cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chránená krajinná oblasť Brdy
História zámeru
Ministerstvo životného prostredia rozoslalo obciam po obvode újezdu na pripomienkovanie a vyjadrenie predbežný návrh na vyhlásenie CHKO. Podľa výsledku potom mal byť buď začatý proces vyhlasovania CHKO, alebo by kraje vyhlásili prírodné parky. 17. januára 2012 uverejnil server iDnes.cz správu o rokovaní ministra životného prostredia s obcami, podľa ktorej sa vedľa zámeru zriadenia CHKO opäť zvažovali aj varianty zriadenia viacerých menších chránených území. V máji 2013 boli prieskum a pripomienky obcí vyhodnotené, väčšina z nich bola pre variant CHKO a okolo augusta 2013 bol preto oficiálne začatý proces jej vyhlasovania. Proti zrušeniu vojenského újezdu bojovalo predchádzajúce vedenie mesta Příbram, až nové vedenie mesta po komunálnych voľbách v roku 2014, koalícia ANO a TOP 09, sa jasne vyjadrovalo v prospech zrušenia VÚ Brdy a vyhlásenia CHKO.
Platanová ulica (Bratislava)
Platanová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vrakuňa. Križuje sa s 3 ulicami: Levanduľová, Orchideová a Podbeľová.
Chránená krajinná oblasť Brdy
História zámeru
Hoci v novej vládnej koalícii mali veľký vplyv odporcovia zrušenia vojenského újezdu, čo viedlo k brzdeniu prípravy zákona, Poslanecká snemovňa na svojom zasadnutí v piatok 12.decembra 2014 odsúhlasila návrh zákona, ktorým je od 1.januára 2016 zrušený vojenský újezd Brdy, stanovené hranice vojenských obvodov a zmenené hranice krajov. Za schválenie zákona sa vyslovilo 99 zo 176 prítomných poslancov, 45 poslancov bolo proti. Dňa 14.januára 2015 bol uvedený návrh zákona schválený aj Senátom, potom ho podpísal prezident republiky Miloš Zeman a v Zbierke zákonov vyšiel pod č.15/2015. V nadväznosti na to vláda 12.októbra 2015 schválila nariadenie, ktorým na území bývalého vojenského újezdu vyhlásila chránenú krajinnú oblasť.
Platanová ulica (Bratislava)
Rovnaký názov mala aj ulica v Petržalke pred výstavbou panelového sídliska.
Chránená krajinná oblasť Brdy
História zámeru
Na jar roku 2012 začala pyrotechnická očista územia. K novembru 2015 bola vyčistená plocha 5710 hektárov, z ktorej bolo odstránené asi sedem tisíc kusov nevybuchnutej munície alebo jej zvyškov, a zostávalo približne 6900 hektárov, na konci roku 2015 mala byť hotová približne polovica rozlohy vojenského újezdu, dokončenie je plánované na koniec roka 2017. Vyčistené časti boli počas víkendov a sviatkov sprístupňované už v roku 2015. Trvalo neprístupné zostáva posádkové cvičisko o rozlohe približne v severnej časti CHKO v trojuholníku obcí Jince, Zaječov a Obecnice.
Zonácia CHKO a maloplošné chránené územia
Územie CHKO sa člení do 4 zón podľa stupňa ochrany prírody:
Nariadenie vlády 292/2015 Zb., Ktorým sa CHKO Brdy vyhlasuje, stanovuje, že územia chránenej krajinnej oblasti sa členia do 4 zón odstupňovanej ochrany prírody, ale bližšie ochranné podmienky stanovuje toto nariadenie pre celú CHKO zhodne bez ohľadu na zóny. Len pre III. zónu stanovuje, že tam je iba so súhlasom príslušného orgánu ochrany prírody možné vykonávať činnosti, ktoré môžu znížiť hladinu povrchovej či podzemnej vody na rašeliniskách, prameniskách a v jelšinách.
Na území CHKO sa v čase jej vytvorenia nachádzalo 5 prírodných rezervácií, 3 prírodné pamiatky a 18 európsky významných lokalít.
Všetkých päť prírodných rezervácií a všetky tri prírodné pamiatky sa nachádzajú v južnej časti CHKO, ktorá nebola súčasťou vojenského újezdu, teda v Južných Brdoch. Ide o tieto miesta:
Europsky významné lokality v Južných Brdoch:
Marbeuf
Marbeuf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Chránená krajinná oblasť Brdy
Zonácia CHKO a maloplošné chránené územia
Europsky významné lokality v Stredných Brdoch:
Marbeuf
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Chránená krajinná oblasť Brdy
Zonácia CHKO a maloplošné chránené územia
Na území bývalého vojenského újezdu vo Stredných Brdoch bolo navrhovaných 50 maloplošných chránených vtáčích území Zriadenie nových maloplošných chránených vtáčích území bolo pôvodne navrhované pre prípad, že by celá oblasť Stredných Bŕd nebola vyhlásená chránenou krajinnou oblasťou, ale iba prírodným parkom. V realizovanej variante CHKO Brdy je väčšina týchto miest vyhlásená ako oblasti II. alebo I. zóny CHKO.
Marbeuf
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chránená krajinná oblasť Brdy
Zonácia CHKO a maloplošné chránené územia
V Južných Brdoch CHKO Brdy nahradil prírodný park Brdy na území Plzeňského kraja a prírodný park Třemšín na území Stredočeského kraja. Na severozápade CHKO čiastočne nadväzuje na prírodný park Hřebeny a na severovýchode na prírodný park Trhoň.
Marbeuf
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chránená krajinná oblasť Brdy
Správa CHKO
Začiatkom roku 2015 došlo k zásadnej reorganizácii orgánov ochrany prírody, v rámci ktorej sa jednotlivé správy CHKO stali de facto detašovanými pracoviskami regionálnych pracovísk AOPK, na ktoré prešla časť doterajšej agendy správ CHKO. Správa CHKO Brdy je teda podobne ako Správa CHKO Křivoklátsko, Správa CHKO Český kras a Správa CHKO Blaník v postavení detašovaného oddelenia Regionálneho pracoviska AOPK Stredné Čechy. Podľa všetkého budú zriadené najmenej dve pracoviská Správy CHKO Brdy. Pracovisko v Příbrami bude zabezpečovať pravdepodobne hlavne agendu administratívnu, vonkajší kontakt s úradmi a verejnosťou; do Příbrami by podľa doterajších rokovaní malo byť aspoň sčasti presťahované aj oddelenie regionálneho pracoviska AOPK zaoberajúce sa žiadosťami o dotácie z operačných programov spravovaných AOPK. Druhé pracovisko bude takmer určite v Jinciach, v budove zrušeného újezdného úradu, kde má aj zázemie pre technické zariadenia, mechanizmy a skladovacie priestory a preto bude zamerané predovšetkým k samotnej starostlivosti o prírodu a na zabezpečenie ďalších praktických činností vnútri CHKO. V Jinciach sídli tiež príslušná divízia Vojenských lesov a majetkov, ktoré budú aj naďalej hospodáriť na väčšine územia, a sídli tu aj vojenská posádka, ktorá bude naďalej využívať časť priestoru.
V piatok 15. januára 2016 minister obrany Martin Stropnický v zámočku Tři Trubky symbolicky odovzdal bývalý vojenský újezd správe chránenej krajinnej oblasti. Ministrovi životného prostredia Brabcovi odovzdal figúrku Fabiána, ducha Bŕd, a riaditelia Agentúry ochrany prírody a krajiny a Vojenských lesov a majetkov podpísali dohodu o spolupráci.
V Hořehledoch bolo otvorené informačné stredisko CHKO Brdy. Jeho generálnym manažérom je Martin Kopčák.
Stav pred zrušením vojenského újezdu
Pred zriadením CHKO viedlo jej územím niekoľko značených peších turistických trás KČT:
Na území vojenského újezdu (cca, pôvodne prístupné len cez soboty, nedele a sviatky):
Mimo územia vojenského újezdu (cca ):
Príprava KČT na nové značenie
Klub českých turistov mal v pláne hlavné trasy vo vojenskom priestore vyznačiť ešte pred vznikom CHKO, a na tom sa údajne s armádou predbežne dohodol. Predseda komisie ministerstva obrany pre optimalizáciu vojenských obvodov Vladimír Kazatel v júni 2015 uviedol, že ak vydá Ministerstvo životného prostredia súhlas so značením pred januárom 2016, nemá s tým ministerstvo obrany problém a bude súhlasiť, samozrejme v miestach, ktoré sú už vyčistené od munície a sprístupnené. Nakoniec značenie pred zrušením újezdu nebolo KČT umožnené, čo hovorca ministerstva obrany zdôvodnil tým, že rozvoj turizmu as tým aj chodníkov bude ponechaný v gescii budúcej Správy CHKO Brdy, ktorá začne územia značiť po jej vzniku, teda po 1. januári 2016. Predseda rady značenia Klubu českých turistov Karel Markvart vyjadril pripravenosť, ale vedúci oddelenia Správy CHKO Brdy Bohumil Fišer (ktoré samozrejme existovalo už pred vznikom CHKO) označil skorší termín za nereálny, pretože zatiaľ nebolo definované posádkové cvičisko, ktoré zostane v severnej časti neprístupné, a nebolo ani jasné, či a v akom rozsahu sa sprístupnia turisticky atraktívne odlesnené dopadové plochy.
Podľa správ z októbra 2015 mal po 1. januári 2016 začať na danom území Klub českých turistů vykonávať turistické značenie. Do jari 2018 chcel vyznačiť zhruba 450 kilometrov značených trás a najmenej tri náučné chodníky, a to v oblasti dopadových plôch Tok a Jordán, v oblasti Padrte, Tří Trubek, Strašic a v rokovaní bol tiež náučný chodník na Třemšín. Ďalší náučný chodník, na Klouček, pripravovali Vojenské lesy a majetky a rokovania sa mali viesť aj o Příbramom navrhovanom chodníku na Třemošnú.
Začiatkom decembra 2015 dostali značkári Klubu českých turistov povolenie na vstup do vojenského újezdu, aby si územie mohli prejsť a pripraviť si miesta pre rázcestníky. V prvej fáze, na jar 2016, chce KČT vyznačiť 40 až 50 kilometrov trás, ako prvú hlavnú trasu od obce Jince cez Padrťské rybníky na juh smerom na Míšov. Z hraničných obcí, napríklad z Dobřívi, Skořic či Míšova, majú byť naviazané ďalšie vetvy; najvyšší kopec Tok má byť sprístupnený až v roku 2017.
Návrh AOPK
AOPK na svojom webe uviedlo 10. decembra 2015 ako aktualitu článok "Náučné chodníky a cyklotrasy", v ktorom sa úvodom píše, že Správa CHKO Brdy a Újezdní úrad Brdy pripravili návrh koncepcie cyklotrás a turistických chodníkov na území CHKO Brdy pre bývalý vojenský újezd Brdy. Celková dĺžka navrhovaných peších trás uvádzaná nie je, autori webu turistika-brdy.cz navrhnuté trasy zmerali na, čo predstavuje hustotu peších trás v rušenom újezde (s vylúčením trvalo úplne neprístupných území) /km², podľa webu turistika-brdy.cz nedostatočnú. Z navrhnutých peších trás niektoré kolidujú s cyklotrasami, v niekoľkých prípadoch vedú po verejných komunikáciách (napr. Vo Strašiciach) a vedie po asfaltových cestách (myslené zrejme asfaltových komunikáciách).
Návrh AOPK ČR spracovaný v spolupráci s újezdným úradom obsahuje iba 8 trás. Základom siete peších trás mala byť
Ďalej AOPK navrhla
Táto koncepcia bola predložená vedeniu KČT v Prahe, ktoré ju akceptovalo s tým, že značkárské tímy z Příbramska, Rokycanska a Berounska vykonajú rekognoskáciu terénu a prípadne upresnia vedenie jednotlivých trás. Napríklad príbramskí značkári navrhnutú koncepciu rozšírili o spojovacie trasy do priľahlých obcí.
AOPK v návrhu z decembra 2015 navrhlo k už existujúcich ciest ďalších  (vrátane spomínaných dvoch náučných chodníkov). KČT z návrhu AOPK nevyužil, ale navrhol (v časti v kompetencii příbramských značkárov, čo je väčšina územia bývalého újezdu) iných turistických ciest. Podľa toho by sa v rušenom újezde malo značiť nových ciest. Web turistika-brdy.cz k návrhu KČT pripomienkuje, že prevažná väčšina novo navrhnutých peších trás pre peších vedie po asfaltkách a betónových komunikáciách, z toho jedna dokonca po pomerne frekventovanej verejnej komunikácii, a v jednom prípade prakticky nepriechodná bažinovitým terénom. Návrh je vraj poznačený malou vedomosťou teréne, nedostatočnou vzájomnou komunikáciou a nerešpektovaním mienky tých, ktorí situáciu v mieste dobre poznajú. KČT nielenže sa nepriklonil k pôvodnej vízii hlavnej hrebeňovej trasy, ale dokonca rezignoval aj na návrh AOPK, ktorý aspoň v okolí vrchu Praha vedie pešiu trasu po hlavnom hrebeni, takže KČT na druhú najvyššiu horu Bŕd, Prahu, nevedie vôbec žiadnu trasu, ale iba sa raz trasou vedenou po ceste vrcholu približuje.
Cykloturistika
V okrajových častiach vojenského priestoru Brdy bolo už pred jeho zrušením vyznačených asi cyklotrás:
V južnej časti CHKO boli vedené dve cyklotrasy:
Návrh koncepcie cyklotrás a turistických chodníkov na území CHKO Brdy pre bývalý vojenský újezd Brdy, ktorý spracovala AOPK ČR v spolupráci s újezdným úradom a v decembri 2015 zverejnila na svojom webe, obsahuje návrh cyklotrás (nazývaných cyklostezky), ktorých dĺžku autori uvádzajú ako cca. Web turistika-brdy.cz však zverejnené trasy premeral a došiel k tomu, že navrhnuté cyklotrasy, vrátane už existujúcich a vrátane spojok k obciam mimo vojenský újezd, meria dohromady iba, čo predstavuje hustotu cyklotrás cca / km² (do čoho nie sú započítané trvalo neprístupné výcvikové územia). Navrhnutú sieť však považujú autori webu turistika-brdy.cz v podstate za optimálnu.
Nové cyklotrasy by mali byť dokončené do hlavnej turistickej sezóny roku 2016.
Zvláštne formy turistiky
V rozboroch stave územia z obdobia pred zriadením CHKO je spomenutá aj módna vlna štvorkoliek a ich negatívny aj pozitívny vplyv na prírodu – hluk, splodiny, úniky prevádzkových kvapalín a lokálne erózie, ale tiež pozitívny vplyv rozrušovanie povrchu, ktoré môže vytvárať mikrolokality pre obojživelníky alebo niektoré konkurenčne menej zdatné druhy rastlín a všeobecne mať pozitívny účinok pri potláčaní sukcesních pochodov.
Priamo na území CHKO nie sú farmy s chovom koní, ale v okolí CHKO je ich niekoľko a pre nich je územie CHKO atraktívne pre vychádzky, takže sa do budúcnosti počíta s vytvorením hipochodníkov.
Horolezecky najatraktívnejšia je Jindřichova skála južne od Chaloupiek, kde je viac ako 50 lezeckých ciest rôznej obťažnosti s trvalými istiacimi prostriedkami. Pred zrušením vojenského újezdu bola využívaná obmedzene na povolenie újezdného úradu miestnymi horolezcami. Občasné horolezecké využívanie je zrejmé aj na ďalších skalách (napr. Jezevčí skála pri Dobříve). Za hlavné negatívum sa považuje zošlap spoločenstva lišajníkov na hranách skál.
Infraštruktúra
Na okrajoch CHKO má vzniknúť najmenej päť záchytných parkovísk. Jedno veľkokapacitné sa pripravuje na okraji dediny Obecnice neďaleko nádrže Octarna, ďalšie sú plánované v Kozičíne a v Orlove. S výstavbou občerstvovacích zariadení, rozhľadní, parkovísk, cestných komunikácií ani lyžiarskych zjazdoviek vnútri CHKO sa nepočíta, má však byť vybudovaných niekoľko vyhliadkových miest a upravené prístupové cesty k nim.
V roku 2015 boli vo Stredných Brdoch v rámci prípravy vojenského újezdu Brdy na zriadenie a sprístupnenie chránenej krajinnej oblasti Brdy vyznačené traumatologické body.
Turistické využitie
Už v prvých hodinách roku 2016 bol o návštevu doteraz neprístupných miest v novej chránenej krajinnej oblasti značný záujem zo strany verejnosti.
Stráž (vrch vo Vtáčniku)
Stráž je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží na konci hlavného hrebeňa nad obcou Veľké Pole, približne východne od Partizánskeho. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Poloha
Nachádza sa na západnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží na území Banskobystrického kraja, v okrese Žarnovica a v katastrálnom území obce Veľké Pole. Vrch je situovaný ja južnom konci hlavného hrebeňa pohoria Vtáčnik, no turistická Ponitrianska magistrála ho obchádza cez Veľké Pole.
Opis
Stráž tvorí najjužnejší výbežok Vysokého Vtáčnika a vedie ním hlavný hrebeň do nevýrazného sedla, oddeľujúceho pohorie Tribeč. Severným susedom je Suchá hora, východným smerom leží Markov vrch , južne Sokolec a západne Veľká Ostrá  a Hrubý vrch. Južné svahy odvodňujú prítoky Píľanského potoka do riečky Kľak v povodí Hrona, voda zo severných a západných svahov napájajú prítoky Oslianskeho potoka v povodí rieky Nitry. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiace Veľké Pole, severozápadne leží osada Cerová, miestna časť obce Radobica.
Výhľady
Lesný porast masívu Stráže obmedzuje rozhľad, preto ten je možný iba z malých lokalít s riedkou a nižšou vegetáciou. Pozorovateľné sú najmä okolité vrchy pohoria, no z vhodných miest je možné vidieť aj Strážovské vrchy, Považský Inovec, Tribeč, Pohronský Inovec a Štiavnické vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, preto prístup je možný z blízkej obce alebo odbočením z červeno značenej Ponitrianskej magistrály.
Gigney
Gigney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcilly-la-Campagne
Marcilly-la-Campagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Glukoneogenéza
Glukoneogenéza (GNG) je metabolická dráha, ktorá vedie k vytvoreniu glukózy z niektorých nesacharidových uhlíkových substrátov. Tento proces prebieha vo všetkých živých organizmoch - v rastlinách, živočíchoch, hubách, baktériach i iných mikroorganizmoch. U stavovcov prebieha glukoneogenéza hlavne v pečeni a v menšej miere v kôre obličiek. Je to jeden z dvoch hlavných procesov - druhým je rozklad glykogénu (glykogenolýza) - ktorými ľudia a mnohé zvieratá udržiavajú stabilnú hladinu glukózy v krvi, aby predišli jej zníženiu (hypoglykémii). U prežúvavcov, u ktorých sú sacharidy z potravy zvyčajne metabolizované mikroorganizmami v bachore, prebieha glukoneogenéza stále bez ohľadu na postenie, nízky príjem sacharidov, pohyb a podobne. U mnohých iných zvierat prebiaha často práve počas pôstu, hladovania, nízkeho príjmu sacharidov alebo intenzívneho pohybu či cvičenia.
U ľudí môže substrát pre glukoneogenézu pochádzať z akýchkoľvek nesacharidových zdrojov, ktoré je možné premeniť na pyruvát alebo na niektorý z medziproduktov glykolýzy (pozri nižšie). Pri rozklade proteínov je možné využiť glukogénne aminokyseliny (ale nie ketogénne aminokyseliny). Pri rozklade lipidov (napríklad triacylglycerolov) je možné využiť glycerol a mastné kyseliny s nepárnym počtom uhlíkov (ale nie mastné kyseliny s párnym počtom uhlíkov, pozri nižšie). Pri iných metabolizmoch je možné využiť napríklad laktát z Coriho cyklu. Pri dlhšom postení je možné využiť i acetón vznikajúci z ketolátok, čím je možné docieliť premenu látok z mastných kyselín na glukózu. Aj keď glukoneogenéza zvyčajne prebieha v pečeni, relatívny príspevok obličiek ku glukoneogenéze sa zvyšuje pri diabete alebo dlhšom hladovaní.
Glukoneogenéza je silne endergonická, ale spojením s hydrolýzou ATP alebo GTP sa z nej prakticky stane exergonický proces. Napríklad dráha vedúca od pyruvátu ku glukóza-6-fosfátu vyžaduje 4 molekuly ATP a 2 molekuly GTP, aby prebehla spontánne. Tieto ATP sú získavané z metabolizmu mastných kyselín pomocou beta oxidácie.
Prekurzory
U ľudí sú hlavnými prekurzormi glukoneogenézy laktát, glycerol (ktorý je súčasťou triacylglycerolov), alanín a glutamín. Celkovo zahŕňajú až 90 % zdrojov glukoneogenézy. Ostatné glukogénne aminokyseliny a všetky intermediáty citrátového cyklu (pomocou premeny na oxalacetát) je možné takisto využiť ako substráty pre glukoneogenézu. Všeobecne však konzumácia glukoneogénnych substrátov v potrave nevedie k zvýšenej glukoneogenéze. [[Súbor:Amino_acid_catabolism_revised.png|náhľad|300x300bod|Kaatabolizmus proteinogénnych aminokyselín. Aminokyseliny sú klasifikované podľa ich schopnosti vstúpiť do glukoneogenézy:
]] U prežúvavcov je hlavným substrátom pre glukoneogenézu propionát. U ostatných organizmov vzniká propionát v beta oxidácii mastných kyselín s nepárnym počtom uhlíkov a u vetvených aminokyselín a je len subtrátom len v relatívne malom množstve.
Laktát je transportovaný naspäť do pečene v Coriho cykle, kde je premenený na pyruvát pomocou laktátdehydrogenázy. Pyruvát, prvý substrát predurčený na glukoneogenézu, potom môže byť využitý na syntézu glukózy. Transaminácia alebo deaminácia aminokyselín umožňuje vstup ich uhlíkovej kostry do cyklu priamo (ako pyruvát alebo oxalacetát) alebo nepriamo (cez citrátový cyklus). Príspevok laktátu z Coriho cyklu na celkovú produkciu glukózy sa zvyšuje s dĺžkou hladovania. Konkrétne, po 12, 20 a 40 hodinách hladovania u ľudských dobrovoľníkov bol príspevok laktátu z Coriho cyklu ku glukoneogenéze 41 %, 71 % a 92 %.
V biochémii bola dlho nezodpovedná otázka, či môžu byť na glukózy u zvierat konvertované aj mastné kyseliny s párnym počtom uhlíkom. Mastné kyseliny s nepárnym počtom uhlíkov je možno oxidovať na acetylkoenzým A a propionylkoenzým A, pričom propionylkoenzým A potom môže fungovať ako prekurzor sukcinylkoenzýmu A, ktorý sa následne môže premeniť na pyruvát a vstúpiť do glukoneogenézy. Naproti tomu mastné kyseliny s párnym počtom uhlíkov sú oxidované len na acetylkoenzým A. Ten môže vstúpiť do glukoneogenézy len pomocou glyoxylátového cyklu, pri ktorom sa z neho tvoria štvoruhlíkové dikarboxylové kyseliny ako prekurzory. Glyoxylátový cyklus zahŕňa dva enzýmy, malátsyntázu a izocitrátlyázu, ktoré sú prítomné v hubách, rastlinách a baktériách. Napriek niekoľkým správam o detekcii enzýmovej aktivity týchto enzýmov u zvierat boli však gény kódujúce oba tieto enzýmy nájdené len u hlístovcov, u ktorých existujú ako jeden bifunkčný enzým. Gény kódujúce len malátsyntázu (ale nie izocitrátlyázu) boli identifikované i u iných živočíchov, napríklad článkonožcov, ostnatokožcov a dokonac i u niektorých stavovcov. Cicavce, u ktorých bola objavená malátsyntáza, zahŕňajú kloakovce (vtákopysk) a vačkovce (vačica), ale nie u placentovcov.
Existencia glyoxylátového cyklu u ľudí nebola potvrdená a je teda všeobecne predpokladné, že u ľudí nemôžu byť mastné kyseliny premenené na glukózu priamo. Bolo ukázané, že uhlík-14 sa objaví v glukóze, ak je dodaný v podobe mastných kyselín, ale toto sa dá predpokladať na základe zabudovávania značených atómov odvodených z acetylkoenzýmu A do intermediátov citrátového cyklu, ktoré sú zameniteľné s tými odvodenými z iných fyziologických zdrojov, ako sú glukogénne aminokyseliny. Bez prítomnosti ostatných glukogénnych zdrojov nemôže dvojuhlíkový acetylkoenzým A odvodený z oxidácie mastných kyselín viesť k celkovému zisku glukózy cez citrátový cyklus, pretože v citrátovom cykle sú dva atómy uhlíku uvoľnené v podobe oxidu uhličitého. Počas ketózy sa však acetylkoenzým A z mastných kyselín využíva na tvorbu ketolátok, vrátane acetónu, a až ~60 % acetónu môže byť oxidovaných v pečeni na pyruvátové prekurzory acetol (hydroxyacetón) a metylglyoxal. Ketolátky vytvorené z mastných kyselín by teda mohli tvoriť až 11 % glukoneogenézy počas hladovania. Katabolizmus mastných kyselín produkuje aj energiu v podove ATP, ktorá je nutná pre glukoneogenézu.
Koncil v Arles (314)
Prvý koncil v Arles sa konal v roku 314. Podnetom na jeho zvolanie sa stal pretrvávajúci spor o donatizmus, ktorý evidentne nedokázala definitívne ukončiť ani synoda v Ríme (313) pod vedením pápeža Melchiada, ktorá odsúdila donatistickú náuku ako herézu.
Glukoneogenéza
Umiestnenie
Vo všetkých druhoch je tvorba oxalacetátu z pyruvátu a intermediátov citrátového cyklu obmedzená len na mitochondrie. a enzýmy konvertujúce fosfoenolpyruvát (PEP) na glukóza-6-fosfát sú prítomné v cytozole. Umiestnenie enzýmu, ktorý spája tieto dve často glukoneogenézy premenou oxalacetátu na PEP - PEP karboxykináza (PEPCK) - sa medzidruhovo mení: enzým sa môže nachádzať výlučne v mitochondiách, výlučne v cytozole, alebo byť rozložený rovnomerne v oboch, ako je to u ľudí. Transport PEP cez mitochondriálnu membránu sa dosahuje pomocou určených transportných proteínov, ale žiadne také enzýmy neexistujú pre oxalacetát. To znamená, že u druhov, ktoré nemajú PEPCK prítomnú v mitochondriách, je nutné premeniť oxalacetát na malát alebo aspartát, presunúť ho mimo mitochondrie a potom premeniť znovu naspäť na oxalacetát, aby mohla glukoneogenéza pokračovať.
Koncil v Arles (314)
Cisár Konštantín I. sa teda, v snahe udržať jednotu cirkvi, rozhodol zvolať ďalší biskupský snem. Konal sa 1. augusta roku 314 v meste Arelate (resp. Arelas, dnes francúzske mesto Arles) v rímskej provincii Galia. Vtedajší rímsky pápež Silvester I. sa ho síce osobne nezúčastnil, no vyslal naň ako svojich delegátov dvoch diakonov a dvoch presbyterov.
Glukoneogenéza
Metabolická dráha
náhľad|644x644bod|Glukoneogenézová dráha s kľúčovými molekulami a enzýmami. Mnoho krokov je opačných oproti [[Glykolýza|glykolýze.]] Glukoneogenéza je dráha pozostávajúca zo série 11 reakcií katalyzovaných enzýmami. Dráha začína v pečeni alebo obličke, presnejšie v mitochondrii alebo cytoplazme týchto buniek, čo záleží na použitom substráte. Mnoho reakcií je spätnými reakciami glykolýzy.
Regulácia
Zatiaľ čo väčšina krokov glukoneogenézy sú spätné reakcie glykolýzy, tri regulované a silne endergonické kroky sú nahradené reakciami, ktoré sú kineticky výhodnejšie. Enzýmy hexokináza/glukokináza, fosfofruktokináza a pyruvátkináza, vystupujúce v glykolýze, sú nahradené enzýmami glukóza-6-fosfátázou, fruktóza-1,6-bisfosfatázou a PEP karboxykinázou/pyruvátkarboxylázou. Tieto enzýmy sú typicky regulované podobnými molekulami, ale s opačnými výsledkami. Ako príklad, acetylkoenzým A a citrát aktivujú enzýmy glukoneogenézy (konkrétne, pyruvátkarboxylázu a fruktóza-1,6-bisfosfatázu) a zároveň inhibujú glykolytický enzým pyruvátkinázu. Tento systém vzájomneho riadenia glykolýzy a glukoneogenézy inhibujúcich sa navzájom zabraňuje zbytočným cyklom syntézy a rozkladu glukózy. Pyruvátkinázu je možné obísť celkom 86 inými dráhami nesúvisiacimi s glukoneogenézou za účelom syntézy pyruvátu a následne laktátu - niektoré z nich využívajú uhlíkové atómy pochádzajúce z glukózy.
Koncil v Arles (314)
Zhromaždení biskupi opäť odsúdili donatizmus ako herézu a súčasne uznali, donatistami napádaného a spochybňovaného, biskupa Ceciliána za právoplatného biskupa Kartága.
Glukoneogenéza
Regulácia
Väčšina enzámov zodpovedných za glukoneogenézu sa nachádza v cytozole. Výnimkou je pyruvátkarboxyláza, prítomná v mitochondrii, a u zvierat PEP karboxykináza (PEPCK). PEPCK existuje ako izoenzým prítomný v mitochondrii aj cytozole. Rýchlosť flukoneogenézy je udávaná pôsobením kľúčového enzýmu, fruktóza-1,6-bisfosfatázy, ktorá je zároveň regulovaná pomocou prenosu signálu vďaka cAMP a jej fosforylácii.
Globálna regulácia glukoneogenézy je sprostredkovaná glukagónom (ktorý sa vylučuje pri nízkej hladine glukózy v krvi). Ten spôsobuje fosforyláciu enzýmov a regulačných proteínov proteínkinázou A (kináza regulovaná cyklickým AMP), čo vedie k inhibícii glykolýzy a stimulácii glukoneogenézy. Inzulín pôsobí proti glukagónu inhibíciou glukoneogenézy. Diabetes druhého typu je spôsobený nadbytkom glukagónu a odolnosťou tela voči inzulínu. Inzulín nie je schopný inhibovať génovú expresiu enzýmov, ako napríklad PEPCK, čo vedie k zvýšenej hladine glukózy v krvi (hyperglykémii). Antidiabetikum metformín znižuje hladinu glukózy primárne pomocou inhibície glukoneogenézy, čím prekonáva neschopnosť inzulínu inhibovať glukoneogenézu kvôli vzniknutej rezistencii na inzulín.
Koncil v Arles (314)
Teologicky významným rozhodnutím tohto koncilu bolo predovšetkým odmietnutie donatistického sviatostného subjektivizmu. Bolo definované, že platnosť udelených sviatostí, hlavne krstu a kňazskej vysviacky, nezávisí od aktuálneho morálneho stavu ich právoplatného vysluhovateľa. Týmto výrokom sa však prvý arleský koncil vzoprel nielen náuke donatistov, ale aj celej severoafrickej teologickej tradícii, reprezentovanej predovšetkým Tertuliánom a Cypriánom z Kartága.
Okrem tohto sa koncil v Arles zaoberal aj ďalšími disciplinárnymi otázkami, venoval sa tiež otázke stanovovania dátumu slávenia Veľkej noci.
Glukoneogenéza
Regulácia
Štúdie preukázali, že absencia heptálnej produkcie glukózy nemá významný efekt na riadenie koncentrácie glukózy v plazme počas hladovania. Kompenzačná indukcia glukoneogenézy prebieha v obličkách a črevách a je poháňaná glukagónom, glukokortikoidmi a acidózou.
Inzulínová rezistencia
Inzulínová rezistencia je bežný prejav metabolického syndrómu a diabetu druhého typu. Z tohto dôvodu je glukoneogenéza cieľom terapie diabetu druhého typu, napríklad antidiabetikom metformínom, ktorý inhibuje glukoneogenickú tvorbu glukózy a stimuluje príjem glukózy bunkami.
Girancourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dominikánsky kostol (Košice)
Dominikánsky kostol (alebo tiež Kostol nanebovzatia Panny Márie) je kostol v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto na Dominikánskom námestí. Tiež je najstaršou zachovanou budovou Košíc a najstarším kostolom tohto mesta.
História
Zatiaľ čo si mnohé cirkevné rády zakladali kláštory v odľahlých oblastiach, aby mníchov v ich rozjímaní nevyrušovalo okolie, dominikáni už v 13. storočí zásadne zakladali svoje kostoly a kláštory v mestách. Typických rysom týchto mníchov nebola utiahnutosť, ale školenie na aktívnych kazateľov, ktorí šírili odkaz svätého Dominika. Dominikáni pritom patrili k tzv. žobravým rádom, žili z milodarov okolitého obyvateľstva. S tým súviselo aj umiestnenie ich sídla v meste. Zásadne ho nestavali na centrálne námestia, ale vždy na okraji blízko hradieb.
Konaniu dominikánov nasvedčuje aj Dominikánsky kostol, ktorý bol postavený okolo roku 1290 rádom už zmienených dominikánskych mníchov. Prvá písomná správa ho spomína už v roku 1303. Vtedajšia budova však nie je identická so súčasnou, ani kostol vo svojej komplexnosti nepochádza z daného obdobia. Obsahuje však zachované architektonické prvky, ktoré pochádzajú z vtedajších čias. Medzi ne patria hlavice oporných pilierov, ktoré pôvodne podopierali stredovekú klenbu. Pri kostole bol zriadený kláštor, v 14. storočí škola a známa iluminátorská dielňa celosvetového významu.
Dominikáni v čase svojho usídlenia v Košiciach vlastnili veľkú časť súčasného Dominikánskeho námestia. V roku 1336 uzatvorili zmluvu s mestom Košice, podľa ktorej v prospech mesta odstúpili tri kroky z východnej strany pozemku námestia, za čo od mesta dostali šesťsto vozov kameňa a sto vozov piesku. Časť odborníkov predpokladá, že tento materiál poslúžil aj na výstavbu veže terajšieho Dominikánskeho kostola.
Najstaršou časťou kostola je románska loď. Pôvodne mala úzke okienka, ktoré sa rozšírili pri barokovej prestavbe do dnešného tvaru. Veža je podľa zákona pre žobrácke rády postavená na severnom styku lode so svätyňou.
Požiare
Dominantnú zmenu v histórii Dominikánov v Košiciach znamenal ničivý požiar, ktorý túto časť mesta postihol 13. apríla 1556. Zničil tri štvrtiny mesta, takže mnísi nemali možnosť získať podporu od postihnutých mešťanov, ich vlastné zdroje sa ukázali ako nepostačujúce. Rád teda opustil Košice, stiahol sa do Trnavy. Správou svojho majetku poveril mestský magistrát. Svoju úlohu tu zohrala aj skutočnosť, že do Košíc prenikala reformovaná cirkev stále viac, narastal počet jej prívržencov a pozícia dominikánov už nebola taká pevná ako kedysi.
V požiari postihnutom kláštore sa okamžite usídlila mestská chudoba, ktorá nemala vlastný domov. To prekážalo mestskej vrchnosti a tak na jej popud cisár ponúkol kláštor i celý dominikánsky areál rádu svätého Pavla Pustovníka. Ten však nemal dosť prostriedkov, aby objekty po prijatí rekonštruoval. Preto vedenie Košíc so súhlasom panovníka dalo na kostole opraviť strechu a zriedilo v ňom mestský sklad potravín. To vyvolalo dlhodobé spory medzi dominikánmi a Košicami, ktoré neočakávane vyriešil ďalší požiar, konkrétne v roku 1674.
Dňa 16. decembra 1697 vydal cisár Leopold I. príkaz, podľa ktorého sa mal dominikánsky rád vrátiť späť do Košíc a vykonávať tu svoju pôvodnú činnosť. Táto podpora cisára nebola vôbec náhodná. Dominikáni totiž zohrali významnú úlohu v protireformačnom hnutí. K vysporiadaniu majetku však došlo až v roku 1699. Vtedy začali aj s prestavbou kostola, gotickú klenbu nahradili barokovou, sakristiu prepojili s kláštorom, vybudovali oratórium. Po 40 rokoch opráv kostol opätovne vysvätili 4. augusta 1741. Zasvätený bol Nanebovstúpeniu P. Márie. Vtedy sa začal budovať aj nový kláštor na Mäsiarskej ulici, ktorý s podporou mesta ukončili v roku 1767. Za Socializmu tam sídlila ľudová škola umenia.
Ďalší požiar kostol postihol v roku 1846. I keď požiar vypukol na opačnej strane mesta na Čermeľskej ceste, víchrica poznášala letiace horiace šindle až na kostol dominikánov. Poškodilo to vežu a tri zvony, zhorelo veľa vzácnych kníh.
19. a 20. storočie
Neskôr počas Uhorskej revolúcie za rakúsko-uhorské vyrovnanie v rokoch 1848 – 1849 si ruské vojsko násilím privlastnilo kostol a urobilo v ňom sklad potravín.
Na prelome 19. a 20. storočia prešiel kláštor ďalšími úpravami, pribudol nový organ. V roku 1903 zvýšili vežu kostola na 68 metrov, takže bola o deväť metrov vyššia ako severná veža Dómu sv. Alžbety. V roku 1929 sem priniesli Trojičný stĺp, ktorý stál predtým na Peštianskej ceste.
Okrem hlavného oltára zasväteného Panne Márii má kostol štyri bočné oltáre. Vnútorné zariadenie väčšinou pochádza z 19. storočia. Výskum na stavbe v roku 1979 bol spojený aj s odkrytím ozdobného okna s tesanou kružbovou výzdobou v južnom múre presbytéria. Okno sa prekvapivo vyníma v pomerne skromnej architektúre kostola a je významnou umeleckou pamiatkou z polovice 13. storočia. Historicko-pamiatkovým výskumom prešiel kostol v roku 2006.
Reštaurácia veľkej časti kostola prebehla v roku 2014.
Fresky
Na stenách sú fresky Štefana Vörösa z roku 1750 – 1758. Strop pôsobí ilúziou, že kostol nemá strechu a pozeráme sa priamo do neba. Umelec kvôli vytvoreniu historickej atmosféry do fresiek domaľoval praskliny. Hlavný oltár znázorňuje Nanebovzatie Panny Márie. Z ostatných oltárov treba spomenúť oltár Ružencovej Panny Márie, keďže sa traduje, že ruženec vymyslel sv. Dominik, zakladateľ rádu. Maľby zobrazujú sv. Dominika, Katarínu Sienskú či Tomáša Akvinského. Kostol turistov láka aj svojim podzemným svetom, rozľahlými pivnicami a kryptami pod Dominikánskym námestím.
Akademie výtvarných umění v Praze
thumb|Akademie výtvarných umění v Praze
Akademie výtvarných umění v Praze (AVU) je verejná univerzitná vysoká škola v Prahe. Je najstaršou umeleckou školou v Česku.
Dejiny
AVU je vysoká škola umeleckého zamerania. Uskutočňuje magisterské a doktorské študijné programy v oblasti výtvarného umenia a poskytuje vysokoškolské vzdelávanie v odboroch maliarstvo, sochárstvo, kresba a grafika, intermediálná tvorba, nové médiá, reštaurovanie umeleckých diel maliarskych a sochárskych, a architektonická tvorba. Zároveň je i významnou kultúrnou inštitúciou, ktorá sa v duchu tradícii spolupodieľa na formovaní a rozvoji kultúry a spoločnosti.
Bola založená 10. septembra 1799 dekrétom cisára Františka II. Vyučovať sa začalo nasledujúceho roku 1800. Prvým riaditeľom bol nemecký rytec Josef Bergler (1753 – 1829), od roku 1836 to bol už Čech profesor František Tkadlík, niekedy uvádzaný aj ako Kadlík. V roku 1896 bola AVU reformovaná a zoštátnená, dekrétom z roku 1922 uznaná ako prvá štátna vysoká umelecká škola. Pri jej vzniku stála aj Společnost vlasteneckých přátel, ktorá chcela zaistiť kvalitné umelecké vzdelanie českým študentom z Čiech, Moravy a rakúskeho Sliezska, ktorí do tej doby museli študovať vo Viedni či Mníchove.
Hlavná budova
Škola sídli v budove postavenej v secesnom slohu, niekedy nazývanom aj secesný barok, autorom budovy je Václav Roštlapil Projekt pochádza z rokov 1897 až 1903. V budove je unikátny interiér školskej knižnice ktorej autorom je Jan Kotěra. thumb|Moderná galéria AVU
Škola architektúry
Nachádza sa v tesnom susedstve hlavnej budovy. Autormi budovy sú Jan Kotěra a Josef Gočár. Vybudovaná bola v rokoch 1922 – 1924. Sídli v nej ateliér architektúry, Vědecko-výzkumné pracoviště AVU a ateliér nových médií.
Moderná galéria
Budova sa nachádza v areáli Výstaviště Praha. Bola postavená v roku 1891, v rámci celonárodnej hospodárskej prehliadky, ktorá niesla názov Jubilejní zemská výstava. Architektom bol Antonín Wiehl. Jej súdobú obnovu, úpravu a rozvoj navrhli známi architekti Zdeněk Jiran a Michal Kohout (2003). V súčasnosti v nej sídlia grafické dielne, ateliér reštaurovania maliarskych diel, ateliér reštaurovania sochárskych diel a plastík a ateliér grafiky. Uskutočňujú sa v nej aj hodiny večerného kreslenia. Nad jej vchodom je umiestnená kamenná ďakovná tabuľa mecenášovi Josefov Hlávkovi.
Šalounov ateliér na Vinohradoch ("Šaloun")
Výtvarný ateliér na Vinohradoch slúži pedagógom hosťujúcim na AVU. Je to pôvodný ateliér význačného českého sochára Ladislava Šalouna. Po víťaznej súťaži na pomník Jana Husa pre Staromestské námestie, sa sochár Ladislav Šaloun rozhodol postaviť na tento účel úplne nový ateliér podľa vlastného návrhu. Zahŕňal veľký a malý ateliér, salón, slovácku izbu, jej autorom bol Dušan Jurkovič, vestibul, zázemie i byt pre strážnika a tiež nevyhnutnú okultistickú pivnicu.
Ateliér v Zájicovej ulici ("Zajícovka")
Bol postavený v roku 1902 pre potreby výstavy a pobytu sochára Augusta Rodina v Prahe. Slúži ako prípravná škola kresby a modelovania pre prvé ročníky AVU.
Zjednotená Silla
Zjednotená Silla (hangul: 통일신라; hanča: 統一新羅) alebo Neskorá Silla (hangul: 후신라; hanča: 後新羅) bol názov kórejského kráľovstva Silla v rokoch 668935, kedy sa po porážke Päkče a Kogurja zjednotili južné a stredné časti Kórejského polostrova. Zjednotená Silla bola prosperujúcou a bohatou krajinou a hlavné mesto Kumsong bolo 4. najväčším mestom na svete. V čase svojho rozkvetu zápasila krajina s Palhä o nadvládu nad severnými územiami. Celú existenciu kráľovstva však sužovali intrigy, politické nepokoje a hlavne vzbúrenci v podmanenom Päkče a Kogurju, čo koncom 9. storočia viedlo k Neskorým trom kráľovstvám.
Napriek politickým nepokojom umenie a kultúra v Zjednotenej Sille rozkvitali. Prostredníctvom úzkych väzieb s dynastiou Tchang sa budhizmus a konfucianizmus stali hlavnými filozofickými ideológiami elitnej vrstvy, ale aj oporou dobovej architektúry a výtvarného umenia. Kjongsun, posledný sillský kráľ, vládol už len formálne a v roku 935 sa podvolil vznikajúcemu Korju, čím sillská dynastia zanikla.
Názov
Súčasní kórejskí historici začali kritizovať pohľad na Zjednotenú Sillu ako na zjednotenie Kórey. Podľa nich bolo skutočne prvým zjednoteným štátom kórejského národa Korjo, keďže Palhä existovalo aj po vzniku Zjednotenej Silly, hoci jeho územie sa rozprestieralo na severe od Kórejského polostrova.
Zjednotenie
V roku 660 prikázal kráľ Munmu svojmu vojsku, aby napadlo Päkče. Sillský generál Kim Ju-sin za podpory Tchangu porazil generála Kje Päka a Päkče dobyl. V roku 661 sa presunul do Kogurja, tam bol však jeho útok odrazený. Kráľ Munmu bol prvým vládcom, ktorý sa po páde Kočosonu pozeral na juh Kórejského polostrova ako na jednu politickú entitu. Po roku 668 sa Silla často označuje za Zjednotenú Sillu. Tá trvala 267 rokov až do roku 935, keď sa za vlády kráľa Kjongsuna podrobila Korju.
Kultúra
náhľadobrázka|vľavo|130px|[[Vairóčana z 9. storočia zo Zjednotenej Silly]] Zjednotená Silla pokračovala v námornej zdatnosti Päkče, ktoré bolo označované za Feníciu stredovekej Východnej Ázie. V 8. a 9. storočí dominovala vo východoázijských moriach, ale aj obchodom medzi Čínou, Kóreou a Japonskom, a to hlavne v časoch admirála Čang Po-ga. Sillčania si založili komunity aj v zahraničí, napríklad na čínskom Šantunskom polostrove či ústí rieky Jang-c’-ťiang.
V tom čase zažívalo zlatý vek umenie a kultúra, o čom svedčí Hwangnjongsa, Sokkuram a zvon kráľa Songdoka. Budhizmus takisto rozkvital a mnoho kórejských budhistov si medzi tými čínskymi získalo veľkú slávu. Čínskemu budhizmu prispeli napríklad Won-čchuk, Won-hjo, Ui-sang, Kim Hwa-sang  či Kim Kjo-gak, sillský princ, ktorý prispel k zaradeniu vrchu Ťiou-chua-šan medzi štyri posvätné vrchy budhizmu.
Zjednotená Silla a Tchang udržiavali blízke vzťahy, čo dosvedčoval kontinuálny import čínskej kultúry. Mnoho kórejských mníchov sa odišlo učiť o budhizme do Číny. Mních Hje-čcho odišiel na štúdiá do Indie a o svojich cestách aj napísal. Títo mnísi, ktorí cestovali a študovali v zahraničí, priniesli so sebou nové smery, ako napríklad zen.
V Zjednotenej Sille prebehlo sčítanie obyvateľov a zmerali sa veľkosti miest. Takisto sa sčítali kone, kravy a špeciálne výrobky. Dáta sa zaznamenali v Mindžongmunso (🇰🇷) a vykazovali ich vodcovia miest. V roku 682 vznikla národná konfuciánska škola, ktorá sa okolo roku 750 premenovala na Národnú konfuciánsku univerzitu. Navštevovať ju mohla len elitná aristokracia.
Doskotlač
Doskotlač sa využívala na šírenie budhistických sutier a konfuciánskych diel. Pri rekonštrukcii pagody Sokgatchap sa našiel staroveký výtlačok sútry, ktorý je najstarším objaveným vytlačeným materiálom na svete a datuje sa do roku 751.
Veľký Lysec (Tribeč)
Veľký Lysec je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Kostoľany pod Tribečom, približne severozápadne od Zlatých Moraviec. Na vrchole sa našli pozostatky hradiska z bronzovej doby.
Poloha
Nachádza sa na južnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Jelenec. Vrch leží v Nitrianskom kraji, v okrese Zlaté Moravce a zasahuje na katastrálne územie obcí Velčice a Kostoľany pod Tribečom. Patrí do CHKO Ponitrie a na jeho západnom úpätí leží chránený areál Kostolianske lúky.
Opis
Veľký Lysec leží na konci menšieho hrebeňa, nadväzujúceho na juhovýchodné úpätie Veľkého Tribeča. Západne sa nachádza vrch Dúň s ruinou hradu Gýmeš, Sedlo pod Lyscom oddeľuje severozápadne susediacu Ploskú, severne leží Svinec , východným smerom je v diaľke Veľký Inovec  a juhovýchodne od vrcholu je nevýrazný pahorok, pomenovaný Malý Lysec. Východné svahy odvodňujú prítoky Čerešňového potoka, voda z južných a západných smeruje potokom Drevenica do rieky Žitavy. Najbližším sídlom sú na západnom úpätí situované Kostoľany pod Tribečom, južne ležia Ladice a na východnom úpätí Velčice.
Výhľady
Poloha vrchu na okraji pohoria a mnohé skalné bralá na vrchole umožňujú kruhový rozhľad. Veľmi dobre sú viditeľné okolité vrchy pohoria, no tiež Podunajská pahorkatina, Pohronský Inovec a Vtáčnik.
Európske hry
Európske hry sú kontinentálne medzinárodné multi-športové podujatie, organizované Európskym olympijským výborom (EOV) pod patronátem MOV od roku 2015.
História
Hoci sa o usporiadaní Európskych hier diskutovalo dlhé roky, o ich realizáciu sa pričinil až írsky funkcionár, prezident EOV Patrick Hickey. Vznik podujatia schválili zástupcovia 49 členských krajín EOV na 41. zasadnutí Európskych olympijských výborov 8. decembra 2012 v Ríme. Projekt kontinentálnych hier podporilo 38 hlasujúcich, ôsmi boli proti a traja sa zdržali.
Európa, športovo najrozvinutejší svetadiel zaostala v organizovaní kontinentálnych športových hier ďaleko za ostatnými kontinentami. Panamerické hry a Ázijské hry sa konajú už od roku 1951, prvé ročníky týchto podujatí sa uskutočnili v argentínskom Buenos Aires resp. v indickom Dillí. Africké hry usporiadali prvýkrát v roku 1965 v Brazzaville v Kongu. Do vzniku Európskych hier bol jediným celoeurópskym multi-športovým podujatím Európsky olympijský festival mládeže, určený pre mladých športovcov do 17 rokov.
Premiérové Európske hry sa konali v roku 2015 v hlavnom meste Azerbajdžanu Baku, ktoré bolo jediným kandidátom na usporiadanie podujatia. Takmer 6000 športovcov súťažilo v 20 športoch, vo väčšine sa predstavila európska špička. Výnimkou boli dva hlavné olympijské športy, v atletike sa uskutočnila len súťaž III. ligy ME družstiev a v plávaní sa udeľovali medaily v rámci ME juniorov. Slovensko vyslalo do Baku dosiaľ najväčšiu výpravu v histórii, dovtedy najviac športovcov – 112 reprezentovalo na OH 2000 v Sydney. Pôvodne bolo v nominácii 174 športovcov v 16 športoch, nakoniec sa predstavilo v Baku 170 Slovákov, 99 mužov a 71 žien. Na slávnostnom otvorení bol našim vlajkonosičom triatlonista Richard Varga. Historicky prvú medailu, bronzovú získal zápasník István Lévai, prvé zlato strelci Zuzana Rehák-Štefečeková a Erik Varga. Najúspešnejšia bola na Hrách výprava Ruska s bilanciou 79 zlatých, 40 strieborných a 45 bronzových medailí, Slovensko obsadilo s bilanciou 2-2-3 pôvodne 23. miesto, no dodatočne sme prišli o zlato z atletickej súťaže družstiev a v hodnotení krajín sme poklesli na 28. priečku.
Európske hry 2019 malo pôvodne usporiadať Holandsko v ôsmich mestách, no projekt nezískal podporu vlády, ani veľkých miest a tak sa organizácie ujal bieloruský Minsk. Európske hry mali menší rozsah ako pred štyrmi rokmi, 4000 účastníkov súťažilo v 15 športoch. Z programu vypadlo plávanie, atletické súťaže mali netradičný formát, súťažilo sa v tímových dueloch v deviatich disciplínach, v technických vyraďovacím spôsobom a celý duel ukončila miešaná štafeta na spôsob stíhacích pretekov známych napríklad z biatlonu. Slovensko reprezentovalo 75 športovcov v 13 športoch, vlajkonosičom výpravy bol medailista z predošlých Hier strelec Juraj Tužinský. V Minsku sme zaznamenali ústup z pozícií, v bilancii krajín sme so ziskom štyroch medailí obsadili až 37. miesto. Najcennejšiu striebornú získal šprintér Ján Volko v behu na 100 metrov. Dva bronzové kovy pridali kanoisti, tretí vybojoval boxer Andrej Csemez. Strelci nenadviazali tentoraz na úspech spred štyroch rokov, pozitívne možno hodnotiť fakt, že sa viac presadili mladší športovci.
Tri chotáre (vrch vo Volovských vrchoch)
Tri chotáre je názov vrchu v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Čučma, približne severovýchodne od Rožňavy.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Švedlár a Pača a mesta Rožňava. Najbližším sídlom je severne situovaná Henclová, severovýchodne leží Stará Voda a Švedlár, východne Smolník, juhovýchodne Úhorná, južne Pača a juhozápadne Čučma a Betliar.
Opis
Tri chotáre ležia v hlavnom hrebeni, medzi Skaliskom a Ramzovou. Severným smerom sa nachádza Šedlovská skala a Suchý vrch, východným Žobrácka poľana , Zlatý stôl , Jamina , Hekerová , Nad Bukovinami  a Okrúhly chrbát , južným Ramzová  a Ostrý vrch  a západným Malá skala , Skalisko  a vyšší  aj nižší nižší Volovec. Severozápadnú časť masívu odvodňuje potok Tichá voda, východné potok Stará voda, oba smerujúce do rieky Hnilec. Voda z južných svahov odteká Zlatým potokom do Rožňavského potoka v povodí Slanej. Vrcholom vedie značená Cesta hrdinov SNP.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky les, ktorý neumožňuje rozhľad, no na neďalekých svahoch sú rozsiahle vyťažené plochy s nízkou vegetáciou. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier, Revúcku vrchovinu a vrchy severného Maďarska.
Nezávislosť Grónska
náhľad| Oslava národného dňa Grónska 2010 v Sisimiute presne rok po zriadení samosprávy v roku 2009