cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vodné pólo na Stredoamerických a karibských hrách 1998
Vodné pólo na Stredoamerických a karibských hrách 1998 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických a karibských hier 1998. Konal sa v meste Maracaibo, vo Venezuele od 16.21. augusta 1998, za účasti 8 mužských tímov. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1938, organizuje ho Stredoamerická a karibská plavecká konfederácia (CCCAN) a toto bolo jeho 15. vydanie. Titul, už ôsmy v poradí, obhájila 🇨🇺 po finálovom víťazstve nad 🇵🇷.
Turnaj bol zároveň jedným z kvalifikačných podujatí na vodnopólový turnaj Panamerických hier 1999, ktoré hostil kanadský Winnipeg. Kvalifikovali sa naň 4 najlepšie družstvá.
Železničná trať Nové Zámky – Prievidza
Železničná trať Nové Zámky – Prievidza (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 140) je jednokoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Nové Zámky a Prievidzu. Je elektrifikovaná v úseku Nové Zámky - Šurany
Dejiny
Prvé plány prepojenia Komárna, Nitry a Trenčína Ponitrím sa objavili v projekte grófa Keglevicha už v roku 1865. Projekt sa nerealizoval pre nedostatok financií a po opakovaných neúspešných pokusoch ju vybudovala až Rakúska spoločnosť štátnej dráhy (StEG) v rokoch 1874 – 1884. Vtedajšia trať však končila vo Veľkých Bieliciach a úsek do Prievidze sa dostaval až neskôr. 1. novembra 1876 bol otvorený úsek Šurany – Ivánka pri Nitre a 19. novembra 1876 úsek Ivánka pri Nitre – Nitra. Z Nitry do Topoľčian bola železnica otvorená 16. septembra 1881.
Súčasnosť
V úseku Nové Zámky – Šurany je trať elektrifikovaná. Úsek Nové Zámky - Jelšovce je využívaný výlučne regionálnou dopravou a nachádza sa na ňom aj najväčšie mesto celej trate Nitra. V úseku Jelšovce - Prievidza je trať využívaná aj regionálnymi expresmi na spojenie Bratislava - Prievidza. Nákladnú prepravu na trati využívajú najmä priemyselné podniky na Hornej Nitre.
Budúcnosť
V roku 2018 sa mala začať modernizácia a elektrifikácia trate 140 v úseku Lužianky – Šurany, ktorej súčasťou je aj dlho zanedbávaný úsek vedený cez mesto Nitra.
V lete 2013 bola vybraná firma, ktorá uskutoční Technicko-ekonomickú štúdiu pre Elektrifikáciu a optimalizáciu trate Leopoldov - Nitra - Šurany.
Plánované úpravy majú „pripraviť podmienky pre moderný dopravný systém integrovanej koľajovej dopravy.“ a tiež prepojenie s Bratislavou. Štúdia určila zvýšenie rýchlosti na celej trati do výšky 120 km/h. Súčasťou úprav trate by malo byť umožnenie bezbariérového prístupu na nástupištia, rekonštrukcia osvetlenia, inštalácia vizuálneho informačného systému na staniciach a zastávkach a na staniciach rozhlas pre cestujúcich. Projekt má tiež vziať do úvahy prípadné zdvojkoľajnenie úseku Leopoldov - Nitra. Najviac koľají, osem, bude elektrifikovaných v Nitre a v Lužiankach. Záverečná správa by mala byť hotová v marci 2015, po nej bude nasledovať projektová dokumentácia. Podľa údajov ŽSR z roku 2015 by sa mal projekt realizovať v rokoch 2019 až 2022.' V januári 2016 sa s elektrifikáciou už nepočítalo. Štúdia mala preukázať, že investícia by nebola účelná.
Súčasťou projektu je aj výstavba novej železničnej trate Nitra – Trnovec nad Váhom, ktorá je plánovaná ako jednokoľajná elektrifikovaná s max. rýchlosťou do 160 km/h.
Sicílske kráľovstvo
Sicílske kráľovstvo bol historický štátny útvar na juhu Talianska v rokoch 1130 – 1816. Pôvodne obsahovalo okrem samotnej Sicílie aj celú južnú časť Apeninského polostrova. V roku 1282 však došlo v súvislosti s tzv. Sicílskymi nešporami k rozpadu kráľovstva na dva samostatné subjekty – ostrovnú a pevninskú časť. V historickej literatúre sa pre obdobie po roku 1282 názvom Sicílske kráľovstvo označuje štátny útvar zahrňujúci len ostrov. Ten bol počas histórie často začleňovaný do aragónskeho a španielskeho kráľovstva (pričom toto spojenie bolo vždy len ako únia).
V rokoch 1713 až 1720 v Sicílskom kráľovstve vládli Savojský vojvodovia, ktorí kráľovstvo vymenili s cisárom za Sardínske kráľovstvo. V roku 1735 dobyl Sicíliu vo vojne o poľské dedičstvo parmský vojvoda Karol Bourbonský, ktorý sa zároveň stal aj neapolským kráľom. Obe kráľovstvá boli od vtedy s krátkou Napoleonskou prestávkou pod vládou jedného panovníka a v roku 1816 boli aj formálne spojené do Kráľovstva oboch Sicílií.
Založenie kráľovstva a normandská dynastia
V roku 1091 sa Sicília dostala pod kontrolu Normanov, ktorí vyvrátili arabský Sicílsky emirát a založili tu Sicílske grófstvo. Kráľovstvo založil v roku 1130 sicílsky gróf Roger II., ktorý bol pôvodom z normanskej dynastie de Hauteville. Spojil juhotalianske a sicílske dŕžavy Normanov, ktoré boli od roku 1059 pápežskými lénami. Korunu Roger prijal priamo z rúk pápeža. Normani v kráľovstve vládli až do roku 1194, a patria k nim králi:
Hohenstaufovci
V roku 1194 získali Sicílske kráľovstvo Hohenstaufovci vďaka sobášu syna cisára Fridricha I., Henricha, ktorý sa oženil s dedičkou Konstanciou, dcérou kráľa Viliama I.. Henrich bol v rokoch 1194 – 1197 spoluvládcom svojej ženy, ktorá zomrela v roku 1198. Novým panovníkom sa potom stal Fridrich II. (vtedy mal len 4 roky). Jeho vláda v rokoch 1198 – 1250 bola poznamenaná početnými konfliktmi s pápežom, ktoré pokračovali aj za vlády jeho nástupcov Konráda (1250 – 1254; ako nemecký kráľ Konrád IV., jeruzalemský kráľ Konrád II.), Konradina (1254 – 1258) a Manfréda (1258 – 1266).
Kapetovsko-anjouovská dynastia
V dôsledku sporu, do ktorého sa dostal Fridrich s pápežmi kvôli pokusom ovládnuť severné Taliansko, odmietla pápežská stolica po jeho smrti naďalej ponechať kráľovstvo ako pápežské léno Hohenstaufovcom. Kráľovstvo najprv ponúkla anglickému kráľovi Henrichovi III. pre jeho mladšieho syna Edmunda, ktorý sa tu však nepresadil. V roku 1266 nakoniec pápežská stolica udelila kráľovstvo ako léno mladšiemu synovi francúzskeho kráľa Ľudovíta VIII., Karolovi z Anjou.
Ten v roku 1266 porazil nemanželského syna cisára Fridricha II., Manfreda, a v roku 1268 porazil Fridrichovho vnuka Konradina, ktorého následne nechal v Neapole popraviť. Vládu v kráľovstve však dlho neudržal. V roku 1282 vypuklo na Sicílii proti Francúzsku rozsiahle povstanie, ktoré sa do dejín zapísalo ako Sicílske nešpory. Príčinou povstania bol veľký daňový útlak kráľa a jeho vlády, ktorý sa neustále pokúšal o ďalšiu expanzívnu politiku; okrem iného aj na území obnovenej byzantskej ríše. Preto toto povstanie finančne podporil aj byzantský cisár Michael VIII. Palaiologos. Sicílsky vzbúrenci potom prijali za svojho kráľa aragónskeho kráľa Petra III. Ten však ovládol iba ostrov Sicília a pevninská časť kráľovstva zostala naďalej v rukách Anjuovcov.
Po dvadsiatich rokoch bojov bola v roku 1302 uzavretá mierová zmluva, ktorou bola uznaná samostatnosť ostrovného kráľovstva na čele s aragónskou dynastiou a bolo oficiálne pomenované Kráľovstvo Trinacria (bežne sa však skôr označovalo Kráľovstvo Sicílske za (messinským) majákom). Mierová zmluva ďalej potvrdila pevninskú časť kráľovstva dynastii Anjuovcov; táto pevninská časť sa síce formálne nazývala Sicílske kráľovstvo (bežne sa tiež označovala aj ako Kráľovstvo Sicílske pred (messinským) majákom), ale v súčasnosti je známe ako Neapolské kráľovstvo (pomenované podľa hlavného mesta).
Španielska nadvláda
Ostrovnému Sicílskemu kráľovstvu vládli striedavo aragónsky a španielsky králi, prípadne ich vedľajšie rodové vetvy. V roku 1707 sa Sicílske kráľovstvo ocitlo kvôli vojne o španielske dedičstvo pod nadvládou cisára Karola VI. V roku 1735 dobyl Sicíliu vo vojne o poľské dedičstvo parmský vojvoda Karol Bourbonský, ktorý sa zároveň stal aj neapolským kráľom. Obe kráľovstvá boli odvtedy s krátkou Napoleonskou prestávkou pod vládou jedného panovníka a v roku 1816 boli aj formálne spojené do Kráľovstva oboch Sicílií.
Zoznam farieb
Toto je zoznam farieb používaných na webových stránkach internetu v značkovacom jazyku html. Vychádza z farebného model u RGB. V tejto tabuľke sú farby popísané slovne anglicky a 6 ciferným hexadecimálnym kódom, ktorý obsahuje znaky 0,1..9, A, B, C, D, E, F. Prvé dva znaky (napríklad 80 v #800000) udávajú množstvo červenej (R z angl. Red), ďalšie dva (00) množstvo zelenej (G z angl. Green) a posledné dva množstvo modrej (B z angl. Blue). Celkovo je teda možné vytvoriť 256x256x256 = 23x8 = 224 = 16 777 216 odtieňov farieb (bitová hĺbka 8). V iných modeloch (CMYK, RAL a pod) je možné vytvoriť iné farby. Aby sa správne zobrazovali je potrebné, aby boli správne interpretované.
Externé odkazy
Color
Gouves
Gouves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kilburn (stanica metra)
Kilburn je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode (London Borough) Brent, konkrétne v časti Kilburn. Leží v tarifnej zóne č. 2 (Travelvard Zone 2) medzi stanicami Willesden Green a West Hampstead. Vlaky na Metropolitan Line tu len prechádzajú, nezastavujú.
Stanica sa nachádza na moste nad hlavnou cestou A5 Kilburn High Road (severný koniec). Je približne míľu južne od mestskej časti Cricklewood (obvod Barnet, Brent a Cambden) a 200 m na sever od železničnej stanice Brondesbury.
Bola otvorená 24. novembra 1879 pod názvom Kilburn and Brondesbury ako časť Metropolitan and St. John's Wood Railway prevádzkovanou Metropolitan Railway. V roku 1933 sa Metropolitan Railway stala súčasťou spoločnosti  London Transport , čiže aj súčasťou Metropolitan Line. 20. novembra 1939 sa vetva do Stanmore stala časťou Bakerloo Line (a vtedy bola budova stanice značne prestavaná) a v roku 1950 stanica obdržala jej dnešný názov Kilburn. Posledná zmena sa stala 1. mája 1979, keď celý úsek do Stanmore prebrala Jubilee Line.
Galéria
thumb|left|Nástupište stanice Kilburn (napravo je prechádzajúca súprava na Metropolitan Line)
Pyramída Ameneja Aamua
thumb|242px|Dispozícia pyramídy a jej komplexu. Pyramída Ameneja Aamua alebo Pyramída Ameneja Kemaua je kráľovská hrobka, ktorá leží pri juhovýchodnom okraji jazera Dahšúr pri rovnomennej dedine v Egypte.
Pyramídu nechal postaviť faraón 13. dynastie Amenej Aamu (okolo 1750 pred Kr.), inak neznámy panovník, možno totožný s faraónom Sehotepibrem z Turínskeho zoznamu kráľov.
Pyramída a komplex
Nadzemná časť objektu je skoro úplne zničená. Podzemná časť je trochu viac zachovaná. Do subštruktúry sa vstupuje vchodom spred východnej steny pyramídy, ktorý nie je umiestnený osovo voči nej. Od vstupu pokračuje zostupná chodba až po prvý z troch uzatváracích kamenných blokov, od ktorého sa chodba trikrát lomí v rôznych úrovniach a končí v pohrebnej komore, ležiacej takmer pod zvislou osou pyramídy. Na vzdialenejšej polovici jej dna je vytesaná jama, v ktorej je umiestnený obrovský kremencový monolit, do ktorého bol vyhĺbený otvor pre rakvu s múmiou a menší pre kanopickú skrinku. Na druhej strane pri vchode do komory ležal kryt, ktorý po pohrebe presunuli na druhú stranu miestnosti, a tak uzavrel rakvu a kanopy v monolite. Približne v strede pozdĺžnej steny komory, v úrovni konca zasunutého krytu, sa nachádza výklenok s tretím uzatváracím kamenným blokom, ktorý sa po uzatvorení rakvy v monolite vysunul a v strede prehradil pohrebnú komoru. Zlodeji však aj tento systém prekonali a hrobku vylúpili. V komore ostali len úlomky alabastrových kanôp s menom majiteľa, podľa ktorých ho dnes možno určiť.
Výskum
Pyramídu objavil roku 1957 americký matematik, archeológ a etnograf Charles Arthur Musès, dôkladnejší výskum urobili až talianski egyptológovia Vito Maragioglio a Celeste Ambrogio Rinaldi v roku 1968.
Austrálsky teriér
Austrálsky teriér je plemeno psa uznané v FCI v skupine 3 pod číslom 8.
História
Pri šľachtení tohto nízkonohého teriéra boli zrejme použité plemená iných teriérov ako sú kern teriér, dandie dimmot teriér, írsky teriér, manchesterský teriér, jorkšírsky teriér a skye teriér. Plemeno bolo relatívne ustálené už okolo roku 1870, pričom prvýkrát ich bolo možné vidieť na výstave v rokoch 1872 až 1876. V roku 1885 bolo toto plemeno vystavované v Melbourne pod názvom Australian Rough Terrier. Prvý štandard vypracovali chovatelia v roku 1896. Plemeno bolo uznané najprv v Anglickom Kennel Clube začiatkom 20. storočia.
Vzhľad
Austrálsky teriér je nízky, kompaktný pes s dlhou hlavou a plochou lebkou. Hustá, drsná srsť ho chráni pred prudkými zmenami teplôt austrálskej buše. Husté obočie chráni oči pred slnkom a v minulosti ho vraj chránilo tiež pri boji s hadmi. Netrimovaná srsť vytvára okolo krku výrazný límec, rozširuje sa na predhrudie. Srsť je modrá, oceľovo modrá alebo tmavošedomodrá s pálením na tvári, ušiach, spodnej časti tela, na labkách a pod nasadením chvosta. Srsť môže byť tiež piesková alebo červená bez tmavých odtieňov, pričom chochol môže byť svetlejší. Prípustné je aj iné sfarbenie, ale bez bielych odznakov.
Temperament
Austrálsky teriér má všetky žiadúce vlastnosti teriérov. Je priateľský, spoločenský, inteligentný, húževnatý, vytrvalý a rýchly. Používal sa najmä na hubenie potkanov, králikov a tiež jedovatých hadov, na ktorých lov používal zvláštnu techniku: robil na hada výpady a napokon naňho zaútočil zo zadu a zakusol ho za krk.
Starostlivosť
Okrem bežnej starostlivosti o čistotu psa je treba srsť austrálskeho teriéra trimovať približne raz za tri mesiace. Minimálne raz týždenne je vhodné srsť prečesať.
Výchova
Vzhľadom na to, že ide o sebavedomého teriéra, vyžaduje sa dôsledná výchova. Pri správnom vedení sa austrálsky teriér učí rýchlo. Keďže ide o pôvodne loveckého psa, treba ho od mladosti socializovať s rôznymi druhmi domácich zvierat. Austrálsky teriér je komunikatívne plemeno a často šteká. Preto je potrebné onaučiť ho od zbytočného štekania.
Využitie
V Európe nie je austrálsky teriér veľmi rozšíreným plemenom. Najviac zastúpený je v anglicky hovoriacich krajinách, niekoľko jedincov však žije aj v Česku a na Slovensku. Je to aktívny pes, ktorý vyžaduje zamestnanie a preto je vhodný aj na rôzne kynologické športy.
Sauliac-sur-Célé
Sauliac-sur-Célé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
National Lacrosse League
Rekordný počet tímov, 15, v nej hralo v sezóne 2023. 10 tímov je z USA a 5 z Kanady, ktoré sú rozdelené do 2 divízií, Východnej a Západnej. Tímy hrajú o tzv. Champion's Cup (v preklade Pohár majstrov). Oproti Major League Lacrosse, ktorá sa hrá vonku na tráve a v lete, sa NLL hráva v hale a v zime.
Viktor Šulc
Život a dielo
Narodil sa v Úvaloch neďaleko Prahy v starej židovskej obchodníckej rodine. Jeho dospievanie poznačila prvá svetová vojna, v ktorej mu zahynul brat. Ako devätnásťročný musel tiež narukovať na srbský front. Po skončení vojny sa vrátil domov bez zranení, ale s boľavou dušou, plnou otrasných zážitkov z vojny. Rozhodol sa stať pacifistom. Jeho rodičia chceli, aby prevzal rodinný obchod, ale Šulc trávil čas čítaním, písaním veršov a zaujímal sa i o divadlo. Presťahoval sa do Prahy, kde sa zapojil do práce v robotníckom recitačnom a divadelnom spolku Dědrasbor (Dělnický dramatický sbor), kde recitoval, organizoval predstavenia a skúšal i režírovať.
V roku 1921 vstúpil do Komunistickej strany Československa. Neskôr sa presťahoval do Berlína, k svojej tete, ktorá mala pochopenie pre jeho umelecké sklony. Berlín bol v 20. rokoch centrom nového a pokrokového divadelníctva. Šulc sa tu oboznámil s prácou expresionistických režisérov Maxa Reinhardta a Leopolda Jessnera a s politickým divadlom Erwina Piscatora. Šulc sa zapísal do Reinhardtovho semináru a už po pol roku štúdia pracoval ako jeho asistent. Neskôr ho Reinhardt posielal režírovať do divadiel mimo Berlína. V roku 1926 sa Šulc stal prvým asistentom režiséra Jessnera, ktorý v tej dobe pracoval ako intendant berlínskeho Staatstheater. Pod vplyvom Jessnera a jeho expresionistickej tvorby Šulc zastával názor, že divadlo má šíriť pokrokové myšlienky, ale zároveň nesmie stratiť svoju divadelnosť a divácku príťažlivosť.
V rokoch 1927 až 1933 bol režisérom činohry Národného divadla v Prahe, kam prišiel na pozvanie Karla Huga Hilara. Počas týchto rokov sa mu nedostalo veľa príležitostí ukázať svoj talent, s výnimkou inscenácie Shawovej hry Androcles a lev.
Znechutený Šulc prijal ponuku riaditeľa Slovenského národného divadla Antonína Drašara a prišiel režírovať do českej činohry v Bratislave. V roku 1932 sa predstavil inscenáciou Goetheho Fausta. Inscenácia mala úspech a tak Drašar vymenoval Šulca za šéfa českého súboru. Šulc ako dramaturg rozhodoval o repertoári divadla – vyberal hry klasických i moderných českých autorov. Inscenoval Tylovho Strakonického dudáka, Stroupežnického Našich furiantov a Čapkove hry R.U.R., Biela nemoc a Matka. Zo svetových dramatikov inscenoval Shakespearove hry Rómeo a Júlia, Sen noci svätojánskej a Zimná rozprávka, hry Molièra, Shawa a Puškina.
V roku 1938, po podpísaní mníchovskej dohody bola česká činohra Slovenského národného divadla rozpustená. Šulc sa rohodol vrátiť do Prahy, kde v Švandovom divadle na Smíchove režíroval hry s hercami, ktorí museli opustiť Bratislavu, prípadne české pohraničie, ktoré bolo obsadené nemeckými vojskami. Po okupácii Prahy nacistami 15. marca 1939 sa Šulc stiahol z Prahy do svojho rodného mesta. Neostal tam však dlho – jeden z jeho hercov z Bratislavy založil kočovnú divadelnú spoločnosť a Šulc sa k nim pod krycím menom Vít Suk pridal.
5. júna 1942 bol transportom Aab z Kolína internovaný v gete Terezín, odkiaľ bol odvezený transportom AAK 12. júna 1942 do Poľska (Trawniki), kde pravdepodobne ihneď pri príchode zahynul.
Jaroslav Čejka (herec)
Jaroslav Čejka (* 22. júl 1936, Ostrava – † 11. október 2022, Praha) bol český tanečník a herec – mím.
Počas svojho života vystupoval v približne 20 českých filmoch. Medzi jeho najznámejšie herecké kúsky patria imitovanie správania sliepky, ktoré predvádzal aj na Silvestra v Československej televízii pod názvom Pan Slepice. Dobre imitoval aj americkú speváčku Tinu Turnerovú.
V roku 2007 dostal Cenu Thálie za celoživotné majstrovstvo v odbore tanec a balet.
Jaroslav Čejka bol gej a dlhoročne žil so svojou matkou, o ktorú sa až do jej úmrtia v roku 2008 vo veku 104 rokov staral.
Dalheim
Dalheim je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Remich v okrese Grevenmacher.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Dalheim má 2014 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 4.20% bolo v Dalheim nezamestanosť nižšia o 2.77 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Kocanský potok
Kocanský potok je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 9,5 km a je tokom IV. rádu.
Prameň: v Javorí na severnom úpätí Kukučkovho kopca (927,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 700 m n. m.
Smer toku: po sútok s prítokom spod sedla Stará Huta-Poľana na severovýchod, odtiaľ k ústiu na sever
Geomorfologické celky: 1.Javorie, podcelok Podlysecká brázda, 2.Zvolenská kotlina, podcelok Slatinská kotlina
Prítoky: sprava Čerchľa, prítok spod kóty 538,1 m, zo severného svahu Ďurovie vrchu (933,5 m n. m.), spod Polomu (519,6 m n. m.), spod sedla Stará Huta-Poľana, zľava nepriberá významnejšie prítoky
Ústie: do Slatiny východne od Pstruše v nadmorskom výške okolo 350,5 m n. m.
Obce: Vígľašská Huta-Kalinka, Slatinské Lazy
Thecodontosaurus
Thecodontosaurus (v preklade jamkozubý jašter) je vyhynutý rod vývojovo primitívneho sauropódomorfa, ktorý mal blízko k predkovi tak prosauropódov, ako aj sauropódov. Žil vo vrchnom triase (pred 216 až 200 Ma), nájdený bol v Anglicku. Je jediným zástupcom rovnomennej čeľade Thecodontosauridae a jeho jediným druhom je Thecodontosaurus antiquus.
Opis
Tento bylinožravec dorastal do dĺžky dva a pol metra, bol 30 centimetrov vysoký a vážil 11 kilogramov. Zaujímavý je vysokou hlavou s pomerne vysokým počtom zubov, stredne dlhým krkom (kratším než mali vyspelejšie sauropódomorfy) a zadnými končatinami dvakrát dlhšími od predných. Disponoval tak znakmi, ktoré ho spájali s jeho dravými príbuznými zo skupiny Theropoda. Zdá sa, že sa pohyboval zvyčajne iba na zadných končatinách.
Český fousek
Český fousek (iné názvy: český fuzáč, český fúzač, fuzáč, fúzač) je plemeno psa uznané v FCI v skupine 7 pod číslom 245. Je to všestranný, rýchly a vytrvalý stavač s vynikajúcim nosom. Český fousek je vyrovnané plemeno, dobre ovládateľné a cvičiteľné. V domácnosti sa vie správať ako člen a miláčik rodiny. Plemeno český fousek bolo vyšľachtené v Česku v 14. storočí z miestnych loveckých psov.
Český fousek je vytrvalý pes vyžadujúci každodenný pohyb. Potrebuje zamestnanie, uplatní sa napríklad v rôznych kynologických športoch, ako sú agility a flyball.
Pri dobrej starostlivosti je priemerný vek tohto plemena 12 – 14 rokov.
Štrbské Solisko
Štrbské Solisko je posledný väčší štít v juhovýchodnej časti Soliskového hrebeňa, medzi Šedou lávkou (Furkotským Soliskom) a Nízkou lávkou (Mlynickým Soliskom) vo Vysokých Tatrách. Oddeľuje Mlynickú a Furkotskú dolinu.
Turistika
Na štít nevedie turistický chodník.
Močiarka
Močiarka môže byť:
Saux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcus Antistius Labeo
Marcus Antistius Labeo (zomrel okolo roku 10 po Kr.) bol rímsky právnik a autor právnickej literatúry.
Exemplár
Exemplár je jeden kus (odpisu, tlačiva, zo skupiny pamiatok, prírodnín), výtlačok knihy, literárneho diela a pod.
Marcus Antistius Labeo
Narodil sa ako syn iného popredného právnika, Pacuvia Antistia Labeona, ktorý bol ako presvedčený republikán zabitý počas občianskej vojny v bitke pri Filipách (42 pred Kr.). Labeo patril k plebejskému stavu, napriek tomu sa dal na verejnú kariéru a čoskoro dosiahol úrad prétora. Jeho otvorená antipatia voči novému cisárskemu režimu a neomalený spôsob, ktorým svoje sympatie dával z času na čas najavo v senáte znamenali vážnu prekážku v jeho politickej dráhe. Cisár Augustus dal nakoniec prednosť vo výbere konzula Labeonovmu veľkému rivalovi, Ateiovi Capitonovi, oddanému prívržencovi režimu. Keď bola táto istá funkcia ponúknutá nasledujúci rok aj Labeonovi, odmietol ju.
Po sklamaní, ktoré mu priniesla verejná činnosť, sa utiahol do súkromia a venoval sa naplno už len právnej vede. Jeho učiteľom bol slávny právnik Trebatius Testa, sám žiak veľkého Marca Tullia Cicerona. K znalosti práva Labeo pridal ďalšie odbory: dialektiku, filológiu a znalosť starožitností, ktorými by rozšíril výklad a aplikáciu práva. Labeo sa stal bibliou právnikov nasledujúcich období. Jeho výroky sa opakovane vyskytujú u Gaia, Ulpiana a Iulia Paula. Mnohé dokonca prežili až do dôb zákonníka cisára Justiniána (Codex Iustinianus). Labeo je považovaný za zakladateľa Proculovej školy práva (jeho rival Capito založil zasa Sabinskú školu práva), aj keď nie je presne zrejmé, v čom sa dve strany od seba odlišovali.
Dielo
Najdôležitejšie Labeonovo dielo, Libri posteriores (t. j. knihy vydané po Labeonovej smrti), obsahujú systematický výklad zvykového práva. Dielo Libri ad Edictum (Knihy k ediktom) podávajú komentár k ediktom vydávaným prétormi a edilmi. Osem kníh Probabilium (Dokázateľná látka) je zbierkou axiomatických právnych výrokov.
Kruhy (vokálna skupina)
Kruhy je slovenská vokálna skupina.
História a pôsobenie
Bola založená v máji 1998 v Trnave. Iniciátorom vzniku skupiny bola Lucia Duchoňová.
V prvej etape pôsobenia skupiny tvorili ťažisko repertoáru černošské spirituály. Dnes sa skupina venuje predovšetkým swingovým, jazzovým a muzikálovým melódiám, pričom repertoár zahŕňa aj medzinárodné a slovenské vianočné piesne a koleda.
Kruhy sa počas svojho pôsobenia koncertne predstavili na Slovensku, interpretačne sa zúčastnili mnohých slovenských hudobných festivalov (napr. Dobrofest, Lumen, Trnavská hudobná jeseň, Bratislavské kultúrne leto, Folkové Vianoce Bratislava, Oravské kultúrne leto a i.) a významných podujatí (návšteva pápeža Jána Pavla II. v Trnave a pod.).
V roku 2000 Kruhy podnikli úspešné turné vo Francúzskej Bretagni. V roku 2003 sa zúčastnili na súťažnom Festivale adventnej a vianočnej hudby v Prahe, kde sa po úspešnom vystúpení umiestnili v Zlatom pásme. Kruhy absolvovali koncerty v Rakúsku a v Česku, spolupracovali s Túlavým divadlom a členovia skupiny spolupracovali na viacerých koncertoch Bratislavských hudobných slávností, Bratislavskej kávy Ľubomíra Feldeka a pod. V rokoch 2002 a 2003 skupina spoluorganizovala a následne aj účinkovala na gospelovom projekte Great Day - koncert gospelov a spirituálov, na ktorom bola uvedená slovenská premiéra Gospelovej omše Roberta Raya na Slovensku. Vokálna skupina Kruhy vydala svoje prvé CD pod názvom Deep River (Hlboká rieka) s výberom černošských spirituálov v roku 2002. Druhé CD: Narodil sa Pán vyšlo v roku 2004 a obsahuje vianočné piesne a koledy. V roku 2005 sa Kruhy zúčastnili Majstrovských kurzov svetoznámej vokálnej skupiny King´s Singers v rámci Schleshwig-Holstein Musik Festival a v roku 2007 členovia spolupracovali na projekte Zborovej akadémie SHMF pod vedením Bobby McFerrina.
Od roku 2008 skupina organizuje medzinárodný festival a cappella hudby v Trnave - ZooM+.
Motto
...ak narušíš pokojnú hladinu vody, vzniknú vždy len kruhy, ktoré sa šíria všetkými smermi ako poslovia...
Opisthorchis felineus
Opisthorchis felineus je črevný parazit z triedy motolice, ktorý infikuje pečeň a je prenášaný potravou. Najviac je rozšírený v Rusku, Ukrajine a Kazachstane. V Rusku je infikovaných cca 1,5 milióna ľudí. Bol objavený Rivoltom v r. 1884 na severe Talianska v pečeni mačky a v r. 1891 ruským vedcom K. N. Vinogradovom v pečeni človeka. Nazval ho „síbírska motolica pečene“. Ochorenie spôsobené týmto parazitom sa nazýva opistorchiáza.
Spôsob prenosu
Prvým medzihostiteľom parazita je sladkovodný slimák z rodiny Bithyniidae, druhým medzihostiteľom je sladkovodná ryba z rodiny Cyprindae. Z tejto rodiny sú v Rusku (rieky Ob, Irtiš) najviac zastúpené druhy rýb z rodu Leuciscus a Rutilus.
Konečnými hostiteľmi sú psy, mačky a iné cicavce, ktoré jedia ryby. Ľudia na Sibíri a v niektorých európskych regiónoch sa infikujú konzumáciou surových, slabo solených a mrazených rýb. Ryby sú týmto spôsobom ľahko dostupné a mrazenie je zároveň najľahšou a najlacnejšou metódou uchovávania rýb na Severe.
Príznaky
Chorobné príznaky v začiatočnej fáze sú rozmanité a líšia sa charakterom a intenzitou. Ochorenie prebieha od asymptomatických foriem po vážne stavy s klinickými prejavmi so značnou chorobnosťou a úmrtnosťou pacientov.
Operácia Kutuzov
Oriolská strategická útočná operácia Kutuzov alebo operácia Kutuzov (rus. Орловская стратегическая наступательная операция «Кутузов») bola sovietska útočná operácia, ktorá prebiehala od 12. júla do 18. augusta 1943 v centrálnej časti sovietsko-nemeckého frontu. Jej úlohou bolo zatlačiť nemecké jednotky v priestore Orla a bola jedným z dvoch sovietskych protiútokov, ktoré prebehli ako odpoveď na nemecký útok v priestore Kurska, ktorý sa začal 5. júla 1943. Druhý protiútok (operácia Rumiancev) prebehol v južnej časti kurského oblúku, v smere na Charkov.
Opisthorchis felineus
Príznaky
Hlavným ochorením spôsobeným O. felineus je chronický zápal žlčovodov v pečeni (chronická cholangitída). U ťažko infikovaných pacientov sa môže objaviť opakujúca sa hnisavá cholangitída (zápal žlčových ciest), pečeňové abscesy, cholecystitída (zápal žlčníka), pankreatitída, žlčové kamene. Opistorchiáza súvisí s cholangiokarcinómom (vnútropečeňový nádor zo žlčových ciest), ale presný mechanizmus vzniku je však stále nejasný. Karcinóm pečene je jedným z najčastejšie vyskytujúcim sa nádorom v endemických oblastiach.
Operácia Kutuzov
Dňa 5. augusta bol oslobodený Oriol a operácia sa skončila 18. augusta 1943 zničením oriolského výbežku. Sovietskym silám sa nepodarilo dosiahnuť obkľúčenie nemeckých jednotiek, ktoré plány predpokladali, väčšina nemeckých vojsk sa dokázala stiahnuť. Podobný vzorec sa zopakoval pomerne často počas nasledujúcich sovietskych ofenzív.
Opisthorchis felineus
Príznaky
Absencia klinických príznakov svedčiacich o chorobe a nejasná diagnóza, ktorá je zameniteľná s inými ochoreniami, vedie k tomu, že je menej hlásených prípadov, než ich v skutočnosti existuje. Výsledok liečby je závislý od včasnej liečby a preto je správna diagnóza veľmi dôležitá.
Operácia Kutuzov
Niesla meno po ruskom vojvodcovi Michailovi Illarionovičovi Kutuzovovi.
Opisthorchis felineus
Diagnostika
Parazita identifikujeme zo stolice a duodenálnej šťavy.
Operácia Kutuzov
Priebeh
Podľa plánu operácie Kutuzov začali protiútok vojská Západného (velil im generál-plukovník V. D. Sokolovskij) a Brianskeho frontu (generál-plukovník M. M. Popov). O tri dni neskôr sa k útoku pridali armády Centrálneho frontu pod velením Rokossovského. Tie však boli značne oslabené predošlým nemeckým útokom.
Opisthorchis felineus
Liečba
Liekom voľby je Praziquantel.
Operácia Kutuzov
Priebeh
Nemecké jednotky v útočnom priestore disponovali 37 divíziami (z toho bolo 8 tankových a 2 motorizované, súčasti 9. armády a 2. tankovej armády). Línia hlavnej nemeckej obrany dosahovala hĺbku 5 až 7 km, čo bolo viac než Sovieti predpokladali. Útok bol natoľko mohutný, že 11. gardová armáda postúpila v prvý deň o 23 kilometrov. Briansky front nebol taký úspešný - 61., 3. a 63. armáda postúpili v prvý deň o 8, 14 a 15 kilometrov.
14. júla bol Walter Model (veliteľ 9. armády) poverený aj velením 2. tankovej armády. Velil tak všetkým nemeckým vojskám v priestora Orla. Sovietsky postup sa Nemcom podarilo spomaliť, ale v dôsledku zapojenia sovietskych záloh bolo postavenie nemeckých jednotiek veľmi zlé. Situáciu ešte zhoršovali útoky partizánov v nemeckom tyle, ktoré sťažovali prepravu vojsk a ich zásobovanie. Tým brániacim východnú časť oriolského výbežku hrozilo obkľúčenie. 18. júla sa 9. armáda stiahla na pozície, z ktorých začínala útok 5. júla.
Sovieti postupovali aj naďalej, 29. júla bol oslobodený Bolchov a ráno 5. augusta Oriol. K 18. augustu dosiahli sovietske vojská líniu nemeckej obrany Hagen, na východ od Brianska. Postup Červenej armády dosiahol v niektorých smeroch až 155 kilometrov.
Dohra
V dôsledku úspešného sovietskeho protiútoku padli nemecké plány o využití oriolského výbežku v útočných operáciách. Operácia Kutuzov bola jedným z prvých príkladov prevziatia strategickej iniciatívy na východnom fronte Červenou armádou.
Prvá sovietska oslavná delová salva prebehla práve na počesť oslobodenia Orla, najväčšieho sovietskeho mesta dovtedy oslobodeného Červenou armádou.
Volkspistole
Volkspistole (slov. Ľudová pištoľ) bola pištoľ, ktorá sa vyrábala v rokoch 19441945 v Nemecku ako prototyp určený pre jednotky Volkssturm. Kvôli jednoduchosti sa väčšina súčastí vyrábala lisovaním z plechu v závodoch Mauser, Walther a Gustloff-Werke.
== Parametre ==
Španielske národné futsalové družstvo žien
Španielske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Španielsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Real Federación Española de Fútbol (RLEF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1997. Jeho najväčším úspechom je zisk troch medailí na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien.
Vrcholné podujatia
Španielske družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých získalo 4 medaily. V roku 2011 a 2013 striebornú, keď podľahlo až vo finále 🇧🇷, a v roku 2010 bronzovú, keď v semifinále podľahlo susednému Portugalsku a zápas o bronz sa už nehral. V roku 2012 získalo opäť bronzovú medailu vďaka víťazstvu nad Ruskom v boji o 3. miesto.
Výsledky
''aktualizované k 22. decembru 2013''
Bitka pri Tange
Bitka pri Tange (3. - 5. november 1914) je jedna z najhanebnejších porážok Spojeného kráľovstva počas prvej svetovej vojny. Bitka sa odohrala v oblasti prístavu Tanga v dnešnej Tanzánii.
Obojživelná operácia, ktorá mala obsadiť centrum nemeckej správy v Nemeckej východnej Afrike a ukončiť vojnu v tejto oblasti, sa skončila úplnou katastrofou, keď nemecký veliteľ Paul von Lettow-Vorbeck zmietol takmer osemkrát silnejšie britské jednotky späť do mora a zmocnil sa koristi, ktorá mu umožnila viesť boj po celý zvyšok vojny a pútať tak na seba mnohonásobne početnejšie sily Dohody.
Spojené kráľovstvo v boji nasadilo 8 000 vojakov, prevažne Indov, Paul von Lettow-Vorbeck asi 1 100 mužov, prevažne askariov. Britské straty predstavovali 360 mŕtvych a 487 ranených, nemecké 71 mŕtvych a 76 zranených. Do nemeckých rúk padli stovky pušiek, desiatky guľometov a asi 600 000 nábojov.
Slash (hudobník)
Saul Hudson, známy ako Slash (* 23. júl 1965, Stoke-on-Trent, Staffordshire, Spojené kráľovstvo) je britsko-americký hudobník, gitarista a skladateľ, známy hlavne ako sólový gitarista americkej hard rockovej skupiny Guns N’ Roses, v ktorej pôsobil v rokoch 1985-1996. Následne pôsobil ako gitarista skupiny Slash's Snakepit, od roku 2002 pôsobil v skupine Velvet Revolver spolu s bývalými kolegami z Guns N’ Roses, basgitaristom Duffom McKaganom a bubeníkom Mattom Sorumom. V rokoch 2010 a 2012 vydal aj dva sólo albumy Slash a Apocalyptic Love, kde sa počas nahrávania albumu stretol s gitaristom a spevákom Myles Richard Kennedym zo skupiny Alter Bridge, a hudobníkmi skupiny The Conspirators kde si našli cestu aby začali spoločnú prácu a tak vydávajú doteraz tri albumy: World On Fire (2014), Living The Dream (2018) a 4 (2022).
Bitka pri Tange
Bitka predstavovala jednu z najhanebnejších porážok vojsk Dohody za celú prvú svetovú vojnu a je často uvádzaná ako vzorový príklad toho, ako sa veci nemajú robiť, od výberu jednotiek až po konkrétne chyby veliteľov. Geoffrey Regan začlenil popis jednania britskej strany pri plánovaní a vykonaní operácie ako obzvlášť otrasný príklad diletantizmu do svojej Guinnessovej knihy Vojnových omylov.
Slash (hudobník)
Časopis Time ho v roku 2009 označil ako číslo 2 v zozname desiatich najvýznamnejších gitaristov všetkých čias.
Jeho poznávacím znakom sú dlhé, kučeravé, čierne vlasy, veľký klobúk. Cigareta väčšinou visiaca z pier už nieje jeho poznávacím znakom po operácii srdca kedy si Slash uvedomil že zdravie a rockova hudba sú pre neho prednejšie. Slash sa v roku 2015 rozviedol po 13 rokoch manželstva so ženou Perlou Ferrar, s ktorou má dvoch synov: London Emilio a Cash Anthony. Momentálne tvori pár s dlhoročnou priateľkou Meegan Hodges.
Od 10. júla 2012 má Slash svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Apríl 2016 - Po 20 rokoch SLASH a Axl Rose zakopávajú vojnovú sekeru a vznika tak tzv. reunion Guns N´Roses spolu s basgitaristom Duff McKaganom a podpory gitaristu Richarda Fortuse, bubeníka Fanka Ferrera, klávesáka Dizzyho Reeda a novej druhej klávesáčky Melissy Reese. Následne vzniká celosvetové turné Not in This Life time tour.
Do roku 2018 s ním Axl Rose a spol. absolvovali 123 koncertov, ktoré im zarobili 475 miliónov amerických dolárov. Touto sumou sa Not In This Lifetime... Tour zaradilo na 4. priečku najúspešnejších turné v histórii.
Hudobné začiatky
V päťnástich dostal akustickú gitaru, na ktorej sa naučil hrať. Jeho hudobné vzory v mladosti boli Led Zeppelin, Rory Gallagher, Eric Clapton, The Rolling Stones, Queen, Aerosmith, Jimi Hendrix, AC/DC a Jeff Beck. Prvá pieseň, ktorú sa naučil zahrať, bola „Smoke on the Water“ od Deep Purple. Chodil na hodiny gitary, ale chcel sa naučiť piesne, ktoré sa mu páčili. Začal sa venovať 12 hodín denne hre na gitare, čo pochopiteľne malo dopad na školské výsledky a Saul nakoniec zanechal štúdium. Zúčastnil sa na konkurze glam metalovej skupiny Poison a stal sa dokonca finalistom.
V roku 1983 so svojim kamarátom z detstva Stevenom Adlerom založili skupinu Road Crew (podľa názvu piesne Motörhead „We Are The Road Crew“). Na post basgitaristu si dali do miestnych novín inzerát a prihlásil sa naň Duff McKagan. Po rozpade Road Crew sa pripojili k zoskupeniu Hollywood Rose, vedenom Axlom Rosom s ktorým sa Slash stretol už predtým, keď Axl a jeho spoluhráč Izzy Stradlin hľadali do skupiny nových členov.
Guns N’ Roses
Neskôr, keď sa gitarista Tracii Guns a bubeník Rob Gardner Axlovej novej skupiny Hollywood Rose nemohli zúčastniť na prvých vystúpeniach v Seattle, Slash a Adler sa dobrovoľne pripojili ako noví členovia. Krátko nato sa skupina premenovala na Guns N’ Roses. Po turné Use Your Illusion Tour sa Slash stal americkým obyvateľom.
Ešte počas pôsobenia v Guns N’ Roses, mal aj spoločné vystúpenia s takými rozličnými umelcami ako Lenny Kravitz, BLACKstreet, Michael Jackson a Queen. Slash je neslávne známy za svoju reč v roku 1990 na American Music Awards. Po obdržaní druhej ceny pre Guns N’ Roses, on a Duff McKagan sa potkýnajúc dostali na pódium zjavne opití, držali alkoholické nápoje a fajčili cigarety. Slash stihol dvakrát zanadávať vo svojej nejasnej reči, než bol prerušený hudbou a kamera sa zamerala na oponu s AMA logom. Po vyslovení prvej nadávky sa z davu ozvalo lapanie po dychu, nato Slash si zakryl ústa a so smiechom povedal „oops“.
V roku 1991 sa Guns N’ Roses vydali na 28-mesačné turné Use Your Illusion Tour, ktoré sa krylo s vydaním ich nových albumov Use Your Illusion I a Use Your Illusion II. Albumy sa líšili od predošlých, obsahovali viac estetických a dramatických piesní ako „November Rain“ a „Estranged“. Tieto piesne spolu s baladami ako „Don't Cry“ prispeli k napätiu v skupine čo viedlo k odchodu členov o pár rokov neskôr. Slash neskôr toto uviedol ako kľúčovú zložku jeho neschopnosti pracovať s Axlom.
Neblaho známe svetové turné pokračovalo a Slash si urobil meno medzi najlepšími gitaristami súčasnosti. Skoro každé vystúpenie obsahovalo jeho sólo, trvajúce 5 až 15 minút, pri ktorom dav ohromoval svojím výnimočným nadaním. Ako fanúšik filmu Krstný otec, počas každého živého koncertu hral zvučku z neho.
Na konci turné, po vydaní albumu The Spaghetti Incident?, ktorý bol posledný so Slashom, opustil kapelu a znova sa do nej vrátil. V rokoch 1994 a 1995, začal s vlastným projektom, ktorý nazval Slash's Snakepit. Členmi boli bývalý gitarista GN'R Gilby Clarke a bubeník Matt Sorum a v roku 1995 vydali debutový album It's Five O'Clock Somewhere.
Odchod z Guns N’ Roses
Slash GN'R oficiálne opustil v roku 1996 s vyhlásením, že by ďalej nedokázal pracovať s Roseom. Údajne mal niekoľko nezhôd s Axlom kvôli hudobnému smeru, akým sa skupina poberá a tiež za spôsob vedenia skupiny. Bol rozzúrený, keď Axl nahradil gitarovú pasáž Clarka v piesni „Sympathy for the Devil“ za nahrávku Paula Tobiasa. Neskôr sa zameral na Slash's Snakepit, odohral niekoľko koncertov ešte predtým ako sa kapela v tom roku rozpadla. Znova vytvoril Snakepit v roku 1998, no znova sa rozpadli v júli 2001 po vydaní druhého albumu Ain't Life Grand.
V roku 2003 sa zúčastnil na comebackovej nahrávke „Birdland“ skupiny Yardbirds, ktorá obsahovala nové nahrávky ich najväčších hitov a na vystúpeniach vystupuje aj s bývalými členmi (Jeff Beck, Joe Satriani, Steve Vai, Brian May, Steve Lukather, Jeff "Skunk" Baxter, Johnny Rzeznik, Martin Ditchum a Simon McCarty). Piesne boli súčasťou albumu Favored Nations. Slash sa predstavil v piesňach „Over, Under, Sideways, Down“ ako hlavný gitarista.
Od polovice 90. rokov až do začiatku nového storočia hrával Slash s mnohými kapelami, väčšinou ako hosť na albumoch a koncertoch. Hrával rozličné hudobné žánre a až do roku 2002 nebol v žiadnej kapele ako člen. V tomto roku on, Duff McKagan a Matt Sorum sa znova spojili, aby vystúpili na rozlúčkovom koncerte bubeníka Randy Castilla. Pochopili, že to medzi nimi stále funguje, tak sa rozhodli spolu založiť novú skupinu.
Velvet Revolver
Velvet Revolver začínal pod názvom The Project. Slash, McKagan a Sorum zariskovali a pokúšali sa nájsť nového speváka. Druhým gitaristom bol Izzy Stradlin, ale nefungovalo to, lebo Stradlin mal odpor k vyrážaniu na turné a tiež k spolupráci s novým spevákom. Nakoniec sa ním stal Dave Kushner, ktorý predtým vystupoval spolu s McKaganom. Mnoho mesiacov počúvali demo nahrávky potenciálnych spevákov, monotónny proces, ktorý bol zdokumentovaný stanicou VH1. Po niekoľkých mesiacoch už boli pripravení sa na to vykašľať. Avšak skupina Stone Temple Pilots sa práve rozhodla dať si predĺženú prestávku a spevák Scott Weiland si dodal odvahy a odhodlal si vyskúšať „The Project“. Slash, Duff, a Matt začali okamžite s ním pracovať a tak Velvet Revolver mohol vzniknúť.
Skupina v roku 2004 odohrala niekoľko koncertov a vydala svoj prvý singel „Set Me Free“, ktorý sa objavil na soundtracku filmu Hulk. Ešte v júni vydali svoj debutový album Contraband. Vydali sa na 19-mesačné turné, zatiaľ čo album sa stal platinovým. Turné skončilo v januári 2006 a skupina vydala druhý album s názvom Libertad v roku 2007.
Gouy-en-Artois
Gouy-en-Artois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gianna Berettová Mollová
Zomrela týždeň po tom, čo porodila svoje štvrte dieťa, Giannu Emanuelu.
Blahorečená bola pápežom Jánom Pavlom II. 24. apríla 1994 a následne ju pápež 16. mája 2004 vyhlásil za svätú. Svätá Gianna je považovaná za patrónku a vzor pro-life hnutí, ktoré jej kanonizáciu uvítali. Naproti tomu u zástancov práv na umelé prerušenie tehotenstva vyvolalo toto svätorečenie odmietavé reakcie.
Rodina Berettových
Narodila sa v Magente rodičom Albertovi Berettovi (* 1881 – † 1942) a Márii, rodenej De Micheilovej (* 1886 – † 1942). Obaja rodičia boli hlboko veriaci Lombarďania a členovia sekulárnej vetvy františkánskeho rádu. Rodina bývala najskôr v Miláne, neskoršie v Bergame (kam rodina ušla pred španielskou chrípkou, na ktorú zomreli traja Giannini súrodenci – David, Pierina a Rosina), potom počas vojny krátko v Janove a opäť v Bergame, kde obidvaja rodičia v roku 1942 zomreli. Celkovo mali trinásť detí, Gianna bola desiatou.
Rodina nebola príliš bohatá – všetky prebytočné peniaze investovala do vzdelania detí. Z ôsmich deti, ktoré sa dožili dospelosti, štyri získali lekársky, dvaja inžiniersky a jedna farmaceutický diplom; posledná sa neskôr stala uznávanou klaviristkou. Dvaja z Gianniných súrodencov sa stali kňazmi (Msgre. Giuseppe Beretta, (* 1922), kňaz a stavebný inžinier, pôsobil v Bergame ako kňaz a diecézny expert na opravu cirkevných stavieb; Alberto Beretta, (* 1916), lekár, kapucínsky mních a kňaz, 33 rokov pôsobil ako misionár v Brazílii) a jedna sestra rehoľníčkou (Matka Virginia Beretta, (* 1925), lekárka, kanosiánka a dlhoročná misionárka v Indii).
Gianna študovala na niekoľkých gymnáziách a lýceách. Príčinou toho bolo sťahovanie rodiny v období jej štúdia, nepriazeň úradu voči Beretovej rodine, ktorá sa stavala chladne k fašistickým postojom, a tiež aj kvôli jej chatrnému zdraviu, kvôli ktorému absolvovala jednoročnú prestávku v štúdiu (1938 – 1939). V tom čase sa formoval jej postoj k viere, ktorý okrem iného významne ovplyvnili exercície jezuitu Michela Avedána. Jej študijné výsledky neboli príliš dobré, ale od piateho ročníka došlo k výraznej zmene a stala sa jednou z najlepších v triede.
Led Zeppelin III
Led Zeppelin III je tretí album britskej hardrockovej skupiny Led Zeppelin, nahraný medzi januárom a júlom 1970 a vydaný 5. októbra toho istého roku. Bol nahratý prevažne vo Walese na farmách v Bron-Y-Aur (referencia v skladbe 9) a prevažuje na ňom hlavne folkový a akustický prejav. Napriek tomu, že jeho úspech nebol až taký veľký ako u predchodzích albumoch, bolo to dôležité dielo v tvorbe Led Zeppelinu.
Exercície
Exercície sú v katolicizme duchovné náboženské cvičenia zamerané na prehĺbenie kresťanskej viery, na hlbšie osvojenie si vieruky, na prehĺbenie náboženského cítenia a cirkevnej disciplíny.
Exegéza
Exegéza (po grécky ἐξηγεῖσθαι vyvádzať von) je kritické skúmanie akéhokoľvek textu, zvlášť ale náboženského, ako napr. Biblia, Talmudu, Midraša, Koránu atď. Exegéta je odborník na exegézu. Samotné slovo exegéza znamená vytiahnutie významu daného textu. Niekedy sa chápe ako protiklad k vkladaniu vlastného výkladu do daného textu. Exegéza sa tak snaží o objektívny prístup k textu. V našich podmienkach sa najčastejšie hovorí o biblickej exegéze.
Exercície
Exercície zaviedli jezuiti (Ignác z Loyoly).
Exegéza
Biblická exegéza
Biblická exegéza sa potom člení na dva prístupy. Prvý z nich je exegéza zjavená, ktorá predpokladá, že autori textov boli pri písaní textu inšpirovaní Duchom svätým, a ich slová sú preto Božím zjavením. Racionálna exegéza sa zakladá na myšlienke, že autori sami stoja za svojím dielom, a preto sa k textu pristupuje s ohľadom na ich porozumenie.
Exegetické metódy
Exegéza (chápaná väčšinou v zmysle exegézy racionálnej) používa na výklad textu a jeho významu najrôznejšie metódy, ktoré v svojej celistvosti umožňujú pochopenie posolstva textu. Väčšinou sa hovorí všeobecne o historicko-kritickej metóde, čo je v podstate súhrn niekoľkých metód, ktoré exegétovi pomáhajú odhaliť význam. Metódy zastrešené pod týmto názvom sú
Úlohou historicko-kritickej metódy je zistiť, aký význam mal text v okamihu napísania, resp. aké posolstvo ním chcel autor odovzdať.
Čiastkové metódy sa delia do dvoch skupín na metódy synchrónne a metódy diachrónne. Synchrónne metódy skúmajú text v jeho terajšej, konečnej podobe, zatiaľ čo diachrónne ho skúmajú z hľadiska jeho vzniku a vývoja, ktorý dnešnej konečnej podobe predchádzal. Zvyčajne sa potom všetky tieto metódy navzájom kombinujú.
Diachrónne metódy
Doplnkové metódy - Tieto metódy možno síce aplikovať na text, ale nám o ňom vydávajú len čiastočné informácie a sú často jednostranné. Pokiaľ sú vzaté bezvýhradne, potom môžu byť nebezpečne zavádzajúce.
Mongolský vpád do Európy
Mongolský (nesprávne tiež tatársky) vpád do Európy označuje inváziu Mongolov a nimi podrobených kmeňov, ktoré pri rozširovaní obrovskej mongolskej ríše z Ázie smerom na západ dosiahli v 13. storočí východ Európy, ktorú v priebehu tohto storočia niekoľkokrát napadli. Ich vpády mali v Európe priamy vplyv a priniesli najhlbšie dôsledky najmä pre rozdrobené ruské kniežatstvá, ktoré boli nájazdníkmi porazené a museli uznať mongolskú nadvládu, pod ktorou zostali až do druhej polovice 15. storočia.
Okrem ruských oblastí však mongolská invázia citeľne postihla tiež oblasti Uhorska, južného Poľska, dnešného Rumunska a mongolské oddiely na západe prenikli dokonca až na Moravu, do Sliezska a do Dalmácie.