cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Preprocessor
Lexikálne preprocesory
Lexikálne preprocesory sú najnižšou úrovňou preprocesorov, pretože vyžadujú iba lexikálnu analýzu, to znamená, že pracujú so zdrojovým textom pred akoukoľvek analýzou vykonávaním jednoduchého nahradenia tokenizovaných sekvencií znakov za iné tokenizované sekvencie znakov podľa užívateľom definovaných pravidiel. Zvyčajne vykonávajú substitúciu makra, textové zahrnutie iných súborov a podmienenú kompiláciu alebo zahrnutie.
C preprocesor
Najbežnejším príkladom je C preprocesor, ktorý používa riadky začínajúce znakom '#' ako direktívy. Pretože nevie nič o základnom jazyku, jeho použitie bolo kritizované a mnohé z jeho funkcií sú priamo zabudované do iných jazykov. Napríklad makrá nahradené agresívnym vložením a šablónami, vrátane importov v čase kompilácie (to si vyžaduje zachovanie typových informácií v kóde objektu, čo znemožňuje spätné prispôsobenie tejto funkcie do jazyka); podmienená kompilácia sa v niektorých jazykoch efektívne vykonáva pomocou  a eliminácie mŕtveho kódu. Kľúčovým bodom na zapamätanie je však to, že všetky príkazy preprocesora by mali začínať na novom riadku.
Iné lexikálne preprocesory
Medzi ďalšie lexikálne preprocesory patrí univerzálny m4, ktorý sa najčastejšie používa v systémoch zostavovania medzi platformami, ako je autoconf, a GEMA, makroprocesor s otvoreným zdrojovým kódom, ktorý pracuje so vzormi kontextu.
Syntaktické preprocesory
Syntaktické preprocesory boli zavedené s rodinou jazykov Lisp. Ich úlohou je transformovať syntaktické stromy podľa niekoľkých pravidiel definovaných používateľom. Pre niektoré programovacie jazyky sú pravidlá napísané v rovnakom jazyku ako program. To je prípad Lisp a OCaml. Niektoré iné jazyky sa pri definovaní transformácií spoliehajú na úplne externý jazyk, ako napríklad preprocesor XSLT pre XML alebo jeho staticky typovaný náprotivok CDuce.
Prispôsobenie syntaxe
Dobrým príkladom prispôsobenia syntaxe je existencia dvoch rôznych syntaxov v programovacom jazyku Objective Caml. Programy môžu byť napísané ľahostajne pomocou „normálnej syntaxe“ alebo „revidovanej syntaxe“ a môžu byť na požiadanie pekne vytlačené s ktoroukoľvek syntaxou.
Podobne množstvo programov napísaných v OCaml prispôsobuje syntax jazyka pridaním nových operátorov.
Rozšírenie jazyka
Najlepšie príklady rozšírenia jazyka prostredníctvom makier možno nájsť v rodine jazykov Lisp. Zatiaľ čo jazyky sú samy osebe jednoduchými dynamicky typovanými funkčnými jadrami, štandardné distribúcie Scheme alebo Common Lisp umožňujú imperatívne alebo objektovo orientované programovanie, ako aj statické písanie. Takmer všetky tieto funkcie sú implementované syntaktickým predspracovaním, aj keď je potrebné poznamenať, že fázu kompilácie „rozširovania makra“ má na starosti kompilátor v Lispe. Toto možno stále považovať za formu predspracovania, pretože prebieha pred ďalšími fázami kompilácie.
Špecializácia na jazyk
Jednou z neobvyklých vlastností rodiny jazykov Lisp je možnosť použitia makier na vytvorenie interného DSL. Vo veľkom projekte založenom na jazyku Lisp môže byť modul zvyčajne napísaný v rôznych minijazykoch, jeden môže používať dialekt jazyka Lisp založený na SQL, ďalší je napísaný v dialekte špecializovanom na grafické používateľské rozhranie alebo peknú tlač atď. Štandardná knižnica Common Lisp obsahuje príklad tejto úrovne syntaktickej abstrakcie vo forme makra LOOP, ktoré implementuje minijazyk podobný Algolu na opis komplexnej iterácie, pričom stále umožňuje použitie štandardných operátorov Lisp.
Preprocesor/jazyk MetaOCaml poskytuje podobné funkcie pre externé DSL. Tento preprocesor preberá popis sémantiky jazyka (tj tlmočníka) a kombináciou interpretácie v čase kompilácie a generovania kódu premení túto definíciu na kompilátor do programovacieho jazyka OCaml – az tohto jazyka buď do bajtkódu alebo do natívny kód.
Predprocesor na všeobecné použitie
Väčšina preprocesorov je špecifická pre konkrétnu úlohu spracovania údajov (napr. kompilácia jazyka C). Preprocesor môže byť propagovaný ako všeobecný, čo znamená, že nie je zameraný na konkrétne použitie alebo programovací jazyk a je určený na použitie pre širokú škálu úloh spracovania textu.
GPP je všeobecný lexikálny preprocesor, ktorý sa podobá cpp. Okrem iného ho možno použiť na predbežné spracovanie markdown súborov.
Referencie
Obsah tejto úpravy je prevzatý z existujúceho článku na anglickej Wikipédii na adrese Preprocessor pre určenie autora pozri jeho históriu.
Adam Savage
Mladosť a vzdelanie
Narodil sa v New Yorku. V roku 1985 vyštudoval Sleepy Hollow High School a neskôr pokračoval v štúdiu na New York University Tisch School of the Arts. Jeho otec Whitney Lee Savage (1928-1998) bol maliar, filmár a animátor známy vďaka svojej práci na relácii Sesame Street a má stálu expozíciu vo Vzdelávacom múzeu Avampato. Jeho matka je psychoterapeutka a sestra Kate je tiež umelkyňa.
Kondenzačná reakcia
náhľad|350x350bod|Dieckmanova kondezácia je príkladom kondenzačnej reakcie. Kondenzačná reakcia alebo kondenzácia je druh organickej chemickej reakcie, v ktorej sa zlučujú dve molekuly za vzniku jednej molekuly, pričom vzniká ďalšia malá molekula, typicky voda. Ak je touto molekulou voda, reakcia sa nazýva i dehydratačná reakcia. V kondenzačnej reakcii však môžu odstúpiť i iné molekuly, napríklad amoniak, etanol, kyselina octová a sulfán.
Adícia dvoch molekúl typicky prebieha po krokoch za vzniku adičného produkty, ktorý je v rovnováhe s reaktantmi, a často za straty molekuly vody (preto sa reakcia nazýva kondenzácia). Táto reakcia môže zahŕňať funkčné skupiny molekuly a je verzatilným druhom reakcie, ktorý prebieha v kyslých i zásaditých podmienkach a i v prítomnosti katalyzátora. Tento typ reakcie je životne dôležitý v biologických procesoch, pretože tvorí základ tvorby peptidovej väzby medzi aminokyselinami v proteosyntéze a takisto prebieha pri biosyntéze mastných kyselín. stred|náhľad|520x520bod|Schéma ukazujúca kondenzáciu medzi dvoma aminokyselinami za vzniku peptidoved väzby (červená). V reakcii sa stráca molekula vody (modrá).
Príklady
Existuje mnoho variantov kondenzačných reakcií. Medzi bežné príklady patrí aldolová kondenzácia a Knoevenagelova kondenzácia, v ktorých sa tvorí voda ako vedľajší produkt. Okrem toho sem patrí o Claisenova kondenzácia a Dieckmanova kondenzácia (intramolekulárna Claisenova kondenzácia), v ktorých vznikajú alkoholy ako vedľajšie produkty.
Referencie
<references group="" responsive="1">
RB-301B Borisoglebsk-2
RB-301B Borisoglebsk-2 je ruský samohybný pozemný systém elektronického boja. Umožňuje identifikovať komunikačné kanály alebo odhaliť nepriateľské radarové stanice a potom ich potlačiť rušením.
Vznik a vývoj
História tohto systému elektronického boja siaha do konca deväťdesiatych rokov a začiatku 21. storočia. V rokoch 19992001 sa Tambovský vedecký výskumný ústav rádiového inžinierstva (TNIIR) „Efir“ zaoberal experimentálnymi projektovými prácami „Borisoglebsk“. Ich cieľom bolo zmodernizovať existujúce systémy elektronického boja a rušiace stanice R-330B Mandat a R-378A. V roku 2004 bol spustený projekt, ktorý dostal označenie „Borisoglebsk-2“. Jeho hlavným realizátorom sa stal TNIIR Efir.
V roku 2009 došlo k zmene hlavného realizátora tohto projektu. Vzhľadom na bohaté skúsenosti s vývojom elektronických systémov vrátane systémov elektronického boja sa ním stal koncern Sozvezdie. V roku 2010 sa uskutočnili štátne skúšky nového komplexu, na základe ktorých bol odporučený na zavedenie do služby. Následne dostal koncern Sozvezdie objednávku na niekoľko systémov Borisoglebsk-2, čo viedlo k spusteniu sériovej výroby. V roku 2013 dostali jednotky južného vojenského okruhu prvých osem komplexov Borisoglebsk-2.
V rokoch 20142015 bolo jednotkám dodaných 14 komplexov Borisoglebsk-2, ktoré operátori zvládli a zaviedli do plnej prevádzky. V septembri 2016 ruské médiá informovali, že vojenské jednotky 1. gardovej tankovej armády Západného vojenského okruhu dislokované v Moskovskej oblasti dostali viac ako 10 najnovších komplexov rádioelektronického boja Borisoglebsk-2 a Rtuť-BM. Ďalšie dodávky systémov Borisoglebsk-2 jednotkám južného vojenského okruhu sa uskutočnili v roku 2017.
Charakteristika
Borisoglebsk-2 je multifunkčný systém elektronického boja namontovaný na podvozku obrneného vozidla MT-LBu. Hoci ide o zastarané vozidlo, tento podvozok stále poskytuje vysokú mobilitu a manévrovateľnosť. Systém Borisoglebsk-2 zahŕňa riadiace centrum R-300KMV a samostatné vozidlá s rôznym elektronickým vybavením: napr. R-378BMV, R-330BMV, R-934 BMW a R-325UMV. Podľa zverejnených informácií obsahuje kompletná zostava systému až deväť rôznych vozidiel s rôznymi sadami vybavenia. Každé zariadenie potrebuje vhodné napájanie, pre ktoré je do systému Borisoglebsk-2 zahrnutých aj niekoľko dieselových generátorov. Okrem toho je možné napájať energiu z existujúcej občianskej alebo priemyselnej infraštruktúry. V tomto prípade môžu byť stroje komplexu pripojené k sieti s napätím 220 V alebo 380 V a frekvenciou 50 Hz.
Celkovú koordináciu úloh systému vykonáva posádka riadiaceho centra R-300KMV pozostávajúca zo štyroch ľudí. Dvaja z nich majú pracovné stanice na riadenie prevádzky všetkých systémov. Jedno riadiace centrum R-300KMV môže ovládať až štyri páry rušiacich staníc. Rozvinutie všetkých prostriedkov a príprava na bojovú prácu trvá asi 15 minút.
Hlavnou úlohou systému je odhaliť a potlačiť rôzne komunikačné kanály a iné systémy pomocou rádiových signálov v pásmach HF a VHF. V prvom rade ide o komunikačné a riadiace systémy taktickej úrovne, vrátane satelitných. Okrem toho je možné potlačiť rádionavigačné systémy.
Ruská invázia na Ukrajinu
Počas vpádu na Ukrajinu nasadila ruská armáda aj systém elektronického boja Borisoglebsk-2. Ozbrojené sily Ukrajiny sa zmocnili minimálne jedného z týchto systémov.
Pattern Recognition
Pattern Recognition je román-fikcia amerického spisovateľa Williama Gibsona. Na rozdiel od väčšiny jeho prác napísaných v žánri sci-fi a kyberpunku je toto dielo realistický príbeh, ktorý sa dotýka technologických hraníc prítomnosti v dobe jeho vznikania. Hlavná ženská postava Cayce prijme prácu v Japonsku, kde zároveň rieši aj tajomnú kauzu s videoklipmi na webe. Jej práca spočíva v určovaní módnych trendov, ich rozpoznávaní a vytváraní. No obvykle jej stačí povedať o vyrobenom modeli len áno-nie. V románe nájdeme aj tému katastrofy World Trade Center a opis japonských a ruských reálií. Českú poznámku o autorovi a diele napísal Martin Šust. Kniha má mäkký obal a vreckový formát.
Zdroj
Rozpoznání vzorů, William Gibson, 2011, Laser-books s.r.o., česky, preklad Pavel Bakič, ISBN 978-80-7193-326-7
Drudas
Drudas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Diazín
Diazíny sú nenasýtené heterocyklické zlúčeniny, ktoré majú šesťčlenný kruh a obsahujú dva atómy dusíka. Tieto zlúčeniny sú aromatické. Majú štruktúru benzénu, v ktorom boli dve C–H skupiny nahradené atómom dusíka. Existujú tri izoméry:
Význam
Diazíny sú materské zlúčeniny, z ktorých je odvodených mnoho dôležitých derivátov.
Pyridazín
Medzi deriváty pyridazínu patria napríklad ftalazín a jeho deriváty, ktoré fungujú ako inhibítory karbonickej anhydrázy a používajú sa napríklad pri liečbe vysokého tlaku, na žalúdočné vredy, epilepsiu alebo osteoporózy. Takisto medzi ne patrí napríklad luminol, ktorý pri reakcii s peroxidom vodíka vydáva modré svetlo.
Pyrazín
Pyrazín sa redukuje na piperazín. Okrem toho patrí medzi pyrazínové deriváty napríklad farbivo safranín alebo neutrálna červeň, ktorá sa používa ako pH indikátor. náhľad|220x220bod|Pteridín vzniká zlúčením pyrimidínu (vpravo) a pyrazínu (vľavo).
Pteridíny, flavíny
Spojením pyrimidínu a pyrazínu vzniká pteridín a jeho rozšírením o benzénové jadro vzniká flavín. Medzi ich deriváty patria niektoré vitamíny, napríklad riboflavín (vitamín B2 ) a vitamín B9, a rôzne kofaktory enzýmových reakcií.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Anna Zemanová
RNDr. Anna Zemanová, rod. Sedláková (* 12. september 1959, Topoľčany) je slovenská environmentalistka a politička. Od roku 2016 je poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky za stranu Sloboda a Solidarita (SaS), kde je členkou Výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie. Zároveň je predsedníčkou poslaneckého klubu strany SaS. V SaS pôsobí od roku 2009 ako tímlíderka pre životné prostredie. Je matkou štyroch detí a má dve vnúčatá. Ako folkloristka sa angažuje vo Vajnorskom okrášľovacom spolku.
Životopis
Narodila sa 12. septembra 1959 v Topoľčanoch, kde jej rodičia v tom čase pracovali. Absolvovala tam aj prvý ročník základnej školy. Základnú školu už ukončila v Bratislave. Následne nastúpila na Gymnázium Ladislava Novomeského na Tomášikovej ulici v Bratislave (19741978). Vysokoškolské vzdelanie získala na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde ukončila odbor Inžinierska geológia, hydrogeológia a úžitková geofyzika. Na Katedre inžinierskej geológie pôsobila rok ako odborná asistentka. Po materskej dovolenke pracovala ako inšpektorka ochrany prírody v Obvodnom národnom výbore Bratislava V a v rokoch 19911992 ako odborná referentka v oblasti ochrany prírody na Mestskej správe pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody Bratislava. V rokoch 19921993 bola riaditeľkou Strediska štátnej ochrany prírody v Bratislave. Spoluzakladala mimovládne združenie Asociácia priemyslu a ochrany prírody – APOP, kde pôsobila ako výkonná riaditeľka až do jej zvolenia za starostku mestskej časti Bratislava – Vajnory v roku 2002. Po ukončení volebného obdobia prijala výzvu na vytvorenie Oddelenia komunálnych úverov v Istrobanke a v činnosti špecialistky pre samosprávy pokračovala aj v nástupníckej ČSOB. Od roku 2011 pracovala ako SZČO pre viaceré súkromné spoločnosti ako manažérka pre životné prostredie a vodohospodárka.
Politická kariéra
V rokoch 19982002 pôsobila ako poslankyňa miestneho zastupiteľstva v mestskej časti Bratislava - Vajnory. V komunálnych voľbách v roku 2002 bola zvolená za starostku Vajnor ako kandidátka koalície DÚ, DS a SZS. Funkciu vykonávala v rokoch 20022006. Ako starostka prispela k oživeniu folklórnych tradícií a zručností vo Vajnoroch, zaviedla tradíciu vajnorských dožiniek, pripravila úvodný projekt Malokarpatsko šúrskej cyklomagistrály, ktorá sa v neskoršom období transformovala na cyklotrasu JURAVA.
V roku 2005 kandidovala za stranu VPRED do vo voľbách do zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja (BSK) za obvod Bratislava III. Získala 886 hlasov a nebola zvolená.
V krajských voľbách v roku 2009 bola ako historicky prvá kandidátka za stranu Sloboda a Solidarita zvolená za poslankyňu Bratislavského samosprávneho kraja (BSK), získala 856 hlasov v obvode č. 5. Na BSK pôsobila ako členka Komisie pre životné prostredie a neskôr aj ako predsedníčka Finančnej komisie.
Do krajského zastupiteľstva kandidovala opäť v roku 2013, kedy bola zvolená za poslankyňu ako kandidátka koalície SDKÚ-DS, SZ, OKS, SMK-MKP, SaS, MOST-HÍD a KDH so ziskom 1 711 hlasov. Celkovo na BSK pôsobila dve volebné obdobia – do roku 2017. V rámci práce poslankyne BSK sa aktívne podieľala na príprave a tvorbe nového územného plánu kraja a konsolidácii finančnej situácie kraja. Zasadila sa za obnovu zatvorenej plavárne na SOŠ Na pántoch 9 v Bratislave, ako aj za využitie opustených priestorov v majetku župy pre projekt Nová Cvernovka a pre projekt komunitného centra Stará jedáleň. Zasadila sa za zavedenie prelomového dotačného mechanizmu z rozpočtu kraja, v ktorom sa po prvýkrát umožnilo financovať i projekty pre životné prostredie.
Tímlíderkou a autorkou programu SaS pre životné prostredie je od roku 2009. Do strany vstúpila v roku 2012. Vo voľbách v roku 2016 a 2020 bola zvolená ako poslankyňa NR SR. Obe volebné obdobia pôsobila ako členka Výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie. Od roku 2019 do roku 2020 pôsobila ako náhradná členka Výboru pre európske záležitosti potom, ako bol Eugen Jurzyca z SaS zvolený za poslanca Európskeho parlamentu a v súčasnosti pôsobí aj ako členka Výboru pre obranu a bezpečnosť. Vo volebnom období 20202023 je tiež predsedníčkou poslaneckého klubu SaS.
Ochrana prírody
Bojovala i za ochranu vodárenského zdroja Sihoť, kde okrem iného navrhovala zastavenie ťažby dreva, realizáciu opatrení na vodohospodárskych zariadeniach, zavedenie III. stupňa ochrany.
V parlamente úspešne bojovala spolu s kolegom z SaS Karolom Galekom o zastavenie „biomasakra“, dotovania výroby elektrickej energie z drevnej štiepky. V zákone sa upravila definícia biomasy, považuje sa za ňu už len drevo z energetických porastov, nie zdravých stromov. Aktívne sa zasadzuje za transformáciu regiónu hornej Nitry a zastavenie dotácie výroby elektriny spaľovaním uhlia. Dlhodobo sa angažuje za zastavenie holorubov v slovenských lesoch a bojuje za účinnú ochranu prírody.
Záujmy
Príroda, lyžovanie, folklór – zakladateľka a členka správnej rady FS Vajnorský okrášľovací spolok.
Ióannes Klimax
Svätý Ióannes Klimax, ďalšie mená pozri nižšie; * pred/okolo 579okolo † 649 /650 /po 654 ; podľa iných prameňov * 525 † 600 /606 /616 ; * 2. polovica 6. stor.† 670/680 ) bol byzantský mních (najprv pustovník, neskôr cenobita a igumen Kláštora svätej Kataríny), mystik a cirkevný spisovateľ, grécky cirkevný otec, autor jedného z najvplyvnejších diel kresťanskej asketiky Rebrík do raja (Klimax tu paradeisu). Irénée Hausherr ho označil za typického predstaviteľa „Sinajskej školy“.
Ako svätý (resp. prepodobný) je ctený v rímskokatolíckej cirkvi (30. marca, gréckokatolíci aj 4. pôstnu nedeľu ), ako aj vo východných cirkvách sýrskej a konštantínopolskej (byzantskej) tradície (4. pôstna nedeľa) a orientálnych východných cirkvách. V životopisných dielach od mnícha Daniela z Raithú (De vita sancti Climaci) býva štylizovaný do role „nového Mojžiša“, svojou pokorou a tichosťou zase býva považovaný za „nového Dávida“. Jeho zdržanlivosť a pokora býva zvýrazňovaná aj v liturgických textoch.
Mená
Prívlastok Klimax/Klimak(os)/Climacus/Rebrík je odvodené od názvu jeho diela (κλῖμαξ). Prívlastok Sinajský/Sinaita od miesta, kde pôsobil. Prívlastok Scholastik(os) od titulu scholastika, ktorý mu býva niekedy priznávaný. Cirkevnoslovanské meno pochádza zo slova lestvica (rebrík).
Životopis
O jeho živote sa veľa nevie a pomerne pohyblivé je aj obdobie jeho života. Väčšina údajov o ňom pochádza z jeho diela alebo od jeho chválorečníka Daniela z Raithú, tieto zdroje však chronológiu neposkytujú. Podľa Daniela získal Klimak všeobecné vzdelanie (enkyklios) a možno bol aj scholastikom. Isté je, že ako šestnásťročný sa stal mníchom. Jeho učiteľom bol mních Martýrius, a istý čas strávil v kláštore v Alexandrii a možno aj v iných egyptských kláštoroch. Po Martyriovej smrti odišiel žiť ako pustovník do púšť do jaskyne Tholas /Tola pri úpätí hory Sinaj. Nešlo však o útek zo sveta a od ľudí, navštevoval bohoslužby a prijímal návštevy. Na púšti následne žil 20 /40 rokov, popri tom študoval životy svätých. Poznal aj diela mnohých cirkevných spisovateľov, mimo iné Gregora z Nyssy, Jána Kasiána, či Diadocha z Fotiky. Asi ako 60-ročný odišiel žiť do Kláštora svätej Kataríny na Sinaji, kam ho povolali mnísi, aby viedol ich komunitu. Ako miestny igumen (opát) na podnet mnícha Jána z monastiera v Raithú začal písať svoje dielo Rebrík do raja.
Dielo
náhľad|Rebrík do neba, sinajská ikona z 12.storočia|vľavo
Dielo bolo príručkou určenou pre mníchov askétov, ale i pre laikov. Predstavuje súhrn učenia púštnych otcov (apoftegmata ton hagion pateron). Spájalo v sebe rôzne kultúrne vplyvy, mimo iné tradíciu egyptských púštnych otcov a palestínskeho mníšstva (Barsanufius, Dorotheos z Gazy), nesie však aj znaky, ktoré ho spájajú s antickou tradíciou a znaky vlastného osobitého štýlu. Spis má aj vysokú literárnu estetickú hodnotu. Obsahuje početné metafory a podobenstvá, neraz vypožičané zo zvieracieho prostredia. Dielo bolo na Východe vysoko cenené a často komentované (mimo iné patriarchom Fótiom). Inšpirovalo mnohých byzantských ikonopiscov a mníchov (napr. hésychastov), počas pôstu býva celé dielo čítané v pravoslávnych kláštoroch. Niektoré výroky (apoftegmy) sú súčasťou východných kresťanských textov Filokalia. Značný bol vplyv jeho diela aj na Západe (bolo preložené aj do latinčiny) a medzi národmi v byzantskom kultúrnom okruhu.
V diele Klimax v 30 častiach (tzv. slovách) opísal 30 stupňov duchovného zdokonaľovania mníchov, číslo 30 zároveň odkazovalo na počet rokov Kristovej prípravy svojho verejného pôsobenia. Podkladom pre dielo mu bol biblický príbeh o Jakubovom sne, v ktorom videl rebrík, ktorý spájal nebo a zem. Každý stupeň symbolizoval jeden krok k priblíženiu sa k jednote s Bohom (duchovný výstup človeka k Bohu, anabasis k Lógu). Poskytuje návod ako bojovať s neresťami a dosiahnuť cnosť. Medzi jednotlivými témami v stupňoch sa nachádzajú napr. zrieknutie sa svetského života, absencia hnevu, lož a znechutenosť s lenivosťou, lakomstvo, chamtivosť, zmyselnosť, ctižiadostivosť, či pýcha. Oproti ním sa zaoberá napr. miernosťou, jednoduchosťou, dobrosrdečnosťou. Na vrchole rebríka sa nachádzajú tri čnosti – viera, nádej a láska. Predpokladmi úplnej jednoty (spoločenstva) s Bohom sú podľa neho vnútorný pokoj (hésychia) a odolnosť proti vášňam (apatia).
Eaunes
Eaunes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Saint-Clair-sur-Epte
Saint-Clair-sur-Epte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Eaunes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Clair-sur-Epte
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Eaunes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Clair-sur-Epte
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Eaunes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rue des Jardins-Saint-Paul
thumb|Rue des Jardins-Saint-Paul Rue des Jardins-Saint-Paul (ulica Záhrad svätého Pavla) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode.
Poloha
Ulica vedie od križovatky s Quai des Célestins a končí pri Rue Charlemagne. Je orientovaná z juhu na sever.
Dejiny
Najstaršia časť ulice pochádza z 13. storočia ako dokladajú zmienky v kúpnych zmluvách z rokov 1277 a 1298. Nazývala sa vtedy Rue des Jardins, lebo priestor pred mestskými hradbami nebol zastavaný a boli tu záhrady. V ulici žil François Rabelais a zomrel tu v roku 1553.
Úsek medzi Quai des Célestins a Rue de l'Ave-Maria bol prerazený až v roku 1847 a celá ulica bola pomenovaná dnešným názvom.
Významné stavby
V ulici sa nachádza najzachovalejšia časť parížskych hradieb postavených na príkaz kráľa Filipa II. Augusta v rokoch 1190 – 1210. Hradba je dlhá 60 ma vysoká a viditeľná zo svojej vonkajšej strany. Od roku 1889 je stavba chránená ako historická pamiatka.
Vnútorná strana múru je viditeľná z telocvične Lýcea Karola Veľkého (Lycée Charlemagne), ktorá k nej prilieha. Na hradbe sú stále zrejmé dve veže, jedna uprostred športoviska a druhá na križovatke s Rue Charlemagne.
Empeaux
Empeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Boulevard de Sébastopol
thumb|Boulevard de Sébastopol Boulevard de Sébastopol (Sevastopoľský bulvár) je bulvár v Paríži, ktorý tvorí hranicu medzi 1., 2., 3. a 4. obvodom.
Poloha
Ulica vedie od križovatky s Avenue Victoria na severnom konci námestí Place du Châtelet a končí pri križovatke Boulevard Saint-Denis. Ulica je orientovaná z juhu na sever, odkiaľ na ňu nadväzuje Boulevard de Strasbourg.
Dejiny
Bulvár je jednou z najvýznamnejších dopravných tepien, ktoré boli vybudované z príkazu prefekta baróna Haussmanna počas prestavby Paríža v 2. polovici 19. storočia. Bol vytvorený ako severojužná os pre spojenie centra mesta a Východného nádražia. Práce na projekte začali v roku 1854 pod názvom Boulevard du Centre, ale dňa 25. septembra 1855 získala ulica dnešný názov podľa ukrajinského prístavu Sevastopoľ, ktorý bol počas Krymskej vojny po mnohomesačnom obliehaní dobytý Francúzmi a ich spojencami 8. septembra 1855.
Bulvár bol otvorený v roku 1858. Nová ulica zahŕňala pôvodné ulice Rue Salle-au-Conite, Rue au Comte-de-Dammartin (úsek od Rue Rambuteau k Rue aux Ours) a Rue Bourg-l'Abbé (medzi Rue aux Ours a Rue Greneta).
Počas niekoľkých nasledujúcich rokov bol bulvár predĺžený i južným smerom za Seinu na ľavý breh až k ulici Rue Cujas. Tento úsek v roku 1867 dostal názov Boulevard Saint-Michel.
Anna Remišová
Prof. PhDr. Anna Remišová PhD. (1954) je profesorka na Filozofickej fakulte a Fakulte managementu Univerzity Komenského v Bratislave špecializujúca sa na témy podnikateľskej a manažérskej etiky. Taktiež je autorkou niekoľkých publikácii venujúcich sa téme podnikateľskej etiky. V rokoch 2000 – 2002 bola predsedníčkou Slovenského filozofického združenia pri Slovenskej akadémii vied.
Eoux
Eoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ciabatta
náhľad|Ciabatta Ciabatta (po taliansky doslovne papuča) je taliansky biely chlieb, ktorý sa pripravuje z hladkej pšeničnej alebo chlebovej múky, droždia a olivového oleja. Existuje však celý rad obmien a variácií, ktoré vznikajú pridaním najrôznejších ďalších surovín, napríklad olív alebo paradajok. Je to jedna zo základných príloh, ktorá sa v talianskej kuchyni používa na mnohé pokrmy.
Ako prvý upiekol ciabattu v roku 1982 mlynár a pekár Arnaldo Cavallari z mestečka Adria v Benátsku ako odpoveď na rastúcu popularitu francúzskych bagiet. Názov dostala vďaka svojmu typickému vzhľadu, je totiž podlhovastá, pomerne plochá a široká.
Ciabatta chutí najlepšie ešte teplá, namočená v olivovom oleji a balzamiku alebo len tak potretá maslom. Drobné rozpečené krajce ciabatty sú známe ako panini (jednotné číslo je panino).
Encausse-les-Thermes
Encausse-les-Thermes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Cyr-en-Arthies
Saint-Cyr-en-Arthies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tadžické národné futbalové mužstvo
Tadžické národné futbalové mužstvo reprezentuje Tadžikistan na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1936. Do roku 1991 boli súčasťou Sovietskeho zväzu. Tadžikistan sa nikdy nezúčastnil Majstrovstiev sveta vo futbale ani Majstrovstiev Ázie vo futbale.
Július Földessy
Július Földessy (, ; * 7. september 1875, Sobrance† 1947, Sambir) bol kníhtlačiar, vydavateľ, verejný činiteľ a politik rusínskej národnosti v prvej polovici 20. storočia.
Biografia
Študoval na gymnáziu v Užhorode a pokračoval na miestnom gréckokatolíckom učiteľskom seminári. Po absolvovaní dvoch ročníkov sa začal venovať tlačiarenstvu. Pracoval v užhorodskej tlačiarni, ktorej sa neskôr stal aj majiteľom. Tlačiareň patrila k významným šíriteľom rusínskej kultúry. Istý čas pôsobil na území Maďarska, ako aj v Mníchove. Zúčastnil sa bojov v 1. svetovej vojne, kde bol na ruskom fronte zranený. Neskôr začal vydávať v Užhorode noviny. Po vzniku Československa sa začal angažovať aj politicky. Bol členom, neskôr aj podpredsedom Autonómneho poľnohospodárskeho zväzu (AZS). Išlo o stranu Rusínov, ktorá mala v programe autonómiu Podkarpatskej Rusi a bola orientovaná promaďarsky. V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia za XII. volebný kraj (Užhorod). AZS vtedy kandidovala v rámci formácie Autonomistický blok (vedenej HSĽS). Do senátorského klubu HSĽS nevstúpil a v senáte pôsobil ako nezaradený. Napriek tomu s ľudákmi spolupracoval. V boji za autonómiu kooperoval aj s maďarskými politickými stranami, ako aj so Spišskými Nemcami. Dokonca navrhoval zväčšiť územie Podkarpatskej Rusi o časť východného Slovenska, pričom za hlavné mesto navrhoval Košice. Senátorom zostal do začiatku roku 1939. Mandátu bol zbavený 20. januára 1939 v súvislosti s rozpustením politických strán na Podkarpatskej Rusi. V roku 1939 bol kooptovaný do maďarského parlamentu ako zástupca území pričlenených k Maďarskému kráľovstvu. Poslancom bol do roku 1944. Pôsobil aj ako poradca komisára pre Karpatské územie. V novembri 1944 bol zatknutý a uväznený sovietskymi orgánmi. Zomrel vo väznici v meste Sambor (dnes Ukrajina, Ľvovská oblasť).
Saint-Gervais (Val-d’Oise)
Saint-Gervais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Escalquens
Escalquens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Saint-Gervais (Val-d’Oise)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Escalquens
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Gervais (Val-d’Oise)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Escalquens
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Gervais (Val-d’Oise)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Escalquens
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neúprosné ráno
Neúprosné ráno je názov debutového štúdiového album slovenského speváka Petra Lipu. Tento album v roku 1984 vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus.
V roku 2000 vyšla vo vydavateľstve Bonton albumu reedícia, ku ktorej na CD pribudli štyri hudobné bonusy.
Kirgizské národné futbalové mužstvo
Kirgizské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kirgizsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
Externé zdroje
https://ffkr.kg/en/
Biele Vody (Mlynky)
Biele Vody sú miestna časť Mlyniek, obce v okrese Spišská Nová Ves. Osada je významným strediskom cestovného ruchu v južnej časti Slovenského raja s prístupom na Geravy.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti okresu, na západnom okraji katastrálneho územia obce. Leží v údolí Bielej vody, prítoku rieky Hnilec, ktorým vedie hranica Volovských vrchov a Spišsko-gemerského krasu. Severozápadne sa tak nachádza Slovenský raj s rovnomenným národným parkom, juhovýchodne začínajú Havranie vrchy. Nachádza sa tu školské zariadenie, detský domov i reedukačný ústav.
Turizmus
Osada patrí medzi dôležité regionálne strediská cestovného ruchu s možnosťami ubytovania a ponukou služieb pre turistov. Je tu vybudovaný lyžiarsky areál so zasnežovaním a osvetlením, areál bežeckého lyžovania a križovatka značených turistických trás. Blízkou Zejmarskou roklinou je prístup na Geravy.
Saint-Gratien (Val-d’Oise)
Saint-Gratien je francúzske mesto v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Konštantín IX.
'''Konštantín IX. Monomachos''' (gr. Κωνσταντῖνος Θ΄ Μονομάχος; * okolo 1000† 11. január 1055) bol byzantský cisár od 11. júna 1042 do svojej smrti. K moci sa Konštantín IX. dostal vďaka sobášu s cisárovnou Zoe, oficiálne vládol spolu so svojou ženou (do jej smrti v roku 1050) a jej sestrou Theodorou, ktorá po Monomachovej smrti zostala jedinou cisárovnou. Jeho vláda je spojená s bojmi s Kyjevčanmi, Seldžukmi i s uskutočnením cirkevnej schizmy medzi Východom a Západom. Konštantín žil pomerne bohémsky život a na cisárskom dvore i napriek svojmu sobášu dokonca verejne žil so svojou milenkou Máriou Sklerovou. Zároveň však Monomachos bol aj významným mecenášom umenia, architektúry a vzdelania.
Život pred nástupom na trón
Konštantín Monomachos sa narodil do vplyvnej konštantínopolskej aristokratickej rodiny. Jeho otcom bol Theodosios Monomachos, štátny úradník cisára Bazila II. a jeho brata Konštantína VIII. Podobne ako mnoho iných rodín a šľachticov, aj na Monomachovcov dopadlo za vlády cisárskych bratov podozrenie z možného spiknutia proti cisárskej moci. Z toho dôvodu nemal ani Konštantín možnosť získať výraznejšie postavenie, či titul. Návrat na výslnie Monomachovi priniesla vláda Romana III. s jeho svadba s Helenou Sklerovou, cisárovou neterou. Šlo už o Monomachove druhé manželstvo. V tomto období sa Konštantín spriatelil s cisárovnou Zoe. V roku 1034 sa v paláci uskutočnil prevrat, ktorý na trón vyniesol Zoeinho milenca Michala IV. Z obáv, aby sa Konštantín a Zoe Michaela a jeho rodu nezbavili bol Konštantín poslaný do vyhnanstva na ostrov Lesbos (do Mytyléne). Vláda paflagónskeho klanu v byzantskej ríši trvala následne až do roku 1042, keď bol Michal V. v ľudovom povstaní zvrhnutý. Na trón boli dosadené cisárovné Zoe a Theodora. Rozdielne povahy panovníčok a ambície cisárovnej Zoe však spôsobili, že cisárovná Zoe sa rozhodla po tretíkrát vydať a jej voľba nakoniec padla na Monomacha, ktorý bol v zabudnutí v Egejskom mori. Cisárovná oznámila svoju vôľu senátu, ktorý jej žiadosti vyhovel. Monomacha do Konštantínopola priviedli na cisárskych vesliciach a ľud ho privítal ohromným sprievodom. Vďaka vernosti patriarchu Alexia sa sobáš, i napriek tomu, že bol tretí v poradí u oboch jeho aktérov, mohol uskutočniť. náhľad|vľavo|Korunovácia Konštantína IX., [[Ján Skylitzes|Skylitzova kronika, Madridský kódex]]
Nástup na trón a boje
Sklerino postavenie na dvore bolo stále silnejšie a sama mala pomerne dobré vzťahy aj s cisárovnou Zoe a jej sestrou Theodorou. Ich dobrý vzťah však nie úplne reflektovalo obyvateľstvo hlavného mesta, ktoré sa obávalo, že by sa cisár mohol macedónskych cisárovien zbaviť. Pouličné vášne viedli k menšej roztržke 9. marca 1044, avšak po zásahu cisárovien sa nebezpečenstvo podarilo zahnať. vľavo|náhľad|Zajatého Maniaka prinášajú do Konštantínopolu. ([[Ján Skylitzes|Skylitzova kronika)]] náhľad|vľavo|Byzantská ríša okolo roku [[1045]] náhľad|vľavo|Povstanie [[Leva Tornikios|Leva Tornikia, Skylitzova kronika, Madridský kódex]]
Po nástupe na trón pred Monomachom stála mimo iné otázka vysporiadania sa s bývalým režimom a jeho predstaviteľmi. Bývalý cisár Michal V. pre revolúciu skončil potrestaný v kláštore, kde skoro aj zomrel. Podobne vo vyhnanstve skončil aj jeho strýko Ján Orfanotrofos a z paláca museli odísť i ďalší protagonisti paflagónskeho rodu.
V auguste 1042 cisár na popud Romana Sklera, brata svojej milenky Márie odvolal skúseného generála Juraja Maniaka z jeho misie na Sicílii, čo však Maniaka pobúrilo a tak následne proti Monomachovi povstal. Maniakes vytiahol proti Konštantínopolu a jeho vojsku sa darilo porážať cisárske posádky v mestách po ceste a dokonca porazilo cisárske vojsko aj v bitke pri Ostrovo. Sám Maniakes však v kľúčovej bitke padol. Pomerne ľahko bola rozdrvená aj vzbura cyperského stratéga Theofila Erotika a Konštantín si tak mohol od vnútorných vzbúr na čas vydýchnuť.
Krátko po rozprášení vzbury však proti Byzancii povstal nový nepriateľ - Kyjevskí Rusi, ktorí už pred tým párkrát na Byzanciu zaútočili sa tentokrát na svojich vesliciach dostali až ku Konštantínopolu. Príčina ich útoku nie je dodnes úplne zrejmá, pravdepodobne však šlo o vyústenie sporu pre homágium za ruského veľmoža zavraždeného v Konštantínopole. Niektorí historici však uvažujú i o tom, že útok mohol mať spojitosť s Maniakovým povstaním. Vojsko kyjevského kniežaťa Jaroslava Múdreho však bolo za pomoci gréckeho ohňa vrhnutého na ich lode porazené a zvyšky kyjevského vojska boli rozdrvené pri Varne. Mier bol o istý čas neskôr utužený sobášom Monomachovej dcéry zo skoršieho manželstva s kyjevským princom Vsevolodom I.
V roku 1045 bolo na základe dedičskej zmluvy uzavretej ešte cisárom Bazilom II. k ríši pripojené arménske kráľovstvo Ani, ktoré pred tým patrilo dynastii Bagratovcov. Malé kráľovstvo sa už dlhší čas zmietalo v nepokojoch a tak jeho panovník Gagik výmenou za vysoký post svoju zem bez problémov sám odovzdal Byzancii. Ani sa stalo centrom nového iberijského thématu. Pričlenením územia sa ríša síce dostala do sporu s Dvinským (arménskym) emirátom, avšak pre potrebu vojska na západe bol rýchlo uzavretý mier.
Na jar 1047 proti Monomachovej vláde povstal nový nepriateľ na západe ríše. V tráckej a macedónskej théme proti cisárovi povstal jeho bratranec z matkinej strany - Lev Tornikios. Tornikios na čele s početnej armády rýchlo obľahol Konštantínopol, ktorý bol pre spory na východe takmer bez obrany. Vďaka vernosti mestských obyvateľov, ktorý proti vzbúrencovi vytvorili milície a vynikajúcim konštantínopolským hradbám však Tornikios od obliehania musel upustiť a po návrate východných armád bolo jeho povstanie rozprášené. Tornikios bol zajatý a oslepený.
V roku 1048 sa na východnej hranici prvýkrát objavili aj Seldžuckí Turci na čele s vojvodcom Tughrilom a o rok neskôr na čele s jeho bratom Ibrahimom Inalom. Byzantská ríša tureckých nájazdníkov v bitke pri Kapetrone s gruzínskymi spojencami dokázala poraziť, avšak nový protivník, ktorý sa usadil v jej susedstve ešte nepovedal svoje posledné slovo.
Problémy mala v tomto období Byzantská ríša na Balkáne. Dávno boli preč časy Bazila II., keď mala ríša plne v rukách územia od dnešného Albánska až po Dunaj. Na území bývalej provincie Dioklecie (neskôr nazývanom Zeta) sa v tomto období sformoval prvý nezávislý srbský štát. V bulharských provinciách, ktoré ešte stále patrili ríši zase byzantskú správu narušovali pečenežské nájazdy. Situácia vyústila do povstania pečenežského obyvateľstva usadeného na byzantskom území. Prvotné akcie proti Pečenehom nemali príliš veľké úspechy a v roku 1053 preto Monomachos proti nomádom vypravil veľké vojsko. I napriek pôvodnému úspechu však byzantské vojsko nakoniec pri ústupe zo severu padlo pri prechode horských priesmykov Starej Planiny do pasce a bolo rozdrvené. Cisár bol preto prinútený s Pečenehmi uzavrieť nevýhodný mier. náhľad|Minca ([[tetarteron) Konštantína IX. Monomacha]]
Veľká schizma a záver panovania
Vzťahy východnej a západnej cirkvi v 10. a 11. storočí neboli príliš blízke. Obe cirkvi mali rozdielne obyčaje a zvyklosti a po stáročnom odlišnom vývoji i jazyky. Kým na Západe dominovala latinčina, v Byzancii gréčtina. Rozličnosť západného a východného myslenia sa navyše prejavila aj v spore o Filioque, či v rozdieloch, ktoré sa na západe prejavovali v duchu clunyjskej a gregoriánskej reformy. Mocenské spory o pápežský primát zase vyústili napr. do tzv. Fótiovej schizmy, ktorú sa však cirkvám ešte podarilo prekonať. Ďalším mocenským problémom, tentoraz medzi pápežským štátom a Byzantskou ríšou bola korunovácia Karola Veľkého za západného cisára a orientácia pápežstva na západ. Tá sa v roku 962 potvrdila korunováciou Otu I. za západného cisára.
Konštantín IX. sa s pápežským štátom snažil uzavrieť spojenectvo proti Normanom, ktorí získavali moc v Sicílii. Brzdiacou silou sa však ukázal byť vtedajší konštantínopolský patriarcha a jeho záujmy. Staré krivdy oživli a písomná polemika o rozdieloch oboch cirkví ochridského arcibiskupa Leva a neústupnosť pápežského vyslanca kardinála Humberta a patriarchu Michaela Kerularia viedli v roku 1054 k vzájomnému odcudzeniu a prekliatiu, ktoré do dejín vošlo pod názvom veľká východná schizma.
Schizma na východe prílišný rozruch nespôsobila a bola braná ako víťazstvo konštantínopolského patriarchátu v otázke nezávislosti od západu. Sám cisár pôvodne nechcel uveriť tomu, ako sa situácia vyvinula, avšak spor pre odchod pápežských legátov z mesta a následne aj pre svoju smrť v januári 1055 nestihol. Monomachov zmierlivý tón a túžba po náprave roztržky medzi cirkvami mu ku koncu jeho vlády znížili popularitu a prestíž a verejné obviňovanie z pro-latiníckych sympatií. Konštantín IX. zomrel 11. januára 1055 v Manganskom kláštore, ktorý sám založil a kde bol aj pochovaný vedľa svojej milenky Márii Sklerovej.
Vnútorná politika
náhľad|Konštantín IX. na tzv. [[Monomachova koruna|Monomachovej korune nájdenej na území]] náhľad|[[Histamenón Konštantína IX., Konštantín IX. čiastočne znížil obsah zlata v zlatých minciach, čím znížil ich hodnotu]] Monomachos podporoval strednú obchodnícku vrstvu a vzdelancov. Na jeho dvore pôsobili viacerí učenci Michael Psellos a Ján Mauropus, či neskorší patriarchovia ako Konštantín III. Leichudes a Ján Xifilinos. V Konštantínopole taktiež nechal založiť právnickú školu na ktorej čele stál práve nomofylax (strážca zákonov) Ján Xifilinos a filozofickú školu, ktorú viedol hypatos tón filosofón (konzul filozofov) Michael Psellos. Monomachos tiež podporoval byzantský monasticizmus. Na ostrove Chios nechal zbudovať inovatívny monastier Nea Moni, v Konštantínopole zase nechal vybudovať Monastier Mangana, v ktorom bol neskôr aj pochovaný.
Problematické boli jeho reformy v armáde. Omedzil výdavky na vojsko a zrušil niektoré oddiely. Takisto nahradil povinnosť obyvateľov Ibérie (dnešné Gruzínsko) vyslať do boja istý počet vojakov povinnosťou platiť zvláštnu daň.
Hodnotenie Konštantínovej vlády a osobnosti
Vláda Konštantína IX. bola pre Byzantskú ríšu významným obdobím, v ktorom sa objavilo alebo naplno prepuklo viacero problémov. Jedným z nich bola absencia potomka - legitímneho dediča macedónskej dynastie, čo sa však Monomachovi pre Zoein vysoký vek už napraviť nepodarilo. Na východe sa objavil nový byzantský protivník - Seldžuci a na Sicílii sa začala rodiť moc normanskej Sicílie. Na potrebu vojenských reforiem Monomachos nereagoval, ba čo viac, znížil financovanie armády, čo viedlo k jej oslabeniu. V ríši za jeho vlády takisto vyeskaloval dlho trvajúci spor medzi Východom reprezentovaným konštantínopolským patriarchom a Západom, reprezentovaným pápežom. Hoci sa Monomachos snažil situáciu urovnať, spor už vyriešiť nestihol a medzi cirkvami sa na tisíc rokov rokov natiahla opona, ktorá neskôr viedla k IV. križiackej výprave. I z týchto dôvodov súdobí historici Monomacha zväčša kritizujú a v ich postoji často pokračujú i novodobí historici.
Michael Psellos, Konštantínov úradník cisárovi vo svojej Chronografii Monomacha vykresľuje ako priateľského a zmierlivého muža, ktorý žil bohémskym životom. Nemal rád vážne témy a vážnych ľudí, hoci sám nebol príliš vzdelaný, vážil si učencov a rétorov. Vytýka, mu však, že hneď po svojom nástupe na trón začal svojím bohémskym životom míňať veľké množstvá peňazí, ktoré nahromadil Bazil II. Z objektívneho hľadiska však nutno dodať, Byzantská ríša za 30 rokov prešla vývojom i mnohými vojnami, ktorý si vyžiadali značné výdavky.
John Julius Norwich Konštantína s predchádzajúcimi cisármi popísal nasledovne: „''Cisár Konštantín IX. bol sebavedomejší než Konštantín VIII., realistickejší než Roman Argyros, zdravší než Michal IV. a menej tvrdohlavý než Michal V. Politicky však svojim povaľačstvom a nezodpovednosťou učinil ríši viac škody ako oni všetci dokopy''.“
Saint-Leu-la-Forêt (obec)
Saint-Leu-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Škoda Fabia S2000
right|thumb|Jan Kopecký vo vozidle Škoda Fabia S2000 na Rallye Bohemia v roku 2009. Škoda Fabia S2000 je rely automobil špecifikácie Super 2000 vyrábaný divíziou Škoda Motorsport. Je postavený na základe modelu Škoda Fabia. Debutoval na Rely Monte Carlo 2009 s továrenským tímom Škoda Motorsport a jazdcami Janom Kopeckým a Juhom Hänninenom. Najväčší úspech Fabie S2000 je Hänninenov IRC titul spolu s pohárom konštruktérov pre Škodu.
PWRC víťazstvá
! X ! Súťaž ! Sezóna ! Jazdec ! Spolujazdec
SWRC víťazstvá
! # ! Súťaž ! Sezóna ! Jazdec ! Spolujazdec
IRC víťazstvá
! # ! Súťaž ! Sezóna ! Jazdec ! Spolujazdec
Escanecrabe
Escanecrabe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gačovská skala
Gačovská skala je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dedinkami, približne severne od Dobšinej.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situované Dedinky, juhovýchodne ležia Mlynky a západne obec Stratená. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis
Gačovská skala leží na juhozápadnom okraji planiny Geravy, priamo nad údolím Hnilca a vodnou nádržou Palcmanská Maša. Severným smerom sa nachádza Vrábľová, Bykárka a Suchý vrch , východným Červená skala , Holý kameň , Hýľ , Haniskova , Veľká Knola  a Viničiar , južným Martinka , Dobšinský kopec  a Veľký Radzim  a západne Skala , Marčeková , Remiaška  a Havrania skala. Východným smerom masív nadväzuje na horskú plošinu, severné, západné a južné svahy sa strmo zvažujú do údolí. Vodu zo severozápadnej časti odvádza Krčmársky potok, južné svahy odvodňujú kratšie prítoky Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít a skalných vyhliadok je možné pozorovať blízke údolie Hnilca, okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež susedné Volovské vrchy, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no okolím prechádza viacero trás:
Saint-Martin-du-Tertre (Val-d’Oise)
Saint-Martin-du-Tertre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
FBC Grasshoppers AC UNIZA Žilina
História
Klub vznikol v roku 2001 z iniciatívy študentov a stál pri zrode celoštátnej súťaže, neskôr pomenovanej ako extraliga. Právne bol tento subjekt zastrešený o dva roky neskôr, keď mu pomohol ženský volejbalový klub ŠK ŽU Žilina. V rokoch 2005 až 2009 bol florbalový oddiel súčasťou športovej štruktúry klubu Slávia ŽU Žilina. Od sezóny 2008/09 sa florbalisti pretransformovali do samostatného subjektu s názvom Academic Žilinská univerzita.