Bitka_pri_Grunwalde
Vyústenie vojny do bitky
Vladislav II. Jagelo a Vytautas zostavili obrovskú armádu, tvorenú najmä Poliakmi, Tatármi, Rusmi, Valachmi a Litovčanmi. Poľsko-litavská únia najímala vojakov v Čechách a na Morave, Rakúsku, švajčiarskych oblastiach i vo Francúzsku. Vladislav II. Jagelo vyslal na územie Rádu nemeckých rytierov špiónov, ktorí mali informovať o pohybe a počte rádového vojska. Rád nemeckých rytierov sa pri doplňovaní armády sústredil na najímanie žoldnierov a tzv. rádových hostí (rytieri bez povinnosti zložiť rehoľný sľub) prevažne z radov ríšskeho rytierstva. Ďalšiu vojenskú pomoc hľadal v krajinách Koruny českej (Brandebursko, Lužice, Sliezsko) a podobne sa obrátil so žiadosťou na všetky západoeurópske dvory. Vojny sa tak na strane Rádu nemeckých rytierov zúčastnili anglickí lukostrelci, dánski, španielski, francúzski a talianski žoldnieri a množstvo Nemcov. Rád nemeckých rytierov na sklonku roku 1409 v Košiciach dodatočne uzavrel spojeneckú zmluvu s uhorským kráľom Žigmundom Luxemburským, ktorý si ju nechal poriadne zaplatiť. Žigmund sa mal pokúsiť vojenskou silou odlákať Vytautasa od poľského vojska, čo sa nepodarilo. Rád nemeckých rytierov mal problémy i vo vlastných radoch. Svoj nesúhlas s vojnou vyjadrovali niektorí vysoko postavení nemeckí rytieri, ako napr. livónsky zemský majster sídliaci na hrade Wenden. Rád nemeckých rytierov očakávali možnosť útoku na svoj štát z dvoch smerov: útok poľských síl na Pomoransko a Gdansk, na ktorého obranu bola vyčlenená podstatná časť armády Rádu nemeckých rytierov pod vedením Heinricha von Plauena a útok litovských síl na Žemaitsko, ktorému mala čeliť časť armády, ktorá zostala v hradoch na východe štátu ako boli Ragaine, Ryn, Giżycko a Klapejda. V júni 1410 bolo prímerie medzi Rádom nemeckých rytierov a Poľsko-litavskou úniou ešte raz predĺžené o 10 dní vďaka diplomatickej iniciatíve uhorských vyslancov. Dňa 26. júna vytiahlo poľské vojsko z mesta Wolbórz cez Sajmice na Biskupec. Vladislav II. Jagelo tu dostal správu, že litovské vojsko je zhromaždené pri Narve. Dňa 30. júna začal vojsko prepravovať pomocou vopred tajne pripraveného mostu, položeného na lodiach a trámoch, cez Vislu pri Kozieniciach neďaleko kláštora Czerwieňska. Počas trojdennej prepravy sa zároveň dostavila druhá časť vojska, vedená Vytautasom, ktorá za sprievodu 12 poľských koruhví dorazila z priestoru nad riekou Narvou. Potom úniové vojsko tiahlo cez dediny Žochow, Ježow a Bedzinu, až 9. júla prekročilo hranice a vstúpilo na územie Rádu nemeckých rytierov. Vrchným veliteľom poľskej časti vojska bol pri tom zvolený korunný maršalek Zbigniew z Brzezie, litovskej časti velil veľkoknieža Vytautas. Zaskočená armáda Rádu nemeckých rytierov sa rozhodla zabrániť protivníkovi prekročiť rieku Drwęca. Úniové vojsko zatiaľ ďalej pokračovalo cez Ludborze k mestečku Kurzetnik, ležiacom na brehu rieky Drwęca. Na jej druhej strane sa usadila armáda Rádu nemeckých rytierov, ktorá vybudovala na brehu rieky palisádové opevnenie s pripravenými delami a húfnicami, a tak sa Vladislav II. Jagelo rozhodol vrátiť a tiahnuť so svojim vojskom k prameňu rieky, aby sa vyhol jej prechodu. Cez Ludborze a Działdowo sa úniové vojsko prepravilo až k Dąbrównu, ktoré za pochodu 13. júla dobylo. Väčšina obyvateľov bola pobitá, upálená v kostole alebo zajatá, malá časť sa zachránila pomocou člnov na Dabrowskom jazere. Veliteľovi vojska Rádu nemeckých rytierov Ulrichovi von Jungingenovi teda bolo jasné, že cieľom úniového vojska je centrum Rádu nemeckých rytierov hrad Malbork. Veľmajster vydelil jednotku v sile 3 000 mužov na podporu posádky Malborku, a na 12 miestach prekonal rieku Drwęcu.