cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maldivy
Geografia
Keďže koralové vápence, z ktorých sa ostrovy skladajú sú veľmi priepustné, ostrovy trpia nedostatkom prameňov pitnej vody a nemajú takmer žiadne vodné toky. Pôdy pokrývajú len časť ostrovov a sú prevažne plytké.
Podnebie
Podnebie je horúce, s priemernými mesačnými teplotami 24 až 31 °C, s malými teplotnými rozdielmi počas dňa a zrážkami 2 000-2 600 mm za rok.
Dejiny
thumb|left Maldivské koralové súostrovie osídlili prisťahovalci z oblasti Srí Lanky a Indie. Väčšina obyvateľstva je etnicky príbuzná s hlavným srílanským národom Sinhalcami.
Sultanát zanikol 15. marca 1968 vyhlásením Maldivskej republiky.
Caen-4
Caen-4 je francúzsky kantón v obvode Caen v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa z mesta Caen a z obce Épron.
Los Lagos
Los Lagos môže byť:
Prefabrikácia
náhľad|Zváranie výstuže náhľad|Zrelý prefabrikát vybraný z debnenia Prefabrikácia je výroba stavebných konštrukčných dielcov či prvkov, z ktorých sa následne montujú stavby, zriedkavejšie aj výroba určitých typov dielcov, z ktorých sa následne montujú stroje, najmä dopravné prostriedky. Často k výrobe dochádza na inom mieste než je stavba/miesto kompletizácie stroja. Dielce, ktoré sú predmetom prefabrikácie, sa nazývajú prefabrikáty.
Prefabrikácia je výroba stavebných zložiek v továrni alebo na inom výrobnom mieste a následná preprava kompletných dielov na miesto stavby. Tento spôsob je odlišný od konvenčnejšieho spôsobu výstavby, keď sú na miesto stavby privezené základné materiály a stavebné prvky sa vyrábajú priamo tam. Termín prefabrikácia sa používa aj na označenie výroby dielcov iných ako statických štruktúr napr. pri výrobe lodí, lietadiel, všetkých druhov dopravných prostriedkov a strojov. Často sa týmto pojmom označuje špeciálna súčiastka vyrobená na úplne inom mieste než je kompletizácia celého stroja. Súčiastka je dodávaná už zmontovaná a pripravená na namontovanie do stroja. Obvykle sa nepoužíva v súvislosti s elektrickými alebo elektronickými súčasťami prístroja.
Proces a teória prefabrikácie
Proces prefabrikácie ilustruje príklad zo stavby. Konvenčná metóda výstavby znamená dopraviť na miesto stavby tehly, cement, piesok, ostatný konštrukčný materiál a postaviť budovu z týchto materiálov priamo na mieste. Pri prefabrikovanej konštrukcii sú týmto spôsobom položené jedine základy a podlahová doska. Ostatné konštrukčné prvky ako steny, stĺpy, prievlaky, stropné panely sú vyrobené v továrni, privezené hotové na miesto, vyzdvihnuté žeriavom do požadovanej polohy a spojené dohromady.
Zmyslom tejto metódy je úspora času a nákladov na výrobu, keďže rovnaké konštrukčné úlohy môžu byť združované. Tiež je možné použitie montážnych liniek so zamestnancami s odbornými znalosťami, pričom je zredukovaný počet robotníkov na mieste stavby, čo tiež značne skracuje čas výstavby. Táto metóda nachádza uplatnenie aj pri konštrukcii pozostávajúcej z opakujúcich sa prvkov alebo foriem, alebo keď sa konštruuje viacero kópií samotnej základnej štruktúry. Prefabrikovaná výroba umožňuje zamestnať menší počet kvalifikovaných robotníkov na stavbe a predchádza tiež problémom s nedostatkom energií, vody, s nepriaznivým počasím alebo nebezpečným prostredím. Proti týmto výhodám ale treba počítať so zvýšenými nákladmi na prepravu prefabrikovaných výrobkov a ich vyzdvihnutie na miesto osadenia, keďže sú zvyčajne väčšie, krehkejšie a náročnejšie na zaobchádzanie ako materiály a komponenty, z ktorých sa vyrábajú.
Dejiny
Prefabrikácia sa využíva už od dávnych čias. Predpokladá sa napr., že na najstaršiu montovanú vozovku na svete, Sweet Track, vybudovanú v Anglicku okolo roku 3800 pred Kr., boli použité prefabrikované drevené sekcie. Je pravdepodobnejšie, že na stavbu boli prinesené hotové, než to, že boli zmontované priamo na mieste.
Táto metóda bola značne využívaná v 20. storočí pri konštruovaní prefabrikovaných obytných budov, ktoré boli náhradou za domy zbombardované počas druhej svetovej vojny. Montáž stavebných prvkov v továrňach šetrila čas a znižovala náklady. Kvalita týchto stavieb však bola nízka. Ak sa budova z prefabrikátov používala dlhšie ako bola jej zamýšľaná životnosť, nadobudla isté konštrukčné chyby.
Crystal Palace, postavený v Londýne v roku 1851, je príkladom železnej a sklenej prefabrikácie, v menšom meradle bol nasledovaný oxfordskou Rewley Road railway station.
Steinseltz
Steinseltz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Prefabrikácia
Súčasné použitie
Najpoužívanejšia forma prefabrikácie v stavebníctve je výroba betónových a oceľových prvkov v objektoch, kde sa príslušná časť viackrát opakuje. Takiež v prípadoch, kedy je náročné konštruovať debnenie potrebné na vyformovanie betónových prvkov na stavbe alebo doručenie čerstvého betónu v požadovaný čas.
Gemerský Sad
Gemerský Sad je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Prefabrikácia
Súčasné použitie
Technická prefabrikácia sa používa pri výstavbe bytových domov s opakujúcimi sa bytovými jednotkami. Kvalita takto vyrobených bytových jednotiek vzrástla na takú úroveň, že sú na nerozoznanie od tradične stavaných bytov. Táto metóda sa používa aj na výstavbu administratívnych budov, skladov, tovární. Prefabrikované oceľové a sklenené prvky sa používajú hlavne pri konštrukcii výškových budov.
Steinseltz
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Prefabrikácia
Výhody prefabrikácie
náhľad|Sklad výrobkov
Morový stĺp na Rybnom námestí
Morový stĺp na Rybnom námestí je barokový trojičný stĺp stojaci na Rybnom námestí v historickej zóne Bratislavy.
Vznik a popis
Ide o stĺp postavený v roku 1713 z verejnej zbierky na pamiatku ukončenia morovej epidémie, ktorá postihla Bratislavu ešte na konci roku 1712. Podľa súdobých dokumentov jej v meste podľahlo 3 860 obyvateľov a ďalších 1 561 bolo nakazených. Veľkú zásluhu v zápase o jej potlačenie mal vtedajší ostrihomský arcibiskup a uhorský prímas, kardinál Christian August Saský, ktorého meno je zvečnené na podstavci stĺpu (o. i. kardinál bol iniciátorom ako aj donátorom stavby).
Jazykový prejav
Jazykový prejav je oznámenie sprostredkované v procese komunikácie jazykovými prostriedkami. Jazykový prejav môže byť hovorený alebo písaný.
Morový stĺp na Rybnom námestí
Vznik a popis
Stĺp sa nachádza na rozhraní Rybného a Hviezdoslavovho námestia. Jeho autor je neznámy; kamennú ohradu vytvoril bližšie neznámy rakúsky sochár Martin Victor. Stĺp bol pravdepodobne v polovici 18. storočia natoľko poškodený, že sa mestaká rada rozhodla dať ho opraviť a zreštaurovať. Touto prácou poverila okolo roku 1760 bratislavského sochára Jozefa Sartoryho. Sartory však svoju prácu poňal nie ako úzkostlivú renováciu v zmysle zachovania pôvodných hodnôt diela, ale skôr ako jeho voľnú úpravu. Výsledok jeho prác môžeme obdivovať dodnes.
Steinseltz
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Morový stĺp na Rybnom námestí
Vznik a popis
Stĺp tvorí nadstavba kruhového prierezu postavená na trojhrannom podstavci. Piedestál na svojich stranách nesie reliéfy tematicky sa vzťahujúce na morovú epidémiu – Posledné pomazanie, Svätá Rozália a Pochovávanie mŕtveho. Okrem reliéfu ležiacej svätej Rozálie sú ďalšie dva krutým zobrazením takmer každodenných udalostí z čias morovej nákazy. Reliéfy sú dielom J. Sartoryho.
Nie je známe, či pôvodný stĺp obsahoval nejaké reliéfy, z ktorých Sartory vychádzal alebo či vytvoril novú skupinu.
Na rímse podstavca sú umiestnené sochy svätcov: svätého Rocha, svätého Ondreja a svätého Karola Boromejského. Na vrchole stĺpa s hlavicou s volútami je osadené súsošie najsvätejšej Trojice.
Gemerský Sad
Polohopis
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria.
Morový stĺp na Rybnom námestí
Vznik a popis
Súčasťou morového stĺpu postaveného v balustrádovej ohrádke s kovanou bránkou sú na vedľa stojacich podstavcoch umiestnené sochy (rovnako dielo J. Sartoryho) Panny Márie Immaculata a prvého uhorského kráľa Štefana I., ktorý dáva Panne Márii uhorskú korunu ležiacu na poduške v jeho rukách. Motív, kedy kráľ Štefan dáva uhorskú korunu do Máriinej ochrany, je známy aj z obrazu z roku 1737 na hlavnom oltári v kapucínskom Kostole svätého Štefana.
Sochy Panny Márie a svätého Štefana spolu s reliéfmi na stĺpovom podstavci svojimi znakmi - bohatou ornamentikou, modeláciou tvarov, maliarskym výzorom reliéfov – už inklinujú k nastupujúcemu rokokovému slohu.
Morový stĺp podstúpil renovácie aj v ďalších obdobiach: v rokoch 1772, 1872, 1925, 1956 a 1980. Poslednou bola renovácia v rokoch 20032007.
Gemerský Sad
Dejiny
Gemerský Sad vznikol v roku 1964 zlúčením obce Mikolčany a obce Nováčany. Prvá písomná zmienka o Mikolčanoch (ako o osade Mychouka) je z roku 1337, ale vznikla už pravdepodobne v 13. storočí. V rokoch 1984 až 1987 sa v nováčanskom chotári neďaleko samoty Šomkút (Drienková studňa) viedol archeologický výskum, počas ktorého bola objavená pec na pálenie železnej rudy z 11. storočia, dobová keramika a nástroje. Osada Šomkút je písomne doložená v roku 1243. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, 18. a 19. storočí hrnčiarstvom.
4130 Ramanujan
4130 Ramanujan je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil R. Rajamohan 17. februára 1988.
Bouc-Bel-Air
Bouc-Bel-Air je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 13461 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Imrich Tököli
náhľad|Rodový erb náhľad|Sídlom rodiny Tököliovcov bol [[Kežmarský zámok|Kežmarský hrad]] náhľad|Pozostatky Imricha Tököliho v roku 1906 slávnostne previezli do [[Nový evanjelický kostol (Kežmarok)|Nového evanjelického kostola v Kežmarku]] náhľad|Pamätný dom a múzeum Imricha Tököliho v tureckom [[Izmit|Izmite]] Gróf Imrich Tököli (de Késmárk; staršie Imrich Thököly;  chorvátsky Mirko Thököly, sám sa podpisoval ako Emericq Thököly) (* 25. september 1657, Kežmarok – † 13. september 1705, Izmit, od roku 1906 pochovaný v Kežmarku) bol sedmohradské knieža, knieža resp. kráľ Horného Uhorska, vodca protihabsburského stavovského povstania (Tököliho povstanie), prezývaný svojimi súčasníkmi ako slovenský kráľ alebo kurucký kráľ.
Životopis
V januári 1688 začal študovať na evanjelickom kolégiu v Prešove. Ako inteligentný študent rýchlo pochopil hlavné aspekty luteránskej teológie a naučil sa aj písať dlhé texty v dokonalej latinčine. Ako jediný preživší syn svojich rodičov, už vtedy bol po matke dedičom obrovských území v Sedmohradsku.
Jeho otec Štefan Tököli bol v roku 1670 obvinený z účasti na sprisahaní (Vešeléniho sprisahanie) proti habsburskému panovníkovi Leopoldovi I. Z obavy o bezpečnosť svojho syna mu nariadil aby sa vrátil domov z Prešova do Kežmarku. Odtiaľ sa presťahovali na Oravský hrad, ktorý stál veľmi blízko ku hranici s Poľskom (a ďaleko od centra ríše). Napriek tomu Leopoldove jednotky obliehali hrad a Štefan Thököli zomrel počas obliehania 4. decembra 1670. Podľa jednej verzie príbehu obliehania unikol vtedy 13 ročný Imrich z pevnosti tunelom potom, čo jeho otec zomrel, najprv do Poľska, potom do Sedmohradska. Iné zdroje hovoria, že ho otec poslal na hrad Likava ešte skôr, ako sa začalo obliehanie a keď sa dozvedel o smrti svojho otca, utiekol do Sedmohradska a stal sa aktívnym účastníkom boja proti Habsburgovcom.
Povstanie
Imrich a jemu blízki sedmohradskí dobrovoľníci sa pripojili ku Kurucom v meste Derecske 27. novembra 1677. Jeho príjmy zo sedmohradských (transylvánskych) majetkov mu umožnili vylepšiť vybavenie armády. Podľa francúzsko-transylvánskej dohody bol 16. februára 1678 gróf Mihály Teleki ustanovený ako najvyšší veliteľ kuruckej armády, ale Telekiho menovanie neovplyvnilo skutočné Tököli vodcovské postavenie. Od roku 1678 je práve Tököli (vtedy 21 ročný) uvádzaný ako vodca protihabsburského stavovského povstania uhorskej šľachty.
Bázou jeho povstania sa stali rákociovske majetky, ktoré získal neskoršou svadbou s grófkou Helenou Zrínskou, manželkou vodcu protihabsburského povstania z rokov 1643 – 1645 Františka I. Rákociho. Helena bola aj matkou ďalšieho povstaleckého vodcu Františka II. Rákociho (nar. 1676). Tököliho si zobrala za manžela po smrti Rákociho, v roku 1682.
Povstalci postupne obsadil Muráň, Spišskú Novú Ves, Ružomberok a stredoslovenské banské mestá na Pohroní a Hornej Nitre. Banská Bystrica sa 10. októbra 1679 vzdala bez odporu. Aj keď po porážke 1. novembra 1679 (alebo 1678) pri Žiar nad Hronom (kde bojoval o blízke hrady Revište a Šášovský hrad) sa Tököli musel vzdať nadvlády nad banskými mestami (Kremnica, Banská Bystrica a Banská Štiavnica). Naďalej však ovládal 13 grófstiev v kráľovskom Uhorsku. Nie je divu, že od istého Magerlicha v Banskej Bystrici na Hornej ulici kúpil dom, za ktorý dlho nezaplatil. Z Banskej Bystrice dal vyhnať jezuitov. Svoje vazalstvo Osmanskému sultánovi deklaroval aj svojím prsteňom, na ktorom bolo vraj vyryté: "Som kráľom stredného Uhorska, volám sa Tököli Imre, mojím ministrom je Osman, vždy mojím veliteľom."
Spojenie s osmanskou ríšou
Potvrdením privilégií uhorských stavov a zrušením protireformačných nariadení na Šopronskom sneme (1681) cisár Leopold vážne oslabil Tököliho povstalecký tábor. Tököli sa spojil s osmanskými vojskami a útočil s nimi na cisárske pevnosti. 16. septembra 1682 sa stal po dobytí pevnosti vo Fiľakove – ako protivládca Habsburgovcov – kráľom resp. kniežaťom. Osmanská ríša ho titulovala kráľ, sám sa označoval ako knieža Horného Uhorska, vazalského štátu Osmanskej ríše, ktorý pokrýval zhruba východné a stredné Slovensko (po Váh), neskôr aj západné Slovensko.
Svoj život dožil v Malej Ázii v paláci sultána spoločne s manželkou a päťtisíc kurucmi, ktorí sa tam uchýlili. Zomrel v Izmite po dlhotrvajúcej chorobe a bol pochovaný na tamojšom Arménskom cintoríne. Jeho pozostatky v roku 1906 previezli do Kežmarku a uložili v Novom evanjelickom kostole.
Slovenský kráľ
V polovici septembra 1682 vzniklo na území trinástich hornouhorských a na územiach po rieku Hron, Žitava, Nitru a Váh Tököliho "Hornouhorské kniežatstvo". Osmani ho oficiálne označovali ako "Stredné Uhorsko". Keďže bol Imrich Tököli pôvodne menovaný sultánom za kráľa, niektorí súčasníci ho nazývali „kurucký kráľ“ alebo „slovenský kráľ“. Pramenilo to z faktu, že väčšinu obyvateľstva Tököliho kniežatstva tvorilo slovenské etnikum. Taktiež miestna evanjelická šľachta, u ktorej nachádzal Tököli v tejto oblasti podporu, mala vo väčšine slovenský pôvod. Z radov slovenskej šľachty tiež pochádzali aj viaceré významné osobnosti v Tököliho službách, ako napríklad Juraj Ottlyk a ďalší.
Los Ríos
Los Ríos môže byť:
Košice IT Valley
História
Združenie bolo založené v roku 2007 ako spoločná iniciatíva vzdelávacích inštitúcií, štátnej správy a popredných IT spoločností. V tom čase v regióne východného Slovenska pôsobilo v IT sektore menej než 1000 odborníkov. V roku 2012 sa združenie pretransformovalo na klaster. V roku 2015 bol klaster certifikovaný na „Cluster Management Excellence Label GOLD“ ako prvý v strednej Európe a je jedným z troch certifikovaných klastrov v oblasti informačných a komunikačných technológií. V roku 2017 klaster oslávil 10. výročie svojho vzniku. Medzi jeho najväčšie úspechy patrí to, že sa počas tohoto obdobia podarilo priniesť niekoľko nových IT investorov. V roku 2019 v regióne zamestnával IT sektor približne 11 000 ľudí a tvoril približne 16% HDP v kraji.
Ekonomický prínos
Spoločnosti združené v organizácii Košice IT Valley poskytujú v regióne východného Slovenska prácu pre tisícky ľudí. V roku 2013 zamestnávali spolu vyše 6000 pracovníkov. V roku 2023 je to viac ako 15 000 pracovníkov pôsobiacich v IT sektore.
Zakladajúce subjekty združenia
Združenie v roku 2007 založili nasledujúce subjekty:
Riadiaci orgán
Najvyšším riadiacim orgánom klastra Košice IT Valley je jeho valné zhromaždenie. Ďalšie orgány sú ním tvorené, resp. volené:
Výkonný riaditeľ
Výkonnou riaditeľkou združenia Košice IT Valley je v súčasnosti Mgr. Miriama Hučková.
Predsedom správnej rady združenia je od roku 2017 Ing. Juraj Girman.
Misty Copelandová
Misty Danielle Copelandová (* 10. september 1982) je americká baletná tanečnica z American Ballet Theatre, jedného z troch baletných súborov popredných klasických baletných súborov v Spojených štátoch. Štylisticky je považovaná za klasickú balerínu. V apríli 2015 bola časopisom Time zaradená do zoznamu 100 najvplyvnejších ľudí sveta. 30. júna 2015 sa stala prvou afroamerickou ženou v najvyššej pozícíi, prvou sólistkou, v American Ballet Theatre počas 75 rokov od založenia súboru.
Životopis
Copelandová sa narodila v Kansas City, Missouri a vyrastala v komunite San Pedro v Los Angeles. Copelandová je africko-amerického, nemecko-amerického a taliansko-amerického pôvodu. Je najmladšia zo štyroch detí z druhého manželstva Sylvie DelaCernovej. Mistyini súrodenci z tohto manželstva sú Erica Stephanie Copelandová, Douglas Copeland mladší a Christopher Ryan Copeland. Má tiež dvoch mladších polosúrodencov: Lindsey Monique Brownová (bývalú atletickú hviezdu Chico State University) a Cameron Koa DelaCerna.
Medzi tretím a siedmym rokom života Copelandová žila v kalifornskom Bellflower so svojou matkou a jej tretím manželom, Haroldom Brownom, obchodným riaditeľom v Santa Fe Railroad. Rodina sa presťahovala do San Pedro kde sa Sylvia vydala za svojho štvrtého manžela, rádiológa Roberta DelaCerna a kde Misty navštevovala Point Fermin Elementary School. Keď mala sedem rokov, Copelandová v televízii videla film Nadia a Nadia Comăneci sa zrazu stala jej novým vzorom. Vo veku jedenásť rokov našla svoju prvú možnosť ako prejaviť svoju kreativitu: v drevárskej dielni Boys & Girls Clubs of America. Copelandová formálne neštudovala balet ani gymnastiku až do svojich teen rokov, ale za mlada rada choreografovala saltá a tanečné pohyby na pesničky od Mariah Careyovej. Nasledovala stopy svojej staršej sestry Ericy, ktorá sa stala súčasťou drill team-u Dana Middle School, ktorý vyhrával súťaže na úrovni štátu. (Pravdepodobne šlo o súbor podobný mažoretkám). Copelandová sa stala kapitánkou Dana drill team-u. Trénerka drill team-u Elizabeth Cantine v San Pedro, ktorá mala klasický tréning, si všimla jej prirodzený zjav a zručnosť.
Bradleyovci Copelandovej predstavili baletné knihy a videá. Keď videla Palome Herrerovú vystupovať v Dorothy Chandler Pavilion, Copelandová ju začala adorovať, tak ako predtým Mariahu Careyovú. Po troch mesiacoch štúdia, Copelandová tancovala en pointe. Média ju prvýkrát spozorovali, keď pritiahla 2 000 divákov na predstavenie v roli Kláry v Luskáčikovi len 8 mesiacov po začiatku štúdia. Čoskoro nasledovali väčšie role: v Don Quixote hlavná rola v The Chocolate Nutcracker (Čokoládovom luskáčikovi), v afroamerickej verzii rozprávky, s rozprávačkou Debbie Allenovou.
Počas leta pred svojimi 15. narodeninami sa Copelandová a Bradleyová rozhodli domáce vzdelávanie, aby bolo viacej času na tanec. V pätnástich rokoch Copelandová vyhrala Spotlight Awards v Los Angeles Music Center. Súťaž sa uskutočnila 24. marca 1998 v Chandler Pavilion, a Copelandová povedala, že to bolo prvýkrát čo musela bojovať s nervozitou. Výhercovia získali štipendiá medzi 500$ a 2500$. Jej víťazstvo medzi nadanými stredoškolákmi južnej Kalifornie v 10. ročníku súťaže jej zabezpečilo uznanie od Los Angeles Times ako najmladšej mladej tanečnici v Greater Los Angeles Area.
Po výhre ocenenia Spotlight Copelandová študovala na škole San Francisco Ballet. Kým trénovala s Bradleyovou, vybrala si workshop so San Francisco Ballet spomedzi ponúk od Joffrey Ballet, American Ballet Theatre, Dance Theater of Harlem a Pacific Northwest Ballet. Zo súborov kde sa zúčastnila konkurzu jej ponuku nedal iba New York City Ballet. The San Francisco Ballet, American Ballet Theatre and New York City Ballet sú považované za tri znamenité školy klasického baletu. Počas 6 týždňov trvania workshopu so San Francisco Ballet, Copelandová bola umiestnená do najpokročilejších tried. K letnému workshopu so San Francisco Ballet dostala plné štipendium na školné a na výdaje. Na konci workshopu dostala jednu z mála ponúk pokračovať na škole ako študentka na plný úväzok, ale s povzbudzovaním matky, aby sa vrátila domov a od Bradleyovej, aby sa vrátila k osobnej pozornosti, ktorú jej Bradleyovci mohli poskytnúť, ponuku odmietla so snom budúce leto stráviť s ABT. Domov sa vrátila do spornej situácie: jej rodina odmietala pôsobenie Bradleyovcov. Tí požiadali Copelandovú, aby u nich ďalej bývala a pokračovala v štúdiu na San Pedro High School a od Cantineovej vyžiadali radu pri nachádzaní novej baletnej školy. Onedlho Copelandová začala svoj tretí (predposledný) ročník na San Pedro a baletný tréning s bývalou tanečnicou ABT, Diane Lauridsenovou z Torrance's South Bay Ballet v Lauridsen Ballet Center. Ako študentka Copelandová dosiahla 3,8/4,0 priemer počas jej tretieho ročníka strednej školy.
Spor o poručníctvo
''„Zamietnutie žiadosti o emancipáciu zavŕšilo Sylviin hlavný cieľ nechať rodinné väzby neporučené a silné, bez zasahovania tretích osôb... Ďalšia zo Silviiných obáv a dôvodov na vyplnenie žiadosti o súdny zákaz bolo, že neverila, že je v Mistynom najlepšom záujme pokračovať v kontakte s Bradleyovcami. Vo vyhlásení čo predložili súdu Bradleyovci ako odpoveď na súdny zákaz napísali „nikdy sme neurobili a ani neurobíme nič čo by malo zasahovať do Mistinho vzťahu so svojou matkou... Keďže Sylvia dosiahla všetky ciele čo chcela dosiahnuť keď svoju žiadosť predložila súdu rozhodli sme sa nepodať podanie v tejto veci.““''
Od roku 1995 Copelandová žila a trénovala s Cynthiou a Patrikom Bradleyovcami počas takmer troch rokov odkedy mala 13 rokov. Počas toho času vo svojom desiatom ročníku individuálny študijný plán. Keď sa Copelandová vrátila z leta so San Francisco Ballet v 1998 jej matka jej oznámila, že bude zostávať s ňou a nevráti sa k štúdiu s Bradleyovcami. Copelandová rozrušená strachom, že nebude môcť pokračovať s tancom. O emancipácii počula keď bola v San Franciscu; procedúra bola obvyklá medzi mladými tanečníkmi. Bradleyovci Copelandovú zoznámili s právnikom Stevenom Bartellom, ktorý jej ozrejmil proces žiadosti o emancipáciu. Copelandová vraví, že proces rozumela ako spôsob ako všetko zlepšiť. Bradleyovci jej odporučili nebyť prítomnou keď bude žiadosť o emancipáciu doručená jej matke. Copelandová utiekla z domu a ostala s kamarátom.
Kapušiansky hradný vrch
Kapušiansky hradný vrch je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Prešov.
Misty Copelandová
Spor o poručníctvo
Kontroverzia okolo zverenia Misty do starostlivosti vypukla v druhej polovici 1998. Prípad bol nadmieru medializovaný, (hlavne v Los Angeles Times a televíznej relácii Extra), začínajúc v auguste a v septembri 1998. Medializácia čiastočne prerástla do písania komentárov. Prípad bol pojednaný v kalifornskom Torrance na najvyššom súde okresu Los Angeles. DelaCernová tvrdila, že Bradleyovci Misty vymyli mozog, aby požiadala o emancipáciu od matky. DelaCerna, reprezentovaná Gloriou Allred, súd požiadala o zakázanie prístupu Misty k Bartellimu, právnikovi čo súd zastupoval jej dcéru pri žiadosti o emancipáciu. Allred tvrdila, že Bradleyovci obrátili Copelandovú proti svojej matke znevažovaním matkinej inteligencie. Bradleyovci neboli žiadosťami zastrašení a vyhlásili, že chcú vymáhať plnenie zmluvy o manažmente, ktorá im dávala autoritu a zároveň právo na 20% jej zárobku kým Copelandová nedosiahla 18 rokov.
Kapušiansky hradný vrch
Nachádza sa v katastrálnom území obce Kapušany a Fulianka v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1980 na rozlohe 18,1 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Andezitové svahy hradného vrchu sú významným botanickým náleziskom s pozoruhodnou flórou, ktorá v systéme vyvrelín Slanských vrchov je najcennejšia. Najsevernejšie vysunutý ostrov reliktnej xerotermnej vegetácie, kde mnoho druhov má severnú hranicu svojho rozšírenia.''
Misty Copelandová
Spor o poručníctvo
Žiadosti boli zrušené keď DelaCernová vyhlásila, že sa vždy postará, aby Copelandová mohla tancovať. Aj keď súdne žiadosti zrušila, DelCernová chcela, aby sa Bradleyovci do života Misty viacej nestarali. Copelandová, tvrdiac, že ani nerozumie výrazu emancipácia, svoju žiadosť neskôr zrušila. Sudcovi oznámila, že žiadosť sa už nezhoduje s jej želaniami. Po čase sa znovu zapísala na San Pedro High School, tak, aby skončila v pôvodnom termíne v roku 2000. Zároveň začala baletný tréning v Lauridsen Ballet Centre aj keď bol kvôli škole obmedzený len na popoludňajšie hodiny. Všetky strany sporu sa zúčastnili televíznej show Leeza. V roku 2000 DelaCernová prehlásila, že Copelandovej zárobky z baletu boli odložené na sporiacom účte a používané iba podľa potreby.
American Ballet Theatre
Copelandová bola viacerými skoršími vyhláseniami označená za prvú afroamerickú ženu čo bola povýšená na baletnú sólistku v American Ballet Theatre. Avšak, Anne Benna Simsová (na začiatku 80. rokov) a Nora Kimballová (v strede 80. rokov) účinkovali v ABT pred ňou. Tanečník Keith Lee ju tiež predbehol. V roku 2008 bola Copelandová počas svojej celej kariéry v súbore jediná afroamerická žena, ktorá tancovala v American Ballet Theatre. Súbor nemá ani žiadneho afroamerického tanečníka od odchodu Danny Tidwella v roku 2005. Je zriedkavou afroamerickou baletkou v medzinárodnej baletnej komunite s nedostatkom rôznorodosti. Aj keď bola uchránená pred niekoľkými problémami, musela zniesť kultúrnu izoláciu ako druhá sólistka afroamerického pôvodou v ABT. Keďže je v tlači často označovaná za prvú afroamerickú sólistku v ABT, niektorí ju označujú za Jackieho Robinsona klasického baletu.
Copelandová tiež cíti, že keďže je tanečnica je stredobodom baletu, jej rola priekopníčky a vzoru má zvláštny význam. Je tiež zahrnutá v albume Rosalie O'Connorovej, bývalej tanečnice ABT, pod názvom Getting Closer: A Dancer's Perspective. Sponzorom jej vystúpení s American Ballet Theatre je Susan Fales-Hill.
Začiatky kariéry v ABT
Copelandová sa zúčastnila konkurzov na viacero tanečných programov v roku 1999 a každý z nich jej dal ponuku zúčastniť sa letného programu. Tancovala s ABT ako súčasť intenzívneho programu v lete 1999 a 2000. Otázka či by Copelandová zostala ak by bola pozvaná sa objavila počas leta 1999. Copelandová odpovedala kladne aj keď jej mama zdôrazňovala, že je dôležité ukončiť strednú školu. Počas toho leta bolo Copelandovej oznámené, že by bola pravdepodobne prizvaná po absolvovaní programu v roku 2000 a koncom leta bola požiadaná o preskočenie posledného roku a pridanie sa k štúdiovému súboru. Copelandová sa vrátila do Kalifornie kvôli poslednému ročníku aj keď ABT zabezpečilo náklady na jej vystúpenia, bývanie a akademický plán. Summer Intensive Program študovala s plným štipendiom oba letá a bola vyhlásená za National Coca-Cola Scholar u American Ballet Theatre v roku 2000. V roku 2000 v Summer Intensive Program tancovala rolu Kitri v Don Quixote. Bola v skupine šiestich tanečníkov zo 150 v Summer Intensive Program, ktorá bola vybraná do juniorského tanečného súboru.
V septembri 2000 sa stala členkou ABT Studio Company a v roku 2001 s stala členkou Corps de ballet (baletného zboru). Väčšinu svojho prvého roka bola mimo hlavného diania kvôli zlomenine v oblasti brucha spôsobenej chronickou záťažou. Ako súčasť Studio Company, druhého súboru ABT, Copelandová vystupovala v duete v Čajkovského Spiacej krásavice. Počas druhého roku v zbore prešla umelo vyvolanou pubertou, tlakom profesie podrobiť sa konvenčnému výzoru v balete a z toho vyplývajúceho záchvatového prejedania sa. Počas svojho času v zbore viacerými spôsobmi pocítila váhu svojho etnického pôvodu a premýšľala nad viacerými možnosťami kariéry. Počas prestávky v ABT sa 20. augusta 2004 zoznámila so svojim biologickým otcom.
Sólistka
Copelandová bola za sólistku menovaná v auguste 2007; oznam bol zverejnený predošlý mesiac. S výškou 157 cm bola jednou z najmladších tanečníkov ABT povýšených za sólistov, a vytŕčala medzi svojimi rovesníkmi. Počas jesennej sezóny 2007 v New York City Center, v ktorej boli prezentované avant-garde balety, tancovala rolu v Ballo Della Regina od Balanchinea. Jej sólo bolo hodnotené veľmi dobre, aj keď ako jedno z neskorších Balanchineových diel nie je Ballo Della Regina považované za najlepšie. Jej účinkovanie v dielach Twyly Tharp v rovnakej sezóne v City Center bolo uznané, a ako sólistka bola opísaná ako sofistikovanejšia a viac contemporary než členka zboru. Ako členka zboru bola uznaná za predošlé predstavenia diel od Twyly Tharp. Účinkovanie v Don Quixote a Spiacej krásavici počas letnej sezóny 2008 v Metropolitan Opera bolo dobre prijaté.
V roku 2008 Copelandová vyhrala Leonore Annenberg Fellowship in the Arts, ktoré financuje pokročilé štúdium s učiteľmi a trénermi mimo American Ballet Theatre. Tieto dvojročné programy sú určené na uznanie "mladých umelcov výnimočného talentu s cieľom poskytnúť im ďalšie zdroje na plnú realizáciu ich potenciálu.". Počas sezóny 2008–09 sa dostala do tlače za úlohy v Baker's Dozen od Twyly Tharp a Company B od Paula Taylora.
Počas leta 2009 jej Annneberg Fellowship dovolil tréning účinkovaia v Balanchinovej Tschaikovsky Pas de Deux Pas de Deux adaptácii Čajkovského Labutieho jazera. V tú jeseň účinkovala v prvom zájazde ABT do Pekingu 12. –15 novembra. Tento zájazd so šiestimi vystúpeniami bol prvý zájazd amerického súboru v novom Národnom centre múzických umení.
V októbri 2010 vystupovala v Guggenheim Museum, hudbu k predstaveniu skomponoval David Lang. Magazín Essence ju v rámci mesiaca černošskej histórie vo februári 2011 zaradil medzi 37 černošských žien čo prelamujú bariéry v zábavnom priemysle. V rovnakom mesiaci absolvovala turné s Company B v ktorom vystupovala v Sadler's Wells Theatre v Londonýne. Vystúpenia s ABT v lete 2011 boli súčasťou nového baletu od Alexeja Ratmanského ako aj reprízy pas de deux v Giselle. Počas mája a júna sa Copelandovej dostalo pochvali za účinkovanie v Ratmanskeho balete v Metropolitan Opera House: „''Misty bola žiarivá, hravo zmyselná dojička. Nikdy nebude ako predtým,“ V Metropolitan Opera tancovala pred obecenstvom v ktorom bola aj Natalie Portman, hviezda filmu Čierna labuť''. V júli rolu reprízovala v Dorothy Chandler Pavilion v Los Angeles. Toto predstavenie bolo označené za „prešibané“. Ako kvetinárka v Don Quixote bola opísaná ako „iskrivá“. V auguste vystúpila na Vail International Dance Festival v Gerald Ford Amphitheater vo Vail, Colorado.
Kým sa usilova o pozíciu prvej sólistky (first soloist), Copelandová mala viacero tanečných cieľov čo sa týka hlavných úloh. Chce tancovať hlavné úlohy v Giselle, Nikiya a Gamzatti in La Bayadère, Júliu v Rómeo a Júlia a tiež princeznú Odette v Labuťom jazere. 5. apríla 2012 bola na 5. Gala vodcovstva ocenená Cenou Rady mestských profesionálov za prelomové vodcovstvo.
Neskôr v roku 2012 začala Copelandová dostávať role v celovečerných baletoch skôr než v relatívne modernejších baletoch. Copelandová sa predstavila v balete Vták Ohnivák v choreografii od Alexeja Ratmanského v Segerstrom Center for the Arts v Costa Mesa. Premiéra bola 29. marca 2012. Vystúpenie bolo označené Laurou Bleiberg z Los Angeles Times za jedno z najlepších tanečných predstavení toho roku. The Firebird bol znovu uvedený v Metropolitan Opera House v júni 2012. Copelandová a sólistka ABT Isabella Boylstonová a hosťujúci umelci ABT a Natalia Osipova, prvá sólistka baletu Boľšoj teatr zdieľali hlavnú úlohu v troch zostavách účinkujúcich. Bola to prvá hlavná úloha pre Copelandovú. Magazín Backstage ju opísal ako Mistinu zatial „najprestížnejšiu úlohu“. Jej zostava účinkovala druhý večer. Do týždňa po jej prvom a jedinom účinkovaní v roli v Metropolitan Opera, Copelandová sa stiahla z celej sezóny v ABT v Met kvôli zraneniu Po operácii 10. októbra bola sedem mesiacov mimo akcie..
Vlčice (okres Trutnov)
Vlčice sú obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 500 obyvateľov, z toho 256 mužov a 244 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,7 roka, ženy 41,8 roka).
Misty Copelandová
Sólistka
V máji 2014 Copelandová tancovala hlavnú rolu Swanildy v balete Coppélia v Metropolitan Opera House. Okrem toho tancovala rolu Shade a Lead D'Jampe v La Bayadère spolu s Hermanom Cornejom a Alinou Cojucaruovou. Neskôr toho roku Copelandová tancovala dvojrolu Odette/Odile v Labuťom jazere 3. septembra keď bol súbor na turné v Brisbane, Australia. Neskôr tancovala Odette/Odile v New York City, ako aj svoju prvú rolu v Prokofievovom balete Rómeo a Júlia. Neskôr svoju výstupenie sólistky v Labuťom jazere označila za svoju definujúcu rolu. Jej postup do prominentnejších rolí sprevádala posledná sezóna účinkovania pred dôchodkom troch prvých sólistiek súboru: (Paloma Herrerová, Julie Kentová a Xiomara Reyesová).
V roku 1997 Copelandová vyhrala Spotlight Award od Los Angeles Music Center ako najlepší tanečník v južnej Kalifornii. Po dvoch letných workshopoch s ABT sa stala členkou Studio Company v roku 2000, členkou corps de ballet (zboru) v roku 2001 a sólistkou v roku 2007. Ako sólistka od jesen 2007 po leto 2015 dospela na viac contemporary a sofistikovanejšiu tanečnicu.
The Washington Ballet 12. novembra 2014 oznámil, že Copelandová debutuje v Labuťom jazere, Brooklyn Mack bude obsadený do role Princa Siegfrieda. Debut sa uskutočnil 9. apríla v Eisenhower Theater v John F. Kennedy Center for the Performing Arts. Vystúpenie bolo prvou prezenetáciou Labutieho jazera v 70 ročnej histórii súboru. Copelandová bola tiež ocenená v Dance Magazine Awards 2014. Za rok 2015 bola vybraná do rebríčku Time 100. V dôsledku toho sa Copelandová dostala na obálku časopisu Time, prvý tanečník od roku 1994 kedy bol na obálke Bill T. Jones. Spolu s ňou boli v päťsérii Kanye West, Bradley Cooper, Ruth Baderová Ginsburgová a Jorge Ramos.
Verejné účinkovanie
thumb|left|Plagát na Firebird V marci 2009 Copelandová strávila dva dni v Los Angeles filmovaním videoklipu s Princeom pre cover „Crimson and Clover“, čo bol prvý singel jeho štúdiového albumu Lotusflower. Prince ju prekvapil pozvánkou pokračovať dalším dňom s nechoregorafovanými pohybmi. Jeho inštrukcie opísala ako „Buď sama sebou, cíť hudbu, len sa hýb“ a keď ho žiadala o inštrukcie „Pokračuj v tom čo robíš“. V roku 2009 tiež začala navštevovať hodiny herectva. Počas zastávok Pricovho turné Welcome 2 America v New York City a New Jersey, Copelandová si vzala na pár večerov voľno zo svojej role v Luskáčikovi v Brooklyn Academy of Music a vystúpila en pointe v pas de deux na "The Beautiful Ones" pri otvorení koncertu v Izod Center a Madison Square Garden. Prince had previously invited her onstage at a concert in Nice, France. 13. apríla 2011 vystúpila spolu s Princom v televíznej show Lopez Tonight tancovali a skladbu „The Beautiful Ones“."
V septembri 2011 bola uvedená v 5. dieli 1. série internetového seriálu A Day in the Life spoločnosti Hulu. Na jeseň 2013 s ňou vydal rozhovor Vogue Italia.
V apríli 2014 bola Copelandová ustanovená do Prezidentskej fitness, športovej a nutričnej komisie. Copelandová sa tiež stala hosťujúcou porotkyňou v 11. sezóne americkej súťaže So You Think You Can Dance prezentovanej spoločnosťou FOX. 14. augusta 2014 sa New Line Cinema dohodlo na filmovej adaptácii Life in Motion. 18. novembra televízny kanál Oxygen oznámil, že vytvoria dokumentárny miniseriál s pracovným názvom The Misty Copeland Project. Reality seriál by sledoval Copelandovú pri mentorovaní kurzu pre mladých tanečníkov.
<!-- On July 5, 2015, Copeland announced that she would take on the role of Ivy Smith in the Broadway revival of On The Town for two weeks from August 25 to September 6. Her debut on broadway was favorably reviewed in The New York Times by Gia Kourlas, The Washington Post by Peter Marks, a review by Dave Quinn of WNBC, and The Hollywood Reporter by Frank Scheck. -->
A Ballerina's Tale, dokumentárny film o Copelandovej, debutoval 19. apríla 2015 na Tribeca Film Festival. 10. mája s ňou uverejnil segment Bill Whitaker v programe 60 Minutes. 7. júna Copeland prezentovala 69. udeľovanie Tony Awards. 5. augusta 2015 bola zahrnutá do medzinárodného zoznamu najlepšie oblečených (International Best Dressed List) časopisu Vanity Fair. 10. októbra 2015 vystupovala v televíznej show The Late Show with Stephen Colbert s hudobným doprovodom od Yo-Yo Ma, ktorý hral Courante z Bachovho Suitu pre violončelo č. 2.
Podnikanie
thumb|Cover Life In Motion V decembri 2011 predstavila svoju LINE? tanečného oblečenia nazvanú M by Misty, ktorú sama navrhla.
Vytvorila tiež celebrity kalendáre. Koncom roka 2012 sa usilovala o publikáciu dvoch kníh: memoáre a ilustrovanej knihy pre mládež. V januári 2013 oznámila, že pracuje na dvoch knihách: memoáre pod značkou Touchstone Books nakladateľstva Simon & Schuster a obrázkovú knihu pre Young Readers značku firmy G. P. Putnam's Sons. Autobiografia Misty Copelandovej, Life in Motion: An Unlikely Ballerina (Život v pohybe: nepravdepodobná balerína) bola vydaná v marci 2014. Jej detská obrázková kniha, Firebird, bola vydaná 4. septembra 2014.
Osobný život
Copelandová žije s priateľom Olu-om Evansom v Upper West Side na Manhattane. Pár zoznámil v roku 2004 Evansonov bratranec, Taye Diggs. V roku 2015 Copelandová oznámila svoje zásnuby s Evansom v septembrovom vydaní časopisu Essence.
4131 Stasik
4131 Stasik je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil A. J. Noymer 23. februára 1988.
George Biddell Airy
Sir George Biddell Airy (* 27. júl 1801, Alnwick, Spojené kráľovstvo – † 2. január 1892, Greenwich) bol britský fyzik a kráľovský astronóm, ktorý zreorganizoval Royal Observatory, Greenwich a doplnil ho novými prístrojmi, okrem iných aj pasážnikom na určovanie presného okamihu prechodu hviezd cez nultý poludník. Je po ňom pomenovaný kráter na Marse, v ktorom sa nachádza menší kráter, ktorým prechádza nultý poludník Marsu.
Jozef Tomko
Jozef kardinál Tomko (* 11. marec 1924, Udavské – † 8. august 2022, Rím, Taliansko) bol slovenský rímskokatolícky kardinál, arcibiskup, náboženský spisovateľ a emeritný prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov a emeritný predseda Pápežského komitátu pre medzinárodné eucharistické kongresy. Po smrti kardinála Alberta Vanhoyea 29. júla 2021 sa stal najstarším žijúcim členom kolégia kardinálov.
Mladosť a štúdiá
Jozef Tomko navštevoval základnú školu vo svojej rodnej obci v Udavskom pri Humennom. Na gymnázium v Michalovciach nastúpil v roku 1935 a štúdia na ňom ukončil v roku 1943. V školskom roku 19431944 vstúpil do seminára a začal študovať na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Na jeseň roku 1945 ho košický biskup Jozef Čársky poslal na štúdiá do Ríma. V Pápežskom kolégiu sv. Jána Nepomuckého dostal ďalšiu kňazskú formáciu a študoval na Pápežskej lateránskej univerzite v Ríme. Za kňaza bol vysvätený 12. marca roku 1949 v Ríme.
Kňazstvo a ďalšie štúdiá
Po vysvätení za kňaza sa nemohol kvôli nástupu komunistického režimu vrátiť na Slovensko. Táto možnosť sa mu naskytla až v roku 1968, ale v čase tzv. normalizácie jeho emigrácia pokračovala.
V rokoch 19501965 pôsobil ako vicerektor a ekonóm Pápežského kolégia sv. Jána Nepomuckého v Ríme a venoval sa štúdiu odborných teologických disciplín na Pápežskej lateránskej a Pápežskej gregoriánskej univerzite. Roku 1951 obhájil dizertačnú prácu De inhabitatione Spiritus Sancti secundum B. Petrum de Tarantasia (O inhabitácii Ducha Svätého podľa blahoslaveného Petra Tarantasia) na Pápežskej lateránskej univerzite a dosiahol doktorát teológie. Roku 1956 obhájil dizertačnú prácu Il rapporto di lavoro in Cecoslovacchia negli anni 19451954 (Pracovné vzťahy v Československu v rokoch 19451954) na Pápežskej gregoriánskej univerzite a dosiahol doktorát zo sociológie. Roku 1961 obhájil dizertačnú prácu Die Errichtung der Diözesen Zips, Neusohl und Rosenau (1776) und das königliche Patronatsrecht in Ungarn (Zriadenie biskupstiev Spiš, Banská Bystrica a Rožňava [1776] a kráľovské patronátne právo v Uhorsku) na Pápežskej lateránskej univerzite a dosiahol doktorát práv. V školskom roku 19551956 prednášal na medzinárodnej univerzite sociálnych štúdií Pro Deo v Ríme.
Roku 1958 mu pápež Ján XXIII. udelil titul pápežského komorníka. Na Vianoce 1959 bol signatárom iniciatívy za vybudovanie Slovenského ústavu sv. Cyrila a Metoda v Ríme, ustanovizne na výchovu kňazského dorastu, zároveň i strediska náboženského a kultúrneho života Slovákov v zahraničí. V rokoch 1960 až 1963 sa podieľal na vybudovaní tejto ustanovizne, pričom bolo treba prekonať námietky zo strany českých katolíckych a politických kruhov, administratívne i finančné prekážky.
Keď sa v roku 1961 uvoľnilo miesto v kuriálnom úrade Kongregácie pre náuku viery, výberová komisia ho uznala za najvhodnejšieho kandidáta na túto funkciu. Tak vstúpil do arény riadenia duchovných a administratívnych záležitostí Katolíckej cirkvi. Počas Druhého vatikánskeho koncilu (1962 – 1965) pracoval ako odborný poradca pre vieroučné otázky. Roku 1966 sa stal vedúcim Doktrinálneho oddelenia Kongregácie pre náuku viery, v októbri 1967 sekretárom prvej Synody biskupov o miešaných manželstvách v Ríme. V rokoch 1968 – 1970 pôsobil ako sekretár Kardinálskej komisie pre miešané manželstvá a stal sa členom Pápežskej komisie pre rodinu. Zastupoval Katolícku cirkev na ekumenických stretnutiach o teológii manželstva a o miešaných manželstvách v Ríme (1970), Štrasburgu (1971), Madride (1972), Bazileji, (1973) a inde. V novembri 1972 bol členom úradnej delegácie Svätej stolice pri návšteve Svetovej rady cirkví a Luteránskej svetovej federácie v Ženeve. Okrem toho sa ako oficiálny delegát zúčastňoval na mnohých iných medzinárodných a ekumenických stretnutiach, napríklad na oblastných stretnutiach predstaviteľov biskupských konferencií Ázie (Manila, 1970), Oceánie (Sydney, 1973), Latinskej Ameriky (Puebla, 1979).
Arcibiskup
Biskupskú vysviacku prijal 15. septembra 1979 v Ríme, v Sixtínskej kaplnke. Obrad vysviacky vykonal sám pápež ako priateľské gesto voči novému biskupovi aj ako prejav úcty a obdivu k trpiacej Cirkvi na Slovensku. Za svoj biskupský znak si s pomocou spolubratov vyvolil zemeguľu, v jej srdci je zasadený dvojramenný cyrilometodský kríž na troch vŕškoch a nad ním sú tri ľalie. Pod erbom je jeho motto, inšpirované sv. Pavlom: „Ut Ecclesia aedificetur“, čiže „Aby sa Cirkev vzmáhala“. Tri symboly naznačujú, akú Cirkev chce budovať: katolícku, svetovú (zemeguľa), slovenskú, cyrilometodskú (kríž na trojvrší) a diecéznu, košickú (tri ľalie, z ktorých jedna je zakrytá krížom).
18. októbra 1979 sa stal členom Pápežskej komisie na interpretáciu dekrétov Druhého vatikánskeho koncilu. Ako generálny tajomník celosvetovej Synody biskupov sa musel zaoberať množstvom rôznorodých problémov Katolíckej cirkvi, ktorá v pokoncilovom období prekonávala mnohé krízy. Niektorí biskupi a biskupské konferencie (napríklad v Holandsku) si koncilové uznesenia vykladali liberálne a ich reformné novoty sa dostávali do rozporu s tradičným učením Cirkvi. Inde sa zas prejavovali konzervatívne tendencie a neochota meniť tradičné formy náboženskej úcty a obradov.
Kardinál
Dňa 24. apríla 1985 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za proprefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov a na generálnej audiencii súčasne oznámil, že na Turíce vymenuje 28 nových kardinálov a medzi nimi aj arcibiskupa Jozefa Tomka. Tak sa na turíčnom konzistóriu stal členom kardinálskeho zboru, prefektom Kongregácie pre evanjelizáciu národov a kancelárom Pápežskej Urbanovej univerzity. Záverečná časť konzistória, odovzdávanie „kardinálskych klobúkov“ novým kardinálom, sa konala po prvý raz v dejinách na Svätopeterskom námestí. Viaceré časopisy vtedy poukazovali na to, že je to po prvý raz v dejinách, čo Slovák stojí na čele jednej z rímskych kongregácií. Neúradoval iba v kanceláriách, ale oboznamoval sa situáciami rovno na mieste, čo znamenalo časté cesty. Po pápežovi, ktorý má zodpovednosť za Cirkev na celom svete, mal na starosti najväčšiu časť sveta.
Po zrieknutí sa úradu prefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov (na tomto poste zotrval z vôle pápeža Jána Pavla II. do 9. apríla 2001) prevzal dve funkcie v Rímskej kúrii. Pápež ho povolal do sedemčlennej komisie kardinálov pôsobiacej vo Vatikáne a súčasne sa stal členom dozornej rady Vatikánskej banky IOR. V oboch prípadoch nahradil talianskeho kardinála Carla Furna, ktorý sa po dosiahnutí osemdesiatich rokov vzdal svojich funkcií. Od 23. októbra 2001 do 1. októbra 2007 bol predsedom Pápežského komitátu pre medzinárodné eucharistické kongresy.
V niekoľkých prípadoch plnil funkciu pápežského legáta. Tak predsedal aj 48. medzinárodnému eucharistickému kongresu v Guadalajare (Mexiko) v októbri roku 2004. V tej istej funkcii predsedal 3. slovenskému eucharistickému kongresu v Bratislave – Petržalke v septembri roku 2005. Benedikt XVI. menoval kardinála Jozefa Tomka za svojho legáta na Prvý Univerzitný medzinárodný eucharistický kongres, ktorý sa uskutočnil od 9. do 13. novembra 2005 v španielskom meste Murcia.
Návrat na Slovensko
Na Slovensko sa vrátil v roku 1989, aby vysvätil nového spišského biskupa Františka Tondru, čo bolo symptómom meniaceho sa postoja štátu k cirkvi.
Vystúpil na zasadnutí pléna Slovenskej národnej rady 21. apríla 1991. Slovenská verejnosť mala po prvý raz možnosť vidieť slovenského kardinála. Vo svojom prejave zdôraznil návrat ku koreňom našej kresťanskej cyrilo-metodskej minulosti.
Čestné ocenenia
Vo viacerých krajinách ho poctili čestným doktorátom; Callumet College, Hamond, Indiana (USA); Fu Jen University, Tchaj-pej (Taiwan); Teologická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave; Teologická fakulta vo Varšave; Universidad de Estado, Buenos Aires (Argentína); Universidad Catolica, Buenos Aires (Argentína)...
Ďalšie ocenenia
Grande-Croix de l'Ordre de la Couronne de Chêne (Luxembourg, 1988); Rad Bieleho dvojkríža I. triedy Slovenskej republiky (Bratislava, 1995); Grand Cruz de la Orden del Libertador San Martín, Argentína (Buenos Aires, 1999). V roku 2002 mu prezident SR Rudolf Schuster udelil najvyššie štátne vyznamenanie – Rad Bieleho dvojkríža I. stupňa.
Úmrtie a pohreb
Kardinál Tomko zomrel vo svojom byte v Ríme v skorých ranných hodinách 8. augusta 2022. Na základe jeho osobného priania boli pohrebné obrady a aj jeho ostatky uložené v Dóme svätej Alžbety v Košiciach. Zomrel ako najstarší kňaz Košickej arcidiecézy. Kardinálove pozostatky boli 11. augusta 2022 vládnym špeciálom dovezené na bratislavské letisko. Privítali ho predstavitelia vlády a parlamentu, spolupracovala Čestná stráž OS SR a Vojenská hudba Banská Bystrica.
Pohreb
Posledná rozlúčka sa uskutočnila 11. augusta 2022 o 11.00 h vo vatikánskej bazilike sv. Petra pri oltári katedry. Kardinál Tomko bol pochovaný v Katedrále svätej Alžbety, kde mal pripravenú hrobku. Predchádzajúce dva dni boli jeho ostatky v katedrále aj verejne vystavené.