cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čierne Indie
Obsah románu
Vlastný dej románu sa točí okolo rôznych podivných a nebezpečných udalostí, ktoré boli obyvateľmi mesta najprv pripisované nadprirodzeným bytostiam (banským škriatkom), ale za ktorými v skutočnosti stál bývalý zamestnanec bane Silfax, ktorý so svojim vycvičeným výrom baňu tiež od jej uzavretia obýval. Nechýba ani ľúbostný motív (Fordov syn Harry sa zamiluje do dievčaťa Nell, ktorá bola nájdená v nepreskúmaných častiach jaskyne).
Hrkovce
Hrkovce sú obec na Slovensku v okrese Levice.
Polohopis
Obec leží v Ipeľskej pahorkatine na mokrej zaplavovanej nive rieky Ipeľ a potoka Štiavnička.
Diskografia Petra Stašáka
Diskografia speváka Petra Stašáka
Bez veľkých obetí
Bez veľkých obetí je štúdiový album Petra Stašáka.
Hore
Bože, nedaj láske zahynúť
Bože, nedaj láske zahynúť je štúdiový album Petra Stašáka.
Buď mojím prílivom
Buď mojím prílivom je štúdiový album Petra Stašáka.
Hore
Golden melody
Hore
Prístavy túžob
Prístavy túžob je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydal MSP v roku 2001.
bonus
Hore
Žijem, žijem...
Žijem, žijem... je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydal MSP v roku 2002 na CD.
Bonus:
Hore
Loď lásky
Loď lásky je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydal MSP v roku 2002 na CD.
BONUS:
Hore
Môj život je pieseň
Môj život je pieseň je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydal MSP v roku 2003 na CD.
Bonus:
Hore
Všetko najlepšie
Všetko najlepšie (The best of) je výberový album Petra Stašáka, ktorý vydal MSP v roku 2003 na CD.
Hore
Láska svetom letí
bonus: Hore
Aká je láska...
Aká je láska...  je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2005 na 2CD.
Hore
Šťastné a veselé Vianoce
Šťastné a veselé Vianoce je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2006 na CD.
Hore
...najkrajšie na svete
...najkrajšie na svete je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2008 na CD.
Hore
Peter Stašák a priatelia
Peter Stašák a priatelia je štúdiový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2008 na CD.
Bonus
Zlatý výber 1
Zlatý výber 1 je výberový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2010 na CD. Albume je prvým výberom najväčších hitov.
Hore
Zlatý výber 2
Zlatý výber 2 je výberový album Petra Stašáka, ktorý vydalo vydavateľstvo Masta v roku 2011 na CD.
Slovenská poľnohospodárska knižnica pri SPU v Nitre
Od vzniku do roku 1991
Začiatky Slovenskej poľnohospodárskej knižnice (SlPK) sú úzko spojené so vznikom Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva (VŠPLI) v Košiciach. V roku 1946 Ústredná knižnica Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave odstúpila VŠPLI zo svojho fondu asi 1700 zväzkov odbornej literatúry.
Murín (priezvisko)
Murín (o význame pozri murín) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Detve, Námestove a Zvolene.
Slovenská poľnohospodárska knižnica pri SPU v Nitre
Od vzniku do roku 1991
1. augusta 1951 sa knižnica odčlenila od VŠPLI a začala existovať ako samostatná Ústredná pôdohospodárska knižnica (ÚPK), prvá ústredná knižnica na Slovensku vôbec.
Murín (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Murín.
Slovenská poľnohospodárska knižnica pri SPU v Nitre
Od vzniku do roku 1991
1. októbra 1951 sa spojila s Poľnohospodárskym a lesníckym dokumentačným strediskom (PLDS). Bola vedeckým ústavom s celoslovenskou pôsobnosťou a v bibliografickej oblasti plnila celoštátne úlohy. Vydávala prvý celoštátny pôdohospodársky bibliografický časopis Prehľad poľnohospodárskej, lesníckej a drevárskej literatúry. Po 13 mesačnom pôsobení, v súvislosti s kreovaním Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre (VŠP v Nitre), deliminovali sa fondy a zariadenia. Ústredná pôdohospodárska knižnica bola 1. septembra 1952 zrušená. V Nitre vznikla Štátna študijná knižnica (ŠŠK) a delimitovaním fondov z Košíc vznikli dve knižnice – Štátna technická knižnica v Košiciach a Štátna študijná knižnica vo Zvolene.
V roku 1954 sa ŠŠK v Nitre premenovala na Štátnu vedeckú knižnicu a po hospodárskej stránke ju pričlenili k Univerzitnej knižnici v Bratislave. Začala plniť funkciu vedeckej knižnice pre nitriansky región.
V roku 1959 dostala knižnica znovu názov Ústredná pôdohospodárska knižnica a stala sa špecializovanou vedeckou knižnicou, ktorá plnila aj funkciu ústrednej knižnice siete poľnohospodárskych knižníc na Slovensku, čím sa definitívne rozhodlo aj o profilácii fondu. 1. júla 1960 sa ÚPK odčlenila od Univerzitnej knižnice v Bratislave a hospodársky sa pripojila k Vysokej škole poľnohospodárskej. Ako vedecká knižnica s celoslovenskou pôsobnosťou prebrala aj funkciu ústrednej knižnice VŠP v Nitre. V roku 1964 sa knižnica presťahovala do nových priestorov a začala vydávať časopis Bibliografický spravodajca, od roku 1965 Informačný bulletin ÚPK. Od roku 1967 prebrala celú prípravu slovenskej časti Československej poľnohospodárskej bibliografie.
Rok 1974 priniesol nástup počítačového spracovania dát a ÚPK vstupuje do celoslovenského systému spracovania prírastkov zahraničnej neperiodickej literatúry a stáva sa gestorom signálneho bibliografického časopisu Prírastky zahraničných kníh, séria H – Poľnohospodárstvo, lesníctvo a veterinárna medicína.
V roku 1985 pripravili pracovníci knižnice vydanie tabuliek MDT, trieda 63 – Poľnohospodárstvo a príbuzné oblasti vedy a techniky.
História po roku 1991
V roku 1991 dostala knižnica nový názov Slovenská poľnohospodárska knižnica pri Slovenskej poľnohospodárskej univerzite v Nitre (SlPK pri SPU v Nitre).
Rozpad ČSFR mal vplyv na bibliografickú činnosť knižnice – zanikla dlhé roky vydávaná Československá poľnohospodárska bibliografia. Od januára 1993 začala knižnica analyticky spracovávať celú slovenskú poľnohospodársku literárnu produkciu pomocou prostriedkov IKT. Vzniká nový automatizovaný produkt Agrobibliografia, ktorá je slovenským pokračovaním zaniknutej celoštátnej bibliografie, od roku 1995 ako súčasť knižnično-informačného systému dostupná vo forme online databázy. Od roku 1995 knižnica ako súčasť národnej siete AGRIS spracováva vstupy do medzinárodnej databázy AGRIS FAO v gescii Národného strediska AGRIS FAO, Agroinštitút, štátny podnik Nitra.
Do roku 1996 pôsobila knižnica v priestoroch terajšieho Krajského súdu na Štúrovej ul. 9. Vtedy bola rozhodnutím mesta vysťahovaná a prešla do priestorov na Štúrovej ul. 51 (kruhový objazd, smer z Bratislavy). Po rozsiahlych rekonštrukčných prácach objektu, ktorý pôvodne slúžil ako výrobné priestory textilnej spoločnosti, boli vďaka celonárodnému projektu v gescii Slovenskej národnej knižnice v marci 2009 otvorené zrekonštruované priestory s moderným vybavením (24. marec 2009). Koncom roka 2009 bol v spolupráci s Fakultou ekonomiky a manažmentu SPU v Nitre a Slovenskou sporiteľňou, a.s. vytvorený a sprístupnený priestor pre špecializovanú kolekciu anglickej ekonomickej literatúry. V celom priestore je pokrytie vlastnou wifi sieťou a používatelia môžu pracovať na vlastných mobilných zariadeniach.
Fond obsahuje približne 500 000 knižničných jednotiek, najstaršie z druhej polovice 19. storočia. Staršie dokumenty boli presunuté do Slovenskej národnej knižnice v Martine. Za zmienku stoja najmä práce botanického zamerania, oblasť rastlinnej a živočíšnej produkcie (šľachtiteľstvo, pestovanie krajových odrôd ovocia, spracovanie ovocia, spracovanie mlieka, chov domácich hospodárskych zvierat a pod.), domáce spracovanie potravín.
Od roku 2004 knižnica buduje akademický digitálny repozitár (vrátane webového archívu), ktorého súčasťou sú inštitucionálny repozitár a tematický repozitár. Dokumenty, ktoré možno z pohľadu autorského práva voľne sprístupňovať, sú dostupné prostredníctvom online katalógu knižnice a bibliografickej databázy (odkazy v bibliografických záznamoch). Okrem toho knižnica v rámci podpory elektronického publikovania na SPU v Nitre ponúka plné texty vybraných online publikácií v rámci digitálnej knižnice. Touto aktivitou podporuje princíp otvoreného prístupu v publikovaní v slovenskej akademickej komunite. Využíva sa systém verejných licencií Creative Commons.
Knižnica poskytuje svoje služby v priestoroch hlavnej budovy na Štúrovej ulici 51 (Univerzálna študovňa, 1. poschodie) a v čitárni SlPK na Tr. A. Hlinku 2, areál SPU v Nitre (pod aulou). Na Štúrovej 51 sa nachádza aj unikátne pracovisko pre slabozrakých a nevidiacich návštevníkov s televíznou čítacou lupou.
Riaditelia
Knižnicu dočasne viedli aj Mária Štarkeová a Štefan Kimlička.
Aktivity
Okrem členstva v združeniach Slovenská asociácia knižníc (SAK) a Spolok slovenských knihovníkov a knižníc (SSKK) sa knižnica snaží aktívne pôsobiť v knihovníckej komunite aj ako partner a spoluorganizátor rôznych odborne profilovaných podujatí. Na celonárodnej úrovni je to už tradične celonárodná akcia Týždeň slovenských knižníc (TSK), ktorá sa koná v mesiaci marec. Na regionálnej úrovni je to odborný seminár, ktorý pôvodne vznikol práve na pôde SlPK – NitLib. Dnes je to podujatie spoločne pripravované SlPK pri SPU, Krajskou Knižnicou Karola Kmeťka v Nitre a Agroinštitútom, štátny podnik Nitra.
Na základe rozhodnutia vedenie SPU v Nitre vykonáva knižnica koordináciu registračnej agendy DOI pre online publikácie vydávané SPU v Nitre.
Knižnica sa aktívne zapája do rôznych projektov tak v podobe vlastných projektových návrhov, ako aj ako partner/spoluriešiteľ projektov tak v rámci SPU v Nitre, ako aj mimo univerzity.
Brachistochrona
150px|thumb|Brachistochrona
Brachistochrona (z gréckeho brachistos najkratší, chronos čas), označovaná tiež ako krivka najkratšieho spádu, je krivka spojujúca dva body, po ktorej sa hmotný bod dostane z počiatočného pokoja v jednom bode do druhého pôsobením homogénneho gravitačného poľa za najkratší čas.
Brachistochrona
Názorné si je možné predstaviť, že hľadáme tvar drôtu, po ktorom sa má (bez trenia) kĺzať guľôčka medzi dvoma bodmi čo najrýchlejšie.
Murin
Murin je priezvisko, pozri Murin (priezvisko), napr.:
Brachistochrona
Pomocou pomerne zložitých postupov (vrátane variačného počtu) je možné dokázať, že brachistochrona je časť prostej cykloidy. Na rozdiel od klasickej polohy cykloidy používanej napr. u mostných oblúkov je však brachistochrona osovo prevrátená podľa vodorovnej osi.
Toto označenie zaviedol Johann Bernoulli v roku 1696 v časopise Acta Eruditorum a sám predložil riešenie (okrem svojho brata Jakoba a i.).
Úloha o brachistochrone
Úlohou je nájsť tvar spojnice dvoch bodov A a B, po ktorej by sa teleso pohybujúce sa vplyvom gravitačnej sily, dostalo z A do B v najkratšom čase. Predpokladá sa pohyb v homogénnom gravitačnom poli a odporové sily sa zanedbávajú. Pokiaľ by oba body ležali „pod sebou“ (na rovnakej zvislici), tak je zrejme úloha triviálna, hľadanou krivkou je úsečka.
thumb|Schéma k úlohe o brachistochrone. Úlohu je možné matematicky formulovať tak, že hľadáme takú hladku rovinnú krivku spojujúcu body  (bez ujmy na všeobecnosti predpokladajme y_A \geq 0 a x_B>0), po ktorej sa hmotný bod o hmotnosti m pohybuje v tiažovom poli od bodu A do bodu B za najkratšiu dobu. Voľba súradnicového systému je zobrazená na obrázku, tiažová sila má obvyklý smer zápornej polosi y, vďaka symetrii pohyb nastáva v zvislej rovine obsahujúcej oba body.
Podľa zákona zachovania energie platí Úpravou tohoto vzťahu dostaneme výraz pre rýchlosť (ktorá zrejme nezávisí na hmotnosti),
Pokiaľ predpokladáme rovnicu brachistochrony
rýchlosť je možne vyjadriť taktiež ako
kde bol použitý vzťah pre dráhu s pohybu a fakt, že riešime len tú časť pohybu, kedy súradnica x rastie s časom.
Predpokladáme, že platí y<y_A pre (0,x_B), vynechávame teda počiatočný bod a prípadnú hornú úvrať, pokiaľ by koncový bod ležal rovnako vysoko ako počiatočný. Pokiaľ teda predpokladáme y<y_A, dostaneme z predchádzajúcich výrazov vzťah
Celkovú dobu potrebnú k prebehnutiu pozdĺž krivky z bodu A do B je možné zapísať ako
Fyzikálny problém sa teda redukuje na riešenie variačného problému minimalizácie funkcionálu s Lagrangeovou funkciou, nezávislou (explicitne) na x.
V tomto prípade existuje podľa Beltramiho identity pre príslušnú Eulerovo-Lagrangeovu diferenciálnu rovnicu extremály y prvý integrál v tvare
Dosadením získame
Hronské Kľačany
Hronské Kľačany sú obec na Slovensku v okrese Levice.
Brachistochrona
Úloha o brachistochrone
Pretože C\neq 0, je možné označiť, čím získame
Túto nelineárnu diferenciálnu rovnicu 1. rádu je možné výhodne riešiť substitúciou ,
riešením dostaneme parametrické vyjadrenie hľadanej krivky v tvare
kde K, L sú integračné konštanty, ktorá sa určí z podmienky, že hľadaná krivka prechádza bodmi A a B.
Ide o časť prostej cykloidy, s úvraťou v bode A.
Iné odvodenie
Pretože ide o minimalizáciu doby pohybu, je možné úlohu o brachistochrone vyriešiť taktiež pomocou Fermatovho princípu z optiky, podľa ktorého je doba šírenia svetla extrémna. Celkovú dobu šírenia je možné vyjadriť
kde n je index lomu prostredia a c rýchlosť svetla vo vákuu.
Dráha minimalizujúca čas (extremála funkcionálu) je daná riešením rovnice, ktorá v nehomogénnom prostredí, kde rýchlosť svetla závisí len na jednej súradnici, má tvar (zákona lomu)
kde \alpha je odchýlka lúča od osi y. Po dosadení rýchlosti namiesto indexu lomu a za sínus (vlastne je to kosínus odchýlky od osi x, vyjadrený pomocou tangens – smernica dotyčnice dráhy), dostávame (značenie je rovnaké ako pri pôvodnom odvodení)
čo je rovnaká (diferenciálna) rovnica prostej cykloidy ako vyššie.
Vidíme, že brachistochrona je formálne geodetika plochy, kde vzdialenosť je daná koeficientmi prvej základnej formy
Quai d’Austerlitz
thumb|Quai d´Austerlitz Quai d'Austerlitz (Slavkovské nábrežie) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode.
Poloha
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Bercy a Austerlitz. Začína na križovatke s Boulevard Vincent-Auriol, kde oproti prúdu nadväzuje Quai de la Gare, a končí na námestí Place Valhubert, odkiaľ pokračuje Quai Saint-Bernard. Súčasť nábrežia je prístav Port d'Austerlitz. Na nábrežie vedie aj most Charlesa de Gaulla a Viaduc d'Austerlitz, ktorý slúži linkee 5 parížskeho metra.
Dejiny
Od svojho vzniku na začiatku 18. storočia sa nazývalo Quai de l'Hôpital (Nemocničné nábrežie) podľa neďalekej nemocnie Hôpital de la Salpêtrière. V roku 1832 získalo svoj súčasný názov podľa mostu pont d’Austerlitz.
Bősárkány
Bősárkány je veľká obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v okrese Csorna.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Saint-Angeau
Saint-Angeau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Athletic Club
Athletic Club je španielsky futbalový klub so sídlom v Bilbau v Baskicku. Patrí medzi zakladajúcich členov španielskej najvyššej futbalovej súťaže Primera División, ktorá je tiež známa ako La Liga. Athletic vyhral La Ligu osemkrát a v historických tabuľkách tejto súťaže mu patrí štvrté miesto hneď za velikánmi španielskeho klubového futbalu Realom Madrid, FC Barcelona a Atleticom Madrid. Podobne ako prvé dva menované kluby nikdy nezostúpil z La Ligy do nižšej súťaže.
Hráči Athletica sú prezývaní Los Leones (slovensky: levy). Táto prezývka je odvodená od udalosti, ktorá sa spája s názvom kostola San Mamés (slovensky: Svätý Mamés), blízko ktorého bol postavený štadión klubu. Podľa legendy bol raný kresťan, ktorý sa volal Mamés, hodený Rimanmi levom, ktoré ho odmietli zožrať. Mamés bol neskôr vyhlásený za svätého. Štadión Athletica nesie rovnaké meno ako blízky kostol, San Mamés, ale je tiež nazývaný "Katedrála".
Klub je známy športovou filozofiou v rámci, ktorej kladie dôraz na výchovu vlastných odchovancov v mládežníckej liahni a zároveň sa snaží získať najlepších baskických hráčov z iných klubov. Jeho oficiálnym úsilím je angažovanie profesionálnych hráčov pochádzajúcich z veľkého Baskicka, čo zahŕňa tieto regióny Baskicka, Guipúzcoy, Álavy a Navarry v Španielsku a Labourd, Soule a Dolnej Navarry vo Francúzsku. Klub si však vyslúžil obdiv športovej verejnosti za podporu výchovy vlastných odchovancov a vedenie k oddanosti klubu.
Athletic je jeden zo štyroch profesionálnych futbalových klubov v Španielsku, spolu s Realom Madrid, Barcelonou a Osasunou, ktorý nie je športovým združením, ale spoločnosťou ktorej vlastníctvo je v rukách jej členov.
Athletic, ako jeden z mála špičkových profesionálnych klubov, dlho nemal na svojich dresoch logo oficiálneho sponzora. V sezóne 2004/05 v zápasoch Pohára UEFA a Copa del Rey mal na svojich dresoch zeleným napísané slovo "Euskadi", výmenou za stotisíce eur od Baskickej vlády (červená, biela a zelená sú Baskické národné farby). Od roku 2008 do roku 2015 hráči Athletica nosili na svojich dresoch logo baskickej ropnej spoločnosti Petronor. V súčasnosti majú na svojich dresoch vyobrazené logo baskickej banky Kutxabank.
História
Athletic Club vznikol v Baskickom meste Bilbao v období industrializácie. V Bilbau bývala početná skupina cudzincov, ktorej prítomnosť uľahčovala adaptáciu futbalu na severe Španielska. Medzi týmito cudzincami boli aj baníci zo severovýchodu Anglicka a pracovníci lodeníc zo Sunderlandu, Southamptonu a Portsmouthu, ktorí priniesli so sebou futbal a založili futbalový klub s názvom Bilbao Football Club. V tomto období boli mladíci pochádzajúci z rodín Baskickej strednej vrstvy v Anglicku na štúdiu a počas svojho pobytu v Británii si obľúbili futbal. Keď sa vrátili do Bilbaa ich záujem o futbal neochladol. Zorganizovali aj niekoľko zápasov s Anglickými prisťahovalcami.
V roku 1898, skupina študentov a nadšencov futbalu, ktorá sa stretávala na Zamacoisovom gymnáziu, aby si spolu zahrala futbal, dala podnet k vzniku futbalového tímu, v tom čase ešte bez právnej registrácie a nazvali ho Athletic Club, použijúc anglický pravopis. Neskôr 5. apríla 1901 bol klub aj právne založený na ustanovujúcom zhromaždení v kaviarni Café Garcia. Hlavným rivalom Athletica bolo práve Bilbao FC.
right|thumb|Zostava Athletic Club z roku 1903 V roku 1903 Athletic prekonal vážnu krízu, keď sa zvažovalo aj jeho zrušenie. Kritické obdobia klubu v jeho počiatkoch sú veľmi úzko zviazané s úspechmi, víťazstvami v Copa del Rey (slovensky: Kráľovský pohár) v rokoch 1903, 1904, 1910 a 1911. V roku 1907 opätovne ožil Club Bizcaya, teraz vytvorený z hráčov Athletica a Unionu Vizcaino, aby odohral zápasy Copa del Rey. Klub sa dostal až do finále, v ktorom podľahol Madrid FC 0-1.
Hráči klubu sprvoti nosili dresy s modrými a bielymi pruhmi, ale v roku 1910 došlo k zmene, keď modrá bola zamenená za červenú. Existuje niekoľko vysvetlení, čo k tomu viedlo. Najrozšírenejším je teória, že to bolo s úcty k Sunderlandu a Southamptonu, mestám odkiaľ pochádzali Angličania, ktorí prispeli k rozvoju futbalu v meste. Ďalšou alternatívou je, že jeden člen klubu bol poslaný do Anglicka kúpiť väčší balík dresov s dovtedy používanou modro-bielou kombináciou, ale nemohol ich zohnať a tak sa namiesto toho vrátil s balíkom červeno-bielych.
Najpravdepodobnejším vysvetlením však je, že v tom čase sa dresy s červenými a bielymi pruhmi dali vyrobiť veľmi lacno, keďže táto farebná kombinácia sa bežne používala k výrobe poťahov na posteľné matrace. Látka používaná pri ich výrobe sa ľahko dala prešiť na futbalové dresy. Oba kluby, Athletic Bilbao aj Athletic Madrid, v svojich počiatkoch hrali v dresoch s modrými a bielymi pruhmi a práve objavenie lacnej možnosti na výrobu dresov ich presvedčila k zmene. Madridský klub sa odhodlal k tejto zmene skôr, preto sa stali známi aj ako Los Colchoneros (slovensky: výrobcovia matracov). Predtým iba jeden tím používal farebnú kombináciu s červeno-bielymi pruhmi, Sporting de Gijón od roku 1905.
Dňa 20. januára 1913 bol položený základný kameň nového štadióna pri kostole San Mamés a v auguste toho istého roku, bol štadión slávnostne otvorený. V tomto období bol Athletic Club považovaný za najlepší klub v krajine a to hlavne preto, že mal najlepších trénerov priamo z Anglicka. Jeho rivalmi vtedy boli predovšetkým baskické kluby Arenas de Getxo, Racing a Sporting de Irún a Real Sociedad.
V roku 1921 prišiel do klubu nový tréner, Fred Pentland, ktorý zásadne zmenil spôsob hry Athletica, keďže uprednostňoval hru na krátke prihrávky. V roku 1927 odišiel z Athletica a trénoval Athletic Madrid, Real Oviedo a Španielsku reprezentáciu, aby sa neskôr v roku 1929 opäť vrátil do klubu.
Rok 1929 bol historickým míľnikom pre španielsky futbal, keďže v jeho priebehu sa odohrala prvá sezóna španielskej futbalovej ligy. V prvej sezóne skončil Athletic na 3. mieste a v nasledujúcej, 1929/30, získal double, víťazstvo v La Lige a Copa del Rey zároveň.
left|thumb|Bata V čase založenia La Ligy sa Athleticu podarilo vytvoriť bezpochyby jeden z najlepších tímov v jeho histórii, ktorý dosiahol množstvo úspechov, 4-krát vyhral La Ligu, 4-krát Copa del Rey, 6-krát oblastné majstrovstvá a 2-krát Baskický pohár. V priebehu ôsmich rokov tento tím získal 16 oficiálnych titulov, dosiahol mnohé veľké víťazstvá a rekordy, niektoré z nich sa nepodarilo prekonať dodnes. Napríklad vyhral Copa del Rey štyrikrát v rade v rokoch 1930 až 1933, v rokoch 1930, 1931 získal double a v rokoch 1932 a 1933 skončil v lige na druhom mieste. V roku 1931 Atheltic porazil FC Barcelona 12-1, čo je najvyššia výhra v histórii La Ligy. Bata dal v tomto zápase 7 gólov. Bolo to najúspešnejšie obdobie klubu v jeho histórii.
Anglický trénersky dirigent Mister Fred Pentland si zaslúži osobitnú zmienku. Sedel na lavičke tímu v dvoch obdobiach (1922-1925; 1929-1933) a získal s ním najviac oficiálnych titulov zo všetkých trénerov, celkovo 12. Neodmysliteľne k nemu patrila cigara a tvrdý klobúk, bol výraznou osobnosťou predvojnového Bilbaa.
Futbal bol už vtedy profesionálnou záležitosťou a hráči Athletica dostávali v priemere 750 pesiet mesačne a príplatok 5 pesiet za každé víťazstvo. Jedine veľkorysý Carmelo Goyenechea, ktorý ukončil kariéru po sezóne 1928/29, bol amatérom. V roku 1934 mal klub 4 044 členov. Koniec úspešného obdobia prišiel, keď krajinu zasiahla občianska vojna. Mnohí z hráčov sa pridali k povstaleckej armáde "pro-aviación Euzkadi".
Obnova tímu po občianskej vojne bola náročná, keďže majstrovský tím predvojnového obdobia sa už nedal nanovo zložiť a bolo nevyhnutné vytvoriť nový tím, ktorý by bol schopný dosiahnuť rovnaké športové úspechy ako jeho predchodcovia. V roku 1941 musel klub zmeniť svoj názov na Atlético Club, aby rešpektoval nariadenie vydané vládou generalisima Franca, ktoré zakazovalo používanie nešpanielskych názvov a tiež mal vyvrátiť tradíciu angažovania len baskických hráčov. Povojnový tím vyhral La Ligu v sezóne 1942/43 a v rokoch 1943, 1944, 1945 a 1950 zvíťazil v Copa del Rey (v tom období s názvom Copa del Generalisimo). Taktiež skončil trikrát na druhom mieste v lige a rovnako trikrát bol neúspešným finalistom Copa del Rey.
Bolo to obdobie skvelej útočnej línie v zložení Iriondo, Venancio, Panizo, Zarra a Gainza. Za úspechmi bol tímová práca, ale aj obdivuhodné individuálne schopnosti jednotlivcov. Zarra, najlepší bombardér v histórii La Ligy, získal 6-krát Pichichi - ocenenie pre najlepšieho strelca sezóny. V priebehu trinástich sezón nastrieľal celkovo 294 gólov vo všetkých súťažiach za Athletic, k tomu 20 ďalších za reprezentáciu Španielska. Jeho 38 gólov zo sezóny 1950/51 je stále neprekonaným rekordom La Ligy.
V priebehu šesťdesiatych rokov umožnil klub angažovanie hráčov, ktorý síce mali baskický pôvod, ale nenarodili sa v Baskicku. Takým hráčom bol napríklad Armando Merodio narodený v Barcelone. Tiež bolo umožnené hrať v klube hráčom, ktorý sa narodili v Baskicku, ale neboli Baskovia. Napríklad Jesus María Pereda, Miguel Jones a José Eulogio Gárate boli uznaní za naturalizovaných Baskov.
V šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch klub už nebol taký úspešný ako v minulosti. Získal len dvakrát Copa del Rey v rokoch 1969 a 1973, ligový pohár v sezóne 1969/70 a v rokoch 1966 a 1967 sa dostal celkom vysoko v Copa del Rey. V tomto období sa podarilo podniknúť oficiálne kroky k založeniu mládežníckej akadémie. Mládežnícky tím bol oficiálne vytvorený v roku 1961 a klubové "béčko" Bilbao Athletic bolo založené v roku 1964. Mládežnícky tím získal Copa del Rey v rokoch 1962 až 1967. Onedlho na to mladí hráči posilnili prvý tím Athletica. Hráč, ktorý medzi nimi vynikal bol Txetxu Rojo, ktorý odohral za mládežnícky tím dve sezóny a od sezóny 1965/66 sa stal stabilným členom kádra Athletica a zostal jeho súčasťou až do sezóny 1981/82. Je na druhom mieste v počte odohraných zápasov za klub v jeho histórii. Medzi legendy klubu patrí aj Jose Angel Iribar Kortajarena, ktorý odohral za klub 18 sezón (1962/63 až 1979/80), 467 zápasov, z toho 93 v Copa del Rey a 55 v európskych súťažiach.
V decembri 1975 pred zápasom s Realom Sociedad, kapitán Athletica Iribar a kapitán Realu Sociedad Ignacio Kortabarria, slávnostne umiestnili v stredovom kruhu baskickú zástavu, Ikurriñu. Pri tejto príležitosti bola baskická zástava po prvýkrát od smrti generalisima Franca vystavená na verejnosti. V roku 1977 sa klub opäť vrátil k názvu Athletic Club.
V roku 1977 zažil klub oživenie úspechov, keď dosiahol na účasť vo finále Copa del Rey a tiež Pohára UEFA, kde prehral s Juvetusom. Väčšie úspechy sa dostavili s príchodom trénera Javiera Clementeho v roku 1981. V prvej sezóne pod vedením Clementeho sa tím umiestnil v La Lige na 4. mieste. V sezóne 1982/83 ligu vyhral a v sezóne 1983/84 dokonca získal double, víťazstvo v La Lige aj Copa del Rey. V nasledujúcich sezónach skončili Rojiblanco na treťom respektíve štvrtom mieste. Clementeho tím nemal dobrú povesť pre agresívny spôsob hry, zosobnený najmä v tvrdom mužovi Goikoetxeovi. Clemente uprednostňoval hru s dvoma defenzívnymi stredopoliarmi hrajúcimi pred dvojicou stopérov.
Po týchto úspechoch a odchode trénera Clementeho prišlo, počínajúc sezónou 1985/86, náročné obdobie. Väčšia stabilita sa dosiahla, až keď prevzal riadenie tréner Luis Fernandez v roku 1996. Fernandez profitoval z toho, že si klub osvojil flexibilnejšiu prestupovú politiku. Teraz mohol hrať za Athletic každý kto bol vychovaný v mládežníckych kluboch v Baskicku. Koncom osemdesiatych rokov, preto mohli za tím hrať hráči ako Patxi Ferreira zo Salamancy a Brazílčan Biurrun, ktorý sa prisťahoval do Baskicka ešte v mladom veku.
Tréner Fernandez angažoval Ismaela Urzaiziho, José Mariho a Bixenteho Lizarazu, prvého Baska narodeného vo Francúzsku, ktorý hral za klub. Athletic tiež pytliačil v mládežníckych liahňach iných klubov, napríklad získal od konkurenčného rivala Realu Sociedad Joseba Etxeberriu, čo viedlo k zhoršeniu vzťahov medzi klubmi. Hoci Lizarazu opustil klub po odohraní jednej sezóny, Urzaiz, José Mari Garcia Lafuente, Joseba Etxeberria, Rafael Alkorta, Julen Guerrero a Patxi Ferreira sa stali tvorcami úspechu v sezóne 1997/98, keď tím skončil na druhom mieste v La Lige. V roku 1998 Athletic Club, ako prvý klub v histórii La Ligy, oslavoval 100 rokov svojej existencie. Zisk druhého miesta prispel k dôstojným oslavám storočnice.
Po oslavách storočnice a zisku druhého miesta v La Lige v sezóne 1997/98, Athletic v nasledujúcej sezóne hral v Lige majstrov. Fernandezovo pôsobenie pri klube sa skončilo v roku 2000. Vzápätí zasadli na lavičku dvaja dobre známi ľudia, Txetxu Rojo a Jupp Heynckes. V sezóne 2004/05 sa klub vrátil do pohárovej Európy, keď hral Pohár UEFA, pod vedením bývalého hráča Ernesta Valverdeho. Po odchode Valverdeho nadišli dve najhoršie sezóny Athletica v jeho histórii (2005/06 a 2006/07), v ktorých klub bezmála zlomil všetky negatívne rekordy. Bolo to nesmierne náročné obdobie nielen v športovej, ale aj v oblasti riadenia klubu, čo viedlo k rezignácii prezidenta klubu Fernanda Lamikiza.
V súčasnosti sedí na trénerskej lavičke Joaquin Caparrós a pod jeho vedením sa mladému tímu s kvalitnými hráčmi, z veľkej časti z liahne mládežníckej akadémie, darí celkom dobre. Prvá sezóna (2007/08) pod vedením Joaquína Caparrósa prebehla pokojne, za zmienku stoja presvedčivé víťazstvá nad silnými klubmi na ich domovskej pôde, na štadióne Mestalla vo Valencii a Vicenta Calderóna v Madride, domovskom stánku Atlética. V La Lige klub skončil na 11. mieste s 50 bodmi a dostal sa do štvrťfinále Copa del Rey, kde Rojiblanco vyradil Racing Santander.
Sezóna 2008/09 bude pamätnou pre účasť klubu vo finále Copa del Rey, hranom vo Valencii proti Barcelone. Athleticu sa podarilo prebojovať do finále po 24 rokoch. V lige sa nepodarilo dosiahnuť potrebnú stabilitu výkonov, čo viedlo k ťažkostiam. Po víťazstve nad Betisom, len štyri dni pred spomínaným finále Copa del Rey, nik však nepochyboval o udržaní v najvyššej súťaži.
Po siahodlhých rokovaniach so samosprávou mesta sa v roku 2009 podarilo začať s výstavbou nového štadióna. Od sezóny 2014/2015 bude hrať Athletic svoje zápasy na tomto štadióne, San Mamés Barria, s kapacitou 58-tisíc divákov. Bude to päť hviezdičkový štadión vybudovaný za 240 miliónov eur.
Na začiatku roku 2010 mal klub viac ako 35-tisíc členov. Francúzsky športový denník L'Equipe Athletic opísal ako "jedinečný v histórii futbalu na celom svete". Táto jedinečnosť spočíva v tradícii angažovania baskických hráčov alebo hráčov z mládežníckych akadémií po celom Baskicku.
Vývoj dresov
center
Medzinárodné
Pohár UEFA: Európska liga UEFA: Pequeña Copa del Mundo de Clubes Copa Latina:
Klubové rekordy
Athletic Club je držiteľom rôznych rekordov, na klubovej aj individuálnej úrovni, ktoré získal v priebehu celej svojej histórie a ktoré sú stále v platnosti. Uvádzame len najvýznamnejšie z nich.
San Mamés
right|thumb|San Mamés pred zápasom [[Európska liga UEFA|Európskej ligy]]
Domovským stánkom Athletic Club bol od roku 1913 štadión San Mamés, ktorý sa nachádzal neďaleko kostola s rovnomenným názvom, podľa ktorého nesie aj svoje meno.
San Mamés Barria
San Mamés Barria je od roku 2012 nový štadión tohto klubu. Jeho kapacita presahuje 53-tisíc miest. Svoj prvý zápas tu hráči Athleticu hrali 16. septembra 2013 proti Celte Vigo, v ktorom zvíťazili 3:2.
Športové centrum
right|thumb|Tréning prvého tímu v Lezama Športové centrum Athletic Club, situované v baskickom mestečku Lezama približne 10 km od Bilbaa, bolo slávnostne otvorené v roku 1971. Slúži nielen ako tréningové centrum prvého tímu Athletica, ale aj ako futbalová akadémia, kde sú vychovaní hráči rezervného tímu Bilbao Athletic a mládežníckych kategórii a je zároveň domovom pre Athletic EFT (ženský tím).
Toto športové centrum umožňuje klubu, v súlade s jeho osobitou filozofiou, vychovávať vlastných odchovancov v mládežníckych kategóriách a tak si zachovávať jedinečnú charakteristiku. V tomto centre má svoj domov prvý tím Athletic Club a Athletic EFT (ženský tím), ako aj desať nižších kategórii, vrátane Bilbao Athletic, ženský B-tím, dva juniorské tímy (19 a 18-ročných), dva tímy starších žiakov (16 a 15-ročných), dva tímy mladších žiakov (14 a 13-ročných) a dva tímy najmladších (12 a 11-ročných).
Funkcionári klubu
Súčasným prezidentom klubu je Josu Urrutia, ktorý je vo funkcii od roku 2011. Hlavným trénerom Athleticu je Ernesto Valverde, ktorý do Athleticu prišiel v roku 2013 z Valencie.
Hymna klubu
Hudbu ku klubovej hymne skomponoval maestro Feliciano Beobide a upravil Carmelo Bernaola. Slová piesne v baskičtine napísal Juan Anton Zubikarai. Naspieval ju spevácky zbor ABAO. Táto hymna je niečo medzi prvou hymnou klubu a piesňou Aupa Gaztiak.
Bilbao Athletic
Bilbao Athletic je rezervou Athletica Club, bol založený v roku 1964 a v súčasnosti hrá v Segunda División B – Skupina 1, čo je tretia úroveň španielskej ligy. Svoj domov má vo futbalovej akadémii Athletic Club v Lezama. V Španielsku hrajú rezervné tímy v tej istej futbalovej pyramíde ako ich materské kluby. Samozrejme rezervné tímy nemôžu postúpiť do tej istej divízie ako ich materský tím. Z tohto dôvodu aj Bilbao Athletic nemôže postúpiť do Primera División.
CD Baskonia
thumb|Ženský tím oslavuje ligový titul Club Deportivo Baskonia je druhý rezervný tím Athletica, ktorý bol založený v roku 1913, ako samostatný klub a dokonca odohral aj šesť sezón v Segunda División v rokoch 1957 až 1963, to však bolo ešte predtým ako sa z neho stal rezervný tím Athletica Club v roku 1997. V súčasnosti hrá v Tercera División (doslova Tretia liga), čo je štvrtá úroveň španielskej ligy. Jeho domovským stánkom je Estadio de López Cortázar s kapacitou 8 500 miest.
Athletic Club EFT
Athletic Club Emakumeen Futbol Taldea je ženský futbalový tím Athletica Club, ktorý bol založený v roku 2002. V súčasnosti hrá v Superliga Española de Fútbol femenino, čo je najvyššia ženská futbalová súťaž v Španielsku a štyrikrát v nej získal titul a to v sezónach 2002/03, 2003/04, 2004/05 a 2006/07. Svoj domov má, ako Bilbao Athletic, vo futbalovej akadémii Athletic Club v Lezama.
Anatolij Pavlovič Arcebarskij
Život
Po absolvovaní leteckého učilišťa v Charkove roku 1977 pokračoval v štúdiu v škole testovacích pilotov, pritom vykonával svoje povolanie vojenského letca. Bol zaradený do Kyjevského vojenského okruhu resp. Severokavkazského vojenského okruhu. V roku 1983 úspešne zakončil štúdium a odišiel študovať do Moskvy na Moskovský letecký inštitút (letecké inžinierstvo). Štúdium tu ukončil roku 1987. Medzitým pri štúdiu v rokoch 1985-1987 absolvoval základný kozmonautický výcvik. V roku 1991 absolvoval let do vesmíru. V Hviezdnom mestečku žil v rokoch 1988-1994. Po návrate z vesmíru nastúpil na štúdium na Vojenskú akadémiu Generálneho štábu, doštudoval roku 1996. V rokoch 1999-2003 bol poradcom pre vesmírne systémy pre Hlavný vojenský štáb Ruskej federácie v Moskve. Je ženatý.
Let do vesmíru
Do vesmíru sa dostal na palube kozmickej lode Sojuz TM-12 (misia katalogizovaná v COSPAR ako 1991-034A) v máji roku 1991. Loď s volacím znakom Ozón odštartovala z kozmodrómu Bajkonur a na jej palube bola trojica Arcebarskij, Sergej Krikaľov a Helen Sharmanová zo Spojeného kráľovstva. Dva dni po štarte sa loď spojila so stanicou Mir, posádka do nej prestúpila a krátko potom začala pracovať spoločne s predchádzajúcou posádkou. Tá zo stanice aj so Sharmanovou 26. mája odletela na Zem. Arcebarskij s Krikaľovom tu ostali ako deviata základné posádka a strávili na stanici päť mesiacov. Anatolij tiež absolvoval šesť výstupov do otvoreného vesmíru kvôli práci mimo stanice. Strávil pri nich vo skafandre 31 hodín. Na stanici prijali nákladné lode Progress M-8 a Progress M-9. V októbri boli vystriedaní ďalšou základnou posádkou, ktorá priletela v lodi Sojuz TM-13. Dňa 10. októbra vzali na palubu Franza Viehböcka z Rakúska zo Sojuzu TM-13 a odleteli vo svojej lodi Sojuz TM-12 na Zem. Ešte toho istého dňa sa vrátili do Hviezdneho mestečka.
Quai de Béthune
náhľad|Quai de Béthune Quai de Béthune (Béthunove nábrežie) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode na ostrove svätého Ľudovíta.
Poloha
Nábrežie vedie po južnom okraji ostrova pozdĺž Seiny medzi mostami Sully a Tournelle. Začína na juhovýchodnom okraji ostrova pri križovatke s boulevard Henri-IV a končí na križovatke s Rue des Deux-Ponts, odkiaľ pokračuje Quai d’Orléans.
Dejiny
Nábrežie bolo postavené v rokoch 1614 – 1646 pod názvom Quai du Dauphin (Dauphinovo nábrežie), neskôr Quai des Balcons (podlľa balkónov, ktoré architekt Louis Le Vau zriadil na všetkých domoch na nábreží), za Francúzskej revolúcie sa nazývalo Quai de la Liberté (nábrežie Slobody) a nakoniec získalo meno po ministrovi kráľa Henricha IV. Maximilieovi de Béthune, barónovi de Rosny, vojvodovi de Sully (1559 – 1641).
Kotlík
Kotlík je najvyššie položené jazero vo Vihorlatských vrchoch. Vzniklo zosuvom sopečných hornín. Nachádza sa v nadmorskej výške pod Motrogonom, v oblasti rašelinísk s viacerými drobnými jazierkami v rôznom štádiu zániku v chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Jazero patrí do územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Dôvodom boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
V posledných rokoch počas horúcich suchých liet jazero vysychá a v jeseni zvykne byť už úplne vyschnuté.
Pre verejnosť je jazero neprístupné z dôvodu ochrany prírody, ale i kvôli tomu, že sa nachádza na území vojenského obvodu Valaškovce. Kedysi k nemu viedla oficiálna žltá turistická značka od Morského oka popri Malom Morskom oku, ktorá dnes už neexistuje.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Uherčice
Uherčice je obec v Česku v okrese Břeclav v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 046 obyvateľov, z toho 531 mužov a 515 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 38,3 roka, ženy 41,4 roka).
Dyo
Dyo je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anton Döller
Anton Döller - "Döller de Poprádvölgy" (* 5. január 1831, Winica, Poľsko – † 29. september 1912, Kežmarok, Slovensko) bol dôstojník rakúskej armády. Venoval sa národohospodárskej a kultúrnej práci. V hodnosti majora bol pobočníkom arcikniežaťa Jozefa.
Od roku 1867, keď bol penzionovaný, žil v Kežmarku. Propagoval industrializáciu severného Spiša budovanie verejných komunikácií. V roku 1873 bol spoluzakladateľom Uhorského karpatského spolku. Bol jeho dlhoročným funkcionárom. Spolku predsedal v rokoch 18311912. Bol pri zakladaní Tatranského múzea. Spolu s Mórom Déchym a Jánom Stillom uskutočnili prvovýstup Velickou próbou na Gerlachovský štít.
13. júna 1887 bol Anton Döller povýšený do šľachtického stavu s prídomkom "de Poprádvölgy". Jeho potomkovia dodnes žijú v Maďarsku, kde sa vysťahovali na začiatku 20. storočia.
Pobrežný vánok
Pobrežný vánok (bríza) je typ vetra častý pri moriach, oceánoch alebo väčších vodných hladinách. Analogicky sa dá prirovnať k menšiemu monzúnu.
Poddanstvo (roľníci)
Poddanstvo je (právny) vzťah podriadenosti roľníka (tzv. poddaného) a pozemkového vlastníka (pána, zemepána, feudála), pri ktorom je roľník osobne závislý od pozemkového vlastníka, a ktorý je typický pre stredoveké spoločenské pomery (resp. v marxistickom chápaní pre feudalizmus). Zostrená forma poddanstva sa nazýva nevoľníctvo (pričom tzv. prvé nevoľníctvo terminologicky často nezaraďujeme pod poddanstvo).
Pobrežný vánok
Pobrežný vánok je bežný hlavne v noci. Po západe Slnka už nie je vodná hladina ani pevnina zohrievaná. Z fyzikálnych vlastností má voda väčsiu tepelnú kapacitu ako pevnina, čo znamená že hoci sa pomalšie zohrieva, je schopná si dlhšie udržať teplotu. V noci tak pevnina vychladne, zatiaľ čo vodná hladina ostáva stále teplejšia. To spôsobuje že vzduch nad vodnou hladinou sa zohrieva a stúpa do výšok – vzniká tlaková níž. Odtiaľto vietor smeruje nad pevninu kde sa ochladzuje a z tohto dôvodu klesá dole. Nad pevninou vzniká tlaková výš. V rámci vyrovnávania tlakov smeruje tento vzduch z tlakovej výše do tlakovej níže, kde sa opäť zohrieva. Vzniká tak vzdušná cirkulácia medzi pevninou a vodnou plochou.
Poddanstvo (roľníci)
Základom poddanstva je fakt, že pôdu (pozemky, latinsky "feudum") vlastní pán, poddaný tohto pána na tejto pôde má k pôde len užívacie právo, za ktoré pánovi odvádza tzv. feudálnu rentu.
Pobrežný vánok
Tento vietor pociťujeme ako príjemný vánok vanúci k moru, oceánu alebo k inej vodnej ploche. Obrázok:pobreznyvanok.jpg
Poddanstvo (roľníci)
V Európskom stredoveku a novoveku malo poddanstvo v jednotlivých krajinách rozdielne formy. Na území dnešného Slovenska vzniklo v 10.13. storočí z tzv. prvého nevoľníctva, v novoveku prerástlo do tzv. druhého nevoľníctva (v Uhorsku zrušeného 1785). Feudálne vzťahy medzi poddanými a šľachtou boli zrušené až v roku 1848 tzv. marcovými zákonmi.
Pobrežný vánok
Po východe Slnka sa začína zohrievať vodná plocha a pevnina a vzniká tzv. morský vánok.
Vzájomnosť
Vzájomnosť môže byť:
Malá obec
Malá obec alebo (zriedkavo) maloobec môže byť:
Charmides z Élidy
Charmides alebo Charmidés (Charmides, iný prepis: Charmidés) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 444 pred Kr.
Charmides z Élidy bol na 84. olympijských hrách v roku 444 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. V Olympii sa box dorastencov zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy. Charmidovi sa za toto víťazstvo dostalo pocty byť zvečnený v podobe sochy umiestnenej v olympijskej Altide. Ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý uvádza, že stála pri soche olympionika Pytharcha z Mantineie. Jeho socha sa žiaľ do dnešných dní nedochovala, ale podstavec jeho sochy so stopami nôh a nápisom sa našiel pri vykopávkach pred východným priečelým Diovho chrámu.
Blatný vrch
Blatný vrch môže byť:
Murin (priezvisko)
Murin je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Sedliská (okres Vranov nad Topľou) a Prešove.
Známi nositelia
Pozri v článku Murin.
Valtice
Valtice sú mesto v Česku v okrese Břeclav v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 3 584 obyvateľov, z toho 1 774 mužov a 1 810 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,1 roka (muži 40,6 roka, ženy 43,6 roka).
Železnorudská hornatina
Železnorudska hornatina je geomorfologický podcelok v severozápadnej časti Šumavy. Rozprestiera sa na ploche 200 km² a má priemernú nadmorskú výšku 893 m. Zo všetkých podcelkov Šumavy má najstrmšie svahy - stredný sklon dosahuje takmer 12°. Na západe susedí s Jezvineckou vrchovinou, na severe s Klatovskou kotlinou, Strážovskou a Svatoborskouá vrchovinou, na východe so Šumavským pláňami. Hornatina je na šumavské pomery značne členitá, rozdelená širokým pozdĺžnym údolím Úhlavy na dva približne rovnobežné chrbty, ktoré sa na juhovýchode spájajú. Je vrásno-zlomového pôvodu, vo vrcholových partiách sú menšie zvyšky zarovnaného povrchu a početné skalné útvary glaciálnej a periglaciálnej modelácie (Černé a Čertovo jazero, Ostrý, Špičák).
Geologická stavba
Železnorudská hornatina je tvorená z biotitických a svorových rul a svorov moldanubika. V juhozápadnej časti je moldanubikum prestúpené menšími útržkami granodioritového masívu moldanubického plutónu.
Najvyššie vrcholy
Celkom je v tomto geomorfologickom podcelku 27 tisícoviek. Najvyššími vrcholmi jednotlivých okrskov sú:
Geomorfologické okrsky
Pláne sa členia na tri geomorfologické okrsky:
Vodstvo
V Železnorudskej hornatine pramení Úhlava a Křemelná (zdrojnica Otavy) a Řezná (Regen, prítok Dunaja). Pozostatkom ľadovcov sú Černé a Čertovo jazero.
Tiso
Tiso môže byť:
Youri Djorkaeff
Youri Djorkaeff (* 9. marec 1968, Lyon, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalový reprezentant, ktorý hrával ako profesionál 22 rokov.
Djorkaeff bol členom tímu Francúzska na na Euro 96, kde vypadli v semifinále. O dva roky neskôr, sa stal majstrom sveta. V roku 2000 bolo Francúzsko na Euro 2000 prvé.
Fertőszentmiklós
Fertőszentmiklós je malé mesto v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Sopron.
Má rozlohu 3 939 ha a žije tu 3 850 obyvateľov .
Cudzinec (Camus)
Cudzinec (novela, francúzsky L’Étranger) je dielom francúzskeho spisovateľa Alberta Camusa. Napísal ju v roku 1942. Je príkladným dielom absurdnistickej fikcie. Dej sa odohráva v Alžírsku, je písaný v prvej osobe. Hlavnou postavou je skromný úradník Meursault. Témou je život tohto človeka, jeho zúfalstvo a nešťastie, cíti sa byť cudzincom v ľudskej spoločnosti.
Quintus Ennius
Quintus Ennius (* 239 pred Kr., Rudiae – † 169 pred Kr., Rím) bol rímsky básnik, často označovaný za otca rímskeho básnictva. Jeho dielo malo významný vplyv na vývoj rímskej literatúry v klasickom období. Priniesol niektoré významné prvky, predovšetkým hexameter, ktorý sa ujal ako metrum vyššieho básnického štýlu.
Život
Ennius sa narodil v oblasti, kde sa používala gréčtina, latinčina aj oskánština. Sám Ennius bol gréckeho pôvodu (Suetonius ho nazýva semigraceus, pologrék) a zdôrazňoval, že ovláda všetky tri jazyky. Vzdelanie získal Ennius v Tarente. Počas Druhej púnskej vojny bojoval ako vojak v kalábrijskej légii. Do Ríma prišiel až v roku 204 pred Kr., počas vojny, už ako dospelý muž. Údajne ho sem priviedol Cato, ktorý sa s ním stretol na Sardínii. Ennius spočiatku pôsobil v Ríme ako grammatikos, ale po roku 190 pred Kr. sa presadil ako autor divadelných hier. V básnickej kariére podporovali Ennia dva významné rody – Scipioni a Nobiliorovci, z ktorých jedného, Marca Fulvia Nobiliora, sprevádzal básnik na ťažení v Grécku a oslávil ho v hre Ambracia. Na príhovor Scipionov získal Ennius roku 184 pred Kr. rímske občianstvo. Podľa dobových záznamov sa Ennius nikdy neoženil a nemal potomkov, v jeho stopách ale pokračoval synovec, významný dramatik Marcus Pacuvius.
Dielo
Ennius bol veľmi plodný autor. Po celú svoju aktívnu kariéru písal drámu, tragédie i komédie. Jeho najvýznamnejšími dielami sú ale epické básnické skladby, medzi ktorými mali už v antickej dobe prvé miesto Anály (Annales).