cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neneh Cherry
Život
Detstvo Neneh prežila v malom švédskom mestečku Hässleholm. O svojom detstve Neneh hovorí: "Moja matka je Švédka a je umelkyňa. Je to úžasná žena. Keď som bola dieťa a ona študovala design, brávala ma so sebou v koši!" ! Potom, čo matka Monika stretla Dona, rodina ho doprevádzala pri jeho cestách naprieč Európou a Severnou Amerikou. Začiatkom 70. rokov sa rodina usadila v malom byte na East 9th Street v New Yorku. Monika žije stále v New Yorku a máva výstavy v popredných galériách ako v New Yorku, tak v Štokholme.
Cherry začala spievať v post-punkovej skupine Rip Rig & Panic. V roku 1983 si Neneh vzala bankového agenta Bruce Smitha a toho istého roku sa im narodila dcéra Naima. Manželstvo však nebolo šťastné a v roku 1984 bolo ukončené. V roku 1987 Neneh stretla na londýnskom letisku Heathrow hudobného producenta Camerona McVeya. Obidvaja boli na ceste do Japonska, kde sa mali ako modely zúčastniť akcie londýnskeho návrhára Raya Petriho Buffalo Posse. V roku 1990 sa vzali a spolu majú dcéry Tyson (1989) a Mabel (1996). Ich vzťah je aj pracovný: Ray je producentom a spoluautorom jej prvého albumu "Raw Like Sushi" a spoločne pôsobia v hudobnej skupine CirKus.
Dcére Naime sa roku 2004 narodil syn Louis Clyde Flynn Love a Neneh sa stala babičkou.
Rodina žila v rôznych kútoch Európy a nielen tam. V roku 1993 sa presťahovali do Španielska, kde zostali do roku 1999. V roku 1995 sa nakrátko presťahovali do New Yorku, kde si v Brooklyne kúpili dom. Krátko na to sa však stali obeťami ozbrojeného prepadnutia a tak sa rodina sťahovala znovu, tentokrát do Londýna. Neskôr sa vrátili do rodného domu Neneh v Hässleholme. Dnes striedavo obývajú svoje domy pri Malmö, Štokholme a Londýne.
V rozhovore pre denník The Guardian priznala bisexuálnu orientáciu.
Rosheim (obec)
Rosheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kapitulské bralá
Nachádza sa v katastrálnom území obce Lehôtka pod Brehmi v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené za chránené v roku 1993 na rozlohe 36,9900 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Územie je vzácnym geologickým fenoménom, poukazujúcim na nedokonalú tekutosť ryolitových láv. Výnimočný produkt neogénneho vulkanizmu s pestrými skalnými a lesostepnými biocenózami. Útvar je výraznou krajinnou dominantou vo vstupnej doline do CHKO Štiavnické vrchy.''
Kapitulské bralá sú dobre prístupné cestou 2498, ktorá vedie dolinou potoka Teplá a spája Lehôtku pod Brehmi a Sklené Teplice. Po ceste z Lehôtky sú bralá na pol ceste do Teplíc na ľavej strane. Na začiatku doliny je ďalšia prírodná rezervácia Szabóova skala.
Miroslav Žbirka
Miroslav „Miro“ Žbirka, známy aj ako Meky Žbirka (* 21. október 1952, Bratislava – † 10. november 2021, Praha ), bol slovenský spevák a skladateľ, spoluzakladateľ a bývalý člen skupiny Modus, s ktorou v roku 1977 získal spolu s Jankom Lehotským a Marikou Gombitovou Zlatú Bratislavskú lýru za skladbu „Úsmev“. Je tiež bývalým členom skupiny Limit, s ktorou sa neskôr vydal na sólovú dráhu. V roku 1982 sa stal prvým slovenským Zlatým slávikom.
Ako jeden z najpopulárnejších spevákov Československa 80. rokov mal úspech aj po roku 1989, keď naďalej vyhrával slovenské a české hudobné ceny. Svoj pätnásty a posledný štúdiový album Posledné veci (2022) stihol rozpracovať a naspievať ešte pred svojou smrťou v novembri 2021.
Detstvo a vplyvy
Miroslav Žbirka, taktiež nazývaný Miro alebo Meky, bol synom Slováka Šimona Žbirku z Trnavej Hory a Angličanky Ruth Galeovej z Londýna. Zoznámili sa v roku 1943 v Londýne v severolondýnskej štvrti Muswell Hill, keď česko-slovenský vojak Šimon Žbirka omylom vypil nápoj patriaci Ruth. O rok neskôr sa zosobášili a po skončení vojny žili v Bratislave. Miroslava Žbirku matka učila anglický jazyk a podporovala ho aj v hudbe, ku ktorej ho priviedli starší bratia Jason a Anton. Vzhľadom na anglické korene rodiny nemali súrodenci so získavaním zahraničných gramoplatní problém, a tak sa bez problémov dokázali orientovať v nových zahraničných hudobných smeroch. Bratia Žbirkovci radi hrávali skladby svojich obľúbených interpretov, čo bolo podnetom aj pre mladého Miroslava. Prezývku „Meky“ získal Miroslav už ako dieťa. Pomenoval ho tak kamarát, ktorý ju odvodil od mien známych ľudí, ktoré sa začínali na „Mc“ alebo „Mac“ [mek] ako napríklad McCartney.
Začiatok kariéry
Prvé kroky jeho kariéry viedli na bratislavské Račianske mýto, kde hrával skladby pre seba i kamarátov. Zväčša išlo o repertoár skupín The Beatles, The Rolling Stones, Elvisa Presleyho či iných populárnych hudobníkov. Jeho devízou popri hre na gitare bola aj angličtina a texty, ktoré vďaka mame nemal iba odpočúvané z rádia a nahrávok. Istých kvalít si všimol aj muž, ktorý Žbirku v jeho šestnástich rokoch oslovil a poslal ho do klubu ROH, kde mala skúšať kapela hľadajúca gitaristu. Stretnutie dopadlo úspešne a Žbirka sa nadlho stal súčasťou slovenských poloprofesionálnych i profesionálnych kapiel. V sedemdesiatych rokoch pôsobil v Orchestri Gustáva Broma a v Orchestri Gustáva Offermanna, s ktorými absolvoval mnohé zahraničné zájazdy. Neskôr sa preslávil ako člen skupiny Modus, jednej z najvýznamnejších skupín v histórii slovenskej populárnej hudby. V roku 1980 začal svoju úspešnú sólovú kariéru.
Osobný život
S prvou manželkou Helgou mal dcéru Denisu, s druhou manželkou Kateřinou dcéru Lindu a syna Davida. Žil v Prahe. Zomrel 10. novembra 2021 v Prahe na komplikovaný zápal pľúc.
Štúdiové albumy
Exportné:
Detské:
Koncertné:
Kompilačné:
SP
Pôvodné:
Exportné:
Piesne
Bližšie informácie v hlavnom článku: Zoznam piesní Miroslava Žbirku
Branislav Jánoš
Branislav Jánoš (* 8. január 1971, Trenčín) je bývalý slovenský hokejový útočník a tréner.
Klubový hokej
S hokejom začínal v Dukle Trenčín, kde odohral svoje najúspešnejšie roky. V sezóne 1991/92 sa stal majstrom česko-slovenskej ligy, bol členom útoku s Róbertom Petrovickým a Žigmundom Pálffym, v obrane hrali Róbert Švehla a Miloš Holaň, formácia bola považovanú za najlepšiu súťaži. V poslednom ročníku česko-slovenskej ligy strelil v základnej časti 40 gólov.
Pred ďalšou sezónou ho angažoval Brynäs IF zo švédskej Elitserien, nepresadil sa však a opäť hrával za Duklu Trenčín. Od sezóny 1995/96 úspešne pôsobil v českej extralige – prvý rok v Zlíne, ďalšie štyri v Třinci.
Sezónu 2002/03 odohral vo Zvolene. Následne pôsobil tri roky v Slovane Bratislava, v ročníku 2004/05 počas lockoutu v NHL získal majstrovský titul. Pred sezónou 2006/07 mal ponuky zo Žiliny a Trenčína, napokon uprednostnil finančne výhodnejší angažmán v klube 2. nemeckej bundesligy Weisswasser Füchse. Ďalší rok začal v MsHK Žilina, v jeho priebehu prestúpil do českých Vítkovíc.
Pred sezónou 2008/09 posilnil nováčika slovenskej extraligy HC ’05 Banská Bystrica, jeho spoluhráčmi boli ďalší skúsení hokejisti Ján Pardavý a Vladimír Vlk, v základnej časti strelil 23 gólov. V priebehu nasledujúceho ročníka prestúpil do Dukly Trenčín. Ročník 2011/12 hral za ŠHK 37 Piešťany v 1. SHL v 42 zápasoch základnej časti dosiahol 40 bodov a pomohol mužstvu vybojovať postup do extraligy. 30. novembra 2012 s ním však vedenie rozviazalo zmluvu, následne sa stal hráčom poľského mužstva GKS Tychy.
7. novembra 2013 sa stal asistentom novovymenovaného trénera Dukly Trenčín Milana Staša. Po uzdravení odohral za tento klub štyri zápasy základnej časti. Pomohol tiež Prievidzi k udržaniu sa v 1. SHL, keď nastúpil na dve stretnutia skupiny play-out. V ročníku 2014/15 odohral tri zápasy za MšHK Prievidza a jeden za ŠHK Púchov. V sezóne 2016/17 sa stal hráčom obnoveného A mužstva MHK Dubnica nad Váhom v 2. hokejovej lige SR. S klubom vyhral ligu a postúpil do Budiš 1. hokejovej ligy SR.
Reprezentácia
Reprezentoval Česko-Slovensko na svetovom šampionáte do 20 rokov v roku 1991, kde zaznamenal 4 góly a 4 asistencie a pomohol vybojovať bronzovú medailu.. Zúčastnil sa ZOH 1994 (6. miesto), v úvodnom zápase proti Švédsku (4:4) strelil prvý gól Slovenska v histórii olympijských hier. Členom reprezentačného výberu bol aj na MS C 1994, ktoré sa konali v Poprade a Spišskej Novej Vsi, MS B 1995 v Bratislave, MS 1996, MS 1997 a MS 1998, hral aj na neúspešnej kvalifikačnej časti v rámci ZOH 1998 v Nagane.
Celkovo odohral za slovenskú reprezentáciu 117 zápasov, zaznamenal 37 gólov. Za československú reprezentáciu odohral 8 zápasov a strelil 1 gól.
Rodina
Je ženatý, s manželkou Renátou má dcéru Simonu a syna Nicolasa. Jeho švagrom bol Miroslav Hlinka.
Infekčná mononukleóza
thumb|Infekčná mononukleóza
Nákaza a príznaky mononukleózy
Hoci sa vyskytuje slovo infekčná, ide o chorobu málo nákazlivú. EB vírus má v sebe približne 95% populácie a záleží len na okolnostiach či prepukne alebo nie, alebo či sa ním nakazí niekto iný. Mononukleóza sa prenáša už spomínanými slinami, ďalej k prepuknutiu ochorenia prispieva znížená obranyschopnosť organizmu, stres alebo totálne nervové vyčerpanie. Medzi typické príznaky patrí počiatočná celková únava, trvajúca až niekoľko týždňov, zvýšená teplota až horúčky (bežne okolo 39° C), zápal nosohltanu a zväčšenie uzlín (podčeľustných a krčných). Ďalšie príznaky môžu byť zväčšená slezina a pečeň (a ich zápal), opuchy viečok a tváre, nechutenstvo. Príznaky infekčnej mononukleózy sa podobajú únavovému syndrómu, kedy sa pre pacienta môžu zdať aj tie najprimitívnejšie činnosti za neprekonateľný problém. Inkubačná doba je 46 týždňov. Pacient získava po ochorení IM doživotnú imunitu voči tejto chorobe (to znamená, že ochorieť môže človek len raz za život určitým typom mononukleózy). Avšak niekedy je možné dostať ju znova, ak bude oslabená imunita.
Priebeh
EB vírus sa do organizmu dostáva ústami a vniká do buniek sliznice nosohltana, slinných žliaz a lymfatického tkaniva mandlí. Rozmnoží sa a krvou sa roznesie do celého tela. V lymfatickom tkanive vírus napáda hlavne B-lymfocyty, ktoré sa začnú správať ako cudzí organizmus a telo začne protiútok. Bunky zvané T-lymfocyty majú schopnosť takto zdegenerované bunky ničiť a ochorenie potlačiť. Podstatou ochorenia mononukleózou je obranná reakcia organizmu, kedy jedna zložka (T-lymfocyty) musí vyvinúť takú aktivitu, aby zabránila množeniu sa a nesprávnej funkcii zložky druhej (B-lymfocyty). V celku dochádza k narušeniu rovnováhy medzi jednotlivými zložkami imunitného systému.
Komplikácie
Hlavne u ťažkého priebehu a u dospelých osôb môže dochádzať ku komplikáciám:
Liečba
U malých detí ochorenie prebehne často bez príznakov alebo len s ľahkým priebehom, takže pacient dochádza len na infekčné oddelenie. U vážnejšieho priebehu (neklesajúca horúčka, väčší zápal pečene, atď.) Dochádza k hospitalizácii. Špecifický liek na infekčnú mononukleózu neexistuje. Keďže ide o vírusovú infekciu, nemajú na ňu vplyv ani antibiotiká, ktoré sa podávajú iba na zmiernenie vedľajších priebehov ochorenia (napr. pri zápale hrdla). Na znižovanie horúčky sa používajú rôzne antipyretiká. Najdôležitejšie pre úspešné uzdravenie je pokoj a diéta. Liečba trvá približne 6 mesiacov, prvý mesiac musí byť pacient doma, potom držať diétu niekoľko mesiacov (minimálne 2-3) a po vyliečení sa ešte nejaký čas fyzicky šetriť. Vždy ale záleží na výsledkoch testov a celkového zdravotného stavu pacienta, takže niektoré obdobia sa môžu skrátiť alebo predĺžiť.
Rekonvalescencia
Zmeny krvného obrazu a pečeňové testy sa normalizujú do 23 mesiacov. Trvalé poškodenie pečene sa u liečených pacientov nevyskytuje. Niekoľko týždňov pretrváva potlačenie obranyschopnosti organizmu proti infekciám. Dôsledkom je zvýšená vnímavosť voči najrôznejším chorobám. Rekonvalescent by sa mal vyhnúť možnosti sa nakaziť alebo prechladnúť, ďalej by sa nemal fyzicky zaťažovať. Fyzická záťaž by sa mala zvyšovať postupne. Vrcholovým športovcom sa povoľujú plné tréningy až 3 mesiace po normalizácii laboratórnych testov. Pečeňovú diétu je nutné dodržiavať 36 mesiacov (podľa hodnôt pečeňových testov). Nutné sú pravidelné kontroly na infekčnom oddelení. Nedodržaním odporúčaného režimu sa pacient vystavuje riziku znovuprepuknutia ochorenia s oveľa vážnejším priebehom.
Dávidova hviezda
thumb|160px|Dávidova hviezda Dávidova hviezda (, magen David, čiže Dávidov štít), je jeden zo symbolov judaizmu a židovského národa. Má formu hexagramu – šesťcípej hviezdy pozostávajúcej z dvoch rovnostranných trojuholníkov. Podľa židovskej tradície bol tento symbol namaľovaný alebo vyrytý na štítoch bojovníkov kráľa Dávida. V skutočnosti je nežidovského pôvodu a s judaizmom začal byť spájaný až v stredoveku. Neskôr získal aj mesianistický význam. Dnes sa Dávidova hviezda nachádza na vlajke štátu Izrael. Je tiež symbolom sionistického hnutia.
Pôvod Dávidovej hviezdy
thumb|160px|Dávidova hviezda na obale [[Leningradský kódex|Leningradského kódexu]] Hexagram pôvodne nebol špecificky židovským symbolom, ale všeobecne používaným (a nábožensky interpretovaným) geometrickým obrazcom, podobne ako napríklad pentagram alebo svastika. V súvislosti s Židmi sa Dávidova hviezda po prvýkrát objavuje na židovskej pečati zo 7. storočia pred Kr., ktorá bola objavená v meste Sidon. Našla sa aj v niekoľkých synagógach z doby druhého Chrámu (515 pred Kr. – 70 po Kr.), tam však zrejme plnila skôr funkciu dekoratívneho motívu (v helenistickej dobe inak obľúbeného), než špecificky židovského symbolu.
V židovskom náboženskom kontexte sa Dávidova hviezda po prvýkrát objavuje na náhrobnom kameni z juhotalianskeho mesta Taranto, ktorý pochádza asi z 3. storočia po Kr. V rabínskej literatúre sa vôbec nespomína; prvá zmienka o nej sa nachádza v spise karaitu Jehudu Hadasiho Eškol ha-kofer z polovice 12. storočia. V kapitole 242 sa uvádza: ''„Mezuzu chránia siedmi anjeli, Michael, Gabriel atď. (...) Hospodinovo meno ťa bude chrániť. A takisto onen symbol, ktorý sa nazýva Dávidov štít, (napísaný) pri každom anjelovi a na konci mezuzy...“'' V ranom stredoveku bola teda Dávidova hviezda používaná – a nielen medzi Židmi, ale aj medzi kresťanmi a moslimami – ako talizman proti démonom. Začiatkom 14. storočia stotožnil David ben Jehuda, vnuk Rambana, vo svojom komentári k mystickému textu Zohar Dávidovu hviezdu so symbolom, ktorý používal na ochranu proti zlým duchom kráľ Dávid. Vďaka tomu sa na ňu nabalila ďalšia významová vrstva – kráľ Dávid je stelesnením židovskej nezávislosti a zároveň mesiášskeho očakávania.
Ako ochranný symbol sa Dávidova hviezda používala tiež v rukopisoch – možno ju nájsť aj v najstaršom dochovanom exemplári masoretského textu hebrejskej Biblie, tzv. Leningradskom kódexe približne z roku 1010.
Dávidova hviezda a Praha
Podľa rozšíreného názoru udelil v roku 1354 cisár Karol IV. pražským Židom právo používať vlastnú zástavu, na ktorej bola umiestnená Dávidova hviezda a pentagram, zvaný Šalamúnova pečať. Túto domnienku vyvrátil český historik Alexander Putík, ktorému sa podarilo vystopovať jej pôvod až k nespoľahlivej Kronike českej Václava Hájka z Libočan. Podľa Putíka dostali Židia právo používať veľkú zástavu až za vlády Vladislava Jagelovského v rokoch 1471 – 1490. Obdobu tejto zástavy si o sto rokov neskôr (1592) vyvesil vo svojej súkromnej synagóge Mordechaj Maisl.
Putík sa domnieva, že Dávidova hviezda sa spolu so Šalamúnovou pečaťou dostala na zástavu pražskej židovskej obce až po roku 1527. Už predtým sa však používala v tlači – prvá modlitebná kniha (sidur) vôbec, pochádzajúca z pražskej Gersonidovskej tlačiarne z roku 1512, má na obale veľkú Dávidovu hviezdu. Neskôr bol do centra hviezdy vkladaný tzv. „židovský klobúk“; takúto formu možno doložiť až od roku 1620, je však nepochybne staršieho pôvodu. Putíkovi sa podarilo spochybniť pravdivosť historky, ktorá hovorí, že právo používať zástavu s Dávidovou hviezdou a klobúkom udelil Židom cisár Ferdinand III. za zásluhy pri obrane Prahy proti švédskemu vojsku roku 1648.
Dávidova hviezda v modernej dobe
thumb|160px|Symbolom Dávidovej hviezdy boli povinne označení Židia v [[nacizmus|nacistickom Nemecku.]]
V priebehu 17. storočia sa Dávidova hviezda rozšírila z Prahy do celej Európy. Od 18. storočia sa začala používať ako symbol židovského náboženstva, nachádzame ju na židovských náhrobkoch a v tlači. Stala sa všeobecne uznávaným náprotivkom kresťanského kríža a moslimského polmesiaca. Ruku v ruke s postupnou emancipáciou Židov v 19. storočí kráčal aj rozmach antisemitizmu. Reakciou naň bol vznik sionistického hnutia, ktoré si stanovilo za cieľ vytvorenie nezávislej židovskej domoviny. Hnutie prijalo za svoj emblém Dávidovu hviezdu ako sekulárny symbol židovského národa.
Ani v 20. storočí však Dávidova hviezda neprišla o svoju náboženskú symboliku. Nemecký židovský filozof Franz Rosenzweig použil obrazec hexagramu ako schému pre svoj dvojnásobne trojuholníkovitý model vzťahov medzi Bohom, človekom a svetom, ktoré nazýva stvorením (Boh-svet), zjavením (Boh-človek) a vykúpením (človek-svet).
V nacistickom Nemecku a na ním okupovaných územiach slúžila Dávidova hviezda ako tzv. „židovské znamenie“: od 6. septembra 1941 museli byť všetci Židia starší ako 6 rokov povinne označení žltou hviezdou so slovom Jude (nem. Žid) uprostred.
Po vzniku štátu Izrael sa rozhodnutím Dočasnej štátnej rady z 28. októbra 1948 ocitla modrá Dávidova hviezda na štátnej vlajke Izraela medzi dvoma modrými pruhmi, ktoré symbolizujú obrubu židovského modlitebného plášťa, talitu.
Magen David Adom (Červená Dávidova hviezda) je izaelskou obdobou Červeného kríža.
Tupolev Tu-204
Tupolev Tu-204 je dvojmotorové úzkotrupé prúdové dopravné lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze v 80. rokoch 20. storočia. Je vyrábané ako náhrada za zastarané stroje Tupolev Tu-154. Jeho vývoj začal v 80. rokoch, pričom prvý prototyp lietadla vzlietol 2. januára 1989. Od roku 1990 lietajú tieto lietadlá na civilných linkách. V roku 1992 bol predstavený Tu-204-120, ktorý bol na rozdiel od sériových strojov vybavený motormi Rolls-Royce RB211-535E4 a západnou avionikou spoločnosti Honeywell. V tejto dobe však po lietadle nebol dostatočný dopyt kvôli určitej stagnácii letectva v bývalých štátoch a satelitoch Sovietskeho zväzu, kde prebiehali politické zmeny. Stroje do konca 90. rokov lietali výhradne v Rusku a až potom sa dostali na zahraničný trh.
Modifikáciou stroja Tupolev Tu-204 vznikol Tu-214. Stroj prvýkrát vzlietol 21. marca 1996 a na rozdiel od Tu-204 má zvýšenú maximálnu vzletovú hmotnosť (110,7 t) a vyšší dolet (4 600 km).
Lietadlo je určením a vlastnosťami podobné lietadlám Boeing 737, Boeing 757 či Airbus A320.
Špecifikácie
thumb|right|Pohľad z troch uhlov thumb|right|Kokpit lietadla Tu-214
Bruno Gesche
Bruno Gesche (* 5. november 1905, Berlín, Nemecké cisárstvo – † 1980) bol Obersturmbannführer v nacistickom Nemecku a veliteľ Hitlerovej telesnej osobnej stráže SS-Begleitkommanda v rokoch 19341942 a 19421944.
Začiatky a SS-Begleitkommando
Bruno Gesche pôvodne sníval o vojenskej kariére, jeho plány však pokazila Versaillská zmluva, ktorá obmedzila počet nemeckej armády na 100 000. Preto roku 1922 vstúpil ako mladík do NSDAP, a pôsobil najmä v SA. V roku 1927 Gesche SA opustil, a vstúpil do oddielu SS. Odôvodnil to tak, že do SS už predtým vstúpili jeho priatelia, a on ich chcel nasledovať. Roku 1932 sa stal členom Hitlerovej osobnej stráže SS-Begleitkommando.
Stret s Himmlerom
Spor medzi Gescheom a jeho nadriadeným Himmlerom vypukol roku 1932, kedy Gesche skritizoval vedenie SS. Himmler to považoval za osobnú urážku a požadoval Gescheho okamžitú degradáciu a vylúčenie z SS-Begleitkommanda; Hitler však Gescheho len pokarhal. Keď bol v roku 1934 vylúčený z postu veliteľa SS-Begleitkommanda Kurt Gildisch, Hitler menoval Gescheho Gildischovým nástupcom. Himmler roku 1938 využil Gescheho najväčšej slabosti – závislosti na alkohole a donútil ho podpísať oznámenie, že sa tri roky nedotkne alkoholu, inak bude z SS vylúčený. Po niekoľkých mesiacoch Himmler na nátlak Hitlera zákaz zrušil.
Vojnové roky
Gesche si však nevzal ponaučenie, a roku 1942, po ďalšom opileckom excese, ho Himmler prepustil. Tentoraz mu nepomohol ani Hitler. Gesche bol prepustený z SS-Begleitkommanda, dostal ďalší zákaz pitia alkoholu a bez akýchkoľvek bojových skúseností bol poslaný na východný front. Bol pripojený k 5. tankovej divízii SS "Viking", ktorá mala namierené na Kaukaz k tamojšom bohatým zásobám ropy. Na začiatku októbra roku 1942 bol zranený a prevezený späť do Tretej ríše. Hitler bol nadšený z jeho vojnových výkonov, a poveril ho opätovným velením SS-Begleitkommanda. V roku 1944 bol pre opilstvo a výtržnosti opäť zbavený jeho velenia, tentoraz navždy. Mimo to bol degradovaný o jedenásť hodností. V januári roku 1945 bol Gesche opäť poslaný na front do 16. divízie tankových granátnikov "Reichsführer SS". Ku koncu vojny bol zajatý Američanmi a zvyšok života strávil v ich zajatí.
Amy
Amy môže byť:
Aigeus (Atény)
náhľad|Bohyňa Themis a Aigeus, červenofigúrový [[Kylix (keramika)|kylix, cca. 440–430 pred Kr.]] Aigeus alebo zriedkavo Egeus (starogr. Αἰγεύς – Aigeus, ) je v gréckej mytológii syn kráľa Pandióna a jeho manželky Pélly, bol aténsky kráľ.
V dobe vlády kráľa Minoa na Kréte boli vzťahy s Aténami veľmi dobré obchodne i politicky, takže nebolo divu, že Kréťania súťažili na aténskych hrách. Na jedných týchto hrách sa zúčastnil vládcov syn Androgeós a zvíťazil. Aigeus ale neuniesol prehru domácich pretekárov a Androgea zabil. Jeho otec preto vyplával so silným vojskom proti Aténam a aby sa zabránilo vojne, bola dohodnutá krutá daň: Atény budú každých deväť rokov posielať sedem panien a sedem panicov na Krétu, kde budú obetovaní oblude Minotaurovi.
Keď nastal čas tretíkrát poslať obete, nechal sa medzi ne zaradiť nevlastný kráľov syn Théseus. Na Kréte potom v labyrinte v neľútostnom boji Minotaura zabil a s pomocou Ariadny, dcéry krétskeho kráľa, sa šťastne dostal z bludiska von.
Cestou na Krétu plávala Théseova loď pod čiernymi plachtami, na znamenie smútku, že vezie obete. S kráľom Aigeom sa dohodli, že ak sa bude Théseus vracať víťazne živý a zdravý, vytiahne biele plachty, aby otec túto radostnú správu videl už zďaleka. Lenže Théseus na to zabudol a tak kráľ, keď videl na obzore čierne plachty, domnieval sa, že Théseus v boji s Minotaurom zomrel a zo zúfalstva sa vrhol zo skaly do mora, ktoré bolo potom pomenované po ňom – more Egejské.
Za zmienku stojí, že u kráľa Aigea sa nakrátko objavila aj iná postava gréckych bájí – Médeia. Keď boli s Iasónom vyhnaní z Iólku, kde zabila kráľa Pelia a potom ešte Glauku i jej otca Kreóna. Toto vražedné dielo zakončila ešte zabitím svojich dvoch synov Mermera a Féreta. Poznačená toľkými vraždami sa potom uchýlila do Atén ku kráľovi Aigeovi, ale aj tam sa však pokúsila zabiť, tentokrát Thésea. Bola vyhnaná po tretíkrát a zmizla vraj niekde na východe za riekou Tigris.
Alex Calatrava
Alex Calatrava (* 14. jún 1973, Kolín nad Rýnom, Nemecko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre (2000, San Marino).
Épieds
Épieds môže byť francúzska obec v:
Valencia (mesto)
right|thumb|Katedrála
Valencia je španielske prístavné mesto na pobreží Stredozemného mora, pri ústí rieky Turia. Je hlavným mestom regiónu a provincie Valencia. S takmer 800 tisíc obyvateľmi je po Madride a Barcelone tretím najväčším mestom Španielska. Sídli tu jeden z najlepších futbalových klubov Španielska FC Valencia. Prístav vo Valencii je najväčší na Stredozemnom mori a piaty najväčší v Európe.
4020 Dominique
4020 Dominique je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil S. J. Bus 1. marca 1981.
Valencia (mesto)
Dejiny
Mesto Valencia založili Rimania v roku 138 pred Kr. Po tom, ako mestu vládli rôzne národy (Vizigóti i Arabi), ho v roku 1238 definitívne dobyli kresťania. V 15. storočí tu založili prvú nemocnicu pre mentálne postihnutých v Európe. Valencia má štyri univerzity, najstaršou je Valencijská univerzita, ktorú v roku 1501 založil pápež Alexander VI.
Počas španielskej občianskej vojny, v rokoch 1936 – 1937, vo Valencii sídlila republikánska vláda.
Udalosti
3. júla 2006 mesto zažilo veľkú tragédiu, keď prišlo k vykoľajeniu vozňov metra. Pri tejto havárii zomrelo 41 osôb a desiatky ďalších bolo zranených.
V dňoch 8. a 9. júla 2006 sa vo Valencii konalo V. svetové stretnutie katolíckych rodín. Na slávnosť prišiel aj pápež Benedikt XVI. Pri tej príležitosti sa konala slávnostná omša na voľnom priestranstve na Námestí Európy, ktorú spolu s pápežom celebrovalo 40 kardinálov, 450 biskupov a viac ako 3000 kňazov z celého sveta, a zúčastnilo sa na nej okolo jeden a pol milióna pútnikov. Eucharistiu podávalo viac ako 2000 kňazov. Trón, na ktorom pápež počas bohoslužby sedel, bol vyrezaný z dreva starých lavíc zo starej katedrály Valencie. Kalich, ktorý pri omši používal, bol vzácnou pamiatkou z roku 1437.
V priestore, kde sa slávnosť konala, sa nachádza päť futuristických stavieb, medzi nimi prekrásny palác umenia kráľovnej Sofie.
Vo Valencii sa nachádza najväčšie podmorské akvárium.
Egeus
Egeus môže byť:
Estrées
Estrées môže byť:
NGC 5191
NGC 5191 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil George W. Hough 5. mája 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Chaitén
Chaitén môže byť:
Los Lagos (región)
Los Lagos alebo Región Los Lagos (šp. Región de Los Lagos) alebo X. región (Los Lagos) je jedným z 15 regiónov Čile. Nachádza sa v strednej časti krajiny a administratívnym centrom je mesto Puerto Montt.
Susedí na severe s regiónom Los Ríos, na juhu s regiónom Aysén, na východe je ohraničený štátnou hranicou s Argentínou a na západe Pacifikom. Až do roku 2007 zahŕňal aj súčasný región Los Ríos, ktorý vznikol práve vyčlenením z Los Lagos. Zaberá 6,42% rozlohy celého Čile a žije tu 834 714 obyvateľov. Nachádza sa tu súostrovie Chiloé.
Administratívne delenie regiónu
Región sa ďalej delí na 4 provincie a 30 komún.
4021 Dancey
4021 Dancey je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 30. augusta 1981.
Olešnice (okres Rychnov nad Kněžnou)
Olešnice je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 454 obyvateľov, z toho 227 mužov a 227 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 38,6 roka, ženy 39,6 roka).
Rossfeld
Rossfeld je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5192
NGC 5192 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 12. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Michinmávida
Michinmávida je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, západne od jazera Reñihue. Sopka má sedlovitý tvar a je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami. Jej vrchol je ukončený kalderou s priemerom a je trvalo zaľadnený. V historickej dobe boli zaznamenané tri erupcie. Prvá v roku 1742, druhú pozoroval Charles Darwin pri plavbe ku Galapágam v roku 1834 a posledná sa odohrala na prelome februára a marca nasledovného roku.
Kopanec (sedlo)
Kopanec je horské sedlo v Spišsko-gemerskom krase. Leží približne juhovýchodne od Vernára. Vedie ním cesta III. triedy 3227, ktorá spája rekreačné stredisko Podlesok s údolím Hnilca.
4022 Nonna
4022 Nonna je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 8. októbra 1981.
Mars Polar Lander
Mars Polar Lander je druhá z amerických kozmických sond vypustených k Marsu v štartovacom okne na pomedzí rokov 1998-1999. Tento malý pristávací modul mal skúmať južný pól Marsu. Niesol so sebou aj dva malé projektily (penetrátory) pomenované Scott a Amundsen, ktoré sa mali zaboriť meter hlboko do marťanskej pôdy a preskúmať ju.
Kopanec (sedlo)
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Oddeľuje severozápadne situovaný rovnomenný vrch a hrebeň, vedúci severovýchodným smerom na Vahan. Juhozápadne leží dolina, ktorou odvádza potok Kopanec vodu do rieky Hnilec, severne odteká Štvrtockou dolinou voda Štvrtockým potokom do Veľkej Bielej vody v povodí Hornádu.
Mars Polar Lander
Štart prebehol 3. januára 1999. Po opustení zemskej orbity sa vyskytli ťažkosti – automatický orientačný systém nebol schopný sondu správne zorientovať. Technici problém vyriešili. 3. decembra 1999 sonda vstúpila do atmosféry Marsu. Pravdepodobne prečkala zostup vrchnou atmosférou a podľa očakávania následne rozprestrela aj padák, no zrejme predčasne vypla brzdiace motory a roztrieštila sa o povrch Marsu. Už sa nepodarilo nadviazať spojenie ani s ňou, ani s projektilmi, hoci sa o to riadiace stredisko počas januára 2000 pokúšalo.
Kopanec (sedlo)
Poloha
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. V okolí sedla sa nachádza nesúvislý lesný porast a lokalitou vedie v trase cesty cyklotrasa a údolia spájajúci turistický chodník. Nachádza sa tu aj zastávka autobusovej dopravy, ktorá v letných mesiacoch zabezpečuje spojenie medzi strediskami južnej a severnej časti Slovenského raja.
Remiremont (kantón)
Remiremont je francúzsky kantón v obvode Épinal v departemente Vosges v regiónu Lotrinsko. Skladá sa zo 16 obcí.
Theo Jörgensmann
Theo Jörgensmann (* 29. september 1948, Bottrop, Nemecko) je nemecký klarinetista a jazzový hudobný skladateľ. Ako profesionálny hudobník pôsobí od roku 1974.
Ruillé-Froid-Fonds
Ruillé-Froid-Fonds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4023 Jarnik
4023 Jarnik je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil L. Brozek 25. októbra 1981.
Kallisthenes zo Sparty
Kallisthenes alebo Kallisthenés (Kallisthenes/iný prepis:Kallisthenés) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 676 pred Kr.
Kallisthenes zo Sparty bol v Olympii na 26. hrách korunovaný olivovou ratolesťou z posvätnej olivy Darkyne krásnych vencov (Kallistefanos) za víťazstvo v behu na jedno stadion, v najstaršej olympijskej disciplíne, podľa tradície zavedenej už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr.. Beh na jedno stadion na olympijských hrách vždy považovali za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
NGC 5193
NGC 5193 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. júna 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Adrian Voinea
Adrian Voinea (* 6. august 1974, Focșani, Rumunsko) je súčasný rumunský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Letisko Vajnory
Letisko Vajnory bolo letisko nachádzajúce sa v Bratislave, v mestskej časti Vajnory.
História
Letisko bolo otvorené 29. októbra 1923, kedy tu pristálo lietadlo Československých aerolínií na linke z Prahy. V roku 1951 boli lety Československých aerolínií presmerované na novovzniknuté letisko v Ivanke pri Dunaji. Následne už letisko využívala iba spoločnosť Slov-Air, neskôr miestny aeroklub. V roku 2004 prešlo letisko do vlastníctva spoločnosti Letisko M. R. Štefánika – Airport Bratislava, a. s., ktorá ho v roku 2007 predala. Následne došlo k zrušeniu prevádzky na letisku. V súčasnosti je na mieste bývalého letiska Vajnory plánovaná výstavba obytných domov.
Rosteig
Rosteig je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Opočno (okres Rychnov nad Kněžnou)
Opočno je mesto v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 123 obyvateľov, z toho 1 508 mužov a 1 615 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,4 roka (muži 40,8 roka, ženy 44,0 roka).
Kremnický Štós
Kremnický Štós je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana územia, slúžiaceho na štúdium štruktúr vulk.reliéfu a rozpadu sopeč.hornín. Možno tu sledovať osídľovanie sutín a skal.útvarov lišajníkmi a machmi, ako aj priebeh sukcesie. Územie je chránené na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.''
Javorinka (sedlo v Muránskej planine)
Javorinka je sedlo, ktoré oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Vedie ním cesta II/531 z Červenej Skaly do Muráňa. V jeho blízkosti sa nachádza rovnomenná osada.
Sedlo oddeľuje Spišsko-gemerský kras na severozápade a Stolické vrchy na juhovýchode. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Šumiac. Juhozápadné svahy odvodňuje Hutský potok do rieky Muráň v povodí Slanej, voda zo severovýchodných odteká potokom Župkov do Hrona.
RK Zaječar (ženy)
RK Zaječar je srbský ženský hádzanársky klub zo Zaječara. Samotný klub vznikol v roku 1949, oddiel žien v roku 1956. V najvyššej súťaži debutoval až v roku 2008, a hneď si vybojoval 5. miesto, čo ho oprávňovalo štartovať vo Vyzývacom pohári EHF. Je 2-násobný majster krajiny a 2-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia štvrťfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF 2011/12. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Superliga Srbije u rukometu za žene.
Úspechy
Srbská najvyššia súťaž:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Vyzývací pohár:
Étrépilly
Étrépilly môže byť francúzska obec v:
Rabčice
Rabčice sú obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Občianska vojna v Sýrii
náhľad|Vojenská situácia v Sýrii. {{legend|#ff8080|Kontrolované sýrskou vládou}}{{legend|#c6e9af|Kontrolované opozíciou}}{{legend|#b4b2ae|Kontrolované Islamským štátom}}. Občianska vojna v Sýrii sa začala v roku 2011, následne potom ako v Sýrii vypukla vlna protestov proti vláde prezidenta Baššára al-Asada a jedinej vládnucej strane Baas, nadväzujúcich na Arabskú jar. Protesty medzičasom prerástli do dlhotrvajúceho násilia a bojov medzi ozbrojenými protivládnymi silami a armádou, ktoré neskôr priamo vyústili do vzniku širokospektrálnej občianskej vojny s medzinárodnou účasťou. Podľa SOHR si vojna počas ôsmich rokoch vyžiadala vyše 570 000 obetí (marec 2019).
Počiatok
Protesty vypukli v priebehu januára 2011, kedy sa opozícia inšpirovala ostatnými arabskými krajinami, v ktorých prebiehala takzvaná arabská jar. V mnohých mestách tak vyšli ľudia do ulíc protestujúc proti vládnemu režimu. Protestanti od začiatku nepokojov požadujú odstúpenie prezidenta Baššára al-Asada, člena sýrskej odnože ľavicovej strany Baas, ktorá v Sýrii vládne autoritatívnym režimom od roku 1963. Protestujúcich tvoria najmä chudobnejší sunniti, ktorí sa snažia zvrhnúť vládu alavitov (odnož šiitskeho islamu), ktorí síce tvoria menšinu, no ovládajú všetky hlavné vládnuce zložky. Al-Asad pod tlakom protestov sľúbil reformy, no doteraz jedinými ústupkami bolo zrušenie výnimočného stavu, ktorý platil od roku 1963, vyhlásenie parlamentných volieb, v ktorých presvedčivo vyhrala „Národná jednota“, ktorej súčasťou je „Baas“ a schválenie novej ústavy v referende, v ktorom bola zrušená dominantná pozícia Národnej jednoty.
Zahraničná podpora
Ako sa protesty stupňovali, prerástli do ozbrojeného násilia. USA, EÚ a niektoré ďalšie štáty následne na Sýriu uvalili rôzne sankcie a začali presadzovať rezolúciu o zastavení násilia páchaného vládnym režimom v bezpečnostnej rade OSN; dvaja stáli členovia BR OSN, Rusko a Čína, však už opakovane túto rezolúciu vetovali. Dôvodom je, že sankcie a rezolúcia sa vzťahovali len na vládne sily a nie na obe strany konfliktu a tiež obava, že by sa mohol opakovať líbyjský scenár, kde sa po zvrhnutí Kaddáfiho rozpútalo ešte väčšie krviprelievanie ako počas rebélie a občianska vojna o moc.
Medzičasom USA, Saudská Arábia , Katar, Jordánsko, Turecko a ďalšie arabské štáty začali podporovať opozičné sily výzbrojou, výcvikom, financiami a informáciami z tajných služieb. Z kolaborácie s opozíciou sa podozrieva aj Al-Káida a najatí žoldnieri z iných krajín, najmä Líbye, kde zvrhli režim Muammara Kaddáfiho. Rusko odhaduje počet zahraničných teroristov v Sýrii na 15 000. Na druhej strane stojí približne 200-tisícová vládna armáda, bezpečnostné zložky a niekoľko militantných združení, podporujúcich Asada. Oficiálny režim tiež podporuje Irán a libanonský Hizballáh.
Atentát na vysokých predstaviteľov Sýrie
18. júla 2012 boli pri bombovom atentáte v Damasku zabití významní sýrski činitelia, medzi inými minister obrany Dáud Rádžha, jeho námestník a zároveň Asadov švagor Ásif Šaukát a poradca prezidenta Hassan Turkmaní. Ďalší boli ťažko zranení. Po atentáte sa v niektorých médiach objavili informácie, že Asad utiekol do Latákie alebo až do Ruska, no to bolo opäť vyvrátené, keď inauguroval nového ministra obrany v Damasku. Atentát bol vyvrcholením opozičnej operácie v Damasku, ktorá sa ale po vyše týždni skončila porážkou opozičnej „Slobodnej Sýrskej Armády“.
Boje v roku 2012
Najväčšie boje sa odohrávali v najväčšom sýrskom meste Aleppo, v pôvodne povstaním nedotknutej oblasti, nakoľko Aleppo je pokladané za baštu podpory prezidenta Asada. Rebeli sa skrývajú v úzkych uličkách, kam sa nedostane ťažká technika a husto obývané oblasti prudko zvyšujú počet zabitých civilistov. Sýrski predstavitelia však oznámili, že je len otázkou času, kým mesto „očistia“ od rebelov. Tí zase žiadajú pomoc od západu – ťažké zbrane na boj proti letectvu a ťažkej technike dobre vyzbrojenej sýrskej armády. Niekoľko dní na to Slobodná sýrska armáda uviedla, že vlastní 15 ručných protilietadlových raketových kompletov typu zem-vzduch 9K32 Strela-2 na obranu proti vzdušným silám Sýrskej armády, ktorá doteraz mala úplnú vzdušnú prevahu. Tieto zbrane pravdepodobne pochádzajú z Líbye, kde po páde režimu zo skladov zmizlo vyše 15-tisíc kusov.
13. augusta 2012 rebeli vyhlásili, že sa im na východe krajiny podarilo zostreliť armádny MiG-23 a zajať jeho pilota. Neskôr sa na internete objavilo video, kde lietadlo na oblohe po zvukoch streľby zachváti požiar, pričom v pozadí počuť pokrikujúcich rebelov. Na ďalšom videu je muž v tmavomodrej košeli, ktorý tvrdí, že je zostreleným pilotom, vysvetľuje, že ranu na brade mu spôsobilo zostrelenie a že rebeli mu poskytli prvú pomoc. Agentúra SANA naopak vyhlásila, že pilot sa pri tréningovom lete po technickej chybe musel katapultovať.
Vojnové zločiny
Obe strany konfliktu preukázateľne spáchali viacero vojnových zločinov a zločinov proti ľudskosti. 6. augusta, po opätovnom získaní kontroly nad Damaskom našlo vojsko masový hrob vyše 20 ľudí, vojakov aj civilistov. Spolu s amatérskymi zábermi z mesta Aleppo, ktoré zachycujú, ako rebeli popravujú zajatých vojakov, to svedčí o vojnových zločinoch zo strany opozície, ktorá doteraz všetky masakry a vraždenie pripisovala armáde a provládnym silám. Medzičasom v USA oficiálne povolili vytvorenie verejnej zbierky pre rebelov.
Počas konfliktu sa objavilo viacero správ o použití chemických zbraní. K jednému takémuto incidentu prišlo 19. marca 2013 pri meste Aleppo, keď zahynulo spolu 16 ľudí. Pri tomto a podobných incidentoch sa vládna armáda a rebeli navzájom obviňovali že chemické zbrane použila druhá strana. Izraelská tajná služba vyslovila presvedčenie že chemické zbrane použila vládna armáda a tento názor prezentoval 25. apríla 2013 aj americký minister obrany Chuck Hagel.
K najrozsiahlejšiemu použitiu chemických zbraní prišlo 21. augusta 2013 v oblasti Ghouta na predmestí Damasku. Pri útoku údajne zahynulo až okolo 1400 ľudí, z ktorých väčšina boli civilisti. Použitie chemických zbraní potvrdilo vyšetrovanie OSN, nepotvrdilo však počet obetí a ani neoznačilo konkrétnych páchateľov útoku. Hoci USA označili za zodpovedného vládnuci režim a začali hroziť vojenským zásahom, neskôr sa objavilo viacero dôkazov naznačujúcich, že do útoku boli zapletení povstalci napojený na Al-Káidu. Sýrsky režim neskôr súhlasil s odovzdaním ním kontrolovaných chemických zbraní pod kontrolu OSN.
Vysokopostavení zbehovia
V rovnaký deň sa objavili správy, že sýrsky premiér Rijád Hidžáb utiekol z krajiny. Štátne médiá uviedli, že bol odvolaný, agentúra Reuters citujúca jordánskeho funkcionára vyhlásila, že sa nachádza v Jordánsku, kam utiekol aj so svojou rodinou a pridal sa k opozícii. Jordánsky minister informácií Sámih al-Májtáh to však poprel. Zároveň opozícia vyhlásila, že spolu s ním utiekli ďalší traja generáli a traja vysokí úradníci. Ale údajný utečenec, štátny pokladník Mohamad Gillati, svoj útek poprel v živom vysielaní sýrskej televízie.
Libanonská televízia Al-Manar 11. augusta uviedla, že katarský veľvyslanec v Mauritánii ponúkol svojmu sýrskemu náprotivku jednorazovo 1 milión dolárov a potom 20 000 dolárov mesačne počas nasledujúcich 20 rokov, ak sa pridá na stranu rebelov, vyjadrí im podporu a odsúdi oficiálny sýrsky režim. Ponúkli mu aj rezidenciu v hlavnom meste Kataru Dauha. Ten však všetko odmietol a označil to za „do očí bijúci zásah“ do vnútorných záležitostí Sýrie a varoval veľvyslanca, aby už takéto iniciatívy nevyvíjal. Medzi zbehov patria aj veľvyslanci v SAE a Iraku, ktorí odstúpili so slovami, že už nemôžu zastupovať režim, ktorý zabíja vlastných ľudí. Damask tvrdí, že Katar využíva svoje bohatstvo na uplácanie vysokých úradníkov Sýrie, na čo určil dovedna už 300 miliónov dolárov.
Medzinárodná situácia
11. augusta na spoločnom rokovaní Hillary Clintonovej a vrcholných predstaviteľov Turecka v Ankare sa lídri vyjadrili, že zvažujú rôzne opatrenia, vrátane bezletovej zóny nad Sýriou, ktoré by podporila rebelov, čo si ale podľa ich slov ešte vyžaduje hlbšiu analýzu.
Informovanosť o konflikte vo svete
Mimo Sýrie sa zatiaľ vedie mediálna vojna. Mnohé médiá citujú neoverené zdroje a na titulkách sa objavujú správy, ktoré sa na ďalší deň úplne vyvrátia. Priebeh nepokojov je totiž takmer nemožné objektívne sledovať kvôli neprítomnosti nezávislých novinárov, ktorým Sýria odoprela vstup do krajiny. Preto je množstvo správ rozporuplných a informácie od štátnej tlačovej agentúry SANA sú často úplne protichodné s vyhláseniami opozície. Západné zdroje najčastejšie (a takmer vždy) citujú Sýrske observatórium pre ľudské práva (SOHR), ktoré len ťažko možno považovať za spoľahlivý zdroj, keďže sa nachádza v Londýne v dvojizbovom byte s dvoma pracovníkmi – sýrskym imigrantom s neukončeným stredoškolským vzdelaním, majiteľom bistra, a prekladateľkou a sekretárkou v jednej osobe – ktorí sú údajne v telefonickom kontakte s predstaviteľmi opozície. Správy, ktoré vydáva SOHR, sú nevyvážené a jasne podporujú opozíciu, keďže všetky správy dostávajú od nej.
Naproti tomu, SANA označuje ozbrojenú opozíciu ako nezávislé skupiny teroristov a banditov, ukrývajúcich sa za ľudské štíty. Podľa nej sa armáda snaží chrániť civilné obyvateľstvo pred teroristami, ktorí mučia a popravujú tých, ktorí sa k nim nechcú pridať. Al-Asad ich označil za „ozbrojené teroristické skupiny financované cudzími mocnosťami snažiacimi sa vyvolať chaos“, zatiaľčo opozícia obviňuje vládu z vraždenia vlastných občanov a používania ťažkých zbraní a leteckého ostreľovania v zastavaných oblastiach. To však bolo niekoľkokrát vyvrátené.
Dopady nepokojov
Okrem vyše 100 000 mŕtvych, státisícov utečencov, 2 miliónov vojnou dotknutých ľudí a obrovských materiálnych škôd nepokoje značne destabilizujú celý región. Niektoré západné štáty dokonca zvažujú priamu vojenskú intervenciu v Sýrii, čo by mohlo spôsobiť konflikt omnoho väčších rozmerov, ak by sa na stranu Sýrie postavil jej spojenec, Irán. Napätie tiež zvyšuje skutočnosť, že Sýria vlastní chemické zbrane a vyhlásila, že ich v prípade intervencie zo zahraničia proti agresorovi použije, kvôli čomu susedný Izrael zvažuje preventívny útok, aby získal nadvládu nad týmito zbraňami.
Referencie
Poznámka: Zdroje rt.com, reuters.com a youtube.com sú v anglickom jazyku.
Astrid Lindgrenová
Astrid Lindgrenová, rod. Astrid Anna Emilia Ericssonová (* 14. november 1907, Vimmerby, Švédsko – † 28. január 2002, Štokholm) bola úspešná švédska autorka kníh pre deti. Okrem príbehov pre deti písala aj romány, poviedky, divadelné hry, poéziu, filmové a divadelné scenáre. Jej knihy boli preložené do 70 jazykov v 100 krajinách sveta. V roku 1958 dostala cenu Hansa Christiana Andersena, ktorá je považovaná za najvyššie možné ocenenie autorov detských kníh.
Život
Astrid Lindgrenová vyrastala v obci Vimmerby vo Švédsku. Mnoho jej kníh bolo inšpirovaných vlastným detstvom, ktoré strávila na farme svojho otca Samuela Augusta Ericssona († 1969). Astrid bola druhým dieťaťom, narodila sa rok po Gunnarovi (1906), po nej mali rodičia ešte dve dcéry Stinu (1911) a Ingegerd (*1916–†1997).
V roku 1923 začala pracovať v lokálnych novinách, ale do dvoch rokov otehotnela so ženatým kolegom a bola nútená pod tlakom okolia odísť z domova. V Kodani 4. decembra 1926 porodila syna Larsa, ktorého pre nedostatok financií dala do pestúnskej rodiny. Potom odišla do Štokholmu, kde začala pracovať ako sekretárka. V apríli 1931 sa vydala za Stura Lindgrena (†1952), čo jej umožnilo zobrať si späť svojho syna. 21. mája 1935 sa jej narodila dcéra Karin. Od roku 1937 pracovala ako stenografka pre švédskeho profesora kriminalistiky Harry Södermana. Táto práca ju inšpirovala k románu o Kalle Blomkvistovi.
Najslávnejšia Lindgrenovej postava Pipi Dlhá Pančucha vznikla z príbehov, ktoré rozprávala svojej dcére pred spaním. Kniha sa rýchlo stala veľmi úspešnou a urobila z Lindgrenovej medzinárodne známu spisovateľku.
Astrid Lindgrenová aktívne podporovala detské práva a práva zvierat, ako aj práva menšín. Za túto činnosť dostala v roku 1993 cenu Right Livelihood Award.
V roku 2002 po jej smrti švédska vláda zaviedla cenu Astrid Lindgrenovej pre spisovateľov detskej literatúry.
Diela (výber)
right|thumb|Pamätník Astrid Lindgrenovej v Štokholme Značka šv. označuje pôvodný názov diela.
Sharon Stonová
Sharon Vonne Stonová (* 10. marec 1958, Meadville, Pensylvánia, Spojené štáty) je americká herečka, filmová producentka a bývalá modelka.
Herecká kariéra
Svetovo známo sa stala v roku 1992 rolou v erotickom thrilleri Základný inštinkt. Roku 1995 dostala Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon v dráme za film Casino (1995). V 90. rokoch bola jednou z najlepšie platených hollywoodskych herečiek.
Za účinkovanie v troch epizódach seriálu The Practice získala v roku 2004 Primetime Emmy Award za najlepší epizódny ženský herecký výkon v dramatickom seriály. V júli 2005 navštívila Mezinárodní filmový festival Karlovy Vary, kde prevzala Krištáľový glóbus za mimoriadny umelecký prínos svetovému filmu.
V roku 2005 počas rozhovoru o filme Základný inštinkt 2 vyhlásila, že má sklony k bisexualite a v minulosti udržiavala vzťah so ženami. Trpí cukrovkou.