cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dark Side of the Moon
Mýtus o The Wizard of Oz
V 90. rokoch bolo zistené, že pri prehrávaní albumu The Dark Side of the Moon spolu s filmom Čarodejník z krajiny Oz z roku 1939 boli momenty zdanlivej synchrónosti a bolo skonštatované, že je to tak spravené zámerne. Medzi takéto momenty patrí napríklad to ako Dorotka, začína bežať počas textu „nikto ti nepovedal, kedy máš bežať“, ktorý sa nachádza v skladbe „Time“, či keď balansuje na plote v podobe lana, počas verša „balansuje na najväčšej vlne“ v nahrávke „Breathe“ z albumu The Dark Side of the Moon. Zhoda s obsahom albumu je aj vo chvíli, keď Dorotka priloží ucho k hrudi Plechového muža a na albume je v tejto časovej zhode počuť jeho záverečný tlkot srdca.
Parson a členovia Pink Floyd v tomto zmysle popreli akúkoľvek spojitosť, pričom Parsons to nazval „úplnou náložou vyplachovania očí... Ak si pustíte akúkoľvek hudobnú nahrávku s programom v televízii, ktorá má vypnutý zvuk, môžete natrafiť na veci, ktoré naoko môžu takto fungovať“. Gilmour to odmietol ako produkt „nejakého človeka, ktorý má priveľa času“, zatiaľ čo Waters to otvorenejšie označil za „bullshit“. Mason tiež odmietol tento mýtus a dodal, že album bol založený na zvuku hudby.
The Dark Side of the Moon Redux
Pri príležitosti 50. výročia albumu The Dark Side of the Moon nahral Roger Waters jeho verziu nazvanú The Dark Side of the Moon Redux, ktorá má vyjsť 6. októbra 2023. Album vznikol bez spolupráce ďalších členov Pink Floyd a obsahuje sekcie hovoreného slova a viac downbeatových aranžmánov bez gitarových sól. Waters povedal, že chce „hudobne a duchovne pozdvihnúť srdce a dušu albumu“. Povedal tiež, že tento album má byť vnímaný z pohľadu staršieho muža, keďže „nie je dosť ľudí, ktorí rozpoznali, o čom to je a na čo bol v čase vzniku zameraný“.
Reedície
{| border=0 cellspacing=5 cellpadding=5 |
Edícia „Shine On“/ 25. výročie
(„Speak To Me“ / „Breathe“ rozdelená na dve skladby, taktiež skladba „Time“)
História/ priebeh vydaní originálu
Album The Dark Side of the Moon na svete vyšiel oficiálne v 1255 verziách (r.2023). Originálna prvá verzia tohto albumu bola v publikačných termínoch nasledovná:
Quai François-Mauriac
thumb|Quai François-Mauriac s Bibliothèque nationale de France Quai François-Mauriac (nábrežie Françoisa Mauriaca) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode.
Poloha
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny. Začína pri moste Tolbiac, kde oproti prúdu nadväzuje Quai Panhard-et-Levassor a končí na križovatke s ulicou Rue Raymond-Aron, odkiaľ Quai de la Gare. Súčasťou nábrežia je prístav Port de la Gare.
Dejiny
Samostatné nábrežie vzniklo až 18. augusta 1994, kedy bol tento úsek oddelený od Quai de la Gare a premenovaný na počesť francúzskeho spisovateľa a novinára Françoisa Mauriaca (1885 – 1970), držiteľa Nobelovej ceny za rok 1952.
Nová výstavba
Nábrežie je súčasťou komplexnej prestavby miestnej štvrte s názvom Paris Rive Gauche. V jej rámci vznikajú na mieste bývalých tovární a skladov moderné stavby ako je nové sídlo Bibliothèque nationale de France, alebo most pre chodcov Passerelle Simone-de-Beauvoir.
Východočínske more
náhľad|Východočínske more (mapa)
Východočínske more je more v Tichom oceáne, ktorého plocha je a maximálna hĺbka. Priemerná teplota vrchných vrstiev vody v zime 7-16 stupňov Celzia, v lete 27-28 stupňov Celzia. Slanosť 30-34 promile.
Hegyeshalom
Hegyeshalom je veľká obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v okrese Mosonmagyaróvár.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov. Západne od nej prechádza rakúska hranica cez obec Nickelsdorf.
Humahuaca
Humahuaca môže byť:
Écuelles (Saône-et-Loire)
Écuelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamptodaktýlia
thumb|right Kamptodaktýlia (lat. camptodactylia z gr. kamptos + daktylos = ohnutý prst) je znetvorenie ruky s trvalým ohnutím jedného alebo viacerých prstov, najčastejšie malíčka.
Príčiny
Kamptodaktýliu môžu zapríčiniť viaceré vrodené ochorenia, napríklad
Hysterosalpingografia
Hysterosalpingografia je rádiologická vyšetrovacia metóda dutiny maternice a vajíčkovodov.
Základom je zavedenie kontrastnej látky do dutiny maternice cez krčok maternice. Vyšetrenie väčšinou vykonáva gynekológ, pretože vyžaduje nasondovanie kanála krčku maternice cez pošvu. Pod skiaskopickou kontrolou sa pozoruje tvar dutiny maternice vyplnenej kontrastnou látkou a jej ďalší postup do vajíčkovodov.
Hlavnou indikáciou je zistenie priechodnosti vajíčkovodov u žien, ktoré majú problémy s plodnosťou. V minulosti sa využívala na diagnostiku vrodených chýb maternice, no v tejto indikácii ju už prakticky úplne nahradilo vyšetrenie magnetickou rezonanciou. Vzhľadom na pomerne vysokú radiačnú záťaž sa hľadajú cesty, ako vyšetriť priechodnosť vajíčkovodov i inými cestami, napríklad špeciálnou kontrastnou látkou viditeľnou pri sonografickom vyšetrení.
Paul Lauterbur
Paul Christian Lauterbur (* 6. máj 1929, Sidney, Ohio, USA – † 27. marec 2007, Urbana, Illinois, USA) bol americký chemik.
V v roku 2003 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu (spolu s Peterom Mansfieldom) pre ich prácu na vývoji zobrazovaní magnetickou rezonanciou.
Slovanská vzájomnosť
Slovanská vzájomnosť je idea a konkrétne prejavy etnickej spolupatričnosti slovanských národov prejavujúce sa od konca 18. storočia. Objavili sa v rámci procesu národného formovania malých slovanských etník. Vytváranie povedomia etnickej príbuznosti slovanských národov sledovalo kultúrne i politické ciele. Politický smer opierajúci sa o Slovanskú vzájomnosť bol Panslavizmus.
Izra (jazero)
náhľad|Jazero Izra náhľad|Jazero Izra náhľad|Jazero Izra náhľad|Reštaurácia na Izre
Izra je jazero v Slanských vrchoch v geomorfologickom podcelku Milič, na juhovýchodnom úpätí Veľkého Miliča. Leží v katastrálnom území obce Slanská Huta v nadmorskej výške Zaberá plochu, maximálna dĺžka jazera je  a šírka. Vzniklo zahradením doliny jedného z prítokov Izry - Malej Izry zosuvom pôdy. V dôsledku úpravy hrádze sa zväčšila plocha vodnej hladiny aj hĺbka jazera.
Monkwearmouth Railway Bridge
Monkwearmouth Railway Bridge je oblúkový železničný most v severoanglickom meste Sunderland preklenujúci rieku Wear.
Izra (jazero)
Krajinársky hodnotné okolie jazera tvorené lesmi, možnosť kúpania a jazdenia na loďkách, je dôvodom turistickej príťažlivosti jeho okolia. Vedú odtiaľ označené turistické trasy do podcelku Milič. Toto rázcestie je východzím miestom do štátnych prírodných rezervácií Veľký Milič 67,, Malý Milič a Marocká hoľa , v ktorých je chránený lesný porast, hlavne bučiny, dúbravy a hniezdiska dravého vtáctva.
Názov
Historik Varsík píše, že pomaďarčením slovanského slova jazero vzniklo jozra. Teda názov tohto jazera je slovanského pôvodu a znamená jednoducho jazero.
Monkwearmouth Railway Bridge
Most bol postavený ako súčasť Monkwearmouth Junction Line, železničnej trate spájajúcej Brandling Junction Railway a Durham & Sunderland Railway. Autorom mosta bol Thomas Elliot Harrison a spolu s celou traťou bol otvorený v roku 1879. Po dokončení sa stal prvým železničným mostom na rieke Wear. V súčasnosti je most využívaný zelenou linkou Newcastleského metra (od roku 2002) a nachádza sa medzi stanicami St Peter's na severnej strane a Sunderland na južnej strane. Mostom prechádza aj železničná trať Durham Coast Line.
Hlavné oblúkové rozpätie má dĺžku a bočné tehlové rozpätia sú  dlhé. Mostovka sa nachádza nad hladinou rieky Wear. Hneď vedľa mosta Monkwearmouth Railway Bridge sa nachádza cestný most Wearmouth Bridge.
Kevin Carter
Kevin Carter môže byť:
Saint-Avit (Charente)
Saint-Avit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Environmentálna geológia
Environmentálna geológia je veda zaoberajúca sa geologickými podmienkami existencie a rozvoja ľudskej spoločnosti a jej spätných vplyvoch na geologické prostredie. Patrí medzi aplikované geologické vedy. Má interdisciplinálne postavenie na rozhraní viacerých geologických odborov ako je inžinierska a ložisková geológia ale tiež environmentalistiky. Súvisí tiež podstatnou mierou s ďalšími prírodnými, technickými a socioekonomickými vedami. Jej úlohou je podieľať sa na starostlivosti o racionálne využívanie geologického prostredia v súlade s koncepciou trvalo udržateľného rozvoja. Environmentálno-geologický pohľad by mal byť dôležitý pri posudzovaní využívania geopotenciálov a prevencii geobariér.
Černé jezero
Černé jezero môže byť:
Martin Jakubko
Martin Jakubko (* 26. február 1980, Chminianska Nová Ves) je slovenský futbalový reprezentant. Hral za Slovenské národné futbalové mužstvo na Majstrovstvách sveta 2010 v Južnej Afrike. Nastúpil v 88. minúte osemfinále turnaja, proti Holandsku a vybojoval pokutový kop. Za Slovenské národné futbalové mužstvo odohral doteraz 41 stretnutí a strelil 9 gólov.
Kevin Carter (fotograf)
Kevin Carter (* 13. september 1960, Johannesburg, Južná Afrika – † 27. júl 1994, tamže) bol juhoafrický fotograf a žurnalista.
Martin Jakubko
Martin Jakubko hráva na pozícii útočníka a momentálne pôsobí v MFK Ružomberok.
Kevin Carter (fotograf)
Bol členom skupiny žurnalistov známej ako „Bang-Bang Club“. Snažili sa odhaliť zverstvá apartheidu. V marci 1993 odišiel do Sudánu zdokumentovať miestne rebelské povstanie. Zažil šok z videnia veľkého hladomoru a biedy a začal to fotografovať. Tu vznikla jeho najznámejšia fotka, fotka vyhladovaného malého dieťaťa ako sa snaží všetkými silami priplaziť k obžive a supa, ktorý priletel a vyčkával na smrť dieťaťa. Symbol bezmocnosti, sup, odletel, až keď ho fotograf odháňal preč.
Martin Jakubko
Dukla Banská Bystrica
Oficiálne sa Martin Jakubko stal hráčom Banskej Bystrice 22. januára 2004. V Dukle nastal jeho výkonnostný vzostup. Banská Bystrica s tandemom Róbert Semeník a Martin Jakubko v útoku, siahala v sezóne 2003/2004 po titule. Nakoniec skončila o skóre druhá, za MŠK Žilina s rovnakým počtom bodov. Počas sezóny 2004/2005, sa stal oporou tímu. So 14. gólmi, bol najlepším strelcom mužstva pred Róbertom Semeníkom, ktorý mal na svojom účte 12. presných zásahov. Dukla obsadila v konečnej tabuľke najvyššej súťaže tretie miesto a na rovnakej pozícií, skončil aj Jakubko v tabuľke strelcov Corgoň ligy.
Kevin Carter (fotograf)
Carter získal v roku 1994 Pulitzerovu cenu. 27. júla 1994 vo veku 33 rokov spáchal samovraždu, pravdepodobnou príčinou bola depresia.
Martin Jakubko
Dukla Banská Bystrica
Martin Jakubko strelil v Pohári UEFA v bystrickom drese jediný gól, a to v nadstavenom čase domáceho zápasu proti FC Wil 1900, upravoval na konečných 3:1.
Alternanta
Alternanta alebo alternant môže byť:
Alternant môže byť aj herec, ktorý alternuje (strieda sa) v tej istej úlohe v jednej inscenácii.
Reaktívne pancierovanie
Reaktívne pancierovania sú rôzne, ich spoločným znakom je princíp akcie/reakcie, kde blok RP pri náraze penetrantu vytvorí protisilu, ktorá ho zneškodní. Blok RP je pritom stratený.
Každý blok výbušnej dynamickej ochrany pozostáva z kovovej schránky, v ktorej je medzi dva kovové pláty vložená vrstva výbušniny a je umiestnená v istej malej vzdialenosti od vlastného pancieru tanku.
Výbušné pancierovanie
náhľad|Schéma výbušného reaktívneho pancierovania. Základom sú rovnobežné kovové pláty, medzi ktorými je výbušnina. Pri zásahu kumulatívnou náložou spôsobí jej kumulatívny lúč iniciáciu vloženej trhaviny. Výbuch vymrští proti dopadajúcej strele kovovú alebo keramickú dosku, ktorá sa pohybuje šikmo voči ose kumulatívneho lúču. Kumulatívny lúč musí pohybujúcou sa doskou prenikať „po dĺžke“, a do cesty sa mu stavajú stále nové časti dosky, čím sa dráha kumulatívne lúča v prekážke veľmi predlžuje. Pri prenikaní prekážkou sa kumulatívny lúč spotrebováva a na preniknutie vlastným pancierom tanku alebo obrneného vozidla už nestačí. Navyše dochádza k strate stability a kontinuity kumulatívne lúča a narušeniu procesu jeho vytvárania, čo ďalej znižuje jeho priebojnú schopnosť.
Výbušné systémy dynamickej/reaktívnej ochrany sú pri vhodnej konštrukcii účinné sú aj proti kinetickým podkalibrovým šípovým strelám. Šípová strela je dlhý, štíhly prút pohybujúci sa vysokou rýchlosťou, stabilizovaný krídlami. Náraz dosky reaktívneho panciera do šípovej strely ju môže ohnúť, zlomiť, rozkmitať alebo odchýliť, čo spôsobuje zníženie alebo stratu priebojnej schopnosti.
Sú vyvíjané aj systémy, kde je kovový plát vymrštený napríklad elektromagnetickým poľom.
V poslednom období sa objavili systémy reaktívneho pancierovania, ktoré vychádzajú z poznatku, že potrebnú priebojnosť si šípová podkalibrová strela i kumulatívny lúč uchovajú len v prípade, že sú súvislé a súdržné a v prípade rozdelenia na niekoľko častí ich priebojnosť prudko klesá. Blok dynamickej ochrany vychádzajúcej z tohto poznatku obsahuje niekoľko lineárnych kumulatívnych náloží, ktoré sú orientované tak, aby ich kumulatívne prúdy pôsobili kolmo alebo šikmo na smer pohybu šípovej strely alebo kumulatívneho lúča. Pri výbuchu rozsekajú šípovú strelu na krátke časti a podobne narušia súvislosť kumulatívneho prúdu. Tento princíp využíva napríklad ukrajinská dynamická ochrana Nož a ruský Kaktus. Podmienkou úspešnej činnosti takejto dynamickej ochrany je veľmi rýchla reakcia riadiacej elektroniky na dopadajúcu strelu.
Nevýbušné pancierovanie
Miesto nálože sa používa gumová výplň. Kumulatívny lúč má účinok predovšetkým v tvrdých, pevných prekážkach, ktoré do istej miery počas prebíjania lúč „vedú“, ale keď má prejsť cez vzduch alebo mäkkú gumu, tak sa rozptyľuje a s narastajúcou vzdialenosťou stráca účinnosť.
Viliam Klimáček
Viliam Klimáček (* 14. september 1958, Trenčín) je slovenský dramatik, básnik, prozaik, režisér, scenárista a herec divadla GUnaGU, autor kníh pre deti a mládež.
Životopis
Vyštudoval lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave a pracoval ako anestéziológ v Bratislave. V roku 1992, po deviatich rokoch praxe, zanechal lekárske povolanie a profesionálne sa začal venovať divadlu. Je spoluzakladateľom, režisérom, scenáristom a hercom bratislavského divadla GUnaGU, ktoré pôsobilo od roku 1985 ako amatérsky súbor a v roku 1992 prešlo na profesionálnu bázu.
Lébény
Lébény je veľká obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Mosonmagyaróvárskom obvode.
Viliam Klimáček
Tvorba
Knižne debutoval v roku 1988 zbierkou básní Až po uši. Vo svojich dielach využíva avantgardné jazykové prostriedky, postupy poklesnutých žánrov, detský a študentský slang a slovné hry, paroduje tradičné náležitosti knihy (motto, doslov a i.), prevracia tradičné literárne motívy a biblické mýty naruby. Rozvíja v nich motívy detstva, dospievania, lásky, erotiky, života i smrti, domova a sveta, no taktiež sa vracia k spomienkam na vojenčinu, život na internáte či na vysokej škole, pričom demonštruje radostný a hravý vzťah k životu, v obrazoch reality často využíva jej grotesknosť a absurdnosť.
Diela pre deti a mládež
=== Ostatné diela ===
Ocenenia
6x cena nadácie Alfréda Radoka, dvakrát vyhral súťaž DRÁMA za najlepšiu slovenskú hru.
Reaktívne pancierovanie
Nevýbušné pancierovanie
Proti kinetickým strelám veľa nezmôžu, môžu ich pri šikmom dopade trošku odchýliť.
Joseph M. Acaba
Joseph Michael Acaba (* 17. máj 1967, Inglewood, Kalifornia, USA) je americký hydrogeológ a od roku 2006 astronaut NASA.
Mladosť a školy
V roku 1990 na univerzitu v Santa Barbare (Kalifornia) úspešne ukončil štúdium geológie a o dva roky neskôr na University of Arizona získal v tomto odbore vysokoškolský titul.
Zamestnanie, kariéra v NASA
V roku 2004 bol zamestnaný na Dunnellon Middle School a toho istého roku sa stal (5. júna 2004) kandidátom na miesto astronauta u NASA (JSC, Houston). V roku 2006 bol medzi astronautov zaradený.
Reaktívne pancierovanie
Elektrické pancierovanie
Pri skúmaní hydrodynamického prierazu pancieru bolo zistené, že silné elektrické impulzy, privedené na obe dosky reaktívneho pancieru dokážu narušiť pohybujúci sa kumulatívny lúč – roztrhať ho na časti. Tým lúč výrazne stráca prebíjaciu schopnosť. Podobne dokáže kumulatívny lúč narušiť alebo zneškodniť stály prúd tečúci lúčom medzi doskami dynamickej ochrany alebo vlastným pancierom tanku a doskami dynamickej ochrany – lúč medzi nimi vytvorí vodivé prepojenie, ktorým tečú veľké prúdy – lúč sa taví a odparuje, čím klesá jeho prebíjacia schopnosť. Súčasne v ňom vzniká aj koaxiálne magnetické pole, ktoré spôsobuje zväčšenie priemeru lúča, čím klesá jeho relatívna hustota voči materiálu panciera a narastá plocha, na ktorú lúč pôsobí – to opäť vedie k zníženiu prebíjacej schopnosti lúča. Bolo zistené aj odchyľovanie sa dráhy kumulatívneho lúča od pôvodného smeru v dôsledku interakcie medzi prúdom a ním vyvolaným magnetickým poľom. Predpokladá sa, že elektrické systémy by mohli byť účinné aj proti šípovým kinetickým strelám, ktoré sú v posledných generáciách veľmi štíhle a tenké. Všetky elektrické systémy sú však zatiaľ len v štádiu laboratórnych experimentov. Problémom zostáva napájanie takýchto systémov, pretože požadované výkony a prúdy sú veľmi vysoké (výkon stovky kW až jednotky MW, prúdy rádu jednotiek až desiatok kA), rovnako ako požiadavky na rýchlosť a výkon riadiacej elektroniky (spínanie prúdov na úrovni kA v čase rádu mikrosekúnd).
Joseph M. Acaba
Zamestnanie, kariéra v NASA
Acaba bol nominovaný ako špecialista misie do posádky letu STS-119, ktorého štart bol naplánovaný na 4. decembra 2008. Po sérii odkladov posádka s Acabom odštartovala 16. marca 2009. Pri tejto misii bol na Medzinárodnú vesmírnu stanicu dopravený posledný pár solárnych panelov.
Reaktívne pancierovanie
Protiopatrenie
Účinný spôsob ako prekonať dynamickú ochranu je zasiahnuť to isté miesto – pri prvom zásahu je dynamická ochrana zničená a vzniká nechránená plocha. To sa dá ale veľmi ťažko alebo veľmi zblízka (čo je extrémne ťažké a aj nebezpečné).
Prekurzor
Druhou možnosťou je použitie tzv. prekurzoru. Prekurzor je pomerne malá kumulatívna nálož umiestnená na vrchol distancieru kumulatívnej strely. Pri dopade na blok dynamickej ochrany exploduje najprv prekurzor, ktorý tento blok privedie k výbuchu. Tým vznikne odkryté miesto a do neho s malým oneskorením pôsobí hlavná kumulatívna nálož strely. Nevýhodou je opäť fakt, že strela môže byť výbuchom dynamickej ochrany zničená pred výbuchom hlavnej nálože.
Kinetický prieraz bloku
Tretia možnosť, používaná pri niektorých tankových kumulatívnych strelách, spočíva v tom, že distancier strely nesie v prednej časti konštrukčný prvok, ktorý dokáže preraziť blok dynamickej ochrany kineticky, ako klasická priebojná strela kalibru 20 – . Na takýto prieraz obvykle bloky dynamickej ochrany vôbec nereagujú, pretože vlastný pancier tanku nedokážu takéto strely ohroziť a pri výbuchu dynamickej ochrany by vznikali odkryté miesta (napríklad bojové vozidlá by ostreľovali tank svojimi automatickými kanónmi, zničili jeho reaktívny pancier a následne odpálili protitankovú raketu). Takže predná časť strely prenikne dynamickým pancierom ako klasická priebojná strela malého kalibru a až keď narazí na vlastný pancier tanku, ktorý jej kladie nepomerne väčší odpor, je aktivovaná kumulatívna nálož. Kumulatívny lúč preniká k pancieru trubicou distancieru a vôbec nepríde do styku s materiálom dynamickej ochrany.
Dve strely
Štvrtá možnosť spočíva v použití dvoch striel s rovnakými balistickými vlastnosťami (aby dopadli na rovnaké miesto), odpálených z jednej zbrane s krátkym intervalom (1-2 desatiny sekundy). Prvá strela môže byť menšieho kalibru a potom plní podobnú funkciu ako prekurzor - odstraňuje blok reaktívnej ochrany z cesty druhej, hlavnej strely. Ak sú obe strely rovnakého kalibru, princíp je podobný funkcii tandemovej bojovej časti s veľkým rozostupom medzi bojovými časťami, takže zničenie druhej bojovej časti výbuchom bloku reaktívneho pancierovania je málo pravdepodobné.
Ruská protitanková zbraň RPG-30 Krjuk (index 7P53) používa prvú strelu malého kalibru, odpálenú približne dve desatiny sekundy pred "hlavnou strelou" kalibru 105mm - za letu sú strely vzdialené od seba 20-40 metrov. To do istej miery umožňuje "hlavnej strele" preniknúť aj systémami aktívnej agresívnej obrany typu IronFist alebo Arena.
Vindobona
thumb|Vindobona v ľavej hornej časti Vindobona (lat.) je osada, ktorá sa nachádzala na mieste dnešného mesta Viedeň; miesto, kde zomrel Marcus Aurelius.
Lébény
Má rozlohu 8136 ha a žije tu 3218 obyvateľov (2007).
Novoperzská ríša
right|thumb|Rozsah ríše Novoperzská ríša alebo Ríša Sasánovcov, nazývaná jej obyvateľmi Ērānshahr, bola neskoroantickým predislamským štátnym útvarom s centrom v dnešnom Iráne. Dejiny tejto ríše súvisia úzko s dynastiou Sasánovcov. Novoperzská ríša nadväzuje na staršie štátne útvary s podobnou tradíciou a etnickým zložením na Blízkom východe, predovšetkým na Partskú ríšu Arsakovcov a na Staroperzskú ríšu Achajmenovcov. Po dobu svojej existencie bola Ríša Sasánovcov spolu s Rímskou ríšou a neskôr Byzanciou významnou veľmocou východného Stredomoria.
Počiatky a najstaršie dejiny (205310)
Podľa prameňov, ktoré spravidla pochádzajú z neskoršej doby a vznikli so zámerom zachytiť dynastickú tradíciu, ako ju vnímali príslušníci dynastie, bol otcom Ardašíra Pápak, ktorý pôvodne vládol v provincií Cheir. Krátko po roku 200 Pápak zosadil Gózihra, posledného z línie rodu Bázrangíovci, miestnych vládcov v Párse a Kermáne. Ardašírova matka Rótak pochádzala tiež z rodiny vládcov v Parse. Vzťah Ardašíra k eponymovi dynastie, Sásánovi, zostáva nejasný. Podľa tradície, ktorú zachytil iránsky historik Tabarí, bol Sásán Ardašírov starý otec. Podľa stredoperzskej legendy Kārnāmag-ī-Ardaxšīr-ī-Pābagān (Kniha o činoch Ardašíra, syna Pápakovho), bol Sásán Ardašírov otec a Pápak jeho starý otec. Podľa tradície tiež údajne Sásánovi v žilách kolovala krv Achajmenovcov, čím dokladali sasánovski vládcovia legitimitu svojej moci.
Po Pápakovej smrti vypukol spor o vládu v Párse medzi Ardašírom a jeho starším bratom Šápúrom. Po smrti Šápúra, ktorý údajne zahynul, keď sa naňho zrútila strecha budovy, Ardašír odstránil svojich ďalších bratov a roku 208 sa vyhlásil za vládcu Pársu. V nasledujúcich rokoch sa Ardašírovi podarilo získať nadvládu nad okolitými provinciami, Kermánom, Isfahánom, Susianou a Mesénou a roku 224 sa nechal v Ktésifone korunovať za Kráľa kráľov. Artabanos IV., znepokojený ambíciami svojho vazala, sa proti nemu pokúsil zakročiť, ale bol viacnásobne porazený. Posledný partský vládca sám zahynul v poslednom strete s Ardašírovými silami pri Óhrmazdakáne (v blízkosti súčasného Bandar Abbas) roku 226. Po Artabanovej smrti sa Ardašír zmocnil západných oblastí Partskej ríši a najneskôr roku 228 porazil Artabanovho brata Vologaisa, čím sa stal nepopierateľným vládcom Partie.
Ardašírov politický úspech možno pripísať nástupníckemu sporu medzi Artabanom a Vologaisom trvajúcemu od roku 213. Boj o partský trón mu umožnil vybudovať si mocenskú základňu v Párse, ďaleko od politického centra Partskej ríše. Po porážke Arsakovcov však aj tak musel Ardašír potlačiť viaceré povstania proti svojej moci v provinciách, ktoré nepatrili do jadra jeho ríše. Na východe pripojil Ardašír za svojho života k Ríši Sasánovcov Sistán, Gorgán, Chorasán, Margianu, Balch a Chorazmiu, zatiaľ čo Kušan, Turán a Makrán pravdepodobne k Novoperzskej ríši pripojil až Ardašírov syn Šápúr I. Na západe sa pokúsil pripojiť Hatru, Arméniu a Adiabenu. Roku 230 sa Ardašírovi podarilo preniknúť hlboko na rímske územie, ale bez trvalých územných ziskov. Rímsky protiútok o dva roky nato skončil nerozhodne, hoci cisár Alexander Severus slávil za víťazstvo nad Peržanmi roku 233 triumf.
Ardašírov syn Šápúr I. (240/1271/2) pokračoval v expanzívnej politike svojho otca. Podrobil si Baktriu a západné časti Kušanu, pričom na západe viedol viacero ťažení proti Rímskej ríši. Po vpáde do rímskej provincie Mezopotámia sa Šápúr zmocnil miest Karrhy a Nisibis, ale po porážke rímskym vojvodcom Timesitheom roku 243 o získané územia prišiel. Cisár Gordián III. následne s armádou prenikol k Eufratu a bol roku 244 porazený pri Mišíku, za čo bol vlastnými vojakmi zavraždený. Tieto okolnosti umožnili Šápúrovi uzavrieť veľmi výhodne prímerie s novým cisárom Filipom Arabom, ktorý sa zaviazal k okamžitému poplatku 500 000 denárov a ďalším ročným poplatkom.
Šápúr krátko nato obnovil útoky na Rímsku ríšu a roku 252 porazil Rimanov pri Barbalisse. Počas tejto ofenzívy sa pravdepodobne zmocnil Antiochie a vyplienil ju. Rímsky protiútok vedený cisárom Valeriánom skončil katastrofálne po tom, ako bola rímska armáda porazená a obkľúčená pri Edesse a Valerián upadol do Šápúrovho zajatia, v ktorom zotrval do konca svojho života. Šápúr oslávil svoje víťazstvo monumentálnymi nápismi vytesanými do skaly pri Nakš-i Rustam a Bíšápúre a dvojjazyčným nápisom v perzštine a gréčtine v blízkosti Perzepolu. Víťazný kráľ využil svoje vojenské úspechy a roku 260 prenikol do Anatólie, ale po porážkach Rimanmi a ich palmýrskym spojencom Odaenathom bol prinútený stiahnuť sa. Šápúr pritom prišiel o svoj hárem a stratil všetky rímske teritória, ktorých sa zmocnil.
Šápúr tiež založil viacero miest, ktoré sčasti slúžili ako kolónie pre obyvateľstvo deportované z rímskeho územia, vrátane mnohých kresťanov, ktorým bolo umožnené slobodne vyznávať svoju vieru v Novoperzskej ríši. Mestá Bíšápúr a Níšápúr nesú Šápúrovo meno. Šápúr podporoval i ďalšie náboženstvá, predovšetkým manicheizmus. Mání venoval jednu zo svojich kníh, Šābuhragān, kráľovi, ktorý podporoval manichejské misie mimo perzské územie. Šápúr tiež udržiaval dobré vzťahy s židovskou komunitou na svojom území.
Šápúrovi nástupcovia Báhrám I., Báhrám II. a Báhrám III. sa ukázali byť slabí, krátko vládnuci monarchovia, čo umožnilo šľachte a zoroastriánskemu kňazstvu posilniť svoje postavenie v ríši. Oslabenie kráľovskej moci bolo také veľké, že šľachta bola schopná zosadiť alebo dokonca usmrtiť vládcu, s ktorým nebola spokojná. To viedlo k zhoršeniu vnútropolitickej situácie v Novoperzskej ríši a následne k jej oslabeniu zoči-voči hrozbe rímskeho útoku. Traja Báhrámovia boli nútení opierať sa o zoroastrianske kňazstvo, medzi ktorým zohrával poprednú úlohu po dobu ich vlády najvyšší móbad Kartír. Pravdepodobne jeho zásahu možno pripísať radikálny obrat od Šápúrovej politiky náboženskej tolerancie k represívnym opatreniam namiereným proti kresťanom, židom, manichejcom a „uctievačom modiel“. Kartír presadil i násilné šírenie zoroastrizmu v oblastiach pridružených k Novoperzskej ríši a pravdepodobne i zásahy proti stúpencom zurvanizmu ako oponentom ním hájeného mazdaizmu. Za vlády Báhráma I. (273276) bol v Perzii popravený Mání. Počas vlády jeho syna Báhráma II. (276292) došlo k vyplieneniu Ktésifonu cisárom Carom a k odstúpeniu Arménie cisárovi Diokleciánovi.
Hronské Kosihy
Hronské Kosihy sú obec na Slovensku v okrese Levice, v Tekovskom regióne.
Novoperzská ríša
Počiatky a najstaršie dejiny (205310)
Báhrám III. (292293) bol roku 293 zosadený nespokojnou šľachtou na úkor svojho prastrýka Narséa (293302), syna Šápúra I. Narséovi sa podarilo úspešne zahájiť útok proti Rimanom a poraziť cisára Galéria pri Kalliniku roku 296, ale o dva roky utrpel zdrvujúcu porážku v Arménii a bol prinútený vzdať sa území v pohraničí a vplyvu v Arménii. Po svojej zahanbujúcej porážke roku 301 Narsé abdikoval v prospech svojho syna Hormizda II. (302309) Hormizd musel čeliť povstaniam v ríši i svojvôli šľachty, tak ako jeho predchodcovia. Roku 309 bol počas lovu zabitý beduínmi.
Prvé obdobie rozkvetu (309379)
Po Hormizdovej smrti začali južné časti Sasánovskej ríše znepokojovať Arabi, ktorí prenikli počas svojich nájazdov až do Pársu. Šľachta v ríši zatiaľ usmrtila Hormizdovho najstaršieho syna Adarnarsa, ďalšieho oslepila a tretieho, Hormizda, uväznila (tento neskôr utiekol do Rímskej ríše a slúžil ako veliteľ v rímskej armáde vo vojnách s Novoperzskou ríšou). Za nového kráľa bolo korunované in utero nenarodené dieťa jednej z Hormizdových manželiek, budúci Šápúr II. (309379). Počas nedospelosti budúceho kráľa spravovali ríšu jeho matka a šľachta.
Hronské Kosihy
Dejiny
Obec Hronské Kosihy je doložená v roku 1294 ako Kezw, neskôr Koszihy (1773), Hronské Kosihy (1920), maď. Garamkeszi. Patrila zemanom z Kalnej, v rokoch 1388-1848 panstvu Levice. V roku 1618 ju ovládli Turci. V roku 1601 mala 45 domov, v roku 1720 mala 15 daňovníkov (krčmu), v roku 1828 mala 74 domov a 499 obyvateľov. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom. V roku 1939 založili vodné družstvo. Po oslobodení nastal rozvoj obce.
Novoperzská ríša
Prvé obdobie rozkvetu (309379)
Po prevzatí vlády sa Šápúr prejavil ako schopný a energický panovník. Potom, ako sa postaral o obranu južnej hranice pred nájazdmi Arabov, začal ťaženie proti Rímskej ríši na západnej hranici. Napriek viacnásobným víťazstvám v poli sa mu nepodarilo prelomiť obranu kľúčových pohraničných pevností. Mesto Nisibis napriek opakovanému obliehaniu nedobyl a pevnosti Singaru a Amidu krátko po ich dobytí získali nazad Rimania.
Ťaženia na západe boli pozastavené po tom, ako východnú oblasť Transoxanie, strategicky významnú pre ovládanie Hodvábnej cesty, začali ohrozovať útoky kočovníkov zo Strednej Ázie. Šápúr ponechal svojich veliteľov, aby sa postarali o drobné útoky Rimanov na západe, a sám vytiahol do Transoxanie, kde zasadil zdrvujúcu porážku stredoázijským kmeňom a pripojil oblasť ako novú provinciu k ríši. Súčasne pripojil k svojej ríši i oblasť dnešného Afganistanu.
Po víťazstvách na východe preniklo sasánovské umenie do Turkestanu a dosiahlo až Čínu. Šápúr s novým spojencom, kráľom Grumbatom, začal svoje druhé ťaženie proti Rimanom roku 359 a rýchlo sa zmocnil Singary i Amidy. V odozve na perzský útok podnikol rímsky cisár Julián s vojskom hlboko do Novoperzskej ríše a porazil Šápúrove vojsko pri Ktésifone. Nepodarilo sa mu však získať mesto a bol usmrtený pri pokuse o stiahnutie sa na rímske územie. Jeho nástupca Jovián bol v tejto situácii prinútený uzavrieť so Šápúrom nevýhodný mier, v ktorom sa zaviazal podstúpiť Peržanom všetky provincie, ktoré získali po porážke Narséa roku 298, rovnako ako mestá Nisibis a Singaru.
Meno a titul
Na rozdiel od Staroperzskej ríše, ktorá nemala oficiálne meno, Novoperzská ríša sa v 3. storočí potrebovala vymedziť voči Rímskej ríši. Tak vznikol celkom nový termín Érán šahr (ríša Árijcov), ktorý svojimi etnickými a náboženskými konotáciami dobre vyhovoval vládnucemu rodu Sásánovcov. V titulatúre kráľov na minciach a nápisoch sa objavila dualistická formula kráľ kráľov Eránu a Aneránu (t. j. Neiránu), nahrádzajúca dovtedajší jednoduchý titul kráľ kráľov, prípadne veľký kráľ. V neskoršej fáze sasánovskej epochy možno v panovníckej titulatúre zaznamenať silnejúce tendencie k univerzalizmu (pán a kráľ celej krajiny atď.).
Charakteristika
Na rozdiel od Staroperzskej ríše Achajmenovcov, ktorá vznikla dobytím starších štátnych útvarov, stojacich veľakrát na vyššej kultúrnej úrovni ako „kmeňové“ územie Peržanov (ako príklad môžu slúžiť Babylonia a Egypt), vznikla sasánovská monarchia vnútornou expanziou, keď lokálna dynastia z Pársy postupne ovládla už existujúci štát (Partskú ríšu). Z tohto dôvodu museli v sasánovskom štáte pôsobiť oveľa silnejšie prvky kontinuity, ako tomu bolo v prípade ríše Achajmenovcov. Hlavné rozdiely medzi sasánovským a partským obdobím boli jednak v oblasti náboženstva, jednak vo vzťahu k susednému rímskemu impériu na Západe; vnútorná štruktúra bola prevratom dotknutá podstatne menej.
Korunovačným mestom a centrom správy zostal aj za Sasánovcov Ktésifón v Mezopotámii, premenovaný ako pocta zakladateľa dynastie na Veh-Ardašír (Ardašír je výborný). Ríšu rovnako ako za Partov tvorila rozsiahla kráľovská doména rozdelená na satrapie (po stredoperzsky šahr), značne autonómne dŕžavy veľmožov (v ktorých kráľ napríklad nemohol zakladať mestá) a polonezávislé vazalské kráľovstvá, zoskupené hlavne v periférnych oblastiach. Rozsahom bola Novoperzská ríša oveľa menšia ako jej achajmenovská predchodkyňa – patrila k nej popri vlastnom Iráne už iba celá Mezopotámia, ďalej časti Turkménska, Afganistanu, Pakistanu a Ománu a od 6. storočia aj veľká časť Jemenu. Za Chusraua II. (Husrava II.) sa Peržania zmocnili na úkor Byzancie ešte Egypta, Sýrie a väčšiny Malej Ázie, tieto výboje však nemali dlhé trvanie.
Teoreticky bol sasánovský veľkokráľ absolútnym vládcom nad všetkými obyvateľmi monarchie, v praxi jeho moc obmedzovali vplyvné veľmožské rody (sčasti partského pôvodu) a zarathuštrovské kňažstvo na čele s vrchným móbadom (najvyšším mágom). Snaha kráľa Chusraua I. (Husrava I.) sformovať novú šľachtickú vrstvu, ktorá by toľko neohrozovala panovnícku moc, bola síce v svojej dobe úspešná, natrvalo však závislosť kráľov na veľmožoch neodstránila. Z nápisov a zmienok v kronikách poznáme názvy početných úradov štátnej správy, od vezíra (vazurg-framádár) cez satrapu (šahrab) až po vrchného pisára (dibírbed) a veliteľa telesnej stráže (hazáruft).
Jadrom sasánovského vojska bola ťažká jazda, ale pochopiteľne existovali aj pešie kontingenty, aj keď o nich nie je známe toľko ako o kavalérii. Celkový počet armádnych zborov mohol aj s jednotkami vazalov a spojencov dosahovať 100 000 mužov. Pokiaľ ide o organizáciu, bolo celé vojenstvo založené na desiatkovom systéme – oddiel mal sto bojovníkov, desať oddielov tvorilo jednotku a desať jednotiek armádu s 10 000 vojakmi. Vrchný veliteľ mal titul spáhbed, veliteľom kavalérie bol aspbed.
Alexandr Nikolajevič Balandin
Alexandr Nikolajevič Balandin (* 30. júl 1953, Friazino) je bývalý ruský kozmonaut, ktorý pracoval päť mesiacov na stanici Mir.
Mladosť a výcvik
Absolvoval Moskovskú vysokú technickú školu N. E. Baumana v Moskve a potom bol zamestnaný v NPO Energija v Kaliningrade pri Moskvy (dnes Koroľov) najskôr ako technik, potom od 8. decembra 1978 v sovietskom tíme kozmonautov NPO Energija.
Let do vesmíru
Z kozmodrómu Bajkonur letel koncom júla 1990, keď mu bolo 36 rokov, na palube sovietskej vesmírnej lode Sojuz TM-9. Loď bola po úspešnom štarte klasifikovaná v COSPAR pod označením 1990-014A. Spolu s ním letel Anatolij Soloviov z vojenského oddielu CPK. Po dvoch dňoch letu na obežnej dráhe sa pripojili k Miru, kde slúžila predchádzajúci posádka Alexandr Viktorenko a Alexandr Serebrov. Po piatich dňoch, dňa 19. februára, stará posádka v Sojuze TM-8 odletela na Zem.
Nová, šiesta základná posádka Miru (Mir bol podľa COSPARu 1986-017A) dňa 21. februára preparkovala svoju loď k uvoľnenému čelnému stykovaciemu uzlu a pokračovala vo svojej práci na stanici. Dňa 3. marca sa k stanici pripojila nákladná loď Progress M-3, 20. apríla sa od stanice oddelila. Ďalšia zásobovacia loď Progress 42 bola pri stanici v máji.
Súčasťou ich práce boli experimenty na československo-sovietskom zariadení Inkubator-2 (biologické experimenty), na stanicu inštalovali nový počítač, niekoľkokrát vystúpili v skafandroch do vesmíru, inštalovali stabilizovanú plošinu česko-slovenskej výroby ASP -GM s videospektrálnym prístrojom.
Dňa 28. mája 1990 obaja kozmonauti po odlete Progressu 42 preparkovali svoju loď Sojuz späť k zadnému uzlu. 10. júna sa k stanici pripojil ďalší veľký modul Kristall, o necelý mesiac neskôr bol Sojuz opäť preparkovaný k prednému uzla. Medzičasom posádka pokračovala v plnení mnohých zadaných úloh. Začiatkom júla sa k stanici pripojila loď Sojuz TM-10 s novou základnou posádkou Gennadij Manakov a Gennadij Strekalov. Spoločne pracovali niekoľko dní na stanici, 9. augusta potom Sojuz TM-9 s rovnakou posádkou, s ktorou k Miru priletel, vykonal odpojenie a pristátie na Zemi od mesta Arkalyk.
Je registrovaný ako 236. človek vo vesmíre sa 179 dni stráveným v kozme. Absolvoval 2 výstupy do voľného vesmíru (EVA), na ktorých strávil 10,5 hodiny.
Po lete
Z tímu kozmonautov odišiel 17. októbra 1994. Roku 2000 bol predsedom rady riaditeľov spoločnosti Lending.
Comparatum
Comparatum môže byť:
Historická lesná úvraťová železnica
Historická lesná úvraťová železnica (skratka HLÚŽ) je zachovaná a prevádzkovaná časť bývalej Kysucko-oravskej lesnej železnice. Po technickej stránke je zaujímavá úvraťovým systémom, ktorý umožnil prekonanie veľkého výškového rozdielu na krátkej vzdialenosti. Železnica je vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku.
Vznik
Vďaka aktivite verejnosti, ochranárskych organizácii a miestnych inštitúcii sa zachovala 8 km dlhá trať Chmúra – Tanečník aj vrátane cenného úvraťového úseku. Zachovaná časť trate a zvyšok vozového parku boli v roku 1974 dané pod správu Kysuckého múzea v Čadci. Železnica sa stala časťou národopisnej expozície – Múzea kysuckej dediny.
Po obnove úseku medzi stanicou Chmúra a vychylovskou osadou Kubátkovia sa od roku 1981 sezónne konali ukážkové jazdy s obnoveným a doplneným vozovým parkom.
Od roku 1991 nesie zachovaná časť kysucko-oravskej lesnej železnice názov Historická lesná úvraťová železnica (HLÚŽ). Po ďalších opravách trate aj vozového parku začala HLÚŽ prepravovať osoby na úseku Kubátkovia – 1. úvrať (3,6 km). Zámerom múzea je obnoviť prevádzku na úseku Kubátkovia – sedlo Beskyd – Tanečník (dĺžka 10,5 km), vrátane všetkých úvratí.
Tento zámer spomalili zosuvy pôdy v rokoch 1997 a 2000. Historická lesná úvraťová železnica je vrátane historických vozidiel vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku.
V roku 2006 sa uskutočnila generálna oprava úseku Tanečník – Beskyd, ktorú prevádzkuje Oravská lesná železnica. Od mája roku 2015 jazdí na trase Skanzen – Sedlo Beskyd motorová drezina V 760/2004, ktorá jazdí na objednávku s minimálnym počtom 1 pasažier, maximálne 10 (zo stanice Skanzen max. 5 pasažierov, ďalších 5 miest rezervovaných pre pasažierov z Tanečníka). Poskytuje tak možnosť prejazdu všetkých troch úvratí, včítane staničnej na stanici Chmúra. Vracia sa zo stanice Sedlo Beskyd, ktorá je piatou úvraťou – druhou v rámci stanice. Celá trasa s návratom do Skanzenu trvá približne 2 hodiny.
Vozidlá
Úplný zoznam vozidiel a vozňov na HLÚŽ je na stránke.
Prevádzka HLÚŽ
Historické vlaky  (počas sezóny 2023 iba dieselové vlaky)
Drezina
Quai de la Gare
thumb|Quai de la Gare za tmy Quai de la Gare (Nádražné nábrežie) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode.
Poloha
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny. Začína na križovatke s ulicou Rue Raymond-Aron, kde oproti prúdu nadväzuje Quai François-Mauriac, a končí pri moste Bercy na križovatke s Boulevard Vincent-Auriol, odkiaľ pokračuje Quai d’Austerlitz. Súčasťou nábrežia je prístav Port de la Gare.
Dejiny
Cesta pozdĺž Seiny je zmieňovaná už v roku 1670. Svoj názov nezískalo nábrežie podľa neďalekého gare d'Austerlitz, ale podľa prístaviska (gare) pri nemocnici Salpêtrière, zriadeného okolo roku 1770, teda 70 rokov pred vybudovaním nádražia.
V čísle 43 na nábreží bolo v bývalom sklade v novembri 1943 zriadené parížske zberné stredisko koncentračného tábora v Drancy.
Nábrežie bolo pôvodne dlhšie. Časť medzi Boulevard Masséna a Rue de Tolbiac bola premenovaná na Quai Panhard-et-Levassor a z úseku medzi mostom Tolbiac a ulicou Rue Raymond-Aron vzniklo nábrežie Quai François-Mauriac.
Nová výstavba
Nábrežie je súčasťou komplexnej prestavby miestnej štvrte s názvom Paris Rive Gauche. V jej rámci vznikajú na mieste bývalých tovární a skladov moderné stavby ako je nové sídlo Bibliothèque nationale de France na Quai François-Mauriac alebo Cité de la mode et du design na Quai d’Austerlitz.
Roman Janoušek
Roman Janoušek môže byť:
Kvalitatívny výskum
V pedagogike to je výskum, ktorý sa zakladá na iných metodologických princípoch než boli.
Comparandum
Comparandum môže byť:
Mersennovo prvočíslo
Mersennovo prvočíslo alebo Mersennovo číslo je prvočíslo ktoré sa dá zapísať v tvare, kde p je prvočíslo. Príkladom Mersenovho prvočísla je číslo 3 pretože je to prvočíslo a navyše 3=2^{2}-1. Prvých 10 Mersennovych prvočísel tvorí postupnosť:
3, 7, 31, 127, 8191, 131071, 524287, 2147483647, 2305843009213693951, 618970019642690137449562111...
Ján Báňas
Ján Báňas, Ing., (* 3. jún 1947) je slovenský šachový medzinárodný majster. Tento titul získal v roku 1979. Vyštudoval ekonómiu. Majster Slovenska 1985 a 1999, v r. 1993 druhý. Vyhral turnaj v Odense 1993, Open Slovan 2001, druhý na turnaji Porabka 1986 za Lančom, tretí na Imperia Open 2005. Jeho rating osciluje okolo 2400, najviac mal 2425. V roku 2001 na pohári EÚ družstiev porazil 10-ročného Magnusa Carlsena. Často robí kapitána alebo trénera reprezentačných družstiev, napr. mužov na olympiádach v Moskve 1994 a Drážďanoch 2008. O šachu píše aj prekladá, z chorvátštiny preložil Kovačevičove Pešiakové a jazdcové koncovky. Tieto znalosti a kontakty využíval aj vo funkcii veľvyslanca SR v Chorvátsku, v ktorej pôsobil od konca r. 2005 do konca r. 2008.
Mersennovo prvočíslo
V súčasnosti je známych 51 Mersennových prvočísel. Zatiaľ najväčšie známe Mersennovo prvočíslo má viac ako 24 miliónov cifier a bolo objavené v decembri roku 2018.
Malá Izra (jazero)
Malá Izra je menšie jazero v Slanských vrchoch v podcelku Milič, na východnom úpätí vrchu Veľký Milič. Vzniklo zahradením toku Malej Izry mohutným zosuvom v katastrálnom území obce Skároš v okrese Košice-okolie v Košickom kraji V súčasnosti je chráneným územím - prírodnou rezerváciou od roku 1988. Zaberá plochu. Ochranné pásmo nebolo určené.
Mersennovo prvočíslo
Prípustné hodnoty p
Nutnou podmienkou k tomu, aby bolo M_{p} prvočíslom je prvočíselnosť samotného p. Totiž, ak je p zložené číslo, dá sa vyjadriť v tvare p=a.b kde a,b sú prirodzené čísla rôzne od 1. Navyše platí vzťah z ktorého vyplýva, že M_{p} je tiež zložené číslo. Preto môže byť M_{p} prvočíslom len v tom prípade, ak je prvočíslom aj p.
Malá Izra (jazero)
Predmetom ochrany sú: ''Zriedkavé prirodzené spoločenstvá slatinno-jelšového lesa Slanských vrchov. Je to močiarny jelšový les nížinného typu v nezvyklej nadmorskej výške okolo 700 m s malým prirodzeným jazierkom v terénnej depresii v horskej skupiny Miliča.''
Mersennovo prvočíslo
Prípustné hodnoty p
To ale neznamená, že ak je p prvočíslom, je ním aj M_{p}. Najmenším príkladom je.
Santa’s Village
Santa’s Village môže byť:
Zábavný park v USA:
Zábavný park v Kanade:
Obrazovka (klasická)
[[Súbor:Cathode_ray_tube_diagram-keys.svg|thumb|Schematický rez obrazovkou s elektromagnetickým vychyľovaním a zaostrovaním
1. Riadiaca mriežka
2. Anóda
3. Vychyľovacie cievky
4. Žeraviace vlákno
5. Katóda
6. Elektrónový lúč
7. Zaostrovacie cievky
8. Luminoforová vrstva]]
1. Elektrónové delo
3. Zaostrovacie cievky
4. Vychyľovacie cievky
6. Dierovaná maska zabezpečujúca dopad lúčov jednotlivých farebných zložiek na luminofory zodpovedajúcej farby
7. Luminoforová vrstva s červenými, zelenými a modrými luminoformi
8. Detail luminoforovej vrstvy a funkcia dierovanej masky]]
Obrazovka (iné názvy pozri nižšie) je vákuová elektrónka, ktorá premieňa elektrický signál na viditeľný obraz, pričom tento obraz sa vytvára tak, že pohybujúci sa elektrónový zväzok s premenlivou intenzitou dopadá na fluorescenčné tienidlo. Používa sa napríklad v televízoroch, počítačových monitoroch a osciloskopoch.
Názvy
Názvy sú: Anglický ekvivalent znie: cathode-ray tube (skr. CRT).
Názov Braunova trubica a prípadne aj názvy katódová trubica (resp. kat. lampa/elektrónka/trubica s katódovými lúčmi) sa občas používajú len na označenie najstaršej formy/predchodcu (typickej) obrazovky.
Televízna obrazovka (t.j. nie snímacia obrazovka a nie napr. obrazovka osciloskopu) sa staršie nazývala aj kineskop
Charakteristika
Prúd elektrónov vychádzajúci z nepriamo žeravenej katódy sa tvaruje do tenkého nerozbiehavého zväzku sústavou elektród pripojených na vhodné napätia. Celá sústava sa nazýva elektrónové delo a je umiestnená v hrdle obrazovky (úzky valec v osi obrazovky). Elektrónový lúč je elektromagneticky vychyľovaný sústavou cievok umiestnených zvonka na prechode z hrdla do banky obrazovky tak, aby sa stopa lúča v mieste dopadu na tienidlo pohybovala v riadkoch umiestnených tesne jeden pod druhým a tým postupne pokryla celé tienidlo. Tienidlo je pokryté vrstvou luminoforu schopného katódoluminescencie (t. j. po dopade elektrónov vyžaruje (emituje) svetlo jednej vlnovej dĺžky (jednej farby)) s pomerne krátkym dosvitom (aby pri pohyblivom obraze pohybujúce sa svetlé objekty „neťahali za sebou chvost“). Prúd katódy (ovplyvňuje množstvo elektrónov v lúči) je modulovaný tak, aby rozmietaný lúč vytvoril žiadaný obraz. Vnútro banky obrazovky je pokryté vodivou (uhlíkovou) vrstvou a tvorí vlastne anódu obrazovky, pričom je na ňu (zvláštnou elektródou vo vrchnej časti banky) privedené urýchľujúce napätie 15 až 25 kV.
Farebná obrazovka má v hrdle umiestnenú trojicu samostatne modulovaných katód (po jednej zo základných farieb - červená, zelená, modrá - RGB) so spoločnou elektrónovou optikou. Vychyľovacia sústava je tiež spoločná, avšak zahŕňa ešte sústavu korekčných permanentných magnetov a cievok. Tienidlo je pokryté pravidelnou sústavou bodov s luminoformi emitujúcimi svetlo troch farieb a tesne pred tienidlom je umiestnená kovová mriežka, ktorá zabraňuje dopadu rozptýlených elektrónov na luminofor vedľajšej farby, než pre ktorý je lúč určený.
Jasličkár
thumb|Jasličkári na dedine Jasličkár  alebo betlehemec  je  v slovenskom zvykosloví  mladý muž alebo dieťa, ktorí v čase  Vianoc, chodievali s jasličkami najmä na slovenskom vidieku od domu do domu a svojim vystúpením pripomínali staré zvyky a obyčaje vzťahujúce sa na vianočné obdobie (koledovani). Po jasličkovaní sa chodilo najmä na Štedrý deň, na Štefana a na sviatok Troch kráľov. Na Slovensku je tiež zvykom, že okrem jasličkárov chodia do ľudských príbytkov spievať vianočné piesne – koledy aj koledníci.
Zemplín
Jasličkárov, čiže vianočných vinšovníkov podľa zápisov v kronikách našich obcí vždy radi privítali v každom dome. Obyčajne boli vždy traja jasličkári a tí so sebou nosili jasličky, čiže maketu  vianočného betlehemu. Jeden z vinšovníkov nosieval palicu, ktorou búchal na dvere domu kde prišli vinšovať. Nosili tiež tašku, do ktorej dávali výslužky. Tie tvorila najmä domáca pálenka, orechy, jablká, slanina alebo kto čo mal. Na Zemplíne napríklad jasličkári chodievali koledovať na 1. a 2. sviatok vianočný, pričom neobišli žiadny dom v dedine. Vinše a spevy boli náboženské.