Afganské_vzdušné_sily
História
náhľad|Stíhačky MiG-15 a bombardéry Il-28 na letisku v Kábule, 1959. V máji 1919, počas tretej anglo-afganskej vojny, použila RAF stroj Handley Page V/1500 na bombardovanie palácu v Kábule. Aj napriek malým škodám ktoré napáchal, spôsobil veľký psychologický šok medzi obyvateľstvom mesta. V dôsledku toho podpísal o niekoľko dní afganský kráľ Amanullah Khan mier a začal pracovať na vytvorení vlastných vzdušných síl. Začiatkom 20. rokov 20. storočia obstaral niekoľko lietadiel zo ZSSR, Talianska a Anglicka a vyslal afganských pilotov do sovietskych a talianskych leteckých akadémii, kde mali podstúpiť potrebný výcvik. Vzbura, ktorá vypukla v rokoch 1928 – 1929 sa stala pre mladé afganské letectvo takmer osudnou a viedla k odstúpeniu kráľa Amanullaha. Po obnovení poriadku v krajine bolo prevádzkyschopných len niekoľko sovietskych dvojplošníkov a väčšina ich pilotov – ktorí boli v skutočnosti Sovieti – opustili krajinu. Takmer celé 30. roky 20. storočia bolo afganské letectvo zanedbané a len niekoľko lietadiel sa podarilo udržovať v letuschopnom stave. Na konci 30. rokov zakúpila afganská vláda nové lietadlá, pričom išlo prevažne o ľahké bombardéry britskej a talianskej výroby. V roku 1939 mali vzdušné sily k dispozícii 34 ks letuschopných strojov. Väčšinou išlo o stroje Hawker Hind a IMAM Ro.37. Napriek afganskej neutralite si druhá svetová vojna vybrala svoju daň – začali sa logistické problémy a zahraničné dodávky náhradných dielov boli prerušené. Do roku 1947 sa situácia zmenila natoľko, že hlavnou úlohou afganských vzdušných síl sa stalo vzdušné hliadkovanie proti prípadným teroristickým alebo separatistickým skupinám, operujúcim na zemi. Na tieto úlohy používali zastarané a neefektívne lietadlá. Rok 1955 znamenal pre letectvo novú nádej, vďaka obnoveným vzťahom so Sovietskym zväzom boli dodané nové lietadlá a začal sa sovietsky vplyv na organizáciu vzdušných síl, infraštruktúru a zásobovanie. Afganistan dostal stíhačky MiG-17, bombardéry Il-28 a transportné lietadlá Il-14 a An-2, spolu s cvičnými lietadlami a vrtuľníkmi. Do roku 1960 tak získalo letectvo najmenej 100 strojov, vrátane transportných lietadiel a vrtuľníkov. Afganský personál navštevoval sovietske školy a letecké kurzy. Od polovice 60. do polovice 70. rokov 20. storočia obstaralo letectvo ďalšie stroje MiG-21 a Mi-8. Odvtedy slúžil MiG-21 ako prvolíniový stíhač najmenej ďalších 20 rokov. Vtedajšími hlavnými letiskami boli Kábul, Bagram, Mazar-i-Sharif, Jalalabad a Kandahár. V roku 1973 bývalý ministerský predseda Mohammed Daoud prevzal vládu počas nenásilného prevratu, čím ukončil existenciu monarchie. V tomto období bol zvýšený počet leteckej techniky z 200 na 400 ks. Bolo obstaraných mnoho nových typov: nové modely MiGu-21; stíhacích bombardérov Su-7; transportných An-26 a vrtuľníkov Mi-8. Nové stroje MiG-21 nahradili staré stíhačky MiG-17, An-26 nahradil An-2 a Mi-8 nahradil staré vrtuľníky Mi-4, pochádzajúce ešte z 50. rokov. Táto vláda trvala 5 rokov a skončila jeho smrťou v roku 1978, počas prevratu, ktorý nastolil komunistickú vládu a vznikla Afganská demokratická republika. Koncom roka 1978 začali Afganci otvorene vystupovať proti reformám, ktoré nový komunistický režim zavádzal. V marci 1979, počas povstania v meste Herat, boli na jeho potlačenie nasadené bombardéry Il-28. Napriek svojej zastaranosti spôsobili veľké škody a ich nasadenie boli veľmi efektívne.