cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Misia sui iuris v Afganistane
História
Opätovné rokovania viedli k založeniu Misie sui iuris, ktorá bola založená 16. mája 2002 pápežom sv. Jánom Pavlom II. Misia nepatrí do žiadnej cirkevnej provincie ale podlieha priamo Svätej stolici. Prvým Superiorom tejto misie sa stal otec Giuseppe Moretti, taktiež z rehole Barnabitov (Congregatio Clericorum Regularium S. Pauli). K roku 2010 mala misia 200 katolíkov, 5 rehoľných kňazov, 9 rehoľníkov, 12 rehoľníčok a jednu farnosť. Misia vydáva štvrťročník Nasara.
Kaplnka
Jediným sakrálnym objektom misie a farnosti je Kaplnka Panny Márie Božskej prozreteľnosti. Kaplnka je situovaná na Veľvyslanectve Talianskej republiky v Kábule.
Erb
Erb misia prijala v januári 2018. Blazón kompletného erbu: V modrom štíte strieborný položený polmesiac prevýšený zlatou osemcípou hviezdou. To všetko v bordúre – hore čiernej, vpravo červenej a vľavo zelenej. Za štítom zlatý Heratský procesiový kríž, pod štítom strieborná, červeno podšitá stuha s heslom Orietur Stella. Erb navrhol slovenský heraldik Marek Sobola.
Efedros (sochár)
Efedros bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Efedros, sochár z Atén, tvoril zrejme v polovici 4. storočia pred Kr. Od starovekých autorov nemáme o tomto gréckom umelcovi správy a ani z jeho skulpturálnej tvorby sa nič nezachovalo. Počas archeologických vykopávok sa však na akropole rodoského mesta Lindos našiel jeho menom signovaný mramorový podstavec, ktorý bol základňou bronzovej sochy inak neznámeho Agésistrata, syna Pythotimovho, z Lindosu.
Nápis na podstavci datujú približne do roku 340 pred Kr. Na hornej časti podstavca sa zachovali stopy dvoch nôh, pravej mierne klenutej.
Nana Muschurisová
Nana Muschurisová (iné mená: Nana Muschuriová, Nana Muschuri , Nana Muskuri , Nana Mouskouri ; , * 13. október 1934, Chania, Grécko) je grécka speváčka populárnej hudby. Žánrovo zasahuje aj do jazzu, folku či world music.
Je jedným z najúspešnejších umelcov v histórii populárnej hudby. Podľa Medzinárodnej federácie fonografického priemyslu v roku 2015 s 300 miliónmi predaných hudobných nosičov je po Madonne druhou najúspešnejšou speváčkou. Vyše 300 zlatých, platinových a diamantových platní dokumentuje jej dlhoročný úspech.
Svoje piesne naspievala v gréčtine, francúzštine, angličtine, nemčine, holandčine, taliančine, portugalčine, španielčine, hebrejčine, waleštine, mandarínskej čínštine, korzičtine a turečtine. Najväčšie úspechy dosiahla vo Nemecku, kde v roku 2015 získala cenu ECHO za celoživotné dielo.
Od roku 1993 je vyslankyňou dobrej vôle UNICEFU. . V rokoch 1994 - 1999 bola poslankyňou Európskeho parlamentu za stredopravú grécku stranu Nová demokracia (Νέα Δημοκρατία).
Osobný život
13. januára 2003 sa stal jej manželom jej dlhoročný partner André Chapelle. Žijú striedavo v Ženeve a Paríži.
Fatranská ulica (Žilina)
Fatranská ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Vznikla na prelome sedemdesiatych a osemdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska. Má tvar písmena „L“ a je tvorená výhradne 8-poschodovými panelákmi. Pomenovaná je po pohorí Fatra.
Kláštor augustiniánov (Třeboň)
náhľad|Kláštor augustiniánov
Kláštor augustiniánov je augustiniánsky kláštor v Třeboni, ktorý založili v roku 1367 Petr, Jošt, Oldřich a Ján z Rožmberka.
Pôvodná gotická časť s kaplnkou sv. Vincenta, dobudovaná po roku 1370, kláštorný ambit s polychromovaným rebrovím a freskami z počiatku 15. storočia sa dochovali v pôvodnom stave. Kláštorné budovy v štýle baroka boli postavené roku 1750. Kláštor sa stal po svojom založení významným strediskom umenia a vzdelanosti, jeho nadácie tvorili roku 1379 takmer štvrtinu hodnoty pozemkov a platov Třeboňska. Bol zrušený v roku 1785 v súvislosti so vznikom třeboňského katolíckeho dekanstva, třeboňského vikariátu a biskupstva českobudějovického.
Areál je chránený ako národná kultúrna pamiatka Českej republiky.
Civitavecchia
Geografia
Susedné obce: Allumiere, Santa Marinella a Tarquinia.
Demografia
Počet obyvateľov
Robert Wise
Robert Earl Wise (* 10. september 1914, Winchester, Indiana, USA† 14. september 2005, Los Angeles, Kalifornia) bol americký strihač, zvukár, filmový producent a režisér.
Za filmy West Side Story (1961) a The Sound of Music (1965) získal Oscara za najlepšiu réžiu. Na Oscara bol tiež nominovaný v kategórii Najlepší strih za film Občan Kane (1941) a v kategórii Najlepší film za film The Sand Pebbles (1966).
Valeria Schulczová
Životopis
Spoluautorka divadelných hier Leni, Doktor Macbeth   a Rodáci, ktoré napísala spoločne s Romanom Olekšákom.
V rokoch 2002 až 2010 pôsobila v Česku, kde spolupracovala s divadlami ako režisérka, dramaturgička a taktiež v rokoch 20042009 pracovala pre TV PRIMA.
Podieľala sa na seriáloch televízie JOJ Odsúdené, Za sklom, Nevinní. Pre Markízu pracovala v rokoch 20112013 ako šéfka Oddelenia vývoja nových formátov. Ako kreatívna producentka je podpísaná pod seriálmi Horúca krv, či Ordinácia v ružovej záhrade. Je spoluautorkou seriálu Detektív Dušo.
Huntington Beach
Huntington Beach je mesto v Kalifornii v okrese Orange County na západnom pobreží USA. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 malo 189 992 obyvateľov, vďaka čomu je štvrtým najväčším mestom v okrese.
Mesto je známe svojou viac ako 13,5 kilometrov dlhou plážou, miernym podnebím a výbornými podmienkami pre surfing. Z mesta pochádza mnoho známych hudobníkov a hudobných skupín, medzi inými kapely Avenged Sevenfold, The Offspring, The Vandals, Reel Big Fish alebo Hellogoodbye.
Bernie Mac
Bernie Mac, vlastným menom Bernard Jeffrey McCullough (* 5. október 1957, Chicago,, Illinois, USA† 9. august 2008, tamže) bol americký herec a komik.
Mal vlastnú televíznu šou The Bernie Mac Show (20012006), ktorá bola dvakrát nominovaná na Cenu Emmy. Jeho najznámejšou filmovou rolou bol Frank Catton vo filme Ocean's Eleven: Dannyho jedenástka a jeho dvoch pokračovaniach.
Životopis
Narodil sa v Chicagu ako druhé dieťa Mary McCullough a Jeffrey Harrisona. Vychovávala ho matka (zomrela keď mal 16 rokov) a starí rodičia. Začal študovať na strednej škole Chicago Vocational High School. V roku 1973 sa po matkinej smrti presťahoval do Tampy kde študoval na Jesuit High School. Neskôr sa vrátil do Chicaga a maturoval v roku 1975 na Chicago Vocational.
17. septembra 1977 sa oženi so svojou láskou zo strednej školy Rhondou Gore. V roku 1978 sa im narodila dcéra Ja'Niece. Pracoval vo varieté, sťahovacej službe a v UPS.
V roku 1992 debutoval vo filme Mo' Money. Zomrel 9. augusta 2008 na zápal pľúc.
Ťažkosť
Ťazkosť môže byť:
Kartografie Praha
Kartografie PRAHA, a.s. je české vydavateľstvo zaoberajúce sa predovšetkým vydávaním máp a atlasov.
Dejiny
Podnik vznikol pod názvom Kartografický a reprodukční ústav na základe vládneho nariadenia č. 1/1954 Zb. ako organizácia rezortu Ústrednej správy geodézie a kartografie pre kartografické činnosti pri spracovaní a tlači máp pre potreby štátneho hospodárstva, škôl i verejnosti. V dôsledku spoločenských zmien pred rokom 1968 bol ústav rozdelený na dve štátne organizácie: Kartografické nakladatelství a Kartografii Praha, ktoré v roku 1969 spätne zlúčili do firmy Kartografie Praha š.p. V osemdesiatych rokoch sa stala súčasťou Geodetického a kartografického podniku.
Ťarcha
Ťarcha môže byť:
Stevie Ray Vaughan
Stephen "Stevie" Ray Vaughan (* 3. október 1954, Dallas, Texas, USA† 27. august 1990, East Troy, Wisconsin) bol americký hudobník, spevák, skladateľ a hudobný producent. Patril k najvplyvnejším gitaristom, ktorí sa v 80. rokoch 20. storočia zaslúžili o opätovné oživenie záujmu o bluesový hudobný žáner. Často ho v publikáciách označujú za jedného z najlepších gitaristov všetkých čias.
Vaughan sa narodil a vyrastal v texaskom Dallase. Ako sedemročný sa inšpiroval svojim starším bratom, Jimmiem, ktorý u neho prebudil záujem o hranie na gitaru. Počúval aj bluesových hudobníkov, akými boli Albert King, Otis Rush a Muddy Waters, rockových gitaristov, medzi ktorých patril Jimi Hendrix a Lonnie Mack, či džezmenov akým bol Kenny Burrell. V roku 1963 dostal od brata, Jimmieho svoju prvú elektrickú gitaru, Gibson ES-125.
V roku 1971 Stevie Vaughan prestal chodiť na strednú školu a v nasledujúcom roku odišiel do Austinu, kde vystupoval viacerými kapelami. S Marcom Bennom hral v kapele Nightcrawlers, neskôr, až do konca roka 1977, s Dennym Freemanom v skupine Cobras. Potom založil vlastnú kapelu, Triple Threat Revue, ktorá sa po spojení s bubeníkomChrisom Laytonom and basgitaristom Tommym Shannonom premenovala na Double Trouble. Vaughan sa stal slávny v roku 1982 po vystúpení na Montreux Jazz Festivale. Jeho debutový album, Texas Flood, z roku 1983 sa krátko po vydaní, po komerčnom úspechu s predajom viac ako pol milióna kópií, dostal na 38. priečku rebríčka Billboard 200. V roku 1989 koncertoval na turné spolu s Jeffom Beckom a v roku 1990 s Joe Cockerom. Dňa 27. augusta 1990, 36 dní pred jeho 36. narodeninami Stevie Vaughan pri havárii vrtuľníka tragicky zahynul.
Počas života, ale aj po smrti, boli Steviemu Rayovi Vaughanovi udelené viaceré hudobné ceny. V roku 1983 ho čitatelia časopisu Guitar Player označili za najväčší nový hudobný talent a za najlepšieho bluesového hudobníka hrajúceho na elektrickú gitaru. V roku 1984 ho americká nezisková spoločnosť, Blues Foundation, označila za bluesového hudobníka roka, a v roku 1987 ho v časopise Performance Magazine označili za Hudobnú osobnosť R&B roka. Vaughan získal šesť cien Grammy, desať cien Austin Music Awards. V roku 2000 bol uvedený do Bluesovej siene slávy a v roku 2014 do do siene slávy hudobníkov. Časopis Rolling Stone dal v roku 2011 Stevie Raya Vaughana na dvanástu priečku zoznamu najlepších gitaristov všetkých čias. V roku 2015 bol Stevie Vaughan a skupina Double Trouble uvedený do Rokenrolovej siene slávy.
Tiaž (rozlišovacia stránka)
Tiaž môže byť:
Anita Ekbergová
Anita Ekbergová (* 29. september 1931, Malmö, Švédsko† 11. január 2015, Rocca di Papa, Taliansko ) bola švédska herečka a modelka od roku 1964 žijúca v Taliansku.
Životopis
V roku 1950 zvíťazila v súťaži Miss Švédsko, od roku 1953 potom vystupovala v amerických televíznych programoch s Bobom Hope. V roku 1956 účinkovala v americkom filme Vojna a mier (War and Peace) spoločne s Melom Ferrerom a Audrey Hepburnovou.
Úspech jej priniesla spolupráca s Federicom Fellinim, predovšetkým rola výstrednej americkej herečky Silvie vo filme Sladký život z roku 1960. Nočná scéna kúpanie vo fontáne di Trevi, v ktorej účinkovala spoločne s Marcellom Mastroiannim, je považovaná za jednu z najslávnejších scén filmovej histórie. V roku 1962 potom účinkovala vo Felliniho poviedke Pokušenie doktora Antonia z filmu Boccaccio 70. Jej posledným filmom bol Nain Rouge z roku 1998.
Časopis Empire ju v roku 1995 zaradil medzi 100 najpríťažliveších hviezd filmovej histórie.
Zomrela vo veku 83 rokov na klinike San Raffaele v Rocca di Papa neďaleko Ríma.
Zemská príťažlivosť
Zemská príťažlivosť môže byť:
Kozol (národná prírodná rezervácia)
Kozol je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malá Fatra.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Turie v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 91,58 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Zachovalé územie s významnými prírodnými hodnotami -výraznými bralnatými zoskupeniami, prirodzenými lesnými fytocenózami na dvoch úplne odlišných typoch podložia s výskytom chránených, ohrozených a vzácnych druhov flóry, mäkkýšov a entomofauny. ''
Chata PTTK v Doline Pięciu Stawów Polskich
náhľad|Chata pri plese Przedni Staw Polski náhľad|Chata v zime náhľad|Pred vchodom do chaty
Chata PTTK v Doline Pięciu Stawów Polskich ( aj Schronisko Pięciostawiańskie) je turistická chata na poľskej strane Vysokých Tatier v Doline Pięciu Stawów Polskich. Bola vybudovaná v rokoch 19471953 pri plese Przedni Staw vo výške. Je najvyššie položenou horskou chatou v Poľsku. Na prenocovanie ponúka 67 postelí v dvoj až desaťmiestnych izbách. Chatu obhospodaruje Poľský turisticko-vlastivedný spolok. Pomenovaná je po poľskom vedcovi a horolezcovi Leopoldovi Świerzovi.
Predchodcovia chaty
Dolinu Pięciu Stawów Polskich v minulosti vyhľadávali pastieri. Hala Pięć Stawów bola od roku 1637 majetkom rodiny Nowobilských. Kráľ Vładislav IV. daroval tento kraj šoltýsovi obce Białka Wojciechovi Nowobilskemu. Pamätníkom dávnych pastierskych čias je dodnes stojaca pastierska koliba, ktorú využívali náhodní návštevníci doliny a prví horolezci. V roku 1876 prestala slúžiť svojmu účelu, keď z iniciatívy Towarzystwa Tatrzańskiego bola pri plese Mały Staw postavená prvá chata.
Bola to malá jednopriestorová žulová stavba, ktorá niesla meno poľského geológa Ludwika Zejsznera. Chatu využívali v lete, zatiaľ čo v zime podliehala nepriaznivému počasiu. Každý rok si jej opravy vyžiadali vysoké finančné náklady. Najmä preto Towarzystwo Tatrzańskie v roku 1896 sa rozhodlo postaviť novú, lepšiu chatu. Práce sa začali veľmi rýchlo a už v roku 1898 bola stavba dokončená. Mala drevené steny bola v nej pec, prične na spanie a vyhovovala turistom a horolezcom i v zime. Veľmi rýchlo si ju obľúbili. Preto ju niekoľkokrát rozširovali a modernizovali. Hospodárili v nej chatári Jędrzej Nowobilski, Wojciech Budz, Jan Nowobilski a Maria Budzowa. Od zimy roku 1907 hospodárila v chate novozaložená Sekcja Narciarska Towarzystwa Tatrzańskiego (Lyžiarska sekcia Tatranského spolku). Počas prvej svetovej vojny chata bola niekoľko razy zdevastovaná, neskôr, za pomoci Kompanii Wysokogórskiej Wojska Polskiego (Vysokohorského oddielu poľskej armády), ju opäť uviedli do prevádzky. Nájom chaty po Marii Budzowej prevzala jej dcéra Wiktoria Bigosowa.
Chata slúžila turistom do roku 1924, kedy sa zreformovaná zakopanská sekcia Poľského turisticko-vlastivedného spolku rozhodla vybudovať novú väčšiu chatu, ktorú v roku 1935 postavili podľa projektu riaditeľa Priemyselnej školy v Zakopanom Karola Stryjeńského. Nájomcami sa stali Maria a Andrzej Krzeptowskí. Andzrej Krzeptowský bol lyžiar olympionik. Zakrátko bola populárna. Po ročnej prestavbe ju zväčšili a obložili kamenným múrom. Mohla hostiť o polovicu viac návštevníkov ako dovtedy. Uskutočňovali sa tu lyžiarske kurzy Polskiego Związku Narciarskiego (Poľského lyžiarskeho zväzu) s účasťou popredných poľských lyžiarov ako boli: Helena Marusarzówa, Stanisław, Jan a Andrzej Marusarzskí, Marian Woyna Orlewicz, Helena Becker, Bronisław Czech. Na začiatku druhej svetovej vojny Andrzej a Maria Krzeptowskí museli z chaty odísť. Starala sa o ňu Franciszka Gabrysia. Ešte v tom istom roku sa vrátila so svojimi synmi Maria Krzeptowska. V horách sa pohybovali partizánske oddiely, ktoré využívali chatu na útočisko. Chata prežila celú vojnu. V máji roku 1945 z neznámych príčin zhorela.
Po oslobodení Poľský turisticko-vlastivedný spolok obnovil svoju činnosť, ale s výstavbou chaty neuvažoval. Na znovuvybudovanie sa podujal   Andrzej Krzeptowski s manželkou. V roku 1947 pri plese Mały Staw vyrástla malá drevená turistická chatka. Bola prvou vybudovanou vo Vysokých Tatrách po roku 1945 a slúžila návštevníkom do roku 1954. Od roku 1968 ju využívajú strážcovia Tatrzańskiego Parku Narodowego.
Súčasná chata
V roku 1954 bola v Doline Pięciu Stawów dokončená súčasná v poradí už piata chata. Do krajinného celku bola harmonicky zakomponovaná kamenno–drevená chata (autormi projektu boli: Anna Górską, Jan Olaf Chmielewski, Jędrzej Czarniak, Gerard Ciołek a Jerzi Mokrzyński) postavená na novom mieste – nad severným brehom plesa Przedni Staw Polski. V marci 1956 bola oficiálne otvorená. Viedla ju dlhoročná osvedčená chatárka Maria Krzeptowska. Napriek mnohým problémom súvisiacich so zásobovaním chaty (tovar na chatu dopravovali konské povozy a nosiči) chata poskytovala dobré zázemie všetkým, ktorí ju navštívili. V roku 1957 Andrzej Krzeptowski a jeho syn Józef odišli na Chatu PTTK Wincenta Pola v Doline Roztoki a Maria zo synom Andrzejom zostali v novej chate. V roku 1973 chatu viedli obaja bratia Andrzej a Józef s manželkami. Neskôr prevzal vedenie sám Andrzej († 20. októbra 2013), v roku 1998 mu pomáhala dcéra Maria s manželom a dcéra Marta.
Zimná kapusta
Zimná kapusta alebo zimný kel môže byť:
Zimná kapusta môže byť aj (veľmi) neskorá odroda hlávkovej kapusty (t.j. kríženec hlávkovej kapusty a hlávkového kelu, vysieva sa v apríli/máji, zbiera sa v zime alebo na ďalšiu jar)   , pozri zimná kapusta (hlávková kapusta)
Zimný kel môže byť aj zimná odroda hlávkového kelu, pozri pod hlávkový kel
Námestie mieru (Trebišov)
Námestie mieru je námestie v centre mesta Trebišov.
Prepája Ulicu Slovenského národného povstania na západe a Ulicu Milana Rastislava Štefánika na východe. Miestna komunikácia tvoriaca námestie, ktoré prepája spomínané ulice má dĺžku približne. Na námestí sa nachádza napr. Okresný súd Trebišov, Katastrálny odbor Okresného úradu Trebišov a Mestský úrad v Trebišove. V bezprostrednej blízkosti námestia leží Nemocnica s poliklinikou Trebišov (na západ) a Múzeum a Kultúrne centrum južného Zemplína v Trebišove (na východ).
Petra Hanáková
Životopis
Absolvovala Vedu o výtvarnom umení na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského a bakalársky tiež Filmovú vedu na VŠMU v Bratislave. Pracovala na Ústave Dejín umenia SAV, na Katedre vied o umení FTF VŠMU a na Inštitúte umenia a vedy VŠVU.
Ešte ako študentka pripravila v spolupráci s Alexandrou Kusou úspešnú prezentáciu slovenského umenia na 48. Bienále v Benátkach 1999 s názvom Slovak art for free. Kde si návštevníci bienále mohli nechať vytetovať dielo-kerku od slovenských umelcov na telo. V roku 1997 pripravili opäť spolu s Alexandrou Kusou štvrtú výročnú výstavu Sorosovho centra súčasného umenia Slovensko (SCCA) s názvom 60/90, ktorá reflektovala spolupráce medzi generáciou, ktorá prišla na slovenskú výtvarnú scénu v 60. rokoch 20. storočia s generáciou, ktorá prišla na umeleckú scénu v 90. rokoch po Nežnej revolúcii. Výstava sa v dnešnej reflexii 90. rokov 20. storočia berie ako dôležitý kľuč k jej spätnému čítaniu. Výstava sa uskutočnila v rôznych priestoroch Starého mesta Bratislavy. Kurátorky vybrali päť umelcov zastupujúcich 60. roky a k nim priradili výtvarníkov zastupujúcich mladé umenie. Július Koller (1939) vystavoval s Romanom Ondákom (1966) v bývalom fotosalóne Rembrandt na Panskej ulici, Jana Želibská (1941) s E. Pätoprstou v Galérii Medium, Mária Bartuszová (1936-1996) s Denisou Lehockou (1971) v Galérii Živa na Podtatranského ulici, Jozef Jankovič (1937) s Dorotou Sadovskou (1973) v Galérii Medium a Stano Filko (1934) s Borisom Ondreičkom (1969) v bývalej Sturzerovej cukrárni na Sedlárskej ulici. Od roku 2008 je kurátorkou Zbierky iných médií v Slovenskej národnej galérii. Venuje sa teórii múzea, slovenskej filmovej a vizuálnej kultúre dvadsiateho a aktuálneho storočia a kurátorstvu výstav. Je spoluautorkou knižného profilu o Pedrovi Almodóvarovi, monografie Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra (SFÚ, 2010) a publikácie o dejinách umeleckej prevádzky 90. rokov Ženy-inštitúcie? (VŠVU/Slovart 2010).
Filmová publicistika
Hanákovej príspevok sa objavil v zborníku Nové Slovensko editora Aurela Hrabušického.
Pedro Almodóvar
V roku 2005 bola pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu a Asociácie slovenských filmových klubov vydaná monografia Pedro Almodóvar. Petra Hanáková ju napísala spoločne s Viktóriou Matákovou, vyšla v edícií Camera Obscura.
Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra
V roku 2010 vyšla pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu v edícií Orbis Pictus Hanákovej 315 stranová monografia Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra.
Pixel C
náhľad|Tablet Pixel C s klávesnicou so spusteným operačným systémom LineageOS v slovenskej verzii
Pixel C je 10,2 palcový androidový tablet, ktorý vyrábala a navrhla spoločnosť Google. Predstavený bol 25. septembra 2015 a predávať sa prestal 28. decembra 2017.
Poháňa ho osemjadrový čipset Nvidia Tegra X1, ktorý je založený na architektúre ARM "big.LITTLE": štyri jadrá sú rýchlejšie, zvyšné 4 sú pomalšie a energeticky efektívnejšie. Obsahuje 3 GB RAM a je dostupný v prevedení s 32 GB a 64 GB úložiskom. Má IPS displej s uhlopriečkou 10,2 palcov (260 mm) s rozlíšením 2560×1800 s bodovou hustotou 308 ppi.
Dostupná je aj voliteľná klávesnica pre Pixel C. Pripája sa k tabletu magneticky a komunikuje cez bluetooth, napájaná je z batérie a nabíja sa induktívne z tabletu.
Pri uvedení mal tablet systém Android 6.0.1 Marshmallow. Android 7.0 Nougat bol uvoľnený 22. augusta. Verzia 7.1.1 bola dostupná v decembri 2016 a verzia 7.1.2 v marci 2017. Android 8.1 bol uvedený v auguste 2017 a Android 8.1 5. decembra 2017.
Aristokles (sochár)
náhľad|Moderná rekonštrukcia pôvodnej polychrómovanej náhrobnej stély z Velanidezy, [[Glyptotéka (Mníchov)|Glyptotéka v Mníchove.]] Aristokles alebo Aristoklés (Aristokles, iný prepis: Aristoklés) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. Aristokles je autorom reliéfu na náhrobnej stéle známeho pod menom Aristionova stéla, objaveného v roku 1839 v atickej Velanideze, dnes uloženého v Národnom archelogickom múzeu v Aténach. Reliéf znázorňuje vysokú siluetu kopijníka, zrejme jedného zo starogréckych bojovníkov, ktorí napriek ľahkej výzbroji prelomili údernú silu perzského vojska.
Umelcovi sa tu veľmi zručne podarilo zachytiť postavu tohto muža a i keď je dielo veľmi starostlivo a jemne spracované, je málo životné (je zhotovené v archaickom štýle). Na stene stély boli nájdené stopy pôvodných farieb: modrej, červenej a žltej. Dielo sa štýlovo približuje maľbám na najstarších červenofigúrových vázach.
Konstal 106N
Konstal 106N je typ električky vyrábanej v poľskom podniku Konstal od konca 70. rokov do začiatku 90. rokov 20. storočia.
Konštrukcia
Vozidlá označené 106Na mali odlišný typ elektrickej výzbroje. Električky 106N sa vyznačovali značnou poruchovosťou. Rôznymi stupňami rekonštrukcie prešla väčšina električiek 106N v Poznani a vo Varšave.
Dodávky električiek
V rokoch 19771991 bolo vyrobených 11 vozidiel.
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2018
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2016 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v Suwone, v Kórejskej republike v dňoch od 18.28. januára 2018, za účasti rekordných 14 tímov. Pred turnajom sa odhlásilo družstvo Iraku. Nováčikom turnaja boli až 3 družstvá: popri Bangladéši aj dvaja oceánski zástupcovia, ktorých AHF prizvalaAustrália a Nový Zéland. Kórejská republika organizovala ázijský šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1983, v Soule. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Suwon Gymnasium a Seo-Suwon Chilbo Gymnasium. Titul obhájil 🇶🇦, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇧🇭.
Tento šampionát zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Ľalia zlatohlavá
Ľalia zlatohlavá (Lilium martagon) je eurázijský druh ľalie.
Je to vysoká a trvácna bylina. Rastie do výšky od 30 do 100 cm, výnimočne aj 150 cm. Má výrazné červené až ružové škvrnité kvety. Na území Slovenska sa vyskytuje v stredných a vyšších polohách. Dokáže pomocou ťažných koreňov regulovať hĺbku cibule v pôde.
Pestovanie
Pestuje sa na dekoratívne účely.
Vyšehrad (nakladateľstvo)
Vyšehrad je najstaršie doteraz pôsobiace české vydateľstvo, ktoré založil v roku 1934 kanonik pražskej vyšehradskej kapituly Bohumil Stašek. Pôvodne sídlilo na Karlovom námestí v Prahe 2, neskôr sa presunulo do súčasných priestorov na Žižkove.
Vo svojej histórii sa zameriavalo predovšetkým na vydávanie literatúry orientovanej kresťansky. Nakladateľstvo okrem iného ako prvé vydalo román Karla Schulza Kámen a bolest alebo prvý diel Služebníků neužitečných od Jaroslava Durycha.
Objemom vydaných titulov patrí medzi 20 najväčších českých vydavateľstiev, zaoberá sa ako literatúrou faktu, tak beletriou. Medzi vlajkové lode nakladateľstva patrí filozofia a história, vydáva však tiež napríklad historické detektívky populárneho írskeho spisovateľa Petra Tremayna, detektívne príbehy prestížnymi cenami a šľachtickým titulom ovenčenej Ruth Rendellovej, alebo druhý román mladého českého spisovateľa Františka Kalendu Ordál.
Vydavateľstvo Vyšehrad každý rok dáva vydavateľské ceny najlepším prácam v kategóriách pôvodná práca, preklad a výtvarné spracovanie knihy. Medzi jeho spriatelené vydavateľstvá patrí napríklad podobne zamerané vydavateľstvo Kalich.
Baptistérium ortodoxných
Baptistérium ortodoxných alebo Neonovo baptistérium je oktogonálne ranokresťanské baptistérium z 5. storočia v talianskom meste Ravenna. Ide o jeden z najvzácnejších príkladov ranokresťanskej architektúry. S výstavbou sa začalo okolo roku 400 ale podarilo sa ho dokončiť až koncom 5. storočia. Pôvodne bolo súčasťou baziliky, ktorá bola zbúraná v roku 1734. Ide o najstaršiu zachovanú stavbu v Ravenne, ktorá bolo čiastočne postavená na základoch rímskych kúpeľov. Nazýva sa tiež ako baptistérium ortodoxných, aby sa odlíšilo od Baptistéria ariánov postaveného na príkaz ostrogótskeho kráľa Teodoricha I. asi o 50 rokov neskôr. Výstavbu inicioval biskup Ursus na konci 4. storočia alebo na začiatku 5. storočia. Stavbu dokončil až biskup Neon na konci 5. storočia, kedy bola zhotovená mozaiková výzdoba baptistéria. Pôdorys má tvar osemuholníka a je postavený z tehál. Na prízemí je priestor rozšírený o štyri oblúkové niky, členené do dvoch radov oblúkov dvíhajúcich sa k veľkej kupole, ktorá bola dokončená v roku 450. Veľká stredová mozaika v kupole zobrazuje Kristov krst Jánom Krstiteľom v rieke Jordán. Stredovú mozaiku obkolesuje procesia dvanástich apoštolov v dvoch smeroch, končiac stretnutím svätého Petra so svätým Pavlom. Okolo procesii apoštolov sa nachádzajú architektonické scény, ktoré odkazujú na Sväté mesto. Tambur kupoly imituje galériu postáv obkolesujúci priestor baptistéria, každý výklenok obsahuje postavu svätca alebo proroka. V dolnej zóne sa nachádzajú scény z evanjelií. Podľa vyhodnotenia ICOMOS ide o najkvalitnejší a najúplnejší dochovaný príklad ranokresťanského baptistéria, ktorý zachováva plynulosť zobrazenia ľudskej postavy odvodenej z grécko-rímskeho umenia. Spolu s ďalšími ôsmimi pamiatkami v Ravenne bolo baptistérium zapísané do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO, v rámci lokality Ranokresťanské pamiatky v Ravenne.
História výstavby
vľavo|náhľad|Prierez Baptistéria ortodoxných. Prerušovaná čiara ukazuje súčasný terénnáhľad|Pôdorys Baptistéria ortodoxnýchNa príkaz ravennského biskupa Ursa sa začalo so stavebnými prácami v 5. storočí na základoch rímskych kúpeľov. Baptistérium bolo postavené na juhovýchod 1,5 metra severne od katedrály, ktoré bolo súčasťou súčasťou baziliky. Zničenú v roku 1734 za účelom postavenia dnešnej katedrály. Baptistérium bolo určite spojené s bazilikou prostredníctvom prstencovej chórovej ochodze a ďalších budov. Do dnešných dní sa nepodarilo archeológom a historikom túto hypotézu potvrdiť. Pri výstavbe boli znovu použité tehly z kúpeľov. Pôvodná úroveň stavby bola zhruba 3 metre pod dnešnou úrovňou terénu. Pôdorys má tvar osemuholníka. Výstavba baptistérií v tvare osemuholníka (ktorá je typická aj pre ambrosiánske baptistériá) nie je náhodná. Má estetický pôvod a symbolický odkaz stvorenia sveta za 7 dní a 8. deň symbolizuje vzkriesenie a večný život. Na prízemí je priestor rozšírený o štyri oblúkové niky, členené do dvoch radov oblúkov dvíhajúcich sa k veľkej kupole, ktorá bola dokončená v roku 450. Mnohí odborníci predpokladajú, že horná časť stien, ktoré sú zdobené slepou arkádou pozostávajúcou z dvoch dvoj klenbových panelov na každej strane, bola väčším doplnkom k múrom postaveným niekedy v 10. storočí alebo neskôr. Dôvodom bolo zvýšenie profilu stavby v čase, keď mohlo dôjsť k zasypaniu spodnej časti budovy. Ďalší odborníci tvrdia, že k prestavbe mohlo dôjsť v druhej polovici 15. storočia.
Baptistérium počas výstavby biskupom Ursom malo drevený strop a kamennú podlahu. Rozsiahlu prestavbu dokončil až biskup Neon na konci 5. storočia, kedy bola zhotovená mozaiková výzdoba. Výsledok jeho práce prežíva až do dnes. Kupola bola skonštruovaná z dvojitých dutých terakotových rúrok (tubi fittili) zasunutých jedna do druhej. Tie nahradili pravdepodobne bloky ľahkej pemzy aby sa vytvorila ešte ľahšia štruktúra kupoly. Vonkajšie steny oblúku sú hrubé iba 0,6 m, čo vysvetľuje obavy z hmotnosti kupoly. Murivo kupoly a jej podporné oblúky nie sú spojené s vonkajším plášťom z tehál, ale trhajú akoby vnútorný plášť so štruktúrou, ktorú držia vnútorné oblúky a stĺpy. V kupole sa nachádzajú presne nad oknami malé otvory, ktoré pravdepodobne slúžili na zavesenie olejových lámp v interiéri, keďže krstné obrady sa konali v noci. Nedávna diskusia o neobvykle veľkých rozmeroch okien baptistéria priniesla hypotézu o dennom využití baptistéria v 5. storočí. Historik Ivanovic však toto tvrdenie odmieta.
Mozaiky
Pôvodná mozaiková výzdoba sa zachovala v celom vnútri baptistéria. Mala zdôrazniť osobitný význam sviatosti krstu pre veriacich. Byzantské mozaiky baptistéria nadväzujú na tradície umenia predchádzajúcich storočí. Sú rozdelené do troch cyklov: prvý cyklus sa nachádza v spodnej časti, druhý v strednej časti, kde sa nachádzajú reliéfy prorokov a tretí cyklus je mozaika kupoly. Celková mozaiková kompozícia súvisí s témou Nebeského Jeruzalema. Zdôrazňujú to koruny v rukách apoštolov na mozaike kupoly (symbolizujú, ako sa uvádza v knihe Zjavenia apoštola Jána, zasadnú na dvanásť trónov, aby súdili dvanásť kmeňov Izraela), štyri oltáre a štyri obrazy prázdneho trónu. Ústrednou scénou je krst Ježiša Krista v rieke Jordán. Okrem vyobrazeného nahého Ježiša, polonahého Jána Krstiteľa a človeka s uterákom v rukách. Stredovú mozaiku obkolesuje procesia dvanástich apoštolov v dvoch smeroch, končiac stretnutím svätého Petra so svätým Pavlom. Postavy apoštolov sú zobrazené v dynamickom pohybe, typovo ešte antické. Oblečenie pripomína tuniku rímskych patricijov. Postavy sú vykreslené realisticky a majú veľkú výpovednú silu. Proporcie sú pretiahnuté a majú monumentálny charakter. Využíva sa iba biela farba (symbolizuje svetlo Zeme) a zlatá farba (symbolizuje svetlo nebies). Početné symboly a atribúty umiestňujú každú postavu do veľmi prísnej hierarchie. Hlavnú rolu zohráva modré pozadie.
Kupola
vľavo|náhľad|Pohľad na mozaiky v kupole Mozaikovú výzdobu kupoly možno rozdeliť do troch pásov. Dolný pás, tvorí súčasť základne a kupoly. Zdobia ho architektonické scény výklenkov, ktoré vytvárajú efekt striedania konkávnych a konvexných kriviek tzv. divadelné krídla. Tento motívy sa nachádzal v rímskom umení, napríklad už na freskách v Pompejách. V strede ôsmich centrálnych výklenkov sa nachádzajú štyri otvorené knihy, ktoré sa dajú ľahko identifikovať, ako štyri evanjeliá, pretože na stránkach týchto štyroch kníh sa nachádzajú texty, ako napríklad: EVANGELIVM SECVN MARCUM. Ďalej je sú tam zobrazené štyri prázdne tróny (hetimasia). Prázdne tróny pravdepodobne odkazujú na Kristov druhý príchod. Priestor výklenkov lemuje priestor s prázdnymi stoličkami, na ktorých budú sedieť spravodliví. Tieto architektonické scény odkazujú na Sväté mesto a šírenie kresťanskej náuky.
Stredné pásmo zobrazuje procesiu dvanástich apoštolov v dvoch smeroch na modrom pozadí. Končiac stretnutím svätého Petra so svätým Pavlom. Postavy majú stále pozoruhodnú plastickú konzistenciu a zmysel pre pohyb, čo svedčí o nepretržitom vzťahu s klasickým umením. Farby ich odevov sú striedajúca sa zlatá tunika a biele pálium s dvoma tmavými okrajmi (clavus/clavi). Ozdobné pruhy siahajú takmer po nohy. V rukách držia koruny tzv. neprekonateľnú korunu víťazstva (immarcescibilis gloriae corona). Tváre sú realistické a nadväzujú na model rímskeho portrétneho umenia (snahu po ideáli). Z horného kruhu visia biele závesy, ktoré pri pohľade zdola tvoria tvar koruny kvetu.
Tretie pásmo zobrazuje ústrednú mozaiku. V tomto centrálnom kruhu je na zlatom pozadí scéna Kristovho krstu v rieke Jordán. Ježiš je zobrazený s bradou a ponorený vo vodách rieky Jordán, zatiaľ čo Ján Krstiteľ po jeho pravej strane krstí Ježiša poliatím hlavy vodou z patény. Postava starca po Ježišovej ľavici je personifikácia rieky Jordán. Tieto personifikácie boli bežné v grécko-rímskom umení. Aj keď boli pohanského pôvodu, takéto personifikácie boli často kopírované ranými kresťanmi. Nad ním sa objavuje ikonografický helenisticky nápis IORDANN, zatiaľ čo nad Kristom je vyobrazená holubica symbol Ducha Svätého. Jedná sa o jedno z najstarších mozaikových vyobrazení Kristovho krstu. Tvár Ježiša Krista a Jána Krstiteľa sú trochu iné ako zvyšok mozaiky. Obe tváre boli v 18. storočí barokizované, takže centrálna časť scény so zreteľne viditeľnými obrysmi už nie je pôvodná. Tieto práce uskutočnil Felice Kibel rímsky umelec, ktorý pôsobil v Ravenne od 50. rokov 18. storočia až do svojej smrti. Jeho metódy obnovy by pravdepodobne nesplnili dnešné štandardy. Jánov kríž s drahokamami mohol byť v skutočnosti pastierskou palicou, ako je tomu napríklad v Baptistériu ariánov. Dosť možne je že Kristus bol na pôvodnej mozaike zobrazený ako mládenec bez brady. Obnovená bola aj Jánova ruka a je pravdepodobné, že pôvodne mal ruku na Kristovej hlave.
Tambur
náhľad|Pohľad na mozaikovú a štukovú výzdobu v tambure Stredovú časť interiéru tvoria oblúky s oknami. Každý z nich je ešte rozdelený na tri menšie oblúky (slepé arkády). Predpokladá sa, že táto štruktúra je odvodená od architektúry rímskych scaenae frons. V stredovej časti sú umiestnené okná, zatiaľ čo dve bočné sú zdobené raz vyplnené štukovými edikulami (gipsoplastae) s polkruhovými alebo trojuholníkovými štítmi. Výplň edikúl tvorí šestnásť reliéfov stojacich postáv (prorokov). Štíty sú zdobené rastlinnými a zvieracími motívmi. Medzi nimi sú vložené ďalšie štukové reliéfy, oveľa menšieho rozsahu, predstavujúce buď dvojicu zvierat, alebo v štyroch prípadoch figurálne výjavy. Zatiaľ čo zvieratá, ktoré lemujú ústredné prvky, ako sú vázy alebo koše, sa väčšinou interpretujú iba ako dekoratívne motívy. Štyri figurálne výjavy, ako Kristus šliape na zvieratá, Traditio legis, Jonáš a veľryba a Daniel v jame levovej. Tieto výjavy boli identifikované v priamej súvislosti s krstnou liturgiou a jej predchádzajúcim katechetickým pokynom. Kostof objasňuje význam prvých dvoch spomenutých ako dogmatické znázornenie. Spája ich s procesom zrieknutia sa Diabla. Pokrstený tak mali čeliť nástrahám diabla. Scéna Traditio legis sa potom interpretuje ako doplnková k tejto scéne, potvrdzuje moc Cirkvi a zdôrazňuje tak výlučnosť komunity, do ktorej krstom vstupujú nový členovia. Folleti však poskytuje iné vysvetlenie, poukazujúc na to, že scéna Krista pošliapavajúceho zvieratá nie je vložená priamo do západnej osi baptistéria. Porušenie umiestnenia vysvetľuje v kontexte umývania nôh, čo bolo samo o sebe vnímané ako akýsi exorcizmus. Druhá scéna je potom spojená s motívom Traditio legis, ktorý bol súčasťou predkrstnej výučby katechumenov. Podobne ako postavy na nižšej úrovni, aj títo muži sú oblečení v tunikách a páliach. V rukách držia buď zvitky alebo knihy. Aj keď im chýba ďalšia identifikácia, boli takmer jednoznačne identifikovaní ako proroci. Materiál zďaleka nie je taký odolný ako mramor alebo kameň. Postavy sú veľmi plastické a pravdepodobne boli aj polychrómované. Katechéza sa opierala nielen o štyri evanjeliá, ale aj o texty prorokov Starého zákona, ktoré vysvetľovali prítomnosť týchto postáv. Na začiatku 20. storočia v rámci reštauračných prác boli postavy odstránené na základe domnienky neskorších úprav. Neskôr sa zistilo, že sa jednalo o pôvodné prvky z 5. storočia. Dnes sa tam nachádzajú reštaurované kópie. Nad oblúkmi sú znázornené ranokresťanské symboly, ako je vinič, pávy a ďalšie symboly.
Základňa
vľavo|náhľad|Krstiteľnica v interiéri baptistéria Spodná časť má tvar osemuholníka, kde osem stĺpov s korintskými a taliansko-byzantskými hlavicami držia oblúky základne. Priestor je naviac rozšírený o štyri oblúkové niky, jeden na každej strane. Priestor slepých arkád na každej jednej strane sú vyplnené technikou opus sectile, ktorá bola pravdepodobne tiež súčasťou pôvodnej výzdoby. Plocha je zložená z rôznych druhov kameňov usporiadaných do geometrických vzorov, od červeného porfýru a čadiča po zelený a africky mramor. Na archivoltách sú zobrazené štyri latinské nápisy, tri s odkazmi na pasáže z Biblie. Existujú ďalšie tri texty, z ktorých jeden je aj z Knihy žalmov. Ďalšie dva sú parafrázami pasáží v evanjeliách podľa Matúša a Jána. Text založený na Jánovi odkazuje na Ježiša, ktorý umýval nohy svojim učeníkom. Umývanie nôh biskupom bolo údajne súčasťou krstného rituálu, ktorý sa uskutočňoval okolo roku 400. Priestor medzi slepými arkádami vyplňujú zlaté listy rozvilin a akantových listov na modrom pozadí s ôsmimi stojacimi mužskými postavami nad ôsmimi stĺpmi. Postavy sú umiestnené do zlatého oválneho medailónu s plameňovými okrajmi, oblečené v bielej tunike alebo páliu a v rukách držia zvitky alebo knihy. Nedostatok ikonografických znakov, ktoré by umožňovali ich presnú identifikáciu, viedli väčšinu vedcov k ich interpretácii ako ďalších bližšie nešpecifikovaných prorokov. Nie je veľa známe o pôvodnej dlažbe, ani o obložení spodných múrov, ktoré sú teraz úplne stratené pod úrovňou terénu. Podľa vykopávok Lanciani a následných rekonštrukcií vykonaných v 19. storočí mohli byť úplne pokryté svetlým mramorom.
Ostatné zariadenie baptistéria
V baptistériu sa nachádza krstiteľnica ortogonálneho tvaru, pravdepodobne stredovekého pôvodu, zatiaľ čo pôvodné bolo podľa vykopávok Lancianiho kruhové (priemer asi 3,1 m) a zapustené do zeme, pravdepodobne pokryté mramorom a prístupné dvoma protiľahlými radmi stupňov. Krstiteľnica je vyrobená z mramorových a porfýrových dosiek a stĺpov, ktoré sú spojené kovovými sponami. Pulpit s krížom je súčasťou krstiteľnice. Nad krížom je obraz holubice, ktorý je samozrejme symbolom Ducha Svätého. Nápisy v krstiteľnici pochádzajú pravdepodobne zo 16. storočia. V baptistérium sa okrem iného vo výklenkoch nachádza kovový kríž, ktorý bol predtým na streche baptistéria a oltár.
Plovdiv (okres)
Plovdiv je okres v Plovdivskej oblasti v strednom Bulharsku v Hornotráckej nížine. Okres je totožný s mestom Plovdiv. Žije tu vyše 330 tisíc stálych obyvateľov.
Sídla
Okres má jediné sídlo - mesto Plovdiv, ktoré sa podľa zákona o územnom delení okresu hlavného mesta a veľkých miest delí na 6 rajónov.
Obyvateľstvo
V okrese žije 333 635 stálych obyvateľov a vrátane prechodne hlásených obyvateľov 382 929. Podľa sčítania 1. februára 2011 bolo národnostné zloženie nasledujúce:
IDNES.cz
iDNES.cz (iDNES) je český internetový spravodajský portál prevádzkovaný spoločnosťou MAFRA a.s., ktorá vydáva tiež denníky Mladá fronta DNES, Lidové noviny a Metro. Väčšinovým majiteľom spoločnosti bol od roku 1994 do roku 2013 nemecký Rheinisch-Bergische Druckerei und Verlagsgesellschaft GmbH, v júni 2013 celú skupinu MAFRA kúpil podnikateľ Andrej Babiš prostredníctvom svojho holdingu Agrofert.
Portál iDNES.cz je v prevádzke od 12. januára 1998, mesačne ho navštívia viac ako 4 milióny čitateľov. Obsahovo úzko spolupracuje s Mladou frontou DNES. Šéfredaktorkou iDNES.cz je od 31. augusta 2015 Naděžda Petrová.
Ocenenia
V desaťročnej histórii ankety Křišťálová Lupa získal portál iDNES.cz desaťkrát prvé miesto za najlepšie spravodajstvo. Projekty iDNES.cz uspeli aj v ďalších kategóriách. Cestovné poriadky iDNES.cz boli v roku 2011 druhé v kategórii „Nástroje a služby“, o rok neskôr vyhrala aplikácia iDNES.cz v kategórii „Mobilná služba“. V roku 2011 bola vyhlasovaná kategórie All Star, v ktorej iDNES.cz obsadil tretie miesto. Ďalším ocenením bola Zvláštna cena servera Lupa.cz v roku 2013 pre projekt Stratocaching, ktorý spoluorganizovala redakcia Technet.cz.
Za roky 2000 a 2001 získala redakcia iDNES.cz cenu Český zavináč za „Najlepšie spravodajstvo“. O rok neskôr získal iDNES.cz prvenstvo v kategórii „Najlepšia športová stránka“.
Hippeus
Hippeus môže byť:
Nitrianska ulica (Žilina)
Nitrianska ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Ulica vznikla v druhej polovici sedemdesiatych rokov pri výstavbe panelového sídliska. Je v plnej dĺžke tvorená pešou zónou s obojsmerným cyklistickým chodníkom. Na ulici sa nachádza jeden 8 - poschodový panelový dom, ďalej samoobsluha Tesco Expres, detské ihrisko či predajné stánky.
Priebeh
Ulica začína pri podchode pod ulicou Matice slovenskej a pokračuje juhovýchodným smerom až ku križovatke so Trnavskou ulicou, kde končí. Pešia zóna aj s cyklotrasou ešte pokračujú asi 240 metrov až k Základnej škole Karpatská.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018
Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev Afriky v hádzanej mužov, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konal sa v Libreville, v Gabone v dňoch od 17.27. januára 2018, za účasti 10 tímov. Gabon sa stal desiatou krajinou, ktorá hostila africký šampionát mužov, z toho po Angole a Kongu iba treťou krajinou zo Strednej Afriky. Zápasy sa uskutočnili v novovybudovanej aréne Palais des Sports de Libreville s kapacitou 5 358 miest. Titul získalo 🇹🇳, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z 🇪🇬.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
O dejisku turnaja v roku 2018 rozhodlo predstavenstvo CAHB na svojom zasadnutí v Alžíri 26. januára 2016, kedy sa rozhodlo aj o dejisku turnaja v roku 2020.
Academia (české vydavateľstvo)
náhľad|Wiehlův dom Academia (názov v rokoch 19551965 Nakladatelství Československé akademie věd; iné názvy pozri v kapitole Názov) je české vydavateľstvo a kníhkupectvo, ktoré v roku 1953 zriadila Československá akadémia vied (ČSAV). Od roku 2007 pôsobí ako divízia Středisko společných činností Akademie věd České republiky, verejnej výskumnej inštitúcie zriadenej Akademií věd České republiky (AV ČR).
Názov
Vydavateľstvo nieslo v rokoch 19551965 názov Nakladatelství Československé akademie věd, skrátene Nakladatelství ČSAV a skratkou NČAV. V roku 1966 získalo súčasný názov Academia, ktorý bol v rokoch 19661992 zapisovaný aj ako Academia, nakladatelství Československé akademie věd resp. skrátene Academia, nakladatelství ČSAV. Po rozdelení ČSAV na Slovenskú akadémiu vied a AV ČR v roku 1992 došlo k zmene v zapisovaní uvedeného dlhšieho názvu na Academia, nakladatelství Akademie věd České republiky resp. skrátene Academia, nakladatelství AV ČR. Na odlíšenie vydavateľstva od kníhkupectva sa používajú názvy Nakladatelství Academia a Knihkupectví Academia.
Sídlo
Sídlom nakladateľstva je Wiehlov dom na Václavskom námestí v Prahe 1. Pamätná tabuľa v kníhkupectve pripomína, že dom odkázal architekt Antonín Wiehl Českej akadémii vied a umení
Zameranie
Knihy vychádzajú predovšetkým v edíciách ''21. století, Atlasy a Průvodce, Paměť, Historie, Šťastné zítřky, Gerstner, Galileo'' a ďalšie. Nakladateľstvo vydáva aj populárno-náučný časopis Živa a prevádzkuje svoju sieť kníhkupectiev Academia v Prahe, Brne a Kultúrno-literárne centrum v Ostrave a najnovšie tiež v Českých Budějoviciach. V nich tiež pravidelne organizuje rôzne kultúrne podujatia.
Cieľovou skupinou zákazníkov nakladateľstva je prevažne odborná verejnosť, pedagógovia a vysokoškolskí študenti.
Motorový rušeň 704
náhľad|Rušeň 704.401 spoločnosti Viamont. Motorový rušeň 704 (do roku 1988 niesol označenia ako rady T 234.0 a T 238.0) je dvojnápravový rámový kapotovaný dieselový rušeň s elektrickým prenosom výkonu. Prvé tri prototypy boli vyrobené v roku 1988, sériová výroba sa realizovala v rokoch 1991 až 1994 v ČKD Lokomotivce. Svoje uplatnenie našli predovšetkým v ľahkej staničnej službe, kde v železničných staniciach a depách obstarávajú posun. Stroje sú veľmi spoľahlivé, hospodárne a majú dobré trakčné vlastnosti. Rušňom sa podľa ich hranatého stavebnicového tvaru prezýva Malé lego.
Spaľovací motor
Rušeň poháňa preplňovaný vodou chladený štvordobý šesťvalcový automobilový motor s priamym vstrekovaním paliva, LIAZ 6 Z 135 T, o zdvihovom objeme 13,74 l. Agregát podáva maximálny výkon 250 kW (u prototypov, 220 kW). Maximálna rýchlosť rušňa je.
Trakčné motory
Trakčné motory sú tlapové štvorpólové elektromotory typu ČKD TE 015 C, uložené v ráme podvozku pre každú nápravu jeden.
Využitie
Rada 704 sa v železničnej doprave najviac uplatnila v staničnom posune. Ich zavedenie do prevádzky umožnilo, aby sa vo väčšej miere rušili staré, vtedy už nevyhovujúce rady 700-703, na ktoré tiež prestavali byť dostupné náhradné diely. Rušne boli dodané do väčšiny veľkých českých dep vždy po pár kusov, aby obsadili zálohy v depách či k posunu s vozňami v osobných staniciach. Využívali sa i k vozbe osobných a ľahkých nákladných vlakov, ale prejavoval sa u nich, ich nízky výkon i hmotnosť na nápravu, preto boli tieto výkony veľmi obmedzené a skôr núdzové. Neskôr ich na týchto výkonoch čiastočne nahradili väčšie a silnejšie stroje radu 708.
V priemysle, sa stroje dobre uplatnili vo vlečkových prevádzkach, kde slúžili na posun súpravy napr. nakladanie suroviny do vozňov alebo manipuláciu medzi jednotlivými závodmi. Medzi najvýznamnejšími užívateľmi z tejto rady sú, napríklad, AWT (prevzaté stroje po spoločnosti Viamont), ArcelorMittal Ostrava, SD-KD a iné spoločnosti. V prevádzkovaní u súkromných vlastníkov niektoré z rušňov prešli modernizáciou alebo remotorizáciou, do časti strojov SD-KD tak boli napríklad dosadené motory Caterpillar, inde stroje dostali klimatizáciu stanovíšť, elektronický riadiaci systém a iné.
Peggy Lee
Peggy Lee (vlastným menom Norma Deloris Egstrom, * 26. máj 1920, Jamestown, Severná Dakota, USA† 21. január 2002, Los Angeles, Kalifornia) bola americká jazzová a popová speváčka, pesničkárka, herečka a skladateľka, ktorej kariéra trvala takmer šesťdesiat rokov.
Byrokratický index
Byrokratický index (angl. bureaucracy index) kvantifikuje potrebný čas, počet úkonov a aj náklady, ktoré sú spojené so splnením si byrokratických povinností vyplývajúce z aktuálne platnej legislatívy v danej krajine.
Peggy Lee
Vypracovala sa z vokalistky lokálnej rozhlasovej stanice k big bandu Bennyho Goodmana. Neskôr sa stala mnohostrannou umelkyňou. Skladala hudbu pre filmy, stala sa filmovou herečkou a nahrávala konceptuálne albumy zahŕňajúce poéziu, komorný pop a artové piesne.
Zomrela v 81 rokoch na komplikácie spôsobené diabetom.
Byrokratický index
Na Slovensku ho meria INESS – Inštitút ekonomických a spoločenských analýz od roku 2016, každoročne, pri príležitosti osláv Medzinárodného dňa byrokracie. V roku 2017 sa zapojili aj ďalšie európske think tanky z Česka a z Bulharska.