cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Android (operačný systém)
Architektúra
Vrstva android Runtime obsahuje aplikačný virtuálny stroj zvaný Dalvik, ktorý bol vyvíjaný od roku 2005 špeciálne pre Android, tímom v Googlu pod vedením Dana Bornsteina. Dalvik Virtual Machine (DVM) je registrovo orientovaná architektúra, využíva základné vlastnosti linuxového jadra, ako je správa pamäte alebo práca s vláknami. Vznik nového virtuálneho stroja bol iniciovaný z dvoch dôvodov. Prvým dôvodom boli licenčné práva, keď jazyk Java a jeho knižnice sú voľne šíriteľné, zatiaľ čo JVM nie je. Ďalším dôvodom bola optimalizácia virtuálneho stroja pre mobilné zariadenia a to predovšetkým v oblasti pomeru úspory energie a výkonu. V tejto vrstve sú tiež obsiahnuté základné knižnice programovacieho jazyka Java. Knižnice sa svojím obsahom blížia platforme Java Standard Edition. Hlavný rozdiel je v neprítomnosti knižníc pre užívateľské rozhranie (AWT a Swing), ktoré boli nahradené knižnicami užívateľského rozhrania pre Android alebo pridanie knižnice Apache pre prácu so sieťou. Preklad aplikácie napísanej pre Android prebieha skompilováním zdrojového Java kódu do Java byte kódu pomocou rovnakého kompilátora, ako sa používa v prípade prekladu Java aplikácií. Potom sa prekompiluje Java byte kód pomocou Dalvik kompilátora a výsledný Dalvik byte kód je spustený na DVM. Každá spustená Android aplikácia má svoj vlastný proces s vlastnou inštanciou DVM.
Vrstva application framework je pre vývojárov najdôležitejšia. Poskytuje prístup k veľkému počtu služieb, ktoré môžu byť použité priamo v aplikáciách. Tieto služby môžu sprístupňovať dáta v iných aplikáciách, prvky používateľského rozhrania, upozorňovací stavový riadok, aplikácie bežiace na pozadí, hardvér používaného zariadenia a mnoho ďalších služieb a funkcií. Základná sada služieb zahŕňa predovšetkým:
Najvyššiu vrstvu systému tvoria základné aplikácie, ktoré využívajú bežní použivatelia. Môže ísť o aplikácie predinštalované alebo dodatočne stiahnuté z obchodu Google Play. Napríklad e-mailový klient, SMS program, kalendár, mapy, prehliadač, kontakty a ďalšie aplikácie aj od "tretích" strán.
Eddie Shore Award
Eddie Shore Award je udeľovaná každoročne najlepšiemu obrancovi sezóny AHL od sezóny 1958/59. Držiteľa určujú hráči a média. Trofej nesie meno legendárneho obrancu Eddie Shorea.
Bostonská Eddie Shore Award
Jedna z výročných cien klubu NHL Boston Bruins tiež nesie názov Eddie Shore Award. Je udeľovaná hráčovi s najväčším herným odhodlaním.
Čínsky človek
Čínsky človek môže byť:
Pacifická platňa
thumb| Pacifická platňa alebo tichomorská platňa je tektonická platňa pokrývajúca Tichý oceán. Je to jediná veľká platňa, ktorá je tvorená výlučne oceánskou kôrou.
Juhovýchodný okraj tvorí Východopacifický chrbát, ktorý je miestom najrýchlejšieho rozpínania zemskej kôry (až 10 cm/rok). Východopacifický chrbát tvorí hranicu medzi pacifickou, antarktickou platňou a platňou Nazca. Smerom na sever sa stretáva so severoamerickou platňou, kde je dôležitým geologickým fenoménom tektonický zlom San Andreas v Kalifornii - miesto častého výskytu zemetrasení.
Severný, severozápadný a západný okraj tvorí sústava hlbokomorských priekop (Aleutská, Ochotská a Mariánska, Tonžská a Kermadecká priekopa) a s nimi spojený vulkanizmus ostrovných oblúkov (Aleuty, Kurily, Japonské ostrovy, Filipíny, Mariány, Šalamúnove ostrovy, Tonga, Kermadecove ostrovy a Nový Zéland). Tento vulkanický pás je známy aj pod názvom Ohnivý kruh. Južná strana je ohraničená riftovým systémom s Antarktickou platňou.
Bacqueville-en-Caux (kantón)
Bacqueville-en-Caux je francúzsky kantón v obvode Dieppe v departemente Seine-Maritime v regióne hornej Normandii. Skladá sa z 25 obcí.
Reč
náhľad|Reč Reč v univerzálnom zmysle je fyzicko-psychická činnosť človeka ako prírodno-spoločenskej bytosti vytvárať artikulované zvuky, spájať ich ako materiálnu formu s vnútornými psychickými ideálnymi obsahmi (vnemami, predstavami, pojmami, myšlienkami, citmi a vôľou) a pomocou týchto artikulovaných zvukov realizovať vzájomnú komunikáciu s inými členmi spoločenského celku. Reč v tomto univerzálnom zmysle je všeobecná ľudská schopnosť bez ohľadu na to, v akom spoločenskom útvare (rodine, kmeni, národnosti, národe) človek žije a pracuje. Touto schopnosťou spájať artikulované zvuky s obsahmi svojho vedomia ako odrazmi objektívnej reality a pomocou nich myslieť a komunikovať v spoločnosti sa človek podstatne odlišuje od nižších druhov živých bytostí. Pre reč v tomto univerzálnom zmysle použil zakladateľ modernej európskej jazykovedy Ferdinand de Saussure francúzsky termín langage (langaž).
Reč v užšom zmysle je konkrétna realizácia abstraktného jazykového systému v praktickom dorozumievacom akte, v konkrétnom rečovom prejave. Výsledkom tejto realizácie je konkrétny jazykový text. Saussure pre reč ako konkrétnu realizáciu jazykového systému použil termín parole.
Reč je realizácia, použitie jazyka ako systému v konkrétnych dorozumievacích aktoch. Z hľadiska prenosu informácie je reč niekedy definovaná ako vlastné oznámenie, správa (jazyk je potom príslušný kód).
Reč vo filozofii
Podľa Bühlera je reč v podstate vždy dialóg, styk aspoň medzi dvoma ľuďmi; týka sa obsahov, ktoré v nej nie sú zahrnuté, ale sú ňou iba označované, ukazované alebo zastupované.
Podľa Herakleita je reč daná od prírody; každá vec má teda jediné možné a správne meno.
Reč je podľa McLuhana a jeho klasifikácie médií chladné médium, pretože poslucháč dostáva málo a musí mnoho doplniť.
Podľa sofistov je reč vec konvencie.
Badis badis
Badis badis je druh ryby z čeľade Badidae.
Pôvod
Druh Badis badis pochádza z Južnej Ázie (India).
Dareizé
Dareizé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4991 Hansuess
4991 Hansuess je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil S. J. Bus 1. marca 1981.
Severoslovanské jazyky
Severoslovanské jazyky môže mať tri významy:
Zaniknutá vetva
Podľa niektorých slavistov však skutočne existovala oddelená skupina severoslovanských jazykov, reprezentovaná dialektom, ktorým sa hovorilo v oblasti Novgorodu. V tejto tzv. staronovgorodčine sa objavujú niektoré praslovanské prvky, ktoré v ostatných slovanských jazykoch nezostali, čo môže poukazovať na existenciu samostatnej vetvy.
Fiktívne severoslovanské jazyky
Medzi fiktívne severoslovanské jazyky patria okrem iného:
Cow-bell
náhľad|Cowbell Cow-bell (iné názvy: kravský zvonec, bell, cencerro, campana) je idiofónická ručná perkusia, ktorá sa používa v mnohých hudobných štýloch, vrátane populárnej hudby a salsy.
Svaľava
Svaľava je mesto v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. Leží na rieke Latorica a je centrom Svaľavského rajónu. Žije tu 16 983 obyvateľov (2004).
História
Prvá písomná zmienka o Svaľave pochádza z roku 1263. Za rakúsko-uhorskej monarchie bola súčasťou Berežskej župy a v rokoch 1919 až 1939 patrila do územia Česko-Slovenska. V roku 1945 pripadla Ukrajinskej SSR, ktorá bola súčasťou ZSSR.
Operácia Overlord
Operácia Overlord je názov vylodenia v Normandii, 6. júna 1944, ktoré po štyroch rokoch otvorilo západný front. Bolo jednou z najväčších vojenských operácií druhej svetovej vojny.
Operácia Overlord začala počas noci, keď v Normandii pristáli výsadkové oddiely. Zároveň spojenecké námorné a vzdušné sily bombardovali nemecké jednotky. Na ďalší deň ráno (6. júna), bol podniknutý spojený útok. Tento deň je označovaný aj ako Deň-D.
Otvorenie druhého frontu
O myšlienke otvoriť druhý front v Európe sa uvažovalo okamžite po vzniku protihitlerovskej koalície. Jeho cieľom malo byť rozdelenie vojenských síl Nacistického Nemecka na dva veľké fronty a urýchliť tak jeho porážku. Vlády Spojených štátov a Spojeného kráľovstva sa na konferencii 12. júna 1942 zaviazali otvoriť druhý front ešte toho roku. Uskutočňovanie potrebných operácií však za pôvodným plánom veľmi pokrivkávalo. Pôsobili na to i politické zásahy Winstona Churchilla, ktorý sprvu uprednostňoval vedenie bojovej činnosti v Stredomorí (Severnej Afrike a potom Taliansku) a inváziu na Balkán. K odďaľovaniu uskutočnenia vylodenia prispeli aj mnohé objektívne prekážky a ťažkosti. V dôsledku snáh o kvalitné maskovanie a krytie celej operácie bola všetka činnosť spojená so zhromažďovaním vojska a jeho prípravou na nadchádzajúce boje vedená vo veľkej tajnosti. Spojenci využívali všetky možné prostriedky na dezinformáciu nepriateľa. Najmä Hitler bol do poslednej chvíle presvedčený že Spojenci zaútočia v oblasti Pas-de-Calais, kde je kanál La Manche najužší. Anglo-americké sily napríklad pre dezinformáciu presúvali z miesta na miesto veľké množstvá plavidiel, zhromažďovali v oblasti Kentu, hlavne blízko Doveru makety tankov a iných vozidiel, ktoré vydávali za Pattonovu tankovú armádu. Pre dezinformáciu bolo pre túto fiktívnu armádu prijaté označenie 1. americká armádna skupina, známa tiež pod označením FUSAG. Spolu s ďalšími trikmi a kontrašpionážnou činnosťou tak ušetrili mnoho životov svojich vojakov. Veľkú vážnosť otvoreniu druhého frontu v Európe dával Stalin už od roku 1941. Jeho otvorenie pred rokom 1944 by sovietskym vojskám v výrazne uľahčilo situáciu.
Dovtedy uskutočnené vyloďovacie akcie v Stredomorí (v Severnej Afrike, na Sicílii a v Taliansku) v rokoch 1942 až 1943 pútali celkovo iba 7 percent nemeckých síl. Navyše po porážkach vojsk Osi na východe v roku 1943, začalo byť zrejmé, že ZSSR, môže Nemecko poraziť aj vlastnými silami. Podľa niektorých názorov západní Spojenci zámerne odďaľovali uskutočnenie tejto operácie aj pre to, aby mohli do boja zasiahnuť v období, keď bude Nemecko bojmi na východe veľmi vyčerpané. Podobne verili i v to, že sa v boji vyčerpá i ZSSR.
Franklin D. Roosevelt a Winston Churchill schválili plán útoku na okupované Francúzsko cez Normandiu na konferencii v Québecu. Počiatočný plán pripravil veliteľ štábu hlavného velenia spojeneckých síl (COSSACK) Frederick Morgan, jeho pracovná skupina pripravovala v tajnosti operáciu od začiatku roka 1943 v Norfolk House na námestí St. James’s Square v Londýne. Plán vypracovaný v priebehu roka 1943 počítal s obmedzenou vyloďovacou operáciou. Neskôr bol však plán Eisenhowerom a Montgomerym prepracovaný. Eisenhowerom bol menovaný do vedenia príprav operácie 6. decembra 1943, krátko po Teheránskej konferencii. Podstatnú zmenu predstavovalo rozšírenie oblastí vyloďovania z 56 na 80 km a s tým spojené zvýšenie počtu nasadených jednotiek. Na to však bolo potrebné väčšie množstvo transportných plavidiel, ktoré však nebolo okamžite k dispozícii a spôsobilo mierny posun začiatku operácie. Pôvodný termín bol 1. máj 1944. Ten však bol z už spomínaných príčin niekoľkokrát odďaľovaný. Najbližšie vhodné dni pre vylodenie boli 5., 6. a 7. jún. Eisenhower sa pôvodne rozhodol pre 5. jún, no v dôsledku zlých meteorologických podmienok sa nakoniec odložilo na 6. júna. V tej istej dobe Erwin Rommel presvedčený o tom, že v dôsledku zlého počasia už Spojenci do konca mesiaca nič nepodniknú, odišiel na dovolenku. Rommelov zástupca gen. Dollman bol v tomto období tiež mimo veliteľstva na cvičení.
Nemecká obrana
náhľad|vpravo|Rozostavané nemecké ťažké opevnenia v oblasti Pas-de-Calais Po porážke Francúzska, a oddialení útoku na Britániu v dôsledku predlžujúcich sa ťažkých bojov na východnom fronte, začalo nemecké velenie vážne uvažovať o obrane atlantického pobrežia. Už v roku 1940 začali prebiehať prípravné práce, ktoré sa postupne rozbehli naplno v roku 1942. Podľa nacistických plánov malo pásmo nemeckých železobetónových opevnení (známe tiež ako Atlantický val) siahať spoza nórskeho pobrežia za polárnym kruhom, cez Dánsko, Holandsko, Belgicko a Francúzsko až k hraniciam Španielska, pričom malo mať dĺžku takmer 4000 km. Do roku 1944 tieto opevnenia rôznej veľkosti a odolnosti budovalo asi 150 až 170 000 pracovníkov. Pevnosti a pevnôstky boli tvorené železobetónovými pozorovateľňami, objektami pre guľomety a protitankové kanóny, no existovali aj mohutné stavby, ktoré v sebe ukrývali delá kalibru 400 mm, pre vedenie paľby po námorných cieľoch. Veľkou nevýhodou týchto pevností bolo to, že ukrývali zbrane z výzbroje mnohých Nemcami porazených európskych armád, pre ktoré sa nie vždy našiel dostatok munície. Ani posádky týchto pevností nepatrili k elite nemeckej armády. Niektoré jednotky sa dokonca skladali z bývalých sovietskych vojnových zajatcov. Obranu pobrežnej čiary od Holandska po francúzsko-španielsku hranicu a južné Francúzsko zabezpečovalo 38 nemeckých divízií. 7 záložných divízií bolo sústredených v oblasti Calaiskej úžiny a tri v Normandii.
Veliteľom západnej fronty, ktorá zahŕňala aj vojská na juhu Francúzska, bol generál poľný maršal Gerd von Rundstedt. Na severe mu bola podriadená skupina armád B pod velením generála poľného maršala Erwina Rommela a tanková skupina Západ pod velením generála Lea Geyr von Schweppenburga (3 divízie). Rommelova skupina armád B bola tvorená siedmou armádou generálplukovníka Friedericha Dollmana na západe (II. výsadkový zbor, XXV., LXXIV. a LXXXIV. zbor, spolu 15 divízií), pätnástou armádou generálplukovníka Hansa von Salmutha na východe (LXVII., LXXXI., LXXXII a LXXXIX. zbor, spolu 18 divízií) a XLVII. tankovým zborom generála baróna Hansa von Funcka (3 divízie).
Súčasťou plánu na obranu západných hraníc ríše pred inváziou Spojencov boli okrem pevností aj pohyblivé sily, ktoré neboli viazané na líniu opevnení. Išlo najmä o tankové divízie a divízie tankových granátnikov. Tieto však boli rozdelené a podliehali rôznym veliteľom. Tri divízie tvorili tankoovú skupinu Západ, 2., 21. a 116. tanková divízia boli zverené Erwinovi Rommelovi, ako vyššie zmienený tankový zbor. Na ich použitie bol okrem toho potrebný súhlas samotného Hitlera. Tanková divízia Panzer Lehr, 1. tanková divízia Leibstandarte SS Adolf Hitler, 12. tanková divízia SS Hitlerjugend a 17. divízia tankových granátnikov SS boli určené ako zálohy vrchného veliteľstva wehrmachtu (Hitler). Tieto sa smeli pohnúť z miesta iba na jeho rozkaz.
Nemeckú vzdušnú ochranu oblasti zabezpečovala Luftflotte 3 pod velením leteckého maršala Sperrleho. Na začiatku operácie mal k dispozícii približne 170 jednomiestnych stíhačiek a približne 700 bombardérov a iných lietadiel.
Spojenecké sily
Spojenci naproti tomu mohli nasadiť 39 divízií, ktoré jednotlivé krajiny poskytli približne takto: 20 amerických divízií, 14 britských, 3 kanadské a po jednej poskytlo exilové poľské a francúzske vojsko. Tieto vojská podporovala armáda 11 000 bojových lietadiel a ďalších 4500 dopravných lietadiel a klzákov. Námornú silu tvorilo 2700 vojenských lodí rozličného určenia a tonáže a 1897 menších vyloďovacích plavidiel. Pre zvláštnosti obojživelného útoku boli zvlášť skonštruované modifikácie tankov, prezývané Hobartove hračky. Pohonné látky pre obrovskú masu vojska a techniky malo do Normandie prepravovať zvláštne potrubie vedené pod morom (kódové meno PLUTO). Ostatné zásoby mali prúdiť do Francúzska pomocou zvláštnych pontónových prístavov známych ako „moruše“. Išlo o obrovské prefabrikované prístavy postavené v Británii. Ich kapacita sa rovnala kapacite Doverského prístavu.
Prvosledové jednotky, ktoré mali na pláže doraziť ako prvé vyrážali z juhoanglických prístavov. Jednotky druhého sledu ich nasledovali zo severnejších prístavov.
Úseky vylodenia
náhľad|vpravo|Nákres znázorňujúci ciele bombardovania a jednotlivé pláže Komplexný plán vylodenia počítal v zjednodušenej forme so zhruba takýmto rozčlenením cieľov jednotlivých jednotiek:
Na zaistenie obidvoch krídel vyloďovaných vojsk boli tiež použité tri výsadkové divízie. Americká 82. a 101. výsadková kryli pravé krídlo amerických vojsk z pláže Utah juhovýchodne od mesta Cherbourg, zatiaľ čo britská 6. výsadková divízia mala chrániť ľavé krídlo pláže Sword severovýchodne od mesta Caen.
Bitka
náhľad|vpravo|Generál [[Anthony McAuliffe|McAuliffe so svojimi vojakmi pred nástupom na paluby lietadiel]]
Posledné prípravy a začiatok
5. júna večer mohli poslucháči francúzskeho vysielania BBC začuť verše Paula Verlaina, čo bola šifrovaná správa pre francúzsky odboj, že vylodenie príde nasledujúceho dňa. Správu pochopila aj nemecká rozviedka, ktorá oboznámila najvyšším miestam, že vylodenie príde v nasledujúcich dňoch. Vyšší nemeckí velitelia tieto správy nepovažovali za celkom správne. Podľa ich predstáv totiž rozsiahlejšiu činnosť Spojencov celkom vylučovalo počasie.
Spojenci pripravili aj viacero krycích operácií, ktoré prebiehali v noci z 5. na 6. júna. Išlo najmä o operácie Taxable a Glimmer, ktoré zhadzovaním klamných hliníkových fólií, rušili nemecké radary a vytvárali obraz falošných inváznych flotíl smerujúcich východnejšie od plánovanej oblasti. Ďalšou bola operácia Titanic, ktorá mala vytvoriť zdanie úspešného výsadku a bojov v inej oblasti. Nemecké radary zachytili rozsiahlu aktivitu spojeneckého letectva a loďstva. Začali sa množiť aj správy o zoskoku výsadkárov. Všetky však boli pokladané iba za klamné manévre. Nemecké velenie totiž očakávalo spojenecký úder v celkom inej oblasti, než tej odkiaľ bola hlásená činnosť Spojencov.
Označenie pre námornú časť operácie a samotný výsadok na plážach bolo operácia Neptune. Vylodenie na pobreží sa malo uskutočniť asi hodinu po odlive. V dôsledku toho, že odliv v Lamanšskom prielive neprichádza rovnomerne museli na pláže Utah a Omaha Američania udrieť o hodinu skôr. Ich útok sa začal o 6:30. Briti a Kanaďania na plážach Gold, Juno a Sword zaútočili až takmer o hodinu neskôr. Vylodeniam na plážach predchádzalo silné letecké bombardovanie a námorné ostreľovanie.
Vzdušné výsadky
Dôležitým aspektom vylodenia bolo udržanie krídel predmostí vytvorených na plážach. Túto úlohu mali splniť výsadkové jednotky. V noci z 5. na 6. júna stovky dopravných strojov Douglas C-47 Skytrain a klzákov priniesli do Normandie prvých spojeneckých vojakov. Boli to príslušníci americkej 82. a 101. výsadkovej divízie západne od pláže Utah a vojaci britskej 6. výsadkovej divízie východne od pláže Sword.
Britskí výsadkári čoskoro po dosadnutí okolo svojich cieľov narazili na vojakov nemeckej 716. pešej divízie. Prvé boje sa začali o dôležitý most cez rieku Ornu severne od Caen asi 7 km od pláží, v blízkosti Bénouville a Ranville. Pre Nemcov znamenal most jediný možný prechod k miestam odkiaľ mohli zaútočiť na krídlo vyloďujúcich sa britských vojsk z východu. Pre Spojencov mal most navyše veľkú hodnotu, pretože bol dôležitý pri ďalších útokoch na Caen z východu. V noci sa výsadkári pustili do boja s nemeckou tankovou skupinou 21. tankovej divízie pod vedením Hansa von Lucka, ktorú so šťastím odrazili. Straty na oboch stranách však boli veľké.
Americká 82. a 101. výsadková mali menej šťastia. Ich jednotky boli v dôsledku zlého počasia, silnej protilietadlovej paľby a celkových nepresností pri výsadku veľmi roztrúsené. Ich ciele sa podarilo splniť iba sčasti. Vojakom 82. výsadkovej sa však podarilo oslobodiť prvé francúzske mestečko Sainte-Mère-Église. Jednalo sa o prvú oslobodenú obec na Francúzskom území.
Americké pláže
náhľad|vľavo|Vyloďovací čln s americkými vojakmi na otvorenom mori Na pláži Utah pristáli americkí vojaci ako na prvej. Mali pri tom ohromné šťastie. Plán vylodenia sa totiž mierne narušil a väčšina jednotiek sa začala vyloďovať o niečo južnejšie než sa pôvodne plánovalo a to im pravdepodobne veľmi pomohlo, pretože nemecké opevnenia na pôvodnom plánovanom mieste vylodenia boli omnoho silnejšie. Nemecká obrana bola otrasená silným bombardovaním a vojakom 4. pešej divízie sa ju podarilo rýchlo zdolať za malých strát na životoch. Americkí vojaci potom postúpili hlbšie do vnútrozemia, kde sa chvíľu po 11. hodine spojili s jednotkami 101. výsadkovej divízie a vytvorili predmostie, z ktorého v nasledujúcich dňoch podnikli ďalšie útoky.
Pláž Omaha bola jedným z miest v Normandii, ktoré mali veľmi vhodné pobrežie pre vylodenie. Mala pre to veľmi silné opevnenia, ktoré boli dobre situované na útesoch a výšinách nad plážou. Nemecké postavenia prežili spojenecké bombardovanie relatívne nedotknuté a vojaci 352. pechotnej divízie, jednej z mála skúsených jednotiek na pobrežnej čiare, spustili na prichádzajúcich Američanov z 1. a 29. pešej divízie zdrvujúcu paľbu. Vo východnej časti pláže prišli americkí vojaci navyše aj o podporu svojich plávajúcich tankov Sherman DD. 27 z pôvodných 32 nikdy nedorazilo na pláž, pretože sa potopili. V západnej časti sa síce Shermany dostali na pláž, ale boli postupne zničené presnou paľbou nemeckého delostrelectva. Vojakov kosila guľometná a mínometná paľba prakticky od momentu, kedy sa otvorili rampy na ich vyloďovacích člnoch. Družstvá ba aj celé roty z prvej a čiastočne aj druhej vlny prišli v boji o väčšinu dôstojníkov a poddôstojníkov a výsledok bitky bol na vážkach. Preživší bojaschopní muži na pláži sa najprv zachytili za vlnolamom. Z tohto miesta sa iniciatívni jednotlivci alebo provizórne zorganizované skupiny rozhodli zaútočiť. Bola to jediná alternatíva, ktorá im zostávala, pretože krytie medzi prekážkami na pláži sa so stúpajúcim prílivom stávalo čoraz nepoužiteľnejšie. Tí ktorí opustili bezpečie vlnolamu museli pod nepriateľskou paľbou prekonať niekoľko stoviek metrov otvoreného močaristého terénu na niektorých miestach i zátarasy a mínové polia a až potom sa mohli vyšplhať na útesy, či zvlnený terén, v ktorom sa nachádzali nepriateľské postavenia. Po takmer šiestich hodinách boja sa nakoniec Američanom predsa len podarilo zdolať pobrežnú obranu a preniknúť do Colleville. Boje na Omahe boli najkrvavejšie spomedzi všetkých normandských pláží, zahynulo tu okolo 2400 amerických a 1200 nemeckých vojakov.
Spolu s útokom na pláž Omaha, ráno 6. júna 2. prápor amerických Rangers uskutočnil útok na opevnené pozície nemeckého delostrelectva na Pointe du Hoc. Batéria diel z tejto oblasti mohla svojou paľbou ohrozovať výsadky na Omahe aj Utahu. Americkej jednotke sa síce podarilo lokalizovať a zničiť nemecké delá, ktoré boli odtiahnuté do bezpečnejších pozícií mimo bunkrov, ale musela celý deň odolávať protiútokom nemeckého 916. pluku tankových granátnikov. Američania pri týchto bojoch utrpeli ťažké straty.
Britské a kanadské pláže
náhľad|vpravo|Britskí vojaci na pláži Sword Na pláži Gold sa začalo vyloďovanie o 7:35. Podstatnejšou prekážkou v postupe Britov bolo opevnené mestečko Le Hamel, ktoré držali vojaci 352. pešej divízie. Ich delá spustili presnú paľbu na vyloďujúce sa tanky a niekoľko z nich čoskoro zničili. Vďaka Hobartovým hračkám, si však postupujúci vojaci 50. pešej divízie a 8. obrnenej brigády rýchlo našli cestu cez zátarasy a Nemcov v Le Hamel zničili. Ďalší nemecký odpor už nebol tak sústredený a predmostie okolo pláže bolo do večera vyše 13 km hlboké.
Pláž Sword obsadili britské jednotky za pomerne malých strát. Bolo to najmä vďaka tomu, že delostrelectvo namierené pôvodne na pláž strieľalo po lodiach, alebo bolo zničené 6. výsadkovou divíziou. Do noci vylodili Briti vyše 20 000 svojich vojakov, ambiciózny cieľ: dobytie mesta Caen sa však nepodaril.
Pokračovanie bojových operácií
Spojenci mali už večer 6. júna na Francúzskej pevnine vyše 100 000 mužov. Po vytvorení predmostí začali Spojenci posilňovať svoje vojská. Do Normandie dotiahli svoje morušové prístavy. Jeden umiestnili 9. júna pri Arromanches-les-Bains Briti a druhý na pláži Omaha Američania. 19. júna však séria silných búrok poškodila americký prístav. V tej dobe už mali Angličania na pobreží 314 547 mužov, 54 000 vozidiel a okolo 102 000 ton zásob, Američania do tej doby priviezli na breh 314 504 mužov, 41 000 vozidiel a asi 116 000 ton zásob. Do prístavu v Arromanches bolo do augusta 1944 denne dovezených okolo 9000 ton zásob. V tej dobe však Spojenci sprevádzkovali zničený prístav v meste Cherbourg, ktorý sa stal na dlhú dobu ich hlavnou zásobovacou tepnou.
Útok na Cherbourg bol záležitosťou amerických vojsk, ktoré k nemu postupovali z juhu cez oblasť malých ohraničených políčok „bocage“. Starodávne hrádze a vyvýšené cesty dookola porastené stromami poskytovali nemeckým obrancom ideálne miesto na vedenie zdržiavacej vojny. 18. júna Američania konečne odrezali obranu polostrova a do 26. júna prístav obsadili. Veliteľ nemeckých vojsk generál von Schlieben však dovtedy prikázal zničiť väčšinu príslušenstva prístavu a tak mohli Spojenci používať tento prvý hlbokovodný prístav, ktorý sa im dostal v Normandii do rúk až od polovice augusta. náhľad|vľavo|Nemeckí výsadkári v obrannom postavení s MG42 13. júna ráno kolóna britských tankových a mechanizovaných jednotiek 7. obrnenej divízie pri mestečku Villers-Bocage narazila na 6 tankov 101. ťažkého tankového pluku SS pod vedením tankového esa Michaela Wittmanna. V následnom nečakanom útoku vyrazili nemecké vozidlá do zostavy postupujúcich Britov, spustiac na nich paľbu z krátkej vzdialenosti a spôsobiac im veľmi ťažké straty. Napriek tomu, že sa Briti čoskoro spamätali a odrazili nemecký útok prišli o najmenej 30 tankov, 30 obrnených vozidiel a asi 500 mužov. Nemci prišli o dovedna 11 tankov, z ktorých 3 stihli odtiahnuť z bojiska a neskôr opraviť. Krátka bitka spečatila šancu britských vojsk obsadiť Caen z chodu a podstatne znevýhodnila celkové postavenie ich vojsk. Ďalšie pokusy obsadiť Caen vyšli anglické a kanadské jednotky veľmi draho. Operácia Charnwood uskutočnená medzi 7. a 9. júlom sa začala veľkým náletom vyše 450 spojeneckých bombardérov na mesto, ktoré v priebehu trištvrte hodiny zmenili na spálenisko. Napriek tomu sa im nepodarilo obsadiť väčšiu juhovýchodnú časť mesta. Generál Miles Dempsey bol pre to poverený uskutočnením ďalšieho útoku, ten sa pod označením operácia Goodwood, odohral medzi 18. a 21. júlom. V dôsledku porazeneckých nálad v tomto období Hitler odvolal maršala von Rundstedta z funkcie a nahradil ho von Klugem. 17. júna 1944 bol Rommel pri presune automobilom napadnutý spojeneckou stíhačkou a ťažko ranený.
Prielom z pláží a boje pri Falaise
náhľad|vľavo|Tank [[Cromwell (tank)|Cromwell prechádza okolo opusteného nemeckého kanóna PAK 43/41 počas Operácie Totalise, 8. augusta 1944]] V období kedy končili boje operácie Goodwood, viazali na seba britské a kanadské vojská na východe väčšiu časť nemeckých tankových jednotiek, v porovnaní s Američanmi, ktorým vzdoroval menší, asi iba tretinový počet nemeckých tankov. Nemci v tej dobe nasadili svoje posledné rezervy, ktoré mali v oblasti a márne dúfali, že sa im podarí zastaviť Spojencov tam kde sú. Hitler pri tom ešte stále držal silné rezervy pri Calais a veril, že vylodenie príde práve sem. Američania však 24. júla začali rozsiahlu útočnú operáciu Cobra, ktorej úlohou bolo preraziť z Normandie von. Významnú úlohu v nej zohral príchod 3. armády generálporučíka Georga Pattona a obchvatný úder vojsk Bernarda Montgomeryho západne od Caen - operácia Bluecoat. Pre útok na Bretaň bol určený iba jeden armádny zbor. Americké sily začali operáciu Cobra silnými náletmi na nemecké pozície. Pre bezpečnosť mali byť nálety bombardérov vedené rovnobežne s frontovou líniou, ale v dôsledku nepresností bol zasiahnutý aj predný okraj americkej línie, padlo vyše 100 vojakov, vrátane jedného generála. Nálety spolu so silnou ofenzívou čoskoro spôsobili, že sa západná časť nemeckej obrany zrútila. Američania počas operácie Totalize najprv prerazili nemeckú obranu južne od Saint-Lô smerovali západne k Coutances a Avranches pri západnom pobreží a Vire viac na východe. Nemci dúfali, že sa im podarí zastaviť postup Američanov pri Avaranches, pretože v oblasti južne od mesta sa končila oblasť bocage a možnosti obrany v týchto priestoroch sa veľmi znižovali. Pattonove jednotky postupovali po obsadení oblasti na Rennes, Mayenne a odkiaľ ďalej na východ k Le Mans.
Až na začiatku augusta konečne Hitler pochopil, že žiadne ďalšie vylodenie spojencov pri Calais nehrozí a povolil nasadenie záloh, ktoré žiadali nemeckí dôstojníci v Normandii aby mohli usporiadane ustúpiť k Seine. To im však nemecký diktátor nedovolil ale naopak nariadil útok na Mortain, v západnej časti vznikajúceho kotla nemeckých vojsk. Spojenci sa o pripravovanom útoku dozvedeli vďaka systému Ultra a boli ho schopní zastaviť. Nemci sa ocitli v pasci po tom, čo na nich z juhu začali útočiť francúzske vojská generála Leclerca, súčasne s Pattonovou 3. armádou. Tieto postupne získali Eccouché a Argentan na rieke Orne. Zatiaľ sa na nemeckú 7. a 5. tankovú armádu zo severu tlačili britské a kanadské jednotky, kanadská 2. pešia divízia, po ťažkom boji 17. augusta obsadila Falaise. Poľská exilová 1. obrnená divízia nasledujúci deň obsadila strategické výšiny východne od Falaise, odkiaľ kontrolovala jedinú cestu z kotla. O hrdlo sa rozpútali ťažké boje, v ktorých Poliaci stratili skoro 1500 mužov (z toho 1000 ranených). 19. augusta bola jediná úniková cesta široká iba 3 km. Nemci oblasť medzi Saint-Lambert a Chambois nazvali „koridor smrti“. Mnohým nemeckým jednotkám sa podarilo z obkľúčenia uniknúť najmä na začiatku, avšak po tom čo boli Pattonove jednotky presmerované na Falaise sa osud asi 50 000 nemeckých vojakov, ktorí zostali v obkľúčení spečatil. Mnohým iným, vrátane Heinza Guderiana sa síce podarilo uniknúť v malých skupinkách, či ako jednotlivci, no zachránilo sa len asi 20 až 40 000 vojakov. Prišli pri tom o všetku ťažkú výzbroj. Nad cestou z kotla si beztrestne poletovali spojenecké stíhacie bombardéry a útočili na ustupujúce nemecké vojská, po skončení bojov bola cesta medzi Falaise a Argentan posiata tisíckami mŕtvol vojakov, koní a zničenou technikou. Vojaci na západnom fronte sa dovtedy s niečím podobným nikdy nestretli.
Dohra
náhľad|vpravo|Americké tanky na [[Avenue des Champs-Élysées|Champs-Élysées po oslobodení Paríža.]] Čoskoro po zničení zvyšku vojsk v oblasti Falaise sa americké a francúzske vojská obrátili na juhozápad a oslobodili 25. augusta 1944 Paríž. Spojenci, ktorých v tej dobe zasiahla krátka zásobovacia kríza museli na čas spomaliť svoj postup. Vylodenie v Normandii ich stálo celkovo 209 972 mužov, 39 976 z nich padlo. Nemci stratili 450 000 vojakov, asi polovica z nich boli mŕtvi a zajatí. Prišli tiež o 3 500 diel a 20 000 vozidiel. Z 1 500 nemeckých tankov nasadených v Normandii sa cez Seinu dostalo iba 24.
15. augusta 1944 sa Spojenci vylodili na na nechránenom juhu Francúzska pri Cannes a Toulone (operácia Dragoon). 3. septembra sa im podarilo oslobodiť Lyon a neskôr sa pri Dijone spojili so Spojeneckými vojskami postupujúcimi zo severu.
Neúspechy nemeckých armád vyústili v prepustenie Gerda von Rundstedta z funkcie a jeho nahradenie Walterom Modelom. Pre nacistické Nemecko, bolo úspešné otvorenie západného frontu veľmi nebezpečné. Adolf Hitler musel čeliť skrytej kritike, ktorá vyústila v neúspešný atentát 20. júla 1944. Ten bol počiatkom likvidácie mnohých schopných, avšak Hitlerovi vzdorujúcich dôstojníkov vrátane Rommela. V kritickej situácii v auguste počas vrcholiacich bojov pri Falaise spáchal samovraždu aj von Kluge, ktorý sa obával zatknutia.
Napriek tomu, že západní Spojenci viazali na západnom fronte iba okolo 20% nemeckých vojsk a do konca vojny tam zničili okolo 7% nemeckých síl, bolo vylodenie prirodzeným a dlho očakávaným krokom, ktorým ukázali že spojenectvo so ZSSR neznamená iba dodávky zbraní, ale aj rozhodnutie niesť tiaž bojov proti nacizmu na veľkom fronte (v porovnaní s pomalým postupom v Taliansku, či obmedzenej džentlmenskej vojne v severnej Afrike).
ISO 3166-2:UG
Kódy ISO 3166-2 pre Ugandu identifikujú 56 dištriktov. Prvá časť (UG) je medzinárodný kód pre Ugandu, druhá časť pozostáva z troch čísel identifikujúcich dištrikt.
Zoznam kódov
UG-101 Kalangala UG-102 Kampala UG-103 Kiboga UG-104 Luwero UG-105 Masaka UG-106 Mpigi UG-107 Mubende UG-108 Mukono UG-109 Nakasongola UG-110 Rakai UG-111 Sembabule UG-112 Kayunga UG-113 Wakiso UG-201 Bugiri UG-202 Busia UG-203 Iganga UG-204 Jinja UG-205 Kamuli UG-206 Kapchorwa UG-207 Katakwi UG-208 Kumi UG-209 Mbale UG-210 Pallisa UG-211 Soroti UG-212 Tororo UG-213 Kaberamaido UG-214 Mayuge UG-215 Sironko UG-301 Adjumani UG-302 Apac UG-303 Arua UG-304 Gulu UG-305 Kitgum UG-306 Kotido UG-307 Lira UG-308 Moroto UG-309 Moyo UG-310 Nebbi UG-311 Nakapiripirit UG-312 Pader UG-313 Yumbe UG-401 Bundibugyo UG-402 Bushenyi UG-403 Hoima UG-404 Kabale UG-405 Kabarole UG-406 Kasese UG-407 Kibale UG-408 Kisoro UG-409 Masindi UG-410 Mbarara UG-411 Ntungamo UG-412 Rukungiri UG-413 Kamwenge UG-414 Kanungu UG-415 Kyenjojo
Karol IV. (Francúzsko)
'''Karol IV. Pekný''' (* 15. jún 1294, Creil, Francúzske kráľovstvo – † 1. február 1328, Vincennes) bol francúzsky a navarrský (ako Karol I.) kráľ v rokoch 13221328, gróf zo Champagne a zároveň posledný mužský člen priamej línie Kapetovcov. Bol tretím synom kráľa Filipa IV. Pekného a Jany Navarrskej. Jeho bratia boli králi Ľudovít X. a Filip V., ktorí Francúzsko krátko spravovali pred jeho nástupom na trón.
Život
Karol, ktorý mal ako princ od roku 1314 titul grófa z La Marche, bol korunovaný 21. februára 1322 v katedrále v Remeši.
Počas svojej vlády zvyšoval dane a konfiškoval majetky svojich nepriateľov. V roku 1323 vypovedal z Francúzska Židov pod veľmi rozšírenou dobovou zámienkou, že chcú otráviť studne a zabiť všetkých kresťanov.
K popredným radcom pri dvore patril v tom čase Karol z Valois, bývalý titulárny kráľ Aragónska, ktorého syn Filip zasadol po smrti Karola IV. na francúzsky trón. Počas vlády Karola IV. vzniklo bourbonské domínium, keď kráľ udelil Ľudovítovi z Clermontu, členovi vedľajšej vetvy Kapetovcov, (svoje) grófstvo La Marche a dovolil mu používať titul vojvoda bourbonský.
Rovnako ako jeho brat pred ním, zomrel aj on bez mužského následníka a tým ukončil priamu líniu kapetovskej dynastie. O dvanásť rokov skôr bolo zavedené pravidlo, podľa ktorého ženy nemôžu dediť francúzsky trón. Toto pravidlo vylúčilo z následníctva jeho dcéru Máriu. V čase jeho smrti bola jeho manželka Jana z Évreux opäť tehotná. Keďže bolo možné, že mužský následník sa narodí, bol vyhlásený regent, ktorým sa stal ďalší predpokladaný následník v poradí – Filip z Valois, hlava rodu Valois (ďalšej najvyššie postavenej vetve kapetovskej dynastie). Po dvoch mesiacoch kráľovná porodila dcéru a regent sa stal kráľom Filipom VI. Vtedy sa prijalo ďalšie pravidlo upravujúce nástupníctvo – zakázalo sa aj dedenie nároku prostredníctvom ženskej línie. Týmto pravidlom bol z následníctva vylúčený Eduard III. Anglický.
Rodina
S prvou manželkou Blankou Burgundskou, dcérou grófa Ota IV. Burgundského sa oženil v roku 1307. Rozviedli ich v roku 1322. Mali dve deti:
Markíza
Markíza môže byť:
Scutum (štít)
náhľad|Scutum, 1. – 3. storočie Scutum (lat. štít) bol drevený štít, súčasť rímskej uniformy, používali ho vojaci rímskeho vojska od 6. storočia pred Kr. do 3. storočia po Kr.
Karol IV. (Francúzsko)
Rodina
Po rozvode sa 21. septembra 1322 oženil s Máriou Luxemburskou, dcérou Henricha VII., rímsko-nemeckého cisára. Mali jedného syna:
Scutum (štít)
Štít bol približne vysoký a 60 –  široký. Vážil okolo 10 kg. Neskôr sa výška scuta zmenšila na, aby ho mohla pechota ľahšie nosiť. Pred dažďom a poškodením sa chránil koženým obalom.
Raný typ scuta spadal do 6. stor. pred Kr. Tento typ bol elipsovitého tvaru, v strede mal kovový zosilňovací pruh.
Karol IV. (Francúzsko)
Rodina
Jeho treťou manželkou sa 5. júla 1325 stala jeho sesternica Jana z Évreux, dcéra Ľudovíta z Évreux. Jana porodila tri dcéry:
Scutum (štít)
Od 4 stor. pred Kr. sa scutum stal hlavným štítom vojska. Teraz mal červenú alebo oranžovú farbu, nebol zdobený. Zdobiť sa začal pravdepodobne koncom 1. stor. pred Kr., keď sa na štít maľovali krídla Jupiterovho orla. V tejto dobe sa začína scutum orezávať navrchu, čo znižuje jeho hmotnosť a umožňuje lepšie manévre. Existuje viacero vysvetlení, prečo sa mohol scutum orezať. Jedna teória hovorí, že to mohlo byť už v období Gaia Maria. Marius prikázal vojakom nosiť si kompletné vybavenie počas pochodov na sebe, tzv. Mariove mulice. Aby však legionári nemali zbroj ťažkú, hrany sa práve preto mohli orezať. Ďalšia teória hovorí, že scutum sa začal orezávať počas rímskych výbojov do Germánie koncom 1. stor. pred Kr. Štít sa tak mal prispôsobiť germánskemu drsnému terénu. Existuje aj spis z polovice 1. stor. po Kr., kde Ahenobarbius popisuje, že jeho vojsko malo neorezaný scutum. Je však isté, že sa už začiatkom 1. stor. po Kr. vyrábali nové, hranaté scutá. Scutum mal v tom období v strede mohutnú kovovú polguľu (umbo).
Neorezané scutá ostali u praetoriánov. No keď sa aj oni zúčastnili na boji, brali si hranaté scutá. Popri krídlach orla sa maľovali i blesky Jupitera. Existovali však aj iné motívy.
Scutum sa zmenil koncom 2. stor. po Kr., keď sa jeho dĺžka skrátila. Taktiež sa začínajú presadzovať nové motívy na štíte. Známy je aj nález neskorého scuta z mesta Dura Europos na východe ríše z 3. stor. po Kr. Na tomto štíte je naozaj umelecká maľba a nepredpokladá sa, že by sa tento štít bežne používal. Je isté, že scutum sa používal do polovice 3. stor. po Kr.
Les Isles-Bardel
Les Isles-Bardel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 64 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:IQ
Kódy ISO 3166-2 pre Irak identifikujú 18 provincií. Prvá časť (IQ) je medzinárodný kód pre Irak, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich provinciu.
Zoznam kódov
IQ-AN Anbár (Ramádí) IQ-AR Arbíl (Arbíl) IQ-BA Basra (Basra) IQ-BB Babylon (Hilla) IQ-BG Bagdad (Bagdad) IQ-DA Dahúk (Dahúk) IQ-DI Dijála (Bákuba) IQ-DQ Dhíkár (Násiríja) IQ-KA Karbalá (Karbalá) IQ-MA Majsán ('Amára) IQ-MU Mutanná (Samáwa) IQ-NA Nadžáf (Nadžáf) IQ-NI Ninive (Mosul) IQ-QA Kádisíja (Díváníja) IQ-SD Saláh ad-Dín (Tikrít) IQ-SW Sulajmáníja (Sulajmáníja) IQ-TS Ta'mín (Karkúk) IQ-WA Wásit (Kút)
4893 Seitter
4893 Seitter je planétka s priemerom 59 km, ktorú objavili Eric Walter Elst a Violeta Ivanova 9. augusta 1986.
18. storočie
18. storočie je storočie, ktoré trvalo od roku 1701 do roku 1800.
1. tisícročie | 2. tisícročie | 3. tisícročie
16. storočie | 17. storočie | '''18. storočie''' | 19. storočie | 20. storočie | 21. storočie
0. roky | 10. roky | 20. roky | 30. roky | 40. roky
Bellencombre (kantón)
Bellencombre je francúzsky kantón v obvode Dieppe v departemente Seine-Maritime v regióne hornej Normandii. Skladá sa z 15 obcí.
Pitekantrop
Pitekantrop alebo zriedkavejšie pitekantropus (lat. Pithecanthropus; doslova „op(ic)očlovek“) alebo opočlovek/opicočlovek môže byť:
Dnes sa toto rodové meno už nepoužíva. Výnimku tvorí Drobyševskij, ktorý v roku 2003 obnovil rod Pithecanthropus a zahrnul doň to, čo sa u iných autorov nazýva Homo erectus, Homo heidelbergensis, Homo neanderthalensis, Homo sapiens palestinensis, Homo antecessor a Homo helmei.
ISO 3166-2:NP
Kódy ISO 3166-2 pre Nepál identifikujú 14 administratívnych zón. Prvá časť (NP) je medzinárodný kód pre Nepál, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich zónu.
Zoznam kódov
NP-BA Bágmatí NP-BH Bherí NP-DH Dhawalágiri NP-GA Gandaki NP-JA Džanakpur NP-KA Karnáli NP-KO Koší NP-LU Lumbiní NP-MA Mahákálí NP-ME Mečhí NP-NA Nárájaní NP-RA Ráptí NP-SA Sagarmáthá NP-SE Setí
Tellancourt
Tellancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Starogrécky epos
V archaickom období gréckej literatúry bol veľmi obľúbený epos, ktorého ustálenú formu Gréci prevzali zo starších kultúrnych oblastí, predovšetkým z blízkej Mezopotámie.
Charakteristika
Epos je rozsiahla výpravná báseň, ktorá zobrazuje udalosti z dejín národa alebo slávne činy jeho hrdinov. Starovekej a stredovekej literatúre plne vyhovoval široký záber rozprávania s mnohými prirovnaniami, popismi detailov a mnohými vloženými epizódami. Najstaršie eposy sa prenášali ústnou tradíciou a zaznievali v spevoch básnikov – pevcov, ktorí tvorili umenie blízke a zrozumiteľné všetkým. Až neskôr boli tieto spevy zachytené písomne.
Gréci obľubovali predovšetkým hrdinský epos, ktorý spravidla zachytáva statočnosť mýtických bojovníkov pri vojnových výpravách. Pri jeho zrode stála kultovná pieseň, oslavujúca moc bohov i význam privilegovaných hrdinov, praotcov jednotlivých rodov a kmeňov, ktorí od božstiev odvodzovali svoj pôvod. Námety gréckej hrdinskej epike poskytli spomienky na ťaženie proti Thébám, plavbu Argonautov a hlavne na trójsku vojnu.
Náboženské a filozofické látky o vzniku sveta a zrodení bohov zaujímali autorov didaktického eposu. Neskôr tento žáner prinášal odborné poučenia o nových poznatkoch (botanika, zoológia, astronómia) a rady do praktického života (poľnohospodárstvo, záhradníctvo). thumb|right|Homér
Hrdinský epos
V časoch, keď grécke umenie stálo na prahu najväčšej slávy, sa v Grécku objavili eposy Iliada a Odysea. Obidva sa pripisujú básnikovi Homérovi, o ktorom sa domnievame, že žil v 9 - 8. st. pred Kr. Tradícia opisuje Homéra ako slepca, ktorého tvorba bola inšpirovaná božským vnuknutím. Mnohí bádatelia však jeho existenciu popierajú. V epose Odysea sa hovorí o aoidoch – spevákoch, ktorí pri hostinách aristokratov prednášali verše. Možno bol Homér jedným z nich, možno je jeho meno len symbolom pre viacerých autorov, po ktorých ostalo rozsiahle dielo (najskôr v ústnej tradícii), inšpirované dávnymi spomienkami na hrdinstvo gréckych kmeňov, brániacich ďaleko za hranicami zeme národnú česť. thumb|right|Odysseus a Laistrygóni
Obidva eposy boli zložené v hexametroch (v šesťstopových veršoch charakteristických pre grécku a latinskú epiku) na prelome 8. a 7. st. pred Kr. a prednášali sa v iónskom nárečí. Zapísané boli až o sto rokov neskôr na popud aténskeho vladára Peisistrata. Vtedy sa Homér stal skutočným učiteľom Aténčanov, ktorí poznali naspamäť dlhé pasáže jeho diel. Dobrodružnou tematikou (epos vychádzal z povesti o trójskej vojne), názornosťou a živosťou rozprávania si získali básne veľkú obľúbenosť a svojím významom presiahli aj do ďalších vývojových období antiky.
Podrobnosti pozri v článkoch:Iliada a Odysea.
Didaktický epos
Na prelome 8. a 7. stor. pred Kr. sa pokúsil vyložiť vtedajšie názory na vznik sveta druhý najstarší grécky epik Hesiodos. Všeobecné predstavy o morálke a zmysle ľudského konania, obohatené o vlastnú ideu nemenného poriadku, ktorý ovplyvňuje beh života, predložil v epickej básni O pôvode bohov. Pripisuje sa mu aj skladba Zoznam žien, v ktorej zdôvodňuje pôvod urodzených gréckych šľachtických rodov milostnými historkami, ktoré sa odohrali medzi bohmi a pozemskými ženami. Vrcholom jeho tvorby sa stal epos Práce a dni. Báseň je napísaná v hexametroch a obsahuje praktické rady a vecné pokyny, týkajúce sa hospodárenia, vzťahov v rodine. Nájdeme v ňom i mravoučný podtext: sen o vysokej mravnosti ľudí, pre ktorých je práca jediným zdrojom blahobytu. Súčasný zlý stav spoločnosti vysvetľuje básnik ako božský trest za spupnosť. Mytologickými príbehmi a bájkami dokazuje, že hlavným zdrojom ľudského utrpenia býva túžba nepoctivo zbohatnúť.
Bibliografia
MILIČKA, Karel: Světová literatura 1. Fortuna, Praha : 1998, 256 s. ISBN 80-7168-482-1
Streda
Streda je jeden zo siedmich dní v týždni. Na Slovensku je to tretí deň v týždni, ale v niektorých oblastiach sveta sa ráta ako štvrtý deň, pretože sa týždeň začína nedeľou.
Trofej Franka J. Selkeho
Trofej Franka J. Selkeho (angl. Frank J. Selke Trophy) je ocenenie pre najlepšie brániaceho útočníka v NHL. Je pomenovaná po bývalom kanadskom hokejistovi Franka J. Selkeho. Najviackrát ju získal Patrice Bergeron a to šesťkrát. Aktuálnym víťazom je Patrice Bergeron hrajúci za Boston Bruins.
Klčov
Klčov je obec na Slovensku v okrese Levoča v Prešovskom kraji. Má 626 obyvateľov.
V minulosti tu bolo JRD a šľachtiteľský ústav Klčov.
Novozámecký rybník (národná prírodná rezervácia)
Národná prírodná rezervácia Novozámecký rybník (po nemecky: Hirnsener Großteich) bola vyhlásená v roku 1933 na rozlohe 357 ha k ochrane významných mokraďových spoločenstiev a významného stanovišťa pre zhruba 220 druhov vtákov. Rezervácia ležiaca južne od Českej Lípy je zaradená do siete medzinárodných ornitologických lokalít Natura 2000. Rybník bol založený v dobe Karola IV. a vsúčasnej je z väčšej časti zarastený rákosím. Voľná ​​vodná plocha Novozámeckého rybníka tvorí necelých 55,115 ha.
Lokalita
Celý areál Novozámeckého rybníka mal kedysi plochu 368,46 ha. Dnes je plocha rezervácie 270,68 ha a ochranné pásmo 123,1 ha. Leží južne 7 km od okresného mesta Česká Lípa a priamo nadväzuje na obec Zahrádky, v nadmorskej výške vrátane pobrežia 252 -, zemná hrádza je vo výške , jej dĺžka v korune je 110 m. Dĺžka vzdutia je zhruba 2,1 km. Z troch strán rybníka vedú cesty, najbližšia vlaková zastávka je v obci Zahrádky (Trať 087 z Českej Lípy). Po ceste pozdĺž rybníka od Zahrádiek do Srní vedie cyklotrasa 3053 a žlto značený turistický chodník. Na rybník nadväzujú z juhovýchodnej strany rozsiahle, rákosím zarastené mokrade, ktorých plocha zaberá asi 200 ha. Menšia časť brehov je porastená jelšinami, vŕbami, borovicami a radom druhov listnatých stromov. Geograficky patrí rybník do Ralskej pahorkatiny. Celá lokalita patrí do katastra obce Jestřebí.
História
vľavo|náhľad|Novozámecký rybník zo skalného [[Jestřebí (hrad)|hradu Jestřebí]] náhľad|Vyznačená rezervácia v blízkosti brehu Patrí k najstarším rezerváciám v Česku, chránená bola výnosom Ministerstva školstva a národnej osvety - MŠANO č.143.547 / 33 z 31. decembra 1933 vrozsahu 348 ha. Rezervácia zahŕňala zarastajúci rybník s tŕstím, mokraďové lúky s kríkmi, vzácnu avifaunu, technickú pamiatku - odtokový kanál zo 16. storočia. v roku 1990 bola zapísaná ako Štátna prírodná rezervácia č. 279 na katastrálnom území obcí Jestřebí a Karasy.
V roku 1991 bol Novozámecký rybník zapísaný do Rámsarského dohovoru, tj. do zoznamu významných mokradí. V roku 1992 bola rezervácia prekategorizovaná ako národná prírodná rezervácia. Rezervácia, jej kanál s výpusťou boli zapísané aj do súpisu kultúrnych pamiatok ČR. . V roku 2004 bola pre toto územie a Máchovo jazero vzdialené 20 km vyhlásená Ptačí oblast Českolipsko - Dokeské pískovce a mokřady. Rybník je teraz v správe Ministerstva životného prostredia prostredníctvom (AOPK ČR).
Kvôli nutnej oprave hrádze bol v rokoch 2011 - 2012 vypustený. Oprava bola sprevádzaná stavbou dvoch ornitologických pozorovacích veží a tiež stratou tisícok mušlí na vyschnutom dne. Na konci roka 2012 bol rybník napustený.