cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hrach
Systematika
Členenie je veľmi sporné, len druhov môže byť 26 (dole sú preto niektoré alternatívne zaradenia uvedené oddelené za lomkou):
Pisum:
Pisum sativum sativum je po slovensky hrach siaty pravý a Pisum sativum arvense je po slovensky hrach siaty roľný.
Caligula
Caligula, celým menom Gaius Caesar Caligula alebo Gauis Caesar Augustus Germanicus (* 31. august 12 – † 24. január 41) bol od marca 37 do 24. januára 41 cisárom Rímskej ríše z júliovsko-klaudiovskej dynastie.
Pri nástupe na trón bol medzi obyvateľmi dosť populárny, ale hýrivým životom čoskoro minul všetok Tibériov (čiže štátny) majetok. Tento majetok nahradzoval konfiškáciami majetku senátorov. Jeho politické metódy sa stávali čoraz výstrednejšími. Zaviedol procesy za velezrady a mnohí ho označovali za blázna. V roku 40 bolo proti nemu zosnované sprisahanie a bol zavraždený príslušníkmi prétoriánskej gardy.
Mladosť
Caligula bol syn Germanica, synovca a adoptívneho syna Tiberia. Narodil sa 31. augusta roku 12. Od útleho detstva sa so svojím otcom pohyboval po vojenských kasárňach a bol vojakmi zbožňovaný. Tiež od nich dostal meno, pod ktorým vošiel do dejín. Keď sa ako päťročný chlapec objavil po otcovom boku na triumfálnom vojenskom voze, oblečený v kompletnej legionárskej uniforme, začali mu vojaci hovoriť Caligula (čižmičkár/čižmička), čo v latinčine znamená vojenská (caliga) topánka. Keď mal Caligula sedem rokov, zomrel jeho zbožňovaný otec a na Tibéria padli podozrenia z otravy, ktoré sa ale nikdy nepotvrdili. Od tej doby bol Caligula nútený čeliť stále sa zvyšujúcej Tibériovej nevraživosti.
Cisár Caligulu povolal v jeho osemnástich rokoch na Capri v snahe dostať ho pod bližší dohľad. Zatiaľ čo jeho starší bratia boli vyhlásení za nepriateľov štátu a umučení, Caligula preukázal obratnú prispôsobivosť. Podľa niektorých zdrojov sa údajne zúčastnil orgií, ktoré na Capri usporadúval Tiberius. O jeho sexuálnom živote je nesporných dôkazov dosť. Počínajúc jeho vzťahom k manželke prefekta prétoriánov Macrona Ennia a končiac údajným vzťahom k vlastnej sestre Drusille. To však priamo súviselo s jeho až chorobným obdivom k Egyptu.
Začiatok vlády
Tieto sľubné začiatky však netrvali príliš dlho. Vlastne len niekoľko mesiacov. Po nich sa Caligula úplne nepochopiteľne zmenil. Začalo u neho šialenstvo, ktoré nemalo obdoby. Dnes sa vedci domnievajú, že jeho šialenstvo bolo následkom encefalitídy. V Caligulovom prípade išlo najskôr o menšiu poruchu v čelnom laloku mozgu. Neskôr to viedlo ku strate zábran, potom k rozpadu spoločenských návykov a nakoniec k dezintegrácii osobnosti a demencii. Caligula si za svoj vzor zvolil nie Augusta, ale Caesara, a to navyše v tom najnegatívnejšom zmysle. Jeho politickým ideálom sa stáva absolútna monarchia helenistického typu vo svojej najvýraznejšej forme, t. j. egyptskej forme.
Škandály
Egyptománia sa však u neho postupne rozrástla do obludných rozmerov. Obnovil kult egyptskej bohyne Isidy, zakázanej za Tibéria. Tibérius totiž, aj keď bol nakoniec tyran a mal v priebehu svojej vlády celý rad chýb, nikdy podobnej mánii neprepadol. Zo všetkého najstrašnejšie však bolo, ako sa Caligula vžil do svojej božskej úlohy. Často mal pozlátenú bradu, v ruke držal odznaky bohov, ako blesk, trojzubec alebo barlu, ba bolo ho vídať aj v šatách Venuše. Bol presvedčený, že je mu všetko dovolené. Údajne žil v incestnom vzťahu so svojou sestrou Drusillou (čo však mohli byť len výmysly, keďže sa o tom nezmienil žiaden z jeho súčasníkov) a svojmu milovanému koňovi postavil mramorové stajne so žľabom zo slonoviny a údajne z neho plánoval urobiť konzula, hoci aj to sú len špekulácie, ktoré neboli potvrdené.
Toto božské vystupovanie však chcelo peniaze. Keď po roku svojej vlády vyčerpal štátnu pokladňu až do dna nezmyselnými podnikmi a vlastným rozhadzovaním, začal sužovať obyvateľstvo prehnane vysokými daňami. Nebolo vari ničoho a nikoho, na čo by nebol uvalil daň. Používal aj tie zjavne najbezprávnejšie metódy, ako sa dostať k peniazom. Zavládol čas, keď bohatí ľutovali, že nie sú chudobní.
Sexuálny život
Bol taktiež veľmi známy vďaka svojmu divokému sexuálnemu životu. Povráva sa, že mal milostný pomer s Marcom Lepidom a s tanečníkom Mnesterom, ako aj s niekoľkými rukojemníkmi. Mladý Valerius Catullus, pochádzajúci z konzulskej rodiny, sa nijako netajil tým, že mal s Caligulom sexuálny pomer a vďaka tomu aj ochorel. Okrem tohto páchal údajne incest so všetkými svojimi sestrami, najmä však s jeho obľúbenkyňou Drusillou. V Ríme sa vraj nenachádzala žena vznešeného rodu, ktorú by nechal na pokoji. Často ich pozýval, spoločne s manželmi, na večeru a pokiaľ sa mu zachcelo, tak odišiel z jedálne a dal si zavolať tú, ktorá sa mu zapáčila. Potom sa vracali naspäť s čerstvými stopami chlipnosti a ženu buď verejne chválil alebo hanil, poprípade ešte opisoval jej chovanie pri súložení. Bol vraj v sexe tak nenásytný, že mu nestačili ani jeho mužskí milenci. S obľubou sa obliekal do ženských šiat a nosieval parochne.
Zahraničná politika
V zahraničnej politike ukázal mimoriadnou hlúposť. Nedosiahol žiadne vojenské úspechy. Vytiahol len raz a uspokojil sa s niekoľkými šialenými a zbytočnými demonštráciami – chytal už raz zajatých nepriateľov, ktorých rozkázal znovu pustiť, a svojmu vojsku, nastúpenému k boji na brehoch mora, prikázal zbierať mušle s tým, že ide o „korisť zobratú oceánu“.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zemplínske Kopčany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zemplínske Kopčany v okrese Michalovce.
Posledný Mohykán
Posledný Mohykán môže byť:
Hinduistický kalendár
Hinduistický kalendár sa používa v Indii už od staroveku a dovtedy prešiel mnohými zmenami v rámci jednotlivých regiónov Indie. V súčasnosti sa okrem neho používajú rôzne regionálne indické kalendáre, ako aj Indický národný kalendár.
Hinduistický kalendár je založený na lunárnych mesiacoch zodpovedajúcich fázam mesiaca. V jednom roku je dvanásť mesiacov priemerne po 29,5 dňoch a dohromady tvoria 354 dní. Sklz v počte dní spôsobuje, že každým rokom sa dátum konkrétneho festivalu pohybuje o 11 dní späť. Aby sa tento posun vyrovnal, každé tri roky sa pridáva jeden mesiac navyše. Hinduistický kalendár je preto lunisolárny s pevne stanoveným mesiacom a približným rokom.
Rok
Rok je rozdelený do dvoch polovíc a šiestich období. Existuje niekoľko spôsobov, ako určiť začiatok Nového roku, najbežnejším je deň po nove v mesiaci čaitra, v Gudžaráte je to deň po nove mesiaca dusali. Pre číslovanie roku sa používa niekoľko ér. Najrozšírenejšou je éra Vikrami, ktorá začala korunováciou kráľa menom Vikram-aditja v roku 57 pred Kr. a éra Šaka, ktorá začala roku 78 po Kr. Pri rituáloch kňazi často počítajú dátum podľa Kali-jugy. Podľa tohto systému rok 2000 kresťanskej éry môže zodpovedať v hinduistickom kalendári roku 2057 alebo 1922 či prípadne 5102, i keď posledný údaj môže byť predmetom diskusie.
Mesiac
V rámci každého mesiaca sú dva „dvojtýždenné", každý je zložený z 15 „lunárnych dňoch". Keďže solárny a lunárny deň začínajú každý v iný okamih, každému solárnemu dňu je priradený jeden konkrétny lunárny deň očíslovaný od jedna do pätnásť, buď v rámci jasného dvojtýždenného (rastúceho Mesiaca – Mesiac "dorastá") alebo tmavého dvojtýždenného (ubúdajúceho Mesiaca – Mesiac "cúva"). Dĺžka mesiaca vychádza priemerne na 29,5 dní, takže príležitostne je vynechaný jeden deň, napríklad v jednom mesiaci štvrtý deň pribúdajúceho mesiaca môže byť nasledovaný šiestym dňom.
Existujú dva hlavné kalendáre. V severnej Indii mesiac obvykle začína splnom, v južnej Indii novom. Dátum konkrétneho festivalu viac-menej vychádza na rovnaký deň, alebo temer rovnaký deň, i keď meno mesiaca sa môže líšiť. Napríklad Krišnové narodeniny vychádzajú na ôsmy deň temného mesiaca (dvojtýždenný ubúdajúci Mesiac), na juhu ide o deň v mesiaci bhadra, avšak na severe v mesiaci šravana.
Týždeň
Týždeň je rozdelený do siedmich dní, každý zodpovedá jednej zo siedmich planét presne ako dni v západnom kalendári (t. j. v latinčine a napr. anglickom jazyku). Žiadny deň nie je nijak zvláštny, pričom každý sa vzťahuje k určitému božstvu. Napríklad pondelok (t. j. prvý deň týždňa) je často spojený so Šivom a utorok (druhý deň týždňa) s Hanumanom. V konkrétnom dni týždňa hinduisti môžu podstupovať pôsty a recitovať modlitby, aby si naklonili to-ktoré božstvo.
Villers-au-Bois
Villers-au-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piaski
Piaski je mesto v Poľsku v Lubelskom vojvodstve v okrese Powiat świdnicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 632 obyvateľov (30.6.2007).
Buk (okres Prachatice)
Buk (okres Prachatice) je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 290 obyvateľov, z toho 148 mužov a 142 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 36,8 roka, ženy 42,3 roka).
Dedačov
Dedačov je obec na Slovensku v okrese Humenné.
Dejiny
Dedačov vznikol pravdepodobne v 15. storočí, založil ho šoltýs s usadlíkmi. Počas 16. a 17. storočia patril k humenskému panstvu Drugetovcov. Asi od polovice 16. storočia bol opustený a nasledovne koncom storočia nanovo osídlený. Podobná situácia sa opakovala na prelome 16. a 17. storočia, v roku 1715 bola obec opustená, ale už v 1720 mala 8 domácnosti sedliakov.
7,62 × 25 mm Tokarev
Náboj je v podstate vylepšená ruská verzia streliva 7,63 × 25 mm Mauser a využívaný bol napr. v pištoli TT-33, pištoli vz. 52, samopale PPŠ-41 a u rady ďalších.
Dedačov
Dejiny
Obyvatelia obce platili v rokoch 1610 a 1635 daň z 0,25 porty.
V obci sa nachádza gréckokatolícky murovaný kostol zo začiatku 19. storočia.
Poniatowa
Poniatowa je mesto v Poľsku v Lubelskom vojvodstve v okrese Powiat opolski v rovnomennej gmine.
Žije tu 9789 obyvateľov (30.6.2007).
Železničná trať Nové Zámky – Komárom
Železničná trať Nové Zámky – Komárom (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 135) je železničná trať na Slovensku, ktorá spája Nové Zámky a maďarské pohraničné mesto Komárom cez Komárno.
Dejiny
Komárno ako dôležitý prístav na Dunaji bol na uhorskú železnicu napojený traťou z Bratislavy 17. novembra 1896. Rozvoj dopravy si v roku 1910 vyžiadal vybudovanie lokálnej trate do Nových Zámkov, kadiaľ viedla významná spojnica Viedeň – Bratislava – Budapešť. Úsek prekonával mostom Dunaj a končil v maďarskom Komárome.
V tomto roku sa v meste vybudovala aj nová železničná stanica, vzdialená od pôvodnej asi 150 m, ktorá 10. mája 1910 privítala prvých cestujúcich.
Na trati bola 24. mája 1972 dokončená elektrifikácia a v súčasnosti slúži najmä na prímestskú a nákladnú dopravu.
Bandikut pásavý
Bandikut pásavý (Perameles gunnii) je druh vačkovca z čeľade bandikutovité.
Výskyt
Bandikut pásavý sa vyskytuje v juhozápadnej Viktórii a Tasmánii. Obýva prirodzené trávnaté biómy a pastviny, no iba tam, kde má možnosť postaviť si na trávnatých ostrovoch v mokrinách alebo na zemi chránené hniezdo.
Opis
Dĺžka bandikuta pásavého je 27 až 35 cm. Jeho hmotnosť je približne 450 až 900 g. Je ľahko rozpoznateľný podľa pozdĺžnych pruhov na zadnej časti chrbta. Vyhrabáva dážďovky a larvy hmyzu pomocou pohyblivého chobotu a predných nôh so silnými pazúrmi. Ako u všetkých vačkovcov nasleduje pôrod veľmi skoro po oplodnení. Maličké embryá zostávajú niekoľko mesiacov v matkinom vaku a sú samostatné až po 4 - 5 mesiacoch.
Pavel Stepanovič Nachimov
Pavel Stepanovič Nachimov (* 5. júl 1802, Gorodok, Smolenská gubernia, Ruská ríša – † 12. júl 1855, Sevastopoľ, Ruská ríša) bol ruský admirál, jeden z najznámejších veliteľov v histórii Ruského námorníctva.
Narodil sa v roku 1802 v obci Gorodok Spas-Volžinskej volosti Vjazemského ujezdu v Smolenskej gubernii. V roku 1815 Nachimov vstúpil do námornej akadémie pre šľachtu v Petrohrade. V roku 1817, uskutočnil svoju prvú cestu na more na palube fregaty Feniks, plachtil na pobreží Švédska a Dánska.
V rokoch 1854 – 1855 bol veliteľom ruských námorných a pozemných síl v bitke o Sevastopoľ počas Krymskej vojny. Dňa 30. novembra 1853, porazil osmanské vojská v Bitke o Sinope.
Zomrel 12. júl 1855, dva dni po tom, čo bol zranený guľkou ostreľovačskej pušky v obliehanom Sevastopole na Malchovskom kurgane.
Pochovaný v krypte Vladimirského chrámu v Sevastopoli.
Počas druhej svetovej vojny boli na jeho počesť zriadené vyznamenania Rad Nachimova 1. a 2. triedy a tiež Medaila Nachimova, určené ako vysoké vyznamenania pre príslušníkov námorných síl ZSSR. V roku 2008 bol zvolený za jednu z 50 najvýznamnejších osobností ruských dejín.
Pierre Allorge
Pierre Allorge (* 12. apríl 1891, Paríž – † 21. január 1944, Paríž) bol francúzsky botanik, špecialista na rastliny so spórami.
Bol členom Société botanique de France, ktorej prezidentom sa stal roku 1913. V roku 1922 obhájil doktorskú prácu na tému Les Associations végétales du Vexin français. Predsedom komisie bol Gaston Bonnier. V roku 1933 sa stal profesorom v Muséum national d'histoire naturelle.
Pierre Allorge má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku P.Allorge.
Admirál
V námorníctvach rôznych štátov sa dá pod pojmom admirál rozumieť konkrétna hodnosť, ale aj skupina admirálskych hodností - spravidla sú to viceadmirál (zodpovedajúca hodnosť generálporučík), kontradmirál (zodpovedajúca hodnosť je generálmajor), admirál (v užšom zmysle; zodpovedajúca hodnosť generálplukovník) a admirál námorníctva (=admirál flotily, admirál loďstva, maršal).
Štrbský štít
Štrbský štít je vrch vo Vysokých Tatrách na Slovensku. Tento vrch rozdeľuje Podtatranskú kotlinu na Liptovskú a Popradskú kotlinu.
Charakteristika
Štrbský štít je vrchol ležiaci v závere Mlynickej doliny vo Vysokých Tatrách. Štít je viditeľný aj z podhoria (z Tatranskej Štrby a blízkeho okolia) a má tvar peknej pyramídy. Je to najvýznamnejší štít hrebeňa medzi Hrubým vrchom (v závere hrebeňa Soliska) od ktorého je oddelený Štrbským sedlom a Hlinskou vežou (v závere Hrebeňa bášt) od ktorej je oddelený Mlynským sedlom. Najkrajší výhľad naň je sponad Vodopádu Skok, ponad Pleso nad Skokom a spod Capieho plesa.
Okolie štítu
Zo štítu je pekný výhľad do Mlynickej doliny, na okolité hrebene a štíty (Hrubý vrch, Satan, Štrbské Solisko, Kôprovský štít a iné). Na sever od Štrbského štítu vedie v smere z východu na západ Hlinská dolina z Vyšného Kôprovského sedla do Kôprovej doliny.
Názov štítu
Pomenovanie štítu je odvodené od obce Štrba, v katastrálnom území ktorej štít do roku 1947 ležal. Pastieri z tejto obce v minulosti pásli svoje stáda v Mlynickej doline, ktorá sa tiež nazývala Štrbská dolina.
Prístup
Vrchol Štrbského štítu nie je pre turistickú verejnosť prístupný po značkovanom chodníku. Na vrchol štítu sa chodí dvoma cestami: jedna vedie popri Capom plese z juhozápadného smeru, druhá popri Vyšnom Kozom plese z juhovýchodného smeru.
Saint-Flour-de-Mercoire
Saint-Flour-de-Mercoire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sotér
Sotér alebo v menách aj Soter (zriedkavo alebo po česky Sótér; po grécky σωτήρ /s prvým písmenom veľkým Σωτήρ/ celé veľkými písmenami ΣΩΤΗΡ = záchranca) môže byť:
Vyšná Šebastová
Vyšná Šebastová je obec na Slovensku v okrese Prešov.
Časti obce
náhľad|Ulica v obci
Severná
Leží 1 km od Vyšnej Šebastovej. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z r. 1345. Pôvodní usadlíci tu pravdepodobne klčovali lesy a pálili uhlie. Od grófa dostali pozemky na výstavbu obydlí a k tomu oráčinu, pasienky pre kravy a drevo podľa potreby. Boli to želiari, ktorí chodili na pánske. V 14.15. storočí bol Sengetov súčasťou hradu Šebeš.
V súčasnosti patrí osada do katastra obce Vyšná Šebastová. Na jej území je vybudovaných 50 obytných domov, v ktorých žije približne 150 obyvateľov. Osada ma od r. 1983 vlastný kostolík zasvätený slovenským vierozvestcom Cyrilovi a Metodovi. Vďaka slušne vybudovaným inžinierskym sieťam a príjemnému prostrediu sa Severná v posledných rokoch stáva zaujímavou stavebnou lokalitou.
Vodné toky
náhľad|Potok v obci Obcou preteká potok Šebastovka, miestnymi nazývaný Šebešuvka. Šebastovka je východným ľavostranným prítokom rieky Sekčov. Pramení v Slanských vrchoch pod vrchom Tri chotáre. Jej najvýznamnejším prítokom je ľavostranný prítok Šebastovníka na začiatku obce Podhradík. Miestni ľudia ho nazývajú Šebešík.
Severnou preteká Kapušiansky potok, ktorý je ľavostranným prítokom Ladianky, tá je ľavostranným prítokom Sekčova. Miestni ho nazývajú Kapanoš.
Názov obce
Názvy obcí a miest boli v minulosti často odvodzované od daností typických pre danú lokalitu. Spod Slanských vrchov vyviera bystrina pretekajúca úžľabinou Dubovej a Hájovej hory, ktorú Maďari nazvali „Sebes“, čo v preklade znamená rýchly alebo prudký. To je pravdepodobný pôvod názvov všetkých obcí ležiacich v jej povodí. Patrí medzi ne aj Vyšná Šebastová - Felsősebes, ktorej názov prešiel niekoľkými zmenami, kým v r. 1948 nadobudol dnešnú podobu. Napriek tomu starší občania používajúci šarišské nárečie aj dnes preferujú názov Vyšný Šebeš.
História
Podľa dostupných historických zdrojov prvú osadu na území dnešnej Vyšnej Šebastovej založili usadlíci v druhej polovici 13. st.. Pravdepodobne to boli želiari, ktorí sa zaoberali poľnohospodárstvom a záhradníctvom. Majetok rozprestierajúci sa na tomto území patril šarišskej župe. Neskôr majetok niekoľkokrát menil majiteľov. V kráľovskej listine z r. 1315 sa prvýkrát spomína hrad Šebeš. Tento hrad bol vystavaný z kameňa v r. 13071315 na kopci zvanom Mačka, v nad. výške v blízkosti osady Šebešváralja (dnešný Podhradík – obec susediaca s Vyšnou Šebastovou). V 14.16. st. patrilo k hradu rozsiahle panstvo, na ktorom sa neskôr často striedali vlastníci. Po niekoľkoročných naťahovačkách medzi Šebešiovcami a mestom Prešov o hranice majetku, bola r. 1550 proti hradu Šebeš. Vyslaná trestná výprava, ktorej sa zúčastnili aj prešovskí mešťania. Osadenstvo hradu nemalo šancu uspieť proti presile a tak sa majiteľ hradu František Šebeš rozhodol kapitulovať. Týmto rozhodnutím zachránil životy svojich poddaných, no o ten svoj prišiel, keď ho útočníci obesili spolu s kastelánom hradu Mikulášom Gergelackým, na trám hradnej brány. Hrad bol vyrabovaný a vypálený. V nasledujúcich rokoch sa nikto nepokúsil o obnovu hradu a v súčasnosti sú na mieste, kde voľakedy stál, viditeľné iba nepatrné zvyšky obvodových múrov. Začiatkom 17. st. sa Šebeš rozvinul na najväčšiu osadu v okolí. Obyvatelia sa venovali hlavne poľnohospodárstvu a chovu dobytka.
20. storočie
Začiatkom 20. st. plynul život vo Vyšnej Šebastovej vcelku pokojne. Obyvatelia sa venovali prácam okolo statku a na poli. Medzi najčastejšie pestované plodiny v tom čase patrili ovos, raž, jačmeň a zemiaky. V stajniach nesmel chýbať rožný statok a ošípané s ktorými tunajší gazdovia úspešne obchodovali na jarmokoch po širokom okolí. Rutinný život v dedine z času na čas narušila silná búrka s krupobitím alebo požiar, teda udalosti, ktoré za sebou zanechávali nielen skazu materiálnu, ale často aj obete na ľudských životoch.
V r. 1914 do života obyvateľov vtrhol ďalší fenomén – vojna. Štát začal s rekvírovaním obilia i dobytka pre potreby armády. Kvôli nedostatku potravín boli vládou zavedené tri bezmäsité dni v týždni a bol vydaný zákaz pečenia rožkov a žemli. Štyri roky vojny si vyžiadali obete aj spomedzi obyvateľov Vyšnej Šebastovej. O život prišlo 12 ľudí. Po vojne sa život pomaly dostával do starých koľaji a dedina sa postupne rozrastala. Prevažná časť obyvateľstva sa stále živila poľnohospodárstvom a chovom dobytka, no začali sa objavovať aj prví remeselníci. V obci sa začalo s pestovaním repy, maku, kapusty i ľanu z ktorého sa lisoval olej a dorábalo sa ľanové plátno. Rozšíril sa aj chov husí, sliepok a kačíc s ktorými sa hojne obchodovalo na trhoch. V roku 1934 bolo zaujímavým obchodným artiklom aj mlieko, s ktorým chodili gazdinky na trh, kde ho predávali po 80100 halierov za sladké a 6080 halierov za kyslé. Príjem z mlieka slúžil na vykrytie potrieb pre domácnosť.
V roku 1939 vypukla 2. svetová vojna, ktorá nepriniesla nič dobré ani obyvateľom našej obce. Povinná mobilizácia, strach pred náletmi i kontingenty pre armádu nijako neprispeli životu obyčajných ľudí zvyknutých na prácu nie na vojnové vyčíňanie. Obyvatelia obce boli vystavení vojnovým útrapám až do 19. januára 1945, kým do obce nedorazila červená armáda, ktorej sa podarilo vytlačiť z tejto oblasti nemeckých vojakov.
Povojnové roky sa niesli v znamení výstavby a rozvoja obce. Obyvatelia sa snažili zabudnúť na minulosť poznačenú vojnovými útrapami, stratou príbuzných či známych. S chuťou sa púšťali do vykonávania každodenných činnosti, či už na poli alebo okolo statku, ale aj pri zveľaďovaní obce. Zmena politického systému, znárodňovanie majetku i kolektivizácia boli pre niektorých obyvateľov veľmi bolestivé, iní sa prispôsobili.
Erb, vlajka
Najstaršia pečať obce, ktorej odtlačok sa doteraz podarilo objaviť, pochádza z roku 1788. Nachádza sa na listine zo 17. februára 1857 adresovanej košickému biskupovi so žiadosťou o organ z kostola v Nižnej Šebastovej do kostola vo Vyšnej Šebastovej. Znak obce tvorilo vyobrazenie na trávnatej pažiti (zobrazenej šrafovaním) stojacej labute vpravo od nej stojaceho obráteného mláďaťa, vľavo od nej z pažite vyrastajúcej listnatej vetvičky. Toto pečatidlo sa pravdepodobne nezachovalo.
Dňa 18. 03. 1998 schválila Heraldická komisia SR erb Vyšnej Šebastovej na základe pečatidla z roku 1885, ktoré sa našlo v Šarišskom múzeu v Bardejove. Toto pečatidlo bolo vyhotovené pravdepodobne pre stratu, alebo zničenie staršieho, pričom je jeho vernou kópiou.
Erbom obce je v modrom štíte na zelenej vyššej trávnatej pažiti stojaca strieborná labuť v zlatej zbroji vpravo od nej stojace obrátené rovnako sfarbené mláďa, vľavo od nej z pažite vyrastajúca zelená listnatá vetvička.
Vlajka obce má pomer strán 2:3. Je zakončená dvojitým rezom v tvare „lastovičieho chvosta“, ktorý siaha do 1/3 jej listu, tzn. zakončená troma cípmi. Pozostáva zo štyroch pruhov vo farbách modrá 3/8, biela (strieborná) 1/8, žltá (zlatá) 1/8, zelená 3/8.
Kostol
náhľad|Kostol a potraviny v obci V obci sa nachádza renesančný rímskokatolícky kostol zasvätený sv. Kataríne Alexandrijskej, ktorý je najstaršou a zároveň najvýznamnejšou historickou pamiatkou tejto obce. Prvá zmienka o ňom sa nachádza v kláštornej pamätnej knihe “História dómus“, kde figuruje dátum 21. júl 1775. Dostupné pramene uvádzajú, že v r. 1625 dala tento kostol postaviť grófka Katarína Pálffy, vdova po maďarskom palatínovi Žigmundovi Forgachovi. Stavba pozostávala z chrámovej lode s jedným hlavným a dvoma bočnými oltármi. Súčasťou kostola bola bašta, ktorá bola v r. 1888 zbúraná. Kostol sv. Kataríny bol pôvodne farským kostolom a patrili pod neho filiálky Nižná Šebastová, Podhradík i Okružná. Farský byt stál na pozemku starej materskej školy. Bola to drevená stavba pozostávajúca z jednej izby a jednej stajne. Fara neskôr zanikla a košický biskup Fábri Ignác dal v r. 1859 prestaviť farský byt na školu.
Exteriér aj interiér kostola bol niekoľkokrát renovovaný. V r. 20032004 sa uskutočnila najrozsiahlejšia rekonštrukcia počas ktorej bol upravený interiér chrámovej lode, prebudovaná sakristia a rozľahlejšiu podobu získal aj chór. V chráme bola vymenená elektroinštalácia, zaviedla sa tam voda, nainštalovalo sa sociálne zariadenie a celý chrám bol vymaľovaný a vydláždený. Zavŕšením stavebných prác v interiéri bolo osadenie nového obetného stola pevne spojeného s podlahou. Zároveň s týmito prácami prebiehala rekonštrukcia bočných oltárov a sôch. V poslednej fáze sa osadili nové lavice, nová krížová cesta a kríž pri obetnom stole. Zakúpil sa nový organ. Vonkajšia časť kostola – veža, strecha a fasáda dostali terajšiu podobu v r. 2007.
7,92 × 33 mm Kurz
thumb|Náboj 7, 92 × 33mm Kurz 7,92 × 33mm Kurz (značený ako 7.92 x 33 kurz organizácií CIP)    je puškový náboj s bezokrajovou nábojnicou fľašovitého tvaru, vyvinutý v Nemecku pred druhou svetovou vojnou. Munícia je tiež označovaná 7,9 mm Kurz ( znamená krátky), 7,9 Kurz, 7,9mmK alebo 8 × 33 Polte. Bol určený špeciálne pre vývoj automatickej karabíny (útočnej pušky) a ako kompromis medzi dlhším 7,92 × 57 mm Mauser a menej výkonnou muníciou 9 × 19 mm Parabellum.
Kate Ryan
Kate Ryan, vlastným menom Katrien Verbeeck (* 22. júl 1980, Tessenderlo, Belgicko) je belgická speváčka a držiteľka ceny World Music Award.
Svoju spevácku kariéru začala v roku 2001 a neskôr získala úspech s niekoľkými tanečnými hitmi. Jej najväčšími hitmi sú „Désenchantée“, „Libertine“, „Only If I“ či „The Promise You Made“. Kate Ryan reprezentovala Belgicko v súťaži Eurovision Song Contest 2006 s piesňou „Je t'adore“.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Žbince
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Žbince v okrese Michalovce.
Heterogénnosť
Heterogénnosť alebo heterogenita alebo rôznorodosť alebo nesúrodosť alebo nejednoliatosť je nerovnomernosť štruktúry niečoho, nematie rovnakých vlastností v každej svojej časti, zloženosť z častí nerovnakého druhu. Opakom je homogénnosť.
Villers-au-Flos
Villers-au-Flos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Puławy
Puławy sú mesto v Poľsku v Lubelskom vojvodstve v okrese Powiat puławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 49 610 obyvateľov (30.6.2007).
Postkyberpunk
Postkyberpunk (angl. Postcyberpunk) je subžáner science fiction, ktorý sa podľa niektorých kritikov vyvinul z klasického kyberpunku. Rovnako ako jeho predchodca, aj postkyberpunk sa sústreďuje na technologický vývoj spoločnosti blízkej budúcnosti, obyčajne skúmaním sociálnych efektov všadeprítomnej informatickej datasféry, genetického inžinierstva, modifikácie ľudského tela a trvalý dopad neustávajúcich technologických zmien. Na rozdiel od "klasického" kyberpunku však v dielach tohto žánru vystupujú postavy, ktoré sa snažia aktívne zlepšiť sociálnu realitu, prípadne aspoň ochraňovať status quo pred ďalším zhoršením.
História
Termín "postkyberpunk" bol po prvý raz použitý okolo r. 1991 na opísanie románu Snow Crash (česky Sníh) Neala Stephensona. Lawrence Person vo svojom článku "Notes Towards a Postcyberpunk Manifesto" prišiel s myšlienkou, že postkyberpunk by sa mal vnímať ako evolúcia kyberpunkového žánru v science fiction, populárneho v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch a charaketrizovaného filmami ako Blade Runner či knihami ako Neuromancer Williama Gibsona.
Podobne ako jeho predchodca, kyberpunk popisuje skôr realistickú blízku budúcnosť než vzdialené budúcnosti space opery. Dôraz sa kladie na vplyv pozemskej techniky na spoločnosť, nie na kozmické cesty. Podľa Persona sa postkyberpunk od kyberpunku líši v nasledujúcich bodoch:
Iná charakterizácia:
Postkyberpunk sa pravdepodobne zjavil preto, lebo autori SF, a aj populácia všeobecne, začali používať počítače, Internet a PDA s pozitívnymi výsledkami, bez toho, aby došlo k sociálnej fragmentácii tejto "digitálnej revolúcie", ako sa mnohí obávali v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch.
Hoci sa termín postkyberpunk hojne používa, nie všetci čitatelia a kritici sa zhodujú v jeho význame.
Dub (okres Prachatice)
Dub (okres Prachatice) je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 426 obyvateľov, z toho 216 mužov a 210 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,0 roka (muži 33,8 roka, ženy 36,2 roka).
Hésychazmus
Hésychazmus (iné názvy: hesychazmus, zriedkavo isychazmus; z gr. ἡσυχία – hésychia = pokoj) je určujúci smer celej východnej kresťanskej mystiky počnúc neskorobyzantským obdobím, ktorý vznikol v athoskom mníšskom prostredí na prelome 13. storočia a 14. storočia a bol systematizovaný v prvej polovici 14. storočia Gregorom Palamom; preto hesychazmus niekedy stotožňujú s palamizmom; inokedy sa vzhľadom na vplyv a význam hesychazmus stotožňuje dokonca s celou byzantskou mystikou.
Jeho počiatky však siahajú do 4. storočia, kedy sa tento pojem objavuje u sv. Jána Zlatoústeho, Evagria, ako aj u Otcov púšte. V niektorých spisoch tej doby však označenie hesychastov splýva s anachorétmi.
NHL 1978/1979
Sezóna 1978/1979 bola 62. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa štvrtýkrát po sebe stal Montreal Canadiens a najlepším tímom základnej časti prvýkrát v histórii New York Islanders. Pred sezónou zanikol klub Cleveland Barons, ktorý sa de iure zlúčil s Minnesotou North Stars. Keďže nový tím v tejto sezóne do súťaže nepribudol, počet účastníkov oproti predchádzajúcim štyrom sezónam sa znížil na sedemnásť. Prvýkrát od sezóny 1941/42 štartoval v NHL nepárny počet tímov.
Hésychazmus
Pomocou psychofyzickej metódy, spájajúcej zvláštnu techniku dychu s vytrvalým opakovaním ustálenej formuly (podobne ako mantra v indických náboženstvách), sa dosahuje dokonalé sústredenie mysle a jej "uvedenie do srdca". Typickým príkladom takejto modlitby je tzv. Ježišova modlitba. Tieto stavy boli sprevádzané svetelnými videniami (alebo zážitkami vnútorného tepla) a medzi atoskými mníchmi postupne prevládlo presvedčenie, že tu ide o nestvorené Božie svetlo, ktoré ožiarilo Krista pri premenení na vrchu Tábor.
NHL 1978/1979
Konferencia Princa z Walesu
Víťazom konferencie sa stal a Prince of Wales Trophy získal Montreal Canadiens.
Hésychazmus
Hesychazmus kladie dôraz na zapojenie tela do modlitby, keďže "človek je stvorený, aby sa celou osobou spojil s Kristom – dušou aj telom." Dôležitým pojmom pre hesychazmus je srdce, ktoré sa chápe ako centrum života človeka, centrum duševných i duchovných síl a schopností. V srdci sa uskutočňuje stretnutie človeka s Bohom. To sa môže uskutočniť len pri vnútornom stíšení a pokoji (ἡσυχία).
NHL 1978/1979
Campbellová konferencia
Víťazom konferencie sa stal a Clarence S. Campbell Bowl získal New York Islanders.
Coucouron
Coucouron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Coucouron má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Coucouron má 833 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Klára Issová
Klára Issová (* 26. apríl 1979, Praha) je česká herečka a dabérka.
Životopis
Jej bratom je fotograf Salim Issa, sesternicou česká herečka Martha Issová.
Zoznam minerálov U
Ue – Uch – Uk – Ul – Um – Un – Up – Ur – Us – Ut – Uv – Uy –  Uy
Klára Issová
Životopis
V roku 1997 získala Českého leva za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe za stvárnenie Veroniky vo filme Nejasná zpráva o konci světa, ďalej bola v roku 1995 nominovaná na Českého leva v kategórii najlepší ženský herecký výkon v hlavnej úlohe za film Indiánske leto a v roku 2000 v rovnakej kategórii za film Anděl Exit. V roku 2017 načítala audioknihu Jediné pravé lásky (vydala Audiotéka).
Miroslav Ploščica
Doc. RNDr. Miroslav Ploščica, CSc. (* 1962, Spišská Stará Ves) je slovenský matematik, vysokoškolský učiteľ, hráč bridžu, lúštiteľ hádaniek a krížoviek.
Je členom Košického bridžového klubu, člen klubu hádankárov a krížovkárov Gorali, Stará Ľubovňa.
Satmár
Satmár môže byť
Góti
thumb|Góti Góti boli východogermánske kmene sídliace pôvodne v južnom Švédsku (dnes Gotland). V 1. storočí sa usadili na dolnej Visle. V 2. storočí založili ríšu v dnešnej južnej Ukrajine a podnikali útoky na Rímsku ríšu, roku 410 obsadili, no nevyplienili Rím, po troch dňoch ho opustili. Pričinili sa o rozpad Rímskej ríše.
V 3. storočí sa presunuli na územie dnešného južného Ruska. V polovici 3. storočia sa rozdelili na Vizigótov (západní) a Ostrogótov (východní). Pod tlakom Hunov a iných kmeňov sa začali v 4. storočí posúvať na západ a usadili sa v Trácii.
Bratislava – mestská časť Devínska Nová Ves
náhľad|Rieka [[Morava (rieka)|Morava v Devínskej Novej Vsi]]
Bratislava – mestská časť Devínska Nová Ves (skr. DNV; iné názvy: Bratislava-Devínska Nová Ves, Mestská časť Devínska Nová Ves, Devínska Nová Ves; hovorovo: Devínska; ; ; ) je mestská časť Bratislavy.
Názov
Názov Devínska Nová Ves sa stal oficiálnym okolo roku 1848. Dovtedy sa pre Devínsku Novú Ves používalo viacero odlišných názvov. Do 17. storočia sa vyskytujú názvy Nová Ves, Nova Wass, Divin-Új-Falu a Wyfalu. Koncom 17. storočia sa udomácnili názvy Chorvátska Nová Ves, Theben-Neudorf a Dévényújfalu. Počas medzivojnového obdobia a krátko po druhej svetovej vojne sa v nemecky písanej odbornej literatúre okrajovo používalo aj označenie Neudorf an der March (v preklade Nová Ves nad Moravou) alebo Theben an der March (v preklade Devín nad Moravou). Názov Devínskej Novej Vsi sa v slovenčine zjednotil v 1848.
Demonym pre Devínsku Novú Ves je Devínskonovovešťan a Devínskonovovešťanka (často sa mylne používa „Devínčan/Devínčanka“). Chorvátski potomkovia používajú tiež Novoselan. Prídavné meno je devínskonovoveský. Najčastejší skrátený hovorový názov pre obec je Devínska.
Sčítanie 2011
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Sčítanie 1880
údaje: Historicko-demografický lexikón obcí SR 1880-1910 (Štatistický úrad SR)
Geografia
right|thumb|Povodne sú v Devínskej Novej Vsi častým javom. Na obrázku porovnanie z jari [[2006 a júla 2008]] Devínska Nová Ves sa nachádza severozápadne od centra Bratislavy. Rozprestiera sa na okraji Záhorskej nížiny a na úpätí Devínskej Kobyly. Západnú hranicu obce tvorí rieka Morava, ktorá je súčasne aj prírodnou hranicou medzi Slovenskom a Rakúskom. Cez mestskú časť preteká potok Mláka, ktorý sa vlieva do Moravy. Neďaleko sútoku sa nachádza pred niekoľkými rokmi zrevitalizovaný rybník.
Radzyń Podlaski
Žije tu 16 108 obyvateľov (30.6.2007).
Bratislava – mestská časť Devínska Nová Ves
Miestne členenie
Miestne časti Devínskej Novej Vsi sú:
Miestne štvrte
Názvy miestnych štvrtí v Devínskej Novej Vsi súvisia s historickým osídlením a tradíciami:
Železničná doprava
Devínska Nová Ves je významným železničným uzlom, pretože je to jeden z dvoch železničných hraničných priechodov do Rakúska. Cez Devínsku Novú Ves prechádza železničná trať Bratislava - Kúty, slovenská časť trate Bratislava - Brno - Praha.
Cestná doprava
Problémom zostáva cestná doprava. Všetky príjazdové cesty do Devínskej Novej Vsi sú vzhľadom na frekventovanosť premávky priúzke a v zimných mesiacoch až nezjazdné. Nachádza sa tu tiež množstvo problematických križovatiek, ktoré mali byť riešené kruhovými križovatkami. V súčasnosti sa plánuje predĺženie Eisnerovej ulice a výstavba prvého úseku diaľnice NO (tzv. nulového obchvatu), ktorá má spájať Devínsku Novú Ves so Záhorskou Bystricou diaľnicou otvorenou v polovičnom profile. Táto má byť neskôr predĺžená tzv. mostom Morava (popri Marcheggskych mostoch) do Rakúska. Zároveň tu bude vybudovaný cestný hraničný prechod Marchegg - Devínska Nová Ves. Devínska Nová Ves sa nachádza v blízkosti diaľnice D2 a dá sa do nej dostať cez križovatku Lamač.
Autobusová
Devínska Nová Ves je zabezpečovaná linkami:
Vlaková
Vlaková doprava je alternatívou voči autobusovej doprave. Cestujúci môžu využiť vlaky idúce väčšinou 2x za hodinu zo stanice Devínska Nová Ves do stanice Bratislava hlavná stanica. Vlaky sú zaradené do Integrovaného Dopravného sytému v Bratislavskom kraji (skr. IDS BK) ako linka. Nevýhodou je, že stanica je umiestnená ďaleko od sídliska, v miestnej časti Paulinské. Časť cestujúcich napriek tomu namiesto linky, využíva práve linku. Vlaková doprava by sa mala zvýhodniť po vybudovaní zastávky Devínska Nová Ves - sídlisko, priamo na sídlisku.
Cyklotrasy
Pôvodný asfaltový chodník Pohraničnej stráže (tzv. „signálka“) z čias železnej opony dnes slúži ako časť Moravskej cyklistickej cesty. Trasa pokračuje cez Devínsku Novú Ves popri Morave cez osadu Devínske Jazero a Vysokú pri Morave až do Záhorskej Vsi. K lepšiemu využitiu obyvateľmi Bratislavy prispievala sezónne cez víkendy premávajúca cyklobusová linka MHD.
Dňa 11. augusta 2012 bol sprístupnený verejnosti most pre cyklistov a chodcov, ktorý spojil Devínsku Novú Ves so Schlosshofom (Dolné Rakúsko) ponad rieku Moravu. Z mosta sa dá plynulo napojiť na už existujúcu cyklistickú trasu.
Priemysel
V Devínskej Novej Vsi sa nachádza automobilka Volkswagen Slovakia a.s., ťahúň priemyselnej výroby Slovenska. V blízkosti závodu VW až po bývalú tehelňu pribudli výrobné areály subdodávateľov Volkswagenu, aj ďalší výrobcovia. Ďalšími významnými závodmi sú závody Presskam a Tower.
Stručné dejiny
right|thumb|Pripomienka železnej opony na slovensko-rakúskej hranici
Osídlenie chotára Devínskej Novej Vsi je veľmi staré, siaha najmenej do mladšej doby kamennej. Našli sa tu aj predmety pochádzajúce z bronzovej a zo železnej doby. Osobitnú pozornosť si zaslúžia unikátne nálezy dokumentujúce slovansko-avarské osídlenie. Nachádza sa tu jedno z najstarších a najvýznamnejších pohrebísk. Niektorí historici ho spájajú so Samovou ríšou - prvým zväzom slovanských kmeňov na území Slovenska, ktoré založil franský kupec Samo v roku 623. Na pohrebisku, ktoré sa používalo v 7. až 9. storočí, objavili 856 kostrových a 27 žiarových hrobov. Archeológovia odkryli 85 jazdeckých hrobov (bojovník pochovaný aj s koňom). Obsahovo rozdielne nálezy v jednotlivých hroboch poskytli jedinečný materiál na štúdium majetkovej diferenciácie vtedajšieho obyvateľstva.
Na dvoch návršiach strmo sa vypínajúcich nad moravskú nivu stáli pri štvrti nazývanej Slovinec v 9.storočí dve mohutné veľkomoravské pevnosti. Na menšej plošine dolného kopca dolného kopca bolo opevnené hradisko s označením Na skale. Hradisko chránil 2 metre vysoký ochranný val, ktoré násyp sa dá aj dnes rozpoznať v teréne. Do pevnosti sa vstupovalo cez mohutnú bránu s bočnými drevenými vežami. Archeológom sa podarilo nájsť zvyšky jednopriestorovej zrubovej stavby s dvoma kupolovými hlinenými pecami. Horné hradisko s označením Na pieskoch stálo na vyššej plošine ležiace nad žltou stenou Sandbergu. Opevnenie hradiska tvoril mohutný násyp z juhu posilnený priekopou. Novoveské pevnosti vznikli súčasne a zdá sa, že v rovnako čase aj zanikli. v Oboch sa našli stopy po veľkom požiari, ktorý pravdepodobne ukončil ich existenciu. Z hradísk sa dalo kontrolovať široké okolie, najmä šíre Moravské pole na druhom brehu Moravy. Nie je vylúčené, že práve tieto hradiská boli pevnosťou Dowina kniežaťa Rastislava, na ktorú podľa Fuldských análov v roku 869 neúspešne útočil Karol, syn východofranského kráľa Ľudovíta Nemca.
Prvá zmienka o Devínskej Novej Vsi pochádza približne z roku 1451 ako „Nová Ves“. V listine Prešporskej kapituly sa spomína Ján z Novej Vsi. Obec sa postupne nazývala Wyfalw, Wyfalu, po maďarsky Dévényújfalu a po nemecky Theben Neudorf. Patrila medzi poddanské obce devínskeho panstva. Ďalšie písomné správy sa objavili až v súvislosti s tureckým nebezpečenstvom v polovici 16. storočia. V obci sa zastavili aj španielske žoldnierske vojská, ktoré spustošili niekoľko usadlostí. V nich sa postupne usadili chorvátski kolonisti. Vďaka ich prítomnosti sa obec v 16. storočí spomína ako Chorvátska Nová Ves. Okrem grófov zo Svatého Jura a Pezinka v dedine vlastnili majetky aj rehole bratislavských uršulínok a jezuitov a mariánskych paulínov. Od 16. storočia tu existovala tridsiatková stanica, v ktorej sa kontroloval vývoz palivového dreva a dobytka do Rakúska. V priebehu 17.-19. storočia sa obec rozvíjala, bola začlenená do Bratislavskej župy. Nachádzala sa tu vápenka (podľa čoho je aj historické pomenovanie časti obce).
V roku 1918, po skončení prvej svetovej vojny sa Devínska Nová Ves stala miestom bojov o Bratislavu medzi česko-slovenskou a maďarskou armádou. 31. decembra 1918 sa stala Bratislava a obce v jej blízkosti súčasťou prvej Česko-slovenskej republiky - hovoríme o tzv. Víťaznom Silvestri. V roku 1928 sa začlenila do okresu Bratislava.
Mníchovská dohoda a Viedenská arbitráž postihli Devínsku Novú Ves a kvôli obsadeniu Pomoravia prišla o západné územie. Počas vojny bola zničená vápenka a zopár domov. Viac ako samotná vojna zničil Devínsku Novú Ves ústup nemeckej armády v roku 1945, ktorá za sebou ničila všetko čo mohla. Devínska Nová Ves bola oslobodená 6. apríla 1945 Červenou armádou.
Udalosti po vojne spôsobili, že v roku 1948 sa Devínska Nová Ves ocitla na rozhraní dvoch politických systémov. Zároveň sa stala jedným miest, kde sa dalo utiecť do susedného Rakúska (prebrodiť cez rieku Moravu). V roku 1955 európsky kontinent rozdelil ostnatý drôt a železná opona sa tiahla priamo cez Devínsku Novú Ves popri rieke Morava. Kvôli tomu bola Devínska Nová Ves odsúdená na zánik. Obyvatelia museli mať špeciálne identifikačné kartičky a povolenie o vstup do pohraničnej oblasti. V roku 1960 sa stala súčasťou okresu Bratislava-okolie a neskôr z dôvodu, že takmer 90 % obyvateľov pracovalo v Bratislave, sa 1. januára 1972 stala súčasťou Bratislavy, štvrtého obvodu (týmto dňom zanikol okres Bratislava-okolie). Dátum 3. apríl 1974 sa vyznačuje začatím výstavby automobilky (BAZ). V 90. rokoch Bratislavské automobilové závody (BAZ) odkúpil koncern Volkswagen.
V rokoch 1986 až 1989 v Devínskej boli postavené nové sídliská ( Stred, Kostolné a Podhorské) so štátnymi nájomnými bytmi (spolu takmer 4000 nových bytov) čím zároveň stúpol počet obyvateľov o 12 000. V decembri 1989 boli odstránené pohraničné zátarasy. 1. januára 1993 vzniklo samostatné Slovensko. 7. januára sa konalo zhromaždenie občanov DNV s kultúrnym programom Šťastnú cestu, Slovensko. 1. 6. 1996 sa obec stala súčasťou okresu Bratislava IV.
Ozbrojený incident z 30. augusta 2010
30. augusta 2010 tesne po 10. hodine dopoludnia vošiel 48-ročný Ľubomír Harman do bytu na Ulici Pavla Horova, v ktorom automatickou strelnou zbraňou z dosiaľ nezistených príčin zavraždil piatich prítomných členov rodiny (4 ženy a jedného muža), následne strelec išiel smerom k východu, kde sa stretol a zabil ďalšieho muža z tej istej rodiny. Po páchateľovi zostalo celkovo 7 mŕtvych a 15 zranených osôb.
Referendum
Niektorí obyvatelia Devínskej Novej Vsi stále nie sú stotožnení s tým, že sa Devínska Nová Ves pripojila k Bratislave a stále ju považujú za samostatnú obec a bojujú za oddelenie. V Devínskej Novej Vsi sa už v minulosti (1. októbra 1994) konalo referendum o odpojení sa od Bratislavy, skončilo sa však neúspechom (zo zúčastnených 52,47% voličov bolo 16,47% za osamostatnenie ). Problémom Devínskej Novej Vsi je, že na rozmery mesta a vzdialenosť od Bratislavy má príliš monofunkčný charakter.
Volejbal
Vo volejbale reprezentuje Devínsku Novú Ves klub ŠK Albatros
Šach
V šachu reprezentuje Devínsku Novú Ves klub ŠK Strelec DNV zastúpený niekoľkými družstvami - DNV „A“ hrá 2. ligu, DNV „B“ 3. ligu a DNV „C“ 4. ligu
Hokej
V hokeji (Zohorská Hokejbalová liga) reprezentuje Devínsku Novú Ves hokejbalový klub HBC Iepurii DNV dvomi mužstvami Iepurii „Brothers“ a Iepurii „A“.
Stolný tenis
V stolnom tenise reprezentuje Devínsku Novú Ves klub STK DNV zastúpený niekoľkými družstvami STK DNV „A“ hrá 1. ligu západ, STK DNV „B“ 3. ligu, STK DNV „C“ 5. ligu, STK DNV „D“ 6. ligu, STK DNV „E“ 7. ligu, STK DNV „F“ 8. ligu, STK DNV „G“ 9. ligu. a v juniorskej lige STK DNV „A“ extraliga juniorov
Mažoretky
V tejto mestskej časti pôsobia Mažoretky TINA Bratislava - http://www.mazoretky.eu Sú veľmi úspešné ako na Slovensku tak aj v Európe
Osobnosti
V Devínskej Novej Vsi žil:
Rejowiec Fabryczny
Rejowiec Fabryczny je mesto v Poľsku v Lubelskom vojvodstve v okrese Powiat chełmski v rovnomennej gmine.
Žije tu 4487 obyvateľov (30.6.2007).
Status quo
Status quo je obrat pochádzajúci z latinčiny a znamená súčasný stav. Používa sa najmä v diplomacii, v prípade, kedy sa prímerie alebo ukončenie bojov spája s tým, že obe strany sa zaväzujú dodržiavať status quo - tj. Čo kto má, to mu zostáva. Inou možnosťou je status quo ante (bellum), kedy sa všetko vracia do stavu pred vojnou.
Grácia
Grácia môže byť:
Grácie môžu byť:
Saint-Frézal-d’Albuges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dvory (okres Prachatice)
Dvory sú obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 75 obyvateľov, z toho 33 mužov a 42 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 43,2 roka, ženy 42,4 roka).
Dyspraxia
Dyspraxia patrí medzi špecifické poruchy učenia. Ide o vývojovú poruchu funkcií týkajúcich sa riadenia pohybu definovanú ako postihnutie či nezrelosť v plánovaní a organizácii pohybov. Takto postihnuté dieťa prejavuje nesúlad medzi svojimi pohybovými schopnosťami a vekom, ťažko si osvojuje komplexné pohybové zručnosti, jeho hrubá motorika je oneskorená (týka sa hlavne napodobňovania predvádzaných pohybov), následne potom má problémy s úlohami vyžadujúcimi jemnú motoriku. Postihnutý je potom často označovaný ako nemotorný či nešikovný. Neinformovaným ľuďom sa môže také dieťa javiť ako lenivé, bez záujmu, nevychované či neporiadne. Tieto vonkajšie prejavy však sú dôsledkom vnútorných pocitov menejcennosti, nepochopenia, osamelosti a bezmocnosti. Dieťa sa potom na seba snaží upozorniť, vedené snahou o získanie pomoci.
Beťah
Beťah môže byť:
Allauch (kantón)
Allauch je francúzsky kantón v obvode Marseille v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Skladá sa z dvoch obcí.
Heteronómie
Heteronómie (gr.) je cudzia zákonnosť, podriadenosť cudzím zákonom, závislosť od cudzích zákonov. Je to opak autonómie.
Anagarika Govinda
Anagarika Govinda narodený ako Ernst Lothar Hoffman (* 17. máj 1898, Waldheim, Nemecko – † 14. január 1985, Mill Valley, Kalifornia, USA) bol nemecký filozof, predstaviteľ tantrického budhizmu, jeden zo zakladateľov meditačného hnutia v rámci budhizmu na Západe, prispel k prehĺbenému porozumeniu tibetskej mystiky; v roku 1933 založil rád Árja Maitrea Mandala a na Západ ho priniesol 1952. Je autorom slávnych Základov tibetskej mystiky.
Villers-Brûlin
Villers-Brûlin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.