cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ján XI. (konštantínopolský patriarcha)
Životopis
Prvýkrát sa Bekkos v historických prameňoch spomína ako chartofylax v chráme Hagia Sofia. Značnej obľube sa tešil u patriarchu Arsenia, ktorý sa ho dokonca zastal v akomsi spore s cisárom. Počas vlády Michala VIII. pôsobil ako cisársky vyslanec na misiách v Srbsku (Štefan Uroš I., 1268) a v Tunise (Ľudovít IX., 1270). O cisárovu priazeň prišiel po tom, čo v roku 1273 odporoval Michalovej politike smerujúcej k cirkevnej únii. V roku 1273 bol dokonca uväznený. Vo väzení študoval práce latinských i gréckych cirkevných otcov, ako aj materiály o schizme a svoj pohľad na západnú cirkev zmenil. Následne bol z väzenia prepustený a stal sa jedným z hlavných propagátorov cirkevnej únie zjednanej na Lyonskom koncile v roku 1274.
Po Michalovej smrti v roku 1282 sa cisárom stal protiunijný Andronikos II. Proti Bekkovi povstala silná opozícia na synode v Konštantínopole (1283) bol zosadený a vyhnaný do maloázijskej Prusy. O dva roky neskôr (1285) bol povolaný na koncil v Blachernai. Na koncile Bekkos opätovne obhajoval západné doktríny, takže bol nakoniec odsúdený a uvrhnutý do väzenia. Vo väzení v roku 1297 zomrel.
Absencia (epilepsia)
Absencia je druh epileptického záchvatu ktorý sa prejavuje krátkou stratou vedomia často trvajúcou iba niekoľko sekúnd. Typické je, že nedochádza k strate svalového tonusu a následnému pádu, záchvat má charakter chvíľkového „zahľadenia sa do prázdna“. Často sa opakuje viackrát za deň, postihnutý si naň nepamätá. Vyskytuje sa najmä u starších detí.
Cecilián
Cecilián alebo Caecilian (lat. Caecilianus; * ? pred 300† krátko pred 343 /pred 345 ) bol arcidiakonom a od roku 311 biskupom v severoafrickom Kartágu. Jeho ustanovenie za biskupa viedlo k donatistickej schizme. Cecilián bol taktiež jedným z mála klerikov zo Západu, ktorí sa zúčastnili Prvého nicejského koncilu, podľa niektorých zdrojov jediný biskup.
Po smrti kartáginského biskupa Mensuria, ktorého podporovateľom bol, bol Cecilián zvolený a tromi biskupmi na čele s Felixom z Aptungy vysvätený za biskupa. Časť duchovenstva Ceciliána neuznala, pretože bol podľa nich vysvätený traditormi (odpadlíkmi, ktorý sa spreneverili kresťanstvu tým, že odovzdali sväté knihy pohanom počas prenasledovania kresťanov. Keďže podľa donatistov každý, kto žije v spoločenstve s padlými kresťanmi je sám apostata, považovali za odpadlíka aj Ceciliána. Za biskupa preto vyhlásili Majorína. Podľa prameňov mala na schizme podiel bohatá pani, matróna Lucilla, ktorá bola Ceciliánom viackrát káraná pre nadmerné uctievanie relikvií mučeníkov. Majorín v roku 313 zomrel a na jeho biskupský stolec nastúpil Donát, podľa ktorého sa schizmatický smer nazval - donatizmus. Obe strany, donatisti i Cecilián sa obrátili na cisára Konštantína I., ktorý spor najprv prenechal pápežovi a synode v Ríme (313), neskôr synode v Arles (314), až nakoniec pre protesty donatistov musel rozhodnúť sám. Na stretnutí v Miláne v roku 316 Konštantín uprednostnil Ceciliána, avšak spor sa vyriešiť nepodarilo. Cecilián tak naďalej zostal katolíckym kartáginským biskupom až do jeho smrti v raných 40. rokoch 4. storočia.
Saint-Jean-de-la-Blaquière
Saint-Jean-de-la-Blaquière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jezerní slať
Jezerní slať je rašelinisko a prírodná pamiatka v okrese Prachatice. Nachádza sa na Šumave (Šumavské pláně), necelé juhovýchodne od Horskej Kvildy a  od Kvildy, na území obce Kvilda. Je súčasťou NP Šumava, ktorého je I. zónou.
Vodstvo a podnebie
Ide o rašelinisko rozvodnicového typu, menšiu časť odvodňuje Hamerský potok do Vydry, zvyšok Kvildský potok do Vltavy. Rozloha slatiny je, nachádza sa vo výške 1 057 a maximálna hrúbka vrstvy rašeliny dosahuje. Priemerná ročná teplota sa pohybuje okolo 1°C a pravidelne sú tu zaznamenávané teplotné minimá. Názov slatina dostala od dnes už rašeliníkmi zarasteného jazierka.
Prístup
Najjednoduchší prístup k Jezernej slati je z turistického parkoviska pri ceste č. 169 z Kvildy do Horskej Kvildy. Od parkoviska vedie prístupová cesta ku dlhému podvalovému chodníku. Na okraji rašeliniska sa nachádza drevená rozhľadňa, z ktorej je možné vidieť celú rozlohu rašeliniska i s dominantným vrcholom Antýgl v pozadí.
Fauna a flóra
Na slatine sa vyskytuje veľké množstvo rastlín, v strednej Európe veľmi vzácnych. Patrí medzi ne breza trpasličia, ktorá nedosahuje výšku väčšiu než, páperník pošvatý, borovica horská (kosodrevina) a mnoho ďalších. Vzácne živočíchy sú zastúpené tetrovom, rysom ostrovidom alebo myšovkou horskou.
Dejiny
V 19. a 20. storočí bola pravá časť rašeliniska odvodnená a z časti vyťažená. Ťažba bola ukončená vyhlásením rezervácie v roku 1933, i dnes sú však následky ťažby zrejmé, napr. absenciou kosodrevinového porastu v niektorých častiach slatiny.
Saint-Jean-de-Minervois
Saint-Jean-de-Minervois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Non, je ne regrette rien
Non, je ne regrette rien je francúzska pieseň skomponovaná Charlesom Dumontom s textom Michela Vaucaira. V roku 1959 ju naspievala slávna šansoniérka Édith Piaf.
Cover verzia
Pieseň bola naspievaná ďalšími spevákmi:
Česká florbalová extraliga žien
Tímy
Tímy v sezóne 2023/24:
Absencia (právo)
Absencia je neprítomnosť pracovníka na pracovisku, teda jeho neúčasť na výkone práce.
Ospravedlnená absencia je napr.:
Pri neospravedlnenej absencii pracovníka sa využívajú postihy podľa Zákonníka práce. Najtvrdšia sankcia je prepustenie pracovníka z práce.
Saint-Jean-de-Védas
Saint-Jean-de-Védas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malý Lopeník
Malý Lopeník je vrch Bielych Karpát, situovaný v blízkosti česko-slovenskej hranice.
Poloha
Nachádza sa v spoločnom masíve s Veľkým Lopeníkom v geomorfologickom podcelku Lopenícka hornatina, v centrálnej časti pohoria. Prevažná časť masívu leží na území Moravy, no jeho východné svahy zasahujú na územie Slovenska. Štátna hranica prechádza juhovýchodnou časťou vrchu, preto leží na území Zlínskeho aj Trenčianskeho kraja. Patrí do okresov Uherské Hradiště a Nové Mesto nad Váhom a katastra obcí Lopeník a Nová Bošáca. Zaujímavosťou je, že celý masív Veľkého i Malého Lopeníka odvodňuje riečka Bošáčka (v Česku pod názvom Březová), ústiaca do Váhu.
Opis
Vrch leží na hrebeni, ktorým v južnej časti vedie česko-slovenská hranica. Tá sa nad sedlom prudko stáča východným smerom a hrebeň pokračuje severným smerom na územie Moravy. Južným susedom je Veľký Lopeník, severne leží plytkým sedlom oddelený Kobylec. Hrebeňom vedie značený chodník, na ktorý sa nad sedlom južne od vrcholu pripája značená trasa z obce Lopeník. Samotný vrchol leží mimo trás. Celá oblasť je súčasťou CHKO Bílé Karpaty na českom a CHKO Biele Karpaty na slovenskom území, pričom východné svahy Malého Lopeníka s bukovým porastom ochraňuje prírodná rezervácia Hladké. Celý rozsiahly masív odvodňujú prítoky Bošáčky. Vrch je prevažne zalesnený, no z menších odlesnených časti sú zaujímavé výhľady na okolité vrchy.
Výhľady
Vďaka značnej výške a polohe v centrálnej časti Bielych Karpát poskytujú nezalesnené časti vrcholových partií zaujímavé výhľady. Okrem blízkych bielokarpatských vrcholov sú pri vhodných podmienkach pozorovateľné dominanty pohoria Považský Inovec, Vtáčnik, Strážovské vrchy a Javorníky. Nezriedka sú na horizonte viditeľné aj Moravsko-sliezske Beskydy, Malá Fatra a vzácne aj Hrubý Jeseník.
Prístup
Vrchol Malého Lopeníka značené trasy obchádzajú, no krátkym odbočením je ľahko dostupný. Hranicou vedúci chodník z Veľkého Lopeníka obchádza vrchol východným traverzom a pokračuje hrebeňom na Kobylec, južne od vrcholu vedie na hrebeň chodník z obce Lopeník.
Kvalifikácia vo vodnom póle žien na LOH 2012
Kvalifikácia vo vodnom póle žien na LOH 2012 bola svetová kvalifikácia vo vodnom póle žien na Letné olympijské hry 2012 v Londýne, ktorú organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Konala sa v Terste, v Taliansku od 15.22. apríla 2012, za účasti 9 tímov. Bojovalo sa o 4 miestenky na olympijský turnaj. Pôvodne bol turnaj určený pre 12 tímov, ale žiadny tím z Ázie, Ameriky, Oceánie či Afriky neprejavil záujem, a z Európy tak učinilo iba Holandsko. Jediným dejiskom podujatia bolo Polo Natatorio Bruno Bianchi.
Koenzým B
Koenzým B (HS–CoB alebo CoB) je koenzým, ktorý sa účastní redoxných reakcií u metanogénov. Jeho celý názov je 7-merkaptoheptanoylthreonínfosfát. Táto zlúčenina obsahuje tiolovú skupinu, ktorá je hlavným reakčným miestom.
Význam v metanogenéze
Koenzým B je dôležitou súčasťou posledného kroku biogenézy metánu. Pôsobí ako donor dvoch elektrónov pri redukcii koenzýmu M (metylkoenzýmu) na dve molekuly, a to metán a heterodisulfid. Dva rôzne experimenty boli uskutočnené, jeden s koenzýmom B a druhý bez koenzýmu B, čo naznačilo, že použitie koenzýmu B pred tvorbou metánu má za následok účinnejšie a konzistentnejšie štiepenie väzby.
Koenzým B reaguje s S-metyltioetánsulfonátom (metylkoenzýmom M, ktorý sa zapisuje ako ), čím sa uvoľňuje metán v metanogenéze:
Túto reakciu katalyzuje enzým metylkoenzým M reduktáza, ktorá obsahuje kofaktor F430 ako prostetickú skupinu.
Podobná reakcia, ktorá využíva HS–CoB i –CoM, je redukcia fumarátu na sukcinát, ktorú katalyzuje fumarátreduktáza:
Donát
Donát (iné mená Donat, Donátus, Donatus ) prezývaný Veľký (Magnus), z Kartága (Carthaginiensis) alebo z Čiernych Domov (Casae Nigrae) bol druhý kartáginský schizmatický (donatistický) biskup, hlavný protagonista a predstavený donatistickej schizmy. Donatisti odmietli vysvätenie biskupa Ceciliána, pretože ho považovali za traditora a odpadlíka vysväteného iným traditorom Felixom z Aptungy. Po smrti prvého donatistického biskupa Majorína sa Donát stal v roku 313 biskupom v Kartágu. Na donatistickom biskupskom stolci sa udržal nasledujúcich tridsať rokov. V priebehu zložitého náboženského vývoja bol hlavnou tvárou donatizmu až do vlády Konštantia II., keď otvorene vystúpil voči cisárskej moci strániacej katolíkom. Známy je jeho výrok: Čo je cisár pre cirkev? (Quid est imperatori cum ecclesia?), ktoré mu pripisuje veľký protivník donatizmu svätý Optát. Za povstanie na čele extrémistického krídla donatistov, tzv. circumcellionov bol v roku 347 poslaný do exilu do Galie, kde o niekoľko rokov, pravdepodobne v roku 355 zomrel. (podrobnejšie pozri donatizmus)
Black Mountain Tower
Black Mountain Tower, väčšinou známa aj ako Telstra Tower, prípadne Telecom Tower je 195,2 metrov vysoká televízna veža stojaca na vrchu Black Mountain pri hlavnom meste Austrálie, Canberre. Je v nej otáčajúca sa reštaurácia Alto.
História
História veže siaha až do roku 1970. V tomto roku spoločnosť Telecom Australia požiadala Ministerstvo bývania a stavebníctva o postavenie televíznej veže na vrchu Black Mountain. Žiadosť bola splnená a vežu neskôr navrhol William H. Wilson. Stavba veže stála 16 miliónov austrálskych dolárov, čo zodpovedá asi 13 miliónom eurám.
Nakoniec veža bola dostavaná v roku 1980 a otvorená bola vtedajším predsedom vlády Malcolmom Fraserom ten istý rok 15. mája.
Vyhliadky
Veža má niekoľko vyhliadok, avšak nižšie položených ako niektoré iné veže Austrálie, ako napr. Sydney Tower, ale zato ich má viac:
Vyhliadky ročne navštívi 430 tisíc ľudí. Kvôli vyhliadkam bola členom World Federation of Great Towers.
Saint-Mamert-du-Gard
Saint-Mamert-du-Gard môže byť:
Circumcellioni
Circumcellioni (lat. circumcelliones) alebo agonistici boli skupiny extrémistických donatistov charakterovo blízke banditom, ktoré pôsobili na africkom vidieku, najmä v Numídii v 4. a 5. storočí. Boli to náboženskí fanatici žijúci asketickým, či mníšskym spôsobom života. Patrili k šíriteľom donatizmu na vidieku, chodievali od domu k domu a šírili ich náuku. Nebránili sa násilnostiam ani samovraždám, túžili po mučeníckej smrti. Boli nazvaní aj bojovníci. Ozbrojení boli zvyčajne palicami. Útočili s bojovým pokrikom Deo laudes a palicovali katolíkov alebo vyberačov daní. Často útočili aj na katolícke kostoly a katolícky klér. Podľa kresťanského spisovateľa a svätca Optáta ako odozvu na edikt cisára Konštantia II. konfiškujúci majetky donatistov zinscenovali rebéliu roľníkov v roku 340. Opakované nájazdy circumcellionov pod vedením Axida a Fasira znepokojili časť ich spoločenstva, ktorá požiadala vojenský zákrok generála Taurína, ktorý circumcellionov pri Ottave v Numídii rozdrvil, avšak i tak zostali vplyvnou silou ešte na dlhý čas.
Ich meno pochádza z latinského circum cellae, pretože sa zdržiavali blízko roľníckych potravinových skladov (špajzí), alebo kostolov, ktoré zachovávali hroby mučeníkov. Katolíci k výrazu pridávali aj slová rusticorum vagabantur (vagabundi). Oni samotní sa nazývali Kristovými bojovníkmi milites Christi či agonistici.
Saint-Julien (Hérault)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mešita Hasana II.
Mešita Hasana II. (po arabsky مسجد الحسن الثاني - Masdžid al-Hasan at-Tání) je mešita v marockom meste Casablanca. Mešita je so svojou plochou 90 000 m² 7. najväčšou na svete. Do mešity sa zmestí 105 tisíc ľudí. Mešitu navrhol francúzsky architekt Michel Pinseau a bola postavená firmou Bouygues. Mešita je dodnes najväčšou v krajine a jedinou v Maroku, ktorá je otvorená aj nemoslimom.
Rozmery mešity
Budova má 60 metrov vysokú posuvnú strechu, ktorá váži 998 ton. Je zdobená drevom z cédra atlaského (Cedrus atlantica) z pohoria Atlas. Posuvná strecha sa dá cez leto otvoriť len za 3 minúty. Strop zdobia lustre, z ktorých sedem váži viac ako tonu.
Minaret
Minaret mešity bol v čase svojho postavenia (1993) so svojou výškou 210 metrov najvyšší na svete, predbehol 4 minarety mešity Sultána Salahudína v malajskom meste Shah Alam. Toto prvenstvo si držal vyše štvrťstoročia, až do postavenia 265 m vysokého minaretu mešity Džamaá el-Džazaír v Alžíri roku 2019. Je vidieť z celého mesta. Podobá sa minaretu mešity Kutubíja v neďalekom meste Murrákuš. Vo výške asi 150 m sa nachádza vyhliadková plošina, kvôli čomu bola členom World Federation of Great Towers.
Holubyho lúky
Holubyho lúky alebo Holubyho lesostep je lokalita v Trnianskej doline, ktorú tvorí vyše 30 lesostepných lúk a remíziek. Je pomenovaná na počesť Jozefa Ľudovíta Holubyho, ktorý študoval okolitú flóru a vegetáciu.
Veľká časť pozemkov v tejto lokalite je v súkromnom vlastníctve.
Friedrich Gottas
Friedrich Gottas (* 1. apríl 1940, Krompachy – † 14. november 2020, Salzburg) bol rakúsky historik.
Život a pôsobenie
Friedrich Gottas sa narodil v rodine karpatských Nemcov v Krompachoch na východnom Slovensku. Jeho otec tu pôsobil ako protestantský kňaz. Matka, rodená Kowariková, pochádzala z prešporskej vinohradníckej rodiny. V roku Friedrich Gottas 1958 zmaturoval vo Viedni. Na Viedenskej univerzite neskôr vyštudoval históriu, nemčinu a ruštinu. Gottas sa začal špecializovať na dejiny východnej a juhovýchodnej Európy. V roku 1964 získal vo Viedni doktorát za dizertačnú prácu o protestantizme v Maďarsku. Od roku 1965 pôsobil ako asistent profesora Fritza Fellnera na Univerzite v Salzburgu. V rokoch 1972/73 absolvoval študijný pobyt v Budapešti, počas ktorého študoval maďarské dejiny. V roku 1977 sa Gottas habilitoval prácou o období vládnutia uhorského predsedu vlády Kálmána Tiszu, v rokoch 18751890. V roku 1979 bol Gottas vymenovaný za mimoriadneho univerzitného profesora. Friedrich Gottas pôsobil na univerzite v Salzburgu od roku 1979 až do svojho odchodu do dôchodku v roku 2005, ako profesor všeobecných dejín novoveku s osobitným zameraním na východnú a juhovýchodnú Európu.
Gottas bol v rokoch 1986 až 2000 predsedom Nemeckej historickej komisie pre juhovýchodnú Európu v Tübingene a v roku 1987 sa stal riadnym členom Výskumnej rady Johanna Gottfrieda Herdera. Svojím výskumom sa zameriaval na dejiny protestantizmu v habsburskej monarchii. Centrom jeho záujmu sa stali spoločensko-historické témy ako urbanizácia, starostlivosť o chudobných a spolková činnosť. Ďalším predmetom jeho vedeckého záujmu boli dejiny Nemcov v juhovýchodnej Európe. Za svoj výskum dostal Gottas Cenu Nadácie Theodora Körnera na podporu vedy a umenia (1973), Sandozovu cenu za mimoriadne úspechy na poli humanitných vied (1976), Cenu Antona Gindelyho za dejiny Dunajskej monarchie (1989). Medzi jeho študentov patril napríklad nemecký historik Dietmar Neutatz.
Viaceré Gottasove výskumné práce sa venovali slovenskému Spišu. Friedrich Gottas tiež aktívne spolupracoval so Spišským historickým spolkom, ktorého bol aj členom.
Koenzým M
Koenzým M (HS-CoM alebo CoM) je koenzým, ktorý sa účastní prenosu metylovej skupiny v metabolizme archeálnych metanogénov a v metabolizme iných substrátov u baktérií. Takisto je to nutný kofaktor pre metabolické dráhy baktérií, ktoré oxidujú alkény. CoM pomáha eliminovať toxické epoxidy, ktoré vznikajú oxidáciou alkénov, napríklad propylénu. Štruktúra tohto koenzýmu bola určená v roku 1974 počas štúdia metanogenézy, teda procesu premeny oxidu uhličitého na metán, ktorý prebieha v niektorých anaeróbnych baktériách. Koenzým M je anión, ktorého vzorec je - a nazýva sa i 2-merkaptoetánsulfonát. Jeho katión nie je dôležitý, ale najdostupnejšia je jeho sodná soľ. Koenzým M obsahuje tiolovú skupinu, ktorá je hlavným reakčným miestom, a sulfonátovú skupinu, ktorá umožňuje jeho rozpustnosť vo vodných roztokoch.
Metanogenéza
Koenzým M je C1 donor v metanogenéze. Premieňa sa na tioéter, metylkoenzým M (-), v predposlednom kroku tvorby metánu. Metylkoenzým M potom reaguje s koenzýmom B, čím vzniká heterodisulfid a metán:
Táto reakcia je katalyzovaná enzýmom metylkoenzým M reduktázou, ktorá využíva kofaktor F430 ako prostetickú skupinu.
Metabolizmus alkénov
Koenzým M vystupuje u niektorých aeróbnych baktérií pri premene oxidu uhličitého a etylénu či propylénu na acetoacetát, konkrétne u baktérií, ktoré oxidujú alkény na epoxidy. Potom, čo propylén (alebo iný alkén) podstúpi epoxidáciu a stane sa z neho epoxypropán (alebo iný epoxid), stáva sa elektrofilný a toxický. Tieto epoxidy reagujú s DNA a bielkovinami, takže ovplyvňujú bunkové funkcie. Baktérie, ktoré oxidujú alkény, napríklad Xanthobacter autotrophicus, používajú metabolickú dráhu, v ktorej sa CoM konjuguje na alifatický epoxid. V tomto kroku vzniká nukleofilná zlúčenina, ktorá môže reagovať s CO2. Karboxyláciou nakoniec vzniká acetoacetát.
Saint-Just (Hérault)
Saint-Just je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Besaparski ridove (chránené územie)
Polohopis
Územie európskeho významu Besaparski ridove sa nachádza v rovnomennej časti pohoria rodopského podcelku Západné Rodopy. V rámci tohto podcelku sú Besaparski ridove súčasťou Bataškej planiny, pričom sa nachádzajú v jej severnej časti.
Rozloha, nadmorská výška a reliéf
Rozloha chráneného územia Besaparski ridove je 147,65 km². Priemerná nadmorská výška dosahuje približne Reliéf krajiny je na chránenom území je tvorený nízkymi zaoblenými nezalesnenými pahorkami. Pozri aj článok Besaparski ridove (Rodopy).
Kategorizácia a predmet ochrany
Kategória: územie európskeho významu Natura 2000
Dátum vyhlásenia za územie európskeho významu: marec 2007
Zodpovedná organizácia: RIOSV Pazardžik (pazardžická pobočka Regionálnej inšpekcie životného prostredia a vôd)
Kód územia: BG0002057
Trnianska dolina
náhľad|[[Holubyho lúky]] Trnianska dolina je dolina a rekreačná oblasť obce Vinosady v katastrálnom území Veľké Tŕnie.
Besaparski ridove (chránené územie)
Kategorizácia a predmet ochrany
Predmet ochrany: divo žijúce vtáky thumb|left|Pastier ružový odfotený v lokalite Besaparski ridove
Trnianska dolina
Nachádzajú sa tu Holubyho lúky, prameň Baňa, vinohrady, mokrade a chaty a tečie ňou Trniansky potok.
Besaparski ridove (chránené územie)
Kategorizácia a predmet ochrany
Reštrikcie: na ploche chráneného územia je zakázané zalesňovanie, obhospodarovanie pôdy, využívanie pesticídov a otváranie nových vápencových lomov.
Chránené druhy
V rámci areálu územia Besaparski ridove sa vyskytuje celkovo 87 druhov hniezdiacich vtákov, z toho 15 je druhov zapísaných v Červenej knihe Bulharska a až 43 druhov je chránených v rámci európskeho programu European Birds of Conservation Concern (SPEC). Pri rozľahlých krasových prameňoch Triadici hniezdi celkovo 9 druhov vtákov viazaných na vodu.
V rámci ochrany lokality ako územia európskeho významu spadá pod ochranu celkovo 47 druhov vtákov. Sú to: jastrab krátkoprstý (Accipiter brevipes), jastrab veľký (Accipiter Accipiter gentilis), jastrab krahulec (Accipiter nisus), rybárik riečny (Alcedo atthis), kačica divá (Anas platyrhynchos), ľabtuška poľná (Anthus campestris), orol skalný (Aquila chrysaetos), orol kráľovský (Aquila heliaca), orol stepný (Aquila nipalensis), orol krikľavý (Aquila pomarina), ležiak úhorový (Burhinus oedicnemus), myšiak hôrny (Buteo buteo), myšiak hrdzavý (Buteo rufinus), škovránka krátkoprstá (Calandrella brachydactyla), lelek lesný (Caprimulgus europaeus), kulík riečny (Charadrius dubius), bocian biely (Ciconia ciconia), bocian čierny (Ciconia nigra), hadiar krátkoprstý (Circaetus gallicus), kaňa močiarna (Circus aeruginosus), kaňa sivá (Circus cyaneus), kaňa stepná (Circus macrourus), krakľa belasá (Coracias garrulus), labuť spevavá (Cygnus cygnus), ďateľ hnedkavý (Dendrocopos syriacus), beluša veľká (Ardea alba), strnádka záhradná (Emberiza hortulana), sokol rároh (Falco cherrug), sokol sťahovavý (Falco peregrinus), sokol lastovičiar (Falco subbuteo), sokol myšiar (Falco tinnunculus), sokol kobcovitý (Falco vespertinus), orol malý (Hieraaetus pennatus), sedmohlások olivový (Hippolais olivetorum), bučiačik močiarny (Ixobrychus minutus), strakoš obyčajný (Lanius collurio), strakoš kolesár (Lanius minor), strakoš bieločelý (Lanius nubicus), škovránik stromový (Lullula arborea), škovran stepný (Melanocorypha calandra), včelárik zlatý (Merops apiaster), haja tmavá (Milvus migrans), kršiak rybár (Pandion haliaetus), včelár lesný (Pernis apivorus), kormorán malý (Microcarbo pygmaeus), brehuľa hnedá (Riparia riparia) a penica jarabá (Curruca nisoria).
Saint-Martin-de-l’Arçon
Saint-Martin-de-l’Arçon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wan si ťiou-tien
Wan si ťiou-tien (čínskym písmom 万鑫酒店 - pchin-jin Wàn xīn jiǔdiàn) je hotel v čínskom meste Šen-jang. Bol otvorený v roku 2009. Jeho výška je až 219 metrov, čím je najvyššou budovou v meste a druhou najvyššou stavbou mesta (až po Liao-ningskej vysielacej televíznej veži). Jeho stavba stála 3 miliardy juanov, čo zodpovedá asi 361 miliónom eur.
3. februára 2011 o 00:13 (UTC +08:00) budovu zachvátil požiar. Nikto sa nezranil.
Besaparski ridove (Rodopy)
Besaparski ridove (iné názvy pozri nižšie) je zoskupenie nízkych horských hrebeňov v Západných Rodopách v Pazardžickej a v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Názvy
Do roku 1942 Besaparski ridove niesli pôvodný názov Baba bairi.
Lokalita
Besaparski ridove sa nachádzajú v severnej časti Bataškej planiny v Západných Rodopách.
Vymedzenie
Ich poloha je vymedzená v severnej časti dolinou rieky Marica (v jej úseku medzi mestami Pazardžik a Stambolijski) a v južnej časti dolinou rieky Stara reka, pričom pri juhozápadnom okraji územia sa nachádza mesto Peštera a pri juhovýchodnom okraji územia mesto Peruštica. Dolina je tvorená kotlinou Isperichovsko pole, ktorá neskôr plynule prechádza do kotliny Kričimsko pole.
Začlenenie
Oblasť Besaparských ridov je z geomorfologického hľadiska pomerne málo preskúmaným územím. V geologických, geomorfologických a hydrologických literárnych prameňoch v závislosti od predmetu skúmania, rôzni autori akceptujú toto zoskupenie pahorkov buď ako predhorský stupeň masívu Rodopy, objavujú sa však aj názory podľa ktorých ide o vnútrokotlinové vyvýšeniny v Hornotráckej nížine.
Všeobecná charakteristika
Besaparski ridove (v pozadí) pri meste [[Peruštica (mesto)|Peruštica|náhľad|vľavo]] Besaparski ridove predstavujú zoskupenie nízkych hrebeňov, ktoré sú tvorené viacerými pahorkami. Ide o zaoblené kopce usporiadané do štyroch radov, ktoré sú oddelené systémom roklín, údolí, suchých údolí, ako aj spoločnou dolinou riek Văča a Stara reka medzi mestom Stambolijski a dedinou Kurtovo Konare. Predstavujú predhorskú časť Západných Rodop. Nachádzajú sa v blízkosti úpätia ich severných svahov. Celková dĺžka celého zoskupenia dosahuje 14 km a šírka v najširšej časti 8 kilometrov. Rozloha oblasti je 310 km².
Na úpätí sa nachádza viacero dedín, pričom pozemky v ich okolí sú väčšinou poľnohospodársky obhospodarované. Pestuje sa na nich predovšetkým vinič a ovocie.
Najvyšší vrch
Najvyšší vrch Besaparských ridov je Sveta Elena, známy taktiež pod názvom Elenski vrăch. Dosahuje nadmorskej výšky Nachádza sa v severnom najvyššom rade Besaparských ridov.
Vodstvo
Územím pretekajú tri riekyStara reka, Văča a Marica. Všetka povrchová, ale aj podzemná voda je odvádzaná do rieky Marica.
V južnej časti Besaparských ridov, pri dedine Ogňanovo, sa nachádzajú krasové pramene Trivodici.
Geológia
Pôdy sú z väčšej časti rendziny, v centrálnej časti teritória sa nachádzajú aj škoricové pôdy.
Flóra
Na území prevládajú trávnaté a krovinaté porasty. Rastliny sú z väčšej časti kalcifilné a teplomilné. Z trávnych druhov na území Besaparských ridov dominuje fúzatka prstnatá (Bothriochloa ischaemum). Na teritóriu sa vyskytuje aj množstvo vzácnych, endemických a reliktných druhov rastlín.
Besaparski ridove pri pohľade od mesta Kričim|náhľad
Opis
Celé zoskupenie je usporiadané do štyroch radov pahorkov.
Severný rad
Severný rad je najvyšší a je takmer rovnobežný s riekou Marica. Od južného radu ho oddeľuje Besaparský úval a priľahlý systém dolín a suchých dolín. Tato časť zahŕňa hrebene Baira, Golemijat vrăch , Kutelăt , Sakatlăka , Besaparski (je tvorený piatimi navzájom prepojenými pahorkami, z ktorých najvyšší je Ilančal ), ako aj najvyšší hrebeň Severnijat masiv, do ktorého patrí najvyšší vrch Besaparských ridov, Elenski vrăch.
Južný rad
Južný rad je oddelený od samotného masívu Rodop dolinou rieky Stara reka na úseku jej toku medzi mestom Peštera, dedinou Biaga a kotlinou Isperichovsko pole. Zahŕňa hrebene Mogilite, Elenski vrăch , Burudža mogila , Chisara , Teketo , ako aj humusovité vyvýšeniny Taštepe , Inerttepe , Mantartepe a Maltepe.
Východná časť Besaparských ridov je rozdelená na dva rady spoločnou dolinou riek Văča a Stara reka, ide teda od dva meridionálne usporiadané rady pahorkov. Západný je na strane Starej reky a východný na strane rieky Văča.
Západný rad
Západný rad pozostáva z jednotlivých hrebeňov usporiadaných od severu k juhu, pričom ide o hrebene Novoselski bair, Širokija vrăch a Gorkata.
Východný rad
Východný rad, ktorý sa nachádza na strane rieky Văča pozostáva z hrebeňov Presečena mogila, Kaleto a Gorkata.
Územie európskeho významu Besaparski ridove
Na časti územia Besaparských pahorkov bolo v roku 2007 vyhlásené územie európskeho významu Besaparski ridove. Dôvodom vyhlásenia bola ochrana divo žijúcich vtákov.
Abú Zabí (emirát)
Abú Zabí (-normovaný slovenský názov) alebo Abú Dabí alebo Abú Dhabí (/iné prepisy: Abú Zabí, Abú Dhabí; ) je s rozlohou 73 548 km2 najväčší emirát Spojených arabských emirátov. Jeho administratívnym strediskom je Abú Zabí.
Poloha a geografia
Abú Zabí sa nachádza pri pobreží Perzského zálivu v severovýchodnej oblasti Arabského polostrova, tiahne sa od Kataru až po Omán. Emirát je zväčša rovinatý, tvorený púštnou krajinou, patrí k nemu i niekoľko menších ostrovov.
Podnebie
Podnebie je tropické, s minimálnymi celoročnými zrážkami.
Priemysel a hospodárstvo
Abú Zabí je oblasť mimoriadne bohatá na ropu, ktorej sa tu ročne vyťaží niekoľko desiatok miliónov ton. Ropa je tiež hlavným zdrojom hospodárskeho rozvoja a bohatstva emirátu. K ďalším významným odvetviam patrí predovšetkým rybolov a v posledných rokoch sa rozrastajúci turistický ruch. V oázach sa pestujú ďatle, tabak, obilniny a zelenina.
Emirát investuje zisky z ropy do rozvoja infraštruktúry, predovšetkým dopravy, odsoľovacích a zavlažovacích zariadení.
Čierny vrch (vrch vo Veporských vrchoch)
Čierny vrch je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Závadkou nad Hronom, približne východne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Závadka nad Hronom. Najbližším sídlom je severne situovaná Závadka nad Hronom, severozápadne sa nachádza Polomka a Bacúch, severovýchodne Pohorelá a Heľpa, východne Pohorelská Maša, Šumiac a Vaľkovňa, juhovýchodne Muráň, južne Tisovec a juhozápadne Pohronská Polhora. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Muránska planina.
Opis
Čierny vrch leží v severovýchodnej časti Veporských vrchov, nad dolinou Hronec, v hrebeni, vedúcom severným smerom z Fabovej hole cez Slatvinské. Severne sa nachádza Hudákov vrch, Kýčera a Kochlovec , no tiež Veľká Vápenica , Kolesárová , Oravcová  a Homôľka , západne Vrchbánsky grúň , Brestovec , Kráľovská hora , Veľká Smrekovica  a Skalka , južne Malá Smrekovica , Javorinka , Slatvinské , Fabova hoľa , Malá Stožka , Veľká Stožka  a Kľak  a východne Veľký Cigán , Rácovo , Vasilov , Černákov vrch  a Gindura. Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu zo západnej časti odvádza Slatvinský potok a z východných steká do doliny Hronec, ktorou preteká rovnomenný potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý mladý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Stolických vrchov a Spišsko-gemerského krasu.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi zo Závadky nad Hronom cez dolinu Hronec, ktorou prechádza modro značená trasa do sedla Burda.
Vojtech Szilassy
JUDr. Vojtech Szilassy alebo Béla Szilassy (* 5. júl 1881, Boľkovce, Rakúsko-Uhorsko – † 16. december 1962, Peoria, Illinois, USA) bol právnik, statkár a politik maďarskej národnosti na Slovensku v prvej polovici 20. storočia.
Životopis
Narodil sa v Boľkovciach v Novohrade. Po absolvovaní právnického vzdelania začal hospodáriť na svojom statku pri Lučenci. Po vzniku Česko-Slovenska v roku 1918 zakladal Spoločný výbor spojených opozičných strán na Slovensku a Podkarpatskej Rusi, ktorý mal zastupovať záujmy maďarskej a nemeckej menšiny v novovzniknutom štáte, resp. jeho východnej časti. Patril k zakladateľom Zemskej strany poľnohospodárov a maloroľníkov, ktorá sa neskôr pretransformovala na Maďarskú národnú stranu.
Vo volebnom období 19291935 a neskôr v rokoch 19371938 zasadal v hornej komore Národného zhromaždenia za Maďarskú národnú stranu, neskôr za Zjednotenú maďarskú stranu. V súvislosti so zmenami hraníc po Viedenskej arbitráži v závere roku 1938 podobne ako väčšina maďarských poslancov a senátorov prišiel o mandát, no zároveň bol kooptovaný do maďarského parlamentu, kde zasadal do roku 1939.
Po vymenovaní Andora Jarossa za ministra pre otázky „Hornej zeme“ pôsobil v rokoch 19381940 ako jeho štátny tajomník. Zároveň pôsobil v komisii, ktorá mala na starosti revíziu prvej československej pozemkovej reformy. V roku 1944 sa odsťahoval do Nemecka. V Mníchove sa aktivizoval v Národnom výbore Maďarov na Slovensku. V roku 1950 sa presťahoval do Spojených štátov amerických, kde patril k vedúcim predstaviteľom Maďarského oslobodzovacieho výboru.
Bias (syn Amythaóna)
Bias alebo Biás (starogr. Βίας – Bias, ) je v gréckej mytológii syn Amythaóna z Iólku a jeho manželky Eidomeny.
Bol vnukom Kréthea, zakladateľa Iólku. V mýtoch je známy predovšetkým ako brat presláveného veštca a lekára Melampouda, ktorý mu pomohol získať jeho prvú manželku Péro a neskôr aj druhú manželku Lysippu, dcéru tirynthského kráľa Proita vrátane tretiny jeho kráľovstva. O tom je viac v príbehu jeho brata Melampouda.
Germicídna výbojka
right|thumb|9[[Watt (jednotka)|W germicídna výbojka v tvare kompaktnej žiarivky]] right|thumb|180px|Žiara germicídnej výbojky vybudená vysokonapäťovým snímačom Germicídna výbojka alebo baktericídna výbojka je špeciálny typ výbojky, ktorá produkuje ultrafialové žiarenie v spektre C (UVC) s vlnovou dĺžkou svetla 253,7 nm. Používa sa na sterilizáciu vzduchu, kvapalín a povrchov predmetov tam, kde je potrebné veľmi sterilné prostredie. Najčastejšie v zdravotníctve a potravinárstve.
Pargalı Ibrahim Paša
Pargalı Ibrahim Paša (Ibrahim Paša z Pargy; * cca. 1495, Parga, Benátska republika – † 15. marec 1536, Istanbul, Osmanská ríša), taktiež známy ako Frenk Ibrahim Paša („Západný“), Makbul Ibrahim Paša („Obľúbený“), čo sa neskôr zmenilo na Maktul Ibrahim Paša („Popravený“) po jeho poprave v paláci Topkapı, bol prvým veľkovezírom Osmanskej ríše zvolený sultánom Süleymanom I.
Germicídna výbojka
Existujú dva typy germicídnych výbojok:
Nízkotlakové germicídne výbojky
Nízkotlakové germicídne výbojky sú veľmi podobné žiarivkám s vlnovou dĺžkou 253,7 nm.
Pargalı Ibrahim Paša
Ibrahim, narodený ako kresťan, bol v detstve zotročený. So Süleymanom sa stal blízkym priateľom ešte počas ich mladosti. V roku 1523 zvolil Süleyman Ibrahima za veľkovezíra, čím nahradil Piri Mehmeda Pašu, ktorý bol v roku 1518 zvolený Süleymanovým otcom, sultánom Selimom I. Ibrahim zostal v tejto funkcii ďalších 13 rokov. Dosiahol úroveň autority a vplyvu, ktorú zažila len hŕstka ďalších veľkovezírov tejto ríše, avšak v roku 1536 bol na príkaz Süleymana popravený a jeho majetok bol zabavený štátom.
Germicídna výbojka
Nízkotlakové germicídne výbojky
Najbežnejšia forma germicídnych výbojok vyzerá rovnako ako bežná žiarivka, jej banka však zvnútra nemá nanesenú vstvu luminoforu. Banky germicídnych výbojok sa okrem toho vyrábajú skôr z taveného kremeňa než z kremičitého skla.
Pargalı Ibrahim Paša
Pôvod
Ibrahim sa narodil ako ortodoxný kresťan rodičom z Pargy (Epirus), čo bola časť Benátskej republiky. Jeho etnika je neznáma, ale pravdepodobne hovoril pôvodne slovanským dialektom, a taktiež vedel gréčtinu a albánčinu. Jeho otec bol buď námorník alebo rybár. Niekde medzi rokmi 1499 až 1502 bol zajatý a unesený Iskenderom Pašom, osmanským guvernérom Bosny, a stal sa otrokom. Prvýkrát stretol Şehzade (princa) Süleymana, keď býval v panstve Iskendera Pašu neďaleko Edirne, pravdepodobne v roku 1514. Bolo to predtým ako bol zobraný do Süleymanových služieb.
Politická kariéra
Po tom čo sa jeho rival Hain Ahmed Paša, guvernér Egypta, vyhlásil za nezávislého od Osmanskej ríše a bol v roku 1524 popravený, Ibrahim odcestoval v roku 1525 na juh Egypta a zreformoval egyptský provinčný systém civilnej a vojenskej správy. Vyhlásil edikt Kanunname, v ktorom načrtol svoj systém.
Germicídna výbojka
Strednotlakové germicídne lampy
Strednotlakové germicídne výbojky sú viac podobné vysokotlakovým výbojkám (HID) ako žiarivkám.
Pargalı Ibrahim Paša
Politická kariéra
Na bohatom obrade v roku 1523 sa oženil s Muhsine Hatun, vnučkou Iskendera Pašu, ktorý ho zajal pred viac ako dvomi dekádami. Zdá sa, že toto manželstvo bolo politicky motivované ako metóda integrácie Ibrahima do osmanskej elity. Zatiaľ čo Muhsine bola zo svojho nového manžela spočiatku skeptická, nakoniec vytvorili milujúci vzťah. Aj keď historici kedysi verili, že žena, ktorú si Ibrahim vzal bola Hatice Sultán, sestra sultána Süleymana, tak to bolo založené na nedostatočných dôkazoch a dohadoch. Na základe výskumu, ktorý uskutočnil historik Ebru Turan, vrátane objavenia viacerých odkazov na Muhsine v benátskych a osmanských textoch, ako aj podpísaného listu od Ibrahima, je všeobecne akceptované, že Ibrahimova manželka bola Muhsine a nie Hatice.
Jeho palác, ktorý stále stojí na západnej strane Hippodromu v Istanbule, sa premenil na moderné Múzeum tureckého a islamského umenia.
Germicídna výbojka
Strednotlakové germicídne lampy
Tieto výbojky vyžarujú širokopásmové UV žiarenie v spektre C. Často sa používajú v priemyselnej úprave vody, pretože sú zdrojmi veľmi intenzívneho žiarenia. Takisto sú účinnejšie ako nízkotlakové výbojky. Tieto výbojky produkujú veľmi jasné modrastobiele svetlo.
Pargalı Ibrahim Paša
Politická kariéra
Na diplomatickom fronte bola práca Ibrahima so západným kresťanstvom úplným úspechom. Ibrahim vykresľoval seba ako „skutočnú moc Osmanskej ríše“ a používal rôzne taktiky na vyjednávanie výhodných obchodov s vodcami katolíckych mocností. Benátski diplomati ho dokonca označovali ako „Ibrahima Veľkolepého“. V roku 1533 presvedčil Karola V., aby z Uhorska urobil osmanský vazalský štát. V roku 1535 uzavrel monumentálnu dohodu s Františkom I., ktorý dal Francúzsku priaznivé obchodné práva v rámci Osmanskej ríše výmenou za spoločnú spoluprácu proti Habsburgom. Táto dohoda by pripravila pôdu pre spoločné francúzsko-osmanské námorné manévre, vrátane založenia osmanskej flotily v južnom Francúzsku (v Toulone) počas zimy 1543 až 1544.
Hoci sa Ibrahim Paša už dávno obrátil na islam, udržiaval si určité väzby na svoje korene, dokonca prinútil svojich rodičov, aby s ním žili v osmanskom hlavnom meste, kde sa tiež obrátili na islam. Jeho otec si vzal meno Yusuf a pripojil sa k osmanskej elite a stal sa guvernérom Epirusu.
15. marca 1536 bol Ibrahim Paša vo veku 43 rokov uškrtený počas spánku na príkaz Süleymana po tom, čo mali spoločnú večeru.
Saint-Martin-de-Londres
Saint-Martin-de-Londres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Formula 1 v roku 2019
Titul majstra sveta získal Lewis Hamilton, v poradí jeho šiesty a tretí po sebe. Pohár konštruktérov vyhral šiesty rok po sebe Mercedes.
Kalendár
350px|náhľad|vpravo|Krajiny a miesta hosťujúce preteky Formuly 1 v roku 2019
Oproti roku 2018 zostáva počet Veľkých cien nezmenený, no prvá VC sa bude konať o týždeň skôr a posledná VC o týždeň neskôr. Poradie si vymenili VC USA a VC Mexika.
Pneumatiky
Výhradným dodávateľom pneumatík pre rok 2019 bude Pirelli. S úmyslom zjednodušiť označenie pneumatík, budú slick pneumatiky odlíšené iba tromi farbami - mäkké (červené), stredné (žlté) a tvrdé (biele), v porovnaní s rokom 2018, kedy bolo farieb sedem. Zmesí však bude viac než tri, vzhľadom k rôznym špecifikáciam tratí, teda napr. mäkká zmes v Monaku nebude v skutočnosti tá istá zmes ako mäkká zmes v Silverstone alebo Suzuke. Prechodné a pneumatiky do mokra zostanú nezmenené.
Alokácia
Pirelli pre každé preteky vyberá tri zmesi (tvrdú "H", strednú "M" a mäkkú "S") z piatich dostupných tvrdostí (C1 je najtvrdšia, C5 najmäkšia). Tabuľka nižšie uvádza výber zmesí pneumatík a ich farebné označenie pre jednotlivé preteky. Pneumatiky do morka a prechodné pneumatiky sú dostupné počas všetkých Veľkých cien.
Pre európske preteky sa zmesy pneumatík vyberajú 8 týždňov vopred a pre ostatné preteky mimo Európy 14 týždňov vopred.
Kvalifikácia
Nasledujúca tabuľka uvádza porovnanie tímových kolegov v kvalifikácii.
Poznámky
<references group="p."/>
Saint-Mathieu-de-Tréviers
Saint-Mathieu-de-Tréviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reservio
náhľad| Logo rezervačného systému Reservio Reservio je online rezervačný systém od firmy Reservio s.r.o., so sídlom v Brne, ktorú v roku 2013 založili Boris Bošiak a František Mazuch. Je lokalizovaný do 12 svetových jazykov a za 10 rokov jeho fungovania bolo cez neho vytvorených viac než 55 miliónov rezervácií. Medzi krajiny, odkiaľ pochádza najviac rezervácií, patrí Česko, Brazília, Španielsko a ďalšie európske a latinskoamerické krajiny.
História
Na rezervačnom systéme Reservio začal Boris Bošiak pracovať už v roku 2012. V tom istom roku zaujal medzinárodnú porotu podnikateľského akcelerátora StarCube, ktorý je organizovaný a financovaný Jihomoravským inovačným centrom, a získal v jarnom kole prvé miesto. V roku 2013 Reservio spustilo verejnú verziu rezervačného systému, ktorá hneď na začiatku toho istého roku získala investíciu od spoločnosti Webnode rádovo v jednotkách miliónov českých korún. V apríli 2013, teda len dva mesiace po uvedení verejnej beta verzie, mala už služba aktívnych užívateľov zo 40 krajín sveta. V tom istom roku získalo Reservio od spoločnosti Vodafone titul Nápad roku 2013 v kategórii Špeciálna cena poroty pre technologický startup. V roku 2018 spoločnosť Gartner ocenila Reservio ako užívateľsky najprívetivejší planovací softvér. O dva roky neskôr magazín Forbes zaradil Borisa Bošiaka, jedného zo zakladateľov Reservia, do rebríčka 30 pod 30.
Služby
Rezervačný systém Reservio predstavuje komplexné a praktické riešenie pre online rezervácie rôznych typov služieb a správu podnikania pre malé, stredné aj veľké podniky. Vďaka Reserviu sa zákazníci môžu do týchto podnikov objednávať úplne online. Stačí, ak podnik klientom zdieľa svoje rezervačné webové stránky, a to napríklad pomocou URL odkazu alebo QR kódu.
V roku 2018 bola spustená mobilná aplikácia Reservio Business, ktorá umožňuje podnikateľom spravovať svoj rezervačný systém odkiaľkoľvek. V roku 2019 Reservio spustilo portál služieb Reservio.cz a Reservio.sk, ktorý pomáha propagovať poskytovateľov služieb a uľahčuje koncovým klientom vytváranie objednávok. V rovnakom roku vznikla aj mobilná aplikácia Reservio, kde môžu koncoví zákazníci vyhľadávať a rezervovať služby. Na prelome roku 2022/2023 boli spustené webové stránky, ktoré fungujú ako omnichannel marketingový nástroj schopný obslúžiť zákazníka, nech už prichádza z akejkoľvek sociálnej siete, Googlu alebo portálu služieb.
V roku 2020 počas pandémie Covid-19 ponúklo Reservio svoje služby zadarmo pre zdravotnícke zariadenia na objednávanie na testovanie na koronavírus alebo očkovanie. Dodnes Reservio používajú napríklad Fakultné nemocnice Bulovka, Fakultná Thomayerova nemocnica alebo Fakultná nemocnica Brno. So spoločnosťou Qerko a Twisto sa Reservio podieľa na projekte Počúvame nevidiacich, ktorý pomáha zrakovo hendikepovaným samostatne podnikať. Reservio tiež umožňuje neziskovým organizáciám využívať online rezervačný systém zadarmo alebo so zľavou.
Saint-Maurice-Navacelles
Saint-Maurice-Navacelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1994
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1994 boli 27. juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Konali sa od 17. do 24. apríla 1994 vo fínskom meste Jyväskylä.
Skupina "B" ME 1994
Turnaj Skupiny "B" ME 1994 sa hral v Székesfehérvári v Maďarsku od 28. marca do 3. apríla 1994.
Skupina "C" ME 1994
Turnaj Skupiny "C" ME 1994 sa hral v Blede v Slovinsku od 18. do 27. marca 1994. Tímy na 7. až 10. mieste zostúpili do novovytvorenej Skupiny "C2" ME 1995.
Edelweiss
Edelweiss môže byť:
Zádielsky náhon
Zádielsky náhon je potok v regióne Košický región na území obcí Dvorníky-Včeláre a Turňa nad Bodvou v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Je ľavostranným prítokom vodného toku Hájsky potok a má dĺžku. Je vodným tokom VII. rádu.
Zdrojnica
Začína sa v na východnom okraji intravilánu obce Dvorníky-Včeláre v časti obce Dvorníky. Patrí do okresu Košice-okolie v Košickom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Slovenský kras v geomorfologickom podcelku Turnianska kotlina.
Opis toku
Od zdrojnice tečie severovýchodným smerom do poľnohospodárskeho extravilánu, v priteká na obecnú hranicu medzi obcami Dvorníky-Včeláre a Zádiel a sleduje túto hranicu až po trojchotárnik obcí Dvorníky-Včeláre, Zádiel a Turňa nad Bodvou  v, od trojchotárnika sleduje obecnú hranicu medzi obcami Zádiel a Dvorníky-Včeláre až po , kde túto hranicu opúšťa v smere severovýchodovýchod lemovaný pásom príbrežnej vegetácie územím poľnohospodárskeho extravilánu, ľavým brehom obmýva juhovýchodné svahy vrchu Strážne s , v  mení smer na juhovýchod, v  na severozápadnom okraji intravilánu obce Turňa nad Bodvou v  vteká do vodnej nádrže Turniansky rybník, v  opúšťa Turniansky rybník, vteká do intravilánu obce Turňa nad Bodvou a v  na južnom okraji Vodnej ulice pri kanalizačnej čističke odpadových vôd ústi do Hájskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok Hájsky potok je ďalej prítokom Turne. Vodný tok Zádielsky náhon nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Vodný tok Zádielsky náhon na území obcí Dvorníky-Včeláre a Turňa nad Bodvou má pôvod v názve obce Zádiel, po obecnej hranici ktorej krátkym úsekom preteká. Z toponyma Zádiel rozšírením o formant -sky bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena náhon v podobe Zádielsky náhon ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.