cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1. FC Magdeburg
História
Pred druhou svetovou vojnou bol hlavným klubom v meste SV Victoria 96 Magdeburg, ktorý bol založený v roku 1896. Klubu sa pred druhou svetovou vojnou pomerne darilo a niekoľko krát zaznamenal účasť vo finálových bojoch vtedajšej najvyššej súťaže v krajine. Po vojne sa mesto Magdeburg ocitlo v sovietskej okupačnej zóne, pričom v rámci celého okupovaného Nemecka došlo v rámci denacifikácie k rozpusteniu okrem iných aj športových klubov a založeniu množstva nových menších klubov a spolkov. Hráči z rozpustených klubov Magdeburger SC Prussia 1899 a Cricket Viktoria Magdeburg založili spolok Sportgruppe (SG) Sudenburg. Neskôr sa tento spolok zlúčil s klubom SG Lemsdorf a vznikol tak BSG Eintracht Sudenburg. Nový klub sa v roku 1950 pretransformoval do klubu SAG Krupp Gruson, v roku 1951 na BSG Stahl Magdeburg a v roku 1952 dostal klub meno BSG Motor Mitte Magdeburg. V roku 1957 sa futbalový oddiel premiestnil do klubu SC Aufbau Magdeburg. Klubu SC Aufbau Magdeburg sa v roku 1959 poradilo postúpiť do prvej východonemeckej ligy, kde sa však umiestňoval skôr v spodnej časti tabuľky. V roku 1964 sa však klubu podarilo vyhrať národný pohár.
Vznik klubu
V roku 1965 prišlo k rozhodnutiu vyčleniť futbalový oddiel z klubu SC Aufbau Magdeburg, čím sa položili základy nového klubu '''1. FC Magdeburg'''. Hneď prvá sezóna v prvej lige pod novým názvom dopadla katastrofálne, Magdeburg skončil na poslednom mieste a vypadol do druhej ligy. Napriek tomu v Pohári víťazov pohárov sa 1. FC Magdeburg prebojoval až do štvrťfinále, kde vypadol s klubom West Ham United FC. V druhej lige strávil Magdeburg iba jednu sezónu v ktorej skončil na prvom mieste a vrátil sa späť do prvej ligy, z ktorej až do zjednotenia Nemecka nezostúpil.
Zjednotenie Nemecka a zostup z pozícií
V poslednej sezóne východonemeckej ligy obsadil Magdeburg až 10. miesto a v nasledujúcej sezóne už v rámci zjednoteného Nemecka bol zaradený až do tretej najvyššej súťaže severovýchod. V tejto lige vydržal Magdeburg tri sezóny. Od sezóny 1994/95 hral Magdeburg štvrtú ligu. Až do súčasnosti 1. FC Magdeburg hráva striedavo tretiu a štvrtú najvyššiu súťaž. V sezóne 2016/17 skončil 1. FC Magdeburg na štvrtom mieste, iba dva body od tretieho miesta zaručujúceho baráž o postup do 2. Bundesligy.
Štadión
náhľad|Štadión počas zápasu Prvých 40 rokov svojej existencie hrával 1. FC Magdeburg svoje zápasy na Ernst Grube Stadium. V roku 2006 bol postavený nový Stadion Magdeburg s kapacitou 25 910 miest. V roku 2009 bol štadión premenovaný po sponzorovi MDCC.
Rivalita a fanúšikovia
Hlavnými rivalmi 1. FC Magdeburg sú kluby Hallescher FC a Dynamo Dresden. V minulosti mal klub pomerne vysoké návštevy. V posledných rokoch návštevnosť kolíše, no stále je pomerne vysoká.
Národné
Východonemecká liga: 3
Východonemecká 2. liga: 1
Sachsen-Anhalt-Pokal: 13
Dritte Liga (III): 2
Anastázia (uhorská kráľovná)
Anastázia (Rusky: Анастасия Ярославна; Ukrajinsky: Анастасія Ярославна; * 1023 – † 1074/1094, Admont) bola uhorská kráľovná v rokoch 1046 – 1060.
Život
Kráľovský pár nemal syna až do roku 1053, keď kráľovná Anastázia porodila Šalamúna. Šalamúnovo narodenie a neskoršia korunovácia však spôsobili trpký konflikt medzi kráľom Ondrejom I. a jeho mladším bratom vojvodom Belom, ktorý bol ďalším v rade na trón. Keď vojvoda Belo v roku 1060 povstal v otvorenom povstaní proti kráľovi Ondrejovi, kráľ poslal svoju manželku a deti na dvor rakúskeho markgrófa Adalberta. Kráľ Ondrej I. bol porazený a krátko nato zomrel a jeho brat bol 6. decembra 1060 korunovaný za uhorského kráľa. náhľad|Freska z [[11. storočie|11. storočia z kyjevského chrámu sv. Sofie zobrazujúca dcéry Jaroslava I. Múdreho: sú to francúzka kráľovná Anna Kyjevská, uhorská královna Anastázia, Alžbeta a možno Agáta, manželka Eduarda Vyhnanca]] Anastázia požiadala o pomoc rímsko-nemeckého cisára Henricha IV., ktorého sestra Judita bola zasnúbená so Šalamúnom v roku 1058. V čase, keď rímsko-nemecké vojská vstúpili do Uhorska, aby poskytli pomoc Šalamúnovi, zomrel kráľ Belo I. (11. september 1063) a jeho synovia Gejza I., Ladislav I. a Lampert utiekli do Poľského kráľovstva.
Mladý Šalamún bol korunovaný 27. septembra 1063. Pri príležitosti korunovácie jej syna Anastázia predstavila to, čo sa považovalo za meč Atilu, vojvodovi Otovi Bavorskému, ktorý bol vodcom rímsko-nemeckých vojsk. V rokoch 1060 až 1073 kráľ Šalamún spravoval svoje kráľovstvo v spolupráci so svojimi bratrancami, vojvodmi Gejzom I., Ladislavom I. a Lampertom, ktorí sa vrátili do Uhorska a prijali jeho vládu. V roku 1074 sa mu však vzopreli a 14. marca 1074 ho porazili. Kráľ Šalamún utiekol na západné hranice Uhorska, kde si dokázal udržať vládu iba nad Mošoňskou a Prešporskou župou.
Anastázia nasledovala Šalamúna, ale začali sa medzi sebou hádať. Preto sa presťahovala do Admontského opátstva, kde žila ako mníška až do svojej smrti. Bola tam aj pochovaná.
FC Erzgebirge Aue
História
V roku 1945 bol založený klub SG Aue. V roku 1949 bol premenovaný na BSG Pneumatik Aue, čo je považované za založenie súčasného klubu. V roku 1949 došlo opäť k zmene názvu na Zentra Wismut Aue a v roku 1951 na SC Wismut Aue. Už v sezóne 1950/51 vyhralo Aue druhú najvyššiu súťaž a postúpilo tak do prvej ligy, kde zotrvalo až do sezóny 1989/90. V sezóne 1952/53 obsadilo Aue druhé miesto, čím sa začalo najúspešnejšie obdobie v histórií klubu. V roku 1954 rozhodli úrady, že klub sa premenuje po neďalekom väčšom meste Karl-Marx-Stadt, nakoľko v tej dobe nebolo v meste Karl-Marx-Stadt žiadne ligové mužstvo. Samotný tím sa však z Aue vôbec nepresunul, iba hral pod novým názvom SC Wismut Karl-Marx-Stadt. Nasledovalo ešte jedno druhé miesto o dva roky neskôr. V roku 1955 sa hrala prechodná sezóna v ktorej sa odohralo iba 13 zápasov, pričom Aue obsadilo prvé miesto. V roku 1956 nakoniec Aue vyhralo majstrovský titul v riadnej sezóne. V nasledujúcej sezóne prvé miesto obhájilo. Tretí a zároveň posledný majstrovský titul vyhralo Aue o dve sezóny neskôr v roku 1959. V tomto období hralo Aue tiež Pohár majstrov európskych krajín.
Zostup z pozícií
V roku 1963 sa v Karl-Marx-Stadt vytvoril vlastný futbalový tím a Aue sa tak vrátilo k názvu BSG Wismut Aue. Aue síce už nikdy ligu nevyhralo, no hralo v nej stabilne, čím sa zaradilo medzi kluby s najvyšším počtom štartov v prvej lige. Od druhej polovice 60tych rokov sa začalo Aue umiestňovať skôr v spodnej časti tabuľky. V 80tych rokoch hralo Aue ešte dvakrát Pohár UEFA, no nezaznamenalo výraznejší úspech. V sezóne 1989/90 obsadilo Aue predposledné miesto a vypadlo do druhej ligy. V nej v nasledujúcej a zároveň poslednej sezóne obsadilo druhé miesto, čo mu zaručilo účasť v novom ročníku tretej ligy.
Účinkovanie klubu v nemeckých súťažiach
V roku 1990 sa zmenil názov klubu na Fußballclub Wismut Aue. V roku 1993 došlo k premenovaniu klubu na jeho súčasný názov Fußballclub Erzgebirge Aue. V tretej nemeckej lige hralo Aue až do sezóny 2002/03. Od roku 2003 hralo Aue druhú ligu až do roku 2008, kedy opäť vypadlo. Účinkovanie klubu v druhej lige bolo pomerne úspešné, kedy okrem poslednej sezóny dokázalo vždy skončiť v prvej desiatke. V roku 2008 nasledovali dva roky v tretej lige. Z tejto v roku 2010 Aue opäť postúpilo. Nasledovalo ďalších 5 sezón v druhej lige, ktoré však už boli v znamení bojov o záchranu. V sezóne 2015/16 si Aue opäť jeden rok zahralo tretiu ligu. V sezóne 2016/17 druhej ligy obsadilo Aue 14. miesto.
Rivalita a fanúšikovia
Aue je síce veľmi malé mesto s populáciou niečo cez 16 tisíc obyvateľov (čo ho robí jedným z najmenších miest, kde sa kedy hrala 2. Bundesliga), no nachádza sa vo väčšej oblasti, kam patria aj blízke mestá Chemnitz (Chemnitzer FC) a Zwickau (FSV Zwickau). Kluby z týchto miest sú zároveň aj najväčšími rivalmi Aue. K rivalom patrí tiež klub Dynamo Dresden.
Športové úspechy
Východonemecká liga: 3
Východonemecká 2. liga juh: 1
Východonemecký pohár: 1
Sachsenpokal: 4
Regionalliga Nord (III): 1
Kilhov
Kilhov je vrch v Revúckej vrchovine, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Hanková, približne juhozápadne od Dobšinej.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Dobšinské predhorie. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obcí Rejdová a Hanková. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Rejdová, severovýchodne sa nachádza Vyšná Slaná, východne Brdárka, juhovýchodne Hanková a juhozápadne Čierna Lehota.
Opis
Kilhov leží na západnom okraji Dobšinského predhoria, v hrebeni, ktorý vedie z mohutnej Stolice východným smerom cez Príslop  na Veľký Radzim  a Bučinu. Severne sa nachádza Dobšinský kopec, Vincovka , Čierna hora , Skálie , Buchvald a Trsteník , západne Kyprov , Stolica  a Grúň , južne Príslop , Ostrý vrch , Magura , Hrádok  a Ždiar  a východne Turecká , Bučina , Spúšťadlo , Malý  a Veľký Radzim  a Babiná. Masív patrí do povodia rieky Slaná, kde voda zo severnej časti hrebeňa odteká Žolíkovským potokom, z južných svahov ju odvádza Kotelnica a Hankovský potok. Vrcholom vedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy pohoria, no tiež Volovské vrchy, Spišsko-gemerský kras a Stolické vrchy.
Josip Jurčič
Josip Jurčič (* 4. marec 1844, Muljava – † 3. máj 1881, Ľubľana) bol slovinský realistický spisovateľ a novinár.
Životopis
Josip Jurčič sa narodil v Muljave, otec Marko Jurčič pochádzal z Jablanice pri Kostanjevici a pracoval ako kočiš, priženil sa do Muljavy, kde niekoľko rokov vlastnil obchod so zmiešaným tovarom a pálenicu.
Základnú školu navštevoval v Krke, Višnjej Gore a normálku v Ľubľane, vo vzdelávaní pokračoval na gymnáziu v Ľubľane, kde sa zoznámil s domácou a zahraničnou literatúrou. V 17 rokoch uverejnil svoju prvú poviedku (Pripovedka o beli kači, 1861). Po skončení gymnázia odišiel do Viedne, kde študoval slavistiku a klasickú filológiu. Štúdium nedokončil kvôli nedostatku peňazí.
V roku 1868 spolu s Josipom Stritatrom a Franom Levstikom vydávali zborník Mladika a v ňom uverejnil svoju poviedku Sosedov sin. V roku 1868 dostal prácu pomocníka hlavného redaktora v novinách Slovenski narod v Maribore. V roku 1870 sa vrátil do Viedne a pomáhal Stritarovi pri úpravách časopisu Zvon. Po smrti Antona Tomšiča v roku 1871 sa stal hlavným redaktorom Slovenskeho naroda a v roku 1872 presťahoval redakciu do Ľubľane. Tu sa popri Franovi Levstikovi stal hlavnou osobnosťou slovinského politického a kultúrneho života.
Na jeseň 1879 ochorel na tuberkulózu. Liečil sa v Gorici a v Benátkach, v roku 1881 však na následky choroby v Ľubľane zomrel.
Na jeho pamiatku je pomenovaný Jurčičev trg, ako aj Jurčičeva cesta, ktorá sa začína vo Višnjej Gore a končí sa v rodnom dome Josipa Jurčiča v Muljave. Dom je zrenovovaný a je jedným z pamätníkov sedliackeho stavebníctva v Slovinsku. V Muljave sa každoročné hrajú Jurčičove diela v letnom otvorenom divadle.
Dielo
Josip Jurčič začal písať už počas štúdia, keď si zapisoval príbehy a rozprávky. Výsledkom tohto zbierania bola Pripovedka o beli kači (1861). Na jeho tvorbu mali vplyv rozprávky, anekdoty a poviedky z ľudovej slovesnosti, ktoré mu rozprával jeho starý otec. Poviedky zozbieral a vydal v zbierke Spomini na deda (1863) a v krátkej poviedke Prazna vera (1863). V roku 1864 Mohorjeva družba vydala a so 100 goldinarmi odmenila historickú poviedku Jurij Kozjak, slovenski janičar a črtu Jesenska noč med slovenskimi polharji. V literárnej revue Slovenski glasnik boli vydané poviedky Domen (1864) a Jurij Kobila (1865). Počas gymnázia najradšej čítal anglického románopisca Waltera Scotta. Na jeho tvorbu mali vplyv aj diela Frana Levstika, predovšetkým dielo Popotovanje iz Litije do Čateža (1858), Napake slovenskega pisanja (1858) a Martin Krpan (1858). Jurič bol najvýznamnejším uskutočňovateľom Levstikovho literárneho programu.
Josip Jurčič bol jeden z prvých slovinských poviedkárov a realistických spisovateľov. Do slovinskej literatúry uviedol nové prozaické tvary: črty (Jesenska noč med slovenskimi polharji, 1864), pripovedky (Spomin na deda, 1863), poviedky (Domen, 1864) a román. Jurčičov román Deseti brat (1866) je prvým slovinským románom a dielo Tugomer (1876) prvou slovinskou tragédiou.
Vo svojich dielach najčastejšie používal dialóg ako rozprávačskú formu. Tematika jeho diel sú výnimočné udalosti a zaujímave osobnosti. Do svojich diel vnášal sedliacke prvky a otázku slovinského národa.
Literatúra pre mládež
Josip Jurčič nepísal typické diela pre mládež. Najčastejšie témy boli príbehy zo života a z ľudovej slovesnosti, turecké vpády do Slovinska, vojenskí utečenci, ľubľanská mestská história, roľnícke povstania, francúzska okupácia a pokresťančovanie.
Vďaka zaujímavému deju a smiešnemu obsahu a konaniu hlavných postáv patria do literatúry pre mládež humoresky Vrban Smukova ženitev (1865) a Kozlovska sodba v Višnji Gori (1867). Do mládežníckej literatúry sa zaraďuje aj poviedka Jurij Kozjak (1864).
Preklady Jurčičových diel
Jurčičovim najprekladanejším dielom je Kozlovska soba v Višnji Gori.
Do slovenčiny nie je preložené ani jedno z Jurčičových diel.
Do češtiny boli preložené tieto diela :
Populizmus (politika)
Populizmus je termín používaný v politológii, ktorý v širšom zmysle znamená dbanie na a podporu potrieb obyčajných ľudí. Termín býva považovaný za príliš vágny a na jeho presnej definícii sa odborníci nezhodujú. Pôvodne označoval prívržencov americkej ľavicovej politickej strany s názvom People's Party, ktorá bojovala za agrárnu reformu, priamu demokraciu, progresívnu daň a pod., no v dnešnej dobe sa používa na označenie širšieho spektra politických programov. Niektorí považujú populizmus za samostatnú politickú ideológiu, iní iba za politickú stratégiu, ktorou politici navábia ľudí na svoj program. Napriek nejasnej definícii, väčšina odborníkov sa zhoduje, že jadrom populizmu je rozdelenie obyvateľstva na tzv. „obyčajný ľud“ a tzv. „elitu“, preto sa populistami označujú politici, ktorí broja proti establišmentu. Populisti sa snažia zjednotiť „tichú väčšinu“ a zmobilizovať ju proti elitárskemu establišmentu, ktorý vnímajú ako nepriateľa obyčajného ľudu. Rozdiel medzi ľudom a elitou je morálny a nie situačný, t.j. aj po zvolení do funkcie populistickí politici naďalej bojujú proti elite a nestávajú sa súčasťou establišmentu. Populisti môžu mať aj demokratické, aj autoritárske tendencie, môžu byť aj ľavicoví, aj pravicoví. Ľavicoví populisti zvyknú s populizmom spájať elementy socializmu, pravicoví populisti zvyknú kritizovať veľké korporácie, ktoré vidia ako súčasť elity, ktoré podľa nich vďaka svojmu vplyvu ničia konkurenciu, čo sa týka najmä malých podnikov – takže vlastne ničia voľný trh.
Mak siaty
thumb|Pestovanie rôznych odrôd maku
Mak siaty (Papaver somniferum) je rastlina z čeľade makovité (Papaveraceae). Ide o významný zdroj ópia, čo má za následok, že je v niektorých štátoch jeho pestovanie zakázané. Čo sa týka legálnej produkcie, Česko patrí vo svetovom meradle k najvýznamnejším pestovateľským štátom.
Opis
Jednoročná rastlina s kvetmi, ktoré sú bielej, ružovej, červenej alebo fialovej farby.
Dejiny
Mak sa využíva už niekoľko tisíc rokov. Najstaršie stopy dokladajúce jeho využívane pochádzajú zo 6. tisícročia pred Kr. z oblasti Stredomoria. O tisíc rokov neskôr sa v Mezopotámii využíval ako zdroj ópia. Niektoré civilizácie, ako napr. Egypťania, využívali ópium ako sedatívum.
V 9. storočí sa mak siaty dostal z oblasti Perzie na územie Číny, kde sa neskoršie, približne v 18. storočí, stalo ópium významnou silou ovplyvňujúcou spoločnosť.
Obsahové látky
Mak siaty je bohatým zdrojom vápnika (obsahuje ho 12-násobne viacej ako kravské mlieko), ale aj iných minerálov, vitamínov a nenasýtených mastných kyselín.
100 gramov zrelého maku siateho obsahuje: 41,56 g tukov, 28,13 g sacharidov, 17,99 g bielkovín, 19, 5g vlákniny, minerály a vitamíny.
V Česku
Na území Česka a aj Slovenska sa mak vo veľkom, ako olejnina, začal pestovať počiatkom 19. storočia po katastrofálnych škodách na olivových plantážach v južnom Francúzsku. V roku 1896 sa mak pestoval na ploche, s priemerným výnosom 0,71 t/ha, najviac v stredných Čechách okolo Prahy a v okolí Tábora a Čáslavi. Do roku 1946 vzrástla plocha, na ktorej sa mak pestoval, na a od tej doby postupne klesala na menej než 8 000 v roku 1989, potom začala prudko vzrastať až k  v roku 1994. Ďalší prudký skok nasledoval po roku 2004 (hektárové výnosy 0,9 t/ha) a v roku 2007 bolo makom osiatych temer (0,58 t/ha). Pestovanie maku postupne nahradilo plodiny regulované EÚ, ako je cukrová repa.
Medzi odrody vyšľachtené v Česku patrí Azur (pestovaný počas rokov 192873), Hanácký modrý (193480), Dubský stříbrošedý (1944), Modran (1969) a Amarin (1975). Za poslednú dobu sa podarilo vyšľachtiť veľa zaujímavých, predovšetkým bielosemenných odrôd pod názvom Sokol, Racek (2008), Orel (2008), ale i odrodu s okrovou farbou semena Redy. Z odrôd českého modrého maku sú pestované Orfeus (2009), Orbis (2012), Aplaus (2014), Opex (2015), Onyx (2016). Zo slovenského šľachtenia vznikli odrody Dubník (1985), Gerlach (1990), Albín (1991), Magik (1993), Opal (1995), Bergam (1998), Maratón (2000), Malsar a Major (2002).
náhľad|Makový závin
Využitie
náhľad|Semená maku siateho Takmer celá produkcia je určená pre potravinárstvo, makovina (Caput papaveris, Fructus papaveris maturity, t. j. čisté, vyklepané makovice so stopkou najviac 10 cm dlhou) sa využíva vo farmácii. Mak sa široko používa predovšetkým pri príprave makového pečiva. Viac než 4/5 produkcie sa exportuje, predovšetkým do slovanských krajín, kde je mak tradičnou pochúťkou. V západných štátoch sa makové produkty často považujú za nevhodné, pretože sa čiastočne mylne predpokladá, že obsahujú návykové látky (morfín a kodeín).
V potravinárskom maku, ktorý sa pestuje v Česku, by však morfínu a kodeínu malo byť len nepatrné množstvo. Nedávny výskum uskutočnený lekárskym tímom fakultnej nemocnice v Plzni však naznačuje, že hodnoty týchto látok v krvi by mohli vo výnimočných prípadoch dosiahnuť hodnoty, ktoré síce k navodeniu euforického stavu ešte nevedú, ale mohli by postihnúť reakčnú rýchlosť vodiča. Pri hodnotení policajnou hliadkou by veľkých pojedačov makových koláčov preto mohlo čakať aj obvinenie z riadenia pod vplyvom omamných a psychotropných látok.
Pri zbere maku je nutné klásť dôraz na zrelosť semena. Nedozreté semeno maku môže obsahovať viacej kodeínu, ktorý má sedatívne účinky.
Gajary – Posádka
Gajary – Posádka je zaniknutá fortifikácia vybudovaná českými kondotiérmi (spájanými s bratríkmi) v katastri obce Gajary.
História
Fortifikáciu Posádka údajne postavil Pongrác II. zo Svätého Mikuláša v štyridsiatych rokoch 15. storočia, ktorý ako jeden zo siedmich kapitánov menovaných uhorskými stavmi na správu krajiny po smrti Vladislava Jagelovského v bitke pri Varne ovládal túto časť Uhorska, pričom napádal, lúpil a vymáhal dane od obyvateľov Moravského poľa. Pongrác II. postavil pevnosti na Dunaji oproti obci Fischamend a jednu nad Bratislavou, pri hrade Devín v mieste zvanom Winkel, kde rieka Morava ústi do Dunaja. Najväčšiu pevnosť však postavil na rieke Thaya (Dyje). Dve pevnosti postavil aj na rieke Morave. Jedna z nich však môže byť totožná s pevnosťou na mieste zvanom Winkel a druhá práve Posádka pri Gajaroch.
V roku 1457 obnovuje fortifikáciu český dobrodruh a bojovník Václav (Vaňko) z Rachmanova, ktorý začínal kariéru v Uhorsku v službách Pongráca, no od roku 1457 je v službách Ladislava Pohrobka poverený ochranou hranice. Vaňko obnovuje pevnosti na miestach, kde ich mal aj Pongrác II. – pevnosť na rieke Morava – Posádka pri Gajaroch a pevnosť pri ústi Moravy do Dunaja pod Devínom v mieste zvanom Winkel (tieto mali byť zničené samotným Pongrácom za finančné odškodné 4000 zlatých v roku 1448). Súčasťou Vaňkovho novobudovaného panstva sa čoskoro stali aj mestá Stupava a Malacky. Na svojom sídelnom hrade Najbachu (Kuchyňa ?) sa choval ako knieža s vojskom zloženým zo žoldnierov z Čiech, Moravy, Uhorska a Rakúska, s vlastným dvorom a hlavným jazykom tu bola čeština. Vaňkove výboje sa zameriavali na územie Marchfeldu, no dostal sa do vleklého konfliktu s Bratislavou kvôli vymáhaniu desiatkov z vína, ktorý započal ešte v roku 1451. Z tohto konfliktu pochádza jediný Vaňkov list datovaný na Posádke:
Zánik pevnosti
Nové lúpeže a plienenie Vaňkových oddielov v rakúskom pohraničí vyvolali hnev cisára Fridricha III. Na jar 1459 je situácia už vyostrená natoľko, že cisár pripravuje proti Vaňkovi trestnú výpravu, ktorá sa uskutoční najskôr v priebehu júla 1459 a zameria sa na zničenie dvoch pevností na rieke Morava, pričom ide najskôr o spomenutú pevnosť pri ústi rieky Morava do Dunaja v mieste zvanom Winkel pod hradom Devín a o pevnosť Posádka pri Gajaroch.
Zachované pramene o dobýjaní pevnosti Posádka hovoria o dobytí posádky rakúskou ľsťou. Rakúšania poslali do pevnosti údajne 4 sudy vína, vďaka čomu sa obrancovia spili do nemoty a zaspali, čo využili rakúske vojská na prepad. Ženy, starcov a deti nahádzali do vody a mužov zajali a odviedli do Viedne, kde ich obesili. Dokument podáva udalosti odlišne. Pod silou rakúskeho útoku sa pokúsilo mnoho ľudí z Posádky o útek skokom do vody a na člnoch, ktoré sa ale zrejme pod váhou unikajúcich obrancov potopili. Väčšina z unikajúcich sa preto utopila. Keď to uvidelo zvyšných 200 obrancov, radšej sa vzdali. Toto je pravdepodobne zánik pevnosti Posádka, ku ktorému došlo najskôr v priebehu júla až augusta 1459.
Archeologický výskum
Fortifikácia bola objavená pri prácach Dolnomoravského vodného družstva v Malackách, ktoré danú lokalitu nachádzajúcu sa na ľavej strane rieky Moravy v katastri obce Gajary zlikvidovalo počas výstavby hrádze. Nálezy z lokality sa dostali do zbierok Slovenského národného múzea v rokoch 1929 až 1931. Prvým odborníkom skúmajúcim súbor predmetov bol pracovník SNM Belo Polla. Závery svojho bádania publikoval v zborníku SNM História. Nakoľko B. Polla danú lokalitu nemohol osobne preskúmať, odvodzoval všetky informácie o nej od Štefana Janšáka, ktorý nálezisko nachádzajúce sa na pieskovej dune zbežne skúmal ešte pred jej zničením a svoje závery porovnal so starším mapovaním z 18. a 19. storočia. Š. Janšák tu našiel v teréne dobre viditeľné pozostatky menšej obdĺžnikovitej fortifikácie, prirodzene využívajúcej vyvýšenie duny. Túto fortifikáciu nazval opevneným panským dvorcom. Podľa jeho informácii jedna jej strana využívala prirodzený tvar duny na pravej strane, kde sa nachádzal strmý svah zakončený tokom rieky Morava a zvyšné strany fortifikácie mali byť chránené 2 až 3 metre hlbokou priekopou. B. Polla sa teda držal záverov prieskumu Š. Janšáka a osídlenie Posádky datuje do druhej až tretej štvrtiny 15. storočia a jej zánik do obdobia po bitke pri Veľkých Kostoľanoch v roku 1467, ktorá ukončila pôsobenie bratríkov na území Uhorského kráľovstva. Podľa B. Pollu neexistujú staršie ani mladšie nálezy z lokality. Toto datovanie zániku lokality, ako vyplýva z historických prameňov, nie je úplne presné.
Stanford University Press
Stanford University Press (skratka SUP) je vydavateľstvo Stanfordskej univerzity. Sídli v Redwood City v Kalifornii v Spojených štátoch. Zameriava sa na vydávanie odbornej literatúry z humanitných a sociálnych vied, najmä z antropológie, ázijských a blízkovýchodných štúdií, ekonomických vied a obchodu, histórie, judaistiky, jurisprudencie, lingvistika, latinskoamerických štúdií, literárnej vedy, politológie, religionistiky, sekuritológie, sociológie. Ročne vypublikuje okolo 140 titulov.
Dejiny
Prvou publikáciou, ktorá bola vydaná pod menom Stanfordskej univerzity (na titulnom liste uvedené len „Published by the University“ ) bola monografia ekonomického historika Orrina Leslieho Elliotta The Tariff Controversy in the United States 1789–1833 (september 1892). Išlo o prvú monografiu v monografickej sérii univerzity (Leland Stanford Junior University Monographs Series).
V roku 1917 univerzita odkúpila tlačiareň a presunula vydavateľstvo do väčších priestorov v kampuse. V roku 1920 bol za riaditeľa vydavateľstva vymenovaný sanfranciský tlačiarenský majster Will Friend, ktorý významne pozdvihol kvalitatívnu úroveň vydávaných publikácií. V roku 1926 vydavateľstvo začalo publikovať svoj prvý katalóg. Jeho portfólio tvorilo už 75 vydaných titulov. V roku 1939 tento počet vzrástol na 392 titulov a 12 monografických sérií. V tom čase malo vydavateľstvo už 70 zamestnancov. K tomuto rozmachu prispelo postavenie novej budovy v roku 1929, v ktorej bolo prvé ofsetové tlačiarenské zariadenie, šesť linotypov, plochý tlačiarenský stroj, niekoľko menších tlačových strojov a tlačiarenský stroj na tlač študentských novín.
V roku 1952 bolo vydavateľstvo už siedmym najväčším univerzitným vydavateľstvom v Spojených štátoch z hľadiska objemu vydávaných publikácií. Kvalitatívny rozvoj nastal počas pôsobenia Leona Seltzera vo funkcii riaditeľa vydavateľstva v rokoch 19561983. Nasledujúci riaditeľ, Grant Barnes (19832000 ), bol poverený expanziou publikačnej činnosti vydavateľstva, predovšetkým do odborov humanitných vied a literárnej vedy. Stanford University Press sa stal popredným anglickojazyčným vydavateľstvom v oblasti kritickej teórie, publikujúc anglické preklady diel popredných európskych (neanglickojazyčných) filozofov ako Jacques Derrida, Hélène Cixousová či Jean-Luc Nancy. Úspechom Barnesovej akvizičnej činnosti bolo získanie práv na publikovanie viacerých dôležitých titulov v oblasti politickej filozofie a sociálnej teórie, napr. diel britského sociológa Anthonyho Giddensa či prekladov diel francúzskeho sociológa a antropológa Pierra Bourdieua.
Nasledujúci riaditeľ, Geoffrey R. H. Burn (2000 2012 ), sa venoval udržiavaniu reputácie vydavateľstva v humanitných vedách a ďalšej expanzii do oblasti sociálnych vied, čím sa záber publikačnej činnosti rozšíril aj o odbornú literatúru o ekonomické vedy a obchod, jurisprudenciu, sekuritológiu a blízkovýchodné štúdiá. Zároveň sa v tom čase vydavateľstvo adaptovalo na narastajúci trh elektronických kníh.
Od roku 2012 je riaditeľom Alan Harvey, ktorý od roku 2002 vo vydavateľstve pôsobil ako Burnov zástupca a šéfredaktor. V roku 2013 sa Stanford University Press presťahovalo zo svojho pôvodného sídla v Palo Alto do Redwood City.
Monografické série
Zoznam vydaných (alebo aktuálne vydávaných) monografických sérií :
Sarraziet
Sarraziet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vénérolles
Vénérolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Vénérolles má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vénérolles má 220 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Sarron
Sarron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poledňana (prírodná rezervácia)
Poledňana je prírodná rezervácia ev. č. 331 neďaleko obce Staré Hamry v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana
Predmetom ochrany je zmiešaný prevažne bukový porast na skalnatých svahoch.
Jaroslav Bílý (prekladateľ)
Jaroslav Bílý (* 1. apríl 1917, Plzeň, Rakúsko-Uhorsko – † 8. apríl 1989, Praha, ČSSR) bol český prekladateľ, spisovateľ a dramaturg. Venoval sa prekladom populárno-náučnej a umeleckej literatúry do češtiny najmä z angličtiny, ale aj z taliančiny, nemčiny a ruštiny.
Saubion
Saubion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vendresse-Beaulne
Vendresse-Beaulne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Vendresse-Beaulne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saubion
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vendresse-Beaulne
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Saubion
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Porážka
Porážka môže byť:
Raggamuffin
Raggamuffin, zvyčajne skracovaný na ragga, alebo digital dancehall, je subžáner dancehallu alebo reggae,  v ktorom sa hudba tvorí predovšetkým z nástrojov elektronickej hudby. Podobne ako v hip-hope, má samplovanie často dôležitú úlohu v raggamuffine.
Skladba „Under Me Sleng Teng“ od Wayna Smitha z roku 1985 tvorená syntetizátorom Casio MT-40 je všeobecne považovaná za prvotnú ragga skladbu.
Názov ragga je dnes používaný hlavne ako synonymum pre dancehall reggae alebo na označenie dancehallu s DJským rozprávaním skôr ako DJing alebo spev na vrchu riddimu.
Pôvod
Raggamuffin má pôvod na Jamajke v 80. rokoch, v rovnakom čase ako popularita elektronickej tanečnej hudby začala globálne narastať. Jeden z dôvodov rýchlej propagácie raggamuffinu je to, že je všeobecne jednoduchší a lacnejší ako reggae, ktoré sa vykonáva na tradičných hudobných nástrojoch. Raggamuffin sa najprv vyvinul na Jamajke, a neskôr v Európe, Severnej Amerike a Afrike a napokon sa rozšíril do Japonska, Indie a do zvyšku sveta. Raggamuffin silne ovplyvnil prvotnú jungle hudbu. V 90. rokoch sa raggamuffin a žáner breakcore spojili a vytvoril sa žáner známy ako raggacore.
Vendières
Vendières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Vendières má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vendières má 150 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
2. hokejová liga (Slovensko) 2002/2003
2. hokejová liga (Slovensko) 2002/2003 bola desiatou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do dvoch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do baráže o 1. hokejovú ligu. V zápasoch o celkového víťaza porazilo družstvo ŠHK 37 Piešťany družstvo HK Brezno na zápasy.
Věra Jourová
Mgr. et Mgr. Věra Jourová (* 18. august 1964, Třebíč) je česká politička, eurokomisárka, podnikateľka a právnička, od 1. decembra 2019 súčasná podpredsedníčka Európskej komisie a komisárka pre hodnoty a transparentnosť. V rokoch 2014 až 2019 zastávala post komisárky pre spravodlivosť, ochranu spotrebiteľov a otázky rovností pohlaví.
Na jar roku 2019 ju časopis Time zaradil medzi 100 najvplyvnejších ľudí sveta, pretože sa podieľala na zákonoch, ktoré určujú pravidlá ochrany osobných údajov ľudí na internete.
Medzi januárom a októbrom 2014 slúžila ako ministerka regionálneho rozvoja vo vláde Bohuslava Sobotku z ČSSD. Predtým pôsobila na tomto ministerstve ako námestníčka.
Pracovná kariéra
Roku 2000 nastúpila do konzultačnej firmy DHV ČR, kde pracovala na projektoch z oblasti ľudských zdrojov, regionálneho rozvoja, hospodárskej politiky a fondov EÚ.
V rokoch 2001 až 2003 pracovala ako vedúca odboru regionálneho rozvoja Kraja Vysočina.
Po odchode z krajského úradu pracovala ako námestníčka pre regionálny rozvoj na ministerstve regionálneho rozvoja. Podľa vtedajšieho českého premiéra Jiřího Paroubka z ČSSD bola z funkcie odvolaná po opakovaych sťažnostiach vtedajšieho ministra Radka Martínka.
Vyšetrovacia väzba pre nepreukázanú korupciu
Od 13. októbra 2006 do 16. novembra 2006 bola vo vyšetrovacej väzbe kvôli kauze Budišov. Korupcia sa u Věry Jourovej nepreukázala a stíhanie v roku 2008 skončilo konštatovaním, že skutok sa nestal. Obvodný súd priznal Jourovej 3,6 milióna CZK ako náhradu majetkovej ujmy, o ďalších požiadavkách Ústavný súd rozhodol, že sú premlčané.
Podľa investigatívneho novinára Českého rozhlasu Janka Kroupu, ktorý sa kauze niekoľko rokov venoval a na kauzu upozornil, je výsledok súdu brilantnou prácou advokátov a absolútne zlyhanie polície.
Politická kariéra
V rokoch 2003 až 2006 bola členkou ČSSD.
V roku 2009 kandidovala do Európskeho parlamentu za Európsku demokratickú stranu (EDS). Vo voľbách do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky v roku 2010 kandidovala ako členka EDS na 4. mieste stredočeskej kandidátky KDU-ČSL.
Vo voľbách do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky v roku 2013 kandidovala v Kraji Vysočina ako líderka hnutia ANO 2011 a bola zvolená. V januári 2014 sa stala kandidátkou hnutia ANO 2011 na post ministerky regionálneho rozvoja vo vláde Bohuslava Sobotku z ČSSD. Dňa 29. januára 2014 bola do tejto funkcie vymenovaná. Dňa 3. októbra toho istého roku podala demisiu na post ministerky s ambíciou stať sa eurokomisárkou. Dňa 13. októbra 2014 z toho istého dôvodu rezignovala na post prvej podpredsedníčky hnutia ANO 2011.
Eurokomisárka, prvé obdobie (20142019)
Začiatkom júla 2014 sa stala kandidátkou hnutia ANO 2011 na post českej eurokomisárky. Vo výbere českého zástupcu v Komisii uspela, keďže ju 21. júla 2014 vláda koalícia nominovala na post eurokomisárky vo vznikajúcej Junckerovej komisie.
Zvolený predseda Európskej komisie Jean-Claude Juncker dňa 10. septembra 2014 oznámil, že Jourová získa novokonšitutované portfólio spravodlivosti, spotrebiteľskej politiky a rovnosti pohlaví. Táto správa vyvolala v českých médiách negatívnu vlnu, keďže politička usilovala o ekonomický post. Dňa 7. októbra toho istého roku bola jej kandidatúra po tzv. "grilovaní", a následnom odovzdaní doplňujúcich odpovedí europoslancom, schválená Európskym parlamentom. Komisárkou sa stala v novembri 2014.
Kritika
Organizácia pre kontrolu lobbingu v Európskej únii Corporate Europe Observatory upozornila na úzku väzbu Věry Jourovej na predsedu hnutia ANO 2011 Andreja Babiša, ktorý ovláda podstatnú časť českého potravinárskeho a chemického priemyslu i médií, a ktorého firmy obdržali značné množstvo európskych grantov a poľnohospodárskych dotácií. Organizácia tiež upozornila na konflikt záujmov, keďže Jourová najprv pracovala vo verejnej správe v oblasti európskych fondov a potom v rokoch 2006 až 2013 spoluvlastnila firmu Primavera Consulting, ktorá v rovnakej oblasti podnikala.
Věra Jourová bola tiež kritizovaná generálnym riaditeľom skupiny Volkswagen Matthiasom Müllerom za svoju snahu o odškodnenie európskych zákazníkov po afére dieselgate.
Eurokomisárka, druhé obdobie (od 2019)
Dňa 26. augusta 2019 schválila druhá vláda Andreja Babiša nomínáciu Věry Jourovej na post eurokomisárky na obdobie od roku 2019 do roku 2024. Na začiatku septembra 2019 budúca predsedníčka Európskej komisie Ursula von der Leyenová, že Jourová bude podpredsedníčkou komisie a bude zodpovedná za kontrolu dodržiavania hodnôt Európskej únie a za transparentnosť. Funkcie vo Von der Leyenovej komisii sa ujala 1. decembra 2019.
Vzdelanie
V roku 1991 promovala na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, kde získala magisterský titul v odbore teória kultúry.
V akademickom roku 2011/2012 absolovovala odbor právo na Právnickej fakulte Karlovej univerzity.
Rodinný život
Je rozvedená, má dve detiAdama (1985) a Markétu (1989).
Saubrigues
Saubrigues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saubusse
Saubusse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcillat-en-Combraille (obec)
Marcillat-en-Combraille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Marcillat-en-Combraille má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Standford
náhľad|[[Metodizmus|Metodistický kostol v Standforde v roku 1999.]] Standford je obec v okrsku Headley v okrese East Hampshire v grófstve Hampshire v Anglicku v Spojenom kráľovstve.
Leží na ceste B3004, približne 2 km východne od mesta Bordon. V dedine sa nachádza autobusová zastávka a najbližšia železničná stanica je v dedine Liphook (pozri Železničná stanica Liphook), približne 4,5 km juhovýchodne.
Sepsi OSK Sfântu Gheorghe
Asociația Club Sportiv Sepsi OSK Sfântu Gheorghe bežne známy ako Sepsi OSK je rumunský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Sfântu Gheorghe. Tím hráva v najvyššej rumunskej klubovej súťaži Liga I. Sepsi vzniklo v roku 2011 a domáce zápasy hrá na Sepsi Arena s kapacitou 8 400 miest.
História klubu
Sepsi vzniklo v roku 2011 keď ho založili maďarskí občania László Diószegi a Dávid Kertész. Zvolili červeno-biele farby na počesť futbalových tradícii mesta Sfântu Gheorghe a zvolili názov OSK ako skratku pripomínajúcu zaniknutý klub Olt Sport Klub. Svoju púť začali v piatej rumunskej lige.
V sezóne 2016/17 skončili v Liga II na druhom mieste vďaka čomu sa prvýkrát kvalifikovali do najvyššej rumunskej súťaže Liga I.
V sezónach 2021/22 a 2022/23 klub vyhral Cupa României a dvakrát vyhral aj rumunský superpohár. Od sezóny 2021/22 hráva Sepsi aj v predkolách Konferenčnej ligy UEFA.
Káder mužstva
Súčasná zostava:
Externé odkazy
https://sepsiosk.ro/index.php/hu/
Medveď hnedý kodiak
Medveď hnedý kodiak alebo medveď kodiak alebo kodiak (Ursus arctos middendorffi) je najväčší poddruh medveďa hnedého, ktorý sa vyskytuje na ostrovoch súostrovia Kodiak na juhozápade Aljašky.
Opis
left|thumb|Samica s mlaďatami
Taxonómia
Klasifikátor Clinton Hart Merriam bol prvý, ktorý rozpoznal medveďov kodiakov ako unikáty a nazval ich "Ursus middendorffi" na počesť slávneho ruského prírodovedca Dr. Alexandra von Middendorffa. Nasledujúce taxonomické skúmania spojili väčšinu severoamerických hnedých medveďov do jedného poddruhu (Ursus arctos horribilis), ale medvede kodiak sa stále považujú za jedinečný poddruh (Ursus arctos middendorffi). Nedávne skúmanie genetických vzoriek medveďov kodiak preukázali, že sú úzko spojené s hnedými medveďmi z polostrova Aljaška a Kamčatky.
Farba
Farba srsti je od oranžovej (typická pre samice alebo pre medvede z južnej časti súostrovia) až po tmavohnedú. Mláďatá majú počas prvých rokov života často okolo krku "rodený kruh". Farba kodiaka sa veľmi podobá na jeho blízkeho príbuzného medveďa grizlyho.
Veľkosť
Výzorom sa najviac podobá na medveďa hnedého kamčatského, od ktorého sa odlišuje spolu s veľkosťou aj o niečo tmavším zafarbením srsti. Len málo kodiakov sa vo voľnej prírode váži, preto sa hmotnosť iba odhaduje. Rozsah hmotnosti samíc je od 230 do, samcov od 360 do. Staršie samce majú v priemere 480 až v priebehu roka, a výnimočne môžu vážiť až. Samice sú typicky o 20% menšie a o 30% ľahšie ako samce a dospelú veľkosť dosiahnu v 6 rokoch. Medvede vážia najmenej vtedy, keď sa na jar vynoria z brlohov, a ich hmotnosť sa v priebehu leta a jesene môže zvýšiť o 20 až 30%.
Dospelý samec kodiaka dosahuje v kohútiku výšku až 1,5 metra, keď stojí na všetkých štyroch končatinách. Keď stojí vystretý na zadných nohách, môže dospelý samec dosiahnuť výšku až 3 metre. Najväčší medveď kodiak v záznamoch žil v zajatí a zomrel v Cheyenne Mountain Zoo v decembri 1955 s hmotnosťou.
Ide o najväčší poddruh medveďa hnedého a veľkosťou sa dá porovnať s medveďom bielym. Vďaka tomu sú medvede kodiak spolu s medveďmi bielymi dvaja najväčší členovia rodiny medveďov.
Početnosť
V súčasnosti sú všetky populácie medveďa kodiaka zdravé a schopné rozmnožovať sa a v niektorých lokalitách sa ich početnosť výraznejšie zvyšuje. No počet voľne žijúcich jedincov nie je ani zďaleka taký vysoký a odhaduje sa v priemere na 3 500 kusov. Aj napriek tomu je vo väčšine lokalít povolený odstrel a každoročne zvyknú zabiť asi 180 jedincov, z čoho býva až 75% samcov.
Muhammad Míárí
Muhammad Miara ( hebrejsky : מוחמד מיעארי, Muchamad Mi'ari, arabsky : محمد ميعاري, narodený 12. apríla 1939 ) je izraelský právnik, politik a bývalý poslanec Knesetu za stranu Progresívna kandidátka za mier.
Biografia
Narodil sa v obci al-Birva. Vyštudoval právo na Hebrejskej univerzite, získal osvedčenie pre výkon profesie právnika. Patrí do komunity izraelských Arabov.
Politická dráha
V roku 1965 bol jedným zo zakladateľov hnutia al-Ard, roku 1984 spoluzakladal Progresívnu kandidátku za mier. V izraelskom parlamente zasadol prvýkrát po voľbách v roku 1984, do ktorých išiel za Progresívne kandidátku za mier. Stal sa členom výboru pre záležitosti vnútra a životného prostredia. Vo voľbách v roku 1988 mandát obhájil. Nastúpil potom ako člen do výboru pre vzdelávanie a kultúru a výboru pre ekonomické záležitosti. Vo voľbách v roku 1992 on ani jeho strana neuspeli. Začiatkom 21. storočia sa pridal k formácii Balad.
Zdroj
Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Muhammad Míárí na českej Wikipédii.
Saugnac-et-Cambran
Saugnac-et-Cambran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolokvializmus
Kolokvializmus môže byť:
Kráľovské jablko
thumb|Cisárske jablko [[Svätá rímska ríša|Svätej rímskej ríše]] Kráľovské jablko je jeden z korunovačných klenotov v tvare gule s krížom na hornej strane. Symbolizuje moc a vládu nad svetom (guľa (sféra) je symbolom univerzálnej vlády), ktorú vykonáva kresťanský panovník (kríž).
Kráľovské jablká niektorých monarchií
thumb|Korunovačné klenoty ruských cárov s kráľovským jablkom
Prusko
Pruské kráľovské jablko v tvare modrej smaltovanej gule so zlatým prstencom a zlatým krížom je zdobené 50 brúsenými kameňmi a 36 rubínmi a bolo vytvorené v roku 1700 ako korunovačný klenot pre korunovácie kráľa Fridricha I. v roku 1701.
Nórsko
Kráľovské jablko z nórskych klenotov bolo zhotovené v roku 1818 v Štokholme a je z pozláteného striebra. Glóbus je rozdelený na dve polovice prúžkom zlatom zdobeného rozetami. Podobný prúžok delí hornú pologuľu na dve časti. Na nej je posadené ďalšie jablko v malej mierke s vytesaným latinským krížom.
Dánsko
Kráľovské klenoty dánskych kráľov sú uložené v zámku Rosenborg.
Sómis
Sómis bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr. Sómis, grécky sochár neznámeho rodiska, podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna zažiaril pred bitkou pri Maratóne, t. j. okolo roku 500 pred Kr. Od antických autorov sa s výnimkou Pausania o jeho dielach nezachovali správy. Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal, že bol autorom sochy Proklea z Androsu, olympijského víťaza v boxe dorastencov (dátum týchto hier je neznámy).
Marigny (Allier)
Marigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Marigny má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Marigny má 188 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Iiro Tarkki
Iiro Tarkki (* 1. júl 1985, Rauma, Fínsko) je bývalý fínsky profesionálny hokejový brankár, ktorý krátko pôsobil v National Hockey League v tíme Anaheim Ducks. Väčšinu kariéry strávil v najvyššej fínskej súťaži Liiga, kde s tímom Oulun Kärpät získal v roku 2015 majstrovský titul.
Kariéra
Iiro Tarkki bol odchovancom fínskeho juniorského hokeja. Od detstva sa pripravoval na profesionálnu kariéru v tíme Lukko Rauma, kde od roku 2002 až do roku 2006 pôsobil aj v seniorskom tíme.
V najvyššej fínskej súťaži Liiga (s krátkymi prestávkami v nižšej fínskej lige Mestis) pôsobil v dresoch rôznych tímov až do roku 2012, keď s ním vstupný kontrakt podpísal tím NHL - Anaheim Ducks.
V tréningovom kempe si Tarkki získal záujem vedenia a väčšinu sezóny 2011/2012 strávil na „farme“ v American Hockey League v drese tímu Syracuse Crunch. Odchytal až 50 zápasov so ziskom 24 výhier a 92,5% úspešnosťou zákrokov. Napriek tomu sa však Crunch nedostali cez prvé kolo Play-Off Calder Cupu.
Saugnacq-et-Muret
Saugnacq-et-Muret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iiro Tarkki
Kariéra
V drese Anaheim Ducks dostal Tarkki šancu v jedinom zápase, ktorý síce vyhral, ale pripísal si 70% úspešnosť zákrokov. Po sezóne s ním Anaheim zmluvu nepredĺžil a Tarkki putoval do KHL. Tu strávil dve sezóny v tíme Salavat Julajev CHK. Počas ročníka 2013/2014 sa presunul do švédskej najvyššej súťaže Elitserien, kde nastupoval ako náhradný brankár tímu Linköpings HC.
Posledné dve sezóny v kariére strávil znova vo fínskej Liige, kde nastupoval za tím Oulun Kärpät. Aj tu však pôsobil ako náhradný brankár a napriek zisku majstrovského titulu v roku 2015 (keď sa vo vyraďovacích bojoch dokonca nakrátko stal hlavným brankárom), v roku 2016 ukončil profesionálnu hráčsku kariéru.
Tarkki trikrát reprezentoval Fínsko v prípravných zápasoch pred Majstrovstvami sveta s názvom Euro Hockey Tour (2009, 2010, 2011) a raz zastával pozíciu tretieho brankára priamo na Majstrovstvách sveta (2010) - do bránky sa však nedostal.
Rodina
Tarkkiho starší brat - Tuomas Tarkki bol tiež hokejovým brankárom, ktorý rovnako pôsobil najmä vo fínskej Liige. Z hľadiska úspechov aj dĺžky kariéry bol Tuomas úspešnejší z bratov, avšak narozdiel od Iira v NHL nikdy nedebutoval.
Marigny
Marigny môže byť:
Seignosse
Seignosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Počuvadliansky mlyn
Počuvadliansky mlyn je zničená usadlosť počas druhej svetovej vojny. Nachádza sa približne 5 km severne od obce Klastava v katastri obce Počúvadlo. Jedná sa o ruiny bývalého vodného mlyna vedľa potoka Klastava pri bývalej Ladzianskej Železnici. Usadlosť leží na pozemkoch na pravej strane v smere toku potoka. Potok tvorí hranicu medzi katastrálnymi územiami obce Počúvadlo a obce Klastava. Usadlosť sa pôvodne skladala z niekoľkých budov a to hlavnej budovy mlyna a priľahlých hospodárskych budov. K mlynu vedie náhon od potoka.