cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Sergej Vasilievič Rachmaninov, (* 1. apríl 1873, Semionovo – † 28. marec 1943, Beverly Hills) bol ruský skladateľ neskorého romantizmu a klavírny virtuóz, ktorý strávil mnoho rokov v USA. Vytvoril vlastný hudobný štýl, komponoval symfónie, práce pre klavír a orchester, sonáty, zborové diela a diela pre sólový klavír s nezabudnuteľnou hudbou a najpôsobivejšími hudobnými myšlienkami.
Santiago del Estero (argentínska provincia)
Santiago del Estero je argentínska provincia, ležiaca na severe krajiny. Susedí s provinciami: Salta, Chaco, Santa Fe, Córdoba, Catamarca a Tucumán.
Politické rozdelenie
Provincia je rozdelená na 27 departmentov:
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Slávu dosiahol nielen ako skladateľ, ale aj ako dirigent a klavírny virtuóz, ktorý predvádzal vlastné diela. Po emigrácii z Ruska do USA sa cítil takmer neschopný komponovať. Roky bol v Sovietskom zväze zákaz jeho hudby. V Amerike bola jeho hudba presadzovaná Filadelfským orchestrom pod vedením Eugena Ormandyho. Mal veľmi veľké ruky, ktoré mu umožňovali hrať nezvyčajne široké akordy. Jeho slabosť pre rýchle autá spôsobovala, že príležitostne prekračoval dovolené rýchlosti. Rachmaninov považoval za svoje najlepšie diela Zvony a Večerné bohoslužby.
Zámok Slatiňany
Dejiny
V roku 2001 bol Slatiňanský zámok vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Corpus iuris civilis
náhľad|[[Litera Florentina zobrazujúca D. 23,1,116 (Digesta Iustiniani, fragment De sponsalibus z dvadsiatej tretej knihy a prvého titulu, s prvými šestnástimi paragrafmi od právnikov Florentina, Ulpiana, Pomponia, Paula, Gaia, Iuliana a Modestina); dnes Biblioteca Medicea Laurenziana, Florencia]] Corpus iuris civilis (skr. CIC ) je od raného novoveku používané súhrnné označenie pre právne kodifikačné dielo, zbierku prameňov rímskeho (prevažne súkromného) práva, vydanú z poverenia byzantského cisára Justiniána I. Obsahuje časti kodifikované v 529534: Justiniánsky kódex (Codex Iustinianus), Justiniánske Digesta (Digesta Iustiniani), Justiniánske Inštitúcie (Institutiones Iustiniani), ku ktorým bola neskôr pripojená zbierka noviel (Novellae) vydaných Justiniánom do roku 565. Corpus bol napísaný prevažne v latinčine, čiastočne v gréčtine. Justiniánske zákonodarstvo sa v mnohých smeroch líši od predošlého rímskeho práva. Z hľadiska právne-dogmatického odstránenie či nahradenie viacerých archaických inštitútov rímskeho práva: napríklad mancipáciu úplne nahradila tradícia. Zmeny sa diali buď derogáciou alebo pozmenením pôvodných výrokov (interpolácie Digest). Kompilátori tak síce nadviazali na rímskoprávnu tradíciu, ale mnohé ustanovenia zjednodušili alebo urobili praktickejšími. Z politického hľadiska patrí oproti klasickému obdobiu rímskeho práva medzi významné rozdiely napríklad výlučné postavenie kresťanského náboženstva. Rímske právo v podobe, v akej sa zachovalo v zbierke, slúžilo v stredoveku ako podklad recepcie rímskeho práva (glosátori, komentátori) a tak ovplyvnilo občianske právo kontinentálnej Európy. Občas sa preto hovorí skôr o „recepcii Corpus iuris civilis“. Kritický výklad zbierky sa rozšíril od 16. storočia (právni humanisti, mos gallicus), avšak až do vytvorenia moderných občianskych kódexov (ABGB, ALR, BGB, CC) bolo právo v zbierke pre potreby platného práva doktrínou upravované (usus modernus Pandectarum). Zbierka tak tvorila v niektorých krajinách (Nemecko, Taliansko, Francúzsko) hlavný prameň platného práva, hoci jeho interpretácia sa líšila. Názov Corpus iuris civilis pochádza až zo súhrnného vydania z roku 1583 od francúzskeho právnika Dionýza Gothofreda (15491622). Do slovenčiny ho možno preložiť ako „Zbierka občianskeho práva“ alebo „Kódex civilného práva“, v praxi sa však používa pôvodné latinské označenie. Niekedy býva zbierka označovaná ako „Justiniánova zbierka“, „Justiniánova kodifikácia“ , „justiniánska kodifikácia“ , nejde ale o termini technici. Pred tým, než sa súhrnné označenie stalo zaužívaným, sa v praxi používali spravidla názvy jednotlivých prameňov, eventuálne názvy jednotlivých kópií daných prameňov (littera Florentina, Authentica, a pod.). Justinián používa termín obdobný názvu Corpus iuris civilis iba raz (C. 5,13,1pr. ), a to v zmysle „omne corpus iuris“, teda v zmysle celého rímskeho práva. Constitutio Omnen (533) potom v podobnom zmysle spomína „totum corpus“ (Const. Omn. 1). Samotné dielo Justinián raz nazýva „tria volumina“tri zbierky (Const. Omn. 7).
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Diela
Orchestrálna tvorba
Komorná tvorba
Corpus iuris civilis
Časti
náhľad|[[Hermann Knackfuß: Überreichung der Pandekten an Kaiser Justinian, 1891, dnes Staatliche Museen zu Berlin, Nationalgalerie, Berlín]] Corpus iuris civilis sa skladá zo štyroch (resp. piatich) častí, ktoré vznikali v rôznom období a ktoré majú rozdielny charakter.
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Diela
Klavírna tvorba Vokálna tvorba Lakomý rytier, op. 24, 1904;
Corpus iuris civilis
Codex Iustinianus
Kódex predstavoval zbierku cisárskych konštitúcií pochádzajúcich zo starších zbierok (Gregoriánskeho, Hermogeniánskeho a Teodoziánskeho kódexu) a niektorých ďalších neskorších konštitúcií. Jej vypracovaním bola 13. februára 528 (konštitúcia Haec quae necessario) poverená desaťčlenná komisia na čele s Jánom Kapadóckym. Platnosť nadobudla 7. apríla 529 konštitúciou Summa rei publicae a účinnosť 16. apríla. Krátko po spracovaní Digest vyšlo najavo, že Kódex bol v mnohých oblastiach neaktuálny, a tak Tribonianus v spolupráci s Dorotheom a tromi právnikmi Kódex v roku 534 prepracovali a bol vydaný (constitutio Cordi nobis z 16. novembra 534) nový Kódex, ktorý nahradil starý.
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Diela
Hudobné ukážky
Corpus iuris civilis
Digesta Iustiniani
15. decembra 530 bola konštitúciou Deo auctore („S Božou pomocou“) ustanovená nová šestnásťčlenná komisia na čele s pohanským právnikom Triboniánom, ktorá mala spracovať spisy starých rímskych právnikov a prispôsobiť ich texty justiniánskemu obdobiu. Zmeny v pôvodných textoch sa v právnej romanistike nazývajú interpolácie (interpolationes, aj emblemata Triboniani ). O niektorých zmenách rozhodol samotný cisár v spise 50 rozhodnutí (Quinquaginta decisiones). Celkovo komisia spracovala spisy od asi 39 právnikov a viac ako 1500 kníh. Digesta mali zahŕňať celé staré právo, hoci niektoré oblasti (správne právo, trestné právo) upravovali len veľmi poskromne. Platnosť Digesta nadobudli 16. decembra 533 konštitúciou Tanta, účinné boli od 30. decembra. Zbierka obsahovala právo klasickej rímskej jurispridencie od prelomu letopočtov do Justiniánovej doby. Formálne sa Digesta delili na 50 kníh, tie na tituly a väčšina titulov ďalej na fragmenty (leges). Fragmenty sa delili na paragrafy, pričom každý fragment sa začínal nultým paragrafom (principium). Každý fragment bol označený inskripciou s menom autora a diela z ktorého časť pochádza. Ukážka paragrafu z Digesta Iustiniani:
Až jedna tretina fragmentov v diele pochádzala z pera rímskeho právnika Ulpiána. Asi šestina materiálu pochádza od Paula. K spôsobu vzniku Digest sa viaže viacero teórií, azda najvýznamnejšou je Bluhmeho teória o troch masách textu (Massentheorie). náhľad|Titulná strana Institutionum seu primorum iurisprudentiae elementorum libri quatuor, Venetiis: Apud Iuntas, 1592, dnes: [[Yale Law Library, New Haven]]
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Citáty
"Pozerám sa na moje skoršie práce a vidím ako veľa je tam nadbytočného. Aj v tejto sonáte sa veľa hlasov vyskytuje súčasne a je príliš dlhá. Chopinova sonáta trvá 19 minút a všetko bolo povedané." Rachmaninov o jeho 2. klavírnej sonáte s muzikológom Alfredom Swanom
Corpus iuris civilis
Institutiones Iustiniani
Spolu s tvorbou Digest bola konštatinopolskými právnikmi Theofilom a Dorotheom vypracovaná aj učebnica práva, ktorá bola publikovaná konštitúciou Imperatoriam (21. november 533) a platila ako zákon. Účinnosť nadobudla spolu s Digestami.
Obsahovo vychádzala zo starších Gaiových Inštitúcií (Institutiones Gai), ktoré upravovala potrebám justiniánskej doby. Formálne sa Inštitúcie členia podobne ako Digesta Iustiniani na 4 knihy, ďalej na tituly a paragrafy. Učebnica bola venovaná mládeži túžiacej po znalosti práva („cupica legum iuventus“). Ukážka z Inštitúcií
Sergej Vasilievič Rachmaninov
Citáty
Zdroj:BBC
Corpus iuris civilis
Novellae
Poslednou časťou justiniánskej legislatívy boli rôzne novely predchádzajúceho práva, ktoré cisár Justinián vydával v rokoch 534569. Novely netvorili ucelenú legislatívnu zbierku ako predchádzajúce časti a do súčasnej doby sa zachovali v rôznych nekompletných súkromných zbierkach (Epitome Iuliania, Authentica a pod). Kým predchádzajúce časti sa neriadili derogačnými pravidlami dokonale (viacero fragmentov v Digestach si protirečilo), Novely sa riadili zásadou neskorší zákon ruší skorší zákon (lex posterior derogat legi priori). Zachované zbierky sú latinské a grécke, latinské zbierky sú prekladmi z gréčtiny.
Recepcia rímskeho práva
Rímske právo zachytené v Corpus iuris civilis (a osobitne v diele Digesta Iustiniani) sa stalo v stredoveku (od prelomu 11. a 12. storočia) základom pre skúmanie rímskeho práva školami glosátorov a komentátorov. Pre stredovekú právnu vedu však Corpus iuris civilis predstavoval nemenný a vysoko autoritatívny text (osobitne Codex). Glosátori preto často až otrocky nasledovali zachovaný text a prehliadali nezrovnalosti medzi jednotlivými fragmentami (osobitne Digesta), ktoré boli spôsobené historickou premenlivosťou rímskeho práva. Tento nedostatok začal byť prekonávaný postupne komentátormi, no najmä až francúzskymi humanistami (mos gallicus). Neskôr sa význam Digest premietol do označenia obdobia vývoja práva na území Nemecka (usus modernus Pandectarum) a do pomenovania príslušníkov školy tzv. pandektistov v 19. storočí. Na rozdiel od francúzskeho humanizmu sa usus modernus už neorientoval na pramene s čisto historickým záujmom, ale na rímske právo v jeho prijatej podobe hľadel ako na platné obyčajové právo. Na rozdiel od mos italicus sa zase pozornosť venovala aj jednotlivým partikulárnym právam. Na toto vnímanie nadviazal zakladateľ historickoprávnej školy Friedrich Carl von Savigny (Vom Beruf unserer Zeit für Gesetzgebung und Rechtswissenschaft, 1814) s tézou, že živé právo treba oddeliť od toho, čo už zomrelo a patrí len do histórie. V 19. storočí rímske právo v Corpus iuris civilis výrazne ovplyvnilo európske kodifikácie (ABGB, ALR, BGB, CC). Corpus iuris civilis je dodnes dôsledne skúmaný právnou romanistikou, hoci súčasné prístupy a metódy sa oproti starším školám výrazne líšia, a to aj napríklad v porovnaní s výskumom v 20. storočí.
náhľad|Digesta Iustiniani, D. 24,3,6525,1,2 (koniec dvadsiatej štvrtej a začiatok dvadsiatej piatej knihy, t. j. časti zloženej z titulov Soluto matrimonio dos quemadmodum petatur a De impensis in res dotales factis) s [[Glossa ordinaria|Glossa ordinaria od Accursia a so Summaria od Hieronyma Claria; Venedig : Baptista de Tortis 1495, dnes Universitäts- und Landesbibliothek, Düsseldorf ]]
Byzantské právo
Nakoľko Justinián I. zakázal celkový preklad alebo doplnenie obsahu jednotlivých častí zbierky, úpravy a zmeny v byzantskom práve prichádzali len postupne. Justinián tiež zakázal tvorbu komentárov k zbierke, avšak tento zákaz nebol nikdy dodržiavaný a ani vymáhaný. Ešte za vlády Justiniána vznikali viaceré komentujúce spisy k zbierke. Vedú sa preto diskusie o charaktere tohto zákazu a je pravdepodobné, že sa netýkal zákazu tvorby akejkoľvek literatúry. Cisár Teofilos vydal grécku verziu Inštitúcií a časť Digest. V roku 740 vydal Lev V. Sýrsky zbierku Ekloga, ktorá bola neskôr viackrát prepracovaná. V mnohom však znamenala odklon od justiniánskeho práva, z formálneho hľadiska už len tým, že bola písaná v gréčtine. V 9. storočí cisár Bazil I. Macedónsky a Lev VI. Filozof nahradili Eklogu Bazilikami, Procheironom a Epanagogou. Práve gréckojazyčné Baziliky v mnohom kopírovali text pôvodných latinských Digest. Posledná celková zbierka rímskeho práva Hexabiblos v Byzancii bola vytvorená v roku 1345 Kónstantinom Hermenopoulom.
Edície a vydania
V rámci súčasnej právnej romanistiky sa pri práci s pôvodným znením vychádza spravidla z nemeckých vydaní (Mommsen, Krüger) alebo, v prípade Digest, aj z talianskeho vydania. Staršie vydania alebo manuskripty sa používajú napríklad v prípade štúdie glos a historickej právnej vedy.
Jednotlivé časti Corpus iuris civilis boli preložené do mnohých svetových jazykov. Spravidla sa však jednotlivé časti nevydávajú spoločne. Najvýznamnejšie sú nemecké preklady (starší Das Corpus Juris Civilis od Karla Eduarda von Otta et al., novší neúplný Corpus iuris civilis IV od Okka Behrendsa et al.) a taliansky preklad. Terminologicky menej presné sú anglické preklady. Existujú tiež rozsiahly ruský preklad, francúzsky a španielsky preklad. Bežné sú preklady Inštitúcií, menej časté sú preklady rozsiahlych Digesta Iustiniani. Do bývajú do menších jazykov spravidla prekladané len ako vybrané fragmenty. Zriedkavejšie sa prekladá Kódex a Novely. Rozsiahly výpočet prekladov do súčasných jazykov uvádza: náhľad|Titulná strana Corpus iuris civilis Romani od [[Dionysius Gothofredus|Dionysia Gothofreda,1583]]
Slovenské a české vydania
V slovenskom jazyku vyšiel v roku 2000 úplný preklad Justiniánskych inštitúcií od Petra Blaha. Latinský text vychádzal z Krügerovho vydania. Zo slovenského prekladu vznikol následne v roku 2010 aj český preklad, ktorý preložil Michal Skřejpek. Do slovenčiny bola Petrom Blahom a Jarmilou Vaňkovou preložená časť Digesta Iustiniani. Latinský text vychádzal z Krügerovho a Mommsenovho vydania (ed. stereotypa quarta decima, 1922). Preklad pôvodne vychádzal v rámci časopisu Justičná revue, neskôr vyšiel knižne. Slovenský preklad bol následne preložený do češtiny. Po smrti Petra Blaha pokračujú (2023) vo vydávaní slovenského prekladu vybraných fragmentov Digest do slovenčiny v časopise Justičná revue Peter Mach a Nicol Sipekiová. V češtine vyšiel ešte jeden zväzok vybraných fragmentov. Čiastočné preklady vybraných fragmentov sa nachádzajú v rôznych článkoch, monografiách, učebniciach, cvičebniciach, výberoch klasických textov či zborníkoch. Právni romanisti, ktorí ovládajú latinčinu spravidla pracujú s vlastnými prekladmi jednotlivých fragmentov, nakoľko každý preklad je zároveň interpretáciou pôvodného prameňa.
Avellaneda (department, Santiago del Estero)
Department Avellaneda leží v provincii Santiago del Estero na severozápade Argentíny a je jeden z 27 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentmi Sarmiento a San Martín, na východe s departmentom General Taboada, na juhu s departmentom Aguirre a na západe s departmentmi Salavina a Atamisqui.
Hlavné mesto departmentu Avellaneda je Herrera. Leží 160 km od hlavného mesta provincie Santiago del Estero na Ruta Nacional 34.
Ekonomika
Základ ekonomiky tvorí dobytkárstvo s chovom hovädzieho dobytka, ovcí, svíň a kôz. Poľnohospodárstvo produkuje bavlnu, kukuricu, pšenicu, cibuľu, tekvice, melóny a sladké zemiaky (bataty).
Érsekcsanád
Érsekcsanád je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Tridsaťročná vojna
Tridsaťročná vojna bol náboženský a mocenský konflikt v Európe v rokoch 1618 – 1648. Boje sa odohrávali primárne v strednej Európe. Odhaduje sa, že vojna si vyžiadala od 4,5 do 8 miliónov životov, či už vojakov alebo civilistov, a predpokladá sa, že v niektorých oblastiach Nemecka zomrelo až 60% obyvateľstva. Je považovaná za jeden z najničivejších konfliktov v európskych dejinách. Medzi súvisiace konflikty patrí osemdesiatročná vojna, vojna o mantuanské dedičstvo, francúzsko-španielska vojna a portugalská obnovená vojna.
Érsekcsanád
Má rozlohu 5 830 ha a žije tu obyvateľov.
Tridsaťročná vojna
Do 20. storočia sa na vojnu hľadelo ako na pokračovanie nemeckého náboženského konfliktu vyvolaného reformáciou. V roku 1938 historička C. V. Wedgwoodová tvrdila, že hlavnou hnacou silou vojny bola dlhotrvajúca súťaž o európsku dominanciu medzi Habsburgovcami v Rakúsku a Španielsku a francúzskou dynastiou Bourbonovcov. Jej názor je dnes s určitými výhradami všeobecne prijímaný.
Boje možno rozdeliť na dve hlavné časti. Prvá fáza v rokoch 1618 – 1635 bola predovšetkým bojom medzi Ferdinandom II. a jeho nemeckými protivníkmi, pričom vonkajšie sily zohrávali podpornú úlohu. Po roku 1635 sa boje v Nemecku stali súčasťou širšieho európskeho boja, na jednej strane bolo Švédsko a Francúzsko, na druhej habsburský cisár a jeho spojenci. Konflikt sa skončil Vestfálskym mierom v roku 1648.
Semená konfliktu spočívali v augsburskom mieri z roku 1555, ktorý rozdelil Svätú rímsku ríšu na luteránske a katolícke štáty. Toto osídlenie bolo postupne podkopávané expanziou protestantizmu za tieto dohodnuté hranice a nástupom kalvinizmu, protestantskej doktríny, ktorú Augsburg neuznával. Výsledkom bola séria sporov o politickú a ekonomickú kontrolu, ktorá vyvrcholila rokom 1618, keď prevažne protestantská česká šľachta zosadila z funkcie českého kráľa katolíka Ferdinanda II. Korunu ponúkli protestantovi z Falcka Fridrichovi V. a jeho nástup na trón viedlo k českej revolte v roku 1618.
V roku 1620 Ferdinand získal späť Čechy, ale keď sa Fridrich odmietol vzdať koruny, boje sa rozšírili na jeho dedičné územie Falcka, ktorého strategický význam pre osemdesiatročnú vojnu sa prejavil v Holandskej republike a Španielsku. Do roku 1623 španielsko-cisárske vojská Fridricha porazili, po čom bol zbavený majetku a vyhostený do exilu. V roku 1625 intervenoval v severnom Nemecku dánsky kráľ Kristián IV., až kým nebol nútený v roku 1629 ustúpiť.
Ferdinand teraz prijal reštitučný edikt, ktorý vyžadoval vrátenie všetkého majetku odobratého katolíckej cirkvi od roku 1555. Táto implementácia by podkopala protestantských vládcov v severnom a strednom Nemecku vrátane švédskeho kráľa Gustáva Adolfa, ktorý v roku 1630 napadol ríšu podporený francúzskymi dotáciami. V priebehu nasledujúcich štyroch rokov Švédi a ich nemeckí spojenci dosiahli sériu víťazstiev nad ríšskymi vojskami, a to aj napriek Gustávovej smrti pri Lützene v roku 1632. Po porážke pri Nördlingene v roku 1634 však švédski nemeckí spojenci podpísali s Ferdinandom v roku 1635 pražský mier. Stiahol edikt a zaručil nemeckým vládcom politickú a náboženskú autonómiu; na oplátku sa vzdali spojenectva s vonkajšími mocnosťami, ako je Švédsko, a dohodli sa, že spoja svoje jednotky do jednej ríšskej armády.
Keď bolo Švédsko izolované, začali mierové rozhovory s cisárom, až kým strach z následného zvýšenia habsburskej moci neviedol Francúzsko k priamemu zásahu do konfliktu. V apríli 1635 sa dohodli na obrannom spojenectve so Švédskom proti Ferdinandovi, potom v máji vyhlásili Španielsku vojnu. Hoci francúzsko-španielska vojna pokračovala až do roku 1659, boje v Nemecku sa skončili mierom z roku 1648, ktorého hlavné ustanovenia zahŕňali ratifikáciu pražských podmienok Ferdinandom a prijatie holandskej nezávislosti Španielskom. Oslabením Habsburgovcov vo vzťahu k Francúzsku a jeho spojencom konflikt zmenil európsku mocenskú rovnováhu a pripravil pôdu pre vojny Ľudovíta XIV.
Štrukturálne pôvody
Passauský mier z roku 1552 ukončil šmalkaldskú vojnu medzi protestantmi a katolíkmi vo Svätej rímskej ríši, zatiaľ čo augsburský mier z roku 1555 sa pokúsil zabrániť budúcemu konfliktu stanovením existujúcich hraníc. Podľa princípu cuius regio, eius religio, boli štáty buď luteránskymi, neskôr najbežnejšou formou protestantizmu, alebo katolíckymi, založenými na náboženstve ich vládcu. Ďalšie ustanovenia chránili podstatné náboženské menšiny v mestách ako Donauwörth a potvrdzovali luteránske vlastníctvo majetku prevzatého od katolíkov od Passauského mieru.
Dohodu čoraz viac podkopávala expanzia protestantizmu za ustanovené hranice z roku 1555, a to aj v silne katolíckych oblastiach, v ktorých vládli Habsburgovci. Druhým zdrojom konfliktov bol rast reformovaných vierovyznaní neuznaných Augsburgom, najmä kalvinizmus, čo bola teológia, na ktorú sa luteráni aj katolíci dívali s rovnakou nevraživosťou. Nakoniec, náboženstvo bolo čoraz viac nahradzované ekonomickými a politickými cieľmi; Luteránske Sasko, Dánsko-Nórsko a Švédsko súperili medzi sebou a kalvínsky Brandenburg o pobaltský obchod.
Bojujúce strany
Reformácia, ako snaha reformovať katolícku cirkev narazila na protireformáciu a rekatolizáciu, ktorú viedol Rím (Rímskokatolícka cirkev) a zastrešovali mocensky aj politicky Habsburgovci. V konečnom dôsledku v jednotlivých vojnách bojovali proti sebe:
Slovensko
Slovenska (ako vtedajšej súčasti Uhorska väčšinou okupovaného Osmanskou ríšou alebo priamo spadajúceho pod vládu Habsburgovcov) sa Tridsaťročná vojna týkala na rozdiel od Česka len sprostredkovane. V bitke na Bielej hore, v ktorej boli české stavy porazené, sa na ich strane zúčastnili aj uhorskí žoldnieri (najmä jazda) ale nevyznamenali sa a 3 000 vojakov vyslaných Gabrielom Betlénom sa boja ani nezúčastnilo.
Vojny
Prebiehala v podobe nasledujúcich konfliktov:
Z vojenského hľadiska došlo k rozkvetu žoldnierstva a vojna dala aj základ na vytvorenie stálych (pravidelných) armád.
Dôsledky
Hlavné výsledky boli:
NGC 605
NGC 605 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 21. októbra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 6032
NGC 6032 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 9. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Simon Gagné
Klubový hokej
Simon Gagné je útočník, ktorý hrával na ľavom krídle. V roku 1998 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Philadelphia Flyers v prvom kole ako 22. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Philadelphie dostal prvýkrát v sezóne 1999/00, následne hral v klube Tampa Bay Lightning, kde mal zmluvu na jeden rok za 5.6 milióna dolárov. Stal sa tak jedným z najlepšie platených hráčov klubu. Je 10. najproduktívnejším hráčom, aký kedy nosil dres Philadelphia Flyers. Bol dvakrát vybraný do All-Stars Game v rokoch 2001 a 2007. Jeho veľkým idolom je Peter Forsberg, hral s číslom 12.
Reprezentácia
Simon Gagné získal v drese Kanady zlatú medailu na zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a striebornú medailu na majstrovstvách sveta v hokeji 2005 vo Viedni. Dostal sa aj do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Hans Cloos
Hans Cloos (* 8. november 1885, Magdeburg, Nemecko – † 26. september 1951, Bonn) bol nemecký geológ a vysokoškolský pedagóg. Jeho výskum deformácie granitoidných hornín bol významným príspevkom do štúdia štruktúrnej geológie.
Životopis
Po vojne, sa začal venovať štúdiu plutónov a ich vnútornej stavbe. V roku 1919 sa stal profesorom geológie na univerzite vo Vroclave (vtedy Breslau). Tu vyučoval geológiu aj svojho mladšieho brata Ernsta (narodený v 1898), ktorý sa neskôr stal tiež významným geológom.
V roku 1926 Cloos odišiel z Vroclava a vyučoval na univerzite v Bonne. Podnikol viacero geologických výprav do Škandinávie, Anglicka a Severnej Ameriky.
Hans Cloos sa ako jeden z prvých venoval štúdiu deformácie hornín a tektonike granitoidov. Na základe presných modelov študoval procesy vzniku zlomov, venoval sa tiež výskumu vývoja štruktúry kontinentov. Bol tiež známy svojimi umeleckými schopnosťami, najmä hudobným a kresliarskym talentom.
Nýrov
Nýrov je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 195 obyvateľov, z toho 95 mužov a 100 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 40,7 roka, ženy 44,0 roka).
Uhorský
Uhorský je prídavné meno k slovu:
NGC 803
NGC 803 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Saint-Ferjeux
Saint-Ferjeux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LG Optimus 2X
LG Optimus 2X je smartfón od kórejského výrobcu LG. Ide o prvý mobilný telefón na svete s dvojjadrovým procesorom (Nvidia Tegra 2, takt 1 GHz). Operačným systémom je štandardne Android 2.2 Froyo, ktorý je možné zadarmo aktualizovať na verziu Android 2.3 Gingerbread. LG Optimus 2X je dostupný vo dvoch farbách - čierna a hnedá.
História a dostupnosť
LG Optimus 2X bol oficiálne predstavený 16. decembra 2010. Predaj telefónu začal 29. marca 2011.
Výbava telefónu
Mobilný telefón LG Optimus 2X je vybavený operačným systémom Android 2.2 Froyo (s možnosťou aktualizácie na novší Android 2.3 Gingerbread), 1 GHz dvojjadrovým procesorom (na rozdiel od LG Optimus Black, ktorý má jednojadrový procesor) Nvidia Tegra 2 s 40 nm technológiou a operačnou pamäťou 512 MB RAM. Na prednej strane smartfónu sa rozprestiera dotykový kapacitný displej s rozlíšením WVGA (480 × 800 px), 16 miliónmi farieb a uhlopriečkou 4 ". Displej zvláda multitouch ovládanie (gestá pre približovanie a odďaľovanie napr. fotiek, webových stránok, mapových podkladov, atď.) a je krytý odolným sklíčkom Gorilla Glass. Vďaka akcelerometru sa automaticky otáča obsah displeja na šírku a na výšku.
Vo výbave Optimusu 2X nájdeme hudobný a video prehrávač, HDMI konektor pre sledovanie multimediálneho obsahu z telefónu na televíziu alebo monitora, GPS s mapami Googlu, rýchle dáta HSPA, Wi-Fi pre pripojenie na internet, prednú 1,3 Mpx kameru pre videohovory, 8 Mpx fotoaparát s autofocusom a bleskom či kameru s možnosťou nahrávania FullHD videí 1080p (teda rozlíšenie 1920 × 1080 px).
Védrines-Saint-Loup
Védrines-Saint-Loup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6034
NGC 6034 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 19. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 6033
NGC 6033 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 23. júla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
Érsekhalma
Érsekhalma je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Má rozlohu 2 756 ha a žije tu obyvateľov.
NGC 704
NGC 704 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. septembra 1786.
Aidan Gillen
Aidan Gillen, vlastným menom Aidan Murphy, (* 24. apríl 1968, Dublin, Írsko) je írsky herec.
Životopis
Hereckú kariéru začal ako teenager vo veku 16 rokov, keď hral v Sne noci svätojánskej. V roku 1985 získal prvú filmovú rolu v írskom krátkom filme The Drip, ešte pod rodným menom Aidan Murphy. V roku 1996 hral hlavnú úlohu v IRA – dráme Some Mother’s Son Terryho Georgea. Známym vo Veľkej Británii sa stal v roku 1999 ako Stuart Alan Jones v televíznom seriáli Queer as Folk, za čo bol nominovaný na cenu BAFTA. Účinkoval aj v hollywoodskom filme Shanghai Knights s Jackie Chanom v hlavnej úlohe.
V rokoch 2003 – 2004 hral v divadle – 63 predstavení na Broadwayi v úlohe Micka v Domovníkovi Harolda Pintera, za čo bol dvakrát nominovaný na Tony, a v roku 2007 v londýnskom West Ende v Glengarry Glen Ross Davida Mameta. V rokoch 2004 až 2008 hral v 35 epizódach amerického seriálu Wire. Od roku 2011 spodobňuje postavu Petyra "Malíčka" Baelisha v seriáli z produkcie HBO Game of Thrones.
Cerro Azul (Galapágy)
Cerro Azul je aktívna štítová sopka, nachádzajúca sa na juhozápadnom okraji ostrova Isabela. S výškou 1 640 m je to druhý najvyšší sopečný útvar ostrova. Vrchol je tvorený kalderou s rozmermi 4 × 5 km a hĺbkou 650 m. Jej dno je z väčšej časti pokryté mladými lávovými prúdmi. Lávové prúdy a troskové kužele taktiež pokrývajú svahy vulkánu. Napriek tomu, že prvé záznamy o erupciách pochádzajú len od roku 1932, odvtedy eruptovala približne desaťkrát, čo ju radí k najaktívnejším sopkám súostrovia.
Pavel Malovič
Životopis
Vyštudoval Lekársku fakultu UK v Bratislave. Po skončení školy pracoval na II. internej a kardiologickej klinike FN Bratislava, v roku 1980 nastúpil na Kliniku telovýchovného lekárstva Univerzitnej nemocnice v Bratislave. Od roku 1990 pôsobí na tejto klinike ako primár.
Jeho profesionálnou doménou je šport a športová medicína. Bol lekárom futbalových mládežníckych družstiev Slovana Bratislava, hokejistov Dukly Hodonín, turnajov československej reprezentácie karate a i. V rokoch 1986 až 1993 bol lekárom česko-slovenskej futbalovej reprezentácie, v rokoch1994 až 2001 pôsobil ako lekár slovenskej futbalovej reprezentácie. Od roku 2002 je lekárom slovenskej futbalovej reprezentácie do 21 rokov. Zároveň je od roku 2000 osobným lekárom slovenského tenistu Dominika Hrbatého. V európskom futbale patrí medzi služobne najstarších reprezentačných lekárov.
Dlhoročne pôsobí v štruktúrach zdravotných komisií futbalového zväzu na rôznych funkciách. V rokoch 1983 až 1993 bol podpredsedom a neskôr predsedom Zdravotnej komisie Československého futbalového zväzu, od roku 1983 je predsedom Zdravotnej komisie Slovenského futbalového zväzu.
Od roku 2002 pracuje pre UEFA ako dopingový komisár. V rokoch 2000 až 2009 pôsobil vo funkcii viceprezidenta Antidopingového výboru Slovenskej republiky.
Okrem praktickej medicíny sa venuje aj pedagogickej a prednáškovej činnosti, pôsobí ako odborný asistent na katedre Telovýchovného lekárstva Lekárskej fakulty UK v Bratislave.
Popri profesionálnej dráhe športového lekára sa Pavel Malovič venuje aj množstvu ďalších, nemedicinálnych aktivít. Významná je najmä jeho dlhoročná publicistická činnosť. Jej spektrum siaha od vedeckých a vedecko-popularizačných článkov z oblasti medicíny a well-beingu cez literatúru až po hudobnú publicistiku. Pravidelne publikuje v odbornej a populárnej tlači (SME, Trend, Šport, Pravda, Profit, Zdravie, Playboy, Futbal magazín, ARCH a i.), vo viacerých printových médiách má stálu rubriku.
Je aktívny aj ako folkový hudobník. Od roku 1979 je členom združenia pesničkárov SLNOVRAT , v rámci ktorého hral na mnohých významných hudobných podujatiach osemdesiatych rokov (Blues na Dunaji, Folkfórum Bratislava, Koncert Populáru, Folkový kolotoč Ostrava, Martinské Folkfórum, Poetická Lýra a i.) a s ktorým vydal viacero albumov (Folkový kolotoč, Nikdy tak nebolo, Triquetra a i.). Písal texty pre slovenskú pesničkárku Zuzanu Homolovú, jeho texty mali v repertoári aj Janko Lehotský, Pavol Habera a skupiny Jednofázové kvasenie a Propeler.
Piesňové texty a poézia
CD a LP: Knihy:
Further
Further je siedmy štúdiový album britskej elektronickej skupiny The Chemical Brothers, ktorý bol vydaný dňa 14. júna 2010. Názov albumu a dátum vydania boli zverejnené dňa 30. marca 2010 na oficiálnej webstránke skupiny. Všetkých osem skladieb albumu je sprevádzaných zodpovedajúcimi filmami, ktoré špeciálne pre nich vyrobili Adam Smith a Marcus Lyal. Hlavnou postavou vo filmoch je Romola Garai. Žena na obale albumu je Jenny Godding, ktorej telo bolo dablované na podvodné scény v hudobných videách.
Šialenstvo
Šialenstvo je strata rozumového úsudku, pomätenosť, nepríčetnosť, bláznovstvo.
Further
Album je prvým, ktorý pre skupinu vydalo vydavateľstvo Parlophone, predtým počas štrnástich rokov vydávalo pre skupinu vydavateľstvo Virgin. Hoci obe vydavateľstvá vlastní EMI.
Šialenstvo
Šialenstvo samo o sebe neexistuje a jeho hodnotenie závisí od doby, miesta, kultúry. Postoj k šialenstvu sa v Európe od stredoveku výrazne menil od sympatie až k zavrhnutiu a uväzneniu, od policajného dohľadu k lekárskej kontrole. Každá spoločnosť tak vidí v šialenstve nejaký súhrn čŕt, pôvodne nápadných ako odchýlky od priemeru. V mnohých tradičných spoločnostiach by ten, koho by sme my označili ako šialenca, bol pozitívne prijímaný ako nadradený, pretože v ňom prebýva duch a je teda povolaný k dôležitým úlohám (šaman, čarodejník). Naopak v Západnej kultúre sa šialenstvo postupne stalo záporným rubom racionality v dôsledku zdanlivého nedostatku prispôsobivosti, najmä k práci, v dôsledku odporu k životným normám (rodina, hierarchia) a nerešpektovania zvyklostí.
Further
Album Further bol nominovaný v roku 2011 na cenu Grammy v kategórii Best Electronic/Dance Album, ale prehral s albumom La Roux od dvojice La Roux.
Šialenstvo
Šialenstvo v psychopatológii
Psychopatológia definuje šialenstvo ako rôzne formy pomätenia a duševných chorôb.
Fajsz
Fajsz je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Má rozlohu 3199 ha a žije tu 1813 obyvateľov (2007).
LG Optimus Black
náhľad|LG Optimus Black LG Optimus Black je smartfón od kórejskej firmy LG.
Úvod
Tento model sa radí vďaka svojej dobrej hardvérovej výbave, slušnej optimalizácii a kvalitnému dielenskému spracovaniu medzi jedny z najvydarenejších telefónov tohto kórejského výrobcu. Síce nedisponuje dvojjadrovým procesorom ako podobný typ smartfónu LG Optimus 2X, ale aj tak má dobre odladený systém, rýchle reakcie, nízku hmotnosť a kvalitný displej s uhlopriečkou štyri palce.
Výbava telefónu
Smartfón LG Optimus Black je vybavený operačným systémom Android 2.2.2 (možnosť aktualizácie na Android 2.2.3), 1 GHz procesor TI OMAP 3630. Rozmery telefónu: 122 x 64 x 9,2 mm a hmotnosť 109 gramov vrátane batérie. Na prednej strane telefónu je multi-touch dotykový displej s rozlíšením WVGA (480 × 800 px), 16 miliónov farieb, 4 palca uhlopriečka.
Ďalej v telefóne nájdeme hudobný a video prehrávač, bluetooth, GPS s pravidelne aktualizovanými mapami Google, Wi-Fi pripojenie k internetu, 5 MPx fotoaparát, záznam videa v HD rozlíšení, predný 2 MPx fotoaparát pre videohovory.
Manzat (kantón)
Manzat je francúzsky kantón v obvode Riom v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvorí ho 10 obcí.
Zazie
Život
Otec Zazie bol architekt a matka učiteľka hudby.
Debutovala v roku 1992 s albumom Je Tu Ils a singlom "Sucré salé".
V roku 1995, vydala druhý album Zen, ktorý napísala a vydala spolu s Vincent-Marie Bouvotom. Album obsahoval single "Zen" a "Homme Sweet Homme". Jej singel "Un point c'est toi" z roku 1996 z toho istého albumu bol predmetom diskusie v kanadskom televíznom programe Too Much 4 Much kanála MuchMusic, kvôli jeho kontroverznému obsahu. Nakoniec diskusná skupina uznala, že video nie je pre publikum nevhodné. V klipe skupinka štyroch zamilovaných žien, vrátane Zazie, prenasleduje pár mužov ku jazeru. Tam sa muži vyzlečú a zaplávajú si v jazere. Zazie sníva o jednom z týchto mužov. Na prekvapenie žien sa však títo dvaja muži začnú navzájom bozkávať.
V roku 1997 Pascal Obispo a Zazie vydali singel "Les Meilleurs Ennemis".
Na jej albume z roku 1998 Made in Love sa spolupodieľali Ali Staton, Pierre Jaconelli, a Zazie. Fotky k albumu urobil módny fotograf a dizajnér Jean-Baptiste Mondino. Piesne "Ça Fait Mal Et Ça Fait Rien", "Tous des anges" a "Tout Le Monde" boli vydané ako single. Ďalší rok po tomto albume nasledoval live album Made in Live. V roku 1999 Zazie napísala aj song pre Jane Birkin.
V roku 2001 Zazie naspievala s Axel Bauerom singel "À Ma Place". Bol to jej najúspešnejší singel vo Francúzsku. Vo francúzskych rebríčkoch sa dostal na štvrtú priečku.
V roku 2002 Zazie uviedla singel "Adam et Yves" z albumu La Zizanie z roku 2001, kde sa znovu objavila homosexuálna tematika. Tento album produkoval výlučne Pierre Jaconelli. Ostatné single zahŕňali "Rue de la paix" a "Danse avec les loops". V roku 2003, vydala ďalší live album, Ze Live.
Album Rodéo z roku 2004 vydala v koprodukcii s Jean-Pierre Pilotom a Philippe Paradisom. Video ku singlu "Excuse-Moi" zobrazuje Zazie v role indickej ženy ktorá opúšťa neverného manžela. Po tomto albume nasledoval live album Rodéo Tour v roku 2006.
Vo februári 2007, vyšiel jej šiesty album Totem. Tak ako predchádzajúci album, aj na produkcii tohto sa spolupodieľali Jean-Pierre Pilot a Philippe Paradis. 1. júna začalo turné "Totem Tour".
Zazie je známa pre jej hravé použitie jazyka, ktoré viedlo ku vzniku francúzskeho slova zazisme, alebo "Zazie-zmus".
V roku 2007 tiež napísala niekoľko piesní pre album Christophe Willema, Inventaire.
Single
A Vydané len ako promo.
Ľubomír Hrivnák
Prof. RNDr. Ľubomír Hrivnák, DRSc. (* 31. marec 1930, Bratislava – † 30. august 1993, Bratislava) bol slovenský fyzik.
Životopis
Narodil sa v Bratislave. Po štúdiu na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v rokoch 1948 – 1952 nastúpil na svoju alma mater ako asistent. V rámci ašpirantúry študoval v Prahe u zakladateľa českej školy teórie tuhých látok Zdeňka Matyáša. Ako prvý na Slovensku sa začal zaoberať touto problematikou a získal titul CSc. za prácu Vznik excitónu nežiarivou rekombináciou elektrónu a diery.
V roku 1961 prešiel na Vysokú školu dopravnú v Žiline, kde sa v roku 1964 habilitoval a stal sa vedúcim Katedry fyziky. V rokoch 1968 – 1969 bol prodekanom Strojnícko-elektrotechnickej fakulty VŠD. Za politické postoje v tomto období bol v roku 1969 odvolaný z funkcie prodekana a v roku 1971 aj z funkcie vedúceho katedry. Po návrate do Bratislavy v roku 1974 pracoval v Elektrotechnickom ústave Slovenskej akadémie vied, kde v roku 1984 obhájil doktorskú dizertáciu prácou Neohmický transport v polovodičoch. Inauguračné pokračovanie absolvoval v roku 1990 na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK v Bratislave. Spočiatku sa venoval štúdiu Fröhlichovho hamiltoniánu a stanoveniu podmienok, kedy sa dva elektróny v polárnom dielektriku môžu priťahovať v dôsledku elektrónovo-fonónovej interakcie. V tých časoch to bol ústredný problém kvantovej teórie tuhých látok. Počas jeho pôsobenia sa v Žiline okolo neho vytvorila silná skupina, ktorá rozvíjala výskum tuhých látok ultrazvukovými metódami a dosiahla vynikajúce výsledky i uznanie.
Šírka jeho vedeckých záujmov bola mimoriadne veľká: zaoberal sa nežiarivou rekombináciou elektrónu a diery, kvantovým Hallovým javom, Bohmovým–Aharonovým efektom i neparabolickými disperznými zákonmi v polovodičoch. Odvodil poloempirický vzťah medzi mriežkovou konštantou polovodičov, ich šírkou zakázaného pásma a parametrami disperzného zákona vodivostných elektrónov. Ako prvý v dejinách fyziky na Slovensku prednášal o kvantovej teórii tuhých látok a popri profesorovi Jánovi Fischerovi aj o elektrónovej štruktúre atómov a molekúl. Vďaka jeho úsiliu a pod jeho vedením vznikla kniha Teória tuhých látok, ktorá bola prvou publikáciou svojho druhu v Česko-Slovensku a vyšla v dvoch vydaniach. Ešte na Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave založil v roku 1961 spoločne s profesorom Milanom Petrášom seminár z teoretickej fyziky. Po príchode na Elektrotechnický ústav SAV zasa viedol seminár z fyziky polovodičov. V rokoch 1969 – 1971 bol prvým predsedom Fyzikálnej sekcie Jednoty slovenských matematikov fyzikov. V tejto funkcii sa zúčastnil v roku 1969 na zakladacom zasadnutí Európskej fyzikálnej spoločnosti a bol zvolený za člena jej prvej rady.
Zomrel 30. augusta 1993 v Bratislave.
Ochoz u Tišnova (okres Brno-venkov)
Ochoz u Tišnova je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 117 obyvateľov, z toho 55 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 43,9 roka, ženy 42,1 roka).
Trhová ekonomika
Trhová ekonomika alebo trhové hospodárstvo alebo (najmä v socialistických krajinách a v marxizme) kapitalizmus je ekonomika založená na systéme slobodného podnikania voľnej súťaže. Funguje prostredníctvom trhového mechanizmu, v ktorom vstupuje do vzájomného vzťahu ponuka a dopyt a výsledkom je trhová cena.
Triáda otázok sa určuje systémom cien, ziskov a strát. Subjekty (domácnosti, firmy, štát), čo vyrábať – určuje trh, ponuka-dopyt. Ako – rieši konkurenciou medzi výrobcami. Pre koho – spotreba ľudí.
Predpoklady
Trh a trhový mechanizmus je základom tejto ekonomickej teórie. Trh vznikol a vyvíjal sa ako výsledok vývoja výroby tovaru a spoločnej deľby práce. Ekonomická teória rozlišuje naturálnu výmenu a peňažnú (finančnú) výmenu.
Trhová ekonomika je založená na systéme slobodného podnikania a voľnej súťaže. Funguje prostredníctvom trhového mechanizmu, t. j. procesu, v ktorom vstupuje do interakcie ponuka a dopyt, výsledkom je trhová cena. Existujú v nej samostatné trhové subjekty, ktoré slobodne podnikajú v podmienkach slobodnej trhovej súťaže. Táto ekonomika má slobodný trh statkov, služieb, tovarov, práce, pôdy a kapitálu, liberalizovaný zahraničný obchod, samostatné centrálne a obchodné bunky, burzy a burzový obchod. O prvej otázke ekonómie rozhodujú spotrebitelia a ich voľba závisí od ich príjmov i ochoty spotrebúvať, resp. sporiť. O druhej rozhoduje konkurencia medzi výrobcami. Tretiu rieši trh prostredníctvom ponuky a dopytu. Trhová ekonomika predpokladá dokonalú konkurenciu, ktorá nemôže reálne existovať. Do voľnej konkurencie vstupujú jednak monopoly a jednak štát – zmiešaná ekonomika. Hlavným predpokladom fungovania trhovej ekonomiky je slobodné podnikanie, ktorého predpokladom je súkromné vlastníctvo.
V trhovom hospodárstve povinnosťou štátu všeobecne je stanoviť pravidlá hry pre hospodársku činnosť a zabezpečiť ich dodržiavanie. Tieto pravidlá musia ochraňovať a podporovať voľnú konkurenciu a brániť trh pred zbytočnými zásahmi zo strany štátu. Základom tohto hospodárstva je súkromné vlastníctvo kapitálových statkov vo všetkých sférach špecializovanej hospodárskej činnosti. Pri prechode k trhovému hospodárstvu je preto nevyhnutná maximálne možná privatizácia, liberalizácia cien, zahraničného obchodu, konvertibilita meny. Zároveň je potrebné zabezpečiť vyrovnaný štátny rozpočet a odstrániť akékoľvek formy regulovania trhu, trhových subjektov. Zástancovia trhového hospodárstva vystupujú proti všetkému, čo bráni voľnej tvorbe cien, predovšetkým proti regulovaniu cien a miezd, proti vládnemu regulovaniu bankovníctva a pod. Vychádzajúc z potreby určitej prirodzenej miery nezamestnanosti, ktorá je podľa ich názoru charakteristická pre dynamickú vysoko progresívnu ekonomiku, vystupujú aj proti aktívnym opatreniam štátu na zníženie nezamestnanosti. Sú proti sociálnym opatreniam štátu a v záujme zlepšenia situácie na trhu práce požadujú napr. odstránenie monopolu odborových organizácií, zlepšenie informácií o voľných pracovných miestach a o ponuke práce, ako aj zvýšenie mobility pracovných síl.
Trhové hospodárstvo verzus kapitalizmus
Pozri Kapitalizmus - Ado K
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Stará Ľubovňa
thumb|Okres Stará Ľubovňa
V okrese Stará Ľubovňa sa nachádza 231 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Riverdance
Zrodenie v Eurovízii
Riverdance bolo v úplných začiatkoch krátke, zhruba 6 minútové hudobno-tanečné číslo, ktoré malo vyplniť prestávku v medzinárodnej speváckej súťaži Eurovízia v roku 1994. Hudbu k tomuto číslu zložil Bill Whelan, ktorého organizátori súťaže oslovili a s ktorým spolupracovali už skôr v roku 1981 na podobnom projekte nazvanom Timedance. Spevácku časť vstupu odspieval spevácky zbor Anúna, zameriavajúci sa na keltskú hudbu. Tanečnú časť choreograficky spracoval a odtancoval viacnásobný víťaz v šampionáte írskych tancov, Michael Flatley s partnerkou Jean Butlerovou. Práve írsky tanec a step tejto dvojice (a ďalších tanečníkov v závere vstupu) tvoril podstatnú časť celého čísla a najmä vďaka nemu si Riverdance vyslúžil búrlivý aplauz a tzv. standing ovations.
Ohlasy a transformácia
Veľmi krátko po tomto úspechu oslovila dvojica producentov John McColgan a Moya Doherty skladateľa Billa Whelana a choreografa Michaela Flatleyho s návrhom na spoluprácu pri zostavení kompletného celovečerného predstavenia. Toto predstavenie, ktorého názov ostal Riverdance, malo premiéru 9. februára 1995 v Dublinskom Point Theatre.
Vzostup a úspechy
Premiérové predstavenie v Point Theatre sa uvádzalo nepretržite 5 týždňov, predalo sa viac ako 120 tisíc lístkov a bolo permanentne vypredané.
8. mája 1995 Riverdance účinkoval na Gala predstavení pri 50. výročí VE Day (deň konečnej porážky nemeckej armády počas II. Svetovej vojny), za účasti princa Charlesa. Predstavenie sa vysielalo aj v televízii s odhadom 20 miliónov divákov.
Pascal Obispo
Pascal Obispo (* 8. január 1965, Bergerac, Francúzsko) je francúzsky spevák a textár.
Riverdance
Vzostup a úspechy
Nasledujúce série predstavení sa odohrávali v The Apollo v Hammersmithe (4 + 6 týždňov) a v Point Theatre v Dubline (6 týždňov). Všetky predstavenia boli vypredané. Riverdance sa 17. júla 1995 predstavil aj v Londýne na predstavení pre kráľovnú matku Alžbetu, kráľovnú Alžbetu II. a kráľovskú princeznú Margaret.
Po veľkom úspechu v Európe sa revue vydalo na turné po svete, medzi prvými to bol najmä New York. Tam v marci 1996 absolvovalo 8 týždňovú fenomenálnu sériu plne vypredaných predstavení v renomovanom Radio City Music Hall. Veľký úspech znamenal aj veľký tlak na účinkujúcich. Spevácky zbor Anúna opustil revue krátko po tomto úspechu a nahradil ho iný zbor, zostavený špeciálne len pre túto revue.
Pascal Obispo
Pascal Obispo začal spievať v roku 1980. Prvý album vydal v roku 1990, Le long du fleuve. Keď vydal druhý album (Plus que tout au monde), jeho piesne zaznamenali veľký úspech a dnes sú stále veľmi populárne. Z tohto albumu sa vo Francúzsku predali 2 milióny kusov. Niektoré z jeho najznámejších piesní sú Plus que tout au monde, Laurelenn, Tombé pour elle, Lucie, Personne a Fan. Jeho meno je anagramom maliara Pabla Picassa.
Riverdance
Vzostup a úspechy
Riverdance sa vrátil na írsky ostrov (vrátane predstavení v Severnom Írsku), pričom opäť absolvoval cyklus plne vypredaných predstavení v The Apollo v Hammersmithe, tentoraz v dĺžke 3 a pol mesiaca.
Pascal Obispo
Z väčšiny jeho albumov sa dodnes predalo viac ako 1 milión kusov.
Riverdance
Vzostup a úspechy
Kvôli rastúcej popularite a objednávkam na vystúpenia sa produkčná spoločnosť Abhann Productions už skôr rozhodla, že vytvorí ďalšie dve skupiny pre predvádzanie Riverdance. Boli nazvané The Lee a Liffey a každá skupina mala na starosti predstavenia v pre inú oblasť či kontinent. Aj vďaka tomuto rozšíreniu do konca roku 1996 videlo revue viac ako 1.3 milióna divákov pri cca 400 predstaveniach.
Pascal Obispo
Obispo využíval svoju popularitu na humanitárnu pomoc, najmä na boj proti šíreniu epidémie AIDS. Spolupracoval s viacerými známimi umelcami ako Florent Pagny, Johnny Hallyday, Patricia Kaas.
Riverdance
Vzostup a úspechy
Predstavenie sa uvádzalo nepretržite 5 týždňov, predalo sa viac ako 120 tisíc lístkov a bolo permanentne vypredané.
Na celý rok 2000 sa jedna skupina presťahovala účinkovať aj na Broadway. Predstavenie bolo mierne prepracované a vydané aj na DVD.
Riverdance pokračuje vo vystúpeniach už 20. rok (platné pre rok 2014). V súčasnosti má Riverdance tri skupiny - Boyne vystupuje v Severnej Amerike, Corrib v Európe a Foyle v Írsku.
Účinkujúci
Prvými hlavnými účinkujúcimi v revue boli Michael Flatley, Jean Butlerová, María Pagés, Moscow Folk Ballet Company a zborová skupina Anúna. Neskôr Michaela Flatleyho nahradil Colin Dunne. S rozširovaním produkcie a vznikom ďalších nových skupín (Liffey, Lee, Lagan, Avoca, Shannon, Boyne, Corrib, Foyle, Moy a Bann) menný zoznam obsadenia vedúcich tanečníkov výrazne narástol a časom sa aj menil. Do menného zoznamu najvýraznejších tanečníkov v histórii Riverdance (okrem už spomenutých) sa radí aj Breandán de Gallaí, Joseph Moriarty, Eileen Martin, Pat Roddy či Joanne Doyle.