cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnezit
Výskyty na Slovensku
Veľké ložiská kryštalického magnezitu sú viazané hlavne na karbónske vápence a dolomity v Slovenskom rudohorí v pásme od Lučenca po Košice a Ochtinú (Jelšava, Lubeník, Burda, Podrečany, Dúbrava). Prakticky všetky sa nachádzajú v okolí Lubenícko-margecianskej línie, tvoria veľké alebo menšie šošovkovité telesá uprostred sericiticko-grafitických bridlíc, v podloží ktorých sa nachádzajú piesčité bridlice prípadne i hrubé polohy diabasových tufov a tufitov, prípadne i gabrodioritov a gabroamfibolitov. Niekoľko menších výskytov sa nachádza v gelnickej a rakoveckej skupine gemerika. Vo veporiku sú ložiská magnezitu viac metamorfované a vyskytujú sa spolu s mastencom, ktorý sa tu ťaží. Na lokalitách Kokava, Sinec, Sarno a Polom sa ťaží iba mastenec, v Mútniku i magnezit. Teleso magnezitu viazané na zvetrávanie ultrabázických hornín sa nachádza pri Hodkovciach západne od Košíc, nemá ekonomický význam. Ťaží sa buď povrchovým spôsobom vo veľkolomoch lievikovitého tvaru, alebo podzemným spôsobom komorami. Magnezit sa stal vyhľadávanou surovinou len začiatkom 20. storočia.
Ťažba magnezitu
Na Slovensku sa zásoby magnezitu odhadujú na 1124 miliárd ton. Ročná ťažba v roku 2005 bola okolo 1 292 000 ton, 80% magnezitu je určeného na export. Ťažbu na Slovensku vykonávajú nasledovné spoločnosti:
Heraldická figúra
Heraldická figúra, je geometrický vzor a tvar, vymyslený tak, aby bola možná väčšia rozmanitosť erbov. Vychádza zo základných geometrických tvarov, čiar a ich kombinácii tak, aby bola ľahko klasifikovatelná a pomenovatelná v blazóne. Odtiaľ aj názov heraldická (týkajúca sa erbu) – vychádzajúca z heraldických pravidiel a postupov. Termín „heraldická figúra“ nie je totožný s termínom „heroldská figúra“.
Magnezit
Ekonomický význam
Magnezit sa používa na výrobu slinku, ktorý sa získava zahriatím a zbavením CO2, čím sa získa takmer čistý MgO. Z neho sa ďalej vyrábajú magnezitové a chrómmagnezitové tehly, ktoré majú dobré tepelno izolačné vlastnosti a veľkú žiaruvzdornosť. Používa sa na žiaruvzdorné obmurovky pecí. V minulosti sa z neho vyrábal kovový horčík, od čoho sa upustilo. Na výrobu kovového horčíka sa uprednostňuje získavanie z morskej vody.
Heraldická figúra
Delenie
Heraldické figúry sa delia na: Figúry sú vždy umiestnené na niečom. Buďto prekrývajú celý štít erbu, alebo jeho časť – oddelenú delením štítu. Heraldické figúry sa zväčša neprekrývajú, každá má vždy svoju farbu, pričom musia spĺňať pravidlo kontrastných farieb.
Hlavné figúry
thumb|vpravo|Rakúsky erb, súčasť [[štátny znak Rakúska|štátneho znaku Rakúska.]] Medzi hlavné figúry sa zaraďujú tie, ktoré sa v angličtine označujú ako tzv. ordinaries honourable, čiže čestné figúry.
Hlavná figúra by podľa estetického pravidla mala obsahom zaberať presnú tretinu erbu. Často je to kvôli plnosti erbu nemožné. Býva to typické u jednofigúrových erbov, ako je napr. rakúsky erb: červený, na ňom biele brvno.
Figúra však môže byť aj menšia, tenšia, ide potom o deminutívum. Tieto sú zobrazené väčšinou vo dvojici, alebo v ešte väčšom počte, do štyroch.
Keď okolo hlavnej figúry idú dve menšie, alebo jedna rovnakého druhu, ide o tzv. cottise. Nemusia mať rovnakú farbu ani typ čiary.
Figúra môže mať ako okraj ľubovoľný typ čiary.
Hlavné figúry sú tvarovo podobné deleniam štítu, vychádzajú z rovnakých trás čiar ako delenia, na rozdiel od mnohých vedľajších figúr (možno až na gyrron).
David Martin
David Martin môže byť:
Heraldická figúra
Pohyblivé figúry
Podkategóriou vedľajších heraldických figúr sú aj tzv. pohyblivé figúry. Tie vychádzajú z geometrických princípov, ale používaním sa blížia k heroldským figúram.
Pojmy k farbe a zobrazeniu figúry
Okrem určených farbami, môžu byť heraldické figúry aj voided – teda také, že vidno len ich obrys a pole pod nimi presvitá alebo je úplne cez ne vidieť.
NGC 5101
NGC 5101 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,5.
David Arroyo
David Arroyo celým menom David Arroyo Durán (* 7. január 1980, Talavera de la Reina, Toledo) je španielsky profesionálny cyklista. V súčasnosti preteká za tím Caja Rural-Seguros RGA. Meria 173 cm a váži 61 kg.
Matka Tereza
thumb|Socha Matky Terezy v [[Skopje, Severné Macedónsko]] thumb|Matka Tereza ([[1989, Bonn, Nemecko)]]
Svätá Matka Tereza (vlastným menom Agnes Gonxhe Bojaxhiu (* 26. august 1910 Skopje, Severné Macedónsko – † 5. september 1997, Kalkata, India) bola rádová sestra albánskeho pôvodu, zakladateľka rehoľného rádu Kongregácia misionárok lásky a nositeľka Nobelovej ceny za mier.
Životopis
Jej matka Drane pochádzala z mesta Gjakovë (v dnešnom Kosove), otec Nikollë bol majiteľom drogérie a zomrel, keď mala Agnes osem (podľa iných zdrojov sedem až desať) rokov. Mala dvoch súrodencov – brata Lazëra a sestru Age. V náboženskej výchove zohrali významnú úlohu nielen rodičia, štátne gymnázium, či Mariánska kongregácia, ale aj juhoslovanskí jezuiti, hlavne Franjo Jambreković, ktorý jej čítal listy misionárov z Indie už ako dvanásťročnej. Ako osemnásťročná premýšľala o svojej budúcnosti. Zvláštnym spôsobom sa znova stretla s listami, v ktorých boli kázne jezuitských misionárov z Indie. Túžila po misiách, ale nechcela byť rehoľníčkou. Keď premýšľala, ako by sa dostala do Indie, jediné východisko bolo vstúpiť do rehole. Jezuiti jej sprostredkovali kontakt s loretskými sestrami (IBVM – Institut Beata Virgine Maria) v Írsku, ktoré mali v Bengálsku misijné stanice.
29. novembra 1928 odišla do kláštora Loreto v Rathfarnhame v Dubline; odtiaľ do Indie (1. decembra 1928), kde začala svoj noviciát v Dárdžilingu (Darjeelingu) spolu s juhoslovanskou spolusestrou Máriou Magdalénou. Tam Agnes dostala rehoľný habit a dala si meno Tereza z úcty ku sv. Terézii od Dieťaťa Ježiša (6. január 1929). Po zložení sľubov sa stala učiteľkou zemepisu a dejepisu na St. Mary´s High School v Kalkate. Zároveň študovala, aby dosiahla magisterský titul a stala sa riaditeľkou školy. 24. mája 1931 zložila prvé sľuby a 24. mája 1937 zložila večné sľuby v Dárdžilingu za prítomnosti arcibiskupa Ferdinanda Periera SJ.
Keď Matka Tereza oslavovala 36 rokov, v Kalkate sa politická situácia zostrila a po menších vzburách medzi hinduistami a moslimami vypukla 16. augusta 1946 posledná, najkrvavejšia z nich. Po krviprelievaní a mučení najchudobnejších Matka Tereza začala uvažovať o svojom živote a pravej ceste. 10. septembra odišla do Darjeelingu na duchovné cvičenia, aby si ujasnila svoje povolanie. Pri odchode sa na stanici v Kalkate ocitla medzi chudobnými a jeden z nich kričal, že je smädný a hladný. Jeho slová jej počas duchovných cvičení rezonovali v ušiach. Keď sa vrátila do Kalkaty, bola rozhodnutá zmeniť svoj život.
7. októbra 1950 bola schválená nová Kongregácia misionárok lásky (rehoľná skratka MC; ľudovo: sestry Matky Terezy) so sídlom v Kalkate. Pridala si k rehoľným sľubom (chudoba, čistota, poslušnosť) ešte štvrtý sľub: poskytovať horlivú a dobrovoľnú službu tým najchudobnejším z chudobných. 1. februára 1965 sa sestry stali rehoľnou spoločnosťou s pápežskými právami. V roku 1976 založila Matka Tereza na žiadosť amerických biskupov kontemplatívnu vetvu rehole Sestry Slova.
Potraty označila za „najväčšieho ničiteľa mieru súčasnosti“ a prehlásila: „ak je matka schopná a ochotná zabiť vlastné dieťa, čo bráni tomu, aby som zabil ja teba a ty mňa? Medzi tým nie je žiadny rozdiel.“
V roku 1997 sa zo zdravotných dôvodov vzdala misie a na jej miesto nastúpila sestra Nirmala MC. Zomrela 5. septembra 1997 vo veku 87 rokov. Jej telo ležalo v chráme sv. Tomáša celý týždeň pod sklom, zahalené štátnou indickou vlajkou. Indická vláda Matku Terezu poctila štátnym pohrebom rovnako ako aj Mahatma Gándhího.
Od roku 2001 je po nej pomenované medzinárodné letisko v Tirane.
Dňa 19. októbra 2003 bola pápežom sv. Jánom Pavlom II. vyhlásená za blahoslavenú. Pápež František 17. septembra 2015 potvrdil druhý zázrak na príhovor Matky Terezy, a to uzdravenia zo smrteľnej choroby mozgu. 15. marca 2016 Svätá stolica oznámila, že jej kanonizácia bude 4. septembra 2016. Dňa 4. septembra 2016 bola pápežom Františkom vyhlásená za svätú na Námestí sv. Petra vo Vatikáne. Liturgická spomienka na sv. Matku Terezu je 5. septembra.
Charakteristika
Matka Tereza ošetrovala len chorých a nikdy nikoho nenútila ku konverzii. V Kalkate založila niekoľko domov na pomoc chudobným, dnes majú sestry niekoľko domov (nie sú tu všetky):
Dobrovoľníci môžu pracovať len v týchto domoch:
Vyznamenania
thumb|Matka Tereza prijíma od [[Spojené štáty|amerického prezidenta Ronalda Reagana v roku 1985 vyznamenanie]] Matka Tereza získala niekoľko cien. K týmto cenám povedala toto: ''Ceny nie sú pre mňa, ale pre mojich ľudí. Sú pre ľudí, ktorých si konečne niekto všimol.'' (reportér Desmond Doig o Matke Terézii)
Jozef Jankovič
Jozef Jankovič (* 8. november 1937, Bratislava† 6. jún 2017, Bratislava) bol slovenský sochár, pedagóg a organizátor aktivít alternatívnej umeleckej scény v období socializmu, maliar a grafik.
Študoval v Bratislave na Vysokej škole výtvarných umení (19561962), v ateliéri zakladateľa moderného slovenského sochárstva - profesora Jozefa Kostku. Je autorom mnohých najmä monumentálnych figurálnych reliéfov a plastík vo verejnom priestore. Patrí k predstaviteľom informelu, novej figurácie, a pop artu, niektorými teoretikmi je radený aj k postmoderným autorom. Jankovičov pamätník Obete varujú, ktorý vytvoril pre Banskú Bystricu, mal pohnutý osud. Počas normalizácie bol presunutý do obce Kalište, až v roku 2004 bol po mnohých ideologických, finančných a mocenských problémoch znova nainštalovaný na svojom pôvodnom mieste. Pamätník sa stal symbolom vyrovnávania sa slovenskej spoločnosti so svojou vlastnou minulosťou. V roku 1968 vyhral Jankovič významnú medzinárodnú prehliadku súčasného umenia Danuvius - Grand prix Danuvius v Bratislave. V roku 1983 mu bola vo Viedni udelená Herderova cena. V čase keď nemohol realizovať monumentálne skulptúry, venoval sa šperku a grafickým cyklom. Jozef Jankovič patrí k zakladateľom počítačovej grafiky na Slovensku. Ako jediný slovenský sochár je zastúpený v zbierke súčasného umenia E.P.A.D. pod holým nebom, v supermodernej štvrti La Defénse v Paríži. Socha V šľapajach otcov, ktorá je tu umiestnená kriticky sumarizuje slovenskú "hádavú" povahu.
Ocenenia
ocenenia zatiaľ nie sú uvedené všetky
Reprezentoval Slovensko na Bienále v Benátkach (1970, 1995), na výstave východoeurópskej avantgardy Europa-Europa v Bonne (1994) atď. Realizoval sochárske práce v Chorvátsku, Slovinsku, Nemecku, Francúzsku (Paríž), Južnej Kórei (Soul).
Zastúpenie v zbierkach (výber)
náhľad|Pamätník obete varujú v areáli [[Pamätník SNP v Banskej Bystrici|Múzea SNP]]
Zdeněk Straka
Zdeněk Straka (* 28. október 1913, Chrudim – † 18. máj 1983, Banská Bystrica) bol slovenský stavebný inžinier a staviteľ.
Jeho manželkou bola Anna Straková, rod. Blažúrová.
Tomáš Chrenko
Tomáš Chrenko (* 1. november 1977, Nitra) je slovenský hokejový útočník.
Bastión (hradby)
náhľad|Schéma bastiónu Bastión je novoveký druh či variant bašty - vysunutá časť opevnenia pevnosti v tvare plochého päťuholníka s ostrým britom uprostred (alebo v podobnom tvare). Spravidla ide o prvok bastiónovej sústavy.
Zdeněk Straka
Životopis
Študoval na ČVUT v Prahe. Pôsobil vo Zvolene ako pracovník Riaditeľstva Slovenských železníc, vedúci investičného oddelenia Železničných opravovní a pracovník Správy východnej dráhy Bratislava. Pôsobil v Banskej Bystrici ako stavebný inžinier na stavbe železničnej trate Banská Bystrica-Diviaky (od 1938), ako dôchodca pracoval na investičnom oddelení v š.p. Mototrans, Banská Bystrica. Venoval sa turistike.
Bastión (hradby)
Pozor na zámenu: V niektorých jazykoch (angličtina, francúzština, čiastočne nemčina) slovo Bastion označuje všeobecne baštu, podobne niekedy aj v slovenčine - pozri bastión.
Tomáš Chrenko
Klubový hokej
Hokej začal hrať v HK Nitra. V tomto klube odohral v ročníku 1996/97 prvé zápasy v extralige. Ďalšiu sezónu pôsobil v Martine. Nasledujúce dva roky hral znovu v Nitre, od sezóny 2000/01 bol hráčom katalánskeho klubu FC Barcelona Ice hockey v rámci španielskej ligy, v meste študoval na vysokej škole. Po návrate na Slovensko pôsobil v sezóne 2002/03 opäť v Nitre, stal sa najproduktívnejším hráčom 1. ligy, svojmu klubu pomohol vybojovať postup do najvyššej súťaže. Pred začiatkom ďalšej sezóny ho angažovala Slavia Praha, no odohral tu len dve ligové stretnutia a vrátil sa do Nitry, kde pôsobil ďalšie tri roky. Pred ročníkom 2006/07 prestúpil do HK Aquacity ŠKP Poprad. V prvých desiatich zápasoch však nebodoval a klub s ním rozviazal zmluvu. Krátko nato ho angažovalo mužstvo českej hokejovej extraligy HC Energie Karlovy Vary, kontrakt bol podpísaný na jeden rok, s opciou na ďalšie dva. Po roku sa vrátil do Nitry, kde odohral ďalších šesť sezón.
Bastión (hradby)
Bastión uľahčuje obranu opevnenia pomocou obrannej paľby strelcov alebo diel. Bastión zvyšuje rozsah streľby a pokrýva aj miesta rovnobežné s opevnením. Môže byť vytvorený z murovaného kameniva, ale častejšie to býva dutý alebo plný zemný val (často s pilierovou vnútornou konštrukciou) s tehlovým plášťom a armovanými nárožiami.
Tomáš Chrenko
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 8 zápasov, strelil 1 gól. Ako vysokoškolský študent sa zúčastnil aj zimnej univerziády v Taliansku (2003), kde zaznamenal víťazný gól proti Kanade.
Bastión (hradby)
Bastión môže figurovať aj ako samostatná stavba vysunutá ďaleko pred opevnením. Vystúpené bastióny, ktoré boli súčasťou opevnenia mali obvykle päťuholníkový pôdorys. Lícne strany sa stretávali v bode, ktorý bol najviac vysunutý. Na rozdiel od veží alebo oblých hradieb tak počas streľby nedochádzalo k slepým uhlom.
Jedny z prvých bastiónov sa stavali v 15. storočí podľa návrhu talianskeho architekta Giuliana da Sangalla.
Rímske právo
thumb|[[Corpus iuris civilis. 1583]]
Rímske právo je právny systém starovekého Ríma, východisko moderných právnych systémov. Je to jedna z najdôležitejších zložiek rímskej kultúry.
Vychádza z práva kviritského (ius populi Romani Quiritium) – starého súkromného práva pôvodnej obce, a z práva praetorského (ius praetorium), ktoré sa vyznačovalo menšou formálnosťou a pružne reagovalo na potreby vyvíjajúcej sa spoločnosti.
Zásady práva praetorského však časom prenikli aj do pôvodnej sústavy práva kviritského; to sa potom zmenilo na právo civilné, občianske (ius civile).
3921 Klementʹev
3921 Klementʹev je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil B. A. Burnasheva 19. júla 1971.
Rímske právo
Základné delenie práva
Ulpiánus rozdelil právo tak dokonalo, že na lepšie delenie sa doposiaľ neprišlo:
Bolo postavené na štyroch princípoch:
Oberdorf-Spachbach
Oberdorf-Spachbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bukovina (krajina)
náhľad|Poloha Bukoviny Bukovina (po rumunsky: Bucovina, po ukrajinsky: Буковина [Bukovyna], po nemecky: Buchenland alebo Bukowina, po poľsky: Bukowina, po maďarsky: Bukovina) bola historická krajina, v rokoch 1775-1918 súčasť Rakúskej monarchie, v súčasnosti rozdelená medzi Rumunsko a Ukrajinu.
Pôvod názvu
Pomenovanie Bukovina sa začalo používať roku 1775 po anexii príslušného územia Rakúskou monarchiou. Pomenovanie má slovanský pôvod a je odvodené od slova buk, keďže územie bolo zarastené prevažne bukmi.
Starovek
Od starovekých rímskych čias obývali územie Bukoviny Dákovia, od ktorých Rumuni odvodzujú svoj pôvod.
Stredovek
V 5. storočí územie získali Avari a po nich sa v regióne usadili Slovania. V 10.-11. storočí územie patrilo ku Kyjevskej Rusi. Od 14. storočia bolo územie súčasťou Moldavského kniežatstva s centrom v meste Suceava (od roku 1388). V 15. storočí sa o niektoré časti tohto územia sporili Moldavské kniežatstvo a Poľsko. V tomto období, počas vlády Ştefan cel Mare a jeho nástupcov vznikli maľované kláštory v mestách Moldoviţa, Putna, Suceviţa a Voroneţ. Spolu s ich slávnymi freskami patria k najväčšiemu kultúrnemu dedičstvu súčasného Rumunska.
Osmanské obdobie
Od roku 1514 sa Bukovina ako súčasť Moldavského kniežatstva dostala do závislosti od Osmanskej ríše. V roku 1769 po postupných porážkach a ústupe Turkov z Balkánu Bukovinu obsadili vojská Ruska a v roku 1774 Rakúska.
Zánik Rakúsko-uhorskej monarchie
Počas 1. svetovej vojny sa v Bukovine odohralo niekoľko bitiek medzi ústrednými veľmocami a Ruskom. Územie po vojne pripadlo Rumunsku, čo bolo potvrdené saintgermainskou zmluvou. 28. júna 1940 podľa paktu o neútočení severnú časť anektoval ZSSR, väčšina nemeckého obyvateľstva územie Bukoviny opustila. V roku 1941 ju Rumuni dobili späť. Väčšina židovskej menšiny bola deportovaná do koncentračných táborov. V roku 1944 bola Bukovina Moskovskou zmluvou opäť rozdelená: sever sa stal súčasťou ZSSR (Ukrajinskej SSR, dnešnej Ukrajiny) a juh zostal Rumunsku.
Väčšina historického územia Bukoviny je dnes súčasťou župy Suceava v Rumunsku a Černovickej oblasti na Ukrajine.
Ukrajinská Bukovina
Rumunská menšina obýva prevažne južnú časť Černovickej oblasti, väčšinu tvoria v týchto okresoch:
Rumunská Bukovina
V rumunskej časti v župe Suceviţa bola národnostná skladba v roku 1992 nasledovná:
Radio-televizija Srbije
náhľad|Budova z ktorej vysiela rozhlas Radio-televizija Srbije alebo RTS je srbská rozhlasová a televízna spoločnosť. Sídlo televízie je v Belehrade.
Rozhlas
Rozhlas vysiela od 24. marca 1929. Rozhlas prvýkrát vysielal pod názvom Radio Beograd. Bola to prvá rozhlasová stanica v Srbsku a jej signál sa ozval aj v Chorvátsku a Slovinsku. Rozhlas sa skladá z hudby, spravodajstva, rádio-drám a iného. Počas bombardovania Belehradu v roku 1941 prestal s vysielaním. Po okupácii Belehradu sa rozhlas stal rádio-stanicou nemeckého vojenstva s menom Soldatensender Belgrad, ktorý mal príjem v celej Európe a Stredomorí. Dňa 10. novembra 1944 pokračoval s vysielaním.
Televízia
Televízia vysiela od 23. augusta 1958 pod menom Radiotelevizija Beograd (RTB). Bola demonštrovaná v roku 1956 ako pamätník na smrť Nikolu Teslu. Prvý kanál RTS-a bol prvýkrát odvysielaný 23. augusta 1958. Druhý kanál RTS-a začal s vysielaním 31. decembra 1971, ako RTB2. Tretiemu programu RTS-a bola odobratá licencia v roku 2006 a na uvoľnených frekvenciách začala vysielať TV Avala. Meno Radiotelevizija Beograd bolo zmenené na Radiotelevizija Srbije koncom 20. storočia.
Relácie
Najstaršia a prvá spravodajská relácia, ktorá začala vysielať na RTS je Dnevnik RTS-a, o 20h. Tento denník skutočne už vysiela od 28. augusta 1958, teda 55 rokov. Bola to prvá spravodajská relácia v Srbsku a jej prvým moderátorom bol Miloje Orlović. Od 1. októbra 1974 sa vysiela o 19:30h. Správy vysiela okolo 17 ľudí.
Iné relácie sú: Ranný program RTS-a, Toto je Srbsko, Ja mám talent, Belehradská chronika, Eurovision Song Contest, športové relácie, rôzne seriály, filmy a iné.
NGC 5102
NGC 5102 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 21. apríla 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,5.
Diskografia Ladislava Vodičky
Toto je diskografia speváka Ladislava Vodičky.
Karol Straka
Karol Straka (Sztraka, Carl) (*  Slovensko) bol fotograf.
Životopis
Portrétista a krajinár, jeden zo zakladateľov fotografie v Banskej Bystrici. Mal spoločný ateliér s R. Würschingom (od konca 50. rokov 19. stor.). Z ich ateliéru pochádza aj Pohľad na Banskú Bystricu (1860); fotografia je považovaná za najstaršiu známu fotografiu mesta. Pracoval aj samostatne; jeho fotografie sú v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.
Juan José Cobo
Juan José Cobo celým menom Juan José Cobo Acebo a známy aj pod menom Juanjo Cobo (* 11. február 1981, Torrelavega, Španielsko) je bývalý španielsky cyklista.
Víťazstvá
🇪🇸 Vuelta al País Vasco Volta a Portugal 🇫🇷 Tour de France 🇪🇸 Vuelta a España
Byzhradec
Byzhradec je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 204 obyvateľov, z toho 101 mužov a 103 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 37,7 roka, ženy 45,0 roka).
Externé odkazy
thumb|left|400px|Letecký pohlad
Uladivske
Uladivske je dedina (село) na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 855 obyvateľov.
Zdeněk Kluka
Zdeněk Kluka (* 16. apríl 1947 Brno, Česko-Slovensko) je český hudobník, bubeník, spevák, a skladateľ. Pôsobil v rockových skupinách Vulkán a Atlantis, v roku 1968 spoluzaložil skupinu The Progress Organization, v ktorej (po vystriedaní niekoľkých názvov, pričom najdlhšie sa používal názov Progres 2) hrá dodnes. Pôsobí aj v skupine Čankišou, ktorá hrá hudbu v štýle world music. Okrem iného skladá scénickú hudbu a spolupracuje s niekoľkými českými divadlami.
Vulkán, Atlantis a Progres
O hudbu sa zaujímal od detstva, od druhej triedy sa učil hrať na akordeón, neskôr začal hrať na bicie. Hudobnú kariéru začínal koncom prvej polovice 60. rokov 20. storočia v brnianskej skupine Vulkán, z ktorej ale v roku 1966 spoločne s basgitaristom Janom Hubáčkom odišiel a založil skupinu Atlantis. Táto skupina sa stala úspešnou najmä po príchode Hany a Petra Ulrychových o rok neskôr, v roku 1968 im vyšlo niekoľko singlov. V rokoch 1967 a 1968 Atlantis vystupoval v západnom Nemecku.
Po organizačných problémoch práve v západnom Nemecku, Kluka z Atlantisu odišiel a na jeseň 1968 spoločne s gitaristom a spevákom Pavlom Váněm založil skupinu The Progress Organization, s ktorou bubeník na dlhý čas spojil svoju kariéru. Po príchode klávesistu Jana Sochora a basgitaristu Emanuela Sideridisa začali The Progress Organization skúšať, prvý koncert odohrali 3. apríla 1969 v brnianskej Redute. Skupina bola úspešná, ešte v roku 1969 hrali napríklad ako predskupina americkej skupiny The Beach Boys, ktorá vystúpila na brnianskom zimnom štadióne. Začínajúca normalizácia ale príliš nepriala hudbe tohto typu, preto The Progress Organization v druhej polovici roku 1970 ukončili činnosť. Znova sa zišli ešte v januári 1971 kvôli nahrávaniu svojho prvého albumu Barnodaj a potom ešte niekoľkokrát počas toho roku na jednotlivé koncerty.
Zdeněk Kluka prešiel spoločne s Janom Sochorom a Emanuelom Sideridisom späť do Vulkánu, ktorý bol premenovaný na Skupinu Aleša Sigmunda. Skupina sprevádzala popové spevácke duo Martha a Tena. V roku 1972 vytvorili Kluka so Sochorom novú skupinu, ktorá sprevádzala tentoraz pesničkára Boba Frídla. O dva roky neskôr sem prišiel aj Pavel Váně. Jediný člen pôvodných The Progress Organization, ktorý chýbal, bol Emanuel Sideridis, ktorý sa medzitým presťahoval do Grécka a v Skupine Jana Sochora ho nahradil Pavel Pelc.
Táto štvorica (Kluka – Váně – Pelc – Sochor) začala od roku 1976 vytvárať druhý album skupiny The Progress Organization, pričom názov skupiny sa musel zameniť za bezvýznamové slovo Barnodaj. Platňu nahrali v roku 1977, šlo o monotematický album s názvom Mauglí. V tom čase už ale bola obnovená i koncertná činnosť skupiny, hudobníci začali používať názov Progres 2, obsadenie sa čiastočne zmenilo.
Na jar 1978 mal premiéru dlho pripravovaný audiovizuálny projekt Dialog s vesmírem, s ktorým Progres 2 pod vedením Zdeňka Kluku obišli do roku 1980 celé Česko-Slovensko. V roku 1978 sa ukončila spolupráca s Bobom Frídlom a členovia sa začali plno venovať rockovej hudbe. Začiatkom 80. rokov nasledoval projekt Třetí kniha džunglí a v roku 1983 Mozek. To už bol definitívnym lídrom skupiny práve Zdeněk Kluka, keďže frontman Pavel Váně zo skupiny odišiel v roku 1980. V roku 1987 nahrala skupina piesňový album Změna!, potom sa štýl skupiny celkom zmenil. So Zdeňkom Klukom zostal len klávesista Milan Nytra a pod vedením týchto dvoch hudobníkov (a pod názvom Progres-Pokrok) vznikol projekt Otrava krve, paródia na budovateľské piesne a nadšenie 50. rokov 20. storočia, čo v tom čase bol odvážny počin. V roku 1990 ale Progres-Pokrok svoju činnosť ukončil. Obnova skupiny s niektorými pôvodnými hudobníkmi (Kluka, Váně, Pelc) sa uskutočnila v roku 1992 a odvtedy koncertuje Progres dodnes. Zdeněk Kluka je jediným členom skupiny, ktorý v nej pôsobil nepretržite od roku 1968 (s výnimkou prestávok, kedy skupina nehrala).
Spolupráca s divadlami a televíziou
Od konca 70. rokov 20. storočia pôsobí Zdeněk Kluka aj ako skladateľ scénickej hudby pre divadelné predstavenia. Významná je jeho spolupráca najmä s brnianskym divadlom Husa na provázku (napríklad inscenácie Červený smích, Stříbrný vítr, Shakespearománie, Báječná léta pod psa, Babička, Inženýr lidských duší či Švejk), píše hudbu aj pre ďalšie divadlá nielen v moravskej metropole (Mestské divadlo Brno, divadlo Radost, Mestské divadlo Zlín, Jihočeské divadlo, Národní divadlo). Zdeněk Kluka spolupracuje aj s televíziou, autorsky sa podieľal na hudbe k niektorým televíznym filmom (Papírový most či Taťka), napísal hudbu aj pre slovenské večerníčky Pafka, Ňuf a Hryzka, Pampúšik.
S The Progress Organization/Barnodaj/Progres 2/Progres-Pokrok
Pozri kompletná diskografia Progres 2.
3922 Heather
3922 Heather je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil C. Torres 26. septembra 1971.
Foveon
Foveon, Inc., je spoločnosť, ktorá navrhla, vyrába a propaguje obrazový snímač Foveon X3. Jej názov je odvodený od slova fovea, čo je žltá škvrna v oku, kde sa sústreďuje obraz.
Vznik a história
V roku 1997 ju založil Dr. Carver Mead, jeden z pionierov konštrukcie počítačových čipov, držiteľ niekoľkých desiatok patentov, držiteľ prestížneho ocenenia za technologický pokrok National Medal of Technology and Innovation a víťaz prestížnej $500.000 ceny Lemelson–MIT Prize. Carver vytvoril prvé neurónmi inšpirované čipy a čipy, ktoré sa učia z vlastnej skúsenosti. Medzi spoločnosti, ktoré jeho vynálezy využívajú a ktoré založil, patrí aj Synaptics. Mead zároveň viac ako 4 desaťročia pôsobil na Kalifornskom technologickom inštitúte ako významný profesor.
Jedným zo spoluzakladateľov je aj americký vedec a vynálezca, Richard Francis Lyon, ktorý okrem iného ešte počas prác pre Xerox vynašiel optickú myš.
Krátko po založení sa rozbehli práce na zdokonaľovaní Meadových návrhov a ich komerčné využitie. Foveon preto spojila svoje sily aj s najvýznamnejším americkým producentom polovodičových čipov a súčiastok, National Semiconductor.
Komerčný úspech
Na túto unikátnu technológiu a s ňou súvisiace riešenia má spoločnosť Foveon udelené desiatky patentov a patrí medzi jedenásť svetových výrobcov obrazových snímačov.
Zlúčenie
Spoločnosť sa na sklonku roku 2008 stala súčasťou spoločnosti Sigma, ukončila výskum a vývoj iných technológií a tento produkt je odvtedy jediný v jej portfóliu.
Burda (prírodná pamiatka)
Nachádza sa v katastrálnom území obce Ratkovská Suchá, Rovné v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2007 na 7,8201 ha.
Predmetom ochrany je: ''V ochrannom pásme prírodnej pamiatky sú predmetom ochrany citlivé jaskynné geosystémy. Je to jaskyňa Burda, dlhá 282 m, vyvinutá v šošovke sivých prúžkovaných kryštalických vápencov (mramorov) z obdobia karbónu. Príklad jaskyne ostrovných krasových výstupov medzi Slov. krasom, Murán. planinou a Drienčanským krasom. Ochranné pásmo má opodstatnenie z dôvodu potenciálneho obnovenia ťažby mramorov v kameňolome, v ktorom sa nachádza vchod do jaskyne, ako aj pre usmernenie lesohospodárskej činnosti v jej okolí.''
Le Ribay
Le Ribay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5103
NGC 5103 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. apríla 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Častolovice
Častolovice sú mestečko v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 675 obyvateľov, z toho 861 mužov a 814 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,7 roka).
Scott Lipsky
Scott Lipsky (* 14. august 1981, Merrick, New York, USA) je bývalý americký tenista.
Monastier Hosios Lukas
Hosios Loukas (gr. Ιερά Μονή Οσίου Λουκά) čiže Monastier prepodobného Lukáša je opevnený monastier v gréckom Distomo, jedna z najvýznamnejších pamiatok byzantskej architektúry.
Monastier založil prepodobný Lukáš Grécky, pustovník a divotvorca (890-953). Jeho ostatky v roku 1204 križiaci odniesli do Bosny a neskôr sa dostali do Benátok, dnes sú opätovne uložené v monastieri. Sviatok prepodobného Lukáša sa slávi 7. februára. Monastier je vyzdobený množstvom malieb a mozaík a je jednou z významných pamiatok na území Grécka.
Od roku 1990 je monastier zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
NGC 5104
NGC 5104 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 12. apríla 1864.
Oberhaslach
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letný deň
Letný deň je v meteorologickej terminológii deň (resp. ľubovoľných 24 hodín), počas ktorého maximálna teplota vzduchu dosiahne 25 °C a viac. Počet letných dní sa pohybuje v južných oblastiach a v niektorých kotlinách južnej polovice Slovenska do nadmorskej výšky 350 m n. m. v priemere nad počtom 50 dní. Napríklad Hurbanovo má takýchto dní v priemere 74, Lučenec 78, Sliač 68, Trebišov 68. V polohách okolo 1000 m n. m. sa za rok vyskytuje v priemere 5 až 10 letných dní. Vo výškach približne nad 1800 m n. m. sa letné dni v priemere už nevyskytujú.
Markazit
Charakteristika
Markazit vytvára kryštály mnohorakých tvarov, vrátane tabuľkovitého a pyramidálneho. Tieto kryštály majú väčšinou zaoblené plochy. Zdvojčatením z nich vznikajú kopijovité alebo hrebeňovité agregáty. Môže však mať celistvý, nátekovitý alebo obličkovitý habitus. Vnútorná stavba markazitových hľúz je lúčovitá. V porovnaní s pyritom je jeho farba bledšia, na vzduchu tmavne. Vryp má zelenočierny. Je to nepriehľadný minerál s kovovým leskom.
Letný deň
Najskorší prvý výskyt letného dňa v Hurbanove (1901–2015) bol dosiahnutý 21. marca 1974 a najneskorší prvý výskyt 12. júna 1933. Najneskorší výskyt letného dňa bol na Slovensku zaznamenaný v Hurbanove 31. októbra 2001, v Kráľovej pri Senci 27. októbra 2019 a v Žihárci 25. októbra 1999.
Truck of the Year
right|thumb|200px|Pre rok 2011 vyhral ocenenie [[Mercedes-Benz Atego]] right|thumb|200px|V roku 2010 vyhrala ocenenie [[Scania séria R|Scania série R]] right|thumb|200px|V roku 2009 vyhral ocenenie [[Mercedes-Benz Actros|Mercedes-Benz Actros III]] Truck of the Year je ocenenie v sektore medzinárodnej dopravy. Každý rok odborná porota pozostávajúca s popredných, odborných novinárov vyberie kamión roka z nových vozidiel na európskom trhu.
Markazit
Vznik
Vzniká v usadených horninách, z hydrotermálnych roztokov na rudných žilách, častý je výskyt hľúz aj pekne vyvinutých kryštálov v uhlí.
Truck of the Year
Porota
Porota sa od začiatku skladala s niekoľkých, a neskôr niekoľkých desiatok novinárov z európskych krajín. Novinári reprezentujú redakcie odborných magazínov zaoberajúcich sa úžitkovými vozidlami. Pravidlom je, že každú krajinu reprezentuje jeden novinár.
Porota reprezentuje nasledujúce krajiny a redakcie odborných motoristických magazínov:
Markazit
Výskyty na Slovensku
Banská Štiavnica (Štiavnické vrchy), Prievidza, Handlová, Ortúty (Kremnické vrchy, pri Banskej Bystrici) a viacero drobných hydrotermálnych výskytov.
Anna Straková
Anna Straková rod. Blažúrová (* 5. december 1920, Banská Bystrica – † 22. február 1982, tamže) bola slovenská knihovníčka.
Jej manžel bol Zdeněk Straka.
Tohle je rock'n'roll, vy buzny
Tohle je rock'n'roll, vy buzny je 5. radový album skupiny Rybičky 48 vydaný v roku 2013. Album bol vydaný 11. novembra 2013, na „jedenáste narodeniny“ kapely.
Cascavel
Cascavel je mesto a obec (município) v severnej Brazílii v štáte Ceará. Mesto má širokú poľnohospodársku a priemyselnú základňu a je ôsmou najbohatšou obcou štátu Ceará. Pestujú a spracovávajú sa tu orechy kešu, kokos, cukrová trstina, maniok, kukurica a fazule plus živočíšna výroba. V meste je spolu 31 priemyselných odvetví, chémia, hutníctvo, spracovanie neželezných kovov, potravinárstvo, stavebný priemysel, výroba mydla a sviečok, nábytku, oblečenia, obuvi atď.
Čermná nad Orlicí
Čermná nad Orlicí je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 027 obyvateľov, z toho 515 mužov a 512 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 40,9 roka, ženy 42,3 roka).
Hermann Minkowski
right|thumb|Hermann Minkowski Hermann Minkowski (* 22. jún 1864 – † 12. január 1909) bol nemecký matematik židovského pôvodu, ktorý vytvoril geometrickú teóriu čísel a používal geometrické metódy na riešenie zložitých problémov v teórii čísel, matematickej fyzike a geometricky interpretoval špeciálnu teóriu relativity pomocou Minkowského časopriestoru. Od roku 1893 bol profesorom v Bonne, od roku 1894 v Königsbergu, od roku 1896 v Zürichu a od roku 1902 v Göttingene.
3923 Radzievskij
3923 Radzievskij je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 24. septembra 1976.
Kostol svätého Jakuba (Polička)
Kostol svätého Jakuba Väčšieho je kostol v pardubickom kraji v meste Polička.
V roku 2010 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Dejiny
Kostol vznikol pravdepodobne pri založení mesta Polička, V zakladacej listine mesta, vydanej Přemyslom Otakarom II., sa udáva rok vzniku mesta 1265. Trojloďový kostol bol v minulosti niekoľkokrát prestavovaný a rekonštruovaný po požiari až do dnešnej novogotickej podoby.
V 36 metrov vysokej veži kostola sa v roku 1890 narodil hudobný skladateľ Bohuslav Martinů.
Svetozár Stračina
Životopis
Základnú školu a štúdium hry na klavíri a akordeóne na Hudobnej škole absolvoval v Banskej Bystrici. V rokoch 19601965 vyštudoval hudobnú vedu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Ešte počas vysokoškolského štúdia sa začal venovať skladateľstvu. Začínal so scénickou hudbou pre niekoľko bratislavských divadiel (predovšetkým Divadlo poézie, Divadlo pantomímy, Slovenské národné divadlo a Nová scéna), neskôr sa však už naplno venoval folklóru.
Żywiec
Żywiec je mesto v južnom Poľsku. Leží v kotline na sútoku riek Koszarawa a Soła v sliezskom vojvodstve a je sídlom żywieckeho powiatu. Mesto má 32 132 obyvateľov a rozlohu.
Svetozár Stračina
Životopis
Zásadnou pre jeho ďalšiu tvorbu sa stala spolupráca so súborom Lúčnica a s jej umeleckým vedúcim Štefanom Nosáľom začiatkom šesťdesiatych rokov dvadsiateho storočia. Pre Lúčnicu skomponoval množstvo skladieb, ako aj celých scénických programov - medzi najznámejšie patria „Na obnôcke“ (1963), „Čirčianka“ (1966), „Sviatok na Zemplíne“ (1968), „Terchovanci idú“ (1969), „Vitaj, naša jar“ (1974) či celovečerný reprezentačný program „To je Lúčnica“ (1988). Taktiež spolupracoval aj so SĽUKom. V rokoch 1967 – 1996 zložil hudbu k 43 programovým číslam tohto súboru, napr. „Drevorubači“ (1967), „Biela plť na Váhu“ (1973), „S batôžkom a krošňou“ (1978), „Chlieb náš každodenný“ (1989), alebo cyklus vianočných kolied zo zbierky Andreja Kmeťa „Betlehemský večný salaš“ (1990). Okrem toho vytvoril množstvo kompozícií pre Orchester ľudových nástrojov a úprav pre mnohých interpretov slovenskej ľudovej piesne (Anna Hulejová, Helena Záhradníková, Darina Laščiaková, Michal Seredič, Ján Ambróz, Angela Vargicová, Ľudová hudba bratov Muchovcov a i.). Svojou prácou sa všemožne usiloval podporovať slovenské folklórne hnutie, patril k spoluorganizátorom folklórnych festivalov v Detve a Východnej, námety pre svoju hudobnú aj scénickú tvorbu čerpal od nositeľov tradičnej ľudovej kultúry, s ktorými sa často stretával, zbieral ľudové piesne. Významná je aj jeho spolupráca na tvorbe gramoalbumov s tradičnou hudbou významných folklórnych regiónov - Kysúc, Oravy, Liptova, Podpoľania či Terchovej.
Żywiec
Priemysel je zastúpený potravinárstvom (pivovar založený roku 1856, najznámejšie pivo v Poľsku) a strojárenským. Mesto je letovisko a turistické stredisko Západných Beskýd. Nachádza sa tu zámok zo 16. storočia, múzeum. Na severnom okraji mesta sa nachádza Żywiecká priehradná nádrž (plocha, objem 100 mil. m³ vody, dokončená roku 1967). Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1327.
Svetozár Stračina
Životopis
V rámci rozhlasovej, televíznej a filmovej tvorby spolupracoval s poprednými slovenskými režisérmi (napr. Martin Ťapák, Andrej Lettrich) a vytvoril scénickú hudbu pre približne 160 filmov, množstvo televíznych a rozhlasových inscenácií.
Lesbois
Lesbois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Svetozár Stračina
Životopis
náhľad|Diplom zo súťaže Grand Prix Svetozára Stračinu 2013 V rokoch 1970 – 1985 sa Stračina zúčastňoval ako reprezentant Československa medzinárodnej súťaže nahrávok folklórnej hudby „Prix de musique folklorique de Radio Bratislava“, ktorú organizoval Československý rozhlas. Jeho skladby získali 10 ocenení, vďaka čomu bol najúspešnejším skladateľom v histórii súťaže a stal sa celoeurópsky uznávanou osobnosťou v oblasti tradičnej hudby. Po viacročnej prestávke bola súťaž v roku 2003 obnovená a v dvojročných intervaloch ju usporadúva Rozhlas a televízia Slovenska spolu s Európskou vysielacou úniou EBU ako medzinárodnú rozhlasovú súťaž nahrávok tradičného folklóru „Grand Prix Svetozára Stračinu“.
V januári 1996 dostal Stračina od vtedajšieho ministra kultúry SR Ivana Hudeca ocenenie „poctu Eugena Suchoňa“ za jeho vklad do slovenskej hudobnej tvorby. Bolo to posledné ocenenie, ktoré si prevzal, pretože o necelé dva mesiace, koncom februára 1996 v Bratislave zomrel. Pochovali ho však podľa jeho želania v Banskej Bystrici.
Na jeho počesť sú pomenované ulice v Martine (Ulica S. Stračinu ), Detve (S. Stračinu) a v Banskej Bystrici (Ulica Svetozára Stračinu).
Lesbois
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svetozár Stračina
Životopis
V roku 2015 slovenská skupina Malokarpatan vydala album Stridžie dni na počesť pamiatke Svetozára Stračinu.
Portugalčania
Portugalčania alebo Portugalci sú románsky národ v Portugalsku, Brazílii, Francúzsku, v USA, Kanade a Nemecku. Portugalčania hovoria portugalským jazykom a väčšina verí v rímskokatolícku cirkev.
Dejiny
Pôvodné obyvateľstvo bolo v období rímskej vlády romanizované a odvtedy sa obyvatelia dnešného Portugalska považujú za románsky národ. V závere existencie Rímskej ríše sa na jeho území rozšírilo kresťanské náboženstvo. V období sťahovania národov sa cez územie Portugalska prehnalo množstvo germánskych kmeňov. Až do 8. storočia sa krajina stala súčasťou Vizigótskeho kráľovstva. Pôvodní romanizovaní obyvatelia vyznávali rískokatolícku vieru a postupne na ňu prešli aj ariánski Vizigóti. Po invázii Arabov v 8. storočí sa krajina stala súčasťou moslimskej Arabskej ríše. Obyvatelia však aj napriek tomu zostali rímski katolíci.Po vzniku samostatného Portugalského kráľovstva sa Portugalčania sformovali v jeden najstarší európsky národ s vlastnou štátnosťou. Po víťazstve nad islamom a veľkých zámorských objavoch vytvorili veľkú koloniálnu ríšu. Získali územia v Afrike, v Ázii a v Amerike. Postupne sa ich ríša rozpadla a v 20. storočí z nej ostalo iba torzo. Na druhej strane sa však portugalčina ozýva na širokých priestoroch Brazílie, Angoly, Mozambiku či v ďalekom Východnom Timore.
Rozšírenie
Veľa Portugalčanov a ich potomkov žije aj v Taliansku, na Bermudách, v Belgicku a v krajinách Latinskej Ameriky.
Andalúzsky pes
Andalúzsky pes je krátkometrážny film z roku 1929, ktorý natočil režisér Luis Buñuel. Na jeho tvorbe spolupracoval slávny španielsky surrealistický maliar Salvador Dalí. Je dlhý 16 minút a obsahovo sa jedná o surrealistickú drámu. Natáčanie trvalo 15 dní. Film je čierno-biely a nemý, avšak v roku 1960 bolo do filmu pridané zvukové pásmo, na ktoré dohliadal sám Buñuel, ktorý tam začlenil časť Wagnerovho diela a dve argentínske tangá.
Snímka bola cenzurovaná vo viacerých kinách kvôli britvou prerezanému ženskému oku. V skutočnosti sa nejedná o ľudské oko, ale oko kozy, a človek s britvou je sám Buñuel. Dalí sa taktiež vo filme objavil ako jeden z kňazov, ktorý vliekli piano. Názov Andalúzsky pes bol zvolený preto, že nemal nič spoločné s filmom. Vo filme sa nevyskytuje žiadny pes, ani človek z Andalúzie. Buñuel chcel film spočiatku nazvať „El marista de la ballesta“, no napokon sa rozhodol pre názov: „Un perro andaluz“ (🇫🇷).
Film bol prvýkrát premietaný 6. júna 1929 v kine Studio des Ursulines v Paríži.
Dej
Film začína nápisom „Kde bolo, tam bolo“. Muž (Luis Buñuel v úlohe herca) brúsi britvu na holenie, zatiaľ čo sleduje, vykláňajúc sa z balkóna, ako tenký pásik oblaku prejde popred Mesiac. Rovnakým spôsobom rozreže britvou oko ženy.
Zobrazí sa nový nadpis: „O osem rokov neskôr“. Cyklista šliape po prázdnej ulici. Je oblečený v bielej plachte s pokrývkou hlavy ako mníška. Na krku má zavesenú škatuľku s diagonálnymi pásmi. Žena, ktorá sa vyskytla v predošlej scéne, číta knihu. Zacíti niečo a hodí knihu na zem. Pozrie sa z okna a vidí, ako sa cyklista zastaví, spadne a silno si udrie hlavu o obrubník. Keď sa vráti, na posteli má rozložené mužove oblečenie ako obraz tela. Keď sa obzrie, vidí tohto muža ako stojí pri dverách a díva sa na ruku, v ktorej má čierny otvor, z ktorého mu vyliezajú mravce. Divákovi sa naskytuje pohľad na neholené ženské podpazušie a morského ježka.
Ďalší záber je na ženu obojpohlavného vzhľadu, ktorú obklopujú ľudia a ona pri tom štuchá palicou do odseknutej ruky, ktorá sa povaľuje v strede ulice. Jeden policajt zodvihne ruku, vloží ju do škatule s diagonálnymi pásmi, ktorú mal pred tým cyklista, a škatuľu odovzdá neznámej žene. Dav sa rozíde a auto túto ženu zrazí, nechajúc ju bezvládne ležať na zemi. Cyklista aj s dievčinou toto všetko sledujú z okna jej bytu a smrť vyvolá v mužovi veľké sexuálne vzrušenie. Vedie ho to k prenasledovaniu dievčiny a za melódie tanga sa snaží pohladiť jej prsia, ktoré sa zmenia na zadok a späť. Tvár muža je v extáze, z očí mu vidíme len bielka a z jeho úst vyteká krvavá slina. Žena mu utečie a aby sa ubránila, vezme do rúk palicu a skryje s do kúta za stoličku. On ako reakciu tiež niečo hľadá. Nájde na zemi lano, ale keď zaň skúša ťahať, nejde mu to. Lano je totiž uviazané o dve korkové dosky, dvaja mnísi, dva klavíry, pričom na každom z nich leží mŕtvy osol. Žena sa dá na útek, pri ktorom mužovi pricvikne ruku, z ktorej mu vychádzajú mravce, do dverí. Len čo vstúpi do miestnosti, je rovnaká ako tá predošlá a muž ležiaci na posteli je cyklista s pôvodným oblečením.
Ďalší titulok nám oznamuje „Okolo tretej hodiny ráno“. Muž v obleku zvoní na dvere mladej ženy. Tá mu ide otvoriť. Chlap vytiahne muža z postele, strhne mu jeho extravagantné šaty a vyhodí ich z okna. Potrestá ho ako dieťa v škole. Dá ho postaviť čelom k stene s rukami od seba a položí mu na ruky knihy. Tiesa zmenia na revolvery, ktorými potrestaný zastrelí muža, čo ho trestal. Spadne na chrbát nahej ženy sediacej na lúke. Tá potom zmizne. Muž je zodvihnutý a odnesený okoloidúcimi, ktorí tadiaľ prechádzajú.
V nasledujúcej scéne žena vojde do miestnosti a na stene uvidí motýľa, Acheontia atropos, ktorý má na hrudi symbol podobný lebke a taktiež muža, ktorý nemá ústa a namiesto nich má chlpy, ktoré zmizli dievčati z podpazušia. Tá otvorí dvere a odchádza priamo na pláž, kde sa nachádza ďalší muž. Spolu sa tam prechádzajú a nájdu cyklistove veci.
V novom titulku „Na jar“ sú zobrazené telá dievčaťa a muža pochovaných na púšti po prsia v zemi. Majú zničené oblečenie, sú pojedaní húfom hmyzu a spálení slnkom.
3924 Birch
3924 Birch je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell, Charles Thomas Kowal 11. februára 1977.
Magda Košútová
Ing. Magda Košútová (* 6. august 1955) je bývalá poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SMER vo volebnom období 2006 – 2010. Bola členkou Výboru NR SR na preskúmavanie rozhodnutí NBÚ a Výboru NR SR pre pôdohospodárstvo, životné prostredie a ochranu prírody.
Katyň (obec)
Katyň  je obec v Rusku v Smolenskej oblasti, asi 18 kilometrov západne od Smolenska. V roku 2007 tu žilo 1767 obyvateľov.
V lese blízko dediny boli odkryté masové hroby, do ktorých boli pochovaní poľskí zajatci popravení NKVD počas druhej svetovej vojny.
Hadviga
Hadviga je osada na Slovensku, náležiaca pod obec Brieštie v okrese Turčianske Teplice. Ide o zaniknutú obec, pôvodne väčšiu než Brieštie, obývanú pred 2. svetovou vojnou karpatskými Nemcami.
Dejiny
Podľa zdrojov bola pomenovaná po manželke zakladateľa obce, v roku 1392 ju totiž založili nemeckí kolonisti. Po druhej svetovej vojne sa ako dôsledok Benešových dekrétov väčšina obyvateľov musela odsťahovať, a tak v roku 1954, keď v obci zostali len dvaja obyvatelia, stala sa obec súčasťou obce Brieštie. Dnes tu žije jeden stály obyvateľ a ide o sídlo čisto chalupárskeho charakteru. Cez obec prechádza Cesta hrdinov SNP.
Obyvateľstvo
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1869 po 2003 vyjadruje nasledovný graf : Podľa sčítaní obyvateľov v rokoch 1880, 1890, 1921 a 1930 mala niekdajšia obec nasledujúce národnostné zloženie (zo štatistiky sú vyradené nemluvňatá) :
Oberhausbergen
Oberhausbergen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Slavo Záhradník
Slavo (Slavomír) Záhradník (* 10. júl 1937, Nižná Boca – † 5. december 1991) bol slovenský herec.
Oberhausbergen
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloš Glonek
Mgr. Miloš Glonek (* 26. september 1968, Zlaté Moravce) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na pozícií obrancu.
Bol prvým Slovákom, ktorý hral v talianskej Serie A. V drese AC Ancona hrával v Serie A, mužstvo však v sezóne 1992/93 vypadlo do Serie B a Glonek po roku prestúpil do francúzskeho SC Caen. Nakrátko sa v sezóne 1997/98 vrátil do Slovana, ale po neúspešnom pôsobení sa vrátil do SC Caen.
Redaktor
thumb|Redaktor denníka Gazeta Wyborcza pri práci
Redaktor je osoba, ktorá rediguje nejaké diela – upravuje ich pred vydaním, obvykle ako člen redakcie.
Jeho práca spočíva najmä v obsahovej, jazykovej a technickej príprave rôznych tlačovín pre tlač (knihy, brožúry, periodické alebo neperiodické publikácie – redigovanie tlače) alebo elektronické publikovanie, ďalej tiež v aktívnom riadení obsahovej stránky nejakého média (noviny, časopisy, televízia, rozhlas, internet, v minulosti tiež spravodajský film a pod.). Svojich redaktorov mávajú všetky väčšie vydavateľstvá.
Charakteristika
Jednotliví redaktori potom môžu byť vo veľkej redakcii či vydavateľstve v rámci svojej pôsobnosti rozdelení do skupín či podskupín podľa rôznych kritérií (vecných, technických, organizačných a podobne). Napríklad takto: