cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brašov (mesto)
Brašov (, 🇭🇺, 🇩🇪) je mesto v Rumunsku a hlavné mesto rovnomennej župy v Sedmohradsku (resp. v časti zvanej Burzenland) obklopené Karpatami. Nachádza sa 166 km severne od Bukurešti a má 283-tisíc obyvateľov. Na cintoríne vedľa Kostola sv. Mikuláša je pochovaný rumunský národovec a politik Aurel Popovici.
Dejiny
Mesto založil rád nemeckých rytierov ako Kronstadt okolo roku 1211, keď sem rád prišiel na pozvanie uhorského kráľa Ondreja II.. V 13. storočí ho kolonizovali nemeckí osadníci, ktorí až do roku 1876 požívali v rámci Uhorska autonómiu v rámci tzv. Kráľovej zeme (nem. Königsboden, lat. Fundus Regius, maď. Királyföld).
Charakter mesta
V meste sú závody automobilového priemyslu, ako aj iných odvetví priemyslu, napríklad chemického a drevospracujúceho. Jazdia sem aj turisti, zachovalo sa historické jadro a gotický kostol zo 14.15. storočia. Konajú sa tu hudobné festivaly.
Perpignan-2
Perpignan-2 je francúzsky kantón v obvode Perpignan v departemente Pyrénées-Orientales v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho štvrť Saint-Jacques v centre mesta Perpignan.náhľad|center|Kantóny mesta Perpignan
Rosbruck
Rosbruck je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Apopi I.
thumb|right|300px|Skarabeus s vytesaným menom Apopiho I. (Apofisa I.) Apopi I. alebo Aauserre Apopi alebo Apofis I. bol hyksósky faraón z 15. dynastie starého Egypta (Druhé prechodné obdobie). Podľa Turínskeho zoznamu kráľov vládol 40 rokov, a ak by prežil svojho protivníka Kamoseho, nie však Ahmoseho I., vládol by niekedy po roku 1500 pred Kr.
Počas prvých rokov svojej vlády mal Apopi rozhodujúci vplyv vo väčšine Egypta a obchodoval aj s tébskou 17. dynastiou. Váza patriaca jeho dcére Herit bola nájdená v hrobe Amenhohepa I., čo by poukazovalo na to, že v istom čase mohla byť jeho dcéra manželkou tébskeho kráľa. Rovnako možné je však aj to, že váza bola súčasťou koristi privezenej z vyplienenej Avaridy po Ahmosovom víťazstve nad Hyksósmi. Zdá sa, že v prvých rokoch jeho vlády mohol byť Horný Egypt Apopiho vazalským štátom, ale 17. dynastia postupne ovládla túto časť krajiny a najneskôr 15 rokov po Apopiho smrti boli Hyksósovia vyhnaní z Egypta.
Rosbruck
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Apopi I.
Aauserre Apopi mohol a nemusel byť tou istou osobou ako Apopi II. Podľa niektorých egyptológov jestvovali dvaja faraóni tohto mena, iní veria, že obe mená sa vzťahujú na tú istú osobu. Predpokladá sa, že Apopi sa zmocnil trónu po smrti jeho predchodcu Chajana (Chejana), pretože ten určil za svojho následníka svojho syna Iannasa.
Apopiho trónne meno sa objavuje v židovskej Hagade ako meno faraóna, ktorý poznal faraóna, ktorý si vzal za manželku Abrahámovu manželku Sáru.
Tomáš Baťa (1876)
Tomáš Baťa (* 3. apríl 1876, Zlín – † 12. júl 1932, Otrokovice) bol český podnikateľ, zakladateľ obuvníckej firmy Baťa, no tiež starosta Zlína (19231932) a verejný činiteľ.
Spolu s bratom Antonínom ml. a sestrou Annou založil v roku 1894 v Zlíne obuvnícku firmu Baťa a postupne z nej vytvoril rozsiahly komplex výroby, obchodu, dopravy, služieb a financií. Bol jedným z najväčších podnikateľov svojej doby, pričom zaviedol originálne metódy riadenia výroby a obchodu a taktiež systém motivácie pracovníkov (Baťova sústava riadenia), dokázal ovplyvniť množstvo budúcich ekonómov. Jeho postupy boli na vtedajšie podnikanie revolučné a sú stále používané ako príklady top manažmentu. Rozsahom svojich aktivít (35 odborov výroby, obchodu, dopravy, služieb a financií) pôsobil na úroveň podnikania v Česko-Slovensku, nízkymi cenami svojich topánok ovplyvnil profil spotrebného priemyslu.
Spolu s budovaním továrenského areálu dokázal podľa svojich predstáv prebudovať mesto Zlín. Ako jeho starosta presadil koncepciu záhradného mesta s originálnou funkcionalistickou architektúrou; zo Zlína sa tento štýl šíril spolu s Baťovými továrňami do ďalších miest v Československu, Európe a Severnej Amerike. Vytvoril rozvetvený vzdelávací systém. Svojich zamestnancov motivoval k využívaniu zdokonaľovacích kurzov celoživotného vzdelávania, zriadil pre nich odbornú školu (Baťova škola práce pre Mladých mužov a Mladé ženy). Ako starosta Zlína presadil zavedenie experimentálnych foriem verejného školstva (zlínske pokusné školstvo). Zriadením nemocnice v Zlíne položil základy modernej starostlivosti v meste a regióne. Presadzovaním projektov diaľkovej železničnej, leteckej, riečnej a cestnej dopravy mieril k zlepšeniu sústavy komunikácií v rámci zlínskeho regiónu i celého Československa.
Detstvo
Tomáš Baťa pochádzal z rodiny, ktorá sa po stáročia zaoberala obuvníctvom a prvá zmienka o obuvníkovi Lukášovi Baťovi je z roku 1667. V susedných Želechoviciach sa toto priezvisko vyskytuje už v roku 1644 Tomáš, tretie dieťa Antonína Baťu, sa narodil 3. apríla 1876 v Zlíne v Dlhej ulici. Vo veku 8 rokov mu zomrela matka, o dva roky neskôr sa jeho otec rozhodol znovu oženiť a zároveň presťahovať rodinu a živnosť do Uherského Hradišťa. Tomáš tak prešiel do tamojšej školy, kde sa namiesto českého jazyka vyučoval jazyk nemecký.
Prvé remeselnícke krôčiky
Už v ranom veku 12 rokov sa začal zaujímať o remeslo, a to nielen ako topánky vyrábať, ale tiež ako ich čo najlepšie predať. V tom čase už v podstate ovládal všetko, čo mu k živnosti obuvníka postačovalo. V 14. rokoch odišiel mladý Tomáš proti vôli svojho otca do Prostějova, kde pracoval vo firme Fäber, vyrábajúcej obuvnícke stroje. Tam sa veľmi zaujímal o stroje uľahčujúce a zrýchľujúce prácu obuvníkov. Čoskoro však dostal výpoveď, pretože sa jeho zamestnávatelia obávali konkurencie. Tomáš sa vrátil do otcovej dielne, ale po vzájomnej nezhode odišiel bez peňažných prostriedkov do Viedne za svojou sestrou Annou. Tá mu finančne vypomohla a mladý Tomáš začal podnikať na vlastnú päsť vo vlastnej dielni. Jeho horlivosť po zisku bola však vzápätí ukončená neznalosťou tamojšieho trhu. Navyše nemal úradné povolenie vykonávať remeslo, preto sa v sprievode svojho otca vrátil späť do Uherského Hradišťa, kde sa stal obchodníkom.
Podnikateľské začiatky
V roku 1894 sa nechali Tomáš, brat Antonín a sestra Anna vyplatiť svojím otcom z rodinného podniku. Od svojej zosnulej matky dostali veno 800 zlatých, s ktorým si v Zlíne založili obuvnícku živnosť, ohlásenú na najstaršieho súrodenca Antonína Baťu ml. Podľa vtedajších zákonov nebol totiž Tomáš ešte plnoletý. Pôvodne žiadali o povolenie obuvníckej živnosti v Uherskom Hradišti, kde im mesto zámer prevádzkovať živnosť na výrobu obuvi a vybudovať obuvnícky podnik, nepovolilo. V Zlíne však získali pre svoje podnikanie pochopenie a súhlas na začatie výroby obuvi. Tým mesto odobrilo, bez toho aby o tom radní dopredu vedeli, založenie základov budúceho obuvníckeho komplexu. Súrodenci Baťovci spočiatku vyrábali valašskú prešívanú obuv na symetrickom kopyte. Ide o rovnaký tvar kopyta pre ľavú i pravú nohu a pri jej výrobe využívali predovšetkým prácu domácich robotníkov. Zamestnávali okolo 10 robotníkov, ktorí museli pracovať fixnú pracovnú dobu, za ktorú dostávali pravidelnú týždennú mzdu. Tento spôsob riadenia podniku bol na tú dobu veľmi neobvyklý, ale aj veľmi priekopnícky.
V lete 1895 bol všetok ich majetok založený v propech splátkok a zmeniek, ktoré už nebolo možné platiť. Začali im hroziť žaloby zo strany veriteľov a kríza priviedla Baťovcov do krachu. Keď Antonín odišiel na vojnu, vedenia podniku sa ujal Tomáš. Pokúsil sa zbaviť dlhov a to spôsobom, ktorý sám opisuje týmito slovami:
Roky rozkvetu firmy
náhľad|Typické rodinné domčeky pre zamestnancov Baťových závodov Do leta 1896 sa Tomáš dlhov zbavil, no čoskoro mala firmu postihnúť ďalšia pohroma. Firma Koditsch a spol., u ktorej mali všetci obuvníci, vrátane Baťovcov, uložené zmenky, skrachovala. Firmu Tomášovho otca to zruinovalo, no Tomáš sa nechcel vzdať. Prišiel s inováciami, ktoré mali túto situáciu vyriešiť. Rozhodol sa začať šiť topánky z plátna, ktoré bolo oveľa lacnejšie a dostupnejšie ako pravá koža. O tzv. „Baťovky“ (plátené topánky s koženou podrážkou a elegantnou špičkou z pravej kože) začal byť vďaka reklame obrovský záujem. Výroba sa rozbiehala vo veľkom, preto Baťa v roku 1899 zakúpil v Nemecku prvé šijacie stroje s ručným pohonom.
Anna Baťová, sestra oboch bratov, sa zaslúžila o prosperitu firmy Baťa. Prevzala od bratov ekonomiku firmy a svojím prístupom obmedzila zbytočné plytvanie či nekoncepčné rozhadzovanie získaných finančných prostriedkov. Pôsobila tu do svojho sobáša v roku 1898.
V roku 1897 boli všetky dlhy zaplatené. Po dokončení stavby železničnej trate z Otrokovíc do Vizovíc postavil Tomáš svoju prvú výrobnú budovu, v ktorej v roku 1900 zamestnával až 120 ľudí. Časom odkúpil ďalšie pozemky na území mesta Zlín, kde začal rozširovať firemnú infraštruktúru. Tomáš Baťa firmu premenoval k 1. augustu 1900 na verejnú spoločnosť T&A Baťa. Hlavná činnosť bola výroba plátenej a rúnovej obuvi. Firma bola v rozkvete, ale jej spoluzakladateľ a brat Tomáša Antonín Baťa ml. vážne ochorel na tuberkulózu.
Za skúsenosťami do USA
Tomáš Baťa prenechal na čas vedenie podniku svojmu spolupracovníkovi Štěpánkovi a rozhodol sa odísť do Ameriky, získať nové skúsenosti so spôsobmi organizácie práce, výplaty zamestnancov a uskladnenia polotovarov pre výrobu obuvi. Po skoro polročnom pobyte v USA sa vrátil na jar 1905 a do Zlína priviezol nové plány výstavby továrenských budov aj nadšenie pre americký smer managementu. Objednal tiež nové výkonnejšie stroje priamo z USA. Po svojom návrate začal Baťa stupňovať požiadavky na robotníkov: za zle vykonanú prácu im udeľoval pokuty vo forme zrážok zo mzdy. Nepristúpil na požiadavky sociálno-demokraticky orientovanej odborovej organizácie, následkom čoho sa uskutočnil štrajk zamestnancov. Baťa vzniknutú situáciu vyriešil výpoveďami pre všetkých štrajkujúcich a na ich miesto prijal nových, nekvalifikovaných pracovníkov.
Roky v čele firmy
V roku 1908 zomrel ťažko chorý Antonín Baťa a Tomáš tak zostal jediným vlastníkom firmy T&A Baťa, ktorej hlavným cieľom zostávala výroba ľahkých baťovek. V roku 1910 bolo v podniku zamestnaných asi 350 robotníkov, denne sa vyrobilo viac ako 3000 párov topánok. S rastúcim objemom produkcie rástla tiež imigrácia nových pracovných síl, čo vyvolalo problém, kam všetkých robotníkov v Zlíne ubytovať. Preto Baťa začal s výstavbou tzv. Baťových domčekov, popri ktorých vznikli v meste ďalšie budovy, dnes tvoriace charakteristickú architektúru celého mesta. V roku 1912 prešli obuvnícke dielne na výrobu celokoženej obuvi a boli vykonávané opatrenia k prehĺbeniu racionalizácie a intenzifikácie práce. Firma uzatvárala s robotníkmi pracovné zmluvy, podľa ktorých robotníkom, ktorí nedosiahli predpísaný pracovný výkon, účtovala k náhrade tzv. Straty na réžiách. Inak boli robotníci pokutovaní za nedostatočne a zle vykonanú prácu. V tom istom roku sa Tomáš Baťa oženil s dcérou správcu viedenskej dvornej Bibliotéky Máriou Menčíkovou, po dvoch rokoch sa im narodil syn Tomáš.
Vojnové obdobie
Hneď na začiatku prvej svetovej vojny dostala firma zákazku na výrobu 50 000 párov vojenských topánok, tzv. bagandží. Počet pracovníkov aj denný pracovný výkon rýchlo rástli. Stovkám mužov sa pomocou práce v továrni podarilo vyhnúť povolávacím rozkazom, pretože firma vyrábala pre rakúsko-uhorskú armádu. K vojnovým pomerom patrilo aj to, že v podniku pracovala skupina ruských vojnových zajatcov. Od roku 1914 do roku 1918 sa počet Baťových zamestnancov zvýšil desaťnásobne. Na konci vojny predstavovala denná výroba takmer 6 000 párov obuvi a odhaduje sa, že polovica armádnych topánok bola práve odtiaľto. Boli zriadené vlastné garbiarne a zakúpené veľkostatky pre zásobovanie drevom a potravinami pre zamestnancov. Vlastnou výrobou surovín firma ušetrila na nákladoch a z rovnakého dôvodu začala otvárať vlastné predajne nielen v Zlíne, ale po celom štáte: v Prahe, v Liberci, vo Viedni, v Plzni a ďalších mestách.
Povojnová kríza
Bezprostredne po skončení vojny bola firma postihnutá odbytovou, výrobnou a finančnou krízou, spôsobenou stratou vojnových dodávok, stagnujúcim zahraničným obchodom a zníženou kúpyschopnosťou obyvateľstva. Na konci roku 1918 začala firma túto krízu riešiť tým, že zriaďovala osobné účty svojim zamestnancom z ich vlastných miezd a vkladov. Tieto kontá bolí úročené 10% úrokovou mierou a nasporené peniaze boli použité ako investície do prevádzkového kapitálu, hoci zamestnanci si po udaní dôvodu mohli tieto účty vybrať. Toto riešenie krízy malo len dočasný účinok, keďže v roku 1919 začali v Baťových závodoch štrajky. Baťa už nemohol tento štrajk potlačiť, tak nechal založiť odborové organizácie, kde si mohli robotníci voliť svojich zástupcov. Kríza vyvrcholila o rok neskôr, kedy došlo k celonárodnému robotníckemu štrajku, čo zapríčinilo vznik KSČ. Továrenské sklady boli zaplnené tovarom, v ňom uložený kapitál sa nehýbal a chýbal, preto sa Tomáš Baťa rozhodol k odvážnemu a dômyselnému kroku. Dvakrát znížil cenu obuvi, čím chcel vypredať sklady. Nakoniec znížil ceny o 50% a mzdy o 40%. Pracovníkom to vykompenzoval tým, že im poskytol určité zľavy (napr. 50% zlacnenie tovaru vo firemnom obchode potravín). Polovičné ceny pôsobili ako magnet na zákazníkov, zásoby sa výborne predávali a Baťa inkasoval defláciou zhodnotené peniaze. Týmto opatrením prerazil krízové ​​zovretie a jeho lacné topánky začali ovládať trh. Štyri písmená BAŤA sa stali všadeprítomným symbolom odvážneho a úspešného podnikania. V roku 1923 mala sieť predajní Baťa už 112 pobočiek. V tom istom roku sa Baťa rozhodol zostaviť svoju kandidátnu listinu vo voľbách do obecného zastupiteľstva s heslom ''„Chcem pracovať pre všetkých. Bojovať proti biede.“'' Voľby vyhral, ​​získal 17 mandátov z 30 a stal sa starostom.
Plánovité hospodárstvo
Noví robotníci, ktorí do Zlína prichádzali v dvadsiatych rokoch 20. storočia za prácou, boli okamžite prijatí na pracovnú zmluvu do hlavnej výroby, prípadne nastúpili podľa vlastnej špecializácie – stavbári, elektrikári, chemici atď. do ďalších, novo tvoriacich sa prevádzok firmy. Tí najlepší z celého podniku mali možnosť po pracovnej dobe navštevovať Baťovu školu práce na získanie vyššej kvalifikácie, vyššej odbornosti a mohli sa venovať výučbe cudzích jazykov. V tejto škole viselo Baťovo heslo:  „Nehovor mi, že to nejde – povedz mi, že to nevieš“. To všetko viedlo postupne k získavaniu riadiacich a manažérskych funkcií ako v Československu, tak aj v novo zakladaných pobočkách po celom svete.
Baťa sa začal v roku 1919 orientovať na zahraničný obchod a v zahraničí budoval obchodnú sieť predajní. Predával za ceny pod cenovou úrovňou konkurencie, čím ju dokázal likvidovať. Výroba vzrastala, na konci roku 1925 pracovalo v Baťovom koncerne 5 200 zamestnancov. V prvom zostavenom desaťročnom pláne predpovedal dennú výrobu 100 000 párov topánok, ale tento plán bol po roku prekonaný takmer o dvojnásobok. Preto sa začali tvoriť ročné plány, ktoré v sebe zahŕňali plány všetkých oddelení výroby. Tie boli ďalej rozdelené na týždenné plány a tie potom na denné programy. Tak bol na každý deň stanovený presný obrat, ktorý musel byť dosiahnutý.
Samosprávne dielne
Ďalšou revolučnou inováciou bolo vytvorenie hospodárskych jednotiek, ktoré mali vlastný účet ziskov a strát. Tieto samosprávne dielne tvorili základnú bunku celého podniku a v ich čele stál majster, ktorý za všetko niesol zodpovednosť. Každé oddelenie (dielňa) vo výrobnom procese v pravom zmysle slova kupovalo od predchádzajúceho oddelenia tovar, ktorý po spracovaní zase predávalo nasledujúcemu oddeleniu. Pritom si muselo starostlivo polotovary prekontrolovať a prevziať, pretože zodpovedalo za kvalitu. Tým Baťa ušetril na kontrolóroch, a pritom vyrábal v špičkovej kvalite. Na tento systém nadväzoval systém správnych budov, ktorý fungoval na podobnom princípe.
Systém miezd
Tomáš Baťa užíval štyri základné druhy miezd:
Vždy na konci roku bola každému zamestnancovi prinesená knižka, do ktorej sa muselo napísať, koľko by si chcel v budúcom roku zarobiť. Baťa vyhlasoval: Ste moji spolupracovníci (výraz robotník nepoužíval) a mojou povinnosťou je, vytvoriť Vám také podmienky, aby ste si tieto peniaze mohli zarobiť.
Baťa bol štvrtým najbohatším človekom v Československu a hoci hospodársky veľmi pozdvihol chudobný kraj a dal ľuďom prácu a vyššiu životnú úroveň, v očiach komunistov bol len kapitalistický vykorisťovateľ. V 30. rokoch robotnícky spevácky súbor „Modré blůzy“ spieval: „Copak v této republice, tu si Baťa fouká, však až přijde revoluce, ať se ztratit kouká.“ V revolučných zvratoch sa potom „stratil“ až Jan Antonín Baťa – ten sa po vojne už domov nevrátil, no aj tak dostal na súde v neprítomnosti 15 rokov ťažkého žalára.
Typická je tiež Baťova cena, ktorá skoro vždy končila deviatkou. Jednoducho 999 korún vyzerá opticky lákavejšie ako 1000, pritom ide o rozdiel jednej koruny.
Expanzia podniku
V rokoch 19261928 vzrástol export obuvi a firma Baťa ovládala viac ako polovicu československého vývozu. Vo firme došlo k zavedeniu pásovej výroby, ktorá bola používaná v závodoch Henryho Forda. Produktivita práce vzrástla o 75% a počet zamestnancov o 35%, čistý obrat firmy predstavoval 1,9 miliardy predvojnových korún. Koncom roku 1928 tvorila továreň komplex 30 budov, koncern sa ďalej rozrastal a Baťa podnikal v ďalších sférach hospodárstva (gumárenský, chemický, textilný, drevársky priemysel a mnohé ďalšie). Baťa v roku 1931 vyrábal v Zlíne, Otrokoviciach, Třebíči, Bošanoch a Nových Zámkoch. V roku 1931 sa rodinný podnik zmenil na akciovú spoločnosť so základným imaním 135 mil. korún. Už dlho predtým vznikali dcérske spoločnosti po celom svete, k tomu pribúdali továrne v Nemecku, Anglicku, Holandsku, Poľsku a mnohých ďalších krajinách. Vytvoril celý rad výchovných aj vzdelávacích organizácií (Baťova škola práce), v Zlíne vzniklo vlastné filmové štúdio, ktoré sa zaoberalo natáčaním reklám na obuvnícke výrobky. Neskôr sa zo štúdia stali známe Filmové ateliéry Kudlov.
Tragická smrť Tomáša Baťu
12. júla 1932 Tomáš Baťa zahynul spolu so svojím pilotom Jindřichom Broučkom pri leteckej nehode, keď vo svojom lietadle Junkers F 13 letel do Švajčiarska, aby sa zúčastnil otvorenia novej pobočky v mestečku Möhlin na brehu Rýna. V tom čase, keď vrcholila veľká hospodárska kríza, mala firma Baťa pobočky už vo viac ako 60 štátoch. Vznik pobočiek v mnohých krajinách, napr. aj v Möhline, bol iniciovaný predovšetkým zvyšovaním dovozných ciel a ochranou miestnych trhov vládnou politikou. Napr. koncern Baťa v Möhline získal pozemky s výmerou 24 hektárov za veľkorysú ponuku 1 franku za meter štvorcový, čo svedčí o renomé českého priemyselníka. Celý priemyselný areál aj so službami a kolóniou domčekov bol dokončený v 50. rokoch a s výrobou topánok sa tu skončilo až v roku 1990.
Tomáš Baťa do Möhlinu štartoval z firemného letiska v Otrokoviciach, no let bol kvôli hmle o 1 hodinu odložený. Baťa trval na odlete a tak 8 minút pred 6. hodinou ráno lietadlo odštartovalo. Lietadlo spadlo z výšky okolo 20 až 30 m v blízkosti továrne na Bahňáku.
2. verzia: lietadlo blúdilo v hmle niekoľko minút nad Napajedlami, ale pilot sa nedokázal zorientovať, snáď sa aj pokúsil núdzovo pristáť.
Továrnik Baťa tragicky zahynul cca 15 metrov od ohrady továrne na Bahňáku. Pilot Brouček bol nájdený mŕtvy, pričom v rukách ešte zvieral knipel lietadla, akoby chcel do poslednej chvíle zabrániť tragédii.
Tomáš Baťa pred osudnou haváriou lietadla unikol niekoľkokrát úspešne smrti. Prvýkrát v roku 1911 (na dušičky), kedy mal autonehodu (zrazil sa s povozom) pri Malenoviciach, z ktorej pochádzala jazva na pravej strane čela. Operovaný bol vo Viedni. V roku 1917 to bol zápal žíl dolných končatín, kedy ho skoro „usmrtili“ kŕčové žily, ktoré si spôsobil dlhým chodením s plnou nošou koží na chrbte v začiatkoch podnikania.
Karel Čapek o Baťovi napísal v Lidových novinách:
Na pohrebe Tomáša Baťu predniesol smútočnú reč jeho nevlastný brat a nástupca vo firme Jan Antonín Baťa. Tu je ukážka jeho smútočnej reči: náhľad|[[Pamätník Tomáša Baťu, Zlín]]
Práca v podnikoch Tomáša Baťu vtedy živila tridsať tisíc zamestnancov, firemné továrne a predajne sa rozkladali na štyroch kontinentoch. V Zlíne naproti továrenskému kolosu stálo Náměstí Práce s dvoma obchodnými domami, sociálnym ústavom, hotelom a kinom (najväčšie kino v strednej Európe), skoro hotová bola školská štvrť, pribúdali internáty a pavilóny v nemocnici, mesto lemovali záhradné štvrte s jeden a pol tisícom domčekov pre zamestnancov. Do vedenia firmy sa dostal Tomášov nevlastný brat Jan Antonín Baťa a spolu s Dominikom Čiperom a Hugom Vavrečkom (akcie firmy boli prevedené na Jána A. Baťu a Máriu Baťovú, vdovu po Tomášovi). Rozvoj podnikania pokračoval, rovnako ako budovanie Zlína. Tu vyrástol pamätník Tomáša Baťu – neskôr prestavaný na Dom umenia, Baťov kanál – rozšírenie a predĺženie vodnej cesty až do Otrokovíc s čiastočným využitím aj rieky Moravy (každý deň na stavbe pracovalo okolo 800 robotníkov, práce sa robili ručne, bez použitia mechanizácie), výstavba rodinných domov na Lesnej štvrti atď. Neodmysliteľnou súčasťou Baťovej tradície patrilo aj do tej doby jedinečné, logicky nadväzujúce číslovanie postavených domov tak, ako sa v jednotlivých uliciach postupne dostavovali. Založil sa tým jedinečný a prehľadný systém logistiky aj orientácie. Ďalšia významná stavba Baťov mrakodrap (1938) niesla prívlastok „najvyššej betónovej stavby Európy“. Mrakodrap bol správnym a administratívnym centrom podnikov Baťa a po druhej svetovej vojne sa stal administratívnym a riadiacim centrom podnikov Svit. Dnes, po rozsiahlej rekonštrukcii, tu sídli krajský úrad Zlínskeho kraja.
Chrobáky
Chrobáky (zriedkavo koleoptéra, koleoptéry ; zastarano: chrobáci , coleoptéry , hmyz zlomenokridlý , zlomenokrydlovce , zlomenokrydelci , chrústy , brúci/ brúky ; ) sú rad hmyzu. Je to pravdepodobne najväčší rad hmyzu i živočíšnej ríše vôbec. Prírodovedec, ktorý sa zaoberá týmto radom, je koleopterológ.
Chrobáky sú väčšinou silno chitinizovaný hmyz s hryzavými ústnymi orgánmi. Predohruď tvorí mohutný štít (pronotum), stredohruď a zadohruď zrastajú s bruškom v jeden celok. Prvý pár krídel je silno chitinizovaný a premenený na krovky (elytrae) – názov „Coleoptera“ v doslovnom preklade znamená „pancierokrídlovce“. Anatómia imág, ale i lariev je v ďalších znakoch ťažká, pretože tieto znaky sú veľmi rozmanité. Rad sa delí na takmer 200 čeľadí, u nás je z nich zastúpených 115. Počet popísaných druhov chrobákov sa odhaduje na pol milióna, kým počet druhov zistených na Slovensku sa približuje číslu 7 000.
Rekordy v rade chrobákov
Otázka určenia najväčšieho druhu chrobáka je niekedy dosť problematická vzhľadom na skutočnosť, že pre jeho výber je možné použiť rôzne kritéria, na základe ktorých získame rôzne výsledky. Pokiaľ pod pojmom najväčší myslíme druh chrobáka s najväčším objemom tela, potom je ním nepochybne fuzáč Titanus giganteus, ktorého najväčší doložený jedinec je dlhý cca. V staršej literatúre sa pod pojmom najväčší myslí chrobák, ktorý je najdlhší. Diferencia v určení priority takto definovanej súťaže spočíva hlavne v tom, že niektorí autori posudzujú len dĺžku tela bez rôznych výrastkov, rohov a čeľustí. Iní autori zasa tieto výrastky započítavajú a to buď vrátane tykadiel, alebo aj bez nich. V prvom vymedzení kritérií zasa víťazí Titanus giganteus, v druhom prípade, ak nie sú započítané tykadlá, sú ešte dvaja vyrovnaní súperi: herkules antilský (Dynastes hercules) a Macrodontia cervicornis, ktorí majú obaja asi. Ak však prirátame tykadlá, zasa je víťazom Titanus giganteus (dĺžka cca 21 – ).
náhľad|titán obrovský (Titanus giganteus)
Lepsius XXV
Podľa nájdených stavebných grafít dvojhrobku dal postaviť princ Hanebu pre seba a pravdepodobne pre svoju manželku. Nie je známe, aké postavenie zaujímal v kráľovskej rodine. Isté je, že žil na sklonku 5. dynastie a jeho dvojhrobka sa stavala približne v rovnakom čase ako pyramída Lepsius XXIV. Tvoria ju dve mastaby, ktoré k sebe priliehajú stenou. Ich stav je v súčasnosti veľmi zlý kvôli ťažbe kameňa. Nadzemná časť je zničená a je odhalená subštruktúra. Ich stavu neprospel ani nekvalitný spôsob výstavby, pri ktorom sa urobilo nedostatočné založenie oboch objektov a použili si veľmi nepresne opracovaných vápencových kvádrov. Oba vstupy boli zo severu. Nadväzovali na ne zostupné chodby a následné priestory pohrebných komôr. V jednej z nich sa našli stopy po pohrebe, nádoby, kultové predmety a fragmenty múmie.
Lepsius si všimol ruiny a zaradil ich do svojho zoznamu pyramíd pod číslo 25. V roku 2002 bol začatý systematický výskum Českého egyptologického ústavu, ktorý viedol k upresňujúcim objavom.
Dedinská pamiatková rezervácia
Dedinská pamiatková rezervácia (po česky Vesnická památková rezervace, skratka VPR) je vyšší stupeň plošnej ochrany pamiatkového územia v Česku.
VPR je územie, ktorého charakter a prostredie určuje súbor nehnuteľných kultúrnych pamiatok. V Česku je 61 dedinských pamiatkových rezervácii.
Subdukčná zóna
náhľad|vpravo|Subdukčná zóna v oblasti platne Juan de Fuca, Oregon, USA. Je predstaviteľom druhého typu sudbudkcie. Subdukčná zóna je oblasť zemskej kôry, kde dochádza na aktívnom okraji k subdukcii, teda podsúvaniu chladnejšej oceánskej platne pod inú kontinentálnu alebo oceánsku tektonickú platňu. Prejavom sudukčnej zóny na morskom dne je hlbokomorská priekopa (trenč). Subdukčná zóna má na povrchu mierne zakrivený tvar, čo je spôsobené zakrivením zemského povrchu.
Klasifikácia
náhľad|vpravo|Znázornenie subdukcie prvého typu. 1. [[Oceánska kôra / 2. Litosféra / 3. Astenosféra / 4. Kontinentálna kôra / 5. Hlbokomorská priekopa / 6. Vulkanický ostrovný oblúk.]] V oblasti subdukčných zón vznikajú dva základné modely tektonického postavenia platní s rôznym typom zemskej kôry :
Zatiaľ čo pri mariánskom type subdukcie zaoblúková panva za ostrovným oblúkom sa rozťahuje, v prípade čilského typu subdukcie je dominantná kompresia a veľmi silné zemetrasenia, ktoré nie sú charakteristické pre subdukčné zóny mariánskeho typu.
Seizmická aktivita a vulkanizmus
Oblasti subdukčných zón sa vyznačujú veľkým množstvom zemetrasení. Typickým príkladom sú sudukčné zóny Cirkumpacifickej oblasti, ktorá je seizmicky najaktívnejším regiónom Zeme. Seizmicky aktívna zóna je naklonená plocha siahajúca desiatky až stovky kilometrov pod povrch do astenosféry sa označuje ako Benioffova zóna, je stopou ponárajúcej sa platne smerom pod kontinent alebo druhú oceánsku platňu.
Sedimentácia
Subdukčné zóny môžu mať rôzny charakter aj z hľadiska sedimentácie. Sú rozoznávané akrečné a erozívne okraje nadložných platní. Akrécia spôsobuje zachytávanie materiálu z ponárajúcej sa paltne v oblasti hlbokomorskej priekopy na vonkajšiu časť ostrovného oblúka. Tento proces má za následok narastanie akrečnej prizmy klinu hornín, ktoré sú zhrnuté z ponárajúcej sa platne a zachytené nadložnou platňou. Veľká časť sedimentov však nie je zachovaná a subdukuje. Pri subdukcii však môže dochádzať aj k opačnému javu, keď dochádza k zániku - erózii sedimentov v nadložnej platni. Rozoznávajú sa dva prípady subdukčnej erózie :
Táto klasifikácia však vymedzuje iba hlavné znaky, reálne subdukčné zóny sa často správajú odlišne, dokonca i v odlišných úsekoch. Niekedy dochádza k zmene z jedného typu subdukcie k druhému v čase.
NGC 7815
NGC 7815 je hviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil švédsky astronóm Herman Schultz 2. októbra 1866.
Ardentes (kantón)
Ardentes je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Dierny štítok
thumb|right|80 stlpcový dierny štítok typu IBM (187,5 x ) z roku [[1964 v kódovaní EBCDIC]]
Dierny štítok je záznamové médium vyrobené z tenšieho kartónu, na ktorom je informácia zakódovaná prítomnosťou, alebo neprítomnosťou diery na vopred definovaných pozíciách. Každá pozícia tak predstavuje 1 bit úložnej kapacity. Miesta pre otvory sú usporiadané do matice. Na bežnom diernom štítku bolo 80 alebo 90 stĺpcov pre záznam dát. Najpoužívanejšou kapacitou bolo 80 znakov na jeden dierny štítok. Do 80-sĺpcových štítkov boli vyrážané otvory v tvare obdĺžnika a do 90-stĺpcových v tvare kruhu.
História
Prvé použitie diernych štítkov na riadenie tkáčskych stavov (priemyselných krosien) je datované do roku 1725. Koncom 19. storočia sa začali používať pre „jarmočné organy“ a podobné automatické hudobné skrinky. V rovnakom čase sa začali použivať aj pre prostriedky spracovania dát (tabulátory a strojové kalkulátory). Hollerithov systém, (inšpirovaný opisným dierovaním sprievodcov amerických železníc) bol prvýkrát použitý 1885 pri sčítaní ľudu v Massachusetts, prvé použitie mimo USA bolo v Rakúsku, tiež na sčítanie ľudu v decembri roku 1890. V roku 1895 prvé komerčné použitie v účtovníctve v spoločnosti New York Central Railroad. Holeritky (diernym štítkom hollerithovho typu sa hovorilo aj karta) sa v USA používali pre štatistiky zdravotníctva takmer do polovice 60. rokov 20. storočia.
Vo výpočtových strediskách sa dierne štítky bežne používali ešte v 80. rokoch 20. storočia. Zároveň s nimi sa používali aj dierna páska, magnetická páska, ale koncom 20. storočie boli vytlačené modernejšími médiami, ako je disketa alebo CD.
Súčasnosť
Do dnešných dní sa použitie diernych štítkov zachovalo pri niektorých voľbách v USA.
Posledné „slávne“ využitie diernych štítkov bolo v roku 2000, (voľby prezidenta USA, súperi George W. Bush a Al Gore) pre spory ohľadne výsledkov, ktoré vznikli z nepresného vyznačovania dier na štítkoch.
Orville (Côte-d’Or)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dierny štítok
Zaujímavosti
Okrem primárneho použitia ako záznamové médium boli dierne štítky aj vďačným typom „pohľadnice“, podobne ako pivné podtácky.
Orville (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dierny štítok
Zaujímavosti
Dedičstvo 80-stĺpcového dierneho štítku je badateľné aj v súčasnosti. Väčšina znakovo orientovaných terminálov zobrazuje práve 80 znakov na riadok, zdrojové kódy počítačových programov či správ elektronickej pošty sa často formátujú tak, aby boli zalomené riadky široké maximálne 80 znakov, a pod.
Orville (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Renault 5 Turbo
right|thumb|300px|Renault R5 Turbo rally verzia Renault 5 Turbo alebo R5 Turbo je vysokovýkonný hatchback odvodený od malého automobilu Renault 5, ktorý v rokoch 1980 až 1985 vyrábala automobilka Renault. V januári 1980 ho Renault predstavil na autosalóne v Bruseli. Automobil bol navrhnutý pre rely, ale bol tiež predávaný v cestovnej podobe v celkovom počte 3576 kusov počas štyroch rokov jeho výroby.
Dizajn
Hoci štandardný Renault 5 mal motor umiestnený vpredu, 5 Turbo mal v strede umiestnený 1397 cm³ Cleón prepĺňaný motor za prednými sedadlami v modifikovanom podvozku Renaultu 5. V štandardnej forme motor poskytoval výkon 118 kW/160 koní a 221 Nm krútiaceho momentu.
Hoci používa modifikovanú karosériu Renaultu 5 a bol značený ako Renault 5, mechanika bola radikálne odlišná. Najviditeľnejší rozdiel je zadný náhon oproti normálnej verzii, ktorá ná predný náhon. V čase jeho spustenia predaja to bolo najvýkonnejšie produkčné francúzske auto. Prvých 400 vyrobených 5 Turbo boli vyrobené v súlade s Group 4 homologáciou aby konkurovalo na medzinárodných rely pretekoch, a bolo vyrábané v Alpine továrni v Dieppe.
Renault 5 Turbo 2
Hneď ako boli vyrobené homologované modely, druhá verzia s názvom Turbo 2 bola predstavená s použitím viacerých Renault 5 dielov, ktoré nahradili rad ľahkozliatinových komponentov v pôvodnej Turbo verzii. Turbo 2 bol lacnejší, ale blízko rovnakej výkonovej úrovne, maximálna rýchlosť 200 km/h a zrýchlenie z 0 na 100 km/h za 6,6 sekundy. Pri spätnom pohľade originálny Turbo 5 bol nazývaný "Turbo 1".
Koncept malého Renaultu s motorom v strede sa vrátil v roku 1998 informáciami o Renaulte Clio V6.
Preteky
left|thumb|220px|Renault 5 Turbo v roku 2008 na Rally Nemecka Všetky pretekárske deriváty sa opierali o Turbo 1. Motory mali výkon až 132 kW/180 koní pre Critérium des Cévennes a 154 kW/210 koní pre Tour de Corse a 257 kW/350 koní pre 5 Turbo Maxi. Riadený Jeanom Ragnottim v roku 1981, R5 Turbo vyhral Monte Carlo Rally v jeho prvých pretekoch v Majstrovstvách sveta v rely. 2WD R5 čoskoro začal čeliť konkurencii nových Group B vozidiel s pohonom 4WD, ktoré boli rýchlejšie na hline.
V roku 2004 Sports Car International vymenoval R5 Turbo na #9 v zozname Top Sport Cars of the 1980s.
St. Bernhard-Frauenhofen
St. Bernhard-Frauenhofen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Horn.
Žije tu obyvateľov.
Naděje (ľadová jaskyňa)
Prírodná pamiatka Naděje je puklinová pseudokrasová jaskyňa v sutinovom poli na severnej, náveternej strane Suchého vrchu v CHKO Lužické hory na severe Česka neďaleko osady Hamr u Naděje na katastrálnom území Naděje, dnes časti mesta Cvikov
Bližší popis
Jaskyňa vznikla postupným zvetrávaním znelcovej skaly a pôsobením mrazu. Neskôr bola sčasti zasypaná sutinovým poľom. Vchod jaskyne je v nadmorskej výške 580m medzi veľkými skalnými blokmi. Vlastná jaskyňa je 30 metrov dlhá a 6 metrov hlboká puklina orientovaná v smere východ-západ. Vchod je umiestnený v polovici jaskyne, asi šesť metrov vysoko nad jej dnom. V priestoroch jaskyne sa celoročne hromadí chladný vzduch, ktorý umožňuje tvorbu a pretrvávanie ľadovej výzdoby. Najrozsiahlejšia je na jar v čase topenia snehu, kedy puklinami preniká najviac povrchovej vody a vzduch v jaskyni je dostatočne chladný. Na jeseň je v najnižších polohách jaskyne už väčšinou len podlahový ľad.
Prírodná pamiatka
Jaskyňa bola zaradená medzi chránené prírodné výtvory (CHPV) rozhodnutím ONV Česká Lípa 29. júla 1966 na rozlohe 0,26 ha. Teraz je chránená rozloha 0,33 ha a výška je 580 až Okrem vlastnej jaskyne tak územie zahŕňa aj vyššie partie so sutinami a machorastami. . PP Naděje spravuje Správa CHKO Lužické hory. .
Netopiere
Jaskyňa je významným sociálnym miestom pre niektoré druhy netopierov. Na jeseň, po rozpade kolónií, zoznamujú samice mláďatá s okolitými prechodnými úkrytmi a vhodnými zimoviskami. V jaskyni je hojne zastúpený netopier Bechsteinov, ktorý je viazaný na okolité bukové lesy. Bol zaznamenaný aj výskyt netopiera veľkého, večernice severskej, netopiera fúzatého a netopiera riasnatého.
Turistika
Jaskyňa Naděje bola dlhé roky zdrojom ľadu. Miestni obyvatelia ju pomenovali Ledová díra ( Eisloch). Turistom ju sprístupnil v sedemdesiatych rokoch 19.storočia Nemecký horský spolok z Cvikova. Jej vchod do konca 19.storočia chránili mreže. Po druhej svetovej vojne sa stala voľné prístupnou. Odlamovanie kvapľov a zakladanie ohňov malo za následok poškodzovanie ľadovej výzdoby. Od roku 1988 je preto uzamknutá kovovou mrežou, aby sa zabránilo ďalšiemu poškodzovaniu jaskyne. Kľúč je možné zapožičať na Správe CHKO Lužické hory v Jablonnom v Podještědí.
K Suchému vrchu vedú turisticky značené cesty, žltá 6953 od Mařeníc a diaľková červená E10 (skôr v tomto úseku tiež 0329) od Nového Boru. Pod vrchom vedie aj cyklotrasa 3061. Z rázcestia pod Suchým vrchom k jaskyni hore svahom vedie značená odbočka (500 metrov) náhľad|Rázcestník 500 metrov pod jaskyňou
Envermeu (obec)
Envermeu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7816
NGC 7816 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. septembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Argenton-sur-Creuse (kantón)
Argenton-sur-Creuse je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 11 obcí.
Mako (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Mako.
Accor
Accor je francúzska nadnárodná spoločnosť, popredný európsky hotelový a reštauračný reťazec. Je súčasťou CAC 40. Zamestnáva približne 168 000 zamestnancov a spravuje 4 000 hotelov.
Značky hotelov
Pulmann
St. Corona am Wechsel
St. Corona am Wechsel je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Neunkirchen.
Žije tu 391 obyvateľov (1. 1. 2017).
Ouges
Ouges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rosselange
Rosselange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Ouges
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rosselange
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 7817
NGC 7817 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. septembra 1784.
Rosselange
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 7817
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Rosselange
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Makó (priezvisko)
Makó je maďarské priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v obciach Seňa (okres Košice-okolie), Želovce (okres Veľký Krtíš) a Čiližská Radvaň (okres Dunajská Streda).
Známi nositelia
Pozri v článku Makó.
Blanka Vlašićová
Blanka Vlašićová (* 8. november 1983, Split, Chorvátsko) je chorvátska skokanka do výšky. Na MS v atletike 2007 získala jednu zlatú medailu.
Míting „Europa SC High Jump“
V roku 2008 na mítingu „Europa SC High Jump“ v Banskej Bystrici získala Blanka Vlašićová za skok do výšky 204 cm prvé miesto. Tento skok bol vyhlásený za vtedajší výkon roka.
Mako
Mako môže byť:
Kompresné oblečenie
Kompresné oblečenie (, hovorovo kompresky alebo kompresáky) je jedno z najmodernejších funkčných oblečení. V dnešnej dobe ho čoraz viac športovcov používa, či už počas výkonu alebo v rámci regenerácie. Kompresné oblečenie pomôže na viacerých úrovniach počas záťaže, ale aj po nej. Kompresné oblečenie pomáha športovcom:
História
Kompresia sa v lekárstve začala používať pred viac ako 60 rokmi na liečbu cievnych chorôb. Neskôr v 80tych rokoch začali vedci skúmať, či môže mať pozitívny vplyv aj u športovcov. Už v roku 1987 sa vyšiel výskum (v American Journal of Physical Medicine), ktorý potvrdil, že nosenie kompresných ponožiek znižuje hladiny laktátu v krvi. Neskôr vyšli ďalšie výskumy, ktoré potvrdili účinnosť kompresného oblečenia.
Účinok kompresného oblečenia
Počas záťaže je kompresné oblečenie s jeho spôsobom tkania používané primárne na zvýšenie výkonu a na zabránenie svalovým kŕčom. Kompresia poskytuje zrýchlenie venózneho návratu krvi z nôh do srdca, ktoré značne redukuje vytváranie toxínov v nohách, obzvlášť počas dlhotrvajúcich výkonov. Pri použití kompresných návlekov sa eliminuje výskyt kŕčov a zranení, uľahčuje zotavenie počas záťaže alebo výkonu. Kompresné oblečenie je navrhnuté tak, aby znížilo otrasy a vibrácie vytvorené počas behu na tvrdom povrchu a tým pôsobí preventívne proti natrhnutiu svalových vlákien a bolesti kĺbov. To vedie k vyššej účinnosti proti tvrdnutiu a bolesti svalov, šliach a ostatných tkanív a riziku vzniku zranenia. U športovcov nosenie kompresného oblečenia dáva pocit sily, pevnosti a podpory svalov počas výkonu.
Zlepšená regenerácia po výkone
Po výkone vlákna kompresného oblečenia pokračujú s ich účinkom zrýchleného venózneho návratu krvi a eliminácie toxínov vyprodukovaných počas výkonu a v podpore regenerácie svalov. Bolesť svalov po výkone je zmiernená a nohy sú ľahšie. Regenerácia je rýchlejšia a návrat do tréningového procesu po predošlej záťaži je oveľa ľahší a rýchlejší. Sú minimalizované krátkodobé dôsledky ako svalovica.
Dĺžka nosenia kompresného oblečenia
Kompresné oblečenie sa používa počas tréningu alebo preteku a v rámci regenerácie. Počas regenerácie sa nosí minimálne 2 - 3 hodiny po skončení pohybovej aktivity. Vždy sa prihliada na individuálnosť jednotlivca. Veľa športovcov používa kompresné oblečenie aj počas spánku či odpočinku. Odporúča sa nosiť aj počas cestovania a to najmä pri dlhšom sedení v aute, autobuse alebo lietadle. Zabráni sa tým opuchnutiu svalov a pocitu ťažkých nôh.
Sila kompresie u športových návlekov
Kompresné návleky majú zostupnú kompresiu, zvyčajne je to kompresia 28 mm Hg v horných dvoch tretinách (napr. okolo lýtkového svalu) a 14 mm Hg v dolnej tretine.
Bélâbre (kantón)
Bélâbre je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho sedem obcí.
Finntroll
Finntroll je fínska metalová hudobná skupina, založená v roku 1997. Vo svoje tvorbe kombinuje prvky extrémneho metalu s fínskou polkou (humppa). Texty piesní sú vo švédčine, pretože (podľa vyjadrenia prvého vokalistu skupiny Jana „Katlu“ Jämsena, ktorý je etnický Švéd) „znie viac trollsky“. Samotný názov skupiny znamená v preklade trollovia z Fínska.
História skupiny
Fintroll bol založený v roku 1997 gitaristom Teemu Raimorantom z Impaled Nazarene a Janom Jämsenom. Dvojica o rok neskôr vydala demonahrávku Rivfader a k skupine sa pripojili bubeník Samu Ruotsalainen (Barathrum, Shape of Despair), gitarista Samuli Ponsimaa, basgitarista Sami Uusitalo a klávesák Henri Sorvali (Moonsorrow). Demo zaujalo vydavateľstvo Spinefarm Records, čoho výsledkom bola zmluva na album Midnattens widunder, vydaný v roku 1999.
Nasledujúci album Jaktens tid (2001) sa dokonca vo fínskej hitparáde umiestnil na dvadsiatom mieste, čo vyvolalo záujem spoločnosti Century Media a turné po letných open air festivaloch vo Fínsku a iných krajinách. Skupine sa však šťastie otočilo chrbtom, pretože viacero vysúpení bolo zrušených a spevákovi Jämsenovi lekári zistili tumor na hlasivkách (naštastie nezhubný) a pre problémy so spievaním Jan po nahratí EP Visor Om Slutet zo skupiny odišiel. Tesne pred vydaním albumu tragicky zahynul gitarista Teemu Raimoranta (oficiálna verzia hovorí o páde z mosta po požití väčšieho množstva alkoholu, členovia jeho bývalej skupiny Impaled Nazarene sa vyjadrili, že smrť bola samovražda). Skupina pokračovala v činnosti, zosnulého Raimorantu nahradil Mikael Karlbom, a Finntroll absolvoval turné po Európe spoločne s Katatoniou.
Na miesto Jänsena prišiel Tapio Wilska, skupina nahrala EP Trollhammaren a následne album Nattfödd (2004). Tapio v skupine vydržal tri roky (dôvod jeho odchodu skupina, ani samotný Wilska nekomentovali). Nahradil ho Mathias Lillmåns, pôsobiaci ako vokalista aj v Chthonian. Skupina v 2007 vydala album Ur jordens djup, a začiatkom roka 2010 v poradí piatu LP Nifelvind. Na oboch albumoch sa textársky podieľal aj bývalý spevák Jämsen.
Iné projekty
.
Karneia
Karneia (Karneia) bol sviatok oslavovaný na počesť boha Apolóna Karneia v dórskych štátoch starovekého Grécka.
Sviatok Karneia oslavovali v Sparte a v iných dórskych štátoch v mesiaci karneios (august – september), ktorého názov bol odvodený od názvu tejto slávnosti. Slávili ho každoročne a to najmä v oblastiach Peloponézu, osobitne v lakónskych Amyklách. Slávnosť sa konala na počesť boha Apolóna, ale pôvodne pravdepodobne k pocte staršieho neznámeho boha, ktorý sa možno nazýval Karnos či Karneios.
Keď Pausanias v druhom storočí navštívil Lakóniu, dopočul sa od miestnych obyvateľov, že sa slávnosť na počesť Apolóna Karnejského (karneia) tešila v Sparte úcte ešte skôr, než prišli Heraklovci (príchod Dórov na Peloponéz). Bol uctievaný v dome veštca Kria, syna Theoklovho. Dorskí vyzvedači sa prostredníctvom Kriovej dcéry dostali ku Kriovi a dozvedeli sa informácie, ktoré potrebovali k dobytiu Sparty. Podľa miestnych, Apolóna Karnejského prikázal potom Dórom uctievať Apolónov veštec Karnos, pôvodom z Arkádie. Keď veštca Karna zavraždil Fylantov syn Hippotes, Apolónov hnev zasiahol dórsky tábor. Hippotes bol preto nútený utiecť a Dóri si následne od tej chvíle museli uzmierovať akarnanského veštca obeťami. Pausanias ďalej píše, že tento pôvodne achájsky sviatok nie je vlastne totožný s Karnejským. Praxilla totiž vo svojich veršoch uvádza, že Karnejský boh, syn Európy a Dia, bol vychovávaný Apolónom a bohyňou Léto. V postave Karnejského Apolóna sa zmiešalo pôvodné domáce božstvo s novým dórskym. Slávnosť lovcov a roľníkov sa postupne zmenila na slávnosť bojovníkov.
V staroveku bola známa aj iná povesť, podľa ktorej, keď Achájci vyrúbali v posvätnom Apolónovom háji v pohorí Ida pri Tróji driene (grécky kraneia), aby si mohli postaviť dreveného koňa, spozorovali hnev boha a preto sa ho snažili obeťami uzmieriť a Karnejským ho následne nazvali podľa názvu drienok.
Slávnosť Karneia odrážala spartský vojenský život. Jedlo sa podávalo a konzumovalo v prístreškoch podľa vojenského spôsobu, ale slávnosť mala čiastočne aj vidiecke aspekty osláv, medzi nimi preteky chlapcov so strapcami hrozna. Konali sa aj iné preteky a rovnako aj hudobné súťaže, ktoré priťahovali hudobníkov a básnikov zo všetkých kútov gréckeho sveta. Karneia bol hlavný dórsky sviatok, počas ktorého boli vojenské aktivity v Sparte zakázané.
Envronville
Envronville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rouhling
Rouhling je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toulon
Toulon, provensalsky „Touloun“ – mistrálska norma písania, alebo „Tolon“ – klasická norma písania, vyslov ([tuˈluⁿ]), tal. „Tolone“, je francúzske mesto v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Mesto Toulon leží medzi pobrežím mora a pohorím, je hlavným mestom departementu Var a jeho ekonomickým centrom. Mesto profituje z turistiky, obchodu a svojho prístavu, ktorý je zároveň najväčším francúzskym vojenským prístavom. Námorná báza Toulon, ktorá je nazývaná aj arsenal, disponuje aj letiskom. Toto prepraví asi 500 tisíc cestujúcich za rok. Obchodný prístav Toulonu je prvým prístavom pre spojenie s Korzikou. V meste je aj univerzita (prírodné a humánne vedy, literatúra, právo). Nachádza sa tu opera, konzervatórium, viaceré múzeá, koncertné sály a divadlo.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Mať tak o koliesko viac!
Mať tak o koliesko viac! môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Raková
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Raková v okrese Čadca.
St. Egyden am Steinfeld
St. Egyden am Steinfeld je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Neunkirchen.
Žije tu 1 861 obyvateľov ((31. 3. 2009).
Vranov (okres Benešov)
Vranov je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 370 obyvateľov, z toho 182 mužov a 188 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 40,5 roka, ženy 42,2 roka).
Centrálny ekonomický rajón
thumb|250px|right|Centrálny ekonomický rajón na mape Ruska.
Centrálny ekonomický rajón je jeden z jedenástich ekonomických rajónov Ruskej federácie. Pozostáva z 13 subjektov Federácie:
V Centrálnom ekonomickom rajóne žije asi 30 miliónov obyvateľov, zaberá plochu 485 100 km².