cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hospodárska a menová únia (Európska únia)
Výhody a nevýhody vstupu SR do eurozóny
V čase pred vznikom menovej únie boli urobené viaceré analýzy, ktorých účelom bolo kvantifikovať prínosy členstva napr. v % zvýšenia úrovne alebo tempa rastu HDP. Kvantifikácia dopadov vstupu do menovej únie je všeobecne obťažná a existujúce odhady sa navzájom dosť líšia. V zmysle existujúcich odhadov za rozhodujúci prínos možno považovať zrýchlenie rastu ekonomiky okolo 1 % ročne ako kumulatívny efekt zníženia transakčných nákladov, odstránenia kurzového rizika voči euru, zníženia rizikovej prémie a úrokových sadzieb. Celkovo možno konštatovať, že prevládajú pozitívne aspekty vstupu pred negatívnymi. Ukazuje sa, že najčastejšie uvádzané nevýhody vstupu do menovej únie možno buď spochybniť (neexistencia samostatnej menovej politiky, rozpor medzi reálnym rastom a nominálnou stabilizáciou), alebo zabrániť ich negatívnemu pôsobeniu uskutočnením vhodných ekonomických reforiem (napr. v prípade obáv z dôsledkov pôsobenia asymetrických šokov).
Zmena menovej politiky Národnej banky Slovenska
Nová situácia na medzinárodných finančných trhoch vyústila do prirodzenej zmeny aj v politike Národnej banky Slovenska (NBS). Potom ako NBS v októbri 1998 zrušila režim fixného devízového kurzu slovenskej koruny a zaviedla riadený floating, musela od 1. januára 1999 vyriešiť aj otázku eura.
Álmosd
Álmosd je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Derecske–Létavértes.
Hospodárska a menová únia (Európska únia)
Zmena menovej politiky Národnej banky Slovenska
Na zavedenie spoločnej európskej meny reagovala NBS zmenou referenčnej meny pre korunu. Stalo sa ňou euro. To znamená, že kurz koruny voči ostatným menám sa určuje na základe dopytu a ponuky po slovenskej mene, ale centrálna banka pozorne sleduje vývin kurzu koruny voči euru. V prípade, že sa vývoj kurzu odchýli od očakávaní NBS, je možno zo strany NBS vykonať intervenciu v prospech alebo v neprospech koruny. Pokiaľ sa NBS nazdáva, že korune voči euru príliš oslabuje, môže menu podporiť prostredníctvom nákupov slovenskej koruny. Naopak, v prípade nadmerného posilňovania by NBS mohla začať korunu predávať. V obidvoch prípadoch by sa zmenila ponuka a dopyt po mene, čo by následne spôsobilo zmenu kurzu koruny. Tieto opatrenia môže v súčasnosti vykonávať NBS autonómne, čo je dôkazom jej nezávislosti pri realizácii menovej politiky.
Álmosd
Má rozlohu 3413 ha a žije tu 1682 obyvateľov (2007).
Hospodárska a menová únia (Európska únia)
Zmena menovej politiky Národnej banky Slovenska
Okrem novej referenčnej meny sa zavedením eura zmenila aj štruktúra devízových rezerv NBS. Pôvodne držané marky, franky a meny ostatných štátov nahradila nová spoločná mena. Euro začalo tvoriť takmer polovicu slovenských devízových rezerv. Pri zavádzaní spoločnej meny sa predpokladalo, že slovenská koruna bude voči euru stabilná. Napriek jej počiatočnému oslabovaniu, ktoré bolo v roku 1999 spôsobené zhoršenou makroekonomickou situáciou v slovenskom hospodárstve, sa kurz voči euru stabilizoval.
Childerich I.
Childerich I. (*okolo 436 - † 481 alebo 482 Tournai Franská ríša) bol kráľ Salských Frankov z dynastie Merovejovcov. Začiatok jeho panovania sa datuje na roky 457 alebo 458. Childerich je meno pozostávajúce z dvoch franských slov „hild“ = bitka a „rīk“ = mocný, latinizované bolo na Childericus. Childerik I. bol otcom kráľa Chlodovika I. Bol prvým historicky doloženým kráľom dynastie Merovejovcov. Literárne zdroje a archeologické výskumy ho definujú zároveň ako „rex francorum“- kráľa Frankov a zároveň ako guvernéra rímskej provincie „Gallia Belgica“. Childerik I. preferoval v politike fúziu germánsku, rímsku a podunajských pohanských germánskych kmeňov. Ako kráľ pohanského kmeňa mal politickú výhodu v tom, že nebol arián, čo mu umožnilo uchádzať sa o kresťanský krst nikejského vyznania a kráľovské pomazanie episkopátu.
Hospodárska a menová únia (Európska únia)
Zmena menovej politiky Národnej banky Slovenska
€
Childerich I.
Život
Prvá zmienka o Childerikovi sa datuje na rok 457. Osem rokov dozadu od tohoto dátumu, v roku 451, sa stalo, že pritiahol na seba hnev Frankov, ktorí ho zosadili z trónu, pretože zneuctil ženy. Utiekol do Durínska, kde sa zdržal osem rokov a bol hosťom kráľa Basina. Počas tohoto pobytu zviedol dcéru svojho hostiteľa Basine a odviedol si ju do svojej provincie, v ktorej už vládol pokoj. Frankovia ho znovu zvolili za kráľa a oženil sa s Basine. Z tohto manželstva sa narodil Clovis I. (Chlodovik I.)
V „Liste sv. Rémiho Clovisovi“ sa píše: „''Une grande rumeur parvient à l'instant de nous. Vous venez de prendre en main l'administration de la Belgique seconde. Ce n'est pas une nouveauté que vous commenciez à être ce que vos parents ont été''”(Prichádzate aby ste prevzal administráciu Belgickej Galie. Nie je novinka, že začínate byť tým, čím boli vaši otcovia.) Táto fráza dokazuje, že Childerik zaujal reálne dôležité miesto v rímskej spoločnosti a vojenskú a občiansku zodpovednosť za Belgickú Galiu. V liste nie je upresnená možná zodpovednosť za iné rímske provincie. Miesta Remeš, Tournai a Soissons boli súčasťou Belgickej Galie. Childerik bol pochovaný s insígniami rímskeho generála: zlatá brošňa vo forme kríža poukazovala na hodnosť cisárskeho vojvodcu, paludamentum - plášť rímskych generálov tiež. Tento plášť možno rozoznať na jeho zlatej pečati. Preto Michel Rouche vzniesol hypotézu, že Childerikov post guvernéra bol totožný s osobou Aegidia.
Kráľ Salských Frankov
Childerik nielenže prevzal provinciu Belgickej Galie ale zúčastnil sa na spoločnom boji s inými rímskymi provinciami. Tiež participoval na politike Ríma v dôsledku svojich výbojov naprieč celou Galiou. Po svojom návrate z Durínska oživil rímsku partiu v politike, aktívne podporiac vojenské operácie generála Aegidia, ktorý bol ďalším rímskym zástupcom v severnej Galii a tiež sa vzbúril proti Flaviovi Ricimerovi - rímskemu guvernérovi celej Galie. Childerik a Aegidius spolu so Salskými Frankami okolo 458 podporili Maiorianusa (457 - 461), čo posilnilo fransko-rímske vzťahy v Galii. Uskutočnil aj vyhnanie Burgundov z mesta Lyon, aby nastolil Aegidia v Arles potom, ako sa stal Maiorianus cisárom.
Slobodomurárstvo
thumb|Symbol slobodomurárov
Childerich I.
Bitka pri Orléanse (463)
„Hydaceova kronika“, tiež „Chronica Gallica de 511“ rozprávajú o bitke v roku 463. Marius d´Avenches píše, že bitka sa musela udiať pri Orléanse medzi Aegidiusom a Vizigótmi - Frederik, brat kráľa Vizigótov Eurica, bol zabitý. Podľa „Kroniky 511“, Vizigóti prehrali s Frankami. O storočie neskôr píše Grégoire de Tours, že „Childericus Aurelianis pugnas egit“. Pri čítaní týchto zdrojov Grégoire de Tours dedukoval, že ak Frankovia boli prítomní v tomto priestore, Childerik tam musel byť tiež ako vojvodca Salských Frankov. Tieto dva zdroje vyvolávajú alternatívny názor: buď tam boli dve bitky alebo Childerik bol v čele Frankov ako spojenec rímskeho generála Aegidia. Po Aegidiovej smrti v 464 Childerik pokračoval v obrane severnej Galie na čele Salských Frankov v mene Ríma. Syagrius, syn Aegidia, zdedil po ňom kraj okolo Soissons, Senlis a Beauvais a zosobnil tak poslednú rímsku autoritu.
Obliehanie Paríža (465 - 475)
V roku 465 Childerik I. obliehal Paríž. Táto epizóda zo života Childerikovho by bola ťažko pochopiteľná, ak by sme nezohľadnili osobnosť Sainte Geneviève. Táto ako členka mestskej rady Paríža a hlboko katolícky veriaca prišla sem vytvoriť kult sv. Denisa a vychvaľovať antiariánsku politiku. Syagrius, ktorý panoval v časti severnej Galie, sa naopak začal približovať k ariánskym Vizigótom. V Paríži hrozila vojna medzi Frankami a Syagriusovou stranou. Sainte Geneviève, franského pôvodu, stretla zrejme Childerika v Laone, aby ho požiadala zasiahnuť. Na jej intervenciu sa rozhodol poraziť Syagaria bez toho, aby začal otvorenú vojnu proti Parížu a začal desať rokov trvajúce embargo mesta. Počas týchto desať rokov sa podarilo Sainte Geneviève vytvoriť mierovú zónu okolo mesta bez toho, aby favorizovala niektorú stranu konfliktu.
Slobodomurárstvo
Slobodomurári sú nadnárodné neverejné združenie, ktoré vznikalo ako aristokraticko-meštianske, neskôr ako elitné buržoázne výrazne kozmopolitné kluby sociálno-etického a humanitárneho charakteru, venujúce sa filozofickej činnosti, v minulosti aj alchýmii. Tajuplnosť slobodomurárov v minulosti viedla k obvineniam zo vzájomného poskytovania obchodných a iných výhod, či vplyvu na políciu.
Childerich I.
Bitka pri Angers (469)
V roku 469 vyhlásil rímsky gróf Pavol vojnu Vizigótom s podporou Rímskej ríše a Frankov. Odoaker (tiež Eadwacer alebo Adovacrius) ohrozoval Angers spolu s kmeňom Sasov. Childerik prišiel na miesto v nasledujúci deň a porazil Odoakra. Aj gróf Pavol bol zabitý počas bitky a Childerik prevzal vládu nad mestom. Niektorí komentátori z toho dedukovali, že bojoval na strane grófa Pavla a že bol spojencom Rimanov. Preto kronikár Fredegar myslel, že grófa Pavla zabil Childerik. Moderní historici zamietajú túto hypotézu, pretože v tejto bitke bojovalo na obidvoch stranách viacero skupín Rimanov, čo zahmlilo rozloženie síl.
Slobodomurárstvo
Mytologické
Slobodomurárska mytológia odvodzuje vznik hnutia od staviteľov pyramíd v starovekom Egypte.
Childerich I.
Bitka pri Angers (469)
Potom bitky medzi Rimanmi a ich spojencami na jednej strane a Sasmi na druhej pokračovali. Childerik sa zmocnil ostrovov na dolnej Loire, "ktoré boli dobyté a vyplienené a množstvo ľudu zmizlo". Rignomer, príbuzný Childerika I. a brat kráľa z Cambrai Ragnakara, tam bol tiež, aby obraňoval Loiru a jej deltu pri Mans.
V roku 469 Armoričania a Bretónci kráľa Rhiotama (Ambrosius Aurelianus podľa Léona Fleuriota) sa vylodili na dolnej Loire s jednotkou 12 000 mužov, aby kryli cisára Anthémiusa a dosiahli Frankov pri Déols. Ale Vizigót Euric ich porazil v bitke trvajúcej dva dni. Bretónci, ktorí prežili, utiekli do Burgundska a Euric sa zmocnil mesta Tours.
Spojenectvo s Odoakerom
V roku 476 po páde Rímskej ríše a prevzatí moci Odoakerom vláda fransko-rímska v Belgickej Galii bola rozdelená na zóny vplyvu Childerika I. a Syagriusa, syna Aegidia.
Naproti Syagriusovi, ktorý sa priblížil na stranu Vizigótov, Childerik sa rozhodol byť vazalom germánskeho vojvodcu z kmeňa Skýrov Odoakera, ktorý bol spriaznený s východorímskym cisárom Zénónom. Po tejto aliancii sa Odoaker stal zo strany Zénóna uznaným kráľom Západorímskej ríše.
Childerik zorganizoval ťaženie na podporu Alamanov, ktorí začali inváziu do severnej Itálie a prešiel cez Splügen a Bellinzonu. Týmto gestom ukázal, že je verný novo nastolenému cisárovi. Childerik podľa tvrdenia Grégoira de Tours získal týmto činom európsky rozmer. Odoakar sa stal uznaným kráľom Itálie.
Na začiatku roku 470 sa jeho osobnosť už nezjavuje v kronikách. Štúdium mincí, ktoré sa našli v jeho hrobe dovoľuje datovať jeho smrť na roky medzi 477 až 484. Jeho skon je tradične datovaný na rok 481 alebo 482. Na presnejšie určenie neexistuje kompetentný dokument.
Slobodomurárstvo
Mytologické
Iná legenda hovorí o vzniku slobodného murárstva pri stavbe Šalamúnovho chrámu. Podľa tejto tradície poslal Hiram, kráľ Týru, staviteľa Hirama Abiho ku kráľovi Šalamúnovi na vedenie stavby jeruzalemského chrámu. Hiram rozdelil robotníkov na tri stupne – učňovský, tovarišský a majstrovský. Stupne mali svoje tajomstvá, dorozumievacie znaky, slová a dotyky. Mzdu vyplácali učňom a tovarišom pred stĺpmi a majstrom v strednej izbe, pričom sa museli preukázať daným znakom, slovom a dotykom – tzv. tehlovanie. Traja lakomí tovariši napadli Hirama, jeden pravítkom, druhý zdvíhadlom a tretí kladivom. Hiramovu mŕtvolu zakopali na lúke, kde ju po hľadaní našli deviati robotníci.
Ďalšie legendy hovoria o slobodomurárstve u Chaledejcov a Feničanov, ktorí sa preplavili do Británie a odovzdali svoje poznatky druidom. Niektorí započítali k slobodomurárom aj účastníkov križiackych výprav.
Reálne
Prehistória slobodného murárstva pravdepodobne stojí na stavebných a kamenárskych cechoch. Pripomínali ich hlavne svojim uzavretým charakterom a obradným prijímaním členov. Keďže kamenári sa v stredoveku nemuseli podriaďovať mestskému cechovému systému a mohli sa slobodne pohybovať, vytvorili špecifickú organizáciu význačnú súdržnosťou, symbolikou a zvykmi.
Za oficiálny vznik slobodného murárstva sa považuje 24. jún 1717, keď sa v Londýne spojili štyri lóže stretávajúce sa v miestnych hostincoch do Londýnskej veľkolóže (The Grand Lodge of London and Westminster) pod vedením veľmajstra Anthonyho Sayera, názov ktorej sa neskôr zmenil na Veľkú lóžu Anglicka.
V roku 1723 boli vydané Staré povinnosti slobodných murárov (The Constitutions of the Free-masons) od Jamesa Andersona, ktorá zakotvila politickú toleranciu, náboženský pluralizmus v deistickej forme, nutnosť riadenia sa morálnymi zásadami a rovnosť členov. Staré povinnosti zaviedli tzv. Svätojánsky systém, tj. tri stupne členstva - učňov, tovarišov a majstrov.
Postupne rástla spoločenská prestíž hnutia a rástol aj počet členov. Do britských lóží vstupovali aj cudzinci v roku 1730 bol do lóže uvedený barón Charles-Louis de Montesquieu a v roku 1731 dokonca vojvoda František Lotrinský.
V roku 1733 pribudla prvá americká lóža v Massachusetts a v roku 1776 už slobodomurári zohrávali dôležitú úlohu pri písaní americkej demokratickej ústavy.
Roku 1735 vznikol Veľký Orient Francúzska.
V rokoch 17511766 vychádza vo Francúzsku Encyklopédia, na ktorej sa podieľali aj slobodomurári.
Organizácia
thumb|Iniciačný obrad Veľkolóža alebo Veľký Orient je nezávislý a suverénny subjekt, ktorý spája slobodné murárske hnutie v danej krajine alebo geografickej oblasti. Murárstvo nemá žiaden všeobecný jednotný zastrešujúci výkonný a riadiaci orgán. Lóža je základná organizačná jednotka slobodného murárstva. Každá nová lóža musí mať dekrét oprávňujúci lóžu k stretávaniu a murárskej práci. Lóža vzniká rituálom Vnesenia svetla.
Členstvo v lóži je zväčša trojstupňové (svätojánsky systém). Od jedného k druhému stupňu vedie zasvätenie (iniciácia). Prvým stupňom je stupeň učňa, potom sa dosahuje hodnosť tovariša a majstra. Lóžu vedie tzv. „ctihodný majster", ktorého si slobodne volia členovia lóže každý rok. Napriek tomu, že je fakticky štatutárom lóže, vystupuje ako tzv. „primus inter pares", čiže prvý medzi rovnými. Niektoré ríty a lóže poznajú ešte tzv. „vysoké stupne“ (Side degrees).
Slobodomurárstvo na Slovensku
Najväčšou slovenskou organizáciou Slobodných murárov je Veľká lóža Slovenska. Uznávajú ju desiatky veľkých lóží na celom svete, vrátane britskej veľkej lóže United Grand Lodge of England. Svojich zástupcov vo Veľkej lóži Slovenska má päť slobodomurárskych lóží. Najstaršou je lóža Humanizmus,, založená Petrom Bú pod záštitou VOF (Veľký Orient Francúzska) do ktorej bolo vnesené svetlo v roku 1993. Po nej vznikli lóže Kozmopolis a Libertas. V roku 2014 vznikla v Košiciach lóža Pavol Jozef Šafárik a v Bratislave lóža Quatuor Coronati. Dňa 1. októbra 2016 vznikla bratislavská lóža Generál Štefánik. Dňa 9.12.2019 vznikol v Bardejove slobodomurársky trojuholník s názvom Miškovský. Do tejto vetvy slobodomurárstva môžu vstupovať iba muži (ide o takzvaný konzervatívny smer slobodomurárstva), ktorí musia veriť vo vyšší tvorivý princíp.
Na Slovensku existuje aj zmiešané slobodomurárstvo, v jeho rámci v Lóžach pracujú spoločne ženy aj muži. Túto vetvu na Slovensku reprezentuje Lóža Phoenix (R:. L:. Phoenix Or:. Bratislava). Lóža ma číslo 1962 a pracuje v rámci medzinárodného zmiešaného rádu Le Droit humain, ktorého prvá Lóža vznikla na území dnešného Československa už v roku 1913. thumb|Le Droit humain, Paríž
2D
2D či 2-D je skratka výrazu „dvojdimenzionálny“, „dvojrozmerný“ a označuje priestor, ktorý je možné popísať dvoma rozmermy; predmety v dvojrozmernom priestore majú obsah a napr. dĺžku alebo šírku, ale nemajú objem. V 2D sú základné geometrické útvary:
Slobodomurárstvo
Hlavné prúdy
V priebehu dejín slobodomurárstva sa odlíšili rôzne prúdy, ktoré sa zväčša odlišujú iba počtom stupňov.
Podobné tajné spoločnosti
Po rozšírení slobodomurárstva začali vznikať podobné hnutia, ktoré sa začlenili priamo do murárskych lóží alebo existovali samostatne a verejnosťou boli spájané so slobodnými murármi.
Hodnotenie
Kritici slobodomurárov ich často chybne vnímajú ako náboženskú organizáciu, oni sami takéto zaradenie odmietajú a označujú sa ako bratstvo. Postoj k náboženstvu sa mení s dobou a miestom, dnes môžu slobodomurári v tej istej lóži vyznávať rozdielne náboženstvá, alebo v liberálnom, otvorenom slobodomurárstve - aj nevyznávať nijaké. V otvorenejších francúzskych, španielskych, portugalských, talianskych a iných Rádoch viera nie je povinná, je otázkou osobného presvedčenia.
27. apríla 1738 pápež Klement XII. vydal bulu In eminenti, v ktorej zatracuje slobodomurárov pod trestom kliatby, pretože "spôsobujú zlo nielen štátnemu pokoju, ale aj spáse duše." Až nové znenie katolíckeho práva z roku 1983 neobsahuje hrozbu exkomunikácie latae sententiae slobodomurárov. Napriek tomu katolíci považujú príslušnosť k slobodomurárom za hriech. Katolícka cirkev však upravila svoje rozhodnutie a preto trvá na tom, že príslušnosť k lóžam je nezlučiteľná s katolíckou vierou. Vyhlásenie Kongregácie pre náuku viery z roku 1984 tiež tvrdí, že vstup do slobodomurárskych združení „zostáva v cirkvi naďalej zakázané" a veriaci, ktorí tam vstúpili „sú v stave ťažkého hriechu a nemôžu pristupovať k svätému prijímaniu".
Slobodomurárstvo je obľúbený námet rôznych konšpiračných teórií a antisemiti ho často označovali ako „židomurárske“.
Slobodomurári boli zakázaní v nacistickom Nemecku aj v komunistických štátoch - s výnimkou Kuby. Dnes sú legálni takmer všade, vrátane katolíckych krajín.
Transrapid
Transrapid je nemecký systém monorail používajúci magnetické nadľahčovanie (magnetickú levitáciu). Je založený na patente z roku 1934, plánovanie súčasného systému sa začalo v roku 1969. Testovacia prevádzka bola dokončená v roku 1987 a 17. júna 1993 Transrapid TR-07 dosiahol rekordnú rýchlosť 450 km/h. Dnešná maximálna konštrukčná rýchlosť presiahla 500 km/h a v súčasnosti je okolo 550 km/h s najrýchlejšou a v súčasnosti jedinou pravidelnou prevádzkou s cestujúcimi rýchlosťou 430 km/h medzi Longyang Road station a Pudong International Airport v meste Šanghaj, Čína.
India - Indický premiér Manmohan Singh prerokuváva so spoločnosťou Transrapid a americkou výrobnou spoločnosťou možnosť vybudovania trate pre vlak typu Maglev medzi mestami Bombaj a Dillí, Bombaj-centrum a Bombaj-medzinárodné letisko a inými veľkými mestami ako Kalkata, Madras a Bangalúr.
Vzhľadom na značne vysoké náklady na výstavbu trate - i keď nízke prevádzkové náklady - si ťažko razí cestu ku svojmu rýchlejšiemu rozšíreniu.
Stupňovitosť
Stupňovitosť (nem. stufenleiter) je reťazec bytia, štruktúra sveta nezávislá od času a zakladajúca sa na princípoch úplnosti, kvalitativnej kontinuity a odstupňovanej dokonalosti vecí. Predstava stupňovitosti sveta pochádza z antiky (od Platóna, Aristotela, novoplatonizmu).
Postgeometrická abstrakcia
Postgeometrická abstrakcia je druh abstraktného umenia. Je to odnož novej geometrie, ktorá kombinuje prvky dadaizmu, postkonceptualizmu, postmoderny s východiskami geometrickej abstrakcie. Príznačná je pre ňu rafinovane, skryto alebo otvorene aktikulovaná sémantika s postindustriálnymi, znakovými, archetypovými či spoločenskými kódmi. Za jej hlavných predstaviteľov môžeme považovať amerického maliara Petra Halleyho (1955) s jeho celami a okruhmi. V európskom kontexte sú to Gerwald Rockenschaub (1952), Imi Knoebel (1945), Helmut Federle (1944), maďarský maliar Imre Bak (1939). Novú sémantiku, ktorá by v šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch v geometrickom umení bola úplne nepatričná, programovo priniesla do slovenského umenia predovšetkým Mária Balážová (1956) s jej novou významovosťou v cykloch Plynutie (1992-94), Hadia geometria (od roku 1994) a Chaos (od roku 2006). Ide aj o prvý príklad ženskej geometrie, na rozdiel od napr. Sarah Morris sú u Balážovej jasné genderové profilácie. Použitím veľkých formátov obrazov docielila M. Balážová efekty maliarskych plátien hard edge. Formálne „prečítanie“ jej obrazových skladieb poukazuje na možnosti postkonštruktivistickej a postgeometrickej abstrakcie. Postgeometrickej abstrakcii sa venuje aj Blažej Baláž (1958) v cykloch Pamäť a Mandaly, ako aj Roman Gajdoš (1983), ktorý sa okrem umeleckej činnosti venuje uvedenému fenoménu aj teoreticky. V rámci stredoeurópskeho priestoru teda zaznamenávame celkom osobitý prístup, ktorý by sme mohli definovať ako Post-Geo.
Stupňovitosť
Obraz sveta stojaci na predstave jeho stupňovitosti sa stal schémou myslenia o svete v 18. st. najmä pod vplyvom filozofie Leibniza a Locka a tvoril akúsi duchovnú schránku, do ktorej sa ukladalo empirické poznanie prírody, pričom samu prírodu skúmala mechanika a analýza, ako aj porovnávanie vecí existujúcich v prírode. Ako heuristický princíp podnecoval k hľadaniu missing links (medzičlánkov) pri detailnom zobrazení odstupňovanosti.
Gregor Toursky
thumb|Vitráž v Soultzmatt – sv. Grégoire Gregor Toursky alebo Gregor z Tours alebo (fr.) Grégoire de Tours [greguar dtúr] lat. Georgius Florentius Gregorius; (* 538 Urbs Arverna /dnes Clermont-Ferrand/ Galia – † 17. november 594, Tours, Franská ríša) bol biskup v Tours, cirkevný historik a historik Frankov a špeciálne dynastie Merovejovcov a kraja Auvergne.
Život
Pochádzal z aristokratickej arvernskej rodiny. Jeho otec a starý otec boli senátori, strýko Gallus alebo Sv. Gal I. – biskup v Clermonte. Po matke bol spríbuznený s biskupmi z Lyonu a St. Nizier a z Langres. Jeho otec zomrel mladý. Vychovávala ho matka v Cavaillone, potom strýko Gal († 551) a arcidiakon Avit v Clermonte. Potom dovŕšil vzdelanie u strýka Niziera v Lyone v roku 563. Kariéru začal v hodnosti diakona v bazilike St. Julien. V roku 573 bol zvolený za biskupa v Tours pravdepodobne na príhovor kráľovnej Brunhildy a kráľa Austrázie Sigeberta I. Počas svojho episkopátu zažil konflikty franských kráľov. Posvätil hlavu Chilpericha I. a Fredegondy, ktorú obvinil zo zodpovednosti za smrť biskupa Prétextata. Zomrel v Tours v 594. Podľa Bruna Dumézila tento dátum nie je dosť presný.
Gregor často citoval antických autorov Vergília, Sallusta a Plínia. Vyslovoval sa proti Židom a ariánstvu. Život sv. Gregora vydal v 10. storočí abbé Odon de Cluny.
Čisté svedomie
Čisté svedomie je svedomie človeka, ktorý má z morálneho hľadiska presvedčenie, že koná správne.
Výraz „čisté svedomie“ sa často používa v pejoratívnom zmysle, keď sa chce naznačiť, že také svedomie sa ľahko uspokojí, pretože svoje situácie skúma len veľmi povrchne, ale sa skrýva za rôznymi normami a pravidlami.
Podľa niektorých filozofov (Martin Heidegger) svedomie nikdy nemôže byť čisté, pretože jeho funkciou je práve pripomínať človeku jeho povinnosť.
Kresťanstvo naproti tomu verí v možnosť čistého resp. dobrého svedomia (1Pet 3,16 a i.). Rozoznáva tiež iné stavy svedomia: svedomie poškvrnené (Tit 1,15), svedomie slabé (1Kor 8,7; 1Kor 8,12), poznačené svedomie (1TIm 4,2).
Burt Kwouk
Životopis
Jeho rodičia boli Číňania a krátko po jeho narodení sa celá rodina vrátila do Šanghaja, kde žil do svojich 17 rokov. V roku 1947 sa presťahovali naspäť do Británie.
Herectvu sa začal venovať v 50. rokoch minulého storočia. Po epizódnych filmových úlohach sa objavil vo filme o Ružovom panterovi. V roku 1975 doplnil Petera Sellersa v Návrate Ružového pantera. Svoju úlohu dvorného sluhu hlavnej postavy zopakoval aj v ďalších siedmich filmoch až do roku 1993.
Zahral si tiež v troch filmoch o Jamesovi Bondovi - Goldfinger, Casino Royale a Žiješ len dvakrát. V týchto filmoch hral zápornú postavu.
V roku 1968 účinkoval po boku Anthony Quinna a Laurence Oliviera v americkom filme The Shoes of the Fisherman. Najväčší filmový úspech mal v dráme Stevena Spielberga Ríša slnka.
V dôchodku sa venoval rozhlasu a dabovaniu videohier. 1. januára 2011 sa stal dôstojníkom Radu britského impéria za celoživotný prínos v dramatickej tvorbe.
Akademizmus
right|thumb|Alexandre Cabanel: Zrodenie Venuše, 1863
Burt Kwouk
Osobný život
V roku 1961 sa oženil s Caroline Tebbs. V roku 1974 sa im narodil syn Christopher. Zomrel na rakovinu v Marie Curie Hospice v Hampsteade v Londýne.
Akademizmus
Akademizmus, jeho priaznivcami nazývaný ako tradičný humanizmus, je štýl vo výtvarnom umení, ktorý v druhej polovici 19. storočia zavŕšil klasicizmus. Hlavnou snahou akademizmu je dokončenosť a hladkosť maľby. Vychádza z antiky a vrcholnej renesancie, jednou z najdôležitejších techník, ktorú často používa, je barokový Caravaggiov (1571 – 1610) šerosvit. Akademickí maliari sa takmer všetci narodili medzi rokmi 1823 – 1836.
S akademizmom je úzko spojený Rímsky konkurz (Le concours de Rome), ktorého víťaz dostal Rímsku cenu (Premier Grand Prix de Rome) – trojročné štipendium pre najnadanejšieho maliara, aby v Ríme študoval antické umenie. Rímsky konkurz sa organizoval od roku 1664 až do roku 1967, kedy bol zrušený. Od roku 1803 štipendisti bývali vo Villa Médicis, sídle Académie de France.
Romagne-sous-les-Côtes
Romagne-sous-les-Côtes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milétska škola
náhľad|Poloha [[Malá Ázia|maloázijského mesta Milétos]] Milétska škola alebo iónska škola je najstaršia grécka filozofická a vedecká škola. Vznikla v 1. polovici 6. storočia pred Kr. v Miléte. Jej predstavitelia sa zaoberali najmä prírodnou filozofiou a hľadaním počiatku (arché) všetkého bytia.
Charakteristika
Milétska škola vedome postavila ako základnú svetonázorovú otázku pátranie po pralátke (arché). Z Tálesovej odpovede na otázku pralátky a z jej porovnania so staršími mytologickými názormi je zrejmé, že pri samom zrode filozofie je problém súcna chápaný ešte veľmi primitívne, a to ako problém vzniku súčasného štádia bytia zo štádia predchádzajúceho, teda podobne, ako už stará mytológia vykladala vznik nových božstiev z božstiev starších. Raná grécka filozofia už síce vysvetľovala problematiku súcna v predstavách a pojmoch, ktoré sú materiálnej realite adekvátnejšie, ale naivnosť, s akou Táles a jeho pokračovatelia odkladali problém bytia do lona bytia skoršieho, predchádzajúceho, je podobná ako naivnosť pohľadov starej mytológie.
Hoci názorové obdoby mytológie a ranej filozofie sú nepopierateľné, bolo by chybou vyvodzovať z nich, že raná filozofia je čírou pokračovateľkou starého myslenia. Milétski filozofi v zásade opustili a prekonali mytológiu.
Škola zanikla po strate politickej samostatnosti Miléta, začiatkom 5. storočia pred Kr., avšak jej učenie sa odrazilo v rozvoji filozofického bádania v iných gréckych mestách.
Efezská škola
Efezská škola bola veľká a početná škola strogréckeho filozofa Hérakleita z Efezu, ktorá trvala až do čias Aristotelových. Z Herakleitovych žiakov poznáme iba Kratyla.
Ext2
ext2 alebo second extended file system („druhý rozšírený súborový systém“) bol štandardným súborovým systémom používaným v operačnom systéme Linux po niekoľko rokov a zostáva naďalej široko používaný. Pôvodne ho navrhol Rémy Card na základe konceptu extended file system. Je pomerne rýchly, dostatočne na to, aby bol považovaný ako štandard pre porovnanie výsledkov benchmarkov. Jeho hlavnou nevýhodou je, že nie je žurnálovacím súborovým systémom. Jeho nasledovník ext3 pridáva žurnálovanie a je čiastočne spätne kompatibilný s ext2.
Kanonická implemetácia ext2 je ovládač ext2fs v jadre Linuxu. Iné implementácie (rôzneho stupňa kvality a úplnosti) existujú v HURD, niektorých jadrách BSD a ako ovládače od tretích strán pre Microsoft Windows. ext2 bol štandardným súborovým systémom v linuxových distribúciách Red Hat, Fedora a Debian až do jeho nahradenia ext3.
História
Raný vývoj Linuxového jadra sa vykonával krížovým vývojom v operačnom systéme Minix. Prirodzene bolo zjavným rozhodnutím implementovať Minix file system ako primárny súborový systém Linuxu. Minix file system prakticky neobsahoval muchy, ale mal niektoré obmedzenia ako schopnosť pracovať iba so 64 megabajtami dát kvôli jeho 16-bitovému adresnému priestoru a neumožňoval názvy súborov dlhšie ako 14 znakov. Kvôli týmto obmedzeniam začala práca na implementácii nových súborových systémov pre operačný systém Linux.
Bol vyvinutý jednoduchý spôsob pridávania nových súborových systémov do jadra Linuxu, virtuálny súborový systém zvaný VFS. Po jeho integrácii do jadra bol v apríli 1992 uvoľnený extended file system (ext) ako prvý súborový systém navrhnutý pre Linux a jeho ovládač zahrnutý vo verzii Linuxu 0.96c. Súborový systém ext riešil dva hlavné problémy Minix file systému (maximálna veľkosť partície a obmedzenie dĺžky názvu súboru) umožňujúc 2 gigabajty dát a 255 znakov v názve súboru. Ale stále existovali problémy: neexistovala podpora separovaného prístupu, modifikácia inode a čaových známok zmeny dát.
Ako riešenie týchto problémov boli v januári 1993 vyvinuté dva nové súborové systémy: súborový systém Xia a second extended file system (ext2). Súborový systém ext2 bol založený na extended file systéme s mnohými reorganizáciami a zlepšeniami a bol navrhnutý s prihliadnutím na evolúciu, ponechávajúc priestor pre ďalšie rozširovanie.
Súborový systém ext2 má maximálnu veľkosť dát 4 terabajty, maximálnu dĺžku názvu súboru 255 znakov a variabilnú dĺžku bloku.
Skupiny blokov
Každá skupina blokov obsahuje:
Superblok
Superblok obsahuje:
Inode
Inode obsahuje:
Adresáre
Blok obsahuje zoznam čísel inode a názvy položiek adresára.
Súbory
Iba skupina blokov. Čísla blokov sú uložené v inode súboru. Žiadne magické číslo -- iba bloky dát.
Linky
Hard linky a soft linky
Špeciálne súbory
Vytvorené príkazom mknod:
Sanitné vozidlo
náhľad|vpravo|Vojenské sanitné vozidlo Sanitné vozidlo (iné názvy: ambulancia , sanitné špeciálne vozidlo , sanitné auto , sanitný automobil  , hovorovo alebo staršie sanitka , hovorovo sanita , záchranné auto , záchranný automobil , hovorovo záchranka  ) je zdravotnícke vozidlo určené na prednemocničnú starostlivosť o zranených alebo chorých osôb počas transportu do zdravotníckeho zariadenia (nemocnice, kliniky a pod.). Môžu sa využívať aj na dopravu pacientov z alebo do miesta liečby (zväčša pri imobilných osobách), príp. na transport telesných orgánov (pri transplantácii). V súčasnosti sú niektoré sanitné vozidlá slúžia ako pojazdné ošetrovne, laboratóriá, röntgenové pracoviská.
Na Slovensku sú prevádzkovateľom sanitných vozidiel zdravotné záchranné služby v súkromnom vlastníctve (napr. Falck, EMS, IRS, Resustic Zemplin a i.) alebo vo vlastníctve samosprávy (napr. ZZDS Bratislava a pod.). Armáda používa vojenské sanitné vozidlá.
V širšom zmysle (najmä v tvare ambulancia) možno tento termín aplikovať aj na iné vozidlá záchranných zložiek - záchranné helikoptéry, člny, lode, motocykle či bicykle. Ambulancia v podobe automobilu sa potom na upresnenie niekedy označuje buď vyššie uvedenými termínmi obsahujúcimi slovo auto(mobil) alebo napr. (v STN EN 1789 od roku 2008) názvom cestná ambulancia (angl. road ambulance).
Ukážky definícií
Podľa STN EN 1783 je ambulancia (v znení do roku 2008 v slovenčine prekladaná ako sanitka) "vozidlo alebo dopravný prostriedok s posádkou najmenej dvoch primerane vyškolených osôb na poskytovanie ošetrenia a prepravu najmenej jedného pacienta na nosidlách".
Podľa STN 30 0024:2002 je sanitný automobil "špeciálny osobný automobil [- to je pojem definovaný v norme] určený na prepravu chorých alebo ranených ľudí, ktorý má špeciálne vybavenie".
Podľa prílohy 1 k vyhláške č. 133/2018 sú sanitné vozidlá (skratka SC) podtyp špeciálnych vozidiel (-to je pojem definovaný inde v texte vyhlášky), pre ktoré platí, že ide o "motorové vozidlá  kategórie  M  určené  na  prepravu  chorých alebo ranených osôb, ktoré sú na tento účel primerane vybavené, pričom môžu byť členené ako vozidlo záchrannej zdravotnej služby ZZS alebo PCHR, vozidlo rýchlej zdravotníckej  pomoci RZP, vozidlo lekárskej služby VLS, vozidlo na špeciálnu zdravotnícku potrebu SZP."
História
História sanitných vozidiel siaha do staroveku, kedy sa používali ručné káry na násilnú prepravu nevyliečiteľných pacientov postihnutých malomocenstvom alebo psychickými chorobami. Sanitky boli prvýkrát použité na pohotovostnú prepravu zranených vojakov v roku 1487 v Španielsku a v civilnej variante sa začali používať od roku 1830. Slúžili na to prispôsobené koče poháňané konskou alebo ľudskou silou. Technický pokrok v 19. a 20. storočí umožnil výrobu moderných sanitných vozidiel.
Typy sanitných vozidiel
Sanitné vozidlá možno rozdeliť do viacerých typov podľa ich funkcie. V niektorých prípadoch môže sanitné vozidlo plniť viacero funkcií (napr. kombinácia rýchlej záchrannej služby a prepravy pacienta). Podľa európskej normy STN EN 1789 sa (cestné) ambulancie (starší slovenský názov: sanitky) delia na:
Ambulancie triedy A / A1
náhľad|vpravo|Cestná ambulancia triedy A ([[Česko)]]
Ambulancie triedy B
náhľad|vpravo|Cestná ambulancia triedy B ([[Slovensko)]]
Ambulancie triedy C
náhľad|vpravo|Cestná ambulancia triedy C ([[Spojené kráľovstvo)]]
Konštrukcia sanitných vozidiel
Pri zhotovovaní sanitných vozidiel musia byť zohľadnené miestne podmienky a infraštruktúra. keďže väčšina sanitných vozidiel sú kolesové vozidlá, nevyhnutnosťou sú zachovalé spevnené cesty, ktoré umožňujú rýchly príchod na miesto nehody a dopravu pacienta do nemocnice. V oblastiach s ťažkým terénom sú používané pásové sanitné vozidlá alebo záchranné helikoptéry.
Moderné sanitné vozidlá sú poháňané spaľovacím motorom, ktorého pohonnou hmotou je benzín, nafta alebo skvapalnený ropný plyn (LPG), v závislostí od požiadaviek prevádzkovateľa a dostupnosti jednotlivých možností. V chladnejších oblastiach sa používajú benzínové motory, keďže naftové motory štartujú ťažšie pri nízkej teplote. V teplých oblastiach sú preferované naftové motory, pretože sú považované za účinnejšie a odolnejšie. Dieselové motory sú uprednostňované aj z bezpečnostných dôvodov, najmä po sérii požiarov benzínových sanitných vozidiel v roku 1980, ktorých príčinou bola najmä vyššia vznietivosť benzínu v porovnaní s motorovou naftou.
Komunikácia medzi vozidlami a dispečingom sa uskutočňuje pomocou vysielačiek alebo mobilných telefónov.
Zoznam geovedných článkov/Ť
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Všeobecná zdravotná poisťovňa
náhľad|Generálne riaditeľstvo na Panónskej ceste 2 v Bratislave
Bakonszeg
Bakonszeg je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Berettyóújfalu.
Má rozlohu 3502 ha a žije tu 1201 obyvateľov (2007).
Zoznam geovedných článkov/Ť
ťi
Ťing-po (sopka)
Medzinárodná fonetická abeceda
náhľad|517x517bod|Tabuľka Medzinárodnej fonetickej abecedy Medzinárodná fonetická abeceda (známa aj pod skratkou IPA, z angl. International Phonetic Alphabet) je systém fonetického prepisu (transkripcie) vytvorený jazykovedcami na presné a jednoznačné vyjadrenie každého z veľkého množstva zvukov (tzv. foném), ktoré sa používajú v hovorenej ľudskej reči. Je určená ako medzinárodná norma pre fonemické a fonetické vyjadrenie všetkých hovorených jazykov.
Opis
Všeobecným princípom IPA je poskytnúť samostatný symbol pre každý segment reči a vyhýbať sa tak písmenkovým kombináciám (digrafémam), ako napríklad sh a th v anglickej ortografii, a vyhýbať sa nejednoznačnostiam, ako napríklad výslovnosti anglického c.
Princíp vytvárania
IPA je fonetická abeceda, ktorú MacMahon (1996) nazval pojmom "selektívna". Jej cieľom je poskytovať samostatný symbol pre každý kontrastívny (t. j. fonemický) zvuk vyskytujúci sa v ľudskej reči. Napríklad trepotavá spoluhláska (flap) a klepaná spoluhláska (tap) sú dve rôzne artikulácie, ale keďže sa (zatiaľ) nenašiel žiadny jazyk, ktorý by robil medzi nimi fonemický rozdiel, IPA na ne neposkytuje dva rozdielne symboly. Namiesto toho poskytuje len jeden symbol,, ktorý pokrýva oba zvuky. Pre nekontrastívne (t. j. fonetické alebo subfonemické) detaily týchto zvukov sa IPA spolieha na diakritiku, ktorá však nie je povinná. Pri vyjadrovaní jazyka pomocou IPA teda existuje určitá úroveň flexibility.
Princíp výberu symbolov
Písmená (znaky) pre IPA sú vo všeobecnosti vyberané z latinskej a gréckej abecedy, alebo sú modifikáciami latinských a gréckych písmen. Takisto je zopár znakov IPA odvodených z latinskej interpunkcie, ako napríklad hlasivkový ráz (pôvodne označovaný apostrofom, ale neskôr nahradený formou "bezbodkového" otáznika, aby mal vizuálny vplyv ďalších spoluhlások), a znak, ktorý má síce latinskú formu, ale bol inšpirovaný arabským písmenom <ﻉ> `ain. Na druhej strane pôvodné symboly odvodené z latinčiny pre mľaskavé hlásky boli nahradené vhodnejšími ikonickými khoisanskými symbolmi, ako napríklad.
Zvukové hodnoty spoluhlások zvolených z latinskej abecedy zodpovedajú používaniu vo francúzštine, a sú tiež blízke spoluhláskam väčšiny ostatných európskych jazykov:, , , , , , , , , (neznelé) , , ,. Anglické hodnoty sa používajú pre a.
Samohlásky z latinskej abecedy zodpovedajú samohláskam španielčiny a sú podobné talianskym samohláskam. je ako samohláska v slove šíp, ako v slove júl atď.
Písmená s tou istou konkrétnou modifikáciou niekedy zodpovedajú podobnému typu zvuku. Napríklad všetky retroflexívne spoluhlásky majú ten istý symbol ako príslušná predo-ďasnová spoluhláska, avšak sú pozmenené pridaním háčika (orientovaného vpravo) na spodnú časť daného písmena. Hoci existuje nejaká korešpondencia medzi modifikovanými znakmi, vo všeobecnosti symboly IPA nemajú systematický charakteristický vzťah medzi svojim tvarom a artikuláciou. Napríklad medzi malými písmenami a im prislúchajúcimi veľkými písmenami nie je konzistentný vzťah, a takisto nie všetky perné spoluhlásky spája spoločný dizajn.
K písmenám IPA je možné pridávať i diakritické znaky na vyjadrenie modifikovaných fonetických hodnôt alebo sekundárnych artikulácií. Existujú ešte aj špeciálne symboly pre suprasegmentálne znaky, akými sú prízvuk a tón.
Typy fonetického prepisu
Fonetické transkripcie sa snažia objektívne zachytiť skutočnú výslovnosť slova, zatiaľ čo fonemické transkripcie sú závislé od modelu. Napríklad, v diele Zvukové vzory v angličtine, Noam Chomsky a Morris Halle zapísali anglické slovo night fonemicky ako /nixt/. V tomto modely sa fonéma /x/ nikdy nerealizuje ako [x], ale ukazuje svoju prítomnosť "predĺžením" predchádzajúcej samohlásky. Predchádzajúca samohláska je v tomto prípade fonéma /i/, ktorá sa vyslovuje [aj] keď je "dlhá". Takže fonemické /nixt/ je ekvivalentné fonetickému, ale len vtedy, ak zdieľate presvedčenie, že historické zvuky ako napríklad gh v slove night môžu v slove zostať dlho po tom, čo sa prestali vyslovovať, alebo že fonéma môže existovať v jazyku bez toho, aby niekedy bola priamo vyjadrená. (Toto neskoršie Chomsky & Halle zamietli.)
U fonetických transkripcií je flexibilita v tom, ako blízko (presne) môžu byť zvuky zapísané. Transkripcia, ktorá dáva len základnú predstavu zvukov jazyka v najširšom zmysle sa nazýva široká transkripcia; v niektorých prípadoch môže byť ekvivalentná s fonemickou transkripciou (akurát bez teoretických tvrdení). Blízka transkripcia, označujúca precízne detaily daných zvukov, sa nazýva úzka transkripcia. Nejedná sa o binárne voľby ale konce kontinua, medzi ktorými je mnoho možností. Všetky sú uzatvorené v hranatých zátvorkách.
Napríklad, v niektorých dialektoch angličtiny slovo pretzel by v úzkej transkripcii bolo, čo vyjadruje viacero fonetických charakteristík, ktoré nemusia byť evidentné ani rodenému Angličanovi. Príklad širokej transkripcie je, ktorá vyjadruje len niektoré ľahšie počuteľné charakteristiky. Ešte širšia transkripcia by bola. Tu každý symbol reprezentuje jednoznačný rečový zvuk, avšak bez akýchkoľvek tvrdení čo sa týka ich postaveniu v danom jazyku.
Existuje tiež viacero možností ako toto slovo zapísať fonemicky, ale tu sú vo všeobecnosti rozdiely nie v precíznosti, ale v analýze. Napríklad, pretzel by mohol byť alebo. Špeciálny symbol pre anglické r sa nepoužíva, pretože nie je zmysluplné ho rozlišovať od točeného r. Rozdiely v písmene e odráža tvrdenia týkajúce sa toho, čo je základný rozdiel medzi samohláskami v slovách pretzel a pray; v literatúre je viacero myšlienok čo by to mohlo byť. Druhá transkripcia tvrdí, že v danom slove sú dve samohlásky, aj keď sa obe naraz nedajú počuť, naproti tomu prvá transkripcia tvrdí, že samohláska je v danom slove len jedna.
Zriedkavo môže byť transkripcia uzatvorená vo vertikálnych rúrkach ("| |"). To už presahuje fonológiu a zasahuje do morfologickej analýzy. Napríklad, anglické slová pets a beds by sa mohli foneticky prepísať ako a  (v dosť úzkej transkripcii), a fonemicky ako  a. Nakoľko /s/ a /z/ sú dve rôzne fonémy v angličtine (na rozdiel od španielčiny, napríklad), vo fonemickej analýze majú oddelené symboly. Avšak okrem uvedeného tieto dve slová predstavujú tú istú koncovku množného čísla. Tento fakt sa môže naznačiť zápisom medzi vertikálnymi rúrkami. Pri názore, že v podstate koncovka množného čísla v angličtine je s, čo by naznačoval anglický pravopis, dané slová sa môžu zapísať a. Ak, čo by naznačovala väčšina jazykovedcov, je to v podstate z, dané slová by sa mohli zapísať a.
Aby sa predišlo zmätku so symbolmi IPA, očividne je vhodné špecifikovať, kedy sa používa národná ortografia, aby napríklad anglické slovo jet sa nečítalo ako "yet". To sa urobí pomocou zložených zátvoriek:. Je tiež bežné takéto slová uvádzať šikmým písmom, ale zložené zátvorky konkrétne naznačujú, že sú v ortografii pôvodného jazyka, a nie v anglickej transliterácii.
Rozšírená IPA pre rečovú patológiu pridala ďalšie zátvorkové zápisy. Zátvorky sa používajú na vyjadrenie reči úst (tichej artikulácie), ako napríklad v na zachovanie ticha.
Pulmonické spoluhlásky s jediným miestom artikulácie
Tabuľka pulmonických spoluhlások (t. j. tvorených pomocou prúdu vzduchu vznikajúceho v pľúcach), ktorá obsahuje takmer všetky spoluhlásky, je usporiadaná do riadkov podľa spôsobu artikulácie, a do stĺpcov podľa miesta artikulácie.
Poznámky:
Samohlásky
Tabuľka samohlások je usporiadaná do riadkov podľa polohy jazyka vo vertikálnom smere, a do stĺpcov podľa polohy jazyka v horizontálnom smere.
Technická poznámka
Mnohé symboly IPA nie sú obsiahnuté vo fonte Times New Roman, ktorý je prednastaveným fontom pre skripty Latin v prehliadači Internet Explorer pre Windows. Na správne prezeranie symobolov IPA v Internet Exploreri si musíte nastaviť font svojho prehliadača na taký typ písma, ktoré obsahuje rozšírenia IPA, ako napríklad Lucida Sans Unicode (dodáva sa s Windows XP); alebo Gentium, Charis (SIL), a Doulos (SIL), ktoré sú voľne dostupné (pozrite vyššie-uvedené linky); alebo Arial Unicode MS, ktorý sa dodáva s Microsoft Office. Poprípade by sa mohol štýlový hárok pokúsiť použiť špecifikácie unicodovej škály na zistenie miest, kde Times nemá glyfy pre IPA, Hawajský ‘okina (hlasivkový ráz), atď. a tým (snáď) prinútiť prehliadač, aby ďalej skontroloval zoznam fontov.
Na tejto stránke sme prinútili prehliadač použiť taký font, aby sa IPA symboly zobrazili správne, ale nie je to zatiaľ urobené pre všetky stránky obsahujúce IPA. To sa týka aj ostatných stránok používajúcich špeciálne symboly. Majte to na pamäti ak uvidíte chybné symboly ako „蚟“ v článkoch.
Špeciálne symboly by sa mali správne zobraziť bez ďalšej konfigurácie v prehliadačoch Mozilla Firefox, Konqueror, Opera, Safari a vo väčšine moderných prehliadačov.
Zoznam predstaviteľov štátov v roku 1229
náhľad|Anglický a Írsky kráľ [[Henrich III. (Anglicko)|Henrich III.]] náhľad|Francúzsky kráľ [[Ľudovít IX. (Francúzsko)|Ľudovít IX.]] náhľad|Pápež [[Gregor IX. (pápež)|Gregor IX.]]
Zoznam predstaviteľov štátov v roku 1229 obsahuje zoznam hláv štátov (monarchovia) jednotlivých štátov sveta v roku 1229.
Zastupiteľstvo
Zastupiteľstvo je zastupiteľský zbor samosprávneho celku zložený z poslancov zvolených v priamych voľbách obyvateľmi samosprávneho celku.
Podľa toho o aký samosprávny celok ide poznáme obecné zastupiteľstvo, mestské zastupiteľstvo a zastupiteľstvo samosprávneho kraja.
Étuz
Étuz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zárubice
Zárubice je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 120 obyvateľov, z toho 65 mužov a 55 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,9 roka (muži 43,9 roka, ženy 52,5 roka).
Rika Fudžiwarová
Rika Fudžiwarová, jap.藤原 里華 - Fujiwara Rika, (* 19. september 1981, Tokio, Japonsko) je súčasná japonská profesionálna tenistka. Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 6 turnajov ITF v dvojhre a 14 turnajov vo štvorhre.
Žihadlo
náhľad|Osie žihadlo s kvapkou jedu náhľad|[[Mikrofotografia žihadla kráľovnej osy obyčajnej]] náhľad|Osie žihadlo v puzdre pod [[elektrónový mikroskop|elektrónovým mikroskopom]] Žihadlo je ostrý orgán alebo časť tela rôznych živočíchov (typicky článkonožcov), ktorým živočích obvykle vstrekuje jed, najčastejšie prepichnutím kože iného živočícha. Skutočné žihadlo sa líši od iných bodacích štruktúr tým, že bodnutie je jeho vlastnou akciou, na rozdiel od zubov, ktoré prebodávajú silou čeľustí, a od ostňov (tŕňov) či pŕhľavých chlpov rastlín, kde je bodnutie plne v réžii obeti.
Zoológia
Hlavným typom konštrukcie žihadiel je ostrý orgán slúžiaci pre útok alebo obranu, zvlášť ak je spojený s jedovou žľazou a prispôsobený k zasadzovaniu rán bodaním; príkladom je chvostové žihadlo šťúra. Osa má žihadlo schopné spôsobiť veľmi bolestivé bodnutie a používa ho cielene v prípadoch, kedy sa cíti ohrozená.
Žihadlo sa nachádza typicky na zadnej časti tela živočícha. Medzi živočíchmi disponujúcimi žihadlom patria napríklad včely, osy, sršne a šťúry; šťúrie žihadlo však nie je homológne k ostatným trom, je príkladom konvergenčnej evolúcie.
Žihadla u živočíchov mimo kmeň článkonožcov
Orgány, ktoré plnia podobnú funkciu u iných živočíchov ako článkonožcov, sa často označujú ako „žihadlá“, napriek tomu sú technicky považované za niečo iné (napr. jedový osteň). Patrí medzi nich modifikovaný zubovitý výrastok tŕňovkovitých, jedové bodce na zadných nohách vtákopyska alebo aj chápadlá medúz.