cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poistenie domácnosti
Predmety poistenia domácnosti
Domácnosť je komplex hnuteľných vecí, ktoré dokopy skladajú zariadenie rodinného alebo bytového domu, bytu alebo rekreačného objektu (napr. chata a pod.). Medzi takéto veci patrí najmä:
Riziká
Poistenie domácnosti je jedno z najúplnejších druhov poistení, pretože okrem základného obsahu poistenia sa dá aj mnoho udalostí pripoistiť alebo získať nadštandardné krytie. Najčastejšie riziká, proti ktorým sa poisťuje základným obsahom poistenia domácnosti:
Poistenie domácnosti je možné rozšíriť aj o rôzne iné druhy pripoistenia, ako napr.:
Nadštandardné krytie sa môže vzťahovať napríklad na:
Elizabeth Roemerová
Elizabeth Roemerová (* 1929† 8. apríl 2016) bola americká astronómka.
Bola profesorkou na University of Arizona. Zaoberala sa výskumom komét a asteroidov. Objavila asteroidy 1930 Lucifer a 1983 Bok. 25 rokov fotografovala kométy. V roku 1975 spoluobjavila Themisto (Jupiter XVIII), jeden zo 67 mesiacov Jupitera.
Dršňa
Dršňa je potok na západnom Slovensku, preteká územím okresu Topoľčany. Je to ľavostranný prítok Nitry a má dĺžku 13,7 km.
Prameň: v pohorí Tribeč, v podcelku Veľký Tribeč, na severozápadnom svahu Javorového vrchu (730,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 610 m n. m.
Smer toku: od prameňa na krátkom úseku na sever, potom sa stáča na severozápad, za obcou Krnča sa veľkým oblúkom stáča na juhozápad
Geomorfologické celky: 1. Tribeč, podcelok Veľký Tribeč, časť Hornonitrianske predhorie, 2. Podunajská pahorkatina, podcelok Nitrianska pahorkatina, časti Tribečské podhorie a (Stredno-)Nitrianska niva
Monceau-lès-Leups
Monceau-lès-Leups je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Dršňa
Prítoky: sprava spod Kozlice (498,1 m n. m.), zľava spod Brlohu (598,8 m n. m.), prítok (229,8 m n. m.) spod Kobylej skaly, Lázkový potok (162,3 m n. m.)
Monceau-lès-Leups
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dršňa
Ústie: do Nitry západne od obce Solčany v nadmorskej výške okolo 162 m n. m.
Monceau-lès-Leups
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dršňa
Obce: iba Krnča
Monceau-lès-Leups
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Cabaj-Čápor
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Cabaj-Čápor v okrese Nitra.
Gyöngyfa
Gyöngyfa je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Szentlőrincskom okrese.
Má rozlohu 878 ha a žije tu 132 obyvateľov (2007).
Juraj Česnegi
Gróf Juraj Česnegi (staršie Juraj Cseszneky; maď. Cseszneky György; latinsko-maďarský prídomok: de Milvány) bol uhorský šľachtic v 16. storočí. Člen rodiny Česnegiovcov.
V roku 1526, kedy prebehla katastrofálna bitka s Turkami a kráľ Ľudovít II. zomrel na bojisku, bol Juraj Česnegi pánom hradov Tata a Komárno. V boji o trón medzi vojvodom Jánom Zápoľským a arcivojvodom Ferdinandom Habsburským podporoval právo Ferdinanda. Keď však Zápoľského veliteľ Gaspar Ráskai začal obliehať hrad Tata, Juraj musel neochotne hrad prenechať protivníkovej presile. Potom odišiel do Bratislavy požiadať kráľovnú Máriu o pomoc. V roku 1528 obsadil Juraj spolu s Tomášom Nádašdym hrad Ráb pre Ferdinanda Habsburského. Kráľovná Mária, vdova po kráľovi Ľudovítovi II. a sestra Ferdinanda, ho vymenovala za sudcu kráľovského súdneho dvora Rábu.
V roku 1532, keď cisár Karol V. poslal Garcilasa de la Vegu do vyhnanstva na ostrov v povodí Dunaja, bol gróf Česnegi zodpovedný za zaopatrenie tohto španielskeho básnika. Juraj sa neskôr stal zasväteným nasledovníkom protestantizmu a obhajcom luteránskej viery. Kráľ Ferdinand mu udelil titul uhorského veľmoža, právo používať červený vosk na pečatenie a daroval mu niekoľko usadlostí, medzi nimi dediny Kisbabot, Enese, Rábacsécsény a Utal.
Menetou-Râtel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gyöngyösmellék
Má rozlohu 1002 ha a žije tu 296 obyvateľov (2007).
Sillé-le-Guillaume (obec)
Sillé-le-Guillaume je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tečovice
Tečovice je obec v Česku v okrese Zlín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 317 obyvateľov, z toho 682 mužov a 635 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 39,4 roka, ženy 40,8 roka).
PDF
PDF môže byť:
Jiří X. Doležal
Jiří X. Doležal (* 28. február 1965 Jindřichův Hradec), neformálne označovaný skratkou JXD, je český novinár, jeden z najznámejších zástancov legalizácie užívania marihuany v Česku.
Vyštudoval psychológiu a od roku 1991 pracuje v časopise Reflex, ktorého profil výrazne utváral. Patrí k najznámejším redaktorom tohto periodika. O problematike drog napísal do Reflexu mnoho reportáží, ku ktorým si často sám zhotovuje fotografie. Je aj autorom niekoľkých kníh.
Venuje sa problematike pravicových extrémistických skupín, príležitostne aj rôznym náboženským sektám, a kritike českých zákonov, ktoré obmedzujú obchod s ohrozenými zvieratami, najmä s plazmi. Je známy aj ostrou kritikou operačného systému Linux a priaznivcov tohto systému, ku ktorej sa dopracoval po krátkom období nadšenia a exkurzov do počítačovej bezpečnosti („hackerstvo“); Jeho kritické postrehy sú zväčša kritizované ako nedostatočne fundované.
V lete 2000 vytvoril projekt Nekoukat.cz, kedy počas jedného mesiaca umožnil nahliadať do svojho súkromia cez webovú kameru. Od roku 2004 je usporiadateľom Reflex Cannabis Cup - súťaže o najkrajšiu rastlinu konope siatej vypestovanú v Česku. V roku 2006 vytvoril projekt „virtuálna recyklácia“ opustených korytnačiek písmenkových ozdobných pod názvom želvy.net.
Jelena Viačeslavovna Dementievová
Jelena Viačeslavovna Dementievová, (* 15. október 1981, Moskva, Sovietsky zväz) je bývalá ruská profesionálna tenistka, ktorá v roku 2000 získala striebornú medailu v dvojhre na olympiáde v Sydney a v roku 2008 zlatú na olympiáde v Pekingu, držiteľka 16 titulov v dvojhre na okruhu WTA.
Tenisová kariéra
Prvý medzinárodný turnaj odohrala v 13 rokoch. V roku 1997 ju rebríček WTA evidoval na 500. mieste. Profesionálkou sa stala 1998, v roku 1999 bola na 100. mieste a v roku 2000 sa vyšplhala na 12. miesto. Tenisovo vyrastala v Moskve v miestom športovom klube Spartak Moskve, jej prvou trénerkou bola Rausa Islanova, matka Marata Safina, ktorá ju trénovala 3 roky. Po Rause Islanovej ju prevzal Sergej Paškov, pri ktorom vyrástla, ako hráčka zároveň zmenila techniku a naučila sa dominovať na kurte, čo jej prinieslo mnoho úspechov, nebyť dlhšieho zranenia nohy, mohla byť vyššie v rebríčku a dokázať oveľa viac. Od rok 1999 reprezentuje Rusko vo Fed Cupe, na svoj prvý zápas nastúpila proti Američanke Venus Williamsovej, ktorú porazila 1-6, 6-3, 7-6 a pre Rusko získala v tomto súboji jediný bod. V roku 2002 bola jej partnerka vo štvorhre slovenská hráčka Janette Husárová, s ktorou vyhrala na koncoročnom WTA Tour šampionáte titul.
V roku 2000 zároveň vyhrala cenu pre hráčku, ktorá sa za rok najviac zlepšila Most Improved Player at the Sanex WTA awards.
Hásságy
Hásságy je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Bólyskom okrese.
Má rozlohu 800 ha a žije tu 274 obyvateľov (2007).
Drahožica
náhľad|Drahožica vo Veľkých Uherciach Drahožica je potok na hornej Nitre, preteká územím okresu Partizánske. Je to ľavostranný prítok Nitry, má dĺžku 13,2 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku preteká územím topoľčianskej zvernice a vytvára Drahožickú dolinu. Pri osade Pôždol napája vodnú nádrž Veľké Uherce. Niekedy sa označuje ako Uherecký potok.
Prameň: v pohorí Tribeč, v podcelku Rázdiel, na juhozápadnom úpätí Veľkej Ostrej (745,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 560 m n. m.
Smer toku: prevažne na sever, len medzi osadou Pôždol a sútokom s Drndavou na severozápad
Prítoky: sprava z oblasti Uhliska, z Trstenej doliny, Pažitský potok, zľava prítok (417,2 m n. m.) spod Rázdiela (686,9 m n. m.), z oblasti Večerovej a potok Drndava
Obce: osada Drahožická huta, Veľké Uherce, Pažiť (okrajom)
Monceau-sur-Oise
Monceau-sur-Oise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Administratívne členenie Belgicka
Ústava krajiny bola zmenená 14. júla 1993, čím sa vytvoril federálny štát s federálnou vládou a týmito administratívnymi jednotkami:
Problémy medzi jednotlivými orgánmi sa riešia na Arbitrážnom súde. Mechanizmus jeho fungovania dovoľuje kompromisy.
Flámske spoločenstvo v roku 1980 vytvorilo na území Flámskeho regiónu svoju vládu. Presahujúce územia regiónov a komunít vytvorili dve zvláštnosti: teritórium hlavného mesta Brusel je začlenené do oboch spoločenstiev a celá nemecky hovoriaca oblasť leží vo Valónsku.
Menetou-Salon
Menetou-Salon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Rastliny
Definícia rastlín (čiže názor na to, čo do rastlín patrí) sa líši podľa autora; najmä tradičných definícií rastlín bolo pomerne veľa - podrobnosti pozri nižšie v kapitole Definícia. V moderných čisto fylogenetických systémoch sú rastliny (Plantae) spravidla definované:
Definícia
Trochu zjednodušene možno povedať, že rastliny v závislosti od autora môžu byť definované ako:
Menetou-Salon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rastliny
Definícia
Nasleduje prehľad rovnakých definícií ako sú uvedené vyššie, ale tentokrát primárne z hľadiska konkrétnych taxónov, ktoré sú do rastlín zahrnuté. Možné definície rastlín teda sú (definície sú zoradené od najužšej po najširšiu, ich poradie nie je celkom zhodné s poradím vyššie uvedených definícií): V súčasných čisto fylogenetických systémoch sa používajú vyššie uvedené prvé tri definície (a), b) alebo c)) a z nich najčastejšie definície a) alebo c). V ostatnej a staršej literatúre sa však možno stretnúť s ľubovoľnou z vyššie uvedených definícií.
Poznámky::
Menetou-Salon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rastliny
Definícia
Zdroje tejto kapitoly:
Podľa vývinového stupňa
alebo
rastliny:
alebo rastliny:
Podrobnosti pozri dole v kapitole Systematika.
Podľa dĺžky života
Najdlhovekejšou nie len rastlinou, ale vôbec živým organizmom je borovica ostitá (Pinus aristata) z Bielych vrchov v Kalifornii. Najstarší exemplár má 4600 rokov.
Podľa kultivovanosti a úžitkovosti
Úžitkovosť:
Základná charakteristika
Charakteristika rastlín závisí od toho, ktorá konkrétna definícia rastlín sa použije.
Prokúra
Prokúra je špeciálny typ zastúpenia na základe plnej moci.
Rastliny
Základná charakteristika
Pre skoro všetky definície rastlín platí, že patria medzi eukaryoty. Z toho vyplýva, že ich bunky majú jadro obklopené jadrovou membránou a ďalšie znaky typické pre eukaryoty, napr. bunkové organely.
Výživa
thumb|Nezelená parazitická rastlina [[hniezdovka hlístová]] Rastliny (podľa väčšiny definícií rastlín) sú autotrofné. Autotrofný spôsob výživy znamená, že svoje organické látky budujú prostredníctvom fotosyntézy (=fotoautotrofia) alebo chemosyntézy (=chemoautotrofia; existuje len u baktérií) pomocou energie slnečného svetla alebo exotermnej premeny prijatej energie z oxidu uhličitého a vody (v menšej miere aj z rôznych minerálnych látok).
Prokúra
Prokurista (t. j. splnomocnený na základe plnej moci) je oprávnený konať za podnikateľa vo všetkých úkonoch týkajúcich sa prevádzky podniku. Dokonca aj v takých právnych úkonoch, pri ktorých sa vyžaduje zvláštna plná moc (napríklad na zastupovanie pred súdom). Prokúra je obmedzená do tej miery, že prokurista môže robiť právne úkony týkajúce sa len prevádzky podniku. Úkon, ako je predaj samotného podniku, určite nie je úkonom týkajúcim sa prevádzky podniku, išlo by o prekročenie plnomocenstva vyplývajúceho z prokúry. Prokúra tiež nezahŕňa oprávnenie na scudzovanie (napríklad predaj nehnuteľnosti) a zaťažovanie nehnuteľností (napríklad založenie nehnuteľnosti), pokiaľ v nej nie je toto oprávnenie výslovne uvedené.
Rastliny
Výživa
Ak sú rastliny fotoautotrofné, znamená to, že sa u nich sa vyskytuje organela chloroplast, v ktorej prebieha fotosyntéza. Možno poznamenať, že aj ak sú rastliny autotrofné, vo výžive sú samostatné len do určitej miery, pretože veľa z nich rastie v médiu (napríklad v pôde), na ktorého tvorbe sa podieľajú iné skupiny organizmov.
Heterotrofne (t.j. saprofyticky, paraziticky alebo symbioticky) sa živia huby a niektoré prokaryoty (pokiaľ, pravda, sú tieto taxóny vôbec zahrnuté do definície rastlín). Niektoré rastliny podľa užších definícií rastlín (čiže podľa definícií nezahŕňajúcich huby a prokaryoty) sa môžu tiež živiť heterotrofne (buď sa živia heterotrofne aj autotrofne alebo im orgány pre autotrofiu v priebehu vývoja takmer zanikli); konkrétne sa môžu živiť paraziticky (výživu získavajú z iných živých organizmov) alebo symbioticky (živia sa vzájomne), saprofytické typické (t.j. napr. cievnaté) rastliny neexistujú (staršie sa mylne uvádzalo, že existujú).
Prokúra
Ak bol rozsah oprávnenia prokuristu obmedzený internými pokynmi podnikateľa (interné pokyny môžu vyplývať buď všeobecne zo stanov spoločnosti, alebo podnikateľ individuálne zakáže prokuristovi urobiť nejaký úkon), nemá to vplyv na právne úkony vykonané prokuristom s tretími osobami. Týmito právnymi úkonmi prokurista platne zaviazal podnikateľa, za ktorého koná. Z prekročenia oprávnenia prokuristom je možné vyvodiť len zodpovednosť prokuristu voči podnikateľovi.
Rastliny
Charakteristika zelených rastlín
Keďže zelené rastliny získavajú energiu fotosyntézou zo slnečného svetla, nepotrebujú byť (na rozdiel od živočíchov) pohyblivé. Ďalším dôsledkom je, že na rozdiel od zvierat majú tzv. otvorený tvar, čiže sa snažia vytvoriť postupne ako rastú čo najväčší povrch na zachytenie čo najväčšieho množstva slnečnej energie, kým živočíchy majú tzv. uzavretý tvar, čiže sa snažia vytvoriť priehlbiny svojho povrchu, aby vytvorili väčšie vnútorné priestory pre reakcie, a od určitého veku prestanú rásť. Otvorený tvar rastlín spôsobuje aj nutnosť ochrany buniek silnými bunkovými stenami a existencia veľmi odlišného oporného pletiva rastlín. Iným rozdielom voči živočíchom je menšia vyvinutosť špecifických orgánov na vnímanie vzruchov (zmyslových orgánov), pretože nie je potrebná koordinácia výkonov rôznych pletivových oblastí.
Bunky rastlín sú menej funkčne diferencované, pretože preprava látok neprebieha v humorálnej obehovej sústave a pretože rastliny sú upevnené na jednom stanovisku. Vo všeobecnosti majú rastliny oproti živočíchom vyššiu regeneračnú schopnosť poškodených častí tela. Podobne ako väčšina živočíchov a ostatné ríše živých organizmov rastliny nemajú stálu teplotu tela.
Prokúra
Prokuristom môže byť len fyzická osoba. Prokúru je možné udeliť aj viacerým osobám. Priamo v prokúre je potrebné vymedziť, či každý prokurista koná samostatne, alebo či je potrebný súhlas všetkých (resp. súhlas aspoň dvoch z nich). Prokurista sa pri vykonávaní písomných úkonov, podpisuje tak, že k obchodnému menu podnikateľa pripojí dodatok, ktorý označuje prokúru (napríklad „prokurista“) a svoj podpis.
Rastliny
Charakteristika zelených rastlín
Rastlina sa skladá z vody (2 – 98 %, najmenej jej je v semenách a výtrusoch) a sušiny (najmä škrob, tuky, cukry, bielkoviny, celulóza).
Stavba bunky
Základná stavebná jednotka rastliny je bunka. Pri skoro všetkých definíciách rastlín (pozri vyššie) patria rastliny pod eukaryoty, čiže ich bunky sú vždy len eukaryotické bunky. Nasledujúci text sa zaoberá len eukaryotickými rastlinnými bunkami.
Prokúra
Vznik
Prokurista môže vykonávať právne úkony za podnikateľa až zápisom prokúry do obchodného registra. Zákon stanovuje, že návrh musí obsahovať meno a bydlisko prokuristu a spôsob, akým sa za podnikateľa podpisuje. Ak bola prokúra udelená viacerým osobám, musí návrh obsahovať aj určenie, či prokurista koná samostatne alebo je potrebný súhlas viacerých prokuristov.
Zánik
Vzhľadom na to, že zákon neupravuje podmienky zániku prokúry, bude sa táto otázka posudzovať podľa OZ. Prokúra zaniká najmä odvolaním prokuristu, prokuristovou výpoveďou alebo smrťou prokuristu. Výmaz prokúry z obchodného registra nie je teda podmienkou zániku prokúry. Ak bol prokurista odvolaný, ale výmaz prokuristu z obchodného registra ešte nebol vykonaný, bude podnikateľ zaviazaný z konania prokuristu s treťou osobou. Zaviazaný nebude, ak podnikateľ preukáže, že tretia osoba o odvolaní vedela.
Rastliny
Stavba bunky
Tvar a rozmery bunky sú rôzne. Bunky bývajú spravidla mikroskopické, ale v extrémnych prípadoch môžu nadobúdať dĺžku rádovo v centimetroch (napr. jednobunková riasa Acetobularia meria až, niektoré sklerenchymatické vlákna až ). Extrémom sú bunky lykových vlákien, ktoré dosahujú dĺžku až.
Rastlinná bunka je na rozdiel od živočíšnej bunky (t.j. bunky mnohobunkových živočíchov) alebo bunky prvokov obklopená bunkovou stenou. Tá obsahuje celulózu a spevňuje bunku. Bunková stena chýba len u pohlavných buniek. Pod bunkovou stenou sa nachádza cytoplazmatická membrána, nazývaná u rastlín tiež plazmalema. Vnútro bunky vypĺňa cytoplazma (cytosol). Bunkové jadro obsahuje genetickú informáciu vo forme chromozómov. Dospelá rastlinná bunka obsahuje ešte aj jadierko, vakuoly, plastidy (chloroplasty, chromoplasty, leukoplasty) a mitochondrie. Chloroplasty a mitochondrie majú vlastnú DNA (uzavretú do kruhu podobne ako baktérie, z ktorých sa pravdepodobne vyvinuli) a rozmnožujú sa nezávisle od jadra.
Skupina buniek rovnakého pôvodu, funkcie a niekedy aj tvaru sa u rastlín nazýva pletivo. U živočíchov sa podobné skupiny buniek nazývajú tkanivá. Bunky pletiva sú pospájané tzv. plazmodezmami, ktoré umožňujú ich vzájomnú komunikáciu. Pletivá vytvárajú, podobne ako u živočíchov, orgány.
Stavba tela
right|thumb|Dozrievajúce [[Výtrusnica|výtrusnice, časti rastliny, v ktorých sa tvoria výtrusy (spóry) – útvary na rozmnožovanie nekvitnúcich rastlín]] thumb|right|Mladé šišky [[smrek pichľavý|smreka pichľavého (Picea pungens) sú nepravé plody]] Stavba rastlinného tela je rozličná a veľmi závisí od prostredia, ktoré rastlina obýva. Vodné rastliny napríklad nepotrebujú takú pevnú oporu tela ako suchozemské, na druhej strane však často majú adaptácie na znížené množstvo svetla, ktoré je pre vodné prostredie charakteristické. Suchozemské rastliny zase často obsahujú spevňovacie pletivá (kolenchým, sklerenchým), ktoré im dodávajú pevnosť a umožňujú rast do výšky. V suchozemskom prostredí sa vyvinuli aj druhy s najmohutnejšou a najpevnejšou stonkou – stromy.
Najcharakteristickejšími orgánmi u rastlín sú asimilačné orgány, ktoré majú zelenú farbu a v ktorých prebieha fotosyntéza. U suchozemských rastlín je to najčastejšie list, ktorý môže mať rôzny tvar a vnútornú stavbu. Rastliny z čeľade borovicovité majú napríklad listy pozmenené na ihlice. Niekedy list stráca pôvodnú asimilačnú funkciu (a s ňou aj zelenú farbu) a preberá iné funkcie, pričom asimiláciu musia zabezpečiť iné orgány. Príkladom sú kaktusy, ktorých listy sú pozmenené na tŕne a zabezpečujú obranu; rastlina namiesto listov používa na fotosyntézu svoju zdužinatenú stonku.
Dôležitým orgánom, ktorý ale pozorujeme len u vyšších rastlín, je koreň. Jeho hlavnou úlohou je nasávať vodu spolu s rozpustenými živinami z pôdy. Koreň tiež upevňuje rastlinu v substráte (najčastejšie v pôde). Korene však môžu byť takisto pozmenené na vykonávanie mnohých iných funkcií (zásobné orgány, dýchacie orgány…). U machorastov úlohu plní úlohu koreňa tzv. pakorienok (rizoid). Riasy korene nemajú, ale môžu mať orgány, ktoré im slúžia na prichytenie o podklad.
Na pohlavné rozmnožovanie rastlín slúžia generatívne orgány. U semenných rastlín sú to kvety, z ktorých sa po oplodnení vyvíjajú plody. Stielkaté rastliny a výtrusné cievnaté rastliny nikdy nekvitnú, ale rozmnožujú sa výtrusmi. Veľká regeneračná schopnosť umožňuje široké rozšírenie nepohlavného rozmnožovania, napríklad úlomkami rôznych častí tela, ktoré sa dostanú do vhodného prostredia (kúsky stielky, listov, stonky, koreňov…) alebo tvorbou špecializovaných orgánov pre nepohlavné rozmnožovanie: hľúz, poplazov a iných.
Spolužitie s inými organizmami
Rastliny predstavujú vďaka svojej schopnosti vyrábať organické látky z anorganických najsamostatnejšiu ríšu živých organizmov. Aj ony sú však závislé od existencie množstva ďalších organizmov. Sú to najmä pôdne baktérie a prvoky, ktoré dotvárajú vhodné chemické zloženie pôdy, z ktorej rastliny čerpajú prevažnú časť živín. Vznik a obnova pôdy je závislá aj od dekompozítorov (rozkladačov), organizmov schopných produkovať organický humus. Niektoré druhy rastlín žijú v tzv. mykoríznej symbióze s hubami, či už s mikroskopickými, alebo s druhmi vytvárajúcimi makroskopické plodnice (známy hríb dubový napríklad žije v mykoríznej symbióze s dubom).
Fyziologické procesy
thumb|Rastlinné bunky pod [[mikroskopom s dobre viditeľnými chloroplastmi]]
Dýchanie
Dýchanie a fotosyntéza prebiehajú vo svetle súčasne, v tme rastlina len dýcha. Pri mladších rastlinách prevažuje fotosyntéza, pri starších dýchanie. Dýchanie je intenzívnejšie pri mechanickom poškodení rastliny.
Transpirácia
Transpirácia je výdaj vody vo forme vodnej pary rastlinou do prostredia. Je to fyziologický proces prebiehajúci v každej živej suchozemskej rastline. Uskutočňuje sa v dôsledku poklesu vodného potenciálu medzi transpirujúcim povrchom a priľahlou vrstvou vzduchu. Intenzita transpirácie závisí od množstva vonkajších a vnútorných podmienok (vek rastliny, druh, obsah vody v bunkách a iné). Najintenzívnejšie transpirujú listy. Ak faktory okolitého prostredia (veľká vlhkosť vzduchu) neumožňujú, aby prebiehala transpirácia, rastlina prejde na výdaj vody v kvapalnom skupenstve: gutáciu. Transpirovaná voda sa v rastline nahrádza vodou prijatou koreňmi.
Význam
Rastliny (a riasy) majú nezastupiteľný význam v každom ekosystéme, pretože sú hlavnými producentami organickej hmoty. Takmer všetky živočíchy sú na ne odkázané a to nielen výživou, ale aj kvôli tvorbe kyslíka, ktorého fotosyntetizujúce rastliny za optimálnych podmienok vyrábajú väčšie množstvá, než sami predýchajú. Tento zvyšný kyslík môžu využívať na dýchanie nefotosyntetizujúce baktérie, prvoky, huby a živočíchy.
Okrem tvorby kyslíka je význam rastlín pre človeka veľmi široký a rôznorodý. Rôzne časti rastlinných tiel sa používajú napríklad ako potraviny (ovocie, zelenina, zemiaky, špenát…), ako suroviny na výrobu potravín (obilniny, cukrová repa…), krmoviny (kukurica, ďatelina, trávy…), suroviny pre textilný (ľan, konope…) a drevárenský (dreviny) priemysel, suroviny na výrobu liečiv, kozmetických prípravkov a na dekoračné účely.
Rozsah taxónu
Text tejto kapitoly sa sčasti prelína s textom vyššie uvedenej kapitoly "Definícia" (pozri vyššie), v ktorej sú uvedené konkrétne vymedzenia rastlín vyskytujúce sa v literatúre.
Taxón rastliny je veľmi starý, mal ho (vtedy pod lat. názvom Vegetabilia) vo svojom systéme napríklad už Linné v 18. stor.
Pokiaľ ide o tradičné definície rastlín, možno pozorovať (ako vidno aj v kapitole Definícia) tieto problematické body:
V súčasnosti v odborných textoch prevláda (takmer čisto) fylogenetická definícia a klasifikácia rastlín (aj iných organizmov). Fylogenetická znamená (zjednodušene povedané), že je založená na tom, ako jednotlivé rastliny postupne „zo seba“ vývojovo vznikali. Podľa tohto prístupu sú v súčasnosti prípustné pre rastliny len prvé tri definície (t.j. a), b) alebo c) ) z vyššie uvedenej kapitoly Definícia. Z týchto troch možností v súčasnosti v literatúre prevládajú tieto dve možnosti: Možnosť b) sa dnes zvykne skôr označovať ako zelené rastliny (lat. Viridiplantae, Chlorobionta alebo Chloroplastida).
Ak sa však systematika chápe ako kompromis medzi fylogenézou, tradíciou a praktickou použiteľnosťou, možno použiť aj niektorú z tradičných definícií, čiže do rastlín zaradiť aj vyššie uvedené sporné taxóny (huby, riasy atď.).
Všeobecnosti
Na úvod treba poznamenať, že priradenie taxonomických úrovní jednotlivým taxónom rastlín vždy bolo a stále je sporné, čiže sporné je, ktoré taxóny sú oddelenia, triedy a podobne. Viacerí autori (preto) dnes uvádzajú systém rastlín bez uvedenia taxonomických úrovní.
Tradičný systém
Tradične sa rastliny na najvyššej úrovni delia na nižšie rastliny (stielkaté rastliny) a vyššie rastliny (telómové rastliny, cievnaté rastliny); nižšie rastliny by mali byť vývojovo jednoduchšie a vyššie rastliny vývojovo zložitejšie. Detaily tohto rozdelenia však boli vždy sporné; spornosť spočívala najmä v tom, čo (ne)zaradiť na začiatok nižších raslín a v tom, že nebolo jasné, či machorasty zaradiť pod nižšie alebo pod vyššie rastliny. Základný systém teda vyzeral takto:
rastliny (Plantae):
Iná možnosť delenia je: rastliny (Plantae):
Iná možnosť delenia je: rastliny:
Súčasný fylogenetický systém
Základná podoba súčasného (takmer čisto) fylogenetického systému rastlín (stav 2020) je takáto:
rastliny [podľa vyššie uvedenej definície c)] (Archaeplastida/ Plantae):
Poznámky:
Zdroje vyššie uvedeného systému (pokiaľ hore nie je uvedené inak) sú: , pričom zdroje pre poznámky o starších názvoch a systémoch uvedené vo vyššie uvedenom systéme sú (aj):
Nasledujú ukážky konkrétnych systematík:
Systematika (primárne cievnatých) rastlín podľa Mičieta et al. 2018
Archaeplastida:
Systematika používaná v slovenskej wikipédii
Podrobnosti pozri pod Systém živých organizmov
Stará slovenská širšia systematika (nie čisto fylogenetická)
Pre názornosť tu zahŕňame aj všetky hlavné sporné skupiny organizmov, vrátane húb
Poznámky:
Podľa nemeckej wikipédie
2. a 3. podríša tvoria tzv. suchozemské rastliny (Embryophyta)
Podľa Cavaliera-Smitha 1981/2004
Toto delenie je jedno z najnovších (genetické analýzy) a autor explicitne upozorňuje, že by sa na horných úrovniach už nebude meniť. Huby tvoria samostatnú ríšu v rámci eukaryotov, takisto Chromista (kryptomonády, goniomonády, rôznobičíkaté riasy (vrátane rozsievok) a Haptophyta).
Ríša rastliny (Plantae):
Mentes (syn Anchiala)
Mentes bol priateľ ithackého kráľa Odysea. V Homérovom epose Odysea, vzala na seba jeho podobu bohyňa Aténa, aby poradila Odyseovmu synovi Télemachovi, ako sa zbaviť spupných nápadníkov jeho matky Pénelopy, ktorí sa spolu s ňou chceli zmocniť aj ich kráľovstva.
Aj keď Mentes v gréckych mýtoch osobne takmer nevystupuje, v staršej antike sa stal symbolom ochrancu a radcu. Neskôr dostalo jeho meno hanlivú príchuť a označoval sa ním zlovestný posol.
Hans Christian Andersen
Hans Christian Andersen (* 2. apríl 1805, Odense, Dánsko † 4. august 1875, Rolighed, Dánsko) bol dánsky prozaik, dramatik, básnik a rozprávkar.
Andersenove rozprávky, ktoré pozostávajú zo 156 príbehov v deviatich zväzkoch a boli preložené do viac ako 125 jazykov, sa kultúrne zakorenili v kolektívnom vedomí Západu, sú ľahko prístupné deťom, ale poskytujú poučenie o cnosti a odolnosti voči nepriazni osudu aj dospelým čitateľom. Medzi jeho najznámejšie rozprávky patria Cisárove nové šaty, Malá morská víla, Slávik, Statočný cínový vojačik, Červené topánočky, Princezná na hrášku, Snehová kráľovná, Škaredé káčatko, Dievčatko so zápalkami a Palculienka. Jeho príbehy inšpirovali balety, divadelné hry a animované i hrané filmy.
Životopis
Hans Christian Andersen pochádzal z chudobnej vidieckej rodiny. Do sveta rozprávok nazrel vďaka svojmu otcovi, ktorý mu ich rozprával. Jeho matka Anne Marie Andersdatter bola práčka, ktorá prepadla alkoholu. Únikom z neľahkého života sa pre neho stal svet fantázie. Zamlada sa Andersen hrával s bábkami a vyrobil si vlastné bábkové divadlo. Keďže jeho rodina bola chudobná, odišiel zo školy a začal pracovať v továrni. Neskôr odišiel do Kodane a živil sa ako bábkoherec, či spevák. Vďaka priazni mecenášov mohol študovať a písať hry, básne a romány. V roku 1822 vydal svoju prvú knihu Duch v Palnatokovom hrobe. Andersen bol samotár a svoje city a predstavy zachytil vo svojich rozprávkach. Napísal ich dohromady 156 a preslávili ho po celom svete. Jeho prvé rozprávky boli vydané v roku 1835. Spočiatku vychádzali z ľudovej tradície (Princezná na hrášku), neskôr pôvodné (Snehová kráľovná, Škaredé káčatko). Spolu Hans Christian Andersen napísal 168 rozprávok. V niektorých z nich sa vyrovnáva so svojim životom a povahou, mnohé vyznievajú tragicky. Na jeho počesť je v Kodani socha morskej víly, pretože rozprávka o malej morskej víle patrí k najznámejším rozprávkam na svete. V deň jeho smrti bol v Dánsku vyhlásený národný smútok.
Prvé diela
V októbri 2012 bola v dánskom archíve objavená veľmi raná Andersenova rozprávka Lojová sviečka. Príbeh, napísaný v roku 1820, je o sviečke, ktorá sa necítila ocenená. Bola napísaná ešte počas Andersenových školských rokov a venovaná jednému z jeho dobrodincov. Príbeh zostal vo vlastníctve tejto rodiny, až kým sa neobjavil medzi inými rodinnými dokumentmi v miestnom archíve.
V roku 1829 zaznamenal Andersen značný úspech s poviedkou Cesta pešo od Holmenského kanála k východnému cípu Amageru. Jej hlavný hrdina sa stretáva s rôznymi postavami, od svätého Petra až po hovoriacu mačku. Po tomto úspechu nasledovala Andersenova divadelná hra Láska na veži kostola svätého Mikuláša a krátka zbierka básní. Bezprostredne po vydaní týchto básní sa mu v písaní a publikovaní príliš nedarilo, ale v roku 1833 dostal od kráľa malý cestovný grant. To mu umožnilo vydať sa na prvú z mnohých ciest po Európe. V meste Jura neďaleko Le Locle vo Švajčiarsku napísal Andersen príbeh Agnete a morský muž. V tom istom roku strávil večer v talianskej prímorskej dedinke Sestri Levante, mieste, ktoré ho inšpirovalo k názvu Zátoky bájok. do Ríma prišiel v októbri 1834. Andersenove cesty po Taliansku sa odrazili v jeho prvom románe, beletrizovanej autobiografii s názvom Improvizátor (Improvisatoren), ktorá vyšla v roku 1835 a okamžite získala úspech.
Literárne rozprávky
Rozprávky pre deti - prvá zbierka (dánsky: Eventyr, fortalt for Børn. Første Samling.) je zbierka deviatich rozprávok Hansa Christiana Andersena. Rozprávky vyšli v sérii troch častí vo vydavateľstve C. A. Reitzel v Kodani v Dánsku od mája 1835 do apríla 1837 a predstavujú Andersenov prvý počin v žánri rozprávky.
Prvý diel vyšiel 8. mája 1835 a obsahoval rozprávky Troška, Malý Claus a veľký Claus, Princezná na hrášku a Kvety malej Idy. Prvé tri rozprávky vychádzali z ľudových rozprávok, ktoré Andersen počul v detstve, zatiaľ čo posledná rozprávka bola úplne Andersenovým výtvorom a vytvoril ju pre Idu Thieleovú, dcéru Andersenovho skorého mecenáša, folkloristu Justa Mathiasa Thieleho. Reitzel zaplatil Andersenovi za rukopis tridsať rixdolárov a cena knižky bola dvadsaťštyri šilingov.
Druhá knižka vyšla 16. decembra 1835 a obsahovala diela Palculienka, Nezbedník a Spoločník na cestách. Palculienka bola úplne Andersenovým výtvorom, hoci bola inšpirovaná Tomom Palčekom a inými príbehmi o miniatúrnych ľuďoch. Nezbedný chlapec bol založený na Anakreónovej básni o Kupidovi a Spoločník na cestách bol strašidelný príbeh, s ktorým Andersen experimentoval v roku 1830.
Tretia knižka obsahovala Malú morskú vílu a Cisárove nové šaty a vyšla 7. apríla 1837. Malá morská víla bola Andersenovým dielom, hoci bola ovplyvnená De la Motte Fouquéovou Undinou (1811) a povesťami o morských pannách. Táto rozprávka upevnila Andersenovu medzinárodnú povesť. Jedinou ďalšou rozprávkou v tretej knižke boli Cisárove nové šaty, ktorá vychádzala zo stredovekého španielskeho príbehu s arabskými a židovskými zdrojmi. V predvečer vydania tretieho dielu Andersen prepracoval záver svojej rozprávky (cisár jednoducho kráča v sprievode) na dnes už známe finále, v ktorom dieťa volá: „Cisár nemá žiadne šaty!“.
Dánske recenzie prvých dvoch knižiek sa prvýkrát objavili v roku 1836 a neboli nadšené. Kritikom sa nepáčil zhovorčivý, neformálny štýl a nemravnosť, ktoré boli v rozpore s ich očakávaniami. Detská literatúra mala skôr vzdelávať než zabávať. Kritici odrádzali Andersena od pokračovania v tomto type štýlu. Andersen veril, že pracuje proti zaužívaným predstavám kritikov o rozprávkach, a dočasne sa vrátil k písaniu románov. Reakcia kritikov bola taká ostrá, že Andersen čakal celý rok, kým vydal svoj tretí diel.
Deväť rozprávok z troch knižiek bolo spojených a potom vydaných v jednom zväzku a predávaných za sedemdesiatdva šilingov. V tomto zväzku bola uverejnená titulná strana, obsah a Andersenov predslov.
V roku 1868 ponúkol Horace Scudder, redaktor časopisu Riverside Magazine For Young People, Andersenovi päťsto dolárov za tucet nových príbehov. Šestnásť Andersenových poviedok bolo uverejnených v americkom časopise a desať z nich tam vyšlo skôr, ako boli vytlačené v Dánsku.
Portable Document Format
Súbor ADOBE PDF je členený na niekoľko súvislých blokov. Na stránke sú objekty "obj". Poznámka je "Annot". Rozmery objektov sú udané v dvoch dimenziách "[ x y ]". Formát PDF je teda kódovaný v anglických výrazoch (slovne) a skratkách. Samotný text je kódovaný podobne ako formát RTF. Teda pre podporu znakov národných abecied sa miesto znaku á použije / 160 napríklad.
Hans Christian Andersen
Zápisky z ciest
V roku 1851 vydal knihu cestovateľských čŕt Vo Švédsku. Publikácia sa stretla so širokým ohlasom. Ako vášnivý cestovateľ vydal Andersen niekoľko ďalších dlhých cestopisov: V roku 1866 vydal knihy ''Tieňové obrazy z cesty do Harzu, švajčiarskeho Saska atď. atď. v lete 1831, Básnikov bazár, V Španielsku a Návšteva Portugalska''. (V poslednej z nich opisuje návštevu svojich portugalských priateľov Jorgeho a Josého O'Neillovcov, ktorí boli jeho priateľmi v polovici 20. rokov 19. storočia, keď žil v Kodani). Andersen vo svojich cestopisoch prihliadal na niektoré dobové konvencie súvisiace s písaním cestopisov, ale štýl vždy rozvíjal tak, aby vyhovoval jeho vlastným cieľom. Každý z jeho cestopisov kombinuje dokumentárny a opisný štýl a pridáva k nim ďalšie filozofické pasáže na témy, ako napríklad čo je to byť autorom, všeobecná nesmrteľnosť a povaha fikcie v literárnych cestopisoch. Niektoré cestopisy, ako napríklad Vo Švédsku, dokonca obsahujú rozprávky.
Portable Document Format
Tento súborový formát podporuje rôzne typy šifrovania a ochrany obsahu (napriklad proti kopírovaniu textu a obsahu, proti vytlačeniu, upravovaniu, vkladaniu poznámok a podobne) a rôzne typy kompresií obrázkov.
Hans Christian Andersen
Zápisky z ciest
V 40. rokoch 19. storočia sa Andersenova pozornosť opäť vrátila na divadelné dosky, ale s malým úspechom. Väčšie šťastie mal s vydaním knihy Obrázky bez obrázkov (1840). Druhú sériu rozprávok začal vydávať v roku 1838 a tretiu sériu v roku 1845. Andersena teraz oslavovala celá Európa, hoci jeho rodné Dánsko stále prejavovalo istý odpor.
V rokoch 1845 až 1864 žil H. C. Andersen na adrese Nyhavn 67 v Kodani, kde je na budove umiestnená pamätná tabuľa.
Diela Hansa Andersena sa stali známymi po celom svete. Diela, ktoré vzišli z chudobnej spoločenskej vrstvy, z neho urobili uznávaného autora. Patrónmi spisov boli kráľovské rodiny celého sveta vrátane dánskej monarchie, rodu Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg. Nečakané pozvanie od kráľa Kristiána IX. do kráľovského paláca nielenže upevnilo Andersenov folklór v dánskej kráľovskej rodine, ale sa istým spôsobom prenieslo aj na dynastiu Romanovcov v Rusku.
Návšteva v Bratislave
V roku 1841 navštívil Hans Christian Andersen Bratislavu. Svoje pozitívne dojmy si poznačil do denníka. Bol aj svedkom veľkého požiaru Devína. Na počesť jeho návštevy bola v roku 2006 osadená na námestí P. O. Hviezdoslava socha Andersena a postavičiek z jeho najslávnejších rozprávok. Sochu vytvoril akademický sochár Tibor Bártfay.
Dielo
Andersenove rozprávky prekladali do slovenčiny viacerí prekladatelia, najmä Jaroslav Kaňa (Malá morská panna) a Milan Richter (Divé labute alebo Rozprávky s ilustráciami Dušana Kállaya a Kamily Štanclovej).
Scott S. Sheppard
Scott S. Sheppard je americký astronóm oddelenia pozemského magnetizmu Carnegieho vedného inštitútu (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿). Začínal ako absolvent inštitútu astronómie na Havajskej univerzite. Je objaviteľ mnohých malých mesiacov planét Jupiter, Saturn, Urán a Neptún. Tiež je objaviteľom Neptunovho trójana a niekoľkých objektov Kuiperovho pásu, Kentaurov a asteroidov v blízkosti Zeme.
Medzi pomenované mesiace, ktoré objavil patria:
Hormizd IV.
thumb|Hormizd IV. vyobrazený na minci Hormizd IV. (stredoperzsky: Óhrmazd; * asi 540 – † jún 590, Ktésifón) bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 579590. Jeho otcom bol kráľ Husrav I., jeden z najvýznamnejších reformátorov v perzských dejinách, matkou turecká princezná Kákin, Chákánova dcéra (odtiaľ Hormizdov prídomok Turkzád, syn Turkyne).
Štátne záležitosti na začiatku Hormizdovej vlády viedol vezír Vazurgmihr, oceňovaný väčšinou neskorších dejepiscov, po troch rokoch bol však uväznený a jeho miesto zaujali väčšinou pochlebovači, zbavení funkcií Husravom I. Kráľ začal tvrdo vystupovať proti veľmožom aj vzdelancom a prenasledovať kňažstvo, ktoré sa mu stavalo na odpor. Veľa popredných predstaviteľov ríše skončilo na popravisku – bývalý vezír Jazd-Gušnasp, minister Ádharmáh, vrchný mág Zartušt a ďalší. Počas svojho panovania Hormizd vraj dal popraviť celkom 13 600 osôb. Či tým chcel iba upevniť svoje postavenie a poistiť sa pred prípadnou opozíciou, alebo to bol prejav podozrievavosti či nejaké poruchy osobnosti, možno len tažko usúdiť.
Po otcovi Hormizd zdedil vojnu s Byzantskou ríšou, ktorá s prestávkami trvala počas celej jeho vlády. Bojovalo sa aj s Turkami na severovýchode, tu však vojvodca Báhrám Čóvén dokázal nepriateľov rozhodne poraziť v oblasti dnešného Herátu.
Na prelome rokov 589/590 sa Báhrám Čóvén z osobných dôvodov vzbúril proti Hormizdovi, a zatiaľ čo jeho armáda pochodovala na Ktésifón, bol kráľ 6. februára 590 zvrhnutý palácovým prevratom a posadený do väzenia. Novým panovníkom sa stal Hormizdov syn Husrav II., neskôr veľký bojovník proti Byzancii. Sám Hormizd bol vo väzení najskôr oslepený, po úteku Husrava II. pred Báhrámom Čóvénom ho však veľmoži Vistám a Vindóé zaškrtili. Či sa to stalo s Husravovým vedomím, je nejasné.
János Husz
János Husz (známy aj ako Johann Husz, Ján Husz; * 23. júl 1843, Poprad, Slovensko – † 7. júl 1916, Budapešť, Maďarsko) bol veľmi málo známy evanjelický kňaz a entomológ – lepidopterológ z východného Slovenska, ktorý má význam hlavne ako regionálny výskumník okolia Popradu. Za Rakúsko-Uhorsko je uvedený v knihe Wilhelma Junka „Entomologen Adressbuch“ z roku 1905.
Život
Ján Husz sa narodil v Poprade. Jeho manželka bola Ľudmila Huszová, rod. Kochová. Mal dvoch synov: Vojtech Ján Husz (* 1892) a Ján Ľudovít Husz (* 1895).
V detstve navštevoval evanjelickú ľudovú školu v Poprade. Potom pokračoval v štúdiu na gymnáziu v Kežmarku a neskôr na kolégiu v Prešove. Štúdium ukončil v roku 1863 maturitnou skúškou a v tom istom roku sa zapísal na prešovskú teologickú akadémiu. V roku 1866 zložil v Dobšinej skúšku pod vedením superintendanta Mádayho. Jeden rok pracoval ako vychovávateľ u rodiny Pottornovej na Liptove. Po roku odchádza do nemeckej Jeny, kde ostáva na tunajšej univerzite ako poslucháč jeden rok. V roku 1870 sa vracia do Veľkej, kde pôsobil v ľudovej škole 34 rokov ako učiteľ. Bol členom mestského predstaviteľstva a dozorcom velickej šporiteľne. Bol aj presbyterom evanjelického cirkevného zboru a členom školskej rady. V roku 1905 odišiel do Popradu a do roku 1915 pôsobil ako kustód v Karpatskom múzeu. Už pred svojim zvolením za kustóda múzea pracoval od roku 1899 ako vedúci zoologického oddelenia. Zaoberal sa hlavne entomológiou, a preto pre múzeum mali význam hlavne jeho početné regionálne zbery hmyzu. Pre našu entomológiu majú význam niektoré jeho faunistické práce z východného Slovenska, ktoré pojednávajú o motýľoch tohto regiónu. V roku 1915 sa pre ťažkú chorobu vzdal svojich funkcií a vysťahoval sa do Budapešti.
János Husz zomrel v roku 1916 v Budapešti.
Čo sa stalo s jeho zbierkovým materiálom nie je známe.
Raí
Raí, celým menom Raí Souza Vieira de Oliveira (* 15. máj 1965, Ribeirão Preto) je bývalý brazílsky futbalový stredopoliar. Bol členom brazílskeho mužstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta vo futbale 1994. Na klubovej úrovni hrával predovšetkým za São Paulo FC a Paris Saint-Germain. Raí je tiež mladším bratom ďalšej brazílskej futbalovej legendy, Sócratesa.
Na Majstrovstvách sveta 1994 začínal ako kapitán brazílskeho mužstva, vo svojom prvom zápase proti Rusku premenil pokutový kop. Neskôr prenechal kapitánsku pásku Dungovi a od štvrťfinále nedostal v základnej zostave príležitosť.
Je považovaný za najlepšieho hráča São Paulo FC histórie, v jeho drese vyhral všetky turnaje, ktoré bolo možné vyhrať. Väčšinou hrával na pozícií útočného stredopoliara a bol kapitánom tímu. Raí (a tréner Telê Santana) sú považovaný za najdôležitejšiu súčasť tímu São Paula, kvôli ktorým sa klub sa stal najúspešnejším brazílskym klubom na národnej scéne.
V rokoch 1993 až 1998 hrával vo Francúzsku za Paris Saint-Germain. V roku 1998 sa rozhodol vrátiť do São Paula, pretože tento klub považoval za vhodný pre koniec kariéry. Tím bol kompletne zmenený, doplnený o mladé hviezdy ako Denílson a França. Jediným hráčom, ktorý zostal z víťazného tímu z roku 1993 bol brankár Rogério Ceni. V roku 2000 získal svoje posledné ocenenie, regionálne majstrovstvá vo futbale São Paula.
V roku 1992 získal ocenenie Juhoamerický futbalista roka.
Heinrich Himmler
Heinrich Himmler sa priamo podieľal na realizácii vraždenia v koncentračných táboroch a na popravách špeciálnymi jednotkami bezpečnostnej služby a vojenskými oddielmi Einsatzgruppen. Nesie priamu zodpovednosť za genocídu 6 až 12 miliónov obetí. Tieto vraždy boli namierené nielen proti Židom, ale aj proti mnohým ďalším národom a rasám, ktoré nacistická ideológia považovala za menejcenné. Zodpovednosti za spáchané vojnové zločiny sa vyhol tak, že už vo väzení pred začatím výsluchu prehryzol kyanidovú kapsulu a spáchal samovraždu.
Rodina
náhľad|Heinrich Himmler vo veku 7 rokov. Heinrich Himmler sa narodil 7. októbra 1900 v Mníchove v silne veriacej katolíckej rodine učiteľa, ktorý vychoval bavorského korunného princa Heinricha Bavorského. Tento sa stal Heinrichovým krstným otcom a podľa neho bol pomenovaný. Mal dvoch bratov, staršieho Gebharda Ludwiga (1898 - 1982) a mladšieho Ernsta Hermanna (1905 - 1945). Ich rodičia boli prísni, no vychovávali deti dobre. V roku 1927 sa oženil s o sedem rokov staršou rozvedenou Margarete Siegroth. V auguste v roku 1929 sa im narodila dcéra Gudrun, ktorú mal H. Himmler veľmi rád. Margarete si neskôr adoptovala syna, ktorého H. Himmler nikdy neprijal. Od roku 1940 manželia spolu nežili. Heinrich Himmler sa zblížil so svojou sekretárkou Hedwigou Potthast, s ktorou mal dve nemanželské deti, syna Helgeho a dcéru Nanette Dorotheu.
Mladosť a raná kariéra
H. Himmler získal vzdelanie na strednej škole v Landshute. V roku 1917 nastúpil ako dobrovoľník do armády. Koncom prvej svetovej vojny slúžil ako kadet v 11. bavorskom pluku, no bojov sa nikdy nezúčastnil. Táto okolnosť ho zaťažovala. V roku 1918 bol demobilizovaný a začal pracovať ako praktikant na statku v Ingolstadte. V roku 1919 zložil maturitnú skúšku a do roku 1922 študoval na poľnohospodárskej fakulte Technickej univerzity v Mníchove. Do 24 rokov si na otcovo naliehanie písal denník. Vo voľnom čase hrával šach, zbieral známky, obľuboval prácu v záhrade a vedel hrať na čembale.
Politický vzostup
V roku 1922 začal H. Himmler pracovať v Schleißheime pri Mníchove ako asistent vo firme na výrobu umelých hnojív. V tom istom roku vstúpil do Röhmovej polovojenskej organizácie Reichskriegsflagge. V roku 1923 vstúpil do NSDAP a zúčastnil sa na pivnicovom puči, neúspešnom pokuse o prevrat v novembri 1923. Nasledujúci rok bol nezamestnaný. Od roku 1925 pracoval ako sekretár Gregora Strassera v miestnej administratíve NSDAP v Landshute. Neskôr prešiel na ústredie strany v Mníchove.
V apríli v roku 1925 Adolf Hitler vydal príkaz Juliusovi Schreckovi, jednému z príslušníkov svojej ochranky, aby zriadil ozbrojené jednotky na ochranu predstaviteľov politického vedenia strany. Schutzstaffel (SS) na začiatku tvorilo 8 mužov, medzi nimi Ulrich Graf, či bývalý hodinár Emil Maurice. Julius Schreck bol prvým veliteľom SS. Dňa 21. septembra 1925 vydal príkaz, podľa ktorého mali všetky miestne organizácie NSDAP zriadiť podľa vzoru centrály miestne jednotky. Himmler prestúpil z paramilitantnej bojovej organizácie Sturmabteilung (SA) do jednotiek SS 8. augusta 1925 (číslo člena 168), aby sa 6. januára 1929 stal vrchným veliteľom (Reichsführer) tejto najobávanejšej nacistickej organizácie.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čab
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čab v okrese Nitra.
Heinrich Himmler
Politický vzostup
V roku 1930 bol zvolený za poslanca ríšskeho snemu za oblasť Weser-Ems. Himmler sa sústredil na rozširovanie SS. V roku 1933 mala SS už 52 000 mužov a Himmler zvyšoval jej nezávislosť od organizácie Sturmabteilung (SA) Ernsta Röhma, ktorej bola zatiaľ podriadená.
Koncentrácia moci
náhľad|vpravo|H. Himmler a [[Reinhard Heydrich|Heydrich vo Viedni, marec 1938.]] V roku 1931 Himmler v rámci SS založil vnútrostranícku ideologickú spravodajskú službu, ktorá sa neskôr stala bezpečnostnou službou Sicherheitsdienst (SD). Jej velením bol poverený Reinhard Heydrich. Do roku 1933 spolu s Heydrichom upevnili moc nacistov v Bavorsku. V marci 1933 sa Himmler stal mníchovským policajným prezidentom a krátko nato veliteľom Sicherheitsdienst (SD) v Bavorsku. V septembri sa stal veliteľom všetkých jednotiek Sicherheitsdienst (SD) v nacistickom Nemecku okrem Pruska, kde ostal stále formálne podriadený Hermannovi Göringovi. Dňa 20. apríla 1934 sa stal šéfom pruskej polície a tajnej štátnej polície Gestapo. Následne s podporou Göringa a Heydricha presvedčil Hitlera, ktorý bol v tej dobe kancelárom, aby mohol zakročiť proti vedeniu Sturmabteilung (SA). Keďže výčiny Sturmabteilung (SA) roztrpčovali inak neutrálnu armádu, mal aj podporu generála Wernera von Blomberga. Na tzv. noci dlhých nožov sa 30. júna 1934 fyzicky zúčastnili iba jednotky SS. Násilne odstránili celé pôvodné velenie Sturmabteilung (SA) vrátane Ernsta Röhma, ktorého 2. júla 1934 na príkaz A. Hitlera popravil bez súdu Theodor Eicke v cele väznice Stadelheim. H. Himmler mohol ďalej budovať nezávislú organizáciu SS.