cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metod Olympský
Dielo
Z nezachovaných diel sa vie o existencii traktátu proti novoplatonikovi Porfyriovi z Tyru, o spise Pythonissa proti Órigenovi, o komentároch na Genesis a Pieseň piesní, o spise O mučeníkoch a o dialógu Xenón.
Ӧ
náhľad|Písmeno Ӧ Ӧ (minuskula ӧ) je písmeno cyriliky.
Používa sa v altajčine, chakaštine, chantyjčine, komijčine, komi-permiačtine, jazvanskej komijčine, marijčine, udmurtčine, jukagirčine. Je to variant písmena О.
Peter Fedorčák
Mgr. Peter Fedorčák, PhD. (* 1983, Košice) je slovenský historik a univerzitný pedagóg. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa venuje slovenským politickým dejinám prvej polovice 20. storočia (so zameraním na osobnosť Vojtecha Tuku) a urbárnym dejinám Košíc.
Vysokoškolské vzdelanie získal na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. V rokoch 20012006 tu absolvoval magisterské štúdium v študijnom odbore história a v rokoch 20062012 doktorandské štúdium v študijnom odbore slovenské dejiny. Pod vedením Emílie Hrabovec obhájil dizertačnú prácu na tému Proces s Vojtechom Tukom v roku 1929, ktorú neskôr rozšíril do podoby monografie. V rokoch 20062011 pedagogicky pôsobil na Katolíckej univerzite v Ružomberku a od roku 2010 pracuje na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, kde v rámci svojej pedagogickej činnosti vyučuje predmety týkajúce sa svetových dejín raného novoveku a slovenských dejín 16.18. storočia. Zároveň pôsobí ako výkonný redaktor vedeckého časopisu Mesto a dejiny a člen redakčnej rady vedeckého časopisu Notitiae historiae ecclesiasticae.
Pieces
„Pieses“ je prvý singel anglickej drum and bassovej dvojice Chase & Status, z ich debutového albumu More Than Alot. Na písaní textov a na vokáloch spolupracoval britský rapper Plan B. V Spojenom kráľovstve bol vydaný dňa 29. septembra 2008.
Rambures
Rambures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mars 2020
náhľad|Skladba komponentov sondy, zhora nadol: 1. transportný modul (539 kg, vrátane 70 kg paliva) 2. plášť s anténou a padákom (575 kg) 3. pristávacia platforma so spúšťacím žeriavom (1 070 kg, vrátane 400 kg paliva) 4. rover Perseverance (1 025 kg) 5. tepelný štít (440 kg) náhľad|Zostavená sonda počas fázy testov náhľad|Nákres roveru Perseverance s popisom vedeckých prístrojov
Mars 2020 je planetárna misia americkej agentúry NASA, ktorej sonda nesie sofistikovaný rover pomenovaný Perseverance (Vytrvalosť) a malý vrtuľový dron Ingenuity (Vynaliezavosť). K pristátiu na Marse došlo 18. februára 2021 v kráteri Jezero, o ktorom sa vedci domnievajú, že bol v minulosti zaplavený vodou. Misia je plánovaná najmenej na jeden marťanský rok (687 dní), teda asi dva pozemské roky.
Na vynesenie sondy zo vzletovej rampy SLC-41 kozmodrómu Cape Canaveral Air Force Station bola využitá nosná raketa Atlas V vo verzii 541, teda s aerodynamickým krytom s priemerom, štyrmi pomocnými štartovými stupňami s motormi AJ-60A a horným stupňom Centaur s jedným motorom RL10C.
Ciele misie
Misia Mars 2020 má za úlohu hľadať na červenej planéte známky možného minulého života, ale aj zhromažďovať údaje o jej klíme a geológii. Jej cieľom je tiež vyskúšať nové technológie pre prípadné budúce ľudské prieskumné výpravy na túto planétu. A tiež v miestnych podmienkach overiť technológiu, pomocou ktorej sa dá z oxidu uhličitého získať kyslík.
Rover Perseverance má zároveň zhromažďovať vzorky tamojších hornín a pôdy, ktoré by v budúcnosti mali byť prepravené na Zem. Perseverance by mal nazbierať vzorky hornín a uložiť ich do trubičiek, ktoré v budúcnosti vyzdvihne iný rover, ktorého štart sa uskutoční najskôr v roku 2026. Toto chce NASA uskutočniť v rámci misie nazvanej Mars Sample Return (MSR). Na prepravu vzoriek z povrchu Marsu použije malú nosnú raketu s tuhými pohonnými látkami, ktorá nesie označenie MAV (Mars Ascent Vehicle).
Perseverance
Perseverance je zdokonalenou replikou roveru Curiosity. V porovnaní so svojím predchodcom má robustnejšie hliníkové kolesá s priemerom a o 17 % vyššiu celkovú hmotnosť. Jeho robotické rameno je dlhé. Je vybavený siedmimi vedeckými prístrojmi, kamerami a dvoma mikrofónmi a jeho poslaním bude pátranie po stopách marťanského prehistorického života. Bude schopný vŕtať do povrchu Marsu a odoberať vzorky pôdy a hornín. Je vybavený zariadením MOXIE (Mars Oxygen In-Situ Resource Utilization Experiment), ktoré je určené na výrobu kyslíku z oxidu uhličitého. Podľa NASA je to jej zatiaľ najväčšie a najsofistikovanejšie vozidlo pre prieskum Marsu.
Pohon roveru bude zabezpečovať plutóniový rádioizotopový termoelektrický generátor MMRTG (Multi-Mission Radioisotope Thermoelectric Generator). Generátor má hmotnosť a obsahuje  oxidu plutoničitého ako zdroja stáleho tepla, ktoré sa bude meniť na elektrinu. MMRTG bude na začiatku misie produkovať približne 110 wattov elektrickej energie, pričom každým rokom poklesne táto produkcia o niekoľko percent. Prevádzková životnosť generátora je odhadovaná na 14 rokov a agentúre NASA ho poskytlo americké ministerstvo energetiky. Na rozdiel od solárnych panelov poskytuje MMRTG inžinierom značnú flexibilitu pri obsluhe prístrojov rovera aj v noci, počas prachových búrok ako aj počas zimného obdobia. Prebytočné teplo z generátora bude udržovať prístroje a systémy rovera na ich správnych prevádzkových teplotách.
Perseverance disponuje celkom 23 kamerami, čo je najviac zo všetkých roverov, ktoré boli doteraz na Mars poslané. Vytvoria pôsobivé panoramatické snímky, ale okrem toho majú aj schopnosť odhaľovať prekážky, študovať atmosféru a pomáhať vedeckým prístrojom. Vytvoria zábery zo zostupu k Marsu a vôbec prvýkrát aj snímky z vystrelenia padáku na cudzej planéte. K tým najdôležitejším kamerám patria tieto:
Kľúčovým systémom roveru je odberný mechanizmus Bit Carousel. Ten obsahuje 9 vrtákov, ktorými bude odoberať horniny a regolit. Následne sa o spracovanie vzoriek postará Adaptive Caching System. Súčasťou systému je aj rameno Sample Handling Arm, ktoré bude manipulovať s trubicami pre uloženie vzoriek.
Na konci robotického ramena sa nachádza zariadenie SHERLOC (Scanning Habitable Environments with Raman & Luminescence for Organics & Chemicals). To bude pomocou ultrafialového laseru analyzovať drobné zrnká piesku. Pri tejto činnosti mu bude pomáhať WATSON, čo je kamera, ktorá dokáže vyhotoviť detailné snímky textúr kameňov. Spoločne potom táto dvojica preštuduje povrchy kameňov, zmapuje prítomnosť niektorých minerálov a organických molekúl, ktoré na Zemi predstavujú základné kamene života. Vďaka prístroju SHERLOC bude navyše možné navrhnúť skafandre, ktoré by mali odolať podmienkam na Marse, až sa raz ľudia vydajú k červenej planéte. Perseverance prinesie na Mars päť kúskov látok pre skafandre a materiálu pre helmy, ktoré vyvinuli odborníci z Johnsonovho strediska. SHERLOC má sledovať, ako sa tieto vzorky menia v priebehu času v drsných podmienkach červenej planéty. Návrhári skafandrov tak budú mať lepšiu predstavu o tom, ako tieto látky postupne degradujú a umožní im to vyvinúť bezpečný skafander pre budúcu ľudskú posádku.
Ingenuity
náhľad|Nákres marťanskej helikoptéry Ingenuity
Ingenuity je solárny vrtuľník s hmotnosťou, ktorý bol uložený na bruchu roveru Perseverance. Je vybavený dvomi protibežnými vrtuľami z uhlíkových vlákien s priemerom, ktoré musia rotovať rýchlosťou až 2 400 ot./min, aby bol vrtuľník schopný letu v riedkej atmosfére Marsu so 100 až 150-krát nižším tlakom na úrovni povrchu než v prípade zemskej atmosféry. Užitočným zaťažením sú kamery s vysokým rozlíšením, jedna smerujúca horizontálne, druhá nadol pre navigáciu a prieskumy terénu a komunikačný systém na prenos údajov do vozidla Perseverance. Primárnou úlohou Ingenuity sú letové skúšky, v priebehu 31 pozemských dní má vrtuľník zrealizovať päť riadených letov. Údaje získané počas týchto letových testov pomôžu pri vývoji ďalšej generácie marťanských vrtuľníkov. Ak by sa potvrdilo, že helikoptéra je schopná úspešne lietať v atmosfére Marsu, budúca misia by z tohto úspechu mohla čerpať a získať tak inteligentného prieskumníka okolia. Nápomocné by marťanské drony mohli byť aj prípadným budúcim ľudským posádkam.
Misia
náhľad|Animácia trajektórie misie Mars 2020 od Zeme k Marsu po [[Hohmannova prechodová dráha|Hohmannovej prechodovej dráhe]] náhľad|Animácia pristátia roveru Perseverance Štartovacie okno, keď boli Zem a Mars v optimálnej polohe pre cestu na Mars, sa otvorilo 17. júla 2020 a trvalo do 15. augusta 2020. Raketa Atlas V 541 s roverom Perseverance vyštartovala 30. júla 2020 o 11:50 UTC.
Pristátie roveru na na povrchu červenej planéty prebehlo 18. februára 2021 o 21:44 SEČ a nebolo vôbec jednoduché. Kvôli oneskoreniu signálu zo Zeme muselo všetko prebiehať automaticky. Sonda s roverom Perseverance bola vybavená tepelným štítom a trením o atmosféru prišla o väčšinu rýchlosti. Potom sa rozvinul padák s hmotnosťou 88 kilogramov. Jeho úlohou bolo spomaliť najťažší náklad, aký kedy na Marse pristával – samotný rover Perseverance váži 1025 kilogramov. Pôjde o spomalenie z rýchlosti Mach 1,7 na približne /h. Padák je vyrobený z nylonu, Technory a kevlaru. Bol vložený do hliníkového valca s priemerom 50 centimetrov – padák v ňom bol tak tesne natlačený, že jeho hustota bola porovnateľná s dubovým drevom. K jeho vystreleniu došlo vo výške 11 kilometrov nad povrchom Marsu a počas pol sekundy sa rozvinul na priemer 21,5 metra. V tretej fáze brzdenia sa využila špeciálna plošina s brzdiacimi motormi, ktorá sa nachádzala nad roverom Perseverance. Úlohou motorov bolo znížiť rýchlosť na nulu. Následne bol rover pomocou lán vysadený na povrch. Hneď ako pristál, laná sa uvoľnili a plošina odletela preč.
Celá misia bude stáť asi 2,1 miliardy amerických dolárov, čo výrazne viac ako sa pôvodne očakávalo. V decembri 2012 boli celkové náklady odhadované na 1,5 miliardy.
Prepravu zozbieraných vzoriek na Zem by mala následne zabezpečiť misia Mars Sample Return (MSR). Vzorky prinesie kozmická loď Earth Return Orbiter vyvíjaná vesmírnou agentúrou ESA. Earth Return Orbiter má odštartovať na rakete Ariane 64 v roku 2027 a doraziť k Marsu v roku 2029, pričom sa pomocou iónového pohonu a samostatného chemického pohonného systému postupne dostane na správnu obežnú dráhu tejto planéty. Tu sa stretne s dvojstupňovou raketou Mars Ascent Vehicle (MAV), ktorá dopraví vzorky z povrchu Marsu na obežnú dráhu. MSR sa so vzorkami vráti na Zem v roku 2033.
Ramburelles
Ramburelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Medlen
Ján Medlen (* 9. január 1870, Gbely – † 6. jún 1944, tamže) bol slovenský roľník, ktorý objavil prvé ložiská zemného plynu na Slovensku.
Objav ložiska
Pri odvodňovaní močarísk v roku 1912 objavil Ján Medlen zemný plyn, ktorý prenikal cez pôdu na povrch. Po tom, čo zistil že zemný plyn je horľavý, vykopal jamu hlbokú asi 1,5 metra ktorú obložil tehlami. Tým vytvoril jednu z z prvých nádrží na odchytávanie zemného plynu. Medzi nádržou na plyn a svojím domom vykopal priekopu ktorú tiež obložil a zakryl tehlami, čím spojil dom so zdrojom zemného plynu. Vďaka horľavosti plynu využíval tento vynález na vykurovanie svojho domu. Neuvedomoval si, že sa mu čoraz viac presycuje dom horľavou látkou. Začiatkom roka 1913 pri zapaľovaní ohňa jeho dom poškodil výbuch nahromadeného zemného plynu.
Po výbuchu boli geológovia H. Böckh a Š. Papp poverení oddelením pre štátne kutanie na zemný plyn, zemný olej a draselnú soľ Ministerstvom financií Uhorského kráľovstva, urobiť geologický prieskum na mieste explózie. Po prvých obhliadkach lokality navrhli ďalší geologický prieskum územia, ktorý viedol k postupnému otvoreniu ložísk zemného plynu a ropy v tejto oblasti.
Ján Medlen zomrel na astmu v roku 1944.
Tour International Danubien
náhľad|Logo Tour International Danubien
Tour International Danubien (TID) je najdlhšia organizovaná túra na kanoe a veslovaní na svete. Koná sa každý rok na úseku Dunaja od roku 1956. Organizátor je registrovaný spolok, ktorý organizuje zájazd pod záštitou kanoistických zväzov zúčastnených krajín.
Popis
Prvý dunajský výlet (I. TID) sa uskutočnil v roku 1956 ako sedemdňový medzinárodný turistický výlet po Dunaji na vzdialenosť 222 kilometrov z Bratislavy do Budapešti. Už v roku 1957 (II. TID) sa cesta predĺžila do Belehradu. Turné sa začalo v roku 1959 pod názvom IV International Friendship Tour of the VII World Festival of Youth and Students in Vienna. V roku 1965 (X. TID) sa plavba po Dunaji začala v Regensburgu, a teda po prvý raz v Nemecku a od roku 1968 (XIII. TID) sa trasa TID začína v Ingolstadte, vždy koncom júna. Trvá približne 2 mesiace. Vedie cez ďalšie usporiadateľské krajiny Rakúsko, Slovensko, Maďarsko, Chorvátsko, Srbsko, Bulharsko a Rumunsko a končí sa v polovici septembra po 2 516 kilometroch v Sfântu Gheorghe (Rumunsko) pri Čiernom mori. V niektorých rokoch sa po hornom Dunaji premáva aj v čiastkových etapách z Donaueschingenu do Ingolstadtu. Rumunsko oficiálne patrí do organizácie TID od 54. TID v roku 2009, rovnako ako Chorvátsko od roku 2012.
Už od začiatku bolo cieľom podujatia vzájomné spoznávanie sa a porozumenie bez ohľadu na politické, ideologické, náboženské či etnické rozdiely. Na pozadí východo-západného konfliktu a neskôr aj juhoslovanských vojen sa mali vytvárať priateľstvá, posilňovať solidaritu medzi nadšencami vodných športov a občanmi rôznych krajín a priateľstvo a mier medzi národmi, najmä podunajských krajín. byť povýšený.
Najvyšší orgán, konferencia TID, prerokúva a rozhoduje o harmonograme, podmienkach účasti, potrebných opatreniach a prípadných otázkach týkajúcich sa stanov. Konferencia rozhoduje aj o odovzdávaní cien TID. Úradným jazykom TID je nemčina (korešpondencia, protokoly atď.).
Príspevky na náklady, ktoré sa v jednotlivých krajinách líšia, treba chápať ako symbolický príspevok na podporu organizácií, ktoré sú závislé od vlastnej iniciatívy a dobrovoľníkov v každej členskej krajine.
Po predchádzajúcej registrácii je možné výlet začať a skončiť v ktoromkoľvek z plánovaných kempov. Každý si môže ľubovoľne dohodnúť načasovanie jednotlivých denných etáp. Na vode nie je žiadna prehliadka so sprievodcom. Denné vzdialenosti od 20 do 60 kilometrov musia prejsť bez ohľadu na poveternostné podmienky (teplo, dážď, vietor). Batožina sa zvyčajne prepravuje na lodi. Účasť sa neodporúča, ak máte zdravotné problémy. Podmienkou účasti je správne zmontované, kompletné a kvalitné vybavenie.
Tomáš Rosický
Tomáš Rosický  môže byť:
Štartovací komplex 14 na Cape Canaveral Space Force Station
thumb|Štartovací komplex 14 v priebehu záverečných príprav na let [[Mercury-Atlas 9, posledný let programu Mercury, 7. máj 1963]] thumb|Nákres komplexu z obdobia programu Mercury
Štartovací komplex 14 (skratka: LC-14) bolo jedno zo štartovacích miest na Základni vzdušných síl Cape Canaveral na Floride. Z rampy komplexu štartovali rôzne verzie rakiet Atlas, vrátane misie Mercury-Atlas 6, počas ktorej astronaut John Glenn na palube kozmickej lode Friendship 7 trikrát obletel Zem a stal sa prvým Američanom na obežnej dráhe.
História
Štartovací komplex 14 bol prvou prevádzkovanou štartovacou rampou pre rakety Atlas a v rokoch 1957 – 1958 sa z nej uskutočnili skúšobné lety. Bola tiež jedinou z pôvodných štyroch rámp, na ktorej nikdy nevybuchla nosná raketa. V roku 1959 sa rozhodlo o prestavbe rampy pre rakety Atlas D a kozmické štarty a začiatkom roka bola pristavená veľká servisná veža. Prvým Atlasom, ktorý vzlietol z prestavanej LC-14, bola 18. mája 1959 raketa SM-65D, ale problém s ramenami odpaľovacieho zariadenia poškodil raketu a spôsobil jej výbuch krátko po štarte. Príčinou boli nesprávne postupy počas prestavby rampy, ale tento problém sa rýchlo podarilo odstrániť. Prvým štartom do vesmíru odtiaľto bol Big Joe 1, suborbitálny testovací let programu Mercury, ktorý sa uskutočnil 9. septembra 1959. Ako rampa určená na pilotované štarty Mercury-Atlas, bola jediným vhodným miestom pre rakety Atlas s infraštruktúrou potrebnou na štarty s ľudskou posádkou. Z LC-14 sa uskutočnili aj prvé štarty satelitov MIDAS, jeden štart verzie Atlas-Able a niekoľko ďalších testov medzikontinentálnych balistických rakiet predtým, ako bola úplne odovzdaná NASA.
Rampa je najviac známa ako miesto štartu letu Mercury-Atlas 6, počas ktorého astronaut John Glenn na palube kozmickej lode Friendship 7 trikrát obletel Zem a stal sa prvým Američanom na obežnej dráhe. Bola tiež miestom štartu zvyšných troch pilotovaných letov programu Mercury a rôznych ďalších štartov Atlasu bez posádky. Neskôr sa tu uskutočňovali štarty rakiet Atlas-Agena pre cieľové telesá Agena v programe Gemini.
Po vyradení z prevádzky a opustení rampa pomaly chátrala. Blízkosť Atlantického oceánu vytvorila ideálne prostredie pre koróziu kovových súčastí a červené kovové konštrukcie komplexu boli v 70. rokoch 20. storočia z bezpečnostných dôvodov demontované.
Súčasnosť
V štartovnom bunkri komplexu sa nachádzajú historické dokumenty, fotografie a spomienkové predmety z programu Mercury, ako aj fotografie z oblasti bunkra pred, počas a po rekonštrukcii.
Vstupnú cestu na LC-14 označuje niekoľko pamätníkov a tabúľ pripomínajúcich program Mercury a štyri zo šiestich pilotovaných misií Mercury, ktoré odtiaľto štartovali. Patrí sem aj veľká plastika symbolu Mercury vyrobená z titánu, pod ktorou je pochovaná časová schránka s technickými dokumentmi programu Mercury. Otvorenie schránky je naplánované na rok 2464, čiže 500 rokov po oficiálnom ukončení programu. S vyradením rampy z operačného stavu bol na začiatku betónovej plochy, ktorá vedie k štartovacej rampe, umiestnený aj pamätník zo žuly a boli postavené dva vonkajšie kiosky s historickými fotografiami.
Rancourt (Somme)
Rancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam leteckých nehôd Českých a Československých aerolínií
1923–1960
Medzi rokmi 1923-1956 zomrelo 127 cestujúcich alebo členov posádky ČSA a ďalších 12 osôb.
1960–1993
Medzi rokmi 1957 až 1993 zomrelo na palube lietadiel ČSA celkom 418 ľudí, posledný smrteľný rok bol 1977. V počte nehôd a mŕtvych to bolo najhoršie obdobie ČSA. náhľad|Pomník leteckého nešťastia pod Starou horou – [[Újezd u Brna|Újezd ​​u Brna, tu 10. októbra 1962 havaroval stroj Avia 14-32A (OK-MCT) na lete OK306]] náhľad|[[Tupolev Tu-124 Československých aerolinií, ktorý bol zničený požiarom 18. augusta 1970, pristával v Zürichu bez podvozku]]
1993–súčasnosť
náhľad|Lietadlo [[ATR 42|AT4 42-500 Českých aerolinií, ktoré bolo zničené explóziou v hangáru v roku 2012]]
Angelic Organics
Angelic Organics je farma, ktorú založil John Peterson. Je jednou z najväčších fariem komunitou podporovaného poľnohospodárstva v USA. Sídli v Caledonii v štáte Illinois (USA). Sústreďuje sa na pestovanie bioproduktov v súlade s princípmi biodynamického poľnohospodárstva od roku 1990, v komunitou podporovanom poľnohospodárstve pôsobí od roku 1993. Svojimi produktami zásobuje viac ako 1 400 rodín t. j. viac ako 5 000 jednotlivcov. Účastníci komunitou podporovaného poľnohospodárstva dostávajú každý týždeň debničku čerstvej zeleniny a byliniek, ktoré sú doručované do viac ako dvadsiatich miest v oblasti Chicaga.
…si pořádně zařádit
Premiéra bola 17. októbra 1928 v divadle Adria na Václavskom námestí. Nasledovalo 48 repríz.
Platan
Platan je jediný recentný rod z čeľade platanovité (Platanaceae). Je to rod veľkých, opadavých stromov (s výnimkou druhu Platanus kerrii, ktorý je vždyzelený) s výraznou mozaikovitou kôrou. Zahŕňa v závislosti od autora okolo 8-11 recentných druhov. Väčšina druhov rodu je pôvodná v Spojených štátoch a Mexiku. Jeden je rozšírený od juhovýchodnej Európy až do strednej Ázie a jeden je pôvodný v Indočíne.
Opis
Platany sú stromy vysoké od 10 až do 50 m, so silným valcovitým, niekedy nízkym kmeňom a rozložitou korunou. Dospelé jedince sú v dolnej polovici kmeňa veľmi hrubé, s obvodom až do 6 m. Borku majú tenkú, ktorá sa olupuje v nepravidelných šupinách alebo podlhovastých platniach. Po olúpaní kôra vytvára sivozelené mozaikové mapy.
Listy platanov sú dlho stopkaté, striedavé a dlaňovito laločnaté, s 3 až 7 lalokmi, s výnimkou druhu Platanus kerrii, ktorý má listy celistvookrajové s perovitou žilnatinou. Čepele sú hrubé až kožovité, na rube bielo plstnaté, na líci holé. Usporiadanie hlavných žíl u niektorých druhov je zložité; často nie je skutočne dlaňovité, pretože žily smerujúce do lalokov nevychádzajú z toho istého bodu. Pazušné púčiky platanov v lete nie je vidieť lebo sú ukryté za zdurenou základňou listovej stopky. Mladé konáriky sú tenké, často sú previsnuté, jemne ryhované, spočiatku plstnaté, neskôr lysavejúce, husto pokryté lenticelami.
Kvety platanov rastú v hustých jednopohlavných hlávkach, samčie hlávky sú menšie ako samičie. Ak je ne spoločnej dlhej ovisnutej stopke viac hlávok, zvyčajne sú na jej konci samčie, ktoré po odkvitnutí opadávajú. Súkvetie je guľovité a plodmi sú drobné 5 až 12 mm dlhé hranaté oriešky, na báze s vencom tuhých, ľahko opadavých chlpov, ktoré vietor prenáša na veľké vzdialenosti.
Rozšírenie
Väčšina druhov rodu platan je prirodzene rozšírených v Severnej a Strednej Amerike. Platan východný pochádza z oblasti východného Stredomoria a pôvodným teritóriom druhu Platanus kerrii je Vietnam a Laos. Platan javorolistý je v súčasnosti vysádzaný prakticky v celej Európe a objavuje sa aj v Severnej Amerike, vo východnej Ázii a na juhovýchode Austrálie.
Ekológia
Platanom vo všeobecnosti vyhovuje hlboká, vlhká, hlinitá pôda a sú svetlomilné. Platan východný rastie predovšetkým pozdĺž vodných tokov a je pomerne náročný na teplo. Najväčšie exempláre môžu mať obvod kmeňa až 12 m. S podobným kmeňom a výškou až 52 m bol zaznamenaný v údolí Mississippi aj platan západný. Ich stanovištia sú v okolí vodných tokov a jazier, v pásme od morského pobrežia až do nadmorskej výšky 950 m. Rozmnožovanie platanov sa môže vykonávať semenami, odrezkami alebo štepením.
Význam a využitie
Drevo platanov je pomerne tvrdé, štiepateľné ale málo trvanlivé. Na priereze je s výrazným svetlohnedým jadrom. S výnimkou platana východného majú zástupcovia tohto rodu v záhradníctve obmedzený význam a možno ich nájsť len v špecializovaných zbierkach. Padajúce chĺpky z listov a najmä plodov, ktoré sa vznášajú vo vzduchu, môžu spôsobovať podráždenie priedušiek a očných spojiviek.
Hrozby a choroby
Platany sú náchylné na hubové ochorenie spôsobené druhom Apiognomonia veneta. Prvým znakom napadnutia je zmena farby listového pletiva medzi hlavnými žilami, neskôr môžu byť poškodené alebo zničené aj mladé listy. Medzi významných škodcov patria aj húsenice motýľa Phyllonorycter platani z rodu ploskáčik (Phyllonorycter), ktoré vyžierajú listové pletiva a vytvárajú na nich chodbičky v podobe plošných mín. Bzdocha sietnička platanová (Corythucha ciliata) a jej larvy vysávajú z listov hostiteľa listové šťavy. Poškodenie je zvyčajne mierne, ale v prípade, že sa poškodenie opakuje niekoľko rokov po sebe a ak je kombinované s výskytom niektorých druhoch hubových ochorení môže viesť ku chradnutiu stromov a prípadne aj k ich úhynu. Škodca je hojný v parkoch a záhradách. Napadnuté listy majú svetlé sfarbenie.
Systematika
rod platan (Platanus): Uvedené sú len recentné druhy.
Mojtínska jaskyňa
náhľad|Vchod do jaskyne s valom a bez neho náhľad|Zobrazenie pôdorysu a rezov Mojtínskej jaskyne
Mojtínska jaskyňa je fluviokrasovo-rútivá jaskyňa, ktorá pozostáva z dvoch, približne 24 metrov dlhých, na seba kolmých chodieb. Nachádza sa v Mojtínskom krase v CHKO Strážovské vrchy v nadmorskej výške. Jaskyňa je prírodnou pamiatkou od roku 1994. Jej spravujúcou organizáciou je ŠOP SR – organizačná zložka Správa slovenských jaskýň. Je ľahko prístupná a jej vchod nie je zabezpečený ale nejde o verejnosti voľne prístupnú jaskyňu.
Výskyt
Je preukázané, že v jaskyni sa vyskytuje niekoľko druhov netopierov (priemerne 4 – 10 kusov). Zimnné sčítanie netopierov v rokoch 2001/2002, 2003/2004, 2006/2007 a 2012/2013 potvrdilo výskyt netopiera veľkého, ucháča svetlého, uchaňe čiernej, podkovára malého a ďalších. Rovnako je v jaskyni potvrdený výskyt salamandry škvrnitej.
Využitie
Je známe, že počas prechodu fronty na konci druhej svetovej vojny slúžila jaskyňa ako úkryt pre minimálne 200 obyvateľov Mojtína. Rovnako ju počas 2. SV a SNP využívali partizáni. Na náčrte vstupného otvoru a z jeho fotografie z r. 1984 je zrejmé, že vstupný otvor bol zmenšený umelým valom, ktorý bol vybudovaný práve počas 2. SV. Tento val bol odstránený v r. 2005 dole uvedenými kresťanskými organizáciami. Rovnako je známe, že od roku 1855 do roku 1860 slúžila jaskyňa ako náhrada za chýbajúci kostol na Mojtíne a kňaz z Pružiny Štefan Závodník v nej vykonával cirkevné obrady pre veriacich Mojtínčanov. Kronika Jána Martiša uvádza, že jaskyňa mohla pojať 300 až 400 ľudí. Na Slovensku je to jediný známy prípad takéhoto využitia jaskyne. Pôvodne bola jaskyňa zasvetená ženskému božstvu a bola v nej umiestnená biela socha Bohorodičky Panny Márie čo symbolizovalo prepojenie Matky a Zeme. V kresťanskom novoveku sa často využíval mariánsky kult na pokresťančenie (posvätenie) jaskýň a preto je nejasné prečo je v súčasnosti jaskyňa zasvätená mužskému božstvu.
Porušenie zákona
V rokoch 2005 až 2006 upozornila Speologická strážna služba na porušenie zákona č. 543/2002 Z. z. o ochrane krajiny a prírody pri využívaní jaskyne na náboženské účely. Následne bola spolku sv. Vincenta de Paul udelená výnimka (platná iba za dodržania podmienok) na konanie cirkevných podujatí a umiestnenie stavby v jaskyni, ktorá bola udelená od 21. decembra 2006 do 15. októbra 2016. Aj po vypršaní výnimky je jaskyňa ďalej propagovaná a využívaná na náboženské účely aj napriek tomu, že Krajský úrad ŽP v TN a Správa slovenských jaskýň v LM o tejto skutočnosti vedia.
Výnimka zo zákona
Krajský úrad životného prostredia v Trenčíne 21.12.2006, na základe žiadosti Spolku sv. Vincenta de Paul na Slovensku, povolil výnimku zo zákazov ustanovených v zákone č. 543/2002: Na základne tejto výnimky bolo povolené v Mojtínskej jaskyni : Výnimka bola dvakrát predĺžená v rokoch 2010 a 2013. Krajský úrad ŽP v Trenčíne 19.4.2010 ďalej zmenil podmienky rozhodnutia zo dňa 21.12.2006 nasledovne : Nasledujúce podmienky pre udelenie výnimky neboli nikdy splnené:
Pokus o premenovanie jaskyne
Historický názov jaskyne je Jaskyňa v Sráze. Neskôr používaný názov bol Stará mojtínska jaskyňa. Najneskôr od roku 1961 sa začal používať názov Mojtínska jaskyňa. V roku 2005 boli na Mojtíne spolkom sv. Vincenta de Paul na Slovensku a miestnou Konferenciou Lurdskej Panny Márie osadené smerovníky s názvom „Jaskyňa sv. Jozefa“, ktorý nemá žiadne historické opodstatnenie. Rovnako prebehla aj snaha o premenovanie prameňa Mazáčka.
Skupina Európskej ľudovej strany
Skupina vznikla neoficiálne už 11. septembra 1952, oficiálne bola zriadená 23. júna 1953. Skupina EĽS je od roku 1999 nepretržite najväčšou skupinou v Európskom parlamente. Predsedom frakcie od roku 2019 je Nemec Manfred Weber.
Rozdiel medzi Európskou ľudovou stranou a Skupinou Európskej ľudovej strany je v tom, že Skupina sa neobmedzuje len na členov členských strán EPP. V porovnaní s druhou najväčšou parlamentnou stredoľavou skupinou S&D vykazovala Skupina EĽS v minulosti menšie známky kohézie než socialisti. Členstvo viacerých európskych strán v rámci skupiny EĽS bolo problémovým, ako napr. pozícia talianskej strany Forza Italia v rokoch 1994-1999, britskej Konzervatívnej a unionistickej strany v období 1999-2004 alebo maďarského Fideszu po roku 2010.
V Skupine Európskej ľudovej strany zastupujú Slovensko po voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2019 títo europoslanci: Ivan Štefanec, Michal Wiezik, Miriam Lexmann, Vladimír Bilčík a Peter Pollák (zoradení podľa počtu preferenčných hlasov).
Liberálny konzervativizmus
Liberálny konzervativizmus je politická ideológia kombinújca konzervatívne hodnoty s liberálnymi postojmi najmä v ekonomickej oblasti, sociálnych a etických veciach. Môže byť tiež vnímaný ako vetva politického konzervativizmu silne ovplyveného liberalizmom.
Táto politická ideológia má za svoj klasický liberálny pohľad na minimálny zásah štátu do ekonomiky, pretože podľa názoru liberálnych konzervatívcov by jednotlivci mali mať možnosť zúčastniť sa na trhu a vytvárať bohatstvo bez vládnych zásahov. Ale liberálny konzervativimus má zároveň za to, že jednotlivci nesmú byť závislí na ich zodpovednom konaní v iných sférach života, preto zástancovia tejto ideológie veria, že na zabezpečenie zákonu a poriadku je potrebný silný štát a sociálne inštitúcie sú zas potrebné na rozvíjanie zmyslu pre zodpovednosť voči národu.
Zástancovia liberálneho konzervativizmu zároveň podporujú občianske slobody a niektoré sociálne konzervatívne myšlienky. V Európe je tento politický smer dominantný pre stredopravicové strany.
Marché du Film
Medzinárodný filmový trh Marché du Film sa koná súbežne s Medzinárodným filmovým festivalom v Cannes od XXII. ročníka festivalu v 1959. Je to jedna z najväčších udalostí na svete, pokiaľ ide o rokovania, stretnutia, propagáciu a distribúciu filmov. Stretávajú sa tu všetky oblasti filmového priemyslu - režiséri, producenti i filmové inštitúcie, festivaly a samozrejme aj zástupcovia distribučných spoločností. Riaditeľom trhu je Jérôme Paillard (2004).
Od roku 2004 je súčasťou Marché du Film Producers Network. Je to priestor pre producentov, ktorí produkovali minimálne jeden celovečerný film uvedený v kinách v priebehu posledných troch rokov. Poskytuje priestor pre zoznamovanie sa s inými svetovými producentmi.
2004 - 2006
Slovensko sa po prvý raz objavilo na Marché du Film v roku 2004 v spoločnom pavilóne Slovenska, Česka a Poľska. Zo slovenskej strany pavilón financuje Slovenský filmový ústav (SFÚ), Slovenská asociácia producentov v audiovízii (SAPA) a Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky. Účelom pavilónu bolo prezentovať kinematografiu všetkých troch krajín. V roku 2004 svojou účasťou prispeli aj ministri kultúry Slovenska Rudolf Chmel, Poľska Waldemar Dąbrowski a Česka Pavel Dostál. V roku 2005 to boli opäť minister kultúry Poľska Waldemar Dąbrowski, námestníčka MK ČR Petra Smolíková a štátna tajomníčka MK SR Ágnes Biró.
2007
Na LX. ročníku sa po prvý raz prezentujeme v spoločnom pavilóne Slovenska a Česka. Zo slovenskej strany pavilón opäť financuje SFÚ, SAPA a MK SR. Na trhu bola premietnutá ukážka k filmu Bathory a nasledujúce filmy:
2008
Na LXI. ročníku sa už po druhý raz prezentujeme v spoločnom pavilóne Slovenska a Česka. Zo slovenskej strany pavilón opäť financuje SFÚ, SAPA a MK SR. Na trhu prezentujeme náš MFF Artfilm Trenčianske Teplice / Trenčín a česko-nemecko-slovenský koprodukčný projekt Tomáša Mašína historickú drámu 3 sezóny v pekle.
2009
Na LXII. ročníku sa prezentujeme už tretíkrát v spoločnom pavilóne Slovenska a Česka. Zo slovenskej strany pavilón financuje SFÚ, MK SR, SAPA, ktorá pri príležitosti 10. výročia vzniku prezentuje svoju „históriu“ a Audiovizuálny fond. Mali sme aj účasť na 6. ročníku Producers Network. Zástupcovia zo Slovenska boli producent Marko Škop a režisér Juraj Lehotský, tvorcovia filmu Slepé lásky. Na trhu boli premietnuté filmy:
2010
Na LXIII. ročníku sa prezentujeme už po štvrtýkrát v spoločnom pavilóne Slovenska a Česka. Pavilón organizuje zo slovenskej strany SFÚ v spolupráci so SAPA s finančnou podporou Ministerstva kultúry SR a Audiovizuálneho fondu. Účasť na 7. ročníku Producers Network mala spoločnosť Jakubisko Film. Prezentovali historickú drámu Slovanská epopej a životopisný seriál M.R.Štefánik.
Bača (povolanie)
„Strižiar“ bol prvý valach po bačovi, ktorý pasie ovce zvané „strižky“. „Baraniar“ pásol barancov a „paselník“ ovce. „Honelník“ pásol a pomáhal na salaši. „Povaľač“ rúbal drevo, vozil vodu a vykonával pomocné práce. Osobitné postavenie mali pastieri nedojených oviec, jariek a baranov. Volali ich „jarčiar“ a „baraniar“. Ich hlavnou povinnosťou bolo pásť a v noci strážiť nedojené ovce a pomáhať pri ostatných salašníckych prácach. Valasi pásli celé dni a do koliby prišli len na obed a na noc. Valachov bolo na salaši viac. Najstarší mal po bačovi najvýznamnejšie postavenie. Volali ho „poubača“ (podbača, polbača ). V súčasnosti sa tieto tradície porušujú.
Označovanie hlavného pastiera oviec bača je rozšírené v celej oblasti Karpát i na Balkánskom polostrove. Valašská kolonizácia je v literatúre používaný nesprávny termín, ktorým sa označuje doosídľovanie Slovenska na základe valašského práva v 14. – 17. storočí. Podľa tohto zákona Valasi boli na určitý čas oslobodení od všetkých poddanských povinností, neskôr od platenia cirkevného desiatku a roboty, za čo museli strážiť cesty, hranice a vykonávať vojenskú službu. Od 2. polovice 16. storočia utužovaním nevoľníctva ich práva postupne zanikali a rovnako koncom 16. a začiatkom 17. storočia ustávalo aj usídľovanie riadiace sa valašským právom. Valašské (pastierske) kmene migrovali z oblasti dnešného južného Rumunska pozdĺž karpatského oblúka smerom na západ.
Valasi do podtatranského Važca prišli z Podkarpatskej Rusi. Boli to Rusíni, ktorí sa udomácnili pod Vysokými Tatrami. Bolo to asi v 15. storočí. Dochovala sa o tom listina z roku 1580, v ktorej sa píše, že valasi pasú čriedy oviec a kôz na majetkoch Štrby a Važca. Tam sa spomínajú aj salaše.
Z dejín
Znalosť bačovania sa odovzdávala z generácie na generáciu. Bačovia a valasi sa svojimi vedomosťami o chove oviec výrazne odlišovali od pastierov iných hospodárskych zvierat. V dedinách si ich vážili, boli na spoločensky vyššej úrovni ako pastieri dobytka, ktorých úlohou bolo len pásť napríklad kravy alebo kozy. Bačovia, najmä z Liptova, boli vyhľadávaní, lebo poznali recepty na prípravu syrárskych výrobkov i žinčice na rozdiel od goralských bačov napríklad z Lendaku. Dediny, ktoré mali takých bačov mali veľmi dobrú povesť. Majitelia oviec im radi zverovali svoje stáda, lebo verili, že sa o ne dobre postarajú, a ak bude potrebné budú vedieť ich aj liečiť. Bača musel byť nielen šikovný, čistotný, poriadkumilovný a čestný, ale musel mať autoritu.
Pred výhonom stáda na salaš sa bačovia a ostatní ovčiari stretávali s majiteľmi oviec, s gazdami a prostredníctvom funkcionárov spolku sa písomne zjednávali na letnú pastevnú sezónu. Odmenou boli naturálie – potraviny a iné odmeny. Predovšetkým to bol ovčí syr, oštiepky, zemiaky, baranie mäso, múka a pod. Chlieb si nechávali piecť v dedinách. Bačovia sa o ovce v niektorých dedinách starali aj v zime. V Liptove ich volali „zimoví“ alebo „zimovní valasi“. Gazdovia im za odmenu nechávali obrobiť malé kúsky zeme na okrajoch ich polí. Sadili na nich zemiaky. V Liptovskej Tepličke sa dohodli s ovčiarmi, že ich budú stravovať od fašiangov až do ich odchodu na salaše.
Výhon oviec
Výhon stáda na salaš bol významnou udalosťou pre každú dedinu. K tomu smerovala všetka prípravná činnosť. Bola to dlho očakávaná dedinská udalosť. Kým sa tak stalo valasi a bača spolu s majiteľmi oviec preverili ich zdravotný stav, ošetrili ovciam ratice, majitelia označili jahňatá určené na ďalší chov, na ušiach oviec urobili rozpoznávacie znaky, ktoré boli pre každého majiteľa jedinečné a dedili sa z pokolenia na pokolenie. Predstavitelia salašných spolkov sa vybrali na salaše, prekontrolovali ich, prípadne opravili. Čas výhonu oviec sa tradične dodržiaval. Stanovoval sa podľa počasia na niektorý deň v druhej polovici apríla. Väčšinou sa tak udialo asi týždeň pred Ďurom (24. apríla). Vtedy museli byť ovce už na salaši. Nie vždy tak tomu bolo. Vo Važci ovce vyháňali neskôr, okolo 1. mája, keď sa roztopil sneh, lebo ovce v košiaroch pred prvým májom od zimy hynuli. Výhon bol veľmi slávnostný. Veľká črieda sa pomaly rozrastala v strede dediny, na hlavnej ulici. Bača dával pozor, aby všetky ovce boli v stáde, aby sa ani jedna nezatúlala. Potom vykročil pred stádom, sviatočne oblečený, ozdobený opaskom, v ruke s kyjakom, v druhej s drevenou miskou – „halbijou“, z ktorej sypal soľ pred ovce, ktoré za ním bežali, keď ich vyháňali z dvorov. Ženy, keď okolo nich prešiel bača, vylievali na neho hrnček s vodou a želali mu šťastie. Potom bača prežehnal stádo, ktoré už cestou na salaš sa popásalo.
Bačovské koliby
Bačovská koliba bola ústrednou stavbou salaša. Slúžila nielen na ubytovanie valachov, ale aj na výrobu syrov, žinčice a ďalších produktov a na ich uskladnenie. Bača nebol majiteľom koliby. Vlastnil ju spolok. Bola zhotovená z dreva ihličnatých stromov, trámy boli otesané z jednej alebo z oboch strán. Mala sedlovú strechu. Jediným otvorom do nej boli dvere. Vo vysokohorských polohách Vysokých a Západných Tatier, kde bývali nečakané a prudké zmeny počasia, stavali koliby z kameňov. Boli trvácnejšie a nevyžadovali častú údržbu. Koliby väčšinou stáli na jednom mieste, málokedy ich premiestňovali. Neskôr sa stavali doštené koliby, ktoré bolo možné premiestňovať.
V prostriedku koliby bolo ohnisko obložené kameňmi. Okolo ohniska spávali ovčiari. Bača mal vyhradené miesto pri dverách. Lôžko pre valachov bolo zhobľované z dosák, na nich bol slamník. Ak nemali slamu vypchávali ho ihličím. Deky, ktorými sa prikrývali, boli zo súkna. Osobné veci mali valasi uložené vo vojenských kufríkoch alebo na poličkách. Valasi, ktorí v noci strážili stádo, sa ukrývali pod prístreškom.
Práca na salaši
Pastviny každý deň vyberal bača. Dbal na to, aby ovce spásavali menej kvalitné pasienky, ktoré nemali byť strmé a kamenisté, aby sa ovce neunavili a nestratili mlieko. Stáda strážili na salašoch psy. Obyčajne domáce bielej farby známe pod menom slovenský čuvač. Toto plemeno sa vyznačovalo silou, odvahou. Čuvače sa vedeli postaviť proti medveďom i vlkom. Na zaháňanie neboli vhodné, lebo sa ich ovce báli. Túto veľmi dôležitú úlohu plnili malé dedinské psíky.
Spoločenský život
Bačovia a valasi málokedy schádzali do dolín. Boli po celú sezónu odlúčení od sveta a jedinou zmenou v ich ustálenom životnom a pracovnom rytme boli návštevy. Bača mal rozhodujúce slovo, keď niektorý z valachov chcel navštíviť rodinu. Stávalo sa to len vo výnimočných prípadoch, keď niektorí z nich mal vybaviť súkromné záležitosti, ako bola svadba, pohreb, krst a pod. Nikdy im nedovolil vzdialiť sa zo salaša počas dní okolo sviatku Jána, kedy mali ovce naviac kvalitného mlieka.
Ženatých valachov navštevovali počas nedele manželky a deti a slobodných ich matky. Na salaš chodievali drevorubači, valasi zo susedných salašov, okoloidúci a gazdovia, ktorí si odnášali syr. Prinášali nové správy z dediny i z okolitého sveta. Bača ich hostil kyslou žinčicou. Sladkú, najkvalitnejšiu mávali valasi na raňajky. Najväčším sviatkom ovčiarov na salašoch bol deň na svätého Jána. Bača zabil a upiekol jahňa a pohostil ním všetkých, ktorí v ten deň salaš navštívili. Nechýbala zábava, valasi hrali na fujare, píšťalke spievali a tancovali.
Valasi sa na salašoch náboženstvu veľmi nevenovali. Len niektorí silne veriaci sa modlili a ostatní sporadicky sa postili v piaty deň týždňa. Verili poverám, báli sa bosoriek a strigôňov, Boli dobrými znalcami počasia. Predpovedali ho podľa ranných zor i podľa večerného západu slnka. Počas voľného času vyrezávali črpáky na žinčicu, formy na oštiepky, fujary, píšťalky a pastierske palice. Mnohí boli dobrými hudobníkmi, vedeli spievať a hrať na ľudových hudobných nástrojoch. Na mnohých salašoch sa zrodili ľudové pesničky a povesti.
Ukončenie salašnej sezóny
Salašná sezóna sa končila príchodom jesene. Valasi hnali stáda do dolín, bližšie k dedinám na strniská. Počasie bolo rozhodujúce pre stanovenie termínu ukončenia sezóny. Stávalo sa tak obyčajne v druhej polovici októbra na Gála (16. október) alebo na Mitra (Demeter 26. októbra). Vyúčtovanie sezóny robil bača na výročnej schôdzi salašného spolku na Gála, Mitra alebo Martina, na Vianoce alebo na Nový rok.
Práca s mliekom
Ovce doja 180 dní v roku. Jedna počas sezóny nadojí 90 až 100 litrov mlieka. Dojenie je ťažká práca. Podojiť stádo oviec trvá viac ako 2 hodiny. Valasi pred dojením dodržiavali hygienu. Umývali si ruky, geletky museli byť tiež čisté. Dojili štyria. Na pravom okraji „strungy“ sedával bača a na ľavom druhý „dojčiar“. Ďalší dvaja sedeli v strede chrbtami k sebe.
Na salaši vyrábali syr ako polotovar pre oštiepok. ''Syr o hmotnosti približne jeden kilogram pomrvili a natlačili do tlačiara. Dobre natlačenú nádobku vyprázdnili a syr nechali v kotlíku s horúcou vodou napariť. Potom sa syr vybral, vytlačila sa z neho srvátka. Keď bol dobre vytlačený bača ho v rukách formoval do tvaru šišky a zdobil pomocou drevenej formy. Hotové oštiepky sa solili v rôsole, ktorý sa pripravoval z prevarenej vody s pridaním „zvánovej“ soli. Potom sa vkladali do studeného rôsolu na aspoň 12 hodín. Hotové sa vešali pod strechu koliby''. (citát) Syr sa vážil každých 14 dní. Za ten čas ho bača nazberal za 30 „hrúb“. Potom si po neho prichádzali salašníci.
Parenice ''sa vyrábali z čerstvého syra, ktorý sa zabalil do handry a nechal vykysnúť za vatrou v kolibe. Bolo treba dávať pozor aby neprekysol. Vykysnutý syr sa spracovával parením a prihrievaním v teplej vode, miesením a ťahaním do dlhých pásov. Keď bol spracovaný vyťahoval sa na hobľovanej doske dlhej 4-5 metrov. Hotový pás sa skrúcal z obidvoch strán smerom do stredu''. (citát)
Bryndzu vyrábali podľa potreby. Bača ju pripravil z hrudky syra, z ktorej odrezal potrebné množstvo, pomrvil ho, posolil a dobre spracoval. (citát)
Amazing Grace
náhľad|Pieseň Amazing Grace v melódii New Britain Amazing Grace je kresťanská pieseň, ktorej text napísal anglikánsky kňaz a bývalý kapitán otrokárskej lodi John Newton a publikoval ju v roku 1779. Pôvodný názov piesne bol „Faith's Review and Expectation“.
Melódia, podľa ktorej sa pieseň najčastejšie spieva, sa volá „New Britain“, čo je ária neznámeho autora pôvodom pravdepodobne z Írska.
Dejiny
Newton napísal slová z vlastnej skúsenosti. Vyrastal bez akéhokoľvek náboženského presvedčenia, ale jeho životná cesta bola tvorená rôznymi zvratmi a náhodami, ktoré často dal do pohybu svojou vlastnou spupnou neposlušnosťou. Bol prinútený vstúpiť do Královského námornictva a nakoniec sa podieľal na obchode s otrokmi. V marci 1748 ho v noci na lodi Greyhound zastihla silná búrka a skoro loď potopila. Newton sa bál tak veľmi, až volal k Bohu o milosť. Tento okamih znamenal začiatok jeho duchovného obrátenia.
Roku 1764 bol vysvätený na kňaza a stal sa vikárom v Olney v grófstve Buckinghamshire v Anglicku, kde začal písať piesne s básnikom Williamom Cowperom. Amazing Grace bola pôvodne napísaná pre ilustráciu kázania na Nový rok 1773. Nie je známe, či existuje nejaká pôvodná melódia sprevádzajúca tieto verše. Roku 1779 vyšla anonymne zbierka básní Newtona a Cowpera pod názvom Olney Hymns (Hymny z Olney), medzi 280 Newtonovými textami vyšla aj báseň „Faith's Review and Expectation“ neskôr známa len ako „Amazing Grace“.
Regnière-Écluse
Regnière-Écluse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloš Koterec
Miloš Koterec (* 11. október 1962, Partizánske ) je slovenský diplomat a politik. Od roku 2009 zastupuje Slovenskú republiku pri Organizácii Spojených národov, od januára 2012 je 68. predseda Ekonomickej a sociálnej rady OSN. V rokoch 20042009 bol poslancom Európskeho parlamentu.
Remaisnil
Remaisnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Jaroslav Vodrážka
Jaroslav Vodrážka (* 29. november 1894, Karlín, Rakúsko-Uhorsko – † 9. máj 1984, Praha, ČSSR) bol významný český maliar, grafik a ilustrátor. Patrí k priekopníkom detskej knižnej ilustrácie.
Remaisnil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jaroslav Vodrážka
Životopis
Vodrážka sa narodil v obci Karlín (dnes mestská časť Prahy) a po štúdiu na miestnej strednej škole navštevoval v rokoch 1913 - 1918 Umeleckopriemyselnú školu v Prahe. V rokoch 1919 - 1921 študoval grafiku na Akadémii výtvarných umení v Prahe, štúdium však neukončil. Následne pôsobil ako profesor kreslenia na gymnáziách v Benešove, Tábore, Martine a v Prahe.
V roku 1923 sa Vodrážka presťahoval do Martina, kde pôsobil na miestnom gymnáziu šestnásť rokov. Toto mesto si veľmi obľúbil a aktívne sa zapájal do organizácie miestneho kultúrneho života, bol spoluzakladateľom miestneho bábkového divadla a úzko spolupracoval s Maticou slovenskou, ilustroval ňou vydávané knihy a detské časopisy (Slniečko, Včielka, Detský kútik). Podieľal sa na založení najstaršieho slovenského detského časopisu Slniečko, ktorý vychádza dodnes. Práca s literatúrou pre deti ho natoľko nadchla, že začal tvoriť aj krátke veselé básničky, príbehy, maľovanky či vystrihovačky. Celkovo vydal 21 vlastných diel. Spoločne s profesorom Rudolfom Klačkom založili v matičnom vydavateľstve edíciu Dobré slovo, v rámci ktorej publikovali hodnotné diela svojich súčasníkov (ako napríklad Márie Rázusovej-Martákovej, Jozefa Horáka, Jozefa Cígera - Hronského, či Ľuda Ondrejova). Okrem umeleckej činnosti pomáhal so zbieraním etnografického materiálu a hospodárskeho názvoslovia pre Maticu slovenskú. V Martine spoznal svoju manželku Gabrielu Vanovičovú a v roku 1930 sa tu narodil aj ich syn Jaroslav, známy český organista.
Remaisnil
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaroslav Vodrážka
Životopis
Po vzniku Slovenského štátu v roku 1939 sa musel Vodrážka s rodinou vrátiť späť do Prahy, kde tiež pôsobil ako stredoškolský profesor na štátnej grafickej škole a strednej škole umeleckého priemyslu. Aj keď sa na Slovensko už nevrátil (okrem krátkych výletov a dovoleniek), nezanevrel na miestne kultúrne prostredie a po skončení druhej svetovej vojny intenzívne spolupracoval so slovenskými vydavateľstvami. Výsledkom tejto spolupráce bolo tridsať kníh, ktoré po roku 1945 ilustroval. Vodrážka je tiež uznávaným autorom úžitkovej grafiky, a to predovšetkým exlibrisov, ale navrhoval aj plagáty, či pohľadnice. Jeho láska k prírode sa zas odrážala v realistickej krajinomaľbe.
Umelec zomrel 9. mája 1984 v Prahe vo veku nedožitých deväťdesiatych narodenín. Ako hold jeho celoživotnému dielu vydalo vydavateľstvo Mladé letá v tom istom roku knihu Jaroslav Vodrážka deťom.