cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rádium
Izotopy rádia a radón
V súčasnej dobe je známych 25 izotopov rádia, z toho 4 sa prirodzene objavujú v prírode. Všetky sú nestabilné a podliehajú ďalšej rádioaktívnej premene. Najvýznamnejšími sú izotopy 226Ra s polčasom rozpadu 1602 rokov a 228Ra s polčasom rozpadu 6,7 roku. Ďalšie dva prirodzené izotopy sú 223Ra a 224Ra.
Pri svojej rádioaktívnej premene vyžarujú atómy rádia intenzívne alfa, beta i gama žiarenie, navyše je však značná časť z nich prekurzorom ďalšieho nebezpečného prvku - radónu. Tento plynný prvok sa potom môže z miesta svojho vzniku šíriť vzduchom a pri dlhodobom styku zvyšuje riziko vzniku pľúcnej rakoviny exponovaných osôb. Preto je potrebné pri stavbe obytných budov v oblastiach so zvýšeným výskytom uránu a tória v geologickom podloží dobre izolovať základy stavby a zamedziť tak možnému prenikaniu podzemného radónu do budovy.
Ľavák
Ultrazvuk
Švédski vedci zistili, že ultrazvukové vyšetrenie môže spôsobovať zmeny mozgu plodu. Medzi ľuďmi, ktorých matky podstúpili v tehotenstve ultrazvukové vyšetrenie, je podľa výskumu podiel ľavákov vyšší o tri percentá. Tento výskum sa však stal terčom kritiky, pretože naznačuje, že ľaváci sú určitým spôsobom „mozgovo poškodení”. (Kritika ultrazvukového vyšetrenia môže byť motivovaná snahou zamedziť odporúčaniu interrupcie z dôvodu zisteného zdravotného rizika resp. pohlavia dieťaťa.)
Rádium
Príprava, využitie a riziká
Elementárne rádium je možné pripraviť elektrolytickým rozkladom chloridu rádnatého. Priemyselne sa však nikde nevyrába a to jednak kvôli svojmu mimoriadne nízkemu výskytu, a jednak kvôli zanedbateľnému praktickému významu a rizikovosti práce s týmto materiálom.
Basketbal na Letných olympijských hrách 2012
Basketbal na Letných olympijských hrách 2012 sa konal od 28. júla do 12. augusta 2012 v londýnskej Basketball Arena. Štyri najlepšie družstvá z každej skupiny (v ženskej i mužskej kategórii) postúpili do štvrťfinále, ostatné boli klasifikované na 9.12. priečke celkového hodnotenia turnaja. Víťazné družstvá postúpili do semifinále. V mužskej i ženskej kategórii zvíťaizy tímy USA, ktoré tak obhájili prvenstvá z minulej olympiády.
Rádium
Príprava, využitie a riziká
V minulosti sa pri rádioterapeutickej liečbe rakovinových nádorov vkladali do nádoru malé množstvá solí rádia. Pretože je známe, že rakovinové bunky sú prednostne likvidované rádioaktívnym žiarením, viedol tento postup k zahubení väčšiny rakovinou napadnutých buniek vo svojom okolí. V súčasnosti sa na túto liečbu používajú skôr umelo pripravené rádioizotopy ako 60Co a 137Cs.
Ľavák
Ľaváctvo a duševné schopnosti
Napriek tvrdému potláčaniu bolo mnoho slávnych ľudí ľavákmi. Vyskytujú sa aj domnienky, že ľaváctvo v určitej miere koreluje s genialitou, inteligenciou, tvorivosťou, umeleckými schopnosťami a s vizuálnym myslením. Tieto dohady neboli doteraz presvedčivo preskúmané.
A Night at the Opera (Blind Guardian)
A Night at the Opera je siedmy radový album od nemeckej power metalovej skupiny Blind Guardian. Nazvaný bol podľa rovnomenného albumu skupiny Queen (ktorý bol pre zmenu nazvaný podľa komédie od bratov Marxovcov). Je to posledný štúdiový album s pôvodným bubeníkom Thomasom Stauchom.
Pieseň „And Then There Was Silence“ vyšla ako singel. Všetky bonusové piesne sú rôznojazyčné verzie piesne „Harvest of Sorrow“.
Zoznam skladieb
Všetky texty napísal Hansi Kürsch. Hudbu zložili Kürsch a André Olbrich okrem uvedených.
Bonusy
Texty napísal Kürsch, hudbu zložili Kürsch, Stauch a Marcus Siepen.
Ľavák
Ľaváctvo a duševné schopnosti
Chris McManus z Univerzity College London vo svojej knihe Pravá ruka, ľavá ruka dokazuje, že ľavákov je medzi úspešnými ľuďmi väčší podiel než v celej populácii. Píše tiež, že mozog ľavákov je štruktúrovaný odlišným spôsobom, ktorý umožňuje rozšírenie jeho schopností a že gény, ktoré určujú ľavorukosť, ovládajú vývoj jazykových centier v mozgu. Rast podielu ľavákov v populácii je podľa McManusa príčinou zodpovedajúceho pokroku napríklad v matematike, športe či umení.
Nie je vylúčené, že ľaváci majú významne nadpriemerné zastúpenie aj na opačnom konci intelektuálnej škály. Existujú náznaky poznatkov o možnej korelácii ľaváctva s mentálnou retardáciou a s niektorými poruchami učenia.
Ľaváctvo a poruchy
Mnoho ľavákov je medzi ľuďmi s poruchami učenia a podobnými poruchami (ľahká mozgová dysfunkcia, dyslexia, koktavosť, autizmus, mentálna retardácia apod.). Tieto súvislosti sú predmetom výskumov.
Holandskí vedci z univerzity v Utrechte sledovali 12 000 žien narodených v rokoch 1932 až 1941 a u ľaváčok zistili až dvojnásobné riziko rakoviny prsníka než u praváčok. Zistenie zdôvodnili tým, že na tieto ženy v ich prenatálnom vývoji silnejšie pôsobili estrogény matkinho tela.
Ľaváctvo a pohlavné znaky
Existuje domnienka, že medzi mužmi sú ľaváci štatisticky náchylnejší k delikvencii, ženy-ľaváčky majú mužskejšie fyzické a psychické vlastnosti.
Raciąż
Raciąż je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat płoński v rovnomennej gmine.
Žije tu 4 713 obyvateľov (30.6.2007).
Ľavák
Ľaváctvo a erotická reaktivita
thumb|right|Ľavácke nástroje Niektoré štúdie naznačujú možnú koreláciu ľaváctva s efebofíliou a pedofíliou. Iné výskumy naznačujú súvislosť s homosexualitou.
Cantor a kol. uviedol vo svojom článku Handedness in pedophilia and hebephilia (Archives of Sexual Behavior, August 2005, vol 34 n. 4, p447ff), že pri výskume 404 dospelých mužov trestaných za sexuálny kontakt s deťmi resp. mladistvými zistil:
Nie je jasné, prečo to tak je. Jednou z možností je, že pedofília a sexuálne prečiny sú spôsobené neurologickými poruchami v mozgu, ktoré vedú tiež k ľaváctvu. K tomuto vysvetleniu sa prikláňajú samotní autori výskumu. Otázkou je, či podobné zákonitosti platia aj u nekriminálnych pedofilov.
Ľaváci a šport
thumb|right|Ľavácky nadhadzovač v bejzbale V športe sa v angličtine pre ľavákov ujalo označenie „south-paw“, ktoré túto historickú záťaž nenesie. Označenie pochádza z bejzbalu. Bejzbalové ihriská sú často postavene tak, že pálkar stojí čelom k východu, aby mu popoludní a večer nesvietilo slnko do očí. To znamená, že ľavácky nadhadzovač hádže z južnej strany. Týmto spôsobom sa preslávil Finley Peter Dunne. Oxfordský slovník angličtiny uvádza iný význam súslovia „south paw“, puncovaní ľavou rukou, doložený z roku 1848. Približne v tých rokoch sa bejzbal stával organizovaným športom. V boxe sa slovami „southpaw“ označuje boxer-ľavák. Ten istý názov sa používa i pre postoj, kedy má boxer pravú nohu predsunutú pred ľavou.
Hra v opačnej orientácii je pre súpera nezvyklá, niekedy nečakaná, a môže tak ľavákov zvýhodňovať – okrem spomenutého boxu a nadhadzovania pri bejzbale uveďme napr. šerm, judo alebo hokej. Naopak nevýhodou môže byť smer behu na atletickom ovále a predovšetkým pri rýchlokorčuľovaní, kedy je ľavák nútený silnejšie sa odrážať svojou slabšou pravou nohou.
Spoločenský tlak a napravovanie ľavákov
Ľaváctvo je vážnou stigmou v arabských kultúrach. V dobe, keď bol papier drahý a v púštnych oblastiach nebol dostatok vody, bolo nutné sa utrieť po veľkej potrebe rukou a tú nebolo možné bezprostredne umyť. Ruka, ktorou sa táto činnosť vykonávala, bola tradične považovaná za nevhodnú na akúkoľvek inú činnosť, najmä na jedenie, pretože v tej dobe sa nepoužíval príbor. Ľavá ruka musela byť po celý čas jedenia ukrytá. Ukázanie ľavej ruky pri jedle dodnes v mnohých arabských kultúrach, najmä púštnych, považované za veľkú neprístojnosť. V mnohých častiach sveta (napr. India, Indonézia) je neslušné jesť ľavou rukou, v Indonézii je neslušné ľavou rukou prijať dar. V európskych a amerických školách boli ešte v polovici 20. storočia deti trestané za to, že sa pokúsili použiť ľavú ruku. V cirkevnom prostredí v minulosti bolo niekedy ľaváctvo považované za znamenie vplyvu diabla. Inuiti (Eskimáci) verili, že každý ľavák je čarodejník.
Tiež starí Rimania ľaváctvo neakceptovali. Keď sa chlapec pri výcviku do rímskej légie prejavoval ako ľavák, bola mu ľavá ruka priviazaná k telu, aby bol prinútený naučiť sa používať pravú ruku. Ako ľavák by narúšal súdržnosť légie. Japonský muž mohol prepustiť svoju ženu keď zistil, že je ľaváčka. V Číne ešte nedávno boli ľaváci dôrazne nabádaní, aby sa preučili na pravákov. Tvary čínskeho písma sú navrhnuté pre pravákov a ľavou rukou ich možno písať len s námahou. Anglický kráľ Juraj VI. (mladší brat Eduarda VIII.) bol ľavák. V detstve a dospievaní po ňom jeho otec Juraj V. vyžadoval, aby nosil na zápästí dlhú reťaz. Keď syn použil ľavú ruku, otec zatiahol za reťaz v nádej, že syna preučí na praváka. Výsledkom bola ťažká koktavosť. Nelson Rockefeller bol tiež ľavák, jeho otec použil rovnakú techniku, opäť neúspešne.
Emancipácia a akceptácia
Už v dvadsiatych rokoch 20. storočia bolo zrejmé, že nešetrné naprávanie ľavákov spôsobuje závažné problémy. V druhej polovici 20. storočia došlo postupne najmä v západných krajinách ku akceptácii ľavákov a upustilo sa od ich naprávania. Zrejme na tom majú rozhodujúci podiel poznatky modernej psychológie, neurológie a pedagogiky.
Rádium
Príprava, využitie a riziká
Je známy otrasný prípad smrteľného rakovinového ochorenia stoviek žien - "Rádiové dievčatá", ktoré pracovali v továrni vyrábajúcej náramkové hodinky. Na ciferníky týchto hodiniek sa tenkým štetcom nanášalo farbivo s obsahom rádia, ktoré v tme svetielkovalo (luminiscencia). Robotníčky občas oblizli špičku štetca, aby ju udržali dokonale ostrú. Mnoho z nich v nasledujúcich rokoch zomrelo na rakovinu hrtanu, štítnej žľazy a nádory v ústnej dutine.
Ľavák
Rozpoznanie laterality
Najneskôr pred začatím školskej dochádzky je potrebné rozpoznať lateralitu dieťaťa, pretože pri písaní mávajú ľaváci najväčšie ťažkosti. U vyhranených detí-ľavákov sa lateralita spravidla pozná podľa toho, ktorou rukou manipulujú s hračkami, príborom, ktorou rukou lepšie a častejšie kreslia. Lepšie sa lateralita rozpozná pri činnostiach, pri ktorých nie je dieťa viazané spoločenskou konvenciou. Dominantnou nohou sa dieťa bude odrážať na kolobežke. Dominantnú nohu tiež ako prvú nasúva do nohavíc pri obliekaní. Dominantnou rukou sa častejšie češe, čistí si zuby, strihá nožnicami alebo navlieka niť na ihlu. K dominantnému oku spontánne priloží papierovú trubičku použitú ako „ďalekohľad”. K dominantnému uchu priloží slúchadlo telefónu resp. mobilný telefón. Niekedy však môže ísť o náhodu alebo napodobovanie.
Rádium
Príprava, využitie a riziká
Existuje podozrenie, že i objaviteľka rádia Maria Curieová-Skłodowská zomrela na následky každodenného styku so zvýšenými koncentráciami rádia pri pokusoch o jeho izoláciu.
Jean-Charles Athanase Peltier
Jean-Charles Athanase Peltier (* 22. február 1785, Ham, Francúzsko – † 27. október 1845, Paríž) bol francúzsky fyzik.
Zaoberal sa termoelektrinou a v roku 1834 objavil Peltierov jav. Peltierov článok je elektrický prvok, ktorý využíva Peltierov jav.
Ján Kupecký
Ján Kupecký (* 1666 – † 16. júl 1740) bol uhorský barokový maliar - portrétista českého pôvodu.
Životopis
Ján Kupecký sa narodil v Pezinku v roku 1666. Rodný dom sa zachoval do dnešných dní. Rodičia pochádzali z mladoboleslavského kraja v Čechách, odkiaľ sa ako príslušníci českobratského vierovyznania odsťahovali v časoch českého náboženského prisťahovalectva na Slovensko. Kupecký mal štyroch súrodencov, troch bratov (Juraja, Františka, Martina) a sestru Máriu. Otec bol tkáčom a očakával od Jána, že ako najstarší preberie remeslo, ale on ako 15-ročný radšej ušiel z domu. Podľa jeho životopisca Johanna Kaspara Füssliho (1706 - 1782) „Musel žobrať, ale zostal vo svojom rozhodnutí neochvejný, až prišiel na zámok grófa Czobora.“ Na rekonštrukcii holíčskeho zámku práve pracoval maliar Benedikt Claus zo švajčiarskeho Luzernu. Maliara aj grófa mladý chlapec prekvapil, keď „''...chytil do ruky uhlík a začal maľovať nádherné ornamenty. Gróf sa ho opýtal, kto je jeho majstrom a mladý Kupecký odpovedal „Ja som to“. To stačilo na odhalenie prirodzeného maliarskeho talentu. Gróf venoval Clausovi 100 toliarov, ktoré mali slúžiť na vzdelanie Kupeckého.''“ Po dokončení prác odišiel Kupecký s Clausom do Viedne. Usilovne pracoval a vo svojom voľnom čase napodobňoval diela Karola Lotha, predstaviteľa barokového realizmu, ktorého veľmi obdivoval. Karol Loth pochádzal z Mníchova, v Benátkach sa dlho a ťažko prebíjal, ale nakoniec sa mu podarilo presadiť a otvoril si tam vlastnú dielňu. Po troch rokoch sa Kupecký rozhodol ukončiť svoje učenie u majstra Clausa a odísť do Benátok. Chcel pracovať v dielni majstra Lotha. Claus mu vystavil odporúčací list pre majstra Liberiho, ale ten sa rozhodol ho neprijať, nakoľko ho považoval za slabého. Füessli nešpecifikoval presne, čo mal Liberi na mysli, či myslel na telesnú slabosť Kupeckého alebo na jeho slabosť v úrovni vzdelania. Dôvodom mohol byť teda jeho nízky vek, neovládanie talianskeho jazyka, Kupecký možno i vyzeral neduživo, nakoľko prišiel do Benátok vyhladovaný. Je nutné upozorniť na Kupeckého odvahu, že sa bez prostriedkov a jazykových znalostí nepoddal a rozhodol sa pokračovať vo svojej ceste po rôznych mestách Talianska, až prišiel v roku 1687 do Ríma.
Pobyt v Ríme
Kupecký prišiel do Ríma bez prostriedkov, bez odporúčacieho listu, bez znalosti jazyka či iných kontaktov. Spočiatku sa len potuloval Rímom, ktorý sa hemžil množstvom umelcov. V čase jeho príchodu vrcholila čulá stavebná aktivita, stavalo sa mnoho kostolov v barokovom slohu, ale stavali sa aj početné svetské stavby či fontány. Snažil sa získať si prácu, ale nedarilo sa mu. Až v momente, keď sa cítil byť úplne na dne, zasiahla náhoda. Kupecký sa potuloval okolo jednej z jedální v snahe zaobstarať si jedlo. Svojim smútkom a opustenosťou zaujal istého Švajčiara z Zürichu menom Füessli, ktorý tu práve obedoval. Zľutoval sa nad ním, ponúkol mu jedlo a následne sa rozhodol pomôcť mu nájsť si prácu. Na prvý raz neuspel, ale nakoniec zohnal pre Kupeckého prácu u istého majstra. Kupecký pochopil, že sa tu od neho očakáva rýchlosť. Za jeden portrét platili totiž len pol ríšskeho toliara. V jeden deň tak dokázal vyhotoviť až deväť portrétov bývalých pápežov, ktoré mali veľmi slušnú úroveň.
Popri práci študoval diela Raffaela a Michelangela, Tiziana, Correggia, a iných. Kupecký si časom našiel priateľov z umeleckých kruhov. Začal dokonca navštevovať akadémiu. Ku šťastiu mu opäť pomohla náhoda. Kupeckého dielo istý obchodník predal s veľkým ziskom princovi Alexandrovi Sobieskemu (syn poľského kráľa Jána III. Sobieskeho). Ten mal záujem priamo sa stretnúť s umelcom, ale obchodník mu to v očakávaní ďalšieho zisku nechcel umožniť. Počas pobytu v Ríme Kupecký ochorel a liečil ho lekár cisárskeho vyslanca, ktorý mu odporučil pobyt vo Frascati. Počas tohto pobytu maľoval mnoho významných osobností, čo mu umožnilo získať finančnú nezávislosť. Kupecký z vďačnosti venoval lekárovi svoje dielo Žobrák s chlapcom, a ten ho daroval veľvyslanectvu. Tam ho uvidel poľský princ Sobieski a požiadal, aby mu bol autor hneď predstavený. Doktor mu ho predstavil ako nemeckého maliara. Kupecký pre neho maľoval dva roky a princ ho štedro za jeho námahu odmeňoval.
Následne ho povolal princ Adam von Lichtenstein do Viedne. Pred odchodom z Talianska absolvoval Kupecký ešte študijnú cestu do Bologne a Florencie.
Hoci Kupecký pôsobil v Ríme takmer 20 rokov, nezachovali sa  presné informácie o jeho dielach a možno predpokladať, že pri jeho činorodosti, ich muselo byť veľmi veľa. Galéria Uffizi vo Florencii uchováva jeho autoportrét.
Pobyt vo Viedni
Predpokladá sa, že práve blízkosť vlasti bola dôvodom, prečo sa rozhodol prijať ponuku pracovať vo Viedni. Do Viedne prišiel niekedy koncom roku 1706 alebo začiatkom roku 1707. Bol už totiž v pozícii, keď si mohol slobodne vybrať či už svoje pôsobisko alebo osoby, pre ktoré pracoval. Vo Viedni bol veľmi úspešný, maľoval dokonca aj cisára Jozefa I., budúcu manželku cisára Karola VI., princa Eugena Savojského, mnohých uhorských magnátov, poľské princezné a iné významné osobnosti.
O jeho tvorbu prejavil dokonca záujem aj ruský cár Peter Veľký, ktorý ho pozval do Karlových Varov. Kupecký sa ho veľmi obával, trpel predsudkom voči jeho osobnosti, a preto sa zdráhal vyhovieť jeho požiadavke. Cár si ho potom vyžiadal cez svojho vyslanca. Ten cárovu požiadavku tlmočil cisárovi Karolovi VI. Kupeckému bolo nariadené vycestovať, ale v sprievodnom liste sa uvádzalo, že Kupecký dostal len šesť mesiacov dovolenky a následne sa mal vrátiť do Viedne, kde mal dokončiť svoju prácu. Kupecký a cár sa vraj rozprávali po česky a obaja sa počas maľovania cítili veľmi príjemne. Cár bol s jeho prácou maximálne spokojný, čo prejavil výškou honoráru a prianím vyhotoviť ešte niekoľko kópií svojho portrétu. Portrét cár poslal do Petrohradu, aby podľa neho razili podobu jeho hlavy na minciach. Peter Veľký dokonca ponúkol Kupeckému, aby vstúpil do jeho služieb. Füessli uvádza, že sa mu Kupecký viackrát zmienil, že zo všetkých maľovaných osobností na ňom cár zanechal najväčší dojem, a ak by mu to okolnosti boli umožňovali, bol by rád vstúpil do jeho služieb.
Po príchode do Viedne sa dozvedel o smrti svojho otca a nemožnosť ospravedlniť sa mu za útek z domova Kupeckého veľmi trápila. Snažil sa teda nájsť aspoň svojho prvého učiteľa Clausa, ale ten tiež umrel. Spomenul si na jeho dcéru, ktorú vyhľadal. Zistil, že žila vo veľkej núdzi. Či už z dôvodu ľútosti, jej krásy alebo z vďačnosti voči jej otcovi, rozhodol sa s ňou zosobášiť. Manželstvo nebolo šťastné. Manželka mu bola neverná. Kupeckému sa dostali do rúk listy, ktoré si jeho manželka vymieňala so svojím milencom. Prekvapuje ale informácia od Füessliho, že Kupecký nevedel dobre čítať a písať po nemecky, a preto mu ich musel predčítať priateľ. Pritom počas jeho pobytu v Ríme ho lekár vyslanca predstavil princovi Sobieskemu ako nemeckého maliara, z čoho možno usudzovať, že komunikoval v nemčine. Nepredpokladá sa, že by bol negramotný.
S manželkou mali dve deti. Syna a dcéru, ale obaja umreli. Kým o synovi máme presné informácie, narodenie dcéry, otcov vzťah ku nej, či reakciu na jej smrť nepoznáme. Dcéra sa spomína len pri súpise jeho diel v testamente, kde je vyobrazená na jednej maľbe.
Do tohto viedenského obdobia sú datované aj obrazy so slovenskou tematikou, vrátane portrétu jeho matky v slovenskom kroji. O stretnutí s matkou alebo o návšteve rodiska nie sú presné informácie. Jeho diela so slovenskou tematikou ako Portrét slovenského chlapca s fajkou, Muž s tanierom, rybou a džbánom, spomínaný portrét matky alebo Slovenskí pastieri pri ohni nám predstavujú Kupeckého už ako zrelého majstra. Živý realizmus týchto diel a zároveň prirodzenosť výrazu zobrazených ľudí to úplne dosvedčuje.
Cisár Karol VI. bol veľmi nadšený Kupeckého maľbami, až do tej miery, že Kupeckého ho požiadal, aby sa stal jeho dvorným maliarom, pričom si on sám mal stanoviť podmienky prijatia. Kupecký na veľké prekvapenie okolia túto ponuku zdvorilo odmietol s vysvetlením, že nechce byť závislý od nikoho a chce zostať slobodným umelcom. ) Vzhľadom na rekatolizačnú politiku Karola VI. a v obave z jeho hnevu a pomsty sa Kupecký rozhodol opustiť Viedeň. Možno sa obával, že z dôvodu odmietnutia cisára zákonite musí prísť trest, a preto zvolil odchod z Viedne.
Kupecký napísal priateľovi z čias pobytu v Ríme Blendingerovi do Norimbergu a požiadal ho o zabezpečenie ubytovania. Ten mu ponúkol svoj vlastný dom. Keď sa Kupecký presvedčil, že manželka a syn sú v bezpečí, v noci potajomky odišiel z Viedne.
Pobyt v Norimbergu
Po svojom príchode bol veľmi milo privítaný predstaviteľmi mesta a zároveň oslovený s ponukou maľovania portrétov rôznych miestnych osobností. Maľoval dokonca aj biskupov z Würzburgu a Bambergu. Dostal požiadavku maľovať anglického kráľa alebo dánsku kráľovnú. Obidve tieto ponuky z dôvodu zlého zdravotného stavu odmietol.
Počas pobytu v Norimbergu došlo v živote Kupeckého k veľkej tragédii. Na ovčie kiahne tu umrel jeho syn Kristián Ján Fridrich vo veku 17 rokov. Syn bol na svoj vek slušne vzdelaný (hovoril latinsky a grécky), a bol aj umelecky nadaný (hral na klavíri, dokonca maľoval a všetko nasvedčovalo tomu, že mal predpoklady stať sa veľmi dobrým maliarom). Možno teda predpokladať, že by bol pokračoval v otcových stopách. Po smrti syna sa Kupecký úplne uzavrel. Podľahol takému žiaľu, že sa o neho obávali priatelia. Nechcel ani dovoliť, aby bol syn pochovaný. Füessli sa nakoniec rozhodol dať ho pochovať. Keď Kupecký precitol z najväčšieho žiaľu, poďakoval sa Füesslimu a uhradil mu všetky výdavky spojené s pohrebom. Sotva sa ako tak upokojil, objavili sa opätovne problémy v manželstve. Nechal sa prehovoriť priateľom a napísal testament, v ktorom Kupecký odkázal majetok aj chudobným. Pôvodne chcel manželku z dôvodu opätovnej nevery vylúčiť z dedičstva. Manželka sa mu ale vyhrážala žalobou, a tak sa predsa len rozhodol nechať jej istý majetok. V tomto období už trpel obrovskými bolesťami zapríčinenými podagrou a vodnatieľkou, ktoré ho už dlhší čas trápili. Na jednom z jeho autoportrétov môžeme vidieť, že sa namaľoval s obviazanou rukou, napuchnutou z dôvodu tejto choroby. Umrel 16. júla roku 1740.
Hoci sa Kupecký v Norimbergu tešil úcte a bol často pozývaný k významným osobnostiam, ako protestant, navyše nepraktizujúci povinné obrady, musel byť pochovaný skoro v tajnosti a tichosti a jeho hrob je dnes neznámy.
Jediné jeho autentické dielo, ktoré sa nachádza na Slovensku je Portrét muža. Vo viacerých variantoch je známa aj jeho podobizeň slovenského učenca Mateja Bela. O veľkej obľube jeho portrétov svedčí aj značný počet dochovaných replík a kópií jeho obrazov, ale aj grafické listy 73-och Kupeckého diel, ktoré pod titulom Joannis Kupezki, Incompabilis Artificiis, Imagines et Picturae... technikou mezzotinty vytvorili Bernard Vogel, jeho syn Johann Christoph Vogel a Valentin Preissler. Súbor grafík bol vydaný v Norimbergu v roku 1745. Tieto grafické reprodukcie podávajú svedectvo aj o Kupeckého maľbách, ktoré sú už dnes neznáme.
Holcov Majer
Holcov Majer je miestna časť obce Očová, od ktorej je vzdialená približne 4 km.
Montpollin
Montpollin je bývalá francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire. Obec zanikla 1. januára 2013, spojením s obcami Baugé, Pontigné, Saint-Martin-d’Arcé a Le Vieil-Baugé vznikla nová obec s názvom Baugé-en-Anjou.
Poloha
Obec mala rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borussia Mönchengladbach
Borussia Mönchengladbach (celé meno: Borussia Verein für Leibesübungen 1900 Mönchengladbach e. V.) je nemecký futbalový klub so sídlom v meste Mönchengladbach v Severnom Porýnií-Vestfálsku. V súčasnosti hrá v najvyššej nemeckej súťaži Bundesliga. Klub bol oficiálne založený 1. augusta 1900 a prvú sezónu v Bundeslige odohral v roku 1965.
Poluvsianska skalná ihla
Dolomitový skalný objekt ihlovitého tvaru so základňou približne 11 × 5 metrov dosahuje výšku približne 15 metrov. Významný je z vedeckého, náučného a estetického hľadiska. Pre svoju ľahkú dostupnosť (vedľa štátnej cesty do Žiliny) sa v minulosti využíval ako objekt na základný horolezecký výcvik. S ohľadom na stav puklín v strednej a hornej časti ihly je dnes táto činnosť zakázaná.
Od roku 1965 je vyhlásená za prírodnú pamiatku s výmerou. Hodnota výtvoru je predovšetkým vedecká a estetická.
Pôvod
Je to erózne oddelená časť skaly (za prispenia tektonického narušenia) od priľahlého masívu Slnečných skál, tvaru ihly, ktorá predstavuje významný prírodný objekt. Z krajinárskeho hľadiska predstavuje významnú dominantu územia.
Prvotný hriech
Dedičný hriech má človek od počatia, teda aj nenarodené deti. Dedičného hriechu sa človek zbaví krstom, čo je prvá (iniciačná) Sviatosť.
Marat (Puy-de-Dôme)
Marat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Montreuil-Bellay (obec)
Montreuil-Bellay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Aubigny-les-Pothées
Aubigny-les-Pothées je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Montreuil-Bellay (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marat (Puy-de-Dôme)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aubigny-les-Pothées
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Montreuil-Bellay (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aubigny-les-Pothées
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 346 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Parný rušeň 498.0
Parný rušeň 498.0 alebo aj Albatros bol rad rýchlikových parných rušňov horského typu vyrábaných v 40. rokoch 20. storočia v Škode Plzeň. Vyrobených bolo 40 rušňov radu 498.0. Rušne slúžili ako pohonné jednotky diaľkových rýchlikov, boli teda „vyššou triedou“.
Vývoj a výroba
Ešte priebehu 30. rokov 20. storočia však narastá objem prepravy, súpravy sa zväčšujú, a navyše Československé dráhy zavádzajú nové štvornápravové vozne s celokovovou skriňou, ktorých mŕtva váha však dosahuje až 47 t. Druhá svetová vojna výrazne preriedila rušňový park a navyše opätovne vzrástla doprava, najmä na trati medzi Prahou, Košicami a Sovietským zväzom. Preto medzi prvými objednávkami bola aj objednávka na ďalších 40 rušňov osvedčeného radu 486.0, hoci sa pôvodne uvažovalo aj o úplne novom type s usporiadaním náprav 2´D alebo 1´D´1. Okrem početných technických zmien, spôsobených predovšetkým zvládnutím technológie zvarovania ocele pri stavbe kotla, došlo aj k početným zmenám na vzhľade stroja. Rušne tohto radu boli totiž prvými, na konštrukcii ktorých sa podieľal aj výtvarník, v tomto prípade akademický maliar Vilém Kreiblich, hoci estetike strojov bola venovaná pozornosť už za čias Rakúsko-Uhorska.
V priebehu nábehu výroby boli prevádzané oproti objednávke ďalšie početné konštrukčné zmeny, ktoré spôsobili nárast hmotnosti o 3,5 t. Navyše, použitie valivých ložísk na nápravách behúňov a tendra viedlo k odstráneniu najvážnejšieho nedostatku východzej rady 486.0, prehrievania ložisk, v dôsledku čoho mali povolenú maximálnu rýchlosť 120 km/h. To viedlo aj k zmene označenia na radu 498.0
Prvý rušeň bol dokončený začiatkom decembra 1946 a jeho prvá skúšobná jazda sa uskutočnila 5. decembra 1946. ČSD ju prevzali dňa 18.12.1946 do výhrevne Praha - Masarykovo nádraží a do prevádzky bola zaradená po vykonaní technicko-bezpečnostnej skúšky 18. februára 1947. Zvyšné stroje boli vyrobené v prve polovici roku 1947, pričom posledný bol k ČSD prevzatý 28. júna 1947. Všetky rušne boli zaradené najprv do výhrevne Praha - Masarykovo nádraží. Hoci všetky stroje pochádzali z jednej série, posledných 5 dostalo odlišné usmerňovače dymu.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 2003
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale žien 2003 bola kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 2003 v basketbale žien, organizovaná Európskou basketbalovou federáciou (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 32 európskych štátov, ktoré súťažili o 10 miest na záverečný turnaj v piatich predkvalifikačných a piatich kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala od 16. mája 2001 do 27. novembra 2002.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a víťaz ME 2001:
Predkvalifikácia
🇭🇷 Daruvar
🇪🇪 Viljandi
🇮🇪 Limerick
🇸🇪 Örebro
🇧🇬 Sofia
Nemecký idealizmus
Nemecký idealizmus  alebo nemecký klasický idealizmus je klasická etapa vývinu nemeckej filozofie; filozofia Hölderlina, Fichteho, Schellinga a Hegela, ktorí sa vracali späť pred Kantov kritický idealizmus a opäť začali argumentovať metafyzicky.
J. G. Fichte
left|thumb|Johann Gottlieb Fichte Johann Gottlieb Fichte (1762 - 1814) reagoval na Kantov protiklad subjektívneho a objektívneho sveta (sveta Ja a sveta daností). Snažil sa prekonať dualizmus teoretického a praktického rozumu v Kantovom ponímaní, pričom dôraz kládol na praktický výkon a činnosť Ja. A teda vychádza nie z púheho faktu vedomia človeka, ale skôr zo skutku a konania ľudí. Ja je reálnou aktivitou, uskutočňuje seba samého prostredníctvom slobodnej činnosti. Nič mimo takéto činné Ja nie je relevantné, takže ani objektívny svet ako vec sama osebe nie je ničím iným, len akýmsi "nie-Ja", ktoré si voči sebe samému kladie naše vlastné činné Ja. Všetko, čo má nejaké opodstatnenie, sa nachádza v ľudskom Ja, vedomí a činnosti, praktickom rozume. Subjekt je teda absolútny, tvorivý, zvrchovaný a slobodný.
Zatiaľ čo sa Kantove nazeracie apriórne formy vzťahovali len na ľudskú zmyslovosť, Fichte tvrdil, že človek je schopný aj intelektového nazerania. Tým, že sme si istí samými sebou v akte vedomia, reflexívne sa vzťahujeme sami k sebe, čo Fichte označuje ako netematické intelektové nazeranie samého seba bez nutnosti svedectva zo zmyslových orgánov. Vedomie sa takto konštituuje aj bez senzuálnej skúsenosti, pričom v úplne postačujúcom intelektovom nazeraní vnímame svoje seba-uskutočňujúce Ja ako absolútnu realitu. Táto skutočnosť vie poslúžiť ako apriórne východisko pre odvodenie filozofického systému, čím dochádza k obratu v celej transcendentálnej filozofii. Objavom absolútneho a slobodného Ja Fichte postavil proti sebe determinizmus na jednej strane a slobodu človeka na druhej strane. Podľa Fichteho človek nie je podrobený vonkajším okolnostiam; spoločenský, ba aj prísny prírodný determinizmus už stráca svoje miesto. Fatalizmus sa mu zdá ako prázdna filozofia. Obmedzenie zo strany Kantovho objavu "veci osebe" Fichte postulátom intelektového nazerania vlastného absolútneho Ja podľa svojich myšlienok prekonal. Všetok svet "Nie-Ja" je iba produktom sebaurčujúceho Ja, takže ak narazíme na protiklady, treba ich vnímať ako produkt vlastného rozumu, a teda ich ako antitézy postaviť k tézam, aby sa vzápätí mohlo pristúpiť k ich zjednoteniu v syntéze. Začlenením syntézy ako metódy klasického idealizmu sa otvoril vo filozofii priestor pre dialektické špekulácie, dôkladne systematizované neskôr Schellingom a Hegelom.
G. W. F. Hegel
náhľad|Georg Wilhelm Friedrich Hegel Hegel ako pokračovateľ filozofie totožnosti subjektívneho a objektívneho využíva vo svojom myslení antitetický zákon, ktorého dialektickou schémou je triáda "téza - antitéza - syntéza". Identita subjektu a objektu v rozume resp. absolútne je nedokončenou špekuláciou, nakoľko základom absolútna (pojmu, idey, rozumu) musí byť niečo obsažné, z čoho sa dajú vyvodzovať konkrétnosti a danosti. Podľa Hegela Schellingov pojem absolútna je prázdny a príliš abstraktný. Podstata absolútna je práve vyjadriteľná v procese vývoja - nemožno ju považovať za zavŕšenú a hotovú, lebo by sme ju vytlačili z oblasti obsahovej rozmanitosti sveta, a tak by svet nemohol byť jej vlastným prejavom. Absolútna idea sa teda "stáva", resp. dialekticky sa vyvíja v spomenutých triadických cykloch. Hegel odmieta formálny princíp protirečenia; skôr vidí v protirečeniach nevyhnutné štádium myslenia a prechod na vyšší stupeň poznania. Zatiaľ čo um (nem. Verstand) sa snaží protirečeniam vyhnúť, rozum (nem. Vernunft) myšlienky vytrháva z nehybnosti a za základ pohybu vníma spor (tézy a antitézy). Hegel však nepostuluje proces vývoja pojmu a idey ako nekonečný, lež vidí zavŕšenie idey v účele celého dialektického vývoja. Ním je vyvodenie všetkých skutočných obsahov z idey tak, aby sa preukázalo, že všetka realita je rozumová.
Prakticky takto Hegel vybudoval noetickú základňu pre svoje ďalšie systematické filozofovanie. Syntézou kontradikcie subjektu a objektu je podľa neho všeobecný duch, všeobecný rozum a idea, v ktorej sa subjektívne a objektívne zjednocuje a prekonáva. Človek sa svojím myslením stáva súčasťou všeobecného ducha, jeho vedomie je čiastkou vedomia svetovej idey. Keďže už ľudstvo rozpoznalo úroveň absolútna, môže sa iniciovať systematická dedukcia obsahov skutočnosti z idey (absolútna), čo je vlastne programom vied.
Vývoj absolútneho ducha možno sledovať v stopách logiky, ktorú Hegel chápe ako náuku o ontologických kategóriách, systematizujúcich objektívne myslenie, ďalej v stopách prírodovedy, ktorá však odhaľuje, že vonkajšie, časovopriestorové znázornenie idey v prírode nedovoľuje v plnej miere prejaviť jej duchovný charakter. Napokon vrcholom vied je filozofia ducha, v ktorej ľudstvo rozpoznáva, že absolútny duch sa uvedomuje v ľudskom rozume a stelesňuje sa v ľudskej spoločnosti, resp. v spravodlivom a slobodnom štáte (konkrétne vrcholí v Pruskej konštitučnej monarchii). Do najvyššej formy sebapoznania prichádza svetový duch následne prostredníctvom umenia, náboženstva a filozofie.
Pravobrežná Ukrajina
200px|thumb|Mapa pravobrežnej Ukrajiny. Pravobrežná Ukrajina je historický názov územia na pravej strane rieky Dneper v rokoch 1667–1793. Na základe Adrusovského prímeria bola pod správou Poľsko-litovského štátu. Rozdelenie Pravobrežnej Ukrajiny nastalo po podpise Bučačskej mierovej zmluvy v roku 1672, a to na tri časti:
V roku 1683 Osmanská ríša ukončila svoje účinkovanie v oblasti Pravobrežnej Ukrajiny, pretože ju Poľsko-litovský štát porazil. Výsledkom vojny medzi týmito dvoma štátmi bolo opätovné rozšírenie vplyvu Poľska nad Pravobrežnou Ukrajinou. V roku 1793 po druhom delení Poľska sa toto územie spojilo dokopy s Ľavobrežnou Ukrajinou a stala sa súčasťou Ruského impéria.
Hriech
Hriech je v náboženských súvislostiach akt narušujúci náboženské príkazy alebo zákazy, alebo činnosť v rozpore s morálnymi normami zavedenými v danej spoločnosti. Je to pojem najčastejšie používaný v náboženských súvislostiach (v kresťanstve, judaizme a islame).
Vidin
Vidin môže byť:
Hriech
„Hriech je slobodné a vedomé porušenie Božieho príkazu“. Teda aby sa mohlo hovoriť o ťažkom hriechu, musia byť splnené tri podmienky: sloboda, vedomie a vedomosť o veci. Ak jedna z týchto podmienok chýba, hovorí sa iba o materiálnom hriechu, ktorého pripočítateľnosť býva obmedzená.
Pôvod pojmu
Grécky výraz hamartéma (αμαρτημα), podobne ako hebrejské slovo chet (חֵטְא), znamenalo pôvodne zblúdenie, omyl, chybu. V starších pohanských spoločnostiach sa hriechom rozumelo aj pochybenie vo vzťahu k božstvám. Latinské peccatum (pecco od ped-cos, krívavý) zrejme znamenalo chybu pri obete, zviera s chybou; „hrešiť“ v staršej slovenčine znamenalo kliať, preklínať. Až s postupným rozvíjaním ľudskej subjektivity, s posilňovaním osobnej slobody a zodpovednosti a so vznikom monoteistických náboženstiev sa začal hriech chápať ako osobné a vnútorné previnenie a náboženstvo sa začalo spájať s morálkou v našom zmysle slova. Previnenie voči človeku sa začalo chápať aj ako hriech proti Bohu. Túto premenu je možné sledovať v Biblii. Vedomá reflexia hriechu sa rodila na prelome 3. a 2. tis. pred n. l. na Prednom východe. V starom sumerskom náboženstve pravdepodobne pojem hriechu nebol príliš rozvinutý, avšak zrejme odtiaľ pochádza. V období formulácie sumerského mýtu o potope sveta zapísaného klinovým písmom na hlinených tabuľkách začalo byť vedomie hriechu všeobecne, ale tiež vedomie hriechu osobného hlbšie reflektované. Ucelenú reflexiu hriechu nachádzame v mezopotámskej oblasti v období medzi rokmi 1350 – 1050 pred n. l., kedy vzniká tzv. katalóg hriechov nazvaný Šurpu (slovensky spálenie). Hebrejská formulácia mravov, zákona a hriechu v Tanachu je o stovky rokov mladšia. Predpokladá sa, že sumerskí myslitelia v 3. tis. pred n. l. vystavali základy kozmológie a teológie, z ktorej neskôr čerpal celý staroveký Predný východ, najmä v oblasti stvorenia, vzťahu Boha/bohov k človeku a jeho narušenia stvorenia hriechom.
Lucretius Carus
Titus Lucretius Carus (* asi 99 pred Kr.† asi 55 pred Kr.) bol rímsky filozof a básnik, autor didaktickej skladby De rerum natura (O pôvode vecí) zaoberajúcej sa epikurejskou filozofiou.
Nejasnosti ohľadom narodenia a smrti
Naším najdôležitejším zdrojom informácii o Lucretiovom živote je Chronicon (Kronika) od Hieronyma. Podľa toho zahynul básnik-filozof vo veku 44 rokov vlastnou rukou po tom, ako vypil nápoj lásky a ten ho dohnal k šialenstvu. De rerum natura napísal počas záchvatov šialenstva. Rozličné verzie kroniky uvádzajú ako rok Lucretiovho narodenia 96, 94 alebo 93 pred Kr. (a dátumy smrti teda ako 52, 50 a 49 pred Kr.).
Vraca
Vraca môže byť:
Lucretius Carus
Nejasnosti ohľadom narodenia a smrti
Tretím zdrojom údajov o Lucretiovom narodení a smrti je Vita Vergilii (Život Vergília) od Donata. Podľa toho filozof umrel v roku, kedy dovŕšil Vergílius 17 rokov a konzulát zastávali Pompeius a Crassus. Tento údaj sám osebe je nepresný, pretože Vergílius, ktorý sa narodil roku 70 pred Kr., mal 17 rokov roku 53 pred Kr., ale Pompeiov a Crassov konzulát spadá do roku 55 pred Kr. Zo všetkých možností sa posledný dátum, rok 55 pred Kr., javí ako najpravdepodobnejší dátum úmrtia (a podľa Hieronymovych informácii sa teda Lucretius narodil roku 99 pred Kr.).
Lucretius podľa Hieronyma
Ani ďalšie životopisné údaje, ako ich uvádza Hieronymus, sa nejavia ako pravdivé. Napríklad jeho tvrdenie, že o vydanie De rerum natura sa zaslúžil Cicero, bolo zavrhnuté ako vymyslené. Pokiaľ by Cicero skutočne bol editorom Lucretiovho diela, zaiste by sa o tom zmienil v svojej korešpondencii. Zmienky v korešpondencii skôr naznačujú, že Lucretia poznal ako bežný čitateľ. Cicero sa nezaoberal vydavateľskou činnosťou a nie je pravdepodobné, že Lucretia vôbec poznal.
Zdá sa, že Hieronymus sa skôr pokúšal, ako jeden z popredných predstaviteľov cirkvi, zdiskreditovať pohanského filozofa, ktorý v duchu epikureizmu pochyboval o živote po smrti a o tom, že by sa nejaké božstvo zaujímalo o človeka. To sa týka tak historky o nápoji lásky, ktorá je očividne vymyslená, a veľmi pravdepodobne aj Lucretiovej samovraždy, ktorú nepotvrdzujú žiadne iné pramene o jeho živote.
De rerum natura
Lucretius venuje svoju epickú skladbu istému Gaiovi Memmiovi. Táto osoba sa dnes stotožňuje s Gaiom Memmiom, priateľom a ochrancom mladorímskych básnikov Catulla a Cinnu. Nie je ale zrejmé, v akom vzťahu bol Lucretius k Memmiovi alebo k rímskym neóterikom a dokonca nie je možné určiť na základe tejto jednej zmienky jeho spoločenské postavenie.
Názov De rerum natura je presným latinským prekladom strateného Epikurovho spisu Peri fyseós. Lucretius veľmi pravdepodobne poznal obsah tohoto spisu a vychádzal z neho.
Témy diela
Lucretius sám uvádza na viacerých miestach svojej básnickej skladby, že jeho hlavným zámerom je oslobodiť ľudskú myseľ od poverčivosti a strachu zo smrti. Pokúša sa o to prostredníctvom filozofického systému vytvoreného Epikurom, ktorý je v De rerum natura vyzdvihovaný takpovediac medzi bohov.
Lucretius spája poverčivosť (religio) s vierou, že bohovia alebo nejaká nadpozemská sila stvorila svet a naďalej doň zasahuje. Pomocou pozorovania a logickej úvahy sa snaží dokázať, že fungovanie sveta možno vysvetliť prostredníctvom prírodných javov – pravidelného pohybu a interakcie atómov (partes) v priestore – a nie prostredníctvom bohov, ktorých by sa mal človek báť alebo im slúžiť.
O smrti Lucretius tvrdí, že je iba rozkladom fyzického tela a rozumu a nie je na nej ani nič dobré, ani nič zlé. Pretože po smrti nikto nič necíti, nemôže cítiť ani zármutok nad stratou života alebo bolesť. Strach zo smrti je len preneseným strachom zo života a z bolesti, ktorú môže v skutočnosti pociťovať iba živý tvor. Lucretius tiež používa argument symetrie: rovnaký stav neexistencie ako po smrti predsa človek zažíva aj pred svojim narodením a pokiaľ sa nebojíme tohto obdobia predchádzajúceho životu, nemáme sa báť ani obdobia po živote.
Výstavba diela
Lucretiova skladba v šiestich knihách je vystavaná symetricky. Prvé tri knihy poskytujú základný výklad o filozofických pojmoch, v ktorých Lucretius uvažuje: bytí a nebytí, hmote a priestore, časticiach a ich pohybe, nekonečne a vesmíre, podstate ľudskej mysle, ktorú rozdeľuje na animus, čiže rozum, a anima, čiže zmyslové vnímanie, a jej smrteľnosti. Tri ďalšie knihy používajú tieto pojmy, aby vysvetlili javy, ktorými sa najčastejšie človek zaoberá, medzi nimi i zrak, sexuálnu príťažlivosť, poľnohospodárstvo, nebeské úkazy a choroby.
Prvú knihu otvára hymnus na oslavu Venuše, ktorý je jednou z umelecky najprecítenejších častí diela. Tento úvod je o to zaujímavejší, že kontrastuje s Lucretiovým odmietaním bohov.
To, že Lucretius nestihol De rerum natura dokončiť, dokazuje náhly koniec skladby akoby uprostred myšlienky. V piatej knihe sľubuje básnik, že podá v najbližšej časti popis sídiel bohov, ale namiesto toho sa v šiestej knihe dostáva k popisu Aténskeho moru, za ktorým už nič nenasleduje. Podobné nezrovnalosti sa vyskytujú na viacerých miestach básne.
Štýl
De rerum natura je písané hexametrom, podobne ako diela Ovídia alebo Vergília. Lucretiovo metrum, ktoré je staršie ako metrum dvoch velikánov Augustovho obdobia, sa však líši od hexametru neskorších básnikov, čo dlho viedlo k tomu, že bol ako autor podceňovaný. Používa neobvyklé radenie prízvuku, asonanciu, synkopáciu, veľký význam pripisuje dieréze. Tieto prvky, ktoré pôsobia pri neskorších uhladených hexametroch, „drsne“, súvisia s energiou básne, ktorá sa pokúša vyjadriť nesúrodosť látok i svojim rytmom.
Podobne ako jeho súčasník Cicero sa aj Lucretius podieľal na vytvorení latinskej filozofickej terminológie jej prevodom z gréčtiny. Okrem novotvarov tohto druhu používa hojne archaizmy, ktoré boli typické pre vysokú reč básnikov. Podľa Epikurovej zásady, že je potrebné myšlienky formulovať do krátkych ucelených výrokov, ktoré si možno ľahko zapamätať a možno ich často opakovať, vkladá Lucretius opakovane do svojej skladby niektoré sekvencie, ktoré v niektorých prípadoch vytvárajú až refrén. Tak napríklad dvojveršie nam quod cumque suis mutatum finibus exit, continuo hoc mors est illius quod fuit ante (keď opustí zmenené čokoľvek hranice vlastné, mŕtva je zrazu vec, čo bývala predtým) sa opakuje na štyroch miestach prvých troch kníh.
Prijatie diela
S nástupom kresťanstva sa postoj vzdelaných vrstiev k Lucretiovi výrazne zmenil. Jeho odmietanie božského v svete a nesmrteľnosti duše znamenalo, že ho kresťanské autority, aj zmienený Hieronymus, odsúdili.
Novovek objavil Lucretia spolu s rukopisom, ktorý v roku 1418 našiel Poggio Bracciolini v Alsasku.
Too Tough to Die (album)
Too Tough to Die je názov ôsmeho albumu kapely Ramones.
Sombor
Sombor je mesto v severozápadnej časti Srbska, v autonómnej oblasti Vojvodina, blízko hranice s Chorvátskom. Patrí k stredne veľkým mestám; v roku 2011 mal 47 623 obyvateľov. Administratívne je súčasťou Západobáčskeho obvodu, ktorého je hlavným mestom a historicky jedným z centier regiónu Bačka.
Oswaldo López Aréllano
Oswaldo López Arellano (* 30. jún 1921, Danlí, Honduras† 16. máj 2010, Tegucigalpa) bol honduraský pilot, politik a dva razy prezident Hondurasu: od 3. októbra 1963 do 7. júna 1971 a od 4. decembra 1972 do 22. apríla 1975. K moci sa dostal vojenskou silou.
Oswaldo López potom až do smrti pôsobil ako podnikateľ.
Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní 2007
Zúčastnené krajiny
Na šampionáte sa predstavilo 49 krajín.
Šprint jednotlivcov klasicky
22. február 2007
Tímový šprint voľnou technikou
23. február 2007
15 km klasicky + 15 km voľnou technikou s hromadným štartom
24. február 2007
50 km voľne s hromadným štartom
4. marec 2007
Štafeta 4 x 10 km
2. marec 2007
Šprint jednotlivkýň klasicky
22. február 2007
10 km voľnou technikou s intervalovým štartom
27. február 2007
7,5 km klasicky + 7,5 km voľnou technikou s hromadným štartom
25. február 2007
30 km klasicky s hromadným štartom
3. marec 2007
Štafeta 4 x 5 km
1. marec 2007
7,5 km šprint
23. február 2007
15 km individuálne
3. marec 2007
Štafeta 4 x 5 km
25. február 2007
Normálny mostík (HS 100)
3. marec 2007
Charles Babbage
V roku 1812 založil s Georgeom Peacockom a Johnom Herschelom spolok "Analytická spoločnosť" zameraný na rozvoj matematickej vedy. V roku 1816 bol zvolený za člena Kráľovskej vedeckej spoločnosti. Od roku 1827 bol profesorom matematiky na Cambridge. Diferenčný stroj dostal konkrétne črty v roku 1821. Vtedy sa Babbage stretol s astronómom Johnom Herschelom a po tom, čo dlho preverovali zložité a nesprávne výpočty, Babbage zvolal: „Preboha, kiež by bol býval tieto kalkulácie robil parný stroj!“ O dva roky začal svoju myšlienku stvárňovať. Najskôr načrtol plán Diferenčného stroja I. Bol to však zložitý a drahý projekt, a vynálezca utratil vládne peniaze, za ktoré by sa dali postaviť dve bojové lode. Po tom, čo sa pohádal aj s hlavným inžinierom, ktorého upodozrieval, že nadsadzuje výdavky (inak povedané - kradne), vymyslel lepší projekt: Diferenčný stroj II. Veľa vecí v ňom zdokonalil a urobil z neho obrovský „drvič“ čísel, ktorý zefektívnil zložité výpočty. Ani ten však nedokončil.
Mniší
Mniší je dedina, časť mesta Kopřivnice v okrese Nový Jičín. Nachádza sa asi 4,5 km na východ od Kopřivnice. Vedie tade cesta II/486. V roku 2014 bolo v obci evidovaných 241 adries. V roku 2012 tam žilo asi 729 obyvateľov.
Charles Babbage
Ďalší Babbageov projekt "Analytického stroja" však znamenal historický prechod od mechanických strojov k programovateľnému počítaču. Stroj mal 4 základné časti, a to "mill" - procesor, "store" - pamäť, "reader" - vstupné zariadenie a "printer" - výstupné zariadenie. Na jeho prácu nadviazal Talian Luigi Federico Menabrea a Angličanka Ada Lovelace.
Mniší
Vybavenie dediny
V dedine sa nachádza Kultúrny dom, pohostinstvo, obchod so zmiešaným tovarom (konzum), materská škôlka, základná škola (1. až 5.ročník), kaplnka sv. Márie Magdalény a hasičská zbrojnica. V dedine bývala aj pošta, no pre nízku rentabilitu bola zrušená.
Mniší je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe 3,7 km2.
Charles Babbage
V roku 1991 postavili v Británii na základe jeho plánov diferenčný stroj č. 2, čím bola dokázaná realizovateľnosť jeho návrhu.
ŠHK Púchov
ŠHK Púchov je slovenský hokejový klub z Púchova v súčasnosti pôsobiaci v 2. hokejovej lige.
Charles Babbage
Je po ňom pomenovaný kráter Babbage na privrátenej strane Mesiaca.