cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fyzikálny korešpondenčný seminár (Česko)
Fyziklání
Takzvané Fyziklání je tímová súťaž študentov stredných škôl, ktorá prebieha tradične v polovici februára. Päť alebo menejčlenné tímy sa počas stanovený časového intervalu snažia spočítať čo najviac príkladov. Princíp je rovnaký ako matematická súťaž Náboj. Fyziklání sa usporadúva aj v internetové verzii na začiatku decembra.
DSEF a TSAF
Deň s experimentálnou fyzikou a nadväzujúci Týždeň/tri dni s aplikovanou fyzikou sú akcie zamerané predovšetkým na exkurzie do laboratórií MFF, Akadémie vied Českej republiky a ďalších vedeckých a priemyselných inštitúcií aj v zahraničí (ako napríklad CERN). Na DSEF je vstup voľný pre všetkých riešiteľov, TSAF býva pre pozvaných riešiteľov.
Výfuk
Výfuk je samostatný korešpondenčný seminár zameraný na žiakov základných škôl a nižších ročníkov viacročných gymnázií. Jeho hlavná štruktúra je podobná štruktúre FYKOSu.
Živočíšna výroba
náhľad|Chov hovädzieho dobytka, kravín v Novoti, okres Námestovo. Živočíšna výroba je zložka poľnohospodárskej výroby.
Zhodnocuje zdroje rastlinnej výroby tak, že ich pretvára na živočíšne výrobky (mäso, tuk, mlieko, vajcia, koža a kožušina, perie), zabezpečuje výživu populácie proteínmi živočíšneho pôvodu a poskytuje aj suroviny pre časť spracovateľského priemyslu. Odpady živočíšnej výroby, ako napríklad hnoj, hydinový trus, spätne ovplyvňujú rastlinnú výrobu.
Poľnohospodársky výrobok
Poľnohospodársky výrobok je výsledok poľnohospodárskej výroby, najmä potraviny.
Křenovice (okres Vyškov)
Křenovice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 886 obyvateľov, z toho 941 mužov a 945 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 38,3 roka, ženy 42,3 roka).
Every Single Day
„Every Single Day“ je druhý singel talianskej dance skupiny Benassi Bros. z ich druhého štúdiového albumu ...Phobia.
Bayonne (obvod)
Bayonne je obvod v departemente Pyrénées-Atlantiques a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 19 kantónov a 123 obcí.
Tovarová výroba
Tovarová výroba je forma výroby v podmienkach, keď výrobcovia, vzájomne rozdelení spoločenskou deľbou práce a vyrábajúci pre seba navzájom, rozhodujú relatívne samostatne o svojej výrobe, ale musia svoje výrobky vymieňať v určitom pomere za iné výrobky, ktoré sami nevyrábajú, ale na uskutočňovanie výroby potrebujú (na rozdiel od naturálnej výroby); je výrobou nie pre vlastnú spotrebu, ale pre predaj, pre výmenu na trhu; všeobecným ekonomickým zákonom tovarovej výroby je zákon hodnoty.
Kúh-e Taftán
Kúh-e Taftán alebo Kúhe Taftán alebo Taftán (z per. horúce miesto) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v juhovýchodnom Iráne, asi 120 km južne od mesta Záhedán. Sopka je súčasťou vulkanického masívu, ktorý sa tiahne až do Pakistanu. Kúh-e Taftán má dve vulkanické centrá, severný kráter vyzerá viac zvetralo, kým južný, vyšší kráter je mladší, tiež sa v ňom nachádzajú aktívne fumaroly sírnych plynov (SO2, H2S). Hlásená erupcia z roku 1993 nebola potvrdená, pretože išlo len o výron roztavenej síry.
Guebwiller
Guebwiller môže byť:
Zjednotenie Bulharska
Za oficiálny dátum zjednotenia Bulharska sa považuje 6. september 1885 (18. september 1885 nový štýl), kedy sa skončilo jedno z povstaní podporované bulharským kniežaťom Alexandrom I. Batenbergom.
Príprava na akt zjednotenia
Prípravy zjednotenia Bulharska sa začali po skončení Rusko-tureckej vojny (1877 – 1878) a po podpise Sanstefanskej mierovej zmluvy (Ruskom nazývaná tzv. mierová), na základe ktorej Osmanská ríša stratila veľké územia. Po 482 rokoch bolo Bulharsko znova nezávislé. Jeho vtedajšie hranice boli takmer podobné dnešným. Na západe však pripojilo územie Severného Macedónska a Odrinska, na juhu malo prístup k pobrežiu Egejského mora a získalo tiež územia na západe krajiny pri hraniciach s dnešným Srbskom v bulharských dejinách známe ako západné bulharské časti (po bulharsky: Западни български покрайнини).
Európske zákulisie pred vyhlásením zjednotenia
Ruská diplomacia však vedela, že Bulharsko s takýmito hranicami dlho nevydrží. Po Berlínskom kongrese (1. jún 1878 – 1. júl 1878) a podpise Berlínskej zmluvy sa Bulharsko stalo vazalským štátom Osmanskej ríše. Na území medzi pohoriami Rila a Rodopy vznikla osmanská autonómna oblasť Východná Rumélia (po bulharsky: Източна Румелия).
Hľadanie ciest k národnému zjednoteniu
Na situáciu na Balkánskom polostrove mali vplyv aj Veľké Sily, ktoré sa nechceli vzdať svojich nárokov na formovanie bulharských hraníc. Bulharský národ sa však nedokázal s ich prítomnosťou zmieriť a hľadal cestu k národnému zjednoteniu.
Jeho prvé kroky v tomto smere začalo Bulharsko podnikať v apríli 1880, keď Sofiu navštívili poslovia z Vychodnej Rumélie s cieľom ustanoviť kontakt medzi sofijskou vládou a autonómnou oblasťou. Na základe programu, ktorý poslovia podpísali boli kroky Bulharského kniežatstva, Východnej Rumélie a Macedónska zjednotené, aby sa tak docielila jednota bulharkého národa v rámci jeho vnútorných hraníc. V súvislosti s touto akciou sa v máji 1880 v Slivene konal zjazd predstaviteľov Východnej Rumélie a Bulharského kniežatstva. Výsledkom zjazdu bol vzik Hlavného výboru (po bulharsky: Централен комитет) a riešenie vytvorenia miestnych výborov po celej krajine.
Ale prvé kroky a činnosti realizácie národného zjednotenia neboli úspešné, a to z niekoľkých dôvodov:
V nasledujúcich rokoch idea národného zjednotenia stále žila, ale politické boje v Bulharskom kniežatstve ju na určitý čas zatienili. Znova sa ňou začali zaoberať v roku 1884, a to obzvlášť vo Východnej Rumélii, kde sa konali voľby do miestneho parlamentu tzv. Oblastnej rady (po bulharsky: Областно събрание). Na všetkých volebných mítingoch sa šírila myšlienka pripojenia sa k slobodnému Bulharskému kniežatstvu, ako keby tento akt mal okamžite vypuknúť. Zároveň sa začali v krajine vytvárať tzv. macedónske výbory (po bulharsky: Македонски комитет), ktoré mali za úlohu urýchliť oslobodenie územia Macedónska.
Dňa 19. mája 1885 sa v Plovdive konala demonštrácia pri príležitosti 9. výročia smrti Christa Boteva, na ktorej sa zhromaždení dav vyslovil za potrebu národného zjednotenia a splnenia závetu revolucionárov bojujúcich v Aprílovom povstaní. Noviny Boj (po bulharsky: Борба), ktoré redigoval Zachari Stojanov otvorene vyzývali bulharský národ na zrušenie umelých hraníc medzi Bulharským kniežatstvom a ostatnými časťami krajiny. Mnohí ľudia sa chopili zbraní a pripravovali sa na ozbrojené povstanie. Po čase však bolo jasné, že spoločnej akcii oslobodenia Východnej Rumélie a Macedónska bránia Veľké Sily a Osmanská ríša, a tak sa idea zjednotenia Bulharska zúžila na zjednotenie Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie.
left|thumb|200px|Telegram vyhlasujúci zjednotenie [[Bulharsko|Bulharska zaslaný armádou Východnej Rumélie.]] V lete roku 1885 nastali v Bulharskom tajnom revolučnom výbore zmeny, keď sa jej členmi stali Dimităr Rizov a Kosta Panica. Na pomoc prišli aj vojská Východnej Rumélie s posolstvom, že v autonómnej oblasti sa už chystajú vyhlásiť zjednotenie. Po určitom čase sa akciu rozhodolo podporiť aj knieža Alexander I.
Vykonanie aktu zjednotenia
Nepokoje vo Východnej Rumélii vypukli už v polovici augusta 1885, keď obyvateľstvo tejto oblasti vyprovokovalo demonštrácie proti Osmanskej ríši. V prvých septembrových dňoch došlo v oblasti západného Bulharska k zrážkam medzi demonštrantmi a mocou. Jej výsledkom bol pád vlády Gavrila Krăsteviča, ktorého nahradil Georgi Stranski. Vojská Východnej Rumélie, ktorých príprava v procese zjednotenia Bulharska sa ukázala dôležitá (pretože práve oni mali najväčší podiel na zjednotení krajiny), prišli do Plovdivu uskutočniť prevrat a vyhlásiť akt zjednotenia Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie dovŕšený.
Vyhlásenie zjednotenia, ktoré ľud prijal s veľkou radosťou potvrdilo 8. septembra 1885 manifestom aj bulharské knieža Alexander I. Batenberg. Knieža si ním zabezpečilo moc aj v automnómnej oblasti, čím bol dokonaný prvý úspešný krok k tak dlho očakávanému zjednoteniu krajiny. V tejto situácii bolo najdôležitejšie zabezpečiť medzinárodné uznanie aktu zjednotenia, čo však nebolo jednoduché. Navyše Rusko bolo zjednotením Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie znepokojené, pretože knieža Alexander I. si ním zabezpečil svoju pozíciu v krajine. Preto bolo v tejto situácii jeho cieľom zbaviť panovníka trónu, aby si tak mohlo zachovať vplyv na Balkánskom polostrove. Z Bulharska boli odvolaní všetci ruskí dôstojníci a Rusko sa dožadovala obnovenia hraníc Bulharska spred 6. septembra 1885. K požiadavke Ruska sa pripojili aj Rakúsko-Uhorsko, Nemecko, Francúzsko a Taliansko. Jediným štátom, ktorý podporoval zjednotenie bolo Anglicko.
Väčšina krajín zo zoskupenia Veľké Sily bola proti zjednoteniu Bulharska, nechceli však dopustiť vypuknutie ďalšej vojny. Najlepším variantom pre nich bolo obnovenie situácie podľa podmienok Berlínskej zmluvy. Preto sa 24. októbra 1885 v hlavnom meste Osmanskej ríše sa uskutočnila medzinárodná konferencia. Jej úlohou bolo vyriešiť bulharskú otázku a vzniknutú situáciu na Balkánskom polostrove. Veľmi skoro sa však udalosti rozvinuli inak.
Srbsko-bulharská vojna
right|frame|100px|Manifest kniežaťa [[Alexander I. (Bulharsko)|Alexandra I. Batenberga, ktorým bola vyhlásená srbsko-bulharská vojna.]] Po 6. septembri 1885 bulharská vláda očakávala napadnutie Osmanskou ríšou. Preto sa všetky vojská presunuli k východným hraniciam Bulharska do oblasti Trácie. Dňa 2. novembra 1885 však Bulharsko pod zámienkou, že narušilo rovnováhu na Balkánskom polostrove a vraj napadlo srbských vojakov v bulharsko-srbskom pohraničnom pásme, nečakane napadlo Srbsko. Srbský kráľ a jeho vláda boli podráždený úspechom zjednotenia Bulharska a obával sa, že taká istá situácia môže vzniknúť aj v Macedónsku. Navyše sa do tejto situácie zaplietlo aj Rakúsko-Uhorsko, ktoré sa obávalo nárastu vplyvu Ruska v tejto oblasti v budúcnosti.
Srbsko bolo svojím víťazstvom vo vojne dopredu presvedčené, pretože malo skúsenejšiu a lepšie vyzbrojenú armádu a bolo podporované Rakúsko-Uhorskom. Bulharské kniežatstvo sa v tejto chvíli ocitlo bez pomoci ostatných krajín. Jej vojská boli odchodom ruských dôstojníkov oslabené a bulharskí sú ešte mladí a neskúsení. Srbské vojská atakujú Bulharsko v dvoch smeroch. Časť srbského vojska postupovala smerom na sever k Vidinu a druhá časť sa stala exekútorom hlavného úderu a vybrala sa smerom na Sofiu. Bulharské pohraničné vojská však v boji preukázali hrdosť a smelo bránili postup nepriateľa.
Prímerie medzi Srbskom a Bulharskom bolo podpísané 7. decembra 1885 a konečný mier 19. februára 1886 Bukureštskou mierovou zmluvou, ktorá sa definitívne ukončila srbsko-bulharský konflikt v bulharských dejinách známy ako „vojna kapitánov proti generálom“. Bulharské vojská porazili skúsenejšieho a lepšie vyzbrojeného protivníka, pretože bránili spravodlivé národné dielo – zjednotenie Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie.
Uznanie aktu zjednotenia
V bulharských dejinách je zjednotenie Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie jedna z najdôležitejších udalostí v živote bulharského národa. Bulharsko pri nepriazni Veľkých Síl samo dokázalo prekonať nespravodlivosti Berlínskej zmluvy. Diplomatickou a vojenskou cestou sa mu podarilo uskutočniť prvý krok k svojmu národnému zjednoteniu, ktorým vznikli podmienky na samostatný nezávislý rozvoj expanzívnej činnosti Bulharského kniežatstva.
Bulharsko po zjednotení
V roku 1885 vzniklo nezávislé Bulharské kniežatstvo, ktoré od tejto chvíle miešalo karty na politickej scéne európskeho kontinentu. Napriek veľkému úspechu je však krajina nútená riešiť rad problémov. Vojna so Srbskom narušila jej hospodárstvo a finančná zadlženosť Východnej Rumélie prinútila Alexandra I. zvýšiť dane. Tieto ťažkosti už aj tak zhoršujú existujúce politické rozpory, ktoré sa stále viac sústreďujú v otázke okolo osoby kniežaťa a rozvoja rusko-bulharských vzťahov. S bulharských umiernených liberálov Dragana Cankova a Národnej strany bývalej Východnej Rumélie sa vytvorilo proruské krídlo, ktoré považovalo priateľstvo s Ruskom za najdôležitejšiu podmienku ďalšej existencie a rozvoja bulharského štátu. Knieža Alexander I. sa tak stal prekážkou v rozvoji priateľských vzťahov s osloboditeľským Ruskom.
Radikálni prívrženci Vasila Radoslavova (tzv. rusofóbi) však boli za každú cenu za zotrvanie Alexandra I. na bulharskom tróne, pretože ho považovali za symbol vydobytia bulharskej slobody. Tvrdili totiž, že všetky problémy, ktoré Bulharsko malo boli príčinou vplyvu Ruska na Balkánskom polostrove.
Ideu zlepšenia vzťahov s Ruskom, ale nie za cenu zosadenia Alexandra I. z trónu, zastával Petko Karavelov, podporovaný Stefanom Stambolovom.
V lete roku 1886 sa rozpory medzi rusofilmi (liberálmi) a rusofóbmi prehĺbili. Hlavnou otázkou bulharského politického života sa stala otázka osudu kniežaťa Alexandra I. a jeho zotrvanie na bulharskom tróne. Vypuknutie štátneho prevratu 9. augusta 1886 túto otázku vyriešilo a dni vlády Alexandra I. Batenberga boli spočítané.
Sèvres (kantón)
Sèvres je francúzsky kantón v obvode Boulogne-Billancourt v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho mesto Sèvres.
Sečovce (vodná nádrž)
Sečovce je vodné dielo na potoku Trnávka rozprestierajúce sa na hranici katastrálnych území mesta Sečovce a obcí Trnávka a Zbehňov.
Geografia
Vodná nádrž Sečovce sa nachádza medzi Sečovcami a Trnávkou, v lokalite Veľké Chrasti. Veľkosť vodnej plochy činí a rozkladá sa v nadmorskej výške 160 Hrádza sa nachádza v západnej časti. Z juhovýchodu sa do nádrže vlieva potok Miľač.
História
Vodné dielo bolo postavené v roku 1971 pre zábranu jarných prívalových vôd.
Funkcia
Primárnou funkciou diela je zabraňovanie záplavám pri náhlom vzostupe hladiny potoka Trnávka. Nádrž je využívaná aj na chov rýb, ktorý spravuje Miestna organizácia Slovenského rybárskeho zväzu ako revír č. 4-3760-1-1 s charakterom kaprových vôd.
Retenčná funkcia vodnej nádrže sa prejavuje sploštením povodňovej vlny a zabezpečením priemerného ročného prietoku 160 l/s pre riadenie odtoku z ČOV.
Kapadóčtina
Kapadóčtina je grécky jazyk patriaci medzi atické jazyky, často je považovaný len za nárečie novogréčtiny.
Abscisa
Abscisa je pri zakresľovaní prvých dvoch rozmerov pravouhlej sústavy súradníc vodorovná os súradníc. V prípade (typickej) karteziánskej sústavy súradníc je to os x (teda os prvej súradnice), v prípade geodetickej sústavy súradníc je to os y (teda os druhej súradnice).
Kapadóčtina
Hoci bol tento jazyk všeobecne považovaný za mŕtvy, najnovšie výskumy objavili prežívajúcu komunitu hovoriacich. Hovorilo sa ním v centrálnej Anatólii (Kapadócia), dnes ním hovoria Kapadócki Gréci v Grécku. Jazyk je na úpadku a hovorí nim iba veľmi málo ľudí. Žijú hlavne v mestách Simandra na Chalkidiki, v Kavale, Volose, Solúne a v Konitsi v Epire.
Dejiny
Kapadócky jazyk vznikol v 10 storočí po Kr., keď sa rozpadlo helenistické koiné. Zmena nastala hlavne potom, ako sa zmenila výslovnosť gréckeho písmena η (éta, E) na íta, I. Aby sa výslovnosti slov nemuseli meniť, kapadócki a pontskí Gréci v niektorých prípadoch nahradili ítu za epsilon (ε). Taktiež sa prestalo vyslovovať h. Po bitke pri Mantzikerte (1071) Gréci stratili Kapadóciu v prospech Turkov. Potom sa začal jazyk vyvíjať úplne samostatne, pričom sa do jazyka dostalo veľa turkizmov, celé turecké slova, ako napr. kapadócke slovo κερίφος (kerífos – manžel), po turecky herif, alebo παδισάχης (padišachis-kráľ), turecky padişah. Ďalší turecký prvok je používanie mäkčeňov (š,č,dž). Ako príklad môže byť slovo ψυσή (pšyší,duša), po starogrécky ψυχή (psyché), po novogrécky psychí. Mnoho kapadóckych Grékov sa asimilovalo s Turkami, pretože boli nútení prijať islam. Po najväčšej gréckej genocíde zo strany Turkov v r. 1921 boli všetci anatólski Gréci vyhostení z Anatólie, väčšina sa usadila v materskom Grécku a musela sa tak naučiť novogrécky jazyk. Podľa niektorých názorov v Kapadócii stále žije malá grécka menšina, ktorá rozpráva kapadóčtinou, ide o moslimov, alebo kryptokresťanov.
Jazyk
Kapadóčtina sa zapisuje pomocou gréckej abecedy, stále je aspoň trocha podobná modernej gréčtine. Na rozdiel od novogréčtiny má kapadóčtina iba jeden člen pre všetky tri rody. Pre jednotné číslo je to člen Δο (Do), napr. Do andra (muž) a pre množné číslo je to člen Δα (Da), napr. Da andres (muži).
Príklad kapadóckych fráz (kapadócka gréčtina-latinský prepis kapadóčtiny-novogrécky preklad-latinský prepis novogréčtiny-preklad):
Pau (obvod)
Pau je obvod v departemente Pyrénées-Atlantiques a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 21 kantónov a 269 obcí.
Křižanovice (okres Vyškov)
Křižanovice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 768 obyvateľov, z toho 392 mužov a 376 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 38,7 roka, ženy 42,3 roka).
Cchuk-Qarqar
Cchuk-Qarqar (iný prepis: Cghuk-Qarqar) je menšie vulkanické pole pozostávajúce z niekoľkých pyroklastických kužeľov, nachádzajúce sa na arménsko-azerbajdžanskej hranici, asi 60 km juhovýchodne od jazera Sevan.
Verrières (Charente)
Verrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Absencia
Absencia môže byť:
La Chapelle-Thècle
La Chapelle-Thècle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Boomerang
Boomerang je názov podmorského aktívneho vulkánu, nachádzajúceho sa severovýchodne od ostrova Nový Amsterdam, objaveného v roku 1996. Sopka leží na juhoindickom rifte, neďaleko horúcej škvrny Nový Amsterdam. Nachádza sa asi 650  pod hladinou mora a jej vrchol tvorí kaldera sa priemerom. Sopka je tvorená prevažne bazaltami a jej posledná erupcia sa odohrala pár mesiacov pred jej objavením. V kaldere je stále prítomná hydrotermálna aktivita, čo dokladá zvýšený tepelný tok nad ňou.
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene (skr. FEE TU) je jednou zo štyroch fakúlt Technickej univerzity vo Zvolene.
História fakulty
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene (FEE) bola zriadená s účinnosťou od 1.10.1991 rozhodnutím akademického senátu vtedajšej Vysokej školy lesníckej a drevárskej (VŠLD) a vo februári 1992 Akreditačná komisia MŠ SR priznala fakulte všetky práva, vrátane práva na habilitáciu docentov a vymenovacie pokračovanie profesorov. Prví poslucháči boli prijatí na 3-ročné bakalárske štúdium, ktoré sa v roku 1992 transformovalo na 5-ročné inžinierske štúdium. Prvý názov fakulty bol Fakulta ekológie a štúdium bolo jednoodborové, odbor Všeobecná ekológia so špecializáciami Ochrana prírody, Krajinná ekológia, Krajinárska tvorba a vegetačné úpravy a Ochrana životného prostredia. V roku 1995 bola fakulta premenovaná na Fakultu ekológie a environmentalistiky. V roku 1998 sa presťahovala do mesta Banská Štiavnica. Od roku 2007 pôsobí opäť vo Zvolene v materskej budove univerzity. Zastrešuje 3 bakalárske, 3 inžinierske a 3 doktorandské študijné programy.
Cigáň
Cigáň (ženský rod cigaňa alebo v niektorých kontextoch aj cigáňka) môže byť:
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene
Poslanie fakulty
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene je prvou svojho druhu a jedinou čisto ekologicky a environmentálne zameranou fakultou v systéme vysokého školstva SR. Jej prioritným poslaním je výchova odborníkov a rozvíjanie výskumu v oblasti ekológie a vied o životnom prostredí pre potreby štátnej správy a miestnej samosprávy, odborných organizácií ochrany prírody a krajiny ako aj životného prostredia v riadení Ministerstva životného prostredia SR, oddelenia životného prostredia výrobných podnikov a výskumu, ale aj mimovládnych environmentálnych organizácií a poradenstvo v oblastiach dotýkajúcich sa ekológie a environmentalistiky. Ako integrovaná súčasť zvolenskej Technickej univerzity vypĺňa ekologickú a environmentálnu časť jej výchovno-vzdelávacieho a vedecko-výskumného priestoru.
Vedecko-výskumné zameranie fakulty
Výskumné aktivity na FEE sú zamerané na nasledovné oblasti:
Vareškové oko
Názov
Nazvané je podľa podľa blízkeho Vareškového plesa vo Vareškovej kotlinke. Starolesnianski urbárnici, ktorým tieto pozemky voľakedy patrili, vedeli, že tu hojne rastie liečivý lyžičník lekársky (Cochlearia officinalis L.). Preto kotlinku i pleso volali lyžičníkovými. V spišskom nemeckom nárečí Löffelkrautgrub a Löffelkrautsee. Ktosi neskôr zle pochopil význam lyžičníka a pretvoril ho na varechu. Vytvoril tak nezmyselný názov Vareškové pleso, Varechové pleso, podobne v poľštine Warzęchowy Staw. Poliaci Vareškové oko nemajú v názvosloví Tatier.
Škoda 14 T
náhľad|Trojica električiek Škoda 14T manipuluje na konečnej Sídliště Barrandov náhľad|Škoda 14T na mimoriadnej linke číslo 33 náhľad|Interiér vozidla zo zadnej časti; vidieť tu sedadlá oproti sebe náhľad|Výroba električky v Plzni
Škoda 14 T je česká nízkopodlažná električka, ktorá je od roku 2006 v premávke v Prahe. Výrobcom vozidla je spoločnosť Škoda Transportation z Plzne, dizajn navrhla firma Porsche Design Group, dcérska spoločnosť automobilky Porsche. Medzi nadšencami je prezývaná Porschetra (vďaka dizajnérskej spoločnosti) či saranča (kvôli zvuku elektrickej výzbroje).
Konštrukcia
14 T je jednosmerný šesťnápravový motorový čiastočne nízkopodlažný električkový vozeň. Skladá sa z piatich článkov navzájom spojených kĺbmi a harmonikami. Na pravej strane vozňovej skrine sa nachádza celkovo šestoro dverí. Z toho pätoro je určené pre cestujúcich (štvoro dvojkrídlych a jedny jednokrídlové) a jedny jednokrídlové pre vodiča.
Je čiastočne nízkopodlažná a čiastočne so zníženou podlahou, prechod medzi časťami je riešený schodom. Kabína vodiča je oddelená kompletne od priestoru pre cestujúcich. Hlavným prístrojom v kabíne vodiča je multifunkčný zobrazovač s farebnou obrazovkou, ktorého základom je český programový systém Control Web.
Vozidlo je vybavené tromi hnacími podvozkami, dokáže vyjsť stúpanie až 85 promile. Rovnako ako vozidlá Tatra KT8D5R.N2P (modernizované KT8D5) je aj 14 T vybavená kamerovým systémom, vďaka ktorému môže vodič sledovať, čo sa deje vnútri vozidla aj v jeho okolí. Kamerový systém je používaný najmä na sledovanie dverných priestorov počas výstupu a nástupu cestujúcich ako aj ku kontrole prejazdnového profilu okolo vozňa. Vozidlo má tri typy bŕzd, elektrohydraulickú, elektromagnetickú (koľajnicovú) a hlavnou je elektrodynamická, ktorá umožňuje rekuperáciu pri brzdení a tým úsporu elektrickej energie. Električka je vybavená vonkajšími digitálnymi orientáciami zobrazujúcimi linku a ciel ako aj vnútorným informačným systémom.
Prototypy
vľavo|náhľad|Prototyp 14T pri skúškach v Plzni Prvé dva vozne typu Škoda 14 T boli vyrobené v roku 2005. Prvá električka vykonala technicko-bezpečnostnú skúšku na konci novembra v Plzni. Na prelome novembra a decembra prebiehali v Plzni aj skúšobné jazdy pod ev.č. 113. Potom bola prevezená do Prahy a 13. decembra 2005 bola s ev. č. 9111 slávnostne predaná primátorovi a zástupcom mesta. Nasledovali rôzne skúšky, prví cestujúci sa mohli odviezť až 28. januára 2006.
Druhý prototyp bol do Prahy privezený na konci roku 2005. Dostal ev.č. 9112. Počas roka 2006 prebiehali skúšky s cieľom doladiť softvérové vybavenie a využíval sa aj na zaškoľovanie vodičov. Pri skúškach skratom 6. septembra 2006 vozidlo 9112 v areálu dielní dopravného podniku v rýchlosti cca /h havarovalo a ťažko zranilo technický pracovník stojací mimo vozidlo. Po nehode a následnej oprave bolo vozidlo opäť nasadené do pravidelnej prevádzky.
Prevádzka
Výroba električiek prebiehala od roku 2005. Vozeň bol vystavený aj na veľtrhu InnoTrans 2006 v Berlíne. Dodávky vozidiel tejto rady sa ukončili v roku 2009 dodaním posledného, šesťdesiateho kusu. V apríli je v prevádzke 57 vozidiel, ktoré sú deponované do vozovne v Motole. Tri vozidlá sú v rôznom štádiu kanibalizácie dlhodobo odstavené z dôvodu vyčkávania na dodanie náhradných dielov.
Boulogne-Billancourt-Nord-Est
Boulogne-Billancourt-Nord-Est je francúzsky kantón v obvode Boulogne-Billancourt v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho severovýchodná časť mesta Boulogne-Billancourt.
Joel Campbell
Reprezentačný kariéra
Reprezentuje Kostariku, v A-tíme prvýkrát nastúpil v roku 2011.
Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta 2014 v Brazílii. V prvom zápase v základnej skupine D proti Uruguaju (výhra 3: 1) strelil jeden gól a na jeden prihral. Kostarika sa v ťažkej základnej skupine D s favorizovaným celkami Uruguaja (výhra 3: 1), Talianska (výhra 1: 0) a Anglicka (remíza 0: 0) kvalifikovala so siedmimi bodmi z prvého miesta do osemfinále proti Grécku. V ňom Kostaričania vyhrali až v penaltovom rozstrele pomerom 5: 3 a prvýkrát v histórii postúpili do štvrťfinále MS. Campbell premenil v rozstrele penaltu. Vo štvrťfinále s Holandskom (0: 0, 3: 4 na penalty) došlo opäť na penaltový rozstrel, v ňom už Campbell nefiguroval (bol predtým striedaný).
Klubové
Aktualizované k 13. 12. 2014
Hádzaná na Ázijských hrách 1986
Hádzaná na Ázijských hrách 1986 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Ázijských hier 1986. Konal sa v Soule, v Kórejskej republike v dňoch od 23.28. septembra 1986, za účasti 6 mužských tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Hongkongu a Iránu. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1982 a toto bolo jeho 2. vydanie. Titul získala domáca 🇰🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred obhajcom titulu z 🇨🇳 a 🇯🇵.
Křižanovice u Vyškova
Křižanovice u Vyškova je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 142 obyvateľov, z toho 65 mužov a 77 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 40,6 roka, ženy 43,7 roka).
Boulogne-Billancourt-Nord-Ouest
Boulogne-Billancourt-Nord-Ouest je francúzsky kantón v obvode Boulogne-Billancourt v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho severozápadná časť mesta Boulogne-Billancourt.
Neuilly-sur-Seine
Neuilly-sur-Seine (výslovnosť: [nœji syʀ sɛn]) je francúzske mesto ležiace na severozápadnej hranici Paríža (asi od centra). Patrí do departementu Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Ide o jednu z najhustejšie obývaných obcí v Európe.
Dejiny
V roku1919 tu bola uzavretá Neuillyská zmluva upravujúca hranice Bulharska porazeného v prvej svetovej vojne.
V rokoch 1983 — 2002 tu bol starostom neskorší francúzsky prezident Nicolas Sarkozy.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Doprava
Neuilly je obsluhované linkou 1 parížskeho metra.
Diviacka Nová Ves (okres Prievidza)
Diviacka Nová Ves je obec na Slovensku v okrese Prievidza.
Katastrálne územie obce Diviacka Nová Ves sa nachádza v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Obec leží v nadmorskej výške Rozloha obce je 1 336 ha. Zemepisné súradnice stredu obce sú 48° 54´ východnej šírky a 18°29´severnej dĺžky. Katastrálne územie Diviackej Novej Vsi sa nachádza z geografického hľadiska v pohorí Strážovské vrchy (celá západná časť územia) a stredná a východná časť leží v Hornonitrianskej kotilne. Katastrálne územie tvoria dve časti: Diviacka Nová Ves a Vrbany. Na území Diviackej Novej Vsi sa nachádza vodný tok Nitrica známa aj ako Belianka s dĺžkou 51,4 km a ústi do rieky Nitry. Vodný tok Trebianka prechádza tiež obcou a tvorí jej východnú hranicu.
V obci je rímskokatolícky Kostol Najsvätejšej Trojice z roku 1578, kaštieľ a židovský cintorín.
Guebwiller (obvod)
Guebwiller je obvod v departemente Haut-Rhin a regióne Alsasko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 4 kantóny a 47 obcí.
Die Young
„Die Young“ je skladba americkej speváčky Keshy. Bola vydaná dňa 25. septembra 2012 ako hlavný singel z jej druhého štúdiového albumu Warrior. Túto electropopovú skladbu napísali Kesha, Dr. Luke, Benny Blanco, Cirkut a spevák skupiny fun., Nate Ruess.
Skladba „Die Young“ debutovala na 13. mieste v rebríčku Billboard Hot 100, ale po troch týždňoch dosiahla 2. miesto. Takisto sa skladba dostala do prvej desiatky vo viacerých krajinách a získala platinovú certifikáciu v piatich krajinách.
Kompozícia
Skladba obsahuje Keshine známe electropopové zvuky, pričom obsahuje brnkanie akustickej gitary a rýchle tempo tanečných beatov. „Die Young“ tiež obsahuje syntetizátorové prvky štýlu New Wave, pripomínajúce skupinu The Cars a ďalšiu hudbu 80. rokov. Ku koncu skladby, je počuť chórus spevu v pozadí spolu s glam rockovým úderom bubna.
Absces
náhľad|Absces Absces (lat. abscessus) alebo hľuza je ohraničený hnisavý zápal s rozpadom odumretého tkaniva (hnis), ohraničený granulačným tkanivom. Môže byť lokalizovaný kdekoľvek v tele, najčastejšie v podkoží a brušných orgánoch. Príčinou vzniku je často poranenie s následným zavlečením baktérii do rany, závažnejšie je metastatické šírenie infekcie krvným obehom, napríklad pri bakteriálnej endokarditíde.
Abscedovať znamená tvoriť absces.
Príčiny
Najčastejšou príčinou sú stafylokoky (smotanovitý nažltlý hnis bez zápachu), menej často streptokoky alebo pneumokoky (riedky žltozelený hnis bez zápachu), pseudomonády (hnis so sladkastým zápachom). Infekcia anaeróbnymi baktériami je príčinou hnilobného zápachu hnisu.
Rozdelenie
Abscesy sa delia najčastejšie podľa miesta výskytu - mozgový, pečeňový, perianálny, pľúcny a podobne. Podľa lokality sa následne upravuje i presný spôsob liečby.
Príznaky
Príznaky bývajú miestne i celkové: Ich charakter a rozsah závisí od miesta a veľkosti abscesu.
Komplikácie
Neliečený absces môže prasknúť a jeho obsah sa vyprázdni do okolia - na povrch kože, do brušnej alebo hrudnej dutiny (tu s následným ťažkým hnisavým zápalom pobrušnice alebo pohrudnice).
Liečba
Liečenie je chirurgické a spočíva v narezaní (incízii), drenáži (vypustení) hnisu, odstránení granulačného tkaniva a miestnej aplikácii dezinfekčných látok a antibiotík. Celkové podávanie antibiotík nemá zásadný význam, pretože granulačné tkanivo, ktoré tvorí steny abscesu, je účinnou bariérou ich prestupu k centru infekcie.
Malé Žabie pleso mengusovské
Malé Žabie pleso mengusovské nachádza sa vo Vysokých Tatrách v Mengusovskej doline v Kotline Žabích plies v nadmorskej výške. Je najhlbším plesom v Kotline Žabích plies. Stále pleso je hlboké. Je napájané nestálym potokom pritekajúcim z vyššie položeného Veľkého Žabieho plesa mengusovského. Kedysi malo s Veľkým Žabím plesom spoločnú hladinu a rozdelili sa len po úbytku vody. Teraz leží blízko neho na severozápad. Delí ich malá skoro polmetrová kamenná hrádza. Pleso patrí do skupiny troch Žabích plies v Mengusovskej doline.
Turistika
Priamo k plesu nevedie turistický chodník. Vedie však od Chaty pri Popradskom plese po modrej turistickej značke do Mengusovskej doliny a potom po  červenej turistickej značke okolo Veľkého Žabieho plesa mengusovského na Rysy.
Orazio Gentileschi
thumb|Zvestovanie, asi 1623, olej na plátne, 286 x 196, Galleria Sabauda Turín Orazio Gentileschi vlastným menom Orazio Lomi (* 9. júl 1563, Pisa, Taliansko – † 7. február 1639, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol významný taliansky ranobarokový maliar. Ako pokračovateľ Caravaggia spojil jeho šerosvit s toskánskym zmyslom pre farebnosť. Bol otcom významnej maliarky 17. storočia Artemisie Gentileschiovej.
Životopis
Veľmi skoro, snáď už ako trinásťročný, odišiel Orazio do Ríma, kde až do prvých rokov 17. storočia maľoval obrazy v štýle florentského manierizmu. V rokoch 1611 – 1612 spolupracoval s krajinárom Agostinom Tassim na výzdobe rímskeho paláca Pallavicini-Rospigliosi, ktorého majiteľom bol známy zberateľ umenia kardinál Scipione Borghese. Je možné, že sa podieľal aj na výzdobe blízkeho pápežského Palazzo del Quirinale, ktorý je dnes sídlom talianskeho prezidenta. Pracoval tiež na výzdobe kostolov Santa Maria Maggiore, San Nicola in Carcere, Santa Maria della Pace a San Giovanni in Laterano. Tassi sa stal hlavnou postavou nechutného, vleklého súdneho sporu, keď zneužil svoje postavenie učiteľa Oraziovej dcéry Artemisie a znásilnil ju.
Hlavný vplyv na Gentileschiho tvorbu mal najvýznamnejší maliar raného baroka Caravaggio, ktorý sa v poslednom desaťročí 16. a prvom desaťročí 17. storočia tiež zdržiaval v Ríme. Orazio patril k jeho najlepším nasledovníkom, takzvaným caravaggistom. Spojil Caravaggiovu techniku šerosvitu, chiaroscuro, s toskánskym zmyslom pre farebnosť a ženský pôvab. V roku 1603 Gentileschiho predvolali, aby svedčil na súde o Caravaggiovi. Roku 1612 vypovedal na súde znova, tentoraz v už zmieňovanom procese proti Agostinovi Tassimu.
Po Caravaggiovom úteku z Ríma sa v Oraziovej maľbe ešte viac prehĺbila toskánska lyrika charakterizovaná zvýšeným citom pre farbu a detail. Po dlhšom pobyte v oblasti Marche na severozápade Talianska odcestoval roku 1620 do Janova, neskôr do Benátok a nakoniec do Paríža na dvor kráľovnej Márie Medicejskej.
V roku 1626 odcestoval z Francúzska do Anglicka, kde sa stal dvorným maliarom kráľa Karla I.. V Londýne zostal do konca svojho života. Jeho maliarsky rukopis začal byť značne konvenčný a prehnane ozdobný, čo však anglickej šľachte vyhovovalo. Významný flámsky maliar Van Dyck ho zahrnul do svojich portrétov stovky význačných mužov.
Orazio Gentileschi zomrel v Londýne 7. februára 1639.
Dielo
thumb|Madona s dieťaťom K najlepším dielam Orazia Gentileschiho patria:
Segedín
Segedín je s rozlohou  a 160 tisíc obyvateľmi tretím najväčším mestom Maďarska. Je hospodárskym a administratívnym centrom juhovýchodného Maďarska a sídlom Čongrádsko-čanádskej župy.
Segedínska univerzita je považovaná za najlepšiu vysokoškolskú inštitúciu v Maďarsku.
Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2001 tu žilo 93,5 % Maďarov, 0,7 % Rómov, 0,5 % Nemcov, 0,2 % Srbov, 0,2 % Rumunov, 0,1 % Chorvátov, 0,1 % Slovákov a 5,9 % iných národností. Slovenskú komunitu tu reprezentuje Spolok segedínskych Slovákov a volená Segedínska slovenská samospráva.
Poloha
Mesto je situované od Budapešti na juhu krajiny v tesnej blízkosti hraníc so Srbskom a Rumunskom. Leží južne od sútoku riek Tisa a Mureš vo Veľkej dunajskej kotline, pričom sa rozprestiera na oboch brehoch ohybu rieky Tisa.
Dejiny
Územie prvýkrát spomína už Ptolemaios v 2. polovici 2. storočia pod označením Partiscus ako významný riečny brod. Striedalo sa tu osídlenie Slovanov (Slovenov) Húnov, Gepidov, Avarov a Bulharov, až sa tu na konci 9. storočia usídlili Maďari, ktorí tu podľa kronikára Anonyma pri dnešnej obci Ópusztaszer držali prvé „národné zhromaždenie“. Ich vodca Arpád pridelil spravovanie okolitej krajiny náčelníkovi Ondovi.
Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1183. Ide o listinu kráľa Bela III., kde sa spomína ako prístav lodí prepravujúcich po Dunaji soľ do Nitry. Mesto prosperovalo za vlády Anjuovcov a na slobodné kráľovské mesto bolo povýšené Žigmundom Luxemburským v roku 1498, kedy sa v súvislosti s tureckou hrozbou stalo pevnosťou a zhromaždiskom vojska. V rokoch 1543 až 1686 bolo súčasťou Osmanskej ríše, kedy tu bola zavedená tradícia pestovania papriky.
V roku 1719 sa opäť zaradilo medzi uhorské slobodné kráľovské mestá s privilégiami a novoudeleným mestským erbom. V roku 1728 sa tu odohral najväčší súdny proces s bosoráctvom v celom Uhorsku vôbec. Rada mesta dala spáliť 13 podozrivých na Bosoráckom ostrove (Boszorkánysziget). Segedín mal začiatkom 19. storočia ešte početné slovenské obyvateľstvo.
Počas Uhorskej revolúcie 1848 – 1849 mesto hralo významnú úlohu ako posledná bašta ustupujúcich revolucionárov, za čo bolo po potlačení povstania potrestané. S dorazením prvej železnice v roku 1854 sa prosperita vrátila. Do roku 1869 siahajú korene známej továrne na výrobu miestnej salámy – Pick Salámy. V roku 1879 došlo k veľkej povodni, ktorá zničila celé mesto. Panovník František Jozef I. Segedín navštívil a sľúbil jeho skorú obnovu. Tá sa uskutočnila za medzinárodnej pomoci skutočne veľkorysým spôsobom. Široké okružné triedy lemované najmódnejšími palácovými budovami rakúsko-uhorskej secesie kladú Segedín medzi najvýstavnejšie a najorganizovanejšie maďarské mestá.
Po prvej svetovej vojne stratil Segedín veľkú časť svojho prirodzeného zázemia, keď rozsiahle územia na juhu boli pripojené k Rumunsku a Juhoslávii. V roku 1921 sa sem presťahovala univerzita z Kluža a v roku 1923 tu bolo premiestnené sídlo arcibiskupa z Temešváru.
Za druhej svetovej vojny bolo zavraždených okolo 6 000 obyvateľov. Po roku 1945 sa mesto stalo strediskom poľnohodpodárskeho a ľahkého priemyslu južného Maďarska. V roku 1965 boli v jeho blízkosti nájdené ropné ložiská. Výstavbou sídlisk (najväčšie Tarján na severovýchode) sa populácia zvyšovala do roku 1989, kedy mesto dosiahlo rekordných 189 tisíc obyvateľov. Následne obyvateľstva ubúdalo. Segedín je v súčasnosti atraktívnou turistickou destináciou s tradíciou Festivalu drámy, konaným od roku 1931 každé leto pod holým nebom na Katedrálnom námestí.
Zaujímavosti
thumb|left|Neoklasicistické Klauzálovo námestie
Doprava
Miestne letisko je upravené pre prijímanie menších a stredne veľkých lietadiel, ale pravidelné letecké linky tu nesmerujú. Železnica dorazila do mesta už v roku 1854 z Budapešti, vlaky smerujú aj na srbskú Suboticu a do Békešskej Čaby. Zo separovanej malej železničnej stanice v mestskej časti Újszeged na druhom brehu Tisy odchádzajú regionálne vlaky do východnej časti Čongrádskej župy.
Od roku 2005 je mesto spojené s Budapešťou diaľnicou M5 smerujúcej ďalej na Srbsko. Od roku 2015 je mesto spojené s Rumunskom odbočkou diaľnicou M43 smerom na Arad, tam je pripojená na dialnicu A1 smerom na Bukurešť. Cez rieku Tisu vedú na druhý breh dva mosty: Stredomestský most do centra mesta a Most sv.Bernarda po vonkajšom mestskom okruhu. Mestská hromadná doprava začala premávať v roku 1884 v podobe konskej dráhy, ktorá bola elektrifikovaná v roku 1908. Mestská sieť, na niektorých úsekoch stále jednokoľajná, pozostáva z troch frekventovaných liniek. V roku 1979 boli zavedené aj trolejbusy, ktorých sieť sa rozširovala v 80. aj 90. rokoch. Dnes je v obehu päť liniek.
Tanner Glass
Tanner Glass (* 29. november 1983, Regina, Saskatchewan, Kanada) je kanadský profesionálny hokejový útočník.
Kariéra
V roku 2003 ho draftoval v deviatom kole z celkového 265. miesta klub NHL Florida Panthers. V nej debutoval v sezóne 2007/2008, kedy odohral za Panthers 41 zápasov so ziskom dvoch bodov (1+1). V nasledujúcej sezóne odohral 44 zápasov (4+9) v drese Rochester Americans (AHL), za Panthers nastúpil len na tri zápasy, v ktorých nebodoval.
V ročníku 2011/2012 hral v klube Winnipeg Jets. Pred sezónou 2012/2013 podpísal zmluvu s Pittsburghom.
Mikojan-Gurevič MiG-31
Mikoian-Gurevič MiG-31 (v kóde NATO: „Foxhound“) je dvojmiestne prepadové stíhacie lietadlo určené na získanie a udržanie vzdušnej nadvlády. Bolo vyvinuté v Sovietskom zväze v 70. rokoch 20. storočia ako náhrada za Tupolev Tu-128. Aj keď MiG-31 nemôže ponúknuť obratnosť ani stúpavosť ako MiG-29, jeho modernizovaná verzia MiG-31BM je považovaná za jedno z najrýchlejších stíhacích lietadiel na svete.
MiG-31 je ťažká nadzvuková stíhačka schopná bojovej činnosti za akýchkoľvek meteorologických podmienok, vo dne i v noci. Počas studenej vojny mala zabezpečiť, aby do sovietskeho vzdušného priestoru neprenikli špionážne lietadlá SR-71 Blackbird, bombardéry B-52 Stratofortress a strely s plochou dráhou letu. Dnes sú jej hlavnými „protivníkmi“ americké strategické bombardéry B-1 Lancer a B-2 Spirit.
Ministerstvo obrany Ruskej federácie očakáva, že modernizované MiGy-31BM budú v ruských vzdušných silách slúžiť minimálne do roku 2030.
Vznik a vývoj
thumb|right|MiG-31 [[Vojsko protivzdušnej obrany ZSSR|sovietskej protivzdušnej obrany počas letu, 1989]]
Vývoj amerických strategických riadených striel a ich zaradenie do výzbroje predstavoval pre Sovietsky zväz novú hrozbu, s ktorou bolo potrebné sa vysporiadať. Budúca záchytná stíhačka mala chrániť územie Sovietskeho zväzu pred raketovým útokom vedeným od Arktídy cez severné oblasti ZSSR, ktoré neboli kontinuálne pokryté radarmi. Požiadavky armády na nové lietadlo, ktoré malo nahradiť Tupolev Tu-128, boli vydané v roku 1968. Stíhačka mala mať akčný rádius pri rýchlosti letu /h (M = 2,35) a  pri lete podzvukovou rýchlosťou. Mala byť schopná napádať vzdušné ciele letiace vo výškach od do. Práce na vývoji nového stroja, nazvaného MiG-25MP, sa začali v roku 1972. Prvý prototyp, označovaný ako Je-155MP-831, bol dokončený na jar roku 1975 a svoj premiérový let absolvoval dňa 16. septembra 1975. Po štyroch rokoch bola ukončená prvá etapa testovania a začala sa sériová výroba lietadiel MiG-31. V roku 1981 boli stroje MiG-31 oficiálne zaradené do sovietskych vzdušných síl.
thumb|left|MiG-31B [[Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie|ruských vzdušných síl počas letu nad Ruskom, 2011]]
V roku 1985 zadržala sovietska tajná služba KGB v Moskve istého Adolfa Tolkačeva, ktorý poskytoval západným spravodajským agentúram utajované informácie o zbraňových systémoch stíhačiek MiG-29 a MiG-31. To donútilo konštruktérov urýchliť práce na vývoji novej verzie MiGu-31. Výsledkom bol MiG-31B s vylepšeným rádiolokátorom, ktorý bol vybavený výkonnejšími motormi D-30F6, ale aj novými raketami R-33S a R-40TD. V rámci tejto modernizácie získalo lietadlo tiež systém dopĺňania paliva za letu, modernejšiu avioniku a vylepšené prostriedky vedenia elektronického boja. Výroba tejto novej verzie sa začala na prelome rokov 1990 a 1991. Kvôli prezradeniu informácií o parametroch počiatočnej výrobnej série MiG-31, bolo potrebné upraviť všetky dovtedy vyrobené stroje na štandard MiG-31B. Takto prerobené lietadlá dostali označenie MiG-31BS a z celého modernizačného balíka im chýba systém dopĺňania paliva počas letu.
Produkcia MiG-31 bola ukončená v roku 1994, pričom celkovo bolo vyrobených 519 kusov týchto lietadiel.
V roku 1997 bol vypracovaný projekt modernizácie lietadiel MiG-31B a MiG-31BS, ktorý by rozšíril možnosti týchto strojov o schopnosť útočiť na pozemné ciele a spravil by z nich viacúčelové stíhacie lietadlá. Konverziou sériovo vyrobeného MiGu-31B tak vzniká v roku 1998 prototyp MiGu-31BM, ktorý bol verejnosti predstavený o rok neskôr. Celý vývoj sa v dôsledku nedostatku financií oneskoril, preto boli prvé stroje odovzdané ruským vzdušným silám až v roku 2008. Modernizované MiGy-31B boli premenované na MiG-31BM a modernizované MiGy-31BS boli nazvané MiG-31BSM.
Konštrukcia
thumb|right|MiG-31BM vzlietajúci z leteckej základne [[Letecká základňa Čeľabinsk Šagol|Šagol v Čeľabinsku]] thumb|right|Vzlietajúci MiG-31 so zapnutým prídavným spaľovaním thumb|right|Kokpit pilota počiatočných produkčných verzií MiGu-31 thumb|right|Radar Zaslon lietadla MiG-31BM na Parížskom aerosalóne, 1991
Psychedelický trance
thumb|VooV Experience 2005 – jedna z najdlhšie existujúcich psytrance otvorených udalostí Psychedelický trance alebo aj Psytrance (odvodené zo starogréckeho] slova ψυχή „psyche“, myseľ; duša; dýchanie; duch), je forma elektronickej hudby, ktorá je charakteristická hypnotickým usporiadaním syntetických rytmov a komplexne vrstvených melódií vytvorené vysokým tempom riffov. Táto forma prvýkrát prešla do mainstreamu v roku 1995, keď britská hudobná tlač začala písať o Goa trance. Odvtedy sa tento žáner rozrástol a teraz má mnoho odnoží čo sa týka nálady, tempa a štýlu. Niektoré príklady sú Full on, Dark, Progressive, Suomi, Psybreaks a Psybient.
Mikojan-Gurevič MiG-31
Drak
Už na prvý pohľad je jasné, že MiG-31 vychádza konštrukčne zo stroja MiG-25, avšak drak nového lietadla bol výrazne prepracovaný. Až 33% konštrukcie tvoria hliníkové zliatiny, 50% je z nehrdzavejúcej ocele a časti lietadla, ktoré sa v dôsledku vysokých nadzvukových rýchlostí najviac zahrievajú, sú vyrobené z titánu (16%). MiG-31M je hornoplošník s rozpätím krídel 13,46 m a celkovou nosnou plochou. Krídla sú lichobežníkového tvaru so šípovitosťou 41°. Nábežnú hranu každého z krídel tvorí štvorica klapiek a na odtokovej hrane sú štrbinové klapky a krídelká. Vzadu nad tryskami lietadla sa nachádza dvojica zvislých chvostových plôch, ktoré sú od pozdĺžnej osi lietadla vychýlené smerom von pod uhlom 8°. Mechanické riadenie zabezpečujú hydraulické posilňovače, pričom tento systém je zdvojený a kontrolu nad lietadlom je schopný prebrať aj operátor zbraňových systémov. Podvozok tvorí klasická predná podvozková noha s dvoma kolesami s rozmermi 660 x 200 mm a netradične riešený hlavný dvojnápravový podvozok s rozmermi kolies 950 x 300 mm.
Psychedelický trance
Štýl
Psychedelický trance má výrazný, rýchly zvuk (obyčajne medzi 140 až 150 úderov za minútu), ktorý má tendenciu byť rýchlejší oproti iným formám trance alebo techno hudby. Psychedelic trance používa výrazné basové beaty, ktoré sú neustále v celej skladbe, a prekrývanie basov s rôznymi rytmami pochádzajúcimi od funky, techno, EBM, New beat a trance pomocou bubnov a iných syntetických nástrojov. Vedenie, rytmus a beaty sa obvykle menia každých 32 beatov. Skladby tohto žánru trvajú obyčajne 6 až 10 minút. Psychedelický trance využíva v hojnej miere frekvenčnú moduláciu priepustnosti filtra na syntetizátore (Cutoff), tzn. na koľko percent je otvorený/zatvorený filter a ako je ovplyvnený výsledný zvuk v závislosti na použitom druhu filtra (Low Pass, High Pass, Band Pass, Band Reject, atď...).
Psybreaks
Psybreaks alebo Psychedelický breakbeat je forma psychedelického trance, ktorá vznikla v neskorých 90-tych rokoch splynutím breakbeatovej basovej linky a inak ťažko ovplyvniteľnej psytrance stopy. Typické psybreaks skladby: Drone – „Pulsar“, Morphonix – „Island Sanctuary“ a Planewalker – „Spellbound“.
Mikojan-Gurevič MiG-31
Kokpit
Dvojmiestny kokpit má tandemové usporiadanie, t. j. vpredu sedí pilot a vzadu je miesto navigátora. V kokpite sú štyri multifunkčné displeje, pričom jeden sa nachádza v kabíne pilota a zvyšné tri v kabíne navigátora.
Psychedelický trance
Psybreaks
Žáner psybreaks je zastúpený vo väčšej breakbeatovej a psytrance komunite. Vďaka blogom ako je Global Psybreaks je viac poslucháčov spojených s touto hudbou každý deň. Je tam aj veľa diskusií na tému kvality psybreaks skladieb. Mnoho electro skladieb sú tvorené so „psy“ prvkami, ktoré zakrývajú rozdiely medzi čistými psybreaks a breaks skladbami, ktoré majú „psy“ prvky.