cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štátny znak Spojeného kráľovstva
Štátny znak používaný v Škótsku
Štátny znak používaný v Škótsku je taktiež štvrtný štít – v prvom a štvrtom poli je umiestnený znak Škótska, v druhom poli je znak Anglicka a v treťom poli je obsiahnutý znak Severného Írska. Štítonosi, lev a jednorožec, sú v opačnom poradí ako na znaku používanom v Anglicku, Walese a Severnom Írsku a obaja sú korunovaní. Jednorožec drží vlajku Škótska a lev vlajku Anglicka. Na štíte je prilba s kráľovskou korunou Škótska. Červený korunovaný lev hľadiaci k pozorovateľovi sedí na korune a drží meč a žezlo. Nad týmto levom sa vynie nápis "IN DEFENS", toto motto je škótskou heralidckou tradíciou. Je to skrátené heslo "In My Defens God Me Defend", ktoré v preklade znamená: "V mojej obrane Boh ma ochraňuj". Okolo štítu je namiesto modrého podväzku obtočený škótsky Rad bodliaka. Na modrej heralidckej stuhe je heslo Radu bodliaka v latinčine: "NEMO ME IMPUNE LACESSITI" – Nikto ma nebude dráždiť beztrestne.
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2004
Konečné poradie
Pozn: Prvé tri tímy sa kvalifikovali na MS 2005.
Naxos (radarový detektor)
Naxos bol systém pre zameranie signálu britského radaru H2S ktorý vyvinula Luftwaffe ako protiopatrenie. Existoval vo variante pre pozemné radarové stanice (označenie Naxburg) a pre nočné stíhačky (označenie Naxos-Z). Systém vyhľadával signál s frekvenciou 3 000 MHz, s ktorým pracoval radar H2S.
Vznik
Počas náletu Royal Air Force na Kolín z 2. na 3. februára 1943, bolo neďaleko Rotterdamu zostrelené lietadlo s novým britským radarom H2S pre presné navádzanie. Išlo len o druhé operačné použitie nového radaru. Z trosiek sa podarilo získať časti nového zariadenia. Po jeho prehliadke bolo Nemcom jasné, že radar pracuje na oveľa vyšších frekvenciách, ako bolo dovtedy bežné, neboli si však istí jeho účelom. 22. februára bola vytvorená komisia s úlohou navrhnúť protiopatrenia. O niekoľko týždňov neskôr spoločnosť Telefunken navrhla vyrobiť zariadenie, ktoré by detegovalo tzv. "centimetrové" vlny s vysokou frekvenciou, ktorú radar využíval. Toto bol počiatok prístroja Naxos.
Naxburg
Luftwaffe používala štandardne pre protivzdušnú obranu dvojicu pozemných radarov Würzburg a Freya. Spoločnosť Telefunken upravila niektoré radary Würzburg tak, aby bolo do ich taniera možné zabudovať prístroj Naxos. Operátori RAF zapínali radar H2S hneď po opustení britského pobrežia a keďže ich vysokofrekvenčný signál kvalitatívne vyčnieval z rádiového spektra, bolo možné prilietavajúce bombardéry sledovať a včas aktivovať či posilniť obranu predpokladaného cieľa. Takto upravené prijímače dostali označenie Naxburg (Naxos + Würzburg). Prvé zariadenie bolo úspešne otestované 22. septembra 1943 pri Essene a zaznamenalo signály z prilietavajúcich lietadiel na vzdialenosť okolo 250 km. Na základe testov boli objednané ďalšie radary Naxburg a vytvorená organizácia na sledovanie prilietavajúcich bombardovacích skupín.
Naxos-Z
Na jeseň 1943 sa vykonali aj prvé skúšky s prístrojom Naxos zabudovaným do nočného stíhacieho lietadla. Prístroj dostal označenie Naxos-Z a mal oveľa menší dosah, asi 16 km. Plán výroby bol v tom čase 5 prístrojov mesačne. Vo februári 1944 bolo výroba schopná dodať už 28 prístrojov.
Pedagogická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku
Pedagogická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku (skr. PF KU) je jedna zo štyroch fakúlt Katolíckej univerzity v Ružomberku. Fakulta vznikla k 1. júlu 2000 spolu s univerzitou. Dekanom fakulty je PaeDdr. Peter Krška, PhD.
Dejiny pedagogickej fakulty
Úsilie o vytvorenie pedagogickej fakulty katolíckeho zamerania po nežnej revolúcii vyústilo do založenia Pedagogického inštitútu sv. Ondreja v Ružomberku v júni 1995. Tento inštitút bol v roku 1996 pretransformovaný na Katecheticko-pedagogickú fakultu sv. Ondreja Trnavskej univerzity, nasledujúci rok bol presunutý do Žilinskej univerzity. Na základe Katechicko-pedagogickej fakulty k 1. júlu 2000 vznikla Katolícka univerzita v Ružomberku s dvomi fakultami: pedagogickou a filozofickou.
Pracoviská
Okrem sídelného pracoviska v Ružomberku má fakulta dve detašované pracoviská :
Katedry
Fakulta má dvadsať katedier :
Štúdium
Na Bakalárskej úrovni fakulta ponúka štúdium učiteľstva, pedagogiky, sociálnej práce, špeciálnej pedagogiky, elementárnej a predškolskej pedagogiky a manažmentu. Na magisterskej úrovni ponúka štúdium učiteľstva, sociálnej práce a špeciálnej pedagogiky. Na doktorandskom stupni ponúka dva programy: sociálna práca a sociálna práca vo verejnej správe a sociálne služby.
Naposledy v marci 2019 oznámila Pedagogická fakulta KU, že jej boli priznané práva uskutočňovať študijný program učiteľstvo telesnej výchovy v kombinácii a učiteľstvo telesnej výchovy jednopredmetové.
Martin Hanus (novinár)
Martin Hanus (* 26. júl 1977, Bratislava) je slovenský konzervatívny novinár a politický publicista, šéfredaktor denníka Postoj.
Životopis
V roku 1999 absolvoval učiteľské štúdium germanistiky na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Vyučoval nemčinu na bratislavských gymnáziách na Haanovej a Vazovovej ulici.
V rokoch 19992000 študoval externe politológiu a históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.
Od roku 1998 bol členom mládežníckej politickej organizácie Občiansko-demokratická mládež (ODM), v novembri 2001 bol zvolený za podpredsedu ODM Bratislava.
Od roku 2002 do roku 2004 pracoval ako redaktor v týždenníku Domino fórum. V decembri 2004 sa spolupodieľal na vzniku časopisu .týždeň, kde v rokoch 20082014 pracoval ako zástupca šéfredaktora. Na prelome rokov 2014 a 2015 odišiel aj s rodinou na desať mesiacov do mestečka Loppiano, hlavného mestečka kresťanského hnutia Fokoláre vzdialeného 30 km od Florencie, kde prehodnotil niektoré zo svojich názorov. Po návrate na Slovensko v roku 2015 stál pri vzniku denníka Postoj, kde od mája 2020 zastáva post šéfredaktora. V roku 2015 mu bolo udelené ocenenie za najlepšie písané politické komentáre.
Je autorom knihy Hra sa skončila publikovanej v roku 2018 vydavateľstvom Postoj Media a spoluautorom kníh Cyril Vasiľ: Kresťan by mal byť hrdinom (2016, Postoj Media) a Vladimír Krčméry: Ženie ma zlé svedomie (2014, W Press)
Vyjadroval sa aj ku kauze vraždy Ľudmily Cervanovej, voči ktorej počas svojho pôsobenia v časopise .týžďeň najprv zastával názor, že siedmi Nitrania sú nevinní, no po návrate z Talianska a prečítaní knihy Kauza Cervanová I. bývalého novinára (neskôr príslušníka SIS a spolupracovníka Mariana Kočnera) Petra Tótha svoj názor zmenil.
František Dancák
PaedDr. František Dancák (* 8. február 1939, Varhaňovce - † 18. november 2018 Bardejov) bol slovenský gréckokatolícky kňaz (stavroforný protojerej), publicista a cestovateľ.
Životopis
Narodil sa Andrejovi Dancákovi a Anne Dancákovej, rod. Lukáčkovej. Pochádza z troch detí, starší bol brat Pavel a mladšia sestra Anna. Brat Pavel bol tiež kňazom. Annin manžel bol grécko-katolícky kňaz Štefan Keruľ-Kmec.
Pôsobil po roku 1968 ako správca farností Hrabské a Kružlov. Od 1. septembra 1984 do konca roku 1991 pôsobil ako šéfredaktor časopisov Slovo a Blahovistnik. Po tragickej smrti svojho nástupcu Ing. Blažeja Krasnovského sa vrátil do Slova ako šéfredaktor (11. september 1999 až 30. apríl 2000). V rokoch 1995 až 2006 bol odborným asistentom na Gréckokatolíckej teologickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove. Dlhé roky bol členom výboru Spolku svätého Vojtecha, neskôr predsedom redakčnej rady časopisu Slovo a vicekancelárom Prešovského arcibiskupstva. Pôsobil ako člen redakčnej rady časopisu Slovo a cirkevný cenzor.
Zomrel 18. novembra 2018 v Bardejovskej Novej Vsi.
Vo februári 2019 mu odhalili pamätnú tabuľu v Kružlove. 24. mája 2020 vo Varhaňovciach odhalili a požehnali pamätnú tabuľu dvom bratom, gréckokatolíckym kňazom Františkovi Dancákovi a Pavlovi Dancákovi. Obidvaja boli rodákmi z obce. Pamätná tabuľa je umiestnená na veľkom andezitovom kameni, ktorý pochádza z neďalekého kameňolomu v Brestove.
Pramene
Slovo (2009), č.4/5, s. 13
Kim Kardashian
Kimberly Noel Kardashian (* 21. október 1980, Los Angeles) je americká mediálna osobnosť, modelka a podnikateľka. Kardashian si najskôr získala pozornosť médií ako priateľka a stylistka Paris Hilton, ale dostala sa do širšieho povedomia po tom, čo v roku 2002 unikla sexuálna páska Kim Kardashian, Superstar s jej vtedajším priateľom Rayom J. Neskôr v tom istom roku sa ona a jej rodina začala objavovať v reality show kanálu E! Keeping Up with the Kardashians (20072021). Jej úspech čoskoro viedol k vytvoreniu spin-off série Kourtney And Kim Take New York (20112012) a Kourtney And Kim Take Miami (20092013).
Kardashian si vybudovala silnú fanúšikovskú základňu na online a sociálnych médiách, vrátane stoviek miliónov sledovateľov na Twitteri a Instagrame. Vydala množstvo produktov spojených s jej menom, vrátane mobilnej hry z roku 2014 Kim Kardashian: Hollywood, rôznych odevov a produktov, fotoknihy Selfish z roku 2015 a jej rovnomennej osobnej aplikácie. Jej vzťah s rapperom Kanye Westom sa tiež výrazne medializoval; vzali sa v roku 2014 a majú spolu štyri deti. Ako herečka sa Kardashian objavila vo filmoch vrátane Disaster Movie (2008), Hlboko v údolí (2009) a Pokušenie: Spoveď manželského poradcu (2013).
V posledných rokoch sa Kardashian zamerala na svoje vlastné podnikanie založením KKW Beauty a KKW Fragrance v roku 2017. V roku 2019 spustila spoločnosť Skims, ktorá sa predtým volala „Kimono“, ale po rozšírenej reakcii zmenila svoj názov. Kardashian sa tiež stala politicky aktívnejšou lobovaním u prezidenta Donalda Trumpa za reformu väzenia a lobovaním za udelenie milosti Alice Marie Johnson. Taktiež pri mnohých príležitostiach obhajovala uznanie arménskej genocídy. Kardashian sa tiež plánuje stať právničkou , tak, že absolvuje štvorročnú právnickú prax, na ktorú dohliada právnická nezisková organizácia #cut50, ktorú spoluzaložil Van Jones.
Časopis Time zaradil Kardashian na zoznam 100 najvplyvnejších ľudí v roku 2015. Kritici aj obdivovatelia ju opísali ako príklad toho, že je slávna tým, že je slávna. Uvádzalo sa, že bola najlepšie platenou osobnosťou televíznej reality roku 2015, pričom jej odhadované celkové zárobky presahovali 53 miliónov USD.
Œuilly (Aisne)
OEuilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Can’t Fight the Moonlight
„Can’t Fight the Moonlight“ je skladba napísaná Diane Warrenovou, nahraná a spievaná LeAnn Rimesovou. Bola titulnou skladbou filmu Divoké kočky. Vyšla ako Rimesovej singel 22. august 2000, umiestnila sa v top 10 pätnástich európskych krajín, Austrálie, Kanady a Nového Zélandu a v roku 2001 sa stala najpredávanejším austrálskym singlom v Austrálii. V USA dosiahla v roku 2002 odlišná mixáž skladby 11. miesto v Billboard Hot 100.
Skladba sa objavila na kompilácii I Need You (2002) a The Best of LeAnn Rimes (2004) s radio edit verziou skladby od Grahama Stacka (známej medzinárodne ako „Latino Mix“) zahrnutá ako bonusová skladba albumu I Need You, ako aj následného soundtracku pre film s názvom More Music from Coyote Ugly (2003). Remix je taktiež zahrnutý v albume Greatest Hits (2003), ako aj remixovej edícii albumu Best of od LeAnn Rimesovej.
Videoklip vyšiel v roku 2000 vrátane záberov z filmu Coyote Ugly s Rimesovou vystupujúcou v bare „Coyote Ugly“.
Alena Polenská
Alena Polenská (* 9. jún 1990, Kutná Hora) je česká reprezentantka v ľadovom hokeji, kapitánka reprezentácie na turnaji I.A divízie Majstrovstiev sveta 2012 v lotyšskom meste Ventspils, kde Česko skončilo na 1. mieste, čo znamenalo historicky prvý postup českej ženskej reprezentácie do elitnej Top divízie majstrovstiev sveta.
Na prvých MS žien do 18 rokov v Kanade v roku 2008 získala bronzovú medailu.
V sezóne 2013/2014 sa stala hráčkou novovzniknutého ruského klubu ŽChK Dinamo z Petrohradu, hrajúceho v Majstrovstvách Ruskej federácie.
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Kujumdžievov dom,  dnes známy predovšetkým ako plovdivské Regionálne etnografické múzeum , alebo len Etnografické múzeum     je obrodenecký meštiansky dom v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Predstavuje jednu z emblematických stavieb Plovdivu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Iné názvy
Dom je známy aj ako Dom Kujumdžiogla, Dom Argira Kujumdžiogla , Cársky dom , Palác Argira Kujumdžiogla , alebo Palácový dom Argira Kujumdžiogla.
Lokalita
Kujumdžievov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „D-r Stojan Čomakov“ (, doslova ulica doktora Stojana Čomakova) č. 2  v susedstve starej mestskej brány Chisar kapija.
Dejiny
Pozemok na výstavbu domu kúpil na začiatku 19. storočia Argir Kujumdžioglu od Janakiho Grueva. Na pozemku v tom čase už stál starší dom. Výstavba súčasného domu prebiehala v rokoch 1846 1847. Budova bola postavená pod vedením majstra Georgiho Stančovského priamo pre pre potreby vlastníka pozemku, plovdivského obchodníka Argira Kujumdžioglaprominentného člena plovdivského cechu obchodníkov s látkami a oblečením a spolumajiteľa obchodnej firmy vo Viedni.
V rokoch 18991902 v budove sídlil dievčenský penzión. Po roku 1902 budova nejaký čas fungovala ako manufaktúra na výrobu čiapok a ešte neskôr ako malá továreň na výrobu octu. V roku 1927 budova získala štatút národnej starožitnosti.
V roku 1930 budovu odkúpil obchodník Antonio Kolaro, ktorý ju chcel prerobiť na sklad tabaku a dokonca aj začal so stavebnými prípravami. K prestavbe na sklad však nakoniec nedošlo, pretože v roku 1938 bola budova zoštátnená (na základe iniciatívy starostu Božidara Zdravkova, ktorý vydal príkaz na odkúpenie budovy mestským zastupiteľstvom) a stala sa sídlom plovdivského regionálneho etnografického múzea. V roku 1939 prebehla reštaurácia budovy.
V roku 1995 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika
Autorom stavby je staviteľský majster chadži Georgi Stančovski z rodopskej dediny Kosovo. Ide o predstaviteľa symetrického obrodeneckého domu plovdivského typu.
Budova je dvojposchodová zo západnej prednej strany, z východnej strany kde dom tvorí pokračovanie antických hradieb je v dôsledku denivelácie terénu štvorposchodová. Dom sa nachádza v priestrannom dvore.
Exteriér
Najzaujímavejšiu časť predstavuje symetricky riešená predná fasáda s tromi zaoblenými frontónmi vo vrchnej časti a centrálne umiestneným portikom, ktorý je podopieraný  celkovo piatimi stĺpmi. Celá predná fasáda je zároveň umelecky vymaľovaná. Východná fasáda budovy bola postavená ako pokračovanie zvyškov pôvodných antických hradieb.
Interiér
Z vchodu pod portikom sa vchádza priamo do salónu na prvom poschodí. Salón je uložený centrálne, má pôdorys elipsy a okolo neho sa nachádzajú (v rohoch salónu) štyri veľké obytné izby. Ďalšia veľká izba sa nachádza na konci južného krídla budovy. Okrem toho sa na každom poschodí nachádza niekoľko menších miestností ktoré sa nachádzajú v priestoroch medzi veľkými miestnosťami. Miestnosti sú rozdelené symetricky a rovnako na obidvoch obytných poschodiach. Salón na druhom poschodí je v dôsledku rozšírenie budovy vo vrchnej časti o niečo väčší než salón na prvom poschodí. Salón na prvom poschodí dosahuje rozmerov 17,25 x 7,7 metra a salón na druhom poschodí až 21 x 8 metrov. Celkovo sa tak v obytnej časti budovy nachádza až dvanásť veľkých miestností, približne 130 okien a celková zastavaná vnútorná plocha dosahuje až 570 m². Schodisko medzi poschodiami, ktoré vedie zo salónu na prvom poschodí do salónu na druhom poschodí je dvojramenné oddelené od miestnosti dverami. Nad schodiskom sa v salóne nachádza zábradlím ohradená platforma (estráda), ktorá slúžila ako priestor na vystupovanie muzikantov.
Ďalšie miestnosti sa nachádzajú na dvoch podzemných poschodiach, teda poschodiach na východnej strane budovy, kde je dom štvorposchodový. Tieto miestnosti sa využívali ako sklady pre tovar.
Dvor
Dvor je priestranný s množstvom rastúcej zelene. V juhozápadnom rohu dvora sa v kamennom múre oplotenia dvora nachádza malá pozorovacia arkierová miestnosť.
Regionálne etnografické múzeum
Je druhým najväčším etnografickým múzeom na území Bulharska.
Jan Štokr
Klubové úspechy
Majstrovstvá Českej republiky: Český pohár: Challenge pohár: Klubové Majstrovstvá Sveta: Liga majstrov: Majstrovstvá Talianska: Taliansky superpohár: Taliansky pohár: CEV pohár:
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Dejiny
V roku 2021 získalo múzeum do užívanie druhú budovu v Plovdivetzv. dom Neveny Atanasovovej.
Expozícia
Expozícia predstavuje tradičnú kultúru bulharskej Trácie, Rodop a regiónu Srednogoria v období bulharského národného obrodenia. Predstavené sú poľnohospodárstvo a chov hospodárskych zvierat v regióne, tradičné remeslá. Predstavený je taktiež životný štýl obyvateľov regiónov, ktorým sa etnografická zbierka venuje.
Múzejná zbierka v súčasnosti (2018) disponuje približne 50 000 exponátmi.
Sode
Sode je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Expozícia
Exponáty sú vystavené celkovo v šiestich expozičných celkoch. Sú nimi:
Súčasťou múzea sú aj fototéka, knižnica a vedecký archív.
Sode
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Kujumdžievov dom
Kujumdžievov dom je hlavnou budovou plovdivského regionálneho etnografického múzea. Múzeum v ňom sídli od roku 1938.
Sode
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Dom Neveny Atanasovovej
Predstavuje druhú budovu múzea, ktorú múzeum získalo v roku 2021.
Sode
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Regionálne etnografické múzeum (Plovdiv)
Medzinárodný festival komornej hudby
V dvore Kujumdžievovho domu sa pravidelne každoročne koná Medzinárodný festival komornej hudby. Prvý ročník festivalu prebehol v roku 1964.
Turizmus
Plovdivské etnografické múzeum je zapísané v zozname 100 národných turistických objektov Bulharska. Objekt je v zozname uvedený pod číslom 41.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku národného významu v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany boli stanovené architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy. Názvy budovy ako sú uvedené na zozname kultúrnych pamiatok národného významu sú Kăštata na Kujumdžioglu (, doslova Dom Kujumdžiogla) a Kăšta na Argir Kujumdžioglu (, doslova Dom Argira Kujumdžiogla).
Soueich
Soueich je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chladiace zariadenie
náhľad|Vonkajšie jednotky klimatizácií (chladiacich zariadení) na budove v Belehrade Chladiace zariadenie (v užšom zmysle) je zariadenie, ktoré prenáša teplo z prostredia s nižšou teplotou do prostredia s vyššou teplotou. Základom práce chladiacich zariadení je termodynamický chladiaci cyklus, ktorý uskutočňuje náplň zariadenia - chladivo. Pri prevádzke chladiaceho zariadenia sa spotrebúva mechanická práca, alebo iná energia. Podľa účelu použitia sa chladiace zariadenie nazýva chladiaci stroj alebo tepelné čerpadlo.
V širšom zmysle sa ako chladiace zariadenia označujú aj zariadenia určené na chladenie, ktoré však nepracujú s v termodynamickom chladiacom cykle, napríklad:
Chladiace zariadenia sa pre obchodné účely zvyknú označovať aj ako chladiaca/chladiarenská technika.
Chladiaci stroj vs. tepelné čerpadlo
Chladiace stroje, aj tepelné čerpadlá môžu pracovať s rovnakými chladiacimi cyklami, resp môžu byť aj rovnako skonštruované. Rozdiel v názve určuje účel, pre ktoré je dané zariadenie určené.
Cykly chladiacich zariadení
náhľad|Parný kompresorový chladiaci cyklus v T-S diagrame Chladiace zariadenia, ktoré využívajú chladivo môžu pracovať v niektorom z nasledovných pracovných cyklov:
Základný princíp práce
Bez ohľadu na typ chladiaceho cyklu, chladiace zariadenie pracuje tak, že chladivo prijíma teplo v inom stave ako ho odovzdáva. Chladiace zariadenia majú spoločné dve časti: Ostatné časti chladiaceho zariadenia závisia od typu použitého cyklu a určujú, ako sa chladivo dostane zo stavu potrebného pre funkčnosť kondenzátora do stavu potrebného pre funkčnosť výparníka (5-6) a naopak (1-2).
Priame a nepriame chladenie
Pri priamom chladení sa teplo ochladzovanej látke odoberá priamo chladivom prostredníctvom výparníka, alebo sa odvádza k výparníku vzduchom. Výhodou tohoto spôsobu je menší teplotný rozdiel a teda vyššia účinnosť chladenia. Nevýhodou je riziko znehodnotenia ochladzovanej látky chladivom pri poškodení výparníka.
Pri nepriamom chladení sa teplo ochladzovanej látke odoberá prostredníctvom teplonosnej látky, a až táto ho odovzdáva vo výparníku. ako teplonosná látka sa môže použiť voda, pri teplotách nad 0°C, alebo soľanka, pre teploty do -55°C.
Využitie chladiacich zariadení
Chladiace zariadenia majú v súčasnosti veľké využitie v rôznych oblastiach:
Příseka (Brtnice)
Příseka  je časťou mesta Brtnice nachádzajúca sa v okrese Jihlava, kraji Vysočina.
Názov
Názov sa vyvíjal od varianty Presseka (1234), Prziessek (1318), Prziesnyk (1447), Przieseku (1579), Priesznikh (1678), Priesnick (1718), Prisinck (1751), Prisznek a Příseky (1846), Prisnek a Příseka (1872) až k podobe Příseka v rokoch 1881 a 1924. Miestne meno vzniklo zo staročeského všeobecného mena přieseka (příseka, priesek v lese).
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1234. V rokoch 1869-1909 k obci patrila osada Uhřínovice. V rokoch 1869-1930 pod Příseka ako osada patrili Komárovice. Zbor dobrovoľných hasičov vznikol v roku 1883. V roku 2013 má 80 členov. 1. januára 1989 sa obec stala miestnou časťou Brtnice.
Prírodné pomery
Příseka leží v okrese Jihlava, Kraj Vysočina. Nachádza sa 2,5 km južne od Puklice, 2 km západne od Komárovíc, 5,5 km severne od Brtnice a 8 km juhovýchodne od Jihlavy. Geomorfologicky je oblasť súčasťou Česko-moravskej subprovincie, konkrétne Křižanovskej vrchoviny a jej podcelku Brtnická vrchovina, v rámci ktorej spadá pod geomorfologický okrsok Puklická pahorkatina. Priemerná nadmorská výška činí 566 metrov. Najvyšší bod s nadmorskou výškou 659 metrov leží na západnom okraji katastra. Na území Příseku sa nachádza Katova hora a Rezkův vršek. Na Příseckom potoku v okolí Příseku sa nachádzajú Podstranecký rybník a Mlynský rybník. Do severnej časti chotára zasahuje Puklický potok, na ktorom sa rozkladá prírodná pamiatka Starý Přísecký rybník.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania v roku 1930 tu žilo v 55 domoch 319 obyvateľov. 310 obyvateľov sa hlásilo k československej národnosti a 1 k nemeckej. Žilo tu 12 rímskych katolíkov, 2 príslušníci Cirkvi československej husitskej a 3 židia.
Hospodárstvo a doprava
V Příseku sídli firma Foukané izolace, s.r.o. Prechádza tadiaľ cesta II. triedy č. 405 z Jihlavy do Uhřínovic a komunikácia III. triedy č. 4053 do Puklíc. Dopravnú obslužnosť zabezpečujú dopravcovia ICOM transport a TRADO-BUS. Autobusy jazdia v smeroch Jihlava, Kněžice, Předín, Želetava, Brtnice, Dolní Smrčné, Třebíč a Přímělkov.
Školstvo, kultúra a šport
Pobočku tu má Mestská knižnica v Brtnici. Pôsobí tu Zbor dobrovoľných hasičov Příseku. Smerom na Brtnicu sa nachádza golfové ihrisko spoločnosti PaSport, s.r.o.
Pamätihodnosti
V Příseku sú tri kultúrne pamiatky ČR:
Iné zaujímavosti:
Rudi Rus
Rudi Rus (vlastným menom Rudolf Rus; * 22. september 1976, Nitra) je slovenský rozhlasový moderátor, známy najmä z autorskej metalovej show HEADBANGER_FM, ktorú vysiela na Rádiu_FM každý pondelok od 22:00 do polnoci. Okrem moderovania pôsobí aj v oblasti ľudských zdrojov a náboru.
Študoval na Slovenskej poľnohospodárskej univerzite v Nitre, inžinierske štúdium na Fakulte ekonomiky a manažmentu ukončil v roku 2001. V prostredí rádií sa pohybuje od roku 1998. Začínal a do roku 2004 s menšími prestávkami pôsobil v nitrianskych regionálnych rádiách. Od 17. novembra 2005 bez prestávky vysiela na Rádiu_FM jedinú metalovú show v celoslovenskom éteri. Okrem moderovania sa venuje i hudobnej publicistike. Od roku 2004 píše pre najväčší československý portál o tvrdorockovej a metalovej hudbe metalopolis.net. Prispieval aj do slovensko-českej mutácie magazinu Rock Hard, občasne publikuje články o hudbe a rozhovory so zaujímavými interpretmi aj v iných periodikách, napr. .týždeň.
O metale hovorí, že „je to výnimočné umenie pre ľudí, ktorí nekĺžu po povrchu pop kultúry“. Vo svojej dvojhodinovke poslucháčom prináša okrem kvalitnej hudby, rozhovorov s kapelami a živých koncertov priamo zo štúdia aj rozhovory na témy, ktoré s metalom súvisia. Napr. vysielanie s profesorom klinickej a forenznej psychológie Antonom Heretikom na tému zlo a agresivita.
Venuje sa tiež moderovaniu knižných besied.
Poloacetál
Vzorce a vznik
náhľad|Hore: 1-etoxybután-1-ol, poloacetál. Dole: 1,1-dietoxybután, acetál Všeobecný vzorec poloacetálu je R1R2C(OH)OR, kde R1 alebo R2 je často vodík a R (viazaný na kyslík) nie je vodík. Definícia poloacetálu podľa IUPAC uvádza, že R1 alebo R2 môže ale nemusí byť vodík, u poloketálu nemôže byť vodík ani jednou z týchto skupín. Poloketály sú vlastne špeciálnym prípadom poloacetálov, kde ani jeden uhľovodíkový zvyšok R nie je vodík, čo z nich robí podskupinu poloacetálov.
Cyklické poloacetály a poloketály
Poloacetály a poloketály sú zvyčajne nestabilné zlúčeniny. V niektorých prípadoch však môžu tvoriť stabilné cyklické poloacetály a poloketály, nazývané laktoly, a to hlavne v prípadoch, ak sú cykly päť- alebo šesťčlenné. V takom prípade reaguje intramolekulárna -OH skupina s karbonylovou skupinou. Glukóza a mnoho iných aldóz existuje ako ckylické poloacetály, zatiaľ čo fruktóza a podobné ketózy existujú ako cyklické poloketály.
Syntéza
Poloacetály je možné pripraviť niekoľkými spôsobmi:
Reakcie
Poloacetály a poloketály sa dajú považovať za medziprodukty v reakciách alkoholov a aldehydov alebo ketónov, kde konečným produktom je acetál alebo ketál:
Poloacetál môže reagovať s alkoholom v kyslom prostredí za tvorby acetálu a môže disociovať na aldehyd a alkohol.
Aldehyd rozpustený vo vode existuje v rovnováhe s malou koncentráciou jeho hydrátu, R-CH(OH)2. Podobne sa pri nadbytku alkoholu v roztoku nachádzajú aldehyd, jeho poloacetál a acetál.
Poloacetál vzniká nukleofilným atakom hydroxylovej skupiny alkoholu na uhlík C=O väzby. Acetály vznikajú substitučnými reakciami katalyzovanými kyselinou. Prítomnosť kyseliny zlepšuje schopnosť hydroxylovej skupiny odstúpiť a umožňuje jej náhradu alkoxylovou skupinou (-OR). Premena poloacetálu na acetál je SN1 reakcia.
Z ketónov vznikajú poloketály a ketály. Ich tvorba je pomalšia, než tvorba poloacetálov acetálov. Na zvýšenie výťažku ketálov alebo acetálov je možné odstraňovať vodu počas reakcie, na základe Le Châtelierovho princípu.
Ognes (Aisne)
Ognes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
XX Trianguli
XX Trianguli je premenná hviezda typu RS Canum Venaticorum v súhvezdí Trojuholník. Nacházda sa na kraji súhvezdia. Jej priemerná zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,337 - 8,700. Jej vzdialenosť od centra Galaxie je 24 485,08 ly.
Eugen Magda
Eugen Magda (* 19. november 1939, Hraň† 17. marec 2021, Košice) bol slovenský športový novinár, publicista a spisovateľ.
Štúdium
Po skončení Jedenásťročnej strednej školy v Trebišove absolvoval štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, odbor archívnictvo.
Dielo (výber)
== Ocenenia (výber) ==
== Zaujímavosti ==
István Mezö
István Mezö (* 27. október 1880, Nová Stráž† 15. máj 1946) bol komunistický politik maďarskej národnosti v období medzivojnového Československa.
Život
Pochádzal z obce Nová Stráž, ktorá je dnes súčasťou mesta Komárno. Pred vstupom do politiky pracoval ako robotník v komárňanskom prístave. V ňom pôsobil ako hlavný robotnícky dôverník a predák miestnych komunistov. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol za Komunistickú stranu Československa (KSČ) zvolený za senátora Národného zhromaždenia (viedol kandidátku KSČ v národnostne zmiešanom XI. volebnom kraji). V senáte zasadal v kultúrnom výbore. Na zasadaniach používal maďarčinu. Do hornej komory parlamentu kandidoval aj v parlamentných voľbách v roku 1935, avšak už nebol zvolený.
Racvalovský potok
Racvalovský potok je potok v regióne Horehronie, na území obce Kordíky v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Starohorské vrchy. Ústi do Cenova. Má dĺžku. Rád toku V.
Lyžovanie na tráve
Lyžovanie na tráve (grasski) je letný šport, ktorý bol na Slovensku doplnkový, neskôr sa stal samostatným športom.
História lyžovania na tráve
Prvé lyže na trávu vyrobil Josef Kaiser NSR (1911-1981), ktoré  predstavil na Geislingene v Schwabskom regióne Nemecka v r. 1956. Do roku 1963 vyrobil viac ako 60 ďalších modelov, nakoľko každý nový sa ukázal ako chybný. Josef Kaiser bol vynálezca na správnom mieste, ktorý sa neúspechmi nedal znechutiť a tvrdohlavo stále vyrábal nové vylepšené konštrukcie. V roku 1964 Kaiser dospel do bodu kde bolo možné vyrobiť prvú sériu lyží na trávu. J. Kaiser vyrobil 50 párov vo vlastnej dielni. Lyže na trávu sa neskôr pomenovali „Rollka“, čo vzniklo spojením dvoch slov - nemeckého slova "Roll" v preklade valček a slovka „Ka" - prvé dve písmená z priezviska vynálezcu Kaisera.
Prvými zákazníkmi u J. Kaisera boli Japonci a Američania. V alpských krajinách bolo lyžovanie na tráve prijímané zdržanlivo. Josef Kaiser však bol neúnavný, predstavoval svoj vynález na lyžiarskych svahoch a lákal zimných lyžiarov využívať jeho letné lyže Rollky. Neskôr J. Kaiser v r. 1970 predal svoj patent do Talianska, v r.1980 sa už začínajú vyrábať lyže aj v Japonsku i iných krajinách sveta.
Racvalovský potok
Opis toku
Racvalovský potok tečie od sútoku zdrojníc územím obce Kordíky lesným extravilánom východným až juhovýchodným smerom, po 500 m vteká priamo na obecnú hranicu medzi obcou Kordíky a obcou Dolný Harmanec, preteká dolinou Racvalová, pravým brehom obmýva les Breziny, v  priberá ľavostranný bezmenný prítok, pokračuje po obecnej hranici až po trojchotár v, kde priberá pravostranný prítok Ploskov potok a zároveň odbočuje z obecnej hranice na územie obce Harmanec, ľavým brehom obmýva les Uhliská, v  ústi do  Cenova ako jeho ľavostranný prítok.
Lyžovanie na tráve
História lyžovania na tráve
Dnes lyže vyrábajú firmy v Japonsku, na Taiwane, Česku, aj tiež v rakúsko-českej kooperácii.
Racvalovský potok
Opis toku
Racvalovský potok patrí do okresu Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Starohorské vrchy. Má jeden významnejší prítok: Ploskov potok.
Lyžovanie na tráve
Medzinárodné preteky
Na svahoch, v Owen-Teck (Nemecko) sa uskutočnili v r. 1965 prvé medzinárodné preteky v slalome. Od roku 1976 – 1978 boli každý rok organizované Majstrovstvá Európy, pod hlavičkou IGSV –International Grasski Verband. Prvé Majstrovstvá sveta sa konali v r.1979 v Bryce resort USA. Od roku 1980 až do roku 1996 sa striedali každý druhý rok MS a ME.
Racvalovský potok
Pôvod názvu
Názov vodného toku Racvalovský potok má pôvod v názve doliny Racvalová v obciach Kordíky a Dolný Harmanec (rovnaký názov má aj chrbát a les v obci Dolný Harmanec). Vodný tok Racvalovský potok preteká dolinou Racvalová. Medzi odborníkmi nebola dosiahnutá dohoda o pôvode názvu doliny Racvalová. Do úvahy prichádza pôvod z nemeckého der Ratz (potkan) + apelatívum der Wald (les) alebo pôvod z osobného mena, ktorý by mohol viesť až k niektorému zo starobylých predkresťanských osobných mien Rad(i)slav, Radoslav → Racval. Z toponyma Racvalová bolo po rozšírení o formant -ský a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Racvalovský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Najstarší písomný záznam názvu obce Dolný Harmanec sa viaže k roku 1540 v podobe Hermans. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1994. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Racvalovský potok je jedinečným hydronymom (august 2022).
Lyžovanie na tráve
Medzinárodné preteky
Prehľad MS v lyžovaní na tráve:
Nakoľko okruh lyžiarov na tráve pozostával hlavne zo športovcov, ktorí boli organizovaní v lyžiarskych oddieloch a spolkoch, a ktoré súčasne patrili príslušným národným lyžiarskym zväzom, čoskoro vyjadrili želanie, aby sa pripojili k medzinárodnému lyžiarskemu zväzu (FIS). Roku 1985 bol IGSV rozpustený a lyžovanie na tráve bolo na kongrese FIS vo Vancouveri prijaté ako oficiálna lyžiarska disciplína pod hlavičku FIS.
Piate Majstrovstvá sveta v lyžovaní na tráve v r.1987 v Nobeyama - Japonsko sa už realizovali pod hlavičkou FIS.
V histórii Majstrovstiev sveta získali viac ako tri tituly títo pretekári: Muži: Ženy:
Najúspešnejší pretekári v počte víťazstiev celkového svetového pohára: Muži: Ženy:
Lyžovanie na tráve v súčasnej dobe ešte nepatrí medzi olympijské športy, len účasť pretekárov z viacerých kontinentov na vrcholových podujatiach by posunula tento šport do roviny s ostatnými športovými odvetviami lyžovania. Napriek tejto skutočnosti je o lyžovanie na tráve veľký záujem v Rakúsku, Taliansku, Nemecku, Švajčiarsku, Česku, Švédsku, Japonsku, Tajvane, Iráne a začína byť záujem aj v Rusku. V minulosti sa pravidelne zúčastňovali pretekov športovci z USA, Austrálie, Francúzka a Veľkej Británie, kde sa aj konali jedny Majstrovstvá Európy.
História lyžovania na tráve na Slovensku
Rozvoj lyžovania na tráve na Slovensku sa zapísal do rokov 1975 až 1977. V roku 1975 vyrobili prvé valčekové lyže v závode Drukov Brno a prototyp týchto lyží bol vystavený na Interski kongrese vo Vysokých Tatrách v roku 1975. Tréner alpského lyžovania v Piešťanoch Miroslav Masár, sa dva roky pokúšal tieto lyže kúpiť ako tréningový prostriedok pre prípravu svojich zverencov pred zimnou sezónou. 25. augusta 1977 na Bezovci pri Piešťanoch urobil prvé jazdy jeho syn Lubomír Masár.
Oficiálna výroba týchto lyží sa nikdy nedostala do sériovej a tak si nadšenci lyžovania na tráve v Piešťanoch začali tieto lyže podľa vzoru na ktorom trénoval Lubomír Masár vyrábať doslova na kolene, po známostiach v rôznych dielňach. Takto sa vyrobilo až cca 15 párov týchto lyží a pretekári z Piešťan úspešne zaradili do letnej prípravy tréning na trávnych lyžiach. Tréner Miroslav Masár si skúsenosti z tréningov na tráve nenechal pre seba a pravidelne publikoval články v časopise Lyžařství, Stadion a Štart.
V tomto období sa stále bralo v Československu lyžovanie na tráve ako doplnkový šport v prípravnom období pre alpské lyžovanie. Pri príležitosti druhého ročníka pretekov na Ahoji spomenul člen exekutívy FIS pán Ján Mráz, že vo svete je lyžovanie na tráve samostatná disciplína, ktorá bude pravdepodobne prijatá do FIS-u, ale nie na valcových lyžiach. Svet lyžuje na pásových zn. ROLLKA talianskej výroby.
Pán Mráz dal Miroslav Masár ako riaditeľovi pretekov na Ahoji kontakt na predsedu medzinárodného zväzu lyžovania na tráve IGSV p. Roberta Apschnera z Rakúska. Po úspešnom kontaktovaní p. Apschnera na treťom ročníku Letného slalomu štartovala kompletná reprezentácia z Rakúska na čele s viacnásobnou Majsterkou sveta Ingrid Hirschofer. Pán Apschner priviezol aj jeden pár pásových lyží, na ktorých už štartoval aj náš najlepší pretekár Lubomír Masár. Na týchto pretekoch sa hodnotili dve kategórie I. Valcové lyže a II. Pásové lyže, pretože „rollky „ boli omnoho rýchlejšie ako valcové.
Od tohto roku si začali všetci záujemci o lyžovanie na tráve postupne všelijakými chodníčkami dovážať pásové lyže zo zahraničia. Československo bolo vtedy za železnou oponou a tak sa lyže zháňali všelijako prostredníctvom známych, ktorí mali možnosť vycestovať na západ a pašovali ich cez hranice.
Lyžovanie na tráve sa v roku 1984 presunulo na lyžiarske svahy do obce Kálnica pri Novom Meste nad Váhom. V tomto roku tam boli organizované prvé preteky na pásových trávnych lyžiach Rollka o Saratovský pohár obce Kálnica. O rok neskôr o pohár Československej spartakiády a v roku 1986 prvé medzinárodné FIS preteky pod záštitou Okresnej správy cestovného ruch v Trenčíne. Týchto pretekov sa zúčastnilo celé predsedníctvo výboru lyžiarskeho zväzu ústredného výboru ČSZTV z Prahy ako aj prezident subkomisie FIS p. Apschner z Rakúska. Riaditeľom pretekov bol Miroslav Masár.
Na základe výbornej organizácie pretekov, vhodných svahov v Kálnici a doterajších dobrých výsledkov našich pretekárov, ktorí sa súkromne a z vlastných finančných zdrojov zúčastňovali pretekov FIS, Európskeho pohára, Majstrovstiev Európy a v roku 1985 aj Majstrovstiev sveta v Nemecku a hlavne na základe výsledkov Lubomíra Masára (17. miesto na MS 1985 NSR), bolo prijaté lyžovanie na tráve pod hlavičku SLZ ČSZTV Bratislava. V roku 1987 na zasadnutí tzv. Triangla v Nitre SLZ, ČSL a ÚLZ, bol tento šport oficiálne zaradený pod hlavičku ČSZTV. Prvým predsedom subkomisie lyžovania na tráve pri ČSZTV sa stal najväčší propagátor tohto športu v Československu 6Mgr. Miroslav Masár. Absolvent FTVŠ UK Praha tréner a cvičiteľ lyžovania I. triedy a federálny lektor lyžovania. V tom istom roku sa konali FIS preteky v Kálnici už pod hlavičkou ČSZTV.
V tom období lyžovanie na tráve malo už v 25 telovýchovných jednotách 282 aktívnych pretekárov. Naši najúspešnejší pretekári Lubomír Masár z Piešťan, Juraj Brieštenský zo Starej Turej a Miroslav Rycek z Ostravy sa pravidelne umiestňovali na pretekoch FIS, EP a MS vždy okolo 10. – 20. miesta. Lubomír Masár dokonca v niekoľkých pretekoch FIS zvíťazil.
Problémom našich pretekárov, aby mali lepšie výsledky, boli vždy lyže, pretože sa nikdy nedostali ku kvalitným rýchlym lyžiam. L. Masár sa dokonca stal firemným jazdcom nového výrobcu trávnych lyži ROLL RACER z Rakúska, ale aj tak vždy dostal k dispozícii až druhé lyže. Výrobca uprednostnil najskôr rakúskych pretekárov.
Lubomír Masár v roku 1997 pre zranenie ukončil aktívnu pretekársku kariéru, bol viacnásobným Majstrom ČSSR a Slovenska, víťazom viacerých medzinárodných pretekov v Maďarsku a v Poľsku, jeho najväčším úspechom bolo tretie miesto v súťaži „kilometro lanciato“ kde bol jeden z troch pretekárov, ktorí prekonali svetový rekord v rýchlosti na trávnych lyžiach.
V tomto období sa stal predsedom úseku lyžovania na tráve pri SLZ Ladislav Šandor, ktorý vedie tento šport ako predseda dodnes.
Od roku 1997 sme na Slovensku zaznamenali viacero dobrých výsledkov, či už tri juniorské tituly Majstra sveta Timoteja Oravca z Vysokých Tatier, tieto tituly získal na JMS v Iráne, alebo juniorský aj seniorský titul Veroniky Cvaškovej z Púchova. Medzi mužmi nás úspešne reprezentoval Lukáš Ohrádka. V období po revolúcii v r. 1989 sa už aj naši pretekári dostali k rovnocennému pretekárskemu materiálu, pretože dvaja najväčší výrobcovia trávnych lyží kooperovali z českými firmami.
Lyžovanie na tráve na Slovensku v súčasnosti
Lubomír Masár sa ako bývalý pretekár vrátil k lyžovaniu na tráve ako tréner reprezentácie Slovenska a so svojim synom Adamom v roku 2008 znovu oživil lyžovanie na svahoch v Ahoji pri Piešťanoch, kde ako riaditeľ pretekov zorganizoval v roku 2010 k 30. výročiu prvých pretekov na tráve v ČSSR medzinárodné preteky žiakov FIS children cup. (najvyššia svetová súťaž žiakov).
Od toho roku sú na Ahoji tieto preteky pravidelne organizované, naši žiaci ako Adam Masár alebo Alex Jánoška (obaja z Piešťan) sa stali dokonca dvakrát celkovými víťazmi seriálu FIS children cup.V to mto období zaznamenalo slovenské trávne lyžovanie najväčšie úspechy v jeho histórii, keď Barbara Míková z Bratislavy získala postupne 7 titulov Majsterky sveta a tri celkové víťazstvá vo svetovom pohári žien.
V roku 2019 Adam Masár ešte ako junior sa v slalome svetového pohára dospelých umiestňoval vždy do 10 miesta a na finále SP v Talianskom Schilpariu  dosiahol v slalome 3. miesto, čo je historicky najlepšie umiestnenie medzi mužmi. Celkovo mu to vynieslo 5. miesto vo svetovom pohári slalomárov.
V ženskej kategórii máme momentálne najúspešnejšiu pretekárku ešte stále juniorku Nikolu Fričovú z Bratislavy, ktorá sa pravidelne umiestňuje na pretekoch SP do 5.miesta a raz bola aj druhá. Za rok 2019 sa stala celkovou víťazkou juniorského svetového pohára. Na JMS získala 2. miesto.
Dnes sa na tráve preteká v troch disciplínach: v slalome, v obrovskom slalome, superobrovskom slalome a v super-kombinácii. Konajú sa 4 podujatia FIS a 5 podujatí SP plus každé dva roky MS a každý rok JMS. Spolu je to cca 25 štartov v jednotlivých disciplínach, najčastejším organizátorom pretekov je Taliansko, kde je tento šport najrozšírenejší a majú tam aj najväčšiu členskú základňu aktívnych lyžiarov na tráve od žiakov až po „profi“ kategóriu.
Taktiež veľká základňa je v Japonsku, kde sa lyžovanie na tráve teší veľkej obľube, sú tam v lyžiarskych strediskách aj požičovne trávnych lyží a lyžiarske školy pre verejnosť. V kalendári pretekov v r. 2020 malo Slovensko prvé preteky svetového pohára ku 40 výročiu prvých pretekov v lyžovaní na tráve na Ahoji pri Piešťanoch dňa 6.-7. júna 2020. Zaujímavé mali byť aj JMS v Japonsku a finále SP v Iráne.
Vzhľadom k vypuknutiu Covid pandémie sa v roku 2020 sa neuskutočnili vo svete žiadne medzinárodné preteky, len na Slovensku sa uskutočnil jeden pretek Slovenský a Český pohár v lyžiarskom stredisku Brestová pri Zvolene. Pretekári len trénovali, striedavo na Ahoji pri Piešťanoch, Štítnej v Česku a Brestovej. Reprezentačné družstvo sa zúčastnilo aj sústredenia v lyžiarskom centre Kubašok pri Poprade, kde pomaly vzniká tretie centrum lyžovania na tráve.
Horský nosič
Horský nosič je človek vynášajúci na vlastnom chrbte na vysokohorské chaty alebo na vysokohorské stavby náklady: potraviny, spotrebné predmety, palivo, stavebný materiál a podobne. Náklad má upevnený na špeciálne zhotovených nosidlách rôzneho tvaru a materiálu. Nosidlá majú popruhy. Horskí nosiči, ktorí pravidelne zásobujú vysokohorské chaty vo Vysokých a Nízkych Tatrách (Chata generála Milana Rastislava Štefánika, Kamenná chata pod Chopkom) a vo Veľkej Fatre (Chata pod Borišovom) sú svetovou raritou. Touto prácou sa z vedeckého hľadiska zaoberá predovšetkým entológia skúmajúca ľudový transport, transportné pomôcky a dopravu v rôznych spoločenstvách. náhľad|Goralský horský vodca a nosič
Z histórie
Od nepamäti človek prenášal rôzne náklady na svojom tele. Na hlave (v košoch, nádobách), na remene alebo na chrbte. V našom prostredí sa ustálilo nosenie nákladov na chrbte (plachty, torby, noše, krošne, batohy), na ramene (tašky, kapsy, plachty) alebo voľne v rukách (koše, košíky, vedrá, gelety). Na prenášanie nákladov sa používajú aj dopravné prostriedky hnané ľudskou silou alebo silou zvierat. náhľad|Bylinkári z Novej Lesnej v roku 1907 náhľad|Goralskí pytliaci [[Maciej Sieczka Kulawy M. Majerczyk so zabitým kamzíkom]]
Prví vysokohorskí nosiči
Boli nimi baníci, bylinkári, pytliaci, korienkári, pastieri, drevorubači, zbojníci a pašeráci, ktorí prenikali do vysokohorského prostredia, často až do výšky nad. Vynášali do hôr potraviny a rôzne pomôcky, ba dokonca na vlastných chrbtoch pastieri z Jurgova vynášali ovce na vrcholové plató Muráňa v Belianskych Tatrách. Až do polovice 20. storočia sa zachovali po nich zvyšky rebríkov, po ktorých vystupovali. náhľad|[[Beata Laska – Kościelecka]] náhľad|Výstup na [[Lomnický štít Jordanovou cestou]] náhľad|Horský vodca
Turistickí pomocníci
V 16. storočí začali objavovať Vysoké Tatry prví turisti a bádatelia. Najstarší vierohodný záznam o turistickom výlete do Vysokých Tatier je z Kežmarku. V roku 1565 sa vybrala väčšia kežmarská spoločnosť na výlet do "Snežných hôr" k Zelenému plesu. Na výlete bola hradná pani Beata Laska – Kościelecka. V sprievode bol kežmarský richtár, rektor i hradný kapitán, nechýbali ani nosiči. náhľad|Dobový obrázok horských nosičov na začiatku 20. storočia
Pri prvých objavných výstupoch na tatranské štíty v 17. – 18. storočí sa ako vodcovia a nosiči najskôr uplatnili kamzičí poľovníci či pytliaci. Pri love prenikali hlboko do hôr, poznali prechody cez tatranské sedla, boli dobre informovaní o ich konfigurácii a vedeli nájsť správne výstupovú cestu. K nim sa pripojili pedagógovia a učitelia z Rakús, Veľkého Slavkova, Mlynice, Starej a Novej Lesnej. Získavali od nich informácie a so svojimi žiakmi navštevovali dovtedy nepoznané končiny Vysokých Tatier.