cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Léda
Už od staroveku bývala zobrazovaná na vázových maľbách. Pozornosť pútajú diela novovekých maliarov s Lédiným námetom. Známe sú obrazy Léda od Giorgioneho z čias okolo roku 1500, Léda s labuťou od Correggia (okolo r. 1532), rovnomenný obraz od Petra Paula Rubensa z rokov 1604 - 1608 a jedno z najznámejších Lédiných vyobrazení z dielne Leonarda z čias okolo roku 1516.
Okrem výtvarných býva Léda námetom viacerých literárnych diel (napr. Johann Wolfgang Goethe, Alexander Sergejevič Puškin a ďalší).
The Players
The Players bola bratislavská "gitarová" bigbítová skupina hrajúca prevažne inštrumentálne skladby podľa vzoru skupín ako The Shadows, The Ventures a The Spotnicks. The Players pôsobili v rokoch 1965 až 1967 a nahrali niekoľko (cca 18) skladieb v štúdiu Česko-slovenského rozhlasu a v televízii.
Pôvodnú zostavu, ktorá vznikla po konci skupiny Kométa (1961-1964) tvorili: Jožko Barina - sólo gitara, Juraj Juriga - rytmická gitara, Juraj Korenko - basová gitara a Lubomír Dolinský - bicie.
Prechod z Kométy na Players už dnes ťažko datovať presne, ale s istotu sa dá povedať, že Players už v decembri 1965 nahrávali v rozhlase pod týmto menom. Chlapci vo veku cca 16-17 rokov už zopár rokov pravidelne hrávali, skúšali buďto na plochej streche na Hollého 13, alebo v suteréne toho domu, v podzemnom bunkri, postupne dosahovali vynikajúcej úrovne. Svojou usilovnosťou, skvelým zvukom a výrazne aj tým že skladby neobsahovali (anglické) texty sa skupine podarilo dostať do Bratislavského rozhlasu a nahrávať. Nahrávky rozhlas potom aj vysielal, napr. Fero Hora v relácii Mikrofóra a vďaka ich úspechu boli posunuté vydavatelstvu Supraphon na vydanie.
K prvej zmene obsadenia dochádza v prvej časti roku 1966, Juriga odchádza, nahrádza ho mladý (vtedy len 15 ročný) Ľubomír Belák. Skupina pokračuje v nahrávaní a koncertovaní, v roku 1966 im vychádzajú ich jediné súdobé nahrávky, na dvoch singloch po 3 skladby, spolu 6 skladieb, Pohľad z druhej strany, Rozmýšlanie v samote, Zlodej a Posledná prekážka, Lejak, Tatranský express. Skupina vystupuje viackrát v televíznej relácii Lastovička kde na playback prezentuje svoje skladby, skupinu tak sledujú tisícky ludí. Pravidelne hráva v Kine Nivy a v Astorke, no cestujú a hrávajú po rôznych akciách. Koncom roka skupina vyhráva prehliadku gitarových skupín v Žiline, vďaka ich skvelému repertoáru a výbornému zvuku.
Definitívny koniec skupiny prichádza odchodom Beláka a Korenka, so zámerom založiť zábavovú skupinu a hraním v zahraničí, tak vzniká Lubo Belák sextet. Jožko Barina s Palkom Barnom formujú Meditating For na jeseň '68.
Tým kapitola gitarovej muziky u nás končí, na renesanciu a vydanie ich všetkých dochovaných nahrávok na LP si skupina počká celých 50 rokov, LP sa vydáva na jeseň 2017 s 15. skladbami. To skupinu radí medzi najnahrávanejšie a najúspešnejšie skupiny u nás v tejto ére a záujem o ich materiál po viac ako 50. rokoch od jeho nahrania dokazuje kvalitu prezentovaného repertoáru, vysokú úroveň a významný prínos skupiny The Players až do dnešných dní.
Corgoň liga 2003/2004
Nováčikom tohto ročníka bol tím FK Dukla Banská Bystrica, ktorý viedol Ladislav Molnár a ktorý skončil po jesennej časti súťaže na prvom mieste. Konečný boj o titul však prehral so Žilinou, ktorá sa stala majstrom v treťom ročníku po sebe. Prekvapujúco vypadol Slovan Bratislava, ktorý sa po osemnástich rokoch ocitol v druhej lige.
Majster
Zostava víťaza Corgoň ligy MŠK Žilina:
HD 4203
HD 4203 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Dolniaky
Dolniaky môžu byť:
Autoestrada A1
A1 alebo Auto-Estrada do Norte je s 303 km najdlhšou diaľnicou v Portugalsku a je súčasťou európskeho koridoru číslo 1.
Začína v Lisabone, končí v Porte a predstavuje najdôležitejšie diaľničné prepojenie v krajine. Okrem spojnice dvoch najväčších miest prechádza popri Coimbre a Leirie. Postavená bola v rokoch 1961 až 1990 a je platenou diaľnicou. Priemerný počet áut za 24 hodín predstavuje 40000 vozidiel. Postupne sa rozširuje na 2x3 pruhy.
Externé odkazy
Autoestrada A1 na motorways-exits.com
HD 142415
HD 142415 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Termochromizmus
Termochromizmus je ľahko pozorovateľná, zreteľná, reverzibilná zmena farby v rozsahu teplôt limitovanom bodom varu u kvapalín, bodom varu rozpúšťadla u roztokov a v prípade tuhých látok, bodom topenia. Táto definícia je aplikovateľná na mnohé anorganické aj organické materiály, ale pojem "termochromický" sa používa aj v rôznych technologických oblastiach, ktoré tak ako teplo, zohľadňujú aj ďalšie externé vplyvy na zmenu farby, napr. termochromické pigmenty.
Triedy termochromických organických systémov
Molekulárne systémy a molekuly, ktoré vykazujú reverzibilný termochromizmus môžu byť klasifikované na:
Termochromizmus u spiropyránov
thumb Príkladom termochromizmu sú farebné zmeny u bis-spiropyránov. Bezfarebný bis-spiropyrán (1) zmenil svoju farbu na červenú, pri zohrievaní v n-propanole pri teplote 60 °C, a to v dôsledku vzniku mono-merakyanínovej formy (2). Ďalšie zohrievanie na 70 °C spôsobilo zmenu farby na modrú, v dôsledku vzniku bis-merakyanínovej formy (3).
Aplikácia termochromizmu
Praktické využitie majú kvapalné kryštalické fázy a konjugované polyméry, ktoré sa používajú v optických indikátoroch teplôt a pri termálnom zázname.
Termochromické pigmenty
Termochromické pigmenty sa objavujú v nespočetných aplikáciách, hlavne ako farebné atramenty a farby. Farby sa dajú použiť na rôzne substráty, na kovy, polypropylén, polyetylén, PVC a polystyrén. Farebné atramenty sa používajú na rôzne tlačové procesy, v monitoroch, hĺbkotlačové platne a flexografiku. Tieto termochromické materiály boli taktiež aplikované na textilné materiály a výšivky.
Chromogénne termotropné gély
Termotropné gély alebo kvapaliny sú materiály, ktoré sú schopné reverzibilnej zmeny farby z transparentného stavu do mliečne bieleho stavu pri určitej teplote, alebo nad špecifickým pásmom teplôt. Možnosti ich použitia predstavujú hlavne prepínateľné súčasti skla, ktoré sa používajú pri ochrane proti slnečnému žiareniu v budovách.
The Phantoms
The Phantoms bola slovenská bigbeatová skupina zo šesťdesiatych rokov. V skupine spieval slovenský herec Marián Slovák. Hrala v zostave Marián Slovák (spev), Juraj Eperjesi (gitara), Peter Jiru (basgitara) a Dušan Hájek (bicie). K ich najznámejším vlastným kompozíciám patrili skladby „Hodiny v kuchyni“, „Keď idem ulicou“, „Miluješ ma ty vôbec“ a „Práve mám narodeniny“. Skupina zanikla po odchode Juraja Eperjesiho do skupiny The Beatmen. Po rozpade The Phantoms sa Marián Slovák začal venovať výlučne herectvu. Skupina vystúpila tiež na comebacku slovenských bigbeatových skupin, Legendy 60.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1988
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1988 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala Medzinárodná futsalová federácia (FIFUSA) (dnešná Svetová futsalová asociácia (AMF)). Konali sa od 20.30. októbra 1988 v štyroch austrálskych mestách: Adelaide, Canberra, Melbourne a Sydney, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli 4 družstvá: Anglicko, Maďarsko, Nový Zéland a USA. Titul získal 🇵🇾, ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad prechádzajúcim dvojnásobným majstrom sveta🇧🇷. Bronzové skončilo 🇪🇸.
Fuldské letopisy
thumb|Kópia Fuldských letopisov z 11. storočia, Bibliothèque humaniste, Sélestat Fuldské letopisy alebo Fuldské anály (po lat. Annales Fuldenses) sú letopisy, ktoré opisujú dejiny Východofranskej ríše v rokoch 714 až 882 (s pokračovaniami až do roku 901).
Je to najobsiahlejšie dielo k dejinám Veľkej Moravy a informujú aj o dejinách iných Slovanov, napr. Čechov a Srbov. Napriek svojej tendenčnosti ide o základný prameň k dejinám Veľkej Moravy. Pri použití ich treba porovnávať s inými prameňami, najmä s Bertinskými análmi.
Staršie názory považovali za autorov :
Tieto názory sú prekonané a novšie výskumy sa považujú za autora neznámeho z Mainzu.
Pomenované sú podľa kláštora vo Fulde v Nemecku.
K základnej časti, ktorá opisuje roky 714-882 existuje pripojených niekoľko pokračovaní, ktoré sa líšia podľa rukopisnej skupiny. Sú to :
Oľšavka (okres Stropkov)
Oľšavka je obec na Slovensku v okrese Stropkov.
Protolaurázia
Protolaurázia bola kontinent, ktorý sa vytvoril na južnej pologuli v mladších starohorách po rozpade superkontinentu Rodinia, asi pred 650 miliónmi rokov. Tvorili ho post-rodinské kontinenty Laurentia, Sibír, Baltika a Západná Gondwana (obsahovala časť budúcej západnej Afriky, časť Južnej Ameriky a Floridu).
Asi pred 600 miliónmi rokov, kedy sa Protolaurázia rozkladala okolo južného pólu ako dnes Antarktída, do nej zo severu narazila Protogondwana a spojením oboch pevnín vznikol krátkodobo superkontinent Pannotia. Západná Gondwana potom už zostala pokope s Protogondwanou (Východnou Gondwanou) a Protolaurázia sa už v pôvodnej podobe neobnovila.
Plasy
Plasy sú mesto v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 2 637 obyvateľov, z toho 1 331 mužov a 1 306 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,3 roka (muži 41,1 roka, ženy 43,6 roka).
Saint-Martin-d’Audouville
Saint-Martin-d’Audouville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
HD 177830
HD 177830 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
37 Phoenicis
37 Phoenicis (HD 142) je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Zoznam planétok 109251 – 109500
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
37 Phoenicis
Je to hviezda 6. veľkosti, vzdialená asi 67 svetelných rokov v súhvezdí Fénix. Jej sprievodca bol objavený v roku 1894, čím tvorí dvojhviezdny systém.
V roku 2001, tím Anglo-Australian Planet Search, ktorý viedol Chris Tinney, ohlásil objav extrasolárnej planéty obiehajúcej okolo hviezdy.
Anna Kotočová
Anna Kotočová, rod. Janoštinová, (* 6. apríl 1968, Trstená) je bývalá slovenská basketbalistka, reprezentantka Česko-Slovenska a Slovenska.
Kariéra
V roku 1990 vyhrala v drese Slávie PF Banská Bystrica česko-slovenskú ligu, bol to historicky prvý titul pre slovenský klub. V lige odohrala šesť sezón (19841990), nastrieľala 2 613 bodov. Od roku 1990 pôsobila vo Francúzsku v klube BAC Mirande a od roku 1994 v CJM Bourges. S týmto klubom sa stala šesťnásobnou majsterkou krajiny, trikrát vyhrala Euroligu a raz Pohár Liliany Ronchettiovej. Jej prednosťami boli výborné bránenie, pozičná hra a doskakovanie.
Česko-Slovensko reprezentovala v rokoch 1985 až 1992, odohrala 203 medzištátnych zápasov. Od roku 1993 reprezentovala Slovensko. Zúčastnila sa troch olympiád, štartovala na štyroch majstrovstvách sveta a na ôsmich majstrovstvách Európy. Na svetových šampionátoch obsadila s družstvom Česko-Slovenska dvakrát štvrté miesto, s reprezentáciou Slovenska bola na MS 1994 piata. Na majstrovstvách Európy získala dve strieborné a jednu bronzovú medailu, štyrikrát obsadila s družstvom štvrtú priečku.
V roku 2000 vyhrala anketu o ''Najlepšiu basketbalistku Slovenska v 20. storočí''.
HD 188015
HD 188015 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Charles Dow
Charles Henry Dow (* 6. november 1851 - † 4. december 1902) bol americký žurnalista. Spolu s Edwardom Jonesom a Charlesom Bergstresserom založil spoločnosť Dow Jones & Company.
V roku 1889 založili aj noviny The Wall Street Journal, ktoré sú jedným z najrešpektovanejších finančných publikácií na svete. V rámci svojho výskumu trhu založil akciové indexy Dow Jones Industrial Average a Dow Jones Transportation Average. Sformuloval teóriu, ktorú tvorí súhrn princípov pre pochopenie a analýzu trhového správania a ktorá tvorí základ technickej analýzy.
Malaussanne
Malaussanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roquefixade
Roquefixade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Letisko Leonarda da Vinci-Fiumicino
Medzinárodné letisko Leonarda da Vinci-Fiumicino (Fiumicino – Aeroporto Internazionale Leonardo da Vinci; ICAO: LIRF, IATA: FCO) je najväčšie talianske letisko. Nachádza sa v meste Fiumicino pri Ríme a je hlavným sídlom aerolínií ITA Airways. Je pomenované podľa známeho talianskeho umelca Leonarda da Vinciho.
Roquefixade
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 150 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kráterov mesiaca Ganymedes
Ganymedes je najväčší mesiac Slnečnej sústavy, čo je dôvodom množstva kráterov na jeho povrchu. Toto je zoznam pomenovaných ganymedovych kráterov Väčšina mien je prevzatých z egyptskej, mezopotámskej a iných mytológií Stredného východu.
HD 210277
HD 210277 je hviezda podobná Slnku o magnitúde 7 v súhvezdí Vodnár. Je to žltý trpaslík spektrálneho typu G0V.
V roku 1999 pri nej bola objavená extrasolárna planéta.
Plešnice
Plešnice je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 258 obyvateľov, z toho 125 mužov a 133 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,7 roka (muži 35,7 roka, ženy 37,6 roka).
Saint-Martin-de-Bonfossé
Saint-Martin-de-Bonfossé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Stredná odborná škola Andyho Warhola
Stredná odborná škola polytechnická Andyho Warhola je štátna škola s vyučovacím jazykom slovenským. Škola poskytuje podľa klasifikácie ISCED úplné stredné odborné vzdelanie (vyššie sekundárne vzdelávanie) a stredné odborné vzdelanie (sekundárne). Zriaďovateľom školy je Prešovský samosprávny kraj.
Saint-Martin-de-Bonfossé
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stredná odborná škola Andyho Warhola
História školy
Škola vznikla 1. septembra 2004 zlúčením dvoch stredných škôl a to Strednej poľnohospodárskej školy v Medzilaborciach a Stredného odborného učilišťa v Medzilaborciach. Prvý názov školy bol Združená stredná škola. Reformou školského systému na Slovensku v roku 2008 bol názov školy zmenený na Stredná odborná škola. Od 1. januára 2009 bol škole zapožičaný Nadáciou Andyho Warhola čestný názov Stredná odborná škola Andyho Warhola. Od septembra 2018 na základe platnosti Zákona o odbornom vzdelávaní a príprave (Zákon č. 61/2015 Z. z.) došlo k ďalšej zmene názvu školy na Stredná odborná škola polytechnická Andyho Warhola.
Vzdelávanie
Škola poskytuje: Na škole v školskom roku 2012/2013 študuje 315 žiakov v 15 triedach.
Líšťany
Líšťany môžu byť:
HD 65216
HD 65216 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Grécka literatúra
Grécka literatúra, gr. Eλληνική λογοτεχνία (Elliniki logotechnia) je termín používaný pre starogrécku, byzantskú a novogrécku literatúru. Je súčasťou gréckeho umenia a európskej literatúry. Je to najdlhšie písaná európska literatúra, jedna z najstarších a najdlhších svetových literatúr. V gréckom jazyku sa kontinuálne píše od 8. stor. pred Kr. do súčasnosti. Gréci vytvorili skoro všetky známe literárne žánre (komédia, tragédia, epos, lyrika, román, historiografia, vedecká literatúra, cirkevná literatúra). V širšom podaní sa grécka literatúra rozdeľuje na antickú, byzantskú a modernú.
Archaické obdobie (8. stor. pred Kr. – 6 stor. pred Kr.)
right|200px|thumb|[[Homér]]
V tomto období prevažovala epická a lyrická poézia. Epická poézia bola svetská poézia vznešeného obsahu, ktorá obšírne rozprávala o hrdinských činoch ľudí alebo bohov. Obvykle sa sústredila na udalosti, ktoré sa odohrali v dávnej minulosti danej oblasti. Prvý známy epický básnik (epopoios) bol Homér, ktorý písal tzv. homérsku epiku. Prisudzujú sa mu dve diela, Ilias a Odysea, obidve majú 24 spevov. U Iliady je to 15 693 veršov a u Odysey je to 12 110 veršov. Sú to dva samostatné eposy v melodickom hexametri, spájajú ich však hlavní hrdinovia a niektoré udalosti. Ilias opisuje konečnú fázu desaťročnej vojny Achájcov proti Tróji, Odysea, podľa analýzy napísaná v 8.storočí pred Kr. opisuje cestu hrdinu Odysea z Tróje na Ithaku. Epická poézia mala pravdepodobne pôvod v pradávnom ústnom epickom rozprávaní. Táto epická poézia bola recitovaná alebo spievaná a sprevádzaná hrou na lýru. Do žánru archaického eposu patrí aj tzv. epický cyklus, ktorý tvorí zbierky kratších úryvkov rozdelených do kategórii Titanomachia, Tébsky cyklus (Oidipodeia, Thebais, Epigonoi) a tzv. Trójsky cyklus (Kypria, Aithiopis, Mikra Ilias, Nostoi, Iliu persis, Telegonia). Autor týchto diel nie je známy, niekto ich pripisuje Homérovi. Z nich sa zachovali v celosti len Ílias a Odysea.
Krátka epická baseň tzv. epyllion, bola báseň v rozsahu niekoľkých sto hexametroch, jej dej obvykle opisoval život héroa alebo héroiny. Jej najčastejším námetom bola láska. Epyllia bola obľúbená hlavne v helenistickom obdodí, približne od roku 300 pred Kr.
Spisovateľ Hesiodos je predstaviteľ didaktickej epiky. Je autorom diela Theogonia, kde popisuje nástup vlády olympských bohov. Zložil aj epické básne Zrodenie bohov a Práce a dni (Erga kai hemerai), kde vo vtipnom podaní kritizuje svojho pravdepodobne vymysleného brata Persea.
Posledným žánrom archaického obdobia je bájka, založená na ľudovej tradícii, známy predstaviteľ je Ezop (gr. Aisópos).
Klasické obdobie (5. a 4. stor. pred Kr.)
V tomto období bolo centrum gréckej literatúry predovšetkým v Aténach a okolitej Atike. Predošlé žánre lyriky sú na úpadku, pretože boli písané len pre určitý okruh, ale teraz sa vytvárajú žánre pre bežný ľud. Vzniká preto divadlo – komédia a tragédia. Komédia vznikla z oslavy na počesť boha Dionýza a z tamojšieho zboru (komos). Nie je celkom jasné kde komédia vznikla, pravdepodobne v Megare, alebo na Sicílii. Komédia však bola populárna najmä v Aténach. V klasickej dobe bola komédia útočná a tvrdá, namierená proti politikom a filozofom. Známi aténski predstavitelia sú Magnes, Kratinos, Krates, Ferekrates, Eupolis, Platón a Epicharmos zo Sicílie. Najznámejším aténskym komikom je však určite Aristofanes, ktorý tvrdo kritizoval morálku, demokraciu, Sokrata a Euripida. Jeho známe diela sú Oblaky (Nefelai), Hodovníci (Daitaleis), Ženy na Thesmofóriach (Thesmoforiasusai), Žaby (Batrachoi) a Ženský snem (Ekklesiazusai). Práve posledná menovaná hra je jeho najznámejšou, je to satira na demokraciu, kde sa ženy zmocnia vlády, keď odhlasujú svoj zákon. Hra však končí typicky grécky, veľkou oslavou a tancom. Predstavitelia strednej komédie boli Alexis, Anaxandrides a Antifanes.
V tomto období vzniká aj historiografia. Vyvinula sa z logografie, kedy sa spisovali len lokálne dejiny. Prvým historikom bol Herodotos z Halikarnasu. Napísal dejiny Ggécko-perzskej vojny. Jeho nasledovník bol Thukydides z Atén, ktorý písal realisticky a je preto považovaný za pokročilejšieho dejepisca. Písal dejiny Peloponézskej vojny. Tretím významným historikom bol Xenofón z Atén, napísal diela Kýrova anabáza (Kyru Anabasis), Kýrova výchova (Kýru paideia) a Hellenika. Iní významní historici sú Theopompos z ostrova Chios, Dinón, a Filistos zo Syrakúz.
Rozvíja sa aj rečníctvo, ktoré sa do Atén dostáva z gréckej Sicílie. Za zakladateľov sú považovaní Sicílčania Korax a Teisias. Rečníctvo bolo pre verejné prejavy, súdne a politické. Známi aténski rečníci sicílskeho pôvodu boli Gorgias, Lysias, Antifón a Andokides. Najznámejší rečníci sú Aténčania Isokrates z Atén a Demosthenes. Isokrates sa spočiatku prikláňal na stranu aténskej hegemónie v diele Panegiriko, neskôr sa však pridal na stranu Macedónie v diele Filippos. Demosthenes bol tvrdý odporca macedónskeho kráľa Filipa II., je známy svojimi štyrmi filipikami. Ďalej napísal Tri reči Olynthské či O miery (Peri Eirenes). V diele O venci (Peri Stefani) kritizuje aténsku demokraciu.
Významná sa stáva aj filozofia. V minulosti sa jej venovali tzv. prírodní filozofi, Milétska škola a Eleatská škola. Dnes sú čiastočne dochované diela filozofa Anaximandra z Milétu, Xenofana a Parmenida z Eley. Všetky ich diela nesú názvy O prírode (Peri Fyseos). Z ostatných predsokratovských filozofov sa priamo zachovali diela Empedokla z Akragantu, ktorý napísal Očisty (Katharmoi) a O prírodnom bytí (Peri fyseos ton onton). Z klasických filozofov máme mnoho diel od Platóna z Atén, ako napr. Obrana Sokratova (Apologia Sokratus), Ion, Protagoras, Gorgias, Faidon, Symposion, Štát (Politeia), Parmenides, Zákony (Nomoi). Druhým známym autorom bol Aristoteles zo Stageiry na Chalkidiké. Písal diela ako O Rétorike (Peri Rhetorikes), O duši (Peri Psyches), Alexander alebo o kolóniach (Alexandros e hyper apoikon), Zvyky barbarov (Nomima Barbarika), Kategórie (Kategoriai) či Etika Nikomachova (Ethike Nikomacheia).
Helenistické obdobie (3.-1. stor. pred Kr.)
V tomto období sa kultúrne centrá presúvajú do Alexandrie, Pergamónu, Syrakúz a na Rodos. Atény však stále zostávajú jedno z centier gréckej kultúry. V lyrike prevláda jemná poézia, určená už predovšetkým vzdelaným vrstvám a panovníkom. Ustupuje sa od veľkých hrdinských eposov, naopak populárna je ľúbostná lyrika. Známy predstaviteľ je Kallimachos z Kyrené, ktorí písal diela Pôvod (Aitia), Hymny (Hymnoi), Jamby (Iamboi) a Hekalé. O návrat k monumentálnej epike sa pokúsil Apollonios Rodský z Alexandrie dielom Argonautika, bol však neúspešný. Oveľa väčší úspech si získal filologickým dielom O básnikovi Archilochovi (Peri Archilichu). Básnik Theokritos zo Syrakúz písal na námety sicílskych ľudových piesní v dielach Dožínky (Thalysia), Syrakúzanky (Syrakusai). Populárna je aj parodická poézia, často sa parodujú rôzni grécki hrdinovia. Takéto diela sú napr. Žabomyšia vojna (Batrachomyomachia) a Margites.
Komédiu v tomto období reprezentuje Aténčan Menandros. Z komédie sa už vytráca tvrdá uštipačnosť a útočnosť, teraz len s trpkosťou poukazuje na danú dobu. Menandrove diela opisujú pirátske útoky na Grécko, či slabú pôrodnosť.
Veľmi významná je aj vedecká literatúra, čo je následkom podporovania vied zo strany helenistických panovníkov. Známi matematici boli Euklides, ktorý napísal 13. kníh pod názvom Základy (Stoichia), či Archimedes zo Syrakúz s dielom Mechanika (Mechaniké). Z geografie boli známi Eratosthenes z Kyrené (Geografika) a v neskoršom období Klaudios Ptolemaios z Alexandrie a Strabón z pontskej Amasey. V helenizme vznikajú knižnice, najznámejšia bola v Alexandrii, kde sa sústredili a zbierali slávne diela. Zároveň sa začína s literárnou kritikou a komentami. Známi filológovia bol Filetas z Kosu, Zenondos, Kallimachos z Kyrené, Eratosthenes, Apollonios Rodský, Aristofanes Byzantský, Aristarchos zo Samothraké a Krates z Mallu.
V helenizme vznikol aj román. Jeho pôvod nie je objasnený, mohol mať aj orientálny pôvod. Najstarší román od neznámeho autora pochádza z 1. stor. pred Kr. a nazýva sa Assyriaka, príbeh o asýrskom kráľovi Ninovi a jeho žene Semiramide.
Rímske obdobie (1. stor. pred Kr. – 5. stor. po Kr.)
náhľad|[[Ján Zlatoústy|Ioannes Chrysostomos (Ján Zlatoúty)]]
Rímske obdobie znamená kontinuálne pokračovanie starogréckych literárnych princípov, ktoré sa ďalej vyvíjali v gréckej či latinskej podobe. Významná časť gréckej literatúry je aj biblia, ktorej nový zákon bol originálne spísaný v gréčtine koiné a samotná kresťanská literatúra, ktorá sa písala v latinčine a gréčtine. Kultúrnymi centrami gréckej literatúry sú Rím, Alexandria, Pergamon, Antiochia, Prusa, kapadócka Kaisareia, Atény a neskôr aj Konštantinopol. Udržiava sa aj klasická grécka historiografia, ktorá v helenizme prešla čiastočnou zmenou k románovosti a monumentálnemu líčeniu. Známi predstavitelia historiografie sú Ploutarchos z Boiótie, ktorý napísal dielo Súbežné životy (Bioi Paraleloi), kde vždy porovnáva jedného Gréka s Rimanom. Iní významní grécki historici boli Polybios, Appianos, Amianos, Amianos Markelinos či Herodianos v dobe do 3. stor. po Kr. Neskorší historik bol Zosimos. V 1 stor. po Kr. napísal židovský historik a vojak Flavius Iosephus grécky písané dielo Dejiny vojny Židov proti Rimanom (Historia Iudaiku polemu pros Romaius). Známe cestovateľské dielo nám zanecháva aj Maloázijsky Grék Pausanias prezývaný Periegetes (Cestovateľ), ktorý napísal rozsiahle dielo Cesta po Grécku (Hellados Periegesis). Toto dielo je neoceniteľným zdrojom pre poznávanie antického Grécka. Pausanias tu spomína miestny folklór, mýty, históriu a klasické pamiatky.
Z filozofie sa rozvíja najmä novoplatonizmus, najznámejší predstaviteľ bol Plotinos a stoicizmus, s najznámejším predstaviteľom cisárom Marcom Aureliom, ktorý napísal grécke dielo Hovori k sebe (Ta eis heauton).
Rozvíja sa aj rečníctvo a filozofia v rôznych smeroch, napr. v smere s názvom druhá sofistika. Známi predstavitelia tohto hnutia sú Dión Cocceianus z Prusy dielom O vláde (Peri Basileias), Ailios Aristides z Mýsie panegyrickou rečou Na Rím (Eis Romen) a Lukianos zo Samosatai dielom Učiteľ rétorov (Rhetoron Didaskalos). K tomuto hnutiu sa zaraďuje aj spis O vznešene (Peri Hypsus) od neznámeho autora, pravdepodobne to však bol Longinos, rétor na dvore palmýrskej uzurpátorky Zenobie.
Veľmi obľúbený, jednak v latinskej, jednak v gréckej literatúre bol román. Motívy boli predovšetkým ľúbostné. Známi grécki spisovatelia románov bol Antonios Diogenes, napísal dielo ostrov Thule (Thule), Charitón z Afrodisiady, napísal ľúbostný román Kallirhoé, Xenofón Efezský napísal Príbehy efezské (Efesiaka) a Héliodoros z Emesy napísal román s názvom Aithiopika.
V 1. stor. bol spísaný tzv. Nový zákon, teda pôsobenie Ježiša Krista a apoštolov. Bol spísaný gréčtinou koiné. Skladá sa zo Skutkov apoštolov (Praxis ton Apostolon), štyroch evanjelií (Evangelia) a Apokalypsa (Apokalipsis). Tieto zbierky boli následne v 2. stor. zozbierané do tzv. biblického kánonu, pričom ten bol doplnený aj o iné diela, ktoré sa z neho neskôr vylúčili, lebo boli zrejme falošné. O zostavenie kánonu sa zaslúžil aj biskup Markión z pontskej Synopé.
Približne v 2. stor. začína vznikať aj iná kresťanská literatúra, hlavne v gréčtine, ale aj latinčine. Známe grécke dielo je tzv. Hermov Pastier (Ho poimen tu Hermu), ktoré bolo istý čas súčasť kánonu. Autorom je istý prepustený grécky otrok Hermas, ktorému sa zjavila cirkev (ako matróna) a anjel (ako pastier). Dielo bolo veľmi populárne až do 5. stor. Samotná kresťanská literatúra prebrala pohanské (grécko-rímske) tradície písania a zachováva si tak klasickosť. Preverovala a nadväzovala na pohanskú grécku filozofiu, najmä na gnozeológiu (poznanie), teda sv. trojica. Iní známi kresťanskí autori sú Valentinos z Egypta (O troch podstatách-Peri treis usies) a Iustinos z Flavia Neapolis (Dialóg so Židom Tryfónom-Pros Tryfona Iudaion Dialogos).
Významným kresťanským spisovateľom filologického rázu bol Origenes z Alexandrie, ktorý napísal kritiku k starému zákonu (Hexapla). Veľmi významný je však Grék Eusebios z Kaisareie, považovaný za cirkevného otca. Napísal prvú históriu kresťanstva a cirkvi v diele Cirkevné dejiny (Ekklesiastike Historia), pričom dielo vychádza z tradičnej historiografie. Významní sú aj iní cirkevní otcovia, hlavne Sv. Basileios z kapadóckej Kaisareie, ktorý vyzdvihoval pohanskú filozofiu a je autorom diel ako O svätej trojici (Peri tu Hagiu Pneumatos) či Asketika (Askethike). Z Antiochie pochádza Ján Zlatoústy, konštantinopolský patriarcha, neskôr vyhnaný kvôli jeho tvrdej kritike voči cirkvi a cisárovi, podporoval antickú kultúru, napísal viacero diel, napr. O krste (Peri baptismu).
Úvod
V 7. stor. dobyli Arabi Egypt, Sýriu a Afriku a tak odvtedy Byzancia disponuje hlavne po grécky hovoriacimi územiami (Grécko, Malá Ázia, Sicília, južná Itália). Kultúrnym centrom literatúry a celej kultúry sa stáva Konštantinopol a Solún, dve najväčšie mestá ríše. Atény ostávajú mimo kultúrneho diania, v 6. stor. tu cisár Justinián I. rozkázal zavrieť filozofické školy. Filozofia sa však neskôr opäť stala významnou časťou byzantskej literatúry. Samotné Grécko (okrem Solúna) stálo mimo literárneho či kultúrneho diania, ktoré sa teraz trvalo presunulo do Malej Ázie. Samotná literatúra si uchováva antický charakteru vychádza z antiky. Veľký rozmach mala grécka literatúra v 11. stor. po vláde cisára Bazila II. a v 13.15. stor. za vlády gréckych rodov Komnenovcov, Dukovcov, Angelovcov a Palaiologovcov. Väčšia časť byzantskej literatúry je písaná starogréckou atičtinou, teda mŕtvym jazykom, ktorý bol pri prednesoch často zle vyslovovaný.
Historiografia
V tomto období doznieva klasická historiografia, ktorá bola neskôr nahradená byzantskou kronikou, ktorá si však tiež uchovala mnoho z tradičnej historiografie. Známi klasickí historici boli napr. Prokopios z palestýnskej Kaisareie, ktorý popísal vojny s Gótmi, Vandalmi a Peržanmi a ako prvý spomína aj Slovanov. Iní významní autori boli Menandros Protektor, Agathias z Myriny a Theofylaktos Simokattes. Od 8. stor. sa história píše formou kroniky. Známy je Arethas z Patry, ktorý bol biskup v kapadóckej Kasarei a je autorom diela Kronika z Monemvasie (Chroniki tis Monemvasias).
Významní historici 11. a 12. stor. sú Michal Attaleiates z Attalie, Ján Kinnamos, Niketas Choniates z Frýgie, Georgios Pachymeres z Nikaie, Nikeforos Bryennios z Hadrianopolu, Georgios Akropolites z Konštantinopolu. Veľmi známy však bol Michael Psellos, ktorý opísal vládu od smrti Jána Tzimiska až do vlády Michala VII. Princezná Anna Komnéna v diele Alexiáda (Alexias), zase popisuje históriu Byzancie za vlády jej otca Alexia I. Komnéna. Anna bola prvou gréckou ženskou historičkou. Jej vzorom bol Thukydides, Xenofón a Polybios. Históriu písal aj cisár Konstantinos Porfyrogenet, ktorý napr. zaviedol pojem Veľká Morava (Megali Moravia). Známy historik 11. storočia bol aj Ioannis Skylitzes. V neskoršom období zase aristokrat Laonikos Chalkokondyles z Atén, ktorý už písal v duchu gréckeho vlastenectva. Opísal vzrast tureckej moci a pád Byzantskej ríše.
Filológia
V 10. stor. vznikla významná kánonická zbierka s názvom Suda, kde sú zahrnuté všetky významné staroveké literárne diela a autori a vďaka tomu sa nám mnoho zachovalo. Autor zbierky je však neznámy. Celkovo komentovanie klasických autorov, rétorov a filozofov bolo veľmi populárne a klasická literatúra sa tešila na rozdiel od západu veľkej popularite. Tejto práci sa venoval aj Nikeforos Blemmydis z Konštantinopolu a Eustathios, biskup v Solúne, ktorý sa zaujímal o homérske eposy. Iní významní filológovia boli Maximos Planudis z Nikomedie, Georgios Metochitis z Konštantinopolu, či rétor, historik a filozof Nikeforos Gregoras z pontskej Irakleie.
Poézia
Popularite sa tešila aj poézia, ktorá kopírovala antické štýly, ako epigramy, satiry, didaktiku a oslavné piesne (pangyriky). Ako vzor slúžili básnici archaického, klasického a helenistického obdobia. Básne boli niekedy aj s kresťanskou tematikou. Známi básnici epigramu boli Christoforos z Lesbu, Georgios Pisidis z Pisídie, Theodoros Studites z Konštantinopolu a Ján Geometres (Kyriotes). Kresťanskú panegyriku písali Pavlos Silentiarios z Konštantinopolu, ktorý napísal oslavnú báseň na chrám Hagia Sofia (Is Ajan Sofian), Georgios Pisidis a Manuel Cholovolos. Veľmi populárna bola aj satira. Najznámejší satirik bol Mazaris, o ktorom však nič nevieme, žil v 15. stor. Napísal satirické dielo Mazarisova cesta za Hádesom (Epidimia Mazari en Adu), teda cesta do pekla. Je to satira na byzantských vládcov a na peloponézsku aristokraciu. Zároveň nám však poskytuje dôležitú správu o peloponézskom obyvateľstve. Tzv. prosebnú poéziu písal Theodoros Prodromos a Manuel Filis z Efezu.
Román
Populárne boli aj romány, ktoré vychádzajú priamo z helenistickej tradície. Známy spisovateľ 12. stor. bol Eustathios Makrovolitis, ktorý napísal ľúbostný román O Hysmine a Hisminiasovi (Peri Ysminis ke Ysminia). Romány písal v rovnakej dobe aj Konštantín Manasses, napísal dielo Lásky Aristandra a Kallithey (I agape tu Aristandru ke tis Kallitheas). Medzi 11.-14. stor. vznikli aj ľúbostné romány, ktoré dnes nevieme priradiť k autorovi, sú to O Velthrandosovi a Chrysantze (Ta kata Velthandron ke Chrysantzan), Kallimachos a Chrysorroi (Ta kata Kallimachon ke Chrysorroin) a Lyvistros a Rodamni (Ta kata Lyvistron ke Rodamnin). Tieto tri romány sú písané hovorovou byzantskou gréčtinou a nie klasickou atičtinou. Je to jedna z najstarších dokladov o modernej gréčtine.
Cirkevná literatúra
Cirkevná filozofia vychádzala z ranobyzantského obdobia a z prác Sv. Basileia či Ioanna Chrysostoma. Byzantská grécka cirkev sa dištancovala od západnej cirkvi a teda mala iný štýl literatúry, najmä bohatší a ovplyvnený pohanskou filozofiou. V 8. stor. bolo hlavnou témou uctievanie ikon, ktoré boli ediktom zakázané. Proti tomu sa postavil významný grécky cirkevný spisovateľ a filozof Ioannis Damaskinos z Damasku. Napísal dielo Prameň poznania (Piji gnoseos). Autori skladali aj panegyrické (oslavné) kresťanské piesne, ktoré mali pôvod v antickej lyrike a ľudovej gréckej hudbe. Tieto piesne sa stali základom pre ortodoxné cirkecné spevy. Prvá takáto panegyrika vznikla už v 7. stor., napíal ju Romanos Melodos z Emesy, podľa niektorých názorov bol pôvodom Žid. V 8. stor. písal oslavné kresťanské hymny grécky biskup Andreas Krétsky z Damasku. V 12. stor. vznikla dokonca kresťanská dráma, napísaná neznámym autorom, ktorý sa inšpiroval klasickou gréckou tragédiou. Dráma však nikdy nebola zahraná, nakoľko divadlá nefungovali. Dráma má názov Trpiaci Kristus (Christos Paschon). Populárne boli aj tzv. byzantské mysticizmy, ktoré vychádzali z antickej filozofie. Zakladateľom sa stal Maximos Homologétés, ktorý napísal mnoho dieal, napr. O rozličných nejasnostiach (Peri diaforon aporion). Mystici 11. stor. boli Symeon z Paflagónie a Niketas Stethatos. Zo 14. stor. Nikolaos Kavasilas.
Ľudová poézia
Zahŕňa poéziu obľúbenú u bežného ľudu, ktorá buď pohádza z gréckeho folklóru, alebo sa do neho následne dostane. V 13. stor. pod vplyvom francúzskej a talianskej nadvlády vznikajú na ostrovoch pri Malej Ázii krátke ľúbostné hymny, ktoré sú zmiešaním pôvodných gréckych a európskych tradícii. Veľmi známy je aj hrdinský epos Digenis Akritas, ktorý vznikol v 11. stor. a autora nepoznáme. Toto dielo je písané ľudovou byzantskou gréčtinou, ktorá je už veľmi podobná novogréčtine. Epos je dôkazom o kontinuite a udržiavaní homérskych eposov s ktorými má mnoho spoločného. Ide o byzantského šlachtica, grécko-arabského pôvodu, ktorý zachraňuje princeznu, bojuje s drakom a prežíva dobrodružstvá. Tento príbeh prežil v gréckom folklóre dodnes, vyskytuje sa hlavne u Pontských Grékov, Cyperských Grékov a Kréťanov.
Filozofia
Byzantskí vládci raného obdobia pochopili, že pohanskú filozofiu nemôžu z mysle ľudí vyhnať a preto ju byzantská spoločnosť úplne akceptovala. Väčšina ranokresťanských cirkevných osobností, od Eusebia po Basileiosa z nej vychádzali a hlásili sa k nej a preto sa v Byzancii kontinuálne pestovala. Filozofi nadväzovali predovšetkým na Platóna a Aristotela. Najväčšie oživenie gréckej filozofie bolo v 12.-15. stor., kedy sa Romaiovia znovu prinavrátili ku gréckej (helénskej) národnej identite. Práve vďaka mnohým byzantským filozofom sa dochovali antické origínály a šírila sa renezancia do Talianska, pretože mnoho gréckych filozofov pôsobilo na talianskych univerzitách. Významní filozofi boli Ján Argyrópulos z Konštantinopola z 15. stor., ktorý napísal O aristotelovskej filozofii (Peri Aristoteliki filosofias) či Cirkevné básne (Ekklisiastika piimata). Arjyropulos pôsobil na florentínskej univerzite a tiež u uhorského kráľa Mateja Korvína. Z 11. stor. pochádza filozof Ján Italos z Kalábrie, napísal dielo O Dialektike (Peri Dialektikis). Najznámejší byzantský filozof je Georgios Jemistos Plithon z Konštantinopolu, ktorý v 15. stor. založil filozofickú školu v meste Mystras na Peloponéze. Bol platonista a veľký grécky patriot, dokonca otvorene vyzýval Grékov aby sa vrátili k pohanskému náboženstvu. Napísal diela V čom sa Aristoteles od Platóna odlišoval Peri on Aristotelis pros Platona diaferete a O zákonoch (Peri nomon)''.
Úvod
V roku 1453 dobyli Osmanskí Turci Konštantinopol a následne ovládli zvyšok územii osídlených Grékmi, Grécko, Egejské ostrovy, Pontos. Jediné územia, ktoré Turci neovládli bola Kréta, Cyprus, Rodos a niektoré ostrovy a Iónske ostrovy (Korfu, Lefkada, Paxos, Zakynthos, Kefalonia a Ithaka). V týchto územiach vládli Benátčania a grécke obyvateľstvo mohlo slobodne vyznávať svoje náboženstvo. Práve Kréta sa po páde Konštantinopolu stala najvýznamnejším kultúrnym centrom Grékov, prvýkrát v histórii. Sem sa utiahli mnohí grécki vzdelanci a sloboda a vyspelá kultúra podnieťovala aj miestne kruhy k aktivite. V 17. stor. však aj Krétu, Rodos a Cyprus dobyili Turci a jediným slobodným gréckym územím ostávajú len Iónske ostrovy, kde Turci nikdy nevládli. Po stabilizovaní tureckej moci sa oživuje kultúra aj v bývalých centrách gréckej kultúry, ktorá pretrváva ďalej, aj pod tureckou nadvládou. Najvýznamnejšie úrady v Osmanskej ríši zastávajú Gréci. Kultúrnymi centrami gréckej kultúry a teda aj literatúry od 15.-19. stor. bol Konštantinopol, najväčšie grécke mesto, Kréta, Iónske ostrovy, Smyrna, Rodos, Cyprus, Alexandria, Solún, Hadrianopol, Trapezunda, Odesa a v menšej miere aj Ioannina a Arjyrokastro. Atény boli ešte stále len malým mestečkom a nemohli sa rovnať spomínaným miestam, ale sídlilo tu mnoho aristokratických rodín byzantského aténskeho pôvodu, ktoré sa neskôr postarali o šírenie gréckeho obrodenia. Literatúra nadväzuje vo všetkých smeroch na byzantskú literatúru a teda aj na antickú grécku, ktorá sa od 18. stor. stala hlavným vzorom pre gréckych spisovateľov. Samotná grécka kultúra sa obrodila a podobne, ako v neskorobyzantskom období, aj teraz sa vracia k helénskym národným ideálom. V literatúre sa najskôr používa ľudový jazyk tzv. dimotiki, od 19. stor. sa preferoval aj umelovytvorený jazyk katharevusa (čistý jazyk), ktorý sa prinavrátil ku klasickej atičtine a bol očistený od cudzích slov.
Grécka literatúra 18. a 19. stor.
V tomto období sa grécka litaratúra delí na dve skupiny podľa miesta pôvodu autorov. Jednak je to na slobodných Iónskych ostrovoch a jednak v cudzine a Konštantinopole, kde grécku vzdelanosť udržiavajú vplyvné aristokratické rodiny byzantského pôvodu, tzv. fanarioti. Známi konštantinopolskí spisovatelia boli Michail Perdikaris, ktorý napísal tvrdú satyru na grécku cirkev v diele Ermilos či Jeorjos Sakellarios pôvodom z Kozani, ktorí sa zaslúžil o nástup proromantizmu. Pevninské Grécko je ešte stále zmietané neustálymi konfliktami s Turkami a tak miestni vzdelanci odchádzajú na štúdium do Konštantinopola, alebo na Iónske ostrovy, kde aj pôsobia. Významným mestom na gréckej pevnine je okrem Solúna epirská Ioannina, kde vznikla významná grécka škola. Ako riaditeľ školy tu pôsobil polyhistor Methodios Anthrakitis zo Zagori, autor diel Matematická cesta (Odos Mathimatiki), Pastier logických oviec (Voskos logikon provaton) . Zároveň začína veľké grécke národné obrodenie a snahy o nezávisloť, ktoré sú podporované spisovateľmi. Významnými básnikmi tej doby boli Athanasios Christopulos pôvodom Arumun z Klisury, Ioannis Vilaras z ostrova Kythira, ktorí napísal dielo Básne (Ta piimata) a tiež príručku novogréckej gramatiky s názvom Rímsky jazyk (Romeiki glossa), Athanasios Psalidas z Ioanniny, ktorý pôsobil vo Viedni a vydával tu grécke noviny s názvom Noviny (Efimeris), preferoval používanie ľudového jazyka, dimotiki. Najznámejší spisovatelia tejto doby sú však Rigas Fereos z tesálskeho Volosu a Adamantios Korais zo Smyrny. Fereos pôsobil v Konštantinopole, vo Viedni a v Trieste, kde organizoval gréckych vlastencov a filhelénov na odboj voči tureckej nadvláde. Bol významný básnik a predstaviteľ gréckeho romantizmu, podporovateľ vypuknutej Gréckej vojny za nezávislosť. Vo svojich dielach vyzýval k slobode utláčaného gréckeho národa a žiadal slobodu Grékov od Grécka, cez Konštantinopol až po Malú Áziu. Jeho diela boli veľmi vážené medzi významnými západnými spisovateľmi. Jeho najznámejšia báseň, ktorá vyzýva na slobodu je Thurii. Rovnako významným autorom tohto obdobia bol spomínaný Adamantios Korais zo Smyrny. Bol to filozof, literát a linvistik. Vyštudoval v Paríži. Bol jeden z najvýznamnejších hlásateľov slobodného Grécka, snažil sa vytvoriť ideálny demokratocká grécky štát, podľa vzoru Periklovej vlády. Jeho známa revolučná báseň je Volanie po voje (Saplisma Polemistirion). Komenty k antický gréckym spisovateľom napísal v diele Grécka knižnica (Elliniki Vivliothiki).
Grécka literatúra počas a tesne po vojne za nezávislosť
V roku 1821 vypukla na Peloponéze veľká revolúcia Grékov proti tureckej nadvláde. Revolúcia sa rýchlo rozšírila do Rumélie, na Egejské ostrovy a Krétu. Revolúciu prišli podporiť mnohí zahraniční romantickí filheléni, vidiac v slobode Grékov oživenie antickej kultúry, napr. básnik George Gordon Byron. Sloboda Grécka nakoniec celkom oživila romantické predstavy o antickom Grécku u popredných gréckych osobností, ktoré sa snažili dokázať kontinuitu s veľkou kultúrou antického Grécka. Najvýznamnejší predstaviteľ týchto ideí bol významný historik Konstantinos Paparrigopulos z Konštantinopola, pôvodom však z Arkádie, ktorý sa snažil vedecky dokázať kontinuitu gréckeho obyvateľstva a folklóru, od antiky, cez byzanciu až do súčasnosti. Ako prvý spisovateľ v histórii napísal dejiny Grékov od predklasického obdobia až po 19. stor. v diele História Gréckeho národa od starovekých čias po súčasnosť (Istoria tu Elliniku Ethnus apo ton archeotaton mechri ton neoteron chronon). Na často považované nacionalistické a antigrécke dielo rakúskeho spisovateľa Fallmerayera odpovedal Paparrigopulos dielom O osídlovaní Peloponézu slovanskými kmeňmi (Peri tis epikiseos Slavikon tinon fylon is tin Peloponnison). Významným gréckym folkloristom a vôbec jedným z prvých svetových odborníkov na folklór bol Nikolaos Politis z Korfu, ktorý sa zaoberal kontinuitov gréckeho folklóru od antiky po modernú dobu. Napísal dielo Novogrécka mytológia (Neoelliniki mytholojia). V tomto období máme aj dve historiografické diela, písané o vojne za nezávislosť, priamými účastníkmi bojov. Bol to hlavný grécky generál vo vojne, Theodoros Kolokotronis, ktorý zanechal rady spisov z bojov a tiež generál Jannis Makrijannis z dediny Avoriti v Strednom Grécku, ktorý tiež vydal Memoáre (Apomnimonefmata), ktoré sú považované za základné dielo modernej gréckej prózy.
Divadelné hry z tejto doby písal hlavne Dimitrios Vyzandios z Konštantinopolu, ktorý sa venoval komédiam a bol inšpirovaní hlavne Aristofanom. Jeho najznámejšie dielo je komédia Babylonia (Vavylonia), kde vtipne poukazuje na neporozumenia medzi Grékmi z rozličných oblastí, nakoľko každý hovorí svojim dialektom. Iná jeho známa komédia je Vláda žien (Jynekokratia).
Grécka literatúra od neskorého 19. stor. po začiatok 20.stor.
Veľmi dôležitým literárnym centrom boli Iónske ostrovy, ktoré sa ku Grécku pričlenili až neskôr. Koncom 19. stor. sa novým kultúrnym centrom Grékov stávajú Atény, ktoré boli uznané za hlavné mesto, osídlené množstvom obyvateľov a veľkolepo vystavané. Začína sa tak nový rozmach tohto mesta, ktorý trvá až dodnes. Tieto dve oblasti boli teda centrom gréckej literárnej kultúry. V Aténach vznikla rada tzv. škôl, ktoré predstavovali spolky básnikov tvoriacich v spoločnom štýle. Prvá aténska škola tvorila romantizmus. Autori píšu hlavne v jazyku katharevusa. Významní predstavitelia Prvej aténskej školy boli Panajotis Sutsos, aristokrat z Konštantinopolu, ktorý napísal romantické básne Odiporos a Leandros, Alexandros Rizos Rangavis z Konštantinopolu, ktorý napísal báseň Dimos a Helena (Dimos ke Eleni), báseň s prvkami gréckej ľudovej hudby a známe dielo Zbojník (O Kleftis). Mladšiu generáciu Prvej aténskej školy zastupoval Dimitrios Paparrigopulos z Atén, syn Konstantina Paparrigopula a Spyridon Vasiliadis z Patry, ktorý tiež písal aj dramatické hry so starogréckou tematikou. Známym predstaviteľom neskorej Prvej aténskej školy bol Achilleas Paraschos z Nafplionu, pôvodom z ostrova Chios, ktorý napísal oslavnú báseň Elégia na kráľa Othóna (Elegion is ton Othona). V 70. rokoch 19. stor. vznikla aj tzv. Nová aténska škola, ktorá zahŕňala viacero prúdov a jej autori kolísali medzi dimotiki a katharevusou. Známy predstaviteľ bol Jeorjos Vizynos z mesta Vizyi (dnes Vize, Turecko), Aristomenis Provelengios z ostrova Sifnos (dielo Tézeus ((Thisefs))) a Ioannis Papadiamantopulos s básňou Ifigénia (Ifijenia).
Z básnikov z Iónskych ostrovov sú najznámejší Andreas Kalvos zo Zakynthosu, ktorý napísal báseň Lýra, Andreas Laskaratos z Kefalonie, ktorý napísal báseň Básne a anekdoty (Piimata ke Ankekdota) a Aristotelis Valaoritis z Lefkády, ktorý napísal básne Madam Frosyniová (Kyra Frosyni), Athanasios Diakos a Astropojannos (meno gréckeho povstalca tej doby proti tesálskym veľkostatkárom). Týto básnici písali v ľudovom jazyku dimotiki.
Rozmáha sa aj písanie rozličných noviel a románov, hlavne v katharevuse a to hlavne v Atéach, na ostrove Syros, na Iónskych ostrovoch a v Konštantinopole. Z ostrova Zakynthos pochádzala spisovateľka taliansko-gréckeho pôvodu Elisavet Mutzan-Martinegu, ktorá napísala tzv. Autobiografiu (Aftoviografia). Najznámejším predstaviteľom je Emmanuil Roidis zo Syrosu, ktorý napísal novelu Pápežka Jana (Papissa Ioanna), o ženskej pápežke Jane. Novely písal aj Dimitrios Vikelas zo Syrosu, pôvodom však z Macedónie a Severného Epiru, napísal napr. dielo Lukis Laras. Jeho známa báseň je aj Kráľova píšťala (Flojera tu Vasilia). Známy poet bol aj Miltiadis Malakasis z Mesolongi, Jeorjos Drosinis z Atén či arumun Kostas Krystallis zo Syrraka.