cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majstrovstvá CONCACAF vo futsale
Majstrovstvá CONCACAF vo futsale sú najvyššie medzinárodné podujatie Severnej a Strednej Ameriky vo futsale FIFA, ktoré riadi Konfederácia severoamerického, stredoamerického a karibského zväzového futbalu (CONCACAF). Ich história siaha do roku 1996, kedy sa v Guatemale konal prvý turnaj majstrovstiev CONCACAF. Prebiehajú so 4-ročnou periodicitou a len v mužskej kategórii. Najúspešnejším družstvom je 🇨🇷, ktorá vyhrala podujatie trikrát.
Majstrovstvá CONCACAF zároveň slúžia ako kvalifikácia severoamerických družstiev na majstrovstvá sveta FIFA.
Účasti družstiev na majstrovstvách CONCACAF
(do 2021)
Lysias (sochár)
Lysias (Lysias) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. Lysias, syn Pyrrhandra z egejského ostrova Chios, tvoril v 1. polovici 2. stor. pred Kr. V archeologickej lokalite akropoly gréckeho mesta Lindos sa našiel jeho menom signovaný podstavec z neznámej sochy. - text v starogréčtine Nápis na podstavci znalci po analýze typu písma datujú do rokov 200 – 170 pred Kr. Lysias je zrejme totožný s umelcom, ktorý bol podľa rímskeho spisovateľa Plínia autorom súsošia Apolóna a Artemidy na štvorzáprahu (quadrige), vytesaného z jedného kusa mramoru. Toto dielo, venované od rímskeho cisára Augusta k pocte svojho otca Gaia Octavia, umiestnili do najvyššieho stĺpmi lemovaného výklenku (do edikuly) cisárskeho paláca na Palatíne.
Vojenné
Vojenné je geomorfologický podcelok Kysuckej vrchoviny. Najvyšší vrch podcelku je Mrvova Kykula, dosahujúci výšku
Bellebat
Bellebat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Vojenné
Vymedzenie
Zaberá centrálnu časť Kysuckej vrchoviny a susedí na severovýchode s podcelkom Ošust (podcelok Oravských Beskýd), nasleduje Bystrická brázda, Rača (podcelok Kysuckých Beskýd) a Krásňanská kotlina. Údolím Kysuce na západnom okraji Vojenného vedie hranica s Nízkymi Javorníkmi (podcelok Javorníkov) a južným smerom pokračuje Kysucká vrchovina podcelkom Kysucké bradlá. Na východe susedí Oravská Magura s podcelkom Paráč a Podbeskydská vrchovina.
Bellebat
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vojenné
Ochrana prírody
Veľká časť územia patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce. Z maloplošných chránených území sa tu nachádza prírodná rezervácia Čierna Lutiša a Zajačkova lúka.
Bellebat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovensko-rakúska štátna hranica
náhľad|Mapa hranice náhľad|Sútok [[Morava (rieka)|Moravy a Dyje, česko-slovensko-rakúske trojmedzie]] náhľad|Cestný hraničný most [[Moravský Svätý Ján – Hohenau, pohľad zo slovenskej strany]] náhľad|Kompa [[Záhorská Ves – Angern, pohľad z rakúskej strany]] náhľad|Sútok [[Morava (rieka)|Moravy a Dunaja pod Devínom]] náhľad|Bunker [[B-S 4 „Lány“, jeden z ťažkých objektov opevnenia v Petržalke z čias prvej Česko-slovenskej republiky]] náhľad|Hraničný priechod [[Bratislava – mestská časť Jarovce|Jarovce – Kittsee medzi diaľnicami D4 a A6]] náhľad|Slovensko-rakúsko-maďarské [[trojmedzie]]
Slovensko-rakúska štátna hranica je vnútrozemská štátna hranica, ktorá oddeľuje Slovensko a Rakúsko. Má dĺžku 106,7 km a z veľkej časti prebieha po rieke Morava, z menšej po rieke Dunaj a po zemi. Počas Studenej vojny bola ostro strážená, pretože tvorila hranicu východného bloku; dnes je možné ju voľne prekročiť, pretože je hranicou vnútri Schengenského priestoru.
Dĺžka a hraničné znaky
Dĺžka hranice, ako ju uvádza Ministerstvo vnútra SR:
Hraničné znaky, ako ich uvádza Ministerstvo vnútra SR:
Priebeh
Ak postupujeme smerom zo severu na juh, hranica sa začína na sútoku riek Morava a Dyje, na česko-slovensko-rakúskom trojmedzí, v blízkosti obcí Sekule a Hohenau an der March. Po Morave pokračuje južne, neskôr juhozápadne a juhovýchodne až po sútok s riekou Dunaj pod Devínom, pričom ju zo slovenskej strany lemujú lužné lesy Chránenej krajinnej oblasti Záhorie. Na tomto úseku hranicu prekonáva cestný most Moravský Svätý Ján – Hohenau, železničný most Devínska Nová Ves – Marchegg a kompa Záhorská Ves – Angern an der March. Nasleduje úsek po Dunaji. Pri Karlovej Vsi hranica z Dunaja vystupuje a pokračuje po suchej zemi až k slovensko-rakúsko-maďarskému trojmedziu, pričom sa na nej nachádzajú cestné hraničné priechody z cesty I/61 na Spolkovú cestu 9, z cesty III/1020 do Kittsee, z diaľnice D4 na diaľnicu A6 a železničný hraničný priechod pri medzi stanicami Petržalka a Kittssee. Na tomto úseku sú na slovenskej strane zachované rôzne objekty opevnenia a Pohraničiarska signálka.
Sídla
Obce, ktorých katastrálne územie siaha po slovensko-rakúsku hranicu
Hraničné dokumentárne dielo a zmluvy
Štátnu hranicu určuje Zmluva medzi Československou socialistickou republikou a Rakúskou republikou o spoločných štátnych hraniciach podpísaná 21. decembera 1973 vo Viedni v znení neskorších zmien. Za ČSR zmluvu podpísal Karel Komárek, za Rakúsko Rudolf Kirchschläger. V právnom systéme Slovenska sa nachádza pod číslom 95/1975 Zb. v rámci ''Vyhlášky ministra zahraničných vecí z 26. júna 1975 o Zmluve medzi Československou socialistickou republikou a Rakúskou republikou o spoločných štátnych hraniciach''.
Slovensko-rakúsko-české a slovensko-rakúsko-maďarské trojmedzia (oficiálne trojštátne hraničné body) bližšie dokumentujú:
František Gazdík
František Gazdík (* 21. jún 1884, Korytná – † 15. september 1959, Bratislava) bol česko-slovenský vodohospodár.
Život
Ľudovú školu navštevoval v Korytnej, študoval na reálke v Uherskom Brode, od 1906 vodohospodárstvo na ČVUT v Prahe, kde získal titul Ing. V roku 1911 sa stal asistentom VUT, potom tajomník vodohospodárskeho spolku v Brne, od 1919 stavebný komisár kult.-technického úradu, do 1939 Krajinského úradu, 1939-45 prednosta pre poľnohospodársku techniku Ministerstva hospodárstva v Bratislave, 1945-49 pracovník Povereníctva pôdohospodárstva a pozemkovej reformy v Trenčíne, od 1949 riaditeľ Vodného družstva v Nových Zámkoch, do 1958 pracovník Stavoprojektu v Bratislave.
Priekopník moderného vodohospodárstva a meliorácií v Česko-Slovensku. Roku 1927 sa zaslúžil o založenie Slovensko-dolnomoravského vodného družstva v Malackách, 1924-38 redaktor časopisu Technika v zemedelstve.
Arzán
náhľad|Paličkový model
Arzán (AsH3), zastarale arzenovodík alebo arzín je bezfarebný, prudko jedovatý plyn cesnakového zápachu. Vzniká napríklad rozkladom arzenidu kyselinami alebo pôsobením vodíka v stave zrodu (in nascenti) na zlúčeniny arzénu. Je silným redukčným činidlom. Na vzduchu je samovznietivý.
Bezpečnosť
Arzán je vysoko toxický plyn s vysokou úmrtnosťou. Spôsobuje hemolýzu a zlyhanie obličiek. Ako neskorý následok otravy (po niekoľkých mesiacoch) sa môže objaviť periférna neuropatia. Medzinárodná agentúra pre výskum rakoviny (IARC) klasifikuje arzán v skupine 1.
Prah čuchového vnímania arzánu je okolo 0,5 ppm, ale táto koncentrácia už môže byť toxická a preto neposkytuje dostatočné varovanie. Vdychovanie plynu o koncentrácii 3 - 10 ppm spôsobuje klinické príznaky otravy počas niekoľkých hodín. Polhodinová expozície 25 až 50 ppm sa už považuje za smrteľnú. Koncentrácia 250 ppm usmrcuje veľmi rýchlo.
Bystrická brázda
Bystrická brázda je geomorfologický podcelok Kysuckej vrchoviny. Zaberá veľkú časť Bystrickej doliny.
Vymedzenie
Zaberá severnú časť Kysuckej vrchoviny a kopíruje veľkú časť Bystrickej doliny a rieky Bystrica, od Klubiny na západe po Vychylovku na východe. Severným smerom nadväzujú Kysucké Beskydy s podcelkom Rača, západným a južným smerom pokračuje pohorie podcelkom Vojenné a na východe ležia Oravské Beskydy a ich podcelok Ošust.
Turizmus
Územím vedie cesta II/520 z Krásna nad Kysucou do Lokce. Turisticky atraktívny je orloj v Starej Bystrici či Múzeum kysuckej dediny, ktorého súčasťou je i úzkokoľajná lesná železnica. Dolinou vedie viacero cyklotrás, medzi nimi Kysucká cyklomagistrála.
Peter Toperczer
Profesor Peter Toperczer, Dr. h. c. (* 24. júla 1944, Košice – 16. augusta 2010, Praha ) bol slovenský klavírista a významný hudobný pedagóg, ktorý do roku 2005 zastával funkciu dekana Hudobnej fakulty AMU i funkciu rektora Akademie múzických umění v Prahe.
Stručný životopis
Svoje štúdiá hry na klavír zahájil súkromne v roku 1954, v rokoch 1958 až 1962 študoval na košickom konzervatóriu, od roku 1962 až do roku 1971 absolvoval pražskú Akadémiu múzických umení (vrátane ašpirantúry) u profesorov Františka Maxiána a Josefa Páleníčka. Od roku 1972 až do roku 1989 pôsobil ako sólista Slovenskej filharmónie, súbežne s tým sa od roku 1978 do roku 1982 venoval výuke hry na klavír na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Uznávaný bol za interpretácie klavírnych diel Prokofieva, Ravela, Schumanna, Mozarta, ale nadovšetko geniálneho Brahmsovho Koncertu d mol. Od roku 1986 následne vyučoval na pražskej Akadémii múzických umení. V roku 1990 sa habilitoval ako jej docent, v roku 1995 bol menovaný jej profesorom a od roku 1999 do roku 2005 zastával funkciu jej rektora.
Od roku 1983 sa tiež venoval štvorručnej hre, respektíve hre na dvoch klavíroch s Mariánom Lapšanským. Bol umeleckým riaditeľom Medzinárodnej klavírnej súťaže v Košiciach.
Vrbětice
Vrbětice môže byť:
Kostolianska kotlina
Kostolianska kotlina je vnútrohorská brázda a geomorfologická časť podcelku Jelenec v pohorí Tribeč. Rozprestiera sa v okolí obce Kostoľany pod Tribečom, podľa ktorej je pomenovaná.
Vymedzenie
Kostolianska kotlina zaberá centrálnu časť podcelku Jelenec, ktorý rozdeľuje na dve časti. Severný okraj vymedzuje Zlatnianske predhorie a južný okraj plynule prechádza do Žitavskej pahorkatiny. Veľkú časť kotliny zaberá údolie potoka Drevenica, ktorá tu priberá viacero prítokov a preteká juhovýchodným smerom Kostoľanmi a obcou Ladice.
Chránené územia
Kotlina je z veľkej časti odlesnená a okrajové časti ležia v Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. V severovýchodnej časti sa nachádza chránený areál Kostolianske lúky, neďaleko sa nachádza ruina hradu Gýmeš a Jelenská gaštanica.
Turizmus
Plošne neveľké územie oplýva viacerými atrakciami, ktoré sem lákajú turistov. Oblasť disponuje sieťou značených chodníkov, ktoré spájajú zaujímavé miesta v kotline i okolí. Významnou historicky cennou pamiatkou je NKP Kostolík svätého Juraja z 11. storočia.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2018
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2018 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 2018, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 13. mája 201617. júla 2017. Zúčastnilo sa jej 39 družstiev (pôvodne bolo prihlásených 42 družstiev) a skladala sa z troch kôl. Nováčikmi kvalifikácie boli 4 družstvá: Andorra, Gruzínsko, Faerské ostrovy a Kosovo. Na finálový turnaj, ktorý organizovali Taliansko a Bulharsko, sa kvalifikovalo 7 družstiev.
Priama postup
Priamo z Európy postúpili družstvá hostiteľských krajín a vížaz Majstrovstiev sveta 2014:
Nasadenie družstiev a systém kvalifikácie
Klalifikácia sa skladala z troch kôl. Do 1. kola nasadila CEV družstvá malých európskych krajín do 2 skupín, z ktorého do 2. kola postúpili 4 tímy. V 2. kole sa 36 družstiev nasadilo do šiestich skupín podľa európskeho rebríčka k 19. októbru 2015. Víťazi týchto skupín sa kvalifikovali priamo na majstrovstvá sveta. Družstvá na druhých miestach v skupinách 2. kola vytvorili šesťčlennú skupinu 3. kola, z ktorej sa víťaz taktiež kvalifikoval na majstrovstvá sveta.
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie v európskom rebríčku CEV k 19. októbru 2015.
Bellefond (Gironde)
Bellefond je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Knižničná jednotka
Knižničná jednotka je každý samostatný zväzok dokumentu, t. j. každý výtlačok alebo časť viaczväzkového diela, konvolut, komplet celého ročníku periodika, nosič špeciálnych druhov dokumentov (magn. kazeta, CD-ROM). Knižničná jednotka je jednotkou evidencie a štatistiky knižničného fondu a musí byť zaznamenaná v prírastkovom zozname knižnice pod samostatným prírastkovým číslom.
Dobrovodská kotlina
Dobrovodská kotlina je vnútrohorská brázda a geomorfologická časť podcelku Brezovské Karpaty v pohorí Malé Karpaty. Rozprestiera sa v okolí obce Dobrá Voda, podľa ktorej je pomenovaná.
Polohopis
Kotlina zaberá centrálnu časť podcelku Brezovské Karpaty, ktoré ju obklopujú zo všetkých strán. Územím preteká riečka Horná Blava, ktorá tu priberá niekoľko prítokov, medzi nimi Hlavinu a Jaseňový potok. Vodný tok preráža pohorie a juhovýchodným smerom pokračuje k obci Dechtice. Z Dechtíc vedie i jediná prístupová cesta do obce a Dobrovodskej kotliny.
Chránené územia
Kotlina je z veľkej časti odlesnená a nachádza sa v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. Na západnom okraji sa nachádza prírodná pamiatka Ľahký kameň, severne susedí prírodná rezervácia Slopy a Vyvieračka pod Bachárkou. Severozápadne sa nad kotlinou nachádza ruina hradu Dobrá Voda.
Turizmus
Územie kotliny je vďaka historickým, kultúrnym a prírodným zaujímavostiam atraktívnou lokalitou. Hrad Dobrá Voda, pamätná izba Jána Hollého, okolitá príroda a sieť značených chodníkov ponúka zaujímavé ciele pre návštevníkov.
Belvès-de-Castillon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karachánovský štát
Karachánovský štát alebo Karachánovská ríša alebo Karachánovský chanát bol štát v strednej Ázii medzi riekami Tarim a Ili od polovice 9. storočia (v užšom zmysle až od roku 999) do roku 1212. Vládla v ňom dynastia známa ako Karachánovci.
Vznikol zjednotením turkických kmeňov, najmä Karlukov, ktoré v polovici 10. storočia prijali islam. Centrálna moc štátu bola pomerne slabá, delil sa na údely ovládané členmi rodu Karachánovcov. Hlavným mestom bol Kašgar (dva razy), Balasagun a Uzgen. V 1. polovici 12. storočia bol ovládnutý Karakitanmi, zvyšky štátu potom dobyl v roku 1212 chórezmský šach.
Kostol Panny Márie Pomocnice kresťanov (Rača)
náhľad|Kostol Panny Márie Pomocnice kresťanov
Kostol Panny Márie Pomocnice kresťanov je kostol v bratislavskej mestskej časti Rača, ktorý bol postavený ako náhrada za kaplnku, ktorá stála na námestí ako súčasť „Kúrie“. V roku 1756 grófka Terézia Esterházy, manželka grófa Juraja Erdődyho, sudcu kráľovskej kúrie, darovala kaplnku rímskokatolíckej cirkvi pre farnosť v Rači (Račišdorf), ktorá slúžila až do roku 1935, kedy bola po rokoch vyjednávania a rokovaniach (1931 – 1935) odpredaná obci pre stavbu „Nového obecného domu“.
Obec poskytla náhradný pozemok na cintoríne a za obnos získaný z predaja bývalej kaplnky sa 13. júla 1936 začalo so stavbou nového kostola, ktorý vyprojektoval arch. František Krížik, račiansky rodák. Vzhľadom na novú výstavbu v obci, kde už vtedy stálo asi 300 nových domov, mal tento nový kostol slúžiť predovšetkým pre túto novobudovanú časť Rače. Zámer pri projekte bol taký, aby sa v budúcnosti mohol kostol rozšíriť prístavbou až pre 1000 ľudí. Výstavba kostola trvala jeden rok - do roku 1937.
Posviacka
Kostol bol postavený za účinkovania Vdp. dekana Vojtecha Rudroffa.
2006
Koncom augusta v roku 2006 sa upravovalo sanktuarium: boli odstránené betónové panely s hrantami na kvetináče a Bohostánok bol premiestnený do stredu čelného panela. Týmito úpravami sa zvýšil priestor v sanktuáriu pre asistenciu.
1993
V roku 1993 sa konala generálna obnova kostola - nové okná, omietka, interiér.
Tesne pred vianocami v roku 2000 sa podarilo sfunkčniť organ, nakoľko dlhé roky bol mimo prevádzky.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2016
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2016 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konal v dňoch od 25.29. októbra 2016 v Curitibe, v Brazílii, za účasti 7 tímov. Pôvodne sa mal turnaj organizovať v brazílskom meste Pomerode a za účasti 12 tímov (neskôr 10); okrem zúčastnených sa mali pôvodne predstaviť aj družstvá Česka, Kolumbie, Pakistanu, USA a aj Indie, ktorá sa z turnaja odhlásila až po jeho vyžrebovaní. Nováčikom turnaja tak bolo iba družstvo Austrálie. Brazília organizovala svetový šampionát žien druhýkrát, keď hostila toto podujatie aj v roku 2002, tiež v Curitibe. Zápasy sa odohrali v centre Secretaria de Esporte do Paraná. Titul obhájilo 🇩🇪, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácou 🇧🇷. Bronzové 🇨🇭 získalo medailu po 16 rokoch.
Elizabeth Olsenová
Elizabeth Olsenová (* 16. február 1989, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty) je americká herečka, ktorá získala v roku 2011 ocenenie Los Angeles Film Critics Association a tiež Florida Film Critics Circle Awards za „prelomový úspech“ vo filme Martha Marcy May Marlene. V roku 2013 bola tiež nominovaná na cenu BAFTA. Je mladšou sestrou herečiek Mary-Kate Olsen a Ashley Olsen.
Detstvo a mladosť
Elizabeth Olsen sa narodila v roku 1989 v Sherman Oaks v Kalifornii, Jarnette a Davidovi Olsenovi. Je mladšou sestrou dvojčiat Mary-Kate a Ashley Olsenových, ktoré sa už v detstve stali známymi televíznymi a filmovými hviezdami. V roku 1996 sa jej rodičia rozviedli. Má nórsky a anglický pôvod.
Ako dieťa navštevovala hodiny baletu a spevu. Niekoľko krát sa objavila vo filmoch po boku jej starších sestier. Navštevovala školu Campbell Hall School v North Hollywood v Kalifornii. Po ukončení štúdia sa zapísala na Tisch School of Arts na New York University. V roku 2009 strávila semester štúdium v Moskve, na Moskovskej umeleckej divadelnej škole.
Kariéra
vľavo|náhľad|Elizbeth Olsenová v roku 2011 Olsenová mala prvé skúsenosti pred kamerou už ako štvorročná vo filmoch jej sestier. Posledný krát sa pred kamerami ukázala v roku 1996 a potom až v roku 2011, vo filme Martha Marcy May Marlene. Ohlasy na adresu Olsenovej boli veľmi pozitívne a získala niekoľko filmových ocenení. Ďalej sa objavila v hororovom filme Remake Silent House, v ktorom hrala rolu Sarah. Film získal zmiešané recenzie, ale výkon Olsenovej bol pozitívne ohodnotený.
Po boku herečky Dakoty Fanningovej si zahrala vo filme Very Good Girls z roku 2013.
V januári 2013 bola Olsenová nominovaná na cenu BAFTA. Hrala tiež v americkom remake juhokórejského filmu Oldboy z roku 2013, stvárnila rolu Marie, mladú sociálnu pracovníčku, ktorá si vytvorila vzťah s protagonistom, ktorého hral Josh Brolin. V rovnakom roku tiež hrala hlavnú úlohu In Secrets podľa klasickej novely Émile Zolu z roku 1867. Vo filme si zahrala po boku herečky Jessicy Langeovej.
V roku 2014 hrala vo filme Godzilla, spoločne s hercami ako Aaron Taylor-Johnson, Juliette Binocheová či Sally Hawkinsová. V rovnakom roku sa pripojila k Marvel Cinematic Universe, kde hrala rolu čarodejnice Wandy Maximoff. Prvýkrát sa objavila v Captain America: Zimný vojak, ďalej v Avengers 2: Vek Ultrona z roku 2015, rolu si zopakovala tiež vo filme Captain America: Občianska vojna z roku 2016 a v pokračovaní Avengers: Nekonečná vojna a tiež sa objavila v roku 2019 v ďalšom pokračovaní Avengers: Endgame. V roku 2020 dostala jej postava vlastnú minisériu na streamovacej službe Disney+ s názvom WandaVision.
Stvárnila tiež Audrey Williamsovú, manželku, manažérku a duetovú partnerku speváka Hanka Williamsa v životopisnom filme I Saw the Light z roku 2015.
Po boku Aubrey Plaza hrala vo filme Ingrid Goes West, film bol uvedený na trh v auguste 2017.
Začiatkom roka 2021 účinkovala v seriáli WandaVision, kde opäť stvárnila Wandu Maximoff, resp. Scarlet Witch. V máji roku 2022 mal premiéru film Doctor Strange in the Multiverse of Madness, kde si ona zahrala záporačku Scarlet Witch ( a.k.a. Šarlátovú Bosorku).
Súkromný život
Od trinástich rokov je ateistikou. V roku 2019 sa zasnúbila so spevákom Robbiem Arnettom, ktorého si v roku 2021 aj zobrala.
Ernest Horniak
Ernest Horniak (* 18. november 1907, Horné Krškany, dnes mestská časť Nitry† 9. apríl 1979, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, trpiteľ za vieru – disident.
Životopis
Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Genzane v Taliansku. Teológiu študoval v Turíne (Taliansko) a v Ľubľane (Slovinsko) v rokoch 19291933. Za kňaza bol vysvätený v Ľubľane 2. júla 1933. Pôsobil v Bratislave, Fryštáku, Trnave a na Vysokej škole bohosloveckej vo Svätom Kríži nad Hronom.
Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Pre svoj aktívny náboženský postoj ho ŠtB zariadila do zoznamu „reakčných a neprevychovateľných“ rehoľníkov. V októbri 1951 bol zatknutý a vo vykonštruovanom procese ho odsúdili na 12 rokov väznenia. Sedel vo väzeniach v Bratislave, Prešove, Ilave. V roku 1960 bol podmienečne prepustený. Po prepustení žil v Nitre. Štátny súhlas na vykonávanie kňazskej služby už nikdy nedostal. Bol mladším bratom saleziána Marcela Horniaka.
Bernos-Beaulac
Bernos-Beaulac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malachit (rozlišovacia stránka)
Malachit môže byť:
Majstrovstvá Oceánie vo futsale
Majstrovstvá Oceánie vo futsale sú najvyššie oceánske podujatie národných družstiev vo futsale, ktoré riadi Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Ich história siaha do roku 1992, kedy sa v Austrálii konali prvé majstrovstvá Oceánie. Od roku 2008 prebiehajú každoročne a iba v mužskej kategórii. Do roku 2004 zvíťazila vždy 🇦🇺. Tá však odvtedy pôsobí už v Ázijskej futbalovej konfederácii a od roku 2008 dominujú oceánskemu futsalu 🇸🇧.
Majstrovstvá Oceánie tiež slúžia ako kvalifikácia na majstrovstvá sveta FIFA a kvalifikovať sa ne môže iba víťazné družstvo.
Účasti družstiev na majstrovstvách Oceánie
(do 2019)
Black Roses
Black Roses môže byť:
Šarkanica (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Šarkanica je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severne od Tisovca.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Revúca a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Muráň a mesta Tisovec. Najbližším sídlom je južne ležiaci Tisovec, východne sa nachádza Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a NPR Šarkanica.
Opis
Šarkanica leží v južnej časti Muránskej planiny, v nevýraznom hrebeni vedúcom od Kľaku južným smerom cez Ostricu. Západne sa nachádza Pacherka, Kostolný vrch , Bánovo a Strieborná , severne Hajnáš , Vysoký vrch , Malá Stožka , Veľká Stožka , Kľak, Ostrica, Pavelková  a Macov vrch , východne Radzim , Kohút , Krížna poľana  a Tri chotáre  a južne Tŕstie , Ostrá  a Hradová. Západne sa zvažujúce svahy odvodňujú prítoky Rimavy, voda z východných odteká prítokmi riečky Muráň do Slanej. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Nízke Tatry, Veporské a Stolické vrchy a Revúcku vrchovinu.
Black Rose (Volbeat)
„Black Rose“ je skladba dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Skladba vyšla ako singel 7. marca 2017 cez Spinefarm Records.
Skladba „Black Rose“ vyšla ako tretí singel v Severnej Amerike, kde bol vysielaný do active rockových rádií v USA 7. marca 2017.
Umiestnenie
Singel sa umiestnil na prvom mieste na Billboard Mainstream Rock Songs rebríčku v Spojených štátoch a stal sa šiestym číslom 1 skupiny Volbeat v rebríčku.
Smerovaná evolúcia
Smerovaná evolúcia je označenie pre technológiu kombinujúcu samovoľné evolučné procesy s ich smerovaním intelegentným činiteľom. Hoci šľachtiteľstvo zvierat a rastlín tiež patrí a zarádza sa k nej, tento názov sa používa hlavne pre biochemické procesy. Má široký záber využitia. Umožňuje či už skúmať a pochopiť procesy prebiehajúce v prírode alebo vytvárať nové biozlúčeniny či aj „organizmy“. Zameriava sa najprv mutáciami vyrobiť rozličné varianty organizmu či zlúčeniny, na selekciu variantov s chcenými parametrami a výrobu „populácie“ pre vylepšenie parametrov variantov – ale vo veľmi veľa opakovaniach.
Mechanizmus fungovania
Celý princíp nie je zložitý. Vezmú sa rôzne varianty látky, organizmu, čo máme zámer „vylepšiť“.
Varianty v x-tej „generácii“ majú lepšie chcené parametre než prvotné. Generácií ale treba aj niekoľko tisíc - záleží na parametroch variantov, „šťastí“, variantoch, vybavení experimentátorov... Veľmi podobne sa môžu meniť varianty aj v prírode – líši sa ale výrazne v tom, že cieľ (parameter) určí inteligentný agent – experimentátor. Prežiť variantom vyberá on – v „smere“ cieľa. Trvanie záleží na automatizácii laboratória, generáciách, mutáciách aj výbere prvej populácie.
Briežky (prírodná pamiatka)
Briežky je prírodná pamiatka v Tatranskom národnom parku.
Smerovaná evolúcia
Využitie a limity
Býva využívaná na rôzne účely. Či sú to „len“ biochemické zlúčeniny-bielkoviny, a iné alebo organizmy-vírusy, baktérie a iné. Touto metódou môžeme získavať aj látky aj organizmy a časti organizmov s chcenými parametrami pre laboratóriá, medicínu, priemysel, farmáciu a výskum. (Bol vytvorený umelý vírus s veľmi slabým fitness. Po vystavení selekčnému tlaku a niekoľkých cykloch sa jeho fitness zlepšilo rádovo. ) Stále ale zostáva kľúčovým prvkom človek. Najnovšie biochemické štúdie tvrdia, že v „mikro“ merítku (na bunkovej alebo genetickej rovine) je na dostatočne pravdepodobný prechod medzi jednotlivými životaschopnými vývojovými štádiami potrebných niekoľko menších krokov. Tento problém je dobre analyzovateľný pri bielkovinách - základných stavebných a funkčných prvkoch organizmov. Každá z nich plní nejakú (zvyčajne kľúčovú) funkciu v organizme. Premena jednej z nich na nejakú novú, ktorá by priniesla organizmu výhodu, vyžaduje niekoľko mutácií. Tieto prechodné formy sú však v absolútnej väčšine nevýhodné alebo priamo likvidačné pre biologický systém. Výhodu pre organizmus prinesie až kompletný počet týchto postupných zmien. Prírodný výber ich teda nemôže podporiť, kým neprinesú nejakú výhodu. Aj v prípade, že tieto prechodné formy sú len neutrálne (neznevýhodňujú organizmus), podrobná analýza ukazuje, že je potrebné extrémne veľké množstvo času, kým sa tieto kroky uskutočnia a zafixujú v „nepestovanej“ populácii. Očakávalo sa, že ak sa použije namiesto postupnosti jednobodových mutácií radšej väčšie množstvo mutácií naraz, či už vedľa seba alebo na rôznych miestach v bielkovine, podarí sa vyhnúť problému nevýhodných prechodných foriem. V súčasnosti však panuje pomerná zhoda v názore, že takéto „mutačné dávky“ vedú k zničeniu funkcie bielkoviny. V poslednej dobe boli preskúmané ďalšie nádejné hypotézy generovania nových bielkovín: náhodná rekombinácia častí proteínu (respektíve ich posun) a vznik nového funkčného génu náhodným vložením časti DNA do intrónu. Výsledky štúdií predkladajú záver, že obidva scenáre sú slepou uličkou a len sa zvýraznila nedostatočnosť čisto náhodných procesov vytvoriť nový funkčný proteín v rámci dosiaľ uvažovaných evolučných rámcov.
Briežky (prírodná pamiatka)
Nachádza sa v katastrálnom území obce Gánovce v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1985 na rozlohe 0,2962 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Smerovaná evolúcia
Využitie a limity
Biológia v tomto prípade významne využíva i výsledky informatiky. Pravdepodobne jediným kandidátom, ktorý by bol porovnateľný s mechanizmami akceptovanými biológmi sú tzv. evolučné algoritmy. Používajú simuláciu procesov využívaných evolučnými teóriami (mutácia, kríženie, selekcia, dedičnosť a podobne) a sú skúmané už niekoľko desaťročí. Ich nasadenie na niektoré problémy prináša výborné riešenia - napríklad v prípade infekčnosti vírusov, tvorby protilátok v imunitnom systéme a podobne - teda v mikroevolučnej škále. Ich rýchlosť a adekvátnosť v širšom - makroevolučnom merítku (teda nové orgány, tvorba novej, výhodnej, komplexnej informácie v biologických systémoch) je však vážne spochybňovaná. Ako simulátory reálnych evolučných procesov sú kritizované z niekoľkých aspektov. V prvom rade prehľadávania priestoru riešení je veľmi neefektívne a pomalé, než aké vyžaduje vývoj v priemysle. Usmernenie laborantom býva často nevyhnutné viacráz. Ďalej je vysoko pravdepodobné, že riešenia, ku ktorým nie je možné sa približovať postupne (tzv. rozoklané adaptívne povrchy prípadne rozhodovacie problémy so „skokovitou“ fitness funkciou), nebudú v „rozumnom“ čase nájdené vôbec.
Briežky (prírodná pamiatka)
Predmetom ochrany je: Reliktné narastanie travertínov, dôležitých z vedeckovýskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska.
Eirene (Plovdiv)
Eirene   sú ruiny antickej obytnej budovy, ktoré sa nachádzajú v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného a svetového významu.
Ďalšie názvy
Budova je známa aj ako Peristylová budova Eirene, Obytná budova Eirene , Budova Eirene , Dom Eirene , Neskoro antická budova Irini (EIRENE) , alebo Neskoro antická obytná budova Eirene.
Pôvod názvu budovy
thumb|left|mozaika s vyobrazením bohyne Eiréné, ktorá dala budove názov Budova bola pomenovaná na základe jednej z podlahových mozaík, na ktorej sa nachádza vyobrazenie ženského portrétu a nápis EIPHNH, teda EIRENE. Eiréné bola starogrécka bohyňa mieru.
Lokalita
Antická obytná budova Eirene sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v priestore podchodu Archeologičeski (,   ktorý sa nachádza pod bulvárom Car Boris III Obedinitel (, doslova ''bulvár cára Borisa III. Zjednotiteľa'') v blízkosti antického divadla, filipopolskej biskupskej baziliky, antického odeonu a rímskeho štadiónu.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2018
alt=Slovakia national ice hockey team jerseys 2018 (WOG).png|náhľad|Dresy slovenského národného hokejového mužstva na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2018 Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva, ktoré sa umiestnilo na 9. mieste na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2018. Trénermi boli Craig Ramsay, Róbert Petrovický a Vladimír Országh.
Eirene (Plovdiv)
Dejiny
Obytný komplex Eirene bol postavený v priebehu druhej polovice 3. storočia niekedy po gótskom útoku na Filipopolis v roku 251. V priebehu svojej existencie prešiel niekoľkými rekonštrukciami, z ktorých najvýznamnejšia bola prestavba v 5. storočí, kedy bola východne od prijímacej sály postavená apsidová sála, ktorá je typickým prvkom neskoro antickej architektúry. Táto prestavba sa uskutočnila po útokoch Hunov na Filipopolis v rokoch 441442. Budova slúžila svojmu účelu do konca 6. storočia, kedy bola opustená, rovnako ako ďalšie významné stavby v okolí vrátane biskupskej baziliky.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2018
Základná skupina
Tabuľka
Eirene (Plovdiv)
Novodobé dejiny
Budova (spolu s priľahlými ulicami a časťou susedných domov) bola objavená a odkrytá počas výstavby moderného tunelu v rokoch 19831984. V roku 1995 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V priebehu roku 2003 boli základy budovy a mozaiky vyčistené, zreštaurované a exponované v priestoroch podchodu.
Charakteristika
Preskúmaná je južná časť komplexu. Budova predstavovala monumentálnu peristylovú (peristyl je dvor ohradený kolonádou) budovu. Komplex zaberal priestor celej insuly (priestor medzi štyrmi ulicami). Celková rozloha komplexu dosahovala až okolo 1600 m², pričom odkrytých a preskúmaných bolo 668 m² (z tejto rozlohy 160 m² pokrývajú podlahové mozaiky). Majiteľom budovy bol človek menom Desiderius, čo je zrejmé z nápisu na jednej z mozaík v budove. Nešlo o bežného obyvateľa Filipopolu, ale o bohatého občana, ktorý zastával dôležitú funkciu v náboženskej správe mesta, čo naznačuje umiestnenie a typ budovy,  ako aj fakt, že po rekonštrukcii uličnej siete po výstavbe filipopolskej Biskupskej baziliky, bola postavená nová ulica, ktorá spájala baziliku priamo s domom.
Komplex pozostával z dvoch častí s jasným funkčným účelom. Išlo o reprezentatívno-obytnú časť a hospodársko-správnu časť.
Miestnosti reprezentatívno-obytnej časti budovy sa rozprestierali okolo peristylu. Väčšina z týchto miestností bola pokrytá podlahovými mozaikami, pričom najzaujímavejšie mozaiky sa nachádzali v najväčšej z miestností, ktorá slúžia ako prijímacia sála. Mozaiky boli mnohofarebné. Nad severným štvorcovým mozaikovým panelom, umiestneným nad odvodňovacím kanálom sa v priestore prijímacej sály nachádza mramorová fontána osemuholníkového pôdorysu. Na jej severnej strane sa v jej spodnej časti v mozaike nachádza blahoprajný nápis: Vitajte a šťastný pobyt s mierom. Východne od prijímacej sály sa nachádzala sála vo forme apsidy, ktorá bola ku komplexu pristavaná v priebehu rekonštrukcie v 5. storočí. Slúžila ako miesto na konanie besied a rozhovorov.
Hospodársko-správna časť budovy zaberala juhozápadnú časť komplexu. Niektoré z miestností v tejto časti budovy boli využívané ako predajne a dielne. Narozdiel od reprezentatívno-obytnej časti budovy, podlahy v miestnostiach v tejto časti komplexu neboli pokryté mozaikami, ale tehlami, udusanou hlinou, alebo vrstvou malty.
Kultúrne centrum-múzeum Trakart
Kultúrne centrum-múzeum Trakart sa nachádza v priestoroch antickej budovy Eirene. V rámci centra sú predstavené tri expozície. Sú to:
Mozaika z neskoro antickej obytnej budovy Eirene
Expozícia Mozaika z neskoro antickej obytnej budovy Eirene predstavuje in situ rímske podlahové mozaiky z 3.4. storočia neskoro antickej obytnej budovy Eirene, kde sa kultúrne centrum-múzeum Trakart nachádza.
Sklo v antickom umení
Expozícia Sklo v antickom umení predstavuje špecifické techniky práce so sklom a smaltom počas časového úseku 900 rokovv období od 5. storočia pred Kristom do 4. storočia. Najvýznamnejšie exponáty predstavuje sedem sklenených ampuliek, ktoré sa používali na vysluhovanie sviatostí. Ďalšou súčasťou expozície sú predmety a nádoby s úžitkovým účelomfľaše, amfory, džbány, ale aj amulety pre plodnosť a zdravie, ktoré boli vyrobené rôznymi technikami.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategórie:
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 6 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená archeologická hodnota stavby. Štatút bol obnovený aj v roku 2018. Názov stavby ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Kăsnoantična sgrada Irini (EIPHNH) (, doslova Neskoro antická budova Irini (EIRENE)).
Ladislav Borbély
PhDr. Ladislav Borbély (* 14. máj 1955, Trenčín) je bývalý slovenský futbalista. Po skončení aktívnej kariéry pôsobí ako futbalový komentátor slovenskej televízie. Bol predsedom trénersko-metodickej komisie Slovenského futbalového zväzu, vydal knihy Defenzívna moderna a dvojdielnu knihu Ofenzívna moderna.
Na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave vyštudoval psychológiu a na FTVŠ UK odbor futbalový tréner.
Futbalová kariéra
V československej lige hral za Duklu Banská Bystrica, Spartu Praha a ZŤS Košice.
Krásňanská kotlina
Krásňanská kotlina je geomorfologický podcelok Kysuckej vrchoviny. Zaberá najsevernejšiu časť územia v údolí Kysuce v okolí mesta Krásno nad Kysucou.
Vymedzenie
Zaberá severnú časť Kysuckej vrchoviny a je jej najmenším podcelkom. Na severe a východe susedia Kysucké Beskydy s podcelkami Rača a Javorský Beskyd, západným smerom na krátkom úseku susedí Hornokysucké podolie (podcelok Turzovskej vrchoviny) a nad údolie vystupujú Javorníky s podcelkami Vysoké Javorníky a Nízke Javorníky. Južným smerom pokračuje Kysucká vrchovina podcelkom Vojenné.
Doprava
Územím vedie cesta I/11 (Čadca – Žilina), na ktorú sa tu napája cesta II/520 do Lokce. Severojužným smerom vedie i železničná trať Žilina – Mosty u Jablunkova, na ktorú sa v minulosti v Krásne pripájala úzkokoľajná lesná železnica. Územím vedie viacero cyklotrás, medzi nimi Kysucká cyklomagistrála.
Gareth Jones (novinár)
Gareth Richard Vaughan Jones (* 13. august 1905, Barry, Wales† 12. august 1935, Mandžukuo) bol waleský novinár. Ako prvý upozornil západný svet na existenciu hladomoru na Ukrajine v rokoch 19321933.
Život
Gareth Jones sa narodil vo waleskom meste Barry. Jeho otec Edgar Jones bol riaditeľom Barry County School. Garethova matka bola v rokoch 18891892 učiteľkou detí Arthura Hughesa, syna waleského oceliarskeho priemyselníka Johna Hughesa, ktorý na Ukrajine založil mesto Juzovka či Hughesovka, dnešný Doneck. Jej rozprávanie podnietilo Jonesovu túžbu navštíviť Sovietsky zväz a najmä Ukrajinu.
Jones vyštudoval francúzštinu na Aberystwythskej univerzite a francúzštinu, nemčinu a ruštinu na univerzite v Cambridge. V januári 1930 začal pracovať ako poradca pre zahraničné záležitosti britského premiéra Davida Lloyda Georgea a v lete toho istého roku podnikol prvú krátku cestu do Juzovky (vtedy premenovanej na Stalino).
V lete 1931 cestoval po Sovietskom zväze spoločne s H.J. Heinzom II a robil výskum pre knihu o Sovietskom zväze. Počas cesty si písal denník, ktorý bol neskôr vydaný knižne. Po návrate zo Sovietskeho zväzu pomáhal Lloyd Georgovi s písaním vojnových memoárov.
Počas 30. rokov bol reportérom denníka Western Mail. V januári a februári 1933 pôsobil v Nemecku a písal reportáže nástupu NSDAP k moci. V marci navštívil Ukrajinu kde bol svedkom hladomoru. Po návrate do Berlína vydal tlačové vyhlásenie publikované radom novín. Následne mu bol zakázaný ďalší vstup do Sovietskeho zväzu.
V roku 1935 odcestoval do Vnútorného Mongolska v Japoncami okupovanom Mandžukuu. Bol unesený a v predvečer svojich tridsiatych narodenín 12. augusta 1935 zastrelený banditami. Existuje podozrenie, že jeho vraždu zinscenovala sovietska NKVD.
Film
Na základe osudov Garetha Jonesa bol natočený film Obywatel Jones z roku 2019 režírovaný poľskou režisérkou Agnieszkou Hollandovou.
Berson (Gironde)
Berson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Silvia Ilečková
PhDr. Silvia Ilečková (rod. Horváthová; * 2. október 1938, Martin) je slovenská historička umenia.
Životopis
V rokoch 19561961 študovala históriu a dejiny umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v roku 1982 získala titul doktor filozofie (PhDr.). Po absolutóriu pracovala v Slovenskej národnej galérii (SNG) do roku 1993, následne pôsobí v slobodnom povolaní ako bádateľka a kurátorka výstav.
Špecializuje sa na slovenské maliarstvo 20. storočia, osobitne tvorbu zakladateľskej generácie moderného slovenského umenia. Pripravila množstvo výstav doma i v zahraničí, participovala na stálych expozíciách SNG. Je autorkou početných štúdií a článkov, v ktorých poukazovala na kontinuitu slovenského umenia a jeho previazanosť so stredoeurópskym, resp. európskym umením. Zapájala sa do prípravy celoslovenských slovníkových projektov ako sú Slovenský biografický slovník, Biografický lexikón Slovenska, Encyclopaedia Beliana.
Alexander Wienerberger
Alexander Wienerberger (* 8. december 1891, Viedeň† 5. január 1955, Salzburg ) bol rakúsky chemický inžinier, ktorý pracoval 19 rokov v chemických podnikoch v ZSSR. Je známy tým, že v Charkove vytvoril a uložil fotografie hladomoru z rokov 19321933, ktoré sú fotografickým dokladom masového hladovania obyvateľov Ukrajiny v tej dobe.
Životopis
Alexander Wienerberger sa narodil v roku 1891 (iné zdroje uvádzajú chybne 1898 ) v hlavnom meste Rakúska-Uhorska vo Viedni, v česko-židovskej rodine. Hoci jeho otec bol národnosťou Žid, Alexander sa podľa jeho dcéry pokladal za Rakúšana a ateistu.
Od roku 1910 do roku 1914 študoval na Filozofickej fakulte na Viedni. Počas prvej svetovej vojny bol mobilizovaný do rakúsko-uhorskej armády, zúčastnil sa bitiek na východnom fronte a v roku 1915 bol zajatý. V roku 1917 sa mohol presťahovať do Moskvy, kde založil s priateľmi chemické laboratórium. Na jeseň 1919 sa pokúsil utiecť zo sovietskeho Ruska do Rakúska cez Estónsko na falošné doklady, ale v Pskove ho zatkli dôstojníci Čeky, a bol odsúdený za špionáž. Značnú časť 20. rokov strávil vo väzení Lubianka v Moskve.
Počas jeho pobytu v ruskom väzení sovietska vláda ocenila jeho odbornú kvalifikáciu. Zahraniční väzni pracovali vo výrobe, Wienerberger bol menovaný inžinierom na výrobu lakov a farieb a neskôr pracoval v továrňach na výrobu výbušnín.
V roku 1927 sa rozpadlo jeho manželstvo s Josefinou Rönimoisovou z rodiny baltských Nemcov, ktorá spolu s dcérou Annemarie a synom Alexandrom zostala v Estónsku (neskôr sa Annemarie presťahovala do Rakúska).
V roku 1928 Wienerberger prvýkrát po zajatí navštívil svojich príbuzných vo Viedni a uzavrel nové manželstvo s Lilly Zimmermannovou, dcérou výrobcu zo Schwechatu. Po jeho návrate do Moskvy boli zrušené obmedzenia, ktoré jeho manželke bránili presťahovať sa do Sovietskeho zväzu. V roku 1931 sa manželom narodila dcéra Margot (sovietska vláda umožňuje žene inžiniera vrátiť sa do Viedne po dobu narodenia).
Na začiatku 30. rokov žila rodina Wienerberger v Moskve, kde Alexander zastával vedúcu pozíciu v chemickej továrni. V roku 1932 bol poslaný do Ljubučan (Moskovský kraj), kde bol technickým riaditeľom továrne na umelé hmoty, a v roku 1933 bol poslaný do podobnej pozície v Charkove.
Ishpatina Ridge
Ishpatina Ridge je najvyšší vrch kanadskej provincie Ontário. Prominencia vrchu je 394 metrov.
Millerov-Ureyho experiment
Millerov-Ureyho experiment je označenie pre chemický experiment snažiaci sa simulovať samovoľný vznik základných chemických zlúčenín (aminokyselín) potrebných pre existenciu života v predpokladanom zložení vtedajšej atmosféry Zeme. Realizáciu robil v 1952 postgraduálny študent Stanley Miller pod mentorovaním Harolda Ureyho. Pokus vzbudil veľký ohlas a býva považovaný za základný v problematike abiogenézy. Z 20 potrebných aminokyselín sa v pokuse objavilo najprv 5 a neskôr približne polovica počtu. Avšak neskôr sa stalo známe a momentálne už aj všeobecne prijímané, že primerane nevysvetľuje vznik nášho života. Chemické zloženie vtedajšej atmosféry Zeme bolo totiž úplne odlišné od princípov potrebných na reakcie v Millerovom-Ureyho zariadení. Zostáva ale významným pokusom a stále je publikovaný v odbornej aj populárnej literatúre zaoberajúcej sa vznikom života na Zemi.
Alexander Wienerberger
Fotografické doklady o hladomore 19321933.
náhľad|Fotografia hladného dievčaťa z Charkova je jednou z najznámejších fotografií Hladomoru. Autor: Alexander Wienerberger Wienerberger žil v Charkove, vtedajšom hlavnom meste Ukrajinskej SSR, bol svedkom masívneho hladomoru a fotografoval scény, ktoré videl na uliciach mesta, napriek hrozbe zatknutia NKVD.
Ishpatina Ridge
Názov
Názov „Ishpatina“ pochádza zo slova „ishpadinaa“ v jazyku Ojibwe. Slovo znamená „vyvýšené miesto“. Predošlý názov vrchu bol Ishpatina Hills.
Poloha
Vrch je súčasťou Kanadského štítu. Má tri vrcholy.
Alexander Wienerberger
Fotografické doklady o hladomore 19321933.
Počas svojho pobytu v Charkove tajne vytvoril asi 100 fotografií mesta počas Hladomoru. Jeho fotografie zachytávajú fronty hladných ľudí v obchodoch, hladujúce deti, telá ľudí, ktorí zomreli od hladu v uliciach Charkova, aj masové hroby obetí hladovania. Svoje fotografie vytváral nemeckou kamerou Leica, ktorú mu pravdepodobne odovzdali priatelia zo zahraničia.
Millerov-Ureyho experiment
Význam a limity
Experiment priniesol prvý experimentálny dôkaz, že aminokyseliny – prvé stavebné prvky potrebné pre žijúce organizmy - môžu vznikať pri obyčajných prírodných javoch. Zároveň sa zistilo, že nevznikajú vždy, a musia byť predsa splnené určité predpoklady na zloženie atmosféry a tekutiny. Priniesol aj zoznam aminokyselín, ktoré vznikajú, v akých množstvách a ktoré nevznikajú, ich pomer a parametre – všetky aminokyseliny boli aj ľavotočivé aj pravotočivé, ale živé organizmy majú len ľavotočivú formu a to týmto experimentom nevieme vysvetliť! Aminokyseliny navyše reagovali v tekutine s inými zlúčeninami a nie je jasné, či by boli preto schopné reagovať navzájom, aby vznikali bielkoviny. Či experiment vysvetlil objavenie sa života na Zemi nevieme aj preto, lebo veľmi závisí od nastavenia prvkov v atmosfére - treba zmes, čo znemožní oxidáciu alebo sa tam nesmie vyskytovať kyslík. Toto sa však stalo veľmi otázne, lebo v súčasnosti sa domnievame, že atmosféra Zeme aj v minulosti sa skladala z úplne iných prvkov než Millerov experiment a tie neumožňujú priebeh reakcií, čo boli v ňom! Bielkoviny sa nezistili, aj preto nevieme, či samotná existencia potrebných aminokyselín je postačujúca pre vznik zložitejších látok pre živé organizmy. Minulá atmosféra Zeme mohla oveľa prvšie tiež mať kyslík v masových pomeroch, čo ale nám priniesli len súčasné merania! Experiment stále ale znamená významný(!) posun v snahe porozumieť vzniku života na Zemi.
Alexander Wienerberger
Fotografické doklady o hladomore 19321933.
V roku 1934 odišiel Wienerberger do Rakúska a poslal negatívy diplomatickou poštou prostredníctvom rakúskeho veľvyslanectva. Rakúska diplomacia trvala na takej opatrnosti, pretože bola vysoká pravdepodobnosť prehliadky osobných vecí inžiniera na hranici a nález fotografií mohol ohroziť jeho život. Po návrate do Viedne odovzdal Wienerberger fotografie kardinálovi Theodorovi Innitzerovi, ktorý ich spoločne s generálnym tajomníkom Medzinárodného výboru národnostných menšín Ewaldom Ammende odovzdal Lige národov.
V roku 1934 vydala Vlastenecká fronta v Rakúsku Wienerbergerove materiály ako malú brožúru s názvom „Russland, wie es wirklich ist“ (Rusko, aké skutočne je), ale bez uvedenia zdroja. Wienerbergerove fotografie prvýkrát sprístupnil verejnosti v roku 1935 v knihe „Musí Rusko hladovať?“ (Muss Russland Hungern?) Ewalda Ammende bez uvedenia autora kvôli obavám o jeho bezpečnosť. V roku 1939 vydal Alexander Wienerberger v Rakúsku svoju vlastnú knihu spomienok o živote v Sovietskom zväze, v ktorej sú dve kapitoly venované hladomoru. Fotografie boli tiež zahrnuté do jeho monografie publikovanej v roku 1942.
Externé odkazy
po ukrajinsky:
v iných jazykoch: