cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Podlavice
Turizmus
Táto príjemná mestská lokalita ponúka možnosti vychádzok do prírody (napr. Laskomerská dolina s náučným chodníkom, Pavelcovo). V katastrálnom území Podlavíc sa nachádza aj chránený areál Podlavické výmole.
Neďaleko Podlavíc sa nachádzajú obce na úpätí Kremnických vrchov ktoré ponúkajú okrem historických pamiatok ako napríklad rodný dom Jozefa Gregora-Tajovského veľké množstvo možností rekreácie najmä novo zrekonštruované lyžiarske stredisko SKI Králiky.
Reinhard Selten
Reinhard Selten (* 5. október 1930, Vroclav – † 23. august 2016, Poznaň) bol nemecký ekonóm a držiteľ Nobelovej ceny. Bol prvým Nemcom, ktorý dostal Nobelovú cenu za ekonómiu.
Zatmenie Slnka
thumb|Úplné zatmenie Slnka v [[Tennessee, USA, 21. augusta 2017.]]
thumb|Prstencové zatmenie slnka vo Francúzsku v roku [[1999.]]
Reinhard Selten
Prínos
Prispel k rozvoju klasickej teórie hier, ktorá sa zakladá na predpoklade racionálneho správania hráčov. Súbežne s touto teóriou sa od 50. rokov zaoberal aj ekonomickým smerom, ktorý len nedávno zaznamenal rozmach: „Bounded Rationality“, čiže obmedzene racionálne správanie. Tento smer často vysvetľuje ekonomické procesy oveľa lepšie ako predstavitelia klasických ekonomických smerov. Ľudské správanie je totiž často v rozpore s predpokladom úplnej racionality. Kupujeme drahé veci bez toho, aby sme získali prehľad o výhodných ponukách alebo nechávame veľké sprepitné v reštauráciách v zahraničí, kam sa pravdepodobne nikdy nevrátime. Selten sa snažil prostredníctvom konceptu obmedzenej racionality vypracovať opisnú teóriu ekonomického správania. Využíval pritom kognitívnu psychológiu a experimentálny výskum.
Zatmenie Slnka
Zatmenie Slnka je prírodný úkaz, ktorý nastane, ak sa Slnko, Mesiac a Zem dostanú do jednej priamky. Na Zemi sa to prejavuje tak, že z pohľadu zo zeme Mesiac úplne alebo čiastočne prekryje Slnko. Dôvod, že zatmenia Slnka je na Zemi možné pozorovať, je ten, že pomer veľkostí Slnka a Mesiaca je takmer presne rovnaký ako pomer ich vzdialeností od Zeme, t. j. okolo 1:400, teda ich zdanlivá veľkosť na oblohe je rovnaká, približne 30'.
Reinhard Selten
Prínos
„V podstate by sa teória hry mala vypracovať odznova, tentoraz však nie ako optimalizačný model, ale opisný“, povedal Selten.
Zatmenie Slnka
Úplné zatmenie Slnka
Úplné zatmenie Slnka nastáva, ak Mesiac zatieni celú viditeľnú plochu Slnka. Tieto zatmenia majú pre astronómov najväčší význam a sú neprehliadnuteľné aj laikmi a zvieratami.
Čiastočné zatmenie Slnka
Čiastočné zatmenie Slnka nastáva, ak Mesiac zatieni Slnko len čiastočne, t. j. menej ako 100 % plochy Slnka. Ak Mesiac zatieni iba malé percento Slnka, nie je pokles jasnosti voľným okom postrehnuteľný. Bežní ľudia a živočíchy si preto takéto zatmenie nemusia vôbec všimnúť.
Prstencové zatmenie Slnka
thumb|Prstencové zatmenie Slnka fotografované v Španielsku 2005 Prstencové zatmenie Slnka je špeciálny druh zatmenia, pri ktorom sa stred Mesiaca dostane pred stred Slnka, ale svojou plochou nezatieni celý povrch Slnka. Slnečný kotúč je viditeľný na okrajoch. Toto nastáva
Zem sa k Slnku pravidelne približuje v zime a vzďaľuje sa od neho v lete. Z toho vyplýva, že v zimnom období sú častejšie prstencové zatmenia Slnka a v letnom úplné.
Periodicita
Zatmenie Slnka nastáva každý rok. Je vždy viditeľné len v určitých zemepisných šírkach a len z časti povrchu Zeme. Úplné zatmenia Slnka poznali staré vyspelé kultúry už pred tisícročiami. Zistili, že zatmenia Slnka sa periodicky opakujú. Táto periodicita sa nazýva saros. V priemere nastáva úplné zatmenie Slnka v rovnakom mieste každých 375 rokov, a ak počítame aj čiastočné zatmenia, tak každých 140 rokov. Napríklad na území dnešného Švajčiarska sa posledné úplné zatmenie Slnka uskutočnilo v roku 1724. Odlišne od niektorých vyššie popísaných priemerných hodnôt sa na niektorých miestach vyskytuje zatmenie Slnka opakovane. Napríklad v časti Turecka východne od Ankary sa v priebehu siedmich rokov uskutočnili dve úplné zatmenia Slnka 11. augusta 1999 a 29. marca 2006 alebo v Angole úplné zatmenia Slnka v ešte kratšom intervale 18 mesiacov 21. júna 2001 a 4. decembra 2002. Posledné pozorovanie zatmenia Slnka v druhom tisícročí 11. augusta 1999 bolo zároveň najpozorovanejším zatmením v doterajších dejinách.
Najbližšie zatmenia pozorovateľné z Prešova
Údaje sú platné pre mesto Prešov.
Zoznam vybraných minulých zatmení slnka
Aj keď zatmenia Slnka sú často pozorovateľné javy, niektoré vzbudia väčší záujem pre svoj priebeh nad husto osídlenými oblasťami.
Vybrané zatmenia v minulosti:
Štefan Uher
Životopis
Narodil sa 4. júla 1930 v Prievidzi, v rodine mäsiarskeho pomocníka. V roku 1948 sa stal členom Komunistickej strany Slovenska. O rok neskôr už absolvoval prijímacie pohovory na Filmovej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Po absolvovaní odboru filmovej réžie v rokoch 1950 – 1955 sa začal venovať dokumentárnemu filmu. Jeho prvým dokumentárnym a celkovo debutovým filmom bol film Cesta nad oblaky (1954), absolventský film, ktorý propagoval československé aerolínie.
Od roku 1955-1960 pracoval v Štúdiu umeleckých dokumentárnych filmov na Mostovej ul. v Bratislave. Prvou Uhrovou „pridelenou témou na spracovanie“ bolo osídľovanie českého pohraničia Slovákmi. Film Prvá brázda (1955) vznikol ako politická objednávka. Aj keď v ňom možno len ťažko nájsť čokoľvek iné než ilustráciu hesla, predsa len sa režisér aspoň v detailoch pokúsil o obrazové riešenie. Druhý film vstupného roka Uhrovej profesionálnej dráhy mal názov Stredoeurópsky pohár (1955).
Pre Uhra dokumentárna tvorba neznamenala zrieknutie sa štylizácie a upravovania reality. Iba na rozdiel od koncepcie umeleckého dokumentárneho filmu nechcel zavádzať. Smeroval k ideálu pravdivého zobrazenia, nie k ilustrácii. Inscenuje situácie všedných dní, bez akéhokoľvek hrdinstva či výnimočnosti.
Učiteľka (1955) je pozitívny portrét stupavskej učiteľky. Scenár napísal Ján Beer spolu s manželkou Elsou, tiež učiteľkou (pôvodne mal scenár realizovať Peter Solan). Kľúčom k téme sa stalo presvedčenie, že vernosť všednosti, jej citlivé, úsporné zobrazenie môže nahradiť dramatický konflikt. V epizódach sa neustále zdôrazňuje, že Vilma Potmanová nič hrdinské neurobila, neprekonávala žiadne pracovné rekordy, neštudovala dňom nocou Leninove či Stalinove spisy, ale miluje svoje povolanie a má radosť z detí. Tento film odštartoval novú éru slovenského dokumentu, pretože fascinoval mierou blízkosti prostrediu, citlivosťou voči jednoduchému svetu „anonymného“ človeka a je začiatkom Uhrovho vyše 20- ročného autorského záujmu o detský svet.
Lodníci bez mora (1958) je cestopisná reportáž. Režisér strávil s posádkou 3 týždne na palube riečnej lode Javorina. Plavili sa po Dunaji z čiernomorského prístavu Izmail až po Bratislavu. Sám po rokoch zdôvodňoval neúspech filmu takto: „O Bulharoch, Rumunoch, Rusoch nič neviem. Vychádzali mi ako preoblečení Slováci. Netrúfam si ani na Čechov. Vážne. Ponúkali mi dobré české scenáre. Ale čo viem o českej mentalite?“
Niekedy v novembri (1958) bola prvá spolupráca so Szomolányim. Film bol pôvodne príznačnou aktualitou. Riaditeľ slovenskej oblasti Československého štátneho filmu Pavol Dubovský prikázal spracovať témy poľnohospodárstvo, priemysel, kultúra. Uhrovi pripadol priemysel. V konečnom tvare však film presiahol pôvodné propagandistické ciele a stal sa lyrickou reflexiou o neustálej túžbe človeka po ovládnutí neznámeho.
Poznačení tmou (1959) je film o výuke detí v slepeckom ústave v Levoči. Už samotná tematizácia života biednych uprostred rozjasaných budovateľov komunizmu spôsobila vedeniu filmu vážne starosti. Niet tu ani stopy po falošnom sentimente, práve vecnosť je najúčinnejším zdrojom empatie a emocionality.
Uhrov dokumentarizmus sa v mnohých bodoch stýkal či prelínal s neorealizmom. „Pravda je dramatická“ (zákl. téza neorealizmu), nie je blízka iba britským dokumentaristom 30. rokov, ale aj talianskym autorom (De Sica, Rossellini, Zavattini), z ktorých čerpal aj Uher. Približoval sa im tým, že si pre snímky Učiteľka, Niekedy v novembri alebo Poznačení tmou zvolil osudy jednoduchých anonymných ľudí a objavoval v nich vysoké mravné hodnoty.
Uhrova tvorba rokov 1955-1960 neustále oscilovala medzi vecnosťou dokumentaristiky, ktorá však musela byť vždy dostatočne dramatická, aby sa stala predmetom režisérovho záujmu, a vzrušujúcou dramatickosťou fikcie, ktorá sa zvierohodňovala dokumentaristickými postupmi.
Prechod k hranému filmu
Po prechode do hraného filmu Uher vzťahy s dokumentárnou produkciou neprerušil okamžite - participoval na jej tvorbe až do roku 1963. Na základe jeho námetov či scenárov vzniklo niekoľko titulov, ktoré režírovali veľmi rozdielne osobnosti (vždy spolupracovali aj na scenári): Vladimír Kubenko, Miroslav Horňák, Štefan Kamenický a Otakar Krivánek.
Jeho prvým hraným filmom, ktorý nakrútil v roku 1961, bol film My z IX.A. O rok neskôr nakrútil film Slnko v sieti (1962). O tri roky neskôr nakrúca film Organ (1965) a stáva sa predsedom slovenskej sekcie Zväzu československých filmových a televíznych umelcov. V roku 1966 nakrúca filmovú adaptáciu novely Dominika Tatarku, Panna Zázračnica. Rok po tomto žánrovom vybočení dokončuje baladu o tragických začiatkoch päťdesiatych rokov, film Tri dcéry (1967). Medzi ďalšie Uhrove filmy patria napríklad Keby som mal pušku (1971); Zlaté časy (1978); Pásla kone na betóne (1982); Správca skanzenu (1988) a ďalšie.
Na rozdiel od pomerne osamelého Bielikovho postavenia v 50. rokoch patril Uher do výraznej autorskej skupiny. Jeho diela sa konfrontovali najmä s dielami Barabáša, Solana, Grečnera. To, že sa všeobecne najviac očakávalo od Uhra, vyplývalo aj z významu filmu Slnko v sieti, z hĺbky Organu, či Panny zázračnice alebo Troch dcér. U Uhra chýbala romantická vášeň, buričstvo, či iná výrazná téma. Vychádzal z dvoch základných predpokladov: K výrazným znakom Uhrovej poetiky patrí časté obsadzovanie nehercov do hlavných úloh. Vedel tak dobre zladiť prejavy obidvoch skupín, že nezasvätený divák nerozoznal hercov od nehercov. Aj Barabáš, Grečner, Solan pracovali s nehercami. Išlo o snahu po blízkosti k realite, po dôraze na vizuálnu podstatu filmu.
V roku 1989 získal Štefan Uher titul Národného umelca. V roku 1990 odchádza po tridsiatich rokoch do dôchodku a po vzniku Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení sa stáva vedúcim Katedry filmovej a televíznej réžie. V januári roku 1993 umiera na zlyhanie srdca.
Robert Doisneau
Robert Doisneau (* 14. apríl 1912, Gentilly, Francúzsko – † 1. apríl 1994, Montrouge) bol francúzsky fotograf ktorý sa preslávil najmä svojim humorným zobrazením pouličného života v Paríži.
Životopis
Narodil sa v Gentilly.
Roku 1978 sa konala retrospektívna výstava jeho fotografií v Chalon-sur-Saône, ďalšia bola roku 1992 v Múzeu moderného umenia v Oxforde. Poslednú fotografiu urobil 25. septembra 1993. Zomrel roku 1994 v Montrouge na predmestí Paríža.
Preslávil sa najmä snímkou Milenci pred radnicou, portrétmi Jacquesa Préverta a Pabla Picassa. Spolu s Henrim Cartier-Bressonom patrí k najznámejším francúzskym fotografom.
20. februára – 30. marca 2008 sa v Stredoeurópskom dome fotografie v Bratislave uskutočnila výstava „Robert Doisneau alebo Obraz určitého Francúzska“.
Navrhovanie experimentov
Navrhovanie experimentov (-názov podľa STN ; iné názvy: navrhovanie pokusov, štatistické plánovanie pokusov, plánovanie pokusov/experimentov, návrh experimentov/experimentu, dizajn experimentov, experimentálny dizajn) je disciplína matematickej štatistiky, ktorá sa zaoberá zberom dát v situácii, kedy je získavaná informácia zaťažená náhodnosťou. Súčasťou experimentu obvykle je intervencia (zásah) experimentátora (napríklad metóda ošetrenia pacienta), pričom cieľom je zistiť efekt tejto intervencie. Dobre navrhnutý experiment umožňuje usudzovať na kauzálne pôsobenie intervencií. Základy modernej teórie plánovania experimentov vyložil Ronald A. Fisher v knihe The Design of Experiments (1935).
Hlavné myšlienky návrhu experimentov sú:
Lisores
Lisores je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 302 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laco Déczi
Laco Déczi, pôvodnym menom Ladislav Déči (* 29. marec 1938, Čeklís) je slovenský trubkár, kapelník a skladateľ v oblasti džezu, inovátor hudobného nástroja, ale aj príležitostný herec a amatérsky maliar.
Viac ako hudba ho najprv lákal šport. Ako dorastenec hral hokej za Slovan, okrem iného i s Jozefom Golonkom. V rokoch 19571962 hral vo viacerých amatérskych kapelách v Bratislave. V roku 1958 založil svoj prvý poloprofesionálny súbor Danubia Quintet a o rok neskôr East Coast Studio. V roku 1962 odišiel natrvalo z Bratislavy do Prahy, na základe avíza Luďka Hulana. Tam pôsobil ako profesionálny hudobník v jazzových formáciách ako S+HQ, TOČR a JOČR. V roku 1967 založil vlastnú skupinu Cellula Jazz. V polovici sedemdesiatych rokoch 20. storočia vystupoval s programom Pragokoncertu na Kube. V tejto súvislosti došlo k jeho kontaktu s ŠtB. Na zozname spolupracovníkov Štátnej bezpečnosti sa uvádza ako dôverník s krycím menom "Kuba", evidenčné číslo: 25 955. V roku 1985 emigroval do Západného Nemecka. Tam žil krátko. Odtiaľ odišiel v roku 1986 do Spojených štátov amerických, kde pôsobí dodnes. Vystupoval s mnohými známymi osobnosťami jazzu ako napríklad Elvin Jones, Bill Watrous, Junior Cook, Dave Weckl, Sonny Costanzo. Hudobné vzory: Blue Mitchell, Fats Navarro a Carmell Jones. Jeho životný osud stal námetom pre český film Volná noha (1989). Pri príležitosti jeho 65. rokov bola vydaná biografia Laco Déczi: Na plný plyn. Jej autorom je český spisovateľ, scenárista a zakladateľ Divadla Járy Cimrmana Jiří Šebánek. Albumy Sentimentálna trúbka a Laco Deczi a Jazz Cellula sa nachádzajú na 42. mieste unikátnej edície slovenského hudobného vydavateľstva Opus – Zoznam základných albumov a interpretov.
Štúdiá
Prvým hudobným nástrojom, s ktorým prišiel do styku bol trombón. Záujem o hru na trúbku prejavil už ako jedenásťročný. Vzorom mu bol strýko, ktorý hral v miestnej dychovke. K džezu sa dostal počúvaním Hlasu Ameriky a návštevou koncertov, kde hral Karel Vlach. Celý život bol samoukom s veľkým hudobným talentom a cítením. Učil sa "za pochodu" hrou v špičkových džezových formáciách. V Bratislave, počas štúdia na priemyslovke, hral v niekoľkých amatérskych kapelách. Jedna z nich sa volala Danubia Kvintet. Potom začal študovať na konzervatóriu, u profesora Schleichera, ktorý ho učil harmóniu a skladbu, no štúdium nedokončil.
Začiatky
Zásadným medzníkom a obratom v začínajúcej kariére mladého hudobníka bolo obdobie základnej vojenskej služby. Tá ho nasmerovala priamo do Prahy. Tu ako hosť vystupoval v Štúdiu 5 a neskôr aj v Jazzovom štúdiu. V roku 1962 sa rozhodol, že v Prahe zostane natrvalo.
Od SH kvintetu k Celulla Jazz
V roku 1963 nastúpil do SH kvintetu. Prvé vystúpenie mali v pražskej Redute 7. 10. 1963. Od vystúpenia 4. 11. 1963 skupina hrala v obsadení Velebný (klavír), Konopásek (tenorsaxofón), Laco Déczi (trúbka), Arnet (kontrabas), Laco Tropp (bicie). Skupina sa rozšírila na sextet spoluúčinkovaním trombonistu Zdeňka Pulca. V roku 1964 (po vystúpení na festivale v jugoslovanskom Blede) sa kapela rozštiepila na dve formácie, pričom obe spočiatku mali v názve SH. Formáciu SHQ tvorili Jan Konopásek, Laco Déczi, Zdeněk Pulec, Jan Arnet, Laco Tropp a Stanislav Sulkovský. V januári 1965 po nezhodách odišiel Jan Konopásek a skupina prijala názov Reduta kvintet. Takto fungovala dva roky. V roku 1965 založil Laco Déczi svoju prvú džezovú formáciu Laco Déczi Kvintet. Kapela nemala dlhé trvanie, no stihla nahrať pre Supraphon jednu EP. Mala česko-slovenské obsadenie: Laco Déczi (trúbka), Karel Velebný (tenorsaxofón), Jan Konopásek (baritónsaxofón), Zdeněk Pulec (trombón), Stanislav Sulkovský (klavír), Jan Arnet (kontrabas) a Laco Tropp (bicie). Postupne hral v Sextete divadla Rokoko, potom v Jazz Outsiders. Nakoniec prišiel angažmán v súbore S+HQ Karla Velebného a v Reduta kvartete, kde sa stal frontmanom.
Celulla Jazz
V roku 1967 založil vlastnú skupinu Jazz Celulla, kde sa postupne vystriedali takí hudobníci ako Laco Tropp, Svatopluk Košvanec, Josef Vejvoda, Karel Růžička alebo aj Peter Král. V tomto období bol pozvaný do vtedajšieho reprezentatívneho Czechoslovak All Star Band. Vo februári 1968 Celulla Jazz účinkovala na džezovom festivale v švajčiarskom St. Gallene. Vtedy Cellula Jazz hrala v zložení: Laco Déczi – trúbka, Evžen Jegorov – tenorsaxofón, Rudolf Dašek – gitara, Luboš Nývlt – kontrabas, Evžen Jegorov a Jaroslav Berka – bicie.
Emigrácia
V roku 1985 emigroval do Západného Nemecka a po roku do Spojených štátov amerických, kde žije dodnes. Tu obnovil svoju bývalú skupinu Celulla Jazz, ktorá vystupuje pod názvom Cellula Jazz New York. Je jej frontmanom. Na bicie v nej hrá jeho najstarší syn Ladislav prezývaný Vajco. Laco vystupoval v USA s mnohými džezmenmi, ako napríklad Elvin Jones, Bill Watrous, Junior Cook, Dave Weckl, Sonny Costanzo a ďalší. Pravidelne koncertuje so svojí kapelou Celula New York na území štátov New York a Connecticut. So svojou skupinou pravidelne hráva vo svojom domovskom džezovom klube Aventinum na 70. ulici v New Yorku. V New Yorku má aj vlastné nahrávacie štúdio.
Návraty
Od roku 1990 pravidelne, dvakrát do roka, usporadúva koncertnú šnúru po Česku i Slovensku. Výnimkou nie je ani Poľsko, Rakúsko ale hlavne Nemecko. V pravidelných intervaloch vydáva svoje štúdiové projekty, ale aj živé záznamy zo svojich koncertov. Má aj svoje vlastné koncertné DVD. Jeho diskografia je veľmi bohatá, pretože, okrem svojich vlastných projektov, má množstvo spoluúčasti na projektoch iných umelcov. V roku 2005 vyšlo jeho živé album „Jazz na Hradě“ pod záštitou prezidenta Česka Václava Klausa. Ten nosič pokrstil a napísal k nemu aj príhovor. V rokoch 2009 a 2010 vystupoval so svojou kapelou na festivaloch Rock for People, Colours of Ostrava a Sázavafest. V roku 2011 vystúpil opäť na Pražskom hrade na základe osobného pozvania prezidenta V. Klausa ako hosť trubkára Waltera Bartoša a saxofonistu Štěpána Markoviča.
Iné aktivity
Podieľal sa na tvorbe druhého sólového albumu českej speváčky Blanky Šrůmovej "Underground" a nahral niekoľko taktov sóla na trúbke pre posledný štúdiový album Miroslava Žbirku. Vo voľných chvíľach sa venuje výtvarnému umeniu. Počúva aj klasickú hudbu, najmä M. Ravela, C. Debussyho, B. Bartóka, B. Smetanu a A. Dvořáka. Je nástrojovým inovátorom. V roku 2004 spolu s firmou Amati Kraslice v Česku sa významne podieľal na vzniku nového typu trúbky, ktorá má označenie ATR 606IS.
Diskografia
Diskografia Laca Décziho je bohatá a pestrá. Od jeho sólových projektov s formáciou Jazz Cellula, cez spoluprácu, či spoluúčasť na iných projektoch, hudbu k hraným a dokumentárnym filmom a rôzne výbery a kompilácie. Je ich niekoľko desiatok. Počas pôsobenia v Československu vydával pod značkami Supraphon, Panton a Opus. Po svojej emigrácii do USA nahrával aj v Red Gate Studiu českého hráča na klávesové nástroje Jana Hammera. Po vytvorení vlastného nahrávacieho štúdia to bola aj vlastná značka Hovado Records.
Literatúra
In: Melodie, 8/1968, s. 233
Veľké Teriakovce
Veľké Teriakovce je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Smer
Smer môže byť:
Hartmanice (okres Svitavy)
Hartmanice sú obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. Obec má rozlohu a  tu žilo  obyvateľov.
Břevnice
Břevnice je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 157 obyvateľov, z toho 78 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,7 roka (muži 43,4 roka, ženy 47,9 roka).
Fleurieux-sur-l’Arbresle
Fleurieux-sur-l’Arbresle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoetermeer
Zoetermeer je mesto na západe Holandska v provincii Južný Holland. Počet obyvateľov mesta je 118 095 (údaj z 2007).
ISO 3166-2:CM
Kódy ISO 3166-2 pre Kamerun identifikujú 10 provincií. Prvá časť (CM) je medzinárodný kód pre Kamerun, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich provinciu.
Zoznam kódov
CM-AD Adamawa/Adamaoua (Ngaoundéré) CM-CE Centre (Yaoundé) CM-EN Extreme North/Extrême-Nord (Maroua) CM-ES East/Est (Bertoua) CM-LT Littoral (Douala) CM-NO North/Nord (Garoua) CM-NW North-West/Nord-Ouest (Bamenda) CM-OU West/Ouest (Bafoussam) CM-SU South/Sud (Ebolowa) CM-SW South-West/Sud-Ouest (Buea)
Georg Zundel
Georg Zundel (* 17. máj 1931, Tübingen, Nemecko – † 11. marec 2007, Salzburg, Rakúsko) bol nemecký fyzikálny chemik, doživotný profesor biofyziky na Univerzite v Mníchove, mierový aktivista, environmentalista a filantrop. Bol vnukom nemeckého priemyselníka Roberta Boscha.
Počas svojej kariéry publikoval 313 vedeckých prác, spolupracoval na mnohých objavoch v oblasti vodíkovej väzby. Niektoré najznámejšie objavy ktoré nesú jeho meno sú:
Linas
Linas môže byť:
Punakha
Punakha alebo Punákha (dzongkha སྤུ་ན་ཁ་) je bývalé hlavné mesto Bhutánu. Leží na sútoku riek Pho Chu a Mo Chu, asi 70 km severovýchodne od hlavného mesta Thimphu.
V meste sa nachádza opevnený kláštor Punakha Dzong, nazývaný tiež Palác najvyššieho šťastia. Punakha bola do roku 1964 hlavným mestom krajiny. Bola tu podpísaná v roku 1910 Zmluva z Punakhy o britskej ochrane nad Bhutánom, v roku 1952 sa tu prvýkrát zišiel parlament. Doposiaľ je zimným sídlom najvyššieho opáta. Punakha má miernejšiu klímu než Thimphu, jej okolie je dôležitou poľnohospodárskou oblasťou (pestovanie ryže). Punakha bola dlho druhým najväčším mestom Bhutánu, mala až 30 000 obyvateľov. V poslednej dobe sa ale vyľudňuje a mení v turistický skanzen, väčšina obyvateľov sa odsťahovala do 4 km vzdialeného novo vybudovaného mesta Khuruthang.
Tomblaine (obec)
Tomblaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:LV
Kódy ISO 3166-2 pre Lotyšsko identifikujú 26 regiónov a 7 miest. Prvá časť (LV) je medzinárodný kód pre Lotyšsko, druhá časť pozostáva z dvoch alebo troch písmen identifikujúcich región alebo mesto.
Zoznam kódov
LV-AI Aizkraukles Apripkis (Aizkraukle) LV-AL Alūksne Apripkis (Alūksne) LV-BL Balvu Apripkis (Balvi) LV-BU Bauskas Apripkis (Bauska) LV-CE Cēsu Aprikis (Cēsis) LV-DA Daugavpile Apripkis (Daugavpils) LV-DGV Daugavpils LV-DO Dobeles Apripkis (Dobele) LV-GU Gulbenes Aprlpkis (Gulbene) LV-JEL Jelgava LV-JK Jēkabpils Apripkis (Jēkabpils) LV-JL Jelgavas Apripkis (Jelgava) LV-JUR Jurmala LV-KR Krāslavas Apripkis (Krāslava) LV-KU Kuldīgas Apripkis (Kuldīga) LV-LE Liepājas Apripkis (Liepāja) LV-LM Limbažu Apripkis (Limbaži) LV-LPX Liepāja LV-LU Ludzas Apripkis (Ludza) LV-MA Madonas Apripkis (Madona) LV-OG Ogres Apripkis (Ogre) LV-PR Preiļu Apripkis (Preiļi) LV-RE Rēzeknes Apripkis (Rēzekne) LV-REZ Rēzekne LV-RI Rīgas Apripkis (Riga) LV-RIX Riga LV-SA Saldus Apripkis (Saldus) LV-TA Talsu Apripkis (Talsi) LV-TU Tukuma Apriplcis (Tukums) LV-VE Ventspils Apripkis (Ventspils) LV-VEN Ventspils LV-VK Valkas Apripkis (Valka) LV-VM Valmieras Apripkis (Valmiera)
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978 bola kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1978 v basketbale žien, ktorú organizovala Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 13 európskych družstiev, ktoré súťažili o 6 postupových miest v troch kvalifikačných skupinách. Nováčikom kvalifikácie boli družstvá Fínska a Írska. Kvalifikácia prebiehala od 23. marca do 17. apríla 1978.
Priamy postup
Priamo postúpilo družstvo hostiteľskej krajiny a najlepších 6 družstiev z Majstrovstiev Európy 1976:
Výsledky
🇩🇪 Wolfenbüttel
🇫🇮 Tampere
🇮🇱 Tverja
ISO 3166-2:CL
Kódy ISO 3166-2 pre Čile identifikujú 13 regiónov. Prvá časť (CL) je medzinárodný kód pre Čile, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich región.
Zoznam kódov
CL-AI Aisén (Coyhaique) CL-AN Antofagasta (Antofagasta) CL-AR Araucanía (Temuco) CL-AT Atacama (Copiapó) CL-BI Bío-Bío (Concepción) CL-CO Coquimbo (La Serena) CL-LI O'Higgins (Rancagua) CL-LL Los Lagos (Puerto Montt) CL-MA Magallanes y la Antártica Chilena (Punta Arenas) CL-ML Maule (Talca) CL-RM Santiago (Santiago) CL-TA Tarapacá (Iquique) CL-VS Valparaíso (Valparaíso)
Čachotín
Čachotín je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1352. Obec sa nachádza v nadmorskej výške 572 metrov. 1. januára 2012 tu žilo 186 obyvateľov, z toho 96 mužov a 90 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,6 roka, ženy 42,9 roka).
West extraliga 1999/2000
West extraliga 1999/2000 bola siedmou sezónou hokejovej extraligy. Víťazom sa stalo družstvo HC Slovan Bratislava, ktoré porazilo vo finále HKm Zvolen 3:2 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadlo družstvo HK Spišská Nová Ves, ktoré v nasledujúcej sezóne nahradilo družstvo MHC Martin.
Dzongkha
Dzongkha alebo dzongkä je národný jazyk Bhutánskeho kráľovstva. Slovo „dzongkha“ vyjadruje, že ide o jazyk (kha, resp. kä, ཁ་) používaný v dzongoch (རྫོང་) – opevnených kláštoroch postavených Shabdrungom Ngawangom Namgyelom v 17. storočí. Jazyk vznikol ako pôvodný dialekt tibetčiny.
Roztoče
náhľad|vpravo|Roztoč druhu Hermannia phyllophora Roztoče (Acari alebo Acarina) sú rad drobných článkonožcov z triedy pavúkovce (Arachnida).
Roztoče skúma akarológia.
Lord Voldemort
Tom Marvolo Riddle (v slov. preklade aj ako Tom Marvoloso Riddle, *31. decembra 1926 - 2. mája 1998), neskôr známy ako Lord Voldemort, je fiktívna postava zo 7-dielnej série Harryho Pottera od anglickej spisovateľky J. K. Rowlingovej. Bol to anglický čarodejník s polovičnou krvou, ktorý bol považovaný za  najnebezpečnejšieho temného čarodejníka všetkých čias.
Voldemort je potomkom Salazara Slizolina. Tom nenávidel muklovské meno svojho otca, a preto si vytvoril nové Lord Voldemort, čo bolo anagramom jeho rodného mena. Patril k najväčším čarodejníkom, akí kedy žili, často sa považoval za druhého najmocnejšieho čarodejníka v histórii. Jediný, pred kým mal odjakživa rešpekt, bol Albus Dumbledore. Táto postava je známa aj tým, že čarodejníci sa boja vysloviť jeho meno; namiesto toho používajú výraz: „Ten-Koho-Netreba-Menovať“ alebo „Veď-Viete-Kto“. Pravým menom ho oslovovali iba Harry Potter, Remus Lupin, Sirius Black a Albus Dumbledore. Neskôr sa jeho meno nebojí vysloviť ani Hermiona Grangerová. Lordovi Voldemortovi slúžia hlavne smrťožrúti, ktorí ho oslovujú Temný pán alebo Knieža temnôt.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
História
Škola zastáva názor, že ak chcú vychovať špičkových odborníkov na určitú činnosť, musia ich na ňu diferencovane pripravovať, a to čím skôr. Viac ako 95 % úspešnosť absolventov v prijímaní na VŠ v poslednom období je dôkazom dobrej práce školy v oboch typoch štúdia.
Lord Voldemort
Je jediným dieťaťom Toma a Merope Riddleových. Vyrastal v muklovskom sirotinci, z ktorého ho zobral až Dumbledore a ponúkol mu štúdium na Rokforte. V knihe Harry Potter a Dary smrti bolo jeho meno ztabuované, to znamená, že keď niekto vyslovil jeho meno, vedeli, kde sa nachádza a mohli ho chytiť.
Riddle začal navštevovať Rokfortskú čarodejnícku školu v roku 1938 a bol zaradený do Slizolinu. Medzi jeho rané aktivity patrilo otvorenie Tajomnej komnaty Salazara Slizolina a použitie jej monštra na útok na muklovských študentov. Tom dokázal hovoriť parselčinou (bol to tzv. parselan)- dokázal hovoriť s hadmi. Vďaka praktizovaniu temnej mágie dosiahol nesmrteľnosť prostredníctvom horcruxov (1943-1998). Meno Voldemort vytvorila autorka J. K. Rowlingová podľa francúzskeho slovného spojenia: "Vol de mort", čo znamená "let smrti". Je posadnutý zabíjaním. Svoje obete mučí až dovtedy, kým ho samy nepožiadajú, aby ich zabil. Jeho slabosť je v tom, že nechová v sebe lásku k nikomu a k ničomu, preto nemá priateľov. Jeho najpoužívanejšie kliatby sú Avada Kedavra, Cruciatus, Imperius      (neodpustiteľné kliatby).
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Štúdium
Gymnázium momentálne v tomto čase navštevuje v 19 triedach viac ako 500 študentov. Vo vzdelávacích programoch, ktoré môžu žiaci navštevovať (štvorročné a osemročné štúdium) poskytuje úplne stredné všeobecné vzdelanie. Každý žiak má isté práva a povinnosti ktoré sú jasne stanovené v školskom poriadku. Školský poriadok školy platí pre žiakov počas celého štúdia na Gymnáziu Ladislava Novomeského Senica, vzťahuje sa aj na mimoškolskú činnosť (exkurzie, lyžiarske a účelové kurzy, brigády, atď.).
Lord Voldemort
Rodová línia
Gauntovci boli starodávna a predtým bohatá čarodejnícka rodina, ktorá sa vďaka generáciám príbuzenského kríženia vyznačovala produkciou jedincov s násilnými a nestabilnými osobnosťami. Kvôli obľube rodiny Gauntovcov pre veľkoleposť sa s rodinným zlatom hazardovalo a zmizlo dávno predtým, ako sa narodili poslední známi dedičia rodu. Rovnako tendencia „brať si svojich vlastných bratrancov“, aby „udržiavali svoju pokrvnú líniu čistú“, podľa viery ich predka Salazara Slizolina spôsobila, že dedičia Gauntovho mena utrpeli nepriaznivé účinky generačného príbuzenského kríženia a incestu.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Štúdium
Študenti sa počas štúdia môžu popri škole venovať rôznym voľno časovým aktivitám formou záujmových krúžkov. Záujmové krúžky sa týkajú nielen predmetov vyučovaných na škole, ako napríklad rôzne krúžky kde sa konzervuje v cudzích jazykoch, matematické krúžky a podobne. Škola takisto ponúka krúžky v odboroch, ktoré nemajú v školských rozvrhoch takmer nijaké zastúpenie ako napríklad Astronomický krúžok, či krúžok Filmu a Videa. Medzi najzvláštnejší krúžok z ponuky školy patrí Fanklub Sheldona Coopera.
Lord Voldemort
Rodová línia
Tomov starý otec z matkinej strany, Marvolo Gaunt, a jeho strýko z matkinej strany, Morfin Gaunt, tvrdili, že sú poslednými známymi mužskými, čistokrvnými potomkami Slizolina na začiatku 20. storočia. Preto sa považovali za „honorárov“ svojich predkov.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Štúdium
Okrem týchto záujmových krúžkov sa môžu študenti školy realizovať aj pri iných projektoch, ako je napríklad Študentský Časopis GYMSEN, ktorý za pomoci profesoriek vychádza už šiestym rokom.
Študentská rada
Ďalším spôsobom akým sa študenti môžu zapojiť do diania školy je Študentská rada. Stretáva sa každé dva týždne, poprípade podľa potreby. Z každého stretnutia sa spisuje zápisnica, ktorá je vždy po stretnutí vyvesená na nástenke Študentskej rady vo vestibule školy. Pri riešení vážnych problémoch je na stretnutie pozvaný riaditeľ školy.
Lord Voldemort
Rodová línia
Tomov otec, Tom Riddle Senior, bol bohatý mukel žijúci v dedine Little Hangleton neďaleko chatrče Gauntovcov, ktorý bol prinútený k vzťahu s Merope Gauntovou, pretože na neho použila kliatbu Imperius alebo elixír lásky. Albus Dumbledore po nejakom čase špekuloval, že Merope prerušila svoje čarovanie na Toma v nádeji, že sa do nej skutočne zamiloval, alebo že aspoň zostane v záujme ich dieťaťa. Na veľký zármutok Merope, Tom Senior utiekol potom, čo sa spamätal a znovu získal svoju slobodnú vôľu a manželku už nechcel viac vidieť.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Študentská rada
Každá trieda má v Študentskej rade jedného alebo dvoch zástupcov, ktorí sa zúčastňujú pravidelných stretnutí a diskutujú na aktuálne témy alebo riešia problémy. Ak je trieda s výkonom svojho zástupcu v Študentskej rade nespokojná, môže ho kedykoľvek vymeniť. Zástupcovia sa volia na celý rok.
Lord Voldemort
Skorý život
Tom Marvolo Riddle sa narodil 31. decembra 1926 vo Wool's Orphanage (sirotinec) v Londýne. Jeho matka Merope sa potácala k dverám sirotinca, porodila tam Toma a krátko nato zomrela. Riddle vyrastal v špinavom sirotinci a nebol si úplne vedomý svojho čarodejníckeho dedičstva. Keďže muklovský sirotinec nevedel nič o jeho matke, nevedeli o jeho magickom pozadí. Namiesto toho verili, že Merope pracovala v cirkuse, ako povedala pani Coleová Dumbledorovi krátko pred jeho prvým stretnutím s Riddleom.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Študentská rada
Medzi úlohy Študentskej rady patrí napríklad organizácia školských podujatí, návrhy na zlepšenie chodu školy, aktivizácia študentov pri organizovaní, riešenie vzniknutých problémov, propagácia a organizovanie darovania krvi a iné. Študentská rada Gymnázia Ladislava Novomeského Senica takisto úzko spolupracuje so Študentským parlamentom mesta Senica, ktorá má na starosti Centrum voľného času Senica.
Lord Voldemort
Skorý život
Napriek svojej nevedomosti o skutočnom pozadí svojej matky si Riddle uvedomoval určité svojich schopnosti a dokázal ich používať a kontrolovať nad rámec schopností bežných magických detí rovnakého veku. Svojou mysľou mohol pohybovať predmetmi a spôsobiť, že sa vznášali kdekoľvek si prial, manipulovať so zvieratami a tvormi tak, ako si prial, hovoriť hadím jazykom a svojou silou spôsobiť ujmu iným sirotám. V sirotnci bol najskôr inými deťmi šikanovaný, ale potom sa ho začali báť práve preto, čo dokázal robiť. Tom začal ostatným sirotám aj kradnúť veci a schovával ich do svojej skrine ako trofeje.
Neufchâtel-en-Bray (kantón)
Neufchâtel-en-Bray je francúzsky kantón v obvode Dieppe v departemente Seine-Maritime v regióne hornej Normandii. Skladá sa z 23 obcí.
Lord Voldemort
Zistenie, že je čarodejník
Keď mal Riddle jedenásť rokov, Dumbledore, ktorý bol v tom čase učiteľom transfigurácie v Rokforte, sa rozprával s pani Coleovou, ktorá ho informovala o tom, aký neobvyklý chlapec bol, a podelila sa o príbehy o jeho mimoriadnom vplyve na ostatné deti. Dumbledore Riddla presvedčil, že aj on má rovnaké čarodejnícke schopnosti, a preto mu Tom veril a odišiel s ním do Rokfortu. Tom sa na tom istom stretnutí zmienil aj o svojej znalosti hadieho jazyka a pýtal sa, či je to bežný dar medzi čarodejníkmi. Dumbledore tiež napomínal Riddla za krádež a prinútil ho vrátiť veci a ospravedlniť sa. Varoval tiež Riddla, aby prestal so svojím nesprávnym správaním, pretože Rokfort mal čestný kódex, na základe ktorého nebolo tolerované klamstvo, podvádzanie a krádež.
Hiromi Ueharová
Hiromi Ueharová (* 26. marec 1979, Šizuoka, Japonsko) je japonská klaviristka a skladateľka. Už ako šesťročná sa začala učiť hre na klavíri. Od svojej učiteľky sa naučila používať a vnímať nielen technické aspekty hudby, ale najmä tie intuitívne.
Gymnázium Ladislava Novomeského Senica
Súťaže a úspechy
Každý rok sa študenti zapájajú do miestnych, okresných, krajských, celoslovenských či celosvetových súťaží. Medzi najčastejšie súťaže patria rôzne olympiády, či už v matematike, cudzích jazykoch alebo iných predmetov, alebo rôzne jazykové súťaže, spoločenskovedné súťaže, prírodovedné súťaže, informatické súťaže, športové súťaže, alebo v súťažiach Stredoškolských odborných činností (SOČ). Študenti dosahujú často veľmi pekných výsledkov, ktoré im pomáhajú napríklad pri príjmačkách na vysoké školy. Úspešní reprezentanti školy bývajú často krát za svoju činnosť odmenení na konci roka riaditeľom školy.
Hiromi Ueharová
„Mala neuveriteľnú energiu a bola taká emotívna,“ hovorí Hiromi o svojej prvej učiteľke klavíra. „Keď som mala zahrať niečo v určitej dynamike, nikdy mi to nepovedala v technických termínoch. Ak to bola nejaká vášnivá vec, povedala - hraj červeno. Tak som mohla hrať skutočne zo svojho srdca, nie iba podľa sluchu.“
Samotná Hiromi odmieta akékoľvek škatuľkovanie svojej hudby - tvrdí, že obsahuje prvky vážnej hudby, rocku i džezu. Jej hudba a spôsob hrania sú také elektrizujúce a hypnotické, že každé vystúpenie sa stáva pre publikum nezabudnuteľným.
Lord Voldemort
Zistenie, že je čarodejník
Už vo veľmi ranom veku bolo zrejmé, že Riddle prejavoval túžbu byť iný a odlišovať sa od ostatných (čo bolo naznačené, keď spomínal svoju nechuť k vlastnému menu, pretože to bolo také bežné. Riddle tiež prejavoval eminentný strach zo smrti, čo považoval za ľudskú slabosť. Tvrdil, že jeho matka nemohla byť čarodejnica, pretože keby bola kúzelná, potom by sa dokázala vyhnúť smrti. Tom chcel byť najlepší a najmocnejší a potešilo ho, keď mu predajca kúzelníckych prútikov oznámil, že jeho prútik je veľmi silný.
Dotykové pero
Vlastnosti
U kapacitného displeja je vyžadovaný špeciálny typ dotykového pera, ktorý svojím spôsobom simuluje svojou kapacitou prst. Kapacitný displej umožňuje vyhodnocovať simultánny dotyk viacerých prstov, čo stylus nedokáže. Kapacitné perá sú drahšie ako odporové.
Lord Voldemort
Roky na Rokforte (1938-1945)
Riddle chodil na Rokfort od roku 1938 do roku 1945 a bol zaradený do Slizolinu. Počas letných prázdnin bol nútený vrátiť sa do muklovského sirotinca, ktorým pohŕdal a desil sa viac ako ktoréhokoľvek iného miesta na zemi.
Riddle opísal spôsob, akým bol vnímaný ako „chudobný, ale brilantný, bez rodičov, ale tak odvážny, školský prefekt, vzorný študent.“ Vďaka svojim výnimočným hereckým schopnostiam dokázal presvedčiť prakticky všetkých prosfesorov, že je to skutočne skvelý, vzorný a slušný študent. Výnimkou bol iba Dumbledore, ktorý si pamätal, čo Riddle robil v deťom v sirotinci a pamätal si na ich prvé stretnutie a aj na to, čo všetko mu Riddle počas neho povedal.. Riddle si zase uvedomil, že bol nedbanlivý, keď pri prvom stretnutí ukázal Dumbledorovi jeho skutočnú povahu a nikdy sa ho nepokúsil získať tak, ako to urobil so svojimi ostatnými profesormi. Časom sa začal báť a pohrdol Dumbledorom.
Riddle pre seba neskôr získal niekoľko študentov, ktorý sa potom stali prvými smrťožrútmi. Riddle tvrdil, že sú to jeho priatelia, ale v skutočnosti boli niečo ako sluhovia. Často ich manipuloval tak, aby páchali drobné trestné činy a iné priestupky.
Otvorenie Tajomnej komnaty
Po príchode do Rokfortu bol Riddle posadnutý svojim rodokmeňom a začal ho skúmať s nenásytným hladom. Sústredil sa iba na identitu svojho otca, myslel si, že je magickým rodičom. Hľadal meno svojho otca v školskej, v záznamoch o prefektoch a v záznamoch o čarodejníckej histórii, nenašiel však nič, čo by naznačovalo, že jeho otec Rokfort vôbec navštevoval. Nakoniec bol nútený akceptovať, že jeho otec bol mukel. Práve v tomto období si Riddle dal prezývku „lord Voldemort“, aby sa ušetril pripomienky svojho „špinavého muklovského otca“.
Pomocou svojho stredného mena Marvolo, ktoré prevzal od starého otca z matkinej strany, objavil Riddle rodokmeň svojej matky a pokrvné príbuzenstvo Gauntovcov so Salazarom Slizolinom. Keď sa Riddle dozvedel o svojich predkoch, nebolo to dlho predtým, ako počas piateho roku objavil tajomnú komnatu v Rokforte a skrotil baziliska, ktorý v ňom býval. Ako dedič Slizolina prostredníctvom rodiny svojej matky mohol Tom otvoriť komnatu, ktorú Slizolin zanechal, aby „očistil školu od všetkých, ktorí neboli hodní študovať mágiu“ - v Riddleových a Slizolinových očiach narodení muklovia.
Okolo 13. júna 1943 bazilisk zranil mnohých v Rokforte, pričom jeho poslednou obeťou bola študentka Myrtle Warrenová, ktorá bola zabitá v dievčenskej kúpeľni, keď videla baziliskove žlté oči. Na základe tohto incidentu rozhodla Rokfortská rada guvernérov o uzavretí Rokfortu. V tom roku Riddle osobitne požiadal, aby mu riaditeľ Armando Dippet umožnil cez letné prázdniny zostať v škole. Dippet ho však informoval o rozhodnutí guvernérov a jeho žiadosť zamietol. Riddle si uvedomil, že komnata bude musieť byť zatvorená a vinník bude musieť byť chytený, aby škola zostala otvorená (a nemusí sa natrvalo vracať do sirotinca). Vinu hodil na tretiaka Rubeusa Hagrida a jeho miláčika Acromantulu Aragoga. Presvedčil Dippeta, že Aragog je monštrum, ktoré terorizovalo školu. Hagrid bol vylúčený a Riddle dostal vygravírovanú trofej za špeciálne služby pre školu .Riddle si uvedomil, že už ako študent nebude môcť riskovať otvorenie komnaty. Riddle nakoniec uchoval časť svojej duše vo vlastnom školskom denníku, vôbec prvom zo svojich siedmych horcruxov, v nádeji, že to jedného dňa niekoho dovedie k dokončeniu „ušľachtilého diela“ Salazara Slizolina.
Vražda Riddlovej rodiny
Okolo augusta 1943 Riddle odišiel do malého Hangletonu, aby sa dozvedel o rodine svojej matky. Stretol sa tam so svojím strýkom Morfinom Gauntom, na ktorého to ani zďaleka neurobilo dojem. Morfin v jednom okamihu tohto stretnutia bez okolkov spomenul, že si myslí, že Tom vyzerá „tak mocne ako ten muklovský“ Meropein manžel Tom Riddle Senior. Riddle okamžite požadoval totožnosť dotyčného mukla a Morfin Riddleovi vyrozprával príbeh jeho muklovského otca, ktorý Toma rozzúril až do pomsty. Riddle omráčil Morfina a vzal jeho prútik, prišiel do Riddlovho domu a pomocou strýkovho prútika zavraždil jeho otca, dedka a babičku smrteľnou kliatbou. Riddle zakryl svoje zločiny zmenou Morfinovej pamäti a spôsobil, aby uveril, že on je vrah. Keď ministerstvo mágie vyšetrovalo trestný čin, Morfin, ktorý predtým sedel tri roky v Azkabane za použitie mágie pred a proti muklom, sa k skutku slobodne priznal a bol v Azkabane odsúdený na doživotie. Tom vzal od Morfinov pečatný prsteň rodiny Gauntovcov a neskôr v ňom uchoval ďalšiu časť svojej duše, aby vytvoril svoj druhý horcrux, ktorý nosil ako trofej v Rokforte.
Učenie o horcruxoch
Počas šiesteho ročníka sa Riddle pýtal profesora Slughorna, ktorého sa Riddleova charizma ujala, o možnosti vytvorenia viac ako jedného horcruxu, za čo sa Slughorn v neskorších rokoch hlboko hanbil. Vo svojich rokoch dospievania sa už Riddle usiloval o to, aby bol nesmrteľný; nemohol nájsť žiadne zaznamenané informácie o vytvorení viacerých horcruxov. Chcel rozdeliť svoju dušu na sedem častí, pretože toto je najsilnejšie magické číslo a predtým, ako sa o to pokúsil, požiadal skúseného a dobre informovaného Slughorna o názor. Slughorn odpovedal na všetky Riddlove otázky s vierou, že to bola iba akademická zvedavosť. Riddleovi sa to niekedy v tomto roku podarilo a vytvoril svoj prvý horcrux v podobe spomínaného denníka a druhý v podobe zdedeného prsteňa. Počas Riddlovho siedmeho ročníka v Rokforte za každú skúšku, ktorú absolvoval, získal vynikajúce známky a dostal medailu za magické zásluhy. Riddle bol považovaný za jedného z najskvelejších študentov, ktorý kedy navštevoval Rokfort, čo pripustil aj samotný Dumbledore.
Litteau
Litteau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 253 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ornament
náhľad|Príklady ornamentov z knihy A Handbook of Ornament (1898) náhľad|[[Maroko|Marocký ornament.]] náhľad|Ornament na hlavici stĺpa v Palácio Nacional da Pena [[Portugalsko]] náhľad|Detail ľudového ornamentu v [[Čičmany|Čičmanoch.]] Ornament (lat.) je v širšom zmysle akákoľvek dekorácia členiaca stenu, vyplňujúca plochu, zdobiaca nejaký predmet, v užšom zmysle druh výzdoby, jednotlivý motív alebo celý systém určitého výzdobného typu (ornamentika) dekorujúca architektúru, produkt umenia, umeleckého remesla alebo priemyslu.
Podrobuje sa akémukoľvek materiálu – kameňu, slonovine, keramike, kovu, textilu, drevu, koži atď. Materiál aj farba môžu byť pri tom podstatnou významovou zložkou ornamentu. Široká škála dekoratívnych štýlov a motívov bola vytvorená pre využívanie ornamentu napr. pre jeho využívanie v umení vrátane keramiky, nábytku, skulptúrach a textiloch.
Kultúrny odkaz
S rozličnými variáciami ornamentu sa stretávame v rôznych svetových kultúrach, kde sa s ornamentom buď vlastným kultúre, v ktorej vznikol alebo prebratým od nejakej inej vyspelejšej kultúry. Funkcie ornamentu sú historicky podmienené a premenné, pôvodne praktická či významová funkcia sa môže premeniť vo funkciu estetickú. Ornament odráža predstavu sveta a elementárnych síl (svastika – slnko, zalomená línia – blesk), životných prejavov (rytmus ornamentu), projekcie aktívnych postojov ku svetu a k životu.
Doteraz je zachytených cez päť tisíc ornamentov, ktoré môžeme podľa rôznych hľadísk a zákonitostí deliť podľa motívov, štruktúry základného tvaru (štvorec, kruh, trojuholník), spôsobu radenia, rytmu, symetrie alebo asymetrie, techniky prevedenia, materiálov a pod. Ornament sprevádza architektonickú a umeleckú tvorbu, v ktorých zaujíma podradené, ale i dominantné postavenie (islamská architektúra a umenie). Variabilnosť ornamentu je zvlášť vysoká v arabskej ornamentike, pomerné malá v antike. Staro Grécka civilizácia vytvorila mnoho foriem ornamentu s rôznymi variáciami od Dórskeho slohu, cez Iónsky sloh až po Korintský sloh. Staroveký Rím potom prebral a adaptoval grécky ornament pre vlastné účely. Presadzuje sa však často pri preberaní ornamentu inou oblasťou, gréckej palmete predchádzal zložitý vývoj od egyptského lotosového ornamentu. Pre antiku bol napr. príznačný meander, akant, palmeta, v germánskom a skýtskom umení prevažuje zvierací ornament, v gotike vegetačné lístie, v renesancii kvetinový ornament.
Iné ornamentálne štýly, ktoré majú spojitosť s týmito kultúrami:Aztékovia, Arabská kultúra, Pompeje, Byzancia, Perzská kultúra, Keltská kultúra, Čínska kultúra, Japonská kultúra, Turecká kultúra, Indská architektúra, Stredovek, Maurovia, Nemecká a Talianska renesancia a iné.
Súčasný ornament
Moderná architektúra, založená na eliminovaní ornamentu v prospech čisto funkcionalistickej štruktúry, zanechala architektom vysporiadanie sa s problémom ako vhodne upraviť moderné stavby. Ako riešenie sú tu dva možné smery. Jedným je návrh ornamentálnej architektúry, ktorá je nová a súčasná zároveň. Je to cesta, ktorou sa vybral Frank Lloyd Wright, alebo Antoni Gaudí. Tento štýl Art Nouveau, napriek všetkým jeho výstrednostiam bola vedomá cesta k hľadaniu ornamentu pre architektúru.
Radikálnejšia cesta viedla k zavrhnutiu ornamentu ako celku. Tak bolo možné nájsť takéto bez ornamentové objekty vo veciach všedného života a používania. Tento neskorší prístup bol popísaný architektom Adolf Loosom v jeho manifeste z roku 1908 Ornament and Crime, v ktorom popísal nedostatok dekorácie ako znak vyspelej spoločnosti.
S prácami Le Corbusiera a Bauhausu v 20. a 30. rokoch 20. storočia nedostatok respektíve absencia dekorácií vyznel ako charakteristický znak modernej architektúry. V roku 1932 Philip Johnson a Henry-Russell Hitchcock nazvali tento štýl medzinárodným – "International Style". Čo začalo ako vec názoru sa zmenilo na smerodajný štýl.
No časom sa začal ornament opäť objavovať. V polovici 50-tych rokov, popredný modernisti ako Le Corbusier a Marcel Breuer porušujú vlastné zásady vytváraním výrazovo silných diel. Argument proti ornamentu opäť vznikol okolo diskusie o Seagram Building (1959), kde Mies van der Rohe navrhol sériu štrukturálne nepotrebných vertikálnych trámov na povrchu budovy a roku 1984, keď Philip Cortelyou Johnson navrhol budovu AT&T na Manhattane s obložením z ružového granitu a veľkým rozmanite určitým ornamentom ako vrcholom budovy, diskusia o využívaní ornamentu v architektúre bola ukončená. V retrospektíve kritici označujú budovu AT&T ako prvú postmodernistickú stavbu.
Iné projekty
ديكور
Travis Parrott
Travis Parrott (* 16. august 1980, Portland, Oregon, USA) je súčasný americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP vo štvorhre.