cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Republikánska ľudová strana (Turecko)
Strana obhajuje princípy republiky tak, ako ich vytýčil jej zakladateľ. Ide napr. o nacionalizmus alebo sekularizmus. Politika CHP je do istej miery tvorená vymedzovaním sa voči vládnej strane AKP, ktorú okrem iného obviňuje z úmyslu podkopať republiku či zaviesť islamské právo.
Postoj k EÚ
Napriek značnej kritike vedenia prístupových rozhovorov s Európskou úniou si však CHP nemôže dovoliť vystupovať odmietavo k európskej integrácii, čo je dané ideologickým rozporom vnútri strany. Členstvo v EÚ by ukončilo odkaz Atatürka, avšak trvalé začlenenie Turecka do Európy ohrozuje kemalizmus ako štátnu ideológiu, pretože podmienky pre vstup do EÚ nutne znamenajú odstránenie niektorých základných pilierov tejto ideológie (vrátane silnej úlohy armády), ktoré sa snaží strana brániť.
Indické oblečenie
Tradičné indické oblečenie sa značne líši či už farbami, alebo štýlmi, záleží na rôznych faktoroch ako podnebie. O indickom ženskom oblečení môžeme povedať že v podstate zahaľuje. Oblečenie musí chrániť pred slnkom, dažďom ale aj pred zimou (severná India). Tradičné oblečenie tvorí pás látky, ktorý je šikovne ovinutý okolo tela. Najpopulárnejší odev pre ženy sa nazýva sári a dhoti pre mužov.
Ženské oblečenie
náhľad|Sári
Sári
Každé ženské oblečenie sári je v podstate originál. Je to pruh látky dlhý od 5m - do 9m a od 0,9m do 1,1m široký. Zvyčajne sú ručne tkané, vyšívané (technika zar-dozi), alebo aj maľované. Lacné sári je zo strojovo upravovanej bavlny. Farby sa používajú veľmi konrastné ale aj pastelové (červená - často sa používajú ako svadobné, zelená, modrá, žltá, béžová) Biele sári je vyhradené pre vdovy.
Sári sa skladá z čoli (krátkej blúzky), spodničky (peticoat), ktorá sa nemusí vždy používať, namiesto nej často stačí aj šnúrka v páse, a samotného pruhu látky, ktorý je na konci najdekorativnejší končiaci na hlave ako závoj, alebo pokrývka hlavy, či padá cez rameno alebo zdobí poprsie.
Dievča dostáva prvé sári vo veku 14 - 16 rokov pri nejakej rodinnej slávnosti, teda je možné že sári sa aj dedí.
Tak ako každé oblečenie aj sári podlieha móde. Inšpiráciou sú bollywoodske filmy.
Pandžábi
Hovorí sa mu aj salwar khamiz. Jednoduché pandžábi volajú aj kurta pydžma - základ nášho pyžama.
Lehanga
Široká sukňa.
Dhoti
Miestne názvy sú aj Veshti alebo Panche.
Čelná karpatská priehlbina
Čelná karpatská priehlbina (iné názvy: karpatská čelná priehlbina, (čelná) karpatská predhlbeň/karpatská (čelná) predhlbeň, karpatská predhlbina, čelná karpatská hlbina/karpatská čelná hlbina, zriedkavo (karpatská) čelná predhlbenina; podľa M. Maheľa aj palavikum ) je úzky sedimentačný priestor vyvinutý v čele vrásnených pohorí celej Karpatskej sústavy.
Geomorfologicky dnes zodpovedá jednotke Vonkajšie karpatské zníženiny, staršie nazývanej aj Predkarpatské zníženiny či perikarpatská depresia. Vo fyzickogeografickom členení J. Kondrackého (1989 ) je územie týchto zníženín (pod poľským názvom Podkarpacie) obmedzené tak, že nezahŕňa najjužnejšie časti, teda Subkarpaty východného a južného Rumunska, ani Podișul Getic.
Čelná priehlbina sa nachádza celá mimo územia Slovenska. Začína v Rakúsku (príp. pri inom vymedzení hraníc Karpát až na Morave), kde je pokračovaním alpskej molasovej panvy, pokračuje smerom na severovýchod a východ do Poľska a ďalej na Ukrajinu a do Rumunska.
Geologická charakteristika čelnej priehlbiny
Tvoria ju nezvrásnené sedimenty molasového charakteru (najmä zlepence, pieskovce, ílovité a slienité sedimenty (hlavne šlíry) a tiež nespevnené piesky a štrky ) dosahujúce hrúbku do, ktoré ležia na poklesnutej časti Českého masívu, Krakovskej plošiny a Východoeurópskej platformy.
Časť čelnej priehlbiny v Západných Karpatoch
V oblasti Západných Karpát sa čelná priehlbina postupne prehlbovala smerom z juhovýchodu na severozápad západ, v dôsledku tlaku blokov hornín na Český masív najmä jeho moravsko-sliezsku oblasť a Severoeurópsku platformu. Jej južnejšia časť bola v paleogéne prekrytá príkrovmi vonkajšieho flyšového pásma. Vznikala v období dvoch transgresií. Prvá z nich prebehla v spodnom miocéne (egenburg, otnang a karpat), druhá prišla v strednom miocéne (hranica karpat – báden).
Členenie Vonkajších karpatských zníženín
Podľa aktuálneho geomorfologického členenia Česka (ktoré nezohľadňuje územie Poľska, Ukrajiny ani Rumunska) ide o subprovinciu podprovincie Západné Karpaty, sústavy Karpaty. Vonkajšie karpatské žníženiny sa na území Česka delia na dve oblasti :
Podľa J. Kondrackého ide o dve subprovincie provincie "Západné Karpaty so Západnými a Severnými Vonkajšími karpatskými zníženinami" a jednu subprovinciu provincie "Východné Karpaty s Východnými Vonkajšími karpatskými zníženinami" (pričom obe provincie patria do megaregiónu "Karpatský región"):
Podľa V. Krála sa Vonkajšie karpatské zníženiny členia nasledovne :
3308 Ferreri
3308 Ferreri je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Henri Debehogne, G. DeSanctis 1. marca 1981.
Krasnojarsk
Krasnojarsk je tretie najväčšie mesto na Sibíri (v užšom slova zmysle) a administratívne centrum Krasnojarského kraja v Rusku. Žije tu okolo 1 090 000 obyvateľov. Leží na rieke Jenisej a je dôležitou stanicou na transsibírskej magistrále.
Dejiny
Mesto bolo založené v júli 1628 ako hraničná pevnosť na ľavom brehu rieky Jenisej, ktorú založili kozáci zaviazaní cárovi. Štatút mesta získalo v roku 1822. Ďalším impulzom pre rozvoj bolo nájdenie zlata a vybudovanie železnice v roku 1895. Najväčší rozmach nastal počas sovietskej éry. V roku 1935 bola postavená dnešná cesta M53, ktorá mesto spojila s ostatným Ruskom a Krasnojarsk sa začal výraznejšie rozvíjať. Bolo tu vybudovaných viacero veľkých tovární, prístav a obrovská vodná elektráreň. Počas II. svetovej vojny sem boli presťahované ďalšie továrne z Ukrajiny a rozmach priemyslu pokračoval aj po vojne.
V chaose, ktorý nastal po zrútení sa Sovietskeho zväzu, väčšina tovární skrachovala, alebo prešla do súkromných rúk oligarchov. Prudko vzrástla nezamestnanosť, čo malo za následok mnohé štrajky. Krasnojarsk je jediným ruským miliónovým mestom, ktoré nie je plynofikované. Aj preto patrí medzi mestá s najhoršou kvalitou ovzdušia v Rusku.
Ilfov
Ilfov môže byť:
Jazz nad Odrou
Jazz nad Odrou je poľský jazzový festival organizovaný vo Vroclave od roku 1964. Do roku 1989 bol festival skôr záležitosťou študentov z klubu ZSP a voclavského klubu „Pałacyk“. V súčasnosti festival organizuje kancelária Biuro fetiwalowe Impart 2016 spoločne s nadáciou Jazz nad Odrą a Polskim Stowarzyszeniem Jazzowym. V roku 2014 festival Jazz nad Odrou oslávil svoje 50. výročie. Od začiatku svojej existencie sa festival teší vysokej prestíži, čoho dôsledkom je obsadenie významnej pozície na poľskej hudobnej scéne. V priebehu rokov, a v súlade s očakávaním náročného publika, sa stalo pravidlom, že na festivale vystupujú hviezdy medzinárodnej jazzovej scény aj progresívni hudobníci domácej scény i z celého sveta. Koncerty sa počas festivalu konajú vždy vo viacerých koncertných sálach, napríklad vo filharmónii, v priestoroch vroclavskej opery aj v Hale Stulecia a v rôznych hudobných kluboch vo Vroclave. Organizátori festivalu nechávajú priestor aj menej známym hudobníkom prezentovať sa na festivale v hudobnej súťaži. Účasť vo festivalovej súťaži tak častokrát otvorila cestu k veľkej hudobnej kariére teraz už známym jazzmenom ako práve Włodzimierz Nahorny, Zbigniew Seifert, Krzesimir Dębski,Jarosław Śmietana, Janusz Strobel, Piotr Baron, Henryk Miśkiewicz, Tomasz Szukalski, Andrzej Zaucha, Ewa Bem.
Dejiny festivalu
Prvotným impulzom boli študentské prehliadky jazzových kapiel a jednotlivcov. To viedlo k spolupráci so študentským spolkom, ktorý je vo Vroclave známy ako „Wrocław ZSP“. Tento spolok organizoval v máji 1957 pri príležitosti Dňa Vroclavu prvý zo série jazzových festivalov. Inšpiráciou pre tento festival bol svetový festival mládeže a študentov, ktorý sa konal v roku 1955 vo Varšave.
V roku 1963, dvaja študenti Vroclavskej Polytechniki Karol Maskos a Andrzej Żurek spolu so študentom Akadémie výtvarných umení (ASP) Alexandrom Fleischerom usporiadali súťaž mladých jazzových klaviristov Dolného Sliezska. Nápad podporili študenti so združenia ZSP, a v roku 1964 sa tak uskutočnil prvý Jazz nad Odrou, pôvodne známy ako Przegląd Jazzowy (Prehľad Jazzu). Prvý festival sa konal v legendárnom klube Pałacyk, na ul. Kosciuszki 34, spolu s výstavou grafiky inšpirovanej jazzovou hudbou Josefa Balceraka šéfredaktora mesačníka Jazz (jediného poľského profesionálneho magazínu o jazzovej hudbe). Od tej doby, Jazz na Odre sa koná pravidelne každý rok, v aule Vroclavskej Polytechniky a v klube „Palacyk“. V roku 1967, koncert víťazov bol presunutý do Veľkého štúdia poľského rozhlasu.
Účastníci
Zahraničné hviezdy festivalu boli mimo iné: Pat Metheny, Paco de Lucía, McCoy Tyner, Larry Coryell, Al Di Meola, Buddy Rich, Stan Getz, Don Cherry a ďalšie. V roku 1988 mal na festivale vystúpiť Chet Baker, ktorý však zomrel niekoľko dní pred príjazdom do Poľska. Z poľských umelcov vystúpili na festivale aj muzikanti Czeslaw Niemen, Tadeusz Nalepa, Hanna Banaszak, Edyta Bartosiewicz.
Alessandro Mendini
náhľad|Žltú vežu Groninger Museum navrhol Alessandro Mendini Alessandro Mendini (* 16. august 1931, Miláno, Taliansko – † 18. február 2019) bol taliansky dizajnér a architekt.
Jeho monografie a projekty v rámci Alchimia group boli publikované aj v zahraničí. Pre taliansky dizajn je to jeden z najuznávanejších odborníkov a ovplyvnil nasledujúce generácie dizajnérov. Vyučuje na univerzite v Miláne a tiež pôsobí ako člen poroty pre architektonické súťaže mladých dizajnérov.
Štúdiá a práca
Mendini absolvoval školu Politecnico di Milano v roku 1959 s titulom architekta a potom sa zamestnal ako dizajnér v spoločnosti Marcello Nizzoli, tiež talianskeho dizajnéra. V 70. rokoch bol jedným z predstaviteľov hnutia Radikálneho dizajnu v Taliansku. Bol jedným zo zakladajúcich členov kolektívu "Global Tools", ktorý funguje od roku 1973. V rokoch 1980 až 1985 pracoval ako šéfredaktor dizajnérskych magazínov Casabella a Modo & Domus. Od roku 1979 spolupracoval a tvoril pre dizajnérsku značku Alchimia a v roku 1982 sa stal spoluzakladateľom prestížnej dizajnérskej školy Domus Academy.
Postmoderna
So svojim postmodernistickým chápaním dizajnu zmenil tvár moderného dizajnu, čo sa zrkadlí v jeho dizajnérskej práci ako kreslá Proust, alebo stolička Lassú, či stolová lampa Ramun. Mendini vniesol do svojho dizajnu ľudské hodnoty a cit, ktoré boli pred tým potláčané v duchu funkcionalizmu a striktnej komercie. Spolupracuje s poprednými svetovými značkami, vrátane Cartier, Hermès, Swatch, Alessi, Philips a Swarovski. Vo svojej tvorbe sa zameriava predovšetkým na nábytok, objekty, interiérový dizajn, inštalácie, maľby, aj architektúru.
Alanín
Alanín (skratka Ala alebo A ) je jedna z 20 základných proteínogénnych aminokyselín.  Prvýkrát bol izolovaný v roku 1879 z hodvábneho proteínu fibroínu, v ktorom tvorí hlavnú zložku.
Vlastnosti
Vďaka metylovej skupine je molekula alanínu hydrofóbna. Je druhou najmenšou aminokyselinou po glycíne.
Izomér L -alanín otáča rovinu polarizovaného svetla doprava, možno ho teda označiť ako L -(+)-alanín.
Izoméry
Jeho izomér kyselina 3-aminopropánová (β-alanín) sa vo voľnej forme nachádza v ľudskom mozgu a je zložkou niektorých biologicky významných dipeptidov.
Funkcia
Podieľa sa na metabolizme sacharidov v pečeni a vo svaloch pri fyzickej záťaži. Tvorí spojku medzi laktátom a glukózou, čo je dôležité pri tvorbe glykogénu a v glukózo-alanínovom cykle. Zúčastňuje sa metabolizmu organických kyselín. Je dôležitý pri premene energetických látok v Krebsovom cykle, syntetizuje sa transamináciou z pyruvátu. Spolu s glycínom má pomerne veľké zastúpenie v ľudskej plazme. Stimuluje produkciu imonoglobulínov. Stabilizuje činnosť prostaty.
Biosyntéza a rozklad
Alanín sa v tele premieňa na pyruvát pomocou transaminačnej reakcie.  Rovnakým procesom dochádza k jeho rozkladu, a to premenou naspäť na pyruvát.
Okrem toho vzniká alanín i pri rozklade fenylalanínu pôsobením enzýmu kynureninázy.
Použitie
Používa sa v poľnohospodárstve ako súčasť kŕmnych zmesí.
Movistar Open 2001
Movistar Open 2001 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 12. do 19. februára 2001  na otvorených antukových dvorcoch v čilskom meste Viña del Mar. Titul v dvojhre získal Argentínčan Guillermo Coria, ktorý vo finále porazil Argentínčana Gaudia. Bol to jeho prvý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Argentínčan Lucas Arnold Ker a Španiel Tomas Carbonell, ktorí vo finále porazili argentínsky pár Mariano Hood, Sebastián Prieto. Pre Kera to bol siedmy a pre Carbonella 20. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇦🇷 Guillermo Coria vs. 🇦🇷 Gastón Gaudio 4-6 6-2 7-5
Štvorhra mužov
🇦🇷 Lucas Arnold Ker / 🇪🇸 Tomas Carbonell vs. 🇦🇷 Mariano Hood / 🇦🇷 Sebastián Prieto 6-4 2-6 6-3
Najmodrejšie oči
Najmodrejšie oči je román americkej spisovateľky Toni Morrisonovej z roku 1970.
O diele
Najmodrejšie oči sú románová prvotina americkej spisovateľky Toni Morrisonovej.
Na rozdiel od jej ďalšieho diela Pieseň o Šalamúnovi je román komorný, ale z formálnej stránky je rovnako vycibrený a z ideovej závažný. Jeho myšlienkový obsah je odrazom politického kvasu búrlivých šesťdesiatych rokov, keď sa v Spojených štátoch rozšírilo masové hnutie obyvateľstva za občianske práva. Ohlasovali sa v ňom zaznávané menšiny, černosi, Mexičania, Portoričania aj Indiáni. Politickú situáciu navyše jatrila vojna vo Vietname. To všetko sa odzrkadlilo v mohutných spoločenských akciách, ako boli protivojnový pochod k Pentagonu, pochod černochov na Washington i búrlivý zjazd Demokratickej strany v Chicagu roku 1968.
V tomto období sa svedomím Ameriky stávajú spisovatelia. Norman Mailer píše Armády noci (Armies of the Night, 1968) o protivojnovom pochode, svojím prispievajú aj Mary McCarthyová a John Hersey. Všetci významní spisovatelia bez ohľadu na farbu pokožky sa vyslovujú priamo či nepriamo k pálčivým problémom doby. Vznikajú vyhranené literatúry menšín. Z nich asi najvýznamnejšia (popri židovskej) je literatúra černošská. Jej predchodcami boli významní spisovatelia černošského pôvodu, ako Langston Hughes a Richard Wright, no vo svojej tvorbe ešte vystupovali ako jednotlivci. Zakladateľom novej početnej černošskej prózy sa stal predovšetkým Ralph Elison so svojím Neviditeľným mužom (Invisible Man, 1952), v šesťdesiatych rokoch bol jeho nasledovníkom James Baldwin a na prahu sedemdesiatych rokov preberá vedúce postavenie Toni Morrisonová. Všetci títo autori sa vo svojich dielach usilujú hľadať a nájsť svoju totožnosť ako východiskovú pozíciu pre zaujatie vzťahu k sebe i k vonkajšiemu svetu. Vedia, že ide o základnú životnú otázku. Už sa nemôžu dlhšie prispôsobovať diktátu bielej spoločnosti. Vymaňujú sa z myslenia vo vnucovaných kategóriách. Tento nový prístup im umožňuje zobraziť postavenie amerických černochov v ľudsky všeobecne platnom zmysle.
Toto všetko v plnej miere platí o tvorbe Toni Morrisonovej.
Hrdinami Morrisonovej próz nie sú ľudia cnostní ani príkladní, naopak, v nejednom ohľade prekračujú hranice všeobecne uznávanej morálky, pretože ich k tomu privádzajú podmienky, v ktorých žijú. Sú to zväčša ľudia z najnižších vrstiev, existujúci na okraji spoločnosti. Vedia si však najväčšmi udržať svoju integritu. Nie sú nakazení ambíciami, falošnými morálnymi imperatívmi, sú „slobodní“, ako ich označuje Morrisonová. Tí spomedzi nich, čo sa vyšvihnú, získajú aký-taký majetok, začnú sa vo väčšine prípadov spreneverovať svojmu pôvodu. Bojujú proti svojmu černošstvu, usilujú sa ho zo seba vykoreniť, alebo sú voči nemu ľahostajní. Usilujú sa udržať si čo najsvetlejšiu pokožku, prijímajú ideály bielej rasy, prestávajú byť sami sebou, a to ich znetvoruje, odsudzuje na záhubu. Prežijú len vtedy, ak budú na svoju čerň hrdí, ak sa prihlásia k dedičstvu svojich čiernych predkov, ak budú žiť v súlade s ich etickými a estetickými ideálmi.
<!-- (takisto pasáž bez súvisu s článkom, patriaca do všeobecnej analýzy tvorby spisovateľky) Toni Morrisonová si veľmi dobre uvedomuje, že asociálnosť jej hrdinov korení v spoločnosti a hospodárskej nerovnosti. Vo svojich románoch vytvára nezabudnuteľné ženské postavy, ktoré nesú na svojich pleciach najväčšiu časť bremena, dôsledku tejto nerovnosti. Tieto ženy sa vedia silou svojej osobnosti vzoprieť okoliu, a tak sa často ocitnú mimo hraníc komunity. K nim patrí Pilát z Piesne o Šalamúnovi a Sula z rovnomenného románu. Tá je obeťou poverčivosti (černosi sú presvedčení, že žena bez pupku je nepozemského pôvodu, teda bosorka). Tie ženy nezávislých pováh sa postupne menia na symbolické postavy matiek, liečiteliek a ochrankýň. V románe Najmodrejšie oči patrí do ich rodu, aj keď len ako epizodická postava, babica a ľudová liečiteľka M´Dearová a v Návnade Marie Thérese. Tie staré ženy sú už nezraniteľné, sú smelé, ba trúfalé, sú večné. To mladé ženy sú vystavené pokušeniu, nebezpečenstvu, prehre. Slabá Pauline z Najmodrejších očí svoj boj prehrala. Vyhrá ho krásna, vzdelaná mulatka Jadine, parížska manekýnka z Návnady?
Deti sú bezbranné a zraniteľné. Taký je sprvu malý Cholly a neskôrj jeho dcéra Pecola. Claudia ani Frieda také nie sú. Rodina ich pevne chráni. Claudia, rozprávačka príbehu Najmodrejšie oči, a jej sestrička Frieda sú predobrazom slobodných hrdých čiernych žien. Tie nedovolia životu, aby ich znetvoril.
Zaujímavé však je, že Morrisonovej mladí mužskí hrdinovia, ktorí našli svoju totožnosť a dosiahli stupeň tej slobody, o akej hovorí autorka, vstupjú v závere jej románov do mýtu. To platí o Ciciakovi, hrdinovi Piesne o Šalamúnovi, i o Synovi, milencovi krásnej Jadine z Návnady. Ciciak rozlúšti z popevku o lietajúcom Šalamúnovi históriu svojho rodu a vrhne sa zo skaly, podobne ako jeho praotec Šalamún, v ústrety životu, v ústrety smrti, do vražedného objatia svojho pobratima a protipólu Gitaru. Syn sa vydá hľadať svoju lásku. Vystúpi na pustom brehu karibského ostrova. Stane sa jedným z bludných jazdcov, o ktorých hovorí ostorvná povesť? --> V Najmodrejších očiach sa Toni Morrisonová vracia do svojho detstva v rodnom Loraine a ústami malej Claudie rozpráva tragický príbeh o márnej túžbe po láske. Keď táto túžba napokon nachádza naplnenie – v znetvorenej podobe – zahubí samu seba. V tom má Morrisnovej próza všeľudskú platnosť. Malá Pecola však verí, že ju neľúbia preto, lebo je škaredá, lebo je čierna, lebo nespĺňa ideál belošskej krásy – a to je špecifický černošský problém. Pecole ani jej okolie, ani jej rodičia nevedia poskytnúť lásku. Cholly nikdy rodičovskú lásku nepoznal a Pauline sa dala nakaziť lacnými romantickými filmovými príbehmi, nežije skutočným životom. Chollyho život otupí, a keď v závere románu pocíti voči svojej dcérke chvíľkový láskyplný súcit, nevie jej ho vyjadriť ináč ako primitívnym pudovým spôsobom, a tým ju zničí.
Morrisonová nám však z tejto bezvýchodiskovej situácie ponúka východisko. Na tej istej pôde, vyprahnutej a neúrodnej, ktorá nedala „vyklíčiť semiačku“, rastú aj dve Pecoline rovesníčky Claudia a Frieda, obklopené láskyplným rodinným prostredím, kde matka vie poskytnúť útechu i nežnosť a otec svojim maličkým ochranu a bezpečie. Claudia s Friedou netrpia falošnými predstavami o belošskej kráse. Claudia sa im bráni tým, že štvrtí modrooké, zlatovlasé bábiky.
Bazil I.
náhľad|300px|Basileios, jeho syn Konštantín a jeho druhá žena, Eudokia Ingerina. Bazil I. (iné mená: Basileios I., Basil I., Bazilius I., Vasilios I., Basilios I.), zvaný Macedónsky resp. po starogr. Makedón/novogr. Makedon (* okolo 812 – † 29. august 886) bol byzantským cisárom od roku 867 až do svojej smrti v roku 886. Hoci dynastia, ktorú založil sa nazýva macedónska, v skutočnosti pochádzal z jednej arménskej (nie slovanskej) rodiny, ktorá bola usadená v Macedónii. Jeho materským jazykom bola arménčina a jeho gréčtina mala silný arménsky prízvuk.
Najmodrejšie oči
O diele
Keď tieto dievčatá vyrastú, budú mať dosť síl, aby si so životom poradili, aby ho prežili skutočný a bohatý, aby sa nepoddali a neuchýlili k jeho napodobenine.
Bazil I.
Vzostup Basileia
Časť svojho detstva strávil v Bulharsku, kde jeho rodina žila od roku 813 v zajatí bulharského chána Kruma. Podarilo sa mu ujsť a dostal sa do služby ako páža u Theofilitza, príbuzného Bardu, mocného strýka cisára Michala III. V službe pre Theofilitza navštívil mesto Patras, kde si získal náklonnosť Danielidy, miestnej bohatej ženy, ktorá ho prijala do svojej domácnosti a finančne podporovala. Podarilo sa mu vzbudiť aj pozornosť cisára, keď zvíťazil v kruhovom zápase a stal sa cisárovým osobným strážcom (parakoimomenios).
Najmodrejšie oči
Kontext
Kniha bola napísaná v 70-tych rokoch, v dobe hesiel „čierna sila“ alebo „čierna je krásna“. Autorka sa nepochybne snažila otvoriť tému frustrácie vo vnútri amerických černochov, ktorú si so sebou niesli z dôb otroctva. Téma rasizmu a krásy je v popredí celej knihy - Pecola je posadnutá „krásou“ modrých očí a túži po nich, pretože v nich vidí jediný spôsob, ako sa stať krásnou nielen pre seba, ale aj pre okolie.
Bazil I.
Vzostup Basileia
Aby si udržal Michalovu priazeň, dal sa rozviesť so svojou ženou a oženil sa s Eudokiou Ingerinou, cisárovou milenkou. Všeobecne panuje mienka, že Lev VI., Basileiov nástupca, bol v skutočnosti synom Michala III. Nedá sa to síce tvrdiť s úplnou istotou, zdá sa však, že Basileios mal ten istý pocit.
3309 Brorfelde
3309 Brorfelde je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. S. Jensen 28. januára 1982.
Najmodrejšie oči
Kontext
Hlavný dej príbehu sa odohráva počas roku 1942 a je postavený na udalostiach, ktoré prežívajú dve černošské rodiny MacTeerovcov a Breedlovcov. Autorka zároveň analyzuje hlavné postavy zo psychologickej stránky a čiastočne využíva svoj príbeh ako nástroj, pomocou ktorého zobrazuje myslenie Afroameričanov, ukazuje ich nízke sebavedomie a frustráciu z vopred prehraného zápasu o krásu a uznanie v „bielom svete“.
Bazil I.
Vzostup Basileia
V apríli 866 Basileios s cisárovým súhlasom vlastnoručne zavraždil Barda, ktorý do tej doby vládol ríši v mene cisára. O niekoľko týždňov neskôr mu udelili titul kaisar (caesar – spolucisár). Až do tohto okamihu je skôr nepravdepodobné Basileiosovo uvažovanie o tom, že by ríši sám vládol, rovnako ako to, že by sa zúčastňoval na Michalových roztopašnostiach. Napriek tomu jeho postavenie na Michalovom dvore sa zhoršovalo, preto Michala v septembri 867 zavraždil a nastúpil na trón.
Najmodrejšie oči
Dej
Komorný príbeh popisuje život černošskej rodiny po období tzv. Veľkej depresie. Pán a pani MacTeerovci žijú v Ohiu a okrem svojich dcér - deväťročnej Claudie a desaťročnej Friede sa starajú aj o dočasne zverenú Pecolu, ktorá pochádza z problémovej rodiny. Jej matka Polly, oplyvajúca odmeranosťou a chladnosťou, zvádza každodenný psychický a fyzciký boj s neustále opitým partnerom Chollym. Pecola, ktorá bola odmalička osamelá, nemilovaná a nepekné dievčatko má jedinú túžbu – vlastniť modré oči. Také majú tie krásne biele bábiky, ktoré dostávajú čierne deti na Vianoce, keď boli dobré. V tej túžbe sa sústreďuje všetok jej hlad po uznaní a láske, veď keby mala modré oči, bola by pekná a každý by ju mal rád. Protikladom Pecoly sú jej kamarátky, ktoré láskaví a starostliví rodičia chránia pred falošným pocitom menejcennosti, a tým im poskytnú pevný základ, aby ich pudová hrdosť na vlastnú rasu mohla prerásť do uvedomelej hrdosti slobodnej čiernej ženy.
Avšak Pecola nebola jediná, kto viedol nespokojný život. Popri hlavnom deji sa v retrospektíve vraciame do detstva a dospievania Pecolinho otca Chollyho, ktorého vlastná matka odhodila na smetisko pár dní po narodení. Od útleho veku ho vychovávala teta Jimmy. Cholly svojho otca nikdy nepoznal a po smrti tety sa ho rozhodol ísť hľadať. Bol ním odmietnutý a zostal sám, až kým nespoznal životnú partnerku Paulinu, s ktorou má syna Samma a dcéru Pecolu.
Bazil I.
Vláda
náhľad|300px|Basileios I. a jeho syn Lev náhľad|300px|Výjav z Basileiovho života Jeho nástupom na trón začala nová etapa v byzantských dejinách – vláda macedónskej dynastie. Táto etapa bola obdobím územného rozmachu, počas ktorého sa byzantská ríša stala najmocnejším štátom v Európe.
Ochranné pásmo vodárenského zdroja
thumb|Označenie ochranného pásma prvého stupňa pri [[Vodný zdroj Káraný|vodnom zdroji Káraný v Česku]] Ochranné pásma vodárenských zdrojov sú štátom definované pásma hygienickej ochrany zdrojov vôd používaných najčastejšie na prípravu pitnej vody. Každý štát má pre tieto zóny svoju vlastnú legislatívu, ktorá sa v priebehu času mení.
Bazil I.
Vláda
Aby svojej rodine zaistil vládu, ustanovil Basileios svojich synov Konštantína (v roku 869) a Leva (870) za spolucisárov.
Ochranné pásmo vodárenského zdroja
Slovenská legislatíva
Slovenská legislatíva definuje pásma hygienickej ochrany v zákone v tzv. Vodnom zákone
Najmodrejšie oči
Dej
Jedenásťročná Pecola sa po krátkom pobyte u MacTeerovcov vracia späť k svojej rodine, kde sa jedného dňa stane obeťou znásilnenia. Tento čin nezostane bez následkov a Pecola čaká dieťa s vlastným otcom. Nikto neverí, že by sa mladej školáčke mohlo narodiť živé a zdravé dieťa. Jediný, kto tajne dúfa, že sa dieťa narodí v poriadku sú jej dve kamarátky zo susedstva – Claudia a Frieda. Infantilne veria, že ak zasadia semienka kvetov do zeme a kvety vyrastú, tak dieťa prežije. Ale kvety nevykvitnú a Pecoline dieťa predčasne zomiera. Pecola sa zblázni a s domnienkou, že má najmodrejšie oči, žije so svojou matkou na okraji mesta. Cholly, ktorý ju druhýkrát znásilnil zomiera vo väzení.
Krása vs. škaredosť
Černošské postavy v románe Najmodrejšie oči boli vychovávané v duchu, že biela rasa je ideálom krásy. Postavy boli neustále podriaďované predstavám o belosti, ktoré boli ponúkané cez filmy, knihy, cukríky či časopisy, až po hračky a reklamy končiac. Spočiatku sa len Pecola a Frieda rozplývajú nad krásou belošky Shirley Templeovej, a neskôr aj pani Breedlová strávi celé dni v kine tým, že obdivuje biele herečky s tajným želaním, aby aj ona mohla raz jedného dňa patriť do ich sveta. Spojitosť medzi krásou a belosťou zatlačila myšlienku krásy za telesný zovňajšok, čo spôsobilo, že telesná krása sa stala meradlom dôležitosti a hodnoty človeka. Preto veľa postáv v tomto románe uverilo, že ich (ne)krása určuje ich hodnotu a postavenie v spoločnosti a rodine. Hlavné postavy tak rozvíjajú svoju hrdosť a sebaúctu na základe týchto myšlienok o kráse. Postupne sa s krásou a škaredosťou stotožňujú, čo má ničivé účinky na ich životy. Prostredníctvom rozprávača sa dozvedáme, že rodina Breedlovcov utkvela v chudobe, pretože verí, že sú škaredí a Pecola verí, že si zaslúži urážanie a opovrhovanie a zanedbávanie, ktoré zažíva doma korení v prijímaní samej seba ako škaredej osoby.
Bazil I.
Vláda
Na základe svojej rozsiahlej zákonodarnej činnosti, ktorá je označovaná ako opätovné prebudenie justiniánskeho práva, je často nazývaný „druhým Justiniánom“. Basileiove zákony boli zhromaždené v takzvanej Bazilike – zbierke zákonov, ktorá bola dokončená a vstúpila do platnosti až za jeho nástupcu Leva VI. Okrem toho inicioval Basileios zostavenie dvoch menších diel, ktoré sú známe ako Procheiron a Epanagoge.
Ochranné pásmo vodárenského zdroja
Slovenská legislatíva
§ 32 odst.2 - Ochranné pásma vodárenských zdrojov
Bazil I.
Vláda
Jeho finančná politika bola zdržanlivá. Cirkevná politika sa zo začiatku vyznačovala dobrými vzťahmi s Rímom, neskôr však došlo k ich zhoršeniu. Jeho prvým krokom na tróne bolo vyhnanie patriarchu Fotia, ktorý bojoval za nezávislosť byzantskej cirkvi a znovudosadenie jeho súpera Ignatia, ktorého nároky podporoval pápež Hadrián II.
Basileios však nemal v úmysle Rímu ustupovať. Rozhodnutie bulharského chána Borisa I., podriadiť novú bulharskú cirkev jurisdikcii Konštantínopola chápal pápež ako urážku. V roku 877 bol Fotius znovu dosadený za patriarchu, čo predstavovalo určitý zlom vo vzťahu k Rímu a rozhodujúci krok ku konfliktu, ktorý v roku 1054 viedol až k schizme a nakoniec k rozdeleniu cirkvi.
Basileiove vojny
Do obdobia vlády Basileia I. spadá aj namáhavá vojna proti paulikiánom, ktorú zdedil po svojom predchodcovi. Smrť ich vojenského vodcu Jana Chrysocheira a dobytie mesta Tefrike v roku 872 viedlo k definitívnemu zničeniu paulikiánov, ktorí vďaka svojmu účelovému spojenectvu s bagdadským kalifom predstavovali pre byzantskú ríšu vážnu hrozbu. Okrem toho Basileios viedol obvyklé pohraničné vojny s Arabmi. Cyprus bol dobytý späť, po siedmich rokoch bol však znovu stratený. Syrakúzy na Sicílii síce padli do rúk Arabom, v spolupráci s franským kráľom Ľudovítom II. bolo však znovu dobyté Bari a veľká časť Kalábrie. Byzantskej nadvláde sa poddalo aj Beneventum. Úspechmi v Itálii začalo nové obdobie byzantskej dominancie na Apeninskom polostrove. Predovšetkým sa ale Byzantínci stali opäť pánmi Stredomoria.
Nástupníctvo a smrť
V roku 879 zomrel Basileiov milovaný najstarší syn Konštantín, ktorý sa mal stať jeho nástupcom, čo malo negatívny vplyv na cisárovu povahu. Vzťah k ostatným synom, predovšetkým k neskoršiemu cisárovi Levovi, hraničil takmer až s nenávisťou. Dokonca ho kvôli nepodloženým správam o sprisahaní, uvrhol do väzenia, kde Lev takmer prišiel o zrak.
Basileios vládol devätnásť rokov. Jeho smrť v auguste 886 spôsobila horúčka, ktorá bola vyvolaná vážnou nehodou počas lovu, pri ktorom sa mu zaplietol pás do parožia jeleňa, a kôň ho zhodil. Zachránil ho sluha, ktorý ho z pásu vyslobodil nožom. Pretože však Basileios sluhu podozrieval, že ho chcel zavraždiť, dal ho popraviť – krátko predtým než sám zomrel.
Ochranné pásmo vodárenského zdroja
Česká legislatíva
Česká legislatíva definuje pásma hygienickej ochrany v zákone č. 254/2001 Zb.
Najmodrejšie oči
Krása vs. škaredosť
V protiklade zdrvujúcej škaredosti stojí krása, ktorá dodáva svojim postavám silu. Prítomnosť krásnej Maureen Pealovej má napríklad schopnosť zastaviť násilie, ktoré páchajú spolužiaci na Pecole v škole. Moc ktorú má krása vedie Pecolu k myšlienke, že ak bude vlastniť modré oči, ktoré sú považované za charakteristický znak krásy a bielej rasy, tak prekoná biednu situáciu, v ktorej sa ocitla. Tak ako jej život, ktorý je čím ďalej tým horší, tak sa prehlbuje aj jej posadnutosť modrými očami, ktorá ju dovedie k šialenstvu. Nakoniec uverí, že v skutočnosti má modré oči. Avšak krása a škaredosť v našom vnútri či na povrchu, nie je to čo nás ničí alebo ruinuje. Tá deštruktívna sila spočíva v stotožnení sa s myšlienkou, čo nás robí krásnymi.
Rasa a rasizmus
Na rozdiel od typického zobrazenia rasizmu, ktorý zahŕňa odporcov bielej rasy voči čiernym, román skúma podstatu rasizmu, ktorá sa objavuje medzi ľuďmi rovnakej černošskej rasy. V diele sa objavuje niekoľko postáv bielej rasy, ale žiadna nezostáva v centre pozornosti. Rasa nie je určená len farbou pleti, krivkami alebo strihom vlasov, ale tiež miestom narodenia, sociálnym, ekonomickým a vzdelanostným zázemím. "Belosť" je spájaná s mocou, čistotou, ohodnotením, zatiaľ čo tmavosť pleti je stotožňovaná s nesmrteľnosťou, špinavosťou a bezcennosťou. Tieto rasové myšlienky sa v rôznej miere stanú súčasťou hlavných postáv v románe. Osvojenie týchto myšlienok napokon vedie k rasovej sebenenávisti medzi postavami a spôsobí rôzne formy nefunkčnosti v ich životoch. Napríklad pani MacTeerová sa správa prísne a nevľúdne ku Claudii keď ochorie, pretože choroba naznačuje nečistotu, ktorá súvisí s čiernou rasou. Postavy v románe používajú iných černochov ako odkazový bod na základe ktorého hodnotia samých seba. Odlišnosti sú dané na základe odtieňa pleti, farby očí a strihu vlasov, ale keď tieto ukazovatele nesplnia očakávania pri určovaní rasy, postavy sú súdené na  základe sociálnych, ekonomických, vzdelávacích, náboženských a dedičných pomerov. Geraldine sa pokúša oddeliť seba a svoju rodinu od černošského zjavu tým, že si vyrovnáva vlasy a natiera syna pleťovým mliekom, aby mal bledú pokožku a udržiava svoj domov dokonale čistý.
Postavy, ktoré sa v ničom nepodobajú belochom, trpia najviac. Téma rasy a ničivej sily rasovej sebenenávisti vrcholí pri znásilnení Pecoly. Tento okamih je doslova ale aj obrazne vrcholom rasovej sebenenávisti. Po znásilnení musí Pecola niesť nielen odpor voči sebe ako jej otec, ale tiež aj otcovo dieťa.
Lysá Stráž
Lysá Stráž je zalesnený vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí. Vypína sa severne od mesta Veľký Šariš.
Villemagne
Villemagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 279 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vinça
Vinça je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam biologických článkov/R
ra
Rabštejn (prírodná rezervácia) - Račí údolí - Rad (taxonómia) - Radim (prírodná rezervácia) - Radostínské rašeliniště - Radula - Raflézia - Ragdoll - Rahonavis - Rachel Carsonová - Rachitída - Rainbow Warrior - Rajčiak jedlý - Rajčiakovec repový - Raje - Rajovec cejlónsky - Rajovec dlhoplutvý - Rajovidné - Rak riečny - Rakovina prsníka - Rakovité - Rakytník (rod drevín) - Ramachandranov diagram - Ramapit - Ramapithecus - Ramenohlavová žila - Ramenonožce - Ramnóza - Ramphotyphlops - Randy Schekman - Raniak hrdzavý - Raniak obrovský - Raniak stromový - Ranostaj pestrý - Raptorex - Rasa (človek) - Rasca lúčna - Rast (biológia) - Rast a vývin rastlín - Rast organizmu - Rastlinná anatómia - Rastlinná bunka - Rastlinný hormón - Rastliny - Rasuveň - Rašelinisko - Rašelinník - Rašelinník močiarny - Rattus - Rauisuchidae - Razbora klinovitá - Razbora priesvitná - Razilka smradľavá - Razula - Raž - Raž siata
rá
Rádioaktívne zamorenie - Rádioekológia - Rádioterapia - Rákociho dub - Rároh (podrod)
re
Realimentačný syndróm - Rebríček obyčajný - Rebrovčekovité - Rebrovky - Rebúcia - Receptor (fyziológia) - Receptor pre excitačné aminokyseliny - Receptor s guanylátcyklázovou aktivitou - Receptor s tyrozínkinázovou aktivitou - Receptor spriahnutý s G-proteínmi - Receptory prirodzenej cytotoxicity - Recyklácia - Recyklácia lignínu - Reďkev (rod) - Reďkev siata - Reďkev siata pravá - Regenerácia - Regina (rod) - Register toxických účinkov chemických látok - Regulačné T bunky typu 1 (Tr1 bunky) - Regulačný obvod - Rekombinácia DNA - Relikt (biológia) - Remonta - Renato Dulbecco - René Thom - René-Antoine Ferchault de Réaumur - Repa obyčajná - Repelent - Repík lekársky - Replikácia DNA - Reserve CAC - Reserve CACIB - Resorpčný epitel - Respiračný epitel - Respirácia (biochémia) - Rešetliak prečisťujúci - Retikulárna bunka - Retikulárne väzivo - Retinol - Retinosaurus - Reumatoidná artritída - Rez (dreviny) - Rezavka - Rezerpín
ri
Riasa (vodný organizmus) - Riasavce - Riasinkový epitel - Riboflavín - Ribonukleová kyselina - Ribozóm - Ribozým - Ribóza-5-fosfát - Ribulóza - Ričard Karlovič Maak - Richard Dawkins - Richard Leakey - Richard Owen - Riin Tammová - Rimbaba obyčajná - Rinčengijn Barsbold - Rineloricaria - Rinchenia
rí
Ríbezľa - Ríbezľa biela - Ríbezľa červená - Ríbezľa čierna - Ríbezľa egrešová - Ríša (taxonómia)
rn
RNA polymeráza
ro
Robert Bárány - Robert G. Edwards - Robert Hofrichter - Robert Koch - Robert Townson - Robert Whittaker - Ročný kruh - Rod (taxonómia) - Rodenticíd - Rodenticídna látka - Roderick MacKinnon - Rodič - Rodney Robert Porter - Rodolfo Casamiquela - Rodolfo Coria - Rodozmena - Roger Guillemin - Roger Verity - Roh (biológia) - Rohačka brazílska - Roháč veľký - Rohovník obyčajný - Rojkovské rašelinisko - Rollandia (rod vtákov) - Roman Alberty - Ronald Ross - Ropice (prírodná rezervácia) - Ropná škvrna - Ropný vrchol - Ropucha bradavičnatá - Ropucha krátkonohá - Ropucha zelená - Ropucha zlatá - Ropušnicovité - Ropušník tŕnistohlavý - Rosalia - Rosalind Elsie Franklinová - Rosička anglická - Rosička okrúhlolistá - Rosidy - Rosnička zelená - Rosomák - Rosomák severský - Roštýnská obora - Rotavírus - Rovnočrevovky - Rovnokrídlovce - Rovný splav - Rozďava obrovská - Rozela - Rozchodník prudký - Rozmarín lekársky - Rozmnožovanie (biológia) - Rozpoznávanie aloantigénov - Rozsievky - Roztoče - Rožkatcotvaré - Rožok (národná prírodná rezervácia) - Rožteky
ró
Róbert Lačík
ru
Rudiment - Rudka (prírodná rezervácia) - Rudolf Felder - Rudolf Mock - Rudolf Ritter von Feistmantel - Rudolf Schwarz (prírodovedec) - Rudolf Veliký - Ruehleia - Rugops - Ruja - Rumanček diskovitý - Rumanček kamilkový - Rupicapra - Ruská modrá mačka - Rutín - Ruža - Ruža ovisnutá - Ruža šípová - Ružena Grígelová - Ružovité
rú
Rúrkoústovky - Rúrovníky
rů
Růžový vrch
rý
Rýdzik pravý - Rýchly antigénový test - Rýchly antigénový test COVID-19 - Rýniorasty
3310 Patsy
3310 Patsy je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil C. W. Tombaugh 9. októbra 1931.
Kopecký a Studený architekti
Kopecký a Studený architekti, skr. KSA, je architektonický ateliér založený v roku 1995 architektmi:
Ján Studený študoval na VUT v Prahe (1985 – 1991) a AVU v Prahe (1990 – 1996), žije a pracuje v Bratislave a Prahe. David Kopecký študoval na AVU v Prahe (1985 – 1991), žil a pracoval v Prahe.
V roku 1995 spolu založili architektonickú spoločnosť Kopecky a Studeny architekti. Neskôr v roku 1999 im bola udelená Cena za architektúru ARCH99’. V roku 2002 ich architektonické koncepty oslovili kurátorov benátskeho Bienále v Taliansku. Bola im zverená realizácia česko – slovenskej expozície. Prezentácia mala byť návodom pre porozumenie doterajších realizácií KSA. Mala odkryť podstatu konceptu “architektúry bez architektov “, čo sa jej nepodarilo. Podľa reakcií odbornej verejnosti došlo skôr k subjektívnemu výkladu tohto konceptu.
Ateliér KSA sa snaží vytvoriť systémové riešenia, ktoré sú schopné určiť mieru a spôsob narábania so životným prostredím a ochotu kolonizovať ďalší priestor. Tieto systémy majú mať auto generujúce vlastnosti. Ich tvorba je charakteristická otvorenosťou ku korekciám v každom stupni realizácie. Rešpektujú rozhodnutia koncového užívateľa, odraz lokálnych hodnôt prostredia, zmeny užívateľských vlastností častí jedného celku. Ide o prispôsobivosť architektúry. Vzhľadom na nonkonformnú filozofiu architektúry tejto dvojice, sa im nedarí realizovať väčšie množstvo stavieb. Investori dosiaľ postavených domov sú veľmi blízko s autorskou dvojicou spriaznení.
Minimalizmus KSA je len prvý plán, je základom pre ďalšiu architektonickú fázu ich domov. Užívateľ sám modifikuje a obohacuje architektonické dielo. To získava ďalšie plány, ďalšie vrstvy a celkový charakter domu sa v čase mení – stavba rastie. V prípade Seneckej chaty pri jazere, tento proces funguje skôr ako časopriestorová demonštrácia, kedy sa dom svojím vonkajším plášťom otvára, a potom a potom zase uzatvára. Rodinný dom v Stupave už vyjadruje koncept “architektúry bez architekta“ omnoho lepšie.
Výsledným dojmom z konceptu KSA je utopická vízia architektúry, ktorú je vždy, aspoň v malej miere možné uplatniť na malých stavbách, ale za nesmierneho pochopenia investora. Proces, ktorý u väčšiny stavieb v čase normálne prebieha, sa KSA pokúša zmocniť a využiť ako nástroj pre vznik “organického” charakteru svojich budov.
Dvojicu David Kopecký a Jano Studený neradíme k minimalistom, aspoň čo sa týka otázky bývania. Ich ciele sú úplne iné. Považujeme ich za špičku česko – slovenskej konceptuálnej architektúry.
Laferté-sur-Amance (obec)
Laferté-sur-Amance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tryptofán
Tryptofán (skratka Trp alebo W ) je aromatická aminokyselina, ktorá je esenciálna pre výživu človeka. Je to základná látka pre tvorbu serotonínu. Tryptofán sa používal na tlmenie bolesti.
Chemické vlastnosti
Funkčnou skupinou tryptofánu je indol (benzopyrol).
Biologické vlastnosti
Tryptofán patrí medzi proteinogénne aminokyseliny - je stavebným prvkom proteínov. Je prekurzorom pri biosyntéze serotonínu (neurotransmiter), melatonínu (neurohormón) a niacínu (vitamín B3).
Výskyt
Nachádza sa v banánoch, búrskych orieškoch, mäse, mlieku, rybách, tvarohu alebo quinoe a v goji.
Akvadukt v Segovii
Akvadukt v Segovii je jeden z najlepšie dochovaných antických rímskych akvaduktov na Pyrenejskom polostrove. Patrí k dominantám španielskeho mesta Segovia, je i na jeho erbovnom znaku.
Pre svoju mimoriadnu historickú hodnotu bol v roku 1985 akvadukt spoločne s historickou časťou Segovie zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Ngawang Lozang Gjamccho
Piaty dalajláma Ngawang Lozang Gjamccho (1617 – 1682) bol prvým dalajlámom, ktorý sa stal svetským vládcom Tibetu. Pod svojou vládou zjednotil do tej doby politicky rozpoltený Tibet, reformoval štátnu správu a nadviazal styky so zahraničnými mocnosťami. Okrem toho bol tiež významným duchovným učiteľom tibetského budhizmu a zakladateľom Potaly, paláca, ktorý je dodnes symbolom Tibetu.
Narodenie
Piaty dalajláma Ngawang Lozang Gjamccho sa narodil dvadsiateho tretieho dňa deviateho mesiaca roku Ohňa a Hada (1617) v Čhingwar-tagce v kraji Čhonggjä južne od Lhasy. Aj keď bol skoro rozpoznaný ako prevtelenec štvrtého dalajlámu, bolo toto zistenie z dôvodu politickej nestability udržiavané v tajnosti. Keď sa pomery trochu upokojili, bol chlapec odvezený do kláštora Däpung v Lhase, kde bol v roku 1625 uvedený do mníšskeho stavu.
Vládca Tibetu
V dobe politického úpadku zaistil piaty dalajláma škole Gelugpa politickú nadvládu nad Tibetom svojim spojenectvom s Gušri-chánom (1636 – 1656), vládcom chošúdskych Mongolov. Gušri-chán vojensky potlačil odpor kráľa tibetskej provincie Cang, ktorý bol prívržencom školy Karmapa, a zaistil tak piatemu dalajlámovi svetskú moc nad Tibetom. V roku 1642 bol piaty dalajláma v Žikace slávnostne prehlásený vládcom Tibetu. Aj keď titul tibetského kráľa získal formálne Gušri-chán a jeho potomkovia si ho udržali až do r. 1717, v skutočnosti svetská moc bola v rukách dalajlámov. Dalajláma sa ešte v roku 1642 vydal na cestu do Lhasy, ktorú prehlásil hlavným mestom Tibetu.
Škola Karma Kagjü, ktorá sa na politickom konflikte podieľala, bola potom v provincii Cang tvrdo prenasledovaná. Prenasledovaná bola i škola Džonangpa, ktorá bola dokonca v centrálnom Tibete zakázaná. Toto rozhodnutie bolo odôvodnené skutočnosťou, že škola Džonangpa hlásala nesprávny názor ohľadom prázdnoty (sans. šúnjatá), ústredného buddhistického pojmu, pravdepodobne v hre ale tiež boli i politické dôvody.
V roku 1653 vykonal piaty dalajláma oficiálnu návštevu dvora čínskeho cisára Šun-č', príslušníka novej mandžuskej dynastia Čching. V Pekingu bol dalajláma privítaný s veľkými poctami, cisár ho ubytoval v Žltom chráme, ktorý pre neho nechal postaviť.
Piaty dalajláma zreformoval štátnu správu. Menoval hajtmanov rôznych okresov a nových ministrov do svojej vlády. Založil dve dôležité učilištia, jedno pre mníšskych a druhé pre laických úradníkov, kde sa okrem obvyklých predmetov vyučoval aj sanskrt, mongolčina, astrológia, poézia, lukostreľba a jazdectvo. Nariadil tiež sčítanie ľudu, aby mohol vytvoriť presnejší a spravodlivejší daňový systém.
Stavba Potaly a kláštora Näčhung
Hneď po svojom príchode do Lhasy začal dalajláma v roku 1642 so stavbou paláca Potaly na ruinách paláca Thicemarpo, postaveného v 7. storočí kráľom Songcän Gampom pre jeho nepálsku kráľovnú. Potala bola bohužiaľ dostavaná až v roku 1693 po jeho smrti. Dodnes však zostáva symbolom Lhasy a celého Tibetu. Piaty dalajláma nechal tiež postaviť významný kláštor Näčhung (nachádzajúci sa veľmi blízko pôvodného sídla dalajlámov, kláštora Däpung). Kláštor bol postavený v okolí svätyne z 13. storočia, v ktorej malo sídliť božstvo Pehar. V Näčhungu vznikla vládna veštiareň, s ktorej pomocou bolo rozhodované o mnohých významných štátnych záležitostiach.
Významný učiteľ rôznych tradícií
Piaty dalajláma nebol iba významný predstaviteľ školy Gelugpa a svetský vládca Tibetu, ale tiež praktikoval a vyučoval dzogčhen odovzdávaný v rámci školy Ňingmapa. Bol tiež tzv. tertönom – objaviteľom skrytých učení, ktoré v 9. storočí ukryl Padmasambhava a jeho najbližší žiaci s tým, že až príde pravý čas na ich pochopenie, budú znova objavené. Na jeho príkaz založilo niekoľko jeho žiakov kláštory školy Ňingmapa vo východnej provincii Kham.
Pančhenláma
Piaty dalajláma udelil svojmu učiteľovi Lozang Čhökji Gjalcchänovi titul pančhenláma. Prevtelencovi Lozang Čhökji Gjalcchäna od tej doby nesú titul pančhenláma, pričom držitelia tohoto titulu stoja v rámci hierarchie školy Gelugpa na druhom mieste. Nakoľko je však pančhenláma považovaný za vtelenie buddhu Amitábhu, avšak dalajlámovia za vtelenie bódhisattvu (t. j. bytosti iba smerujúcej k plnému osvietniu) Avalókitéšvary, tvrdia niektorí pančhenlámovi stúpenci, že v skutočnosti stojí pančhenláma vyššie než dalajláma.
Veľký piaty
Dvadsiateho piateho dňa druhého mesiaca roku Vody a Psa (1682) piaty dalajláma zomrel vo veku 68 rokov. Piaty dalajláma bol vynikajúcim štátnikom, dokázal využiť spojenectvo s Gušri-chánom ku zjednoteniu do tej doby politicky nestabilného Tibetu. Tibet sa stal na ďalších 300 rokov jednotnou krajinou, čo mu zaistilo relatívnu politickú stabilitu a prosperitu. Piaty dalajláma okrem svojho štátnického nadania ovládal veľmi dobre sanskrt, bol vynikajúcim duchovným učiteľom a napísal niekoľko kníh. Pre všetky tieto výnimočné vlastnosti je Tibeťanmi nazývaný ako „Veľký piaty“.
Benjamin Woodward
Benjamin Woodward (* 1816, Tullamore, Írsko - † 1861) bol írsky architekt.
Narodil v meste Tullamore. Vyštudoval za inžiniera, ale vypestoval si vzťah k stredovekej architektúre.
Počas svojho života veľa kreslil - jeho obľúbeným námetom bola kresťanská pevnosť Holy Cross Abbey v County Tipperary. V roku 1846 bola z týchto diel v Londýne usporiadaná výstava.
V spolupráci s Deanom sa angažovali prevažne v Dubline, kde stojí aj väčšina budov nimi navrhnutá.
Slovenský animovaný film
Slovenský animovaný film je významná súčasť slovenskej kinematografie.
Začiatky
Dlhotrvajúce a viacnásobné začiatky slovenského animovaného filmu boli periodicky sprevádzané pokusmi 40. a 50. rokov. V roku 1945 vďaka Benešovmu znárodňovaciemu dekrétu vznikla filmová inštitúcia s programom realizácie hraných dokumentárnych a spravodajských filmov, ale animovaný film v tomto programe zahrnutý nebol. V Školfilme, v ústave pre tvorbu učebných pomôcok, jej riaditeľ dr. Bohumil Vančo počiatkom 40. rokov zriadil trikové oddelenie pre potrebu kreslenia titulkov a grafov.
Animovaný film sa na Slovensku zrodil až v roku 1965. Vtedy vznikla v Štúdiu krátkeho filmu v Bratislave samostatná tvorivá skupina. Tá mala v pláne realizovať animované filmy s použitím kreslenej a papierovej techniky. Pri jej vzniku stál Viktor Kubal, ktorý tu pôsobil ako scenárista, výtvarník, animátor a režisér. Zaujímavosťou je, že do priekopníckych čias animovaného filmu patrí americký film Stratený svet (The lost world) z roku 1925 pre ktorý nakrútil viaceré trikové zábery slovenský emigrant Daniel Siakeľ.