cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Phil Taylor
Phil Taylor, celým menom Philip Douglas Taylor (* 13. august 1960, Stoke-on-Trent) je bývalý anglický reprezentant v šípkovom športe. So šestnástimi titulmi majstra sveta je historicky najúspešnejším pretekárom v tomto odvetví a má aktívnu bilanciu so všetkými svetovými šípkarmi, vo svetovom rebríčku PDC Order of Merit je na začiatku roka 2018 na štvrtom mieste. Je pravák, je známy pod prezývkami Crafty Potter (Prešibaný hrnčiar) alebo The Power (Sila).
Životopis
Nedokončil strednú školu a pracoval ako robotník v továrni na keramické držiaky toaletného papiera. K šípkarskému športu sa dostal až v roku 1986, keď dostal od manželky k narodeninám oceľové šípky a terč a začal hrať v krčme, ktorú vlastnil majster sveta Eric Bristow. Ten si všimol Taylorov talent a finančne ho podporoval v začiatkoch profesionálnej kariéry. V roku 1988 Taylor vyhral prvý veľký turnaj Canadian Open a v roku 1990 sa stal majstrom sveta organizácie British Darts Organisation, keď vo finále porazil práve Bristowa. Titul obhájil v roku 1992, o rok neskôr bol medzi pretekármi, ktorí založili novú organizáciu Professional Darts Corporation. Stal sa štrnásťkrát jej majstrom sveta (1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2009, 2010, 2013) a päťkrát skončil na druhom mieste (1994, 2003, 2007, 2015 a 2018). Celkovo vyhral počas kariéry viac ako dve stovky turnajov, z toho 83 v kategórii „major“.
So svojou o tri roky mladšou exmanželkou Yvonne má štyroch potomkov, z toho 3 dcéry - Lisu (nar. 1983) Kelly (1989) a Natalie (1992) a syna Chrisa (1984). V roku 2014 sa tento pár rozviedol a Taylor musel svojej dnes už bývalej žene vyplatiť 830 tisíc libier a k tomu jej odovzdať päť domov. Celkový majetok Phila Taylora sa odhaduje na cca 3,5 milióna libier, vlastní tiež viac ako 8% podiel v PDC a má svoju firmu Phil The Power Taylor Ltd., ktorá má hodnotu cez 750 000 libier.
Dušan Medzihradský
Dušan Medzihradský (* 13. marec 1938, Liptovská Ondrašová) je slovenský scenárista, kameraman a režisér dokumentárnych filmov. Venoval sa širokej tematike a vytvoril niekoľko dokumentárnych cyklov. Najznámejšie sú Encyklopédia slovenských obcí a História jedného dokumentu.
Životopis
Dušan Medzihradský sa narodil 13. marca 1938 v Liptovskej Ondrašovej (dnes mestská časť Liptovského Mikuláša). Nadviazal na rodinné viacgeneračné učiteľské tradície, ale po krátkej pedagogickej praxi sa začal venovať fotografii a dokumentárnemu filmu. Stál pri zrode banskobystrického štúdia Slovenskej televízie a tvoril základy jeho dokumentárnej tvorby. Pracoval ako kameraman, režisér, scenárista i redaktor. Vytvoril množstvo dokumentárnych filmov a niekoľko dokumentárnych cyklov. V niektorých pokračujú aj iní autori.
Extraliga hádzanárok 1993/94
Extraliga hádzanárok  v sezóne 1993/94 bol 1. ročník najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Po rozdelení Česko-Slovenska nahradil česko-slovenskú ligu. Súťaž niesla dobový názov I. liga a zúčastnilo sa jej 10 družstiev, teda o 2 družstvá menej ako v minulej sezóne česko-slovenskej ligy. Prvým majstrom slovenskej ligy sa stalo družstvo HCT JASPOL Partizánske.
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával z dvoch častí. Najprv sa hrala sa základná časť, ktorá pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 10. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Posledné družstvo v skupine o 7. až 10. miesto zostúpilo do nižšej súťaže.
Účastníci
Poznámka: Slovenská národná liga (SNL) bola najvyššia celoslovenská hádzanárska liga v Česko-Slovensku a spolu s Českou národnou ligou (ČNL) druhá najvyššia česko-slovenská hádzanárska liga.
Vasilios N. Tatakis
Vasilios N. Tatakis alebo (iný prepis) Vasílios N. Tatakis (* 1896† 1986) bol grécky filozof a historik filozofie, jeden zo štyroch najväčších gréckych filozofov 20. storočia.
Stručný životopis
Tatakis sa narodil v roku 1896 v Synetí na gréckom ostrove Andros. Vyštudoval literatúru na univerzite v Aténach (1919-1922) a filozofiu na Sorbonne (1928-1930). V roku 1939 získal doktorát z filozofie v Solúni. Z tohto obdobia pochádzajú viaceré štúdie a preklady niektorých Platónových dialógov. V rokoch 1947-1956 posobil ako prednášajúci gréckej, byzantskej a novšej anglickej filozofie a logiky. V roku 1958 sa stal profesorom na univerzite v Solúni. Venoval sa mysleniu troch kapadóckych otcov (Bazil Veľký, Gregor Naziánsky, Gregor Nysský) a vo všeobecnosti kresťanskej filozofii. Počas pobytu v Benátkach spracoval život a dielo Gerasimosa Vlachosa (gr. Γεράσιμος Βλάχος).
La philosophie byzantine
Kniha La philosophie byzantine (Paríž, 1949) bol prvý všeobecný úvod do byzantskej filozofie vôbec. Vyšla ako príloha k Histoire de la philosophie od Émila Bréhiera, ktorému chýbali dve časti ktomu, aby jeho dejiny boli úplné: myslenie Ázie a Byzancie. Prvé spracoval Paul Masson-Oursel a o spracovanie filozofie v Byzancii požiadal V. Tatakisa. Jeho spracovanie siaha od 6. do 15. storočia. Pred touto monografiu sa v západnej historiografii existencia filozofického myslenia v Byzancii vo všeobecnosti popierala.
Napriek tomu, že v dobe keď práca vznikla, existovalo len veľmi málo kritických vydaní byzantských filozofických autorov „pre štúdium byzantskej filozofie je to veľmi dôležitá práca, pretože Tatakis v nej prvýkrát synteticky predstavil byzantskú filozofiu a systematicky analyzoval kontinuálne pokračovanie gréckej filozofie v období trvania Byzantskej ríše.“ Platí, že „hoci sa odvtedy na tomto poli vykonalo mnoho práce, myslím, že stále nie sme pripravení nahradiť Tatakisov úvod novým, vyčerpávajúcim spracovaním dejín byzantskej filozofie“.
Kniha vyšla vo francúžštine, španielčine (1952), gréčtine (1977, s bibliografiou súvisiacich prác z rokov 1949-1976 od Linosa Benakisa), slovinčine (2001), srbčine (2002), angličtine (2003), rumunčine (2010), poľštine (2012).
Karol Galek
RNDr. Karol Galek MSc. (* 14. júl 1979) je slovenský energetik, geológ a politik, súčasný štátny tajomník Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky vo vláde Eduarda Hegera. Vo volebnom období 20162020 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SaS.
Vzdelanie a kariéra
Po absolvovaní Strednej priemyselnej školy stavebnej v Bratislave študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1999 až 2002 študoval bakalára z geológie, v roku 2004 získal magisterský titul v odbore Hydrogeológia a inžinierska geológia a v rokoch 2004 – 2006 vyštudoval RNDr. z rovnakého odboru. Od augusta 2004 do marca 2005 bol hlavným radcom Správy povolení na využívanie prírodných liečivých zdrojov a zdrojov prírodných minerálnych vôd Inšpektorátu kúpeľov a žriediel Ministerstva zdravotníctva SR. Potom pracoval ako projektový manažér pri príprave projektov využívajúcich solárnu energiu. V roku 2008 pracoval od mája do októbra ako analytik vývoja projektov pre Enel North Amerika v Massachusetts. V roku 2009 spolu s manželkou založil firmu so zámerom venovať sa slnečným elektrárňam pre rodinné domy. Spolu s ďalšími dvomi firmami založil Slovenskú asociáciu fotovoltického priemyslu. Od októbra 2010 je tiež koordinátorom Energy Park v rakúskom Bruck an der Leitha. V rokoch 2006 až 2009 študoval odbor Obnoviteľné zdroje v strednej a východnej Európe a na Technische Universität Wien získal titul MSc.
Politické pôsobenie
V strane Sloboda a Solidarita je členom od jej založenia a na poste tímlídra pre energetiku pôsobí od roku 2013, po pozvánke Ľubomíra Galka.
Hygge
Hygge je slovo škandinávskeho pôvodu označujúce pohodu a spokojnosť. Ide o maličkosti, ktoré spôsobujú, že sa cítite dobre a v pohode. Či je to už čítanie knižky zabalený v deke, šálka obľúbenej kávy alebo obed s najbližšími priateľmi. Za posledných pár rokov sa zo životného štýlu „hygge“ stal fenomén, ktorý pomáha zútulniť nielen škandinávske domovy. Hygge sa stalo definíciou dánskej kultúry a životného štýlu. Zjednodušene ide o spôsob, ako žiť dobre, vyrovnane a spokojne.
Karol Galek
Parlamentné pôsobenie
V parlamentných voľbách v roku 2016 kandidoval na 9. mieste kandidátky SaS. Vo voľbách získal 3 344 preferenčných hlasov a získal tak 13. miesto a bol zvolený do Národnej rady Slovenskej republiky V Národnej rade je členom poslaneckého klubu SaS a Výboru pre hospodárske záležitosti.
Hygge
Etymológia
Slovo hygge je pôvodom dánske slovo, ktoré v preklade znamená „cítiť sa dobre“. Existujú však domnienky, že originál slova hygge pochádza z anglického slova hug – objatie. Slovo hug pochádza z obdobia okolo roku 1560 a bolo prevzaté zo slova hugge, čo v preklade znamená objať. Slovo hugge je spájané s výrazom zo starej nórčiny – hygga – čo znamená pohodlie, toto slovo zase pochádzalo zo slova hugr, v preklade „nálada“.
Karol Galek
Štátny tajomník
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval na 7. mieste kandidátky SaS, do parlamentu sa nedostal, ale stal sa štátnym tajomníkom Ministerstva hospodárstva.
Aristandros Mladší
Aristandros bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr. Sochár Aristandros, syn Skopa z ostrova Paros, tvoril v 1. polovici 1. storočia pred Kr., a to hlavne na ostrove Délos, kde obnovil niekoľko poškodených sôch, zrejme z vojen pontského kráľa Mithridata VI. s Rímom. Dôkazom tejto jeho činnosti sú tri objavené nápisy na mramorových podstavcoch, všetky s odkazom na reštaurovanie diel sochára Agasia z Efezu, syn Menofila, činného na začiatku 1. storočia pred Kr.
Dva tieto nápisy majú vyryté mená oboch umelcov. Tretí podstavec, umiestnený v leidenskom Národnom múzeu starožitností, má vyryté len jeho meno:
Aristandros bol nepochybne vzdialený príbuzný Skopa, jedného z veľkých majstrov gréckej sochárstva.
Brajgel (album)
Brajgel je debutový štúdiový album slovenskej skupiny Brajgel z roku 2017.
Autorstvo
Hudba a texty:
Skladanie funkcií
Majme funkcie
f : X → Y
a
g : Y → Z
(t.j. obor hodnôt prvej funkcie je rovnaký ako definičný obor druhej funkcie). Potom zložením funkcií
f
g
je nová funkcia
g ∘ f : X → Z
, definovaná predpisom
(g ∘ f )(x) = g(f(x))
. Teda výsledok prvej funkcie použijeme ako vstup pre druhú funkciu.
Príklady
[[Súbor:Compfun.svg|náhľad|
g ∘ f
- zloženie
f
a
g
. Napríklad
(g ∘ f )(c) = #
.]] náhľad|Konkrétny príklad zloženia dvoch funkcií.
f = {(1, 3), (2, 1), (3, 4), (4, 6)}
g = {(1, 5), (2, 3), (3, 4), (4, 1), (5, 3), (6, 2)}
, tak
g ∘ f = {(1, 4), (2, 5), (3, 1), (4, 2)}
.
f: ℝ → ℝ
(kde ℝ je množina všetkých reálnych čísel) je daná
f(x) = 2x + 4
je daná
g(x) = x3
, potom:
(f ∘ g)(x) = f(g(x)) = f(x3) = 2x3 + 4
, a
(g ∘ f)(x) = g(f(x)) = g(2x + 4) = (2x + 4)3
t
daná funkciou
h(t)
, a koncentrácie kyslíka v nadmorskej výške
x
je daná funkciou
c(x)
, tak zložená funkcia
(c ∘ h)(t)
Vlastnosti
f
,
g
a
h
a potom zložíme
s výsledkom, alebo najskôr zložíme
— v oboch prípadoch bude výsledok rovnaký. Symbolicky to môžeme napísať:
f ∘ (g ∘ h) = (f ∘ g) ∘ h
. Podobne to platí aj vtedy, keď skladáme viac ako 3 funkcie: na poradí (na uzátvorkovaní) nezáleží. Preto môžeme zátvorky vynechať.
Zloženie dvoch injektívnych (prostých) zobrazení je opäť injektívne. Podobne zloženie dvoch surjektívnych zobrazení je vždy s urjektívne. Z toho vyplýva, že zložením dvoch b ijekcií je tiež bijekcia. Inverzná funkcia ku zloženiu dvoch funkcií (ak sa dá invertovať) má vlastnosť, že
(f ∘ g)−1 = ( g−1 ∘ f −1)
.
Zložením dvoch diferencovateľných funkcií dostaneme opäť diferencovateľnú funkciu, ktorá sa dá zderivovať pomocou reťazového pravidla.
V programovacích jazykoch
Skladanie funkcií sa v rôznych formách vyskytuje v mnohých programovacích jazykoch.
Typografia
Symbol zloženia ∘ má v Unicode kód U+2218 (v HTML &#8728; ). V systéme TeX, sa dá zapísať pomocou .
Aristandros Starší
Aristandros bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Aristandros, grécky sochár (bronziar ) z ostrova Paros, tvoril pravdepodobne v Aténach na konci 5. storočia pred Kr. Od antických autorov sa s výnimkou Pausania o jeho dielach nezachovali správy. Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal, že bol autorom sochy ženy s lýrou (symbol Sparty), ktorú Sparťania venovali ako votívny dar do Apolónovho posvätného okrsku v Amyklách na pamiatku svojho víťazstva pri Aigospotamoi (Kozích riečkach), kde v roku 405 pred Kr. porazili aténske loďstvo. Amykly sa nachádzali asi 4. km južne od Sparty. Apolónov okrsok ležal juhozápadne od obce, na tomto mieste boli odkryté základy veľkého oltára a trónu s početnými mramorovými úlomkami z výzdoby. Zaujímavosťou ale je, že Aristandros bol s veľkou pravdepodobnosťou otec Skopa, jedného z najvýznamnejších sochárov starovekého Grécka. Niektoré objavené podstavce zo sôch z ostrova Délos, datované do prvej polovice 1. storočia pred Kr., sú signované sochárom Aristandrom z Parosu, synom Skopa,  čo svedčí o existencii rodiny umelcov z tohto ostrova, ktorej bol zrejme jej najstarším členom.
Brajgel
Brajgel je slovenská komunitná hudobná skupina z Malých Karpát.
Flegón z Trallu
Flegón bol grécky spisovateľ a historik v 2. storočí.
Biografia
Z antických prameňov vieme o ňom len veľmi málo, len to, že pochádzal z maloázijského Trallu, niekoľko rokov prežil na Sicílii a že bol prepustencom rímskeho cisára Hadriána.
Brajgel
„Poézia je, keď emócia našla svoju myšlienku a myšlienka našla slová“ – v tejto definícii poézie od básnika Roberta Frosta nachádza Brajgel analógiu k charakteristike svojej hudobnej tvorby. Sú kapelou s poéziou v mozgu.
Flegón z Trallu
Diela
Z písomných prác Flegóna čerpali informácie okrem iných aj kresťanskí historici Iulius Africanus, Órigenes alebo Hieronymus.
Flegón a zatmenie Slnka počas Pašije
Apoštol Matúš vo svojom evanjeliu zaznamenal, že sa počas umierania Ježiša na kríži udialo zemetrasenie. V evanjeliu od Lukáša je zase uvedené: „''Bolo už asi šesť hodín; tu nastala tma po celej zemi až do deviatej hodiny, lebo sa Slnko zatmelo. Opona v chráme sa roztrhla napoly. V tom zvolal Ježiš mocným hlasom: Otče, do tvojich rúk porúčam svojho ducha! A keď to dopovedal, skonal.''“ Tieto informácie sa snažil potvrdiť aj z mimo evanjelických zdrojov (medzi inými) kresťanský historik Eusebios z Kaisareie, ktorý sa oprel o Flegónov zázmam z 13. knihy víťazov olympijských hier, kde sa uvádza: „''V 4. roku 202. olympiády bolo zatmenie Slnka omnoho väčšie než všetky skôr pozoro­vané a o 6. hodine dennej nastala noc taká, že i hviezdy na nebi sa ukázali; a veľké zemetrasenie, ktoré v Bitýnii vzniklo, zničilo väčšinu Nikaie.''“
Brajgel
Brajgel je rezidentom v Pezinku a Modre, kde sa okrem pravidelného koncertovania všetci členovia aktívne podieľajú na organizovaní občianskeho a kultúrneho života aj v širšom kontexte (David Bowie Tribute, Koncert pre Jána a Martinu , medzinárodný festival poézie Feliber Poetry , Literárne večery, diskusie, výstavy a. i.).
V apríli 2017 vydali debutový eponymný album Brajgel, ktorého súčasťou je aj poviedka Petra Pavlaca Nočný spev rúk a videoklip k piesni Rieky a jazerá.
Koncom novembra 2019 publikovali v elektronickej distribúcii singel Geometria samoty.
Druhý štúdiový album s názvom Paradise vyšiel v decembri 2022.
Skupina bola prezentovaná v relácii Umenie (RTVS) a v relácii Ars Litera (Rádio Devín).
Brajgel vznikol v decembri 2013 v Pezinku a aktuálne funguje v zložení: Veronika Němcová (spev), Patrik Lančarič (texty, gitara, syntetizátor), Marian Lučenič (bicie), Erik Kern (klávesové nástroje), Adam Jánoš (basová gitara).
Samohybný delostrelecký oddiel
21. samohybný delostrelecký oddiel je delostrelecká jednotka, súčasť 2. mechanizovanej brigády Pozemných síl Slovenskej republiky. Sídli v Michalovciach. Veliteľom oddielu je od 1. mája 2021 pplk. Ing. Marek Uchaľ, ako ôsmy veliteľ v poradí.
Dejiny oddielu
Predchodkyňou oddielu bola delostrelecká brigáda, ktorá vznikla 1. decembra 1950 v posádke Jičín ako 21. ťažká delostrelecká brigáda, ktorá bola súčasťou 5. delostreleckej divízie. K 29. aprílu 1955 bola brigáda premenovaná na 21. prešovskú ťažkú delostreleckú brigádu, v roku 1958 bola premenovaná na 25. prešovskú húfnicovú delostreleckú brigádu, ale už počas reorganizácie v rokoch 1960 až 1962 jej bolo vrátené predošlé meno. Od 1. septembra 1963 prešla do podriadenosti 4. vševojskovej armády a jej názov bol zmenený na 332. kanónovú delostreleckú brigádu. Počas rokov 1990 až 1991 prešla ďalšími zmenami a ako 3. delostrelecká brigáda bola presunutá z posádky Jičín do posádky Jelšava. K 1. októbru 1995 bola prečíslovaná na 5. delostreleckú brigádu. Tá bola zrušená dňom 31. marca 2005 a k 1. januáru 2005 vznikol Zmiešaný delostrelecký oddiel ako súčasť 2. mechanizovanej brigády. Do konca marca 2005 pôsobil v Jelšave, ale k 1. aprílu 2005 bol dislokovaný do Duklianskych kasární v Michalovciach. Od 1. júla 2009 oddiel nesie názov Samohybný delostrelecký oddiel. Tradičným novoročným salvám pri príležitosti vzniku Slovenskej republiky v roku 2018 prvý krát velila žena.
25. februára 2011 prezident Ivan Gašparovič oddielu prepožičal historický názov Dukliansky samohybný delostrelecký oddiel a rozkazom z 31. mája 2013 čestný názov Samohybný delostrelecký oddiel generálmajora Alexandra Kordu.
Oddiel vypálil slávnostné salvy počas inaugurácie hlavnej veliteľky Ozbrojených síl, prezidentky Zuzany Čaputovej. Prezidentka Zuzana Čaputová 25. mája 2021 oddielu zapožičala bojovú zástavu. Zapožičaná bola za „dosiahnutie výborných výsledkov v bojovej príprave, za kvalitné splnenie úloh na spojeneckých cvičeniach s jednotkami NATO, za príkladnú pomoc orgánom štátnej správy a samosprávy pri odstraňovaní živelných pohrôm a katastrof“.
Velitelia
Predchádzajúcim veliteľom oddielu bol od 1. júla 2017 pplk. Ing. Roman Bobaľ. Predtým oddielu dočasne velil mjr. Stanislav Šrag.
Zloženie
Oddiel sa skladá z : Batéria sa skladá z 3 čiat:
Veliteľská čata má výpočtové a muničné družstvo. Majú za úlohu zabezpečovať rekognoskáciu priestoru bojového rozmiestnenia batérie, vytvárať miesto riadenia paľby, monitorovať meteorologickú situáciu a doplňovať muníciou palebné čaty.
Palebnú čatu tvoria štyri družstvá každé vyzbrojené 155 mm ShKH, kde jedno družstvo tvorí štvorčlenná obsluha v zložení
Technika
Medzi techniku, ktorú má oddiel k dispozícii patria kanónové húfnice ShKH vz. 2000 Zuzana, Zuzana MV, DELOSYS - Delostrelecký systém riadenia paľby a vozidlá Aligator 4x4 v úprave Delostrelecký prieskumný prostriedok.
SmartMedia
alt=|náhľad|Karta SmartMedia SmartMedia je flash pamäťová karta štandardne vo vlastníctve spoločnosti Toshiba s kapacitou od 2 MB do 128 MB. Pamäťové karty SmartMedia sa už nevyrábajú.
História
Formát SmartMedia bol spustený v lete roku 1995, aby konkuroval formám MiniCard, CompactFlash a PC Card. Napriek tomu, že pamäťové karty sú v súčasnosti spojené s digitálnymi fotoaparátmi, digitálnymi audio prehrávačmi, PDA a podobnými zariadeniami. SmartMedia bola vyrobená ako nástupca počítačovej diskety. Formát bol pôvodne nazvaný Solid State Floppy Disk Card (SSFDC). Fórum SSFDC, konzorcium zamerané na podporu SSFDC ako priemyselného štandardu, bolo založené v apríli 1996, pozostávajúce z 37 počiatočných členov.
Karta SmartMedia sa skladá z jediného NAND flash čipu vloženého do tenkej plastovej karty, hoci niektoré karty s vyššou kapacitou obsahujú viaceré prepojené čipy. Bola to jedna z najmenších a najtenších skorých pamäťových kariet s hrúbkou iba 0,76 mm a podarilo sa udržať priaznivý pomer nákladov v porovnaní s ostatnými. Kartám SmartMedia chýba vstavaný čip ovládača, ktorý udržiaval náklady nižšie. Táto funkcia neskôr spôsobila problémy, pretože niektoré staršie zariadenia by vyžadovali aktualizácie firmvéru na spracovanie väčších kariet. Nedostatok zabudovaného ovládača taktiež znemožnil automatickú úpravu opotrebenia karty, proces, ktorý zabraňuje predčasnému opotrebovaniu sektora mapovaním zápisov do rôznych iných sektorov karty. Karty SmartMedia sa môžu používať na štandardnej 3,5 "disketovej jednotke pomocou adaptéra FlashPath. To je možno jediný spôsob, ako získať funkciu flash pamäte so starým hardvérom a zostáva jedným z najvýraznejších prvkov SmartMedia. Jeho vlastné nevýhody, pretože vyžadovali špeciálne ovládače, ktoré ponúkajú len veľmi jednoduchú schopnosť čítať a zapisovať súbory (alebo len na čítanie na systémoch Macintosh) a boli obmedzené na rýchlosti prenosu diskiet. Keď boli veľkosti kariet obmedzené (vo všeobecnosti 8 až 16 MB) a rozhrania USB boli nezvyčajné a nízke rýchlosti, digitálne fotoaparáty pripojené cez "vysokorýchlostné" sériové linky, ktoré samy vyžadovali ovládače a špeciálne programy prenosu. – úplná 16MB karta – priamo na pevný disk – pomocou Flashpathu pomocou najpomalšieho (128 kbit/s) PC floppy controller bol ešte jednoduchší a trochu rýchlejší ako najrýchlejší spoľahlivý (115,2 kbit/s) serial l bez potreby pripojenia, synchronizácie a náhľadov miniatúr a iba bití drahými čítačmi externých kariet založených na paralelnom portu, ktoré by mohli vykonávať rovnakú prácu za dve minúty alebo menej (1000 kbit/s plus, porovnateľné s USB 1.0) na kompatibilný vysokorýchlostný port ECP alebo EPP (a ~ 5 minút s použitím základného PPT v režime bezpečné). náhľad|Porovnanie veľkosti a kapacity kariet SmartMedia a MicroSD Karty SmartMedia sa zvyčajne používali ako úložný priestor pre prenosné zariadenia vo forme, ktorú je možné ľahko odstrániť z počítača. Napríklad obrázky nasnímané digitálnym fotoaparátom budú uložené ako obrazové súbory na SmartMedia karte. Používateľ by mohol skopírovať obrázky do počítača pomocou čítačky SmartMedia. Čítačka bola zvyčajne malá krabica pripojená cez USB alebo iné sériové pripojenie. Moderné počítače, ako notebooky, tak aj stolné počítače, majú príležitostné postavenie slotov SmartMedia. Zatiaľ čo dostupnosť špecializovaných čítačiek SmartMedia klesla, čitatelia, ktorí čítajú viaceré typy kariet (napríklad 4 v 1 a 10 v 1) formátu, ale dokonca aj tieto sa znížili v množstve, s mnohými kvapkami SmartMedia v prospech MicroSD a / alebo Memory Stick Micro.
SmartMedia bola populárna v digitálnych fotoaparátoch a dosiahla svoj vrchol približne v roku 2001, keď získala takmer polovicu trhu digitálnych fotoaparátov. Bolo podporené najmä Fujifilm a Olympus, aj keď formát začal vykazovať problémy s rozlíšením fotoaparátu. Karty s veľkosťou väčšou ako 128 MB neboli k dispozícii a kompaktné digitálne fotoaparáty dosahovali veľkosť, kde boli aj karty SmartMedia príliš veľké na to, aby boli pohodlné. Spoločnosť Toshiba nakoniec prešla na menšie, vyššie kapacity kariet Secure Digital a spoločnosť SmartMedia prestala mať veľkú podporu po tom, čo Olympus a Fujifilm prešli na xD. V PDA, MP3 prehrávači alebo Pagers nenašla toľko podpory ako niektoré iných formátov, najmä v Severnej Amerike a Európe, aj keď tam bolo ešte významné použitie. náhľad|Röntgenová snímka karty SmartMedia SmartMedia karty väčšie ako 128 MB neboli nikdy vyrobené, aj keď sa hovorilo o 256 MB karte. Technické špecifikácie pre veľkosť pamäte boli spravené a na niektorých miestach boli dokonca inzerované aj 256 MB karty (Niektoré staršie zariadenia nemôžu podporovať karty väčšie ako 16 alebo niekedy aj 32 MB bez aktualizácie firmvéru, ak vôbec).
Karty SmartMedia sa dodávali v dvoch formátoch, 5 V a modernejších 3,3 V (niekedy označených 3 V), pomenované pre ich hlavné napájacie napätie. Obal bol takmer identický, s výnimkou obráteného umiestnenia vrubovaného rohu. Mnohé staršie zariadenia SmartMedia podporujú iba 5V karty SmartMedia, zatiaľ čo mnohé novšie zariadenia podporujú len karty typu 3.3V. S cieľom chrániť karty 3.3V pred poškodením v zariadeniach iba s 5V by čítačka kariet mala mať nejaké mechanické zabezpečenie (napríklad detekciu typu zárezu), aby zakázala vloženie nepodporovaného typu karty. Niektoré nízkonákladové čítačky kariet s kapacitou 5 V nepôsobia týmto spôsobom a vkladanie karty s veľkosťou 3,3 V do takejto čítačky iba s 5 V spôsobí trvalé poškodenie karty. Dvoj napäťové čítačky kariet sú vysoko odporúčané.
Existuje nadradený adaptér xD-to-SmartMedia, ktorý umožňuje xD kartám používať port SmartMedia, ale nezapadá úplne do slotu SmartMedia. Existuje obmedzenie kapacity karty xD, ak sa používa v takýchto adaptéroch (niekedy 128 MB alebo 256 MB) a zariadenie podlieha obmedzeniam čítačky SmartMedia.
Pamäťové karty SmartMedia nie sú vyrábané už od roku 2006. Už dlhú dobu neexistujú žiadne nové zariadenia určené pre SmartMedia. Karty smartmedia sú stále stále dostupné na eBay väčšinou v používanom stave, keď sa z času na čas objavujú nové karty.
Ochrana proti kopírovaniu
náhľad|Symbol ID znamená, že karta je chránená proti kopírovaniu. Veľa kariet SmartMedia obsahuje málo známu ochrannú funkciu ochrany proti kopírovaniu známu ako "ID". To je dôvod, prečo sú mnohé karty označené "ID" vedľa kapacity. To poskytlo každej karte jedinečné identifikačné číslo pre použitie s ochrannými systémami proti kopírovaniu. Jednou z mála implementácií tohto primitívneho DRM systému bola kórejská spoločnosť Game Park, ktorá ju používala na ochranu komerčných titulov pre vreckový herný systém GP32. Prehrávač MP3 Yepp Hip-Hop spoločnosti Samsung v roku 1999 tiež použil túto funkciu na implementáciu technológie Secure Digital Music Initiative DRM.
Formátovacie chyby a straty dát
Karty SmartMedia sa často poškodzujú a sú nepoužiteľné, keď sú karty čítané / zapisované v zariadení na čítanie kariet. Ovplyvnené karty SmartMedia budú nepoužiteľné a fotoaparát alebo zariadenie nebudú schopné formátovať, čítať ani zapisovať na kartu. Strata dát a zmena kapacity, ktorú zariadenie zobrazuje, sú tiež príznakmi nízkej úrovne poškodenia formátu alebo poškodeného CIS (Card Information System). Väčšinu týchto chýb formátu kariet je možné opraviť a dáta alebo fotografie je možné obnoviť. Formát s nízkou úrovňou so správnym softvérom a zariadením môže vrátiť pamäťovú kartu SmartMedia do správneho pracovného poriadku. S určitým prieskumom na internete nájdete niekoľko zdrojov informácií a spoločnosti, ktoré poskytujú službu opravy kariet SmartMedia. Vzhľadom na klesajúcu dodávku formátu pamäte SmartMedia sa tieto poškodené karty a zariadenia, ktoré podporujú, zbytočne odhodia. Väčšina poškodených alebo nepoužiteľných kariet SmartMedia môže byť opravená.
V súčasnosti
Karta SmartMedia a adaptér FlashPath sa použili ako grafické zariadenie vo filme Colombiana (2011), počas úvodných scén, ktoré boli nastavené v polovici 90. rokov. Karta je prehltnutá 9 ročnou osirelou obeťou, aby ju skryla, a potom sa vrátila.
Étienne Tassin
Étienne Tassin (* 4. apríl 1955† 6. január 2018 ) bol francúzsky filozof.
Životopis
Étienne Tassin bol profesorom na Univerzite Paris VII - Diderot. Vyučoval politickú filozofiu, opierajúc sa predovšetkým o myslenie Hannah Arendtovej.
Doktorát z filozofie získal roku 1996 na Univerzite Paris-XIII pod vedením Jacquesa Poulaina, témou jeho dizertačnej práce bola práve Arendtovej filozofia.
Zátoň
Zátoň je územie európskeho významu v správe štátnej ochrany prírody Správa CHKO Dunajské luhy. Väčšina územia je súčasťou chráneného vtáčieho územia SKCHVU005 Dolné Považie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Bánov v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené výnosom MŽP SR č.3/2004-5.1 v roku 2004 na rozlohe 681,549ha, ktorým sa vydáva národný zoznam území európskeho významu.
Predmetom ochrany sú tieto druhy:
Dameas z Krotónu
Milón, syn Diotimov, víťazil v Olympii medzi rokmi 532 až 516 pred Kr. Počas archeologických vykopávok v Olympii sa východne od ruín buleutérionu (radnice) našiel okrúhly podstavec z tmavého vápenca, ktorý bol pravdepodobne podstavcom sochy Milóna. Jeho poškodený archaický nápis je iba fragmentálne čitateľný.
MultiMediaCard
náhľad|MultiMediaCard
MultiMediaCard (MMC) je štandardná pamäťová karta používaná na ukladanie do pevného stavu. Spoločnosť MMC bola vytvorená v roku 1997 spoločnosťami SanDisk a Siemens AG a je založená na sériovom rozhraní s nízkym počtom pinových konektorov s povrchovou konštrukciou, ktorá používa zostavu substrátu s jednou pamäťou a je teda oveľa menšia ako predchádzajúce systémy založené na vysokom počte pinových paralelných rozhraní, napríklad CompactFlash. Oba produkty boli pôvodne zavedené pomocou technológie Flash od spoločnosti SanDisk NOR. MMC má veľkosť poštovej známky: 24 mm × 32 mm × 1,4 mm. MMC pôvodne používa 1-bitové sériové rozhranie, ale novšie verzie špecifikácie umožňujú prenosy 4 alebo 8 bitov naraz. MMC je možné použiť v mnohých zariadeniach, ktoré môžu používať karty Secure Digital (SD).
MMC sa zvyčajne používa ako pamäťové médium pre prenosné zariadenie vo forme, ktorú možno ľahko odstrániť z počítača. Napríklad digitálny fotoaparát by použil MMC na ukladanie obrazových súborov. S čítačkou MMC (zvyčajne malou schránkou, ktorá sa pripája cez USB alebo niektoré iné sériové pripojenie, hoci niektoré môžu byť nájdené integrované do samotného počítača), používateľ by mohol skopírovať snímky nasnímané digitálnym fotoaparátom do svojho počítača. Moderné počítače, ako notebooky, tak aj stolné počítače, majú často zásuvky SD, ktoré môžu navyše čítať konzoly MMC, ak to môžu ovládače operačného systému.
MMC sú dostupné v kapacitách do 512 GB. Používajú sa takmer v každom zariadení, v ktorom sa používajú pamäťové karty, ako sú mobilné telefóny, digitálne audio prehrávače, digitálne fotoaparáty a PDA. Od zavedenia SD kariet vytvára niekoľko spoločností MMC do svojich zariadení (výnimkou sú niektoré mobilné zariadenia, ako je komunikátor Nokia 9300 v roku 2004, kde je menšia veľkosť MMC), ale o niečo tenšie, kompatibilné s pinom MMC môžu byť použité v takmer ľubovoľnom zariadení, ktoré môže používať karty SD, ak je schopný softvér alebo firmvér v zariadení.
Zatiaľ čo len málo spoločností vytvára MMC sloty do zariadení dnes (SD karty sú bežnejšie), embedded karta (eMMC) je stále široko používaný formát v priemysle ako primárny prostriedok integrovaného ukladania do prenosných zariadení. Poskytuje lacný flash pamäťový systém so vstavaným ovládačom, ktorý sa môže nachádzať v telefóne so systémom Android alebo Windows alebo na nízkorozpočtových počítačoch, a zdá sa, že je hostiteľom ako zavádzacie zariadenie, namiesto drahšieho formátu pevného stavu ako je tradičný pevný disk.
Otvorený zdroj
Táto technológia je štandardom pre každú spoločnosť, ktorá chce vyvíjať produkty na jej základe. Neexistujú poplatky za zariadenia, ktoré sú hostiteľmi MMC. Členstvo v asociácii MMC musí byť zakúpené za účelom výroby samotných kariet. Od júla 2009 je možné od MMCA vyžiadať najnovšie špecifikácie verzie 4.4 (z marca 2009) a po registrácii na MMCA je možné ich bezplatne stiahnuť.
Staršie verzie tohto štandardu, ako aj niektoré voliteľné doplnky k štandardom, ako MiCard a SecureMMC, sa musia zakúpiť samostatne. Veľmi detailná verzia je dostupná on-line, ktorá obsahuje dôležité informácie pre písanie ovládača MMC.
Veľmi detailná verzia je dostupná on-line, ktorá obsahuje dôležité informácie pre písanie ovládača MMC.
Od februára 2015 je možné od JEDECu požadovať najnovšie špecifikácie verzie 5.1 a po registrácii v spoločnosti JEDEC je možné ich stiahnuť bezplatne. Staršie verzie tohto štandardu, ako aj niektoré voliteľné doplnky k štandardom, ako MiCard a SecureMMC, sa musia zakúpiť samostatne.
RS-MMC
V roku 2004 bola zmenšená veľkosť multimediálnej karty (RS-MMC) predstavená ako menšia forma MMC, približne polovica veľkosti: 24 mm × 18 mm × 1,4 mm. Modul RS-MMC používa jednoduchý mechanický adaptér na predĺženie karty, aby mohol byť použitý v každom slote MMC (alebo SD). Moduly RS-MMC sú v súčasnosti k dispozícii v kapacitách do 2 GB vrátane. náhľad|RS-MMC a mechanický adaptér Moderné pokračovanie RS-MMC je všeobecne známe ako MiniDrive (MD-MMC). MiniDrive je všeobecne adaptér microSD karty vo formáte RS-MMC. To umožňuje používateľovi využiť širšiu škálu dostupných moderných MMC, aby prekročila historické obmedzenia technológie starších čipov o 2 GB.
Medzi implementácie RS-MMC patrí Nokia a Siemens, ktorí používali RS-MMC v smartgénoch Symbian Series 60, Internet Tablet Nokia 770 a generáciách 65 a 75 (Siemens). Od roku 2006 však všetky nové zariadenia spoločnosti Nokia s kartami používajú karty miniSD alebo microSD, pričom spoločnosť vo svojich produktoch znižuje podporu štandardov MMC. Spoločnosť Siemens v roku 2006 úplne ukončila svoju činnosť v oblasti mobilných telefónov. Siemens pokračuje v používaní MMC pre niektoré PLC úložné zariadenia využívajúce výhody MD-MMC.
DV-MMC
Dual-Voltage MultimediaCard (DV-MMC) je jedným z prvých prijateľných zmien v MMC bolo zavedenie kariet s dvojitým napätím, ktoré môžu pracovať pri 1,8 V okrem 3,3 V. Prevádzkovanie pri nižších napätiach znižuje spotrebu energie karty, čo je dôležité v mobilných zariadeniach. Avšak jednoduché súčiastky s dvojitým napätím rýchlo vyjdú z výroby v prospech MMCplus a MMCmobile, ktoré ponúkajú okrem schopností dvojitého napätia aj schopnosti.
MMCplus a MMCmobile
Verzia 4.x normy MMC predstavená v roku 2005 priniesla dve veľmi významné zmeny v porovnaní s kartami SD: schopnosť pracovať pri vyšších rýchlostiach (26 MHz a 52 MHz) ako pôvodná MMC (20 MHz) alebo SD ( 25 MHz, 50 MHz) a dátovú zbernicu so štyrmi alebo ôsmimi bitmi. náhľad|Karta MMCplus Karty s plnou veľkosťou verzie 4.x a karty so zmenšenou veľkosťou sa môžu predávať ako MMCplus a MMCmobile.
Karty verzie 4.x sú plne spätne kompatibilné s existujúcimi čítačmi, ale vyžadujú aktualizovaný hardvér / softvér na využitie svojich nových možností; aj keď sú štyribitové zbernice a vysokorýchlostné režimy prevádzky zámerne elektricky kompatibilné s SD, inicializačný protokol je iný, takže aktualizácie firmvéru / softvéru sú potrebné na použitie týchto funkcií v čítačke SD.
MMCmicro
MMCmicro je najmenšia verzia MMC karty. Pri rozmeroch 14 mm × 12 mm × 1,1 mm je ešte menšia a tenšia ako RS-MMC. Rovnako ako MMCmobile, MMCmicro umožňuje dvojité napätie, spätne kompatibilné s MMC a môže byť použitý v MMC a SD slotoch v plnej veľkosti s mechanickým adaptérom. Karty MMCmicro majú vysokorýchlostné a štyribitové funkcie zbernice 4.x spec, ale nie 8-bitová zbernica, kvôli absencii extra kolíkov.
Bolo to predtým známe ako S-karta, keď ho zaviedla spoločnosť Samsung dňa 13. decembra 2004. Neskôr bola adaptovaná a zavedená v roku 2005 MultiMediaCard Association (MMCA) ako tretia form factorová pamäťová karta v rodine MultiMediaCard.
MMCmicro sa veľmi podobá microSD, ale dva formáty nie sú fyzicky kompatibilné a majú nekompatibilné konektory.
MICARD
MiCard je spätne kompatibilné rozšírenie normy MMC s teoretickou maximálnou veľkosťou 2048 GB (2 TB) oznámené 2. júna 2007. Karta sa skladá z dvoch odpojiteľných častí, podobne ako karta microSD s adaptérom SD. Malá pamäťová karta sa hodí priamo do portu USB, zatiaľ čo má tiež elektrické kontakty kompatibilné s MMC, ktoré s dodávaným elektromechanickým adaptérom zapadajú do tradičných čítačiek kariet MMC a SD. Doteraz iba jeden výrobca (Pretec) vyrobil karty v tomto formáte.
Vyvinutý taiwanským inštitútom pre výskum priemyselných technológií v čase oznámenia dvanásť taiwanských spoločností (vrátane technológií ADATA, Asustek, BenQ, Carry Computer Eng., C-One technológie, DBTel, Power Digital Card Co, a RiCHIP) sa podpísali na výrobu novej pamäťovej karty. Avšak od júna 2011 žiadna z kótovaných spoločností neuvoľnila žiadne takéto karty a ani žiadne ďalšie oznámenia o plánoch pre formát.
Karta bola vyhlásená za k dispozícii od tretieho štvrťroka 2007. Očakávalo sa, že ušetrí 12 taiwanských spoločností, ktoré plánovali výrobu produktov a súvisiaceho hardvéru až do výšky 40 miliónov USD v licenčných poplatkoch, ktoré by inak platili vlastníkom konkurenčných formátov flash pamäte. Prvá karta mala mať kapacitu 8 GB, zatiaľ čo štandard by umožnil veľkosti až 2048 GB. Bolo uvedené, že má rýchlosti prenosu dát 480 Mbit / s (60 Mbyte / s), s plánmi na zvýšenie prenosu dát v priebehu času.
SecureMMC
Ďalšou nepovinnou súčasťou špecifikácie MMC 4.x je mechanizmus DRM, ktorý má MMC umožniť konkurovať SD alebo Memory Stick v tejto oblasti. Je známe veľmi málo informácií o tom, ako spoločnosť SecureMMC funguje alebo ako porovnávajú jej vlastnosti DRM so svojimi konkurentmi.
eMMC
V architektúre eMMC (zabudovaná MMC) sú komponenty MMC (pamäť flash plus riadiaca jednotka) umiestnené do balíkového balíka s malou súpravou guličkového poľa (BGA) pre použitie v obvodových doskách ako zabudovaný systém energeticky nezávislej pamäte. To je výrazne odlišné od ostatných verzií MMC, pretože to nie je užívateľsky vyberateľná karta, ale skôr permanentná príloha k doske plošných spojov. eMMC tiež nepodporuje protokol SPI-bus.
Takmer všetky mobilné telefóny a tablety používali túto formu pamäte pre hlavné ukladanie až do roku 2016. V roku 2016 začala spoločnosť UFS prevziať kontrolu nad trhom. Najnovšia verzia štandardu eMMC (JESD84-B51) od spoločnosti JEDEC je verzia 5.1 vydaná vo februári 2015 s rýchlosťami súperiacimi s diskami SSD (400 MB / s).
Iné formáty
Seagate, Hitachi a iní sú v procese uvoľňovania pevných diskov SFF s rozhraním nazývaným CE-ATA. Toto rozhranie je elektricky a fyzicky kompatibilné so špecifikáciou MMC. Štruktúra príkazov však bola rozšírená, aby umožnila hostiteľskému radiču vydávať príkazy ATA na ovládanie jednotky pevného disku.
Jozef Šoltész
JUDr. Jozef Šoltész, CSc. (* 1. máj 1909, Vranov nad Topľou† 19. marec 1977, Bratislava ) bol slovenský právnik a politik. Aktívne sa zúčastnil Slovenského národného povstania. Bol členom KSS, resp. KSČ. Postupne bol povereníkom pre súdnictvo (spravodlivosti), sociálnej starostlivosti, priemyslu a obchodu, výživy a obchodu. Pôsobil ako poslanec Slovenskej národnej rady, Národného zhromaždenia a Ústavodarného Národného zhromaždenia. V česko-slovenských vládach Zdeňka Fierlingera v rokoch 1945 a 1946 bol ministrom ochrany práce a sociálnej starostlivosti.
Životopis
Narodil sa vo Vranove nad Topľou. Vyštudoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia pôsobil ako úradník v bankovníctve a poisťovníctve. Už počas štúdia sa začal politicky angažovať, keď predsedal Združeniu sociálnodemokratických akademikov. Následne sa stal členom Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej. Počas existencie Slovenského štátu sa podieľal na odbojových aktivitách. Ešte pred vypuknutím Slovenského národného povstania sa stal členom odbojovej Slovenskej národnej rady. V septembri 1944 sa zúčastnil na zjazde sociálnej demokracie, pri ktorom sa sociálni demokrati spojili s komunistami. Vstúpil vtedy do KSS. Stal sa členom už prvého Zboru povereníkov, kde pôsobil ako povereník pre súdnictvo (spravodlivosti). V prvom Zbore povereníkov sa o funkciu delil s Ivanom Pietorom. Následne už v Druhom zbore povereníkov vykonával túto funkciu samostatne. Postupne vystriedal v rámci Zborov povereníkov viacero postov. Bol ešte povereníkom sociálnej starostlivosti, priemyslu a obchodu, výživy a nakoniec obchodu v roku 1951. V roku 1945 bol vymenovaný taktiež za ministra ochrany práce a sociálnej starostlivosti, ktorým bol v prvej a druhej vláde Zdeňka Fierlingera.
Po vojne pôsobil v ÚV KSS a v dočasnom ÚV KSČ. V roku 1945 patril do užšieho predsedníctva ÚV KSČ. Bol postupne poslancom dočasného Národného zhromaždenia, Ústavodarného Národného zhromaždenia a nakoniec Národného zhromaždenia. Poslancom bol do roku 1954. Podporoval všetky centralistické zmeny, ktoré znižovali význam a vplyv slovenských orgánov. V roku 1948 sa stal členom komisie, ktorá riešila otázky spojené s prípravou novej Ústavy Česko-Slovenska. V roku 1966 získal na Právnickej fakulte Univerzity Komenského titul kandidát vied (CSc.). V období rokov 1951 až 1955 pôsobil ako riaditeľ Cukrovaru Štefana Majora v Sládkovičove. Potom pôsobil v Ústrednej správe Štátnych majetkov v Bratislave a následne v Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. V rokoch 1969 až 1972 pôsobil ako veľvyslanec ČSSR v Maroku.
Depozícia
Depozícia môže byť:
Zbojnícky zámok
Zbojnícky zámok môže byť:
Glaukias
Glaukias môže byť:
Cuyo
náhľad|Cuyo na mape Argentíny
Cuyo je hornatý región v západnej časti Argentíny, tvorený provinciami Mendoza, San Juan a San Luis. Má rozlohu okolo 300 000 km² a žije v ňom dva a pol milióna obyvateľov. Najväčším mestom je Mendoza, kde sídli vysoká škola Universidad Nacional de Cuyo a regionálne múzeum. Cuyo patrilo k Inkskej ríši, pre Španielov ho získal v roku 1551 Francisco de Villagra a od roku 1564 bolo provinciou generálneho kapitanátu Čile. Oblasť sa vyznačuje svojráznym dialektom, v ktorom sa používa hláska ř.
Názov oblasti pochádza z výrazu Cuyùm puùlli, ktorý v jazyku domorodého kmeňa Huarpe znamená „krajina piesku“. Klíma je subtropická, charakteristickým miestnym javom je teplý vietor Zonda, časté sú zemetrasenia. Zrážky sú veľmi nízke, poľnohospodárstvo je závislé na sieti zavlažovacích kanálov, napájaných topiacim sa snehom z hôr. Cuyo patrí k najvýznamnejším vinárskym regiónom sveta, pestuje sa aj olivovník, zemiaky a ovocie. Značný ekonomický význam má tiež ťažba ropy, medi a uránu. Hlavnou riekou je Desaguadero. V Cuyu sa nachádza najvyšší vrch amerického kontinentu Aconcagua a stredisko zimných športov Las Leñas. Turistickou atrakciou sú tiež chránené územia Ischigualasto a Ñacuñan. Cez územie Cuya vedie trasa Rely Dakar.
V roku 1988 bola uzavretá dohoda o vytvorení ekonomického regiónu Nové Cuyo, zahŕňajúceho historické územia Cuya a provincii La Rioja.
Dameas z Kleitoru
Dameas alebo Démeas bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Sochár Dameas, pôvodom z arkádskeho z Kleitoru, pôsobil hlavne v Argose na konci 5. storočia pred Kr. Podľa rímskeho historika Plínia bol žiakom sochárskeho majstra Polykleita (uvádza ho ako Demea z Kleitoru). Grécky cestovateľ Pausanias, po návšteve Delf, zaradil jeho bronzové sochy Artemidy, Poseidóna a spartského stratéga Lysandra medzi najpamätnejšie votívne diela v Delfách. (bol to dar Sparťanov po víťazstve nad Aténami pri Aigospotamoi (Kozích riečkach) v roku 405 pred Kr.) Sochu Lysandra spomína aj rímsky rečník Cicero vo svojom filozofickom spise De divinatione (O veštení).
Počas archeologických vykopávok v Delfách sa na terase Apolónovho chrámu našiel podstavec, ktorý bol základňou sochy Lysandra. Nemá signatúru zhotoviteľa sochy, je ale pravdepodobné, že ním bol Dameas.
1. liga hádzanárok 1994/95
1. liga hádzanárok  v sezóne 1994/95 bol v poradí 2. ročník druhej najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov ''II. liga'' a zúčastnilo sa jej 12 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Víťazom ligy sa stalo družstvo Štart Bratislava.
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej ligy. Naopak, posledné družstvo zostúpilo do 2. ligy.
Výsledky
Pozn.: Tabuľka je neúplná, chýbajú v nej 2 zápasy.
Lenka Ilavská-Litvinová
Zúčastnila sa olympiády v Atlante v roku 1996. Jej najväčším úspechom bolo víťazstvo v roku 1993 na Giro d'Italia Femminile.
Mária Anna Portugalská
Mária Anna Portugalská (* 13. júl 1861, Bronnbach an der Tauber, Nemecký spolok† 31. júl 1942, New York, New York, USA) bola portugalská infantka z rodu Braganza a luxemburská veľkovojvodkyňa.
Životopis
21. júna 1893 sa na zámku Fischhorn vydala za Viliama, následníka luxemburského trónu. Hoci Viliam bol na rozdiel od nej protestant, snúbenci sa dohodli, že ich deti budú vychovávané v katolíckej viere.
Dňa 17. novembra 1905 zomrel Viliamov otec Adolf a Viliam sa stal vládnucim veľkovojvodom. Od 19. novembra 1908 ho kvôli ťažkej chorobe zastupovala ako regentka a po jeho smrti 15. februára aj ich maloletú dcéru Máriu Adelu, a to až do 18. júna 1912.
Po nemeckej okupácii Luxemburska 10. mája 1940 odišla rodina do exilu.
Zomrela 31. júla 1942 v New Yorku; dnes je pochovaná vo vojvodskej krypte luxemburskej katedrály Notre-Dame.
1. liga hádzanárok 1993/94
1. liga hádzanárok  v sezóne 1993/94 bol 1. ročník druhej najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Po rozdelení Česko-Slovenska nahradil slovenskú národnú ligu. Súťaž niesla dobový názov ''II. liga'' a zúčastnilo sa jej 12 družstiev, teda o 2 družstvá menej ako v minulej sezóne SNL. Víťazom ligy sa stalo družstvo Dunaj Zlatná na Ostrove.
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej ligy. Naopak, posledné družstvo zostúpilo do 2. ligy.
Účastníci
Poznámky:
Výsledky
Pozn.: V tabuľke chýba zápas 22. kola BratislavaNové Zámky z 1. júna 1994.
Neofyt
Neofyt alebo neofyta môže byť:
Neofyt môže byť v botanike aj:
Tordesillaská zmluva
náhľad|Rozdelenie sveta medzi Španielsko a Portugalsko podľa tordesillaskej zmluvy (plná fialová čiara) náhľad|Prvá stránka uvedeného dokumentu
Tordesillaská zmluva alebo aj zmluva z Tordesillas (Tratado de Tordesilhas, Tratado de Tordesillas) bola zmluva o rozdelení sveta medzi Španielsko a Portugalsko. Bola podpísaná na nátlak pápeža Alexandra VI. dňa 7. júna 1494 v španielskom meste Tordesillas.