Postbyzantské_umenie
Freska v ruských krajinách
vľavo|náhľad|[[Theofanes Grék, freska anjela v Kostole Premenenia Pána 1378]] náhľad|Fresky v Neredici, fotografia z obdobia ruského cárstva náhľad|[[Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky (Moskva), fresky v interiéri]] vľavo|náhľad|Fresky [[Andrej Rubľov|Andreja Rubľova vo Zvenigorode]] Freska už od počiatkov kresťanstva na Rusi zohrávala integrálnu súčasť miestneho sakrálneho umenia. Veľké množstvo fresiek sa nachádzalo v Chráme svätej Sofie v Kyjeve, medzi nimi sa okrem sakrálnych a donátorských fresiek našli aj diela zobrazujúce svetské motívy ako zápasníkov v hipodróme, muzikantov, či krotiteľov divej zveri. Tieto scény pripomínajúce pobyt ruských elít v Konštantínopole však vyvolávali zjavné znechutenie kléru, ktorý však nič nezmohol, pretože fresky zdobili súkromné kniežacie schodisko. Nešlo však o čisto byzantské umenie, pretože fresku na schodisku zdobili aj motívy, ktoré boli vytvorené vertikálne a obsahovali polmesiacové disky podobné sasánovskému symbolu boha Mesiaca. Tento námet sa veľmi podobal diskom, ktoré figurujú v sarmatských obrazoch v Kerči na Kryme. V byzantskom umení sa tieto disky objavili už skôr, rovnako ako použitie vertikálnej perspektívy boli ale úplne cudzie k macedónskemu umeniu v Konštantínopole. Sakrálnu fresku v ruských krajinách začali čoskoro po rozšírení kresťanstva vytvárať najmä domáci, anonymní majstri, pridržiavali sa však pri tom zavedených byzantských ikonografických modelov. Pri svetských freskách však títo umelci často čerpali z ich pohanského dedičstva, ktoré bolo ešte stále silné. Kláštor jaskýň v Kyjeve dnes známy ako Kyjevsko-pečerská lavra bol opäť vyzdobený byzantským spôsobom, možno ešte viac bohato ako Chrám svätej Sofie v Kyjeve. Okrem ikon žiarila výzdoba mramorovými obkladmi, mozaikami a nástennými maľbami. Výzdoba lavry bola dokončená do šiestich rokov od položenia základného kameňa, čo naznačuje, že Kyjev musel mať k dispozícii veľmi veľké množstvo či už byzantských alebo ruských umelcov. Túto domnienku potvrdzuje skutočnosť, že mnoho chrámov obsahovalo komplikované nástenné maľby, z ktorých niektoré prežili až do druhej svetovej vojny. Väčšina však bola tak poškodená alebo prebudovaná, že nie je možné posúdiť ich kvalitu a originalitu. I napriek tomu ale existuje dostatok dôkazov o tom, že náboženská maľba bola v Rusku zavedená od 10. storočia. Z vladimírsko-suzdaľského obdobia možno spomenúť fresky v Chráme Zosnutia presvätej Bohorodičky vo Vladimíri, kde sa nachádza séria obrazov Posledného súdu zobrazujúca svätých apoštolov z konca 12. storočia. Vytvorené boli najmä byzantskými majstrami, na tvárach sa však už prejavuje ruský dôraz na pocitovosť, čo nasvedčuje, že sa na nich podieľali domáci majstri. Fresky zo začiatku novgorodského obdobia, ktoré sa nachádzali v Chráme svätej Sofie v Novgorode sa pre vojnu nedochovali, svojim štýlom však naznačovali ráznosť a otvorenosť nového ruského štýlu. Významné fresky z novgorodsko-psovského obdobia sa nachádzali vo významnom dobovom Chráme svätého Spasiteľa v Neredici z roku 1198, ich autorom bol zrejme Olisej Grečin (možno Grék). Fresky boli ale zničené v priebehu II. svetovej vojny a väčšina z nich je známa len z predvojnových fotografií. Význam tunajších fresiek pre ruské novgorodské umenie bol veľký. Vyskytovali sa tu umelecké prvky, sýrskej, sinajskej, byzantskej (kontantínopolskej a solúnskej) i západnej tradície, ako aj prvé známe obrazy ruských svätcov Borisa a Gleba. Známe fresky z novgorodského obdobia sa nachádzajú aj v Argužsku (1189) a v pskovskom Mirožskom kláštore (1156). Z neskoršieho novgorodského obdobia sa fresky zachovali napr. v Kostole svätého Mikuláša na Lipne (1292). Nového umeleckého ducha do krajiny priniesol príchod byzantského maliara Theofana Gréka, ktorý mal vyzdobiť 5 novgorodských chrámov, ale prežili iba fresky v Kostole Premenenia Pána (1378), ktoré sa ponášajú na diela z palaiologovských fresiek z parekklésia Chóry. Theofanov prínos pre ruské umenie bol značný, zároveň však nešlo o jediný inovatívny prístup, čo dokazujú fresky vo Volotove, či Starej Ladoge, ktoré vychádzajú najmä z novgorodskej neredickej tradície. Príchod Theofana Gréka zároveň otvára novú etapu ruského umenia, keď sa centrum nových trendov presunulo do Moskvy, kde čoskoro zažiarila nová generácia na čele s Andrejom Rubľovom. Niekedy pred rokom 1405 prišiel Theofanes do Moskvy, kde bolo jeho stopu ihneď badať pri výzdobe miestnych chrámov – Kostola narodenia Bohorodičky a v Chráme Zvestovania. Pod Theofanovým patronátom následne vyrástli nový umelci ako Andrej Rubľov, či Daniil Čornyj, ktorý vytvorili výzdobu starších i novovybudovaných chrámov ako aj početné ikony. V Rubľovových maľbách je dôležitá jemnosť, postavu redukuje na jemný siluetový obrys, ktorý zvýrazňujú farebné schémy zdôrazňujúce nadpozemskosť, no zároveň dostatočne realistické. Jeho zručnosť pri odstraňovaní všetkých nepotrebných detailov pomáha sústrediť pozornosť na jeho hlboko náboženský prístup. Freskových pamiatok nasledujúceho obdobia je vďaka veľkému množstvu umelcov neúrekom. Medzi významných maliarov po Rubľovovi patrí napr. prvý známy maliar laik Dionysios, ktorý svoj život zasvätil umeniu. Jeho diela sú preto odvážnejšie ako Rubľovove. Typické pre jeho obrazce bolo predlžovanie osôb a tým ich mystifikácia a čarovno. Jeho štýl je niekedy nazývaný aj moskovský manierizmus. Dionysios sa síce venoval najmä ikonám, no spolu so svojimi synmi vytvoril aj niekoľko fresiek a ikonograficky ovplyvnil nasledujúcu generáciu ruských umelcov. V nasledujúcom období sa interiér chrámov začal meniť, s príchodom talianskych renesančných a neskôr barokových umelcov sa začali viac využívať nové prvky, zvýšilo sa tiež využívanie ikonostastov a reliéfov. S príchodom vlády Petra Veľkého a ďalších moderných panovníkov presadzujúcich westernizáciu krajiny byzantská stopa v umení zanikala a nahrádzala ju západná pečať, čo však neznamenalo jej definitívny zánik.