cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vražda Ľudmily Cervanovej
Spisový materiál z Kaníc
V septembri 2017 objavil novinár Martin Hanus z denníka Postoj v českom Archíve bezpečnostných zložiek v Kaniciach dovtedy nepublikované časti operatívneho spisu, v ktorom boli zachytené materiály tímu Eduarda Pálku. Súčasťou spisu boli aj magnetofónové pásky s viac než štvorhodinovou výpoveďou Viery Zimákovej z 22. februára 1980 a ďalšie nahrávky. Tieto materiály podľa Hanusa presvedčivým spôsobnom dokumentujú, že tím Eduarda Pálku nepracoval s dopredu pripraveným scenárom, do ktorého manipuloval nitranov, ale krok po kroku sa snažil zabezpečovať dôkazy a svedectvá a mravenčou prácou sa mu nakoniec podarilo zrekonštruovať dianie osudnej noci. Dokumenty podľa neho vyvracajú tvrdenia obhajcov i samotných odsúdených, že ich prípad bol manipulovaný bezpečnostnými zložkami a oni sú obeťou tejto manipulácie.
So závermi Martina Hanusa sa podľa denníka Postoj stotožňujú napr. bývalý minister vnútra Daniel Lipšic, investigatívny novinár Marek Vagovič alebo sudca najvyššieho súdu Juraj Kliment.
Ďalší autori, venujúci sa kauze – Andrej Bán, Martin Mojžiš alebo bývalý vyšetrovateľ Jozef Šátek  Hanusove závery naopak spochybňujú.
Knižné
Matka Ľudmily Margaréta Cervanová napísala knihu Případ Ľudmily Cervanové, v ktorej jednoznačne považuje odsúdených za vrahov svojej dcéry. Kniha vyšla v roku 2010 v českom vydavateľstve Epocha.
Martin Mojžiš vo svojej knihe Jeden výdych koňa venuje kauze sériu 5 článkov.
Publicista a bývalý šéf kontrarozviedky SIS Peter Tóth vydal v roku 2015 prvú časť knihy Kauza Cervanová, v ktorej sa detailne venuje priebehu vyšetrovania prípadu ako aj analýze argumentov predkladaných obvinenými a ich obhajcami. Výsledkom je jednoznačné sa priklonenie k záverom súdu o vine odsúdených osôb.
Knihu Hra sa skončila vydal v roku 2018 novinár Martin Hanus z denníka Postoj.
V roku 2021 vyšla vo viedenskom vydavateľstve Ditiramb – Der interkulturelle Verein kniha Rukojemníci s podtitulom Prípad Cervanová z pohľadu nezainteresovaných, ktorá obsahuje rozhovor, blogy, komentáre a články od autorov A. Böhma, M. Fűzyho, J. Šáteka, T. Kaleckého, M. Mojžiša, Ľ. Lesnej, A. Bána, M. Balázsa, F. Šebeja, A. Baránika, I. Mačuru, R. Kirchhoffa, F. Guldana a Š. Hríba. Publikácia, ktorú zostavil Johann François, prináša podrobnú analýzu väčšiny dôkazov, z ktorej vyplýva nevina odsúdených Nitranov a je doplnená o niektoré doteraz nezverejnené texty a archívne dokumenty.
Filmové
Česká scenáristka Markéta Zinnerová napísala podľa tohto prípadu scenár k filmu Bolero. Niektorí z odsúdených ju žalovali za to, že ich označila za vrahov. Ich žaloby však boli zamietnuté. Slovenský režisér Robert Kirchhoff nakrútil o kauze film Kauza Cervanová, podľa ktorého ide v tomto prípade o zlyhanie sudcov, ktorých nazval „justičnou mafiou“. Film bol do kín uvedený 16. mája 2013.
Pod lampou
Moderátor Štefan Hríb pozval do svojej diskusnej relácie Pod lampou 23. júna 2011 na Dvojke štyroch odsúdených Čermana, Beďača, Kocúra a Andrášika, obhajcu prvých dvoch z nich JUDr. Allana Böhma, a zástancov ich neviny Františka Šebeja, Martina Mojžiša a Andreja Bána. Zástupcovia druhej strany pozvanie odmietli. Rada pre vysielanie a retransmisiu následne rozhodla o pokute 50 000 eur za to, že podľa nej program zasiahol do ľudskej dôstojnosti Ľudmily Cervanovej, forenzného psychológa Gejzu Dobrotku a prokurátora Milana Valašíka.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1970
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1970 boli v poradí 12. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v mestách Barcelona a Sabadell, v Španielsku v dňoch od 4.12. septembra 1970, za účasti 15 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Fínska a Grécka. Pôvodne bolo prihlásených 16 družstiev, už po vyžrebovaní skupín odstúpilo Turecko. Zápasy sa odohrali v 3 dejiskách: Piscine Bernat Picornell, Piscina San Jorge de Barcelona a Piscina Municipal de Sabadell. Titul obhájil, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred 🇭🇺 a.
Tikei
Tikei (iné názvy: Manu, Tikai alebo Tiku) je malý koralový ostrov v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Takaroa ( smerom na severozápad) a Tahiti je vzdialený na juhozápad.
Geografia atolu
Jeho lagúna zanikla zaplavením sedimentami a zarastením vegetáciou, ktorú tvoria zväčša umelo vysadené kokosové palmy
História
Prvá písomná zmienka o návšteve atolu je od Jakoba Roggeveena z 18. mája 1722. Atol pomenovali „Carlshoff“. Ďalším návštevníkom bol 20. apríla 1816 Otto von Kotzebue, ktorý sa na ostrov vrátil aj 8. marca 1824.
V 19. storočí, keď sa ostrov stal francúzskym územím, na ňom v osade Tereporepo žilo 30 obyvateľov. Dnes je ostrov trvale neobývaný, len prechodne na neho zavítajú obyvatelia vedľajších atolov kvôli ťažbe kopry alebo lovu krabov.
Fauna a flóra
Na ostrove sídli väčšia populácia rôznych vtákov, avšak ich počty alebo druhy nie sú presne zmapované.
Administratívne začlenenie
Geograficky patrí atol Takapoto k subskupine ostrovov kráľa Georga spoločne s atolmi Manihi, Takaroa, Ahe a Takapoto.
Rawson (department, San Juan)
Department Rawson leží južne od centra provincie San Juan na západe Argentíny a je jeden z 19 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentmi Rivadavia, Hlavné mesto a Santa Lucía, na východe s departmentom Nueve de Julio, na juhu s departmentmi Sarmiento a Veinticinco de Mayo a na západe s departmentom Pocito.
Hlavné mesto departmentu je Rawson.
Vostok (kozmická loď)
Vostok bola jednomiestna kozmická loď využívaná v sovietskom kozmickom programe Vostok určená na lety po obežnej dráhe okolo Zeme. Na lodi Vostok 1 uskutočnil J. A. Gagarin prvý kozmický let 12. apríla 1961. Štartoval z kozmodrómu Bajkonur o 9 h 07 min moskovského času; oblet Zeme vrátane pristávania trval 1 h 48 min. Loď s dĺžkou a hmotnosťou  sa pohybovala vo výškach 181 – . Pristála pri obci Smelovska v Saratovskej oblasti. Na dráhu ju vyniesla nosná raketa Vostok. Program ďalších letov kozmických lodí Vostok obsahoval okrem overovania letových zariadení, spojenia a lekárskych výskumov postupné predlžovanie kozmického letu v stave beztiaže, skupinový let (Vostok 3-Vostok 4 a Vostok 5-Vostok 6). V kozmickej lodi Vostok 6 absolvovala 70-hodinový let prvá kozmonautka V. V. Tereškovová. Všetky lode štartovali z kozmodrómu Bajkonur na dráhu so sklonom 65°.
Opis
Kozmické lode Vostok sa skladali z hermeticky uzatvorenej kabíny pre kozmonautov, z prístrojovej časti a brzdiaceho zariadenia. Pre bezpečný prechod cez atmosféru bola kabína zvonku obložená tepelnou izoláciou. Všetky tri priezory boli zabezpečené ohňovzdorným sklom a zvonku ich ochraňoval ešte odklopný kryt. Orientáciu lode mohol kozmonaut meniť sám. Stabilizáciu lode Vostok regulovalo slnečné svetlo, takže orientácia lode v priestore sa po odchýlke vždy upravovala vzhľadom na Slnko. Súčasťou riadiaceho zariadenia bol aj malý glóbus, ktorý sa otáčal a vždy ukazoval tú časť povrchu Zeme, nad ktorou kozmická loď práve prechádzala. Obojstranný rádiový prenos zabezpečoval nepretržité spojenie so Zemou.
Kozmickú loď sledovali pozorovacie stanice rozmiestnené na území Sovietskeho zväzu a na lodiach. Kozmonauta snímali dve televízne kamery, spredu a zboku. Obraz sa vysielal do celého sveta. Čistotu vzduchu v kabíne udržiavalo automatické regeneračné zariadenie. Prívod kyslíka si mohol kozmonaut čiastočne regulovať aj sám. Každý kozmonaut pri lete kozmickou loďou Vostok mal oblečený skafander, ktorý mal však úplne uzavretý iba počas výstupu na obežnú dráhu a počas zostupu z nej.
Lety kozmických lodí Vostok
Do vesmíru sa celkovo vydalo šesť pilotovaných lodí Vostok, ktorým prechádzalo päť testovacích letov nepilotovaných lodí, ktoré formálne patrili do programu Sputnik.
Pilotované
! Označenie letu ! Dátum štartu ! Posádka ! Počet obehov ! Dĺžka letu ! Poznámka
Šťúrovky
Šťúrovky (Palpigradi) sú rad triedy pavúkovce (Arachnida).
Sú to drobné slepé depigmentované živočíchy, nedosahujúce obyčajne ani 5 mm. Na rozdiel od hmatonožcov majú na bičíkovitý útvar premenené aj pedipalpy. Majú silnú tendenciu k podzemnému spôsobu života (hlboké vrstvy pôdy a jaskyne). V južnej Európe žije Koenenia mirabilis. V nedávnej dobe bol v Slovenskom krase objavený nový zástupca tohto radu Eukoenenia spelaea.
NGC 7126
NGC 7126 je galaxia v súhvezdí Indián, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. júla 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Eva Pavlíková
Eva Pavlíková (* 17. september 1960, Košice) je slovenská herečka.
Svoje spevácke a tanečné schopnosti využila v muzikáloch Malý obchod hrôzy, Fidlikant na streche, Grék Zorba, Báthoryčka, Adam Šangala či Kabaret. Príležitostne hosťuje v bratislavských muzikáloch, napr. Pokrvní bratia a Donaha!, uvádzaných na Novej scéne. Taktiež účinkovala v muzikáli Mníšky v Teatre GEDUR.
V roku 2011 stvárnila životom zničenú matku vo videoklipe ku skladbe „Mám v p... na lehátku“ skupiny Horkýže slíže.
Termignon
Termignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Eva Pavlíková
Jej mladší brat Peter bol členom českej skupiny Yo Yo Band. Je vydatá, má dcéru Katarínu „Katarziu“ Kubošiovú, ktorá pôsobí ako pesničkárka.
Termignon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ehsan Hadadi
Ehsan Hadadi (* 20. január 1985, Teherán), perz., je iránsky atlét, venujúci sa hodu diskom. Na Majstrovstvách sveta v roku 2007 skončil na siedmom mieste výkonom 64,53 m.
Termignon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eva Pavlíková
Ocenenia
2005 – Krištáľové krídlo v kategórii divadlo a audiovizuálne umenie za postavu Vicky v muzikáli Do naha na Novej scéne v réžii Jozefa Bednárika, za postavu Kate v poľskej hre Bezkyslíkovce v réžii Svetozára Sprušanského, za ktorú bola odmenená prémiou Literárneho fondu a za postavu MC Kabaretiéra v muzikáli Kabaret v réžii Jozefa Bednárika
Cornelius Nepos
náhľad|Cornelius Nepos Cornelius Nepos (asi 100- medzi 27 a 24 pred Kr.) bol rímsky životopisec. Pochádzal z Predalpskej Galie (Gallia Cisalpina), kde sa narodil možno v dedine Hostilia alebo v Pávii. Nepos sa v Ríme pridal k okruhu vzdelanej vyššej vrstvy, ktorá sa nezaujímala o politickú činnosť a namiesto nej sa venovala literatúre. K jeho priateľom patril básnik Catullus, ktorý mu venoval svoju zbierku veršov, Titus Pomponius Atticus aj Marcus Tullius Cicero. V staroveku boli známe dve zbierky listov adresovaných Ciceronom práve Nepotovi. Vrchol jeho literárnej kariéry datuje Hieronymus v svojom Chronicon (Kronika) do roku 40 pred Kr., už pred týmto dátumom však Nepos musel byť pomerne známy, keďže mu Catullus venoval svoje básnické dielo ešte pred rokom 54 pred Kr. Okolo roku 32 pred Kr. uverejnil Nepos svoje najvýznamnejšie dielo – De viris illustribus (O vynikajúcich mužoch). Dátum Nepotovej smrti nie je presne známy. Podľa Plínia Staršieho spadal do obdobia Augustovho principátu], t. j. k nemu došlo po roku 31 pred Kr.
De viris illustribus
S početných literárnych diel Cornelia Nepota sa do dnešnej doby zachovali len časti De viris illustribus (O vynikajúcich mužoch). Pôvodne musela mať táto zbierka životopisov aspoň 16 kníh rozdelených tematicky, pričom jednej profesnej kategórii boli venované vždy knihy, jedna pojednávajúca o velikánoch rímskych a jedna o cudzích, prevažne gréckych významných osobnostiach. Rozdelenie do dvojíc umožňovalo účelne porovnávať rímske a nerímske osobnosti, čo bolo Nepotovo novátorstvo oproti staršej, gréckej životopisnej tradícii.
Z diela sa zachoval sa celý oddiel De excellentibus ducibus exterarum gentium (O vynikajúcich veliteľoch cudzích národov) a životopisy Marca Porcia Catona a Tita Pomponia Attica, ktoré patrili do oddielu venovaného rímskym historikom.
U Cornelia Nepota sa objavuje akýsi kultúrny relativizmus. Na rozdiel od mnohých iných rímskych autorov, nepokúša sa ukázať, že významné postavy rímskych dejín majú morálnu prevahu nad osobnosťami nerímskymi. Naopak, v predhovore k oddielu o cudzích vojvodcoch prichádza s pojmom národná tradícia (maiorum instituta), ktorým vysvetľuje rozličné hodnoty rôznych národov.
Leóchares z Messénie
Leóchares (iné názvy: Leócharés, Leochares, Leóchares/iný prepis:Leócharés) bol v roku 736 pred Kr. víťaz olympijských hier behu na jedno stadion.
Leóchares z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 11. olympijských hrách. Beh na jedno stadion bol jedinou disciplínou, v ktorej sa od založenia hier v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá bol Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp ) sa pohybovala približne od 175 do 200 metrov.
Trédion
Trédion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elías Antonio Saca
Elías Antonio Saca González (* 9. marec 1965, Usulután) je salvádorský novinár, podnikateľ, konzervatívny politik a prezident v rokoch 2004 až 2009. Je potomkom palestínskych prisťahovalcov. Presadzuje princípy trhovej ekonomiky a spojenectvo s USA.
Usireove mystériá
Usirove mystériá boli najvýznamnejším mystériovým kultom v starovekom Egypte. Spolu s mystériami bohyne Eset, Usirovej manželky, boli prijaté helenistickou kultúrou a udržiavali sa až do 6. stor. po Kr. V ich centre boli predstavy o nesmrteľnosti a posmrtnom živote, ktoré sa týkali egyptského boha plodnosti a podsvetia Usira (🇬🇷) a jeho manželky Eset (🇬🇷).
Mystériá pozostávali z dvoch častí – jednej v podobe divadla, ktorá bola prístupná verejnosti, a druhej odohrávajúcej sa v priestoroch chrámu, na ktorej sa mohli účastniť iba zasvätení. O najtajnejších mystériových obradoch nemáme v literatúre detailné záznamy, pretože žiaden zo starovekých autorov sa neodvážil porušiť závoj neprístupnosti obklopujúcej mystériový kult. Na viacerých dobových dokumentoch a v podaní antických historikov však máme správy o niektorých častiach tajných obradov a detailný záznam verejného predstavenia.
Mýtus
Podľa Plutarcha Sutech, Usireho brat túžiaci po jeho moci, lžou presvedčí súrodenca, aby si ľahol do pripravenej rakvy. Tá je potom zapečatená a hodená do Nílu a Sutech sa ujme vlády nad zemou. Usirova manželka Eset sa vydá hľadať jeho telo a blúdi, až kým ho nenájde v drevenom piliéri podopierajúcom strechu paláca vo fenickom Byble. Podarí sa jej rakvu získať a otvoriť ju, ale Usire je už mŕtvy. Použije tajné kúzlo, ktoré sa naučila od svojho otca (či od slnečného boha Ré) a oživí ho na dobu, kým ju stihne oplodniť. Potom jeho telo ukryje na púšti. Eset porodí po niekoľkých mesiacoch Usirovho syna Hora. Kým sa oňho stará, Sutech jednej noci na love objaví Usireho telo. Plný hnevu jeho telo roztrhá na štrnásť častí a porozhadzuje ich po Egypte. Eset jeho mŕtvolu dá dohromady, s výnimkou falu, ktorý zhltla ryba, odvtedy považovaná Egypťanmi za tabuizované zviera, a podľa patričných obradov ju zabalzamuje. Bohovia sú prekvapení Esetinou oddanosťou manželovi. Za odmenu vrátia Usireovi život v novej podobe – stane sa z neho boh podsvetia.
Mýtus má spojitosť s vegetačným cyklom v prírode a viaže sa obzvlášť k záplavám na Níle. Podobne ako Usire, aj zrno zasiate do pôdy je „zabité“ Nílom, aby sa znovuzrodilo v podobe úrody. Sutech predstavuje neúrodnú, neplodnú púšť, ktorá ohrozuje Egypt. Usirov kult tvorí súčasť tzv. kráľovského mýtu o súboji dvoch bratov, Usira a Sutech, ktorý zohrával významnú úlohu v náboženských predstavách starých Egypťanov.
Mýticka strata pohlavného údu, z ktorého sa stane ryba, je spoločná aj pre grécky príbeh o bohovi Panovi. Po tom, ako naňho zaútočí Tyfón, Pan sa ukryje v Níle a z dolnej polovice Panovho tela sa stane ryba. Grécka látka o Tyfónovi, podobne ako egyptský kráľovský mýtus, hovorí o spore medzi Diom a Tyfónom, v ktorom je boh rozštvrtený tak ako Usire.
Slávnosť na počesť božstva
Mystériá podsvetného boha začínali v 17. deň Atyru (13. Novembra) v Abyde, kde podľa tradície Níl vyplavil Usireho telo. Dátum súhlasil s výsevom semien, takže ''„smrť zrna a smrť boha boli jedno a to isté: obilnina bola stotožňovaná s bohom, ktorý prišiel z neba, bol chlebom, z ktorého človek žil. Zmŕtvychvstanie boha symbolizovalo aj znovuzrodenie zrna.“'' (Larson 17) Slávnosť v sebe zahrňovala stavbu „usirovských záhonov“ v tvare božieho tela, vyplnených hlinou, do ktorých boli zasiate semená. Klíčenie symbolizovalo zmŕtvychvstanie boha.
Verejné mystériá
Väčšinu z nám známych informácii o verejnej časti Usireových mystérií máme z Abydosskej stély vztýčenej I-Cher-Nefertom, najskôr Usireho kňazom alebo iným hodnostárom počas vlády Senvosreta III. Trvali päť dní, počas ktorých sa odohrávali jednotlivé časti verejnej drámy. Divadlo hrané s veľkou profesionalitou bolo hlavnou metódou, ako získavať nových adeptov na zasvätenie. Rímsky dejepisec Július Firmicus Maternus hovorí o hercoch-ctiteľoch božstva, ktorí ''„sa bili do pŕs a rezali sa do ramien... a keď predstierajú, že zohyzdená mŕtvola boha bola nájdená a spojená v jeden celok... obrátia svoju tvár zo žiaľu na radosť.“'' (De Errore Profanorum)
Tajné obrady
Vo vnútorných častiach chrámu sa odohrávali súčasne s verejnými obradmi viac ezoterické rituály, na ktorých sa smeli účastniť iba zasvätení. Podľa Plutarcha dva dni po začiatku sviatkov ''„kňazi prinesú posvätnú truhlicu obsahujúcu zlatú truhličku, do ktorej nalejú malé množstvo pitnej vody... a medzi účastnými sa zdvihne jasot pre radosť, že Usire je nájdený (alebo zmŕtvychvstalý). Potom uhnietia trocha úrodnej zeme s vodou... a vymodelujú z nej postavu v tvare kosáka, ktorú odejú a ozdobia, čo značí, že považujú tieto božstvá za látku Zeme a Vody.“ (Izis a Osiris, 39) I tak zostáva Plutarchov popis mystérií nejasný, pretože píše „Vynechávam rezanie dreva.“'' (tamtiež, 21), považujúc tento obrad za príliš posvätný.
Nápis v Usireho chráme v Dendere (preložený Budgom v diele Osiris and the Egyptian Ressurection, kapitola XV) opisuje do detailu výrobu miniatúr Usireho údov z pšeničnej zmesi, ktoré sú posielané do každého z miest, kde podľa tradície tieto kusy Eset našla. V chráme v Mendese sa vyrobili z pšeničného cesta figúrky boha a umiestňovali sa v deň predstavujúci Usirovu vraždu do koryta, potom sa pridávala po niekoľko dní voda a nakoniec bola hmota miesená a vkladaná do formy predstavujúcej Usira, prinesená do chrámu a tu pochovaná. Zrno používané pri tomto rituáli bolo posvätné a pestovalo sa iba na chrámových poliach. Formy sa vyrábali z dreva cédru a mali podobu častí Usireho roztrhaného tela. Koláče, ktoré vznikli z cesta, boli umiestnené do striebornej truhlice a uložené do blízkosti Usireovej hlavy, jeho najvnútornejšej časti, ako to popisuje Kniha mŕtvych. Podobne sa kúsky pšeničného cesta navlhčeného vodou, ktoré malo predstavovať plodnú zem, umiestňovali počas sviatku orby, kedy sa objavovala bohyňa Eset v svojej svätyni nahá, na jej lôžko. Posvätný obrad „vyvrcholil jedením sviatosti, ktorá, ako verili účastníci mystérií, ich premieňala na zmŕtvychvstalého boha“ (Larson, 20).
Sviatosť
Usireove mystériá mali svoj etický a rituálny rozmer, ale najväčšiu silu výrazu mala pore Egypťanov sviatosť, o ktorej sa verilo, že je skutočným telom (chlebom) a krvou (pivo) boha. Obyvatelia nílskeho údolia verili, že sú tým, čo jedia. Pojedaním božskej sviatosti sa tak sami mohli stať nesmrteľnými nebešťanmi. Najstaršie korene týchto predstáv siahajú do praveku, kedy sa obradnou antropofágiou (požívaním ľudského mäsa) mohli preniesť vlastnosti pojedaného na pojedača.
V jednom z najstarších Textov pyramíd faraóna Venisa sa objavuje tento antropofágny motív. Hoci je v konečnom dôsledku panovník prijatý medzi nebeské božstvá, najprv je ich nepriateľom. Loví ich, zabije, uvarí a zje, aby takto ich sila prešla aj na neho; ''„Pojedá ľudí, kŕmi sa bohmi... varí ich v svojich rozpálených kotloch. V sile je ich slová a hlce ich ducha... Pojedá múdrosť každého boha, jeho životom je večnosť... Ich duša je v jeho tele, ich duch je v ňom.“ Podobný úsek sa objavuje aj v Textoch pyramíd faraóna Pepiho II., o ktorom sa tvrdí, že „sa zmocnil tých, ktorí nasledujú Sutecha... rozbíja ich hlavy, seká ich telá, vytrháva ich vnútornosti, vyrváva ich srdcia, vo veľkom pije ich krv!“'' (riadok 531, ff) Viera, že človek môže získať nesmrteľnosť pozretím mŕtveho božstva sa objavuje opakovane v egyptských predstavách, a nielen v nich. Usireho kult zakazoval kanibalizmus, ale nevylučoval štvrtenie a pojedanie nepriateľov a praktikoval rituálne zabitie a jedenie posvätného Usireho býka.
Pisár Nebseni píše: „A v nebeských príbytkoch, ktoré postavil môj božský otec Tem, dovoľ mi vziať si pšenice a jačmeňa, ktoré mi budú dané v preveľkých množstvách.“ Iný Egypťan, Nu, dodáva: „Som upevnený a božský Sechet-Hetep je predo mnou, jedol som tam, stal som sa duchom tam, tam mám dostatok.“ Na inom mieste pokračuje: “Ja som božský duch Réov... ktorý je bohom... ja som božský pokrm, ktorý nepodlieha rozkladu.“ A v Textoch pyramíd faraóna Tetiho Teti-Usire „dostáva tvoj chlieb, ktorý nepodlieha rozkladu a tvoje pivo, ktoré nepodlieha rozkladu.“ V textoch Pepiho I. čítame: „Všetci bohovia ti dávajú telo a krv... ty neumrieš.“ V textoch Pepiho II. si panovník žiada „chlieb večnosti a pivo nekonečna“ (riadok 390).
Neskorší vývoj kultu
Počas helenizmu, kedy sa s mystériami na počesť Usirea zoznámil antický svet, sa Gréci pokúšali spojiť jeho kult s gréckou filozofiou, napríklad aj s platonizmom, a to viedlo k vytvoreniu nového mystérijného kultu. Práve táto nová verzia získala medzi Helénmi na popularite a bola exportovaná do celého Stredomoria. V týchto helenizovaných mystériách sa väčší dôraz kládol na múdrosť a poznanie pravdy než na mýtický základ, z ktorého vyrástli. Všade tam, kam Gréci nový kult priniesli, jeho obsah bol pozmenený tak, aby vyhovoval miestnym náboženským predstavám. Usire začal byť takto stotožňovaný s radou pôvodne samostatných božstiev. Pod gréckym vplyvom sa helenizovanému božstvu začalo hovoriť Osiris-Dionýzus.
Týmto spôsobom vzniklo v helenistickom Egypte nové božstvo, ktoré dokázalo osloviť aj pôvodných Egypťanov aj príliv gréckych kolonistov – Serapis. Posvätný býk Apis bol pôvodne aspektom boha Ptaha, ale v tejto dobe boli Usire a Ptah stotožňovaní do takej miery, že mohli byť považovaný za jedno božstvo, Serapisa. Toho prijal aj grécky panteón.
Kult podsvetného boha pokračoval až do 6. stor. Po Kr., kedy sa udržiaval na ostrove Fíly v Hornom Egypte, napriek Teodóziovmu dekrétu (380), ktorý nariaďoval ničiť všetky pohanské chrámy a prinútiť pohanov prijať kresťanstvo. Východorímsky cisár Justinián I. poslal svojho generála Narsésa do Fíl a ten znížil Usireho svätyňu, uväznil jeho kňazov a odniesol posvätné obrazy z chrámu do Konštantinopolu.
Agapénor
Agapénor alebo Agapénór (Agapénor/iný prepis: Agapénór) je v gréckej mytológii syn Ankaia z Arkádie a Iotydy, bol kráľ v Arkádii. Agapénor bol pred trójskou vojnou jedným z nápadníkov krásnej Heleny, ktorá si nakoniec za manžela vybrala spartského kráľa Menelaa. Po únose Heleny trójskym princom Paridom, sa kráľ Agapénor so svojim vojskom z Arkádie pridal k ostatným achájskym kráľom, ktorí pod velením mykénskeho kráľa Agamemnóna vypravili proti Tróji vojsko o sile stotisíc mužov a 1186 lodí. Arkádia prispela do spoločnej flotily 60 loďami.
Agapénor potom vo vojne patril medzi najstatočnejších achájskych bojovníkov. Keď zomrel hrdina Achilles a usporiadali sa na jeho počesť veľké pohrebné hry, aj Agapénor bol ich účastníkom a nechýbal aj medzi vybranými bojovníkmi, ktorí sa v závere vojny v trójskom koni dostali za hradby Tróje a dobyli hrad kráľa Priama.
Na ceste domov z Tróje jeho flotilu zahnala búrka na ostrov Cyprus, kde sa Agapénor usadil a založil mesto Pafos. V novozaloženom meste dal potom postaviť svätyňu bohyni Afrodite.
NGC 7127
NGC 7127 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 25. septembra 1829.
Aischines z Élidy
Aischines alebo Aischinés (Aischines/iný prepis:Aischinés) bol v roku 760 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Aischines z Élidy zvíťazil v behu na jedno stadion na 5. olympijských hrách, v jedinej disciplíne, v ktorej sa od ich založenia v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili na olympijských hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).
Cambria
thumb Cambria je obchodný (nie biologický) názov rôznych umelých medzirodových krížencov z podtribusu Oncidiinae (v niektorých starších systémoch zhruba zodpovedá tribusu Oncidieae ) patriaceho do podčeľade epidendrovaté (Epidendroideae) z čeľade vstavačovité (=orchidey) (Orchidaceae). Najčastejšie je to niektorý z krížencov rodov oncídium (Oncidium, vrátane bývalých rodov Odontoglossum a Cichlioda ), miltónia (Miltonia) a brasia (Brassia).
Pod označenie Cambria spadajú konkrétne napr. tieto rody (všetky sú umelými hybridnými rodmi):
Vznik
Prvý medzirodový hybrid vytvoril v roku 1911 Karl Vuylsteke v podobe Odontoglossum crispum x Miltonia x Cochlioda noetzliana a tento bol nazvaný Vuylstekeara na jeho počesť. Neskôr krížením Vuylstekeara a Odontoglossum Clonius vznikol kultivar Vuylstekeara 'Cambria Plush'. Odvtedy bolo vytvorených veľa nádherných krížencov a termín Cambria sa v súčasnosti používa na označenie veľkej skupiny hybridných orchideí s krásnymi strakatými a pestrofarebnými kvetmi.
Charakteristika
Orchidey Cambria majú úplne pretiahnuté pahľuzy, z ktorých sa rozvíjajú listy a dlhé kvetinové stonky. Kvetenstvo má tri až sedem kvetov. Na konci obdobia kvitnutia orchidea vytvára novú pahľuzu, môže vytvoriť novú rastlinu.
Tieto vždyzelené orchidey môžu mať kvety so širokou škálou farieb a tvarov. Obvykle sú veľké a hýria nádhernými farbami, veľmi sýte, tmavo červené, fialové alebo oranžové, rôzne škvrnité s bielou.
Orchidey Cambria kvitnú na jar, v lete a na jeseň, v závislosti od podmienok prostredia. Tieto rastliny sú veľmi rozšírené a veľmi ľahko sa pestujú.
Zdroje
- týka sa kapitol Vznik a Charakteristika
Saint-Julien-le-Vendômois
Saint-Julien-le-Vendômois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rad priateľstva medzi národmi
V roku 1991 bol Rad nahradený Radom Priateľstva.
Rivadavia (department, San Juan)
Department Rivadavia leží južne od centra provincie San Juan na západe Argentíny a je jeden z 19 departmentov provincie.
Hlavné mesto departmentu má rovnaký názov - Rivadavia.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veľké Vozokany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veľké Vozokany v okrese Zlaté Moravce.
NGC 7128
NGC 7128 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. októbra 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,7.
Nestor Ivanovyč Machno
Detstvo a mladosť
Nestor Machno sa narodil v chudobnej rodine v obci Huľajpole v Alexandrovskom kraji (dnes Záporožská oblasť) na Ukrajine v Ruskom impériu. Bol najmladší z piatich súrodencov. Jeho rodičia mu do rodného listu uviedli rok narodenia 1889, hoci v miestnom kostole je uvedený rok 1888. Jeho otec zomrel, keď mal 10 rokov. Pracovať musel už ako sedemročný. Ako dvanásťročný opustil školu a začal pracovať na statku, ktorý patril bohatým Rusom, ktorým sa vtedy hovorilo kulaci. Pracoval tam až do svojich sedemnástich. Vtedy začal pracovať v zlievárni. Tam sa zoznámil s revolučnými anarchistickými myšlienkami a v roku 1906 vstúpil do anarchistickej organizácie. Už v tom roku bol prvýkrát zatknutý, no bol zbavený viny. Druhýkrát bol zatknutý v roku 1907, no opäť bol zbavený viny. Tretíkrát bol zatknutý v roku 1908, a bol odsúdený na smrť obesením, no trest bol zmenený na doživotie vo väznici Butyrka v Moskve. Tam sa zoznámil s anarchistom Piotrom Aršinovom, ktorý s Machnom bojoval aj neskôr v Revolučnej oslobodzovacej armáde. V roku 1917 po Februárovej revolúcii boli obidvaja z väzenia prepustení.
Revolúcia
Po návrate z väzenia začal na juhovýchode Ukrajiny organizovať roľnícke únie, ktorým sa podarilo mierumilovne, či s použitím zbraní vyvlastniť veľké množstvá súkromnej pôdy, vďaka čomu narastala Machnova popularita.
V marci 1918 nová boľševická vláda v Rusku podpísala Brestlitovský mier, ktorým sa skončila účasť Ruska v prvej svetovej vojne, no taktiež veľké územia, vrátane Ukrajiny, boli pripojené k Sovietskemu Rusku. Po tomto vypukli v Dnepropetrovskej oblasti protiboľševické nepokoje, ktoré boli organizované zväčša anarchistami. Machno vstúpil do jednej z mnohých anarchistických skupín v tejto oblasti, a rýchlo sa stal jej veliteľom. Machno bol rozhorčený podpisom mieru, ale v lete 1918 bol nútený odísť na Ruské územie. V tomto období sa stretol s Piotrom Kropotkinom, myšlienky ktorého ho v minulosti veľmi nadchli pre anarchizmus. Vďaka impozantnej osobnosti a charizme Machna sa všetky ukrajinské anarchistické partizánske skupiny v oblasti začali nazývať Machnovci. Tieto skupiny sa spojili a vytvorili Revolučnú oslobodzovaciu armádu Ukrajiny (ROAU), ktorá bola známa aj pod názvom machnovci. Od marca viedla armáda úspešné boje s ukrajinskými nacionalistami a Bielou armádou. Tieto víťazstva dosiahla ROAU proti omnoho väčším armádam, a tak začala narastať Machnova reputácia ako špičkového vojenského stratéga; ľudia mu začali hovoriť baťko (ukr.: otec).
Richard Rybníček
Mgr. Richard Rybníček (* 7. november 1969, Trenčín) je primátor Trenčína, novinár, bývalý riaditeľ TV JOJ a STV.
Nestor Ivanovyč Machno
Revolúcia
V tomto období si Machnovci vytvorili konkrétny program, ktorý pozostával z piatich bodov: zákaz všetkých politických strán, zákaz akejkoľvek diktatúry a útlaku, zrušenie štátu, odmietnutie socializmu, t.j. hneď po porazení kapitalizmu chceli zrušiť štát a vytvoriť anarchistickú spoločnosť, bez akéhokoľvek prebudovávacieho režimu, ktorí by podľa nich viedol iba k diktatúre, a aktívne rozhodovanie pracujúcich na výrobe. V novembri 1918 ROAU vytvorila Slobodné územie.
Richard Rybníček
Richard Rybníček maturoval na strednej ekonomickej škole a vyštudoval televíznu žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Hral na bicie nástroje v kapele Bez ladu a skladu. Pracoval ako vnútropolitický spravodajca ČSTK (neskôr ČTK), denníka SME a agentúry SITA. V roku 1994 absolvoval odbornú stáž v Nemeckom spolkovom sneme v Bonne. V roku 1995 pôsobil ako hovorca primátora Bratislavy. V rokoch 1996 – 1997 študoval ako štipendista Nadácie Konrada Adenauera politické vedy na Univerzite Friedricha Wilhelma v Bonne.
Nestor Ivanovyč Machno
Konflikt s boľševikmi a emigrácia
Machno, odmietajúci akýkoľvek typ vlády, nie to ešte diktatúru proletariátu, predstavoval pre boľševikov nevítanú prekážku a hrozbu. V júli 1918 40 000 vojakov Červenej armády na Kryme prešlo do ROAU. Boľševici po tomto spustili protimachnovskú propagačnú vojnu, v ktorej ho obvinili z popráv svojich politických oponentov a z vytvorenia tajných služieb, ktoré mali rozvrátiť Sovietske Rusko. Historici obidve obvinenia vyvrátili ako lži. Machno obvinil boľševikov z vytvorenia ešte krutejšej diktatúry ako bola tá cárska. Po porazení cárskych vzbúrencov v Sovietskom Rusku boľševici napadli v polovici roku 1921 Slobodné územie, a po niekoľkých mesiacoch bojov ho porazili a pripojili k Rusku. Machnovi sa podarilo emigrovať do Paríža, kde v udržoval styky s ruskými a ukrajinskými anarchistami, žijúcimi taktiež v emigrácii.
Richard Rybníček
Riaditeľ televízií
Predtým ako Richard Rybníček pripravil štart televízie JOJ, bol výkonným riaditeľom Inštitútu pre verejné otázky. Richard Rybníček je tiež spolumajiteľom multimediálnej internetovej televízie Metoo.sk a portálu pozdravdoneba.sk Stál teda na začiatku tejto televízie, kým do nej investovali vtedajší českí majitelia, po necelom roku požiadal o uvoľnenie z funkcie riaditeľa, a túto funkciu prebral Milan Kňažko.
Nestor Ivanovyč Machno
Konflikt s boľševikmi a emigrácia
V roku 1926 spoločne s Aršinovom a ďalšími anarchistami vydal "Organizačnú platformu svetového zväzu anarchistov". Platforma, jeden z najvýznamnejších anarchistických programových dokumentov, reflektovala porážku anarchizmu v Ukrajine a Rusku a obhajovala a navrhovala medzinárodné organizovanie anarchistického hnutia na princípoch federalizmu, priamej akcie a kolektívnej zodpovednosti. Program vyvolal rozsiahle diskusie.
Machno zomrel začiatkom júla 1934 na tuberkulózu.
Richard Rybníček
Primátor a politik
Richard Rybníček vyhral komunálne voľby v roku 2010 s náskokom vyše 12 000 hlasov a so ziskom vyše 70 % hlasov sa 21. decembra 2010 stal primátorom. Do volieb kandidoval ako nezávislý.
Dňa 14. októbra 2016 oznámil, že zakladá novú politickú stranu, ktorá sa mala volať TOSKA. Nakoniec ale ku vzniku strany nedošlo.
Hybridné jadro
thumb|Grafický náhľad hybridného jadra.
Hybridné jadro je jadro operačného systému, ktoré kombinuje vlastnosti monolitického jadra a mikrojadra. Táto kategória je kontroverzná, kvôli podobnosti s monolitickým jadrom. Jadrá sa zvyčajne rozlišujú na monolitické a mikrojadrá (nanojadrá a exojadrá sú extrémnejšie verzie mikrojadier).
Myšlienkou tejto kvázi-kategórie je mať štruktúru jadra podobnú mikrojadru, ale implementovanú ako monolitické jadro. Na rozdiel od mikrojadra, všetky (alebo skoro všetky) služby bežia v jadrovom pamäťovom priestore.
Príkladom hybridného jadra je Windows NT (NT, 2000, 2003, XP, Vista) a BeOS.
Corbeil-Essonnes-Ouest
Corbeil-Essonnes-Ouest je francúzsky kantón v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Vznikol 22. januára 1985 rozdelením pôvodného kantónu Corbeil-Essonnes na východnú a západnú časť.
Vaňa
thumb|vaňa thumb|zamurovaná vaňa
Vaňa je nádrž, ktorá je zhora otvorená. Je vyrábaná z rôznych materiálov (kov, plast, atď.). Väčšinou má podlhovastý tvar, ale vyskytujú sa i oválne kúpeľňové vane, či vane v tvare srdca. Najčastejšie je používaná ako zariadenie kúpeľne pre kúpanie osôb, ale vane sa používajú na rôzne účely aj v priemyselných zariadeniach.
Vaňa je v súčasnosti často nahradzovaná sprchovým kútom, ktorý je menej náročný na miesto a lacnejší na prevádzku.
Dnes sú vane najčastejšie vyrábané lisovaním oceľového plechu s následným smaltovaním. Vyrábajú sa ale aj vane liatinové, plastové, nerezové a niekedy boli používané aj lacné vane z pozinkovaného plechu.
Oceánska netballová federácia
Oceánska netballová federácia, skr. ONF je oceánska športová konfederácia, ktorá združuje netballové zväzy oceánskych štátov. Sídli na Cookovych ostrovoch. V roku 2015 združovala 9 národných netballových zväzov a na jej čele stál Tina Browne z Cookových ostrovov. 7 zväzov sú plní členovia, dvaja sú pridružení. ONF je členom Medzinárodnej netballovej federácie (INF) a tiež Oceánskej federácie olympijských športov (OSFO).
Wonderwall
„Wonderwall“ je skladba britskej rockovej skupiny Oasis. Je to ich najpopulárnejšia pieseň a takisto jedna z najlegendárnejších piesní vôbec. Napísal ju Noel Gallagher (autor väčšiny hitov Oasis). Skladbu vydali Oasis ako singel dňa 30. októbra 1995, no začiatkom októbra bola vydaná z ich albumu (What’s the Story) Morning Glory?.
Obsah
Noel Gallagher sa v roku 1996 vyjadril pre časopis NME, že pieseň je "O jeho priateľke Meg Matthewsovej". Avšak v roku 2001 sa s ňou rozišiel a povedal, že pieseň je "o imaginárnom priateľovi, ktorý príde a zachráni ťa pred sebou samým".
Názov "Wonderwall" je z filmu Wonderwall z roku 1968, ku ktorému naspieval pieseň George Harrison.
Nahrávanie
Pieseň sa nahrávala v Rockfield Studios vo Walese, v Máji 1995 počas nahrávania albumu (What’s the Story) Morning Glory?. Hlavným spevákom je Liam Gallagher (údajne mu Noel ponúkol na výber medzi piesňou Wonderwall a Don't Look Back In Anger). Bočné vokály spieva Noel Gallagher. Paul McGuigan hrá na basu a za bicími je Alan White.
Videoklip
Vo videoklipe sa nachádza namiesto Guigsyho Scott McLeod, pretože Guigsy opustil Oasis na pár týždňov kvôli nervozite. Video ku piesni Wonderwall vyhralo ocenenie za najlepšie video na BRIT Awards v roku 1996.
Treffléan
Treffléan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Julien-Maumont
Saint-Julien-Maumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chřiby
Chřiby je vysočina na strednej Morave. Predstavuje geomorfologický celok Středomoravských Karpát a oddeľuje etnografické oblasti Haná a Slovácko.
Vysočina susedí na severe s Litenčickou pahorkatinou, na západe so Ždánickým lesom, na juhu s Kyjovskou pahorkatinou a na východe s Dolnomoravským a Hornomoravským úvalom. Najvyšším vrchom vysočiny je Brdo, ktoré je zároveň najvyšším vrchom Středomoravských Karpát. Pri šírke cca 10 a dĺžke okolo 35 km je rozloha pohoria 335 km². Vodné toky prameniace v pohorí ústia do Morava, okrem Kyjovky, ktorá je prítokom Dyje.
Thénésol
Thénésol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Art Bergmann
Art Bergmann (* 8. február 1953, Vancouver) je kanadský spevák a gitarista. V rokoch 1979-1980 viedol skupinu Young Canadians. V osemdesiatych rokoch bol členom niekoľkých ďalších skupín a v roku 1988 vydal svoj prvý sólový album nazvaný Crawl with Me; jeho producentom bol John Cale. Druhý album Sexual Roulette vydal o dva roky neskôr, potom Art Bergmann (1991) a What Fresh Hell Is This? (1995). Tieto tri albumy produkoval Chris Wardman. S ďalším albumom Design Flaw prišiel v roku 1998 a tentoraz sa na produkcii podieľal Peter J. Moore.
Vanda Tureková
Vanda Tureková (* 18. júl 1972, Trenčín) je slovenská herečka.
Kariéra
Už v čase štúdia herectva na VŠMU (19901994) hosťovala v rôznych bratislavských divadlách a objavila sa v televíznych inscenáciách a vo filmoch. Stvárnila napríklad Adelu v Dome Bernardy Alby (Divadlo Astorka Korzo ’90), Martu v Jarnom prebudení a Marišku v Tótovcoch (Trnavské divadlo), Chris v Tancoch na sklonku leta, Checcu v Čerticiach, Vivian Egertonovú vo Vlastencoch z mesta Yo, Luciu v Alergii (SND). Zahrala si v televíznej rozprávke Domovníkov syn (1993), televíznom filme Na Bukvovom dvore (1993, cena za ženský herecký výkon) a v televíznom seriáli Škriatok (1994). Po svojej prvej divadelnej sezóne, ktorú prežila na doskách SND, odcestovala do Mexika, v rokoch 19971998 venovala štúdiu pohybovej techniky Joseho Limona na Národnej škole tanca v Mexiku. Potom pôsobila v Amsterdame a po krátkom pobyte v Bratislave, zase v nemeckom Berlíne. Roky 20012002 strávila v Tokiu, kde sa venovala nielen výskumu japonského umenia so zameraním na butoh divadlo. Dnes je na voľnej nohe, dabuje, nakrúca a hrá.
Má syna Samuela a Jonáša.
Národný park Rwenzori Mountains
Národný park Rwenzori Mountains (Rwenzori Mountains National Park) je ugandský národný park a lokalita svetového kultúrneho dedičstva UNESCO, nachádzajúca sa v pohorí Rwenzori. Rozprestiera sa na ploche takmer, zahŕňa tretiu najvyššiu horu Afriky  – Mount Stanley  – a viaceré vodopády, jazerá a ľadovce. Park je známy pre bohatý rastlinný život.
História
Národný park Rwenzori Mountains bol založený v roku 1991. V roku 1994 bol zaradený do svetového prírodného dedičstva UNESCO pre svoju výraznú prírodnú krásu. Milície rebelov okupovali národný park v rokoch 1997 – 2001. Aj z tohto dôvodu, spolu s neistotou a nedostatkom zdrojov v parku, bola lokalita zaradená medzi rokmi 1999 – 2004 na Listinu Svetového dedičstva UNESCO v ohrození.
Husajn Táhir as-Sab’a
Husajn Táhir as-Sab’a, v prepise tiež Hussein Taher Al-Sabee (* 14. november 1979, Dahrán) je saudskoarabský atlét, skokan do diaľky. Jeho osobný rekord je 835 cm a urobil ho v máji roku 2004.
Hunfalvyho chata
Hunfalvyho chata bola chata na Vyšnej velickej poľane zo severnej strany dnešnej magistrály. Dnes miesto kde bola postavená pretína Tatranská magistrála.
História chaty
Chatu postavil Uhorský karpatský spolok. S projektom sa začali jeho členovia zaoberať v roku 1875. Chceli tu postaviť veľkú chatu, ale nemali dostatok finančných prostriedkov. Nakoniec sa uspokojili s menším objektom. Na stavbu chaty prispeli riaditeľstvá kúpeľov v Novom Smokovci a v Starom Smokovci. Drevenú chatu, v ktorej bola okrem veľkej obytnej miestnosti kuchyňa s komorou a izba chatára, postavili a odovzdali verejnosti roku 1878. Pomenovali ju podľa veľkoslavkovského rodáka, historika, cestovateľa a zakladateľa uhorskej vedeckej geografie Jána Hunfalvyho (18201888). Hufalvy bol zakladateľom budapeštianskej odbočky spolku.
V chate až do otvorenia Sliezskeho domu cez letné mesiace hospodáril chatár z radov niektorých starších horských vodcov. Neponúkala veľký komfort. Keďže zvýšený turistický ruch potreboval lepšie služby Sliezska sekcia Uhorského karpatského spolku postavila na začiatku Velickej doliny Sliezsky dom. Za účasti viac ako 100 ľudí ho otvorili 2. júna 1895. Hufalvyho chata pomaly chátrala a v roku 1913 vyhorela.
Marcos Ondruska
Jeho rodičia Matúš a Marcela pochádzajú z Bratislavy.
Adekvátny (filozofia)
Adekvátny vo filozofii je jeden zo základných pojmov teórie poznania. Adekvátne poznanie odráža objektívnu skutočnosť, pričom jeho stupeň súvisí so vzťahom absolútnej a relatívnej pravdy. Zhoda medzi poznatkom a objektom, ktorý poznávame je objektívna pravda.
Ludrovčanka
Ludrovčanka alebo Ludrovanka je potok na dolnom Liptove, na území okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Štiavničanky, meria a je tokom IV. rádu. Na hornom toku preteká cca dlhou Ludrovskou dolinou, v strednej časti výrazne bralnatou.
Prameň
Pramení v Nízkych Tatrách na severovýchodnom svahu Červenej Magury v nadmorskej výške cca
Smer toku
Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na sever, potom k sútoku s potokom z doliny Hučiaky na severoseverovýchod, odtiaľ opäť viac-menej na sever, pričom vytvára oblúk vypnutý na západ. Nad obcou Ludrová vytvára ostrý ohyb, na dolnom toku tečie na krátkom úseku k ústiu severovýchodným smerom.
Ústie
Ústi do Štiavničanky na okraji obce Štiavnička v nadmorskej výške približne
NGC 7129
NGC 7129 je otvorená hviezdokopa s reflexnou hmlovinou v súhvezdí Cefeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. októbra 1794. Dajú sa v nej pozorovať kompaktné, tmavočervené kosáčikové útvary, tzv. Herbigove-Harove objekty.
Dourdan (kantón)
Dourdan je francúzsky kantón v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Vznikol 20. júla 1967.
Tréhorenteuc
Tréhorenteuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 2001
NGC 2001 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 25. septembra 1826.
Michael Lammer
Michael Lammer (* 25. marec 1982, Kirchberg, Švajčiarsko) je súčasný švajčiarsky profesionálny tenista.
Železničná trať Číčenice – Nové Údolí
Železničná trať Číčenice – Nové Údolí (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 197) je jednokoľajová regionálna trať.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vieska nad Žitavou
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vieska nad Žitavou v okrese Zlaté Moravce.
NGC 7130
NGC 7130 je galaxia v súhvezdí Južná ryba, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 25. septembra 1834.
Žilinsko-martinská aglomerácia
náhľad|Okolie mesta Žilina Žilinsko-martinská aglomerácia je aglomerácia na severe stredného Slovenska v Žilinskom kraji. Zahŕňa jadro a prímestské pásmo žilinskej a martinskej aglomerácie, kde žije spolu okolo 238 tisíc obyvateľov.
V širšej aglomerácii Žiliny, ktorá spája oblasť miest Bytča – Žilina – Strečno – Rajec – Kysucké Nové Mesto – Čadca, dosahuje počet obyvateľov približne 260 000. Spolu s turčianskou aglomeráciou miest Martin a Turčianske Teplice dosahuje až 370 000 obyvateľov.
Žilinská aglomerácia
Prímestské pásmo malo 147 694 obyvateľov a tvoria ho navyše mestá Rajec a Rajecké Teplice a obce Belá, Divina, Dolná Tižina, Ďurčiná, Hričovské Podhradie, Jasenové, Kamenná Poruba, Kľače, Konská, Kotrčiná Lúčka, Krasňany, Kunerad, Lietava, Lietavská Svinná-Babkov, Lysica, Nezbudská Lúčka, Podhorie, Stránske, Stráža, Svederník, Šuja a Zbyňov.
Martinská aglomerácia
Prímestské pásmo dopĺňajú obce Belá-Dulice, Benice, Ďanová, Horný Kalník, Ležiachov, Necpaly, Príbovce, Sklabiňa, Sklabinský Podzámok, Trebostovo, Trnovo, Turčianska Štiavnička, Turčianske Jaseno, Turčianske Kľačany, Turčiansky Peter, Valča a Záborie. V oblasti žilo 90 842 obyvateľov.
Saint-Julien-près-Bort
Saint-Julien-près-Bort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Euthymenes z Mainalu
Euthymenes z arkádskej obce Mainalos bol na 95. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov a o osem rokov neskôr za víťazstvo v zápasení mužov. Zápasenie (palé) zaviedli v Olympii na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a zápasenie dorastencov (palé paidón) na 37 hrách roku 632 pred Kr. Na pamiatku jeho olympijského triumfu mu jeho rodáci dali zhotoviť sochu, ktorú potom slávnostne umiestnili k sochám olymionikov v olympijskej Altide. Jeho sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Alypa zo Sikyónu
San Martín (department, San Juan)
Department San Martín leží v centre provincie San Juan na západe Argentíny a je jeden z 19 departmentov provincie.
NGC 7131
NGC 7131 je galaxia v súhvezdí Kozorožec, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 7. augusta 1864.
San Martín (department, San Juan)
Na severe hraničí s departmentom Angaco, na východe a juhu s departmentom Caucete a na západe s departmentom Santa Lucía.
Hlavné mesto departmentu je San Isidro.
NGC 7131
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Les Lilas
Les Lilas je mesto vo východnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Seine-Saint-Denis a regióne Île-de-France.
Mesto má približne 22 000 obyvateľov a od Paríža je vzdialené cca 6 km.
Geografia
Susedné obce: Paríž, Le Pré-Saint-Gervais, Pantin, Romainville, Bagnolet.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov