cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krížový vrch (vrch v Kozích chrbtoch)
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie modro značený chodník zo Spišskej Teplice na Kozí kameň a cez sedlo Tabličky do Vikartoviec, resp. Lučivnej.
Maupas
Maupas môže byť:
Saint-Julien-du-Sault
Saint-Julien-du-Sault môže byť:
Chéroy
Chéroy môže byť:
Maurens
Maurens môže byť:
Meilhan (Gers)
Meilhan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sergines
Sergines môže byť:
Mauriac
Mauriac môže byť:
Villeneuve-l’Archevêque
Villeneuve-l’Archevêque môže byť:
Missionerande Kopimistsamfundet
Missionerande Kopimistsamfundet (doslova „Misionárska kopimistická spoločnosť“; prívrženci sa v médiách volajú kopimisti a príslušné náboženstvo kopimizmus) je spoločenstvo ľudí, ktorí tvrdia, že kopírovanie súborov je posvätná cnosť. Táto spoločnosť, založená vo Švédsku 19-ročným študentom filozofie, Isakom Gersonom, bola na svoju tretiu žiadosť uznaná tamojšími úradmi ako náboženská komunita.
Gerson poprel informácie, že server The Pirate Bay v súčasnosti operuje pod záštitou kopimistov.
Princípy
Vyznávači tohto náboženstva sami seba nazývajú kopimisti podľa anglického copy me. Pôvod tohto výrazu sa nachádza vo verši Biblie : Napodobňujte ma, ako aj ja napodobňujem Krista.(1 Kor 11:1). Tento verš bol kopimistami preložený nasledovne: Kopírujte ma, moji bratia, ako aj ja kopírujem samotného Krista. "Kopimista" alebo "kopimistický intelektuál" je osoba, ktorá verí, že všetky informácie by sa mali voľne šíriť a byť neobmedzované. Táto filozofia odporuje akejkoľvek forme privlastňovania si vedomostí, ako sú napríklad autorské práva, a podporuje pirátstvo všetkých typov médií vrátane hudby, filmov, televíznych relácií a softwaru.
Podľa slov spoločnosti "V našej viere je komunikácia svätá." Na ich webovej stránke nie je uvedená žiadna viera v Boha či nadprirodzené javy. CTRL+C aCTRL+V, počítačové skratky pre "Kopírovať" a "Prilepiť" sú považované za posvätné symboly.
Kopimistická viera sa dá zhrnúť do týchto bodov:
5. januára 2012 bol kopimizmus vo Švédsku uznaný sa právoplatné náboženstvo.
Suchoj Su-30
Suchoj Su-30 (v kóde NATO: Flanker-C) je dvojmiestne dvojmotorové viacúčelové stíhacie lietadlo 4+ generácie vyvinuté v Sovietskom zväze v 80. rokoch 20. storočia. Ide o ďalší vývojový stupeň typu Su-27 s cieľom rozšíriť jeho bojové možnosti o funkciu stíhacieho bombardéra. Dôraz úprav bol predovšetkým kladený na predĺženie doletu a použitie širokej palety protizemnej výzbroje. Tento vysoko cenený bojový stroj je vďaka použitiu nových technológií a materiálov schopný ničiť vzdušné i pozemné ciele širokou škálou riadenej aj neriadenej výzbroje za všetkých meteorologických podmienok vo dne i v noci aj počas vedenia intenzívneho rádioelektronického boja. Niektoré varianty Su-30 zvyšujú manévrovateľnosť použitím meniteľného vektora ťahu výstupných trysiek motorov a tým zlepšujú beztak špičkové manévrovacie schopnosti lietadla. Zaujímavosťou je, že modifikovaná verzia Su-30 je prvým lietadlom na svete, ktoré je schopné trvalo zvyšovať rýchlosť nad rýchlosť zvuku pri lete kolmo nahor. V roku 2015 nahradili Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie lietadlami Su-30SM zastarané letky MiG-29 a ruské námorné letectvo nimi nahrádza bojové lietadlá Su-24.
Vznik a vývoj
thumb|Suchoj Su-30MK na [[Medzinárodný aerosalón vo Farnborough|Medzinárodnom aerosalóne vo Farnborough, 1994]] thumb|Su-30MKK na leteckej show MAKS 2009
V polovici 80. rokov 20. storočia došlo v sovietskych vzdušných silách k zníženiu počtu stíhacích lietadiel, ktoré bolo potrebné nahradiť novými strojmi. Zároveň si sovietske velenie uvedomovalo potrebu chrániť rozľahlé oblasti severného Ruska, kde sa nachádzal len malý počet leteckých základní. Bezpečnostnú situáciu zhoršoval aj nedostatok moderných lietadiel včasnej výstrahy a riadenia. Preto začali v konštrukčnej kancelárii Suchoj pracovať na vývoji novej záchytnej stíhačky s dlhším doletom, ktorá by bola schopná chrániť takto rozsiahly vzdušný priestor. Skúsenosti z prevádzky jednomiestnych stíhacích lietadiel ukázali, že pri dlhých hliadkovacích letoch dochádza k značnému vyčerpaniu pilota. Záťaž sa enormne umocňuje pri následnej bojovej akcii, keď musí pilot popri riadení stroja ešte obsluhovať komplexné zbraňové systémy. Preto sa konštruktéri v Suchoji rozhodli postaviť novú stíhačku na báze cvične-bojového lietadla Su-27UB. Takéto dvojmiestne usporiadanie kokpitu by umožnilo pilotovi riadiť stíhačku a venovať sa boju na krátku vzdialenosť, zatiaľ čo operátor zbraňových systémov by mohol viesť boj mimo vizuálnu vzdialenosť, monitorovať situáciu v okolí stroja a riadiť činnosť ďalších stíhacích lietadiel.
K najdôležitejším požiadavkám na nové stíhacie lietadlo teda patrili:
Systém dopĺňania paliva počas letu bol úspešne odskúšaný na prototype T-10U-2. Ten podstúpil v rokoch 1987 až 1988 niekoľko diaľkových letov. V roku 1988 boli vyrobené ďalšie dva lietajúce prototypy (T-10PU-5 a T-10PU-6), ktoré mali okrem nadstavca pre dopĺňanie paliva nový navigačný systém, modernizovaný elektro-impulzný systém riadenia (fly-by-wire) a nový systém riadenia streľby. Na jeseň toho istého roka podstúpil prvý z prototypov letové skúšky. Výsledky testov potvrdili, že modernizovaný stroj z hľadiska aerodynamických vlastností v ničom nezaostáva za svojim predchodcom Su-27UB. Bolo teda rozhodnuté, že sa začne so sériovou výrobou nového stíhacieho lietadla, ktoré dostalo označenie Su-30. Prvý sériovo vyrobený kus sa vzniesol k oblohe dňa 14. apríla 1992. Kvôli rozpadu ZSSR a ekonomickej kríze sa sériová výroba spomalila a nakoniec bolo do roku 1996 vyrobených iba 7 lietadiel Su-30. Dve z nich (č. 596 a 597) boli dodané predvádzacej skupine skúšobných pilotov A. N. Kvočura, takže ruské letectvo získalo v tejto verzii len päť lietadiel (č. 50, 51, 52, 53 a 54).
Berúc do úvahy dobové požiadavky na viacúčelové stíhacie lietadlo, rozhodli sa konštruktéri Suchoja vytvoriť stroj, schopný útočiť nielen na vzdušné, ale aj na pozemné ciele. Tak uzrel svetlo sveta variant Su-30MK, ktorý vznikol konverziou sériového Su-30 s palubným číslom 596. Tento technologický demonštrátor, schopný ničiť pozemné i námorné ciele, predstavili prvýkrát v roku 1993 na leteckej show v Le Bourget. Táto verzia sa do sériovej výroby nikdy nedostala, pritiahla však pozornosť zahraničných zákazníkov, hlavne z juhovýchodnej Ázie.
V roku 1994 začalo Rusko s Indiou rokovania o dodaní modernizovanej verzie Su-27. Nasledujúci rok začala konštrukčná kancelária pracovať na vývoji modernizovaného lietadla pre indické vzdušné sily. Dňa 30. novembra 1996 bola uzavretá medzivládna dohoda na dodanie 8 lietadiel Su-30K a 32 strojov Su-30MKI. Neskôr objednala India ešte 10 kusov Su-30K, čím sa celá objednávka zvýšila na 18 strojov tejto verzie. Dodávky lietadiel sa uskutočnili v rokoch 1997 až 1998. Všetkých 18 stíhačiek Su-30K malo byť postupne zmodernizovaných na štandard Su-30MKI, v roku 2008 ich však India vrátila naspäť Rusku. Namiesto nich dostala 18 moderných Su-30MKI, pričom si doplatila rozdiel v cene. Objavili sa správy, že vrátené Su-30K sa stanú súčasťou výzbroje Bieloruska. Táto krajina však o ne neprejavila záujem, preto boli dlho odstavené v bieloruskom závode v Baranoviči. Koncom roku 2013 zakúpila Angola 12 z týchto lietadiel. V súčasnosti prebieha ich modernizácia a začiatkom roku 2017 by mali byť dodané tomuto zákazníkovi.
Prvý prototyp Su-30MKI, nazvaný Su-30I-1, bol vyrobený na jar roku 1997 a 1. júla toho istého roku začali letové skúšky. Dňa 26. novembra 2000 sa vzniesol k oblohe prvý sériovo vyrobený Su-30MKI a dodávka lietadiel indickému letectvu začala o dva roky neskôr. Stíhačky boli Indii dodané v troch várkach, pričom posledná z nich sa uskutočnila v roku 2004. V tomto roku začali schádzať prvé Su-30MKI aj z linky montážneho závodu Hindustan Aeronautics Ltd, pretože India kúpila od Ruska licenciu na výrobu 140 lietadiel.
Začiatkom roka 1999 bol vyrobený v rámci programu Su-30MKK prvý prototyp, ktorý mal vyplniť požiadavky čínskeho letectva. Toto lietadlo, ktoré vzniklo konverziou prototypu Su-30 (T-10PU-5), absolvovalo svoj prvý let 20. februára 1999. Následne boli vyrobené ešte štyri prototypy s palubnými číslami 501, 502, 503 a 504. Dňa 27. augusta 1999 bola s Čínou podpísaná zmluva na nákup 45 stíhačiek Su-30MKK. Hodnota kontraktu predstavovala sumu asi 2 mld. USD a stroje mali byť dodané do 3 rokov.
V nasledujúcich rokoch vznikli miernou modifikáciou avioniky Su-30MKK ďalšie deriváty:
Úpravou indického Su-30MKI vzniklo tiež niekoľko nových verzií:
Konštrukcia
thumb|right|Dvojmiestny kokpit lietadla Su-30 thumb|right|Su-30 počas letu nad Ruskom v roku 2010
Su-30
Su-30 vychádza konštrukčne z dvojmiestneho cvične-bojového lietadla Su-27UB. V dvojmiestnej kabíne sedí vpredu pilot a za ním operátor zbraňových systémov, ktorý plní zároveň úlohu navigátora. Obaja sedia na vystreľovacích sedadlách K-36DM so sklonom 30°. V porovnaní s Su-27UB pribudol v zadnej časti kokpitu širokouhlý CRT displej, zobrazujúci operátorovi zbraňových systémov taktické informácie. Kryt kokpitu sa hydraulicky odklápa smerom dozadu.
Na ľavej strane trupu pred kabínou sa nachádza nadstavec tankovania za letu, zatiaľ čo na pravej strane je infračervený optický senzor OLS-27. Za kabínou sa nachádza hydraulicky ovládaná aerodynamická brzda s plochou. Táto brzdiaca klapka sa dokáže vychýliť smerom hore pod uhlom až 54° a používa sa na zníženie rýchlosti pri pristátí alebo pri bojovom manévrovaní v rýchlostiach do /h. Trup lietadla je dlhý a má polo-škrupinovú konštrukciu. Su-30 je strednoplošník s lichobežníkovými krídlami. Krídla majú rozpätie a uhol šípu nábežnej hrany 42°. Flaperóny s plochou plnia funkciu klapiek a krídeliek. Používajú sa pri vzlete a pristátí alebo manévrovaní pri rýchlosti do /h. V zadnej časti trupu sa nachádzajú dvojité zvislé chvostové plochy, ktoré sú rovnobežné. Namiesto manuálneho systému je lietadlo vybavené elektro-impulzným systémom riadenia.
O pohon stroja sa starajú dva motory Saturn-Ľuľka AL-31F (Izdelije 99), aké poháňajú aj Su-27. AL-31F je dvojprúdový, dvojhriadeľový motor s modulárnou konštrukciou a so spoločnou komorou prídavného spaľovania pre oba prúdy. Každý motor dokáže vyvinúť maximálny ťah 75,22 kN a pri plnej forsáži až 122,6 kN. Hmotnosť motora je. AL-31F je spoľahlivý v širokom rozsahu rýchlostí a výšok letu. Zväčšený objem palivových nádrží na umožnil predĺžiť dolet až na. Vďaka systému tankovania počas letu však mohli piloti vykonávať diaľkové lety, nezriedka trvajúce až 10 hodín. Regulovateľné vstupné otvory na prívod vzduchu k motorom majú obdĺžnikový prierez a nachádzajú sa pod nábežnou hranou krídel. Sú vybavené mriežkou na ochranu pred možným vniknutím cudzích predmetov pri vzlete a pristátí.
Lietadlo je vybavené dopplerovským rádiolokátorom N001 Mječ, ktorý dokáže detegovať bombardér na vzdialenosť. Stíhačku s efektívnou odrazovou plochou dokáže odhaliť na vzdialenosť  a sledovať na.
Hlavňovú výzbroj predstavuje kanón GŠ-301 kalibru s palebným priemerom 150 nábojov. Tento jednohlavňový kanón sa nachádza s koreni pravého krídla. Rakety je možné podvesiť na 10 závesných bodoch – po jednej na koncoch krídel, dve pod každým z krídel, po jednej na motorových gondolách a dve za sebou medzi motorovými gondolami. Su-30 má integrované rakety stredného dosahu R-27R/R-27T (max. 6 kusov), rakety s predĺženým doletom R-27ER/R-27ET (max. 6 kusov) a rakety krátkeho dosahu R-73 (max. 4 kusy).
Su-30K
Su-30K nebola v skutočnosti novo vyrobená verzia Su-30, ale išlo o staršie Su-27UB s namontovaným tankovacím nadstavcom, ktoré boli upravené pre Indiu. Od Su-30 sa odlišovali len integráciou voľne padajúcich bômb s hmotnosťou do (napr. FAB-250) a neriadených rakiet.
Dvanásť strojov, určených pre Angolu, podstupuje v súčasnosti rozsiahlu modernizáciu. Tá by mala zahŕňať integráciu protilietadlových rakiet RVV-AE, riadených striel typu vzduch-zem (Ch-25ML, Ch-29Т, Ch-29L, Ch-31А, Ch-31P), riadených bômb (KAB-500Kr, KAB-500L, KAB-1500L, KAB-1500Kr) a nové prostriedky rádioelektronického boja.
Su-30MKI
thumb|right|Su-30MKI [[Indické vzdušné sily|indických vzdušných síl]] Charakteristickým znakom indických Su-30MKI, vďaka ktorému sa dajú ihneď odlíšiť od počiatočných Su-30 alebo Su-30K, sú kačacie plochy v prednej časti trupu. Kabína bola taktiež prepracovaná – v lietadlách vyrobených v Rusku pribudlo 7 multifunkčných farebných LCD displejov s vysokým rozlíšením od spoločnosti Thales, zatiaľ čo v stroje z produkcie Hindustan Aeronautics Ltd sú vybavené displejmi od Samtel Display Systems. V kokpite sú nové vystreľovacie sedadlá K-36D-3,5 a priehľadový displej (HUD) Elbit Su 967.
Pohon Su-30MKI zabezpečujú modernejšie motory Al-31FP s meniteľným vektorom ťahu. Trysky pohonných jednotiek sa môžu vychyľovať vo vertikálnej rovine pod uhlom ±15°.
V porovnaní s prvými Su-30 sú indické "tridsiatky" vybavené výkonnejším rádiolokátorom N011M BARS. Radar má zorné pole ±70° vo vertikálnej rovine a ±45° v horizontálnej rovine. Dokáže detegovať vzdušné ciele na vzdialenosť, železničný most na , skupinu tankov na a torpédoborec na. V režime vzduch-vzduch môže sledovať až 15 cieľov a na 4 z nich navádzať rakety. V režime vzduch-zem dokáže sledovať 2 pohyblivé alebo stacionárne ciele. Špeciálne pre Su-30MKI bol vyvinutý nový infračervený senzor s laserovým diaľkomerom OLS-30, určený na vyhľadávanie a sledovanie vzdušných cieľov.
Pod každým krídlom pribudol jeden zbraňový závesník, čím sa zvýšil ich celkový počet z 10 na 12. To sa prejavilo aj na zvýšení celkovej nosnosti leteckej výzbroje zo na. Protilietadlové strely doplnila raketa R-77 (RVV-AE) a integrovaná bola i celá škála munície typu vzduch-zem. Ide hlavne o riadené strely Ch-25ML, Ch-29Т, Ch-29L, Ch-31А, Ch-31P, Ch-59ME a riadené bomby KAB-500Kr, KAB-500OD, KAB-1500L, KAB-1500Kr. Staršiu a lacnejšiu muníciu zastupujú voľne padajúce bomby s hmotnosťou od do  a neriadené rakety S-8, S-13 a S-25.
Su-30MKK
thumb|right|Su-30MKK počas letu Su-30MKK sa líši od svojich predchodcov tým, že zvislé chvostové plochy tohto lietadla sú hrubšie a vyššie. Na rozdiel od Su-30MKI nemá v prednej časti trupu kačacie plochy. Kabína posádky dostala nové prístrojové vybavenie ruskej proveniencie a viacúčelové displeje.
V porovnaní s Su-30MKI má menej výkonný radar (N001VE), ktorý však už umožňuje stíhačke použiť rakety RVV-AE. N001VE dokáže detegovať vzdušné ciele na vzdialenosť, pozemné ciele na a veľké lode na. Je vybavený aj infračerveným senzorom OLS-30 s dosahom.
Za indickým variantom zaostáva Su-30MKK aj z hľadiska pohonnej sústavy, keďže je poháňaný motormi Al-31F bez meniteľného vektoru ťahu.
Stíhačka unesie na 12 závesných bodoch výzbroj s hmotnosťou do. Popri moderných protilietadlových strelách RVV-AE má stroj integrované samozrejme aj staršie typy (R-27R/R-27T, R-27ER/R-27ET, R-73). Na ničenie pozemných cieľov môže použiť celú škálu voľne padajúcich bômb (FAB-500, RBK-500, FAB-250M62, FAB-250M54 a FAB-100) alebo neriadené rakety S-8, S-13 a S-25. Z presne navádzanej munície typu vzduch-zem sú zastúpené riadené strely Ch-29T, Ch-29TE, Ch-29L, Ch-59M, Ch-31P a Ch-31A alebo riadené bomby KAB-500Kr a KAB-1500Kr.
Su-30SM
Na rozdiel od Su-30MKI má Su-30SM iný priehľadový displej – HUD3022 od francúzskej spoločnosti Thales. V júli 2015 sa však objavila informácia, že tieto head-up displeje by mali byť nahradené ruskými IKŠ-1M. Správy o zrealizovaní tejto modernizácie však dodnes neboli zverejnené. Palubná doska Su-30SM je vybavená viacúčelovými farebnými displejmi Thales SMD55S (5x5 palcov), ako majú niektoré indické Su-30MKI. Na prístrojovej doske ruských stíhačiek je teda rovnaký súbor displejov, ale k zmenám došlo pri rozmiestnení analógových zariadení. Navigáciu zabezpečuje inerciálny navigačný systém LINC-1000 od francúzskej spoločnosti Sagem a družicový systém GLONASS. Od indickej verzie sa stíhačka odlišuje aj identifikačným systémom "vlastný-cudzí" IFF-1410A z ruskej produkcie.
Varianty
thumb|right|Su-30MK2 v službách [[Venezuelské vzdušné sily|venezuelských vzdušných síl]]
Ruská intervencia v Sýrii
thumb|right|Su-30SM ruských vzdušných síl sprevádza strategický bombardér [[Tupolev Tu-160|Tu-160 počas bojového letu nad Sýriou]]
Dňa 30. septembra 2015 začalo Rusko v Sýrii letecké operácie proti ozbrojeným odporcom režimu Bašára al-Assada. Popri bojových lietadlách Su-25SM, Su-24M a Su-34 sa prvýkrát do bojových operácií zapojili aj stroje Su-30SM, ktoré im poskytujú vzdušné krytie. V novembri, keď sa do bombardovania zapojili aj strategické bombardéry, poskytovali Su-30SM sprievod tiež lietadlám Tu-160.
Pôvodne sa na leteckej základni Humajmím nachádzali 4 stíhačky Su-30SM, ale do decembra ich počet vzrástol až na 16 kusov. Lietadlá Su-30SM sú vyzbrojené protilietadlovými strelami s infračervenou navádzacou hlavicou R-73 a protilietadlovými strelami s poloaktívnym rádiolokačným navádzaním R-27R/ER. Na niektorých záberoch zo sýrskej základne sú tieto viacúčelové lietadlá vybavené aj železnými bombami FAB-250. Dá sa teda predpokladať, že okrem vzdušného krytia sa zúčastňujú aj na útokoch proti pozemným cieľom.
Používatelia
thumb|350px|Používatelia lietadiel Su-30 (stav z roku 2016) thumb|Su-30MKA [[Alžírske vzdušné sily|alžírskych vzdušných síl]] thumb|right|Su-30MKM v službách [[Kráľovské malajzijské vzdušné sily|Kráľovských malajzijských vzdušných síl]] thumb|right|Su-30MK2 [[Ugandské vzdušné sily|ugandských vzdušných síl]]
Maurepas
Maurepas môže byť vo Francúzsku:
Mauroux
Mauroux môže byť:
Železničná trať Nové Mesto nad Váhom – Veselí nad Moravou
Železničná trať Nové Mesto nad Váhom – Veselí nad Moravou (slovenská časť je v slovenskom cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 121, česká časť v českom cestovnom poriadku 343) je železničná trať na Slovensku a v Česku, ktorá spája Nové Mesto nad Váhom a Veselí nad Moravou cez Vrbovce.
Celá trať má dĺžku 67,9 km, z toho úsek Nové Mesto nad Váhom - Vrbovce (štátna hranica) meria 44 km. Hornatý kraj slovensko-moravského pohraničia sťažoval budovanie dopravných prepojení a preto sa železničná trať otvárala po úsekoch; v roku 1927 po Myjavu, 1. septembra 1929 až do Nového Mesta nad Váhom. Trasa cez Biele Karpaty si vyžiadala vybudovať 3 tunely, 5 veľkých viaduktov a takmer polovica (42 %) dĺžky trate je vedená v oblúkoch.
Plánované prepojenie Myjavy na trať Jablonica – Brezová pod Bradlom sa pre vysoké náklady, vojnový konflikt a zložité terénne a geologické podmienky už nerealizovalo.
Leo Moracchioli
Leo Moracchioli (* 10. október 1978, Ålgård, Nórsko) je nórsky heavy metalový hudobník a producent. Je multi-inštrumentalistom, ktorý je známy vďaka svojim metalovým cover verziám populárnych skladieb, ktoré mu priniesli už 3,3 milióna sledovateľov na YouTube (2018). Nahral viac ako 270 cover verzií, rýchlosťou približne jednej skladby za týždeň, vrátane cover verzií skladieb „Hello“ od speváčky Adele, „Sail“ od skupiny AWOLNATION, „Poker Face“ a „Bad Romance“ od speváčky Lady Gaga, „Feel Good Inc.“ od skupiny Gorillaz, „Chandelier“ od speváčky Sia, „Africa“ od skupiny Toto, „Redemption Song“ od Boba Marleyho, „Old Town Road“ od Lil Nas X-a a veľa ďalších. Jeho cover verzia skladby „Despacito“ od Luisa Fonsiho dosiahla dňa 10. augusta 2017 35. miesto v rebríčku Single Top 40 v Maďarsku.
Pre každé svoje video vytvára aranžmá a hrá na všetky hudobné nástroje, s výnimkou malého počtu skladieb, v ktorých spolupracoval s inými inštrumentalistami; často vyžadujúcimi najmenej 50 skladieb. Moracchioli tvrdí, že aj keď hrá cover verzie skladieb, je to tvorivým odbytom pre neho, aby mohol hrať vlastné skladby. Hoci väčšina jeho videí obsahuje iba jeho a niekedy aj jeho rodinu alebo hudobného hosťa - niekedy aj kolegu z YouTube, ktorý sa diaľkovo zúčastňuje - v prípade jeho video cover skladby „Thriller“ od Michaela Jacksona sa k nemu pripojil gitarista skupiny Drowning Pool, C. J. Pierce. Videoklip bol nakrútený v nočnom klube a zahŕňal najatých záložných tanečníkov. Okrem svojich metalových cover verzií produkoval aj svoju "akustickú" cover verziu skladby „Duality“ od metalovej skupiny Slipknot, pričom v nej využil píšťalky, timpany a tubu. So svojou skupinou Frog Leap sa niekedy vydáva na medzinárodné turné. Schvaľuje gitary TC Electronic a Chapman Guitars. Dňa 3. augusta 2019 sa spolu so svojou skupinou Frog Leap zúčastnil 30. ročníku festivalu Wacken Open Air.
Sint-Lievens-Houtem
Sint-Lievens-Houtem je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 9 711 obyvateľov (2010).
Islam Karimov
Islam Abduganijevič Karimov (uzbecky latinkou Islom Abdugʻaniyevich Karimov, cyrilikou Ислом Абдуғаниевич Каримов, ), 30. januára 1938 Samarkand – oficiálne 2. septembra 2016 bol od roku 1991 prezidentom Uzbekistanu. Etnicky bol po otcovi Uzbek a po matke Tadžik. Vyrastal v detskom domove, vyštudoval inžinierstvo a ekonómiu v Taškente. Bol členom Ľudovodemokratickej strany Uzbekistanu.
Vzostup k moci
V roku 1989 sa Karimov stal generálnym tajomníkom Komunistickej strany Uzbekistanu. 24. marca 1990 sa stal prezidentom Uzbeckej SSR a 31. augusta 1991 vyhlásil nezávislosť Uzbekistanu. 29. decembra 1991 vyhral prvé nezávislé uzbecké prezidentské voľby so ziskom 86 % hlasov. Voľby sú však považované za nespravodlivé, pretože bol sfalšovaný počet hlasov a hoci mal kandidát opozície Muhammad Salih istú možnosť sa volieb ako kandidát zúčastniť, v kampani bol uprednostňovaný kandidát vlády.
Kritika a kontroverzie
Bývalý britský veľvyslanec Craig Murray, pôsobiaci v krajinu v rokoch 2002 – 2004, sa zmieňuje o vysokej korupcii a nedodržiavaní ľudských práv. Poukazoval tiež na správy o mučení obyvateľov. Kvôli správaniu voči svojim oponentom a porušovaniu ľudských práv, mučeniu, cenzúre a falšovaniu volieb bol Islam Karimov považovaný za jedného z najhorších svetových diktátorov svojej doby.
Rodina
Islam Karimov bol dvakrát ženatý. So svojou druhou ženou Taťjanou Akbarovnou, ktorá bola tadžického a ruského pôvodu, mal dve dcéry, staršiu Gulnaru a mladšiu Lolu. Karimov a jeho dcéry boli kritizovaní za nepotizmus.
Pohreb
Okázalý štátny pohreb bol Karimovi vystrojený v sobotu 3. septembra 2016 v jeho rodnom Samarkandu za účasti vdovy Taťjany, dcéry Loly a premiéra Šavkata Mirzijojeva, pravdepodobného Karimovho nástupcu vo funkcii. Na pohrebe chýbala staršia dcéra Gulnara, kedysi – ako najvplyvnejšia žena v krajiny – zvaná uzbecká princezná, čo vyvolalo dohady, či je ešte nažive.
Abdulwahab Al-Sbenaty
JUDr. Abdulwahab Al-Sbenaty (* 1972, Bratislava) je slovenský prekladateľ, spisovateľ literatúry faktu, právnik a bývalý podnikateľ sýrsko-slovenského pôvodu. Je autorom prvého (a dosiaľ jediného) slovenského prekladu Koránu, ako aj viacerých slovenských publikácií o islame.
Život a kariéra
Narodil sa v rodine Sýrčana a Slovenky. Prvé štyri roky strávil na Slovensku, následne sa jeho rodina presťahovala do Sýrie, kde absolvoval základnú a strednú školu. Na Slovensko sa vrátil v roku 1991 kvôli vysokoškolskému štúdiu. V roku 2003 úspešne zavŕšil magisterské štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 20032008 pôsobil ako súdny prekladateľ a tlmočník arabského jazyka. Pracoval vo viacerých advokátskych kanceláriách. Bol spoločníkom a konateľom obchodných spoločností ICAPSCO, s. r. o. (20042008; do 3. augusta 2004 názov IMAN TRADING INTERNATIONAL, spol. s r.o., spoločnosť zanikla 10. marca 2014), LEVANT consulting, s.r.o. (20122018; do 28. mája 2012 názov ALJA, s.r.o., spoločnosť zanikla 17. augusta 2018), International Middle Europe, s. r. o. (20132014; spoločnosť zanikla 21. septembra 2018) a konateľom spoločnosti L.A.S.T. group, s. r. o. (20112012).
Činnosť v mimovládnom sektore
Významne sa angažoval v mimovládnych organizáciách orientovaných na islam a arabskú, resp. blízkovýchodnú kultúru. V rokoch 19921993 pôsobil vo Všeobecnom zväze moslimských študentov na Slovensku, kde sa venoval publikačnej činnosti a prekladu piatkových kázní do slovenčiny. Keď na prelome rokov 1993 a 1994 vzišla z moslimskej komunity na Slovensku iniciatíva preložiť Korán do slovenčiny, Al-Sbenaty sa na žiadosť Ing. Zoubera Kotrocha zapojil do tohto projektu. Ako Al-Sbenaty píše vo svojich spomienkach: ''„Hlavným motívom bola aj skutočnosť, že novšie generácie ľudí na Slovensku sa nedostávali do styku s českým jazykom v takej intenzite ako predtým, čo mohlo viesť k tomu, že nebudú rozumieť českému prekladu Koránu. Okrem toho českému prekladu Koránu boli vyčítané niektoré nepresnosti v preklade (napriek uznaniu, ktoré sa mu dostávalo zo strany muslimov).“'' So žiadosťou o preklad bol oslovený slovenský orientalista, zatiaľ čo v komunite vznikla štvorčlenná komisia na zhodnotenie prekladu, do ktorej patril Kotroch, Al-Sbenaty a dvaja ďalší moslimovia. No po zistení, že orientalistom predložený preklad prvých troch kapitol bol „takmer kópiou českého prekladu“, z ktorého „nebol [...] odstránený diskutabilný preklad niektorých slov a viet, ktoré sa českému prekladu vyčítali“ a po odmietnutí pripomienok a návrhov na korekciu prekladateľom komisia dospela k záveru, že ''„jedine muslim bude vedieť dať prekladu Koránu ten správny význam. Na preloženie mnohých veršov Koránu totiž nestačí ich prečítať, ale je potrebné ich aj poznať a chápať ich uplatnenie a význam z pohľadu muslima.“'' Po niekoľkomesačnom hľadaní vhodného prekladateľa Kotroch presvedčil Al-Sbenatyho, aby sa prekladania ujal sám. Najskôr začal s prekladom 30. časti Koránu, keďže tá „obsahuje krátke kapitoly, ktoré sa zvyčajne používajú pri modlení, najmä u nových muslimov“. Preklad samotnej 30. časti trval vyše dva roky, pričom celá prekladateľská práca bola ukončená v roku 2007 a prvé výtlačky opustili tlačiareň na prelome júla a augusta 2008. Okrem toho napísal viaceré publikácie s cieľom oboznámiť slovenského čitateľa s islamským náboženstvom.
V rokoch 20012005 bol Al-Sbenaty predsedom výkonnej rady Združenia priateľov islamskej literatúry, v rokoch 20062007 výkonným riaditeľom Inštitútu blízkovýchodných štúdií (zanikol 23. apríla 2013) a od roku 2011 je výkonným tajomníkom Arabsko - slovenskej obchodnej komory priemyslu a poľnohospodárstva. V roku 2005 založil a aj v súčasnosti prevádzkuje webové sídlo koran.sk.
Mérens (Gers)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leonard Wagner
Leonard Wagner (* 1589, Bardejov† 29. marec 1665, Bardejov) bol uhorský evanjelický kňaz (farár), učiteľ a básnik.
Život
Pochádzal z rodiny evanjelického farára, učiteľa a básnika Jakuba Wagnera (* 1560† 1600) a jeho manželky Anny, rod. Heidtovej (* 1568† 1652). Študoval v Bardejove, Toruni a v rokoch 16141616 na Univerzite vo Wittenbergu (od roku 1817 súčasť Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg).
V roku 1616 pôsobil ako súkromný učiteľ, následne v rokoch 16161620 ako učiteľ a v rokoch 16201633 ako rektor mestskej školy v Bardejove. V roku 1633 sa stal farárom evanjelickej farnosti augsburského vyznania v Bardejove. Básnicky sa venoval tvorbe príležitostných oslavných veršov v latinčine.
Zelená pošta
Zelená pošta je názov spoločného hudobného projektu Pavla Hammela a Mariána Vargu. Ich spoločné nahrávky v roku 1972 vydalo štúdiovom albume hudobné vydavateľstvo Opus.
O albume
Album Zelená pošta je spoločným dielom dvojice, Pavla Hammela a Mariána Vargu, ktorých spolupráca sa konala po trojročnej pauze. Pavol Hammel v tej dobe práve komponoval a nacvičoval v poradí štvrtý štúdiový album skupiny Prúdy Šľahačková princezná. Marián Varga mal v tom období skupinu Collegium musicum, ktorá bola inštrumentálna a nemala speváka. Pavol Hammel zas mal záujem o Mariánove kompozície, ktorými sa v značnej miere definovali skladby debutového albumu skupiny Prúdy Zvoňte zvonky.
Album Zelená pošta v roku 1972 nahrávalo viacero zásadných mien českej a slovenskej hudobnej scény: basgitarista a producent albumu Fedor Frešo, textári Boris Filan a Kamil Peteraj, za bicími bol Dušan Hájek a na gitaru hral Rastislav Vacho. Na albume Zelená pošta je desať skladieb, medzi nimi napr. „Smutná ranná električka“, „Páví ples“, „Slnečnice“, či „Z ďatelín“.
Antická synagóga (Plovdiv)
Antická synanóga,  prípadne Antická synanóga Filipopolu , alebo len Synagóga   sú ruiny antickej synagógy, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Filipopolská synagóga je jedinou náboženskou stavbou svojho druhu z tohto obdobia objavenou na území Bulharska. Zároveň išlo o jednu z prvých synagóg vôbec, postavených mimo územia Palestíny. Okrem svojej archeologickej pamiatkovej hodnoty, je tak súčasne cenným pamätníkom dokumentujúcim rané usadzovanie sa Židov na území Balkánu, keďže ide o tretiu synagógu postavenú na území Tráciepo antických synagógach v Byzantione a Bizyi. Je jednou z málo známych archeologických pamiatok antického Filipopolu.
Lokalita
Antická synanóga mesta Filipopolis leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v bezprostrednej blízkosti ulice bulevard „Kňagiňa Marija–Luiza“ (, doslova bulvár princeznej Márie–Lujzy)  v blízkosti obytného bloku č. 21.
Dejiny
Na základe archeologických prieskumov prevážila mienka, že synagóga bola postavená s najväčšou pravdepodobnosťou v druhej štvrtine 3. storočia. Stavba prešla niekoľkými reštauráciami a prestavbami. K prvej došlo v druhej polovici 3. storočia potom, čo bola synagóga poškodená v priebehu útoku Gótov na Filipopolis. Ďalšia reštaurácia budovy sa uskutočnila koncom 3. alebo začiatkom 4. storočia, pričom išlo pravdepodobne len o úpravu výzdoby budovy, čo je zrejmé zo zachovalého preskúmaného nápisu na kamennej doske.
Niekedy v prvej polovici 4. storočia sa uskutočnila ďalšia stavebná úprava budovy. Synagóga následne slúžila svojmu účelu počas celého 4. storočia, na začiatku 5. storočia však bola zničená s najväčšou pravdepodobnosťou v dôsledku udalostí spojených so zvýšeným prenasledovaním Židov počas obdobia panovania cisárov Honoria a Arkadia. Budova bola vzápätí obnovená a tak sa v prvej polovici 5. storočia uskutočnila posledná veľká rekonštrukcia budovy, pričom budova bola obnovená v pôvodnom vzhľade. Definitívne zničená bola s najväčšou pravdepodobnosťou niekedy koncom 6. storočia, tentoraz v dôsledku útoku Slovanov.
Novodobé dejiny
Zvyšky budovy boli objavené a preskúmané v priebehu 80. rokov 20. storočia.
Charakteristika
Z architektonického hľadiska je budova postavená ako trojloďová bazilika, pričom centrálna loď je dvakrát širšia než bočné lode. Stavba je obdĺžnikového pôdorysu. Dlhšia časť budovy je orientovaná po ose sever-juh.
Pred samotnou budovou sa zo severnej strany nachádzal ohradený nekrytý dvor. Dvor bol ohradený kolonádou a vydláždený podlahou v podobe hrubej vrstvy malty.
Celý areál dosahoval rozlohy 600 m², z toho 240 m² bola rozloha samotnej synagógy a 360 m² rozloha nádvoria pred budovou.
Každá z chrámových lodí predstavovala samostatní miestnosť. Centrálna loď sa využívala ako modlitebný a obradný priestor. Bola bohato dekorovaná podlahovou mozaikou, pričom v dôsledku prestavieb išlo až o dve mozaikové podlahy, ktoré boli položené jedna na druhej. Druhá podlaha bola položená počas rekonštrukcie synagógy v prvej polovici 5. storočia. Rozmery centrálnej lode dosahovali 13,5 x 9 metrov.
Mozaiky
thumb|left|fragment z podlahovej mozaiky z filipopolskej synagógy uložený v archeologickom múzeu v Plovdive Pri prieskumoch boli objavené dve podlahové mozaiky, ktoré boli položené jedna nad druhou. Mozaiky sa vyznačovali sýtymi farbami a boli zhotovené s veľkou zručnosťou. Obrázky na mozaikách predstavujú znaky typické pre židovskú komunitu ide o vyobrazenia menory a lulabu (palmovej ratolesti). Zaujímavé sú aj štyri riadky nápisu v gréčtine, ktorý informuje o menách darcov a definuje ich ako predstaviteľov početnej filipopolskej židovskej komunity. Mená donorov boli Jozef a Izák.
Na neskoršej mozaikovej podlahe položenej na pôvodnej mozaike v priebehu rekonštrukcie v 5. storočí prevládali rastlinné a geometrické motívy. Táto mozaika bola typickým predstaviteľom raného byzantského umenia.
Prístup
Ruiny budovy sú neprístupné. Nie sú exponované a nachádzajú sa pod súčasnou modernou zástavbou.
Mauvezin
Mauvezin môže byť:
Mayres
Mayres môže byť:
Carlos Amigo Vallejo
Carlos Amigo Vallejo  OFM (* 23. august 1934, Medina de Rioseco, Španielsko† 27. apríl 2022, Guadalajara) bol španielsky rímskokatolícky kňaz, františkán, emeritný arcibiskup Tangeru a Sevilly, kardinál.
Život
Začal študovať lekárstvo, čoskoro štúdium prerušil a vstúpil do rádu františkánov (OFM). Kňazské svätenie prijal 17. augusta 1960. Neskôr študoval filozofiu v Ríme a tiež psychológiu v Madride. V Madride pôsobil ako duchovný, prednášal filozofiu vedy a antropológiu na niekoľkých školách a rádových centrách formácie.
17. decembra 1973 bol vymenovaný za arcibiskupa v Tangeru, biskupské svätenie prijal 28. apríla 1974. Často vystupoval ako vyjednávač a sprostredkovateľ v konfliktoch Španielska s krajinami Maghrebu - Líbyou, Alžírskom, Marokom, Tuniskom a Mauritániou. V roku 1982 bol vymenovaný za arcibiskupa v Seville.
21. októbra 2003 ho pri konzistóriu pápež Ján Pavol II. vymenoval za člena kardinálskeho kolégia. 5. novembra 2009 pápež Benedikt XVI. prijal jeho rezignáciu na funkciu sevillského arcibiskupa vzhľadom na dovŕšenie kánonického veku 75 rokov. V auguste 2011 bol zvláštnym pápežským legátom pri oslavách 500. výročia založenia arcidiecézy Santo Domingo, prvej diecézy na území Ameriky.
Mazères
Mazères môže byť:
Sint-Martens-Latem
Sint-Martens-Latem je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 8 326 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Sint-Martens-Latem pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Mazerolles
Mazerolles môže byť:
Milan Mazurek
Bc. Milan Mazurek (* 24. január 1994) je slovenský politik, ktorý v súčasnosti pôsobí ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Do parlamentu bol zvolený za krajne pravicovú politickú stranu Kotlebovci – Ľudová strana Naše Slovensko, no v januári 2021 odišiel od Mariana Kotlebu a spolu s Milanom Uhríkom a ďalšími štyrmi poslancami vytvorili stranu REPUBLIKA.
Životopis
Manažoval prevádzku internetového obchodu Electrocentrum. V marci 2016 Hospodárske noviny upozornili na množstvo negatívnych recenzií, ktoré tento obchod získal na portáli Heureka.sk, vrátane urážlivých reakcií správcu obchodu, a tiež na skutočnosť, že obchod dostal od Slovenskej obchodnej inšpekcie pokutu 800 eur za porušenie podmienok pri internetovom predaji a 150 eur za nedodržanie podmienok reklamácie. Mazurek sám písal falošné recenzie na svoj obchod, aby zvyšoval jeho dôveryhodnosť.
Pôsobenie v politike
Mazurek býva médiami označovaný ako neonacista. Organizoval protislamskú protestnú akciu. V roku 2016 bol zvolený do parlamentu za stranu ĽSNS. Bol členom Výboru NR SR pre ľudské práva a národnostné menšiny, Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva a Stálej delegácie NR SR v Stredoeurópskej iniciatíve a jej parlamentnej dimenzii.
Odsúdenie za prejavy rasizmu v rádiu Frontinus
V januári 2017 začala Národná kriminálna agentúra Prezídia Policajného zboru trestné stíhanie v súvislosti s Mazurekovými výrokmi na adresu Rómov v relácii Debata na telefón Rádia Frontinus odvysielanej naživo 2. októbra 2016, kde pôvodne mal vystúpiť predseda ĽSNS Marian Kotleba. Poslanec Milan Mazurek v rozhlasovom vysielaní okrem iného povedal, že „150 miliónov eur sa ide použiť na domy pre ľudí z cigánskych komunít. To jest pre ľudí, ktorí nikdy pre náš národ, pre náš štát nič neurobili, práve naopak, rozhodli sa žiť asociálnym spôsobom života a vyciciavať náš sociálny systém. My, ktorí žijeme slušným životom a pracujeme, tak na nás štát úplne kašle, zatiaľ čo týmto asociálom dá zadarmo úplne všetko“. Na tieto vyjadrenia nereagoval ani moderátor, v dôsledku čoho Rada pre vysielanie a retransmisiu udelila rádiu pokutu vo výške 15 000 eur. 3. septembra 2019 Najvyšší súd SR v odvolacom konaní potvrdil rozsudok Krajského súdu v Banskej Bystrici a uznal Mazureka za vinného z úmyselného prečinu hanobenia národa, rasy či presvedčenia za jeho výroky v rádiu Frontinus. Rozhodnutím Mazurek automaticky stratil svoj poslanecký mandát. Tiež mu súd zvýšil pokutu, ktorú musí zaplatiť, z 5- na 10-tisíc eur. Pokutu k 31. októbru 2019 zaplatil.
Volebné obdobie 2020 – 2024
Mazurek vo voľbách do Národnej rady vo februári 2020 opätovne kandidoval za poslanca na listine ĽSNS zo 150. miesta. So 65 921 hlasmi sa prekrúžkoval na 2. miesto a do parlamentu sa dostal. Je členom Výboru NR SR pre európske záležitosti a Výboru NR SR pre sociálne veci.
Po útoku v Spojenej škole vo Vrútkach z júna 2020, kde páchateľ usmrtil učiteľa a napadol deti, zverejnil Milan Mazurek na sociálnej sieti status, podľa ktorého mal byť útočník „príslušníkom diskriminovanej menšiny“, teda Rómom. Polícia túto informáciu vyvrátila, Mazurekov status neskôr zmazala samotná sociálna sieť, no stihli ho zdieľať stovky ľudí. Národná kriminálna agentúra uviedla, že v súvislosti so statusom vedie trestné stíhanie pre podozrenie zo spáchania prečinu podnecovania k národnostnej, rasovej a etnickej nenávisti.
V januári 2021 v reakcii na zmenu stanov strany ĽSNS v prospech centralizácie moci v rukách Mariana Kotlebu zo strany spoločne s ďalšími piatimi poslancami NR SR, resp. Európskeho parlamentu, vystúpil.
V decembri 2021 kežmarský súd rozhodol, že Mazurek musí zaplatiť odškodné 20 tisíc eur, vymazať svoj príspevok a ospravedlniť sa infektológovi Petrovi Sabakovi. Mazurek o Sabakovi šíril nepravdy na sociálnych sieťach.
Miélan (obec)
Miélan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Stekene
Stekene je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Miélan (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stekene
Obyvateľstvo
Obec má približne 17 350 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Stekene pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Frigyes Bán
náhľad|Pamätná tabuľa Frigyesa Bána, Budapešť – obvod XIV, ulica Róna č. 171 Frigyes Bán (* 19. jún 1902, Košice – † 30. september 1969, Budapešť), bol maďarský filmový režisér a scenárista.
Životopis
Narodil sa ako syn Károlyho Bellera a Emílie Grohovej. Vyštudoval vojenskú školu no vojakom sa nakoniec nestal. V 20. rokoch sa rozhodol pre pôsobenie v oblasti filmu. Presťahoval sa do budapeštianskej filmovej spoločnosti, kde začal pracovať ako asistent. V 30. rokoch pracoval ako redaktor a scenárista, hral však aj menšie herecké úlohy. Prvý sólový film natočil v roku 1939 s názvom Mátyás rendet csinál. V roku 1948 režíroval svoj film Talpalatnyi föld, ktorý zožal medzinárodný úspech. Životopisnú cenu v Karlových Varoch dostal za film Semmelweis z roku 1953. Filmom Bolondos vakáció začal nakrúcať v roku 1967, už ho však nestihol dokončiť. Utrpel autonehodu a zomrel 30. septembra 1969 v Budapešti.
Jeho prvou manželkou bola herečka a scenáristka Kató Timár, vzali sa v Budapešti 27. mája 1934. Rozviedli sa v roku 1955. Jeho druhou manželkou bola herečka Éva Vass.
Miradoux
Miradoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
WebGL
WebGL (skrátene Web-based Graphics Library) je softvérová knižnica, ktorá rozširuje možnosti programovacieho jazyka JavaScript. Umožňuje mu vytvárať interaktívnu 3D grafiku pre akéhokoľvek kompatibilný webový prehliadač. WebGL kód sa spúšťa na počítačovej grafickej karte (GPU), ktorá musí podporovať shader rendering.
Miradoux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
WebGL
WebGL je obsah HTML elementu "canvas", ktorý umožňuje pracovať s 3D počítačovou grafikou bez použitia plug-in. Špecifikácia bola vydaná ako verzia 1.0 dňa 3. marca 2011. WebGL je riadená neziskovou organizáciou Khronos Group.
Meigneux
Meigneux môže byť:
WebGL
Dizajn
WebGL je založený na OpenGL ES 2.0 a poskytuje API pre 3D grafiku. Používa HTML5 prvok "canvas" a je prístupný pomocou rozhrania Dokument Object Model. Automatická správa pamäte je k dispozícii ako súčasť jazyka JavaScript.
Miradoux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
WebGL
Vývoj
WebGL riadi neziskové združenie Khronos. V tomto združení sa angažuje Apple, Google, Mozilla a Opera. Predsedom pracovnej skupiny je Ken Russell.
História
WebGL vyrástol z pokusov s 3D od Vladimir Vukićević na Mozilla. Vukićević najprv demonštroval prototyp 3D "canvas" v roku 2006. Do konca roka 2007 na to Mozilla a Opera urobili svoju vlastnú implementáciu.
Na začiatku roka 2009 Mozilla a Khronos začali na vývoji WebGL. Špecifikácia vo verzii 1.0 bola uvoľnená v marci 2011. V máji 2011 boli odstránené kritické bezpečnostné chyby, čím zabránili cross scripting útokom.
Knižnice
Existuje niekoľko knižníc pre WebGL. WebGLU knižnica bola prvá, ktorá má byť verejne dostupná. Ďalšie knižnice obsahujúce WebGL sú GLGE, C3DL, Copperlicht, SpiderGL, PhiloGL, GWT-G3D -. G3D (WebGL wrapper) pre GWT (Google Web Toolkit), SceneJS, X3DOM, Oak3D, Processing.js, Three.js, Turbulenz, OSGJS, XB PointStream a CubicVR.js.
ANGLE (Almost Native Graphics Layer Engine) je open source projekt vydaný pod BSD licenciou, ktorá umožňuje prekladať obsah WebGL OpenGL ES 2.0 API volaniami API DirectX 9 na platformách Windows bez potreby samostatných ovládačov OpenGL. V novembri 2011 ANGLE dosiahol významný míľnik: teraz prechádza OpenGL ES 2.0 testovacími sadami a bol certifikovaný ako vyhovujúca GL ES 2.0 implementácia. Aj cez túto certifikáciu, ANGLE neimplementuje OpenGL ES 2.0 jazyk podľa špecifikácii.
Pre dizajnérov je tu možnosť ako vytvoriť WebGL scény bez nutnosti programovania a to, použiť nástroj pre vytváranie obsahu, ako Blender alebo Autodesk Maya. Scény sa potom exportujú do WebGL. To bolo prvýkrát možné s Inka3D, WebGL export plugin pre Maya.
Temse
Temse je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 28 147 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Temse pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Eskimácky obrat
náhľad|Ukážka eskimáckeho obratu náhľad|Inuk predvádza eskimácky obrat tradične používaný pri love [[narvalov v Qaanaaqu na severozápade Grónska]] Eskimácky obrat alebo eskimák je obrat okolo pozdĺžnej osi lode (kajaka, kanoe), ktorý spočíva v dokončení obratu o 360° po prevrátení lode pomocou pádla a s využitím pohybu tela a lode, bez cudzej pomoci, vďaka čomu sa loď dostane naspäť do normálnej polohy.
Zároveň sa usporadúvajú súťaže v eskimáckych obratoch, buď samostatne alebo ako doplnok pretekov vo vodnom slalome, na stojatej alebo mierne prúdiacej vode s hĺbkou vody aspoň 150 cm. Súťaž spočíva v dvoch disciplínach – v prvej má pretekár vykonať päť obratov za čo najkratší čas (pretekár má dva pokusy), v druhej dosiahnuť čo najvyšší počet obratov za 30 sekúnd.
Šilhánky
Šilhánky sú prírodná pamiatka ev.č.6093, ktorá sa nachádza neďaleko obce Doupě v okrese Jihlava. Je to sústava dvoch rybníkov (Šilhánek a Pařezáček) s priliehajúcimi mokraďami na bezmennom prítoku Třešťského potoka v nadmorskej výške 603 –
Ochrana
Predmetom ochrany sú mokraďové biotopy dvoch lesných rybníčkov s výskytom zvlášť chránených a významných druhov rastlín a živočíchov viazaných na tento biotop.
Flóra
Medzi najvýznamnejšie rastliny, ktoré sa nachádzajú na tomto území patria: všivec lesný (Pedicularis sylvatica), popolavec kučeravý (Tephroseris crispa), páperník úzkolistý (Eriophorum angustifolium), hviezdica močiarna (Stellaria palustris), čarovník alpínsky (Circaea alpina), červenavec plávajúci (Potamogeton natans).
Pri rybníku Šilhánek je významná zrašelinovatelá lúčka s nátržnicou močiarnou (Comarum palustre) na ľavom brehu.
Fauna
Na lokalite sa nachádza niekoľko druhov obojživelníkov, ako napríklad: kunka červenobruchá (Bombina bombina), mlok bodkovaný (Lissotriton vulgaris), mlok horský (Triturus alpestris), ropucha bradavičnatá (Bufo bufo), skokan hnedý (Rana temporaria), skokan krátkonohý (Pelophylax lessonae) a rosnička zelená (Hyla arborea). Z cicavcov sa tu pravidelne vyskytuje vydra riečna (Lutra lutra). Vzhľadom na malú rozlohu rybníkov nie je lokalita z ornitologického hľadiska príliš významná. Vyskytujú sa tu však rybárik riečny (Alcedo atthis) a bocian čierny (Ciconia nigra).
Uhorčík (seriál)
Uhorčík je slovenský rodinný seriál z prostredia zbojníkov. Premiéru mal 3. októbra 2020, v decembri 2020 bola potvrdená druhá séria, ktorá mala premiéru 11. septembra 2021.
Miramont-d’Astarac
Miramont-d’Astarac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abas
Abas alebo Abás môže byť:
Abas môže byť aj:
Zoznam častí seriálu Prison Break
Toto je zoznam častí amerického seriálu Prison Break. Seriál sa vysielal od 29. augusta 2005 do 15. mája 2009 na americkej televíznej stanici FOX. 4. apríla 2017 sa seriál vrátil so špeciálnou minisériou.
6. séria
V januári 2018 televízia FOX oficiálne potvrdila výrobu šiestej série.
Lýdia Machová
Mgr. Lýdia Machová, PhD. (* 2. apríl 1989, Partizánske, Slovensko) je slovenská polyglotka, jazyková mentorka a prednášajúca. Učila sa 9 jazykov a 7 z nich si udržiava na plynulej úrovni (údaj z r. 2021) a nový jazyk sa učí každé dva roky. Prednášala na konferencii TED a TEDx a pravidelne vystupuje na polyglotských a podnikateľských konferenciách. Založila firmu Jazykový mentoring s.r.o., neskôr Language Mentoring s.r.o., v rámci ktorých propaguje samoučenie ako podľa nej najefektívnejší spôsob osvojovania si cudzieho jazyka. Je laureátkou špeciálneho ocenenia Cena za moderný inovatívny prístup v súťaži Podnikateľka Slovenska za rok 2017.
Vzdelanie a profesný život
Lýdia Machová študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor prekladateľstvo a tlmočníctvo anglického a nemeckého jazyka. V tomto štúdiu pokračovala aj na doktorandskom stupni, ktoré ukončila s titulom PhD. a dizertačnou prácou s názvom Hodnotiaci formulár ako nástroj tlmočníckej sebareflexie u študentov: didaktické východiská.