cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oleśnica (rieka)
Tok rieky
Rieka tečie od prameňov na Złoczewskej vysočine na severozápad od Wieluńa cez Szczercovskú kotlinu a do Varty sa vlieva v obci Mała Wieś na východ od Niechmirówa na území CHKO medziriečia Varty a Widawky.
Nosorožec sumatriansky
Nosorožec sumatriansky (staršie: nosorožec sumatranský; ) je druh z čeľade nosorožcovitých. Zároveň je to najmenší a najsrstnatejší žijúci druh nosorožca.
Opis
Nosorožce sumatrianske dorastajú v dospelosti do dĺžky 2,5 až 3,2 metra a vážia do. Kožné záhyby, typické pre ázijské nosorožce, sa nachádzajú iba v okolí krku. Typickým znakom pre tento druh je srsť a dva rohy. Najviac osrstené bývajú mláďatá. Tieto nosorožce majú, ako jediný druh z ázijských nosorožcov, dva rohy.
Správanie
Cez deň oddychuje v kalisku, v noci spása vetvičky, listy, ovocie a výhonky mladých stromčekov. Rovnako ako všetky nosorožce, hrochy a podobné málo osrstené zvieratá sa váľa v bahne, ktoré mu na koži oschne, čím ho chladí a chráni povrch tela pred nepríjemným hmyzom.
Rozmnožovanie
Gravidita trvá 7 až 8 mesiacov po nej sa narodí jedno mláďa, ktoré s matkou ostáva 18 mesiacov, až do jej ďalšieho pôrodu.
Ohrozenie
Jeho vysoko položený habitat bol kedysi bezpečný, dnes sa stráca v dôsledku ťažby dreva. K ďalším hrozbám patria pytliaci ktorým ide o roh (predný môže dorásť do dĺžky ). Dnes je nosorožec sumatriansky kriticky ohrozený, žije ich menej ako 25.
Staré Sedliště
Staré Sedliště je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 248 obyvateľov, z toho 645 mužov a 603 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,3 roka (muži 34,8 roka, ženy 35,7 roka).
Prsteň
náhľad|Prsteň Prsteň je druh šperku, ktorý sa bežne nosí na prstoch (z toho slovo prsteň). V dnešnej dobe existuje veľa variácií prsteňov – rôzne tvary či materiály. Veľmi často bývajú prstene tiež osadené drahými kameňmi.
Fiľakovo
Fiľakovo je mesto na Slovensku ležiace v Banskobystrickom kraji v okrese Lučenec.
Prsteň
História
Je ťažké určiť, kedy ľudia prvýkrát začali nosiť prstene. Už od pradávna mali ľudia tendenciu zdobiť sa najrôznejšími vecami a vyjadriť tak svoje emócie či postavenie.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1971
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1971 boli v poradí 6. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Tokiu, v Japonsku od 30. októbra10. novembra 1971, za účasti 9 tímov. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Yoyogi National Gymnasium. Svoj druhý titul získalo domáce 🇯🇵, keď sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇵🇭 a obhajcom titulu🇰🇷.
Fiľakovo
Polohopis
Z geomorfologického hľadiska leží Fiľakovo v Matransko-slanskej oblasti, v celku Cerová vrchovina v krajnom podcelku – Fiľakovská brázda. Brázdu tvorí niva riečky Beliny a priľahlá sprašová pahorkatina a má ráz kotlinovej malolesnej krajiny.
Prsteň
História
Najstaršie nájdené prstene pochádzajú zo starovekého Egypta. V tej dobe boli prstene bežne vyrábané z kameniny. Egyptský štýl bol neskôr ovplyvnený štýlom Grékov a Rimanov. Pretože zlato nebolo na východe dobre dostupné, prevládali skôr prstene zo striebra a bronzu, zatiaľ čo v Ertúrii prevládali prstene zlaté. Dizajn typický pre toto obdobie bol kosoštvorec. V priebehu času sa od tohto tvaru odklonilo a v oveľa väčšej miere ho zastúpil tvar kruhový.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1971
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Letné olympijské hry 1972, ktoré hostil Mníchov. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Fiľakovo
Polohopis
Rovinatý až vrchovitý povrch tvoria prevažne stredotreťohorné pieskovce a ílovce, z ktorých vystupujú na juhovýchode mladotreťohorné bazalty. Územie mesta budujú spodnomiocénne sedimenty dosahujúce mocnosť až 80 – 130 metrov. Západne od mesta sa v smere SZ – JV tiahne súvislý hrebeň tvorený produktami finálneho vulkanizmu (čadiče a bazanity). Z nerastných surovín sa pri Fiľakove vyskytujú: lejárske piesky, troskové lávy, andezit, čadič, tehliarska hlina a hnedé uhlie.
Prsteň
História
Prvá zmienka o tom, že prsteň by sa mal nosiť na štvrtom prste – teda prstenníku je zo 16. storočia. Staré porekadlo tvrdí, že práve z tohto prstu vedie dutá žila (vena amoris) priamo do srdca. Prvýkrát to spomenul anglický spisovateľ Henry Swinburne vo svojej knihe o manželstve. Veľmi rýchlo sa to stalo pravidlom skoro na celom svete.
Fiľakovo
Polohopis
Geologický vývoj Fiľakova a okolia bol veľmi zložitý, prebiehal vo viacerých etapách a niekoľkokrát sa na území Slovenska vystriedali obdobia morskej i sladkovodnej sedimentácie s obdobiami horotvornými, sopečnými a obdobiami suchej zeme.
Prsteň
Význam
V skorších dobách boli prsteňom prisudzované všelijaké vlastnosti. Predovšetkým mal značiť nekonečnosť, pretože guľatý tvar prsteňa nemá žiadny začiatok ani koniec.
Fiľakovo
Vodstvo
Cez Fiľakovo tečie potok Belina (pramení SZ od kóty Karancs ) s dĺžkou povodia. Jeho prítokom je Čamovský potok. Belina sa pri Prši vlieva do Suchej.
Vo Fiľakove je niekoľko minerálnych prameňov, zemitých kyseliek, zvaných šťavice. Pramene Stará Štavica a Ádam: sú to obyčajné kyselky (uhličité vody) obsah minerálnych látok je menší ako 1 g/l, obsah CO2 je vyšší ako 1 g/l. „Štavica“ sa vo Fiľakove používa pre miestne účely. Pramene zemitej kyselky vo Fiľakove obsahujú viac ako 1 g/l rozpustených pevných látok s prevahou iónov Ca2+, Mg2+, HCO3−. Chemické zloženie štavice pri továrni bolo – pevné súčiastky 1 152 mg/l, spotreba kyslíka 20,20 kcm m/10 HCl, tvrdosť (podla nemeckej stupnice) 42,0.
Symboly obce
V literatúre sa uvádza, že Fiľakovo vydalo listinu s vlastnou pečatou už v roku 1356. Ale o výzore tejto pečate nič nevieme. Novú pečat i mestský erb dal vyhotovit gróf Štefan Koháry II. v roku 1722. Táto pečať pozostávala zo strieborného štítu, kde zo zeleného kopca vyrastá palma a nad horným okrajom štítu je zlatá koruna. Pečať mesta Fiľakovo je okrúhla uprostred s mestským erbom a kruhovitým nadpisom MESTO FIĽAKOVO. Pečat mesta sa používa pri slávnostných príležitostiach – udelenie Čestného občianstva mesta, na pečatenie významných listín, dokumentov, zápisníc mestského zastupitelstva, mestskej rady a pod.
Prsteň
Materiály
Ako väčšina šperkov, aj prstene sa skôr vyrábali z prírodných materiálov, hlavne z kože. Keď sa ľudia naučili opracovávať kovy, prevládali prstene z bronzu a striebra. V dnešnej dobe je ponuka materiálov veľmi pestrá, dá sa vyberať z veľkého množstva materiálov alebo sa dokonca dá niekoľko materiálov skombinovať dohromady.
Fiľakovo
Symboly obce
Mladší erb z konca 18. storocia je červený, zlatá koruna je tentoraz umiestnená na vrchol kopca. Z nej vyrastá strieborný dvojramenný kríž a za ním zelená palma. Jeho zavedenie pravdepodobne súvisí so zavedením malého štátneho znaku za Leopolda II. (1790 – 1792). Mesto v súčasnosti používa zjednodušenú verziu heraldicky správnejšieho erbu z roku 1772. Erbom mesta Fiľakovo je v bielom štíte zo zeleného kopca vyrastajúca palma so žltým kmenom a zelenou korunou.
Zástavu mesta Fiľakovo tvorí šesť pozdĺžnych pruhov v poradí farieb žltá, zelená, biela, žltá, zelená, biela. Zástava má pomer strán 2:3 a je ukoncená tzv. lastovičím chvostom, t. j. zástrihom, siahajúcim do jednej tretiny dlžky listu zástavy.
Prsteň
Materiály
Jedným z najobľúbenejších kovov je určite zlato, pretože ide o kov veľmi kvalitný a hypoalergénny. Relatívne novodobou obmenou je zlato biele alebo ružové, čo je kombinácia zlata žltého s prímesou ďalších kovov.
Fiľakovo
Názvy mesta a hradu
1246 Filek, 1262 Fylek, 1348 Castrum Phylek, 1385 Oppidum Fylek, 1528 Filekwar. Ďalšie mená: Vilk, Villagkk, Vieleck, Filekinum, 1684 Villeck, 1685 Filleck, 1742 Filek, 1786 Fülek, Filakowo, 1863 – 1913 Filekow, 1920 Filakovo, 1938 – 1945 Fülek, 1948 – 1990 Fiľakovo, od roku 1991 Fiľakovo (slovensky) a Fülek (maďarsky).
Prsteň
Materiály
Stále obľúbenejším materiálom prsteňov je tiež chirurgická oceľ, titan alebo platina.
Fiľakovo
Pôvod pomenovania
Matej Bel spomína legendu, podľa ktorej pastier Filek (Filep) a jeho pes Füles (ucháň) našli poklad, z ktorého bol hrad vystavaný. Iná legenda hovorí, že hrad dal postaviť rytier Fulko (Folkuš) ako strážny objekt. Je však zrejmé, že hradné bralo bolo osídlené už dávno predtým. Na mape Kaudia Ptolemaia nakreslenej pravdepodobne Agathodaemonom, v diele „Geografis hyfogesis“ (150 po Kr.) je zaznačené tzv. mesto jazygov Philecia, ktoré niektorí autori stotožňujú s Fiľakovom.
Prsteň
Drahé kamene
História osadzovania prsteňov drahými kameňmi je zhruba rovnako stará ako nosenie prsteňov. V dnešnej dobe je možné nechať si prstene ozdobiť veľkým množstvom najrôznejších kameňov. Najčastejšie volené sú zirkóny, diamanty, smaragdy alebo rubíny.
Fiľakovo
Pôvod pomenovania
Názov mesta je najpravdepodobnejšie odvodený z osobného mena Filek (čiže zdomácnenej podoby mena Filip), pričom k zmene -e- na -a-došlo po strate významovej súvislosti s menom Filek (podobne ako pri Benedikt → (Hronský) Beňadik). Podľa iných názorov je názov odvodený z keltského slova Fulak, ktoré znamená skrýšu, útočisko (polatinčené na 'Filekia'). Maďarský názov Fülek je výsledkom paralelného pomenovania so slovenským Fiľakovo.
Prsteň
Druhy prsteňov
Väčšina prsteňov je v dnešnej dobe nosená ako doplnok. Niektoré prstene ale majú svoj špecifický význam.
Fiľakovo
Pravek
Veľké množstvo nálezov nájdených na území Fiľakova dokumentuje osídlenie tejto oblasti už v prehistorickom období.
Buchères
Buchères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Fiľakovo
Staršia kamenná doba – paleolit
600 000 – 10 000 pred Kr. – medzi najstaršie nálezy patria časti kostry z mamutov kosti medveďa jaskynného (Prša, Šávoľ, Belina), malý kamenný nástroj – diskovitý oštep objavený v Prši. Tieto nálezy môžu byť dokladom prítomnosti neandertálca v tejto oblasti.
Buchères
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1404 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fiľakovo
Neskorá kamenná doba – eneolit
3 000 – 2 000 pred Kr. – Z miesta Kistemető pochádza niekoľko črepov bližšie nedatovanej eneolitickej keramiky a z miesta Földvár (medzi Ratkou a Plešom) zlomky keramiky, čepeľovité škrabadlo a pazúrkovity hrot.
Bronzová doba
2 000 – 700 pred Kr. – Nálezy z územia mesta nie sú známe, ale na pustatine Báby sa našlo niekoľko črepov pilinskej kultúry. Významnou archeologickou lokalitou z doby bronzovej z obdobia pilinskej a kyjatickej kultúry sú Radzovce. Na mieste Monosa sa odkrylo pohrebisko s 1334 hrobmi, v ktorých sa našlo viac ako 5 000 keramických nádob, drobné ozdobné a úžitkové predmety z bronzu, kostí a vzácny železný a zlatý predmet. Na sídlisku, ku ktorému patrilo pohrebisko boli odkryté pozostatky výrobnych objektov, v ktorých sa odlievali a a zhotovovali bronzové nástroje, zbrane a šperky.
Železná doba
halštat a latén (700 – 0 pred Kr.) – Na námestí pred lekárňou sa pri výkopových prácach l našiel črep z okraja nádoby pravdepodobne laténsky. Z Rátky a Prši su známe hroby datované do 2. stor. pred Kr.
Rímska doba
(0 – 400 nášho letopočtu) – Pri hĺbení kanalizácie pri Malom cintoríne bol nájdený zlomok z rímskej keramiky tzv. terry sigillaty. Do tohoto obdobia môžeme pravdepodobne zaradiť aj fragment bronzového predmetu v podobe ženskej hlavy, ktorý pripomína rímske sošky.
Včasný stredovek
V tehelni v blízkosti železničnej stanice na mieste „Szentfali“ v r. 1952 a 1953 sa pri ťažbe hliny porušili kostrové a asi aj žiarový hrob. V nich boli dve celé nádoby, črepy a železný nožík. Hroby aj s nálezmi sú datované do polovice 7. stor.
Najznámejšou a zatiaľ jedinou preskúmanou slovanskou lokalitou okresu je Prša. Z miest Bérc a Borszeg pochádzajú predmety z mladšej doby kamennej až po stredovek, ale najpočetnejšie sú z obdobia slovansko-avarského osídlenia. Počas výskumu v r. 1948 – 54 sa tu odkrylo niekoľko pohrebísk zo 7. stor., 7. – 8.stor., polovice 10. stor. a z 11. stor. – spolu 143 hrobov. V starších hroboch mali mŕtvi pomerne bohatú výbavu – osobné šperky, mužské i ženské, ozdoby šiat – pracky, spony, nožíky, niekoľko kusov zbraní a veľké množstvo keramiky. Mladšie hroby boli veľmi chudobné, mŕtvi mali pri sebe iba drobné ozdoby. Pri pohrebiskách sa odkrylo aj sídlisko z 8. stor.
Obyvateľstvo
Národnostné zloženie (2011): národnosť Slovenská 28,0%, Maďarská 53,6%, Rómska 3,7%, Česká 0,3%.
Parky
Parky vo Fiľakove, vznikli pôvodne z tureckých záhrad. Menšie parčíky vznikli pri Koháryho kúrii koncom 18. storočia a r. 1847 pri Cebrianovej kúrii.
Fiľakovský park bol založený v druhej pol. 19. stor. pri kaštieli Herold-Stephaniho aj s jazierkom. Popri domácich rastlinách boli introdukované aj zahraničné stromy. Rozloha parku je, celkový počet taxónov drevín 16 (z toho 1 ihličnatý). Park bol rekonštruovaný v roku 2011.
Kráľom stromov z okolia Fiľakova bol tzv. „Veľký strom“ v k. u. Bučon pri Šávoli. Bol to mohutný dub, víchrica ho však vyvalila v roku 1954. Výška stromu, obvod vek sa dohadoval do 1000 rokov. O strome sa viedla tzv. stromová kniha, čast prierezu bola konzervovaná a je uložená v depozite mestského múzea vo Fiľakove.
Kostelec
Kostelec môže byť:
Stebnícka Huta
Stebnícka Huta je obec na Slovensku v okrese Bardejov.
Polohopis
Obec leží v pohorí Busov v blízkosti slovensko-poľskej hranice. Mierne zvlnený chotár obce na flyšovom podloží obkolesuje najmä bukový a jedľový les. Obcou preteká Rosucká voda, ktorá tu má niekoľko menších prítokov. Od Bardejova je vzdialená severným smerom a prístupná je cestou III/3505 cez Stebník.
Dejiny
Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade „Volia Huta“ pochádza z roku 1600, kedy toto územie patrilo pod makovické panstvo. Postupne sa jej názov menil na Sklenná Huta, Stebnická Huť, Hutiská a až v roku 1927 obec získala názov Stebnícka Huta.
Od roku 1641 tu bola v prevádzke sklárska huta, ktorá až do roku 1856 vyrábala okrem iného aj krištáľové sklo. V minulosti tu boli v prevádzke aj mlyn, píla, valcha na súkno, lis na drvenie ľanových a konopných býľ a lisovanie oleja. Obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom, chovom oviec a dobytka, ťažbou dreva a sklárstvom. Rímskokatolícky kostol bol vybudovaný roku 1853, budova základnej školy pribudla v roku 1909. V súčasnosti má obec potočnú radovú zástavbu a náročný život v horskom prostredí uľahčuje plynofikácia a obecný vodovod.
Turizmus
Okolie obce je vhodné na oddych, pešiu turistiku a rôzne letné i zimné športy. Ubytovacie služby pre 108 hostí tu poskytuje penzión Slnečný majer s jazdeckým klubom. V blízkosti obce boli v roku 2015 vybudované dva lyžiarske vleky, čím sa rozšírili možnosti na voľnočasové aktivity obyvateľov i turistov.
Champvoisy
Champvoisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Oprostovice
Oprostovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Má 103 obyvateľov a jej katastrálne územie má rozlohu 266 ha.
Národné zhromaždenie (Francúzsko, 5. republika)
Národné zhromaždenie (franc. Assemblée nationale) je spolu so Senátom najvyšší legislatívny orgán Francúzskej republiky. Národné zhromaždenie a Senát tvoria parlament piatej francúzskej republiky.
Hlavnou úlohou Národného zhromaždenia je diskutovať, dopĺňať a hlasovať o navrhnutých zákonoch. Na rozdiel od Senátu má možnosť zmeniť vládu legislatívnymi postupmi. Národné zhromaždenie sídli v Palais de Bourbon v Paríži. Priznané poslanecké mandáty trvajú 5 rokov.
V roku 2012 malo Národné zhromaždenie 577 poslancov, zvolených alebo znovu zvolených v parlamentných voľbách v roku 2012 na základe všeobecného volebného práva väčšinovým hlasovaním o každom kandidátovi zvlášť v dvoch kolách. V 14. legislatívnom období tvorí absolútnu väčšinu v Národnom zhromaždení tzv. Socialistická, republikánska a občianska skupina prostredníctvom 292 poslancov (po zarátaní spriaznených poslancov).
Predsedom Národného zhromaždenia V. republiky je od 12. septembra 2017 Richard Ferrand z politickej strany La République En Marche!.
Uzan (Pyrénées-Atlantiques)
Uzan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rimavská Sobota
thumb|Pomník – [[básnik Mihály Tompa]] thumb|Pomník – básnik [[Sándor Petőfi|Sándor Petöfi]] thumb|Pomník – herečka [[Lujza Blahová]] thumb|Pomník – [[Štefan Marko Daxner (štúrovec)]] thumb|Pomník – [[Michal Miloslav Bakulíny (štúrovec)]] thumb|Pomník – [[Ján Francisci-Rimavský (štúrovec)]]Rimavská Sobota je okresné mesto na Slovensku v Banskobystrickom kraji. Je centrom historického regiónu Malohont.
Polohopis
Leží v regióne Malohont, v severozápadnej časti Rimavskej kotliny na nive a terase Rimavy. Severne od mesta sa dvíha Revúcka vrchovina, južným smerom Cerová vrchovina. Severným okrajom prechádza cesta I/16 (ZvolenKošice), ktorú križuje I/72 na Brezno a II/531 na Jesenské. Z Jesenského vedie cez mesto železničná trať do Brezna. Rimavská Sobota je vzdialená východne od Lučenca,  juhozápadne od Rožňavy a  juhovýchodne od Brezna.
Časti mesta
Mestské časti: Bakta, Dúžava, Kurinec, Mojín, Nižná Pokoradz, Sabová, Sobôtka, Včelinec, Tomašová, Vinice, Vyšná Pokoradz
Sídliská: Rimava, Západ, Rožňavská
Ostatné časti: Chrenovisko, Šibeničný vrch
Vodné plochy
V blízkosti sa nachádzajú umelé vodné nádrže Teplý Vrch a Kurinec (Zelená voda).
Názov
Vývin názvu mesta
Dejiny
Územie mesta bolo obývané už v dobe bronzovej, o čom hovoria archeologické nálezy pilinskej kultúry. Ďalšie nálezy pochádzajú z mladšej doby bronzovej a halštatskej, ako i rímskej. Lokalita dnešného mesta mala výhodnú polohu pre obchod a výrobu. Stredoveká osada bola úplne zničená počas mongolského vpádu, no už v roku 1268 sa Rimavská Sobota spomína v listine kráľovského dvorného kancelára Štefana, arcibiskupa kaločského a báčského, ako Rymoa Zumbota. Mestečko bolo pravdepodobne sídlom správy majetkov kaločského arcibiskupa v údolí rieky Rimavy. Dňa 14. novembra 1278 nový kaločský arcibiskup Ján vydáva v Zumbothel listinu, ktorou udeľuje Rimavskej Sobote výsady mestského charakteru. 24. júna 1334 daroval kráľ Karol Róbert mesto Tomášovi zo Solnoku, sedmohradskému vojvodovi, a ako náhradu predošlému zemepánovi, kaločskému arcibiskupovi Ladislavovi I. dal iné majetky. V roku 1335 boli mestu udelené ďalšie privilégiá, medzi nimi povolenie opevniť sa. Z trhovej osady sa postupne stáva obchodné poddanské mesto.
Roku 1441 Rimavskú Sobotu ovládol Ján Jiskra z Brandýsa, ktorý tu o 3 roky neskôr vyjednával s Jánom Huňadym. Roku 1474 mesto znovu zmenilo po vymretí rodiny Schéchyovcov majiteľa. Prešlo do rúk Alberta Losoncyho, ktorý si vzal za manželku Hedvigu Séčiovú, a Jána Guthi-Orsága, ktorý sa oženil s Annou Séčiovou (Hedviga a Anna boli dcéry Ladislava Séčiho, posledného potomka z rodu vojvodu Tomáša).
Roku 1506 Rimavská Sobota takmer celá vyhorela, pričom zhorel aj dôležitý mestský archív a zachránila sa len truhla kovotepcov. Zemepán Losonczy zavolal z Talianska architekta, ktorý položil základ terajšej šachovnicovej formy mesta. Intravilán mesta bol vtedy opevnený vodnou priekopou, ktorá viedla od potoka Sodoma od dnešnej konzervárne na vnútornej strane Cukrovarskej ulice až k Cintorínskemu potoku.
Rimavská Sobota prežila dve osmansko-turecké okupácie, a to v rokoch 15531593 a 1598/991686 (z ich pobytu sa zachovalo v archíve 250 listín). Lúpežní martalovci z blízkej pevnosti Sobôtka znepokojovali obyvateľstvo z okolia. Cez rieku Rimavu dali postaviť tzv. turecký most, aby turecký beg zo Sobôtky mohol pohodlne prevážať dievčatá do háremu pri Nižnej Pokoradzi. Mesto sa po oslobodení od Turkov stalo kráľovským majetkom a neskôr bolo vykúpené. Roku 1592 získalo svoj erb, na ktorom je okrídlený čierny orol s otvorenými pazúrmi na striebornom, dole zaoblenom štíte. Farby mesta boli v tom období modrá a biela. Najstaršia železná pečať pochádza z roku 1595. Roku 1601 mesto získalo právo meča, ktoré potvrdil roku 1735 aj kráľ Karol VI. Habsburský. Šľachticov stínali mečom a poddaných vešali na šibenici na blízkom Šibeničnom vrchu za mestom.
Rimavská Sobota patrí do regiónu Malohont, v polovici 13. storočia známeho ako Rimavský komitát. Sídlom regiónu bola najskôr Rimavská Baňa, ktorá svoj vplyv postupne stratila v prospech Rimavskej Soboty. Na konci 18. storočia sa Malohont prvýkrát spojil s Gemerom. V roku 1784 až 1790 a potom v rokoch 1805 až 1922 bola Rimavská Sobota sídlom Gemersko-malohontskej župy. Dňa 26. decembra 1805 nocoval v Rimavskej Sobote legendárny ruský vojvodca Michail Illarionovič Kutuzov, keď sa vracal do vlasti s 2. armádnou skupinou po bitke pri Slavkove. Rimavská Sobota sa stala dôležitým obchodným a priemyselným strediskom. V revolučných rokoch 18481849 sa tu vystriedali maďarské, slovenské i ruské vojská. V noci z 21. na 22. júla 1849 tu vyjednával hlavný veliteľ maďarských revolučných vojsk, generál Artur Gorgey s parlamentármi veliteľa ruských vojsk, Chruleva. V auguste 1849 (po porážke maďarskej revolúcie 13. augusta 1849 pri Világosi) sa v meste zdržiavali aj slovenské dobrovoľnícke zbory pod velením Lewartovského. Veliteľmi boli aj povstaleckí kapitáni Štefan Marko Daxner a Ján Francisci.
Po oslobodení mesta sovietskou armádou dňa 21. decembra 1944 začala obnova a postupný rozmach v nových podmienkach. Okrem menších závodov dominoval potravinársky kombinát (cukrovar, pivovar, sladovňa), v tej dobe jeden z najmodernejších závodov v Európe.
V roku 1948 sa k Rimavskej Sobote pripojila obec Tomašová, ktorá je v súčasnosti mestská časť s rodinnou zástavbou.
Múzeá
V Rimavskej Sobote sa nachádza Gemersko-malohontské múzeum so stálou expozíciou.
Múzeum v Rimavskej Sobote vzniklo 3. septembra 1882 a po múzeách v Bratislave, na Orave, v Košiciach a Trenčíne je piatym najstarším na Slovensku. Počiatky prvých múzejných snáh v meste sú však omnoho staršie. Vznik múzea je spojený s umelecko-archeologickou výstavou Gemerskej župy, otvorenou 3. septembra 1882, ktorou boli položené základy múzea a zároveň bol zriadený Gemersko-malohontský muzeálny spolok. Zakladateľmi župného múzea boli okrem prvého riaditeľa Jána Fábryho, Viliam Groó, Ľudovít Hüvossy a Štefan Terray. V klasicistickej budove bývalých delostreleckých kasární z roku 1850 sídli múzeum od roku 1910. Budovu projektoval budapeštiansky architekt Ferencz Miks, ktorý je autorom viacerých verejných stavieb v meste, klasicisticky ladené priečelie budovy bolo realizované rimavskosobotským staviteľom Mihályom Kallom. Prvá stála expozícia bola v tejto budove verejnosti sprístupnená 18. mája 1913. Budova múzea je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatok ako Národná kultúrna pamiatka.
Múzeum sa špecializuje na dokumentáciu, výskum a získavanie zbierok v odboroch história, archeológia, etnológia, výtvarné umenie, prírodné vedy a rómska kultúra regiónu Gemer–malohont. Bohaté zbierkové fondy múzea, zo spoločenských a prírodných vied, dopĺňa rozsiahly historický knižný fond múzea. Celkový zbierkový fond presahuje 93 000 zbierkových predmetov.
Hvezdáreň
Hvezdáreň sídli v časti Tomášová, bola založená v roku 1975 a 4. októbra 1977 bola otvorená jej prevádzková budova, ako prvá účelová stavba hvezdárne na Slovensku. Pred jej vznikom bolo v okrese len malé astronomické zázemie. Zriaďovateľom je VÚC BBSK.
V roku 1999 bola objavená planéta 20495 a na počesť hvezdárne v meste bola pomenovaná (20495) Rimavská Sobota
Pomníky, busty
V Rimavskosobotskom cintoríne je pochovaný Peter Kellner-Hostinský.
Na Námestí Štefana Marka Daxnera sa nachádza niekoľko búst, ktoré boli osadené Maticou Slovenskou v rámci projektu Historické osobnosti Gemer-Malohontu.
Parky
Medzi priemyselnou časťou a sídliskom Západ sa nachádza záhrada 1. mája. náhľad|Fontána v Záhrade 1. mája
Divadlo
Neprofesionálne divadelné súbory:
Futbalový klub MŠK Rimavská Sobota
Futbal má v Rimavskej Sobote viac než storočnú tradíciu, keďže svoj vznik datuje do roku 1908. Z toho roku pochádza prvá zmienka o klube s názvom RAC, ktorý sa prihlásil do Uhorského futbalového zväzu. Po vzniku Slovenského futbalového zväzu, paradoxne s maďarským názvom a skratkou SzLSz, po skončení prvej svetovej vojny, sa kluby začali združovať a organizovať majstrovské súťaže.
Najúspešnejšie obdobie rimavskosobotského futbalu nastalo po vstupe súkromného kapitálu do klubu začiatkom 90. rokov. Hlavným sponzorom sa stala firma Tauris, a.s., ktorá v spolupráci so samosprávou mesta a ďalšími partnermi vytvorila výborné ekonomické podmienky. Prejavilo sa to aj vo výsledkoch: v roku 1995 to bol suverénny postup do celoštátnej II. ligy a hneď v nasledujúcom roku ďalší postup, tentoraz už medzi slovenskú elitu do I.ligy. V nej vtedajší FC Tauris Rimavská Sobota odohral tri sezóny s bilanciou 90 odohraných zápasov, z nich bolo 28 víťazných, 18 remíz a 44 prehier so skóre 99:136. Pri trénerskom kormidle sa vtedy vystriedali také mená ako Stanislav Jarábek, Ladislav Jurkemik, Andrej Daňko, či domáci tréner František Vaš. V roku 1998 štartovala Rimavská Sobota aj v európskej pohárovej súťaži Intertoto Cup, kde po vyradení írskeho klubu sa v 2. kole stretol so slávnou Sampdoriou Janov z Talianska.
V roku 1999 štartovala Rimavská Sobota opäť v druhej najvyššej slovenskej súťaži. V sezóne 20032004 vtedajší FC pod vedením trénera Petra Zelenského vyhral II. ligu a znova sa vrátil medzi slovenskú elitu, ale len na rok. Od roku 2005 patrí Rimavská Sobota k popredným tímom druhej najvyššej súťaže. V posledných rokoch po problémoch so zabezpečením chodu klubu hrozil tímu zánik, no po iniciatíve vedenia mesta bolo založené občianske združenie, ktoré pomohlo futbal v meste udržať.
Hokejový klub HKM Rimavská Sobota
Hokejový klub bol založený 24. januára 1994 pod názvom HC ORMET, od roku 2005 používa názov HKM Rimavská Sobota. Do roku 2008 bola Rimavská Sobota takpovediac bez hokeja, kedy domáce mužstvá museli hrávať svoje zápasy na zimnom štadióne v Lučenci. V roku 2008 bol zrekonštruovaný zimný štadión, ktorý umožnil plnohodnotné fungovanie hokejového klubu a jeho pôsobenie v 2. hokejovej lige.
Volejbalový klub VK Slovan Rimavská Sobota
Ženský volejbalový klub s dlhoročnou tradíciou v meste úspešne štartuje v 2. najvyššej súťaži v skupine východ.
Hospodárstvo a infraštruktúra
Okres Rimavská Sobota patrí dlhodobo k najchudobnejším oblastiam Slovenskej republiky, pričom miera nezamestnanosti dlhodobo dosahuje nad 25 %.
Doprava
náhľad|Moderná autobusová stanica v Rimavskej Sobote
MHD v Rimavskej Sobote
Mestskú hromadnú dopravu v meste prevádzkuje spoločnosť SAD Lučenec, odštepný závod Rimavská Sobota. Na území mesta sú prevádzkované 4 linky.
Cestná doprava
Rimavská Sobota sa nachádza na hlavnom južnom cestnom ťahu E58/E571 spájajúcom Bratislavu s Košicami cez Zvolen. Plánovaná je výstavba rýchlostnej cesty R2, ktorá by tak odbremenila premávku v intraviláne mesta. Obchvat mesta by mal byť vedený severnou časťou mesta a na obchvate by malo byť 8 mostov a 2 mimoúrovňové križovatky.
Spojenie smerom na sever do miest Brezno a Poprad zabezpečuje cesta I/72 a na juh (Jesenské, štátna hranica s Maďarskom) cesta II/531.
Autobusová doprava je zabezpečovaná z autobusovej stanice, ktorá susedí s blízkou železničnou stanicou.
Železničná doprava
Mesto je napojené na sieť ŽSR regionálnou traťou Brezno – Jesenské, ktorá bola slávnostne daná do prevádzky 5. septembra 1874. Železničná stanica v Rimavskej Sobote je stanicou nesamostatnou, pridelenou k železničnej stanici Jesenské. Železničná stanica leží v km. 11,385 jednokoľajnej trate Jesenské – odb. Brezno-Halny – Brezno.
Diaľkové spojenie rýchlikmi na smer Bratislava a Košice je možné zo stanice Jesenské.
V minulosti z Rimavskej Soboty vychádzala Železničná trať Rimavská Sobota – Poltár, ktorá patrila medzi najmladšie trate na Slovensku. Do prevádzky bola daná 23. novembra 1913. Osobná prevádzka bola pozastavená v roku 2000 kvôli zlému technickému stavu trate a bola nahradená autobusmi. V roku 2003 pri prvej vlne rušenia osobnej dopravy na tratiach ŽSR bola pozastavená aj náhradná autobusová doprava a nakoniec v roku 2007 bola trať definitívne zrušená a v súčasnosti je na mieste bývalej trate postavená cyklotrasa.
Letecká doprava
Letecké spojenie je dostupné z letísk Sliač a Košice. Najbližšie letisko v Lučenci (Boľkovce – ) nie je využívané na linkové lety.
Panoráma
stred|náhľad|953x953bod|Panoráma Rimavskej Soboty odfotené z poľovníckeho posedu neďaleko dedinky Antalky (Máj 2023)
Buxeuil (Aube)
Buxeuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 140 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Staré Sedlo (okres Tachov)
Staré Sedlo je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 244 obyvateľov, z toho 126 mužov a 118 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 40,9 roka, ženy 40,2 roka).
Mužská štvorhra na Chennai Open 2007
Mužská štvohra na Chennai Open 2007 sa hrala ako súčasť Chennai Open 2007 od 1. do 8. januára 2007. Titul získali Belgičania Xavier Malisse, Dick Norman, ktorí vo finále porazili španielsky pár Rafael Nadal, Bartolome Salva-Vidal 7-6(4) 7-6(4). Pre Malisseho to bolo tretie turnajové víťazstvo vo štvorhre na okruhu ATP, pre Normana vôbec prvé.
Limoges
Limoges je mesto na stredozápade Francúzska, sídlo prefektúry departementu Haute-Vienne a správnych úradov regiónu Nové Akvitánsko. Leží na rieke Vienne 220 kilometrov severovýchodne od Bordeaux a asi 400 kilometrov južne od Paríža.
Adam Svoboda
Adam Svoboda (* 26. január 1978, Brno† 7. máj 2019) bol český hokejový brankár.
Klubový hokej
V sezóne 2004/05 chytal za klub Norimberg Ice Tigers v nemeckej hokejovej lige, v nasledujúcej vystriedal tri kluby: Lada Togliatti, HC Moeller Pardubice a Timrå IK.
Reprezentácia
Reprezentoval Česko na Majstrovstvách sveta v roku 2005 i 2006
Kawasaki
Kawasaki môže byť:
Kawasaki (Kanagawa)
thumb|Chrám Kawasaki Daishi
Kawasaki je mesto v Japonsku v prefektúre Kanagawa v oblasti Kantó v blízkosti hlavného mesta Tokia. Spolu s Tokiom, Jokohamou a ďalšími mestami tvorí jednu z najväčších aglomerácií na svete. V samotnom meste žije na ploche 144,36km² vyše 1 385 003 obyvateľov.
U Leskoveckého chodníka
U Leskoveckého chodníka je prírodná rezervácia ev. č. 466 východne od obce Skřipov v okrese Opava. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Miranda do Douro
Miranda do Douro môže byť v Portugalsku:
U Leskoveckého chodníka
Ochrana
Predmetom ochrany je prirodzený autochtónny porast buka, smreku, smrekovca a jedle.
Peter Gonda
Peter Gonda (* 22. február 1893, Krupina - † 9. jún 1980, Bratislava) bol lesný inžinier.
Životopis
Narodil sa v rodine Štefana Gondu a jeho manželky Márie rodenej Ďuricovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na lesníckom odbore Vysokej školy baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici, 1918 Ing. Od roku 1948 pôsobil na lesopolitickom úrade v Banskej Bystrici, od 1920 na Centrálnej správe cirkevných majetkov v Bratislave, do 1945 vedúci lesného oddelenia. Priekopník zakladania kultúr a pestovania rýchlorastúcich drevín, najmä topoľov na Žitnom ostrove, usiloval sa o zvýšenie drevnej produkcie a o vytváranie vetrolamov na ochranu poľnohospodárskej pôdy. Devastované agátové plochy na južnom Slovensku premenil na výnosné kultúry agátov a topoľov. Úspešne premieňal bukové monokultúry na zmiešané porasty, najmä v Strážovských vrchoch. Rozširoval borovicu, javor a jaseň na územiach, kde sa už nevyskytovali. Zaslúžil sa o introdukciu kanadských briez, s úspechom pestoval aj douglasku sivú a zelenú, balkánsky smrek a kanadskú višňu, vo vhodných polohách uprednostňoval smrekovec. Znalec liečivých rastlín, vypracoval vyše 600 receptov na ich úpravu a používanie. Venoval sa aj výstavbe prevádzkových objektov a lesných ciest. V rokoch 19351940 redaktor časopisu Les a drevo, publikoval aj v ďalších odborných časopisoch, člen lesníckej a drevárskej ústredne v Bratislave, pôdohospodárskej delimitačnej a Poľnohospodárskej paritnej komisie.
Changy (Marne)
Changy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krištof Görgei
náhľad|Rodový erb Krištof Görgei (Görgey, Gorgei) - "Görgey de Görgő et Toporcz" (* 11. december 1686, Betlanovce – † 1. december 1747, Eger) bol náboženský spisovateľ a pedagóg.
Stredná odborná škola drevárska (Topoľčany)
Stredná odborná škola drevárska v Topoľčanoch so sídlom na Pílskej ulici č. 7 je stredná odborná škola zameraná na prípravu žiakov pre drevársky priemysel a výrobu nábytku. Je situovaná v blízkosti jednej z najväčších firiem na výrobu nábytku na Slovensku - Decodom s.r.o v Topoľčanoch.
Krištof Görgei
Životopis
Príslušník zemianskeho šľachtického rodu z Hrhova a Toporca s predikátom Görgey de Görgő et Toporcz. Roku 1702 vstúpil do jezuitskej rehole, PhDr., ThDr. Prof. filozofie a teológie v Cluji, v Trnave, a v Banskej Bystrici, prefekt seminára v Trnave, roku 1740 rektor kolégia v Košiciach potom v Jágri.
Stredná odborná škola drevárska (Topoľčany)
História
Mesto Topoľčany leží na Hornej Nitre a historicky je úzko späté s drevárskym a nábytkárskym priemyslom.Škola historicky prešla dlhým vývojom.
Stredné odborné učilište nábytkárske v Topoľčanoch sa stalo priamym pokračovateľom odborného učilišťa pri n. p. Mier v Topoľčanoch, ktoré bolo založené v roku 1972. Od roku 1979 škola niesla nový názov Stredné odborné učilište nábytkárske (SOU nábytkárske) a pripravovala kvalifikovaných stolárov pre nábytkárske podniky na Slovensku. V roku 1988 bola otvorená elokovaná trieda Strednej priemyselnej školy drevárskej vo Zvolene, pri SOU nábytkárskom v Topoľčanoch. Obe školy zostali pod jedným riaditeľstvom. V roku 1991 sa Stredná odborná škola drevárska od SOU nábytkárskeho delimitovala a začala pôsobiť v priestoroch učilišťa pod samostatným riaditeľstvom.
Ďalšie zmeny
V roku 2003 došlo k združeniu obidvoch škôl a vznikla Združená stredná škola drevárska a nábytkárska.
IPA
IPA môže byť skratka pre:
Stredná odborná škola drevárska (Topoľčany)
Ďalšie zmeny
V roku 2008 sa názov školy zmenil na Stredná odborná škola.
Od roku 2009 má škola názov Stredná odborná škola drevárska.
Súčasnosť
V súčasnosti (2009) má škola 19 tried, ktoré navštevuje 484 žiakov. Neustále prebiehajú zmeny týkajúce modernizácie vyučovacieho procesu s využívaním IKT technológií a e-learningu. Škola získala finančné zdroje z Európskych štrukturálnych fondov na rekonštrukciu a modernizáciu v súvislosti so nížením energetickej náročnosti prevádzky. Vybudovalo sa Pilotné centrum odborného vzdelávania nábytkárskeho priemyslu v spolupráci s firmou Decodom s.r.o Topoľčany.
Škola sa aktívne prezentuje na medzinárodných výstavách, veľtrhoch, v rámci mesta i v masmediálnych prostriedkoch. Žiaci majú možnosť pracovať v rôznych záujmových krúžkoch a zapájajú sa do SOČ.
Veľký atraktor
thumb|Časť oblohy, v ktorej sa nachádza Veľký atraktor (snímka z [[Hubblov teleskop|Hubblovho teleskopu)]] alt=|thumb|Panoramatický pohľad na celú oblohu v blízkom [[infračervené žiarenie|infračervenom spektre (NIR). Poloha Veľkého atraktora je znázornená modrou šípkou sprava dole do stredu. Galaxie sú farebne odlíšené podľa červeného posunu. Modré a fialové sú najbližšie od nás (červený posun z < 0.01); zelené sú stredne vzdialené (0.01 < z < 0.04) a červené sú najvzdialenejšie (0.04 < z < 0.1)]]
Veľký atraktor je gravitačná anomália v medzigalaktickom priestore v blízkosti superkopy Hydra-Kentaur, v centre nadkopy Laniakea s lokalizovanou koncentráciou hmoty rovnajúcej sa až niekoľko desiatok tisíc hmotností Mliečnej dráhy. Pôsobenie tejto hmotnosti je pozorovateľné na pohybe okolitých galaxií a kôp do vzdialenosti stoviek miliónov svetelných rokov. Všetky tieto galaxie majú červený posun (a podľa Hubblovho zákona vypočítateľnú relatívnu rýchlosť), z čoho vyplýva, že sa vzďaľujú od nás a aj samé od seba a odchýlky v ich červených posunoch sú dostatočné na odhalenie existencie tejto gravitačnej anomálie. Pohybujú sa rýchlosťami +/s až −/s v závislosti od svojej polohy k Veľkému atraktoru.
Tilia
Tilia môže byť:
Veľký atraktor
Prvé náznaky toho, že vesmír sa nerozpína rovnomerne, sa objavili v rokoch 1973 a 1978. Existencia Veľkého atraktora bola zistená v roku 1986. Jeho vzdialenosť bola najprv určená na 150 miliónov svetelných rokov, neskôr sa začali vedci prikláňať skôr k 250 miliónom svetelných rokov. Na oblohe sa nachádza smerom k súhvezdiam Južný trojuholník a Pravítko. Objekty týmto smerom sú zahalené oblasťou prachoplynových mračien pozdĺž roviny Mliečnej dráhy, ktorá nám sťažuje viditeľnosť, ale preniká k nám röntgenové žiarenie, ktoré odhaľuje oblasť vesmíru, kde sa nachádza superkopa Norma – zhluk veľkých a starých galaxií, ktoré sa navzájom zrážajú a vyžarujú veľké množstvo rádiových vĺn.
Jeho pravá povaha je preto zatiaľ neodhalená. S ​​istotou sa dá však povedať, že ide vlastne o ústredný gravitačný bod, ku ktorému postupne smeruje všetko v nadkope Laniakea, zlievajú sa v ňom všetky vlákna jej galaxií.
Uzein
Uzein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paršovice
Paršovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Zoznam chránených území v okrese Pezinok
Toto je zoznam chránených území v okrese Pezinok aktuálny k roku 2017, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Pezinok.
Colin Fleming
Colin Fleming (* 13. august 1984, Linlithgow, Spojené kráľovstvo) je súčasný britský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Buffalo (New York)
Buffalo je mesto ležiace na západe štátu New York v USA. Neďaleko mesta sa nachádzajú Niagarské vodopády.
Šport
V tomto tíme hral slovenský obranca Andrej Sekera a útočník Miroslav Šatan.
Buxières-sur-Arce
Buxières-sur-Arce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 155 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít Gostoni
Ľudovít Gostoni (Gosztonyi, pôv. Kostolný) (* 1. jún 1855, Banská Bystrica - † 14. september 1915, Ľubietová) bol slovenský pedagóg a prekladateľ.
Wellnhoferia
Wellnhoferia bol rod malého opereného teropóda z čeľade Archaeopterygidae. Tento drobný, vtákom podobný dinosaurus žil v období vrchnej jury (asi pred 150 miliónmi rokov) na území dnešného Nemecka. Bol blízko príbuzný deinonychosaurom, ako boli rody Velociraptor alebo Deinonychus. Veľmi blízko príbuzný bol však najmä rodu Archaeopteryx z rovnakej oblasti. Jediný druh je Wellnhoferia grandis.
thumb|left|Welnhoferia (na obrázku v orandžovej farbe) v porovnaní s človekom Skameneliny rodu Wellnhoferia boli objavené v 60. rokoch 20. storočia a v roku 1988 boli opísané ako fosílie veľkého jedinca rodu Archaeopteryx. Pôvodný nálezca kostru dokonca považoval za exemplár Compsognatha. V roku 2001 však prišiel poľský paleontológ Andrzej Elżanowski s poznaním, že sa tento exemplár od ďalších zástupcov druhu A. litographica odlišuje. Má napríklad kratšiu chvostovú časť chrbtice a tiež štvrtý prst dolnej končatiny. Preto bolo pre túto fosíliu stanovené nové rodové meno, Wellnhoferia. Niektorí paleontológovia (napr. Mayr et al., 2007) však s týmto záverom nesúhlasia a považujú Welnhoferiu za veľkého jedinca Archeopteryxa.
Leontios II.
náhľad|[[Solidus cisára Leontia]] Leontios (* † 705), pôvodom z Isaurie, bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 695 – 698. Jeho vláda je významná predovšetkým preto, že počas nej ovládli Arabi Kartágo, čo prakticky spečatilo osud byzantských severoafrických držav. Leontios, ktorý sa osvedčil ako vojvodca počas vlády Konštantína IV. Pogonata a jeho syna Justiniána II., zastával pred svojim vyhlásením za cisára celý rad vysokých úradnych funkcií a roku 695 ho vymenovali za stratéga themy Hellas. V tejto funkcii sa postavil na čelo revolty proti nepopulárnemu Justiniánovmu režimu, oslabenému porážkou vo vojne s kalifom Abdulmalikom (bitka pri Sebastopole roku 693).
Revolta, organizovaná s podporou strany modrých a konštantínopolského patriarchu Kallinika, skončila úspešne a jej výsledkom bolo Justiniánovo zohavenie a poslanie do exilu. To, že cisára nepopravili, súviselo s dlhou vládou herakleiovskej dynastie v Byzancii a s ňou spojeným rešpektom, ktorý si u obyvateľstva získala. Leontiovi sa však neskôr jeho „zhovievavosť“ pomstila.
Najväčším problémom, ktorému ríša v tom čase čelila, bol nový nápor arabskej expanzie, predovšetkým v severnej Afrike. Abdulmalikove oddiely tu postupne obsadili väčšinu byzantských držav vrátane Kartága, a aj keď Leontios získal pomocou loďstva kartáginsky prístav prechodne naspäť, jeho jednotky neboli natoľko silné, aby dokázali svoje pozície udržať. Kartágo sa tak dostalo roku 697 definitívne do rúk Arabov.
Porážka v Afrike viedla k pádu Leontiovho režimu. Pri návrate z ťaženia vojaci revoltovali, vyhlásili za cisára vojvodcu Tiberia Apsimara a po krátkej občianskej vojne Leontia zvrhli. Leontios potom strávil sedem rokov v kláštore, než bol na rozkaz Justinána II., ktorý sa znova zmocnil trónu, roku 705 popravený.
Externé odkazy
Leontiova biografia (po anglicky)
Ričard Karlovič Maak
Ričard Karlovič Maak resp. Richard Maack (-po nemecky) (* 4. september 1825, Kuressaare, Rusko (dnes Estónsko) — † 25. november 1886, Petrohrad, Rusko) bol ruský učiteľ a inšpektor nemeckého alebo estónskeho pôvodu. Známy je ako cestovateľ a prieskumník Sibíri a Ďalekého východu, prírodovedec, botanik a entomológ.
Biografia
Po skončení základného vzdelania navštevoval štátnu univerzitu v Petrohrade. Po jej skončení pracoval od roku 1852 ako učiteľ a neskôr riaditeľ gymnázia v Irkutsku. V rokoch 1868 do 1879 pôsobil ako vrchný inšpektor pre školstvo Východnej Sibíri. Za svojho života podnikol celý rad výskumných ciest. V roku 1850 podnikol expedíciu do Viljujskej oblasti (dnes v Jakutsku), kde po prvýkrát robil orografické, geologické a etnografické výskumy. V rokoch 1855 až 1856 robil výskum okolia Amura a v rokoch 1859 až 1860 v Ussurijskom regióne.
Richard Maack opísal počas svojho života s inými botanikmi aj niektoré nové druhy rastlín.
Na jeho počesť pomenoval rakúsko-ruský botanik Franz Josef Ruprecht viacero druhov rastlín, ako napr.: Prunus maackii, Lonicera maackii a rod rastlín Maackia s ázijským druhom Maackia amurensis. Z motýľov je jeho menom pomenovaný druh vidlochvosta Papilio maackii.
Skalky (geomorfologický podcelok)
náhľad|Pohľad na Skalky od východu
Skalky sú geomorfologický podcelok Súľovských vrchov. Nachádzajú sa vo východnej časti pohoria v tesnej blízkosti Rajeckých Teplíc a najvyšším vrcholom sú vysoké Skalky.
Poloha
Podcelok sa nachádza na území okresu Žilina a ohraničuje ho Rajecká kotlina z juhu, Žilinská pahorkatina (oba podcelky Žilinskej kotliny) z východu a severu a zo západu Súľovské skaly. Územie odvodňujú prítoky Rajčanky.
Ochrana prírody
Vápencové Skalky nie sú celoplošne chránené, no leží tu prírodná rezervácia Slnečné skaly, prírodná pamiatka Poluvsianska skalná ihla a Turská skala. V centrálnej časti sa nachádza kultúrna pamiatka Lietavský hrad.
Turizmus
Najvýchodnejší výbežok Súľovských vrchov je najmä vďaka vápencovým bralám atraktívnym cieľom turistov. V centrálnej časti je pomerne zachovaná ruina rozsiahleho Lietavského hradu. Priamo z kúpeľného mestečka Rajecké Teplice vedú turistické trasy rôznymi smermi:
Stříbro
Stříbro je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 7 895 obyvateľov, z toho 3 900 mužov a 3 995 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,6 roka (muži 39,1 roka, ženy 42,0 roka).
Geografia
Časti mesta: Stříbro, Butov, Jezerce, Lhota u Stříbra, Milíkov, Otročín a Těchlovice.
Chlorid mangánatý
Chlorid mangánatý (MnCl2) je ružovkastá práškovitá látka, dobre rozpustná vo vode, ktorá zo studených vodných roztokov kryštalizuje ako ružový tetrahydrát MnCl2 • 4H2O (môže sa ešte vyskytovať v podobe dihydrátu MnCl2 • 2H2O).
Príprava
Chlorid mangánatý sa vyrába pôsobením koncentrovanej kyseliny chlorovodíkovej na oxid manganičitý:
Táto reakcia slúži zároveň k priemyselnej výrobe chlóru. Výsledný roztok po reakcii sa neutralizuje pomocou uhličitanu mangánatého a keďže v oxide manganičitom sú ako nečistoty prítomné soli železa, tak je možné týmto spôsobom oddeliť a prečistiť.
V laboratóriu je možné chlorid mangánatý pripraviť ľahšie rozpúšťaním mangánu, uhličitanu mangánateho alebo hydroxidu mangánatého v kyseline chlorovodíkovej:
Chemické vlastnosti
Bezvodý chlorid mangánatý je polymérna tuhá látka, ktorá kryštalizuje v mriežke chloridu kademnatého. Tetrahydrát je tvorený oktaedrickými molekulami trans-Mn(H2O)4Cl2. Hydráty sa rozpúšťajú vo vode a dávajú mierne kyslé roztoky s pH okolo 4.
Je to slabá Lewisova kyselina, ktorá reaguje s chloridovými iónmi za vzniku komplexných zlúčenín obsahujúcich ióny trichloridomangánaté [MnCl3]-, tetrachloridomangánaté [MnCl4]2- a hexachloridomanganaté [MnCl6]4-. Trichloridomanganaté a tetrachloridomanganaté ióny majú polymérnu štruktúru.
Uzos
Uzos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Chlorid mangánatý
Chemické vlastnosti
Pri reakcii s bežnými organickými ligandmi dochádza k oxidácii manganatých zlúčenín za vzniku manganitých komplexov. Napríklad: anión etyléndiamíntetraoctanu mangánatého [Mn(EDTA)]-, anión kyanidu mangánatého [Mn(CN)6]3- a katión acetylacetonátu mangánatého [Mn(acac)3]. S trifenylfosínom Ph3P vytvára labilný adukt 2:1:
Chantemerle (Marne)
Chantemerle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Uzos
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Chlorid mangánatý
Chemické vlastnosti
Bezvodý chlorid mangánatý slúži ako východzia látka pre syntézu ďalších zlúčenín mangánu. Napríklad manganocén sa pripravuje reakciou chloridu mangánatého MnCl2 s roztokom cyklopentadiénidu sodného v THF:
Chantemerle (Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Uzos
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chantemerle (Marne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.