cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kozí príbeh – Povesti starej Prahy
Príbeh
Kuba s Kozou zostávajú v Prahe pri stavbe mosta. Tu Kuba prvýkrát uvidí Macu a hneď sa do nej zamiluje. Máca je mestská dievča kyprých tvarov, ktorá dodáva na stavbu mosta kované klince. Keď Kuba zapríčiní pád lešenia na jednej strane mosta, pretože z podporného trámu vyrezával sošku Macy, je robotníkmi vyhnaný aj so svojou Kozou. Oboch sa ich ujíma samotný Majster Hanuš, ktorý hľadá dobrého rezbára pre sochy Orloja a zaujme ho Kubove umenie vyrezávať z dreva.
U majstra Hanuša študuje aj chudobný Matěj, ktorý je pre svoju chudobu terčom posmechu ostatných študentov. Získal od svojho učiteľa dôveru a dohliada na plány Staromestského orloja. Pretože Matěj nemá kde spať, nachádza v Prahe, v tej dobe už opustený, Faustův dom. Vďaka neustálemu posmechu spolužiakov podlieha lákadlám a zoberie vo Faustovom dome strieborný toliar, aby mohol zapadnúť medzi ostatných rovesníkov. Tí ho však podvedú a v nestráženej chvíli poničia plány Orloja. Nič netušiaci Matěj plány odovzdá späť majstrovi Hanušovi.
Veľké je prekvapenie Majstra Hanuša, keď pražskí mocipáni objavia poničené plány a žiadajú potrestanie vinníka. Matěj je uvrhnutý na jeden deň na pranier a pretože nevie, čím sa previnil, rozhodne sa Hanušovi pomstiť. Keď majster Hanuš a Kuba orloj dokončia nezožne žiadnu úctu ani uznanie. Majstrovi Hanušovi Japonci ponúknu, aby postavil taký orloj aj u nich. Svedkom tejto diskusie je Matěj, ktorý medzitým upísal svoju dušu diablovi a napíše list pražským radným. Tí poverili kata Mydlářa, aby Hanuša oslepil.
Hanuš sa chce za túto „vďaku“ pomstiť a povestným siahnutím do stroja orloj zastaví. Kuba, ako jeho pomocník, je poverený, aby orloj opravil pod hrozbou popravenia Macy ak to nestihne včas. Kuba orloj sprevádzkuje na poslednú chvíľu, ale už nestihne dobehnúť na popravisko. Neskôr sa ukazuje, že Koza sa vymenila s Macou a bola obesená miesto nej. Vzápätí však Koza zo šibenice spadne a ukáže sa, že celý čas mala v krku železnú trubičku, takže sa neobesila.
Kuba
Kuba je vidiecky, dobromyseľný mladík. Tvorí nerozlučnú dvojicu so svojou Kozou. Z Prahy je od príchodu, na rozdiel od Kozy, nadšený a zvlášť, keď sa zoznámi s Macou. Vie vyrezávať z dreva a vďaka tejto schopnosti sa dostane k Majstrovi Hanušovi ako pomocník s výzdobou Orloja.
Koza
Koza je po smrti Kubovej matky jeho jediná kamarátka. Z Prahy nie je zase tak nadšená a radšej by sa so svojím vozíkom otočila naspäť k domovu. Žiarli na Macu, ktorú Kuba miluje a nemôže na ňu prestať myslieť a zožratím plánov orloja napomôže k poprave Macy. Koza sa však nakoniec obetuje a nechá sa takmer obesiť miesto Macy.
Majster Hanuš
Učenec, ktorý je poverený zostrojením Staromestského orloja. Veľmi pokojný starší pán nachádza v Kubovi umelca, ktorého potrebuje pre výzdobu svojho diela. Je oslepený katom, aby nemohol postaviť podobný orloj inde vo svete. Predlohou pre postavu bol skutočný Majster Hanuš, ktorý podľa Jiráskových Povestí českých postavil Pražský Orloj.
Matěj
Rovnako ako Kuba prichádza z vidieka študovať do Prahy. Je veľmi chudobný a preto sa stáva terčom posmechu ostatných študentov. Vďaka tomu neskôr upisuje svoju dušu diablovi vo Faustovom dome.
Landorthe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kozí príbeh – Povesti starej Prahy
Máca
Máca je pražská baba, ktorá dodáva na stavbu Karlovho mosta kované klince. Počas väčšej časti filmu je tajomstvom ako tieto klince získava. Posluhuje tiež u Majstra Hanuša, kde sa opäť stretáva s Kubom, do ktorého sa zamiluje.
Landorthe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kozí príbeh – Povesti starej Prahy
Chlupáč
Chlupáč je záhadná postava pohybujúca sa po Prahe ako doplnok deja. Ide o chlpatú guľu, ktorá má ľudské nohy a neuveriteľne dlhý jazyk.
Landorthe
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louis Clément Breguet
náhľad|Breguetov telegraf (1844) Louis Clément François Breguet ([lui kléman fransoa brege], * 22. december 1804, Paríž, Francúzsko† 27. október 1883, tamže) bol francúzsky hodinár, fyzik a vynálezca, ktorý sa podieľal na vynáleze a zavedení telegrafie.
Životopis
Ako vnuk slávneho hodinára A. L. Bregueta sa vyučil za hodinára vo Švajčiarsku.
V roku 1833 prevzal od svojho otca Antoine Louisa Bregueta rodinnú firmu a vyrábal hlavne námorné aj astronomické chronometre a komplikované vreckové hodinky, ale zaujímal sa predovšetkým o elektrotechniku. V roku 1844 bol poverený výstavbou experimentálnej telegrafnej linky na železničnej trati ParížRouen a v roku 1856 postavil centrálnu sieť verejných hodín v Lyone. V roku 1866 si dal patentovať hodiny riadené veľkou ladičkou namiesto kyvadla. V roku 1870 zveril riadenie firmy Edwardovi Brownovi, ktorého rodina ju potom sto rokov viedla, a sám sa venoval svojim pokusom a telegrafii.
Slatina (vrch v Javorníkoch)
Slatina je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Kolárovice, približne severozápadne od mesta Bytča.
Louis Clément Breguet
Životopis
Skonštruoval rotujúce zrkadlo, ktorým Fizzeau a Foucault merali rýchlosť svetla. Spolu s Antoine Massonom vynašli cievku, ktorá je po vylepšení Ruhmkorffom známa ako Ruhmkorffova cievka.
Roku 1845 bol vyznamenaný Radom čestnej légie, v roku 1874 bol zvolený za čestného člena francúzskej akadémie vied. a v roku 1877 sa stal dôstojníkom Radu čestnej légie. Je tiež jedným zo 72 významných mužov, ktorých meno je zapísané na Eiffelovej veži v Paríži.
V manželstve s Eugénie Caroline Lassieurovou (* 1815† 1889) sa narodili dve deti, dcéra Louise (* 1847† 1930) a syn Antoine (* 1851† 1882), ktorý pokračoval v otcových aktivitách. Spoločne sa stretli s Bellom a získali licenciu na výrobu jeho telefónov pre francúzsky trh. Jeho vnuk Louis Charles Breguet bol letecký konštruktér a priekopník letectva.
Slatina (vrch v Javorníkoch)
Opis
Slatina je súčasťou hrebeňa, ktorý vybieha z masívu Čerenky a vedie juhovýchodným smerom na Kýčeru. Severným smerom leží nad sedlom Javorník Vrchtretina, východným Mraznica a Kýčera , južným Kýčera  a Petrovská Kýčera , západným Hluché  a Čemerka  a severozápadne Čerenka a Papajova Kykula. Masív Slatiny je súčasťou povodia Váhu, pričom západné svahy odvodňuje potok Petrovička a východné Kolárovický potok. Na vrchol nevedie značený chodník a na severných svahoch leží lyžiarsky areál.
Výhľady
Riedka, nesúvislá vegetácia vrcholovej časti umožňuje kruhový rozhľad. Pri priaznivých podmienkach sú viditeľné mnohé vrchy Javorníkov, blízke Moravsko-sliezske, no tiež Kysucké, Sliezske a Oravské Beskydy, Kysucká vrchovina, Malá Fatra a Strážovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia. Neďalekým sedlom vedie zelená značka z Petrovíc na rázcestie Pod Čerenkou, odkiaľ vedie chodník do sedla Javorník.
Kňazské bratstvo svätého Pia X.
Kňazské bratstvo svätého Pia X. (lat. Fraternitas Sacerdotalis Sancti Pii X; fra. Fraternité Sacredotale de Pie X ; skratka FSSPX, členovia a prívrženci bývajú označovaní aj ako: lefébristi alebo lefèbvristi ; spolu s inými skupinami bývajú označovaní aj: tradicionalisti ) je medzinárodné tradicionalistické združenie (bratstvo) katolíckych kňazov, založené v roku 1970 emeritným arcibiskupom Marcelom Lefebvrom. Kvôli doktrinálnym nezhodám vyplývajúcim z odmietania nových náuk Druhého vatikánskeho koncilu a novej liturgie, nemá bratstvo v rámci cirkevných štruktúr zregulovaný kánonický status. Vo vzťahu ku Katolíckej cirkvi býva bratstvo v literatúre dodnes mylne označované za schizmatické alebo poloschizmatické, hoci nezhody medzi súčasnou cirkevnou hierarchiou a bratstvom sú čiastočne aj doktrinálne (najmä vnímanie cirkevnej Tradície). Bratstvu v roku 2010 patrilo 6 seminárov, 2 univerzity a 88 škôl. V 56 krajinách vlastnilo 700 kostolov či kaplniek. Celkový počet prívržencov bratstva vo svete je niekoľko stotisíc. Bratstvo je pomenované podľa pápeža Pia X., významného odporcu modernizmu, ktorý žil pred Druhým vatikánskym koncilom. Súčasným generálnym predstaveným (8. september 2022) je Davide Pagliarani. Hnutie neuznáva zmeny presadené v Katolíckej cirkvi po Druhom vatikánskom koncile, predovšetkým zmeny v liturgii, presadzovanie princípu náboženskej slobody ako práva, pokoncilový diskurz v medzináboženskom dialógu a ekumenizmus. Uznávajú primát pápeža, no odmietajú sa podriadiť tým jeho rozhodnutiam, ktoré sú podľa nich v rozpore s katolíckou Tradíciou. Vo svojich stanovách bratstvo uvádza, že jeho cieľom je „kňazstvo a všetko, čo sa ho týka, a nič iné, len to, čo sa ho týka“.
História
V roku 1968 katolíckeho arcibiskupa a tradicionalistu, Marcela Lefebvra, podľa jeho vlastných slov vyhľadala skupina mladých mužov, ktorí hľadali niekoho, kto by ich viedol v tradičnej kňazskej formácii. V júni 1969 získal Lefebvre povolenie od biskupa Françoia Charrière z Fribourgu na zriadenie domu pre seminaristov. Sídlom seminára, ktorý bol oficiálne otvorený 7. októbra 1970 sa stala nehnuteľnosť v Écône. 1. novembra 1970 Kňazské bratstvo Pia X. kánonicky uznal biskup François Charrière. 18. februára 1971 napísal na adresu nového seminára decretum laudis kardinál Wright z Kongregácie pre klérus. vľavo|náhľad|Prvý zo šiestich seminárov FSSPX v Écône vo Švajčiarsku, kde sa v roku 1988 uskutočnilo svätenie lefébristických biskupov „Seminár si rýchlo vybudoval povesť tradicionalistickej pevnosti oddanej tridentskému obradu, tomistickej teológii a všeobecnému odmietnutiu reforiem Druhého vatikánskeho koncilu.“ Na jeseň roku 1974, v reakcii na Lefebvrovu stupňujúcu sa kritiku Druhého vatikánskeho koncilu a pokračujúce používanie tridentskej omše, ktorá bola v tom čase považovaná za zakázanú a v reakcii na tlak francúzskych biskupov, Apoštolská stolica oznámila vyšetrovanie bratstva. Komisia kardinálov vyšetrovateľov prispela k prehĺbeniu rozdelenia. Podľa vyjadrení Lefebvra, dvaja komisiou vyslaní vizitátori pred profesormi a študentmi seminára hovorili škandalózne reči o tom, že svätenie žien bude čoskoro normálne, že pravda sa vyvíja s dobou a že tradičná koncepcia zmŕtvychvstania je diskutabilná. Na základe toho vydal 21. novembra 1974 pohoršený Lefebvre vyhlásenie, v ktorom odsúdil neomodernistické a neoprotestantské tendencie, ktoré mali podľa neho prispievať k rozkladu Cirkvi, zániku kňazstva, ničeniu sviatostí a zániku náboženského života. Vo vyhlásení okrem iného hovorí: „Celým srdcom a celou dušou sa držíme katolíckeho Ríma, strážcu katolíckej viery, a všetkých tradícií, potrebných na zachovanie viery, držíme sa večného Ríma, učiteľa múdrosti a pravdy. ''Odmietame však a vždy sme odmietali nasledovať Rím v jeho neomodernistických a neoprotestantských snahách a reformách, ktoré vzišli z Druhého vatikánskeho koncilu a jasne sa prejavili po koncile. Všetky tieto reformy smerujú k poškodeniu Cirkvi, k zruinovaniu kňazstva, k zničeniu obety svätej omše a sviatostí, k odstráneniu náboženského života, k svetskému vyučovaniu na univerzitách, v seminároch, vyučovaniu náboženstva prameniaceho z liberalizmu a protestantizmu, čo bolo už niekoľkokrát slávnostne odsúdené učiteľským úradom Cirkvi. Žiadna autorita, ani najvyššia cirkevná hierarchia, nás nemôže nútiť, aby sme sa vzdali našej viery, ako nám ju učiteľský úrad Cirkvi predkladal po devätnásť storočí."''
Odsúdil tiež prírodovedné a teilhardovské učenie vyučované na univerzitách a seminároch a odmietol nové obrady. Druhý vatikánsky koncil vyhlásil za skazený. náhľad|Arcibiskup [[Marcel Lefebvre, zakladateľ Kňazského bratstva svätého Pia X.]] Vo februári 1975 bol Lefebvre požiadaný, aby prišiel do Ríma. Krátko po stretnutí bola jeho deklarácia odsúdená komisiou kardinálov ako „neprijateľná vo všetkých bodoch“. Lefebvre na obranu tvrdil, že jeho vyhlásenie nebolo nikdy odsúdené Kongregáciou pre náuku viery, ktorá jediná je kompetentná vynášať súdy o tom, čo je a čo nie je v súlade s katolíckou vierou. Napriek opakovaným opatreniam a príkazu zatvoriť seminár, Lefebvre pokračoval v činnosti. 22. júla 1976 bol oficiálne suspendovaný za odmietnutie priameho vatikánskeho nariadenia zakazujúceho kňazské vysviacky. Platnosť sankcie odmietal. Vzťahy Lefebvra a Apoštolskej stolice boli v nasledujúcom období zložité, Lefebvre si s pápežom Pavlom VI. vymenil viacero listov. Kňazské bratstvo neustále rozširovalo svoju medzinárodnú sieť vydavateľských podnikov, kaplniek a škôl. Lefebvre veľa cestoval, organizoval duchovné konferencie a svojim kňazom a podporovateľom udeľoval sviatosti. Po zvolení pápeža Jána Pavla II. v roku 1978 sa napätie dočasne zmiernilo a Lefebvre sa osobne stretol s Jánom Pavlom II. V procese dialógu medzi bratstvom a Apoštolskou stolicou zohral významnú úlohu aj Joseph Ratzinger, neskorší pápež Benedikt XVI. V roku 1983 odišiel Lefebvre ako generálny predstavený bratstva do dôchodku a za jeho nástupcu bol zvolený nemecký kňaz Franz Schmidberger. Naďalej však pre bratstvo svätil kňazov. Ako však starol, začalo hroziť, že by po jeho smrti bratstvo prišlo o jediného biskupa, čím by mu hrozil zánik, nakoľko by nemal kto svätiť nových kňazov. V októbri 1983 preto Lefebvre žiadal Apoštolskú stolicu o súhlas vysvätiť biskupov. Keďže nedostal žiadnu odpoveď, pohrozil, že vysvätí biskupov aj bez mandátu, po čom nasledovalo nové kolo rokovaní, ktoré vyvrcholilo podpísaním protokolu zmierenia z mája 1988. Hierarchia oficiálne uznala bratstvo a jeho autonómiu od diecéznych biskupov. Bolo mu udelené povolenie používať tridentskú liturgiu. V duchu kánn. 731 až 776 CIC (1983) bolo bratstvo zadefinované ako spoločenstvo apoštolského života založené na pápežskom práve. Lefebvre zároveň vyznal vernosť Cirkvi a pápežovi, uznal učenie konštitúcie Lumen Gentium o najvyššom Magistériu (učiteľský úrad Cirkvi), platnosť nového rítu, cirkevnú disciplínu a novú kánonickoprávnu kodifikáciu. Lefebvre žiadal vysvätiť aspoň troch biskupov. Rím však trval na vysvätení jedného.
náhľad|Arcibiskup Marcel Lefebvre spolu s Franzom Schmidbergerom udeľujú sväté prijímanie, [[Veldhoven, Holandsko]] Dátum vysviacky bol niekoľko krát odložený, Lefebvre si myslel, že sa termín odkladá preto, lebo Rím čaká, kým zomrie, preto 30. júna 1988 vysvätil spolu s biskupom Antoniom de Castro Mayerom v Écône štyroch kňazov (Tissier de Mallerais, Richard Williamson, Alfonso de Galarreta a Bernard Fellay) za biskupov, v dôsledku čoho všetci upadli do exkomunikácie latae sententiae, keďže k takémuto konaniu nemali súhlas Apoštolskej stolice (kán. 1382 CIC 1983). Ján Pavol II. na situáciu reagoval 2. júla 1988 vydaním listu motu proprio Ecclesia Dei, ktorom čin označil za schizmatický akt a pripomenul prívržencom hnutia nebezpečenstvo upadnutia do schizmy a samočinnej exkomunikácie. Kontakt s Apoštolskou stolicou sa následne zhoršil.
Lefebvre platnosť exkomunikácie vždy odmietal. Argumentoval tým, že svätenie vykonal v núdzi pre zachovanie Cirkvi, čo kánonické právo pripúšťa (napr. mexické fakulty), aj keby stav núdze nebol objektívny, ale iba subjektívny (kán. 1324). Druhým Lefebrovým argumentom bolo, že vysväteným biskupom neudelil riadnu jurisdikciu. Biskupov vysvätil len ako svätiacich biskupov, čím podľa prívržencov bratstva nemalo dôjsť k schizme, ani k vytvoreniu paralelnej hierarchie. O exkomunikácii Lefebvra ako o „zdanlivej exkomunikácii“ píšu aj niektorí teológovia z katolíckych štruktúr mimo bratstva.
Ideológia bratstva a katolícka kritika
Hnutie neuznáva niektoré reformy schválené v Katolíckej cirkvi Druhým vatikánskym koncilom, predovšetkým zmeny v liturgii, presadzovanie princípu náboženskej slobody ako práva, pokoncilový diskurz v medzináboženskom dialógu a ekumenizmus. Uznávajú primát pápeža, no odmietajú sa podriadiť tým jeho rozhodnutiam, ktoré sú podľa nich v rozpore s katolíckou Tradíciou. Odmietajú tiež niektoré prvky demokratizujúcej kolegiality, ktoré boli v Katolíckej cirkvi zavedené po Druhom vatikánskom koncile. Vo svojich vyjadreniach sa opierajú o tvrdenia predkoncilových pápežov, ale napríklad aj o niektoré tvrdenia Benedikta XVI.
Niektorí teológovia a kánonisti nachádzajú v lefébristickom poňatí viaceré problémy. Primárnym bodom, v ktorom sa obe strany nevedia zhodnúť je však legitimita učenia Druhého vatikánskeho koncilu a jeho vzťah voči cirkevnej Tradícii, z ktorého pramení väčšina ďalších sporov. Podľa listu motu proprio Ecclesia Dei Jána Pavla II.: ''„Koreň tohto schizmatického aktu možno rozpoznať v neúplnom a protirečivom poňatí Tradície. V neúplnom, preto že dostatočne nezohľadňuje živý charakter Tradície, ktorá, ako jasne učil Druhý vatikánsky koncil, ‚pochádza od apoštolov a napreduje v Cirkvi s pomocou Ducha Svätého, do realít a slov, ktoré sa odovzdávajú [...]‘ Závery, ktoré prijalo hnutie presadzované biskupom Lefebvrom môže a musí byť pre všetkých katolíckych veriacich motívom na úprimnú úvahu o vlastnej vernosti cirkevnej Tradícii, autenticky interpretovanej cirkevným Magistériom, riadnym i mimoriadnym, najmä na ekumenických konciloch od Nicejského koncilu po Druhý vatikánsky koncil....“ ''
Bratstvu sa vyčíta odmietanie celistvého cirkevného Magistéria a vytváranie druhého ekvivalentného Magistéria, keďže to, čo je v súlade s cirkevnou Tradíciou a učením Cirkvi, nemôže podľa učenia Cirkvi určovať subjektívna osoba (hoci aj biskup) či spoločenstvo, ale iba predstaviteľ (najvyššieho) Magistéria, ktorým je v Katolíckej cirkvi pápež alebo kolégium biskupov vždy v spoločenstve s pápežom. Katolíci preto nemôžu legitímne uznávať iba učenie niektorých pápežov (napr. Pia X.) či niektorých ekumenických koncilov alebo len vybrané prvky učenia Magistéria, ale celé učenie, ktoré najvyššie Magistérium predkladá stanovenou formou ako záväzné. Ustanovenia Druhého vatikánskeho koncilu preto majú byť v rámci katolíckej teológie vykladané v duchu živej cirkevnej Tradície, ktorú koncil spolutvorí, a nemajú byť vnímané ako obrat k modernizmu či progresivizmu.
Bratstvo však tvrdí, že medzi Druhým vatikánskym koncilom a predošlými ekumenickými koncilmi je ten rozdiel, že Druhý vatikánsky koncil sám seba označil za „pastoračný“, teda sa vzdal privilégia neomylne definovať články viery a v kritike niektorých jeho výnosov sa odvoláva na výroky Magistéria, ktoré explicitne odsúdilo napr. ekumenizmus (odsúdený pápežom Piom XI. v encyklike Mortalium animos), indiferentizmus a liberalizmus (odsúdený pápežom Gregorom XVI. v encyklike Mirari vos), laicizmus (odsúdený pápežom Piom XI. v encyklike Quas primas) a náboženskú slobodu (odsúdená pápežom Levom XIII. v encyklike Libertas). Podľa tradicionalistických teológov si cirkevné Magistérium nemôže protirečiť, preto tézy, ktoré boli v minulosti slávnostne odsúdené ako nezlučiteľné s katolíckou vierou, je potrebné odmietať aj dnes, aj keby sa ich prijatia dožadovala cirkevná autorita.
V rámci kritiky modernizmu dospeli niektorí členovia Kňazského bratstva svätého Pia X. aj ku kritike Židov a slobodomurárov. Biskup Bernard Fellay, ktorý stál do roku 2018 na čele bratstva označil tieto skupiny za najväčších vinníkov neúspechu dialógu s Apoštolskou stolicou a za nepriateľov Cirkvi.
Rozšírenie vo svete
vľavo|náhľad|[[Jaidhof, sídlo rakúskeho dištriktu FSSPX]] V súčasnosti bratstvo pôsobí vo viac ako šesťdesiatich krajinách sveta, spravuje šesť medzinárodných kňazských seminárov, okolo stopäťdesiat priorátov, vyše sto škôl a stovky omšových centier (kaplniek a kostolov). Súčasťou Bratstva je aj vetva rehoľných bratov a sestier oblátok, ktoré pomáhajú kňazom pri ich činnosti. Sídlo bratstva sa nachádza v Menzingene vo Švajčiarsku funkciu generálneho predstaveného od roku 2018 plní Davide Pagliarani. Slovensko v rámci územného členenia patrí spolu s Českom, Maďarskom, Chorvátskom, Slovinskom a Rakúskom pod dištrikt sídliaci v rakúskom Jaidhofe, ktorého súčasným predstaveným je Stefan Frey. Apoštolát bratstva aktuálne prebieha v štyroch slovenských mestách: v Trnave, Žiline, Liptovskom Mikuláši a Prešove.
2. liga hádzanárok 2017/18
2. liga hádzanárok v sezóne 2017/18 bol 25. ročník 2. ligy hádzanárok, tretej najvyššej hádzanárskej súťaže žien na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej. Oproti minulej sezóne sa do súťaže prihlásilo o 1 účastníka menej. Súťaž vyhralo družstvo HK Slávia OA Sereď, ktoré tak malo právo štartovať v nasledujúcej sezóne v 1. lige.
Účastníci
Poznámka: Družstvo HŠK 74 Kolárovo, ktoré skončilo v minulej sezóne na 4. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásilo.
Súkromná základná škola s materskou školou DSA Lučenec
náhľad|Budova SZŠ s MŠ DSA Lučenec na Kubínyiho námestí 42 náhľad|Športoviská STŠ s MŠ DSA Lučenec Súkromná základná škola s materskou školou DSA Lučenec je škola v Lučenci. V roku 2017 sa novým zriaďovateľom školy stala slovenská vzdelávacia spoločnosť Deutsch-Slowakische Akademien (DSA), ktorá je súčasťou nemeckého vzdelávacieho koncernu Europäisches Bildungswerk für Beruf und Gesellschaft - EBG so sídlom v nemeckom Magdeburgu. EBG má takmer 30 ročnú tradíciu v oblasti vzdelávania a v Nemecku prevádzkuje sieť 36 vzdelávacích inštitúcií od materskej škôlky až po univerzitu. Vďaka silnému nemeckému partnerovi s dlhoročnými skúsenosťami v oblasti vzdelávania, bol nový zriaďovateľ schopný od prebratia školy implementovať mnoho inovatívnych postupov v oblasti vzdelávania a zároveň došlo k zlepšeniu situácie aj v iných oblastiach ako obnova majetku školy, modernizácia technického vybavenia či diverzifikácia a optimalizácia ponúkaných študijných odborov.
O škole
Súkromná základná škola s materskou školou DSA Lučenec je plnoorganizovaná škola sídliaca v historickej pamiatkovo chránenej budove v centre mesta Lučenec. Prvá zmienka o škole je stará 130 rokov. Škola pozostáva z 22 učební, 6 odborných učební z ktorých sú tri vybavené počítačmi a IKT. Škola má dielne, multimediálnu knižnicu, vlastnú školskú jedáleň, telocvičňu, posilňovňu a volejbalové ihrisko s umelou trávou. Súčasťou školy je aj Materská škola s kapacitou 114 detí v šiestich oddeleniach. Škola sa zameriava na rozšírenú výučbu anglického a nemeckého jazyka. Výučba cudzích jazykov a informatiky prebieha už od 1. ročníka ZŠ.
Štúdium
Schopnosti a znalosti žiakov SZŠ DSA v Lučenci sú od prvého ročníka systematicky rozvíjané zážitkovým a tematickým vyučovaním, v duchu hesla "čo človek zažije, to si zapamätá". K tomu prispieva aktívna komunikácia s rodičmi žiakov a silná podpora technických znalostí, športu a cudzích jazykov. Žiaci sú počas celého štúdia vedení k takému rozvoju svojich schopností a znalostí, ktoré im po absolvovaní základnej školy umožnia zvoliť si najvhodnejšiu strednú školu.
DSA ponúka profesionalitu manažmentu školy, férový prístup medzi učiteľom a žiakom, kvalitné a moderné učebné prostriedky, rovnosť šancí medzi žiakmi a flexibilitu v individuálnych požiadavkách. Rodič je partnerom, a jeho názor je dôležitý pre správne nastavenie vzdelávacieho procesu. Škola preto nie je vzdelávacia inštitúcia vytváraná pre deti, avšak vytváraná spolu s deťmi.
Olmiccia
Olmiccia je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
AHS Krab
AHS Krab je poľská samohybná húfnica kalibru na pásovom podvozku. Ide o poľskú úpravu britského vežového systému AS90/52 Braveheart vyrábaného v licencii.
Vznik a vývoj
Koncepcia zavedenia nového systému diaľkového delostrelectva do poľských pozemných síl sa objavila na začiatku 90. rokov 20. storočia. Výsledkom analýzy bolo zistenie, že je potrebné zaviesť samohybné húfnice kalibru 155 mm, ktoré strieľajú modernou muníciou kompatibilnou s normami NATO a nahradia predtým používané ruské kanóny kalibru 152 mm. Uvažovalo sa o možnosti vytvoriť takýto systém v Poľsku v spolupráci so zahraničným partnerom. Pôvodne sa predpokladala spolupráca so Slovenskom, kde sa pracovalo na vývoji rodiny kolesových húfnic Dana, ktoré tvorili aj výzbroj poľskej armády.
V roku 1993 Huta Stalowa Wola (HSW) ponúkla poľskému generálnemu štábu dodávku takéhoto systému, čo sa stretlo so záujmom. Pôvodne sa uvažovalo o inštalácii nového slovenského vežového systému Zuzana so 155 mm kanónovou húfnicou L/45 na poľskom pásovom podvozku odvodenom z rodiny Kalina, preto dostal projekt označenie Zuzanna. Ministerstvo národnej obrany poverilo 28. novembra 1996 HSW výskumnými a vývojovými prácami na programe Zuzanna, ako aj vykonaním výberového konania na vežový systém a jeho nákup.
Svoje ponuky predložilo osem spoločností, z ktorých boli do ďalšieho konania vybrané štyri: T-6 (Južná Afrika: Denel), Zuzana/A40 Himalaya (Slovensko: ZTS Dubnica), AS-90 (Veľká Británia: VSEL) a PzH 2000 (Nemecko: Wegmann ). Ešte v roku 1997 však bola verejná súťaž zrušená pre nevýhodný postup, ktorý znamenal pre HSW značné náklady. Do druhého tendra, ktorý zahŕňal presun technológie, sa zapojili tri spoločnosti, pričom Juhoafričania sa stiahli. Pre dosiahnutie čo najväčšieho dostrelu bola zvolená hlaveň s dĺžkou 52 kalibrov (L/52), čím sa eliminoval slovenský kanón. V roku 1998 boli na porovnanie vybrané dve konštrukcie – nemecká a britská. Briti v súťaži predstavili najnovšiu exportnú verziu AS90 s dlhšou hlavňou L/52, marketingovo nazývanú AS52 Braveheart. Strelecké skúšky britského dela sa uskutočnili 21. až 24. júna 1999 na cvičisku Żagań-Świętoszów. Nemci svoju húfnicu na cvičisko nepriniesli s odôvodnením, že nemajú vládny súhlas na vývoz.
Nakoniec teda bola vybraná britská veža a 26. júla 1999 prezident spoločnosti Huta Stalowa Wola podpísal s výrobcom GEC Marconi zmluvu o transfere technológie a licenčnej výrobe vežového systému. Briti mali dodať prvých šesť veží a nejaký čas predávať hlavne vyrobené spoločnosťou Royal Ordnance a poľská strana bola zodpovedná za integráciu s podvozkom a systémom riadenia paľby. Ako podvozok bol zvolený ťažký pásový nosič UPG-NG odvodený z rodiny Kalina s prvkami tanku rodiny T-72. Vytvorením automatizovaného systému velenia a riadenia paľby, založeného na riešeniach súčasne implementovaného systému Topaz, bola poverená poľská súkromná spoločnosť WB Electronics.
Práce na prvom prototype húfnice sa začali v októbri 2000. Prvá veža prišla z Veľkej Británie v marci 2001 a podvozok bol dodaný v apríli. Prvý kompletný prototyp Krab bol predstavený 12. júna 2001. V roku 2002 bol dokončený druhý prototyp a následne prebehli výrobné a vojenské testy. Podľa pôvodných požiadaviek niesli prototypy Krabu zásobu 60 nábojov, z toho 31 vo veži a 29 v trupe.
S prípravami na sériovú výrobu sa plánovalo začať v roku 2003, ale pre nedostatok financií došlo k omeškaniu. Program bol navyše považovaný za kontroverzný, preto bol v dôsledku politického rozhodnutia zastavený. Budúcnosť programu Krab bola neistá a poľská armáda ho v decembri 2004 navrhla ukončiť a odovzdať hotové prototypy Centru delostrelectva a výzbroje v Toruni a miestnemu delostreleckému múzeu. Napriek tomu zostali zbrane u výrobcu kvôli možnosti exportu do Indie, ku ktorému však nakoniec nedošlo.
Až 18. septembra 2006 sa Ministerstvo národnej obrany rozhodlo, že tieto húfnice objedná. Po zdĺhavých rokovaniach bola 12. mája 2008 so spoločnosťou HSW podpísaná zmluva v hodnote 223 miliónov PLN. Kontrakt zabezpečoval dodávku ôsmich húfnic spolu so štyrmi veliteľskými vozidlami, muničným vozidlom a vozidlom na opravu výzbroje a elektroniky. Vzhľadom na to, že britská strana medzičasom prerušila výrobu hlavne pre samohybné delo AS-90, došlo k zmene dodávateľa hlavne. Ministerstvo národnej obrany si po prieskume výrobcov vybralo produkt francúzskej firmy Nexter Systems.
Prvé streľby tretieho prototypu Krab sa uskutočnili 29. júla 2011. Program však narazil na ďalšie prekážky v dôsledku mikrotrhlín v nových trupoch UPG-NG, ktoré vyplývali z defektov pancierových plátov. Po vojskových skúškach v roku 2013 sa ukázalo, že podvozok UPG-NG má okrem mikrotrhlín aj ďalšie závady súvisiace najmä s neefektívnym chladiacim systémom, únikmi prevádzkových kvapalín z motora, penetráciou výfukových plynov z výfukového systému, atď. Ďalšiu výrobu UPG-NG zastavila aj nutnosť voľby iného motora, keďže pôvodne používaný poľský motor S-12U už nebol dostupný. Program sa tak opäť ocitol v ohrození, a preto sa v decembri 2014 Ministerstvo národnej obrany a koncern Polska Grupa Zbrojeniowa (majiteľ HSW) dohodli, že Krab dostane podvozok juhokórejskej guľometnej húfnice K9 Thunder od firmy Samsung Techwin.
Dňa 17. decembra 2014 podpísala HSW zmluvu na licenčnú výrobu 120 podvozkov K9 ​​a prvý Krab s novým podvozkom bol predstavený 24. augusta 2015. Od roku 2017 sú tieto samohybné húfnice postupne zaraďované do výzbroje divíznych delostreleckých jednotiek poľských pozemných síl.
Konštrukcia
Krab má deklarovanú odolnosť proti pancierovým nábojom do kalibru 14,5 mm a šrapnelom delostreleckých granátov. Poháňa ho 8-valcový turbodiesel MTU MT 881 Ka-500 s maximálnym výkonom 1 000 koní (735 kW). Vozidlo využíva automatickú prevodovku Allison X1100-5A3 s rozsahom štyroch prevodových stupňov vpred a dvoch vzad. Podvozok je vybavený hydropneumatickým odpružením a šiestimi pojazdovými kolesami na každej strane.
Kanón L31A1 kalibru 155 mm britskej konštrukcie má dĺžku hlavne 8 997 mm (definovanú ako relatívna dĺžka 52 kalibrov). Nabíjanie je poloautomatické. Uhol streľby je 360 ​​stupňov horizontálne a od -3,5 do +70 stupňov vertikálne. Rýchlosť otáčania veže, ako aj zmena uhla elevácie hlavne pomocou elektrických pohonov je 10 stupňov za sekundu. Frekvencia streľby je 3 výstrely za 10 sekúnd, pri intenzívnej paľbe je to 6 výstrelov za minútu (udržateľne 3 minúty). Praktická rýchlosť streľby je 2 výstrely za minútu. Minimálny dosah je 4,5 km a maximálny 40 km. Čas prechodu húfnice z pochodového postavenia do bojového postavenia a opustenia pozície po výstrele je cca 30 sekúnd. Vo veži je umiestnených 29 granátov a ďalších 11 granátov sa nachádza v trupe.
Sekundárnu výzbroj Krabu predstavuje 12,7 mm guľomet WKM-B. Na čelnej strane veže sú umiestnené štyri dymové alebo aerosólové granátomety.
Kyselina peroxodisírová
Kyselina peroxodisírová H2S2O8, tiež sa nazýva Marshallová kyselina po profesorovi Hughovi Marshallovi, ktorý ju ako prvý vytvoril, je jednou z peroxokyselín síry. Anión vznikajúci nahradením dvoch atómov vodíka sa nazýva peroxodisíranový (zastarano persíranový anión). Soli odvodené od kyseliny peroxodisírovej sa nazývajú peroxodisírany a hydrogenperoxodisírany.
Vlastnosti
Kyselina peroxodisírová je nestabilná bezfarebná kryštalická látka so silnými oxidačnými účinkami. Reaguje až výbušne s organickými látkami.
Syntéza
Ďalšou metódou je elektrolýza mierne koncentrovanej kyseliny sírovej (60 – 70 %) s platinovými elektródami pri vysokej prúdovej hustote a napätí:
Použitie
Kyselina peroxodisírová sa používa na výrobu farbív a peroxidu vodíka. Využíva sa aj v analytickej chémii.
Lanta (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orto
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Byzantské kostoly rumunského Moldavska
Byzantské kostoly rumunského Moldavska je súbor ôsmich sakrálnych stavieb rumunskej pravoslávnej cirkvi v historickom regióne Južná Bukovina a Moldavsko
Chrámy boli postavené v 15. a 16. storočí na území vtedajšieho Moldavského kniežatstva za vlády Štefana III. Veľkého a Petru Rareșa. V roku 1993 bolo 7 z nich pod názvom Moldavské chrámy zapísaných na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO, následne v roku 2010 bol na tento zoznam doplnený kostol Zmŕtvychvstania Pána v Sucevițe. Väčšina kostolov sa nachádza v modernej župe Suceava.
Vonkajšie fasády kostolov sú pokryté freskami, ktoré sú výnimočným majstrovským dielom byzantského umenia a zachytávajú rozsiahle cykly náboženských motívov a príbehov. Kostoly sú väčšinou umiestnené vo vnútornom nádvorí opevnených kláštorov. V regióne severného Rumunska sa nachádza viac podobných kostolov, ktoré však nie sú pod ochranou UNESCO.
We Sweat Blood
We Sweat Blood je druhý štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones z roku 2003. Album znovu vyšiel 19. apríla 2005 v Spojených štátoch s dvomi prídavnými skladbami z albumu Born a Lion, „Lovercall“ a „Sound of Love“.
Psychiatrická nemocnica Philippa Pinela
náhľad|Jedna z budov nemocnice
We Sweat Blood
Hodnotenie
V roku 2005 bol album We Sweat Blood umiestnený na 466. mieste v knihe časopisu Rock Hard s názvom The 500 Greatest Rock & Metal Albums of All Time.
Psychiatrická nemocnica Philippa Pinela
Psychiatrická nemocnica Philippa Pinela (v minulosti Afilovaný ústav (bratislavskej klinky pre duševne chorých), hovorovo Pinelka) je psychiatrická nemocnica v Pezinku v mestskej časti Cajla, ktorá sa nachádza na adrese Malacká cesta číslo 63. Pred jej areálom sa nachádza zastávka s parkoviskom a v jej areáli sa nachádza už nefunkčná fontána, futbalové ihrisko, tenisový kurt a Kaplnka svätého Lukáša. Pri tenisovom kurte a futbalovom ihrisku sa nachádza zvonica.
V minulosti boli jej súčasťou aj budovy, v ktorých sa nachádzali bývalé antimónové bane, a ktoré sa nachádzali na mieste bývalej fabriky na výrobu kyseliny sírovej. V strede areálu sa nachádza bývalá vila riaditeľstva antimónových baní. Po roku 1938 boli budovy prerobené na ženské oddelenie psychiatrie. V osemdesiatych rokoch sa budovy prestali používať a ostali opustené. Keď bola ešte vhodná statika budov, tak ju používali hráči airsoftu, ale teraz lákajú asociálov, nadšencov opustených miest a lovcov duchov. náhľad|Zrekonštruované priestory vstupnej recepcie Psychiatrickej nemocnice Philippa Pinela V apríli 2023 bola daná do prevádzky zrekonštruovaná vstupná recepcia nemocnice s bufetom.
Lapeyrère
Lapeyrère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pakistanské národné futbalové mužstvo
Pakistanské národné futbalové mužstvo reprezentuje Pakistan na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1947. Pakistan sa nikdy nepredstavil na Majstrovstvách sveta vo futbale ani na Majstrovstvách Ázie vo futbale. Pakistan patrí medzi najhoršie národné tímy čo sa týka rebríčka FIFA
Urban Hymns
Urban Hymns je tretí album anglickej rockovej skupiny The Verve vydaný dňa 29. septembra 1997. Album sa stal najpredávanejším albumom skupiny a jedným z najpredávanejších albumov roka.
Zoznam skladieb
Všetky skladby napísal Richard Ashcroft, pokiaľ nie je uvedené inak.
Osani
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrchtretina
Vrchtretina je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Makov, približne západne od Turzovky.
Poloha
Nachádza sa na severnom okraji strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a zasahuje na katastrálne územie obce Makov a Vysoká nad Kysucou. V blízkom okolí sa nachádzajú samoty oboch obcí. Oblasť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Opis
Vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z oblasti sedla Javorník. Východne sa nachádza vrch Galkovo a Luby, južne Mraznica  a Slatina , západne Kykula , Papajova Kykula  a Čerenka  a severným smerom Polianky. Masív odvodňujú prítoky Kysuce, odkiaľ voda pokračuje do rieky Váh. Na vrchol nevedie značený chodník a západným úpätím prechádza cesta I/10 z Bytče na Moravu.
Výhľady
Nesúvislý lesný porast s oblasťami s nízkou vegetáciou umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrchy Javorníkov a Moravsko-sliezskych Beskýd, pri priaznivých podmienkach tiež Sliezske, Kysucké a čiastočne aj Oravské Beskydy, Malú Fatru a Strážovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník a prístup je možný z okolia lesnými chodníkmi. Neďalekým sedlom Javorník prechádza červená hrebeňovka z Čerenky  do sedla Semeteš.
Melinda Clarke
Melinda Clarková (* 24. apríl 1969, Dana Point, Kalifornia, USA) je americká herečka.
Detstvo a mladosť
Clarková sa narodila ako dcéra baletky a herca Johna Clarka. Má brata menom Joshua a jej sestra Heidi zomrela v roku 1994 na zhubný nádor srdca. V roku 1987 odcestovala do Los Angeles, aby sa venovala modelingu.
Kariéra
V roku 1996 bola zvažovaná do úlohy Tatum Riley vo filme Vreskot, ale rolu neprijala a objavila sa vo filme Vraždiaci jazyk. Clarková bola za svoj herecký výkon ocenená cenou pre najlepšiu herečku na Filmovom festivale v Sitges. Neskôr sa začala sporadicky objavovať vo filme a dala skôr prednosť televízii. Účinkovala v menších rolách v televíznych seriáloch ako Xena, Čarodejnice či Seinfield.
Získala hosťujúcu úlohu v televíznom seriály O.C California, kde stvárnila zápornú postavu Julie Cooper. Jej postava si získala pozitívne ohlasy u divákov a z hosťujúcej postavy, získala viac priestoru, čím sa stala neoddeliteľnou súčasťou seriálu. Clarková účinkovala v seriály do jeho záveru, v roku 2007.
V časovom rozmedzí 2001 až 2015 sa sporadicky objavovala v kriminálnom televíznom seriály C.S.I.: Kriminálka Las Vegas ako Dr. Heather Kessler tzv. Lady Heather.
Hosťovala v piatich epizódach televízneho seriálu Upírske denníky z roku 2010, kde získala pozitívne recenzie na jej herecký výkon. V rovnakom roku, sa stala súčasťou hereckého obsadenia televízneho seriálu Nikita. Tiež hosťovala v televíznom seriáloch ako Vincentov svet, Vegas či Gotham.
Súkromný život
Jej manželom bol Ernie Mirich, v rokoch 1997 až 2005. Majú spolu jedno dieťa, dcéru Catherine Grace, narodenú v roku 2000. V septembri 2015 sa vydala druhý krát, za Adama Farmera, v jej rodnom meste.
Na základe jej hereckej postavy, boli vytvorené dve akčné figúrky. Prvou bola postava Jessicy Priest, vo filme Spawn, z roku 1997 a druhou bola rola Velascy, z televízneho seriálu Xena.
Zuzana Martináková
Zuzana Martináková môže byť:
Lapeyrouse-Fossat
Lapeyrouse-Fossat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Škrtni, co se nehodí
Škrtni, co se nehodí je názov druhého spoločného hudobného projektu slovenského speváka Petra Lipu a kapely Luboš Andršt Blues Band, ktorý ako štúdiový album vydalo v roku 1987 hudobné vydavateľstvo Supraphon.
Ota (Corse-du-Sud)
Ota je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lapeyrouse-Fossat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ota (Corse-du-Sud)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lapeyrouse-Fossat
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká cena Talianska 2022
Veľká cena Talianska 2022 (tal. Formula 1 Pirelli Gran Premio d’Italia 2022) boli preteky Formuly 1, ktoré sa konali dňa 11. septembra 2022 na okruhu Autodromo Nazionale di Monza v Monze, neďaleko od Milána. Bola to šestnásta Veľká cena sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1.
Alexander Albon musel zo zdravotných dôvodov vynechať Veľkú cenu Talianska. V tíme Williams ho preto nahradil rezervný jazdec Nyck de Vries, ktorý tak absolvoval svoj debut vo Formule 1.
Max Verstappen viedol pred pretekmi v priebežnom poradí jazdcov pred Charlesom Leclercom a Sergiom Pérezom.
Priebeh kvalifikácie
Charles Leclerc dosiahol najrýchlejšie kvalifikačné kolo pred Maxom Verstappenom a Carlosom Sainzom. Podobne ako v prípade Veľkej ceny Belgicka sa však mnohí pretekári rozhodli pre penalizáciu, aby si mohli nechať do svojho vozidla namontovať nové komponenty pohonnej jednotky, keďže Autodromo Nazionale di Monza je trať, na ktorej sa dá veľmi dobre predbiehať. Kvôli tomu z pozície 2 a 3 neodštartovali Verstappen a Sainz, ale George Russell a Lando Norris.
Priebeh pretekov
V pretekoch triumfoval Max Verstappen pred Charlesom Leclercom a Georgeom Russellom. Preteky sa dokončili za safety carom, pretože vozidlo Daniela Ricciarda sa krátko pred koncom pretekov zastavilo na trati kvôli technickej poruche a maršali ho odtiaľ nedokázali včas odstrániť. Carlos Sainz, Lewis Hamilton a Sergio Pérez, ktorí museli kvôli penalizáciám štartovať až z konca štartového roštu, skončili na 4. až 6. mieste. Debutant Nyck de Vries hneď vo svojej prvej Veľkej cene bodoval deviatym miestom.
Kvalifikácia
Poznámky:
Preteky
Poznámky:
Flammenwerfer 35
Flammenwerfer 35 (skratka FmW 35; v preklade z nem. „Plameňomet 35“) bol nemecký plameňomet používaný v rokoch 1935 až 1944, teda najmä počas druhej svetovej vojny. V roku 1941 ho začal nahradzovať ľahší Flammenwerfer 41.
Pri vývoji FmW 35 boli zužitkované poznatky, ktoré nemecké ozbrojené sily získali z prvej svetovej vojny. Plameňomety boli vtedy úspešne nasadené proti bunkrom, opevneniam a obrneným vozidlám, avšak pretrvávalo vysoké riziko samovznietenia pri zásahu nádrží nepriateľom. FmW 35 mal hmotnosť 35,8 kg a objem 11,81 l. Ako palivo používal Flammöl Nr. 19 – benzín zmiešaný s dechtom kvôli zvýšeniu hmotnosti horľavej látky a tým aj vyššiemu dosahu. Ako zapaľovač slúžil vodík. Dosah plameňometu bol 25 (efektívny) až 30 m (maximálny). Pri nepretržitom prúde sa palivo minulo za približne 10 sekúnd, avšak v praxi plameňometník uvoľňoval palivo len krátkymi salvami (až cca 15 sálv).
Palneca
Palneca je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sojuz 22
Sojuz 22 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 22 vyštartoval 15. septembra 1976 z Bajkonuru. Na palube bola dvojčlenná posádka, ktorá v upravenom Sojuze strávila týždeň fotografovaním povrchu Zeme špeciálnou zabudovanou kamerou.
Priebeh letu
Loď odštartovala 15. septembra 1976 z kozmodrómu Bajkonur pomocou rakety Sojuz U. Štartovalo sa pod nezvyčajne vysokým uhlom sklonu dráhy (64,8 st.), loď sa dostala na orbitu 185 –, s dobou obehu 89 min.
Práca
Hlavným cieľom bola skúška multi spektrálnej kamery MKF-6 vyrobenej v NDR. Kamera s hmotnosťou bola dôkladne vyskúšaná a po skončení misie bolo rozhodnuté jej nasadenie do všetkých misií k stanici Saľut. Okrem fotografovania posádka vykonala viacero biologických experimentov. Skúšali napríklad malú centrifúgu na zisťovanie vývinu rastlín v podmienkach umelej gravitácie. Ďalej bol vykonaný experiment na získanie poznatkov účinku kozmického žiarenia na ľudské videnie.
Drevené kostoly v oblasti Maramureș
Drevené kostoly v oblasti Maramureș je súbor kostolov v oblasti Maramureș v Rumunsku.
Tieto kostoly predstavujú výnimočné príklady ľudovej architektúry. Tradícia drevených stavieb v regióne siaha do stredoveku, dochované kostoly však pochádzajú až zo 17. až 19. storočia. V roku 1999 bolo 9 kostolov zapísaných na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO, ale v historickom regióne Maramureș (dnes rozdelenom medzi Rumunsko a Ukrajinu) sa nachádza približne 50 ďalších drevených kostolov.
Najčastejšie bolo používané bukové, dubové, jedľové či brestové drevo. Pre všetky kostoly je charakteristické umiestnenie úzkej, vysokej veže do západného priečelia stavby a šindľová strecha. Interiér chrámov je zdobený nástenným maľbami - freskami, ktoré zachytávajú rôzne výjavy zo Starého zákona, či zo života rôznych svätcov a svätíc.
Larcan
Larcan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Manon Lescaut (opera)
Manon Lescaut je opera Giacoma Pucciniho z roku 1893. Autormi libreta sú Luigi Illica a Domenico Oliva na motívy novely Abbé Prévosta.
Obsah
Manon Lescaut je opera v štyroch dejstvách. Odohráva sa v druhej polovici 18. storočia vo Francúzsku.
Grúň (vrch v Západných Tatrách)
náhľad|Hrbáč Grúň je vrch v slovenskej časti Západných Tatier.
Manon Lescaut (opera)
Prvé dejstvo
Námestie neďaleko brán Paríža
Je večer a skupinka študentov a dievčat sa prechádza po námestí, ktoré je vychýrené dobrým pitím a hrami. Edmondo spieva o radostiach mladosti. Na scénu vstupuje Des Grieux, ktorý je však melancholický a k ostatným študentom sa nepridá. Ostatní si z neho preto robia posmešky. Prichádza kočiar z Arrasu a vystúpia z neho Manon, jej brat Lescaut a starší generál, Geronte de Ravoir. Des Grieux sa do Manon zaľúbi na prvý pohľad.
Grúň (vrch v Západných Tatrách)
Nachádza sa v juhozápadnej rázsoche vrchu Bystrá medzi samotnou Bystrou a Nižnou Bystrou. Severozápadné svahy spadajú do Gáborovej doliny, juhovýchodné svahy spadajú do Bystrej doliny. Týmto smerom vybieha z hory krátky výbežok zvaný Hrbáč, ktorý rozdeľuje záver doliny na dve ramená: v prvom se nachádza Anitino očko, v druhom Bystré plesá.
Manon Lescaut (opera)
Prvé dejstvo
Vracajú sa Lescaut a Geronte, ktorý je tiež opantaný Manon. Myslí si, že Manon by bola v kláštore škoda a chystá sa ju preto uniesť do Paríža. Edmondo vypočuje jeho plány a okamžite všetko rozpovie Des Grieuxovi. Radí mu, aby Manon odprevadil v Gerontovom kočiari. Des Grieux vyzná Manon lásku a presvedčí ju, aby s ním odišla do Paríža. Na scénu sa vracajú Geronte a Lescaut. Ten sa rozhodne sledovať kočiar do Paríža.
Druhé dejstvo
Gerontov dom v Paríži
(Puccini vynecháva časť románu, v ktorej Manon a Des Grieux istý čas žijú spolu. Manon ho opúšťa, keď mu dôjdu peniaze).
Manon je Gerontovou milenkou. Do izby vstupuje jej brat Lescaut. Manon mu rozpráva o Gerontovi. Je podľa nej príliš starý a skazený a navyše ju nudí. Je smutná a myšlienkami sa vracia k Des Grieuxovi. Geronte zavolal hudobníkov, aby Manon zabávali. Takisto privádza tanečného majstra, ktorý ju učí tancovať menuet. Po tanci Geronte a hudobníci odchádzajú.
Lescauta hnevá, že jeho sestra nie je s Gerontom šťastná a ide vyhľadať Des Grieuxa. Des Grieux prichádza do Gerontovho domu a s Manon si opäť padnú do náručia. Geronte sa však nečakane vracia a pripomína Manon, čo všetko pre ňu urobil. Manon odpovedá, že ho nedokáže ľúbiť. Geronte odchádza a Lescaut súri milencov, aby sa ponáhľali a čo najskôr opustili dom. Manon však váha, pretože nie je ochotná vzdať sa šperkov a pekných vecí. Lescaut jej opäť pripomína, že sa musia ponáhľať.