cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štefan Prvokorunovaný
Životopis
Medzitým sa Vukan a uhorský kráľ Imrich postavili proti Štefanovej korunovácii. Snažiac sa tomu zabrániť vtrhli do Rašky. Podľa údajov Simu Čirkovića sa to stalo v roku 1202. Štefanove jednotky boli porazené, on sám utiekol do Bulharska. Vukan sa stal Veľkým županom Rašky a uznal uhorskú suverenitu. Imrich pripojil oblasť východne od Moravy k svojmu územiu a k svojmu titulu pridal „Kráľ Srbska“. Už v nasledujúcom roku však vypukla vojna medzi Uhrami a Bulharmi, v dôsledku čoho Uhri opustili novo obsadené územia vrátane Braničeva. Porážku Uhrov využil Štefan, ktorý začal bojovať proti Vukanovi. Po sérii víťazstiev sa Štefan okolo roku 1205 opäť stal Veľkým županom, Vukan zostal vládcom Dukly. Dôležitú úlohu pri ďalšom zmierení medzi bratmi zohrával Sáva Nemanjić. náhľad|Štefan Prvokorunovaný na freskách monastiera Milešev vľavo|náhľad|Kráľ Štefan, litografia Anastasa Jovanoviča
Málo sa vie o vláde Štefana v nasledujúcich rokoch. Počas tohto obdobia syn Vukana Juraj vládol v Dukle, nerešpektujúc Štefanov názor. V marci roku 1208 Juraj prisahal vernosť dóžovi Benátok. Po smrti kráľa Bulharska Kalojana v roku 1207 Štefan pomohol jeho príbuznému Strezovi, ktorý utiekol z Bulharska. S pomocou srbskej armády Strez obsadil časť Macedónska až po Vardar a mohutnú pevnosť Prosek ustanovil za svoje sídlo. V roku 1214 začal bulharský cár Boril a cisár Latinskej ríše Heinrich vojnu proti Srbsku. Štefanovi sa ich podarilo rozbiť v blízkosti Niša, keď uprostred noci útočil na ich tábor. V snahe pomstiť sa Borilovi a Heinrichovi sa mu podarilo zlákať Streza na svoju stranu, ale ten počas príprav na pochod proti Srbsku zomrel v roku 1214. V dôsledku toho sa nový vpád neuskutočnil.
Územie Strezu bolo obsadené kráľovstvom Solún a ríšou Epirus, pričom severné Macedónsko bolo pripojené k Epiru. To vyvolalo spor medzi jeho vládcom Michaelom I. Komnénom Dukom a Štefanom Nemanjićom, ale vojna nevypukla, pretože Michaela v roku 1215 zabil jeden z jeho služobníkov. Nový vládca Epiru Teodor Komnénos Doukas rýchlo uzavrel mier so Štefanom, a po krátkom čase vydal za jeho syna Radoslava svoju dcéru Annu.
V roku 1216 uzavreli cisár Heinrich a uhorský kráľ Ondrej spojenectvo proti Srbsku a žiadali, aby Štefan prišiel do Nišu na rokovania. Štefan sa domnieval, že hlavným cieľom spojencov je dobyť krajinu a zvrhnúť ho, a preto sa rozhodol rozdeliť túto alianciu. Vzhľadom na to, že dlhé obdobie nemal spory s Ondrejom, stretol sa so svojím bratom Sávom v blízkosti modernej Čuprije. Po rokovaniach Ondrej odmietol vojnu a stal sa sprostredkovateľom medzi Štefanom a cisárom Heinrichom. Posledne menovaný požadoval aspoň malú oblasť ako platbu za mier, ale bol odmietnutý a bol nútený opustiť Srbsko.
Približne v tom istom období sa Štefan oženil s Anne Dandolovou, vnučkou mocného benátskeho dóžu Enrica Dandola. Možnosť vojny s Uhorskom a Latinskou ríšou na neho urobila silný dojem a v roku 1217 znova požiadal pápeža o korunováciu, ktorá sa udiala v tom istom roku. Tento krok znamenal faktické odmietnutie orientácie Srbska na pravoslávne krajiny, čoho sa pridŕžal otec Štefana Nemanja aj samotný Štefan. V opozícii voči Štefanovi povstal jeho brat Sáva, ktorý opustil krajinu a odišiel na Athos, ako aj časť šľachty. Korunovácia zároveň umožnila Štefanovi pripojiť Duklu. Od tej doby sa volal „Kráľ všetkých krajín Rašskej zeme a Dalmácie a Travúnie a Zachumja“. vľavo|náhľad|Korunovácia Štefana, litografia Anastasa Jovanoviča náhľad|Monastier Žiča, založený kráľom Štefanom
Čoskoro došlo v balkánskych krajinách k významným zmenám. Nový vládca Latinskej ríše, Pierre II de Courtenay, začal vojnu s Epirom, ale bol porazený a zomrel v zajatí. Bulharský cár Boril prehral v zápase o trón s Ivanom Asenom a bol oslepený. Uhorský kráľ Ondrej sa zúčastnil na piatej križiackej výprave a po svojom návrate zistil, že jeho krajina je v chaose a s prázdnou pokladnicou. Na Balkáne tak zostali len dve krajiny, ktoré si zachovali stabilitu a silu - Srbsko a Epirus. Za týchto okolností sa Štefan Nemanjić rozhodol vrátiť na predchádzajúcu politickú líniu, ktorá predstavovala smerovanie na pravoslávne krajiny. Zmieril sa so svojím bratom Sávom, ktorý ho vyzval, aby vytvoril autokefálnu srbskú cirkev. Do tej doby spravovali cirkev v Srbsku Ochridskí arcibiskupi, ktorí boli podriadení Epiru. S cieľom vytvoriť nezávislú cirkev Sáva odišiel do Nicei, kde ho srdečne prijal cisár a patriarcha. Napriek protestom arcibiskupa z Ochridu sa srbská cirkev stala autokefálnou. Na jej čelo bol ustanovený Sáva. Bola založená samostatná cirkev so srbskou cirkevnou hierarchiou a bohoslužbou v slovanskom jazyku. Pretože Sáva bol šikovný politik a vzdelaný kazateľ, podaril sa mu obrátiť mnoho prívržencov bohomilskej herézy na pravoslávie, a to najmä spomedzi zástupcov panovníkov (feudálnych pánov). Za Sávu bolo založených sedem nových biskupstiev a centrom arcibiskupstva sa stal monastier Žiča, postavený v tom čase (pri sútoku Ibara so Západnou Moravou), ktorému kráľ Štefan udelil rozsiahle pozemky.
Korunovácia Štefana vyvolala prudký hnev uhorského kráľa Ondreja, ktorý sa o nej dozvedel po návrate z krížovej výpravy. Ondrej začal s prípravami na vojnu, ale čoskoro si uvedomil, že vyčerpané Uhorsko to nezvládne. Sáva Nemanjić prišiel na jeho dvor a po rokovaniach sa Ondrej zmieril s existenciou iného kráľovstva v okolí. Čoskoro sa vzťahy medzi oboma krajinami znormalizovali.
Na konci jeho vlády, Štefan, nasledujúc príklad svojho otca a brata, sa nechal postrihnúť na mnícha pod menom Simon. Niekoľko rokov predtým trpel chorobami, ktoré vážne ohrozili jeho zdravie. Ako napísal Vladimír Čorović, svojmu nástupcovi Radoslavovi zanechal štát s upravenou vnútornou štruktúrou a pevnými vzťahmi so susedmi. Podľa historika Milivoje Pajovića, počas svojej vlády Štefan pripojil k Srbsku krajiny východne od Niša a Vranje, Inogošte, Preševo, Binačka-Moravu, Gorni-Polog, Doni-Polog a Prizren. Štefan zomrel v roku 1227 alebo 1228. Jeho nástupcom sa stal najstarší syn Radoslav.
Spisovateľská činnosť
náhľad|„Listina Monastieru Chilandar“ Štefan Prvokorunovaný sa stal jedným z najväčších predstaviteľov srbskej stredovekej literatúry. Jeho diela, ktoré mali prevažne právnu povahu, sa vyznačujú citovou nasýtenosťou. Kráľ Štefan napísal tieto diela:
Rodina
Sú známe mená dvoch Štefanových manželiek - Eudokie a Anny. Zeljko Fajfrić navrhol, že po Eudokii mal Štefan ešte inú ženu, ktorej meno nebolo zachované. Celkovo mal päť detí - štyroch synov a dcéru:
Traja synovia Štefana - Radoslav, Vladislav a Uroša - sa neskôr stali kráľmi.
Pstružník
Pstružník je potok v Košickom regióne v meste Košice v mestskej časti Kavečany a v mestskej časti Sever obe v okrese Košice I a v obci Kostoľany nad Hornádom v okrese Košice-okolie. Je to pravostranný prítok Hornádu, ktorý ústi do Slanej na území Maďarska; má dĺžku 2,8 km. Je vodným tokom V. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-32-03-1486. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Čierna hora, geomorfologický podcelok Hornádske predhorie a geomorfologický celok Košická kotlina,  geomorfologický podcelok Košická rovina.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške východne od intravilánu Kavečian v poľnohospodárskom extraviláne mestskej časti Kavečany.
Opis toku
Tečie východným smerom poľnohospodárskym extravilánom, pri južnom brehu obteká pole s rovnomenným názvom Pstružník ležiace medzi brehom potoka a Budanovou ulicou, v nadmorskej výške vteká bez zmeny smeru do lesa spočiatku kombinovaného s poľnohospodárskymi pozemkami, ľavým brehom obteká pole Stredné pece ; pravým brehom obteká vodojem, vo výške  priteká na obecnú hranicu medzi Kavečanmi a Kostoľanmi nad Hornádom a zároveň aj na okresnú hranicu medzi okresom Košice I a okresom Košice-okolie; sleduje túto hranicu; vo výške   vodný tok začína sledovať obecnú hranicu medzi Kostoľanmi nad Hornádom  a mestskou časťou Košice - Sever až do ústia, vyteká z lesa a vteká do intravilánu Kostolian nad Hornádom; podteká cestu III/3390 z mestskej časti Sever cez Kostoľany nad Hornádom do Obišoviec  a vo výške  ústi do Hornádu ako jeho pravostranný prítok. Potok Pstružník nemá prítoky. Preteká juhovýchodnou časťou katastrálneho územia Kavečany, od nadmorskej výšky až po ústie do Hornádu tvorí južnú hranicu obce Kostoľany nad Hornádom najprv v malom úseku s Kavečanmi a ďalej s mestskou časťou Sever; táto hranica je zároveň aj okresnou hranicou medzi okresom Košice-okolie a okresom Košice I. Pramení, preteká a ústi na pomedzí geomorfologického celku Čierna hora, geomorfologického podcelku Hornádske predhorie s geomorfologickým celkom Košická kotlina a jej geomorfologickým podcelkom Košická rovina.
Pôvod názvu
Hydronymum Pstružník má pôvod v charakteristickom výskyte rýb označovaných menom pstruh s významom druh ryby z rodov Salmo a Oncorhynchus s výnimkou lososov s chutným mäsom žijúca v chladných horských bystrinách ; zo slovného základu apelatíva pstruh po doplnení formantom -n-ík bol utvorený jednoslovný nepredponový odvodený názov Pstružník ako súčasť skupiny názvov v slovenskej toponymii vrátane hydronymie. Porovnaj aj hydronymá napr. Kalník, Mútnik, Rudník, Smolník, Zlatník. Podobnú motiváciu pomenovania ako Pstružník majú aj potoky Pstružný potok a Pstruhový potok.
Názov vodného toku Pstružník bol štandardizovaný v roku 1975. Hydronymum Pstružník bolo prenesené bez zmeny na pole Pstružník v pramennom priestore na pravom brehu potoka.
Barry-d’Islemade
Barry-d’Islemade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Copa Sudamericana
CONMEBOL Sudamericana, známa pod názvom Copa Sudamericana, je výročná futbalová súťaž, ktorú od roku 2002 organizuje Juhoamerická futbalová konfederácia, známa pod skratkou CONMEBOL. Je to druhá najprestížnejšia futbalová súťaž v Južnej Amerike hneď po Copa Libertadores.
Súťaž bola založená v roku 2002, kedy nahradila predchádzajúce pohárové súťaže Copa Merconorte a Copa Mercosur (ktorý pred tým nahradil Copa CONMEBOL). Medzi rokmi 2004 a 2008 boli do súťaže prizývané aj kluby z konfederácie CONCACAF. Víťaz Copa Sudamericana má právo hrať o juhoamerický superpohár Recopa Sudamericana, kde sa stretáva s víťazom Copa Libertadores. Víťaz Copa Sudamericana si okrem toho zabezpečuje aj účasť v nasledujúcom ročníku Copa Libertadores. Najviac triumfov v tejto pohárovej súťaži zaznamenal argentínsky klub Boca Juniors, ktorý vyhral Copa Sudamericana dvakrát. Argentínske kluby vyhrali túto pohárovú súťaž najviac krát, konkrétne sedemkrát. Ročník 2016 bol poznačený trágédiou, kedy pri havárií lietadla zahynul skoro celý tím klubu Chapecoense, ktorý mieril na finálový zápas Copa Sudamericana. Následne bola tímu Chapecoense administratívne priznaná výhra v ročníku 2016.
História
thumb|[[Čile|Čilský Universidad de Chile vyhral súťaž v roku 2011.]] V roku 1992 bol založený kontinentálny pohár Copa CONMEBOL, ktorý bol určený pre juhoamerické kluby, ktoré sa nedostali do Copa Libertadores a Supercopa Sudamericana. V roku 1998 bol tento turnaj nahradený dvoma súťažami a to Copa Merconorte a Copa Mercosur. Tieto však vydržali iba do roku 2001. Od roku 2002 tak nahradila tieto dve súťaže práve Copa Sudamericana.
Kvalifikácia do súťaže
Do súťaže sa spravidla kvalifikujú najlepšie tímy z národných líg, ktoré sa nekvalifikovali do Copa Libertadores. Všetci členovia CONMEBOL nasadzujú do tohto pohára štyri kluby, iba Argentína a Brazília majú až šesť účastníkov.
Hrací systém
Turnaj začína vyraďovacou časťou. Táto má dve kolá. Víťazný tím z prvého kola postupuje do druhého. Víťaz druhého kola postupuje do záverečnej časti. V oboch kolách vyraďovacej časti hrá klub jeden zápas doma a jeden vonku. Finálové kolo má taktiež formát vyraďovacích zápasov. Skladá sa zo štyroch kôl, vrátane finále. Vo všetkých kolách odohrá klub jeden zápas doma a jeden vonku. To sa týka aj finále.
Robert Goddard
Robert Hutchings Goddard (* 5. október 1882, Worcester – † 10. august 1945, Baltimore) bol americký inžinier a jeden zo zakladateľov raketovej techniky. Počas svojho dospievania začal byť fascinovaný všetkými vecami okolo pyrotechniky a onedlho mladý Robert začal sám rozoberať, miešať zmesi a vypúšťať svoje vlastné pyrotechnické hračky, ktoré mali až prekvapivo dobré výsledky po stránke pohonných zmesí.
Vzdelanie
Okolo šestnásteho roku sa v jeho živote objavil ďalší malý podnet, ktorý ho priviedol pravdepodobne k tomu, čo počas svojho života bude robiť. V tejto dobe sa mu do ruky dostala kniha legendárneho sci-fi autora H. G. Wellsa Vojna svetov. Po jej prečítaní začal snívať o možnostiach letov k iným planétam. Roku 1902 sa mu potom na South High School vo Worcesteru do rúk dostal článok Vesmírna navigácia (The Navigation Of Space). Roku 1908 Goddard zakončil štúdium na Worcester Polytechnic Institute a rozhodol sa ísť študovať na Clark Univerzity vo Worcesteri, kde o tri roky neskôr dostal doktorát z fyziky a po skončení začal na univerzite aj vyučovať.
Prvá teória
V roku 1912 dokončil svoju matematickú teóriu raketových pohonov na tuhé palivá nezávisle od ďalšieho skvelého odborníka K. E. Ciolkovského. Dospel k rovnakým záverom ako on, a tak sa vrhol na ďalšiu prácu. Ňou bola teória kvapalinových rakiet a motorov, od ktorých si sľuboval, že jedného dňa by mohli človeka dopraviť až do vesmírneho priestoru. Na rozdiel od motorov na tuhé palivo potrebovali kvapalné motory oveľa viac prídavných zariadení, čo postavilo pred Goddarda veľa nových výziev.
V roku 1912 Goddard dokončil matematickú teóriu pre pohyb rakiet pri úniku zo zemskej príťažlivosti. Medzi rokmi 1914-1919 sa stal asistentom fyziky na Clarkovej univerzite a od roku 1919 až do svojej smrti tam pôsobil ako profesor fyziky. O jeho prácu sa zaujímala armáda a to najmä o vojenské využitie rakiet. Medzi rokmi 1915 až 1923 poskytla Goddardovi zázemie. Na oplátku vyvíjal rakety na tuhé (pevné) palivá pre americkú armádu. Jeho výskum vo vojenskej technike nebol využitý pred koncom prvej svetovej vojny, ale našiel využitie vo vojne nasledujúcej, kedy sa jeho objavy vrátili vo forme bazuky, efektívnej pechotnej zbrane proti tankom. Paradoxom sa stalo, že Goddardove práce použil pre tvorbu svoje rakety aj Wernher von Braun, ktorý zostrojil značne vylepšenú raketu A-4 (všeobecne známu ako V2), ktorá počas vojny devastovala Európu a neskôr pomohla dopraviť Američanov do vesmíru.
V roku 1914 získal patenty US patent#1,103,503 a skorší # 1,102,653 na viacstupňové rakety a na motor na tekuté palivá, s ktorými ale nezačal experimentovať skôr ako v roku 1915, respektíve roku 1922. Do tej doby sa zaoberal myšlienkami okolo motorov na tuhé palivo a na stanovenie rýchlosti, ktorá bude potrebná pre opustenie našej Zeme.
Publikácia teórií
Roku 1919 publikoval svoju vedeckú prácu pod názvom Metóda dosahovania extrémnych výšok, myšlienky pre danú prácu, ale vyslovuje už o desať rokov skôr. Jediným možným dopravným prostriedkom pre dopravu do vesmíru je raketa poháňaná tekutým kyslíkom a vodíkom. Ako už je tu napísané, tak Robert Goddard nie je len teoretik, ale snažil sa svoje závery dokázať aj v praxi. Jeho snaha prináša prvé ovocie v roku 1923, keď sa mu úspešne darí v laboratórnych podmienkach uskutočniť statickú skúšku raketového motora na kvapalný kyslík a kerozín za pomocou čerpadiel na dopravu pohonnej zložky do motora. Podarilo sa mu tak zladiť prívod paliva do motora s prívodom okysličovadla, čo bol technicky veľmi náročný problém, ktorý sa dlho nedarilo uspokojivo vyriešiť. Motor bol príliš malý, než aby mohol byť skutočne použitý pre raketu, ale mal teraz možnosť použiť tento malý "model" pre zostavenie väčšieho motora. Laboratórne testy skutočného motora pre budúcu raketu prebehli 6. decembra 1925 na Clarkovej univerzite, keď motor bežal po dobu 24 sekúnd.
Prvé štarty
thumb|Dr. Robert Goddard pri teste rakety na kvapalné palivo v Auburne, Massachusetts Roky 1925-1926 boli pre neho veľmi pracovne náročné, pretože stihol navrhnúť, postaviť a úspešne otestovať prvú raketu na kvapalné palivo na svete. Raketa niesla meno "Nell". Vzhľadovo sa príliš nepodobala dnešným raketám, ale aj tak sa stalo, že 16. marca 1926 sa na 2,5 sekundy zažal raketový motor na farme jeho tety Effie v blízkosti Auburnu, ktorý udelil rakete dostatok energie na to, aby sa vyniesla do výšky 12 (podľa niektorých zdrojov 12,5 a 17) metrov a s dĺžkou letu pri maximálnej rýchlosti /h. Raketa mala hmotnosť 2,72 kg a bola poháňaná zmesou benzínu a kvapalného kyslíka. Experiment tak ukázal, že je možné použiť motor na kvapalné palivo pre súvislý let, ale motor bol ešte veľmi vzdialený od možnosti prvého reálneho využitia. Goddard pracoval sám bez väčšieho technického a inžinierskeho zázemia, čo spomaľovalo jeho prácu.
Druhý štart rakety prebehol 3. apríla 1926 a bol úspešnejší než prvý. Motor fungoval 4,2 sekundy a raketa sa vzniesla do výšky 15,24 metrov. Po tomto teste sa Goddard rozhodol, že použitá raketa je príliš malá, a tak sa pustil do konštrukcie väčšej a silnejšej rakety. To 26. decembra 1928 vyústilo do tretieho štartu rakety, ktorá preletela vzdialenosť 62 metrov. Nestabilná dráha rakiet ho priviedla na ďalšiu myšlienku.
Na štvrtý štart svoje rakety sa pripravil aj po vedeckej stránke, a tak na svoju raketu umiestnil barometer, teplomer a aparát pre zaznamenávanie dát z cesty rakety. Raketa vtedy dosiahla výšku 27 metrov a preletela 52 metrov. Vedecké prístroje sa potom zniesli na zem pomocou padákov. Tento štart neunikol pozornosti novinárov. Tí sa v prvom momente domnievali, že do oblasti spadlo lietadlo. Goddard sa až neskôr prihlásil ku svojmu experimentu, čo mu prinieslo značnú publicitu, ale hlavne následne aj grant vo výške 50 000 dolárov. V decembri roku 1929 nechal založiť testovaciu strelnicu v Camp Devens situovanú 25 míľ od Worcesteru. Uskutočnilo sa tam 16 statických testov motora, ale žiadny raketový štart.
Medzi rokmi 1929-1930 vyvinul a úspešne odskúšali systém gyroskopickej stabilizácie rakiet, čo bol ďalší krok k dosiahnutiu väčšej výšky, a to okolo 600 metrov. O päť rokov neskôr potom s vylepšenou raketou s účinnými gyroskopmi dosiahol približne 2 285 metrov. Ďalšie testy boli vykonávané na novo vzniknutej raketovej strelnici pri Roswelli v Novom Mexiku, ktorú sa Goddard rozhodol založiť na ranči, ktorý kúpil pre väčšiu bezpečnosť, pretože jeho rakety začínali lietať stále vyššie a vyššie. Tu ďaleko od civilizácie v púšti urobil americký inžinier veľa zo svojich najväčších objavov, či už to boli zmieňované gyroskopy, padákový systém pre rakety (úspešne použitý prvýkrát 13. októbra 1931), inštaláciu vedeckých prístrojov pre pozorovanie počasia atď.
Nová séria štartov
right|Historické video 1:47 min Prvý raketový test na novej strelnici v Rooswelli prebehol 30. decembra 1930 za použitia skoro 3,5 metrovej rakety, ktorý vážila bez paliva viac ako 15 kilogramov. Test bol veľmi úspešný. Raketa dosiahla výšku 609 metrov a maximálna rýchlosť sa pohybovala okolo /h. Potom nasledovali ďalšie štyri úspešné štarty rakiet. Grant od Guggenheima bol pozastavený v júni 1932, vzhľadom na prebiehajúcu ekonomickú krízu v USA. Musel sa preto vrátiť na Clarkovu univerzitu ako profesor, kde za pomoci grantu od Smithsonian Institution mohol pokračovať aspoň v laboratórnych testoch motorov, ale vypúšťanie rakiet si už nemohol dovoliť. Našťastie v septembri 1933 dostal pomoc od novo založenej Daniel and Florence Guggenheim Foundation, čo mu umožnilo vrátiť sa do Nového Mexika a pokračovať v testovaní.
V roku 1934 začína takzvané testovanie A-Series, ktoré trvalo od septembra 1935 do októbra 1935. Predstavovalo novú sadu raketových motorov a kontrolovanie dráhy rakety pomocou gyroskopov. Počas testovania "A-Series" bolo vykonaných 14 štartov a jedno statické testovanie motorov (sedem takýchto štartov sa skončilo neúspechom z rôznych príčin). Po ukončení testovania "A-Series" začali testy K-Series, ktoré testovali len statické fungovanie motorov a nedošlo k žiadnemu štartu (počas testovania došlo k zväčšeniu motora, čo malo za následok zvýšeniu ťahu). Nasledovala potom aj L-Series, ktorá bola rozdelená do troch častí A, B, C. Časť A bolo statické testovanie motorov. Časť B sa zaoberala návratovým zariadením – padákom. Časť C testovala rôzne pohonné zmesi a štart rakiet.
Roku 1936 vychádza ďalšia jeho kniha, tentoraz pod názvom Vývoj kvapalinovej rakety, ktorá sa zaoberá myšlienkami rakiet na kvapalné palivá.
Druhá svetová vojna
Po vypuknutí 2. svetovej vojny dovolil armáde nahliadnuť do svojich výskumov a použiť svoje výsledky na vojenské účely. Armáda mala predovšetkým záujem o rakety dlhého doletu zo strategických potrieb. Dobre si uvedomoval, že pre ďalší výskum na poli raketových motorov budú potrebné obrovské prostriedky, ktoré nemala žiadna súkromná osoba ani inštitúcia, ale iba vláda. Veril tak, že poskytnutie jeho dát je nevyhnutným krokom k ceste človeka do vesmíru.
Koniec života
Počas svojej vedeckoinžinierskej kariéry bol neustále vystavený výsmechu zo strany tlače pre svoj názor, že by rakety mohli byť raz použité pre lety na Mesiac. Nenechal sa však od svojich experimentov odradiť a za čiastočnej pomoci Smithsonovho Inštitútu (Smithsonian Institution) a Charlesa Lindbergha, ktorí mu v roku 1917 poskytli grant vo výške 5 000 dolárov, odštartovali jeho "raketovú kariéru". Určite k tomu prispel aj článok z roku 1921, v ktorom obhajoval a vysvetľoval svoju prácu na vývoji rakety schopnej prekonať medziplanetárne vzdialenosti. Na túto myšlienku nebol vtedajší svet ešte úplne pripravený. Je len paradoxom, že v 60. rokoch dvadsiateho storočia bol človek dopravený na Mesiac raketou na kvapalné palivo, ktorá bola postavená podľa princípov vyvinutých Goddardom.
V roku 1948 bola vydaná súhrnná publikácia jeho prác pod názvom Rocket Development: Liquid-Fuel Rocket Research, 1929 – 1941. Roku 1959 bol posmrtne vyznamenaný Kongresom Spojených štátov a stal sa prvým nositeľom ceny Louis W. Hill Space Transportation Award, ktorú vydával novozaložený Institute of Aeronautical Science. 1. mája toho istého roku NASA pomenovala po Goddardovi vesmírne centrum v Greenbelte, Maryland, USA a o rok neskôr potom dostal aj ocenenie Langley Medal od Smithsonian Institution. Roku 1960 americká vláda odsúhlasila, že bude platiť Goddardovej vdove ročne 1 milión dolárov za využívanie patentov jej muža.
Robert Goddard sa stal spoluzakladateľom modernej kozmonautiky a pomohol vyslať človeka do vesmíru.
Chrám Krista Spasiteľa
Chrám Krista Spasiteľa môže byť:
v Rusku:
v Bosne a Hercegovine:
na Ukrajine:
Čcheng-tu J-20
Čcheng-tu J-20 je čínske stealth jednomiestne dvojmotorové stíhacie lietadlo 5. generácie vyvíjané konštrukčnou kanceláriou Čcheng-tu (Chengdu Aircraft Industry Group – Skupina leteckého priemyslu Čcheng-tu). Predpokladá sa, že toto moderné bojové lietadlo bude zavedené do výzbroje čínskeho vojenského letectva v roku 2018. V nasledujúcich desaťročiach bude spolu s menším typom Šen-jang J-31 tvoriť podstatnú časť stíhacích zložiek čínskeho letectva.
Vznik a vývoj
thumb|right|Dvojica lietadiel J-20 počas prvého verejného vystúpenia na leteckej prehliadke v Ču-chaj, 2016 thumb|Čcheng-tu J-20 bočný pohľad
Kéfisodóros
Kéfisodóros môže byť:
Čcheng-tu J-20
Vznik a vývoj
Prvé úvahy o bojovom lietadle novej generácie sa v Číne objavili už začiatkom 90-tych rokov. Išlo však len o teoretické práce, ktoré sa zaoberali možnosťami celkovej koncepcie a prípadným bojovým využitím nového lietadla.
Koncom 90-tych rokov bol spustený program J-XX, v ktorom proti sebe stáli konštrukčné kancelárie Šen-jang a Čcheng-tu. Na prelome rokov 2007 a 2008 bol za víťaza výberového konania vyhlásený návrh spoločnosti Čcheng-tu, ktorý neskôr získal oficiálne označenie J-20. V roku 2008 boli vyrobené dva technologické demonštrátory s trupovými číslami 2001 a 2002. Prvý let bol ohlásený na apríl 2010, kvôli komplikáciám sa však presunul na začiatok roka 2011.
Motory
O pohon prototypov a prvých sériových lietadiel sa starajú dva ruské bližšie nešpecifikované motory z rodiny AL-31 a motory WS-10 s nižšími výkonmi a kratšou životnosťou domácej výroby. Niektoré zdroje hovoria o použití nových ruských motorov AL-41F1A (Izdelije 117S) s ťahom 142 kN. Tieto motory sú pôvodne určené pre lietadlá Su-35S.
Do budúcnosti sa počíta s použitím čínskych motorov WS-15. Každý s maximálnym ťahom až 180 kN. Na vývoji týchto motorov sa začalo pracovať už v 90-tych rokoch a predpokladá sa, že ich vývoj nebude ukončený skôr ako v roku 2020. Prvé úspešné testy tejto jednotky prebehli v roku 2005, pričom prototyp v roku 2009 dosiahol maximálny ťah 160 kN.
Výkonné motory umožňujú lietadlu let nadzvukovou rýchlosťou bez použitia prídavného spaľovania (tzv. supercruise).
Výzbroj
J-20 nesie zbrane v troch vnútorných šachtách. Najväčšia šachta sa nachádza v strednej časti trupu, do ktorej je možné umiestniť napríklad štyri čínske rakety stredného až dlhého dosahu PL-15 alebo najnovšie PL-21. Dve menšie šachty pre rakety krátkeho dosahu PL-9 a PL-10 sa nachádzajú napravo a naľavo od centrálnej šachty.
Žiadne ďalšie informácie o kanónovej alebo protizemnej výzbroji nie sú momentálne k dispozícii.
Používatelia
Čína
Bistro.sk
Bistro.sk a.s. je najväčšia online donášková služba jedla na Slovensku, ktorá sídli v Bratislave. Zákazníci si môžu svoje jedlo objednať online prostredníctvom aplikácie pre iOS alebo Android či priamo cez webovú stránku. Jedlo doručujú kuriéri po celom Slovensku, vo viac ako 140 mestách. Na výber sú desaťtisíce jedál z takmer 2 000 reštaurácií.
Dejiny donáškovej služby
Spoločnosť Bistro.sk, a.s. založil v roku 2013 Milan Dubec. Vznikla pod spoločnosťou Azet.sk, a.s. ako súčasť portfólia internetových portálov. Bistro.sk začalo ako projekt, ktorý pôsobil v rámci inzertného oddelenia a až v roku 2016 sa z bočného projektu stalo samostatné oddelenie so štruktúrou, vedením a zamestnancami. V tom istom roku prešla značka Azet.sk a všetky jej subjekty pod švajčiarsko-nemeckú firmu Ringier Axel Springer AG. Následnou kúpou dvoch ďalších konkurenčných donášok, DajmeJedlo.sk a Ham.sk a ich zlúčením s Bistro.sk si spoločnosť Ringier Axel Springer Slovakia upevnila vedúcu pozíciu na slovenskom trhu v segmente služieb doručovania jedla.
Bistro.sk na začiatku fungovalo na princípe ponuky jedál jednotlivých partnerských reštaurácií, ktoré mali vlastnú donášku pre zákazníkov. To sa zmenilo v roku 2018, keď bola v Bratislave spustená nová služba Bistro Kuriér, ktorá priniesla do portfólia Bistro.sk roznášku jedla vlastnými kuriérmi, vďaka čomu sa ponuka rozšírila aj o reštaurácie bez vlastnej donášky. Bistro Kuriér aktuálne funguje aj v Košiciach, Banskej Bystrici, Žiline a Nitre.
V roku 2021 odkúpila Bistro.sk holandská firma Just Eat Takeaway.com NV, ktorá patrí medzi svetových lídrov v tomto odvetví.
Pedro Gnavi
Admirál Pedro Alberto José Gnavi (* 1917 – † 1990 ) bol argentínsky námorník. 8. júna 1970 bol jedným z veliteľov vojenského prevratu, ktorý ukončil vládu prezidenta Juana Carlosa Onganíu. Po jeho zosadení zastával do 18. júna 1970 funkciu vrchného veliteľa vojenskej chunty, vďaka čomu bol v tomto čase najvyšším predstaviteľom Argentíny. Následne moc nad krajinou odovzdal generálovi Robertovi Marcelovi Levingstonovi, ktorý bol vymenovaný za ďalšieho prezidenta.
Životopis
Už v mladom veku vstúpil do argentínskeho námorníctva. V marci 1962 sa v hodnosti kapitána podieľal na vojenskom prevrate, ktorým bol zvrhnutý prezident Arturo Frondizi. V tomto období sa argentínske ozbrojené sily rozdelili na dve frakcie, na jednej strane stálo krídlo Azules, teda Modrých a na druhej Colorados, teda Červených. Azules podporovali civilnú vládu zameranú proti komunizmu a Colorados požadovali vojenskú diktatúru. Gnavi sa pridal na stranu modrých. V následnom období bol povýšený do hodnosti kontradmirál a 28. júna 1966 sa podieľal na vojenskom prevrate, ktorý zvrhol prezidenta Artura Umberta Illiu. Na druhý deň sa vlády ujal generál Juan Carlos Onganía ako prezident de facto. 4. októbra 1968 bol Gnavi vymenovaný prezidentom za hlavného veliteľa argentínskeho námorníctva, čím si chcel prezident posilniť svoju pozíciu, keďže súčasne vymenil aj veliteľov ostatných zložiek ozbrojených síl.
Aubonne (Doubs)
Aubonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strapákov mlyn
Strapákov mlyn (v minulosti Nový mlyn, Voľnomyšlienkársky mlyn; nem. Neue Mühl, Freidenkuberische Mühl, Steper Mühl ) je neskorobarokový vodný mlyn v Pezinku v historickej mestskej časti Grinava. Nachádza sa na adrese Limbašská cesta číslo 5, veľakrát nesprávne uvádzanej ako Limbašská cesta číslo 464. Bol postavený v druhej polovici 18. storočia a spolu so zariadením sa zachoval dodnes. Je jednopodlažný s pivnicou.
Dňa 23. marca 1971 sa stal Kultúrnou pamiatkou. V súčasnosti je v súkromnom vlastníctve.
Theofanó
Theofanó (iné prepisy: Theofano alebo Theofáno ; gr. Θεοφανώ) môže byť:
Euénor (maliar)
Euénor bol grécky maliar v 5. storočí pred Kr.
Maliar Euénor pochádzal z Efezu. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že spolu s Aglaofónom, Kéfisodórom a Eryllom patril k maliarom, ktorí tvorili hlavne v rokoch deväťdesiatej olympiády (420 až 416 pred Kr.) a že bol otcom Parrhasia, jedného z najslávnejších gréckych maliarov.
Beaumont-de-Lomagne (obec)
Beaumont-de-Lomagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Medzinárodné letisko Mostar
Medzinárodné letisko Mostar (IATA: OMO, ICAO: LQMO) je medzinárodné civilné letisko, neďaleko mesta Mostar v Bosne a Hercegovine.
Dejiny
Letisko bolo pre civilnú prevádzku otvorené v roku 1965, výlučne pre domáce lety. Počas zimnej olympiády v roku 1984 bolo alternatívnym letiskom pre letisko v Sarajeve. V roku 1990 letisko získalo 86 tisíc pasažierov, najviac v svojej histórii. V novembri 1991 však kvôli vojne prestalo prijímať civilné lety. Letisko bolo po rekonštrukcii financovanej Európskou úniou znovuotvorené 7. júla 1998. V apríli 2019 začala rekonštrukcia terminálu financovaná federálnou vládou.
Beaumont-de-Lomagne (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodné letisko Mostar
Doprava
Eurowings bol hlavným dôvodom rastu v roku 2019, v decembri spoločnosť spustila linku Mostar – Rím. Od Hercegovsko-neretvanského kantónu má spoločnosť podporu pre linky do Düsseldorfu a Stuttgartu. Kantón vyjednával koncom roka 2019 aj s Ryanairom.
Reddit
Reddit je webová stránka, ktorá kombinuje funkcie sociálnej siete a fóra, kde môžu registrovaní používatelia uverejňovať odkazy na akékoľvek informácie, ktoré sa im na internete páčia, a diskutovať o nich. Rovnako ako mnoho iných podobných webových stránok, aj Reddit udržiava systém hlasovania za príspevky, ktoré sa vám páčia – tie najpopulárnejšie končia na domovskej stránke webu. Reddit je jedna z najpopulárnejších webových stránok na svete – ide o 19. najnavštevovanejšiu stránku podľa Alexa Internet. Stránka má aplikáciu pre mobilné zariadenia na báze iOS a Android.
Názov Reddit tvorcovia vysvetľujú slovnou hračkou z angličtiny "I read it on Reddit".
Spoločenstvo
54% používateľov stránky sú muži, 54% žije v Spojených štátoch. V roku 2013 bolo 6% dospelých používateľov internetu v Spojených štátoch používateľmi Redditu, pričom väčšina používateľov stránky bola vo vekovej skupine 18-29.
Non sono lei
Non sono lei (slovensky: Nie som ona) je pieseň talianskej speváčky Laury Pausini. Je to v poradí druhý singel zo živého albumu Laura Live World Tour 09, ktorý bol uverejnený 20. novembra 2009 prostredníctvom rozhlasu. Španielska verzia pesničky sa volá „Ella no soy“.
Je to jedna z troch nových piesní, ktoré boli dostupné na albume zo svetového turné. Ďalšími boli Con la musica alla radio (ďalšia štúdiová nahrávka) a Casomai (nahraná počas skúšky pred koncertom v São Paule).
Videoklip
Videoklip bol natočený v lete 2009 v New Yorku. Réžia: Gaetano Morbioli.
Dve deti idú po ulici a zastavia sa pri obchode s nápisom „Music inn“. Jedno z nich zaujme platňa Laury Pausini z roku 1962, na ktorej je táto pesnička aj v talianskej, aj španielskej verzii zaznamenaná zo živého predstavenia. Fotka na obálke sa začne pohybovať a uvidí príbeh spred viac ako štyridsiatich piatich rokov. Zaujímavosťou je, že príbeh sa odohráva od konca a v spätom chode. Muž a žena sú v televíznom alebo filmovom štúdiu, kde Laura Pausini spieva svoju pieseň Non sono lei. Muž je zrejme šéf, rozčuľuje sa. Jeho žena smutne počúva pieseň. Postupne sa dozvedáme, čo sa stalo predtým. Mali spolu hádku na terase u nich doma, potom odišli na nakrúcanie. Počas cesty autom rozprával iba muž. Príčinou hádky bolo to, že jeho žena našla alebo dostala fotky, na ktorých je on s inou ženou na jednom večierku, na ktorom bol keď ho ona čakala doma pri okne. Laura na platni v obchode zavrie oči a deti odchádzajú s úsmevom na tvári... Príbeh z minulosti bol čiernobiely.
Proskripcia
Termín vznikol v starovekom Ríme, išlo o zapísanie na verejný zoznam odsúdených, nepriateľov štátu. Osoby na tomto zozname bolo možné beztrestne zabiť, niekedy bolo trestom iba vyhnanstvo. Majetok odsúdených prepadol štátu.
Sullove proskripcie
Sulla roku 82 pred Kr. porazil Mariovho syna, dal povraždiť Samnitov (vtedy spojencov populárov), skonfiškovať majetok svojich nepriateľov a stal sa doživotným diktátorom (prvýkrát v rímskych dejinách). Zaviedol prvýkrát proskripcie, t. j. zoznamy nepohodlných ľudí (tu Mariových prívržencov), ktorých môže každý beztrestne zabiť.
Za zabitých boli vyplácané odmeny, otroci mohli za hlavu odsúdeného získať slobodu. Pomoc proskribovaným sa trestala. Mŕtvi nemali právo na pohreb a ich oplakávanie bolo zakázané. Ich telá niekedy zmrzačili a hodili do Tiberu. Deti a vnuci odsúdených stratili občianske práva.
Ewood Park
Ewood Park je futbalový štadión nachádzajúci sa v Blackburne a je domovom futbalového klubu Blackburn Rovers. Štadión má kapacitu 31 367 miest.
Dean Court
Dean Court je futbalový štadión nachádzajúci sa v štvrti Kings Park v Bournemouthe a je domovom futbalového klubu Bournemouth. Štadión má kapacitu 11 364 miest.
Anatómia (rozlišovacia stránka)
Anatómia môže byť:
Audeux
Audeux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
French Open 2004
French Open 2004 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa konal od 24. mája do 6. júna 2004 v Paríži na antukových dvorcoch Rolanda Garossa. Víťazmi dvojhier sa stali Anastasija Myskinová a Gastón Gaudio.
Dvojhra mužov
🇦🇷 Gastón Gaudio vs. 🇦🇷 Guillermo Coria 0-6 3-6 6-4 6-1 8-6
Dvojhra žien
🇷🇺 Anastasija Myskinová vs. 🇷🇺 Jelena Dementievová 6-1 6-2
Štvorhra mužov
🇧🇪 Xavier Malisse / 🇧🇪 Olivier Rochus vs. 🇫🇷 Michaël Llodra / 🇫🇷 Fabrice Santoro 7-5 7-5
Freddie Highmore
Kariéra
Jeho prvná filmová rola prišla keď mu bolo sedem rokov vo filme Råzoone po boku Heleny Bonham Carterovej, kde si zahral postavu malého Sama, ktorý žije so svojou slobodnou matkou. Potom prišli ešte ďalšie tri menej významné filmové roly.
French Open 2004
Štvorhra žien
🇪🇸 Virginia Ruanová Pascualová / 🇦🇷 Paola Suárezová vs. 🇷🇺 Svetlana Kuznecovová / 🇷🇺 Jelena Lichovcevová 6-0 6-3
Zmiešaná štvorhra
🇫🇷 Tatiana Golovinová / 🇫🇷 Richard Gasquet vs. 🇿🇼 Cara Blacková / 🇿🇼  Wayne Black  6-3 6-4
Freddie Highmore
Kariéra
Jeho prvá veľká filmová kariéra prišla v rodinnom filme Dva bratři. Film vypráví o dvoch tygroch, který se natáčel v Kambodži. Daleko větší filmová role přišla ve filmu Hľadanie Krajiny - Nekrajiny, kde sa po prvýkrát stretol s Johnnym Deppom a Kate Winsletovou. Za tento film bol štyrikrát nominovaný za najlepšieho mladého herca alebo na najlepší herecký výkon vo vedľajšej roli (například na Filmovú cenu MTV a Screen Actors Guild Awards) a získal päť ocenenia. Ďalšia veľká filmová rola prišla opäť po boku Johnnyho Deppa alias Willyho Wonky vo filme Charlie a továreň na čokoládu a tiež zažiaril vo filme Five Children and It, film bol opäť inšpirovaný knižným vydaním E. Nesbitt.
O rok neskôr nasledovali najmä veľké úspechy. Zahral si vo filme Dobrý ročník po boku Russella Crowea alebo hlavnú rolu v Arthur a Minimojové, kde opäť hral s ľuďmi ako Madonna, Robert De Niro alebo David Bowie. Film získal dalšie ocenenia.
V roku 2008 nasledovali filmy Cesta do New Yorku a Kronika rodu Spiderwickovcov (hrá tu dvojčatá).
Chládkové úplazy
Chládkové úplazy je vrch vo Veľkej Fatre. Leží nad obcou Blatnica, približne (severo)východne od Turčianskych Teplíc.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Bralná Fatra. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a na katastrálnom území obce Blatnica. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca Blatnica, západne obec Mošovce a Turčianske Teplice. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Opis
Chládkové úplazy ležia v mohutnom bočnom hrebeni, ktorý vedie z masívu Krížnej západným smerom cez Smrekov  na Ostrú. Severným smerom sa nachádza vrch Ostrá a Lubená, východným Skalná , južným Haľamova kopa , Veľký Rakytov a Drienok  a západným Jelenec. Masív patrí do povodia rieky Turiec; východné svahy odvodňuje potok Selenec do Gaderského potoka, juhozápadné prítoky Blatnického potoka. Na vrchol nevedie značený chodník, no Juriášovou dolinou a blízkym sedlom vedie chodník na Zadnú Ostrú. Masív patrí do Národnej prírodnej rezervácie Tlstá.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva v severnej časti súvislý les, v južnej iba nesúvislý porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít bez vyššej vegetácie je možné pozorovať okolité veľkofatranské vrcholy, pri priaznivých podmienkach tiež Oravskú Maguru, Malú Fatru, Strážovské vrchy, Vtáčnik a Kremnické vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný po zelenej značke Blatnickou dolinou a následne po  žltej značke, vedúcej Juriášovou dolinou na Ostrú. Územie Chládkových úplazov je súčasťou národnej prírodnej rezervácie, preto pohyb turistov je tu nežiadúci.
Balut
Balut (vietnamsky: Trứng vịt lộn) je pokrm pochádzajúci z juhovýchodnej Ázie, rozšírený predovšetkým na Filipínach ako cenovo dostupné pouličné občerstvenie. Pripravuje sa z vtáčieho vajca (najčastejšie z kačice divej), ktoré je oplodnené a udržuje sa dva až tri týždne v teple, aby sa v ňom vyvinul zárodok. Vajce sa v škrupine varí v pare dvadsať až tridsať minút. Nevyliahnuté mláďa má takto krehké kosti a môže sa jesť v celku.
Na ochutenie balutu sa používa soľ, chilli, zázvor, cesnak, ocot alebo sójová omáčka.
Balut je cenený pre vysoký obsah vápnika a býva považovaný za afrodiziakum, pri nedodržaní hygienických zásad však hrozí nákaza salmonelózou.
Varenie nevyliahnutých kačíc zaživa je kritizované ochrancami zvierat.
Beaupuy (Tarn-et-Garonne)
Beaupuy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Autechaux
Autechaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Beaupuy (Tarn-et-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Autechaux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaupuy (Tarn-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Belbèse
Belbèse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bedári (muzikál)
thumb|Bedári v Londýne
Bedári (orig. Les Misérables) je muzikál, ktorý vznikol v roku 1980 na motívy rovnomenného románu od spisovateľa Victora Huga. Skomponoval ho Claude-Michel Schönberg a libreto je od Alaina Boublila.
Dej
Príbeh sa odohráva počas Júnovej revolúcie v roku 1832. Ide o príbeh bývalého trestanca Jeana Valjeana, jeho túžbe po vykúpení po devätnástich rokoch väzenia.
Súčasnosť
Muzikál bol na Slovensku prvýkrát uvedený na prelome novembra a decembra 2012 keď v bratislavskom Domove odborov Istropolise hosťoval Muzikálový súbor Mestského divadla Brno.
Matiné
Matiné (z 🇫🇷 ) môže byť:
Audincourt (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Geologica Carpathica
Geologica Carpathica je slovenský open access vedecký karentovaný časopis s geovedným zameraním. Vydáva ho Slovenská akadémia vied. Redakcia sídli v Ústave vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. Šéfredaktorom je Igor Broska.
Časopis bol založený v roku 1950 ako Geologický zborník, ktorý vydávala Slovenská akadémia vied. Hlavným redaktorom bol Dimitrij Andrusov, ktorý aj stál pri jeho vzniku. Články vychádzali v slovenskom jazyku. V rokoch 1960 - 1990 sa časopis nazýval Geologický zborník - Geologica Carpathica, jeho šéfredaktorom bol Bohuslav Cambel. Časopis vychádzal v anglickom, ruskom, nemeckom a francúzskom jazyku.
Po roku 1991 časopis zmenil názov na Geologica Carpathica. V jeho vedení sa postupne vystriedali E. Köhler, J. Michalík a J. Vozár. Geologica Carpathica prešla zmenou formátu na A4, došlo k zmenám v redakčnej rade (v roku 2005 rozšírenie na 29 členov, z ktorých je 12 zahraničných odborníkov) a sprísneniu pravidiel pre prijímanie článkov. Od roku 1991 časopis vychádzal iba v anglickom jazyku. Vďaka postupným zmenám sa podarilo dosiahnuť aby bol od roku 1995 evidovaný v databázach ISI Current content, čím sa zaradil medzi niekoľko slovenských tzv. karentovaných časopisov. Po roku 1995 vychádzala aj edícia Geologica Carpathica - Clays.
V súčasnosti časopis vychádza vo vydavateľstve Veda. Od roku 2001 v spolupráci s Poľským geologickým ústavom a Ústavom geológie Českej akadémie vied. V rokoch 2016 - 2020 bol výkonným redaktorom Milan Kohút. Od roku 2020 je ním Silvia Antolíková. V súčasnosti má redakčná rada 23 členov. Časopis je zameraný na publikáciu v odboroch ako petrológia, mineralógia, izotopová geológia, geofyzika, stratigrafia, paleontológia, sedimentológia, tektonika, štruktúrna geológia a ložisková geológia, so zreteľom na Karpatsko-Balkánsku oblasť.
Časopis je registrovaný v databázach Georef, Scopus, Web of Science, De Gruyter Open, Directory of Open Access Journals a ďalších.
Autechaux-Roide
Autechaux-Roide je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marhuľa obyčajná
náhľad|Kvety marhule Marhuľa obyčajná (ľudovo alebo staršie odborne: marhuľa ; ľudovo/nárečovo: maruľa, moruľa, margula ; lat. Prunus armeniaca alebo Armeniaca vulgaris) je strom patriaci do taxónu Armeniaca, ktorý patrí do čeľade ružovité (resp. v starších systémoch niekedy do čeľade mandľovité).
Dan Maines
Dan Maines (* 10. marec 1971, Maryland, USA) je americký basgitarista. Je basgitaristom skupiny Clutch a vedľajšieho projektu The Bakerton Group. Maines je jedným zo zakladajúcich členov skupiny Clutch.
Marhuľa obyčajná
Pôvod a etymológia
Pochádza z Číny. Do Európy sa dostala cez Arménsko. Pre arménsky pôvod sa po latinsky volá armeniaca.
Latinské slovo armeniacum sa skomolené dostalo do talianskych nárečí a odtiaľ ďalej skomolené do juhonemeckých nárečí (Marulle, v dnešnom Rakúsku Marille), odtiaľ do slovenských nárečí (maruľa, moruľa, marhuľa).
Zvláštnosti rastu a rodivosti marhule
Marhuľa je špecifická veľmi rýchlym rastom a skorým nástupom do rodivosti. Počiatočný bujný rast sa v neskoršom období života stromčeka spomaľuje a pokiaľ sa strom pravidelným rezom nezmladí, dôjde k rýchlemu úhynu. V dobrých podmienkach a pri správnej starostlivosti je marhuľa schopná dožiť sa až 200 rokov.
Prvé ovocie sa zvyknú nachádzať už na trojročných stromčekoch. Úrodu prináša marhuľa na krátkych konárikoch, v menšom počte na silných jednoročných výhonoch. Pre tento ovocný strom je špecifické, že prináša úrodu aj na výhonkoch druhej a tretej rastovej vlny. Pri správnej starostlivosti rodí každoročne, problematické však sú neskoré jarné mrazy.
Plody
Plody marhule sú kôstkovice s oranžovým oplodím. Kvitne na minuloročných letorastoch. Zrelé sú väčšinou uprostred leta. Konzumujú sa buď čerstvé, varené, alebo vo forme džemov alebo marmelád, ktoré sú veľmi populárne pre kyslosladkú chuť a príjemnú arómu; obľúbené sú aj sušené. Dobre zrelé až prezreté sa zbierajú na kvas, z ktorých sa destilujú alkoholický nápoj marhuľovica.
Pestuje sa v oblastiach s miernou zimou, na Slovensku len vo vinohradníckych oblastiach. Najlepšie miesta na sady sú na južnej Morave, juhozápadnej a východnej časti Slovenska, v nadmorskej výške, s priemernou ročnou teplotou nad 8,5 °C a celkovými ročnými zrážky ; musia byť chránené pred studeným vetrom. Marhule sú úspešne pestované na černozemiach, kde je to vhodné, aj na hnedozemiach, hlinitých až piesočnatohlinitých pôdach.
Má zlú dormanciu, čo pri prvých jarných mrazoch počas kvitnutia, náhlych silných mrazoch v predjarí, či počas rašenia nových výhonkov môže viesť k vážnemu poškodeniu najmä na osvietenej časti kmeňa a konárov. Počas bežnej zimy toleruje dobre aj podstatne nižšiu teplotu ako broskyňa. Na chladné jarné počasie okolo 0 °C, sú citlivé najmä kvety a malé plody.
Nebezpečnosť jadier
Vďaka obsahu kyanogenného glykozidu amygdalínu v marhuľových jadrách by dospelí nemali zjesť viac ako 3 malé jadrá, inak hrozí prekročenie bezpečnej dávky stanovenej EFSA (v prípade malých detí to môže byť len polovica jadra).
Pestovanie
Marhule kvitnú skoro na jar, skôr ako broskyne, a nemôžu byť pestované na miestach s neskorými jarnými mrazmi.
Rez
Počas prvých troch rokov po výsadbe na stanovišti je formovaná koruna a obrast okolo základných konárov. Obvykle rastú veľmi bujne a mávajú omnoho viac výhonkov, než je nutné. Všetky zbytočné a slabé výhony by mali byť odstránené a ponechaných iba päť výhonkov, ktoré majú dobré predpoklady stať sa hlavnými konármi okolo terminálu, alebo v kotlovitej korune. Po, alebo koncom obdobia vegetačného pokoja by zostávajúce vetvy mali byť zrezané na jednu polovicu až tretinu ich dĺžky. Prerezávanie by malo byť ďalšie dva roky také, aby mal strom takú nízku a širokú korunu, ako je to možné. K dosiahnutí tohoto cieľa by druhý a tretí rok mala byť koruna rezaná takmer rovnako prísne. Letorasty, ktoré vyrastajú vertikálne z kmeňa a hlavných konároch by mali byť odstránené, aby svetlo a vzduch prenikali do koruny stromu. Dôležitou zásadou je neponechávať hlavné konáre dlhé.