cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Univerzita Mykola Romerisa
Medzinárodné vzťahy
Medzinárodná spolupráca na MRU je orientovaná na posilnenie medzinárodných vzťahov v štúdiu a výskume. V spolupráci s inými inštitúciami vytvára spojené študijné programy. Študenti, akademici a administratívni pracovníci sa zúčastňujú na výmenných programoch, medzinárodných konferenciách a iných podujatiach. Medzinárodné putá univerzity sa rozprestierajú do všetkých kútov sveta. MRU má za partnerov viac než 400 zahraničných akademických a štátnych inštitúcií. Od roku 2006 univerzita ponúka spojené magisterské programy a podnecuje svojich študentov k získaniu dvojitých alebo trojitých diplomov. Jedných z cieľov utuženia medzinárodných vzťahov je diverzifikácia študentov, teda počet medzinárodných študentov tu neustále rastie. Toto umožňuje litovským a zahraničným študentom zdieľať skúsenosti a nápady ako aj spolupracovať na spoločných medzinárodných projektoch, ktoré rozšírujú ich názory na svet a kultúrne povedomie.
Campus
MRU je známa tým, že má modernú – a jednu z najlepších – infraštruktúr v krajine. Hlavný campus MRU sa nachádza v severnej časti Vilniusu, ktorý je obklopený parkom:
náhľad|252x252bod|Španielsky národný basketbalový tím v športovej hale MRU
Šport
Univerzita Mykola Romerisa je ideálnym miestom na športové aktivity. Študenti sú podnecovaní k zapojeniu sa do aktívneho životného štýlu v areáli školy prostredníctvom organizovaných aktivít a individuálnej podpory zdravia. Práve nové športové haly pre gymnastiku, hry a stolný tenis toto umožňujú všetkým študentom.
Ďalší atléti
Villetoureix
Villetoureix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moročuk
Moročuk (iné zápisy: Morochuk, Barotuch, Morochuk, Morochko) bol uhorský stoličný hodnostár žijúci v 14. storočí.
Narodil sa v rodine poľského šľachtica Jána Moročuka. V roku 1339 dostal od kráľa Karla I. všetky majetky patriace predtým Ladislavovi, príbuznému Feliciána Zacha, ktorý 17. apríla 1330 spáchal pokus o atentát na kráľovskú rodinu, za čo ho na mieste zabili, popravili všetkých jeho príbuzných prvého stupňa a skonfiškovali majetky všetkým členom rodu Zach. Ďalší, pravdepodobne vyženený majetok mal pri Dudváhu v chotári dnešnej dediny Beš (od roku 1948 Gabčíkovo). V rokoch 13401346 zastával funkciu župana Hontianskej stolice. V rokoch 13491359 bol hlavným koniarnikom kráľovnej Alžbety a županom Berežskej stolice.
Muille-Villette
Muille-Villette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čierna Lutiša (vrch v Kysuckej vrchovine)
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a zasahuje na katastrálne územie obcí Nová a Stará Bystrica. Vrch je súčasťou rozsiahleho masívu, v ktorom sa nachádza niekoľko vrchov, presahujúcich
Opis
Na mapách je pod týmto názvom označovaný vyšší z dvojice blízkych vrcholov, iné však uvádzajú ako Čiernu Lutišu severovýchodne ležiaci, cca o meter nižší vrchol. Čierna Lutiša leží v strede masívu, ktorý zo severu vymedzuje Bystrická dolina, zo západu a juhu údolie potoka Radôstka a z východu údolie Staňovho potoka. Týmito dolinami zároveň odteká voda zo svahov Čiernej Lutiše do rieky Bystrica. Južne susedí Vrchrybník, západne Haviarka , severozápadne Grúniky , severne Kýčera a východne Macangov vrch. Najbližšími sídlami sú asi juhozápadne situované Lutiše a západným smerom ležiaca Radôstka, nepatrne vzdialenejšie sú severne položené obce Nová a Stará Bystrica. Na juhozápadných svahoch leží prírodná rezervácia Čierna Lutiša.
Výhľady
Vrchol Čiernej Lutiše je pokrytý nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzené výhľady. Tie sú vďaka nadmorskej výške a polohe veľmi zaujímavé; pozorovať je možné vrchy Kysuckej vrchoviny, no tiež celú Krivánsku Fatru, Kysucké Beskydy i Oravskú Maguru. Z vhodných lokalít je viditeľná i severná časť Lúčanskej Fatry, Javorníky či Moravsko-sliezske a Oravské Beskydy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto je dostupný lesnými chodníkmi z okolitých obcí. V oblasti je niekoľko cyklotrás.
Vitrac (Dordogne)
Vitrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu V ohni
Toto je zoznam častí amerického seriálu V ohni. Seriál, ktorý je spin-offom Kliniky Grace, mal premiéru 22. marca 2018 na americkej televíznej stanici ABC. Na Slovensku mal premiéru 28. júna 2019 na WAU.
Pilot (2018)
Epizóda "You Really Got a Hold on Me" zo 14. série seriálu Klinika Grace poslúžila ako pilotná časť pre seriál V ohni. Tento diel však na Slovensku nikdy nemal premiéru.
Ján Líška
Ján Líška (iný zápis: Jan Liška; * 4. jún 1895, Vrbica, Liptovský Sv. Mikuláš† 28. november 1959, Bratislava) bol slovenský politik, úradník, manažér, statkár a podnikateľ.
Život
Narodil sa 4. júna 1895 v rodine Michala Líšku a jeho ženy Márie Kubáňovej. Vyštudoval strojné inžinierstvo v Nemecko, po krátkom zamestnaní na železnici bol úradníkom a následne tajomníkom Obchodnej a priemyselnej komory v Bratislave. Pracoval aj v rôznych živnostenských organizáciách a družstvách. Od roku 1929 bol poslancom Národného zhromaždenia za Československú živnostensko-obchodnícku stranu strednostavovskú. Bol jedným zo signatárov Žilinskej dohody zo 6. októbra 1938. V decembri 1938 ho zvolili na „jednotnej kandidátke“ do autonómneho Snemu Slovenskej krajiny, ktorý sa po vyhlásení Slovenského štátu 14. marca 1939 premenil Slovenský snem (po 21. júli 1939 Snem Slovenskej republiky). Živnostenská strana zanikla zlúčením s Hlinkovou slovenskou ľudovou stranou – Stranou slovenskej národnej jednoty krátko po 6. októbri 1938.
Počas vojnovej Slovenskej republiky pôsobil ako generálny riaditeľ cukrovaru v Nitre. Udržiaval styky s činiteľmi občianskeho odboja. V novembri 1944 bol vyšetrovaný a na šesť týždňov väznený pre podozrenie z konšpirovania s predstaviteľmi Slovenského národného povstania Vavrom Šrobárom, Pavlom Zaťkom a ď. Po páde Slovenskej republiky bol od 8. mája do 1. septembra 1945 držaný vo vyšetrovacej väzbe za funkcie a verejnú činnosť z vojnového obdobia.
Gofer Bottov
Gofer Bottov je malý hlodavec, ktorý žije v západnom USA a Mexiku v kyprej zemi.
Opis
Žije prevažne samotársky. V kyprej zemi si vyhrabáva rozsiahle norové systémy- slúžia mu na to silné predné nohy s veľkými pazúrikmi. Má plochú hlavu, dlhé fúzy a malé uši kryté srsťou. Požiera korienky, hľuzy a iné podzemné časti rastlín. Vrchná časť tela je sivohnedá, spodná hnedooranžová.
Roque Sáenz Peña
Roque Sáenz Peña Lahitte (* 19. marec 1851, Buenos Aires – † 9. august 1914, Buenos Aires) bol argentínsky politik, právnik, diplomat a vojak. V roku 1910 sa stal 12. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 17. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako minister zahraničných vecí a veľvyslanec v rôznych štátoch. V roku 1912 presadil tzv. Zákon Sáenz Peña, ktorým sa zmenil volebný systém v krajine tak, že zaručoval všeobecné volebné právo pre všetkých mužov s argentínskym občianstvom, čo ukončilo dlhoročné volebné podvody. Tým sa zaradil medzi najuznávanejších argentínskych prezidentov histórie. Vďaka vojenskej službe v peruánskej armáde počas vojny s Čile je tiež uznávaný aj v Peru.
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Roque Saenz Peña (prvý zľava) s dôstojníkmi peruánskej armády pred bitkou pri Arice (jún 1880). Narodil sa v Buenos Aires v politicky významnej rodine, ktorá sa politicky angažovala už za vlády guvernéra Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa. Po jeho porážke sa však jeho starý otec a otec nemohli dlhší čas vôbec politicky angažovať. Jeho otec Luis Sáenz Peña bol taktiež politikom a v rokoch 1892 – 1895 pôsobil ako prezident Argentíny. Roque Sáenz Peña vyštudoval právo na Univerzite v Buenos Aires. V roku 1874 pôsobil krátky čas v armáde, pričom velil delostreleckému pluku. Už o dva roky neskôr bol zvolený do parlamentu provincie Buenos Aires. V roku 1877 sa stal dokonca predsedom tohto parlamentu ako vôbec najmladší v jeho histórii vo veku 26 rokov. V roku 1879 opustil Argentínu a odišiel do Peru, kde sa zapojil do druhej tichomorskej vojny na strane Peru. V tamojšej armáde získal okamžite hodnosť plukovníka a zúčastnil sa bitky pri Tarapacá, kde spojené peruánsko-bolívijské sily porazili Čile. O niekoľko mesiacov neskôr bol v bitke pri Arice zranený a zajatý, následne bol uväznený priamo v Čile. Už v septembri 1880 bol prepustený po žiadosti argentínskej vlády. Veľký vplyv jeho rodiny dokazuje aj rýchle a jednohlasné hlasovanie argentínskeho parlamentu, ktoré mu vrátilo argentínske občianstvo, ktoré stratil automaticky z dôvodu služby v cudzom (peruánskom) vojsku. Po návrate do vlasti pracoval ako štátny úradník, za krátky čas odišiel do Európy. V roku 1884 bol už späť v Argentíne a spolu s priateľmi Paulom Groussacom, Carlosom Pellegrinim a Exequielom Ramosom Mejíaom založil časopis Sud América. O dva roky neskôr podporil kandidatúru Miguela Juáreza Celmana na prezidenta krajiny. V roku 1887 bol vymenovaný za veľvyslanca v Uruguaji, následne od júna do augusta 1890 pôsobil v Celmanovej vláde ako minister zahraničných vecí. Po nástupe nového prezidenta Pellegriniho bol vymenovaný za guvernéra Národnej banky Argentíny.
Už v roku 1891 sa stal jedným z najvážnejších kandidátov na post prezidenta, pričom mal veľkú podporu tzv. modernistov, čiže zástancov modernizácie politického systému v krajine. Proti tomu sa ale postavil bývalý prezident Julio Argentino Roca, ktorý patril súčasne medzi najvplyvnejších politikov v krajine. Roca nechcel pripustiť vládu modernistov, no súčasne chcel zabrániť aj návratu bývalého prezidenta Bartolomého Mitreho k moci. Roca sa teda dohodol s Mitrem na kompromisnom kandidátovi, ktorým bol paradoxne otec Roqueho Sáenza Peñu Luis Sáenz Peña, ktorý pôsobil ako sudca Najvyššieho súdu Argentíny. Luis Sáenz Peña vyhral, následne syna vymenoval za veliteľa pluku národnej gardy, Roque Sáenz Peña bol tiež zvolený do senátu provincie Bunoes Aires, no už v roku 1892 odišiel z verejného života. Napriek tomu formálne viedol modernistickú frakciu vo vnútri Národnej autonomistickej strany. Na začiatku 20. storočia došlo k rozštiepeniu Národnej autonomistickej strany na dve frakcie. O moc v strane ale i krajine súperili predovšetkým Julio Argentino Roca a Carlos Pellegrini, pričom prevahu získaval postupne Pellegrini. To znamenalo vhodnú chvíľu na návrat Roqueho Sáenza Peñu do politiky. K úplnému rozkolu vládnej strany došlo v roku 1904, kedy sa Rocovi podarilo poslednýkrát presadiť svojho kandidáta na prezidenta a to Manuela Quintanu. Ten bol síce kompromisným kandidátom, no jeho kandidatúra zabránila úspešnej kandidatúre Pellegriniho. Pellegrini našiel spojencov v ľavicovej opozícii na čele so stranou Radikálna občianska únia, ktorá sa snažila o zmenu volebného systému na spravodlivý bez volebných podvodov. Radikálna občianska únia však nebola spokojná s rýchlosťou zmien a tak sa pokúsila v roku 1905 o revolúciu, no neúspešne. V tomto období povýšilo Peru Roqueho Sáenza Peñu do hodnosti brigádneho generála z vďačnosti za jeho služby v minulosti. Jeho peruánsku vojenskú hodnosť následne povolil aj argentínsky parlament.
Opätovný rast vplyvu a úrad prezidenta
náhľad|vľavo|Fotka zachytáva štátny pohreb prezidenta Roqueho Sáenza Peñu v roku 1914. Prezident Quintana však o krátky čas už v marci 1906 zomrel v dôsledku zdravotných problémov spôsobených práve neúspešnou revolúciou. V roku 1906 následne zomreli viacerí významní politici, ktorí určovali politické dianie v krajine posledné desaťročia a to Bartolome Mitre, Carlos Pellegrini a Bernardo de Irigoyen. Prezidentom sa stal viceprezident José Figueroa Alcorta, ktorý sa snažil hlavne zabrániť ďalším revolúciám a začal preto podporovať snahu o zmenu volebného systému. Vďaka tomu začal znova rásť aj vplyv Roqueho Sáenza Peñu, ktorý sa stal prirodzeným nástupcom Pellegriniho a najvážnejším kandidátom na prezidenta v nasledujúcich voľbách, ktoré sa mali konať o štyri roky. Od roku 1906 vystriedal postupne niekoľko veľvyslanectiev v Európe, kde sa v roku 1910 oficiálne dozvedel, že sa stal prezidentským kandidátom. Prezidentské voľby sa konali v marci 1910, pričom aj tieto boli napriek predchádzajúcim snahám poznačené volebnými podvodmi. Vyhral ich však jednoznačne Roque Sáenz Peña a následne sa v októbri ujal funkcie. Pred tým sa ešte stretol s prezidentom Josém Figuerom Alcortom a vodcom opozície Hipólitom Yrigoyenom, s ktorými sa dohodol na presadení zmien volebného systému, ktoré by zabránili volebným podvodom. Radikálna občianska únia sa dokonca stala súčasťou vlády. Za vlády prezidenta Roqueho Sáenza Peñu bolo v roku 1913 v Buenos Aires otvorené metro, prvé v Latinskej Amerike, Južnej pologuli a španielsky hovoriacom svete. Vláda začala tiež podporovať masívne sťahovanie ľudí do vnútrozemia krajiny, keďže väčšina obyvateľstva stále žila pri pobreží. Najväčším počinom jeho vlády je však zmena volebného systému, v parlamente však tieto snahy čelili silnej konzervatívnej opozícii, ktorá nechcela prísť o svoje privilégiá. Prezidentovi sa však 13. februára 1912 podarilo zmenu presadiť pod názvom Zákon Sáenz Peña (Ley Sáenz Peña). Vďaka tomuto zákonu začalo konečne platiť všeobecné volebné právo pre všetkých, okrem žien a cudzincov. Hneď prvé voľby ukázali, že najväčšiu podporu mali skôr ľavicové strany.
Prezident Roque Sáenz Peña mal zhoršené zdravie už v čase nástupu do funkcie, toto sa však v roku 1913 výrazne zhoršilo v dôsledku pretrvávajúceho syfilisu, ktorým sa nakazil ešte počas vojenskej služby v Peru. Iná verzia hovorí o úmrtí v dôsledku komplikácii s cukrovkou. V roku 1914 mu už zdravotný stav nedovoľoval vykonávať funkciu a tak odovzdal svoje kompetencie viceprezidentovi Victorinovi de la Plazovi. Zomrel 9. augusta 1914 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Nampont
Nampont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojtech Kováč (dôstojník)
Vojtech Kováč (* 21. február 1900, Zvolen – † 20. september 1983, Bratislava) bol slovenský generál stavebnej služby, účastník SNP. V ňom pôsobil ako veliteľ opevňovacích prác 1. čs. armády na Slovensku. Začiatkom januára 1950 bol z armády prepustený a bola mu odobratá hodnosť. V rokoch 1950–1951 bol neoprávnene väznený na Mírove. Po vykonštruovanom obvinení z velezrady bol uväznený aj v rokoch 1958–1961. Po diagnóze rakoviny mu bola odstránená polovica pľúc. Právne a vojensky rehabilitovaný bol až v roku 1968. V roku 1991 mu bola posmrtne priznaná hodnosť generálmajora vo výslužbe.
Zore
Zore je pieseň slovenskej speváčky Simy Martausovej. Vyšla 11. septembra 2020 ako piaty singel z jej šiesteho albumu, Oslobodená. Pieseň je venovaná neziskovej organizácii Deťom s rakovinou, ktorej patrónkou speváčka je a ktorá pomáha deťom s onkologickými ochoreniami.
Skladba
Pieseň má trvanie 3 minúty a 46 sekúnd. Hudbu aj text k nej zložila Martausová. Speváčku doprevádza iba klavír, na ktorom hrá Martin Šenc. Vokály v piesni spieva Dievčenský spevácky zbor Slovenského rozhlasu s dirgentom Adriánom Kokošom. Podľa Martausovej je "pieseň zložená ako povzbudenie pre všetky deti, ale aj pre dospelých a vznikla na podporu pre Deťom s rakovinou n.o. V klipe sú hrdinovia, ktorí to zvládli. Pieseň je motiváciou pre tých, ktorí s chorobou ešte len bojujú…" Skladbu produkoval Vladimír "Randy" Gnepa.
Skladba bola uvedená pre digital download 11. septembra 2020 a následne bola na verejnosti prezentovaná 12. septembra 2020 pri príležitosti detskej konferencie Deťom s rakovinou Sme zlatí v hoteli DoubleTree by Hilton Bratislava.
Videoklip
Videoklip k piesni nahrala speváčka v lete roku 2020. Spolupracovala v ňom s bývalými a súčasnými detskými onkologickými pacientmi. Oficiálne bol zverejnený 12. septembra 2020. Vo videoklipe sa striedajú zábery na detských pacientov, zábery na speváčku prechádzajúcej sa po lese a zábery na speváčku s Dievčenským speváckym zborom Slovenského rozhlasu spievajúcu v kapucínskom kostole sv. Štefana v Bratislave.
Kačička mandarínska
Kačička mandarínska (iné názvy: kačica mandarínska, kačička mandarínska, kačička bradatá, mandarínka ; lat. Aix galericulata, Dendronessa galericulata) je druh zúbkozobca z čeľade kačicovité (Anatidae). Obýva východnú Palearktídu, bola introdukovaná v Európe. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kačička mandarínska patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, hoci niektoré miestne popolácie sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku
Kačička mandarínska sa stala novým druhom pre Slovensko v roku 2007, bola pozorovaná trikrát, v marci, v októbri a v novembri, všetky výskyty označené ako jedince uletené zo zajatia. Bola pozorovaná i v ďalších rokoch, v roku 2008 a 2009. V roku 2013 sa podarilo dokázať prvé hniezdenie na rieke Váh pri Drahovciach, bola pozorovaná s mláďatami.
Konvenčná chronológia starovekého Egypta
Konvenčná chronológia starovekého Egypta je hlavný chronologický systém používaný egyptológiou na radenie historických období a udalostí v časovom slede vo svojom výskumnom a publikačnom procese. Je výsledkom širokého vedeckého konsenzu a je všeobecne akceptovaná. Jej základné delenie je založené na antickej práci Aigyptiake staroegyptského historika Manetóna z 3. storočia pred Kr.
Tu uvádzané informatívne časové hodnoty sú podľa práce, na ktorej sa podieľal a ktorú redigoval britský egyptológ Ian Shaw z roku 2000. Egyptológia používa návrhy aj ďalších vedeckých autorít, ktorých časové informácie sa môžu od uvedených v najstarších historických obdobiach odlišovať v rozmedzí až 300 rokov. Všeobecne platí, že novšie návrhy sú presnejšie a relevantnejšie. Existujú však práce, ktoré sú aj napriek svojmu veku stále považované za autoritatívne (napr. Jürgena von Beckeratha) a nové návrhy ich zohľadňujú. Všetky časové údaju do roku 664 pred Kr. sú približné.
Uvedené chronologické tabuľky dynastií obsahujú nasledujúce informácie: Prvý stĺpec (##) uvádza v známych a málo sporných prípadoch poradové číslo panovníka v dynastickej postupnosti. V nasledujúcom dvojstĺpci (meno) sa nachádza aktuálny konvenčný tvar mena podľa domácej egyptologickej školy a niektoré dobové mená, najčastejšie podľa Manetóna alebo Flavia. V ďalších troch stĺpcoch je datovanie podľa troch autorít: základné Jürgena von Beckerath a novšie zo zborníka Ancient Egyptian Chronology  a nakoniec Iana Shawa. Od roku 664 pred Kr. je datovanie jednotné. Nasleduje šesť stĺpcov, ktoré poradovým číslom alebo znakom zobrazujú výskyt mena panovníka v kráľovských zoznamoch. Zoznamy majú tieto skratky: P – Palermská doska, S – Sakkársky zoznam kráľov, K – Karnacký zoznam kráľov, A – Abydoský zoznam kráľov a T – Turínsky zoznam kráľov, potom W – Zoznam kráľov z Wádí Hammámat a Q – Zoznam kráľov z Južnej Sakkáry. V poslednom stĺpci sú poznámky ku chronológii a vláde panovníka. Pred niektorými menami sa nachádza index „ʰ“, ktorým je označené Horovo meno panovníka. Toto meno je možné čítať aj ako kombináciu „Hor-meno“, napr. „ʰAha“ → „Hor-Aha“.
Chronológia
Konvenčná staroegyptská chronológia je zostavená z množstva informačných prameňov, ktoré sú získavané rôznym spôsobom, od štúdia dobových textov, zoznamov a nápisov, až povedzme po datovanie archeologických artefaktov pomocou rádiometrickej metódy C14. Datovanie od roku 664 pred Kr. je presné na rok vďaka gréckym a rímskym prameňom. Predhistorická chronológia je založená na stratigrafii a informáciách získaných pomocou moderných metód datovania. Väčšina informácii chronológie klasických staroegyptských dejín pochádza z kráľovských zoznamov, datovaných nápisov a astronomických pozorovaní. Kvôli zväčšujúcemu sa nedostatku historických dokladov smerom do minulosti a ich hypotetickej a nedokonalej interpretácii, egyptológia v súčasnosti počíta s nasledujúcimi časovými odchýlkami, ktoré treba brať do úvahy pri konvenčnom vedeckom datovaní:
Preddynastické obdobie (približne 5300–3000 pred Kr.)
Zdroje chronologickej rekonštrukcie pochádzajú hlavne zo stratigrafie archeologických nálezov materiálu kultúr, napr. fragmentov hlinených nádob apod.
Ranodynastické obdobie (3000–2686 pred Kr.)
Dnes nie je možné určiť presnú dĺžku obdobia jednotlivých vlád, rovnako ako poradie väčšiny z nich, hlavne v 2. dynastii. Väčšina mien panovníkov je dnes známa z archeologických nálezov. Hlavným informačným zdrojom, na ktorom sa stavia časové radenie, je stratigrafia archeologických nálezov, podobne ako v predchádzajúcom období. Okrem toho má egyptológia pre toto obdobie už aj dobový zoznam panovníkov z 5. dynastie.
Stará ríša (približne 2686–2125 pred Kr.)
Radenie dynastií do Starej ríše nie je jednotné. Niekedy končí 6. dynastiou, inokedy je jej súčasťou aj neprehľadné obdobie 7. a 8. dynastie. Dnes sú známe takmer všetky mená panovníkov 3.–6. dynastie, trochu problematická je 3. dynastia v radení a v menách. Niektoré panovnícke mená poznáme z nápisov na materiáli stavieb pôvodne z tohto obdobia, ktoré boli následne znovu použité v stavbách Strednej a Novej ríše, čo paradoxne predĺžilo ich existenciu.
Prvé prechodné obdobie (približne 2160–2055 pred Kr.)
9. a 10. dynastia sa niekedy zvyknú spájať do jednej dynastie a predstavujú neprehľadné obdobie.
Stredná ríša (približne 2055–1773 pred Kr.)
Začiatok Strednej ríše sa v odborných prameňoch rôzni, niekedy začína približne v polovici 11. dynastie, inokedy až 12. dynastiou. Niekedy sa do nej radí len 11. a 12. dynastia, inokedy aj neprehľadná 13. a 14. Takmer kompletná chronológia je zrekonštruovaná pre obdobie 12. dynastie. Z polovice tejto dynastie je doložený aj astronomický synchronizmus, ktorý poskytuje jeden z momentov k absolutnému datovaniu udalostí tohto obdobia.
Druhé prechodné obdobie (približne 1773–1550 pred Kr.)
15. a 16. dynastia sa niekedy spájajú do jednej. 15. býva označovaná aj ako hyksóska, 16. zase bola pravdepodobne dynastiou ich vazalov. Radenie 13., 16. a 17. dynastie podľa.
Nová ríša (približne 1550–1069 pred Kr.)
Takmer kompletne zostavenú chronológiu má 18. dynastia, do ktorej začiatku spadá aj zaznamenané astronomické pozorovanie. Doklad iného astronomického pozorovania pochádza z polovice rovnakej dynastie. Takmer isté poradie má aj prvá polovica 19. dynastie. Pre chronológiu tohto obdobia je dôležitá zachovaná medzinárodná korešpondencia, ktorá býva určitým synchronizmom a pomáha presnejšie určiť časové intervaly panovania a momenty udalostí, napr. Achnatonov archív nájdený v el-Amarne, so záznamom diplomatickej komunikácie so súčasnými panovníkmi Blízkeho východu.
Tretie prechodné obdobie (približne 1069–664 pred Kr.)
Chronológia tejto historickej fázy je komplikovaná aj vďaka spletitosti rodinných vzťahov vplyvných a významných osobností tohoto obdobia, ktoré ovládali často súbežne rôzne časti ríše. Takmer úplné poradie panovníkov poznáme od 24. po 30. dynastiu.
Neskoré obdobie (664–332 pred Kr.)
27. a posledná sú dynastie perzských dobyvateľov. Od roku 664 pred Kr. je presné datovanie v staroegyptskej chronológii. Manetónov zoznam končí 30. dynastiou, nasledujúca je preto niekedy označovaná v tomto duchu ako „31.“
Ptolemaiovské obdobie (332–30 pred Kr.)
Ptolemaiovská dynastia je niekedy označovaná aj ako „32.“ staroegyptská dynastia. V Macedónskej dynastii sú macedónsky panovníci, od Alexandra Veľkého po rozpad jeho ríše, ktorú si následne rozdelili medzi sebou jeho satrapovia. Egyptský satrapa Ptolemaios potom založil posledný samostatne vládnuci kráľovský rod – ptolemaiovskú dynastiu.
Literatúra
Ďalšiu literatúru so stručnou charakteristikou je možné nájsť v.
Victorino de la Plaza
Victorino de la Plaza y Palacios (* 2. november 1840, Salta – † 2. október 1919, Buenos Aires) bol argentínsky politik, právnik, vojak, pedagóg a diplomat. V roku 1914 sa stal 13. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 18. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako minister zahraničných vecí a minister financií. Bol posledným prezidentom z Národnej autonomistickej strany, čím sa ukončilo obdobie tzv. Konzervatívnej republiky.
Životopis
Narodil sa v meste Salta na severozápade krajiny vo významnej aristokratickej rodine. Otec mu zomrel ako malému, no bol dobrým študentom a podarilo sa mu získať viacero štipendií, vďaka čomu sa dostal až na významnú školu Colegio del Uruguay, ktorú založil guvernér provincie Entre Ríos Justo José de Urquiza. Neskôr odcestoval do Buenos Aires, kde začal študovať na Univerzite v Buenos Aires filozofiu. Toto štúdium však zanechal a začal pracovať ako štátny úradník. Potom, čo vypukla vojna trojspolku proti Paraguaju, vstúpil do armády, bojoval v niekoľkých bitkách, v ktorých sa vyznamenal a bol povýšený do hodnosti kapitána. Kvôli zdravotným problémom však už po niekoľkých rokoch odišiel z armády, následne sa v roku 1868 prihlásil na Právnickú fakultu Univerzity v Buenos Aires, ktorú úspešne ukončil. Do politiky vstúpil počas vlády prezidenta Dominga Faustina Sarmienta, ktorý ho najprv vymenoval za profesora filozofie na najvýznamnejšej strednej škole v Buenos Aires Colegio Nacional de Buenos Aires, následne ho vyslal do USA, kde dohliadal na tlač nového argentínskeho Občianskeho zákonníka. V ďalších rokoch pôsobil ako diplomat v Európe, prezident Carlos Pellegrini ho dokonca v roku 1890 poveril rokovaniami s európskymi veriteľmi o splácaní argentínskeho zahraničného dlhu.
V roku 1910 sa stal kandidátom na viceprezidenta, pričom najvážnejším kandidátom na prezidenta bol Roque Sáenz Peña. Následne boli obaja v marci do týchto funkcii zvolení a v októbri sa ujali funkcie. Roque Sáenz Peña sa ešte pred nástupom do úradu stretol s prezidentom Josém Figuerom Alcortom a vodcom opozície Hipólitom Yrigoyenom, s ktorými sa dohodol na presadení zmien volebného systému, ktoré by zabránili volebným podvodom. Radikálna občianska únia Hipólita Yrigoyena sa dokonca stala súčasťou vlády. Prezident Sáenz Peña však už úrad prezidenta preberal so zhoršeným zdravotným stanom. Tento sa v októbri 1813 natoľko zhoršil, že požiadal viceprezidenta De la Plazu, aby prevzal jeho právomoci. Prezident zomrel 9. augusta 1914, pričom novým prezidentom sa stal práve Victorino de la Plaza. De la Plaza sa zameriaval hlavne na ekonomické reformy, ktoré priniesli viaceré sociálne výhody pre zamestnancov. Za jeho vlády bola postavená prvá elektrifikovaná železničná trať v krajine. De la Plaza však musel v roku 1814 čeliť neúspešnému pokusu o atentát zo strany anarchistu. Potom, čo USA v roku 1914 zaútočili na Mexiko a krátko okupovali mesto Veracruz, presadil dohodu (Pacto ABC) s Brazíliou a Čile o zastavení postupu USA. Po vypuknutí prvej svetovej vojny presadil prezident vyhlásenie nezávislosti Argentíny a chcel obchodovať s oboma stranami konfliktu. Tým sa dostala Argentína do diplomatického konfliktu s Veľkou Britániou, ktorá zadržala argentínsku loď plaviacu sa do Nemecka. V roku 1916 sa konali nové voľby, tieto podľa očakávania vyhral Hipólito Yrigoyen z Radikálnej občianskej únie. Stalo sa tak hlavne vďaka tomu, že prezident De la Plaza rok pred tým udelil štátne občianstvo trom miliónom prisťahovalcom, ktorí sympatizovali práve s Yrigoyenom. Nástupom Hipólita Yrigoyena sa skončilo dlhé obdobie vlády prezidentov z Národnej autonomistickej strany, čím sa zároveň skončilo obdobie tzv. Konzervatívnej republiky. Po odchode z funkcie sa už politicky neangažoval, zomrel 2. októbra 1919 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Anglická hra
Anglická hra vzniká po ťahu 1.c4. Počiatky tohto otvorenia je možné vypátrať už v 19. storočí, kedy toto otvorenie zaviedol anglicky majster Howard Staunton no teória bola prepracovaná až v 20. rokoch 20. storočia zásluhou predstaviteľov hypermodernej školy. Toto otvorenie niekedy nadobúda uzatvorený charakter no často prechádza do iných otvorení, čo je spôsobené veľkým množstvom pokračovaní a vhodných variant. Často prechádza do Rétiho hry, Caro-Kannovej obrany, zriedka aj do Holandskej obrany a iných otvorení. Anglicka hra je korektná a ponúka mnoho možnosti. V súčasnosti nie je anglická hra tak obľúbená ako hry dámskym pešiakom no napriek tomu sa vyskytuje na ligovej úrovni a občas ju použije aj nejeden majster na svetovej úrovni.
Odpoveď ''1. ... e5'' je najčastejšie hraná, aj keď čierny má viacero možností ako pokračovať. Biely môže pokračovať: ''2. g3 Jf6 3. Sg2 c6 4. d4 Sb4+ 5. Jc3 d6 6. Jf3 Da5 7. 0-0 Jbd7 8. Dd3 0-0 9. Se3 Sxc3 10. Dxc3 Dxc3 11. bxc3'' s vyrovnanou hrou.
Biely môže zahrať aj: ''2. Jf3 Jf6 3. Jc3 Jc6 4. e3 Sb4 5. Dd2 Sxc3 6. Dxc3 Dd7 7. d3 0-0 8. Se2 d5 9. 0-0 dxc4 10. Dxc4 Vd8 11. Jg5 Sf5 12. Sd2 Jg4 13. Jf3 Df6 14. Sc3'' s vyrovnanou hrou.
Ďalšia možnosť je: ''2. e4'' čím sa vlastne biely snaží zakliniť pozíciu. ''2. ... Jc6 3. Jf3 Jf6 4. Jc3 Sb4 5. d3 0-0 6. Se2 d6 7. 0-0 Sg4 8. Jd5 Sxf3 (po 9. Jxb4 Sxe2 10. Jxf6 Sxd1 11. Jxd8 Se2 12. Jxb7 Sxd3 13. f3 Sxf1 ma čierny výhodu.) 9. Sxf3 Jxd5 10. exd5 Jd4'' s vyrovnanou hrou.
Symetrický variant
Vzniká po ''1. c4 c5'' a ide o spoľahlivé pokračovanie v ktorom do určitého ťahu obe strany hrajú rovnaké ťahy a tým vzniká zrkadlová pozícia, ale nie je to pravidlom. Aj tu platí, že obe strany majú mnoho možností ako pokračovať. Biely môže voliť prirodzené: ''2. Jc3 g6 3. g3 Jc6 4. Sg2 Sg7 5. e3 e6 6. Jge2 Jge2 (zrkadlová pozícia) 7. 0-0 d6 8. d4 0-0 9. h3 cxd4 10. Jxd4 Jxd4 11. exd4 Jf5'' s vyrovnanou hrou.
Mikenas-Carlsovov variant
Vzniká po ťahoch: 1.c4 Jf6 2.Jc3 e6 3.e4 a čierny pokračuje: ''3. ... d5 4. e5 d4 5. exf6 dxc3 6. bxc3 Dxf6 7. d4 e5 8. De2 Se6 9. dxe5 Df5 10. Jf3 Jc6 11. Sg5 Sc5 12. Dd3 h6 13. Dxf5 Sxf5 14. Sf4 g5 15. Sg3'' s dobrou hrou pre obe strany. Biely má síce o pešiaka viac, ale pre čierneho sa v neskoršej fáze hry stane bieleho c dvojpešiak ľahkou korisťou.
Čierny nemusí pokračovať tak ostro a môže hrať aj: ''4. ... Jfd7 (po 4. ... Je4 5. Jf3 Jf7 6. cxd5 exd5 7. Jxd5 Jb6 ma biely miernu výhodu) 5. cxd5 Jxe5 6. d4 Jg6 7. dxe6 Sxe6 8. d5 Sd7 9. Jf3 Sd6 10. Sg5 f6 11. Se3 0-0 12. Sd3 f5 13. Dc2 a5 14. 0-0 Ja6 15. Sg5 Db8 16. a3 Jc5'' s miernou výhodou pre bieleho.
Namps-Maisnil
Namps-Maisnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tŕnie (vrch v Súľovských vrchoch)
Tŕnie je vrch v Súľovských vrchoch. Leží nad obcou Zemianska Závada (Prečín), približne juhovýchodne od Považskej Bystrice.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Súľovské skaly. Vrch leží v Trenčianskom kraji, v okrese Považská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obcí Podskalie a Prečín (kataster Zemianska Závada). Najbližšími sídlami sú na severovýchodnom úpätí situovaná Zemianska Závada, južne ležiace Ďurďové, juhozápadne obec Podskalie a severozápadne Horný Moštenec. Vrch leží v CHKO Strážovské vrchy.
Opis
Tŕnie je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Stráne západným smerom na Roháč. Severným smerom leží Úvoz a Bukovina, východným Končiny  a Stráne , južným Kňazová  a Podlúčie  a západným Veľké skaly  a Roháč. Oblasť patrí do povodia Váhu; juhozápadnú časť odvodňujú prítoky Pružinky, vodu zo severovýchodnej časti odvádzajú prítoky Domanižanky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Súvislý lesný porast znemožňuje súvislejší rozhľad, no niekoľko lokalít s redšou vegetáciou obmedzený výhľad poskytuje. Pozorovať tak možno najmä okolité vrchy Súľovských vrchov, pri dobrých podmienkach vidieť aj Strážovské vrchy, Lúčanskú Fatru, Javorníky a Biele Karpaty.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia.
Charlie Harper (spevák)
Charlie Harper, vlastným menom David Charles Perez (* 25. máj 1944, Hackney, Londýn, Spojené kráľovstvo), je britský spevák, hudobník a skladateľ. Je známy ako hlavný spevák punkovej skupiny UK Subs. Charlie Harper je údajne synovcom herca Cesara Romera.
Životopis
Harper je bývalým kaderníkom a už bol veteránom londýnskej R&B scény, v čase, kedy vznikli UK Subs, t. j. v roku 1976. Jeho prvou skupinou bola v roku 1964 Charlie Harper Free Press Band. Pred založením skupiny UK Subs bol medzi rokmi 1975 a 1976 frontmanom a zakladateľom The Marauders.
V roku 1980 jeho sólový singel „Barmy London Army“ strávil jeden týždeň na 68. mieste v rebríčku UK Singles Chart. Nahral tiež so svojím vedľajším projektom The Urban Dogs a vydal sólové album s názvom Stolen Property a druhý sólový singel „Freaked“. Okrem spevu hrá aj na ústnej harmonike a base, na rytmickej gitare na albume UK Subs Diminished Responsibility. Stále bežne koncertuje so skupinou UK Subs, ktorá odohrá 150 až 200 koncertov ročne.
Jeruzalemská synagóga
Jeruzalemská synagóga, nazývaná aj Jubilejná synagóga je budova synagógy postavenej v secesnom maurskom slohu zo začiatku 20. storočia nachádzajúca sa v historickom centre mesta Praha v miestnej časti Nové Město v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky. Je najmladšou a najväčšou synagógou v Prahe.
Dejiny a charakteristika
Budova bola postavaná v rokoch 1905 - 1906 na základe projektu viedenského architekta Wilhelma Stiassneho. Celkovo boli vypracované až tri projekty. Prvý pochádzal z roku 1899 a jeho autorom bol Alois Richter. Druhý projekt vypracoval v roku 1901 Josef Linhart a až tretí projekt Wilhelma Stiassneho z roku 1903 bol schválený. Samotnou stavbou bol poverený staviteľ Alois Richter. Výzdobu interiéru mala na starosti firma Františka Fröhlicha.
Na priečelí budovy sa nachádza veľké rozetové okno so šesťcípou Dávidovou hviezdou ako dominantným prvkom.
Budova bola plánovaná ako náhrada za iné synagógy u ktorých bolo naplánované zbúranie v priebehu asanácie a spolok zabezpečujúci jej výstavbu bol založený už v roku 1896. S výstavbou synagógy sa však začalo až 26. júna 1905 a slávnostne otvorená bola až 16. septembra roku 1906.
V majetku spolku, ktorý zabezpečoval výstavbu bola synagóga do roku 1907, kedy prešla pod správu Pražskej židovskej obce.
V 90. rokoch 20. storočia prebehla reštaurácia budovy po ktorej bola budova znovu otvorená v roku 1996.
Zatiaľ posledná reštaurácia prebehla v roku 2011.
Budova sa od jej otvorenia až do dnes využíva na bohoslužobné účely. Výnimku tvorilo obdobie v rokoch 1941 - 1945, kedy synagóga slúžila ako sklad majetku, zabaveného židovskému obyvateľstvu.
Okrem bohoslužobných účelov sa synagóga využíva aj na výstavy a koncerty. V synagóge je aj stála expozícia Židovského múzea pod názvom „Židovská obec v Praze od roku 1945 po dnešek“.
Synagóga má kapacitu 850 miest, pričom bočné galérie sú určené pre ženy.
Turistická značkovaná trasa číslo 8103
Turistická značkovaná trasa číslo 8103 je žltá trasa v Malých Karpatoch, spájajúca mestá Svätý Jur a Stupava. Dĺžka trasy je 18,6 km.
Nampty
Nampty je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kyselina fulmínová
Soli kyseliny sa nazývajú fulmináty a jedným zo stabilnejších (ale stále veľmi nebezpečným) je fulminát ortutnatý (Hg(CNO)2). Všetky fulmináty sú nestále a ľahko sa explozívne rozkladajú, čo je dôvod, prečo sa využívajú ako detonátory pre iné explozívne materiály a samé tak patria medzi primárne výbušniny.
Nampty
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavel Bujnák
Pavel Bujnák alebo Pavol Bujnák (* 23. apríl 1882, Dolný Kubín – † 13. november 1933, Praha) bol slovenský literárny kritik a historik, estetik, jazykovedec, prekladateľ a univerzitný profesor. Zostavovateľ prvej slovenskej všeobecnej encyklopédie Slovenský náučný slovník (tri diely) z roku 1932.
Životopis
Ľudovú školu navštevoval v Dolnom Kubíne, meštiansku školu v Liptovskom Mikuláši, gymnázium v Banskej Bystrici. Maturoval v roku 1900. Pokračoval štúdiom evanjelickej teológie v Bratislave (19001904), ďalej nasledovala orientálna filológia v Lipsku (19041905) a hungaristika a slavistika u Oszkára Asbótha v Budapešti.
Od roku 1906 pôsobil ako kaplán slovenskej evanjelickej cirkvi v Budapešti, od roku 1909 ako farár v Krupine. Po vzniku Česko-Slovenska redigoval časopis Hontiansky Slovák (19191922), v roku 1919 získal titul PhDr. na UK v Prahe. Od roku 1922 pôsobil ako hlavný knihovník Verejnej a univerzitnej knižnice v Prahe, v roku 1925 habilitoval (Ján Arány v literatúre slovenskej) a získal titul docent. Založil katedru maďarského jazyka a literatúry na FF UK. V roku 1926 absolvoval študijný pobyt vo Fínsku. Dňa 30. júna 1929 sa stal mimoriadnym profesorom UK v Prahe. Od roku 30. marca 1931 bol riadnym profesorom maďarskej a ugrofínskej filológie na Univerzite Komenského v Bratislave.
Zomrel v Prahe 13. novembra 1933, pochovaný je v Dolnom Kubíne.
Tvorba, pôsobenie
Do roku 1918 sa venoval prevažne literárnej kritike a estetike. Kladne hodnotil tvorbu Janka Jesenského, kriticky sa postavil k Hájomilovi (epigón Hviezdoslava). Nesprávne posúdil Kraskovu debutovú zbierku Nox et solitudo v čom s ním polemizoval František Votruba. V článku „O novšej slovenskej dráme“ vyzdvihol Herodes a Herodias od Hviezdoslava, Matku a Statky-zmätky od Tajovského. U literátov svojej generácie (Tajovský, Jesenský, Timrava) „‚postrádal umeleckosť‘“, v tomto bode sa dostával do polemík s F. Votrubom a Elenou Šoltésovou.
Po vzniku Česko-Slovenska „sa sústredil na štúdium a prednášanie hungaristiky na Karlovej univerzite, na oblasť literárnych vzťahov a porovnávacej lingvistiky.“
Pôsobil ako hlavný redaktor prvej slovenskej všeobecnej encyklopédie Slovenský náučný slovník : príručná encyklopedia vedomostí v troch dieloch, ktorá vyšla v roku 1932 v pražskom vydavateľstve Litevna, v nej sa „pokúsil o základný náčrt slovenskej duchovnej tvorby s výhľadmi na svetovú kultúru.“ Nedokončený zostal slovník Hviezdoslavovej básnickej reči a miestopisný slovník Slovenska do roku 1525.
Jeho učebnice Slovenská poetika, 1921 (spolu s Janom Menšíkom) a Stručné dejiny literatúry československej po Štúra, 1923 „boli najpoužívanejšími učebnicami literatúry na stredných školách za prvej Česko-slovenskej republiky“.
Hodnotenie (z hľadiska slovenskej lieratúry): „Celým svojim dielom, ale najmä ako literárny historik, kritik a estetik pozitívne zasiahol do slovenských literárnych pomerov. Jeho účinkovanie zvlášť pred prevratom [vznikom ČSR], bolo pridaté kladne, po prevrate, uplatňujúc teóriu o jednotnom československom národe, skôr protirečivé, niekedy i retardačné, a preto sa stretávalo s polemikou.“ Podobne: „Napriek širokému rozhľadu, vzdelanie a prínosu k vývinu slovenskej estetiky svojím konzervativizmom pôsobil v slovenskej literatúre skôr retardujúco.“ Celkovo „Ako reprezetant tzv. pozitívnej metódy reprezentuje v dejinách výskumu slovenskej literatúry, najmä v literárnej histórii, významný vývojový fenomén.“
Landau
Landau môže byť:
Felix Landau
Felix Landau môže byť:
Henry Landau
Henry Landau môže byť:
Holdingová štruktúra
Holdingová štruktúra alebo holdingová organizácia alebo holding je forma organizácie; ide o zoskupenie právne samostatných obchodných spoločností, ktoré sú navzájom viac alebo menej prepojené, a to majetkovo alebo personálne. Jedna z obchodných spoločností (tzv. holdingová spoločnosť alebo všeobecnejším názvom materská spoločnosť) má dominujúcu pozíciu, z ktorej riadi a kontroluje ďalšie spoločnosti (dcérske spoločnosti) patriace do holdingu. Materská spoločnosť môže kontrolovať konanie dcérskej spoločnosti a dohliadať na rozhodnutia jej manažmentu, ale nezaoberá sa jej bežným denným fungovaním.
Holding je forma kumulácie kapitálu. Kumulácia sa môže udiať rôznymi spôsobmi, napr.:
Majetkové aktíva spoločností sa delia na:
Jacob Landau
Jacob Landau môže byť:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2006
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2006 boli 30. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2005 do 5. januára 2006 v kanadských mestách Vancouver, Kelowna a Kamloops. Titul svetového šampióna z minulého roka obhájili hokejisti Kanady.
Skupina B
Turnaj skupiny B v rámci I. divízie MS 2006 sa hral v Minsku v Bielorusku od 12. do 18. decembra 2005.
Oktagon MMA
Oktagon MMA je najväčšia česko-slovenská organizácia, ktorá usporadúva turnaje bojových športov MMA. Zakladatelia a zároveň jeho majitelia sú Pavol Neruda (skôr Šipkovský) a Ondřej Novotný.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2006
Skupina A
Turnaj skupiny A v rámci II. divízie MS 2006 sa hral v Bukurešti v Rumunsku od 12. do 18. decembra 2005.
Oktagon MMA
Organizácia vznikla v júni 2016, kedy prišla s reality show Oktagon Výzva. Projekt vyvrcholil na turnaji Oktagon 1. Vo finále proti sebe stáli Gábor Boráros a Jakub Běle. Víťazom hlavného zápasu a celej reality show sa stal Gábor Boráros a Oktagon odštartoval sériu galavečerov. Nasledujúce 3 série priniesli niekoľko víťazov zo Slovenska. Samuel Krištofič, Karol Ryšavý a Lucia Szabová doplnili zbierku šampiónov. Finále 5. série prebehlo na turnaji Oktagon 20, v ktorom zvíťazil Roman Paulus nad Tomášom Zajacom na body.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2006
Skupina B
Turnaj skupiny B v rámci II. divízie MS 2006 sa hral v Belehrade v Srbsku a Čiernej Hore od 10. do 16. januára 2006.
Oktagon MMA
Oktagon ročne usporadúva hneď niekoľko turnajov v tých najväčších českých a slovenských arénach či mestách. Mimo to pripravuje pre všetkých športových fanúšikov jedinečnú reality šou s profesionálnymi bojovníkmi zvanú Oktagon Výzva. Pripravuje tiež týždenník Oktagon Magazín, ktorý mapuje scénu bojových športov. Obľúbený Projekt X, ktorý sledoval cestu obyčajného človeka až do klietky, Projekt Y - čisto ženskú MMA reality show a v neposlednom rade talkshow o bojovníkoch a ľuďoch zo scény Oktagon Majk. Organizácia má teraz viac ako 450 000 fanúšikov na sociálnych sieťach a YouTube, kde ich videá mali len za rok 2019 cez 30 mil. zhliadnutí.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2006
III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2006 sa hral v Elektrėnai a Kaunase v Litve od 3. do 9. januára 2006.
Oktagon MMA
Tipsport GAMECHANGER
Organizácia na tlačovej konferencii Oktagon Time dňa 1.12.2023 v Ostrave predstavila unikátny projekt so svojím generálnym partnerom Tipsport. Jedná sa o pyramídový systém vo Welterovej váhe (77kg), v ktorom si 16 MMA bojovníkov rozdelí finančnú odmenu vo výške 1 000 000 eur. Zápasy sa postupne odohrajú na 5-tich turnajoch v roku 2023. Turnaj bude obsahovať aj formu hlasovania fanúšikov za tzv. "lucky loser", ktorého priaznivci svojími hlasmi posunú po prehratom zápase do ďalšej fázy vyraďovacieho turnaja. Jednotlivé eventy tak budú mať aj náhradných zápasníkov pre prípad možného zranenia.
Rozdelenie finančných odmien bojovníkov: prehra v osemfinále - 15 000 €, prehra vo štvrťfinále - 40 000 €, prehra v semifinále - 80 000 €, prehra vo finále - 130 000 € a víťaz pyramídy získa 300 000 €.
* Udávané MMA skóre je rekord bojovníka pred začatím pyramídy
ELES
ELES, d. o. o. je energetická spoločnosť v Slovinsku, v plnom vlastníctve štátu. Spoločnosť prevádzkuje prenosovú sústavu pozostáva z 400 kV, 220 kV a 110 kV vedení. Ich celková dĺžka je 2 888 km. Spoločnosť bola založená v novembri 1990 a sídli v Ľubľani. Je členskou spoločnosťou Európskej siete prevádzkovateľov prenosových sústav (ENTSO-E).
Prenosová sústava
V roku 2018 dodávatelia do prenosovej sústavy dodali 13,954 GWh elektriny, 13,204 GWh bolo z prenosovej sústavy dodaných odberateľom.
Oktagon MMA
Tipsport GAMECHANGER
* Najvyššie umiestnenie je najlepšie kariérne dosiahnuté miesto bojovníka vo svetovom rebríčku podľa portálu Fight Matrix pred začatím pyramídy
ELES
Prenosová sústava
ELES má tieto dĺžky vedení :
1. liga hádzanárov 1993/94
1. liga hádzanárov v sezóne 1993/94 bol 1. ročník druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Po rozdelení Česko-Slovenska nahradil slovenskú národnú ligu. Súťaž niesla dobový názov ''II. liga'' a spočiatku sa jej zúčastnilo 12 družstiev. Po 15. kole pre finančné problémy zo súťaže odstúpil TJ Rapid Bratislava. Víťazom ligy sa stalo družstvo DAC Dunajská Streda.
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej ligy. Naopak, posledné družstvo malo zostúpiť do 2. ligy. Po odstúpení jedného z tímov nezostúpilo ale žiadne družstvo.
Účastníci
Poznámka: Slovenská národná liga (SNL) bola najvyššia celoslovenská hádzanárska liga v Česko-Slovensku a spolu s Českou národnou ligou (ČNL) druhá najvyššia česko-slovenská hádzanárska liga.
Výsledky
Poznámky:
Jon Landau
Jon Landau môže byť:
Naours
Naours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenský pohár vo vodnom póle žien
Slovenský pohár vo vodnom póle žien je vodnopólová pohárová súťaž žien na Slovensku. Organizoval ju Slovenský zväz vodného póla (SZVP), od roku 2017 prebrala kompetencie Slovenská plavecká federácia (SPF). Súťaž sa organizuje od roku 1997 s dvoma prestávkami a zúčastňujú sa jej všetky slovenské kluby, ktoré sa do nej prihlásia. Najúspešnejším klubom súťaže je PVK Vrútky, ktorý v nej zvíťazil 8-krát.
Štruktúra
Súťaž sa hrá formou turnajov. Na turnaji odohrajú družstvá zápasy každého s každým a umiestnenie v konečnej tabuľke určuje víťaza. Od sezóny 2002/03 sa Slovenský pohár hrá v jesenných mesiacoch roka.
Historické štatistiky
Pozn.: V tabuľke sú uvedené kalendárne roky, v období ktorých sa pohár odohral.