cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chrustenická šachta
Všeobecne
Vo svojej dobe patrila chrustenická železorudná baňa k najväčším a najvýznamnejším baniam v oblasti Barrandien. Baňa mala celkom 84 podzemných poschodí, ktoré dosahovali až do hĺbky 426 m, čo je 120 metrov pod hladinou mora. V bani sa v roku 1921 začali na návrh Ing. Ladislava Hofticha raziť dve unikátne šikmé ťažné jamy o sklone 14 stupňov, ktoré otvárajú ložisko od strojovne bane z roku 1926 z 8. podzemného poschodia až na 72. poschodie. I. vlečná jama siaha až na 48. poschodie, do hĺbky 240 m, a je dlhá 974 m, II. vlečná jama dnes už hlboko pod vodou siaha na 72. poschodie, o 138 m hlbšie, a je dlhá 585 m. Ďalších pomocných zriaďovacích jám bolo v bani 36 a zasahovali až na 84. poschodie. V strojovni I. vlečnej jamy sa nachádzal unikátny navíjací stroj od firmy POHLIG, ktorý slúžil na pohon nekonečného ťažného lana, doprave baníkov až na 48. poschodie a navyše poháňal reťazovú dráhu vo vstupnej chodbe. Takéto podobné zariadenia, ale oveľa menšie, boli postavené v Berchtesgadene v Nemecku a v soľnej bani pri Salzburgu v Rakúsku, po skončení ťažby bolo toto strojné zariadenie celé zošrotované, ako väčšina kovových strojov a nástrojov tejto bane. Za 104 rokov sa v bani vyťažilo celkom 7 771 709 ton rudy.
Ruda sa spracovávala na mieste pražením v pražiacich peciach. Po vypražení a triedení sa ruda odosielala lanovou dráhou na stanicu v Loděnici, odkiaľ sa odvážala vlakom do železiarní na ďalšie spracovanie. Dodnes sa jednej časti Loděnice hovorí Pod lanovkou.
Zaplavenú baňu používali potápači k výcviku v hĺbkovom potápaní.
História bane
náhľad|Výstava exponátov v podzemí
Šachta vo filme
V priestoroch bane sa natáčajú filmy z baníckeho prostredia
Hokuriku
thumb|Poloha oblasti v Japonsku a v regióne Čúbu
Existujú dve definície rozsahu tejto oblasti. Podľa prvej ju tvoria prefektúry Tojama, Išikawa a Fukui, podľa druhej navyše aj prefektúra Niigata. V prvom prípade je prefektúra Niigata spájaná s prefektúrou Nagano do tzv. regiónu Šinecu (信越地方; Šinecu-čihó) a ten spoločne s Hokuriku tvorí región Hokušinecu (北信越地方; Hokušin'ecu-čihó).
Oxid dusnatý
Oxid dusnatý je anorganická chemická zlúčenina, jeden z oxidov dusíka. Skladá sa z jedného atómu dusíka a jedného atómu kyslíka, ktoré sú spojené dvojitou väzbou.
Oxid dusnatý je radikál, je veľmi reaktívny. Na vzduchu sa zlučuje s kyslíkom za vzniku oxidu dusičitého.
Produkcia NO
V malej miere sa NO uvoľňuje prirodzene z rastlín, ale vypúšťajú ho do vzduchu hlavne výfuky automobilov a komíny tepelných elektrární. Po reakcii s kyslíkom tvorí oxid dusičitý a s kombináciou s vodou kyselinu dusičnú. Takto NO prispieva k tvorbe kyslých dažďov. Čiastočne tiež poškodzuje ozón.
Priemyselne sa vyrába oxidáciou amoniaku:
Je medziproduktom pri výrobe kyseliny dusičnej.
Chemické vlastnosti
Mierne rozpustný vo vode, ale nereaguje s ňou. Silné oxidačné činidlo. Reaguje s kovmi, aj s mnohými organickými látkami. S kyslíkom reaguje na oxid dusičitý:
S halogénmi reaguje na nitrosyly:
Reakciou s hydroxidmi alkalických kovov vzniká oxid dusný a dusík:
NO v rastlinách
NO v rastlinách je signálnou látkou. Produkuje sa pomocou nitric oxid- syntázy (NOS), ktorá sa však odlišuje od enzýmu s podobnou funkciou známeho u živočíchov. Okrem toho ho produkuje nitrát reduktáza a to jednak cytoplazmatická a jednak membránovo viazaná (druhá za pomoci nitrit NO reduktázy). Produkcia NO pomocou nitrát reduktáz podlieha zmenám počas dňa, pričom cytoplazmatická je aktívnejšia cez deň, a membránovo viazaná v noci. Význam týchto rytmov nie je známy. NO v rastlinách pôsobí hlavne proti oxidačnému stresu.
Použitie
NO sa požíva v medicíne, ale má výrazné vedľajšie účinky.
Zoznam miest v Taliansku
thumb|[[Rím]] thumb|[[Miláno]] thumb|[[Neapol]] thumb|[[Turín]] thumb|[[Palermo]] thumb|[[Janov (Taliansko)|Janov]]
Toto je zoznam talianskych miest nad 100 000 obyvateľov, radený podľa počtu obyvateľov.
Groupe PSA
Groupe PSA alebo Skupina PSA (PSA je skratka výrazu Peugeot S.A.; 1976/1991-2016 sa skupina nazývala PSA Peugeot Citroën) bola francúzska skupina podnikov, ktorá sa zaoberala výrobou automobilov a motocyklov. Jej materská (holdingová) spoločnosť sa volala Peugeot S.A..
Skupina zanikla k 16. januáru 2021, keď nadobudlo účinnosť zlúčenie spoločnosti Peugeot S.A. so spoločnosťou Fiat Chrysler Automobiles N. V., ktorým vznikla nová spoločnosť a skupina, ktorá sa (od 17. januára 2021) volá Stellantis (ktorá je z právneho hľadiska pokračovateľom bývalej spoločnosti Fiat Chrysler Automobiles N. V.).
Group PSA (do roku 2017) predávala automobily pod značkami Peugeot, Citroën a DS Automobiles. Do skupiny patril aj závod Groupe PSA Slovakia pri Trnave, ktorého výstavba začala v roku 2003 a v roku 2006 už vyrábal prvé autá Peugeot 207.
Varecha
Varecha môže byť:
Pressy-sous-Dondin
Pressy-sous-Dondin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pauk
Pauk môže byť:
Zoznam politických článkov/X
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
xe
Xerxes I. · Xerxes II.
Baltisk (kráter)
Baltisk je kráter na Marse, ktorý sa nachádza na súradniciach 42.7° J a 54.7° Z. Má priemer 52 km a je pomenovaný po meste Baltisk v Rusku.
Baltisk
Baltisk môže byť:
Ópályi
Ópályi je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Mátészalkai.
Pavuk (priezvisko)
Pavuk (o význame pozri pavúk) je slovenské a ukrajinské priezvisko. Na Slovensku je časté najmä vo východných okresoch, najviac v Bardejove, Prešove a Nižom Žipove (okres Trebišov).
Známi nositelia
Pozri v článku Pavuk.
Ópályi
Má rozlohu 2672 ha a žije tu 2928 obyvateľov (2007).
Nová Ves (okres Brno-venkov)
Nová Ves je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 782 obyvateľov, z toho 376 mužov a 406 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 39,9 roka, ženy 38,9 roka).
Dany (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Dany.
Ömböly
Ömböly je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Nyírbátori.
Pleistocénny park
náhľad|Park by mal predstavovať ekosystém podobný tomu, v ktorom žili v pleistocénne mamuty Pleistocénny park je prírodná rezervácia na severovýchode Jakutska na dolnom toku rieky Kolymy v Rusku. Bol založený ruským ekológom Sergejom Afanasievičom Zimovom ako pokus o znovuobnovenie ekosystému plesitocénnej „mamutej tundrostepi“, jestvujúcej na rozľahlých priestranstvách severnej pologule počas poslednej doby ľadovej.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013 boli v poradí 10. Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji, ktoré organizuje Africká federácia pozemného hokeja (AFHF). Konali sa od 18. do 23. novembra 2013 v Nairobi, v Keni za účasti 4 mužských a 4 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo ženské družstvo Tanzánie. Zimbabwe sa na turnaji nepredstavilo, keďže sa mu nepodarilo získať 120 000 Z$ na dopravu a logistiku tímov. Kvôli finančným problémom stiahli svoju prihlášku aj Seychely. Keňa bola hostiteľom afrického šampionátu druhýkrát, predtým to bolo v roku 1993, tiež v Nairobi. Všetky zápasy sa hrali na štadióne City Park Hockey Stadium. Titul obhájili obe družstvá Južnej Afriky.
Pleistocénny park
Mamutie "tundrostepi" boli mnohonásobne produktívnejšie ako močiarno-tundrové spoločenstvá, ktoré sa na tomto území nachádzajú v súčasnosti. V dôsledku vymretia veľkých bylinožravcov (mamut, srstnatý nosorožec, gigantický jeleň - Megaloceros) približne pred 10 000 - 12 000 rokmi rastlinné spoločenstvo degradovalo do súčasného stavu. Podľa názoru mnohých vedcov významnú alebo dokonca rozhodujúcu úlohu v tomto vymieraní zohrali lovecké spoločenstvá vrchného paleolitu.
Zoznam literárnych článkov/É
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 5 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Pleistocénny park
Myšlienka plesitocénneho parku spočíva v introdukcii preživších druhov megafauny s cieľom obnoviť pôdy a celé ekosystémy, typické pre "mamutiu tundrostep", čo povedie k obnove vysokoproduktívneho bylinného krytu. Na území rezervácie už boli vypustené jakutský kôň, sob či los, a je istá nádej, že sa podarí získať lesné bizóny z Kanady - athabaský poddruh bizóna, ktorý - s vysokou mierou pravdepodobnosti - vznikol na konci pleistocénu na území severovýchodnej Sibíri a cez tzv. Beringov most - v súčasnosti zatopenú časť pevniny v oblasti dnešného Beringovho prielivu medzi Čukotkou a Aľjaškou - sa rozšíril do Severnej Ameriky, pričom takto vznikli dve oddelené populácie - ázijská a severoamerická. Ázijská populácia zmizla z územia Sibíri približne pred 3000 rokmi, pravdepodobne bola vyhubená lovcami. Na území Kanady lesné bizóny prežili do súčasnosti.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013
Turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2014, ktoré sa uskutočnili v Holandsku. Kvalifikovali sa na ne iba víťazné družstvá.
Pleistocénny park
Nedávno jakutské úrady a spoločnosť ALROSA pomohli zabezpečiť prevoz stáda 30 mladých lesných bizónov, darovaných predstaviteľmi Kanady, ale do inej rezervácie - Lenských stĺpov - v oblasti rieky Leny.
Zoznam literárnych článkov/É
ém
Émile Augier - Émile Bernard - Émile Zola - Émilie du Châtelet
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013
Pôvodny termín
Mužské družstvo Egypta sa pôvodne ani nemalo zúčastniť, kvôli politickým problémom v krajine sa z neho odhlásilo. Dôvod preloženia termínu konania podujatia boli teroristické útoky v nákupnom centre v Nairobi.
Pleistocénny park
Ekológia mamutej tundrostepi
Mamutia tundrostep predstavuje zaniknutý ekosystém polárnych oblastí Euroázie a Severnej Ameriky z obdobia pleistocénu. Typický rysom mamutej tundrostepi bola rozmanitosť veľkých živočíchov - z pohľadu súčasného pozorovateľa "obraz živočíšneho sveta tých chladných stepí... pripomínal súčasnú savanu v rovníkovej Afrike". Faunu tundrostepi tvorili mamuty, srstnaté nosorožce, bizóny, pižmone, divé kone, divé ťavy, soby, gigantické jelene, jaskynné levy, hyeny, štyri druhy vlkov a mnohé iné živočíchy. Početnosť zveri bola veľmi vysoká - podľa výpočtov N. K. Vereščagina - len mamutov bolo na krajnom severovýchode Sibíri od 40 000 do 60 000 jedincov. Podľa svedectva Jakova Sannikova pôdu niektorých ostrovov Severného ľadového oceánu vytvárali takmer úplne iba kosti dávnych živočíchov.
Také množstvo veľkých živočíchov sa mohlo uživiť v pripolárnych oblastiach len vďaka tomu, že miesto súčasnej tundry a tajgy tam jestvoval celkom iný ekosystém. Zvláštnosťou tundry sa javí to, že odumreté rastliny sa nerozkladajú ako v teplejších zemepisných šírkach, ale ukladajú sa v trvalo zamrznutej pôde. V dôsledku toho sa organická hmota nenávratne stráca - znížená mikrobiálna aktivita spôsobuje, že tundrové pôdy sú chudobné na dusík a hromadia sa v nich rašelinejúce zvyšky rastlín. Ale ak sa malá výživnosť tundrovej pôdy kompenzuje použitím dusíkatých hnojív, napríklad hnoja, miesto machov a lišajníkov sa objavia rýchlorastúce a vysokovýživné pastviny.
Mnohopočetné bylinožravce "mamutej fauny" spracovali rastlinstvo prehistorickej tundry skôr, ako stihlo zrašelinieť a v podobne hnoja vracali do kolobehu živín organickú hmotu bohatú na živiny. Roviny Euroázie doby ľadovej boli pokryté vysokoúrodnými lúkami a pastvinami, sýtiacimi miliónové stáda kopytníkov. Ukazuje sa, že spoločenstvo doby ľadovej predstavovalo bohatý a produktívny ekosystém, ktorého existencia celkom závisela od veľkých bylinožravcov.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k 7. júlu 2013.
Pleistocénny park
Ekológia mamutej tundrostepi
Súčasnou obdobou tohto ekosystému sa zdá byť nie tundra, ale africká savana. Hoci teplé obdobie v arktických oblastiach trvá iba niekoľko mesiacov, produktivita tundrostepi nebola nižšia ako produktivita tropickej savany. Vysvetľuje sa to tým, že bylinné spoločenstvá afrických saván nerastú po celý rok - značnú časť roka zaberá obdobie sucha. Okrem toho cez leto je v Arktíde oveľa dlhší svetelný deň, slnko svieti prakticky 24 hodín denne, zatiaľ čo v trópoch majú deň aj noc počas celého roka takmer stabilnú dĺžku - 12 hodín. Vo vysokých zemepisných šírkach Arktídy tiež nežijú najvýznamnejší potravinoví konkurenti bylinožravých afrických cicavcov - termity a listorezné mravce, ktorých celková biomasa v trópoch prevyšuje celkovú biomasu veľkých kopytníkov. Pri zohľadnení týchto faktorov sa ukazuje, že ročný prírastok biomasy v tundrostepi nebol menší ako v savane a množstvo veľkých živočíchov mohlo byť ešte väčšie.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2013
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k 30. júnu 2013.
Pleistocénny park
Veľké holocénne vymieranie
Donedávna sa väčšina vedcov pridržiavala klimatickej teórie zmiznutia mamutej tundrostepi, odhaľujúcej v množstve základných príčin vyhynutia megafauny doby ľadovej globálne oteplenie, ktoré nastalo pred 10 000 - 12 000 rokmi. Predpokladalo sa, že prudké zvýšenie vlhkosti v dôsledku globálneho oteplenia spôsobilo zánik severských stepných ekosystémov. V južnejších oblastiach otvorené priestranstvá zarástli tajgou, v ktorej veľké živočíchy nenachádzali vhodné podmienky pre život. Severnejšie, v dôsledku zvýšenia vlhkosti tundry, mal rýchlorastúce trávy nahradiť mach, čím mala zaniknúť potravinová základňa kopytníkov. Okrem toho v dôsledku zvýšenej vlhkosti sa mala zväčšiť hrúbka snehovej pokrývky, čo malo znemožniť bylinožravcom prístup k tráve zapadnutej snehov. Mamutia fauna podľa tejto teórie v podstate uhynula od hladu.
Železničný viadukt v Obřanoch
náhľad|Železničný viadukt v Obřanoch Železničný viadukt na rozhraní Maloměřic a Obřan, časťami mesta Brna, sa nachádza na železničnej trati Brno - Havlíčkův Brod a prekonáva rieku Svitavu a dve miestne komunikácie, ulicu Obřanská a Mlýnské nábřeží. Na Tišnovskej strane na neho nadväzuje Obřanský tunel. Postavený bol na začiatku 50. rokov 20. storočia.
Pleistocénny park
Veľké holocénne vymieranie
Počas výskumu všetkých známych nálezov mamutích kostí vedci prišli k záveru, že na teplé obdobia pripadá 48,7% nálezov, na chladné obdobia 30,8% nálezov a na prechodné 20,5% nálezov. Na základe takto získaných údajov je zrejmé, že populácia sibírskych mamutov až do obdobia pred 12 000 rokmi úspešne prežívala opakované kolísanie klímy a presuny a premeny rastlinných pásiem od tých typických pre doby medziľadové k tým z dôb ľadových a naopak. Vysvetliť rapídne ubúdanie oblastí obývaných mamutmi a ich následné vymretie sa iba zmenou klímy smerom k otepleniu nedarí. Zložitý obraz sa objavuje aj pri druhých veľkých živočíchoch doby ľadovej.
Železničný viadukt v Obřanoch
Dejiny
Obřanský viadukt s dĺžkou 140 m a výškou 10,5 m nad hladinou Svitavy sa nachádza v oblúku novej trati medzi Brnom a Havlíčkovým Brodom, o ktorej stavbe bolo rozhodnuté v roku 1938. Betónový most bol postavený podľa projektu M. Tenka z Projekčnej ústredne ČSD z roku 1949. Spoločne s oboma operami je obložený opracovanými kamennými kvádrami. Jeho dve klenby sú tvorené jednoduchými segmentovými oblúkmi, pri spodnej časti jediného piliera sa nachádzajú dva prázdne sokle, kam mali byť podľa pôvodných plánov umiestnené plastiky. Doprava na trati bola slávnostne zahájená 20. decembra 1953.
Pleistocénny park
Veľké holocénne vymieranie
Vierohodnejšiu príčinu vymretia mamutov a ich súčasníkov (srstnatých nosorožcov, bizónov, levov) pomohli zistiť výskumy ruských a amerických vedcov. Ešte v 19. storočí Alfred Wallace vyslovil domnienku, že vyhynutie megafauny doby ľadovej bolo spôsobené činnosťou pravekých lovcov. Túto hypotézu potvrdili práce P. Martina, Budyka, Vereščagina, Esmeadesa a mnohých iných výskumníkov. Títo dokázali, že hlavnou príčinou zániku ekosystému mamutej tundrostepi bola "paleolitická revolúcia", umožňujúca pravekým lovcom vyvinúť účinnejšie metódy lovu veľkých zvierat. Do súčasnosti bolo získaných mnoho archeologických dôkazov intenzívneho lovu veľkých živočíchov pravekej Euroázie. Tiež na doteraz málo preskúmanej Sibíri, ktorú mnohí vedci pokladali za neosídlenú, bol nedávno nájdený zvyšok kostry mamuta so zabodnutým kamenným hrotom kopije.
Terénne výskumy antropológov v Afrike umožnili výskum lovu veľkých živočíchov zbraňami doby kamennej. Napríklad Pygmejovia sa prikradnú a bodnú slona kopijou do brucha - slon uhynie počas niekoľkých hodín. Národy žijúce v savanách zabíjali slony tým, že do nich vrhali kopije - ranené zvieratá, ak aj nemali zasiahnuté životne dôležité orgány, uhynuli na vykrvácanie alebo otravu krvi. Masajovia, aby si dokázali svoju statočnosť, lovili kopijou nosorožce - jeden bojovník vyprovokoval útok zvieraťa, pričom na poslednú chvíľu uskočil nabok, a druhý ho trafil do srdca alebo do oblasti ucha. Vzniká otázka - ak príčinou vyhynutia megafauny v miernych a polárnych zemepisných šírkach bol človek, čo pomohlo uniknúť vyhubeniu megafaune Afriky a tropickej Ázie, kde predkovia druhu Homo sapiens aj samotný Homo sapiens žili od nepamäti? Práve dlhotrvajúca prítomnosť človeka v týchto spoločenstvách sa pokladá za odpoveď. Ako píšu vedci - "Lovecká moc človeka od Australopiteka po Homo sapiens rástla pomaly, čo pomohlo niektorým hrubokožcom vyvinúť si istú odolnosť, takže dokázali držať krok a postupne sa evolučne prispôsobili tlaku človeka. Ale aj v Afrike došlo k výraznému ochudobneniu megafauny - počet druhov chobotnáčov klesol z 8 - 10 na jediný (v skutočnosti na dva - slon africký a slon pralesný).
Celkovo však činnosť človeka na území Afriky nebola taká rušivá ako na severe Euroázie, kde sa človek objavil dostatočne neskoro, už v podstate celkom sformovaný. Za týchto okolností, bez možnosti postupne sa prispôsobovať tlaku pravekých lovcov, megafauna zmizla, vyhubená ľuďmi. Závažnú úlohu zohral aj druhý faktor - prudká zmena klímy (ktorá nepostihla trópy) na konci doby ľadovej, ktorá urobila ekosystém mamutej tundrostepi zvlášť zraniteľným. Presun vegetačných pásiem v období medzi chladnou a teplou periódou viedol k zmene areálov a postupnému poklesu početných stavov zveri. V týchto podmienkach sa vzrastajúci tlak zo strany pravekých lovcov (ktorých početnosť podľa výskumov archeológov počas neskorého paleolitu stúpla 10 - 20-násobne) stal osudným. Počet hladných lovcov prekročil únosnú hranicu, predstavovanú prírastkom biomasy veľkých bylinožravcov, a vyhynutie megafauny sa stalo nevyhnutným
Vyhynutie veľkých živočíchov znamenalo prerušenie potravinového a ekologického reťazca a bolo príčinou prudkého poklesu produktivity rastlinných spoločenstiev, ktoré zostali bez "hnojiva". Nastalo vymývanie organických zložiek z pôdy typické pre súčasnú tundru (ale netypické pre vyvážené ekosystémy), kedy nerozložená organická hmota zapadá hlboko do trvalo zamrznutej pôdy, pričom klesá úrodnosť takejto pôdy. V takýchto podmienkach trávu nahradili pomaly rastúce machy a lišajníky, ktoré okrem nižších nárokov na živiny potrebujú aj oveľa menej vody a okrem ochudobnenia pôd došlo aj k ich premene na močiare. Súčasná tundra bohatá na machy a lišajníky teda predstavuje extrémne degradovaný stupeň niekdajších trávnatých "tundrostepí". Takto sa nie zmiznutie "mamutej krajiny" stalo príčinou vyhynutia megafauny, ale naopak - vyhubenie megafauny sa stalo príčinou zániku tundrostepných spoločenstiev.
Pleistocénny park v Jakutsku
Premena mamutej tundrostepi na terajšiu rozbahnenú tundru, ku ktorej došlo v dôsledku vyhynutia (vyhubenia) veľkých cicavcov, zrejme nie je nevratná. Je dobre známe, že pri pastve dobytka v tundre dochádza k opačnému procesu - na mieste spasených machov sa objavuje tráva, pôda sa vysušuje. Vďaka tomu jestvuje možnosť čiastočne obnoviť niekdajšie bohaté spoločenstvo cestou reintrodukcie veľkých kopytníkov, ktoré kedysi obývali tundrostep. Túto úlohu rieši Pleistocénny park založený na Sibíri v Jakutsku Sergejom Afanasievičom Zimovom. V 80. rokoch 20. storočia na severe Jakutska na dolnom toku rieky Kolymy založil unikátny experiment s cieľom obnoviť ekosystém mamutej tundrostepi. Na rozlohe bolo vypustené stádo koní, ktoré sa úspešne uchytilo. Počas nasledujúcich rokov, ako píše vedecký dopisovateľ časopisu "Novosti nauki", A. Markov "Rastlinstvo sa na území parku začalo meniť. Zvieratá rozrušili porasty buriny a krovísk, vysporiadali sa s dlhoročnými zvyškami stariny, pohnojili pôdu trusom. To umožnilo rast šťavnatých bylín, bohatých na bielkoviny." Kone fakticky obnovili kúsok dávnej mamutej stepi. Ku koňom pribudli losy, soby, medvede. Výsledky pokusu sa ukázali byť natoľko zaujímavé, že bol o nich napísaný rad článkov v časopisoch Nature a Science. V septembri 2010 boli z Wrangelovho ostrova do Pleistocénneho parku dovezené mladé pižmone - spolu 9 jedincov, pričom všetky dlhý transport úspešne a bez ujmy na zdraví prežili. Pôvodne bolo naplánované tiež doplnenie fauny rezervácie kanadskými lesnými bizónmi, ale napokon bolo v apríli 2011 do Pleistocénneho parku dovezených 5 zubrov z Priokosko-terasového parku v Podmoskovskej oblasti a 6 jeleňov maralov.
Do lesných bizónov sa vkladajú zvlášť veľké nádeje - po vyhynutí mamutov a srstnatých nosorožcov sú lesné bizóny (statnejšie a odolnejšie voči chladu ako stepné bizóny) zjavne najväčšími cicavcami, prispôsobenými životu v tundre a tajge. Územie Sibíri kedysi obývali miliónové stáda bizónov, ale napokon aj tak vymreli na konci doby ľadovej spolu s mamutmi. No lesné bizóny, podobné vyhynutým euroázijským, sa uchovali až do dnešných dní v Severnej Amerike. Stádo 40 jedincov, darované Jukutsku predstaviteľmi Kanady a obývajúce rezerváciu Lenské stĺpy, sa stane základňou pre obnovenie niekdajších stád bizónov na Sibíri. V roku 2008 sibírske bizóny priviedli na svet prvé prírastky. Vedenie Pleistocénneho parku ich už asi nebude skúšať získať, keďže sa podarilo získať zubrov.
Na obnovenie vyváženého samoregulujúceho ekosystému v Pleistocénnom parku sa predpokladá introdukcia amurských tigrov (na doplnenie tam žijúcich vlkov a medveďov). Je to nevyhnutné, keďže v neprítomnosti svojich prirodzených nepriateľov - tigrov a levov - nadmerne rozmnožené vlky predstavujú hrozbu pre kopytníky. Okrem už vymenovaných zvierat bude možné v Pleistocénnom parku usídliť divé jaky a pižmone, ktoré už kedysi v minulosti v Jakutsku žili, a tiež divé dvojhrbé ťavy, ktoré nahradia vyhynutý ťavu Knoblochovu. Do ekosystému Pleistocénneho parku bude možné časom zaviesť jelene (Cervus elaphus), kulany (druh osla - Equus hemionis), kuony horské (Cuon aplinus) známejšie pod označením "červený vlk" alebo "dhoul", kamčatské svište (Marmota kamtschatica) а dropy (Otis).
Najzaujímavejšia sa javí byť perspektíva aklimatizácie afrických levov. Tak ako tiger, ani lev nie je čisto tropický živočích, je dobre prispôsobený a schopný života vo všetkých klimatických pásmach. V miernych pásmach bol vyhubený (zo starogréckej mytológie je známa povesť o Herkulovi, ktorý ulovil leva), prežil iba v Afrike a Indii. Na celom území Ruska relatívne nedávno (z pohľadu geologického čas) žili jaskynné levy, pomerne málo odlišné od súčasných. Vyhynutých jaskynných levov by mohli nahradiť kapské levy. Na svojom pôvodnom teritóriu v horách južnej Afriky boli vyhubené, ale držia sa v Zoologickej záhrade v Novosibirsku, kde ich od roku 1968 chovajú vo voľnom výbehu pod holým nebom, pri ročnom kolísaní teplôt od + 36 °C do -49 °C. Pritom tak dospelé levy, ako aj levíčatá sa cez zimu cítia dobre. Za posledných 30 rokov sa v zoologickej záhrade narodilo viac ako 50 levíčat. Rovnako aj mnohé iné živočíchy, ktoré pokladáme výlučne za druhy teplých oblastí, v skutočnosti predstavujú len tropické formy druhov zaujímajúcich kedysi oveľa širší areál - často až po pobrežie Severného ľadového oceánu. taktiež aj tieto druhy môžu byť úspešne aklimatizované v Rusku s cieľom nahradiť nimi vyhynuté zvieratá doby ľadovej.
Popri veľkých živočíchoch jednou z najdôležitejších zložiek ekosystému by mal byť chrobák lajniak (ľudovo známy ako "hovniváľ"). Jeho aklimatizácia je závažnou úlohou a pritom jednou z najdôležitejších - v chladnej sibírskej klíme sa trus zvierat rozkladá pomalšie ako v teplých oblastiach.
Možnosti klonovania vyhynutých živočíchov
Keďže v trvalo zamrznutej pôde sa uchovali celé zdochliny veľkých zvierat doby ľadovej, v budúcnosti bude možné ich "vzkriesenie" vďaka genetickému materiálu, ktorý sa v nich uchoval. Nanešťastie mäkké tkanivá sú výrazne poškodené a narušené, preto je klonovanie mamutov a srstnatých nosorožcov pri súčasnej úrovni technológie nemožné.
Reálnejším sa javí byť "vzkriesenie" mamuta vnesením fragmentov jeho DNA do genómu indického alebo afrického slona. Rozdiely medzi DNA mamuta a slona sú takmer bezvýznamné, pomerne malá úprava slonej DNA s použitím DNA mamuta by mohla pomôcť oživiť najväčšie zviera pleistocénu. Takýmto spôsobom sa možno v budúcnosti podarí oživiť aj iné (aktuálne) vyhynuté zvieratá. Pri súčasnom tempe pokroku genetického inžinierstva je možné predpokladať, že počas niekoľkých desaťročí budeme môcť obdivovať bohatý živočíšny svet dávnej Európy v celej jeho rozmanitosti.
Ekonomické ciele Pleistocénneho parku
Rusko je krajina s extrémnou klímou - väčšina jeho územia nie je vhodná na poľnohospodárske účely (60% územia Ruska zaberá trvalo zamrznutá pôda). Nízka hustota obyvateľstva (alebo vôbec neosídlené oblasti, ako napríklad Putoranovo pohorie) na krajnom severe sú preto vhodné na obnovenie niekdajšej prírody Ruska - s hojnosťou veľkých kopytníkov a šeliem.
Obnovenie ekosystému v plnohodnotnými trofickými väzbami a zložitým, komplexným vzájomným pôsobením medzi desiatkami druhov rastlín, mnohými druhmi bylinožravcov, špecializovanými na ten alebo onen druh rastlinnej potravy, a mnohými druhmi šeliem by umožnilo získavať príjmy nielen z turistického ruchu, ale aj z kontrolovaného lovu. Ako ukazujú skúsenosti afrických národných parkov, africká savana (jediný jestvujúci ekosystém "pleistocénneho " typu) vykazuje biologickú produktivitu štrnásťnásobne prevyšujúcu dobytkárstvo praktizované na porovnateľne rozsiahlom území.
O to výhodnejšie sa javí obnovenie mamutej tundrostepi na území terajšej tundry. Závažná úloha plesitocénnych parkov spočíva tiež v zachovaní vymierajúcich zriedkavých ohrozených druhov zveri, ktoré boli prakticky úplne vytlačené zo všetkých oblastí vhodných pre ich prežitie. Takýmito druhmi sú napríklad divý jak, divá dvojhrbá ťava, kôň Przewalského, dzeren (mongolská gazela - Procapra gutturosa), sibírsky kuon (červený vlk), ázijský gepard, amurský leopard (Panthera pardus orientalis), amurský tiger.
Pleistocénny park v európskej časti Ruska
Obnovenie pleistocéneho ekosystému nie je nutné obmedzovať na tundru, kde aj za najpriaznivejších podmienok bude "reštaurovanie" dávneho ekosystému dlhým a náročným procesom. Ako reálne sa javí založenie neveľkých "pleistocénnych" národných parkov v oblastiach s miernou a subtropickou klímou. Z množstva preživších (alebo v budúcnosti vedeckými metódami oživených) druhov historickými obyvateľmi lesostepí európskej časti Ruska boli zubry, tury, lesné kone tarpany, gepardy, levy, ale tiež antilopy a hyeny.
Pleistocénny park v Amerike
Projekt Sergeja A. Zimova povzbudil ekológov z USA začať pracovať na znovuobnovení komplexných trofických väzieb a vzájomného ekosystémového pôsobenia podľa pleistocénneho vzoru v prériách Divokého Západu USA. Projekt je vo vedeckých kruhoch známy ako "Pleistocene rewilding". Fauna tam žijúcich stepných bizónov a vidlorohov (Antilocapra americana)by v Texase bola doplnená o veľkú mexickú korytnačku Gopherus flavomarginatus, gepardy - ako náhradu vyhynutých veľkých amerických gepardov, boli by vypustené tiež kone Przewalského (miesto pôvodných amerických divých koní), kulany (druh osla) a niekoľko druhov ťavovitých prežúvavcov - predovšetkým divé dvojhrbé ťavy a v hornatejších oblastiach tiež lamy - guanako aj vikuňa. Využili by sa aj slony - miesto mamutov a mastodontov a tiež africké levy, ktoré by zaujali ekologickú niku vyhynutého pravekého amerického leva Panthera leo atrox alebo taktiež vyhynutého jaskynného leva Panthera leo spelaea. Predpokladaným miestom založenia pleistocénneho parku v Texase je ranč Teda Turnera.
V súčasnosti zostáva americký pleistocénny park v štádiu projektu, jeho založeniu bráni byrokracia úradov v USA.
Živočíchy jakutskej megafauny
Hrubou kurzívou sú vyznačené vyhynuté druhy, ktoré v súčasnosti nie je možné nahradiť žiadnym súčasným druhom. Hrubým písmom sú vyznačené druhy, ktoré sa môžu vrátiť do Jakutska z iných miest alebo ich môže plnohodnotne zastúpiť blízko príbuzný druh. Obyčajným písmom sú vypísané úspešne reintrodukované a pôvodne sa vyskytujúce druhy.
Kritika projektu
Kritika projektu sa vedie v troch hlavných smeroch: 1. Je tu isté riziko, že introdukcia cudzích druhov môže poškodiť krehký ekosystém tundry. Autor projektu S. A. Zimov však namieta: "Tundra nie je ekosystém. Také ekosystémy na planéte Zem nikdy neboli, tundru netreba čičíkať. Napokon, je hlúpe na mieste tundry vytvárať púšť, ale ak na tom istom území bude step, to je to, čo rozhodne zlepší ekológiu. Ak tam bude behať viac jeleňov, svišťov, býkov, bude to pre prírodu výhra. A pre človeka tiež. Ale opatrnosť je aj tak namieste, rozhodne treba byť v strehu. Ak je reč o obnove stepi, tak napríklad malé živočíchy je možné vypúšťať bez kontroly. Čo sa týka bizónov a zubrov, nie je to nebezpečné, keďže je veľmi ľahké odstrániť ich."
2. Mnohí pochybujú o tom, že také množstvo druhov je možné introdukovať do takých drsných podmienok. Napríklad práve jakutské kone, nehľadiac na to, že žijú v parku už niekoľko pokolení, by podľa názoru niektorých pozorovateľov bez pričinenia človeka neprežili. Normálne vydržia -60 °C, ale s hojnosťou snehu sa ťažko vysporiadajú a možno by počas prvej zimy bohatej na sneh zahynuli od hladu. Jednako však treba brať do úvahy, že na niektorých neobývaných Kurilských ostrovoch od roku 1945 žijú zdivočelé kone (potomstvo ponechaných koní japonskej armády). Bez ohľadu na hlboký sneh (dva- a ž trikrát hlbší ako v Jakutsku) kone úspešne znášajú zimu bez akéhokoľvek prikrmovania.
3. Vyskytujú sa pochybnosti o cieľoch projektu. Kritici spochybňujú užitočnosť projektu ako vedeckého experimentu aj praktický úžitok reštaurovaného ekosystému.
Floirac (Charente-Maritime)
Floirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kazachstan
Kazachstan, dlhý tvar Kazašská republika, je štát v strednej Ázii sčasti vo Východnej Európe. Bývalá republika ZSSR, teraz člen SNŠ. Hraničí s Uzbekistanom, Kirgizskom, Turkménskom, Ruskom a Čínou. V Kazachstane sa nachádza kozmodróm Bajkonur.
Patrí k najrozsiahlejším štátom na svete a je územne najväčším vnútrozemským štátom, ale väčšina územia je veľmi riedko osídlená (menej ako 6 ľudí na km štvorcový). Hlavným mestom je od roku 1997 Astana (od marca 2019 do septembra 2022 pod názvom Nur-Sultan).
Dejiny
Územie Kazachstanu bolo osídlené už veľmi dávno. Rozprestieralo sa pri Turkestanských bránach, na cestách národov vychádzajúcich z Mongolska. Obyvateľstvo sa tu však nemohlo usadiť na dlhšiu dobu, pretože bolo vytláčané na sever a západ novými vlnami kočovníkov. Z tureckých a mongolských kmeňov sa tu v 15. storočí sformovali dnešní Kazachovia. Kazašské občiny a rody zaoberajúce sa kočovným chovom dobytka sa zoskupili do troch hord (žuzov): Zabalchašie (najstarší), Kazašská plošina (stredný) a najmladší žuz medzi Mugodžarmi a Volgou. Najstarší a časť stredného žuzu boli r. 1723 porazené nájazdom Džungárov. Najmladší žuz a ostatok stredného sa dobrovoľne pripojili k Rusku. Do polovice 19. storočia sa pod ruskú správu dostal aj zvyšok Kazachstanu. Prví ruskí usídlenci prišli do Kazachstanu už v 16. storočí. Boli to utečenci z centrálnych gubernii Ruska, ktorí sa usádzali pri rieke Jaik (teraz Ural). Z nich sa sformovali podobne ako v povodí Donu alebo v Predkaukazsku kozáci, ktorých cárska vláda poverila strážnou službou a úlohami pri kolonizácii Kazachstanu. Na hlavných trasách ich prieniku do krajiny vznikali opevnené body, medzi iným aj bývalé hl. mesto krajiny Alma-Ata. Pod ich ochranou sa začala poľnohospodárska kolonizácia krajiny. Kazachovia boli postupne vytláčaní do centrálnych oblastí so suchým podnebím, alebo prešli na polokočovný, respektíve roľnícky spôsob života.
Geografia
Kazachstan je 9. najväčšia krajina na svete a 2. najväčšia republika bývalého ZSSR. Rozkladá sa medzi Altajom a Volgou a medzi Západosibírskou nížinou a Ťan-šanom. Povrch krajiny je v prevažnej miere rovinatý, pohoria zasahujú iba okrajovo iba na juhu a východe. Na západe sa rozprestiera Kaspická nížina. Nevysoký a veľmi rozrušený masív Mudžogary a plošina Usťurt ju oddeľujú od Turanskej nížiny. Severná časť Turanskej nížiny zasahujúca do Kazachstanu je tvorená púšťami Kyzylkum, Veľké a Malé Barsuki, Priaralský Karakum a Mujunkum. Centrálnu časť krajiny vypĺňa Kazašská plošina, ku ktorej sa pripája Turgajská plošina a na severe okraje Západosibírskej nížiny. Horskú časť krajiny tvoria okrajové chrbty Ťanšanu. Pozdĺž východných hraníc sa rozkladajú tri osobitne vysoké horské masívy: Džungársky Alatau, Tarbagataj a Altaj, oddelené zníženinami. Najvyšším vrchom Kazachstanu je Chan-Tengri v Ťan-šane, vysoký 6995 m.
Kazachstan je bohatý na nerastné suroviny. Najväčší výskyt majú medené rudy, ktorá sa ťaží v Kazašskej plošine. Ložiská polymetalických rúd sú na Altaji a v pohorí Džungársky Alatau. Kazachstan má tiež ložiská chromitu, niklových a kobaltových rúd, bauxitu (Turgajská plošina), zlata, železa (Kustanajská oblasť) a mangánu (Marganec). Z ložísk palív vyniká Karagandská kamenouhoľná panva, ústie rieky Emby alebo polostrov Mangyšlak (ropa). Kazachstan má výrazné kontinentálne suché podnebie s výrazným letom a zimou. Riečna sieť je riedka. Rieky sú prevažne v okrajoch republiky: Irtyš, Ural, Syrdarja a iné. V krajine je veľa mineralizovaných jazier: Aralské, Balchašské, Alakoľ Kaspické more - najväčšie jazero sveta. V krajine nájdeme niekoľko rastlinných a pôdnych pásiem najsevernejšie sa nachádza lesostep s černozemami, južnejšie sa nachádzajú stepi s čoraz menej úrodnými pôdami, ktoré postupne prechádzajú do polopúšte miestami až púšte.
Politika
alt=Prezident|náhľad|Kasym-Žomart Tokajev- prezident náhľad|Askar Mamin- premiér
Politický systém
Prezident môže vetovať zákon prijatý parlamentom a je tiež hlavným veliteľom ozbrojených síl. Predseda vlády stojí na čele kabinetu ministrov a je šéfom vlády Kazachstanu. V kabinete ministrov sú traja podpredsedovia vlády a šestnásť ministrov.
V Kazachstane je dvojkomorový parlament, ktorý tvoria Mažilis (dolná komora) a Senát (horná komora). Senát má 49 členov. Dvaja senátori sú volení každým z voliteľných zhromaždení (maslichat) sedemnástich hlavných správnych jednotiek Kazachstanu (štrnásť regiónov plus mestá Astana, Almaty a Šymkent). Zvyšných pätnásť senátorov vymenúva sám prezident.
Voľby
V dôsledku volieb v Mažilis v septembri 2004 dominuje v dolnej komore provládna strana «Nur Otan». Väčšinu zvyšných kresiel získali dve ďalšie strany, vrátane agropriemyselného bloku «AIST» a strana «Asar», ktorú založila dcéra prezidenta Nazarbajeva. Opozičné strany, ktoré boli oficiálne zaregistrované a boli volené vo voľbách, získali jedno kreslo.
4. decembra 2005 bol prezident Nursultan Nazarbajev znovu zvolený. Volebná komisia oznámila, že získal viac ako 90% hlasov. OBSE dospela k záveru, že voľby nespĺňajú medzinárodné štandardy.
Voľby do dolnej komory parlamentu sa konali 17. augusta 2007 a koalícia vedená vládnucou stranou «Nur Otan», ktorá obsahuje stranu «Asar», občiansku stranu a agrárnu stranu Kazachstanu, získala každé kreslo s 88% hlasov. Žiadna z opozičných strán nedosiahla referenčnú hodnotu 7%. Opozičné strany obvinili úrady zo závažného porušenia volieb.
V roku 2010 prezident Nazarbajev odmietol výzvu priaznivcov referenda o jeho udržaní vo funkcii do roku 2020. Trval na prezidentských voľbách na päťročné funkčné obdobie. Na hlasovaní 3. apríla 2011 získal prezident Nazarbajev 95,54% hlasov, na ktorom sa zúčastnilo 89,9% registrovaných voličov. V marci 2011 Nazarbajev hovoril o pokroku, ktorý Kazachstan dosiahol v oblasti demokracie. Od roku 2010 bol Kazachstan zaregistrovaný v indexe The Economist's Democracy Index ako autoritársky režim.
26. apríla 2015 sa v Kazachstane konali piate prezidentské voľby. Nazarbajev bol znovu zvolený s 97,7% hlasov.
Nazarbajev 19. marca 2019 oznámil svoju rezignáciu z prezidentského úradu. Predseda senátu Kazachstanu Kasym-Žomart Tokajev sa stal úradujúcim prezidentom po rezignácii Nursultana Nazarbajeva. Tokajev neskôr zvíťazil v prezidentských voľbách 2019, ktoré sa konali 9. júna, a získal 70% hlasov. OBSE uviedla, že voľby sa konali so závažným porušením. Protestu proti výsledkom hlasovania sa zúčastnili tisíce ľudí.
Voľby do dolnej komory Parlamentu Kazašskej republiky, Mažilisu,  a do orgánov miestnej samosprávy s názvom Maslichat, majú pokojný priebeh. Konštatujú to viaceré skupiny medzinárodných pozorovateľov. Voľby boli organizované tak, že sa dodržujú všetky prísne epidemilogické normy odporúčané v mnohých krajinách vo svete. Sú to v poradí ôsme parlamentné voľby v krajine. Kazachstan má za sebou aj reformy v oblasti ekonomiky. Kassym Žomart Tokajev pripomenul, že reformy v krajine budú pokračovať. „Pripravujeme reformy. Reformy sa nesmú zastaviť,“ poznamenal. Účasť voličov bola nižšia ako účasť vo voľbách v marci 2016, keď bolo 77,1%,  ale 10. januára 2021 dosiahla 63,3%.
"Pre mňa nie sú najdôležitejšie všeobecné čísla hospodárskeho rozvoja, ale skutočný blahobyt všetkých našich občanov. Pri rozhodovaní o strategických otázkach sa preto bude určite brať do úvahy postavenie väčšiny obyvateľstva. Náš vzorec pre štátnu moc je: silný, splnomocnený prezident - vplyvný a schopný parlament - vláda zodpovedná voči ľuďom. Je to taký politický systém, ktorý v komplexných geopolitických realitách najviac vyhovuje potrebám nášho štátu, prispieva k plneniu strategických úloh, ktorým čelíme. Zároveň bude pokračovať proces politickej transformácie spoločnosti.Politická nadstavba musí zodpovedať hlbokým ekonomickým transformáciám, inak môžu reformy spomaliť. O tom presvedčivo hovorí svetová história". - Kasym-Žomart Tokajev z vystúpenia na oficiálnej inauguračnej slávnosti zvoleného prezidenta Kazašskej republiky, 12.06.2019.
Politické reformy
Reformy sa začali po voľbách Kasym-Žomart Tokajev v júni 2019. Tokajev zachováva kultúru opozície, verejných zhromaždení a oslabenie pravidiel pre vytváranie politických strán.
V júni 2019 bola z iniciatívy kazašského prezidenta Kasyma-Žomarta Tokajeva vytvorená Národná rada pre verejnú dôveru ako platforma, kde môže široká verejnosť diskutovať o rôznych názoroch a posilňovať národný dialóg o verejnej politike a reformách.
Choroby obehovej sústavy (MKCH-10)
CHOROBY OBEHOVEJ SÚSTAVY (MKCH-10, I00 - I99) sú klasifikované ako IX. kapitola Medzinárodnej klasifikácie chorôb.
Antonín Chittussi
Antonín Chittussi (* 1. december 1847, Ronov nad Doubravou - † 1. máj 1891, Praha) bol významný český krajinkár 19. storočia, žiak J. M. Trenkwalda a J. Sweertsa, nástupca Adolfa Kosárka a predchodca Antonína Slavíčka.
Kazachstan
Politické reformy
Na uskutočnenie mierových zhromaždení v centrálnych regiónoch budú pridelené špeciálne miesta a bude prijatý nový zákon, ktorý definuje práva a povinnosti organizátorov, účastníkov a pozorovateľov.
Choroby obehovej sústavy (MKCH-10)
Nezahŕňa:
Antonín Chittussi
Jeho tvorba prešla značným vývojom a tak možno u neho nájsť zastúpenú historickú maľbu či plenérové krajinárstvo.
Kazachstan
Súdnictvo
Súdnu moc vykonáva najvyšší súd, krajské, vojenské, mestské, okresné a špecializované súdy.
Antonín Chittussi
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Kazachstan
Súdnictvo
Predsedu Najvyššieho súdu a sudcov volí senát na návrh prezidenta Kazachstanu na základe odporúčania Najvyššej súdnej rady. Rozhodnutím senátu parlamentu zo 17. decembra 2017 bol za predsedu najvyššieho súdu zvolený Zhakip Kazhmanovich Asanov.
Predsedov justičných komôr miestnych a iných súdov, predsedov justičných komôr Najvyššieho súdu vymenúva prezident na odporúčanie Najvyššej súdnej rady na základe prezentácie predsedu Najvyššieho súdu a rozhodnutie pléna najvyššieho súdu. Predsedov miestnych a iných súdov, sudcov miestnych a iných súdov menuje prezident Kazachstanu na odporúčanie Najvyššej súdnej rady. Krajina môže vytvoriť ďalšie súdy vrátane špecializovaných súdov (vojenské, finančné a iné).
Administratívne členenie
Kazachstan je rozdelený do štrnástich regiónov a troch mest štátneho významu( Almaty, Nursultan a Šymkent). Kraje sú rozdelené do 177 okresov. Okresy sa ďalej delia na vidiecke okresy, ktoré zahŕňajú všetky vidiecke sídla a dediny bez združenej samosprávy.
Őr
Őr je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Mátészalkai.
Kazachstan
Administratívne členenie
Na čele každého regiónu je akim (regionálny guvernér) vymenovaný prezidentom. Okresné akimy sú menované regionálnymi akimmi. Vláda Kazachstanu 10. decembra 1997 presunula svoje hlavné mesto z Almaty, ktorá bola vytvorená v rámci Sovietskeho zväzu, do Astany.
23. marca 2019 bolo mesto Astana, hlavné mesto Kazašskej republiky, premenované na mesto Nur-Sultan, hlavné mesto Kazašskej republiky. 20. marca parlament na spoločnom zasadaní komôr schválil premenovanie hlavného mesta. Hlavné mesto podporovalo premenovanie mesta Astana. Údaje k 01.01.2020 náhľad|646x646bod Administratívne členenie:
Ekonomika
Kazachstan má najväčšiu ekonomiku v strednej Ázii a vytvára 60% HDP regiónu. Podľa Svetovej banky na rok 2019 je krajina na 42. mieste v poradí krajín, pokiaľ ide o HDP, na 72. mieste z hľadiska HDP na obyvateľa.
Transport for London
thumb|[[Londýnske metro]] thumb|Festival Pier. Jedna zo zástavok [[londýnska riečna doprava|riečnej dopravy]]
Rudolf Uher
Rudolf Uher (* 19. júl 1913, Lubina – † 27. august 1987, Bratislava) bol slovenský sochár.
Őr
Má rozlohu 1778 ha a žije tu 1445 obyvateľov (2007).
Rudolf Uher
Štúdium
Študoval na obchodnej akadémii v Trenčíne, na Učiteľskom ústave v Prešove neskôr v rokoch 19411944 študoval ako na Oddelení kreslenia a maľovania Slovenskej vysokej školy technickej pod vedením prof. Jozefa Kostku. V roku 1946 absolvoval študijný pobyt v Paríži, stal sa členom Skupiny výtvarných umelcov 29. augusta (Alojz Klimo, Vincent Hložník, Guderna, Matejka, Semian a ďalší). V roku 1964 sa zoznámil a celoživotne zblížil so známym rakúskym sochárom K. Prantlom a založil Sochárske sympózium v Ružbachoch. V roku 1967 (Expo Montreal) a 1970 (Expo Osaka) inštaloval svoje sochy pred československými pavilónmi na svetových výstavách, v roku 1971 inštaloval jednu zo svojich najvýznamnejších sôch v USA. V roku 1972 mu pozastavili členstvo v ZSVU a obmedzili výstavnú činnosť – niektoré jeho exteriérové diela boli úradne zničené. V roku 1973 ochrnul na pravú ruku. Od roku 1975 začal tvoriť sochy z pálenej a glazovanej hliny.
Transport for London
Transport for London (skrátene TfL) je správnym orgánom londýnskej samosprávy zodpovedný za dopravu v oblasti Veľkého Londýna. Spoločnosť vznikla v roku 2000 nariadeným Greater London Authority. V roku 2003 k nej bolo pridružené aj dovtedy samostatné londýnske metro.
Divízie spoločnosti
Spoločnosť je riadená správnou radou, ktorú menuje londýnsky starosta (v súčasnosti je to Boris Johnson). Spoločnosť je rozdelená na tri hlavné direktoráty, pričom každý z nich je zodpovedný za iné spôsoby dopravy. Tieto tri funkčné jednotky sú:
Tarifa
Travelcard je papierový cestovný lístok používaný v mestskej hromadnej doprave v oblasti Veľkého Londýna. Travelcards majú rôznu dobu platnosti, od jedného dňa až do doby jedného roku. Tieto lístky je možné zakúpiť v predajniach Transport for London, v automatoch na staniciach metra a v predajniach National Rail. Vydávajú s platnosťou jeden, tri alebo seden dní alebo potom na dobu od jedného mesiaca do jedného roku. Je platná vždy do 4:30 hod. nasledujúceho dňa po poslednom dni platnosti.
Alternatívou k papierovej Travelcard je Oyster Card – bezdotyková elektronická karta. Jedna karta môže naraz uchovávať až tri časové cestovné lístky. Tieto lístky je možné na kartu nahrať už s mesačným predstihom. Prípadne je možné na nej používať systém „Pay As You Go“, pričom cestujúci platí iba za skutočne uskutočnené cesty.
Múzeum
Transport for London vlastní a prevádzkuje múzeum – London’s Transport Museum, ktoré sa nachádza v Covent Garden. Múzeum prezentuje históriu dopravy v Londýne.
Zbierky múzea obsahujú autentické autobusy, električky a železničné dopravné prostriedky. Nachádzajú sa tu rôzne typy predmetov od pohľadníc s dopravnou tématikou až po kompletnú súpravu metra z roku 1938, ktorá je umiestnená v depozitári múzea.
Kazachstan
Ekonomika
Kazachstan bol prvou bývalou sovietskou republikou, ktorá splatila dlh voči Medzinárodnému menovému fondu o 7 rokov skôr, ako bolo potrebné. Krajina sa umiestnila na treťom mieste za Čínou a Katarom medzi 25 najdynamickejšími ekonomikami v prvom desaťročí 21. storočia.
Štát vstúpil do Svetovej obchodnej organizácie v roku 2015.
Miera rastu HDP, podporovaná vysokými svetovými cenami ropy, sa pohybovala od 8,9% do 13,5% medzi rokmi 2000 a 2007, poklesla na 1-3% v rokoch 2008 a 2009, potom sa od roku 2010 zvýšila. Medzi ďalšie hlavné vývozné tovary Kazachstanu patrí pšenica, textil. Kazachstan je popredným vývozcom uránu.
Krajina vo februári 2014 znehodnotila svoju menu o 19%. V auguste 2015 došlo k ďalšej 26% devalvácii.
V roku 2009 vláda zaviedla rozsiahle podporné opatrenia, ako je rekapitalizácia bánk a podpora pre sektor nehnuteľností a poľnohospodárstva, ako aj pre malé a stredné podniky. Celkové náklady na stimulačné programy dosiahli 21 miliárd dolárov alebo 20% HDP krajiny a 4 miliardy dolárov boli určené na stabilizáciu finančného sektora. Počas svetovej hospodárskej krízy sa hospodárstvo Kazachstanu v roku 2009 znížilo o 1,2%, zatiaľ čo ročná miera rastu sa následne zvýšila na 7,5% v roku 2011 a 5% v roku 2012.
Kazachstan sa v roku 1998 pustil do ambiciózneho programu dôchodkovej reformy. K 1. aprílu 2020 predstavoval dôchodkový majetok 11,7 bilióna tenge. V krajine je 11 akumulačných dôchodkových fondov. Štátny akumulačný dôchodkový fond, jediný štátny fond, bol v roku 2006 privatizovaný. Niekoľko veľkých zahraničných bánk má pobočky v Kazachstane. V roku 2019 získal Kazachstan priame zahraničné investície v hodnote 25 miliárd dolárov.