cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metylmalonylkoenzým A
Reakcie
(R)-Metylmalonyl-CoA sa potom premieňa na sukcinyl-CoA pomocou metylmalonyl-CoA mutázy:
Táto reakcia je reverzibilná izomerizácia. Jej produktom je sukcinyl-CoA, ktorý vstupuje do citrátového cyklu. Ide teda o anaplerotickú reakciu. Alternatívne sa môže sukcinyl-CoA premeniť na malát a následne na pyruvát a acetyl-CoA, čo umožňuje jeho rozloženie a zisk energie.
Vitamín B12
Vitamín B12 má dôležitú úlohu pri premene metylmalonyl-CoA. Adenozylkobalamín (jedna z foriem vitamínu B12) je organokovová zlúčenina, ktorá sa účastní reakcie metylmalonyl-CoA mutázy, čo je enzým nutný pre ľudské telo. Reakcia, ktorú tento enzým katalyzuje, je radikálová reakcia.
Metylmalónová acidémia (MMA)
Táto porucha vzniká, keď metylmalonyl-CoA mutáza nie je schopná izomerizovať dostatočné množstvo metylmalonyl-CoA na sukcinyl-CoA. Na základe toho vzniká nadbytok kyseliny propiónovej a/alebo kyseliny metylmalónovej, čo u dojčiat spôsobuje závažné poškodenie mozgu až smrť. Táto porucha je spojená i s vitamínom B12, ktorý pôsobí ako kofaktor v reakcii katalyzovanej metylmalonyl-CoA mutázou.
Kombinovaná malónová a metylmalónová acidúria (CMAMMA)
Pri metabolickom ochorení kombinovanej malónovej a metylmalónovej acidúrie (CMAMMA) spôsobenom ACSF3 je znížená expresia metylmalonyl-CoA syntetáza, ktorá premieňa toxickú kyselinu metylmalónovú na metylmalonyl-CoA, a tak ju dodáva do citrátového cyklu. Výsledkom je akumulácia kyseliny metylmalónovej.
Jeri Ryanová
Jeri Lynn Ryan (* 22. február 1968, Mníchov, Nemecko) je americká filmová a televízna herečka. Je známa vďaka postave Siedmej z deviatich zo seriálu Star Trek.
Životopis
Narodila sa ako Jeri Lynn Zimmermann v Mníchove v západnom Nemecku. Je dcérou Gerharda Floriana „Jerryho“ Zimmermanna a jeho manželky Sharon. Má jedného staršieho brata, Marka. Pochádza z vojenskej rodiny.
V roku 1990 súťažila v súťaži Miss America 1990, kde skončila na 3. mieste.
Kariéra
Po ukončení vysokej školy sa venovala herectvu na plný úväzok v Los Angeles. Mala niekoľko menších úloh v televíznych seriáloch ako Melrose Place či Matlock.
Jej prvá veľká rola bola vyšetrovateľka Julie Stuart v televíznom seriáli Dark Skies z roku 1996.
V roku 1997 prijala rolu Siedmej z deviatich v sci-fi seriáli Star Trek: Voyager. Vďaka tejto role bola Ryanová celosvetovo známa a u veľa ľudí bola vnímaná ako „nový sexsymbol vtedajšej doby“.
V roku 2000 spolupracovala s režisérom Wesom Cravenom, na horore Dracula 2000. O rok neskôr prijala jednu z úloh v seriáli Boston Public, ktorú napísal režisér David E. Kelley priamo pre ňu. Natáčanie sa skončilo v roku 2004.
V roku 2006 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu Shark.
Od roku 2011 do roku 2013 hrala jednu z hlavných úloh v seriáli Body of Proof, po boku herečky Dany Delany. Od roku 2016 do roku 2019 sa sporadicky objavovala v seriáli Bosch.
V roku 2019 prijala znovu rolu Siedmej z deviatich, v televíznom seriáli Star Trek: Picard, ktorý mal premiéru v januári 2020.
Súkromný život
V roku 1990 sa herečka stretla s investičným bankárom a budúcim republikánskym politickým kandidátom Jackom Ryanom. Pár sa oženil 15. júna 1991 a mal syna Alexa, narodeného v auguste 1994. Rozviedli sa 27. augusta 1999. Niekoľko rokov potom, čo sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Star Trek: Voyager, Ryanová začala chodiť s producentom seriálu, Brannonom Bragaom. Od februára do novembra 2000 ju sledoval Marlon Estacio Pagtakhan, ktorý bol v máji 2001 odsúdený za obťažovanie a vyhrážanie sa Ryanovej.
Jack Ryan sa v roku 2004 uchádzal o kreslo do Senátu USA na republikánskej kandidátke, ale musel odstúpiť krátko po tom, čo sa na verejnosť dostali informácie, že pred šiestimi rokmi ho manželka obvinila z donúteného sexu na verejnosti a podivných sexuálnych praktík v nočných kluboch. Jack Ryan tieto tvrdenia striktne odmietal a jeho manželka Ryanová sa k nim nevyjadrila. V tom období získal senátorské kreslo za štát Illinois Barack Obama.
V roku 2003 sa Ryanová spoznala s francúzskym šéfkuchárom Christopherom Éméom. Ryanová a Émé sa zosobášili 16. júna 2007. V marci 2008 porodila Ryanová dcéru Gisele Émé. Spoločne s Éméom vlastnia francúzsku kuchyňu Ortolan v Los Angeles.
Munczolik
Munczolik je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Jeleśnia. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiace Sihelné a Oravské Veselé, južne situované Mútne, severozápadne ležiaca Węgierska Górka a severovýchodne obec Korbielow. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis
Munczolik je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Pilskom a Troma kopcami. Severným smerom susedí Hańców, západným Polanica a Tri kopce, južným Minčol , Mechy  a Súšava  a východným Pilsko. Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na juhu) a Baltského mora (na severe); južné svahy odvodňuje Mútňanka a jej prítok Bystrý potok do Bielej Oravy, voda zo severnej časti odteká potokom Sopotnia Wielka do Koszarawy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady
Súvislý, miestami riedky lesný porast vrcholovej časti a hrebeňa umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s riedkou alebo nízkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych a Žywieckych Beskýd, Malú Fatru, Oravskú Maguru a časť Nízkych Tatier.
Tupolev Tu-16
Vývoj
Prvý prototyp vzlietol 27. apríla 1952 a na svoju dobu moderný stroj sa začal sériovo vyrábať v roku 1954. Celkovo bolo vyrobených 1 509 kusova a väčšina z nich je dnes vyradená.. Zo stroja bola odvodená civilná verzia Tu-104. Vojenskú verziu vyrábala licenčne i Čína ako Xian H-6.
Špecifikácie
right|300px
Užívatelia
thumb|Mapa zahraničných užívateľov
Kalevi Holsti
Kalevi „Kal“ Jaakko Holsti (* 1935, Ženeva, Švajčiarsko) je kanadský politický vedec fínskeho pôvodu, zameriavajúci sa výskumne na teórie medzinárodných vzťahov.
Život
Kalevi Holsti sa narodil v roku 1935 v švajčiarskej Ženeve. Tu sa narodil v roku 1933 tiež jeho starší brat, americký diplomat Ole Holsti. Ich otec, Rudolf Holsti (1881-1945), bol dvojnásobným fínskym ministrom zahraničných vecí. Holsti mal do roku 1956 tiež fínske občianstvo. V čase narodenia oboch bratov pôsobil ich otec ako vyslanec Fínska pri Spoločnosti národov. V septembri 1939 sa pre svoje antifašistické postoje stala rodina Holstiovcov vo Fínsku nepohodlná a preto sa rozhodli pre emigráciu do USA, kam vycestovali cez Lisabon. Počas druhej svetovej vojny stratil Holsti oboch rodičov, otca Rudolfa aj tuberkulózou nakazenú mamu Liisu. Následne sa ho spolu s bratom ujali americké pestúnske rodiny. V roku 1952 Kalevi Holsti nastúpil na vysokoškolské štúdium na Univerzite Stanford. V škole najprv nevynikal, po semestri štúdium prerušil, aby navštívil vlasť vo Fínsku a stretol sa s blízkymi. Pri návšteve Fínska sa utvrdil, že chce študovať medzinárodné vzťahy a po návrate opäť začal so štúdiom na Stanforde. Tu získal magisterský titul z politológie a následne na jar 1961 tiež doktorát (Ph.D.). Dostal viaceré ponuky na prácu z amerických univerzít, nakoniec sa však rozhodol odísť v lete 1961 do Kanady. Od roku 1962 pracoval v rôznych pozíciách na University of British Columbia v Kanade.
Akademické pôsobenie
Holsti bol držiteľom titulu čestného profesora "University Killam Professor Emeritus" na Univerzite Britskej Kolumbie, tento titul mu patril do júna 1999. Tam pracoval na ústave Liu Institute for Global Issues. Holsti nepovažuje medzinárodné vzťahy za samostatnú vedeckú disciplínu, keďže nemajú unikátny alebo odlišný súbor teórií a metodológie. Vo svojich dielach koncom 90. rokov 20. storočia tvrdil, že hegemonické postavenie USA vo výskume medzinárodných vzťahov sa rúca a ťažisko výskumu sa presúva do Spojeného kráľovstva, Európy a Japonska. Skúmal tiež anglickú školu medzinárodných vzťahov.
Diela
Zoznam nie je kompletný.
Kostol svätých Cyrila a Metoda (Poprad)
Kostol svätých Cyrila a Metoda je farský rímskokatolícky kostol v Poprade na Rázusovej ulici.
Výstavba kostola, začala v roku 1993. Kostol posvätil 26. júna 1998 spišský biskup František Tondra. náhľad|220x220bod|Interiér kostola ([[2021) ]] Od roku 2018, nesie titul farského kostola, kvôli rozdeleniu vtedajšej farnosti Poprad, na farnosť Poprad a farnosť Poprad - Juh. Okrem kostola svätých Cyrila a Metoda, má farnosť Poprad - Juh aj filiálku - Kostol svätej Heleny, v mestskej časti Kvetnica. Kostol v roku 1998 bol vybraný za stavbu roku. Vo farnosti slúžia traja kňazi, farár s dvoma kaplánmi.
Výchoz (prírodná pamiatka)
Výchoz je prírodná pamiatka ev. č. 1945 neďaleko obce Čejč v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Znovu bola prírodná pamiatka vyhlásená Nariadením Juhomoravského kraja z 19.12.2017 č. 1 o zriadení prírodnej pamiatky Výchoz a jej ochranného pásma. Pôvodné nariadenie okresného úradu Hodonín č. 4/98 bolo zrušené.
Ochrana
Predmetom ochrany je umelý odkryv po ťažbe piesku a lignitu v zalesnených svahoch štvrtohorného Čejčského jazera, ktorý obnažuje treťohorné sedimenty spodného panónu. Z hornín prevažujú ílovité, prachovıté a vápnité morské piesky s fosíliami treťohorných morských mäkkýšov, ďalej je zastúpený kyjovský uhoľný sloj, štrkový kolektor neznámeho toku a pochovaný pôdny horizont.
My Feelings for You
„My Feelings for You“ je skladba od DJov Avicii a Sebastiena Drumsa. Originál skladby, bol vydaný francúzskou electronica a house skupinou Cassius, cez vydavateľstvo Astrawerks v roku 1999. Nový remix bol vydaný v roku 2010 a je energický, pôsobí povznášajúco. Remix sa stal v krátkom čase tanečným hitom v mnohých krajinách Európy. Pieseň je uvedená v mnohých tanečných albumoch roku 2010, vratane Global Gathering: Festival Anthems. V Nemecku skončila skladba na 25. mieste.
Hudobné video bolo vydané dňa 15. októbra 2010 v Spojenom kráľovstve. Toto video sa stalo veľmi obľúbeným a promovalo na mnohých diskotékach UK Dance Chart 17. októbra 2010 na 4. mieste.
Skladba obsahuje sample z piesní Gwen McCrae – „All This Love That I’m Giving“ a zo spomínanej originálnej verzie skladby Cassius – „My Feelings for You“.
Georgij Vasilievič Čičerin
Georgij Vasilievič Čičerin (* 24. november 1872, Karaul, Tambovská oblasť, Ruská ríša, teraz Rusko – † 7. júl 1936, Moskva, Sovietsky zväz, teraz Rusko) bol ruský marxistický revolucionár a sovietsky politik, ktorý od marca 1918 do júla 1930 pôsobil ako prvý ľudový komisár zahraničných vecí v sovietskej vláde.
Detstvo a začiatky kariéry
Georgij Čičerin, vzdialený príbuzný Alexandra Puškina, sa narodil v starej šľachtickej rodine. Narodil sa na panstve svojho strýka Borisa Čičerina v Karaule v Tambove. Jeho otec Vasilij N. Čičerin bol diplomat zamestnaný na ministerstve zahraničných vecí Ruského impéria.
Jeho strýko bol vplyvný právny filozof a historik. V mladosti Čičerina fascinovala história, klasická hudba, najmä Richard Wagner, a Friedrich Nietzsche, čo boli vášne, ktorým sa venoval po celý život. Napísal knihu o Wolfgangovi Amadeovi Mozartovi a ovládal všetky hlavné európske jazyky a niekoľko ázijských jazykov. Po absolvovaní Petrohradskej univerzity, kde získal titul z histórie a jazykov, Čičerin v rokoch 1897 až 1903 pracoval v archívnom oddelení ruského ministerstva zahraničných vecí.
V roku 1904 Čičerin zdedil majetok svojho slávneho strýka v Tambovskej gubernii a veľmi zbohatol. Svoj nový majetok okamžite využil na podporu revolučných aktivít v období pred ruskou revolúciou v roku 1905 a koncom toho istého roku bol nútený utiecť do zahraničia, aby sa vyhol zatknutiu. Nasledujúcich 13 rokov strávil v Londýne, Paríži a Berlíne, kde sa pridal k menševickej frakcii Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany a aktívne pôsobil v emigrantskej politike. V cisárskom Nemecku sa podrobil lekárskemu ošetreniu v snahe vyliečiť svoju homosexualitu.
Protivojnová činnosť v Británii
Po vypuknutí prvej svetovej vojny v roku 1914 zaujal Čičerin protivojnový postoj, ktorý ho zblížil s boľševikmi Vladimira Lenina. V roku 1915 sa presťahoval do Británie, kde čoskoro nadviazal priateľstvo s Mary Bridges-Adamsovou, aktivistkou Ligy plebsu a zakladajúcou členkou Central Labour College. Obaja založili Russian Political Prisoners and Exiles Relief Committee (Výbor pre pomoc ruským politickým väzňom a exulantom), organizáciu, ktorá pokračovala v dlhej tradícii britskej spoločnosti na podporu obetí cárskych represií.
V roku 1917 ho zatkla britská vláda za jeho protivojnové spisy a niekoľko mesiacov strávil v Brixtonskej väznici.
Boľševická vláda
Boľševici sa v Rusku dostali k moci po októbrovej revolúcii v roku 1917. Prvý šéf Komisariátu zahraničných vecí, ktorý nahradil ministerstvo zahraničných vecí, Lev Trockij, zabezpečil Čičerinovo prepustenie a bezpečný odchod do Ruska výmenou za britských poddaných, ktorí boli zadržiavaní v Rusku, vrátane Georgea Buchanana, britského veľvyslanca.
Po návrate do Ruska začiatkom roka 1918 sa Čičerin formálne pridal k boľševikom a bol vymenovaný za Trockého zástupcu počas rokovaní, ktoré viedli k Brestlitovskému mieru. Po podpísaní zmluvy koncom februára 1918 sa Trockij, ktorý presadzoval inú politiku, začiatkom marca vzdal svojej funkcie. Čičerin sa stal zastupujúcim vedúcim komisariátu a 30. mája bol vymenovaný za komisára pre zahraničné veci. Dňa 2. marca 1919 bol jedným z piatich mužov, ktorí predsedali prvému kongresu Kominterny.
V júli 1918 sa jeho blízky priateľ Ulrich von Brockdorff-Rantzau stal novým nemeckým veľvyslancom po tom, čo jeho predchodcu grófa Wilhelma Mirbacha zastrelili počas povstania ľavicovej frakcie.
Čičerin tiež viedol diplomatické rokovania s pápežským nunciom Eugeniom Pacellim, budúcim pápežom Piom XII. o postavení rímskokatolíckej cirkvi v novovzniknutom Sovietskom zväze.
Dňa 10. apríla 1923 Čičerin napísal list svojmu kolegovi z politbyra Josifovi Stalinovi, v ktorom opísal medzinárodné politické dôsledky nedávneho procesu s monsignorom Konstantym Budkiewiczom a jeho popravy vo väznici Lubjanka na Veľkonočnú nedeľu. V Amerike, Francúzsku a Spojenom kráľovstve utrpeli snahy o diplomatické uznanie ZSSR veľký neúspech.
Keď Josif Stalin v roku 1924 nahradil Lenina, Čičerin zostal ministrom zahraničných vecí a Stalin si jeho názory vážil. V roku 1928 Čičerin vyhlásil, že chce zlepšiť vzťahy s kapitalistickými krajinami, aby podporil zahraničné investície. Túto politiku Stalin nadšene podporoval a politbyro ju schválilo na prelome rokov 1927 a 1928. Stalin povedal, že „sotva možno pochybovať o tom, že súdruh Čičerin je lepšie informovaný o náladách v zahraničných investičných kruhoch než ktokoľvek z nás".
Čičerin zohral významnú úlohu pri nadväzovaní formálnych vzťahov s Čínou a pri koncipovaní politiky Kremľa voči Číne. Zameral sa na čínsku východnú železnicu, Mandžusko a mongolskú otázku.
Ambérieu-en-Bugey (obec)
Ambérieu-en-Bugey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes. Patrí tiež do prírodného a historického regiónu Bas-Bugey.
Je to najväčšie mesto v arrondissemente Belley. Je tiež centrom kantónu Ambérieu-en-Bugey. Do 31. marca 1955 sa nazývalo Ambérieu.
Mesto je dôležitým železničným uzlom. Dosiahlo vyznamenanie „Vojnový kríž 1939 – 1945“ za oslobodenie.
Názov mesta sa vyvíjal celé storočia. V roku 843 to bola obec „Ambaricus“, v roku 1240 je doložený názov „Ambayereu“. Počas antiky obýval región keltský kmeň Ambarrovia. Časť názvu „Amb“ značí dve, „arar“ rieku Saône, tzn. "žijúci na oboch brehoch rieky Arar. Táto istá terminológia platí aj pre obec Ambérieux-en-Dombes.
Polohopis
Ambérieu-en-Bugey má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod. Mesto Ambérieu-en-Bugey sa nachádza na severovýchod od Lyonu,  na juh od Bourg-en-Bresse,  na juhovýchod od Mâconu a  na západ od Ženevy.
Ambérieu-en-Bugey leží na západ od pohoria Švajčiarska Jura medzi vrchmi Buguey a plošinou Bresse, na brehu rieky Albarine.
Obyvateľstvo
Ambérieu-en-Bugey má 13 350 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Doprava
V 2007 vlastnilo 85,1 % domácností najmenej jedno auto a 35,1 % vlastnilo najmenej dve autá.
Letecká základňa Ambérieu-en-Bugey bola postavená počas Druhej svetovej vojny ako pristávacia plocha pre US Air Force - XII Engineer Command, v auguste 1944. Nazvaná bola Base Colonel-Chambonnet. Dnes je to centrum pre opravy leteckej elektroniky a telekomunikácií, navigácie a výroby jednoduchých zariadení.
Letisko sa nachádza v blízkosti mesta Ambérieu-en-Bugey. Sú na ňom umiestnené viaceré školy pilotáže.
Antika
V okolí obce boli realizované archeologické vykopávky. Objavili nálezy z antiky. V roku 1839 alebo 1840 sa našiel v obci sarkofág dieťaťa. Dokument z 1856 dosvedčuje nález mnohých mincí z obdobia Rímskej ríše. Ruiny vidieckeho sídla boli odkryté v 1940 vo štvrti Saint-Germain. V blízkosti pevnosti Saint-Germaine bolo odkryté pod vrstvou z antiky aj barbarské obdobie vedľa kaplnky zo stredoveku.
Stredovek
Ambérčania patrili v stredoveku do Bugey ako kraj Vaud. Bol získaný Amédéeom VI. Savojským a patril k Francúzsku podľa Parížskej zmluvy v 1355, ktorá stanovila hranice vojvodstva Savojského a Dauphiné.
Renesancia
17. januára 1601 Zmluva z Lyonu znovu pridelila Bugey a Ambérieu Francúzsku. Táto zmluva medzi vojvodom Charles-Emmanuel I. Savojským a kráľom Henrichom IV. Francúzskym zahŕňala rovnako aj Bresse, Bugey (Valromey) a kraj Gex.
20.storočie
Od roku 1941 sa v obci začalo aktivizovať hnutie odporu proti nemeckým okupantom na čele s miestnym vinohradníkom Marcelom Demia.
David Moss
Účinkoval s Berlin Philharmonic, Ensemble Modern, Klangforum Wien, Asko Ensemble, Arditti Quartet, American Composers Orchestra, BBC Radio Orchestra, Edinburgh, Orchestra del Maggio Musicale Fiorentino, Ensemble Music Fabrik NRW, Ensemble Intercontemporain, Bochum Symphoniker, Royal Stockholm Philharmonic Orchestra a mnohými ďalšími.
Žije v Berlíne.
Je zastúpený na mnohých CD nosičoch, okrem iného aj na albume Namah slovenského skladateľa Petra Machajdíka, ktoré v roku 2008 vydal Hudobný fond Bratislava.
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Ivanka pri Dunaji)
Kostol svätého Jána Krstiteľa je kostol v Ivanke pri Dunaji v okrese Senec na Moyzesovej ulici 590.
Je to poradovo tretí kostol na tomto mieste. Prvý kostol postavili učeníci sv. Cyrila a Metoda, bola to iba jednoduchá kaplnka z dreva. Druhý kostol (kedy bol postavený, sa nepodarilo zistiť), bol v roku 1730 ešte opravovaný. Postavený bol z kameňa, chór mal z dreva. Keď sa kopali základy pre stĺpy, ktoré dnes držia rozšírený chór, prišlo sa na základy tohto druhého kostola.
Do gule pod krížom boli uschované dokumenty svedčiace o tejto dobe – ako určité posolstvo pre budúcich Ivančanov.
Súčanská vrchovina
Súčanská vrchovina je geomorfologický podcelok Bielych Karpát. Leží v strednej časti pohoria a najvyšším vrchom je Javorník.
Polohopis
Podcelok leží v strednej časti Bielych Karpát a na severe a severozápade lemuje slovensko-českú štátnu hranicu. V rámci pohoria ho ostro ohraničujú údolia, na severovýchode je to dolina Vláry, na juhozápade Drietomice. Na území Slovenska susedí na juhozápade s podcelkom Lopenícka hornatina a Bošácke bradlá, na severovýchode pokračuje pohorie Kobylináčom. Juhovýchodným smerom susedí Považské podolie s podcelkom Bielokarpatské podhorie.
Jedinou časťou podcelku je Súčanská kotlina.
Ochrana prírody
Územie je súčasťou CHKO Biele Karpaty, z maloplošných chránených území tu leží:
Doprava
Severovýchodným okrajom podcelku vedie údolím Vláry cesta I/57 (Nemšová – Vlársky priesmyk) i železničná trať Trenčianska Teplá – Vlársky priesmyk, na juhozápade zasa údolím Drietomice cesta I/9 (Drietoma – Starý Hrozenkov).
Peter Ružička
Peter Ružička môže byť:
Zoznam obcí departementu Ille-et-Vilaine
Kompletný zoznam 353 obcí departementu Ille-et-Vilaine.
Namah
Namah je CD album hudobného skladateľa Petra Machajdíka, ktorý vyšiel v júni 2008. Na jeho realizácii sa podieľali špičkoví zahraniční a slovenskí hudobníci ako napríklad spevák Jon Anderson z legendárnej skupiny Yes, bubeník a vokalista David Moss, charizmatická harfistka Floraleda Sacchi, cimbalistka Enikö Ginzery, violončelisti Jozef Lupták a Darry Dolezal, klarinetový virtuóz Guido Arbonelli, Mládežnícky orchester Jána Pöschla pod vedením Anity Mirossayovej, Icarus Quartet vedený huslistom Milanom Paľom, klaviristka Mayuko Kida Takine a sopranistka Julie Hanson-Geist. Album vydal v roku 2008 Hudobný fond Bratislava.
CD album obsahuje 10 kompozícií Petra Machajdíka:
Producenti: Peter Machajdík, Helena Maťašová
Mastering: Peter Groll
Katalógové číslo SF 00542131
Zámčisko (vrch v Levočských vrchoch)
Zámčisko je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad Tichým Potokom, približne južne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Jakubany. Najbližšími sídlami sú severne situované Jakubany, severovýchodne ležiaci Šambron a Bajerovce, východne sa nachádza Krásna Lúka a Poloma a juhovýchodne Tichý Potok.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislá nízka vegetácia, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach ponúka výhľad na okolité vrcholy Levočských vrchov, Spišskú Maguru, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov, Slanské vrchy, Bachureň, Branisko, Volovské vrchy, no tiež časť Nízkych a Vysokých Tatier.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a neznačenými chodníkmi z okolitých sídiel.
Dvojhlavý sval ramena
Dvojhlavý sval ramena (, „dvojhlavý sval ruky") je kostrový sval ležiaci na prednej strane hornej končatiny medzi ramenom a lakťom, je ohýbačom lakťového a naťahovacieho ramenného kĺbu. Dvojhlavý sval ramena sa skladá z dvoch hláv, ktoré sú v jeho hornej časti upnuté na lopatke a spájajú sa do jedného "brušného svalu", ktorý sa v jeho spodnej časti upína k hornému predlaktiu.
Štruktúra
Krátka hlava vychádza pomocou hrubej šľachy zo zobákovitého výbežku na lopatke, kde zrastá s hákovým svalom. Pred hákovým svalom je umiestené bruško, ktoré mediálne nadväzuje na šľachu dlhej hlavy bicepsu.
Dlhá hlava vychádza pomocou dlhej šľachy z dutiny ramenného kĺbu. Šľacha ustupuje od drobných hrbolikov ramennej kosti, kde sa neúplne zlučuje s väzivovým lemom okolo jamky. Táto šľacha, uzavretá v špeciálnom kĺbovom puzdre membrány fibrosa, sa oblúkovite umiestňuje na hlavu ramennej kosti, kde prebieha do kostných hrbolikov ramennej kosti. .
Svalové zväzky na konci brázdy nadväzujú na šľachu, z ktorých sa utvorí vretenovité bruško. To smeruje nadol pozdĺž ramena, kde sa pripája na laterálnu stranu krátkej hlavy svalu. Obe hlavy svalu začínajú v polovici ramena splývať, čím vytvárajú jednotný sval. Sval zostupne nadväzuje na oblasť lakťa, kde pomocou hrubej úponovej šľachy sa upína na drsnatinu vretennej kosti.
Prívod nervov
Dvojhlavý sval ramena má spoločné nervové zásobenie s ostatnými dvoma svalmi prednej časti hornej končatiny. Svaly sú zásobované muskulokutánnym nervom.
Prívod krvi
Biceps je prekrvovaný ramennou tepnou. Tepna sa nachádza mediálne od šľachy v lakťovej jamke, preto šľacha bicepsu môže byť užitočná na nahmatanie brachiálneho pulzu.
Hummel Fest
Hummel Fest je medzinárodný hudobný festival skladieb Johanna Nepomuka Hummela založený ako spomienka na tohto hudobného skladateľa pri príležitosti 240. výročia jeho narodenia z iniciatívy klaviristky Krisztiny Gyöpös. Prezentuje sa prostredníctvom koncertov a ďalších pridružených podujatí ako sú semináre, majstrovské kurzy, baletné predstavenia, prierez operou a výstavy. Aktivity festivalu sú plánované najmä na miesta, ktoré boli prepojené so životom hudobného skladateľa: Bratislava, Viedeň a Weimar.
I. ročník sa uskutočnil v roku 2018, keď sa širokej verejnosti na koncertných pódiách predstavili významní umelci z Bratislavy, Viedne, Weimaru, Hamburgu, Budapešti, Haagu, Soulu, Zürichu, ale i študenti a pedagógovia rôznych vysokých škôl. Festival sa začal úvodným koncertom 11. augusta 2018 v Primaciálnom paláci a jeho bratislavská fáza skončila tamtiež 6. novembra. 11. septembra sa tiež uskutočnil jeden koncert vo Viedni. Celý ročník festivalu bol zakončený sériou koncertov a podujatí vo Weimare od 6. do 9. decembra.
Prochotská kotlina
Prochotská kotlina je geomorfologickou časťou Nízkeho Vtáčnika. Leží v jej strednej časti, približne západne od mesta Žiar nad Hronom v rovnomennom okrese.
Polohopis
Zo severozápadu na juhovýchod preteká územím kotliny Prochotský potok, ktorý tu priberá viaceré menšie vodné toky, medzi nimi Majspiakovský a Jastrabský potok. Údolím Prochotského potoka vedie i jediná prístupová komunikácia do kotliny, cesta III/2495, odbočujúca v Hliníku nad Hronom z I/65 (Žarnovica – Žiar nad Hronom).
Chránené územia
Územie Prochotskej kotliny leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie a nevyskytuje sa tu ani žiadna osobitne chránená lokalita. Kotlinu obopína veniec hôr a priamo v jej blízkosti je na západe vrch Majspiak, na severe Vlčie kúty a na východe Pisárovo , Jazvinská skala  a Tri kopce.
Turizmus
Táto časť Vtáčnika patrí medzi pokojnejšie oblasti a zväčša slúži ako východisko výstupov na hlavný hrebeň pohoria. Priamo z obce vedie žlto značený chodník údolím Prochotského potoka cez rázcestie Prochotský potok (možnosť odbočenia na Veľkú Kršlu alebo Tri chotáre) do lokality Kanie studne pod Veľkou Homôľkou. Hrebeňom cez vrch Vtáčnik na Jarabú skalu  vedie  červeno značená Ponitrianska magistrála.
Hyperion (strom)
Hyperion je v súčasnosti najvyšší strom na Zemi. Dosahuje výšku 115,61 metra. Je to druh sekvoja vždyzelená a rastie v národnom parku Redwood. Napriek jeho veľkej výške, Hyperion nie je najväčšou známou sekvojou vždyzelenou; tento strom patrí stromu Generála Shermana, ktorý má najväčší objem dreva (1487m³).
Hyperion bol objavený dňa 25. augusta 2006 prírodovedcami Chrisom Atkinsom a Michaelom Taylorom. Strom bol odmeraný botanikom Stephenom C. Sillettom, s výškou 115,55 metra. Nachádza sa v odľahlej časti národného parku Redwood; presné umiestnenie stromu bolo ale utajené pred verejnosťou kvôli obavám, že sa naruší jeho ekosystém. Strom má podľa odhadov objem dreva 502 m³, a je starý približne 700 – 800 rokov.
Výskumníci uviedli, že ďateľ poškodil hornú časť, čo stromu zabránilo dosiahnuť výšku 115,8 metra.
Space Needle
Space Needle (po slovensky Nebeská ihla) je veža v Seattli v štáte Washington, ktorá je hlavným orientačným bodom pacifického severozápadu Spojených štátov a symbolom Seattlu. Nachádza sa v Seattle Center a bola postavená pri príležitosti Svetovej výstavy, ktorá sa v Seattli konala v roku 1962. Pri výstave používalo výťahy v Space Needle asi 20 tisíc ľudí denne, čiže za celú výstavu použilo tieto výťahy viac než 2,3 miliónov návštevníkov. Space Needle je vo svojom najvyššom bode vysoká 184 metrov, v najširšom bode široká 42 metrov a váži 9 550 ton. Keď bola dokončená, bola najvyššou stavbou západne od rieky Mississippi. Bola navrhnutá tak, aby odolala vetru o sile /h. Okrem toho má veža celkom 25 hromozvodov, ktoré ju chránia proti poškodeniu bleskom. Veža je členom World Federation of Great Towers.
Vo veži Space Needle sa vo výške 158,2 metra nachádza vyhliadková plošina a o šesť metrov nižšie sa nachádza obchod a otáčajúca sa reštaurácia SkyCity. Z vrcholu Space Needle je možné vidieť nie len panorámu centra Seattlu, ale aj Kaskádové vrchy, Mount Rainier, Mount Baker, Elliott Bay a okolité ostrovy.
Na vrchol veže sa dá dostať prostredníctvom výťahov, ktoré jazdia rýchlosťou /h. Cesta trvá 43 sekúnd. Vo veterných dňoch je rýchlosť výťahov znížená na /h.
Danov chălm (rozlišovacia stránka)
Danov chălm môže byť:
Ak Kojunlu
Ak Kojunlu (iné názvy pozri nižšie) bol kmeňový zväz (federácia či konfederácia ) oguzských sunnitských Turkov (resp. Turkomanov ) ovládajúci územie dnešného východného Turecka, Iraku, Iránu (Perzie), Azerbajdžanu a Arménska. Združeniu kočovných kmeňov vládla rovnomenná dynastia.
Na výslnie dejín sa zväz dostal koncom 14. storočia po páde mongolskej moci na Blízkom Východe. Začiatkom 15. storočia zväz vytvoril mnohonárodný feudálny štátny útvar (sultanát). Rivalom kmeňového zväzu bol zväz Kara Kojunlu (Čierna ovca). Zväz zanikol začiatkom 16. storočia.
Dejiny zväzu
vľavo|náhľad|Mince razené za vlády [[Džahángíra, niekedy medzi rokmi 1444 až 1453]] Do Anatólie sa predkovia akkojunluských Turkov (kmene Bajat, Döger, Čepni) dostali v rámci migrácie turkických kmeňov na západ v priebehu seldžuckej expanzie v 11. storočí, či prípadne počas mongolskej expanzie v 13. storočí. Prvé zmienky o klane Bajandur (aj Bajandor ), ktorý založil zväz a ktorého príslušníci mu vládli, pochádzajú z byzantských prameňov 14. storočia (1340). Zakladateľom zväzu bol skúsený žoldnier Bahá‘uddín Kara Osman. V päťdesiatich rokoch 14. storočia zväz viackrát zaútočil na Trapezuntské cisárstvo, no neskôr s cisárstvom uzavrel mier a s miestnymi Komnénovcami viacero sobášov.
Vďaka podpore turkického vojvodcu Tímúra počas jeho ťaženia na Osmanov získal Kara Osman po bitke pri Ankare (1402) okolie mesta Diyarbakır. Nikdy ale územiu nevládol pevnou rukou. V ďalších rokoch existencie štátu museli akkojunluskí náčelníci bojovať o samostatnosť s rivalským zväzom Kara Kojunlu. Napriek počiatočným úspechom Kara Kojunlu zväz Ak Kojunlu nikdy nedokázal rozdrviť. Po tom, čo pri karakojunluskom pokuse dobyť Diyarbakır zomrel ich náčelník Džahánšáh (1467), prešiel zväz Ak Kojunlu za vlády Uzun Hasana do drvivej protiofenzívy.
náhľad|[[Šejchí, Sultán Ja'kúb s dvoranmi In: Album Mehmeda Dobyvateľa, miniatúra, 1478 až 1490, dnes Topkapı Sarayı, Istanbul]] Akkojunluské sny o obsadení osmanskej Anatólie sa však rozplynuli po porážke v bitke pri Otlukbeli v roku 1473 (Osmanom velil Mehmed II.). V roku 1478 Uzun Hasan zomrel a na trón nastúpil jeho syn Chalíl, ktorý bol po bitke pri meste Choj zvrhnutý svojím bratom Ja‘kúbom. Ja‘kúb úspešne vládol v rokoch 1478 až 1490, pričom obdobie jeho vlády a vlády jeho predchodcu Uzun Hasana býva označované za zlaté obdobie dejín Ak Kojunlu. Po Ja'kúbovej smrti moc zväzu upadla a v krajine vypukla občianska vojna.
V roku 1500 Sáfijovec Ismá‘íl I. dobyl Tabríz a položil základy novovekého šiítskeho perzského štátu. V rokoch 1501/1502 porazil Ismá‘íl I. Ak Kojunlu pri Nachčivane a následne už štát úpadok zastaviť nedokázal. Dočasne sa akkojunluská vláda udržala v Mardine (do 1503) a posledný vládca Murád ešte štyri a pol roka vládol v Bagdade, až dokým nebol v roku 1508 vyhnaný. O územie štátu následne viedli boje Sáfijovská Perzia a Osmanská ríša.
náhľad|Sultán [[Chalíl (Ak Kojunlu)|Chalíl vo vinici In: Díván-i Hidájat, miniatúra, Tabriz, 1478, dnes Chester Beatty Library, Dublin]]
Vláda
Zväz viedli náčelníci, ktorí neskôr držali titul sultána a ktorými boli členovia klanu Bajandur. Vládcovia boli považovaní za potomkov legendárneho chána Oguza (Oghuza). Významné postavenie mala rada kmeňových náčelníkov, ktorá rozhodovala vo vojenských veciach a volila sultána. Pod náčelníkmi stála vrstva bojovníkovčlenov zväzu, ktorá ovládala pastviny a vlastnila stáda oviec. Okrem nich udržiaval sultán aj vlastnú stálu armádu.
Zoznam náčelníkov a sultánov podľa Felixa Tauera :
Aspiran
Aspiran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mravčan vápenatý
Mravčan vápenatý je vápenatá soľ kyseliny mravčej. Je tiež známy ako E 238. Pod týmto E číslom sa používa ako konzervačná látka v krmivách pre zvieratá v rámci Európskej únie, ale nie v potravinách určených pre ľudí.
Mravčan vápenatý je stabilný pri izbovej teplote, je horľavý a tvorí ortorombické kryštály. Minerálna forma je veľmi zriedkavá a nazýva sa formicait a je známa z niekoľkých ložísk bóru.
Použitie
Mravčan vápenatý sa používa ako maskovacie činidlo pri vyčiňovaní kože. V zložení s trieslovinami podporuje rýchlejšie a účinnejšie prenikanie chrómu do kože. Mravčan vápenatý môže byť tiež použitý ako náhrada kyseliny mravčej pri morení.
Ako injektážna a cementová prísada poskytuje mravčan vápenatý v konečnom produkte množstvo požadovaných vlastností, napríklad zvýšenú tvrdosť a skrátenie času tuhnutia. Jeho pridanie je žiaduce pre prácu pri nízkej teplote a pre inhibíciu korózie kovových substrátov v cementovo-injektážnej zmesi. Je tiež účinný pri prevencii výkvetov. V sadrokartóne (sadrokartónová doska) môže mravčan vápenatý fungovať ako spomaľovač horenia.
Mravčan vápenatý v zmesi s močovinou je účinnou odmrazovacou latkou a má tendenciu spôsobovať menšie korózie oceľových a cementových povrchov v porovnaní s niektorými inými odmrazovacími látkami.
Výskum
Mravčan vápenatý sa zdá byť bezpečný ako doplnok vápnika pre ľudí s jednorazovými dávkami 3,9 g (1200 kalcia) denne. Pri takýchto dávkach sa pozorovalo zvýšenie koncentrácie mravčanu v krvi, ale u zdravých jedincov sa mravčan neakumuluje a rýchlo sa metabolizuje. Ukazuje sa, že mravčan vápenatý je ľahšie absorbovaná forma vápnika ako uhličitan vápenatý a citrát vápenatý. Nepozorovali sa žiadne poškodenia optického nervu pri suplementácii mravčanom vápenatým. Spolu s formaldehydom, je mravčan vápenatý hlavným metabolickým produktom metanolu, ktorý môže po požití spôsobiť slepotu.
Mravčan vápenatý môže byť použitý na odstránenie škodlivých oxidov síry (SOX) ako napríklad z dymu uhoľných elektrární a výfukových plynov, z motorových vozidiel. K vlhkému uhličitanu vápenatému sa pridá mravčan vápenatý, aby sa podporila tvorba sadry, keď cez ňu prechádza dym. Tento proces sa nazýva mokré odsírovanie spalín (WFGS). Sadra viaže oxidy síry, čím znižuje ich uvoľňovanie do životného prostredia prostredníctvom dymu. Mravčan vápenatý sa javí ako účinnejší alebo takmer rovnako účinný ako niektoré iné priemyselne používané činidlá WFGS.
Výroba
Počas výroby trimetylolpropánu sa tvorí mravčan vápenatý ako ko-produkt. Ako zdroj vápnika sa používa hydratované vápno (hydroxid vápenatý). Butyraldehyd a formaldehyd reagujú vo vodnom roztoku v prítomnosti bázického katalyzátora za vzniku nestabilného medziproduktu, dimetylol butyraldehydu. Dimetylol butyraldehyd ďalej reaguje s formaldehydom za vzniku trimetylolpropánu a mravčanu vápenatého. Z roztoku sa oddelí mravčan vápenatý, tepelne sa spracuje na odstránenie formaldehydu a potom sa vysuší.
Mravčan vápenatý môže byť tiež vyrobený z hydroxidu vápenatého a oxidu uhoľnatého pri vysokom tlaku a teplote - napr. od 180 °C a 35 atm. Môže byť tiež vyrobený z chloridu vápenatého a kyseliny mravčej.
Bezpečnosť
Čistý práškový mravčan vápenatý vážne dráždi oči, ale nespôsobuje podráždenie pokožky. Vdýchnutie prášku môže byť nebezpečné. Zlúčenina má pichajúcu chuť. Požitie tekutín s vysokými koncentráciami mravčanu vápenatého spôsobuje vážne gastrointestinálne lézie.
Farfalle
Farfalle je druh cestoviny, ktorý je na Slovensku známy aj pod názvom mašličky. Názov je odvodený od talianskeho slova farfalle (motýle). V talianskom meste Modena sú farfalle známe ako strichetti. Väčšia variácia sa nazýva farfalloni, zatiaľ čo menšia verzia sa nazýva farfalline. Farfalle vznikli v 16. storočí v regiónoch Lombardsko a Emilia-Romagna na severe Talianska.
Druhy
Farfalle prichádzajú v niekoľkých veľkostiach, ale všetky majú výrazný tvar motýlika. Zvyčajne sú farfalle tvorené z obdĺžnikových alebo oválnych cestovín, pričom dve strany sú orezané, aby mali zvlnený okraj a stred je zovretý, aby vytvoril nezvyčajný tvar cestovín. Vrúbkovaná verzia cestovín je známa ako farfalle rigate. Aj keď sú použiteľné pre väčšinu omáčok, farfalle sú najvhodnejšie pre smotanové a paradajkové omáčky. Okrem hladkej a celozrnnej múky sa do cesta pridávajú farbivá aj zmiešaním ich určitých zložiek do cesta, ktoré ovplyvňujú aj arómu (ako v prípade všetkých cestovín). Napríklad červená repa môže byť použitá na červenú, špenát na zelenú a atrament zo sépie na čiernu farbu. K dispozícii môže byť aj paradajka. Zelené, biele a červené variácie sa často predávajú spolu v jednej zmesi, ktorá pripomína farby talianskej vlajky.
Liqui Moly
Liqui Moly GmbH je nemecká spoločnosť, ktorá sa špecializuje na výrobu motorových olejov, mazív a aditív.
História
Liqui Moly GmbH bola založená v roku 1957 v nemeckom meste Ulm na rieke Dunaj. Patent na výrobu sírnika molybdénu bol základom spoločnosti. Aditívum založené na skvapalnenom sírniku molybdénu (MoS2) bolo prvým produktom spoločnosti a dalo spoločnosti aj názov.
Produkty
Hlavným produktom Liqui Moly je motorový olej s MoS2, ale vyrába aj iné mazivá a aditíva s MoS2 samo pridávané v priebehu výmeny oleja. Sírnik molybdénu zvyšuje kvalitu mazania oleja a poskytuje mimoriadne prevádzkové vlastnosti pri nepriaznivých podmienkach. Môže byť pridaný do motorových olejov a nemotorových olejov ako prevodovkové oleje, prevodové oleje alebo oleje do diferenciálov.
Záhradský potok
Záhradský potok je potok v regióne Kopanice na území obce Lubina v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Je pravostranným prítokom Kamečnice a má dĺžku. Je vodným tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v v centrálnej časti územia obce Lubina, v zmiešanom poľnohospodárskom a lesnom extraviláne na južnom svahu lesa Nad žľabom. Patrí do okresu Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Biele Karpaty v geomorfologickom podcelku Javorinská hornatina.
Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom lesným a poľnohospodárskym extravilánom územia obce Lubina, v celom svojom toku sleduje tento smer, preteká lesom Žľab, ľavým brehom obmýva les Záhradská i kopanicu Záhradská v Lubine, tesne pred zaústením vteká do intravilánu kopanice Podkozince v Lubine a ústi do Kamečnice ako jej pravostranný prítok. Vodný tok Záhradský potok nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu
Vodný tok Záhradský potok na území obce Lubina má pôvod v toponyme lesa Záhradská, prípadne susediacej kopanice Záhradská, v priestore ktorých preteká. Z toponyma Záhradská kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Záhradský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. .
Názov vodného toku Záhradský potok bol štandardizovaný v roku 2009. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Záhradský potok je jedinečným hydronymom (február 2022).
Ako sa kalila oceľ
Ako sa kalila oceľ (🇷🇺) je socialisticko-realistický román, ktorý napísal Nikolaj Ostrovskij (19041936). S 36,4 miliónmi predaných výtlačkov je jednou z najpredávanejších kníh všetkých čias a najpredávanejšou knihou v ruskom jazyku.
Zhrnutie
Príbeh sleduje život Pavla Korčagina vrátane jeho bojov v ruskej občianskej vojne a jej následkov. Korčagin počas vojny bojoval na strane boľševikov a bol zranený. Román skúma, ako sa hlavný hrdina lieči zo svojich zranení a stáva sa tak silným ako oceľ.
Román sa začína, keď má Korčagin 12 rokov a žije v meste Šepetivka na Ukrajine. Vyhodia ho zo školy za to, že do cesta na chlieb nasypal tabak, a musí ísť pracovať ako umývač riadu. Ako umývača riadu ho zbijú kolegovia, ale jeho brat Arťom ho bráni. Román sa posúva do veku 16 rokov, keď pracuje v elektrárni. Po strete s cárskou tajnou políciou sa stretáva s boľševikom Žuchrajom. Žuchraj mu rozpráva o boľševikoch a Leninovi. Zoznámi sa aj s Toniou Toumanovou, svojou láskou. Dej románu sa opäť presúva do roku 1917, keď nemecká armáda vtrhne do Šepetovky. Korčagin bojuje proti Nemcom a nakoniec sa pridá k boľševikom v občianskej vojne. Je vážne zranený a čiastočne stráca zrak. Po vojne pracuje ako robotník, okrem iného stavia železnice. Nakoniec je zranený znova a príde o nohy a ruku. Odchádza na Krym, kde dožíva svoje dni. Kniha sa končí tým, že Korčagin si sadá k písaniu autobiografie, čím sa kniha vytvára ako sebarealizačný rámcujúci prvok.
História vydania
Prvá časť knihy Ako sa kalila oceľ vyšla na pokračovanie v roku 1932 v časopise Mladá garda (Молодая гвардия). Druhá časť románu vychádzala v tom istom časopise od januára do mája 1934. Román vyšiel v roku 1936 knižne v silne upravenej verzii, ktorá zodpovedala pravidlám socialistického realizmu. V seriálovej verzii Ostrovskij opísal napätú atmosféru Pavlovho domova, jeho utrpenie, keď sa stal invalidom, zhoršenie jeho vzťahu s manželkou a ich rozchod. To všetko sa vo vydaní z roku 1936 a v neskorších vydaniach románu vytratilo.
Adaptácie
V Sovietskom zväze vznikli podľa tohto románu tri filmy:
V Číne bol román v roku 2000 adaptovaný do rovnomenného televízneho seriálu. Všetci členovia hereckého obsadenia boli z Ukrajiny.
V iných médiách
Tretí štúdiový album ruskej experimentálnej skupiny Shortparis má názov Так закалялась сталь (Tak sa kalila oceľ, 2019).
Assas (Hérault)
Assas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roman Mács
JUDr. Roman Mács (* 12. jún 1971, Lučenec) je slovenský komunálny politik, riaditeľ spoločnosti a kancelár Cechu vinohradníkov a vinárov Slovenska. Bol poslancom mestského zastupiteľstva v Pezinku a od roku 2022 je primátorom mesta.
Životopis
Pochádza z Fiľakova. Navštevoval gymnázium v Bratislave. V roku 2000 získal magisterský titul v odbore právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Zložením rigoróznej skúšky a obhajobou rigoróznej práce získal neskôr titul JUDr.
V súčasnosti žije v Cajle, mestskej časti Pezinka.
Osobný život
Od 21. decembra 1991 je ženatý s manželkou Riou a majú spolu dve deti.
Jerome Dillon
Jerome Dillon (* 16. júl 1969, Columbus, Ohio, USA) je profesionálny hudobník, známy najmä ako ako bubeník skupiny Nine Inch Nails z obdobia 1999 – 2005.
Kariéra
Narodil sa 16. júla 1969 v Columbuse, štát Ohio. Navštevoval St Francis DeSales a strednú školu Northland do roku 1987. V roku 1994 sa pripojil k pop-rockovej kapele Howlin 'Maggie. V júli 1998 odišiel z kapely a presťahoval sa do Los Angeles. Neskôr toho istého roku sa zúčastnil konkurzu na miesto bubeníka Nine Inch Nails. Keďže od nej odišiel dlhoročný Reznorov spolupracovník a bubeník Chris Vrenna. S kapelou hral na turné The Fragility tour a With Teeth tour. Okrem toho sa podieľal na nahrávkach The Fragile, Things Falling Apart, And All That Could Have Been, Still, a With Teeth. Dillon opustil kapelu na začiatku With Teeth Tour, potom čo jeho zdravotné problémy donútili kapelu odložiť alebo zrušiť tri koncerty v priebehu dvoch týždňov. Jeho posledný koncert s NIN bol v Hollywood Bowl, Kalifornia, 1. októbra 2005. Po odchode sa venoval vlastnému projektu nearLY, s ktorým v roku 2005 vydal svoj debutový album Reminder. Na ňom si väčšinu nástrojov nahral sám a o vokál sa postarala Claudia Sarne.
Rovena Marková
Rovena Marková (* 21. máj 1987 Shkodër) je albánska plavkyňa. Zúčastnila sa Letných olympijských hier 2004 v Aténach a Letných olympijských hier 2008 v Pekingu.
Športová činnosť
Zúčastnila sa svetových šampionátov v plávaní v rokoch 2007, 2008 a 2009 ako aj v šampionáte v krátkom bazéne v roku 2008. Nezískala však žiadnu medailu.
Olympijské hry
Na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získala 60. miesto v 50 metroch voľným štýlom. Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu získala 58. miesto v rovnakej disciplíne.
Július III.
Pápežský úrad zastával od 7. februára 1550 do svojej smrti.
Život
Giovanni Maria Ciocchi del Monte sa narodil v Ríme. Pavol III. ho vymenoval za kardinála baziliky San Vitale a prvého predsedu zasadania Tridentského koncilu. Za pápeža bol zvolený 7. februára 1550, v 70. deň konkláve. Existujú dohady, že mal homosexuálnu orientáciu. Údajne udržiaval pedofilný vzťah s adoptívnym synovcom Innocenzom Ciocchim Del Monte, z ktorého urobil napriek nízkemu veku kardinála.
Pontifikát
Ako pápež sa nesprával nijako asketicky, už na začiatku svojho pontifikátu obnovil tradíciu zábav a rímskych karnevalov. V roku 1551 ale prikázal obnoviť rokovanie Tridentského koncilu. Pápežove pokusy vrátiť Anglické kráľovstvo do lona katolíckej cirkvi sa však nepodarili.
Arónia jahodovolistová
náhľad|Arónia jahodovolistová Arónia jahodovolistová (Aronia arbutifolia, Photinia pyrifolia) je druh rastliny z čeľade ružovité. dorastá do výšky 2 - 4 m, výnimočne až do 6 metrov. Listy sú 5-8 cm široké a husto pubertálne na spodnej strane. Kvety sú biele alebo svetlo ružové, 1 cm široké, s kališnými lístkami žliaz. Plody sú červené, 4 - 10 mm široké, pretrvávajúce do zimy, jedlé.
Walther von der Vogelweide
Bol priekopníkom stredovekej ľúbostnej lyriky. Jeho politická poézia reflektovala jeho postoje voči osobám, činom a presvedčeniam, ktoré narušovali ideály a vyváženú harmóniu život. Svoju ostrú kritiku adresoval dokonca i pápežom. Hoci bol vo svojej dobe veľmi populárny, v dobových historických prameňoch sa zmienka o ňom vyskytuje len raz v záznamoch passauskej diecézy. Ďalšie informácie pochádzajú z jeho básní alebo z neskorších prameňov. Počas jeho života nebolo jeho dielo spísané v žiadnom manuskripte. Zo 14. storočia však pochádza významný Codex Manesse, ktorý obsahuje viacero jeho diel. V neskoršom období bol meistersingermi považovaný za jedného z tzv. 12 starých majstrov. Meno Vogelweide bola pravdepodobne prezývka, ktorú získal Walther preto, že nemal stálu rezidenciu. Označovala ohradu, v ktorej bolo držané divé vtáctvo (napr. volavky) pred tým, než sa konal hon. Jeho postava sa vyskytuje v niekoľkých umeleckých dielach, mimo iné napr. v opere Tannhäuser.
Eugen IV.
Eugen IV., vlastným menom Gabriele Condulmer (* 1383, Benátky – † 23. február 1447, Rím), bol 207. pápež.