cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tourbillon
Z histórie
Kedysi keď hodinári nemali možnosť použiť v hodinkách batérie a elektricky poháňané strojčeky, boli hodinky pomerne nepresné. Hodinári sa domnievali, že ich nepresnosť je spôsobená tým, že na hodinový mechanizmus pôsobila gravitácia a zotrvačné sily, ktoré vznikali pri pohybe rukou alebo pri chôdzi osoby, ktorá hodinky nosila. Domnievali sa tak na základe faktu, že veľké stacionárne hodiny (vežové alebo iné) boli oveľa presnejšie ako tie náramkové. Preto sa snažili tento efekt zotrvačných síl eliminovať plávajúcim uložením hodinkového mechanizmu. Ide v podstate o voľné uloženie celého strojčeka do rotačného puzdra. Takéto uloženie sa prvýkrát podarilo vyrobiť hodinárovi Abrahamovi-Louis Breguetovi v roku 1795.
Je dôležité pripomenúť, že výroba tourbillonu bola taká náročná, že Breguet zomrel skôr, ako sa dočkal jeho správneho fungovania. Až mnoho rokov po jeho smrti bol prvý tourbillon konečne dodaný do domu Breguet. Hoci zložitejšie mechanizmy bolo možné opracovať už dávno pred príchodom tourbillonu, žiadny stroj ani mechanický proces nebol schopný opracovať oceľovú klietku tourbillonu a temperovať ju bez deformácie. Jediný spôsob, ako to urobiť, bola ručná práca. Až koncom 80. rokov 20. storočia a zvládnutie elektroerózie umožnilo obrábanie tourbillonu.
Dnešné výskumy však preukázali, že tourbillon nemá na presnosť merania času takmer žiadny vplyv. Nepresnosť nevnášajú ani gravitácia ani zotrvačné sily, ale skôr konštrukcia hodinového mechanizmu a rôzne druhy strát (trenie, zotrvačnosť súčastí, odpor, spôsob vytvárania pohybu jednotlivých častí mechanizmu a pod.).
Dodnes býva tourbillon súčasťou niektorých drahších, moderných hodiniek ako dôkaz hodinárskej remeselnej zručnosti a virtuozity.
Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 1961 – 1969
Poznámka: V Spojených štátoch definícia vesmírneho letu vyžaduje výšku 50 míľ (~80 km) na rozdiel od definície podľa FAI, ktorá vyžaduje minimálnu výšku 100 km. V šesťdesiatych rokoch 20. storočia sa uskutočnilo 13 letov amerického raketového lietadla X-15, ktoré spĺňajú americké kritéria, ale iba dva, ktoré spĺňajú kritéria FAI. Tieto zoznamy zahŕňajú iba tieto dva lety, ostatné lety sú opísané v článku X-15.
Estremoz
Estremoz môže byť:
Zoznam článkov slnečnej sústavy/K
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 90 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ka
Kaguya (sonda) - Kale (mesiac) - Kaliban (mesiac) - Kalisto (mesiac) - Kallichore (mesiac) - Kalyke (mesiac) - Kalypso (mesiac) - Kaňon - Kappa Cygnidy - Kari (mesiac) - Karma (mesiac)
ká
Kármánova hranica
ke
Kebíra - Keelerova medzera - Keelut (kráter) - Kentaur (planétka) - KEO - Kepler (družica) - Keplerovská dráha kométy - Kerberos (mesiac)
kh
Khensu
ki
Kirkwoodova medzera - Kittu (kráter) - Kiviuq (mesiac)
ko
Kolonizácia Mesiaca - Koma (astronómia) - Kometárna globula - Kometárna sonda - Kometárny roj - Kométa - Kométa Arend-Roland - Kométa Beljawsky - Kométa Bennett - Kométa Biela - Kométa Brooks - Kométa C/1999 J2 - Kométa Coggia - Kométa Čurjumov-Gerasimenko - Kométa de Chéseaux - Kométa de Kock-Paraskevopoulos - Kométa Donati - Kométa Hale-Bopp - Kométa Hind - Kométa Hyakutake - Kométa Ikeya-Seki - Kométa Klinkenberg-de Chéseaux - Kométa Klinkerfues - Kométa Kohoutek - Kométa Lexell - Kométa Machholz - Kométa Mrkos - Kométa Pojmanski - Kométa Pons - Kométa roku 1729 - Kométa Seki-Lines - Kométa Shoemaker-Levy 9 - Kométa Skorichenko-George - Kométa slečny Mitchellovej - Kométa West - Kométa Wilson-Hubbard - Kométa zatmenia - Kométa Zhu-Balam - Kométy Kreutzovej skupiny - Kométy Pásma planétok - Kontinent - Konvektívna zóna - Kopernik (kráter) - Kordélia (mesiac) - Kore (mesiac) - Koronálna diera - Koronálna kondenzácia - Koronálny lúč - Koronálny oblak - Koróna (astronómia) - Kosmos 419 - Kosmos-21 - Kosmos-27 - Kosmos-482 - Kozmická sonda - Kozmonautika
kr
Kráter Chicxulub - Kráter Yarrabubba - KREEP - Kressida (mesiac) - Kryovulkán
ku
Kubewano - Kuiperov pás - Kumulonimbus - Kumulus
kv
Kvadrantídy
Klement III. (pápež)
Klement III. (rodným menom Paolo Scolari, * asi 1130, Rím, Taliansko – † 20. marec 1191) bol 174. pápež rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 19. decembra 1187 do svojej smrti.
Analógová komunikácia
Analógová komunikácia  je v pedagogike komunikácia využívajúca obrazné, metaforické alebo neverbálne vyjadrovanie. Opakom je digitálna komunikácia.
Klement III. (pápež)
Životopis
Narodil sa v Ríme as v roku 1130. Pápež Alexander III. (1159 - 1181) ho postupne menoval arcikňazom patriarchálnej baziliky Panny Márie Snežnej v Ríme (1166), diakonom v Sergio e Bacco (1179) a nakoniec kardinálom a biskupom v Palestrine, neďaleko Ríma (1180). Medzi 15. októbrom 1179 a 11. decembrom 1187 schvaľoval pápežské buly.
Krátko po svojom nástupe na pápežský stolec úspešne zmiernil konflikt medzi pápežom a rímskym obyvateľstvom, ktorý trval už pol storočia. 31. mája 1188 uzavrel s Rimanmi zmluvu, ktorá im zabezpečovala právo vyberať svojich úradníkov, zatiaľ čo v rukách pápeža zostala nominácia na guvernéra mesta.
Klement III. tiež podnietil anglického Henricha II. a francúzskeho kráľa Filipa II. Augusta k tretej križiackej výprave. Zaviedol tiež niekoľko malých reforiem cirkevných záležitostí. V apríli 1189 dojednal mier s cisárom Fridrichom I. Barbarossom. Vyriešil taktiež spory so škótskym kráľom Viliamom I. ohľadom výberu arcibiskupa v St Andrews a 13. marca 1188 zbavil škótsku cirkev podriadenosti biskupovi z Yorku, čím sa stala nezávislou od Ríma.
Miroslav Galanda
Miroslav Galanda (* 8. máj 1945, Martin) je slovenský lekár-neurochirurg.
Životopis
Študoval na Lekárskej fakulte UK Bratislava v Martine (1963-1966), 1980 CSc., 1992 doc.
Pôsobil na Lekárskej fakulte v Martine (1969-1970), na Neurologickej klinike v Bratislave, v Hradci Králové, v Prahe, od roku 1986 pôsobí v NsP F.D.R. v Banskej Bystrici, od roku 1999 ako prednosta Neurochirurgickej kliniky SPAM. V 70. a 80. rokoch významne prispel k zavedeniu elektrostimulačných stereotaktických metód v neurochirurgii, vypracoval metódy chronickej stimulácie v oblasti horného cerebelárneho pedunklu na ovplyvnenie hyperkinéz a spasticity pri DMO stereotaktickou metódou s prezentáciou na európskych a svetových neurochirurgických podujatiach. V roku 1986 založil a vybudoval prvé neurochirurgické pracovisko v stredoslovenskom regióne (od roku 1999 Neurochirurgické klinika SPAM) a podieľal sa na výchove nových neurochirurgov. Od roku 1999 vykonáva funkciu prezidenta Slovenskej neurochirurgickejm spoločnosti, je členom redakčnej rady časopisu Česká a slovenská neurologie a neurochirurgie. Je spoluautorom odborných publikácií a vysokoškolskej učebnice, publikoval vedecké práce v domácich i zahraničných periodikách a monografiách. Je autorom realizovaného zlepšovacieho návrhu a patentu. Pôsobí ako krajský odborník pre neurochirurgiu.
Dobšiná
alt=|náhľad|Gotický evanjelický kostol
Dobšiná je mesto ležiace v okrese Rožňava a v Košickom kraji.
Polohopis
Staré banícke mesto Dobšiná leží v údolí Dobšinského potoka v strednej časti Slovenského rudohoria, tvoriacej samostatný podcelok Revúckej vrchoviny – Dobšinské predhorie. Mesto leží na ceste I/67 a je vzdialené severozápadne od Rožňavy a  južne od Popradu.
Dejiny
Založené bolo na začiatku 14. storočia. Jeho názov je pravdepodobne odvodený od Dobšinského potoka, ktorý sa v historických prameňoch prvýkrát uvádza v roku 1320 ako Dupsina fluvius. Toto pomenovanie sa v súčasnosti považuje za slovanské. Medzi domácimi sa hovorí že meno dali samotný prvoosadníci (Nemecký baníci) počas varenia v spoločnom hrnci kde sa rozhodli že prvé slovo ktoré počas varenia padne bude menom osady. Keď začala voda vyvierať jeden z osadníkov zvolal „Im topf shaue!“. Topf shaue (Topšaue) čo znie ako dnešné nemecké označenie „Dobschau“ (Tobšau) sa ujalo a neskôr bolo zrejmä poslovenčené na Dobšiná. Túto scénku je možné vidieť vyobrazenú aj na miestnom úrade. Na pevnú historickú pôdu sa prvýkrát dostávame v roku 1326, kedy podľa dohody potvrdenej jágerskou kapitulou poverili Bubekovci, ktorým územie od roku 1243 patrilo, dedičného richtára Mikuláša, Razlovho syna, usídliť tu nemeckých baníkov na krupinskom práve. Za to sa mu okrem iného priznávala jedna tretina výnosu miestnych baní.
Vďaka prosperujúcemu baníctvu sa osada postupne vyvinula na mesto. Získala právo meča a v roku 1417 od Žigmunda Luxemburského i jarmočné právo. Od konca 15. storočia sa už v prameňoch uvádza ako mesto („civitas“). Aj vďaka získaným privilégiám dokázalo mesto prekonať pustošivé vpády. V roku 1540 vyplienil Dobšinú kapitán Muránskeho hradu Matej Bašo. Od roku 1556 bola Dobšiná poplatná fiľakovským Turkom, ktorí ju zákerne prepadli 14. októbra 1584. Mesto vydrancovali a 352 obyvateľov odvliekli do zajatia. Hoci Dobšiná patrila pod štítnické hradné panstvo, jej obyvatelia boli slobodnými mešťanmi. Vzťah k zemepánovi sa uvoľňoval najmä po vymretí štítnických Bubekovcov (Četnekyovcov) v roku 1594. Po schválení Maximiliánovho banského poriadku v roku 1723 bolo mesto oslobodené od zemepánskeho poplatku z baníctva a fakticky užívalo práva slobodného kráľovského mesta. V roku 1756 potvrdila Mária Terézia Dobšinej právo na 4 výročné trhy. Konali sa 22. februára, 12. mája, 1. augusta a 8. decembra.
Významnú úlohu zohrávalo mesto v období protihabsburských povstaní. Pre kurucké vojská sa dodávala kvalitná oceľ z miestnych hámrov. Počas povstania Františka II. Rákociho boli v Dobšinej zriadené zbrojárske dielne, kde sa vykúvali meče a odlievali delové gule i hlavne pušiek. Tieto dielne museli byť zbúrané po uzavretí Satmarského mieru v roku 1711. Niektoré položili základ miestnemu hutníctvu a železiarskemu priemyslu. Podľa tradície tu saský technik Daniel Fischer už v roku 1680 postavil prvú vysokú pec. Známym železiarskym podnikateľom bol najmä Pavol Láni, od roku 1706 krajinský železiarsky inšpektor Františka II. Rákociho. Lánimu sa podarilo vybudovať v Dobšinej pomerne rozsiahly železiarsky komplex. V rokoch 1706 až 1716 dal vybudovať vlastné huty. Nevedno, či už išlo o vysoké pece, pretože ich parametre nie sú známe. Isté je, že v rokoch 17201722 dal postaviť saskými odborníkmi vysokú pec na Hnilci v dnešnej Dobšinskej Maši podľa holandského vzoru. Druhú vysokú pec vo Vyšnej Maši začalo stavať mesto v roku 1755. Tieto pece boli niekoľkokrát prestavané a zanikli v roku 1906, resp. 1919.
V roku 1770 existovalo na území mesta päťdesiat remeselníckych dielní. Vynikalo najmä kováčstvo, majúce vlastný cech už v roku 1633. Významnú surovinu poskytovali dobšinské lesy, v ktorých sa pálilo veľké množstvo drevného uhlia. Známa bola tiež výroba drevených žľabov, ktoré obyvatelia predávali hlavne v Rožňave. V rokoch 16861875 pracovala v Dobšinej papiereň, založená Jánom Czieserom v doline Hottersgrund, východne od mesta. Jej hlavným odberateľom bola tlačiareň v Debrecíne. V roku 1715 k nej pribudla druhá papiereň. Význam Dobšinej podčiarkovala existencia banského súdu, zrušeného v roku 1789.
V cirkevnom živote si zasluhuje pozornosť tzv. Dobšinská koalícia, uzavretá v roku 1743, podľa ktorej za superintendenta evanjelickej cirkvi a. v. potiského obvodu sa mal striedavo voliť predstaviteľ nemeckej a maďarskej alebo slovenskej cirkevnej obce. Drevený katolícky kostol a fara boli postavené v roku 1745. Na ich mieste bol v roku 1792 vybudovaný dnešný katolícky kostol sv. Františka Xaverského. Pôvodnú drevenú zástavbu mesta spustošil obrovský požiar 19. júla 1855, ktorý zničil aj novú radnicu. V rokoch 186869 dalo preto mesto postaviť dnešnú reprezentačnú radnicu.
Baníctvo na medené a strieborné rudy bolo v rozkvete najmä v 16. až 18. storočí. K jeho krátkemu oživeniu došlo na začiatku 20. storočia, keď bola v roku 1911 založená účastinárska spoločnosť Dobšinské mediarne. Najväčší rozkvet dosiahlo dobšinské baníctvo v 60-tych a 70-tych rokoch 19. storočia ťažbou kobaltovo-niklových rúd, ktorých ceny na svetových trhoch prudko stúpali. Vyvážali sa predovšetkým do Anglicka, neskôr i do Saska. V rokoch 1862 až 1872 len samotná baňa Zemberg vynášala mestu priemerne 132 940 zlatých čistého zisku ročne. Výnosnosť kobaltových baní umožnila mestu viesť veľkorysú sociálnu politiku. Všetci obyvatelia mesta boli oslobodení od platenia daní. V 16.-18. storočí sa v Dobšinej ťažila taktiež ortuťová ruda a v rokoch 18621884 bizmutová ruda. Z nerastných surovín sa podnes ťaží chryzolitový azbest, známy od roku 1723. V dobšinskej papierni zaviedli v roku 1824 výrobu azbestového papiera. Neskôr začali obyvatelia vyrábať zo serpentínu ozdobné predmety, ktoré sa predávali pri Dobšinskej ľadovej jaskyni. Azbest sa začal priemyselne ťažiť po roku 1919. Závod bol postavený v roku 1928.
Koncom 19. storočia sa začala prejavovať kríza dobšinského baníctva. Vysťahovalectvo kulminovalo v desaťročí 18801890, kedy počet obyvateľov poklesol z 5 592 na 4 643. V 19. storočí bola Dobšiná už jedinou nemeckou enklávou v Gemeri, ale od prelomu storočí sa začali obyvatelia silne pomaďarčovať. Taktiež sústavne narastal počet obyvateľov slovenskej národnosti
Na bojiskách l. svetovej vojny bojovalo vyše 500 Dobšinčanov, z nich takmer 100 zahynulo. V roku 1934 bol v parku pri námestí odhalený pomník padlým vo svetovej vojne. Dôsledkom poprevratovej neistoty bola tzv. Dobšinská vzbura, pri ktorej bol 11. júna 1919 na Dlhom vrchu (Langenberg) smrteľne zranený stotník Jozef Sedlák zo 71. pešieho pluku. Vodcovia vzbury boli odsúdení a mesto muselo zaplatiť vojenskú kontribúciu vo výške 50 000 korún.
Za predmníchovskej ČSR pretrvávajúca stagnácia dobšinského baníctva vyvolávala chronickú nezamestnanosť a sociálne otrasy. V meste boli len štyri priemyselné podniky zamestnávajúce viac ako 20 robotníkov: Dobšinský drevopriemysel, úč. spol., akciová spoločnosť Azbest, Banské a hutnícke závody Mannesmann-Koburg a Mestské bane. V politickom živote mala najsilnejšie pozície Komunistická strana (približne jedna tretina voličov) a Slovenská ľudová strana, o niečo menej hlasov získala Spišsko-nemecká strana.
V rokoch 19381945 bola Dobšiná okresným mestom. Počas Slovenského národného povstania tu pôsobil revolučný Okresný národný výbor (predseda Karol Rusňák), ktorý vydával vlastný cyklostylovaný časopis Náš boj. V Dobšinej sídlilo veliteľstvo 12. práporu (Kaktus) a 15. práporu (Astra) 2. taktickej skupiny povstaleckej armády. V dobe od 2. 9. do 21. 10. 1944 bola v Dobšinej zriadená vojenská poľná nemocnica Zdravotnej správy 1. čs. armády na Slovensku. Jej veliteľom bol poručík v zálohe MUDr. Viliam Chorváth. Liečilo sa v nej 250 pacientov. 20. decembra 1944 bol na námestí popravený Karol Adler, veliteľ spojenej partizánskej skupiny Petöfi Sándor. 27. 1. 1945 oslobodili Dobšinú vojská 4. rumunskej armády zborového generála Dascalesca. V roku 1969 bol na Námestí troch ruží odhalený pamätník SNP, ktorého autorom je Vojtech Läfller.
Národnostné zloženie
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Národnostné zloženie v minulosti
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001: 4 896 obyv.
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991: 4 569 obyv.
Sčítanie obyvateľstva v roku 1930: 4 681 obyv.
Materinský jazyk
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Materinským jazykom sa rozumie reč, ktorou s obyvateľom hovorili rodičia.
Úradný jazyk
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Úradný jazyk je jazyk, ktorý obyvateľ v čase sčítania najčastejšie používal v zamestnaní alebo škole, bez ohľadu na to, či pracoval alebo študoval na Slovensku alebo v zahraničí.
Jazyk v domácnosti
Jazyk v domácnosti je jazyk, ktorý obyvateľ v čase sčítania najčastejšie používal v domácnosti.
Náboženské zloženie
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Náboženské zloženie v minulosti
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001: 4 896 obyv.
Drieňový vrch (vrch v Strážovských vrchoch)
Drieňový vrch je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Nitrica, približne juhozápadne od Prievidze.
Dobšiná
Náboženské zloženie v minulosti
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991: 4 569 obyv.
Drieňový vrch (vrch v Strážovských vrchoch)
Poloha
Nachádza sa v najjužnejšej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Nitrické vrchy a časti Drieňov. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, na území okresu Prievidza a v katastrálnom území obce Nitrica. Je najvyšším vrchom samostatnej časti Drieňov, ktorú obklopuje prevažne rovinatá Hornonitrianska kotlina a Nitrianska pahorkatina.
Dobšiná
Náboženské zloženie v minulosti
Sčítanie obyvateľstva v roku 1930: 4 681 obyv.
Drieňový vrch (vrch v Strážovských vrchoch)
Opis
Drieňový vrch leží na južnom okraji Nitrických vrchov v masíve, so zvyškom pohoria prepojenom iba úzkym hrebeňom. Z okolitých rovín pôsobí napriek neveľkej výške pomerne mohutne. Západným susedom je Šušov dol, juhovýchodne susedí Veľký Lubín a severovýchodne vrch Koláč. Juhovýchodne preteká rieka Nitra, kam odteká voda z juhovýchodnej časti masívu, severné a západné svahy odvodňujú prítoky Nitrice. Najbližšími obcami sú severne situovaná Nitrica, južne ležiaca Chalmová (súčasť obce Bystričany) a východne položené Zemianske Kostoľany.
Wolverine (film)
Wolverine je americký film z roku 2013 s hlavnou postavou komiksového hrdinu Wolverina. Film vydala americká spoločnosť Twentieth Century Fox a je to šieste pokračovanie filmovej série X-Men. Hugh Jackman si zopakoval svoju rolu Logana (Wolverina). Scenár bol inšpirovaný limitovanou edíciou komiksov o Wolverinovi z roku 1982. Nadväzuje na udalostí vo filme X-Men: Posledný vzdor.
Dobšiná
Dejiny
Vynikajúcu povesť malo dobšinské školstvo. Už v 16. storočí tu existovala latinská škola, ktorá sa neskôr vyvinula na nižšie gymnázium. Študovali tu napr.: Juraj Palkovič v rokoch 17841787, Pavol Jozef Šafárik 18081810, Karol Kuzmány 18171820. Táto škola definitívne zanikla v roku 1848. Ešte v roku 1853 bola založená detská opatrovňa óvoda ako vôbec jedna z prvých v Uhorsku. Zoštátnená bola v roku 1900. V roku 1892 bola otvorená štátna chlapčenská meštianska škola, ktorá patrila medzi najmodernejšie vybavené školy v Uhorsku. V rokoch 18961897 bola postavená nová budova školy (dnes budova Gymnázia). V roku 1888 bola otvorená dievčenská meštianska škola, pri ktorej bol v r. 1904 zavedený tiež kurz ručných prác. V roku 1909 bola na mieste starej základnej školy postavená pre dievčenskú školu nová budova s priečelím k evanjelickému kostolu (dnes budova učňovskej školy). V roku 1885 bola v meste zriadená obecná učňovská škola. Svojím významom presahovala hranice Gemerskej župy mestská banícka škola, existujúca s prestávkami v rokoch 18601895.
Wolverine (film)
Synopsa
Vo filme Logan cestuje do Japonska, kde sa stretne so svojim starým priateľom z vojny. Wolverine, ktorý je zbavený nesmrteľnosti, sa musí postaviť proti japonskej Jakuze, nebezpečným nindžom a smrtiacim samurajom, aby zachránil vnučku starého priateľa, Mariko.
Zaujímavosti
Práca na filme začala v roku 2009, po vydaní X-Men Origins: Wolverine. Kvôli zemetraseniu a cunami, ktoré postihlo japonské ostrovy v marci 2011 museli natáčanie odložiť. Film bol nakoniec vydaný 24. júla 2013 na rôznych medzinárodných trhoch a zarobil 414,8 milióna amerických dolárov, čím sa stal tretím najziskovejším v rámci série.
Hudba
Oficiálny soundtrack pre Wolverina zložil Marco Beltrami a obsahuje 22 skladieb.
Dobšiná
Súčasnosť
V meste pôsobí niekoľko škôl a zariadení na výchovu detí a mládeže, ktoré majú rôznych zriaďovateľov. Priamo pod pôsobnosť mesta patria: Na ich riadenie bolo na Mestskom úrade zriadené Oddelenie školstva a kultúry a nad ich činnosťou bdie Obecná školská rada. Na území mesta pôsobia aj školy a zariadenia, ktorých zriaďovateľom je Košický samosprávny kraj:
Snídaně v trávě
Snídaně v trávě je desiaty album Michala Tučného. Album vydal Supraphon EAN: 8596911 175422 v roku 1993 na CD.
Dobšiná
Šport
V úseku Dobšiná – Dobšinský kopec sa každoročne konajú Majstrovstvá Európy v pretekoch automobilov do vrchu.
Športové kluby a oddiely pôsobiace na území mesta Dobšiná:
Osobnosti mesta
thumb|Eugen Ruffínyi, banský inžinier a jaskyniar
Drieňový vrch (vrch v Strážovských vrchoch)
Výhľady
Pomerne plochý zalesnený vrchol neumožňuje výhľad, obmedzený poskytujú menšie odlesnené lokality na úbočí. Poloha vrchu nad okolitými rovinami umožňuje z vyšších častí pozorovať najmä južne situované vrchy pohoria, časť Hornonitrianskej kotliny a blízky Vtáčnik. Pri vhodných podmienkach možno vidieť aj Považský Inovec, Tribeč, Žiar či Malú Fatru.
Teen Wolf
Teen Wolf mal premiéru 5 júna 2011 a skončil 24. septembra v roku 2017. Seriál obdržal predovšetkým pozitívne recenzie od kritikov a získal pomerne veľké množstvo ocenení. Najmä pri udeľovaní cien Teen Choice Awards, celkovo ich tam získal až 13.
Prehľad
Teen Wolf sa zaoberá životom mladého Scotta McCalla, ktorý od detstva žije so svojou matkou Mellisou, ktorá pracuje ako zdravotná sestra vo fiktívnom kalifornskom meste Beacon Hills. Scott sa hneď v úvode stáva hlavným vlkolakom všetkých sérií, po tom ako ho v jednu noc pohryzne alfa vlkolak a jemu sa tak zmení celý život. Pohryznutie mu dá ale jednu výhodu, a to možnosť ochrániť svojich blízkych a rodné mesto Beacon Hills, ktoré je majákom pre nadprirodzené javy a bytosti.
Scott ma ako vlkolak možnosť rozvíjať svoje fyzické schopnosti a zmysly. No nie všetko ide ako po masle, musí ovládať aj živočíšne inštinkty, ktoré sú ale problémom, nakoľko sú umocnené pocitmi agresie a splnom Mesiaca. I keď to Scott nemá ľahké, buduje si romantické city k novej spolužiačke Allison Argentovej. Háčik je ale v tom, že Allison je dcéra Chrisa Agenta - lovca vlkolakov. Scottovi pomáha prežiť tento nový a neobyčajný život jeho verný priateľ Stilles, syn šerifa v Beacon Hills a rodený vlkolak Derek Hale.
Všetko to nadprirodzene, čo sa za posledné roky v mestečku Beacon Hills odohráva má ale i dopad na ďalších študentov. Po neúspešnej premene Lydie Martinovej, populárnej a bystrej študentke, sa Lydia dozvedá, že je banshee - posol smrti. Naopak Jackson Whittemore, hráč lakrosového tímu sa stane kanimou - jašterový netvor.
S pribúdajúcimi hrozbami sa k Scottovi a jeho pomaly sa rozrastajúcej svorke sa pridáva aj Isaac Lahey - beta Derekovej svorky, Ethan a Aiden - alfy, ktoré sa dokážu spojiť v obrovského vlkolaka, Malia Hale, ktorá ale netradične nemá podobu vlkolaka, ale kojota. Do Beacon Hills ale zavíta aj Kira Yukimura, ktorá postupom času zistí, že je kitsune - líškou. Vo 4. sérií sa prvý krát stretávame aj s Liamom Dunbarom - beta Scottovej svorky. A na záver prichádza do Beacon Hills aj Theo Raeken, Scottov a Stillesov starý známy.
Zdroj
B
UN*X
UN*X môže byť:
Sainte-Colome
Sainte-Colome je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lipa (priezvisko)
Lipa (o význame pozri lipa) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bratislave, Skalici a obci Veľké Revištia (okres Sobrance).
Známi nositelia
Pozri v článku Lipa (rozlišovacia stránka).
Henri de Saint-Simon
Henri de Saint-Simon (vlastným menom Claude-Henri de Rouvroy, gróf de Saint-Simon; * 17. október 1760, Paríž, Francúzsko – † 19. máj 1825, Paríž) bol francúzsky utopický socialista a filozof.
2008 Konstitutsiya
2008 Konstitutsiya je planétka s priemerom 52 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 27. septembra 1973.
Henri de Saint-Simon
V období Veľkej francúzskej revolúcie sa prikláňal k jakobínom. Zúčastnil sa na vojne za nezávislosť v USA. Zastával názor, že dejiny ako učenie o vývine spoločnosti sa musia stať takou istou pozitívnou vedou ako prírodné vedy.
Mokrade Turca
thumb|Mokrade Turca - Ivančínske močiare Mokrade Turca sú chránená ramsarská lokalita s plochou viac ako (vrátane ochranného pásma), pozostávajúcou z niekoľkých menších celkov - národných prírodných rezervácií: Turiec, Kláštorské lúky, Rakšianske rašelinisko a chránených areálov: Jazierko v Jazernici, Ivančinské močiare, Diviacke kruhy, Žarnovica.
Henri de Saint-Simon
Každý spoločenský systém je krokom vpred v dejinách, pričom hybnou silou tohto pokroku je rozvoj vedeckého poznania, morálky a náboženstva. Podľa Saint-Simona prechádzajú dejiny troma vývinovými fázami: teologickou (obdobie nadvlády náboženstva), metafyzickou a pozitívnou.
Mokrade Turca
Mokrade boli 17. februára 1998 zaradené medzi ramsarské lokality - teda do Zoznamu medzinárodne významných mokradí.
Henri de Saint-Simon
Posledná pozitívna fáza ešte len príde a bude založená na vedecky a plánovite organizovanom veľkopriemysle pri zachovaní súkromného vlastníctva. Vládnuť v nej budú vedci a priemyselníci, ku ktorým priraďuje aj robotníkov, obchodníkov, továrnikov a bankárov. V pozitívnej etape spoločenského vývinu budú mať podľa Saint-Simona všetci zabezpečené právo na prácu a každý bude pracovať podľa svojich schopností. Riadenie ľudí bude nahradené správou vecí a riadením výroby.
Svojou teóriou troch štádií spoločenského vývinu ovplyvnil Saint-Simon najmä A. Comta.
Lamego (mesto)
Lamego  je mesto v dištrikte Viseu na severe Portugalska. Je považované za historické a monumentálne mesto. Je sídlom biskupstva.
História
Pred a počas rímskeho obdobia sa tu vystriedalo množstvo kmeňov, napríklad Ligúrovia, alebo Turduli. Počas objaviteľského obdobia v 12. storočí sa objavuje zmienka o hrade.
Lamego sa stalo kresťťanským, keď vizigótsky kráľ Recaredo I konvertoval. V roku 570, počas Lugského koncilu sa objavujú referencie o Sardináriovi, biskupovi Lamega. Mimo mesta sa nachádza kaplnka São Pedro de Balsemão, vizigótska kaplnka, ktorá je považovaná za najstaršiu v Portugalsku  a druhú najstaršiu v Európe.
Po arabskom vpáde sa definitvne zmocnil územia Ferdinand I kráľ Leónu and Kastílie a v roku 1057 tu bolo znova obnovené biskupstvo.
Najvýznamnejší moment v histórii mesta bol rok 1139, keď Afonso Henriques sa stal portugalským kráľom. Cez mesta prechádzala aj v minulosti pútnická cesta do Santiago de Compostela. V 16. a 17. storočí sa rozvíjal obchod, ktorý podnietil vznik spoločnosti Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro (Spoločnosť vínneho hospodástva horného Doura). V roku 1835 sa hlavným mestom dištriku stalo susedné Viseu.
Berru
Berru je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Jakobíni
Jakobíni boli počas Francúzskej revolúcie členovia najradikálnejšieho politického klubu založeného roku 1789.
Berru
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jakobíni
Zasadnutia jakobínov sa konali v bývalom kláštore sv. Jakuba (odtiaľ názov). Po zvrhnutí girondistov v roku 1793 prevzali vládu a nastolili krvavú diktatúru, ktorá trvala do roku 1795, teda do smrti M. de Robespierra.
Teofil Galba
Teofil Galba (* 17. november 1911, Bíňovce – † 13. december 1978, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, vojak a protifašistický bojovník.
Berru
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jakobíni
Klub definitívne zanikol v roku 1799.
Berru
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cascais
Cascais môže byť v Portugalsku:
Zoznam článkov slnečnej sústavy/N
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 25 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
na
Nadmorská výška - Najáda (mesiac) - Namaka - Narvi (mesiac)
ná
Návratová sonda
ne
NEAR Shoemaker - Near-Earth Object Surveillance Mission - Neil Armstrong - Neith (kráter) - Nemesis (hviezda) - Neptún - Nereida (mesiac) - Nereidum Montes - Nergal (kráter) - Neso (mesiac) - New Horizons
né
Néberu
ni
Nimbostratus - Nix (mesiac)
ní
Nížina
no
Nočné svietiace oblaky - Nomenklatúra slnečnej sústavy - Nov (fáza Mesiaca) - Nozomi
nr
NRLMSISE-00
Lemešivka (Kalynivský rajón)
Lemešivka je dedina (село) na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 659 obyvateľov.
Pištoľ (rozlišovacia stránka)
Pištoľ alebo pištoľa môže byť:
Pištoľa je pistoľa (španielska zlatá minca).
Ermitáž
Ermitáž alebo Štátna Ermitáž ( - Gosudarstvennyj Ermitaž, z ) je umeleckohistorické múzeum v ruskom Petrohrade, jedna z najvýznamnejších a najväčších svetových umeleckohistorických inštitúcií.
Dnešné múzeum, ktorého umelecké fondy evidujú viac ako tri milióny artefaktov svetového kultúrneho dedičstva od praveku až po súčasnosť, vystavované vo viac ako štyristo sálach, je rozmiestnené v komplexe šiestich budov rozložených na nábreží rieky Nevy susediacich s ústrednou budovou Zimného paláca, niekdajšieho sídla ruských cárov.
Význam múzea
Do Októbrovej revolúcie Ermitáž ako súčasť cárskeho sídla zostávala pre obyčajného človeka uzatvorená. Vyvíjala sa však ako neoddeliteľná súčasť ruskej kultúry. Po Októbrovej revolúcii sa jej zbierky európskeho ale i svetového umenia viac ako strojnásobili a galéria bola otvorená pre verejnosť.
Ermitáž, dnes štátna kultúrnohistorická inštitúcia, však nie je iba múzeom v tradičnom zmysle slova. Okrem zbierok sú samotné budovy historickými pamätníkmi a tvoria významnú pamiatku ruského staviteľstva 18. a 19. storočia. Múzeum patrí medzi najvýznamnejšie centrá vedeckej a osvetovej činnosti a popri ďalších významných obrazárňach na svete poskytuje ucelený obraz dejín ľudskej civilizácie a podieľa sa na ich záchrane.
Najstaršia história múzea
left|200px|thumb|[[Karl Petrovič Beggrov, Pohľad na Palácové nábrežie, 1826, olej na plátne, zo zbierok Ermitáže]]Ermitáž vznikla pôvodne ako súkromná zbierka ruskej cárovnej Kataríny II. V roku 1764 získala Katarína II. kolekciu dvestodvadsiatich piatich diel kúpou od berlínskeho obchodníka so starožitnosťami Johanna Ernesta Gotzkowského, pôvodne určenú pre pruského kráľa Fridricha II. Bohatý obchodník a zakladateľ porcelánky v Berlíne bol pruským kráľom poverený vyhľadávaním a nakupovaním umeleckých diel pre kráľovskú zbierku. Finančné problémy spôsobené vyčerpávajúcou sedemročnou vojnou však Fridrichovi II. znemožnili zbierku zakúpiť. Podnikavý starožitník bol nútený ohliadnuť sa po iných kupcoch a ponúkol zbierku do Ruska ako úhradu sumy, ktorú dlhoval ruskej štátnej pokladnici.
V majetku Kataríny II. sa tak ocitla rozsiahla kolekcia obrazov najmä holandského a flámskeho maliarstva: diela napr. Rembrandta, Rubensa, van Dycka, ale aj talianski maliari Paolo Veronese a Tizian. Obrazy sa stali ozdobami miestností nedávno dostavaného Zimného paláca.
História zbierok západoeurópskeho umenia má však v Rusku staršiu históriu: už na začiatku 18. storočia sa za panovania Petra I. Veľkého do krajiny dostala zbierka holandského maliarstva.
right|200px|thumb|Súkromná zbierka Kataríny II. bola základom ErmitážeĎalšie obohacovanie zbierok sa udialo ešte za Kataríny II. Jej veľký záujem o umenie a takmer neobmedzené finančné možnosti umožňovali ňou povereným sprostredkovateľom uskutočňovať kúpy na aukciách po celom svete, či zadávaním objednávok na diela priamo u maliarov. Veľmi aktívne si počínal vtedajší veľvyslanec v Paríži gróf Golycin. V roku 1768 sprostredkoval kúpu zbierky štyridsiatich šiestich obrazov rakúskeho vyslanca Cobenzla, medzi ktorými bol i vzácny obraz Rubensa Venuša a Adonis, a štyritisíc kresieb, ktoré sa stali základom grafickej zbierky Ermitáže.
O rok nato získala Ermitáž pozostalosť grófa Heinricha von Brühla, obsahujúcu viac ako šesťsto obrazov, vrátane diel Rembrandta (Portrét starca v červenom), Rubensa (Perseus a Andromeda), Poussina, Watteaua a Ruysdaela, Lucasa Cranacha staršieho a iných, rovnako ako množstvo grafických listov a kresieb.
Významným prírastkom bolo v roku 1772 obohatenie zbierok o štyristo obrazov, medzi ktorými boli Giorgioneho Judita, Tizianova Danae, Veronesovo Oplakávanie Krista a ďalšie.
V roku 1779 sa zbierky galérie rozrástli o významnú kolekciu lorda Roberta Walpola, ktorá bola svojho času považovaná za najväčšiu v Anglicku. Pozostalí po lordovi ju ponúkli Rusku. Zbierky Ermitáže sa rozšírili o takmer dvesto diel najmä holandských a francúzskych maliarov. Už v tomto období počet exponátov Ermitáže predstavoval 3996 obrazov. Okrem toho zbierka Kataríny II. obsahovala tridsaťosemtisíc kníh, desaťtisíc kresieb a rozsiahlu prírodovedeckú zbierku. Kolekcia ruskej cárovnej sa na konci jej života stala jednou z najväčších súkromných zbierok v Európe.
V uvedenom období sa začali budovať i ďalšie múzejné fondy. Z Ríma pribudli prvé exponáty tvoriace základ antickej kolekcie. Súčasne pribudla kolekcia diel tvoriacej sa sochárskej zbierky.
Poslednou veľkou akvizíciou v 18. storočí bol zisk vyše stovky diel (o. i. obrazy Rembrandta a van Dycka, zakúpených v Paríži v roku 1781).
Výstavba nových budov
left|220px|thumb|Sála v Malej ErmitážiExistujúce priestory časom nestačili neustále sa rozrastajúcim zbierkam. Francúzsky architekt Jean-Baptiste Vallin de la Mothe v rokoch 1764 – 1767 pristaval k Zimnému palácu menšiu budovu (Malá Ermitáž), ku ktorej priliehali dve galérie. Tu našli zbierky svoje nové umiestnenie. Katarína II. tu zriadila súkromné priestory, kde prijímala svojich priateľov. Podľa pomenovania, ktoré týmto miestnostiam dala (v duchu módnej francúzštiny ich volala ermitage, t. j. pustovňa, samota) dostalo svoje meno i novovzniknuté múzeum. O niekoľko rokov neskôr (v r. 1771 – 1787) dokončil ruský architekt nemeckého pôvodu Jurij Matvejevič Feľten stavbu ďalšej veľkej budovy, pozdĺž nevského nábrežia, ktorá neskôr dostala pomenovanie Stará Ermitáž.
Začiatkom 19. storočia za vlády Kataríninho vnuka Alexandra I. Ermitáž získala v Ríme niekoľko významných diel, medzi nimi napr. Caravaggiovho Lutnistu. V roku 1814 múzeum získalo podstatnú časť zbierky obrazov a sôch po prvej Napoleonovej manželke Joséphine de Beauharnais z jej zámku Malmaison.
Najmä diela španielskych umelcov Velázqueza, Zurbarána, Luisa Moralesa a de la Cruza obsahovala zbierka anglického bankára Coesvelta, ktorá obohatila zbierkové fondy Ermitáže v rokoch 1814 – 1815.
right|200px|thumb|Trónna sieň Petra I. Veľkého v Zimnom paláciV prvej polovici 19. storočia zaznamenala galéria vo svojej činnosti niekoľko dôležitých udalostí. Od roku 1802 sa začala zaoberať dielami ruského maliarstva, pre ktoré bola v roku 1824 vyčlenená samostatná sála. Rozmach zaznamenala i antická zbierka a kolekcia skulptúr. Počet exponátov a ich umelecká hodnota už presiahli rámec dvorskej zbierky a narastal tlak na zriadenie verejného múzea. No až v polovici storočia vláda Mikuláša I. rozhodla vybudovať novú budovu múzea, tzv. Novú Ermitáž, ktorá tvorila s jestvujúcimi stavbami architektonický celok. Podľa projektu nemeckého architekta Lea Klenza ju postavil N. J. Jefimov pod vedením V. P. Stasova. Cár Mikuláš I. sa veľmi živo zaujímal priebeh stavebných prác a starostlivo študoval projekty. Stavba bola dokončená v roku 1851 a vo februári nasledujúceho roku bolo múzeum otvorené pre verejnosť.
Otvorenie múzea malo okrem umeleckohistorickej stránky i politický aspekt. Rusko sa podľa Mikuláša I. týmto aktom malo právo zaradiť medzi európske mocnosti a jej vládca medzi osvietených monarchov.
Sály na prvom poschodí Novej Ermitáže boli vyhradené zbierkam obrazov, na prízemí boli umiestnené antické a sochárske zbierky, presťahované z Cárskeho Sela a Tauridského paláca.
Významné prírastky pokračovali i v nasledujúcom období. V roku 1865 Leonardova Madona Litta z galérie vojvodu de Litta a o päť rokov neskôr Raffaelova Madona Conestabile našli svoje umiestnenie v Ermitáži. Výnimočný prírastok zaznamenala galéria v roku 1914 v podobe Leonardovej Madony s kvetinou. Obraz sa stal majetkom múzea pod názvom Madona Benois na počesť pôvodného majiteľa, architekta L. N. Benoisa. V roku 1915 galériu obohatila rozsiahla zbierka obrazov holandských a flámskych majstrov.
left|200px|thumb|Kolekcia rímskych sôch v Dionýzovej sieniK významnému rozšíreniu zbierok o exponáty úžitkového umenia z 11. – 16. storočia prišlo v roku 1855 v Paríži. Vtedy Ermitáž získala základ kolekcie unikátnych byzantských pamiatok, ktoré dnes patria medzi najväčšie svojho druhu v Európe.
K zásadným zmenám v charaktere Ermitáže prišlo po Októbrovej revolúcii. Záchrana kultúrneho dedičstva, rozptýleného v opustených cárskych sídlach, sa stali jedným z hlavných rysov mladého sovietskeho štátu. Ešte v roku 1917 bol Zimný palác a Ermitáž vyhlásené za štátne múzeá. V októbri 1918 bol vydaný dekrét o ochrane a registrácii umeleckých a historických pamiatok, ktorým sa o. i. zriadila Štátna komisia pre súpis a evidenciu umeleckých pamiatok.
Rok 1922 možno považovať za prerod Ermitáže na umeleckohistorické múzeum moderného typu. K budovám, ktoré sa už využívali na múzejné účely bol pričlenený bývalý Zimný palác so všetkým inventárom. Komisia, ktorá našla svoje pôsobisko v palácových sálach, sa zameriavala na zhromažďovanie a evidenciu umeleckých pamiatok po rodinách ruskej šľachty, ktorá bola nútená z krajiny utiecť. Zásluhou nových prírastkov sa zbierkové fondy Ermitáže strojnásobili. Prišlo i k novej reorganizácii výstavných priestorov. Otvárali sa nové oddelenia, v mnohých prípadoch s dielami umelcov, ktorí tu dovtedy nemali žiadne zastúpenie. Z bývalých súkromných zbierok sa do Ermitáže dostali kolekcie porcelánu, nábytku, strieborných predmetov, textilu a pod. V tom istom roku sa pod správu múzea dostali zbierky z tzv. Konského múzea, predstavujúce dvorné kočiare z 18. a 19. storočia, ale i napr. vzácne tapisérie.
Ťažké obdobie priniesli Ermitáži roky nasledujúce po prevzatí moci sovietmi. Mnoho umeleckých exponátov sa v chaose, v ktorom sa krajina nachádzala, nenávratne stratilo, často boli vzácne umelecké diela z múzea použité na splácanie štátneho dlhu (napr. dve desiatky obrazov takto skončili vo washingtonskej Národnej galérii).
200px|thumb|Pohľad do expozície Novej ErmitážeDruhá svetová vojna so sebou priniesla zabrzdenie pozitívneho vývoja Ermitáže. Časť exponátov bola v obave pred poškodením či zničením uschovaná v odľahlých oblastiach za Uralom. Viac ako milión umeleckých diel bolo špeciálnymi vlakmi prevezených do Jekaterinburgu. Pamiatky, ktoré sa nestihli previezť boli ukryté v rôznych štvrtiach obliehaného Leningradu.
Ďalší impulz rozvoja múzea prinieslo ukončenie vojny. Okamžite po oslobodení mesta bolo Radou ľudových komisárov rozhodnuté o rekonštrukcii poškodených budov múzea. Z Uralu sa vracali počas vojny odvezené exponáty a tak už 7. novembra 1944 mohla byť v rekonštruovaných miestnostiach otvorená prvá výstava. Presne o rok nato sa konalo slávnostné otvorenie celej Ermitáže.
V roku 1964 pri príležitosti 200-tého výročia založenia Ermitáže bol múzeu udelený Leninov rad.
Významným prírastkom k rozširovaniu výstavných priestorov bolo otvorenie bývalého Menšikovovho paláca ako pobočky Ermitáže v roku 1981.
Budovy Ermitáže
Bližšie informácie v samostatných článkoch – Nová Ermitáž, Stará Ermitáž, Malá Ermitáž, Zimný palác, Divadlo Ermitáže, Budova Generálneho štábu, Menšikovov palác
Staroveké a ranostredoveké kultúry
Zbierka pamiatok starovekých a ranostredovekých kultúr obsahuje takmer dva milióny exponátov. Exponáty zahŕňajúce obdobia od paleolitu a doby železnej pozostávajú z nálezov objavených v archeologických vykopávok v Rusku, prevádzaných od 18. storočia do súčasnosti.
Prvenstvo vo veku exponátov patrí soškám predstavujúcim ženské postavy a figúrky vtákov z kameňa a kostí, ktoré boli objavené neďaleko dediny Maľta pri Irkutsku. Vek týchto predmetov sa odhaduje na 20 000 rokov pred Kr. Rovnako bohaté a zaujímavé sú i zbierky predmetov z obdobia neolitu, nájdených v náleziskách na Urale a staršej doby bronzovej z južného Ruska, Sibíri a severného Kaukazu.
Grécke, rímske a orientálne umenie
Zbierka Ermitáže eviduje viac ako stošesťtisíc pamiatok kultúry a umenia starovekého Grécka, starovekého Ríma a oblastí Orientu. Najstaršie z nich majú pôvod až v 3. tisícročí pred Kr. Všeobecne možno povedať, že kolekcia tohto umenia v Ermitáži je najobsiahlejšou a najlepšou zbierkou mimo územia Talianska a Grécka. Exponáty tvoria umelecké predmety z mramoru, bronzu, keramiky, skla a pod. Oddelenie je pozoruhodné aj tým, že je jedno z najstarších v celom múzeu; prvé antické sochy sa do Ruska dostali už začiatkom 18. storočia.
Úplné zastúpenie má rímske sochárstvo: kultové sochy, reliéfy, dekoratívne plastiky, portréty. Významné miesto v expozíciách zaujímajú zbierky z vykopávok z gréckych miest a pohrebísk na severnom pobreží Čierneho mora. Rozsiahla výstava starého umenia sa nachádza v sálach na prvom poschodí Novej Ermitáže.
Kolekcia egyptského, sumerského, babylonského a sýrskeho umenia zahŕňa exponáty od monumentálnych reliéfov až po jemné zlatnícke práce. Okrem nich sa v tejto expozícii nachádzajú umelecké výtvory z Číny, Japonska, Turecka, Indonézie, z oblasti Kaukazu a z Malej Ázie.
Maliarstvo
right|180px|thumb|[[Leonardo da Vinci, Madona s kvetinou, 1478, olej na plátne (prenesené z dreva)]] right|180px|thumb|[[Fra Angelico, Panna Mária s Dieťaťom a svätými Dominikom a Tomášom, 1424 – 1430, freska]]Najbohatšou zbierkou maliarskych prác sa pýši francúzska maliarska škola zahŕňajúca diela z 15. – 20. storočia. Dominujú jej diela najmä z obdobia klasicizmu: Nicolas Poussin, Claude Lorrain. 18. storočie je zastúpené vyše tristo dielami všetkých významných maliarov tej doby: napr. Antoina Watteaua, Jeana-Honoré Fragonarda a iných. Prelom 19. a 20. storočia reprezentujú diela impresionistov: Clauda Moneta, Augusta Renoira, Edgara Degasa. Významná je i kolekcia neskoršieho obdobia francúzskeho maliarstva: Paula Cézanna, Paula Gauguina, Henriho Matissea.
Druhé najpočetnejšie zastúpenie má zbierka talianskeho umenia, predstavujúca diela z 13. – 18. storočia. Za jej základ možno považovať zbierku baróna Pierra Crozata, ktorú získala Katarína II. v roku 1772 v Paríži. Dnes talianske maliarstvo zaberá tridsať sál Starej a Novej Ermitáže. Najmenšie zastúpenie má rané obdobie (13. – 14. storočie), no počnúc 15. storočím v zbierkach nachádzame diela maliarov zvučných mien: Fra Angelico, Sandro Botticelli, Filippino Lippi, Pietro Perugino. Slávna je kolekcia maliarov vrcholnej renesancie: Leonarda da Vinci (ako jediné múzeum v Rusku vlastní Leonardove diela), Andreu del Sarta, Giorgioneho (so slávnou Juditou vlastní Ermitáž osem Giorgioneho obrazov), Tiziana, Paola Veroneseho, Raffaela (Ermitáž vlastní dve jeho diela: Madonu Conestabile a Svätú rodinu) a ďalších. S tvorbou Raffaela sa môžu návštevníci oboznámiť i prostredníctvom kópií vatikánskych fresiek v známej „Raffaelovej loggii“, zriadenej na konci 18. storočia na príkaz Kataríny II.
Nemenej zaujímavá je i zbierka diel talianskeho baroka reprezentovaná dielami Carravaggia, Alessandra Magnasca, Giovanniho Castiglioneho a iných.
Svetové uznanie si čo do množstva i kvality získala zbierka flámskeho a holandského maliarstva; tvorí ju viac ako jeden a pol tisíca exponátov pochádzajúcich z 17. – 18. storočia. V expozíciách múzea sa v piatich sálach Novej Ermitáže nachádza viac ako päťsto obrazov flámskeho umenia. Len napr. Rubensových obrazov vlastní Ermitáž dvadsaťdva; počet diel van Dycka dosahuje číslo dvadsaťštyri.
Z holandských umelcov, zbierky ktorých, umiestnené v priestoroch Novej Ermitáže, sa radia k najpočetnejším na svete, dominujú plátna Rembrandta: Danae, Návrat márnotratného syna, Portrét starca v červenom a ďalšie. Okrem týchto umelcov vlastní Ermitáž diela ďalších zástupcov holandskej maliarskej školy: romantika Jacopa van Ruisdaela, krajinárov Jana van Goyena, Salomona van Ruysdaela, či žánrového maliara Pietera de Hoocha a iných.
left|200px|thumb|Ikona so svätými Filipom, Teodorom a Demeterom, 11. – 12. stor.Pomerne skromná (okolo stopäťdesiat obrazov) je kolekcia španielskeho umenia (zahŕňa obdobie 15. – 18. storočia); nechýbajú však medzi nimi diela El Greca, Diega Velázqueza, Francisca Zurbarána, Bartolomé Estebana Murilla, Josého de Riberu či Pabla Picassa.
Počtom najchudobnejšia je zbierka nemeckého a anglického maliarstva. K najlepším ukážkam nemeckého renesančného maliarstva patria práce Lucasa Cranacha staršieho, z anglických autorov je zaujímavá kolekcia portrétistu a krajinára Thomasa Gainsborougha.
Nezastupiteľné miesto v maliarskych expozíciách má zbierka ruského umenia, obsahujúca diela z 15. – 19. storočia. Systematické získavanie diel domácich maliarov začalo s príchodom 19. storočia. Už v roku 1824 bola zriadená samostatná sála venovaná ruskému umeniu. Svoje miesto tu našli pozoruhodné kolekcie maliarskych diel, vrátane ikon (z 13. – zač. 20. storočia), kresieb a grafiky, sochárskych prác a úžitkového umenia.
Výber z maliarskych diel
Sochárstvo
Zbierka západoeurópskeho sochárstva, radiaca sa k najväčším na svete, obsahuje takmer dvetisíc exponátov. Popri súborných expozíciách obsahuje niekoľko špecializovaných stálych výstav – napr. samostatná sála obsahuje diela Rodina.
K najvýznamnejším exponátom sochárskej expozície patria diela Michelangela – Schúlený chlapec a socha Mŕtveho chlapca na delfínovi, ktorú podľa Raffaelovej predlohy vytvoril Lorenzo Lorenzetto. Talianska neoklasicistická plastika má v Ermitáži zastúpenie v dielach Antonia Canovu: Amor a Psyché, Kajúca sa Mária Magdaléna.
Významné je zastúpenie francúzskej, holandskej a nemeckej plastiky.
Výber zo sochárskych diel
Ostatné exponáty
Galérijné fondy evidujú niekoľko desiatok tisíc exponátov kresieb a grafík. Predovšetkým ide o diela talianskych, francúzskych a flámskych majstrov. Zbierky v Ermitáži svojou obsiahlosťou a kvalitou konkurujú ostatným svetovým galériám.
Rovnako bohaté je v Ermitáži zastúpené i dekoratívne a úžitkové umenie. Románske a gotické obdobie je zastúpené najmenej. Neskoršie vývojové etapy európskeho úžitkového umenia sú už v Ermitáži zastúpené takmer úplne. Iba napr. zbierka porcelánu, obsahujúca viac ako tisícštyristo exponátov, prináša výrobky všetkých európskych porcelániek. To isté platí i o majolike (od španielskej fajansy 12. storočia), skla (vrátane benátskeho z 15. storočia), striebra a zlatníckych a klenotníckych výrobkov. Viac ako tristo exponátov obsahuje zbierka francúzskych, flámskych a nemeckých tapisérií. Množstvom i kvalitou sú významné i zbierky nábytku, textílií, odevov, fotografií, zbraní a numizmatická kolekcia.
2010 Chebyshev
2010 Chebyshev je planétka s priemerom 63 km, ktorú objavil B. A. Burnasheva 13. októbra 1969.