cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arabská volejbalová asociácia
Arabská volejbalová asociácia (skr. AVA) je arabská športová konfederácia, ktorá združuje volejbalové zväzy arabských štátov Juhozápadnej Ázie a Severnej Afriky. Sídli v meste Manáma, v Bahrajne a združuje 18 národných volejbalových zväzov. Na jej čele stojí Bahrajnčan Ali bin Mohammed bin Rašíd Al Chalífa.
Dejiny
AVA vznikla v roku 1975 v Bagdade, v Iraku. Zakladajúcimi členmi bolo 11 arabských štátov: Bahrajn, Egypt, Irak, Jordánsko, Južný Jemen, Kuvajt, Líbya, Palestína, Somálsko, Spojené arabské emiráty a Sudán.
Členské federácie
V roku 2013 združoval AVA 18 členských federácii:
Paluďaiho palác
Paluďaiho palác (staršie Palugyayov palác) môže byť:
Assassin (skladba)
„Assassin“ je skladba od anglickej rockovej kapely Muse. Jej nahrávka vyšla na štvrtom štúdiovom albume skupiny, Black Holes and Revelations.
Rozšírená verzia skladby „Assassin“ s prívlastkom „Grand Omega Bosses Edit“ vyšla na 7" verzii singlu „Knights of Cydonia“. V tejto nahrávke sa medzi prvým refrénom a druhým veršom nachádza špeciálna medzihra. Podtitul „Grand Omega Bosses“ je anagramom (prešmyčkou) pôvodných pracovných verzií skladby „Assassin“, ktoré sa v roku 2005 setlistoch nachádzali pod názvami „Debase Masons Grog“, či „Message Board Song“.
Pieseň sa nachádza aj v počítačovej hre Guitar Hero World Tour.
NGC 1002
NGC 1002 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 13. decembra 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Les Pins
Les Pins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paluďaiho palác (Pražská)
Paluďaiho palác alebo Paluďaiho dom (staršie Palugyayov palác, Palugyaiho dom) je novorenesančný palác na Pražskej ulici 1 v Bratislave. V Bratislave sa nachádza ešte ďalší palác s rovnakým menom Paluďaiho palác na Hlavnom námestí.
Charakteristika
Palác aj s vínnymi pivnicami dal ako prevádzkovú budovu postaviť vinár a podnikateľ Jakub Paluďai (Palugyay/Palúdzky). Palác bol postavený podľa projektu Ignáca Feiglera ml. v rokoch 1873 – 1879. Celý komplex sa do roku 1918 ďalej rozširoval. V komplexe sa vyrábalo ocenené víno značky Château Palugyay (po slovensky: Paluďaiov zámok), názov, ktorý neskôr prešiel i na budovu. V roku 2002 bol zrekonštruovaný a využíva ho Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky.
NGC 1003
NGC 1003 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britský astronóm Frederick William Herschel 6. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Osem trigramov
Trigramy knihy i-ťing tvoria jej jadro. Sú to znaky zložené z troch plných alebo prerušovaných čiar. Každý trigram znázorňuje určitú prírodnú silu a zároveň symbolizuje nejaký element ľudského života. Osem pôvodných trigramov (čínsky názov - prírodná sila - význam v ľudskom živote):
Spojením dvoch trigramov pri všetkých možných kombináciách vzniká vcelku 64 hexagramov I-ťingu.
Chapaize
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 1004
NGC 1004 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 1. decembra 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Gregory Corso
Gregory Corso, rodným menom Gregory Nunzio Corso (* 26. marec 1930 New York, USA – † 17. január 2001 Robbinsdale, Minnesota) bol americký básnik a prozaik, účastník Beat generation. Medzi rokmi 19651970 vyučoval na katedre angličtiny na štátnej univerzite v Buffale. V roku 1980 reprezentoval USA na básnickej olympiáde v Londýne vo Westminster Abbey.
Antarktický zmluvný systém
thumb|right|Výskumné stanice a teritória na Antarktíde (2002).
Antarktický zmluvný systém (, skrátene ATS), je označenie pre Antarktickú zmluvu (1959) a súvisiace a nádväzné dohody a zmluvy, regulujúce vzťahy medzi štátmi v oblasti Antarktídy.
Gregory Corso
Život
Corso sa narodil v New Yorku mladým talianskym rodičom v tínedžerskom veku. Čoskoro sa však jeho matka odsťahovala od rodiny, čím poznačila vývoj malého syna Gregoryho. V popôrodnej depresii odložila dieťa do útulku. Keď ho jeho otec Sam Corso odtiaľ vytiahol, dal ho do pestúnskej starostlivosti namiesto toho, aby ho vrátil matke, ktorá ho o to žiadala. Synovi ju opisoval ako zlú a klamal, že odišla do Talianska. Jeho najobľúbenejšia veta bola „Mal som ťa spláchnuť do záchoda.“ Malý Gregory putoval z jednej pestúnskej rodiny do druhej, až nakoniec po odchode otca na vojenskú službu zostal bezdomovcom vo štvrti Malé Taliansko. Niekoľkokrát ušiel z domov pestúnov, ocitol sa v polepšovni a nakoniec zakotvil v psychiatrickej liečebni. V sedemnástich rokoch ho odsúdili na tri roky väzenia za krádež.
Antarktický zmluvný systém
Na účely ATS je Antarktída definovaná ako územie južne od 60. rovnobežky.
Gregory Corso
Život
Práve vo väzení však začal jeho umelecký vývoj, začal tam písať. Keď z neho vyšiel, zamestnal sa v textilnej továrni v robotníckej profesii. Potom sa mu podarilo dostať miesto v novinách „Examiner“ v Los Angeles a neskôr sa dal najať na obchodnú loď ako námorník. Dovtedy typický osud túlavého bítnika vylepšilo jeho neoficiálne štúdium na Harvardovej univerzite, kde mu s finančnou pomocou priateľov vyšla v 1952 jeho debutová zbierka básní The Vestal Lady on Brattle and Other Poems (Panenská dáma na ulici Brattle a iné básne).
Antarktický zmluvný systém
Súčasti
Ďalšie časti sú: okolo 200 dohôd - odporúčaní a opatrení, ktoré boli prijaté na konzultatívnych schôdzkach ATCM (Antarctic Treaty Consultative Meetings), Protokolu o ochrane životného prostredia Antarktídy k Zmluve o Antarktíde a ďalších medzinárodných dohôd (napr. ochrana tuleňov, antarktických morských živočíchov a pod.) Napr:
Gregory Corso
Insajder bítnického hnutia
V roku 1951 pracoval 21-ročný Corso cez deň v obchode s textilom a v noci v bare „Pony Stable“ v Greenwich Village, kde mu umožnili lesbické majiteľky písať poéziu. Tu sa zoznámil so študentom Allenom Ginsbergom. Heterosexuálny Corso, ktorý definitívne neinklinoval k homosexualite, sa spriatelil s homosexuálnym Ginsbergom. Ginsberg si pozrel jeho básne a označil ich ako „duchovne otrávené.“ Jedna báseň však opisovala slniacu sa ženu v okne na 12. ulici, kde býval Ginsberg s jednou ženou, keď sa ešte snažil byť heterosexuál. Corso mal bývanie práve oproti. Ginsberg pozval Corsa naspäť k sebe a spýtal sa partnerky, či by s ním bola spokojná. Ona prijala, ale Corso bol panic a nervózny a opustil byt. Tento zážitok ich definitívne spojil.
Frédéric Mistral
Život
Roku 1854 založil Mistral asociáciu provensalských básnikov Felibrige a na ich zjazde vo Font-Ségugne vyzval k jazykovej, literárnej a politickej renesancii francúzskeho juhu. Cieľom asociácie nebolo oživiť starú okcitánčinu, ale vytvoriť nový moderný a živý jazyk. Tieto snahy korunoval Mistral svojim veľkým novoprovensalským slovníkom Trésor dóu Félibrige (1879-1886), obrovským dielom, na ktorom pracoval viac ako dvadsať rokov. V tomto diele kodifikoval bohatstvo okcitánskych dialektov používaných medzi ľudmi a vybudoval tak nesmrteľný pomník znovuzrodeného jazyka. Aj svoje umelecké dielo stvoril Mistral v modernej okcitánčine, konkrétne v jej provensalskej variante.
Gregory Corso
Insajder bítnického hnutia
Corso bol prijatý do krúžku bítnikov ako najmladší insajder spolu s Kerouacom, Ginsbergom a Burroughsom. Počiatočné umelecké impulzy k písaniu čerpal u Shelleyho, Marlowa a Chattertona. Pre Corsa sa stala poézia nástrojom zmeny, presmerovaním spoločnosti, aby si vytvorila individuálnu vôľu. V roku 1956 prišiel bývať do San Francisca, kde sa zúčastňoval života v bítnickom hnutí. Koncom 50.-tych a začiatkom 60-tych rokov cestoval po Európe.
Frédéric Mistral
Život
Roku 1904 mu bola spoločne so španielskym dramatikom Josém Echegaraym y Eizaguirre udelené Nobelova cena za literatúru „… so zreteľom k originálnym, geniálnym a ozajstným umeleckým rysom jeho básnickej tvorby, ktorá verne zrkadlí prírodu a život ľudu jeho rodného kraja a s prihliadnutím k jeho významnej činnosti provensalského filológa“ (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie). Finančný výnos z Nobelovej ceny použil na založenie etnografického múzea v Arles - dnešný Arlaten Folk Museum.
Gregory Corso
Povedali o ňom
''Gregory Corso je posledný veľký hlas pôvodnej beatnickej vzbury. Nikdy nebol odvodený, nikdy literárny, nikdy nič iné okrem vlastnej surovej podstaty. Gregory je skutočný americký naivista stvorený z plných úst šialeného jazyka, ktorého poézia je hodená do sveta ako falošné kocky. Gregorio z Horáciovej ulice, ave, ave...'' (citát: Lawrence Ferlinghetti)
''...Raz som sa Gregoryho spýtal, v čom podľa neho spočíva jeho prínos do poézie. V tom, odvetil, že som spojil formy a metrá klasického verša so súčasným hovorovým jazykom ulice.'' (citát: Raymond Foye)
''Ak Ginsberg, Kerouac a Burroughs boli tromi mušketiermi hnutia, Corso bol ich d´Artagnan. (If Ginsberg, Kerouac, and Burroughs were the Three Musketeers of the movement, Corso was their D'Artagnan.)'' (spisovateľ Ted Morgan) /
Mulhouse
Mulhouse (, historicky  ) je mesto na východe Francúzska, blízko švajčiarskej a nemeckej hranice. Je to najväčšie mesto v departmente Haut-Rhin a po Štrasburgu druhé najväčšie mesto v regióne Grand Est.
Dejiny
left|thumb|Mestská radnica Dejiny Mulhouse sa začínajú v 12. storočí. V stredoveku bolo súčasťou Alsaského panstva, ktoré patrilo do Svätej rímskej ríše nemeckého národa. Od 14. storočia bol slobodným mestom a neskôr sa stalo súčasťou Švajčiarskej konfederácie až do roku 1798. Mulhouse sa spolu s celým regiónom Alsaska stali predmetom konfliktu medzi Francúzskom a Nemeckom. Po prusko-francúzskej vojne patrilo v rokoch 1871 – 1918 do novovzniknutého Nemeckého cisárstva. 7. – 10. augusta 1914 sa tu odohrávala bitka o Mulhouse v rámci prvej svetovej vojny. Od roku 1918 do 1940 patrilo Francúzsku, následne bolo na päť rokov okupované nacistickým Nemeckom. Až krátko pred koncom druhej svetovej vojny sa obnovili pomery spred vojny a mesto sa dostalo pod správu Francúzska.
Kultúra
Mulhouse má viacero pamiatok a veľké množstvo domov je postavené podľa tradičnej architektúry. Radnica (🇫🇷) je postavená v roku 1553 v renesančnom štýle. Dominantou mesta je kostol sv. Štefana. V meste je Musée National de l'Automobile de Mulhouse, múzeum železníc a väčšie priemyselné časti.
Doprava
Neďaleko Mulhouse sa nachádza medzinárodné letisko Basel-Mulhouse-Freiburg International Airport, ktoré spája okolitý región so svetom. Medzi letiskom a mestom premáva pravidelne Shuttle Bus. V súčasnosti existuje aj priame letecké spojene do Bratislavy. Mulhouse je napojený na diaľnicu A35 a A36.
V roku 2006 začalo mesto spájať nové električkové spojenie – Le TramTrain.
Skupina afrických, karibských a tichomorských štátov
thumb|Štáty AKT
Skupina afrických, karibských a tichomorských štátov, skrátene skupina AKT / štáty AKT / AKT (po anglicky African, Caribbean and Pacific Group of States, ACP group/ ACP states / ACP) je medzinárodná organizácia niektorých afrických, karibských a tichomorských štátov.
Pôvodne bola tvorená štátmi, ktoré podpísali "Georgetownskú dohodu o organizácii Skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov" (1975) ako aj Lomskú konvenciu (1975; od roku 2000 nahradenú Dohodou z Cotonou), ale v zmysle Georgetownskej dohody k nej môžu pristúpiť aj štáty, ktoré len podpísali Lomskú konvenciu (Dohodu z Cotonou), ak dostanú súhlas Rady ministrov AKT.
Dohoda z Cotonou je do značnej miery odpoveďou na dlhodobý medzinárodný tlak zameraný na odstránenie výhod odporujúcich pravidlám Svetovej obchodnej organizácie.
V súčasnosti zahŕňa skupina 79 krajín:
Králický Sněžník (národná prírodná rezervácia)
Ochrana
Predmetom ochrany sú prirodzené lesné porasty tvorené predovšetkým spoločenstvami horských, podmáčaných a rašelinových smrečín, acidofilných a kvetnatých bučín, suťových lesov a jelšin; prirodzené bezlesia tvorené predovšetkým spoločenstvami arktoalpínskych trávníkov, lavínových dráh s vysokostebelnými nivami, acidofilná vegetácia alpínských drolín, acidofilná vegetácia alpínskych skál a štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín; mokrade tvorené predovšetkým spoločenstvami vrchoviskových rašelinísk, pramenísk a potočných nív; populácie vzácnych a ohrozených druhov rastlín najmä zvončeka bradatého (Campanula barbata) a žerušnice Opizovej (Cardamine amara subsp. opicii), vrátane ich biotopov.
Nay-Ouest
Nay-Ouest je francúzsky kantón v obvode Pau v departemente Pyrénées-Atlantiques v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 10 obcí.
Národné parky v Česku
Národné parky v Česku sú zvlášť chránené veľkoplošné územia.
V Česku sa nachádzjú štyri takéto národné parky. Ich status upravuje zákon č. 114/1992 Zb., o ochrane prírody a krajiny. Najstarší z nich je Krkonošský národný park (vyhlásený v roku 1963), najväčší je Národný park Šumava (69 030 ha). Pre národné parky sa používa skratka NP.
Pojem národný park
Národný park je definovaný v § 15 zákona ČR č. 114/1992 Zb., o ochrane prírody a krajiny:
Zákonné úpravy
V roku 1956 bol vydaný zákon č. 40/1956 Zb., o štátnej ochrane prírody, ktorý definoval pojem i jeho náplň na území Česko-Slovenska. Rozsahy vyhlásených chránených území sa dodatočne menili vládnymi nariadeniami.
Vývoj názorov na ochranu prírody viedol v roku 1992 k prijatiu nového zákona č. 114/1992 Zb., o ochrane prírody a krajiny.
Procesný úkon
Procesný úkon je právny úkon relevantný z hľadiska prerokovania a rozhodovania o veci.
NGC 1005
NGC 1005 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 9. decembra 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Číčov
Číčov je obec na Slovensku v okrese Komárno.
Prírodné zaujímavosti
Bociany hniezdia v obci dlhšie pri škole. V roku 2015 mali 4 mláďatá.
Lésignac-Durand
Lésignac-Durand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basketbal na Letných olympijských hrách 2008 – ženy
Ženský turnaj v basketbale na letných olympijských hrách v Pekingu vyhrali hráčky USA keď vo finále porazili Austráliu 92-65. Tretie skončili hráčky Ruska. Hralo sa v dvoch skupinách po šiesť tímov, z ktorých postupovali štyria do ďalších bojov.
Skupina A
11. august 2008
13. august 2008
17. august 2008
Skupina B
9. august 2008
11. august 2008
13. august 2008
15. august 2008
17. august 2008
Semifinále
21. august 2008
Zápas o 3. miesto
23. august 2008
Finále
23. august 2008
Konečné poradie
thumb|250px|Zúčastnené tímy
Journal on European History of Law
Journal on European History of Law (doslovne Časopis pre európske právne dejiny) je odborný anglicky a nemecky písaný právno-historický polročník. Každé číslo má okolo 200 strán.
Časopis určený právnym historikom a romanistom zo všetkých európskych krajín, ktorí chcú svojim kolegom v zahraničí priblížiť výsledky svojej výskumnej činnosti v oblasti právnej histórie, rímskeho práva a právneho myslenia. Časopis tiež uverejňuje recenzie právno-historických kníh a správy z oblasti právnej histórie. Vychádza od roku 2010. Niektoré doteraz vydané čísla časopisu obsahovala zvláštne monotematické prílohu či bola monotematicky koncipovaná. Časopis vydáva nakladateľstvo STS Science Centre Ltd. v Londýne, pre ktoré vydanie zabezpečuje celoeurópske právno-historické združenie The European Society for History of Law. Vydávanie časopisu riadi medzinárodná redakčná rada, príspevky prechádzajú recenzným riadením (peer review double blind). Časopis je zaradený v databázi Scopus a ERIH PLUS.
Coregonus muksun
Coregonus muksun je druh sladkovodnej ryby z čeľade lososovité. V dospelosti dorastá do dĺžky cca 75 cm a váži v priemere 8 kg. Dožíva sa v priemere 20 rokov. Jeho druhové meno je odvodené z ruského názvu муксун - muksun.
Výskyt
Coregonus muksun je rozšírený v oblasti Severného ľadového oceána od riečneho systému Kary na západe až po Kolymu na východe Sibíri. Väčšinu roka sa zdržiava v brakických, príbrežných vodách oceánu so salinitou 6 až 8 %. Koncom leta migruje hore prúdom všetkých väčších riek Sibíri (Kara, Ob, Jenisej, Lena a Kolyma) za účelom neresenia. Taktiež sú opísané aj formy žijúce v jazerách v okolí Noriľska, ako aj v jazerách Glubokoje, Melkoje, Lama a v Tajmýrskom jazere.
Biológia
Sú známe anadrómne (migrujúce), poloanadrómne, jazerné, jazerno-riečne a riečne druhy. Väčšina druhov migruje. Najväčšiu časť roka trávi v mori, niekedy aj vo väčšej vzdialenosti od pobrežia. Do riek vstupuje v lete a lokality trenia dosiahne v októbri/novembri. Vo väčších riekach pláva proti prúdu až 2 000 km, pričom v priemere prejdu 20 km za deň. Prvé trenie býva vo veku 6 – 14 rokov pri veľkosti 47 – 50 cm. Trenie prebieha v riečnych prahoch, alebo plytčinách, pri teplote 1 – 2 °C, keď rieky začínajú mrznúť. Dospelé ryby opúšťajú miesta trenia v zime. Vajíčka sa liahnu za 150 – 180 dní, väčšina sa liahne v apríli. Mladé ryby sa živia kôrovcami z planktónu. Dospelé jedince planktónom v zime a bentickými bezstavovcami v lete.
Deformácia (mechanika)
Deformácia alebo pretvorenie (pretváranie) je zmena geometrického tvaru (rozmerov) telesa v dôsledku pôsobenia vonkajšej sily.
Pomerná deformácia
V teórií tvárnenia sa často používa pojem "pomerná deformácia", čo je číslo vyjadrujúce pomer dvoch čísiel. Prvé číslo (číslo v čitateli) vyjadruje dĺžkovú zmenu rozmeru telesa v smere x alebo y alebo z, resp. jednoducho v určitom smere. Druhé číslo (v menovateli) vyjadruje pôvodnú hodnotu rozmeru v tom istom smere ako číslo v čitateli, teda rozmer pred deformáciou. Tento pomer sa označuje gréckym písmenom \epsilon, čiže epsilon. Ak napríklad ťaháme tyč dochádza k zmene jej dĺžky l, čiže sa tyč predĺži (alebo skráti, ak tlačíme) o hodnotu \pm\Delta l, pomerná deformácia epsilon bude:
l_u je dĺžka tyče po deformácii.
Keďže môže byť zmena rozmeru kladná (ťah) alebo záporná (tlak), môže byť aj deformácia epsilon číslo kladné alebo záporné, a teda tak vyjadrovať zväčšenie alebo zmenšenie rozmeru v určitom smere.
Skutočná deformácia
Často (a to aj v inžinierských výpočtoch) je však namiesto zmluvnej ťažnosti potrebné použiť skutočnú deformáciu. Tá sa počíta nasledovne:
Pomocou skutočnej deformácie je napr. definovaný koeficient normálovej anizotrópie. Skutočne deformácie možno na rozdiel od dohovorených jednoducho sčítavať.
Miroslav Kučera
Miroslav Kučera môže byť:
Veľký Bysterec
Veľký Bysterec je mestská časť Dolného Kubína, do roku 1949 samostatná obec. Založená bola v 13. storočí.
Poloha
Sídlisko Bysterec sa nachádza na pravom brehu rieky Orava, západne od centra mesta Dolný Kubín.
Vágnosť
Vágnosť môže byť:
Právo a spravodlivosť
Právo a spravodlivosť (, skratka PiS) je politická strana pôsobiaca v Poľsku, ktoré bola založená v marci 2001 a do čela ktorej sa postavil Lech Kaczyński. Vo voľbách v roku 2001 skončila strana na štvrtom mieste a stala sa súčasťou opozície. Vo voľbách do EP získala 7 mandátov. V roku 2003 vystriedal Lecha Kaczyńskeho v čele strany jeho brat Jarosław. Vo voľbách 2005 PiS vyhrala s 26,99% hlasov.
Pavinič
Pavinič alebo staršie divý vinič alebo ľudovo divé hrozno (lat. Parthenocissus) je rod rastlín z čeľade viničovité.
Opis
Pavinič je drevina, liana šplhajúca sa po stromoch či stenách. Listy sú jednoduché alebo dlaňovito zložené, na šplhanie majú vytvorené úponky, ktoré sú väčšinou zakončené prísavnými doštičkami. Kvety sú usporiadané do súkvetia, ktorým je vrcholík či vrcholičnatá metlina, vyrastajúca z pazuchy listu, proti listu alebo na konci letorastu. Kvety sú obojpohlavné, niekedy aj samčie, 5-početné, kališných lístkov, korunných lístkov a tyčiniek je 5, semenník je dvojpúzdrový, zrastený so žľaznatým terčom. Plodom je bobuľa.
Čiernohorské kráľovstvo
Čiernohorské kráľovstvo bola konštitučná monarchia v juhovýchodnej Európe na Balkáne, existujúca od 28. augusta 1910 do 28. novembra 1918.
Krajina vznikla z Čiernohorského kniežatstva v roku 1910. Príčinou jej zániku bola anexia Srbskom a následné začlenenie krajiny k novému Kráľovstvu Srbov, Chorvátov a Slovincov na základe podpísania Korfskej deklarácie.
Dejiny
vľavo|náhľad|Mapa Čiernohorského kniežatstva v roku [[1878]]
Politicko - historické pozadie
Na začiatku novej éry 20. storočia hralo neveľké Čiernohorské kniežatstvo dôležitú úlohu na poli balkánskej a celoeurópskej politiky. Knieža Nikola I. Petrović-Njegoš si mnohými spôsobmi zaistil sympatie popredných európskych štátov, predovšetkým Ruského impéria. Tento vlastenecky zmýšľajúcich panovník sa po definitívnom medzinárodnom uznaní čiernohorskej nezávislosti v roku 1878 na kongrese v Berlíne odhodlal a za podpory Cárskeho Ruska a Talianskeho kráľovstva spísal proklamácie kráľovstva a za prítomnosti popredných cirkevných hodnostárov a mnohých významných osobností vtedajšej európskej politiky vyhlásil v hlavnom meste Cetinje nové štátne zriadenie a následne sa v súlade s petíciou z parlamentu nechal korunovať za historicky prvého čiernohorského kráľa.
Čiernohorskému kráľovstvu predchádzalo takmer 60 rokov trvajúce kniežatstvo, ktorého vývoj bol mnohokrát veľmi búrlivý. Predným bodom bola krutá vláda kniežaťa Danila II. a jeho zavraždenie Todorom Kadićom v Kotore dňa 13. augusta 1860. Ďalšou dôležitou udalosťou boli vojny proti Osmanskej ríši, ktoré vyvrcholili výhrou Čiernohorcov v slávnej bitke pri Grahove. Dôsledkom víťazstva bolo značné rozšírenie hraníc krajiny a obrovské odpútanie od osmanskej nadvlády.
Korunovácia
vľavo|náhľad|[[28. august 1910 v Cetinje - vyhlásenie kráľovstva]] náhľad|Nikolova proklamácia kráľovstva a kráľa Samotné vyhlásenie kráľovstvo prebehlo 28. augusta 1910. Korunovácia Nikolu I. a jeho manželky Mileny Teodózie Vukotić za kráľa a kráľovnú bola veľkou slávnostnou udalosťou. Okrem členov čiernohorskej kráľovskej rodiny boli významnými hosťami napr. taliansky kráľ Viktor Emanuel III., ruská cárovná Alexandra Fiodorovna s ruskou veľvyslankyňou v Čiernej Hore Klavijou Popovovov, ruský veľkoknieža Petr Nikolajevič a Nikolaj Nikolajevič, srbský korunný princ Alexandr I. Karađorđević, vojvodkyňa Jutta Meklenbursko-Štrelická, britský korunný princ Eduard VIII. s veľvyslancom, bulharský cár Ferdinand I., španielsky kráľ Alfonz XIII. a kráľovná Viktória z Battenbergu, francúzsky prezident Armand Fallières s prvou dámou Jeanne Bresson, japonský cisár Meidži Veľký, perzský vodca Ahmad Šáh, vojvoda František Josef Battenberg, francúzska koncertná umelkyňa Violet Wegnerová a mnoho ďalších.
Balkánske vojny
V Balkánskych vojnách celkovo patrilo Čiernohorské kráľovstvo ku krajinám úspešným.
Prvá balkánska vojna
Nasledovalo obdobie početných víťazstiev čiernohorskej armády. Čiernohorci zaslali do Istanbulu ultimátum, v ktorom žiadali poskytnúť kresťanským oblastiam autonómiu. Ultimátum Osmani odmietli, s čím ale Balkánsky zväz vopred počítal. Čiernohorskí vojaci sa v Prvej balkánskej vojne preslávili predovšetkým veľmi silnou morálkou oproti nielen Turkom, ale aj ostatným balkánskym národom. Po výhre v bitke princov Čiernohorci spoločne so Srbmi postupovali smerom ku Kosovu, kde dobyli značne veľké územia. Na jar 1913 začali Čiernohorci dobývať ďalšie početné územia dnešného severného Albánska. To zakončilo obliehaním mesta Skadar, ktoré Čiernohorci za cenu značných strát nakoniec dobyli a ktoré sa stalo centrom dobytej časti Albánska (pri obliehaní položilo svoj život vyše 10 000 čiernohorských vojakov). Dobytie mesta sa stalo v Čiernej Hore veľkou slávnostnou udalosťou. Skadar bol získaný predovšetkým vďaka princovi Petrovi, ďalej ale tiež vďaka korunnému princovi Danilo Alexandrovi a v neposlednom rade tiež kráľovi Nikolovi I. Tento územný rozmach však prestal byť vhod európskym veľmociam. Veľvyslanci týchto krajín nakoniec v Londýne rozhodli o vyhlásení albánskej autonómie. Čiernohorci si však zaistili podporu Ruského impéria a v okupovaní Skadaru a severného Albánska pokračovali. Skadarskú krízu nakoniec pomohla vyriešiť finančné zmluva s kráľom Nikolom I. Čiernohorci sa mesta vzdali v júni 1913.
Druhá balkánska vojna
Po značných víťazstvách v predchádzajúcej vojne nemal kráľ Nikola I. žiadne dôvody sa do novo rozpútanej druhej balkánskej vojny zapájať. Čierna Hora sa snažila profitovať na dobytých kolóniách v Kosove a riešila hospodárske záležitosti s kolóniami albánskymi, ktorých bola nútená sa vzdať. Situácia sa však zmenila na začiatku júla 1913, kedy prišiel naliehavý list z Belehradu o pomoc v bojoch proti Bulharom. Princ Peter sa stal veliteľom vojakov pri ťažení Čiernohorcov na pomoc srbským spojencom. Práve vďaka jeho veleniu Srbi za obrovskej pomoci Čiernej Hory zdolali Bulharov v bitke na rieke Bregalnica. To bol ale jediný veľký počin krajiny v druhej balkánskej vojne. 31. júla bolo uzavreté prímerie a 10. augusta sa čiernohorský minister zahraničných vecí zúčastnil podpísania mierovej zmluvy v Bukurešťi.
Politický systém krajiny
Panovník bol zároveň vrchným veliteľom ozbrojených síl a jedinou osobou umocnenou vyhlásiť vojnu či prímerie / spojenectvo. Nikola I. držal tiež titul Maršal ruskej cárskej armády. Iba panovník mal právo zvolávať a rozpúšťať parlament či vládu.
Oficiálnou rezidenciou panovníka bol Kráľovský palác v Cetinje, eventuálne vedľajšie kráľovské sídla v ďalších čiernohorských mestách (Podgorica, Nikšić, Bar...).
Parlament Čiernohorského kráľovstva sa na základe ústavy prvýkrát zišiel v októbri 1906 ešte za čias kniežatstva. Parlament bol ústavou viazaný k panovníkovi a bez jeho vedomia a súhlasu nemohol navrhovať, udeliť, zamietnuť alebo zmeniť žiadny zákon a vydávať verejné uznesenia. Panovník zároveň nemohol samostatne rozhodovať o vládnych inštitúciách, upravovať dane či štátny rozpočet bez súhlasu parlamentu. Parlament tiež nemohol zveriť politickú zodpovednosť do rúk vlády, ministrov bez vedomia a súhlasu panovníka.
Vláda Čiernohorského kráľovstva bola úplne závislá na rozhodnutiach panovníka. náhľad|Čiernohorskí štátny hodnostári
Vládu tvorili:
Prvým predsedom vlády sa medzi rokmi 1910 – 1912 stal doktor Lazar Tomanović.
Súdna moc bola rozdelená na Veľký súd a krajské súdy. Veľký súd bol najvyšším súdnym orgánom s právomocou riešiť konečný verdikt o odvolaní proti okresným súdom. Do roku 1902 smel v občianskoprávnych sporoch konať za najvyšší súd priamo panovník, potom už nie. Aj tak ale panovníkovi zostala právomoc udeľovať milosť kráľa a zmierňovať tresty - v týchto záležitostiach preslávila svojou dobrotou kráľovná Milena.
Štátna rada bola zložená zo šiestich radcov panovníka, menovaných priamo panovníkom podľa spísaného dekrétu. Štátna rada plne podliehala moci panovníka a bola ústavou vymenovaná ako najdôležitejšou časťou správy a predaja nehnuteľností, patriacim štátu. Parlament uznal platnosť Štátnej rady až po uznaní jej panovníkom.
Hlavná štátna kontrola bola podľa ústavy najvyšším úradom kontrolujúcim štátny rozpočet. V jej čele boli dvaja hlavní štátny kontrolóri, volení parlamentom na základe zoznamu, navrhnutého Štátnou radou.
Diplomatické a medzinárodné vzťahy
náhľad|Bývalá ruská ambasáda v Cetinje Prvé priateľské diplomatické styky s cudzou mocnosťou nadviazala moderná Čierna Hora v roku 1711 s Ruským cárstvom za vlády Danila I. Petroviča-Njegoša. Vzťahy s Ruskom sa udržali na skvelej úrovni aj do súčasnosti. V roku 1869 bolo v Cetinje otvorené veľvyslanectvo Ruského impéria.
Prvé veľvyslanectvo Čiernej Hory bolo zriadené v roku 1863 za čias kniežatstva v albánskom Skadare. V zahraničnej politike sa kráľ Nikola I. upínal na východ, predovšetkým na Ruské impérium a ďalej tiež na Srbské kráľovstvo (pripojenie k Srbsku ale odmietal, predovšetkým po znovunastúpení dynastie Karadjordjevicovcov na srbský trón). Vzťahy s Rakúsko-Uhorskom boli vždy veľmi premenlivé, hoci sa darilo zachovávať na oko pokojnú atmosféru (ku Českému kráľovstvu ale pútal kráľa Nikolu I. predovšetkým silný kultúrny vzťah). Vzťah s Talianskym kráľovstvom sa upevnil po svadbe Nikolovej dcéry Eleny Alexandry Petrović-Njegoša s talianskym kráľom Viktorom Emanuelom III.. Priateľmi Čiernej Hory boli tiež Spojené štáty americké, veľkým dôkazom toho bolo oi. otvorenie čiernohorského veľvyslanectva vo Washingtone už v decembri 1910 a následné otvorenie amerického veľvyslanectva v Cetinje a návšteva prezidenta Williama Howarda Tafta s prvou dámou Helen Herron Taftovou, ktorí sa z Ameriky do Čiernej Hory dostali na palube luxusnej zaoceánskej lodi Milena, patriacej čiernohorskému kráľovskému námorníctvu - cestu nechal uhradiť ako pozornosť Nikola I.
Zahraničná politika bola plne v zodpovednosti panovníka.
Čiernohorské kráľovstvo malo do roku 1916 otvorené nasledujúce veľvyslanectvá:
Albatros sťahovavý
Albatros sťahovavý (Diomedea exulans) je vták z čeľade albatrosovité (Diomedaedae). Je morským vtákom s najväčším rozpätím krídel. Jeho výška je 1,1 metra. Rozpätie krídel je 3 metre a viac. Ich hmotnosť je 18,5 kilogramov. Farba tela albatrosa je biela s čiernymi krídlami a ružovým nosom s ružovými nohami.
Čiernohorské kráľovstvo
Diplomatické a medzinárodné vzťahy
Siete konzulárnych zastupiteľstiev malo kráľovstvo v Argentíne, Brazílii, Taliansku, Holandsku, na Malte, v Nórsku, Španielsku, Švajčiarsku, Spojenom kráľovstve, Francúzsku, v Kanade, v Dánsku, Rakúsko-Uhorsku a Japonsku. V rámci Rakúsko-Uhorska malo Čiernohorské kráľovstvo konzulárne zastupiteľstvo tiež v Prahe na Ořechovke.
Albatros sťahovavý
Telo
Zobák je rovný ale na konci má háčik. Hlava je malá a je zakončená opereným chvostom. Krídla sú dlhé rovné, iba na konci sa krížia. Má tenké nohy bez akéhokoľvek operenia, tri prsty s malými pazúrikmi a blanami. Má maličkú lebku s veľkým zobákom. Má dlhú chrbticu zakončenú malým chvostíkom prejdenú cez bedrovú kosť. Má päť kostí v tvare oblúka zakončené akoby kosteným hákom. Má stehennú kosť a píšťalu rozdelenú na dve časti: píšťala kolenová a píšťala pätová. Má tri ostré prsty a ostroh.
Čiernohorské kráľovstvo
Diplomatické a medzinárodné vzťahy
Do roku 1916 v Cetinje ďalej fungovali veľvyslanectvá Rakúsko-Uhorskej monarchie, Bulharského cárstva, Spojeného kráľovstva, Francúzska, Spojených štátov, Gréckeho kráľovstva, Talianskeho kráľovstva, Nemeckého cisárstva, Srbského kráľovstva, Osmanskej ríše a už spomínaného Ruského impéria.
Albatros sťahovavý
Potrava
Albatros sťahovavý požiera hlavne chobotnice, kôrovce a menšie druhy rýb, vyhľadáva aj uhynuté morské živočíchy plávajúce na hladine.
Petr Kučera
Petr Kučera môže byť:
Albatros sťahovavý
Rozmnožovanie
thumb| Diomedea exulans Rozmnožovanie môže trvať aj 5 – 6 rokov, kvôli vzájomnému spoznaniu. Začína sa to tak že vydávajú zvuky klepotaním ich zobákov a tancovaním. Potom sa prilepia jeden na druhého a pária sa. Samica nakladie jedno vajíčko. Keď je mu 9 mesiacov opustia ho rodičia. Keď už vyrastie na takmer dospelca, roztiahne krídla a prvýkrát skúša lietať. thumb
Čiernohorské kráľovstvo
Diplomatické a medzinárodné vzťahy
Konkordát Čiernej Hory pri Svätej stolici bol zriadený roku 1886 ako prvý zástupca ortodoxnej krajiny.
Kolónia Metohijská
Prvým získaným územím sa po víťazstve v bitke princov stala na juhovýchode krajiny oblasť Metohija, v súčasnosti patriacu Kosovu. Centrom tejto kolónie sa stalo mesto Peć, kde sídlil čiernohorský správca-guvernér. Našťastie pre Čiernu Horu neboli miestni obyvatelia prakticky vôbec neposlušní a čiastočné odtrhnutie od Turkov skôr uvítali.
NGC 1006
NGC 1006 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 29. septembra 1886.
Čiernohorské kráľovstvo
Kolónie Severoalbánska
náhľad|Zvesenie osmanskej vlajky po obliehaní Skadaru Druhou kolóniou Čiernohorského kráľovstva sa stala veľká rozľahlá časť severného Albánska, ktorú Čiernohorci dobyli na jar roku 1913. Centrom oblasti sa stal ťažko dobytý prístav Skadar na pobreží Skadarského jazera, kde Čiernohorci zdolali pevnosť miestneho tureckého veľvyslanca a postavili tu sídlo vlastného správcu-guvernéra. Čiernohorci chytro využili získanie tejto kolónie a na jej úkor posilnili svoje hospodárstvo - rozšíril sa ako rybolov, tak pestovanie plodín a pastierstvo.
NGC 1006
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Čiernohorské kráľovstvo
Kolónie Rakúska s Bokou Kotorskou aj Juhočiernohorskou
Na ešte kratšie obdobie sa v marci 1915 stala treťou čiernohorskou kolóniou pobrežná časť Jadranského mora od mesta Sutomore cez Boku Kotorskú až po hranice s mestom Cavtat, kde bol centrom prístav Kotor. Táto kolónia bola dobytá na úkor Rakúsko-Uhorska.
Kolónie jadranských ostrovov Mrkana a Barbary
Štvrtou a poslednou kolóniou sa stali ostrovčeky Otočić Mrkan a Otočić Barbara, získané vďaka vojnovej flotile Čiernohorského kráľovského námorníctva.
Pokusy o štátny prevrat
Dva hlavné pokusy o štátny prevrat vznikli ešte za čias kniežatstva - v roku 1908 bol srbskými anarchistami za podpory tamojších spravodajských služieb naplánovaný atentát na kniežaťa Nikolu, známy ako Bombová aféra (Bombaška afera), o rok neskôr pokus o ozbrojené povstanie - Kolašinská aféra. Oba dva pokusy boli neúspešné a po vyhlásení kráľovstva sa zvýšila ochrana kráľovskej rodiny. K žiadnym pokusom o prevrat ale už nedošlo.
Obrana krajiny
náhľad|Prehliadka Čiernohorskej kráľovskej národnej armády v Cetinje v roku 1910 Ozbrojené sily monarchie sa nazývali Černohorská kráľovská národná armáda a mali aktívne aj rezervné jednotky. Prvá významná reforma, reštrukturalizácia a školenie armády prebehlo už v roku 1854 za vlády kniežaťa Danila II.
Územie Čiernohorského kráľovstva bolo v roku 1912 rozdelené do štyroch divíznych oblasti: Cetinjská, Podgorická, Nikšićská a Kolašinská, v roku 1913 pribudli oblasti Pljevljanská a Pećská. Tieto oblasti sa ďalej delili na celkom 11 brigádnických oblastí, 52 práporných a 322 rotných oblastí.
vľavo|náhľad|Čiernohorské kráľovské námorníctvo - pohľad na niektoré lode vojnovej flotily, v popredí úspešná fregata Splendido Divízie sa skladali z 2 – 3 pechotných brigád. Pred začiatkom prvej balkánskej vojny mala Čiernohorská kráľovská národná armáda cez 55 000 vojakov. náhľad|Vyobrazenie oboch variantov Vlajky kríža
V roku 1910 bol prijatý moderný zákon o organizácii kráľovskej armády, v ktorej (7. článok) sa uvádza, že ozbrojenými silami štátu bude práve Kráľovská národná armáda. Systematickou časťou ozbrojených síl bola polícia a žandárstvo.
Hlavnými insígniami Kráľovskej národnej armády boli dve vlajky:
Dôležitou časťou ozbrojených síl bolo aj Čiernohorské kráľovské námorníctvo.
Zvláštnou zložkou ozbrojených síl bola Kráľovská garda. Najväčšia časť slúžila k ochrane kráľa, menšia časť potom k ochrane kráľovnej, korunného princa a zvyšok gardy ostatným členom kráľovskej rodiny. Garda mala okolo 120 mužov.
V roku 1919 bola v Taliansku obnovená časť jednotiek Kráľovskej národnej armády. Invázia vojakov tejto obnovenej armády do Čiernej Hory bola nesúhlasom s pripojením Čiernej Hory k Srbsku. Vyvrcholením toho bolo neúspešné Vianočné povstanie dňa 7. januára 1919.
Vzdelanie a kultúra
Dievčenský školský ústav v Cetinje bola špeciálna stredná škola v Čiernej Hore. Pôsobila v rokoch 1859 až 1913. náhľad|Stránka z denných listov Hlas Čiernej Hory - verzia vydávaná vo Francúzsku Na území Čiernohorského kráľovstva sa ďalej nachádzali tri vysoké školy:
V roku 1910 bolo založené národné Čiernohorské kráľovské divadlo, prvé profesionálne divadlo v krajine, ktorého sídlom sa stala empírová budova Zetský dom (Zetski dom) a ktoré funguje dodnes. Prvou hrou bola na pódiu novootvoreného národného divadla vykonaná Balkánska carico (Balkanska carica) - opera podľa drámy Nikolu I. Hudbu zložil čiernohorský hudobný skladateľ Dionisio de Sarno San Grigorio.
Významnou kultúrnou inštitúciou bola Čiernohorská národná knižnica.
Tlač
Kráľ Nikola I. zaviedol moderné západoeurópske spôsoby slobody tlače, čo posunulo krajinu na vyššiu spoločenskú úroveň. Na začiatku 20. storočia existovali na území Čiernej Hory tri tlačiarne.
Do roku 1915 vychádzal ako hlavná čiernohorská denná tlač Hlas Čiernej Hory (Глас Црногорца). Tieto noviny boli vydávané v Cetinje. Po anexii Čiernej Hory bolo vydávanie novín zakázané, ale neskôr v júni 1917 bol Hlas Čiernej Hory opäť vydávaný v zahraničí, predovšetkým vo Francúzsku. Posledné číslo denníka vyšlo v roku 1922 v Taliansku.
Ďalšími vydávanými denníkmi boli Cetinjské listy, Crnogorac, Nevesinjský týždenník, Onogošt, Ústavnosť alebo Slobodná reč.
Priaznivci vytvorenia únie či súštátia Čiernej Hory so Srbskom vydávali medzi rokmi 1917 a 1919 vo Švajčiarsku a Francúzsku politické a ekonomické noviny Zjednotenie. Odporcovia anexie Čiernej Hory a jej pripojenia k Srbsku začali v roku 1923 v Kráľovstve Srbov, Chorvátov a Slovincov a USA vydávať dôležité noviny Americký hlas Čiernej Hory.
Hospodárstvo
náhľad|Pohľad na poľnohospodársky využívané údolie pri meste [[Rijeka Crnojevića]] náhľad|Minca 100 [[Čiernohorský perper|perperov, vydávaná od roku 1910]] Čiernohorské kráľovstvo nebolo schopné vďaka skorým vojnám po svojom vzniku plne rozvinúť svoju hospodársku činnosť. Aj tak sa ale kráľovi Nikolovi I. podarilo zvelebiť vnútorný hospodársky stav krajiny. Po vydaní ústavy z roku 1905 vznikli plány na ťažbu nerastných surovín, stavbu dvoch vodných elektrární na rieke Morača a modernizáciu prístavu Ulcinj. Z týchto plánov sa ale vďaka neskorším vojnám podarilo rozvinúť iba ťažbu hnedého uhlia a dreva - export týchto surovín ale cez svoje krátke trvanie priniesol značný hospodársky zisk. Modernizácia prístavísk v meste Ulcinj bola dorobená skoro do svojej finálnej podoby - mesto sa stalo po Bare druhým hlavným prístavom krajiny, kde sídlila menšia časť Kráľovského námorníctva - a to jeho rybárska flotila.
Prvý čiernohorský pivovar Onogošt - v súčasnosti pod názvom Pivovar Nikšićko vyrábajúci rovnomenné pivo v oblasti mesta Nikšić zažil za čias kráľovstva veľký ekonomický rozmach.
Hlavnou ekonomickou metropolou krajiny sa stalo mesto Podgorica. Miestne trhy boli preslávené predovšetkým predajom dobytka, kvalitným spracovaním vlny, ostatnými ručnými prácami alebo spracovaním hodvábu. Veľmi dôležitým bol tiež chov včiel a vývoz medu. Miestnou špecialitou boli tiež rozsiahle plantáže tabaku a vínnej révy - tieto dve suroviny tiež spracovávala prvá zahraničná spoločnosť v Čiernej Hore. Kvalitné čiernohorské vína Vranac a Krstać boli vyvážené predovšetkým do Spojených štátov, Talianska alebo Rakúsko-Uhorska.
Prínosom ekonomike bolo tiež pastierstvo v hornatých častiach krajiny a pestovanie najrôznejších plodín - kukurica, predovšetkým však obilie. Na Skadarskom jazere bol veľmi rozvinutý rybolov. V pobrežných častiach krajiny ležali rozľahlé sady olív, pomarančov, granátových jabĺk a vavrínov. Celobalkánskeho významu nadobudli aj čiernohorské píly.
Financie
Oficiálnou menou krajiny bol Čiernohorský perper, založený Nikolom I. v roku 1906.
Čiernohorská hypotéka - prvá čiernohorská banka z roku 1864, existovala aj v časoch kráľovstva. Najdôležitejšou bankou Čiernohorského kráľovstva bola ale Prvá zetská sporiteľňa - dnes existujúca pod názvom Podgorická banka.
Finančnému stavu krajiny prispievali každoročné vysoké dotácie z Ruska a ďalej daň od Rakúšanov za postúpené územia na pobreží.
Štátny dlh Čiernohorského kráľovstva nebol nikdy vysoký. O dobrý finančný stav krajiny sa staral predovšetkým zahraničný obchod. Najväčšie množstvo peňazí dlhovala Čierna Hora Rakúsko-Uhorsku, do roku 1914 bola však väčšina tohto dlhu splatená, situáciu navyše vyrovnávala rakúska územná daň.
Doprava
náhľad|Čiernohorské kráľovské námorníctvo - vlajky obchodného loďstva Dôležitou dopravnou stavbou Jozefa Sladeho bol aj most César pri meste Nikšić.
Obchodná flotila Čiernohorského kráľovského námorníctva zahŕňala sedem lodí, vojnová flotila dvanásť lodí, rybárska flotila 15 lodiek a 10 veľkých člnov, dopravná flotila 5 ľudí a reprezentatívna flotila 4 kráľovské jachty, ale aj 3 obrovské luxusné kráľovské zaoceánske lode, určené kráľovskej rodine a významným hosťom. Mená zaoceánskych plavidiel bola Nikola, Milena a Danilo Alexander.
Prvá loď, ktorá sa plavila pod vlajkou Čiernej Hory, bola kniežacia jachta Slavjanin. Za čias kráľovstva existovala pravidelná lodná doprava na Skadarskom jazere, rieke Bojan a Morača a na pobreží Čiernej Hory. Obchodná flotila nakoniec v roku 1911 začala vykonávať medzinárodné obchodné plavby do Spojeného kráľovstva, Španielska, Talianska, Egyptu a významné obchodné plavby na Maltu, s čím bol spojený vznik Anglo-Čiernohorskej obchodnej spoločnosti. Významným počinom Kráľovského námorníctva bolo možné premiestňovať amerického prezidenta Williama H. Tafta, prvej dámy Helen Herron Taftovej a amerických politikov v marci 1911 na palube lode Milena z Washingtonu D.C. a späť na štátnu návštevu do Čiernej Hory na náklady kráľa Nikolu I. ako pozornosť americkým priateľom.
Železnica Bar - Virpazar bola prvou čiernohorskou železnicou a začala prevádzku v novembri 1908. Stavba železníc bola silne finančne podporovaná Talianskom, postupne železničné trate vznikli na pobreží Jadranu, ďalej spájali pobrežie Skadarského jazera s Podgoricou a Danilovgradom.
Telekomunikácie
Čiernohorské telegramy boli založené už v roku 1869 a v roku 1910 existovalo na území kráľovstva celkom 25 pozemných telegrafických staníc.
Roku 1904 bola v Čiernej Hore za prítomnosti Guglielmo Marconiho založená prvá telegramová rozhlasová stanica na Balkáne.
Hospodárske zabezpečenie
náhľad|Všeobecný majetkový zákonník Na území kráľovstva fungoval Všeobecný majetkový zákonník, slávne zákonodarne dielo, ktorý nahradil starý kódex Danila II. Túto kodifikáciu občianskeho práva, ktorú pre Čiernu Horu vytvoril chorvátsky profesor práva Valtazar Bogišić, bádateľ v obore slovanského práva a slovanských právnych obyčají, na návrh ruského cára Alexandra II., motivovaného svojím čiernohorským spojencom - Nikolom I. Zákonník vydali v roku 1888. Bol jedinečným dielom ako z hľadiska právno-historického, tak aj praktického. Za čias kráľovstva bol novelizovaný a v platnosti sa udržal až do roku 1946. Zákonník získal uznanie nielen v Európe, ale aj uznanie celého sveta.
Obyvateľstvo
Čiernohorské kráľovstvo nebolo oproti súčasnosti tak multikultúrnou krajinou. Väčšinu územia krajiny obývali Srbi-Čiernohorci - juhoslovanský národ, ktorému bola a stále je Čierna Hora domovom. Ďalšími národmi boli Chorváti v juhozápadnej časti krajiny a Albánci pri Skadarskom jazere, mestá Ulcinj v Methiji. Ďalej krajinu z malej časti obýval národ Moslimov a Arabov.
V roku 1914 žilo v Čiernohorskom kráľovstve vyše 540 000 obyvateľov.
Administratívne delenie štátu
Každá oblasť bola ďalej rozdelená do jednotlivých častí, zvaných kapetanie (капетанија, kapetanija). Tých bolo v roku 1912 celkom 56. Predstavitelia kapetanií - tzv. kapetani - boli volení parlamentom podľa zoznamu, vytvoreného ministerstvom vnútra. Po balkánskych vojnách sa počet kapetanií zvýšil na 63.
Kapetanie boli začlenené do celkom deviatich okresov, zvaných nahije (нахије, nachije): Katunská nahija, Riječská nahija, Crmničská nahija, Prímorská nahija, Lješanská nahija, Zetská nahija, Horská nahija, Vasojevićská nahija, Moračská nahija a Nikšićská nahija.
Náboženstvo
Podľa Ústavy z roku 1905 bolo štátnym náboženstvom Čiernej Hory Srbská pravoslávna cirkev, samostatná (autokefálna) časť pravoslávnej cirkvi. V čele ortodoxnej cirkvi bol metropolita cetinjský, jeho zástupcom bol biskup zahamsko - rašský. Kláštorov bolo v Čiernohorskom kráľovstve celkom 11, medzi najdôležitejšie patril Monastir Ostrog, Monastir Morača, Monastir Ždrebaonik a Monastir Dajbabe. Krajina bola rozdelená do 15 dekanátov a 138 farností. Po kongrese v Berlíne bola v krajine vyhlásená náboženská rovnoprávnosť. Kráľ Nikola I. povolil v krajine toleranciu troch hlavných náboženstiev (pravoslávnu cirkev, rímskokatolícku cirkev a islam), za čo si vyslúžil niekedy veľmi silnú kritiku a nemalé náboženské problémy v krajine.
V Bare fungovalo katolícke arcibiskupstvo, dôležité predovšetkým pre katolíckych Albáncov a Srbov. Vrchný zástupca Islamu sídlil v Podgorici.
Filadelfia
Filadelfia môže byť:
Filadélfia môže byť:
Filadelfia alebo Filadelfeia (Φιλαδελφεῖα) môže byť aj:
Štěpán Kučera
Štěpán Kučera môže byť:
NGC 1007
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,8.
Spotreba
Spotreba alebo konzum môže byť:
Spotreba môže byť:
Konzum môže byť:
Orthez (kantón)
Orthez je francúzsky kantón v obvode Pau v departemente Pyrénées-Atlantiques v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 13 obcí.
Vecsés
Vecsés je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Gyál.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov .
ESF
ESF môže byť:
Greenove identity
Greenove identity sú a súbor troch identít vo vektorovej analýze. Sú pomenovné po matematikovi Georgovi Greenovi, ktorý objavil Greenovu vetu.
Prvá Greenova identita
Táto identita je odvodená z Gaussovej vety aplikovanej na vektorové pole : Ak platí, že φ má spojitú druhú deriváciu, a ψ má spojitú prvú deriváciu, na množine U, potom:
Druhá Greenova identita
Ak φ a ψ majú obe spojité druhé derivácie na U, potom:
Tretia Greenova identita
Greenova tretia identita je odvodená z druhej ak položíme a  v R3: Ak ψ má spojitú druhú deriváciu na U.