 385 m južne od Národného parku Poloniny a CHKO Východné Karpaty. Žije tu 166 obyvateľov (k 31. 12. 2015). V obci sa nachádza niekoľko chalúp, gréckokatolícky Chrám sv. Michala, pravoslávny chrám s ostatky vojakov z prvej svetovej vojny a ústav pre postihnutých. Súčasným starostom obce je Róbert Mikuláško. V katastrálnom území obce sa nachádza Prírodná rezervácia Udava.
Etymológia
S menom Osadné sa po prvýkrát stretávame v roku 1948. Predtým sa obec nazývala Telepovce a vznikla niekedy medzi polovicou 15. a polovicou 16. storočia.
Opis
Obec je rozložená v dĺžke niekoľkých stoviek metrov po oboch brehoch riečky Udava. Obcou prechádza asfaltová cesta tretej triedy č. 559019 pokračujúca smerom na juh do dediny Hostovice. V smere na sever je potom ukončená zákazom vjazdu na hranici CHKO Východné Karpaty. Je preto orientovaná v smere sever-juh. Do obce premáva pravidelná autobusová linka z okresného mesta Snina. Na severe obce sa na pravom brehu nachádza ústav pre postihnutých a ďalej niekoľko tradičných chalúp. Na ľavom brehu sú zo severu gréckokatolícky klasicistický chrám z roku 1792 obklopený voľne prístupným cintorínom a o niekoľko desiatok metrov nižšie pravoslávny chrám vo staroruskom štýle z roku 1930. V krypte cerkvi potom ostatky 1025 vojakov z prvej svetovej vojny. Na severe sa začína v obci žltá turistická značka, ktorá ďalej pokračuje na sever cez hraničný vrchol Balnica do Poľska. Severne od obce sa v lesoch pri hranici s Poľskom nachádza lesnícky náučný chodník.
Kultúra
Slovenský režisér Marko Škop nakrútil o obci dokumentárny film Osadné, ktorý na filmovom festivale v Karlových Varoch získal cenu za najlepší dokumentárny film nad 30 minút. Film je príbehom starostu Ladislava Mikuláška, pravoslávneho kňaza Petra Soroku a rusínskeho aktivistu a humoristu Fedora Vica. Všetci traja veria, že drobnú obec na konci Slovenska ešte možno zachrániť, obnovujú v nej turistický ruch a ak na to nestačia sami, hľadajú pomoc v Bruseli.
Mys hrôzy (film z roku 1991)
Mys hrôzy je americký filmový triler z roku 1991 režiséra Martina Scorseseho. Je to nové spracovanie filmu rovnakého názvu z roku 1962. V hlavných úlohách hrajú Robert De Niro, Nick Nolte, Jessica Langeová a Juliette Lewisová.
Dej filmu sleduje odsúdeného násilníka, ktorý sa chce pomstiť svojmu bývalému právnikovi, kvôli ktorého zámerne chybnej súdnej obhajobe strávil 14 rokov vo väzení.
Dej
Max Cady (Robert De Niro) je po 14 rokoch prepustený z väzenia, kde si odpykával trest za znásilnenie a ublíženie na zdraví 16-ročného dievčaťa. Jeho bývalý právnik, Sam Bowden (Nick Nolte), bol tak zhrozený týmto zločinom, že zámerne utajil isté dôkazy, ktoré by mohli Maxa oslobodiť alebo aspoň znížiť jeho trest. Max si v tej dobe kvôli negramotnosti a neznalosti právneho systému neuvedomoval, že Sam sabotuje jeho obhajobu a tým porušuje svoju profesionálnu a etickú povinnosť.
V nasledujúcich dňoch Samovu rodinu postihne niekoľko nepríjemných incidentov. Samova manželka Leigh (Jessica Langeová) si v jednu noc všimne Maxa, ako z vysokého plota sleduje ich dom. Neskôr je ich rodinný pes záhadne otrávený. Sam začína byť stále viac a viac nervózny, a žiada policajného poručíka Elgarta (Robert Mitchum) o pomoc, no ten mu hovorí, že bez konkrétnych dôkazov nemôže s Maxom nič robiť.
Max sa v jednom bare stretáva so Samovou kolegyňou Lori (Illeana Douglas), ktorá má so Samom milostnú aféru. Maxovi sa podarí zviesť opitú Lori, a v jej dome ju po spútaní brutálne zbije, znásilní a odhryzne kus mäsa z jej líca. Zhrozený Sam ju na nasledujúci deň navštívi v nemocnici a tam mu Lori hovorí, že nechce na Maxa podať trestné oznámenie zo strachu, že by sa pri tom odhalil ich milostný pomer, a tiež lebo vie ako bezcitne a nepríjemne sa súdy a polícia správajú k ženským obetiam znásilnenia. Rozzúrený Sam si najíma súkromného detektíva Clauda Kerseka (Joe Don Baker) a poverí ho so sledovaním Maxa.
Samova dcéra Danielle (Juliette Lewisová) v jednu noc obdrží telefonát od Maxa, ktorý sa vydáva za jej nového učiteľa drámy, a na nasledujúci deň si dohodnú stretnutie v školskom divadle. Max sa k nej počas stretnutia stále správa slušne a milo, ale Dani si po chvíli uvedomuje, že Max nie je učiteľom, a že to je muž, ktorý sa v posledných dňoch potuloval okolo ich domu. Max jej hovorí, že má problém iba s jej otcom, že Dani za celú situáciu nenesie zodpovednosť, a predtým ako odíde ju pobozká.
Keď sa o tomto incidente Sam dozvie, požiada Kerseka aby najal troch mužov, ktorí majú Maxa zbiť a tak ho vyhnať z mesta preč. Pred večerom, na kedy naplánovali tento útok sa Sam stretáva s Maxom v bare, kde ho varuje, že ak okamžite neopustí mesto tak bude poriadne trpieť. Celý plán ale nevychádza, lebo Maxovi sa počas prepadnutia podarí získať navrch a brutálne porazí svojich útočníkov. Max započuje Sama, ktorý za neďalekým kontajnerom pozoroval celú bitku, a začne ho zastrašovať a pomaly k nemu kráčať. Tesne pred kontajnerom sa ale Max zastaví a rozhodne sa odísť z miesta preč.
Sam je nútený odcestovať mimo mesta aby sa zúčastnil prejednávania ohľadom jeho možného vylúčenia, no Kersek sa domnieva, že Max sa pokúsi využiť Samovu neprítomnosť a vkradne sa do domu Bowdenovcov. Naplánuje so Samom a jeho rodinou fingovaný odchod Sama na letisko, a ukryjú sa v dome, čakajúc na príchod Maxa s úmyslom zastreliť ho v sebaobrane. Počas jednej noci do domu vnikne Max prestrojený za Gracielu (Zully Montero), slúžku Bowdenovcov. Podarí sa mu prepadnúť Kerseka v kuchyni, kde ho zabije a potom utečie von. Keď Sam a jeho rodina objavia telá Kerseka a Graciely, v hrôze utekajú preč z domu na ich obytnú loď, ktorá je zakotvená pri Myse hrôzy.
Nevedia však, že s nimi ide aj Max, ktorý sa pripútal na podvozok ich auta. V noci vnikne na loď, zbije a spúta Sama, zoberie mu jeho revolver, a potom sa pripravuje znásilniť Leigh a Dani. Zúfalá Leigh prosí Maxa, aby ušetril jej dcéru. Dani však využije chaotickú situáciu a pokropí Maxa tekutým zapalovačom akúrát keď si zapaľuje cigaru. Maxa pohltia plamene a on skáče do vody. Podarí sa mu ale zachytiť kus lana priviazaného k lodi a vytiahne sa späť na palubu.
Začne sa ohromná búrka a Sam sa snaží kormidlovať loď v búrlivých vodách. Pri tom ho ale napadne vážne popálený Max, a potom zinscenuje súdny proces, kde obviňuje Sama z utajenia dôkazov, vďaka ktorým by sa znížil jeho trest. Sam priznáva, že skryl dôkazy o promiskuite mladého dievčaťa, ale hovorí, že ten fakt neospravedlňuje Maxove zločiny. Nahnevaný Max chce Sama zastreliť, ale v burácajúcej sa lodi stratí rovnováhu a padá na zem. Leigh a Dani využijú šancu na únik, zatiaľčo Sam začne bojovať s Maxom. Podarí sa mu spútať Maxa k lodi. Loď je ale po narazí na veľkú skalu zničená, a súboj Sama a Maxa pokračuje na brehu rieky. Samovi sa podarí získať prevahu, a pripravuje sa rozdrviť Maxovi hlavu veľkým balvanom. Veľká vlna ale zraru odplaví Maxa (aj s kusom lode, ku ktorému je spútaný) preč od brehu a on klesá ku dnu. Max si vo vode očistí krv zo svojich rúk a ide ku svojej rodine.
Cirkul’art – Festival nového cirkusu
Cirkul'art je festival nového cirkusu. Je medzinárodnou prehliadkou produkcií nového cirkusu.
Ciele festivalu
Dlhodobo sa venovať výskumu, mapovaniu, sieťovaniu a vytváraniu databázy umelcov nového cirkusu. Systematicky budovať divácky a umelecky atraktívnu platformu pre medzinárodnú prezentáciu produkcií nového cirkusu s prihliadaním na aktuálne divadelné či cirkusové tendencie. Aktívne participovať v úlohe kultúrneho operátora a pomáhať tak slovenským umelcom presadiť sa v zahraničí. Taktiež organizovať vzdelávanie profesionálov v oblasti súčasných cirkusových techník.
Nový cirkus
Nový cirkus patrí k najmladším žánrom javiskového umenia. Vznikol v 70. rokoch vo Francúzsku ako potreba nezávislého divadla hľadať nové formy vychádzajúce zo zabudnutých rituálov, činoherných tradícií, cirkusových schopností a pouličného umenia. Pre nový cirkus je charakteristická naratívna forma rozprávania príbehu prostredníctvom tradičných cirkusantských zručností, ktorými vyjadruje metafory, príbehy, témy, divadelné obrazy či dejovú líniu. Až sekundárnym cieľom je prezentácia úrovne virtuozity prevedenia, nebezpečnosti a ekvilibristiky jednotlivých cirkusových umení.
Nouveau cirque sa stal moderným fenoménom reflektujúcim súčasné výrazové prostriedky. Estetickými hodnotami naprieč spektrom nového cirkusu sú najmä emócie, absurdnosť, poetika, nadhľad, túžby, sny, humor, sebairónia, provokácia ale i romantická rozprávkovosť deja.
Nový cirkus vo svete
Tvorbu súčasného nového cirkusu ovplyvnilo množstvo svetoznámych umelcov. Pablo Picasso vo svojom ružovom období často maľoval cirkusových umelcov, neskôr navrhoval kubistické kostýmy a scénu pre prvý ruský divadelný cirkus. Ďalej to boli slávni mímovia či herci, ako napr. Buster Keaton, Charlie Chaplin, Jacques Tati, Etienne Decroux, Marcel Marceau a ďalší.
Od osemdesiatych rokov je nový cirkus – nouveau cirque oficiálne zaradený medzi francúzske kultúrne dedičstvo a je oficiálne podporovaný v rámci národnej kultúrnej politiky. Vzdelávanie a výskum na poli nového cirkusu zastrešuje francúzske ministerstvo kultúry prostredníctvom Národného centra cirkusových umení (CNAC). V tomto období vzniká v Kanade vďaka podpore québeckej vlády najväčší a najznámejší nový cirkus na svete – Cirque du Soleil.
V roku 1980 vznikol v Monaku Festival International du Cirque de Monte–Carlo. Je to medzinárodná prehliadka toho najlepšieho z nového cirkusu. Každoročne medzinárodná porota udeľuje prestížnu cenu Clown d'Or tým najlepším cirkusovým umelcom. Medzi veľkých podporovateľov nového cirkusu patrí monacká kniežacia rodina a predovšetkým Princezná Stephanie, ktorá je predsedníčkou poroty i čestnou prezidentkou Svetovej federácie cirkusu – Féderation Mondiale du Cirque.
Príkladov projektov nového cirkusu je vo svete veľa, za všetky spomeňme najmä Festival mondial du cirque de demain v Paríži, European Youth Circus Festival v nemeckom Wiesbadene, Circo Circolo v Holandsku, Trapezi – La fira del Circo v Španielsku, Clown Fest v talianskom Miláne alebo Letní Letná v Prahe.
Nový cirkus v Česku a na Slovensku
V našich zemepisných šírkach sa novým cirkusom, klaunériou, pantomímou a groteskou programovo zaoberali Voskovec a Werich, ktorí o inšpirácii novým cirkusom napísali:
Neskôr sa fenoménom nového cirkusu zaoberal aj Milan Sládek, ale najmä Ctibor Turba so svojimi žiakmi Bolkom Polívkom, Borisom Hybnerom a Jiřím Reidingerom. Novú vlnu dnes v Čechách predstavuje najmä Divadlo bratří Formanů, dvojičiek Petra a Matěja – synov slávneho filmového režiséra Miloša Formana.
V súčasnosti je tiež veľmi vyhľadávané zoskupenie okolo režijného tandemu SKUTR, ktoré reprezentuje Martin Kukučka a Lukáš Trpišovský či Rosťu Nováka s Cirkom La Putyka. V Česku sa novým cirkusom zaoberá pouličné a cirkusové zoskupenie TEJP, VOSTO5 alebo Cirkus Sacra.
Na Slovensku má k tomuto žánru najbližšie Teatro Tatro a mím Juraj Benčík, ktorý v súčasnosti vystupuje ako White Clown v predstavení Corteo svetoznámeho cirkusu Cirque du Soleil. Pred Jurajom Benčíkom boli v Cirque du Soleil aj ďalší dvaja Slováci: Alexandra Apjarová v predstavení Delirium a Ján Petrovič v produkcii Saltimbanco.
Faktom však naďalej zostáva, že celovečerná inscenácia, ale ani prehliadka produkcií nového cirkusu zatiaľ na Slovensku neexistuje. V Česku sa disciplíny nového cirkusu vyučujú na vysokých umeleckých školách na Hudobnej fakulte AMU v Prahe a na Janáčkovej akadémii múzických umení v Brne. Nezanedbateľným zdrojom informácii poskytuje publikačný čin roku 2007, kniha Ondřeja Cihlářa Nový Cirkus.
Miesto konania festivalu
Festival nového cirkusu – Cirkul'art sa koná v Medickej záhrade, centra hlavného mesta. Areál záhrady je dnes súčasťou centra Bratislavy a srdcom mestskej časti Staré mesto. Medická záhrada je bratislavský verejný park, ktorého udržiavané trávnaté plochy, kvetinové záhony a staré stromy vytvárajú podmienky pre oddych a kultúru.
Účinkujúci Cirkul’art 2011
TOP Produkcie (šapitó)
Bokovka
Bokovka môže byť:
NGC 3048
NGC 3048 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 27. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Peniaze iných
Peniaze iných je americký film z roku 1991 režiséra Normana Jewisona v hlavných úlohách s Danny DeVitom a Gregory Peckom.
Friedrich von Flotow
Dielo
Friedrich von Flotow skomponoval 25 oper, najvýznamnejšie sú:
Pascalov zákon
frame|right|Zvýšenie hydraulickej sily Pascalov zákon znie: Tlak v kvapaline, ktorý vznikne pôsobením vonkajšej sily na povrch kvapaliny v uzavretej nádobe, je v každom mieste kvapaliny rovnaký.
Pascalov zákon nehovorí, že tlak je v celej kvapaline rovnaký. Napr. hydrostatický tlak je v menšej hĺbke menší, vo väčšej hĺbke väčší. Tlačením na kvapalinu vzrastie tlak vo všetkých miestach rovnako, ale rozdiely z hydrostatického tlaku zostanú.
Pascalov zákon je základom hydraulických zariadení, ktoré využívajú prenos tlaku a tým aj tlakovej sily od jedného piestu k druhému. Veľkosťou piestu sa dá ovplyvniť aj veľkosť tlakovej sily.
Ekliptikálna dĺžka
Ekliptikálna dĺžka alebo astronomická dĺžka λ je uhlová vzdialenosť hviezdy od jarného bodu po priesečník šírkovej kružnice s ekliptikou. Meria sa v stupňoch od 0° do 360° pozdĺž ekliptiky od jarného bodu v kladnom smere (pri pohľade od severného pólu ekliptiky v smere proti pohybu hodinových ručičiek). Je jednou z ekliptikálnych súradníc hviezdy.
The Man and the Journey Tour
The Man and The Journey tour bolo neformálne (väčšinou anglické) turné britskej rockovej skupiny Pink Floyd, počas ktorého skupina zahrala konceptuálny album „The Man and The Journey“. Turné začalo 14. apríla 1969 a skončilo 24. septembra 1969.
Prvý set
Typický set „The Man and the Journey tour“ obsahoval tieto skladby:
Druhý set
Prídavok (občas hraný) :