Perín-Chym
Perín
Jeho syn Mikuláš Peréni bol stoličným hodnostárom (13. a 14. storočie). Bol prívržencom neskoršieho uhorského kráľa Karola Roberta z Anjou a ako vojak bol v službách neskoršieho palatína Filipa Drugeta, s ktorým bojoval na Spiši, v Above a v Šariši proti Omodejovcom a Matúšovi Čákovi Trenčianskemu; Peter Peréni (14. – 15. stor.), jeho otcom bol Šimon Peréni. Peter bol županom Zemplínskej stolice (1402 – 1414), ale aj spišským županom a kastelánom (1402 – 1404), ďalej šarišským županom a kastelánom (1405). Účastník bitiek proti Turkom, prívrženec uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského. Za zásluhy dostal od Žigmunda Veľkú Idu.; Imrich Peréni dostal Stropkovské panstvo v roku 1410. Po jeho smrti si ho rozdelili jeho dvaja synovia, Ján a Štefan (dostali mestečko Stropkov a k nemu patriace dediny, panstvo Trebišov a šarišský Nový hrad), a Imrichovi bratia, diplomat u kráľa Žigmudna Ján Peréni a Mikuláš Peréni (dostali rodové majetky v južnom Zemplíne, Above, Berežskej a Boršodskej stolici). Kráľ Žigmund deľbu majetku potvrdil roku 1431. Keď roku 1437 zomrel kráľ Žigmund, v Uhorsku nastáva hlboká anarchia a boje o trón, ktoré zasiahli aj Stropkovské panstvo. Po nástupe Habsburgovcov na uhorský trón sa na istý čas upokojili pomery. Stropkovské panstvo od roku 1560 znovu vlastnili Peréniovci (od 1492 do 1506 je v zálohu). Títo ale sídlili v Trebišove alebo v Blatnom Potoku a panstvo spravovali ich úradníci. Podľa portálneho súpisu pre krajinskú daň z roku 1546 patrilo k Stropkovskému panstvu Petra Peréniho 36 dedín, na čele s dedičným richtárom – šoltýsom. Výnimkou boli iba Girovce, ktoré mali voleného richtára. Krajinský hodnostár Ján Peréni (? – 1458), ktorého otec Imrich Peréni bol kráľovským koniarnikom bol županom Zemplínskej stolice (1438 – 1440 a 1452) Ako magnát staval do bandérie 200 bojovníkov, s ktorými bojoval proti jiskrovcom a bratríkom. Ako donáciu dostal hrad Šariš, ktorý mal v zálohu (od 1437); Štefan Peréni (? – 1483) bol županom Zmeplínskej (1430 – 1472)a županom Ugočskej stolice (1464 – 1470), bol kráľovským stolníkom a koniarnikom, napokon kráľovským pokladníkom (1472 – 1478). Bol spolu s kráľom Matejom Korvínom spolusignatárom miestovej zmluvy s nemeckým cisárom Fridrichom (1464). Za to, že chcel dosadiť na uhorský trón poľského Kazimíra, mu Korvín odobral majetky a dal ich jeho synovi Imrichovi Perénimu (? – 5. 2. 1519) bol dedičným županom Abovskej stolice, sudcom Kumánov, hlavným kráľovským stolníkom (1498), no najmä palatínom uhorského kráľovstva (1504 – 1519), chorvátskym bánom (1512 – 1513). Spoločne s Jánom Zápoľským ho zvolili za krajinského kapitána (1513), keď sa kráľ Vladislav II. zdržiaval v Prahe, bol jeho miestodržiteľom v Uhorsku. Zohral významnú úlohu pri uzatvorení Bratislavsko-viedenskej dohody o vzájomnom nástupníctve medzi Vladislavom II. Jagelovským a Maximiliánom Habsburským (1515). Maximilián ho povýšil na ríšske knieža, Vladislav II mu daroval hradné panstvo Siklós (1517); Po nástupe Habsburgovcov na uhorský trón sa na istý čas upokojili pomery. Stropkovské panstvo od roku 1560 znovu vlastnili Peréniovci (od 1492 do 1506 je v zálohu). Títo ale sídlili v Trebišove alebo v Blatnom Potoku a panstvo spravovali ich úradníci. Podľa portálneho súpisu pre krajinskú daň z roku 1546 patrilo k Stropkovskému panstvu Petra Peréniho 36 dedín, na čele s dedičným richtárom- šoltýsom. Výnimkou boli iba Girovce, ktoré mali voleného richtára; Gabriel Peréni (19.10. 1532 – 7.6. 1567) bol dedičným županom Abovskej stolice, potom aj župan Ugočskej stolice (1560 – 1567), bol hornouhorským hlavným kapitánom (1552), kráľovským pokladníkom, kráľovským radcom (1554) a krajinským sudcom (1563). Spoločne s Jánom Balašom a Františkom Bebekom (Bubekom) roku 1554 bránil Gabriel Peréni ako hornouhorský hlavný kapitán pohraničný hrad Fiľakovo, z ktorého, žiaľ, všetci traja ustúpili bez boja a odovzdali ho Turkom. Gabriel bol horlivým zástancom a šíriteľom reformácie. Vypovedal zo všetkých svojich majetkov kazateľov, ktorí sympatizovali s kalvinizmom. No nedokázal tomu zabrániť, lebo práve Blatný Potok – Sárospatak sa stal jedným z významných centier kalvinizmu. Keď roku 1567 bezdetný Gabriel Peréni zomrel, vymrela ním aj palatínska vetva rodu Peréniovcov a jej majetok ako odúmrť prešla späť do vlastníctva kráľa.