cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uruguaj
Dejiny
Začiatkom roku 1985 sa uskutočnili prvé demokratické voľby od roku 1973, z ktorých víťazne vyšiel Julio María Sanguinetti. V marci prevzal úrad prezidenta a úrad predsedu vlády. V roku 1986 sa mu podarilo zastaviť hospodársky úpadok trvajúci od roku 1982. V rokoch 1987 až 1988 určovali vnútropolitický život v krajine ostré výmeny názorov o zločinoch proti ľudským právam z obdobia vojenskej diktatúry, ktoré vyústili do nariadenia o amnestii v roku 1986.
V novembri 1989 zvíťazil v prezidentských voľbách kandidát Národnej strany (Blancois) Luis Alberto Lacalle. V parlamentných a prezidentských voľbách 27. novembra 1994 zvíťazila Strana Colorado pred vládnucou stranou a koalíciou Pokrokové združenie. Prezidentom bol opäť zvolený Julio Sanguinetti.
V Uruguaji žije aj malá slovenská komunita. Naši krajania sa tu usadzovali v dvadsiatych a tridsiatych rokoch 20. storočia.
Miloslav Turzák
Miloslav Turzák (* 21. november 1956, Poprad) je slovenský maliar.
Od roku 1987 sa zúčastňoval klubových výstav, realizoval autorské výstavy, výstavy vo dvojici i trojici, a to so svojim otcom, výtvarníkom Kamilom Leštachom, rezbárom Jánom Šramkom, akademickými maliarmi a výtvarníkmi Michalom a Petrom Trembáčovcami, Ondrejom Ivanom starším, Viliamom Pirchalom a sochárom Imrichom Svitanom.
Od roku 2009 sa datuje nová etapa tvorby Miloslava Turzáka. Vtedy prvýkrát vystavoval spolu so svojim synom výtvarníkom, pedagógom Tomášom Turzákom. O krátky čas nato, sa k tejto dvojici pridal aj český  fotograf a básnik, Jaroslav Balvín. Pod ich vplyvom po roku 2013 maliarsky prejav Miloslava Turzáka dostal nový rozmer so silným sociálnym podtónom. Trojica absolvovala sériu zahraničných a domácich výstav v rokoch 2015, 2016, 2018 a to v Cieszyne v Poľsku, v Prahe v Česku a Zlatých Moravciach na Slovensku.
Autor v súčasnosti žije a tvorí v svojom rodisku v Poprade – Veľkej. Zameriava sa na maľbu, kresbu a grafiku. Inšpiráciou mu je krajina Spiša, Podtatranská krajina a samotné Vysoké Tatry.
Irssi
náhľad|Irssi Irssi je konzolový klient vyvíjaný primárne pre linuxové systémy, no dnes ho možno spustiť aj na operačnosm systéme Windows alebo inom systéme. Je určený pre protokol IRC, možno si stiahnuť veľa tém a skriptov z jeho oficiálnej stránky. Primárne ho vytvoril Timo Sirainen v programovacom jazyku C.
Pre irrsi je dostupný aj SILC plugin.
Cytoplazmatická membrána
thumb|upright=1.2|Nákres cytoplazmatickej membrány Animal Cell.svg:'''
1. Jadierko
2. Jadro
3. Ribozóm (malé bodky)
5. Drsné endoplazmatické retikulum
6. Golgiho aparát
7. Cytoskelet
8. Hladké endoplazmatické retikulum
9. Mitochondria
10. Vakuola
11. Cytosól (spolu s ostatnými organelami tvorí cytoplazmu)
12. Lyzozóm
13. Centrozóm spolu s centriolami
14. Cytoplazmatická membrána ]]
Cytoplazmatická membrána (iné názvy: (vonkajšia) bunková membrána, plazmatická membrána, plazmalema, plazmolema) je druh biologickej membrány. Je to 6-10 nm tenká vrstva ohraničujúca živý obsah buniek a tvoriaca hranicu medzi bunkou a jej okolím, a zároveň zabezpečujúca kontakt s vonkajším prostredím. Prokaryotické bunky, bunky rastlín a húb majú medzi cytoplazmatickou membránou a okolím ešte bunkovú stenu. Z funkčného hľadiska ide o organelu.
Plazmatická membrána v užšom zmysle je výraz vzťahujúci sa len na prokaryotickú bunku. Plazmalema alebo plazmolema v užšom zmysle je výraz vzťahujúci sa len na rastlinnú bunku. Cytoplazmatická membrána v užšom zmysle je výraz vzťahujúci sa len na živočíšnu bunku.
Štruktúra
O základnej štruktúre pozri biologická membrána. Hlavnými enzýmami plazmatickej membrány sú 5'-nukleotidáza a Na-K-transport-ATPáza. Lipidová dvojvrstva pozostáva v ľudských a živočíšnych bunkách z fosfolipidov, glykolipidov a cholesterolu a zvonka sú do nej vpustené glykoproteíny a proteíny, z vnútornej strany len proteíny. Na povrch plazmatickej membrány su naviazané receptorové molekuly, napr. receptory inzulínu, receptory acetylcholínu a protilátky.
Vlastnosti
Svojimi vlastnosťami umožňuje cytoplazmatická membrána reguláciu výmeny látok medzi bunkou a prostredím. Je polopriepustná (semipermeabilná alebo selektívne permeabilná), čo znamená, že veľkosť, náboj, chemické vlastnosti a tvar molekúl prítomných vo vonkajšom alebo vnútornom prostredí rozhoduje o tom, či sa im podarí prejsť cez membránu. To má veľký význam pri osmóze a látkovej výmene. Povrch cytoplazmatickej membrány býva niekedy modifikovaný a vytvára mikroklky (epitel tenkého čreva), ktoré slúžia na zväčšenie vstrebávacieho povrchu bunky.
Prenos látok cez membránu (transmembránový transport)
Prenos látok cez cytoplazmatickú membránu sa uskutočňuje rôznymi mechanizmami. Tieto mechanizmy sú pasívne alebo aktívne. Pasívne prenosy látok nevyžadujú energiu, zväčša látky (prvky, ióny a molekuly) prechádzajú cez membránu v smere koncentračného gradientu, to znamená, že prechod je z prostredia s vyššou koncentráciou do prostredia s nižšou koncentráciou. Pasívne procesy sú napr. Osmóza alebo Difúzia. Aktívne prenosy vyžadujú energiu zväčša vo forme ATP.Látky prechádzajú proti koncentračnému gradientu. Aktívny prenos využíva rôzne "nástroje" na prepravu látok cez cytoplazmatickú membránu napr. integrálne proteíny alebo sodíkovo-draselné pumpy, ktoré sú súčasťou cytoplazmatickej membrány.
Sées (kantón)
Sées je francúzsky kantón v obvode Alençon v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 13 obcí.
Rozpoznávanie reči
Rozpoznávanie reči (príslušné zariadenie sa volá rozpoznávač reči) je rozpoznávanie viet, slov, foném, slabík či znakov v akustickom signále, ktorý obsahuje artikulovanú reč, prostredníctvom nejakého zariadenia.
Týmto zariadením je spravidla počítač, vybavený zdrojom zvukového vstupu, ako je mikrofón. Účelom rozpoznávania reči môže byť napríklad zaznamenávanie alebo ide o alternatívnu metódu interakcie s počítačom.
Sées
SéesLe Fossat môže byť:
Kálmán Kertész
Kálmán Kertész (* 2. január 1867, Prešov, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko – † 28. december 1922, Budapešť, Maďarsko) - bol maďarský entomológ slovenského pôvodu, ktorý sa zaoberal hlavne radom dvojkrídlovcov (Diptera).
Počas svojho života pracoval ako riaditeľ Maďarského národného múzea v Budapešti. Spolupracoval pri svojej práci aj s inými entomológmi, akými boli napr.: Mario Bezzi, Paul Stein (1852 - 1921) a Theodor Becker. Jeho najvýznamnejším dielom je: "Katalog der Paläarktischen dipteren".
LT vz. 35
'''LT vz. 35''' (Ľahký tank vzor 35) bol československý ľahký tank, ktorý bol sériovo vyrábaný firmou Škoda od roku 1936. Po obsadení Česko-Slovenska bol prevzatý nemeckou armádou pod označením Panzerkampfwagen 35(t). Všeobecne bol ohodnotený ako kvalitný, ale stále nedokonalý (hlavne kvôli problémom s príliš komplikovaným a poruchovým podvozkom) a od roku 1938 ho Nemci začali nahrádzať zástupcom ďalšej generácie československých ľahkých tankov – typom LT vz. 38 (v nemeckej terminológii Panzerkampfwagen 38(t)). Tanky LT-35 sa ako '''Pz. 35(t)' (Panzerkampfwagen 35 (tschechisch)'') zúčastnili bojov v radoch Wehrmachtu v Poľsku a pri francúzskom ťažení. 155 strojov sa ešte zúčastnilo prvých fáz útoku na ZSSR, tu už však bolo zjavné, že nie sú schopné plniť svoju úlohu v boji proti technicky vyspelejším zbraniam nepriateľa a tak boli postupne stiahnuté z frontu.
Vývoj
LT vz. 35 bol skonštruovaný v českej fabrike Škoda a produkovaný od roku 1936. Okolo 300 tankov bolo vyrobených pre Česko-slovenskú armádu a 126 pre Rumunsko (pod označením Škoda R-2). Československá armáda si prvýkrát objednala tanky LT vz. 35 v októbri 1935. Ďalších 136 bolo objednaných o trochu neskôr. Rumunská objednávka na 126 tankov bola taktiež podaná v októbri roku 1935. Výroba tankov pokračovala aj pri okupácii Česka Nemeckom, počas ktorej bolo vyrobených ďalších 219 tankov pre Wehrmacht.
História
Tanky LT vz. 35 boli používané Česko-slovenskou armádou od roku 1937 do roku 1939.
V roku 1939 boli všetky preživšie tanky prevzaté nemeckou armádou a používané pod označením Pz. 35(t) nemeckými obrnenými jednotkami. Tieto tanky slúžili v nemeckej armáde pri útoku na Poľsko (1939), Francúzsko (1940) a ZSSR (1941). Tanky Pz. 35(t) neboli vhodne izolované pre studené veterné podmienky v Sovietskom zväze, boli preto čoskoro stiahnuté od frontových jednotiek a nasadené ako podporné vozidlá pre tylové zložky vojska.
V slovenskej armáde
Keďže výroba tanku LT vz, 38 sa ešte len rozbiehala, po vzniku Slovenského štátu tvoril tank LT vz. 35 základ nášho tankového vojska. Slovensko zdedilo 52 týchto tankov. V slovenskej armáde dostal typ označenie LT-35. Spolu s tankami LT-38 a LT-40 boli tanky LT-35 nasadené slovenskou armádou na východnom fronte. V rámci Rýchlej skupiny pôsobila spočiatku dvojica rôt s 30 tankami LT-35. Ich počet sa však postupne zmenšoval. Keďže rýchlo zastarávali, od roku 1942 sa používali už len k výcviku.
Tanky LT-35 v Slovenskom národnom povstaní
náhľad|Tankový vozeň obrneného vlaku Štefánik. Na fotke vidno vežu z tanku LT-35, vo vnútri sa však nachádza kompletný tank To sa však zmenilo so začiatkom Slovenského národného povstania. V deň vyhlásenia povstania bolo v kasárňach v Turčianskom sv. Martine 46 tankov LT-35, z toho cca 5 bojaschopných. Tanky boli nasadené do ostrého boja a viaceré boli zničené. Viacero poškodených tankov bolo neskôr zakopaných a využitých ako obranné postavenia.
Ďalšie tanky LT-35 poslúžili ako základ tankových vozňov obrnených vlakov. Zaujímavosťou je, že vlaky nevyužívali demontované tankové veže, ale, že vo vozňoch sa nachádzali celé tanky. Tank bol naložený na plošinový vozeň a okolo neho bola postavená plechová skriňa, z ktorej trčala len veža. Na Slovensku sa tak dodnes zachoval jeden tank LT-35, ale verejnosť z neho môže vidieť len vežu, keďže je ukrytý v tankovom vozni obrneného vlaku Štefánik. Tento vlak je vystavený v Múzeu Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici.
Tatranská magistrála
right|thumb|Tatranská magistrála medzi [[Hrebienok|Hrebienkom a Skalnatým plesom]] right|thumb|Traverz Tatranskej magistrály medzi [[Popradské pleso|Popradským plesom a Sedlom pod Ostrvou]] Tatranská magistrála je červeno značený turistický chodník, prechádzajúci južnými svahmi Západných a Vysokých Tatier. Je najdlhším súvislým turistickým chodníkom vo Vysokých a Západných Tatrách. Jeho názov bol vytvorený v 30-tych rokoch 20. storočia. Celková dĺžka je okolo 72 kilometrov a optimálny čas prechodu je 34 dni.
História
Pôvodnú myšlienku na vybudovanie chodníka publikoval Hugo Jeltsch v roku 1903 v ročenke Uhorského karpatského spolku. V tej dobe už niektoré úseky dnešnej magistrály existovali, ale neboli prepojené do jedného celku. Nápad oživil v roku 1923 Petr Karel (pod pseudonymom Karel Petrovič), keď popísal svoju cestu vtedajšími chodníkmi a vytvoril návrh na ich prepojenie do Vyšnej cesty tatranskej, pre ktorú navrhol pomenovanie Sokolská cesta. Klub československých turistov návrh uskutočnil v rokoch 19311937 na vlastné náklady so štátnym príspevkom. V neskorších rokoch došlo k niekoľkým zmenám hlavne preloženie a skrátenie úseku medzi Batizovským a Velickým plesom. Najväčším zásahom sa stalo uzavretie celého hrebeňa Belianskych Tatier v roku 1978, čím sa magistrála skrátila o 19 kilometrov. Tento úsek viedol z Kopského sedla hrebeňom Belianskych Tatier cez Kobylí vrch do Tatranskej Kotliny.
Choč (národná prírodná rezervácia)
Choč je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Ľubomír Goč
Ing. Ľubomír Goč (* 6. február 1953, Palúdzka, dnes časť Liptovského Mikuláša) je slovenský maliar.
Šaplava
Šaplava je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 121 obyvateľov, z toho 66 mužov a 55 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 39,8 roka, ženy 44,9 roka).
Choč (národná prírodná rezervácia)
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Vyšný Kubín, Valaská Dubová, Jasenová, Turík, Likavka, Lisková, Lúčky a Martinček v okrese Dolný Kubín a okrese Ružomberok v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1982 na rozlohe 1 428,05 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: Významná vrcholová skupina Chočských vrchov s osobitnými geologickými, geomorfologickými, botanickými, zoologickými a krajinárskymi hodnotami na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Ľubomír Goč
Detstvo prežil vo Važci. Ukončil Strojnícku fakultu Vysokej školy technickej v Košiciach, umeniu sa systematicky venuje od študentských čias. Bol členom výtvarného klubu pri ZK Vagónka v Poprade. Jeho tvorbu charakterizuje presné, technické videnie objektov (v čom autor nezaprie svoje technické vzdelanie), sú to väčšinou mestské veduty a dedinské zákutia s typickou architektúrou.
Hobbit
Hobbit alebo hobit (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) môže byť:
The Hobbit môže byť:
Salamandra Resort
Salamandra Resort je lyžiarske strediskom na Slovensku. Nachádza sa uprostred Štiavnických vrchov, v blízkosti mesta Banská Štiavnica.
Stredisko ponúka dobré podmienky na lyžovanie a snowboarding na stredne náročnej zjazdovke s dĺžkou 1450 metrov. Na zjazdovke sa nenachádzajú žiadne strmé úseky, a preto je vhodná aj pre začiatočníkov. Disponuje štvorsedačkovou lanovkou s bublinami, bezkontaktným turniketovým systémom a zasnežovacím systémom. K rezortu patrí novovybudovaný štvorhviezdičkový hotel Salamandra, ktorý sa nachádza vedľa Horného Hodrušského tajchu. Hotel má 56 izieb s celkovou kapacitou 158 lôžok.
3563 Canterbury
3563 Canterbury je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil A. C. Gilmore, P. M. Kilmartin 23. marca 1985.
Kapellbrücke
náhľad|Pohľad na most Kapellbrücke alebo po slovensky Kaplnkový most je najstarší drevený most v Európe, ktorý slúžil aj ako mestské opevnenie a dnes je hlavnou pamätihodnosťou Luzernu. Bol postavený v roku 1333.
Poloha
Luzern leží v centre Švajčiarska 70 km na východ od Bernu a možno sa tam dostať po diaľnici N2 alebo vlakom. Najbližšie letisko je v Zürichu vzdialenom 68 km.
Dejiny
Mesto Luzern v mestskej jazykovej oblasti Švajčiarska leží v alpskej horskej oblasti na severozápadnom brehu Luzernského jazera. Zastrešený drevený most sa stal symbolom mesta. Postavili ho v roku 1333 a je najstarším mostom v Európe. Je dlhý 198 m a vedie uhlopriečne cez rieku. Na južnom konci je osemhranná zastrešená vodná veža; táto veža a most boli súčasťou mestského opevnenia. Vtedy veža slúžila aj ako väzenie, v ktorom bola mučiareň. Vo veži bola aj mestská pokladnica. V mostnom zastrešení sa nachádza 112 trojhranných obrazov pochádzajúcich zo začiatku 17. storočia. Začiatkom 19. storočia boli zreštaurované a predstavujú históriu mesta Luzernu a hrdinské činy obyvateľov z jeho okolia v boji o nezávislosť. Okrem toho sú tu ilustrácie zo života mestských svätcov Leodegara a Maurítia, vybavené aj vysvetľujúcimi textami.
O niečo ďalej na západ sa nachádza druhý most cez rieku Reuss, ktorý pochádza z roku 1407 a v 17. storočí bol vyzdobený pochmúrnymi obrazmi tanca smrti.
Iné projekty
zdroje: Divy sveta ISBN 80-551-0281-3
CHK Neftechimik
Neftechimik Nižnekamsk je ruský hokejový klub, účastník Charlamovovej divízie v Kontinentálnej hokejovej lige.
Informácie o klube
Svoje domáce zápasy hrá v SCC Aréne s kapacitou 5 500 divákov.
Laval-Roquecezière
Laval-Roquecezière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 310 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
George Miller
George Miller, vlastným menom George Miliotis, (* 3. marec 1945, Chinchilla, Austrália) je austrálsky filmový režisér, scenárista a producent.
Životopis
Po skončení strednej školy vyštudoval medicínu v Novom Južnom Walese. Spolu s bratom Chrisom natočili krátky film za ktorý získal svoju prvú filmársku cenu.
Litovské veľkokniežatstvo
Litovské veľkokniežatstvo (, plný názov: Didžioji Lietuvos, Žemaitijos ir Rusijos kunigaikštystė,, – Veľkokniežatstvo Litvy, Rusi a Žmude) bol litovský štát, ktorý existoval od 12. storočia do roku 1795. Bol založený Litovcami, ktorí patrili medzi polyteistické baltské kmene. Kniežatstvo postupne obsadilo veľké časti niekdajšej Kyjevskej Rusi a ďalšie územia osídlené zväčša Slovanmi, v dnešnom Bielorusku, Lotyšsku, Litve a časti dnešného Moldavska, Poľska, Ruska a Ukrajiny.
George Miller
Životopis
V roku 1971 začal študovať na Melbournskej univerzite filmové semináre. Jeho prvým filmovým debutom bol film Violence In the Cinema, Part 1. V roku 1979 natočil so začínajúcim hercom Melom Gibsonom prvý diel Šialeného Maxa. Rozpočet filmu bol iba 350 000 dolárov, ktoré si režisér zarobil ako začínajúci lekár. Film bol úspešný a zarobil niekoľkonásobne viac než boli jeho náklady. Do roku 1985 natočil ešte dve pokračovania. K jeho najznámejším filmom patria Čarodejnice z Eastwicku a 2. diel prasiatka Babe.
Litovské veľkokniežatstvo
Na svojom mocenskom vrchole v 15. storočí, kedy bola Litva ešte len vo voľnom zväzku s Poľskom, bolo jedným z najväčších štátov v Európe, vyznačujúce sa veľkou jazykovou, náboženskou a etnickou rozmanitosťou. Litovské etnické územie vtedy zaberalo len asi 10 % rozlohy celého veľkokniežatstva. Hlavným nepriateľom Litvy bol do prelomu 14. a 15. storočia rád nemeckých rytierov, postupne sa do role najväčšieho rivala Litvy prepracovalo svojím mocenským vzostupom Moskovské veľkokniežatstvo, kým rád nemeckých rytierov po roku 1410 postupne strácal svoju moc.
George Miller
Životopis
V roku 2007 získal Oscara za najlepší animovaný film Happy Feet.
14. mája 2015 mal premiéru film Mad Max: Zbesilá cesta. Postavu Maxa stvárnil Tom Hardy.
Litovské veľkokniežatstvo
Vznik a vývin
Konsolidácia litovských území začali na sklonku 12. storočia. Mindaugas, prvý vládca veľkokniežatstva, bol korunovaný za katolíckeho litovského kráľa v roku 1253. Po jeho smrti kráľovstvo zaniklo, ešte za jeho života sa prvá fáza christianizácie skončila, keď Mindaugas zavrhol katolicizmus.
Litva bola ako pohanský štát terčom severných križiackych výprav Rádu nemeckých rytierov (z juhozápadu) a Livónskeho rádu (zo severu). Štát svoju multietnickosť získal až za vlády Gediminasa, ktorí expandoval na juhovýchod, na roztrieštenú Rus. V expanzii Litva pokračoval aj za vlády jeho synov Algirdasa a Kestutisa. Algirdasov syn a následník Jogaila sa dostal do sporu so strýkom Kestutisom a jeho synom Vitoldom. Mocenské súperenie, do ktorého úspešne intervenoval aj rád nemeckých rytierov, sa vyriešilo až po uvoľnení poľského trónu smrťou Ľudovíta Veľkého, uhorského a poľského kráľa. Jogaila (Jagielo) podpísal v roku 1386 krewskú úniu, čím spôsobil dve zásadné dejinné udalosti v litovských dejinách: pokresťančenie Litvy a založenie dynastickej únie medzi Litovským veľkokniežatstvom a Korunou Poľského kráľovstva. Jogaila (Vladislav II. Jagelovský) sa stal poľským kráľom, kým Vitold litovským veľkokniežaťom.
Vláda Vitolda sa spája s najväčším územným rozmachom veľkokniežatstva a porážkou rádu nemeckých rytierov v bitke pri Grunwalde v roku 1410. Po Vitoldovej smrti sa vzťahy Litvy s Poľským kráľovstvom značne zhoršili pre vzostup moci litovskej šľachty. Až neúspech v moskovsko-litovských vojnách proti Moskovskému veľkokniežatstvu znamenal posilnenie zväzku a vytvorenie reálnej únie.
Poľsko-litovská únia a zánik
Lublinská únia (1569) vytvorila nový štát – Poľsko-litovskú úniu. V tejto federácii, si Litva udržala svoju svojbytnosť a mala samostatnú vládu, zákony, armádu a poklad. Federácia zanikla schválením ústavy z 3. mája 1791, po čom sa predpokladalo že vznikne unitárny štát – Respublica Poloniae – s jedným monarchom a jedným parlamentom. Pretvorený zväzok bol napadnutý Ruskou ríšou v roku 1792 a jeho podstatná časť bola rozdelená jeho susedmi. Ani tento zmrzačený štát neprestal byť tŕňom v oku susedov a po Kościuszkovom povstaní bol definitívne rozdelený medzi Ruskú ríšu, Pruské kráľovstvo a Rakúsko (1795).
Rizaucourt-Buchey
Rizaucourt-Buchey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hučava (prítok Zolnej)
Hučava je rieka na strednom Slovensku, na Hornom Pohroní. Je to ľavostranný prítok Zolnej, má dĺžku a je tokom V. rádu.
V blízkosti obce Hrochoť sa rieka začína postupne stáčať veľkým oblúkom na juh a vstupuje do Zvolenskej kotliny, podcelku Slatinská kotlina. Mení smer toku na juhozápad a vteká na územie obce Očová, kde najprv priberá pravostranný prítok z oblasti Hlbokej a vzápätí sa rieka rozvetvuje. Vedľajšie rameno sa na pravom brehu hlavného koryta následne rozvetvuje na ďalšie dve ramená (severné sa nazýva Očovka). Zľava sa tiež oddeľuje rameno, nazvané Slatinský potok, ktorý odteká na juh a tiež ústi do Slatiny a tak dochádza k javu bifurkácie. Vzápätí sa k hlavnému korytu opätovne pripája jedna vetva rozvetveného vedľajšieho ramena (všetky tri ramená pretekajú Očovou rovnobežne) a Hučava začína výrazne meandrovať. Po pripojení druhej vetvy vedľajšieho ramena (už mimo územia obce) sa meandrovanie zintenzívňuje.
Juhozápadne od zvolenskej mestskej časti Zolná ústi v nadmorskej výške cca do Zolnej.
Na ramene Hučavy v Očovej bola v roku 2012 postavená podľa slovenského patentu turbína, ktorá má demonštrovať tradičné využitie vody. Turbína má výkon 9 kW pri účinnosti 86%. Na jej mieste stál predtým mlyn.
Havana
Havana je hlavné mesto, provincia, významný prístav a obchodné centrum Kuby. Mesto leží v severnej časti ostrova, má rozlohu a s 2 135 498 obyvateľmi je najväčším mestom a štvrtou najväčšou mestskou oblasťou v Karibiku. Mesto sa skladá z troch častí: Stará Havana, Vedado a novšia predmestská štvrť.
3564 Talthybius
3564 Talthybius je planétka s priemerom 211 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 15. októbra 1985.
Havana
Havana je centrom kubánskej vlády a domovom rôznych ministerstiev, riaditeľských podnikov a viac ako 90 zastupiteľských úradov.
Havana bola založená v 16. storočí a slúžilo ako križovatka medzi Novým svetom a Starým svetom pre nakladanie pokladov na španielske galeóny. V roku 1898 bola príčinou vzniku španielsko-americkej vojny. V roku 1982 bolo historické centrum vyhlásené za pamiatku UNESCO.
Mesto má vďaka zálivu tri prístavy: Marimelena, Guanabacoa a Atarés. Mestom od juhu k severu prechádza rieka Almendares.
Mesto priláka cez milión turistov ročne. V roku 2010 navštívilo mesto 1 176 627 medzinárodných turistov, čo bol nárast o 20%.
Polohopis a prírodné pomery
Havana sa nachádza na severnom pobreží Kuby, južne od Florida Keys, kde sa Mexický záliv pripája ku Karibiku.
Mestom preteká rieka Almenderes, ktorá prechádza mestom od juhu k severu. Vlieva sa do Straits of Florida, niekoľko kilometrov od zátoky. Mesto leží na menších vrchoch, ktoré spadajú na jemne hlboké vodné prielivy. Nachádza sa tu aj 60 metrový vápencový hrebeň a vrcholí pri komplexe La Cabana a El Morro, odkiaľ vidno východnú zátoku. Mesto obklopujú vyššie pohoria na východe a západe.
Podnebie a počasie
Havana má príjemné celoročné tropické podnebie, ale leží v páse pasátov a teplých pobrežných prúdov. Teploty sa pohybujú od 22°C v januári a februári a 28°C v auguste. Najnižšia teplota bola 1°C. Najviac zrážok je v júni a októbri a najmenej od decembra do apríla v priemere 1200 mm každoročne. Len zriedka narazia na Havanu hurikány.
Viliam Ries
Viliam Ries (pseudonym: Ivan Javor, Miloš Kvet, V.R. Mornár, V.R. Podsitniansky, Šuhaj spod Sitna; * 29. máj 1904, Špania Dolina† 23. február 1989, Bratislava; bol pochovaný v Rači) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, spisovateľ, prekladateľ. Patril medzi mnohých slovenských kresťanských duchovných, ktorí podľahli vábeniu radikálnej politiky a v nacizme hľadali záštitu pre národ a cirkev.
Životopis
Jeho otec bol Anton Ries a matka Jozefína rod. Kučerová. Študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, Nitre a v Trnave, 1924 – 1930 na filozofickej a teologickej fakulte univerzity v Innsbrucku, 1938 – 43 externe na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1930 – 38 pôsobil ako rímskokatolícky farár v Teplej, 1938 – 42 v Antole, 1942 – 44 spoluredaktor týždenníka Štiavničan a potom ako šéfredaktor časopisu Náš boj v Bratislave.
Náš boj bol jedným z najradikálnejších periodík tej doby a priamo odkazoval svojim názvom na Hitlerov Mein Kampf. Ries, v tom čase už ako platený tajný agent pôsobil v prospech nemeckých spravodajských služieb. Napríklad: vojnu podľa Riesa rozpútali internacionály marxistov a slobodomurárov, agenti židovstva stojaceho v pozadí: „Svetový Žid raz v obleku anglického lorda, alebo amerického bankára, inokedy zase v rovnošate boľševickej armády, zjavoval sa všade tam, kde bolo potrebné podpaľovať európske ovzdušie.“ (Szabo s. 139) Hlavným protivníkom pre Riesa bol východný boľševizmus, ktorý „spojil východnú ázijskú neskrotnosť s prefíkanou židovskou svetovládnou ideou.“ (Szabo s. 141). Šancu zbaviť sa „židovstva“ podľa Riesa navždy prepásli Rusi, ktorí sa pod vedením boľševikov nechali úplne opantať ázijským materializmom a to nie len kultúrne, ale i pokrvne, takže „tvár ruského človeka je už výrazom euro-ázijskej miešaniny.“ (Szabo s. 143). Pre takých nebolo na svete miesto, museli ustúpiť vznešenej čistej rase. Všetko to pritom bolo podľa Riesa v súlade s tým, čo si želal Boh.
Bol predsedom združenia slovanských bohoslovcov v Innsbrucku, Zväzu slovenských rímskokatolíckych bohoslovcov, Literárno-umeleckého združenia v Banskej Štiavnici, MOMS v Humennom.
Annie Jump Cannonová
Annie Jump Cannonová (* 11. december 1863 – † 13. apríl 1941) bola americká astronómka, ktorá sa zaslúžila o vytvorenie Harvardského klasifikačného systému hviezdnych spektier. Bola hlavnou autorkou 9-zväzkového katalógu spektier 225 300 hviezd (Henry Draper Catalogue, 1918-1924). Zostavila aj 2 katalógy premenných hviezd (1903, 1907).
Letectvo
thumb|Koláž rôznych typov [[lietadlo|lietadiel]]
Letectvo je súhrn činností, zariadení a organizácií, ktorých cieľom je využitie vzdušného priestoru (vzduchového obalu Zeme) na lety leteckých dopravných prostriedkov, prípadne aj kozmických dopravných prostriedkov na lety do kozmického priestoru. Letecká doprava (resp. preprava) alebo vzdušná doprava (resp. preprava) je doprava (resp. preprava) vykonávaná vo vzdušnom priestore
Dnes sa v rámci Chicagskej dohody o medzinárodnej civilnej leteckej doprave a po vzniku ICAO používajú oficiálne 2 termíny:
Slovenský termín letectvo často zahŕňa aj odbor „aerospace“, aerokozmonautiku, ktorý zahŕňa „letectvo a kozmonautiku“, teda lietadlá typu raketoplán (v kozme lieta ako kozmická loď, v atmosfére ako lietadlo), ktoré sčasti alebo úplne lietajú v kozmickom priestore.
Technická základňa leteckej dopravy je vytvorená:
História
U mnohých kultúr v minulosti sa objavili zariadenia pohybujúce sa vzduchom, od skorých projektilov ako boli rôzne kamene a kopije až po viac sofistikované k vzletu a k lepšej aerodynamike jednoduchých nástrojov ako bol bumerang, jednoduchý teplovzdušný balón (Kongmingova lampa), alebo šarkan. Existuje veľa legiend o pokusoch človeka lietať ako napríklad príbeh o Ikarovi a neskôr uveriteľnejšie tvrdenia o letoch na krátke vzdialenosti človeka za pomoci šarkana (Yuan Huangtou z Číny), padákový let či kontrolovaný let klzákom prevedený Abbasom Ibn Firnasom (Armen Firman).
Moderná éra letectva vypukla letom v teplovzdušnom balóne 21. novembra 1783, ktorý bol ľahší ako vzduch skonštruovaný bratmi Montgolfierovými. Balónový let sa stal čoraz väčšmi používaný na prekonávanie stále väčších a väčších vzdialeností v 19.storočí, trvajúc až po súčasnosť.
Použitie týchto balónov bolo obmedzené na fakt že mohli stúpať iba hore. Ihneď sa však začalo aj s vývojom riaditeľných balónov. Napriek niekoľkým vzducholodiam, ktoré boli skonštruované a dali by sa nazvať riadenými balónmi, prvý skutočný riadený balón pre rutinný let bol vyrobený brazílskym leteckým priekopníkom Albertom Santosom-Dumontom. Alberto Santos-Dumont efektívne skombinoval pretiahnutý tvar balóna so spaľovacím systémom pre pohon. 19. októbra 1901 sa stal celosvetovo uznávaný, keď so svojou vzducholoďou s názvom „Number 6“ letel naprieč Parížom a tým získal cenu Deutsch de la Meurthe. Santos-Dumontov úspech so vzducholoďou preukázal že riadený a stabilizovaný let je možný.
Dňa 17. decembra 1903, bratia Wrightovci po prvýkrát dokázateľne uskutočnili let na motorom poháňanom lietadle, ťažšom ako vzduch, ale toto lietadlo nebolo konštruované pre lety na dlhšie vzdialenosti, pretože sa vyskytovali problémy s riadením. Rýchle osvojenie vztlakových krídiel dokázalo, že lietadlo sa stalo ľahšie ovládateľné a iba o desaťročie neskôr počas prvej svetovej vojny sa stali lietadlá ťažšie ako vzduch využiteľné pre výzvedy a prieskum, streliace delostrelectvo, či dokonca na útoky proti pozemným pozíciám nepriateľa.
thumb|left|Prvé motorom poháňané lietadlo, 17. december 1903
Ľudia začali letectvo využívať na prepravu osôb a nákladu ako sa začali konštrukcie lietadlových lodí zväčšovať a rástla aj ich vierohodnosť. Obrovské vzducholode sa ako prvé stali prostriedkami na prepravu osôb a nákladu na dlhšie vzdialenosti. Najznámejšia vzducholoď tohoto typu bola vyrobená spoločnosťou German Zeppelin.
Najúspešnejší Zeppelin bol Graf Zeppelin. Preletel vyše milión kilometrov, obsahujúc i let okolo sveta v auguste roku 1929. Dominancia Zeppelinských vzducholodí v tomto období začala postupne klesať v dôsledku zaostalej konštrukcie a možnosťou preletu iba niekoľko stoviek kilometrov. Zlatá éra vzducholodí skončila 6. júna 1937, keď vzducholoď Hindenburg začala horieť a pri tomto nešťastí umrelo 36 ľudí. Napriek niektorým snahám oživiť ich používanie, vzducholode sa už prestali používať na prepravu a slúžili iba ako vystavovaný artikel. 200px|thumb|Hindenburg, 1936
Veľký vývoj v oblasti letectva sa zaznamenal počas rokov 1920 až 1930, keď Charles Lindbergh's uskutočnil transatlantický let v roku 1927. Jedna z najúspešnejších konštrukcií lietadiel tohoto obdobia bolo lietadlo Douglas DC-3, ktoré sa stalo prvým linkovým dopravným lietadlom, ktoré výhradne slúžilo na prepravu osôb a odštartovalo modernú éru leteckých prepravných služieb. Začiatkom prvej svetovej vojny, veľa miest postavilo letiská, na ktorých bolo dostupných niekoľko kvalifikovaných pilotov. Vojna priniesla veľa inovácií do letectva, obsahujúc prvé prúdové lietadlo a prvý raketový let.
Jurij Alexejevič Gagarin bol prvý človek ktorý vyletel do vesmíru 12. apríla 1961, zatiaľ čo 21. júla 1969, Neil Armstrong bol prvým človekom na mesiaci.
Od roku 1960 sa štruktúra lietadiel zdokonaľovala, zvýšila sa ich výkonnosť, ale najdôležitejšia inovácia bola v prístrojoch a v kontrole lietadiel. Príletová elektronika, GPS navigácia, satelitná komunikácia, rýchlo vyvíjajúce malé a výkonné počítače a LED displeje, výrazne zmenili kokpity lietadiel a tým sa aj vo všeobecnosti zmenšili rozmery lietadiel. Vďaka týmto inováciám piloti môžu byť navigovaní presnejšie, môžu vidieť terén, prekážky, alebo lietadlá v blízkosti na mape alebo prostredníctvom syntetického dohľadu, dokonca v noci alebo pri zníženej viditeľnosti.
21. júna 2004, SpaceShipOne sa stal prvým súkromným lietadlom, ktorý uskutočnil vesmírny let a tým otvoril možnosti letectva mimo zemskú atmosféru.
Letecké dopravné prostriedky (lietadlá v širšom zmysle)
Príklady leteckých dopravných prostriedkov sú lietadlá v užšom zmysle (letúne), klzáky, vetrone, draky, vírniky, krídelníky, helikoptéry a konvertoplány.
Civilné letectvo
Civilné letectvo zahŕňa všetku leteckú dopravu s výnimkou vojenskej, ako všeobecné letectvo a pravidelnú leteckú dopravu.
Riadené letové služby
thumb|left|Airbus A330-200. Zatiaľ čo v minulosti existovalo veľa fabrík civilného letectva, v súčasnosti sa zachovalo iba päť majoritných fabrík:
Boeing, Airbus a Tupolev sa sústreďujú na výrobu široko-trupých a úzko-trupých prúdových prepravných lietadiel určené pre medzinárodné lety, zatiaľ čo spoločnosti Bombardier a Embraer sa zameriavajú na výrobu prepravných lietadiel pre regionálne a vnútroštátne lety. Do roku 1970, majoritné aerolínie boli národné spoločnosti daných krajín, sponzorované vládami týchto krajín a izolované od konkurencie. Vplyvom rôznych dohôd začala rásť konkurencia a možnosť výberu pre zákazníka s padajúcimi cenami pre aerolínie. Kombináciou vysokej ceny palivových hmôt, s nízkym cestovným, s vysokými platmi a nehodami ako útoky 11. septembra 2001 alebo epidémia SASR, mnoho týchto aerolínií boli rozpustené vládou, zbankrotovali, alebo sa zlúčili s inými. V tom istom čase, nízko-nákladové spoločnosti ako Ryanair a Southwest začali profitovať.
Všeobecné letectvo
thumb|right|Cessna 120
Všeobecné letectvo obsahuje všetko neriadené civilné lietanie ako súkromné a obchodné. Pretože všeobecné letectvo zahŕňa veľké množstvo aktivít, je ťažké definovať všeobecné letectvo s jednoduchým opisom – všeobecné letectvo môže zahŕňať obchodné lety, súkromné letectvo, výcvikové lety, lietanie s balónom, parašutistiku, plachtenie, paragliding, paramotoring, letecké fotografovanie, letecká rýchla pomoc, práškovanie, čartrové lietanie, leteckú políciu, hasičské lety pri požiaroch lesov a veľa ďalších typov lietania.
Veľa malých výrobných leteckých spoločností ako Cessna, Piper, Diamon, Mooney, Cirrus Design, Raytheon a veľa ďalších sa vyskytujú na trhu všeobecné letectva, ktoré sa sústreďujú na súkromné letectvo a pilotný výcvik.
Najdôležitejší súčasný rozvoj pre malé lietadlá bolo zaradenie rozšírenej leteckej elektroniky (obsahujúc GPS), ktoré boli najskôr využívané iba u veľkých lietadiel a zaradenie rôzneho materiálu, ktoré spravili malé lietadla ľahšími a rýchlejšími. Ultraľahké lietadlá a lietadlá vyrobené doma sa začali stávať čoraz viac populárnejšie pre rekreačné používanie odkedy sa vo väčšine krajín povolilo súkromné lietanie. Výhodou takéhoto lietania sú menšie náklady a fakt, že lietanie s nimi, riadenie a údržby sú oveľa menej komplikované ako pri certifikovaných lietadlách.
Vojenské letectvo
thumb|[[Lockheed SR-71 bolo progresívne lietadlo a drží si neprekonateľnosť v mnohých oblastiach výkonnosti]]
Rozvoj letectva bol vo veľkej miere spojený s obdobiami vojen. Prvé letecké prostriedky, ktoré sa používali pri vedení vojen boli na začiatku 18. storočia jednoduché balóny určené na pozorovanie a špionáž. Trvalo však ešte takmer 200 rokov, kým boli vyvinuté prvé vojenské lietadlá. Nasadené boli po prvýkrát počas prvej svetovej vojny. Spoločnosti zaoberajúce sa výrobou vojenských lietadiel si výrazne konkurujú, čo ženie ich vývoj pomerne rýchlo dopredu.
Vzdušné a protivzdušné sily Kórejskej ľudovej armády
Vzdušné a protivzdušné sily Kórejskej ľudovej armády (hanča: 朝鮮人民軍 航空 및 反航空軍) sú leteckou zložkou Kórejskej ľudovej armády, pričom v ich radách slúži približne 110 000 príslušníkov. Výzbroj tohto letectva tvorí približne 650 – 940 lietadiel rôzneho typu, zvyčajne sovietskej a čínskej výroby a ich hlavnou úlohou je obrana severokórejského vzdušného priestoru. Väčšina strojov nachádzajúcich sa vo výzbroji je technicky a morálne zastaraná a nedisponuje elektronickým vybavením porovnateľným s modernými lietadlami. K vzniku a vyčleneniu vzdušných síl do samostatného subjektu došlo 20. augusta 1947 a odvtedy sa tento deň oslavuje v KĽDR ako „Deň vzniku letectva“.
CHK Spartak Moskva
Spartak Moskva (po rusky Спартак Москва) je ruský hokejový klub, účastník KHL. Jeho generálny riaditeľ Vadim Meľkov zahynul 9. júla 2006 pri havári lietadla Airbus A-310 v sibírskom Irkutsku, spolu s ďalšími, vyše 120 cestujúcimi.V sezóne 2013/2014 skončil V KHL kvôli finančným problémom.
Malý potok (prítok Pivovarského potoka)
Malý potok je potok v dolnom Turci, v západnej časti okresu Martin, tečie na katastrálnom území mesta Martin. Je to ľavostranný prítok Pivovarského potoka, meria 3 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Lúčanské Veterné hole, na východojuhovýchodnom svahu Krížavy (1 456,7 m n. m.) a pod Chatou na Martinských holiach, v nadmorskej výške približne 1 210 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu na východ, podteká cestu vedúcu na Martinské hole, zľava priberá krátky prítok zo západného svahu Kalužnej (1 160,8 m n. m.) a preteká Malou dolinou. Ďalej tečie juhovýchodným smerom, potom prechodne viac východojuhovýchodným smerom a tečie priamo popod sedačkovú lanovku na Martinské hole. Na dolnom toku už pokračuje juhovýchodným smerom geomorfologickou časťou Martinské predhorie, kde tečie južným okrajom chatovej osady Osikovo a potom cez rekreačnú osadu Podstráne, kde sa v nadmorskej výške cca 501 m n. m. vlieva do Pivovarského potoka.
Dreyfusova aféra
náhľad|200px|Alfred Dreyfus náhľad|200px|Dreyfusova degradácia Dreyfusova aféra bol politický škandál vo Francúzsku prebiehajúci koncom 19. storočia. V roku 1894 bol dôstojník francúzskeho generálneho štábu Alfred Dreyfus, ktorý mal židovský pôvod, na základe sfalšovaných dôkazov obvinený vojenským súdom zo špionáže pre Nemecko. Stalo sa tak na základe rukou písanej správy, ktorú zachytila francúzska kontrašpionážna služba. Písmo bolo na základe nesprávneho písmoznaleckého rozboru stotožnené s rukopisom A. Dreyfusa. Navyše boli voči nemu vykonštruované dva falošné dôkazy a priebeh procesu bol zmanipulovaný vtedajším ministrom vojny a jeho generálmi. Dreyfus bol nespravodlivo odsúdený za velezradu. Zbavili ho hodnosti a poslali na doživotie do vyhnanstva na Diabolský ostrov pri pobreží Guayany.
Neskôr Georges Picquart, dôstojník úradu kontrašpionáže, odhalil tieto skutočnosti a referoval ich svojim nadriadeným. Následne bol odvelený mimo Paríž a v neskoršom vojenskom súdnom procese odsúdený na základe vykonštruovaných dôkazov. Vo všeobecnosti sa vojenská mašinéria bránila opätovnému prešetreniu prípadu. V roku 1898 sa vystupňoval tlak na otvorenie procesu. Émile Zola sa rozhodol v tomto prípade využiť svoj vplyv a v periodiku L'Aurore uverejnil pamflet J'accuse! (Obviňujem!). Za tento bol Zola postavený aj s vydavateľom pred súd. Obhajoval ho Georges Clemenceau, no bol uznaný vinným a preto emigroval do Londýna.
V nasledovnom procese s Dreyfusom, opäť vojenskom a ovplyvnenom, sa prihliadlo na „poľahčujúce okolnosti“ a bol odsúdený na desať rokov väzenia. Následne bol prezidentom Émile Loubetom omilostený, ale až v roku 1906 bol plne rehabilitovaný a opäť uvedený do radov armády. K jeho obhajcom patrili intelektuáli a socialisti, predovšetkým spisovateľ Émile Zola. Zločinu prezradenia tajných vojenských dokumentov sa dopustil iný dôstojník, major Charles Walsin Esterházy.
Viedenský novinár Theodor Herzl, ktorý sa zúčastnil degradácie Alfreda Dreyfusa, si vtedy uvedomil, že v Európe sú Židia v nebezpečenstve. Herzl bol autorom myšlienky sionizmu, návratu Židov do pôvodnej vlasti v Palestíne.
Vo Francúzsku ako dôsledok tejto aféry vzrástol antiklerikalizmus, ktorý mal za následok roku 1905 koniec rímskokatolíckeho náboženstva ako oficiálneho náboženstva vo Francúzsku.
Bujumbura
Dejiny
Spočiatku sa tu nachádzala len malá obec. Pri ktorej v roku 1889 Nemeckí kolonizátori založili vojenskú základňu. Po prvej svetovej vojne sa mesto stalo centrom Belgičanmi spravovaného mandátneho územia Ligy národov Ruanda-Urundi. Do roku 1962 mesto sa volalo Usumbura.
Viliam Ríša
Viliam Ríša (* 1. november 1898, Horná Lehota – † 23. december 1968, Bratislava) bol slovenský chemický inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Juraj Ríša, matka Anna rod. Kuchárová, manželka Anna rod. Hilmerová.
Životopis
V roku 19181922 vyštudoval na VUT v Brne, 1922 Ing. Chemický odborník v Senici, v Berlíne-Zehlendorfe, vo francúzskej továrni v Irigny. Od 1933 pracovník firmy Baťa, viedol výstavbu Tatrasvitu vo Svite, 19461951 riaditeľ továrne Dynamit-Nobel v Bratislave. Špecialista na výrobu umelého hodvábu, organizátor výroby umelých vlákien na Slovensku. Prednášal technológiu umelých vlákien na Chemickej fakulte v Bratislave. Autor knižných prác, vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov, 19531954 prodekan Chemickej fakulty SVŠT. Počas SNP príslušník intendancie povstaleckej armády. Roku 1954 nespravodlivo obvinený, väznený, 1956 oslobodený.
Fegersheim
Fegersheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3565 Ojima
3565 Ojima je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Cuneo Niidžima, Takeši Urata 22. decembra 1986.
François Beauchemin
François Beauchemin (4. jún 1980, Sorel-Tracy, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejový obranca.
Klubový hokej
Bol draftovaný Montrealom v roku 1998 zo 75. pozície. Do prvého tímu Montrealu sa dostal až v sezóne 2002/03, ale iba na 1 zápas. septembra 2004/05 prestúpil do tímu Columbus Blue Jackets, kde však odohral iba 11 zápasov. 15. novembra 2005 bol vymenený do klubu Anaheim Mighty Ducks za T. Wrighta a S. Fedorova a 5. kola v drafte 2006. V sezóne 2006/07 s Anaheimom vyhral Stanley Cup. 6. júla 2009 podpísal 3-ročný kontrakt s tímom Toronto Maple Leafs.
Trolejbusová doprava v Prešove
Trolejbusová doprava v Prešove je druhý najstarší trolejbusový systém na Slovensku, kde napätie v troleji je 600 V jednosmerných. Aktuálne je s dĺžkou 28,3 km druhou najdlhšou trolejbusovou sieťou na území Slovenska. Jeho prevádzkovateľom je Dopravný podnik mesta Prešov, ktorý obsluhuje 44 trolejbusmi 7 liniek. Ide pritom o linky s majoritným podielom na prepravných výkonoch prešovskej mestskej hromadnej dopravy.
Obdobie rozvoja a aj stagnácie
Časom začali vznikať ďalšie trate. V roku 1966 už trolejbusy obsluhovali napr. ulice Košická (trať k ZVL), Sabinovská či Budovateľská. V prvej polovici 70. rokov boli trate predĺžené (na Dúbravu), ale stavali sa aj nové, napr. trať do priemyselnej časti Širpo). V meste však stále dominovali autobusy, pretože obsluhovali dôležité miesta, ako napríklad sídliská, kde ešte trolejbusy nepremávali. V druhej polovici 70. rokov prekonali prešovské trolejbusy zložité obdobie, kedy sa rekonštruovalo mnoho ulíc v meste. Kvôli tomu sa konalo mnoho výluk. Tá najväčšia prebiehala v rokoch 1977 až 1981, kedy bola kvôli oprave pozemných komunikácií odrezaná vozovňa od takmer celej trolejbusovej siete. Aj cez tieto prekážky sa v Prešove trolejbusy udržali.
Trolejbusy v nových podmienkach
V období ropnej krízy sa trolejbusy dobre rozvíjali, 1. augusta 1985 bola otvorená trolejbusová trať na Sídlisko III. Najnovšia trať bola postavená v rokoch 1990 až 1992 (otvorenie 22. novembra 1992) na najväčšie prešovské sídlisko - Sekčov (dve vetvy na Sibírsku ulicu a Pod Šalgovík). V roku 1995 bola otvorená vozovňa Solivar na Solivarskej ulici pre odľahčenie vozovne Šarišské Lúky od niekoľkých trolejbusov. Zväčša pre tie, ktoré končili, alebo začínali na Sekčove, Solivare, alebo na Budovateľskej ulici. Od roku 2000 sa nevyužíva na odstavovanie trolejbusov. Koncom septembra 2011 bola realizovaná oprava trolejbusového vedenia na otočisku na sídlisku Sekčov.
50 rokov trolejbusovej dopravy
Dňa 13. mája 2012 uplynulo 50 rokov od slávnostného otvorenia trolejbusovej dopravy v Prešove.
Súčasnosť
V roku 2016 bola vypísaná verejná súťaž na dodávku 15 nových klimatizovaných nízkopodlažných trolejbusov, ktorú vyhrala česká Škoda. Tá ešte v priebehu toho istého roka dodala 6 nových klbových trolejbusov Škoda 31Tr. Verejnosti boli predstavené 20. decembra 2016, do prevádzky však kvôli schvaľovaciemu procesu boli nasadené až vo februári 2017. V marci a apríli 2017 majú byť dodané ďalšie 4 a 5 krátkych, typu Škoda 30Tr. Súčasťou zmluvy, ktorá na základe tohto verejného obstarávania bola uzavretá, je aj opcia na 10 ďalších trolejbusov typu 30Tr a 31Tr.
22. decembra 2016 Dopravný podnik mesta Prešov uzavrel s Mestom Prešov novú Rámcovú zmluvu o službách vo verejnom záujme a zabezpečení MHD osôb v meste Prešov, na základe ktorej bude zabezpečovať hromadnú prepravu osôb v Prešove od 1. januára 2017 do 31. decembra 2026. Podľa tejto zmluvy majú od roku 2019 stúpnuť výkony trolejbusov, sčasti aj na úkor autobusov. Súčasťou tejto zmluvy je aj príloha, ktorá ukladá dopravnému podniku realizovať 9 trolejbusových projektov: Realizácii niektorých z týchto projektov by mohli pomôcť aj eurofondy, na ich čerpanie je však potrebný Masterplán dopravy, ktorý mesto aktuálne obstaráva a ktorý by mal byť hotový v roku 2018.
Budúcnosť
Okrem vyššie uvedených projektov Územný plán mesta Prešov ráta aj zo zatrolejovaním oblasti Táboriska, t. j. ulíc Grešová, Hollého, Dilongová a Šafáriková, s predĺžením trate na Solivare a Levočskej až po križovatku s Volgogradskou, či s presunom obrátiska Budovateľská až za križovatku s práve stavanou Nábrežnou komunikáciou. V prípade pokračovania výstavby v hornatých častiach Šidlovca nemožno vylúčiť v budúcnosti ani potiahnutie trate zo zástavky Dúbrava na Šidlovec, kde by sa využili prednosti elektrickej trakcie. Taktiež sa ráta aj zo zatrolejovaním Rusínskej ulice.
Vozidlový park
thumb|Nízkopodlažné trolejbusy jazdia v [[Prešove od roku 2006. Škoda 24Tr na Hlavnej ulici na linke č.1 smeruje na najstaršom úseku trate do mestskej časti Solivar.]] Už v predstihu bolo v rokoch 1960 a 1961 zakúpených 12 trolejbusov Škoda 8Tr. Pretože výstavba ešte nepokročila natoľko, aby mohla byť premávka zahájená, bolo sedem vozidiel predaných do ostatných miest Československa z toho väčšina bola odpredaná do Mariánskych Lázní.
Od roku 1982 boli dodávané trolejbusy Škoda 14Tr. Posledné vozy tohto typu (samozrejme už v modernizovanej verzii 14TrM) boli zakúpené v roku 2001. Najstaršie vozidlá 14Tr sú vyradzované už od roku 1992. V roku 2023 je evidovaný posledný trolejbus 14TrM č.123. Je evidovaný ako technologické vozidlo, poprípade je využívaný aj na historické jazdy.
thumb|Posledný trolejbus Škoda 14 TrM v Prešove
V roku 1985 boli do Prešova dodané 3 kĺbové vozy Škoda-Sanos S 200Tr. Prvý bol vyradený evidenčne posledný dodaný Sanos (č. 68) na Silvestra roku 1996 po nehode s rušnom na priecestí 6.12.1996. Príčinou nehody bolo spadnutie zberača pred priecestím akurát v momente keď cez neho mal prejsť vlak. Cestujúci boli z trolejbusu už iba evakuovaní. Rušeň následne narazil do zadnej časti trolejbusu. Posledné dva Sanosy boli vyradené v roku 1999 avšak prvý z nich (č. 66) bol odstavený už od roku 1995 (čiže 66 prestala jazdiť ešte pred nehodou vozu 68). Celkovo posledný prevádzkovaný Sanos (č. 67) jazdil do septembra 1997, po čom bol odstavený a spolu s vozom 66 stáli do vyradenia v dnes podnikom nevyužívanej vozovni Solivar.
Dodávky kĺbových trolejbusov pokračovali typom Škoda 15Tr, ktorých bolo zakúpených v rokoch 19891999 32 (vrátane modernizovanej verzie 15TrM).