cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stanislav Škorvánek
Klubová kariéra
Škorvánek je odchovanec žilinského hokeja. V extralige debutoval v ročníku 2015/16 v tíme slovenskej dvadsiatky, no pozíciu v najvyššej hokejovej súťaži si získaval náročne. Medzi rokmi 2016-2021 vystriedal hneď deväť klubov a veľmi často pendloval medzi extraligou a druhou ligou.
V sezóne 2021/22 posilnil Vlkov Žilina, za materský klub nastúpil vôbec prvýkrát na seniorskej úrovni. Hoci Žilina nesplnila cieľ postúpiť do prvej ligy, Škorvánek očakávania naplnil. V základnej časti si držal úspešnosť zákrokov na úrovni takmer 95%, vo vyraďovacej časti zbieral ešte o percento lepšie čísla.
Fantastické výkony mu vyniesli nový kontrakt s Duklou Michalovce. Prichádzal do známeho prostredia, za mužstvo z východného Slovenska odchytal dvanásť stretnutí už v ročníku 2020/21.
V sezóne 2022/23 sa mu napokon podarilo napevno preraziť do extraligy, v základnej časti pochytal až 93% všetkých striel a výraznou mierou sa podieľal na postupe svojho tímu do play-off. Vo vyraďovacej časti upútal pozornosť výbornými výkonmi a najmä jeho zásluhou Michalovce vyradili favorizovaný Slovan Bratislava v prvom kole. V semifinále mal na dosah ďalšie veľké prekvapenie, Michalovce sa dostali do vedenia 3:2 na zápasy proti Košiciam, ale favorizovaný súper dokázal sériu zvrátiť vo svoj prospech.
Reprezentačná kariéra
Slovensko prvýkrát reprezentoval na turnaji hráčov do 20 rokov vo fínskych Helsinkách v roku 2016. Na šampionáte zastával pozíciu brankárskej dvojky za Adamom Húskom a do zápasového diania zasiahol iba na osem minút v dueli proti domácim reprezentantom.
Do reprezentácie sa vrátil v roku 2023. Vďaka skvelým výkonom v Michalovciach si vyslúžil miestenku na majstrovstvá sveta v Rige a Tampere.
Záhorský potok (prítok Krtíša)
Záhorský potok je potok v regióne Poiplie na území obcí Bátorová a Záhorce v okrese Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji. Je pravostranným prítokom Krtíša a má dĺžku. Je vodným tokom III. rádu.
Prameň
Pramení v v centrálnej časti územia obce Bátorová, v poľnohospodárskom extraviláne v poli Dolina. Patrí do okresu Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Juhoslovenská kotlina v geomorfologickom podcelku Ipeľská kotlina.
Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom poľnohospodárskym extravilánom, preteká poľom Nad Mlákou v obci Bátorová, v preteká z územia obce  Bátorová do územia obce Záhorce, preteká poľom Hlboká dolina v obci Záhorce, veľkým oblúkom preteká cez intravilán obce Záhorce, v poli Šariny v  priberá krátky bezmenný pravostranný prítok a v poli Šariny ústi v  do Krtíša ako jeho pravostranný prítok. Vodný tok Záhorský potok má jeden bezmenný nevýznamný prítok.
Pôvod názvu
Vodný tok Záhorský potok na území obcí Bátorová a Záhorce má pôvod v názve obce Záhorce, v prostredí ktorej preteká a ústi. Z názvu obce Záhorce rozšírením o formant -ský bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Záhorský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku Záhorský potok bol štandardizovaný v roku 1976. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Záhorský potok nie je jedinečným hydronymom (február 2022); existujú štyri takéto homonymné názvy potokov.
Volejbal na Bolivarianských hrách
Volejbal na Bolivarianských hrách je volejbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený hneď na 1. bolivarianských hrách v roku 1938 v kolumbijskej Bogote, vtedy len v mužskej kategórii. Ženský turnaj mal na hrách premiéru v roku 1965 v ekvádorskom Quito. Volejbalový turnaj sa odvtedy s menšími prestávkami organizuje pravidelne. Najviac víťazstiev na ňom zaznamenali 🇻🇪 v mužskej a 🇵🇪 v ženskej kategórii.
Kyprov
Kyprov je vrch v Stolických vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Rejdovou, približne severne od Revúcej.
Poloha
Nachádza sa v severnej časti Stolických vrchov, v geomorfologickom podcelku Stolica. Leží na hranici Banskobystrického a Košického kraja, okresov Brezno, Revúca a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obcí Telgárt, Muránska Zdychava a Rejdová. Najbližším sídlom je severne situovaný Telgárt a východne ležiaca Rejdová a Vyšná Slaná, juhovýchodne sa nachádza Čierna Lehota, juhozápadne Muránska Zdychava a západne Muránska Huta a Červená Skala.
Opis
Kyprov leží v severnej, najvyššej časti pohoria, v hrebeni, vedúcom severným smerom z vrchu Stolica. Severne sa nachádza Magura, Dlhý vrch , Priehybka , Trsteník , Homoľa a Buchvald , východne Skálie , Veľký Radzim  a Pálenisko , južne Grúň , Skalka , Stolica  a Lehotská hoľa  a západne Čelo  a Župkova Magura. Severozápadné svahy masívu odvodňuje potok Stračaník do rieky Hron, voda z východných odteká riekou Slaná a z juhozápadných potokom Zdychava. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrcholovú oblasť pokrýva po plošnej ťažbe len nízka a nesúvislá vegetácia, ktorá umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach sú viditeľné mnohé vrchy Stolických vrchov, Spišsko-gemerského krasu, Veporské, Volovské a Levočské vrchy, hrebeň Vysokých Tatier a Nízke Tatry.
Puynormand
Puynormand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mikrovlnný sluchový efekt
Mikrovlnný sluchový efekt, tiež známy ako Freyov efekt, spočíva vo vnímaní kliknutí alebo dokonca reči vyvolaných pulznými alebo modulovanými rádiovými frekvenciami. „Počuteľnosť“ sa generuje priamo vo vnútri ľudskej hlavy bez potreby prijímacieho elektronického zariadenia. Skúsenosť prvýkrát hlásili osoby pracujúce v blízkosti radarových transpondérov počas druhej svetovej vojny. V roku 1961 študoval tento fenomén americký neurológ Allan H. Frey a ako prvý zverejnil informácie o podstate mikrovlnného sluchového efektu. Predpokladá sa, že príčinou je termoelastická expanzia častí sluchového aparátu, aj keď konkurenčné teórie vysvetľujú prejavy holografickej interferometrie odlišne.
Výskum v USA
Allan H. Frey bol prvým Američanom, ktorý publikoval o mikrovlnnom sluchovom efekte. Freyova „Ľudská sluchová odpoveď na modulovanú elektromagnetickú energiu“ sa objavila v časopise Journal of Applied Physiology v roku 1961. Pri jeho experimentoch sa zistilo, že subjekty boli schopné počuť pulzné mikrovlnné žiarenie zo vzdialenosti niekoľkých palcov až stoviek stôp od vysielača. Vo Freyových testoch bola použitá opakovacia frekvencia 50 Hz, so šírkou impulzu medzi 10–70 mikrosekúnd. Zistilo sa, že vnímaná hlasitosť je spojená s maximálnou hustotou výkonu namiesto s priemernou hustotou výkonu. Pri 1.245 GHz, maximálna hustota výkonu pre vnímanie bola pod 80 mW/cm2. Podľa Freya boli indukované zvuky popísané ako „bzučanie, klikanie, syčanie alebo klepanie v závislosti na niekoľkých parametroch vysielača, tj. šírke impulzu a rýchlosti opakovania impulzu“. Zmenou parametrov vysielača dokázal Frey vyvolať „vnímanie silného búšenia hlavy bez takých zjavných vestibulárnych symptómov, ako sú závraty alebo nevoľnosť“. Ostatné parametre vysielača vyvolali pocit mravčenia a pŕhlenia. Frey experimentoval s nervovo hluchými subjektmi a špekuloval, že ušný detekčný mechanizmus je v slimáku, ale v čase experimentu boli výsledky nepresvedčivé kvôli faktorom, ako je tinnitus.
Sluchové vnemy cvakania alebo bzučania hlásili niektorí pracovníci v moderných mikrovlnných vysielacích lokalitách, ktoré emitujú pulzné mikrovlnné žiarenie. Zaznamenané sú sluchové reakcie na vysielané frekvencie od približne 200 MHz do prinajmenšom 3 GHz. Predpokladá sa, že príčinou je termoelastická expanzia častí sluchového aparátu a všeobecne prijatým mechanizmom je rýchle (ale nepatrný pohyb v rozmedzí 10-5°C) zahrievanie mozgu každým impulzom a výsledná tlaková vlna prechádzajúca cez lebku do ušného slimáka.
V roku 1975 sa článok neuropsychológa Dona Justesena zaoberajúci sa radiačnými účinkami na ľudské vnímanie odvolával na experiment Josepha C. Sharpa a Marka Grove z armádneho výskumného ústavu Waltera Reeda, počas ktorého boli Sharp a Grove údajne schopní rozpoznať deväť z desiatich slov prenášaných „hlasom modulovanými mikrovlnami“. Pretože sa úrovne radiácie blížili k (vtedy aktuálnemu) limitu bezpečnej expozície 10 mW/cm², za takýchto podmienok by mohlo dôjsť k poškodeniu mozgu tepelnými účinkami vysokovýkonného mikrovlnného žiarenia. Nuž a neexistoval „presvedčivý dôkaz pre mikrovlnný sluchový efekt pri nižších hustotách energie“.
Definície v európskej legislatíve
Praktický sprievodca Direktívou 2013/35/EU, strana 87 : „Prvou indikáciou vystavenia vysokofrekvenčným poliam môže byť pocit tepla. To však nemusí platiť vždy a pocit tepla nie je spoľahlivým varovným signálom. Je tiež možné „počuť“ pulzné polia medzi 300 kHz až 6 GHz, takže exponovaní pracovníci môžu počuť klikanie, bzučanie alebo syčanie.“
Elektronická vojna
V rokoch 2003 – 2004 mala spoločnosť WaveBand Corp. kontrakt s americkým námorníctvom na návrh systému MAE (microwave auditory effect), ktorý nazvali MEDUSA (Mob Excess Deterrent Using Silent Audio) a ktorý bol určený na dočasné zneškodnenie osôb pomocou vzdialenej aplikácie. Zmluvu údajne prevzala od spoločnosti Waveband spoločnosť Sierra Nevada Corp. Odborníci, ako napríklad Kenneth Foster, profesor bioinžinierstva na Pensylvánskej univerzite, ktorý v roku 1974 publikoval výskum mikrovlnného sluchového efektu, spochybnili účinnosť navrhovaného zariadenia. Foster uviedol, že zariadenie kvôli ľudskej biofyzike „vás zabije oveľa skôr, ako vás bude rušiť hluk“. Podľa bývalého profesora na univerzite vo Washingtone Billa Guya: „Existuje nedorozumenie verejnosti a dokonca aj niektorých vedcov o tomto sluchovom efekte“ a „zvuk by pravdepodobne nemohol byť nebezpečný, pretože teplo by vás dostalo ako prvé“.
O mikrovlnných účinkoch sa diskutovalo ako o možnom zdroji inak nevysvetliteľných chorôb amerických diplomatov na Kube a v Číne, ktoré sa vyskytli v rokoch 2017 a 2018 aj keď mnohí odborníci túto možnosť ignorovali. Napríklad bioinžinier Kenneth R. Foster poznamenal o zdravotných účinkoch pozorovaných u diplomatov: „je to šialené, ale určite, sakra, nie mikrovlnky“. Ako vysvetlenie boli navrhnuté vysoké zvuky cvrčkov, pretože tieto zvuky sa zhodujú so zaznamenanými zvukovými vzormi.
Konšpiračné teórie
Mnohé osoby trpiace sluchovými halucináciami, bludnými poruchami alebo inými duševnými chorobami tvrdili, že vládni agenti používajú formy technológií ovládania mysle založené na mikrovlnných signáloch na prenos zvukov a myšlienok do ich hláv ako formu elektronického obťažovania. Ide o údajnú technológiu ako „hlas do lebky“ alebo „V2K“.
Existujú rozsiahle online podporné siete a početné webové stránky udržiavané ľuďmi obávajúcimi sa ovládaním mysle. Kalifornský psychiater Alan Drucker identifikoval na mnohých z týchto webových stránok dôkazy o klamných poruchách a ďalší psychológovia sa nezhodujú v tom, či tieto stránky posilňujú psychické problémy alebo fungujú ako forma skupinovej sociálnej podpory.
Psychológovia identifikovali veľa príkladov ľudí, ktorí hlásili „zážitky z ovládania mysle“ na vlastných webových stránkach, ktoré „sú veľmi pravdepodobne ovplyvnené klamnou vierou“. Medzi bežné témy patria „Bad Guys“ používajúci „psychotroniku“ a „mikrovlnky“, časté zmienky o projekte CIA MKULTRA a časté citovanie Freyho článku z roku 1962 s názvom „Odozva ľudského sluchového systému na modulovanú elektromagnetickú energiu“.
Paralaktické meranie vzdialeností
Paralaktické meranie vzdialeností je jedna z geodetických metód merania vzdialeností. náhľad| Princíp paralaktického merania vzdialeností.
Princíp
Princípom paralaktického merania vzdialenosti je riešenie trojuholníka. Na jednom koncovom bode meranej vzdialenosti (B) je umiestnená lata o presne známej dĺžke. Na druhom koncovom bode (P) je presný (sekundový) teodolit, ktorým sa meria vodorovný uhol \gamma.
Vodorovná vzdialenosť je potom vypočítaná:
Pokiaľ je b = 2m, potom
Na podobnom princípe bývalo založené aj určovanie dĺžky triangulačných základní pri budovaní trigonometrickej siete.
Základnicové laty
náhľad| Základnicová lata Carl Zeiss Jena Bala 2 m V Československu sa používali predovšetkým základnicové laty VEB Carl Zeiss Jena Bala 2 m v kombinácii so sekundovým teodolitom Zeiss Theo 010 a trojpodstavcovou súpravou Zeiss. Na meranie v podzemných priestoroch bolo možné terče doplniť osvetľovacím zariadením.
Základnicové laty vyrábali aj iný poprední výrobcovia zememeračských prístrojov, ako Wild Heerbrugg (Wild GBL), Kern Aarau (Kern IB - invarbasislatte) a ďalšie.
Presnosť
Pri štandardnom meračskom postupe bola presnosť merania závislá na meranej dĺžke a presnosti určenia paralaktického uhla. Nižšie uvedené hodnoty platia pre použitie sekundového teodolitu s presnosťou ±3 cc / 1". Pokiaľ bola meraná vzdialenosť rozdelená na kratšie úseky a bol použitý zvláštny postup merania (kalibrovaná lata, obojstranné terče alebo iné) bola presnosť merania v milimetroch.
Abraxas (číslo)
Abraxas (gr. αβραξας) je podľa gnostickej sekty filozofa Basilida (Sýria, 2. storočie) mystické číslo. Ak sú jeho písmená čítané ako grécke číslice, dávajú číslo 365 (počet dní v roku a počet nebies). Číslo predstavuje aj úhrn svetového času.
Queyrac
Queyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quinsac (Gironde)
Quinsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kornická brázda
Kornická brázda je geomorfologický podcelok Turzovskej vrchoviny. Najvyšší vrch podcelku je vysoký Sulov na hranici s Českom na severozápadnom okraji územia.
Vymedzenie
Brázda zaberá úzky pás v severnej časti pohoria, čiastočne popri hranici s Českom. Prebieha v smere západ – východ od Klokočova po Svrčinovec a riečku Čierňanka. Na severe sa nachádzajú Moravsko-sliezske Beskydy, východne i západne podcelok kopíruje štátnu hranicu. Južným smerom pokračuje Turzovská vrchovina podcelkami Zadné vrchy a Predné vrchy, východným smerom nadväzuje Jablunkovské medzihorie.
Ochrana prírody
Časť podcelku patrí do CHKO Kysuce, z maloplošných chránených území sa tu nachádzajú:
Rauzan
Rauzan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rebrík
náhľad|Rebrík pripravený na oberanie Rebrík je pomôcka, ktorá umožňuje prekonávať veľký výškový rozdiel – umožňuje stúpať alebo zostupovať. Sú to dve dlhé zvislo postavené stojany, medzi ktorými sú po celej ich dĺžke v pravidelných vzdialenostiach umiestnené vodorovné priečky. Pri šplhaní po rebríku lezec pokladá nohy na dolné priečky a po jednotlivých priečkach stúpa nahor. Rovnováhu udržuje tým, že sa môže držať buď priečok nad sebou, alebo sa môže držať zvislých stojanov.
Rebrík sa oprie o stenu či iný predmet pod ostrým uhlom, čím vzniká naklonená rovina, po ktorej sa dá šplhať nahor. Často sa používajú pre oberanie ovocia zo stromov, pre natieranie alebo pri záchrane ľudí z budov.
Oproti skladacím rebríkom je pri rebríku potreba, aby sa oprel o pevný predmet. Skôr sa rebríky vyrábali prevažne z dreva, ale v súčasnosti sa používajú ľahšie materiály, napríklad hliníkové zliatiny.
V niektorých častiach sveta sa verí, že prejsť pod rebríkom prináša smolu.
Predné vrchy
Predné vrchy je geomorfologický podcelok Turzovskej vrchoviny. Najvyšší vrch podcelku je vysoká Sagatka na severnom okraji územia.
Vymedzenie
Zaberá východnú časť pohoria, severne od rieky Kysuce a mesta Čadca, medzi Olešnou a Podzávozom. Z troch strán nadväzuje na podcelky Turzovskej vrchoviny - severne leží Kornická brázda, západne Zadné vrchy a južným smerom Hornokysucké podolie. Východným smerom sa za riečkou Čierňanka nachádza Jablunkovské medzihorie.
Doprava
Údolím Kysuce vedú významné komunikácie, ktoré zasahujú toto územie len okrajovo; Čadcou na sever do Česka a Poľska vedú cestné (diaľnica D3 a cesta I/11) i železničné (trať do Ostravy i do Zwardońa) ťahy. Z Čadce na Makov vedie cesta II. triedy i železničná trať. Predné vrchy sú charakteristické kopaničiarskym osídlením, preto tu existuje pomerne hustá sieť ciest.
Holandské národné florbalové družstvo mužov
Holandské národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Holandsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Holandského florbalového zväzu (NeFUB). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2002. Vo februári 2015 mu patrilo v medzinárodnom rebríčku IFF 28. miesto.
Jeho nejlepším výsledkom je 13. miesto na Majstrovstvách sveta 2006.
Edmund Heines
Edmund Heines (* 21. júl 1897, Mníchov, Nemecko† 30. jún 1934, Mníchov) bol nemecký nacistický politik a zástupca Ernsta Röhma, šéfa Sturmabteilung (SA). Heines bol jedným z prvých členov nacistickej strany a vedúcim členom SA v Mníchove, zúčastnil sa na pivnicovom puči a stal sa známym podporovateľom strany. Zastával niekoľko vysokých funkcií v nacistickej administratíve až do svojej popravy počas Noci dlhých nožov v júni 1934.
Život
Narodil sa ako nemanželské dieťa Helene Marthy Heinesovej a poručíka Edmund von Parisha. Jeho matka slúžila ako opatrovateľka detí vo von Parischovej rodine a okrem Edmunda mala ešte mladšieho syna Oskara. Po skončení gymnázia v roku 1915 nastúpil do Bavorskej armády a bojoval v prvej svetovej vojne. Pôsobil ako príslušník delostrelectva. V bojoch bol zranený. Ocenený Železným krížom 1. a 2. triedy. V roku 1918 demobilizovaný. Zapojil sa do činnosti polovojenských jednotiek Freikorps. V rokoch 1919 - 1922 slúžil Heines ako veliteľ jednotky Freikorps Roßbach, ktorá bojovala v západnom Prusku a pobaltských štátoch pod vedením Gerharda Roßbacha.
V marci 1920 sa Heines zúčastnil Kappovho puču a po neúspechu prevratu sa presťahoval do oblasti Meklenbursko-Pomoranska ako väčšina zúčastnených členov Freikorps Roßbach. V júli 1920 bol Heines zapojený do vraždy Williho Schmidta, 20-ročného roľníka, ktorý údajne chcel odhaliť skryté sklady zbraní Freikorpsu. Heines sa po Schmidtovej vražde vrátil do Mníchova a v roku 1922 sa stal veliteľom mníchovskej Ortsgruppe, miestnej skupiny Freikorps Roßbach. V decembri 1922 sa Heines stal členom Národnosocialistickej nemeckej robotníckej strany (NSDAP) (legitimácia č. 78) a mal podiel na zapojení Ortsgruppe do organizácie Sturmabteilung (SA), polovojenského krídla strany. Heines bol vymenovaný za veliteľa druhého práporu v mníchovskom pluku SA a čoskoro sa stal jedným z vedúcich členov SA.
V novembri 1923 bol Heines jedným z 2000 nacistov, ktorí sa zúčastnili na pivnom puči, pričom bol poverený dobyť Hotel Vierjahreszeiten. Heines bol odsúdený na 15 mesiacov väzenia za svoj podiel na neúspešnom štátnom prevrate a bol držaný spolu s Adolfom Hitlerom v jednej cele vo väznici Landsberg. Heines bol predčasne prepustený v septembri 1924, zatiaľ čo SA a NSDAP boli stále zakázané. Prevzal vedenie druhého práporu mníchovského pluku Frontbann až do roku 1925, keď sa pripojil k znovu legalizovaným SA a NSDAP. Od roku 1925 do augusta 1926 bol Heines federálnym riaditeľom Schilljugend, pravicovej mládežníckej organizácie založenej Gerhardom Roßbachom, ktorá následne pridružená k SA a NSDAP. V roku 1926 sa Heines zapísal na Erlangenskú univerzitu na štúdium práva a stal sa Standartenführerom SA.
22. januára 1928 bol Heines zatknutý v Schongau za účasť na vražde Williho Schmidta z roku 1920. Rozsudok štetínskeho súdu bol 15 rokov väzenia za zabitie, neskôr znížený na 5 rokov. Prepustený bol však už 14. mája 1929 na základe rozhodnutia štetínskeho súdu na kauciu vo výške 5000 ríšskych mariek. V roku 1929 bol Heines odsúdený aj za vraždu komunistu Conrada Pietrzucha, ktorého na smrť dobil gang SA pod jeho osobným vedením. Proces musel byť znovu otvorený kvôli technickej chybe a Heines bol omilostený.
Po nástupe nacistov k moci začiatkom roku 1933 získal Hitler dosah na nemecký štátny aparát vrátane Reichswehru, a tak už viac pouličných bitkárov z SA nepotreboval, a snažil sa organizáciu marginalizovať. Röhm sa ako de facto veliteľ SA stal postradateľným. Okrem toho mal Hitler voči Heinesovi osobnú averziu.
30. júna 1934 boli Heines a mnohí ďalší vodcovia SA popravení príslušníkmi SS krátko po ich zatknutí počas Noci dlhých nožov. Heines a päť ďalších boli popravení popravnou čatou, ktorú zvolal Sepp Dietrich.
Dietrich bol v roku 1957 odsúdený západonemeckým súdom na 18 mesiacov väzenia za jeho úlohu pri popravách Heinesa a ďalších mužov.
Sanna Marinová
Sanna Mirella Marinová, M.Sc.A. (* 16. november 1985, Helsinki, Fínsko) je fínska sociálnodemokratická politička, ktorá od 10. decembra 2019 do 20. júna 2023 zastávala post predsedu vlády Fínska. V rokoch 20152019 bola poslankyňou Fínskeho parlamentu, v roku 2019 pôsobila tiež krátko ako ministerka dopravy a komunikácií.
Po rezignácii premiéra Antti Rinneho ju 8. decembra 2019 vládnuca Sociálnodemokratická strana (SDP) nominovala na post premiéra. Po jej schválení parlamentom sa stala vo veku 34 rokov najmladším úradujúcim premiérom na svete a najmladšou osobou v úrade fínskeho premiéra v histórii. Je treťou premiérkou v dejinách Fínska, po Anneli Jäätteenmäkiovej a Mari Kiviniemiovej, oboch zo Stredovej strany Fínska (KESK).
Na zjazde sociálnodemokratickej strany bola 23. august 2020 zvolená za predsedníčku strany na trojročné obdobie.
Detstvo a štúdium
Narodila sa v Helsinkách. Predtým. než sa presťahovala do Tampere, žila v Espoo a v Pirkalle. Marinovej rodičia sa rozviedli, keď bola ešte veľmi malá, jej rodina čelila finančným problémom a jej otec trpel alkoholizmom. Keď sa jej rodičia rozdelili, ostala v starostlivosti matky, ktorá si našla partnerku rovnakého pohlavia.
Zmaturovala na strednej škole v Pirkalle vo veku 19 rokov. Pokračovala v štúdiách na Tamperskej univerzite, ktorú úspešne ukončila roku 2017 s titulom Master of Administrative Sciences, čo je titul na úrovni magisterského titulu na Slovensku v oblasti administratívy.
Politická kariéra
V roku 2006 vstúpila do Sociálnodemokratickej mládeže, mládežníckej organizácie SDP, v rokoch 2010 až 2012 zastávala funkciu prvej podpredsedníčky.
V roku 2014 bola zvolená za druhú podpredsedníčku Sociálnodemokratickej strany Fínska. O rok neskôr, v roku 2015, bola zvolená do parlamentu za volebný obvod Pirkanmaa. O štyri roky svoj mandát obhájila. Dňa 6. júna 2019 sa stala ministerkou dopravy a komunikácií.
V decembri 2019 ju SDP nominovala na post premiérky potom ako premiér Antti Rinne rezignoval po ostrej kritike po poštovom štrajku. Bývalý premiér sa rozhodol zotrvať na poste predsedu strany do najbližšieho snemu v júni 2020. Marinová vo voľbe premiéra tesne vyhrala nad svojím straníckym kolegom Anttim Lindtmanom.
Predsedníčka vlády (20192023)
Sanna Marinová viedla vládu piatich koaličných strán: SDP, KESK, Zelenej ligy (VIHR), Ľavicovej aliancie (VAS) a Švédskej ľudovej strany Fínska (SFP). V jej kabinete zasadalo 12 ministeriek a 7 ministrov.
Pred Vianocami 2019 vydala vianočné posolstvo vlády, ktoré neobsahovalo žiadne zmienky o kresťanských tradíciách. V júni 2020 sa na sociálnej sieti Twitter šíril údajný status Marinovej, ktorý mal kritizovať USA a predovšetkým Donalda Trumpa pre vplyv Ruska na jeho konanie. Marinová virálny status následne dementovala.
K otázke vstupu Fínska do NATO sa spočiatku vyjadrovala odmietavo, no jej postoj sa zmenil v roku 2022 po vypuknutí ruskej invázie na Ukrajinu.
Osobný život
Marinová sa označuje za dieťa rodičov rovnakého pohlavia (dvoch žien). V rodine bola jedináčikom a je prvým človekom v jej rodine, ktorý navštevoval univerzitu. V januári 2018 sa jej narodila dcéra Emma, jej otca Markusa Räikkönena si vzala v auguste 2020. Je vegetariánkou.
Kňaží stôl (vrch)
Kňaží stôl alebo Kňaží Stôl je vrch v južnej časti Strážovských vrchov. Dosahuje výšku a patrí k najvyšším masívom rovnomennej geomorfologickej časti.
Polohopis
Nachádza sa v najjužnejšej časti Zliechovskej hornatiny, čoby podcelku rozsiahlych Strážovských vrchov. Priamo na severnom úpätí leží v údolí Trebichavského potoka obec Trebichava. Približne východne leží obec Kšinná, rovnako ďaleko západným smerom sa nachádza Timoradza. Veľká časť masívu patrí do prírodnej rezervácie Kňaží stôl.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, najľahší prístup je preto z obce Trebichava po zelenej turistickej trase cez Trebichavské sedlo a odtiaľ lesom na vrchol. Veľká časť masívu je osobitne chráneným územím, preto aj pohyb v tejto časti Zliechovskej hornatiny je obmedzený. Do Trebichavského sedla (cca 0,5 km západne od vrcholu) vedú i modro značené trasy z obcí Krásna Ves a Uhrovec, ako aj  zelená značka z obce Podlužany.
Krkoškuľa
Poloha
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Zákamenné a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú južným smerom ležiaca Oravská Lesná, juhozápadne situovaná Vychylovka, miestna časť Novej Bystrice a severne ležiaca Soblówka. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis
Krkoškuľa leží v západnej časti hlavného hrebeňa, medzi Úšustom a Rycierovou horou. Severným smerom leží Muńcul a Smereków Wielki, západne susedí Talapkov Beskyd  a Bednárová , juhozápadne Bukovina , juhovýchodne Vysoká Magura  a východným smerom Úšust. Severnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky rieky Sola, vodu z južných svahov odvádza Juríkov potok do Bielej Oravy. Vrcholom vedie hrebeňovka, kopírujúca hranicu.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, no miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných miest sú viditeľné okolité vrchy Oravských a Žywieckych Beskýd, Oravskej Magury a Malej Fatry.
Borrtex
Daniel Bordovský (* 31. marec 1999, Havířov, Česko) známy pod umeleckým menom Borrtex, je český skladateľ minimalistickej hudby. Pôsobí v Prahe. Jeho tvorbu charakterizuje prepájanie štýlov modernej klasiky s melodickými prvkami typickejšími skôr pre filmovú hudbu či soundtracky. Počas posledných dvoch rokov sa jeho skladby objavili v rôznych projektoch medzinárodných značiek akou sú napríklad Xiaomi, Montblanc a ďalšie. V roku 2018 bola jeho skladba Ocean licencovaná do programu americkej vlády zameranom na potreby údržby zariadení národných parkov ve Spojených štátoch.
Produkoval tiež originálny soundtrack pre krátkometrážny filmový snímok Dear America, mladé režisérky Molly E. Smith. Film poukazuje na perspektívu zákonov o legálnom držaní zbraní v USA, násilie a jeho vplyv na základných a stredných školách. Na YouTube má film cez pol milióna zhliadnutí. 1. novembra 2019 bol tento snímok oficiálne vyhlásený ako víťaz ceny Emmy v súťaži Národnej študentskej produkcie organizované Národnou akadémiou televíznych umení a vied.
Nedávno pracoval tiež na albume zloženom exkluzívne pre amerického podnikateľa a autora štyroch bestselling knižných titulov Garyho Vaynerchuka, ktorý je známy predovšetkým svojím vplyvom na sociálnych platformách.
Diskografia
Štúdiové albumy:
EP:
Singly:
Soundtracky:
Abrázia (geológia)
Voda naráža na skalnaté pobrežie, v puklinách stláča vzduch a pri návrate ho z nich vysáva. Neustálym opakovaním dochádza k postupnému rozrušovaniu celistvosti hornín. Skaly sa menia na sutinu, ktorá je vodou odnášaná a znovu vynášaná na pobrežie. Sutina zvyšuje účinky vodnej erózie. Abrázia závisí od sily príboja, jeho strmosti a zloženia hornín – najintenzívnejšia je na kolmých, najslabšia na plochých pobrežiach. Abráziu tiež významne znižujú brehové porasty drevín.
Ľadový hrebeň
náhľad|[[Ľadový zub a časť Ľadového hrebeňa]] Ľadový hrebeň je vedľajší, pomerne dlhý pozvoľný hrebeň, ktorý  sa odpája od Hlavného hrebeňa Vysokých Tatier v hlavnom severozápadnom vrchole Malého Ľadového štítu, vybieha do Malej Studenej doliny a oddeľuje Kotlinu Piatich spišských plies od  Dolinky pod Sedielkom vo Vysokých Tatrách. Jeho prvou eleváciou je juhovýchodný vedľajší končiar Malého Ľadového štítu.
Prví na hrebeni
Časť hrebeňa od jeho ústia po Pfinnovu kopu prvý prešiel Jozef Déry pravdepodobne v auguste roku 1900. V zime   po tej istej ceste Jenő Serényi a Zoltán Votisky 13. mája 1914. Celý hrebeň prví prešli Janusz Chmielowski, Karol Jordán, Jan Nowicki a horskí vodcovia Klemens Bachleda, Pavol Spitzkopf a nosič Stanisław Stopka 14. augusta 1903. V zimnom horolezeckom období boli prví Valéria Kovárová, Edita Krenová, Manicová, Maňa Mičiková, Bárdoš a Alexander Huba 19. mája 1946.
Turistika
Na hrebeň nevedú značkované chodníky. Výstup je možný len s horským vodcom.
Dawesov plán
náhľad|Charles G. Dawes náhľad|Schéma Dawesovho plánu
Dawesov plán bol projekt amerického finančníka a politika Ch. G. Dawesa z roku 1924, upravujúci reparačné platby uvalené na Nemecko po prvej svetovej vojne.
Rokovania smerujúce k uskutočneniu Dawesovho plánu
Britská vláda vyjadrila v pamätnom spise odovzdanom štátnemu departmentu 13. októbra 1923 svoje znepokojenie v súvislosti s tým, že sa nielen Nemecko, ale aj celá Európa rútia do hospodárskej katastrofy a oznámila svoj úmysel, že v prípade, ak bude vláda USA súhlasiť, okamžite sa na ňu obráti v mene európskych spojencov so žiadosťou, aby sa oficiálne alebo neoficiálne zúčastnila na prerokovaní reparačnej otázky v súlade s Hughesovým plánom z decembra 1922. Spojené štáty urýchlene odoslali do Londýna odpoveď, že súhlasia s účasťou na hospodárskej konferencii, na ktorej by boli zastúpení všetci európski spojenci zainteresovaní na nemeckých reparáciách. Spojené štáty si stanovili podmienky účasti, a to, že nemajú v úmysle zbaviť Nemecko zodpovednosti za vojnu a za plnenie záväzkov, ktoré mu boli uložené. Ďalší bod hovoril o tom, že uznesenia konferencie nebudú záväzné a budú sa opierať iba o posudok znalcov a tretí bod požadoval, aby nebola uvádzaná súvislosť reparačnej otázky s dlhmi i spojencov voči Spojeným štátom.
Výbory znalcov
Výbory znalcov vytvorené na základe uznesenia reparačnej komisie z 30. novembra 1923 boli zložené z predstaviteľov Spojeného kráľovstva, USA, Francúzska, Belgicka a Talianska. Predsedom prvého výboru, ktorého úlohou bolo preskúmanie spôsobov na vyrovnanie nemeckého rozpočtu a stabilizácia meny, bol vymenovaný americký bankár Charles G. Dawes, riaditeľ banky v Chicagu. Druhým americkým predstaviteľom prvého výboru znalcov bol Owen Young, generálny riaditeľ spoločnosti General Electric. Druhý výbor znalcov, ktorý mal za úlohu stanoviť rozsah nemeckého kapitálu vyvezeného do zahraničia a nájsť spôsoby jeho prinavrátenia, viedol britský finančník Reginald McKeen. Výbory znalcov začali pracovať na stanovených úlohách v prvej polovici januára 1924 v Paríži. Obidva výbory predložili reparačnej komisii správy 9. apríla 1924. Návrhy prvého výboru predložené v takmer dvestostranovom spise boli pomenované ako Dawesov plán.
Koncept plánu
Nemecko po prvej svetovej vojne nebolo schopné splácať reparácie v plnej výške. Tento stav viedol roku 1923 k Rúrskej kríze. Spojené štáty v januári 1924 vyvinuli iniciatívu vytvorenia odbornej komisie pod vedením finančníka Charlesa Dawesa, ktorá mala za cieľ vytvoriť plán hospodárskeho oživenia Nemecka. Hlavnými otázkami, ktorými sa plán zaoberal, boli stabilizácia nemeckej meny, zdroje uhradenia reparácií, problém prevodov, hospodárska jednota Nemecka, moratórium a výška splátok Nemecka. Komisia pracujúca v Paríži predložila novú schému platieb reparačných splátok. Jeho základom bolo upravenie ročných šplátok, ktoré stúpali zvyšovaním výkonnosti nemeckej ekonomiky. Prvý rok malo Nemecko splatiť 1 miliardu mariek, druhý a tretí rok po 1,2 miliardy. Až v piatom roku malo platiť 2,5 miliardy. Súčasťou plánu bolo aj poskytnutie pôžičký 800 miliónov zlatých mariek.
Záruka splátok
Ako záruka splátok prešli pod medzinárodnú kontrolu ríšske železnice a ríšska banka. Na splatenie ďalších splátok sa mali využívať platby z ciel a zvýšených daní. Ako záruky slúžili aj priemyselné obligácie. Nemecku sa podarilo dosiahnuť odchod okupačných vojsk z Porúria a obmedzenie právomocí reparačnej komisie, ktorá už nemohla uvaliť na Nemecko žiadne sankcie pre neplnenie povinností.
Reignac (Gironde)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trsteniarik vodný
Trsteniarik vodný, (lat. Acrocephalus paludicola) je spevavec a patrí do čeľadi trsteniarikovité. Žije v západnej Palearktíde. Na Slovensku je to veľmi vzácny druh, preukázane zahniezdil len raz v roku 1974 severne od NPR Senné. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov trsteniarik vodný patrí medzi zraniteľné druhy, celková populácia klesá. Väčšina populácia žije v Európe, kde pokračuje pokles stavov, za obdobie troch generácií (13,2 rokov) poklesla populácia o 13,2%.
Opis
Trsteniarik vodný meria 12,5 – a váži 10 – 13 g.
Hlas
Trsteniarik vodný spieva monotónne striedajúc dve slabiky "errr-dididi". Vábenie znie ako "tjak" alebo "tjek", tiež sucho a hlbšie ako u trsteniarika malého "err" Počas spevu vyletuje nad vegetáciu a po niekoľkých metroch sa vracia nazad. Spev je krátky, spieva hlavne po zotmení a dve hodiny pred brieždením.
Výskyt a stav na Slovensku
Okrem preukázaného hniezdenia v roku 1974 na mokrých lúkach pri NPR Senné hniezdil pravdepodobne aj v roku 1985 na mokrých lúkach pri Zemplínskom Hradišti. V hniezdnom období boli viackrát pozorované na NPR Parížske močiare. Najviac pozorovaní existuje z rybníkov medzi obcami Senné a Iňačovce. Ďalšie doklady o výskyte z východného Slovenska pochádzajú z roku 1970 z lúk pri obci Zatín, z roku 1986 z lokality Veľká Domaša. Zo západného Slovenska sú okrem NPR Parížske močiare pozorovania od PR Žitavský luh, Stará Morava (Malé Leváre) a v rokoch 1955 – 1968 bol vedený ako transmigrant na trnavských rybníkoch ale v rokoch 1985 – 1991 už odtiaľ nie sú pozorovania.
Ekosozologický status v roku 1995 E – ohrozený druh. V roku 1998 DD – druh, o ktorom sú údaje nedostatočné. V roku 2001 DD - údajovo nedostatočný. V roku 2014 NA - (regionálne) nepríslušný. Trsteniarik vodný je jeden z 15. nehodnotených druhov, z niektorého z nasledujúcich dôvodov: o ktorých pravidelnom hniezdení u nás existujú údaje z menej ako 10 posledných rokov, sú v štádiu rozširovania areálu, hniezdia alebo hniezdili u nás len sporadicky alebo ojedinele. Európsky ochranársky status SPEC1 – druhy vyskytujúce sa v Európe, vyžadujúce celosvetovú ochranu ako globálne ohrozené. Stupeň ohrozenia E – ohrozený druh.
Biotop
Obýva močiare s nízkymi bylinami ako ostrica (Carex) a kosatec žltý, zaplavené lúky s pálkou. Počas migrácie ho zastihneme aj v trstine.
Hniezdenie
Hniezdo stavajú nízko nad vodou v bylinách. Znáša 5 – 6 belavých vajíčok s hnedými škvrnkami. Na inkubácii sa podieľajú obaja rodičia 12 – 13 dní. Výchova na hniezde trvá 15 – 16 dní. O mláďatá sa stará samička, samec sa nezúčastňuje výchovy mláďat, uchádzajú sa o všetky samičky v okolí. Po vyletení z hniezda ich sprevádza, kŕmi a učí. Mláďatá môžu pochádzajú od viacerých samcov.
Potrava
Živia sa drobným hmyzom, larvami a kuklami. Potravu zbierajú z rastlín alebo chytajú za letu. . Živia sa tiež pavúkmi a vodnými slimákmi.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 5000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Geórgios Akropolites
Geórgios Akropolites (iné mená pozri nižšie; * 1217, Konštantínopol† 1282, tamtiež) bol byzantský vzdelanec, štátny úradník a vojenský veliteľ, spisovateľ, historik a teológ. Byzantský vyslanec na Druhom lyonskom koncile, kde v mene byzantského cisára Michala VIII. uznal univerzálny pápežský jurisdikčný primát.
Jeho najvýznamnejším literárnym dielom je kronika Chroniké syngrafé, v ktorej opísal dobytie Konštantínopola križiakmi (1204) a dejiny Nikajského cisárstva.
Život
Akropolites pochádzal z vplyvnej konštantínopolskej rodiny, no od šestnástich rokov vyrastal na gréckom cisárskom dvore v maloázijskej Nikáji. Konštantínopol totiž desaťročie pred jeho narodením dobyli križiaci počas štvrtej križiackej výpravy a grécke politické i kultúrne centrum sa presunulo do Malej Ázie. V Nikáji Akropolites študoval u Theodóra Hexapteryga a Nikéfora Blemmyda, na filozofickej škole založenej cisárom Jánom III. Vazatzom. V 40. rokoch 13. storočia ho už ako grammatika cisár poveril vyučovaním svojho syna, Akropolitovho spolužiaka, Teodora II.
Po nástupe Teodora II. na nikájsky trón (1254) bol Akropolites vymenovaný za logotéta a prétora cisárskych vojsk v Macedónii, kde bojoval proti Epirskému despotátu a jeho despotovi Michalovi II. Angelovi. Viackrát bol vyslaný do Bulharska. V roku 1257 bol však zajatý a zo zajatia ho oslobodil až nový byzantský cisár Michal VIII. Palaiologos. Po obnovení byzantskej moci nad Konštantínopolom (1261) bol Akropolites cisárom Michalom VIII. menovaný veľkým logotétom (megas logothetes). Dlhodobo tiež pre cisára ako grammatikos vykonával diplomatické služby a viedol aj byzantskú misiu na Druhom lyonskom koncile (1274). Na koncile jednal v cisárovom mene o cirkevnej únii, ktorej prívržencom Akropolites bol a uznal tiež pápežský primát. Po návrate do Konštantínopola bol cisárom poverený obnovením miestnej vysokej školy, kde nahradil Manuéla Olobola. Vyučoval matematiku a filozofiu. Akropolitovými žiakmi boli viacerí významní byzantskí učenci 13. storočia, medzi nimi napríklad aj Geórgios Pachymeres či neskorší patriarcha Gregor II. Akropolites zomrel v roku 1282 v Konštantínopole.
Dielo
Známa je Akropolitova literárna činnosť a zvlášť jeho dielo Chroniké syngrafé (dosl. Písaná kronika; často len ako Kronika ; 🇬🇷; dlhým tvarom aj: Chroniké syngrafé tes latinikes autokratorias), ktoré opisuje byzantské, resp. nikajské dejiny v rokoch 1203 až 1261. Dielom nadviazal na historiografickú činnosť Nikétu Chóniata. Dielo „je azda najdôležitejším [byzantským] historickým záznamom tohto obdobia, ktorý poskytuje množstvo informácií o domácej a zahraničnej politike laskarovských panovníkov Nikáje (cirkevná únia, vzťahy s Latinami z Konštantínopola, Seldžukmi, Arménmi a ďalšie)“ . Zachytáva tiež obraz prenikania niektorých západných právnych kategórií do byzantského práva. Kronika sa zachovala v dvoch verziách, dlhšej a zjednodušenej (kratšej), ktorá vznikla po autorovej smrti. Z kroniky neskôr vo svojich prácach vychádzali viacerí neskorší byzantskí historici ako Theodóros Skoutariótes, mních Efraim, Nikéforos Grégoras či Geórgios Sfrantzes.  Okrem toho napísal Akropolites aj viaceré oslavné básne (epitafy, panegytiky) a spis o Duchu Svätom.
Talpaš (priezvisko)
Talpaš je priezvisko maďarského pôvodu. Z maďarského Talpas, ide o príslušníka pešieho vojska, pešiak. Na Slovensku sú jeho držitelia slovenskej národnosti. Najčastejšie v Podhoranoch (okres Prešov), Vrbovka (okres Veľký Krtíš), Prešove (okres Prešov), Šarišská Trstená (okres Prešov).
Emautión z Arkádie
Emautión alebo Enatión bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 228 pred Kr.
Rimons
Rimons je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľby do zastupiteľstiev obcí v Česku 2018
náhľad|Predvolebný billboard vládneho hnutia [[ANO 2011|ANO v Brne-Jundrov]] Voľby do zastupiteľstiev obcí v Česku prebehli v piatok 5. októbra a v sobotu 6. októbra 2018, ako zvyčajne sa súčasne konali aj voľby do Zastupiteľstva mesta Prahy a zastupiteľstiev pražských mestských častí. Termín týchto volieb bol spojený s prvým kolom volieb do tretiny Senátu.
Na kandidátnych listinách bolo v celom Česku zapísaných 216 472 osôb, z toho 64 330 (29,7%) žien. Volených bolo viac ako 6  200 mestských či obecných zastupiteľstiev. Pri predchádzajúcich voľbách do zastupiteľstiev v roku 2014 kandidovalo 211  450 uchádzačov do obecných samospráv a 22   232 do mestských samospráv. Podľa prieskumu v roku 2018 sa 13% súčasných starostov rozhodlo znovu nekandidovať a ďalších 9% kandidovalo iba na miesto člena obecného zastupiteľstva. Ako dôvod v prieskume uviedli nárast administratívy, vysokú zodpovednosť či časté obviňovanie starostov a sprísnenie zákona o konflikte záujmov, ktorý povoľuje anonymné nahliadnutia do majetkových pomerov zvolených zástupcov.
V 17 obciach (Litichovice, Roblín, Kluky, Kadlín, Děkov, Němčovice, Skomelno, Horšice, Hodějice, Lipovec, Dlouhá Lhota, Střítež, Ždírec, Tatobity, Víska u Jevíčka, Kbelnice, Němčice ) voľby neprebehli, pretože do zastupiteľstva nikto nekandidoval alebo kandidoval nedostatočný počet kandidátov. Namiesto doterajších starostov budú do týchto obcí Ministerstvom vnútra dosadení správcovia. V 1606 obciach bola zostavená len jedna kandidátna listina (v roku 2014 to bolo len v 1289 obciach).
Volebný systém
náhľad| Hlasovacie lístky do zastupiteľstva štatutárneho mesta Brna a jednej z mestských častí, vrátane informačného letáku a obálky Pri voľbách do zastupiteľstiev obcí (narozdiel od volieb do Poslaneckej snemovne) nie je možné udeľovať preferenčné hlasy. Je možné zvoliť stranu, prípadne kandidátov naprieč rôznymi stranami, ale aj niekoľko samostatných kandidátov inej strany a jednu stranu, z ktorej potom je započítaná len časť hlasov. Všetky kandidujúce subjekty sú uvedené na jednom veľkom hlasovacom lístku, ktorý sa následne po označení vloží do obálky a vhodí do volebnej urny. V Prahe a územne členených štatutárnych mestách sa však volí ako do zastupiteľstva mesta, tak do zastupiteľstiev mestských častí či obvodov. V komunálnych voľbách v roku 2018 mohli po prvýkrát voliť aj občania členských krajín EÚ s prechodným bydliskom v Česku, ak o to vopred požiadali. Na rozdiel od iných volieb nie je možné voliť mimo miesta svojho bydliska s pomocou voličského preukazu.
Volebný systém je pri voľbách do obecných zastupiteľstiev najzložitejším volebnom mechanizmom v Česku. Počet zvolených zástupcov závisí od počtu obyvateľov danej obce:
Následne sa miesta v zastupiteľstvách rozdeľujú od prvého miesta na kandidátke. V prípade, že niektorý z kandidátov získa aspoň o 10% viac hlasov, než je priemerný počet hlasov na jedného kandidáta v rámci jeho strany, posúva sa na prvé miesto. Vo väčších mestách, kde sa volí väčší počet zástupcov, je preto veľmi ťažké posunúť sa na popredné priečky na kandidátke.
Priebeh volieb
Voľby prebiehali v piatok 5. a sobotu 6. októbra 2018. V severočeských mestách Bílina, Moldava a Ústí nad Labem Polícia ČR skúmala možný pokus o ovplyvňovanie výsledkov volieb. V Moldave týždeň pred voľbami razantne stúpol počet obyvateľov. V Ústí nad Labem a Bíline došlo k podozreniu, že sa tu podplácajú voliči.
Krajský súd v Českých Budějoviciach konštatoval, že pred voľbami v Strakoniciach bola narušená predvolebná kampaň, a nariadil opakovanie volieb.
Volebná účasť
Volebná účasť podľa krajov
Súhrnné výsledky volieb
Do prehľadu sú zahrnuté volebné subjekty, ktoré prekročili hranicu 0,5% hlasov. V prípade štatutárnych miest sú zahrnuté aj hlasy do zastupiteľstiev jednotlivých mestských častí, tak aj hlasy do magistrátnych zastupiteľstiev. Po vyhlásení výsledkov volieb začala plynúť lehota, v ktorej bolo možné spochybniť výsledky volieb na súde. V obciach, v ktorých boli voľby takto spochybnené, nebolo možné až do rozhodnutia súdu (ktoré musia byť vydané do 20 dní) zvolať ustanovujúci zastupiteľstvo. Napríklad v stredných Čechách prišlo okolo 30 sťažností, v Juhočeskom kraji boli sťažnosti podané v 13 obciach. Výsledky volieb v Strakoniciach krajský súd zrušil úplne, a voľby sa tak budú opakovať.
Temelínec
Temelínec (do roku 2008 Temelinec ) je tiež názov katastrálneho územia s rozlohou 3,747 km².
Dejiny
Prvá písomná zmienka o osade pochádza z roku 1372.
Anelosimus eximius
Anelosimus eximius je druh pavúka z čeľade snovačkovité. Žije v tropických pralesoch Južnej Ameriky. Je to sociálny pavúk, nie je jediný na svete ale má najväčšiu pavučinu.
Je to druh pavúka, ktorý žije sociálne, v kolónii. Kolónie môžu mať až 50 tisíc jedincov. Život v kolónii im poskytuje výhodu v tom, že ako skupina dokážu vytvoriť a udržiavať veľkú pavučinu, do ktorej chytajú väčší hmyz. Po uchytení korisť napadnú spoločne. Spoločne sa starajú aj o potomstvo.
Ľadové vrátka
Ľadové vrátka je sedielko v hornej časti Ľadového hrebeňa, medzi masívom Malého Ľadového štítu v Hlavnom hrebeni Vysokých Tatier a Veľkou ľadovou kopou vo Vysokých Tatrách. Tvoria ho tri zárezy oddelené dvoma vežičkami: ]]
Prví v sedielku
Janusz Chmielowski, Karol Jordán, Jan Nowicki a horskí vodcovia Klemens Bachleda, Pavol Spitzkopf a nosič Stanisław Stopka 14. augusta 1903. V zimnom horolezeckom období boli prví Valéria Kovárová, Edita Krenová, Manicová, Maňa Mičiková, Bárdoš a Alexander Huba 19. mája 1946
Turistika
Na sedielko nevedú značkované chodníky. Výstup je možný len s horským vodcom.
IC 5146
IC 5146 je emisná hmlovina a otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť. Objavil ju nemecký astronóm Max Wolf 28. júla v roku 1894. Neskôr v roku 1899 ju pozoroval aj britský astronóm Thomas Espin. Hmlovina je obklopená okrajom tmavej hmloviny s názvom Barnard 168, ktorá oddeľuje hmlovinu od hviezdneho pozadia. Červená farba hmloviny je spôsobená ionizáciou od centrálnej jasnej hviezdy spektrálneho typu B0, ktorá svojím ultrafialovým žiarením ionizuje okolitý vodík. Modrasté sfarbenie niektorých častí hmloviny je spôsobené rozptylom viditeľného svetla z hviezd na prachu, ktorý sa v hmlovine nachádza.
Vek centrálnej a najjasnejšej hviezdy sa odhaduje na 100 tisíc rokov a v okolitej otvorenej hviezdokope sa nachádza niekoľko stoviek mladých hviezd s priemerným vekom okolo milión rokov. Z tohto vyplýva, že na tomto mieste pravdepodobne došlo k niekoľkým epizódam hviezdotvorby, ktoré pokračujú až dodnes.
Javorník (Strážovské vrchy)
Javorník je vrch v južnej časti Strážovských vrchov. Dosahuje výšku a je najvyšším vrchom geomorfologickej časti Kňaží stôl.