cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Promile
Promile je jedna tisícina. Označuje sa pomocou značky ‰, ktorá vychádza zo symbolu pre percento (%) s ďalšou nulou na konci. Tri štylizované nuly v symbole promile označujú tri nuly v čísle 1000. Promile sa používajú menej často ako percentá; pravidlá ich používania sú však rovnaké ako pri percentách. Názov promile pochádza z latinského pro mille = na tisíc.
Kopanice (región)
náhľad|Okolie Myjavy náhľad|Kopaničiarský región Kopanice alebo Myjavské kopanice sú región na západe Slovenska medzi Malými Karpatmi a Bielymi Karpatmi, na Myjavskej pahorkatine. Hlavnými centrami sú mestá Myjava, Stará Turá a Brezová pod Bradlom. Kopanice sú predovšetkým známe najmä svojimi tradíciami, folkórom, históriou a prírodou.
Aithousa (dcéra Poseidóna)
Aithousa (iné názvy: Aithúsa, Aithusa, Aitousa, Aitúsa, Aitusa; starogr. Αἴθουσα – Aithousa/iný prepis: Aithúsa, ) je v gréckej mytológii dcéra boha Poseidóna a Alkyony dcéry Titana Atlanta.
Aithousa mala podľa rôznych antických prameňov bratov Hyriea, Hyperénora, Hypera a Anthaa. Svojmu milencovi bohu Apolónovi porodila syna Eleuthéra, ktorý vyhral súťaž v speve na Pýtijských hrách v Delfách a bola mu tam na jeho počesť ako prvému postavená socha.
NGC 3700
NGC 3700 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil írsky astronóm Robert Stawell Ball 31. marca 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Chevrolet Corvette C5 Z06
Chevrolet Corvette C5 Z06 je vysokovýkonná verzia športového automobilu Chevrolet Corvette C5, ktorá bola vyrábaná medzi rokmi 2001 až 2004. Bola zavedená automobilkou Chevrolet ako jej najvýkonnejšia vlajková loď.
Výkony
Továrenský výkon predstavuje 302 kW/410 koní, ktorý Z06 poskytuje zrýchlenie z 0 na 100 km/h za 3,9 sekundy. Časopis Car and Driver vo svojom vydaní z decembra 2002 zverejnil vytvorené výsledky 1/4 jazdy prejdenú za čas 12,4 sekundy (C5 Z06 302 kW/410 koní) a 12,7 sekundy (C5 Z06 287 kW/390 koní).
(Zdroje:  )
Prevodovka
Z06 používa špeciálne skonštruovanú 6-rýchlostnú manuálnu prevodovku M12. Kým zvonku sa podobá základnej manuálnej prevodovke MM6, prevodovka M12 je unikátom a montovala sa len do modelu Z06 a nebola dostupná pre ostatné Corvetty. M12 má prudšie radenie pre zvýšenie nárastu krútiaceho momentu pre väčšinu rýchlostí vpred. Prevodovka takisto disponuje snímačom teploty prevodovky.
Porovnania prevodovkých pomerov MM6 (základný model pre C5) vs. M12 (Z06):
Disky kolies
Unikátnymi pre Z06 sú aj disky kolies, ktoré sú aj s pneumatikami širšie pre zvýšenie priľnavosti.
Sudoměřice u Tábora
Sudoměřice u Tábora je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 305 obyvateľov, z toho 156 mužov a 149 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,6 roka, ženy 41,2 roka).
Hamilkar (bitka pri Eknome)
Hamilkar bol kartáginský vojenský veliteľ z obdobia prvej púnskej vojny.
Na začiatku vojny ho poslali na Sicíliu, kde úspešne bojoval proti Rimanom. Roku 257 pred Kr. bojoval v námornej bitke pri Tyndarskom myse. Táto bitka skončila nerozhodne. Roku 256 pred Kr. však utrpel porážku v námornej bitke pri myse Eknom, neskôr aj pri Adyse v Afrike, kde padol do rímskeho zajatia. O jeho živote nie je známych veľa informácií.
Často je nesprávne zamienaný s Hamilkarom Barkasom otcom Hanibala Barkasa.
Michael Wilford
Michael Wilford (* 9. september 1938, Hartfield, Spojené kráľovstvo – † 10. marec 2023) bol anglický architekt. V rokoch 19951962 študoval na Northern Polytechnic School of Architecture v Londýne, v roku 1967 študoval na londýnskej Regent Street Polytechnic Planning School.
Realizácie a projekty
thumb|250px|Britské veľvyslanectvo, [[Berlín.]]
Česko-slovenská hokejová liga 1990/1991
Česko-slovenská hokejová liga 1990/1991 bola 48. ročníkom česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom I. celoštátna liga.
Titul získalo družstvo HC Dukla Jihlava, keď vo finále porazilo HC ChZ Litvínov 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadli družstvá AC Nitra a Motor České Budějovice. Nováčikmi pre nasledujúci ročník sa stali Zetor Brno a ŠKP PS Poprad.
Hrací plán
Štartovalo v nej 14 účastníkov. Najprv sa v skupine stretol každý s každým štvorkolovo. Po základnej časti, ktorá mala 52 kôl, nasledovalo play-off medzi prvými štyrmi družstvami. Poslední dvaja v tabuľke priamo vypadli do nižších súťaží 1. českej národnej hokejovej ligy a 1. slovenskej národnej hokejovej ligy.
Gabonské národné futbalové mužstvo
Gabonské národné futbalové mužstvo reprezentuje Gabon na rôznych futbalových akciách ako sú, napríklad Majstrovstvá sveta alebo Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1962. Gabon sa nikdy nekvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale. Gabon sa osemkrát predstavil na Africkom pohári národov. Najlepší výsledok je štvrťfinále na APN 1996 a 2012.
Matra (automobil)
alt=Matra Murena|náhľad|Matra Murena náhľad|Automobil Matra Matra bola francúzska automobilová spoločnosť a zároveň značka automobilov, ktoré produkovala. Sídlo spoločnosti bolo v Romorantine. Získala niekoľko významných úspechov aj na športovom poli:
Na majstrovstvách sveta monopostov F1 vyhrala ako výrobca podvozku konštruktérsky aj jazdecký titul majstra sveta (v sezóne 1969). Získala celkovo 9 víťazstiev na majstrovských Veľkých cenách ako výrobca podvozku (v sezónach 1968 a 1969 v kombinácii s motorom Ford Cosworth) a 3 víťazstvá ako výrobca motora (v sezónach 1977 a 1981 v kombinácii s podvozkom Ligier). Okrem toho zaznamenala ako výrobca podvozku 4 pole position, 12 najrýchlejších kôl v pretekoch a 163 bodov. Ako výrobca motora 4 pole position, 5 najrýchlejších kôl v pretekoch a 175 bodov.
Na majstrovstvách sveta športových pretekových prototypov vo vytrvalostných pretekoch získala ako výrobca podvozku aj motora dva konštruktérske tituly majstra sveta (v sezónach 1973 a 1974), vyhrala celkovo 15 vytrvalostných pretekov a tri razy po sebe zvíťazila v najprestížnejších vytrvalostných pretekoch 24 hodín Le Mans (1972, 1973 a 1974).
Planty (Krakov)
náhľad|Jedna z dekoratívnych promenád náhľad|Monument Grażyna
Planty je (sú) mestský park v poľskom meste Krakov. Ohraničuje mestskú časť Stare Miasto, kde stáli stredoveké mestské hradby.
Začiatkom 19. storočia sa rozrastajúce mesto začalo rozťahovať a hradby sa začali rozpadávať kvôli nedostatočnej údržbe. Ako výsledok, 13. januára 1817 profesor Feliks Radwański z Jagelovskej univerzity sa snažil presvedčiť senát Krakovskej republiky, aby hradby ostali čiastočne zachované, predovšetkým Floriánska brána a barbakán.
Zelený pás bol založený na mieste starých hradieb v rokoch 1822-1830 ako jeden z projektov mestského rozvoja za zachovanie konceptu záhradného mesta. Park pozostáva z reťaze 30 menších záhrad z rôznych štýloch s množstvom monumentov. Záhrady tvoria scénickú promenádu populárnu medzi Krakovčanmi. Celý park má rozlohu 21 hektárov a dĺžku 4 km.
Čerenkovovo žiarenie
→ vektor pohybu častice
→ vektor pohybu fotónov
]]
Fyzikálny pôvod
Zatiaľ čo podľa relativity je rýchlosť svetla vo vákuu univerzálnou konštantou (c), rýchlosť ktorou sa svetlo šíri v látke môže byť významne menšia než c. Napríklad rýchlosť šírenia sa svetla vo vode je len 0,75c. Hmota môže byť urýchlená nad túto rýchlosť počas jadrových reakcií alebo urýchlením v časticových urýchľovačoch. Čerenkovovo žiarenie vzniká, keď nabitá častica (najčastejšie elektrón) prechádza dielektrickým (elektricky izolačným) prostredím rýchlosťou väčšou ako je tá, ktorou sa v tom istom prostredí šíri svetlo.
Nabitá častica prechádzajúca prostredím narúša lokálne elektromagnetické pole (EM) tohoto prostredia. Elektróny v atómoch prostredia budú dislokované a polarizované prechádzajúcim EM poľom nabitej častice. Po roztrhnutí elektróny izolantu opäť obnovia rovnováhu, čo je sprevádzané vyžiarením fotónov. (Vo vodiči môže byť narušenie EM poľa obnovené bez vyžiarenia fotónu.) Za normálnych okolností tieto fotóny vzájomne deštruktívne interferujú a nie je detegované žiadne svetlo. Avšak ak sa prostredím šíri narušenie poľa rýchlejšie než svetlo, fotóny interferujú konštruktívne a zosilňujú pozorované žiarenie.
Bežnou analógiou je aerodynamický tresk nadzvukového lietadla alebo strely. Zvukové vlny vytvárané objektom pohybujúcim sa nadzvukovou rýchlosťou sa nepohybujú dostatočne rýchlo na to, aby sa vzdialili od samotného objektu. Vlny sa teda „nakopia“ a vytvoria rázovú vlnu.
Podobným spôsobom môže nabitá častica prechádzajúca látkovým prostredím vytvoriť svetelnú rázovú vlnu.
Na obrázku prechádza častica (červená šípka) látkovým prostredím s rýchlosťou v_c. Pomer medzi rýchlosťou častice a rýchlosťou svetla zadefinujeme ako \beta=v_c/c, kde c je rýchlosť svetla. n je indexom lomu prostredia a teda vyžiarené svetelné vlny (modré šípky) sa pohybujú rýchlosťou :v_{em}=c/n.
Ľavý vrchol trojuholníka predstavuje polohu častice v určitom počiatočnom časovom momente (t = 0). Pravý vrchol trojuholníka je polohou častice v neskoršom čase t. Za tento čas t, prejde častica vzdialenosť
náhľad|Graf závislosti uhlu \theta Čerenkovovho žiarenia od indexu lomu prostredia a rýchlosti nabitej častice, ktorá ním prechádza.
zatiaľ čo vyžiarené EM vlny prejdú vzdialenosť
teda:
Keďže je tento pomer nezávislý od času, je možné použiť ľubovoľné časy a vytvoriť podobné trojuholníky. Uhol zostáva rovnaký, čo znamená že vlny vytvorené medzi počiatočným časom t = 0 a konečným časom t budú vytvárať podobné trojuholníky so splývajúcimi pravými rohmi.
Vlastnosti
Celková intenzita Čerenkovovho žiarenia je úmerná rýchlosti nabitej častice ktorá ho vyvolala a počtu takýchto častíc. Na rozdiel od fluorescenčného alebo emisného spektra, ktoré majú v spektre charakteristické vrcholy, je Čerenkovovo žiarenie spojité. V okolí vlnových dĺžok viditeľného svetla je relatívna intenzita vyžarovania približne úmerná frekvencii. To znamená, že vyššie frekvencie (kratšie vlnové dĺžky) sú v Čerenkovovom žiarení intenzívnejšie. To je dôvod toho, prečo viditeľné Čerenkovovo žiarenie pozorujeme v modrej farbe. V skutočnosti je väčšia časť Čerenkovovho žiarenia v ultrafialovej časti spektra – len pri dostatočne urýchlených nabitých časticiach sa jeho časť stáva viditeľnou; citlivosť ľudského oka vrcholí pri zelenej farbe, a je veľmi nízka vo fialovej časti spektra.
Slovný Mini Master Mind
Pravidlá
Hru možno hrať aj tak, že obaja hráči si myslia slovo a snažia sa uhádnuť súperove slovo skôr.
Príklad hry
Myslené slovo KRAVA MAČKA 1 KOTVA 3 BITVA 2 KAČKA 2 PRAHA 3 KRAVA uhádol
Bridge Organizing Software
BOS obsahuje nasledujúce súčasti:
BOS môže obsahovať aj ďalšie súčasti.
Sliač
Sliač (po nem. Sliač, zriedkavo aj Sliatsch, po maď. Szliács) je kúpeľné mesto na Slovensku v okrese Zvolen. Známe je aj novozrekonštruovaným medzinárodným civilným a vojenským letiskom. Najvýznamnejšia pamiatka je gotický Kostol sv. Mikuláša v časti Hájniky zo začiatku 14. storočia. V časti Sampor v roku 2011 odkryli základy gotického kostolíka sv. Michala Archanjela.
Polohopis
Sliač sa nachádza v centrálnej časti Zvolenskej kotliny, približne 4 km severne od centra Zvolena. Stredom mesta preteká rieka Hron, ktorá tu priberá niekoľko menších prítokov. Pokým mestské časti Hájniky a Rybáre ležia v rovinatom, málo zvlnenom území, Kúpele sa rozkladajú na východne ležiacom hrebeni. Mestom prechádza cesta I/69 od Kováčovej na Banskú Bystricu a dôležitá Železničná trať Zvolen – Vrútky, ktorá tu má zastávku.
Vodné toky
Hron, Sielnický potok
Dejiny
Najstaršie sú osady Hájniky a Rybáre. Išlo o osady hájnikov a rybárov Zvolenského hradu. História mesta bola od 17. storočia pevne spätá s kúpeľmi. Spoločne s nimi sa totiž rozvíjalo aj mesto, predovšetkým v 19. storočí a potom v rokoch 1927 až 1938. Pre mesto Sliač bolo významné aj obdobie počas SNP. Vtedy na Sliači vybudovali povstaleckú nemocnicu a neďaleko od mesta sa nachádzalo Letisko Tri Duby. Po 2. svetovej vojne prešlo mesto aj kúpele socialistickou prestavbou a bolo tu otvorené letisko, ktoré funguje dodnes. V roku 1959 vzniklo samotné mesto Sliač, zlúčením dovtedy samostatných obcí Hájniky, Rybáre a Sliač-kúpele. V roku 1979 bola k Sliači pričlenená aj samostatná obec Sampor.
Počas okupácie Československa sovietskymi vojskami (v rokoch 19681991) bolo na Sliači a v okolí umiestnených niekoľko objektov: „rádiotechnická hláska, letecká kasáreň, garážový dvor Sielnica, muničný sklad Širiny, letisko Tri Duby, objekty Vlkanová, dielňa Dobrá Niva, objekty v katastrálnom území Hájniky a Bližná, dielňa Zvolen, sklady leteckých pohonných hmôt Vlkanová, zameriavač v katastrálnom území Badín.“
V júni 2016 prezident Kiska odhalil pamätník odsunu sovietskych vojsk, prvý svojho druhu na Slovensku. Pamätník sa nachádza na sídlisku, ktoré v rokoch 19681991 obývali sovietski dôstojníci. Oceľový pamätník má formu zástavkového označníka s cestovným poriadkom.
Pomníky
Pomník obetiam 1. svetovej vojny, pomník obetiam 2. Svetovej vojny, pomník padlým letcom,...
Šport
basketbal, tenis, futbal, golf, lukostreľba, downhill, motokáry
Pravidelné podujatia
Sliačske kultúrne leto, Beh sliačskym chotárom, Prechod sliačskym chotárom na bežkách
Hospodárstvo a infraštruktúra
náhľad|Starý terminál [[Letisko Sliač|letiska Sliač.]]
Doprava
Železničná stanica sa nachádza neďaleko od bývalej budovy Grandhotela, v mestskej časti Rybáre. Sliač leží na dôležitej trati Zvolen – Banská Bystrica.
Medzinárodné letisko
V katastri Sliaču sa, spoločne so Sielnicou a Badínom, nachádza najväčšie letisko na strednom Slovensku, Letisko Sliač. Pod historickým názvom Tri Duby zohralo kľúčovú úlohu počas SNP. V súčasnosti ho využíva Taktické krídlo generálmajora Otta Smika Sliač. Po vyše dvojročnej rekonštrukcii ho 16. júna 2011 opäť sprístupnili aj pre civilnú dopravu. V rokoch 20212023 prebieha rekonštrukcia vojenskej základne, pre ktorú letisko v súčasnosti nefunguje pre osobnú leteckú dopravu.
Sviny (okres Tábor)
Sviny sú obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 346 obyvateľov, z toho 177 mužov a 169 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,5 roka (muži 37,9 roka, ženy 39,2 roka).
Nižný Hrabovec
Nižný Hrabovec je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny
V okolí obce sa našlo niekoľko kusov štiepanej kamennej industrie, a bolo konštatované, že tento materiál pochádza z rôznych období praveku. Prvá písomná zmienka o území Nižného Hrabovca je v listine z 27. decembra 1254, ktorú vydal Belo IV.. Je tam uvedený aj les s názvom Garboncha (resp. čítané aj ako Gozbontha alebo Gorboucha). Druhýkrát je územie Nižného Hrabovca spomenuté v roku 1357, kedy sa spomína les Garboucha (resp. Garboncha alebo Garbarcha) a potok Garaboucha (resp. Garaboncha). Vznik obce možno datovať medzi roky 1357 (1360) – 1376.
Staršie názvy obce boli: 1413 – Haraboch, 1436 – Harabovecz, 1447 – Harabócz, 1448 – Harabocz, 1598 a 1666 – Hrabócz, 1733 – Hraboc, 1746 a 1749 – Hrabocz, 1773 – Hrabocz, Hrabócz, Nisny Hrabowecz, 1850 Unter-Hrabócz, 1867 – Alsó Hrabócz, Ňižni Hrabovec, 1869 – Alsó-Hrabóc, 1873 – Alsó Hrabócz, 5. 11. 1883 – Alsó-Hrabácz, 1892 – Alsó-Hrabócz, 1900 – Alsóhrabócz, 22. 3. 1905 a 1910 – Alsógyertyán, 192130 – Nižní Hrabovec, 1950 – Nižný Hrabovec.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera. V obci bola od 24. júla do 18. augusta. Zomrelo na ňu 65 ľudí (matrika zomrelých uvádza: rímskokatolíkov 25, gréckokatolíkov 35, kalvínov 1, židov 4). Dramatický nárast úmrtí je zrejmý pri porovnaní s rokom 1830 keď v obci zomrelo celkovo 12 osôb, a taktiež s rokom 1832 keď v obci zomrelo iba 10 ľudí. V roku 1831 to bolo celkovo (teda vrátane tých, ktorí zomreli na choleru) 83 ľudí. Epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie roľníckeho povstania, avšak v Nižnom Hrabovci nie je známa žiadne vystúpenie roľníkov.
5. novembra 1883 bol v obci zriadený poštový úrad. Na základe zákonného čl. 33/1894 sa obec stala sídlom matričného úradu. Po rozpade Rakúsko-Uhorska bol Nižný Hrabovec k 15. 2. 1921 (kedy sa konalo prvé oficiálne sčítanie ľudu) sídlom notárskeho úradu, ktorému podliehali obce Nižný Hrabovec, Nižný Hrušov, Poša, Dlhé Klčovo, Kučín, Kladzany a Hencovce.
V roku 1921 mala obec 165 domov a 845 obyvateľov (349 mužov a 496 žien). 697 obyvateľov bolo národnosti československej, 45 rusínskej, 41 maďarskej, 1 nemeckej a 61 inej. V obci bolo 481 rímskokatolíkov, 259 gréckokatolíkov, 13 evanjelikov, 9 kalvínov a 83 židov.
5. januára 1943 bola slávnostne uvedená do prevádzky železničná trať Strážske-Prešov, ktorá prechádza aj Nižným Hrabovcom. Za deň oslobodenia obce v 2. svetovej vojne sa počíta 30. november 1944 kedy sa v dedine ukázali prví sovietski vojaci.
V januári 1945 bol obecný úrad premenovaný na národný výbor a jeho prvým predsedom bol Pavol Horváth. Elektrifikácia obce bola dokončená 3. marca 1949.
V roku 1952 bolo v obci založené jednotné roľnícke družstvo, ktoré sa však v roku 1953 rozpadlo. Celoobecné JRD bolo potom založené až v roku 1958. Neskôr bolo k nemu pričlenené JRD Poša a JRD Kučín. V roku 1991 bolo družstvo premenované na Poľnohospodárske družstvo Ondava. V roku 1996 bolo rozdelené vzniklo z neho Roľnícke družstvo Nižný Hrabovec a Poľnohospodárske družstvo Poša.
V obci boli známe viaceré zemepánske rody ako Malonai, Maukš (Mauksch, Mauchs, Maugsch, Maukisch), Liskai a Balaša.
Cirkevné dejiny
Dejiny rímskokatolíckej cirkvi v obci sú spojené s farnosťou Nižný Hrušov, ktorej bol Nižný Hrabovec fíliou. Podľa vizitácie z roku 1666 bola v Nižnom Hrabovci evanjelická fara. V roku 1735 prevzali kostol v obci katolíci a bol pôvodne zasvätený Nanebovstúpeniu Pána. Tento kostol sa prestal používať 1. septembra 1996. V roku 1992 bola začatá výstavba nového kostola, ktorý bol konsekrovaný 1. septembra 1996.
Druhou najväčšou náboženskou skupinou sú gréckokatolíci, ktorí podľa archívnych materiálov oblasť kolonizovali koncom posledného desaťročia 17. storočia. Čoskoro potom, okolo roku 1700 si postavili drevenú cerkev Zosnutia presvätej Bohorodičky, pri ktorej bol aj cintorín a fara. Farárom bol Ján Stephanovsky. V roku 1814 bola zriadená gréckokatolícka farnosť v Poši a Nižný Hrabovec sa stal jej fíliou. V roku 1825 bola v obci dokončená cerkev Zostúpenia Svätého Ducha.
Kanonická vizitácia z roku 1773 zachytáva prvý priamy údaj o židoch v obci – na území celej farnosti ich bolo 38. V roku 1837 ich bolo 86. Židia si pravdepobobne v prvej polovici 19. storočia v obci postavili modlitebňu, ale tá zanikla čoskoro po 2. svetovej vojne. V obci sa zachoval židovský cintorín.
Obecné symboly
Aj napriek existencii historického pečatného symbolu Nižného Hrabovca, pochádzajúceho z druhej polovice 19. storočia, ktorým je odtlačok pečatidla s heraldickými fugúrami psa a jahňaťa, obec sa rozhodla používať novotvar.
Názov obce je slovanského pôvodu a pochádza z apelatíva hrab. Ide tu teda o pôvodný názov, ktorý prešiel prirodzeným vývinom slovenskej reči. Obec dostala svoj názov podľa lesa a potoka toho istého názvu, ktorý tu bol skôr ako názov obce. Spomína sa už v roku 1254.
Do erbu bol preto zaradený štylizovaný hrab. Zvlnený pás vyjadruje potok Hrabovec tečúci cez obec. Tým sa erb zaraďuje medzi tzv. hovoriace erby. Ideový a grafický návrh vytvoril Ján Kizling.
Symboly obce sú evidované v Heraldickom registri SR pod signatúrou N- 44/97.
Erb obce tvorí: V striebornom štíte zo zelenej pažite so strieborným zvlneným pruhom vyrastajúci zelený hrab.
Vlajka obce pozostáva: Z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách zelenej (1/7), bielej (1/7), zelenej (3/7), bielej (1/7) a zelenej (1/7). Vlajka má pomer strán 2:3 a ukončená je tromi cípmi t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny listu.
Pečať obce bola zhotovená na základe erbu Nižného Hrabovca.
Starostovia
V obecnom zastupiteľsve je 7 (predtým 9) poslancov.
Školstvo
Prvá písomná zmienka o učiteľovi v obci je z roku 1866. Na základe zákonného článku č. 38/1868 bola v Nižnom Hrabovci postavená prvá budova štátnej ľudovej školy. V roku 1947 bola v obci zriadená štátna meštianska škola. V nasledujúcom roku sa ľudové školy premenili na národné (ročníky 15) a meštianske školy na školy stredné (so 4 ročníkmi). V roku 1953 boli národné, a stredné školy zlúčené a vznikli osemročné školy.
1. septembra 1948 bola v obci založená aj materská škola.
Od 1958 do konca školského roku 1959/60 bola v obci aj poľnohospodárska učňovská škola. Následne bola presťahovaná do Vranova nad Topľou, kde bolo zriadené poľnohospodárske učilište.
Dôležité podniky
V okolí obce Nižný Hrabovec (presnejšie v susednej obci Hencovce na Hencovskej ulici) sa nachádza podnik BUKÓZA HOLDING a.s. ktorý je významný pre obec Nižný Hrabovec, Hencovce, Vranov nad Topľou a vôbec pre celý Vranovský okres a Prešovský kraj. História podniku:
Šport
Po 2. svetovej vojne bolo v roku 1946 obci urobené ihrisko. Začali sa konať futbalové stretnutia, najprv nepravidelne. V roku 1948 vznikla telovýchovná jednota SOKOL Nižný Hrabovec.
Satillieu
Satillieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Satillieu má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Satillieu má 1616 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Barbakán (Krakov)
right|thumb|Krakovský barbakán
Barbakán v Krakove je brána mestského opevnenia a jedna z mála zachovaných častí zložitých mestských opevnení Krakova. Slúži ako turistická atrakcia a miesto mnohých multidisciplinárnych výstav.
Je založený skôr na arabskej ako európskej architekrúre, je to umelecké dielo stredovekého vojenského inžinierstva s kruhovou pevnosťou, ktorá bola postavená koncom 15. storočia.
Barbakán je jedna z mála zachovaných stavieb svojho druhu v Európe, postavená okolo roku 1498. Je to valcová stavba s vnútorným dvorom a siedmimi vežami. Steny sú hrubé 3 metre a majú 130 výklenkov, ktoré slúžili ako strielne. Pôvodne bol barbakán spojený s mestskými hradbami cez Floriánsku bránu. Ma východnej stene je tabla pripomínajúca krakovského mešťana menom Marcin Oracewicz, kto ochránil mesto pred Rusmi a zastrelil nepriateľského plukovníka Panina.
Ingrandes (Maine-et-Loire)
Ingrandes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gibraltárska libra
Gibraltárska libra (ISO 4217 GIP) je zákonné platidlo Gibraltáru. Jej kurz k anglickej libre je stanovený na 1:1, pričom na území Gibraltáru je možné platiť aj anglickou librou, naopak to možné nie je.
Fox Mulder
Fox William Mulder (* 13. október 1961, Chilmark, Massachusetts, USA) je fiktívna postava agenta FBI v americkom sci-fi seriáli Akty X, ktorého hrá David Duchovny. Špeciálny agent Mulder (prezývaný Spooky – Strašidelný) verí v existenciu UFO a vládneho sprisahania, ktoré sa snaží ich existenciu utajiť. So svojou partnerkou, agentkou Danou Scullyovou, pracujú na prípadoch označených ako Akty-X, ktoré sú obzvlášť tajomné, alebo vykazujujú známky paranormálnych, prípadne nadprirodzených javov. Mulder považuje Akty-X a hľadanie pravdy o vládnom sprisahaní za tak dôležité, že sa stali jeho hlavným zmyslom života.
Životopis
Narodil sa 13. októbra 1961 Billovi Mulderovi a Teene Mulderovej (Kuipersovej) v Massachusetts. Verí, že jeho o 4 roky mladšia sestra Samantha bola v roku 1973 unesená mimozemšťanmi, zatiaľ čo jeho paralizovala neznáma sila, ktorá mu súčasne upravila pamäť. Vyštudoval psychológiu na Oxfordskej univerzite, promoval v roku 1986. Nasledujúci rok nastúpil do akadémiu FBI v Quanticu, Virgínia, USA. Počas zácviku v FBI dostal prezývku Spooky – Strašidelný kvôli svojej záľube v paranormálnych javoch. Začiatkom roku 1991 objavil Akty-X a s kolegyňou agentkou Danou Fowleyovou ich začali riešiť. Fowleyová bola neskôr preložená. V marci 1992 bola k Mulderovi priradená agentka Dana Scullyová, aby pri riešení Aktov-X použila svoje znalosti z oblasti medicíny a konvenčných vied. Nie je známe, že by sa s inými agentmi zblížil tak ako s agentkou Scullyovou. Aj keď je profesionálne vysoko rešpektovaný, osobne ho považujú za individualistu. Jeho osobnosť nezodpovedá profilu ideálneho agenta, ale úspechy vo zverenej oblasti ho radia na špičku z pomedzi agentov.
Externé odkazy
Lista över figurer i Arkiv X
Zlatý
Zlatý môže byť:
FIFA 07
FIFA 07 je športová počítačová hra a konzolová hra, ktorá "simuluje" život futbalu. Sériu FIFA uviedla spoločnosť Electronic Arts.
Tatra RT6
náhľad|Električka [[Tatra RT6N1 v Brne]] náhľad|Električka [[Tatra RT6S v libereckej vozovni]] Tatra RT6 je označenie dvoch rozdielnych typov nízkopodlažnej električky. Vyrábal ich český podnik ČKD Praha a poľská firma HCP v 90. rokoch 20. storočia.
Konštrukcia
Oba typy električiek majú spoločný dizajn, ktorý vytvoril český architekt Ing. Patrik Kotas. Spoločnú majú tiež koncepciu, ktorá pochádza z francúzskych električiek z 80. rokov.
RT6 sú trojčlánkové šesťnápravové jednosmerné motorové električky. V krátkom nízkopodlažnom strednom článku sú sedadlá umiestnené pozdĺžne, nachádza sa v nehnanom podvozku. Ostatné dva podvozky sú trakčné.
Varianty
Na začiatku 90. rokov bola vyvinutá električka Tatra RT6N1. Po vybudovaní prototypu RT6N bola vyrobená osemkusová testovacia séria, po ktorej vyrobili desať kusov pre Poľsko.
V polovici 90. rokov bol vyrobený prototyp RT6S.
Lara Flynn Boylová
Lara Flynn Boylová (* 24. marec 1970, Davenport, Iowa, USA) je americká herečka.
Druhá púnska vojna
Druhá púnska vojna bol vojnový konflikt medzi Kartágom a Starovekým Rímom trvajúci od roku 218 pred Kr. do 201 pred Kr. Bola to druhá z troch vojen medzi dvoma mocnosťami o nadvládu nad Stredozemným morom. Vojna sa skončila víťazstvom Ríma.
Enval
Enval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Druhá púnska vojna
Politická situácia
Po strate Sicílie, Sardínie a Korziky sa Kartágo sústredilo na efektívnejšie ovládnutie Hispánie. Veliteľa Hamilkara Barkasa poslali roku 237 pred Kr., aby znovu ovládol územia na juhovýchode i vo vnútrozemí Iberského polostrova. Domáce kelto-iberské obyvateľstvo sa podarilo len ťažko ovládnuť, ale neskôr sa stalo dôležitou zásobárňou kartáginských vojenských síl. Hamilkarovi sa podarilo zmocniť sa bohatých nálezísk kovových rúd a striebra, čím Kartágo mohlo splácať vojenské reparácie voči Rímu. Hranica kartáginského vplyvu sa posunula až k rieke Ebro (podľa zmluvy z roku 226 pred Kr.). Na kontrolu novozískaných území založilo Kartágo nové centrá – Acra Leuce (Biely útes – dn. Alicante), a predovšetkým Nové Kartágo (dn. Cartagena).
Enval
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Druhá púnska vojna
Politická situácia
Rimania pozorne sledovali vývoj v Hispánii a v roku 231 a 226 poslali posolstvá, ktoré rokovali o záujmových sférach medzi obomi štátmi. S mestom Saguntum, ktoré ležalo na juh od rieky Ebro (a teda v kartáginskej sfére vplyvu) uzavreli Rimania spojeneckú zmluvu.
Keď roku 229 Hamilkar Barkas zahynul, veliteľom kartáginských síl v Hispánii sa stal jeho zať Hasdrubal (v roku 221 ho zavraždili) a po ňom Hamilkarov syn Hannibal, ktorý svojho otca sprevádzal na vojenských výpravách od detstva. Bol to vynikajúci vojenský veliteľ, ktorého vojaci, i napriek dôslednému vyžadovaniu vojenského poriadku, obľubovali a poslúchali.
Príčina vojny
Bezprostrednou a priamou príčinou prepuknutia nového ozbrojeného konfliktu sa stali udalosti v Sagunte. Vnútorné rozpory v rámci saguntskej spoločnosti viedli časť obyvateľov k úteku z mesta, pričom sa obrátili o pomoc na Hannibala. Ten i napriek spojeneckej zmluve Sagunta s Rímom obliehal osem mesiacov mesto a v roku 219 ho dobyl.
Rimania na dobytie Sagunta reagovali diplomaticky. Do Kartága poslali posolstvo, ktoré žiadalo, aby bol Hannibal za porušenie zmluvy vydaný Rimanom. Vojenskí velitelia sa postavili proti jeho vydaniu, čo znamenalo vyhlásenie vojny.
Priebeh bojov
Hannibal však prekvapil Rimanov neočakávanou taktikou. Zozbieral vojsko, asi 50 000 pešiakov, 9 000 jazdcov a skupinku bojových slonov, prekročil rieku Rhodanus (dn. Rhôna) a pozdĺž pobrežia sa dostal k úpätiu Álp. Namáhavým pochodom prekročil Alpy a zostúpil na územie Itálie. Zo svojho vojska stratil takmer polovicu pešiakov, ale na jeho stranu sa pridávalo keltské obyvateľstvo sídliace v severnej Itálii. Takisto počítal s tým, že keď vstúpi priamo na rímske územie, budú sa k nemu pridávať rímski spojenci nespokojní s nadvládou Ríma.
Prvé bitky
Hannibalov postup vyvolal zmätky v rímskej stratégii. Rimania narýchlo postavili proti nemu vojsko, ktoré však Hannibal v bitke pri rieke Ticino porazil (roku 218 pred Kr.). Druhú porážku utrpeli Rimania na riečke Trebia. Zo 40 000 vojakov rímskej armády sa zachránila asi jedna štvrtina.
Na rok 217 pred Kr. bol za jedného z konzulov zvolený Gaius Flaminius. Postavil nové vojsko, s ktorým sa pokúšal zabrániť Hannibalovi postupovať v ceste na juh. Kartáginské vojsko však cez močiare obišlo rímske postavenie a v bitke pri Trasimenskom jazere Rimania utrpeli tretiu ťažkú porážku. Spolu s 15 000 vojakmi v boji zahynul aj veliteľ Flaminius.
Neúspechy rímskeho vojska vyvolali znepokojenie v Ríme, pretože Hannibalovi nebránilo žiadne vojsko v ceste na hlavné mesto. Nemal však obliehacie zariadenia, ani sa k nemu, podľa pôvodného očakávania, nepridávali rímski spojenci, preto zamieril na juh Apeninského polostrova, aby tam získal spojencov. V Ríme bol vymenovaný diktátor Quintus Fabius Maximus, ktorý však potreboval zvýšiť morálku rímskeho vojska. Nepodstupoval otvorenú zrážku s Hannibalovým vojskom, ale menšími oddielmi znepokojoval jeho zásobovacie jednotky a bránil mu v dostatočnom zásobovaní. Preto dostal aj prímeno Cunctator (Váhavý), ale zároveň si znepriatelil určité vrstvy v Ríme, takže nezískal ďalšiu podporu v boji.
Bitka pri Kannách
Na rok 216 pred Kr. boli zvolení za konzulov Lucius Aemilius Paulus a Gaius Terentius Varro. Každý z nich velil jednej časti rímskeho vojska, pričom sa nedokázali dohodnúť na spoločnom postupe a taktike. Ich rozpory vyvrcholili v bitke pri Kannách (roku 216 pred Kr.) na juhu Itálie, kde Rimania utrpeli najťažšiu porážku v dejinách obdobia republiky. V bitke zahynulo asi 50 000 rímskych vojakov.
Hannibal rozmiestnil svoje vojsko v poloblúku. V strede sústredil oddiely svojich spojencov, svoje najkvalitnejšie oddiely rozmiestnil na krídlach. V úvode bitky kartáginské jazdecké oddiely rozohnali rímsku jazdu. Medzitým začala boj aj pechota. Spočiatku Hannibalove jednotky v strede ustupovali a Rimania sa nechtiac dostali do situácie, že ich začali ohrozovať bočné krídla Hannibalovho vojska. Keď sa vrátila Hannibalova jazda z prenasledovania, rímske vojsko sa dostalo do úplného obkľúčenia a bolo zničené. Len časti oddielov sa podarilo zachrániť, časť padla do zajatia, ale väčšina rímskych vojakov padla v boji. S nimi zahynul aj konzul L. Aemilius Paulus, druhý konzul z bojiska ušiel.
Diplomatické rokovania
Hannibalovo víťazstvo pri Kannách spôsobilo, že od Ríma začali odpadávať niektoré spojenecké mestá v Kampánii. Najvýznamnejším z nich bolo mesto Capua, neskôr aj Tarent a sicílske Syrakúzy. Na stranu Kartága sa pridala aj Macedónia. Macedónsky kráľ Filip V. začal proti Rímu vojnu (prvá macedónska vojna, 215 – 205 pred Kr.). Rimanom sa však podarilo na svoju stranu získať Aitólsky spolok, ktorý viazal macedónske vojenské sily, takže Rimania mali voľné ruky proti Hannibalovi.
Generálna prokuratúra Slovenskej republiky
Generálna prokuratúra Slovenskej republiky (skratka GP SR) je „ústredný štátny orgán a najvyšší orgán prokuratúry nadriadený ostatným orgánom prokuratúry“. Sídli v Bratislave a na jej čele stojí generálny prokurátor“. Súčasným generálnym prokurátorom je Maroš Žilinka, vymenovaný 10. decembra 2020. Prvou námestníčkou je od februára 2021 Vladimíra Klimentová.
Generálny prokurátor
Podľa odborníčky na trestné právo, Lucie Kurilovskej, prokurátor je vo všeobecnosti „pánom predsúdneho trestného konania do chvíle, kým nepodá obžalobu“. Prokuratúry na Slovensku fungujú v hierarchickom princípe, a tak má generálny prokurátor možnosť kontroly a riadenia nad všetkými trestnými konaniami. Nemôže však už podriadenému prokurátorovi prikázať nezačať stíhanie, alebo nepodať obžalobu. Vyhlasuje však pokyny, ktoré sú pre všetkých prokurátorov záväzné. Sedemročné funkčné obdobie generálneho prokurátora sa dá skrátiť odvolaním prezidentom SR, vlastným odstúpením alebo smrťou. Prezident môže odvolať len na základe vyhlásenia GP za nesvojprávneho, straty občianstva, odsúdenia, staním sa členom strany či spáchania disciplinárneho previnenia.
Roky 2011 až 2013
V júni 2011 bol do funkcie Národnou radou SR zvolený Jozef Čentéš, prezident Ivan Gašparovič ho však do úradu nevymenoval. O dva roky neskôr bol zvolený Jaromír Čižnár.
Prezident Ivan Gašparovič napokon za generálneho prokurátora 17. júla 2013 vymenoval Jaromíra Čižnára. Ceremónia bola pred novinármi do poslednej chvíle tajená, niektorí ju preto nestihli. Prezident mal podľa svojej stránky „dôkladne zvážil všetky okolnosti“, medzi nimi aj tie „ktoré by mohli namietať [Čižnárovo] vymenovanie. Zistil som, že niet takého dôvodu a preto som sa takto rozhodol.“ „Okrem zmien personálnych, organizačných mienim zintenzívniť činnosť prokuratúr v takých základných oblastiach, napríklad ochrana maloletých a žien pred akýmkoľvek násilím alebo zneužívaním.“ povedal o svojom pôsobení Čižnár. Chce tiež riešiť daňové úniky. Po vymenovaní potom polhodinu debatoval s prezidentom, ministrom spravodlivosti Tomášom Borecom, Ladislavom Tichým a Štefanom Harabinom. Opozícia prezidentovi vyčíta, že s vymenovaním nepočkal do rozhodnutia Ústavného súdu.
Rok 2020
V októbri 2020 na funkciu generálneho prokurátora kandidovali: Jozef Čentéš, Tomáš Honz, Ján Hrivnák, Juraj Kliment, Rastislav Remeta, Ján Šanta a Maroš Žilinka.
Tomáša Honza do funkcie navrhla poslankyňa Anna Zemanová (SaS). Honz podal obžalobu za extrémizmus na Mariana Kotlebu a Roberta Fica za schvaľovanie extrémizmu u Milana Mazureka. Jozefa Čentéša do funkcie navrhlo viacero inštitúcií: verejná ochrankyňa práv Mária Patakyová, štyri právnické fakulty, exekútorská a prokurátorská komora. Ján Šanta získal poslaneckú nomináciu, nominoval ho György Gyimesi (OĽaNO). Šanta je jediným z prokurátorov, ktorí dosiahol odsúdenie Mariana Kočnera. Slovenská advokátska komora a poslankyňa Petra Hajšelová (SME RODINA) navrhli Maroša Žilinku z Úradu špeciálnej prokuratúry kde sa zaoberal viacerými Kočnerovými ekonomickými kauzami. Kandidát Rastislav Remeta pracuje na krajskej prokuratúre v Bratislave a medzi prokurátormi má podľa Denníka N dobrú povesť. Jeho nomináciu priniesli poslanci za OĽaNO Igor Hus a Ján Krošlák. Ján Hrivnák z Úradu špeciálnej prokuratúry už do funkcie kandidoval v roku 2010. Navrhnúť ho pôvodne chcela ministerka spravodlivosti Mária Kolíková (ZA ĽUDÍ), napokon tak spravila Právnická fakulta Trnavskej univerzity. Hrivnák bol v minulosti kritický voči Dušanovi Kováčikovi a podporil aj kolegu Vasiľa Špirka. Jediný nominant, ktorý nie je prokurátor, Juraj Kliment, je sudca Najvyššieho súdu. Nominoval ho riaditeľ Ústavu štátu a práva SAV Jozef Vozár. Vozár pripomenul Klimentovu opozíciu voči Štefanovi Harabinovi ako aj prácu na odsúdení v kauze tzv. nástenkového tendra. Špeciálny prokurátor Dušan Kováčik je momentálne vo väzbe, je obvinený zo založenia a zosnovania zločineckej skupiny, z prijímania úplatku, zneužitia právomocí verejného činiteľa a ohrozovania utajovanej skutočnosti.
10. decembra 2020 prezidentka Zuzana Čaputová za generálneho prokurátora vymenovala Maroša Žilinku.
Historický prehľad generálnych prokurátorov
Historický prehľad generálnych prokurátorov od roku 1990:
Členenie vedenia GP
Prvý námestník generálneho prokurátora má na zodpovednosti netrestný odbor a dohľad nad štátnymi orgánmi. Námestník pre trestný odbor má zodpovednosť za trestné veci, organizačný a kontrolný výbor a za medzinárodné vzťahy. GP obsahuje aj Odbor osobitného určenia, register trestov a Úrad špeciálnej prokuratúry.
Historický prehľad niektorých prvých námestníkov a námestníkov generálneho prokurátora
Od decembra 2005 bol prvým námestníkom Ladislav Tichý. Ďalšími námestníkmi v minulosti boli Ctibor Košťál (od februára 1999) a Dobroslav Trnka (od roku 2011).
Franz Halder
Franz Halder (* 30. jún 1884, Würzburg, Nemecké cisárstvo - † 2. apríl 1972, Aschau im Chiemgau, Nemecká spolková republika) bol nemecký armádny generál, počas druhej svetovej vojny v rokoch 1938-1942 náčelník štábu Hlavného veliteľstva pozemných síl (Oberkommando des Heeres - OKH). Zohral významnú úlohu pri plánovaní nemeckých vojenských operácií v úvodných rokoch druhej svetovej vojny. Zo svojej funkcie bol odvolaný pre časté nezhody s Adolfom Hitlerom.
Oldřich Lajsek
Prof. Ing. p.ped. Oldřich Lajsek (* 8. február 1925, Křesetice – † 2. október 2001, Praha) bol český akademický maliar, dizajnér, grafik a pedagóg.
Franz Halder
Raná kariéra
Pochádzal z vojenskej rodiny. Jeho otec bol generálom bavorskej armády. Narodil sa 30. júna 1884 vo Würzburgu. V roku 1902 vstúpil do armády. Po absolvovaní kadetskej školy v roku 1904 získal hodnosť poručík. Následne navštevoval delostreleckú školu. Pred začiatkom prvej svetovej vojny začal študovať na Bavorskej vojenskej akadémii, ktorú ukončil v roku 1914. Následne nastúpil do štábu bavorského 3. zboru.
Oldřich Lajsek
Venoval sa voľnej tvorbe (obrazy, grafika), použitej grafike (plagáty, pútače, propagačné katalógy, propagačné brožúry) a dizajnu. Od roku 1954 bol členom Zväzu československých výtvarných umelcov. Bol vedúcim umeleckého zoskupenia Skupina osmi výtvarníků. V roku 1985 sa stal nositeľom štátneho vyznamenania Za vynikajúcu prácu. Za svoj život vytvoril približne 3 000 diel, z ktorých viac ako 1 800 skončilo v súkromných zbierkach.
Franz Halder
Raná kariéra
Počas prvej svetovej vojny slúžil v štábnych funkciách na západný západnom aj východnom fronte. V auguste 1915 bol povýšený do hodnosti kapitána (Hauptmann) a slúžil v štábe 6. armády pod velením Bavorského korunného princa Rupprechta. Neskôr slúžil v štábe 2. a 4. armády.
Druhá púnska vojna
Boje na Sicílii
Sicílsky vládca Hieronymos (nástupca Hierona II.) sa roku 215 pred Kr. pridal na kartáginskú stranu a dúfal, že rozšíri svoje územia. Rimania poslali proti nemu vojsko, ktorému velil Marcus Claudius Marcellus (roku 213 pred Kr.). Rimania obliehali dobre opevnené Syrakúzy z pevniny i z mora a trvalo niekoľko mesiacov, kým mesto dobyli. Počas záverečných bojov zahynul aj syrakúzsky matematik a fyzik Archimedes zo Syrakúz, ktorý počas obliehania zostrojil viacero účinných obranných zariadení a pomáhal tak brániť rodné mesto.
Franz Halder
Medzivojnové obdobie
Po skončení vojny slúžil spočiatku na oddelení výcviku na ministerstve Reichswehru. V rokoch 1921 až 1923 vyučoval v Mníchove taktiku vo vojenskom obvode Wehrkreis VII. V roku 1924 bol povýšený do hodnosti majora a od roku 1926 slúžil ako vedúci operačného oddelenia obvodu v Mníchove. V roku 1929 bol povýšený do hodnosti podplukovníka (Oberstleutnant) a následne do roku 1931 pracoval v cvičnom štábe na ministerstve Reichswehru.
Po týždni v tejto funkcii predostrel na porade s Hitlerom plán útoku na Česko-Slovensko počítajúci s dvojitým obchvatným úderom, ktorý Hitler presadzujúci jeden hlavný úder na Prahu, zamietol. K útoku na Česko-Slovensko nakoniec nedošlo v dôsledku výsledkov Mníchovskej dohody.
Druhá svetová vojna
Halder sa podieľal na plánovaní všetkých bojových operácií nemeckých pozemných síl v prvej časti druhej svetovej vojny. Za svoju úlohu v príprave útoku na Poľsko bol vyznamenaný 27. októbra 1939 Rytierskym krížom. Podľa záznamov z osobného denníka, Halder už v tejto dobe vedel o prípravách nacistických represálií voči Židom a poľskej inteligencii. Je tiež známe, že sa pokúšal presvedčiť von Brauchitscha aby sa spoločne pokúsili oklieštiť Hitlerovu agresívnu politiku voči okolitým krajinám, na čo Brauchitsch nepristúpil. Halderovi sa však v tomto období podarilo sústrediť zodpovednosť za vedenie ozbrojených síl pod svoju kontrolu.
Bol odporcom plánu vpádu do Nórska, ktorý považoval za neuskotočniteľný nemeckými silami. Jeho organizáciou bolo napokon poverené OKW a velenie námorníctva OKM. V období čudnej vojny sa tajne stretol s Carlom Goerdelerom, ktorý mu navrhoval zorganizovanie puču s cieľom odstrániť Hitlera a jednať s Britániou a Francúzskom o mieri. Halder takýto puč nepovažoval za uskutočniteľný a odmietol ho. Následne sa významnou mierou podieľal na vypracovaní a realizácii plánu útoku na Francúzsko, Belgicko a Holandsko na jar 1940. Po úspešnom obsadení Francúzska, vďaka von Mansteinovmu plánu útoku cez Ardeny, bol povýšený do hodnosti generálplukovník Generaloberst. Následne sa podieľal na príprave útoku na Balkánske krajiny.
Š
Š je v poradí 34. písmeno slovenskej abecedy.
Franz Halder
Druhá svetová vojna
Mimo služby Halder udržiaval styk s prepusteným generálom Beckom, ktorý v tomto období pripravil viacero atentátov namierených na Hitlera. Po neúspešnom atentáte na Hitlera 20. júla 1944 bol Halder ako podozrivý zo sprisahania voči Hitlerovi zatknutý gestapom a držaný v koncentračnom tábore Flossenburg a Dachau. Spolu s ním bola dobrovoľne uväznená aj jeho žena Gertruda. Koncom apríla 1945 bolo asi 120 prominentných väzňov (viacerí s rodinami) presunutých z nacistických táborov do Tirolska. 27. apríla 1945 pri obci Niederdorf boli stráže SS zastavené oddielom vojakov Wehrmachtu a väzni oslobodení. Vojaci nemeckej armády oslobodili väzňov aj kvôli faktu, že medzi nimi spoznali Haldera. Viacerým z nich tak zachránili život, pretože Himmler nariadil strážam aby 29. apríla väzňov zlikvidovali. 4. mája 1945 bol spolu s ostatnými väzňami odovzdaný do rúk amerických vojsk. Následné dva roky strávil v zajatí.
Druhá púnska vojna
Boje na Sicílii
Veliteľ rímskeho vojska síce vydal rozkaz, aby Archimeda ušetrili, ale fyzik sa náhodou v zamyslení dostal do konfliktu s rímskym vojakom. Archimedes totiž na brehu mora riešil nejaký matematický problém a keď mu vojak stúpil na výpočty, nakreslené v piesku pláže, Archimedes sa na neho oboril so slovami „Neruš moje kruhy!“ (Noli tangere circulos meos!), čo pobúrilo rímskeho vojaka a Archimeda prebodol.
Franz Halder
Povojnové obdobie
Medzi rokmi 1948 a 1961 pracoval ako veliteľ nemeckej Historickej styčnej skupiny pre historické oddelenie americkej armády ako vojnový historik, pri spracovávaní nemeckých vojnových skúseností z bojov, za čo bol americkou vládou v roku 1961 vyznamenaný. Počas druhej svetovej vojny si viedol podrobný denník, ktorý bol po vojne knižne vydaný a stal sa dôležitým zdrojom informácii o nacistickom najvyššom velení. Po vojne zastával názor za znovuvyzbrojenie Západného Nemecka. Zomrel v roku 1972 v Aschau im Chiemgau v Bavorsku.
Druhá púnska vojna
Boje v Hispánii
Od počiatku vojny prebiehali boje aj na území Hispánie. Hannibal zveril jej územie veleniu svojich bratov. Rimania sem poslali ako veliteľa Gnaea Cornelia Scipiona, ktorému v roku 217 prišiel s vojskom na pomoc jeho brat Publius Cornelius Scipio (konzul z roku 218). Spoločne sa im podarilo zmocniť sa Sagunta a časti územia Hispánie, ale v roku 211 boli obaja porazení v bitke a zahynuli. V nasledujúcom roku poslali Rimania do Hispánie Publia Cornelia Scipiona (bol to syn Publia Cornelia Scipiona, konzula z roku 218 a synovec Gnaea Cornelia Scipiona). V minulých rokoch sa vyznamenal v bojoch na rieke Ticine i v bitke pri Kannách. V Hispánii bol ako súkromná osoba, bez toho, aby zastával akýkoľvek úrad. I napriek tomu mu bolo udelené prokonzulské impérium a zverené velenie nad vojskom. V roku 209 pred Kr. dobyl Nové Kartágo a do roku 206 ovládol podstatnú časť Hispánie.
Záverečné boje
Hannibal začal mať v Itálii problémy. Bol nedostatočne zásobovaný, z Kartága nedostával účinnú podporu, obyvatelia Itálie sa k nemu nepripájali tak, ako si predstavoval. V roku 209 Rimania dobyli Tarent (veliteľom tu bol 80-ročný Fabius Maximus). Z Hispánie prešiel do Itálie Hannibalov brat Hasdrubal, ktorý mu mal priviesť čerstvé vojenské posily, ale v bitke na rieke Metaurus bol porazený a v boji zahynul (roku 207). Jeho hlavu potom Rimania doručili do Hannibalovho tábora.
V roku 205 bol Scipio zvolený za konzula a v nasledujúcom roku sa vylodil s vojskom v Afrike. Kartáginci odvolali Hannibala z Itálie a v roku 202 v bitke pri Zame utrpel jedinú porážku vo svojom boji proti Rímu. Na strane Rimanov bojoval aj numídsky kráľ Masinissa, ktorý chcel posilniť svoje politické postavenie na úkor Kartága.
Uzavretie mieru
Mierovú zmluvu medzi Kartágom a Rímom podpísali v roku 201 pred Kr. Podmienky boli pre Kartágo veľmi tvrdé. Stratilo všetko loďstvo, zostalo mu len desať strážnych lodí. Muselo zaplatiť Rímu vojenské náhrady škôd vo výške 10 000 talentov, pričom splácanie bolo rozdelené na dobu päťdesiat rokov. Rimania tak chceli systematicky oslabovať ekonomiku svojho politického súpera odčerpávaním jeho prebytočných finančných zdrojov. Kartágo muselo vydať do Ríma rukojemníkov z najvýznamnejších rodín. Stratilo aj rozsiahle územia v Afrike, z ktorých podstatnú časť Rimania pripojili k Masinissovmu numídskemu kráľovstvu. Napokon Kartágo nesmelo viesť žiadne vojny mimo územia Afriky, na území Afriky mohli viesť vojnu len so súhlasom Ríma.
Hannibalova smrť
I napriek porážke pri Zame Hannibal nestratil popularitu medzi obyvateľstvom. V roku 196 pred Kr. zastával najvyšší úrad v Kartágu a prísnou kontrolou financií sa mu podarilo dosiahnuť, že Kartáginci ponúkli Rímu predčasné splatenie finančných povinností. To značne znepokojilo Rimanov i rímskych spojencov v Afrike. Tí poslali do Ríma posolstvo, ktoré Hannibala obvinilo z porušovania dohôd. Do Kartága prišla komisia, ktorá mala prešetrovať akési konflikty na hraniciach s Numídiou. Hannibal sa však obával zrady a preto ušiel na poslednú chvíľu z Afriky. Odišiel na Východ na dvor sýrskeho kráľa Antiocha, ktorému radil v jeho politike proti Rímu. Ale po Antiochovej porážke v roku 190 musel ujsť aj zo Sýrie, pretože Rimania aj tu žiadali jeho vydanie (v roku 188, keď sa podpisoval mier v Apamei). Jeho posledným útočiskom bol dvor bithýnskeho kráľa Prusia, ktorému pomáhal v boji proti pergamskému kráľovi Eumenovi. Aj tu ho však našli Rimania a keď im ho chcel kráľ Prusias pravdepodobne vydať, Hannibal ušiel a v bezvýchodiskovej situácii spáchal v roku 183 pred Kr. samovraždu – otrávil sa jedom.