cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kánon (časť omše)
Najdôležitejšou časťou je prepodstatnenie (transsubstanciácia), pri ktorom celebrant obetuje obetné dary a nad chlebom vyslovuje Ježišove slová "Toto je moje telo" a nad kalichom "Toto je kalich mojej krvi." Dôležité sú modlitby za Cirkev putujúcu na zemi (za pápeža, biskupov, spomienka na živých), za zosnulých, za odpustenie hriechov a spásu duší. V každej eucharistickej modlitbe sa spomína Preblahoslavená Panna Mária a spoločenstvo svätých v nebi.
Pafos (mytológia)
náhľad|Galateia a Pygmalión, rodičia Pafy, autor:[[Jean-Baptiste Regnault (1754–1829)]] Pafos je v gréckej mytológii dcéra cyperského kráľa (alebo sochára) Pygmalióna a jeho manželky Galateie.
Pygmalión priniesol bohyni Afrodite na jej sviatok skvelú obeť a pred jej oltárom vyslovil nesmelo žiadosť, aby z krásnej sochy ženy, ktorú vytvoril, urobila ak môže, jeho manželku. Bohyňa lásky jeho prianie splnila a keď sa Pygmalión vrátil domov, čakala ho manželka. Z manželstva Pygmalióna a oživenej sochy Galateie sa narodilo krásne dievčatko, ktoré dostalo meno Pafos. Po nej potom dostalo meno mesto na pobreží Cypru so slávnym chrámom bohyne Afrodity, ktoré sa dodnes volá Pafos.
4967 Glia
4967 Glia je planétka s priemerom 98 km, ktorú objavil N. G. Thomas 11. februára 1983.
Hercýnske pohoria
Hercýnske pohoria (tiež Hercýnsky les, Hercynia silva) sú geomorfologickým subsystémom Hercýnskeho systému pohorí a nížin, vymodelovaných hercýnskym (variským) vrásnením. Názov dostala podľa dnešného nemeckého pohoria Harz.
K hercýnskemu vrásneniu došlo zhruba pred 350 až 250 miliónmi rokmi, v období prvohôr a druhohôr, pri zrážke vtedajších kontinentov Laurázia a Gondwana. Vznikol rozsiahly reťazec hôr, výškovo podobný súčasným horám Alpsko-himalájskeho systému. Vedľa Hercýnskych pohorí k nemu patrili aj Apalačské vrchy v dnešnej Severnej Amerike (ich severná časť je ale staršieho dáta, vznikla už pri Kaledónskom vrásnení). O niečo mladšie sú pohoria Ťan-šan a Altaj, ktoré vznikli pri zrážke Kazachstánie so Sibírou pred 300 miliónmi rokmi v karbóne, a Ural, ktorý vznikol pri zrážke Sibíri s Euramerikou pred 280 miliónmi rokmi v perme. Väčšina týchto pohorí bola následne ohladená či úplne zrovnaná eróziou, na mnohých miestach však bola opätovne vyzdvihnutá nad okolitý terén pri Alpínskom vrásnení (ktoré na juh od Hercýnskych pohorí vyvrásnilo aj úplne nové horstvá).
Hercýnske vrásnenie v Európe
Nie všetky Hercýnske provincie na seba bezprostredne nadväzujú. Napr. Poľské vysočiny sú od Českej vysočiny oddelené výbežkom Stredoeurópskej nížiny.
Kmotor
Kmotor môže byť:
Dátumová hranica
thumb|Línia dátumovej hranice
Dátumová hranica je myslená čiara prechádzajúca približne poludníkom 180° zemepisnej dĺžky, určená na základe medzinárodnej dohody. Prechádza málo osídlenými oblasťami Tichého oceána, vyhýba sa kontinentom a ostrovom. Pri jej prekročení východným smerom sa z dátumu odpočíta jeden deň, pri prechode na západ sa dátum posúva o jeden deň dopredu. Pri prechode dátumovou hranicou sa mení len dátum, ale miestny čas sa mení spojite a nezávisí od prechodu dátumovou hranicou.
NGC 5475
NGC 5475 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 14. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Rogéville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Enterobacteriales
Enterobaktérie (lat. Enterobacterales, staršie: Enterobacteriales) je rad baktérií z taxónu gama-proteobaktérie (Gammaproteobacteria).
Do roku 2016 zahŕňal jedinú čeľaď Enterobacteriaceae (v širšom zmysle), od roku 2016 je rozdelený na viacero čeľadí, z ktorých len jedna sa volá Enterobacteriaceae (v užšom zmysle).
Charakteristika
Rad zahŕňa gramnegatívne, chemoorganotrofné, fakultatívne anaeróbne baktérie nachádzajúce sa vo vzduchu, vo vode a v pôde. Rozšírené sú v telách živočíchov od bezstavovcov až po človeka Ich rozšírenie je kozmopolitné. Tieto baktérie netvoria spóry, len puzdrá. Puzdrá majú polysacharidový základ, chránia bunku pred faktormi vonkajšieho prostredia, napríklad slnečným žiarením a dezinfekčnými prostriedkami. Kolónie niektorých neopuzdrených mikroorganizmov môžu získať opuzdrenie genetickým procesom transdukcie, takto obalom chránené bakteriálne organizmy sú virulentnejšie. Majú tvar paličiek širokých 0,1 až 1,5 µm. Bunkový pohyb sa uskutočňuje pomocou bičíkov (peritrichne usporiadaných), rad však zahŕňa aj nepohyblivé baktérie, bez bičíkov.
Známe sú ich biochemické, genetické, morfologické vlastnosti a máme informácie o ich kultivácii na základe vlastností, ktoré vykazujú k povahe kultivačného média. Do radu enterobaktérie patria podmienene patogénne, patogénne a komenzálne rody.
Systematika
Do radu enterobaktérie (Enterobacterales) sa zaraďujú tieto rody (stav okolo roku 2007):
Belmont-d’Azergues
Belmont-d’Azergues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apollinaris z Laodikeie
Apollinaris z Laodikeie (alebo Apollinarios/Apollinar) (310 – † 390) bol grécky teológ, biskup z Laodikeie (alebo nesprávne …z Laodiceie/Laodiceje) v Sýrii a zakladateľom apollinarizmu a syn kresťanského kňaza rovnakého mena.
Keď rímsky cisár Iulianus Apostata v roku 361 zakázal, aby kresťania vo svojich školách používali spisy klasických gréckych básnikov, Apollinarios spolu so svojím otcom básnicky spracoval rad biblických kníh, najmä žalmov, a previedol do formy platónskeho dialógu obsah evanjelií.
Ako lektor cirkevnej obce v Laodikeii bol roku 361 (alebo 360) zvolený nikajskou stranou za biskupa. Dôvodom bol jeho rozhodný odpor proti pohanskej reakcii a boj s ariánstvom. V ariánskej kríze podporoval homoúsiánsku pozíciu v prostredí, ktoré veľmi nahrávalo ariánstvu. To spôsobilo, že bol s hlavným odporcom ariánstva, Atanázom, ariánskou stranou exkomunikovaný.
Apollinaris hájil vo svojich spisoch kresťanstvo proti novoplatónskemu filozofovi Porfyriovi a rímskemu cisárovi Iulianovi Apostatovi. Tieto spisy prezrádzajú jeho filozofické vzdelanie, prepísal napríklad veľkú časť biblie do klasickej gréckej formy. Priatelil sa s Athanasiom, s Basilom z Cézarey bol v písomnom kontakte a v roku 373 alebo 374 patril medzi jeho žiakov aj Hieronymus (Hieroným).
Nakoniec sa odlúčil od učenia 1. nikajského koncilu tvrdením, že božstvo a ľudstvo nemôžu byť v osobe Ježiša Krista spojené. Namiesto toho sám učil, že v Kristovi bola síce ľudská duša a ľudské telo, avšak nie ľudský duch, ale božský Logos (pozri: trichotomizmus)
Apollinarios dostal do rozporu s názormi všeobecne prijímanými v cirkvi. Jeho učením, ktoré vlastne začalo christologické spory v cirkvi, sa zaoberalo viacero cirkevných synód (375 a 382 v Ríme, Alexandrijská synoda roku 378, 1. konštantínopolský koncil roku 381), ktoré ho odsúdili.
User experience design
Dizajn užívateľského zážitku (z anglického User Experience Design, príp. UX Design, UXD alebo UED) je aspekt ľudskej interakcie s daným systémom, zahŕňajúci rozhranie, grafiku, priemyslový dizajn, fyzickú interakciu a manuál. Vo väčšine prípadov, Dizajn užívateľského zážitku plne zahŕňa tradičný Dizajn komunikácie človeka s počítačom (z anglického Human–computer interaction, príp. HCI) a rozširuje ho tým, že rieši všetky aspekty výrobku alebo služby, tak ako je vnímaná užívateľmi.
Stupňovitá pyramída v Sakkáre
Stupňovitá pyramída v Sakkáre (iné názvy: Džoserova pyramída, Necerichetova pyramída, Pyramída Lepsius XXXII;  – doslova: odstupňovaná pyramída (v Sakkáre)) je staroegyptská pamiatka, súbor objektov starovekej pohrebnej a kultovej architektúry a archeologická lokalita z obdobia okolo roku 2600 pred Kr. Je súčasťou pohrebiska pri dedine Sakkára v dnešnom Egypte. V staroveku toto pohrebisko patrilo mestu Mennofer, ktoré bolo hlavným sídlom ríše. Pyramída bola postavená ako hrobka pre faraóna Necericheta jeho vezírom a héliopolitským veľkňazom Imhotepom v 27. storočí pred Kr. V rozľahlom zádušnom komplexe sa nachádzajú ďalšie pohrebné a kultové objekty a dekorácie.
Stupňovitá pyramída v Sakkáre je najstaršou egyptskou pyramídou, ktorú poznáme. Tvorí ju šesť na seba položených blokov v tvare mastaby, ktoré sa postupne do výšky pôdorysne zmenšujú, a tým tvoria stupňovitý ihlanový tvar s obdĺžnikovou základňou. Objekt bol pôvodne vysoký 62 metrov s rozmermi strán 109 × 125 metrov. Na plášť sa použil kvalitný leštený vápenec. Stupňovitá pyramída v Sakkáre je v súčasnosti považovaná za druhú najstaršiu veľkorozmernú kamennú stavbu na svete. Najstaršou je pyramída pri meste Caral v Peru, z obdobia okolo roku 3000 pred Kr. V blízkosti Stupňovitej pyramídy sa nachádza ohradený priestor známy pod názvom Veľká ohrada, ktorý vyzerá byť starší, zatiaľ sa však v jeho areáli nenašiel žiadny objekt.
Staviteľ
thumb|Socha faraóna Necericheta, ktorá bola umiestnená v serdabe areálu Stupňovitej pyramídy (Egyptské múzeum v Káhire, začiatok 3. dynastie)
Necerichet zvaný Džoser je známy najmä vďaka svojej novátorskej hrobke, ktorá dodnes dominuje sakkárskej krajine. Bol pravdepodobne prvým (alt. druhým) panovníkom 3. dynastie (okolo 26492575 pred Kr.). Dĺžka vlády sa uvádza 19 rokov, pokiaľ by toto číslo bolo dvojročným výročným datovaním, tak by vládol 38 rokov. Každopádne vládol dostatok rokov na to, aby postavil svoju slávnu hrobku, nech už ju nazveme stupňovitou pyramídou alebo stupňovitou mastabou.
V súvislosti s menom vlastníka hrobky a kultu sa v pyramídovom komplexe objavuje jeho Horovo meno (Hor Necerichet). Prezývku Džoser („Zbožný“) dostal až v neskoršom období, keď sa pri rôznych príležitostiach spomínal už ako legendárny panovník. Jeho stupňovitá pyramída vzbudzuje stále medzi verejnosťou veľký záujem pre svoju odlišnosť od architektúry, ktorá sa dovtedy stavala. V celkovom kontexte architektonického vývoja starovekej architektúry sa javí ako križovatka ideí a prvkov, ktoré sa v jednom momente v nej stretli a pretavené sa rozišli ďalej do nasledujúcich dejín architektúry. Predstavuje v mnohých prípadoch nový smer, napr. patrí do úzkej skupiny najstarších monumentálnych stavieb z kameňa na svete, v súčasnosti je druhou najstaršou známou pyramídou. Sociálny dopad takejto veľkej a relatívne zložitej kamennej konštrukcie je pozoruhodný. Proces jej výstavby si vyžadoval oveľa viac práce ako pri podobných objektoch z nepálených tehál. To predpokladalo, že štát a teda aj kráľovská vláda, dokázala už v tom čase ovládať materiálové a ľudské zdroje na organizačne rozvinutejšej úrovni ako v predchádzajúcom období. Dnes tieto znaky egyptológia interpretuje ako výraz politickej a hospodárskej konsolidácie krajiny po komplikovanom období 2. dynastie.
Prvýkrát v dejinách poznáme aj meno autora stavby – Imhotepa, vezíra a Reovho veľkňaza zo slnečného mesta Iunu (Heliopolis, D13), ktorý ju podľa tradície navrhol a viedol jej výstavbu. Vývoj staroegyptskej pohrebnej architektúry 1.3. dynastie ňou dosiahol svoj vrchol a predstavuje veľmi dôležitý medzník, v ktorom sa prehistorické stavebné formy z ľahkých prírodných materiálov pretransformovali do nového trvanlivého stavebného materiálu – kameňa. Architektonická tektonika objektov komplexu vychádzala zo starého, ľahkým materiálom vlastného spôsobu konštrukcie, pri kameni sa však stala púhou dekoráciou, keďže kameň má úplne rozdielne vlastnosti, a preto vyžaduje iný spôsob usporiadania pri jeho stavebnom využívaní.
Predchádzajúca architektúra
Zdá sa, že Necerichetova pyramída spracovala niekoľko predchádzajúcich nápadov, ktoré sa vyskytli v staršom období. Najvýznamnejším je sakkárska mastaba č. 3038 faraóna Adžiba. Podzemná časť leží štyri metre pod okolitým terénom v štvorhrannej šachte. Múry z nepálených tehál vystupovali do výšky 6 metrov. Tri jej strany boli zvýšené tak, aby vytvorili osem plytkých schodov, ktoré sa zdvíhali do výšky pod uhlom 49˚. Ďalšou paralelou k Necerichetovmu komplexu je v tomto prípade múr s nikami, ktorým boli staršie areály obohnané.
Podzemie pyramídového komplexu je možné porovnávať len s jedinou staršou subštruktúrou – je to podzemný komplex chodieb, šácht, tunelov a galérií, ktoré sa rozkladajú neďaleko, južne od Džoserovho zádušného areálu a dnes sa pripisujú panovníkovi 2. dynastie Hetepsechemuejovi. Majú však vo všetkých ohľadoch menšiu mierku.
Necerichetova hrobka a jej zádušný komplex
thumb|Pohľad na komplex z juhovýchodného nárožia thumb|Pohľad na komplex zo severovýchodného nárožia V komplexe Stupňovitej pyramídy sa nachádza niekoľko objektov, ktoré bývali dôležitou súčasťou areálu zostaveného podľa staroegyptskej nábožensko-filozofickej predstavy vzťahov pozemského a posmrtného života. V starovekom Egypte pyramída nebola len obyčajným kráľovským hrobom. Mala slúžiť mŕtvemu panovníkovi a umožniť mu znovuzrodenie vo večnosti. Jej symbolizmus nie je známy. Hypotézy vychádzajú z analýz neskorších kultových textov, akými sú napr. Texty pyramíd. Niektorí egyptológovia sa domnievajú, že bola monumentálnym obrazom koruny, príp. kráľovského zádušného kultu, čo by mohlo potvrdzovať aj sedem nájdených provinčných pyramíd, vybudovaných na rôznych miestach Egypta v období začiatku Starej ríše. Iná, tiež akceptovaná teória hovorí o stupňovitej pyramíde ako o schodisku k posmrtnému výstupu panovníka na oblohu medzi súhvezdia, čo naznačujú neskoršie posvätné texty.
Pyramídový komplex má 15 hektárov, čo bolo v 3. tisícročí pred Kr. rozľahlejšie územie ako zaberalo veľké staroegyptské sídlo, obyčajne administratívne centrum. Areál bol napr. 2,5-krát väčší ako intravilán sídla Nechenu (Hierakonpolis, H03, dnes Kóm el-Ahram). Zoskupenie niektorých prvkov komplexu sa líši od mladších areálov. Zádušný chrám stojí pri severnej strane pyramídy, na rozdiel od mladších, ktoré bývali pri východnej stene. Ešte dôležitejší je rozdiel v orientácii komplexu podľa svetových strán. Stupňovitá pyramída má severojužnú orientáciu, oproti západnovýchodnej orientácii neskorších komplexov. Okrem toho Necerichetova pyramída mala jeden múr dekoračne členený nikami, ktorý obiehal okolo celého komplexu, mladšie mali dva – jeden s nikami a jeden hladký bez členenia.
Tieto rozdiely súvisia s odlišnými typológiami stupňovitej a pravej pyramídy, ktorých pyramídové komplexy však v priebehu dejín opakovali rovnaké funkcie, len mali rôzne formy. Posun v nábožensko-filozofickom náhľade staroegyptskej spoločnosti koncom 3. dynastie sa prejavili dôležitou zmenou, keď sa konfigurácia komplexu stupňovitej pyramídy vytýčená Džoserom zmenila na komplex pravej pyramídy stavbou pravdepodobne faraóna Snofrua, ktorú dnes poznáme pod názvom Pyramída v Mejdúme. Egyptológovia sa zhodujú na tom, že mejdúmska pyramída sa začala stavať ako stupňovitá, v posledných fázach výstavby však prišlo k radikálnej zmene plánov a nakoniec vznikla prvá pravá pyramída. Tým sa architektonický typ stupňovitej pyramídy prestal ďalej používať a jeho obdobie dlhé len jednu dynastiu (približne 75 – 100 rokov) sa uzatvorilo.
Podľa Marka Lehnera Stupňovitá pyramída „nie je len zásobárňou budúcich foriem, ale aj schránkou tých minulých“.
Blízke okolie
thumb|Sakkárske pohrebisko a širšie okolie Stupňovitej pyramídy Areál pyramídového komplexu bol umiestnený na územie staršej nekropoly oproti hlavnému mestu Inebuhedž (neskôr Mennofer, Memfis, D01). Je pravdepodobné, že objektom komplexu ustúpili niektoré staršie štruktúry alebo boli začlenené do jeho vnútra, ako napr. schodiskové hrobky v severozápadnej časti.
Tesne za ohradou sa nachádzajú pozostatky mladších pyramíd. Hneď pri južnom múre stála Venisova pyramída so vzostupnou cestou, trochu ďalej pri juhozápadnom nároží Sechemchetova stupňovitá pyramída, ktorá mala byť asi o jeden stupeň väčšia ako Džoserova, tesne pri severovýchodnom nároží ohrady zase stála Veserkafova pyramída. Medzi nimi sa rozkladajú pozostatky hrobiek a ďalších pohrebných objektov pochádzajúcich hlavne z Archaického obdobia a Starej ríše.
Veľká priekopa
Pri vonkajšom obvode ohrady prebieha súvislá priekopa, ktorá je vyhĺbená do skalnatého podložia. Má pravouhlý profil, je široká 40 metrov a má obdĺžnikový tvar s rozmermi 750 × 600 metrov so zdvojenou južnou stranou. Valom, ktorý takto vznikol medzi nimi, viedla jediná prístupová cesta ku komplexu. Steny boli zdobené nikami. Nevie sa presne na čo slúžila, pravdepodobne mala sťažovať prístup k pyramíde.
Objekty pyramídového komplexu
Francúzsky architekt a archeológ Jean-Philippe Lauer, ktorý sa celoživotne venoval Stupňovitej pyramíde a je pokladaný za najväčšiu autoritu v jej problematike, rozdelil stavby v komplexe na dva typy podľa toho, či mali skutočnú alebo symbolickú funkciu, t. j. podľa ich použitia na tomto alebo na onom svete:
Toto delenie je možné aplikovať na objekty a prvky vo všetkých častiach pyramídového komplexu a nedá sa prehliadnuť. Príkladom môžu byť niektoré symbolické objekty v areáli Heb-sed, ktoré sú postavené len ako objekt s fasádou, bez akéhokoľvek vnútorného priestoru.
Ohrada
Podľa Wernera Kaisera do pôvodného areálu mastaby, ktorý bol podobný Chasechemuvejovmu v Abyde, s rozmermi 240 × 400 metrov pravdepodobne patrila južná hrobka, vstupný palác, severná hrobka pod mastabou, areál pre slávnosť sed, a severná a južná budova (Maison du Nord a Maison du Sud). V druhej konštrukčnej fáze bol zväčšený a niektoré pôvodne nezávislé objekty, hlavne severne od mastaby, sa dostali do vnútra komplexu. Nakoniec bol ohradený masívnym múrom.
Saint-André-de-l'Eure (kantón)
Saint-André-de-l'Eure je francúzsky kantón v obvode Évreux v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 30 obcí.
Stupňovitá pyramída v Sakkáre
Vstupný palác
thumb|Poloha vstupného paláca s kolonádou Do areálu pyramídy sa vchádzalo jediným vstupom na juhovýchodnom nároží. Vchod sa otváral do priestorov vstupného paláca. Hneď zo vstupu sa vchádzalo do stĺpovej chodby, ktorej kamenné stĺpy boli stvárnené tak, aby napodobňovali zviazané rastlinné stvoly. Kolonáda viedla od múru ohrady do južnej časti smerom k južnému nádvoriu. Chodba s vápencovým stropom napodobňujúcim výzdobou kmene stromov, vchádzala do portálu, ktorý bol zase kamennou napodobneninou dvojkrídlových drevených dverí. Za ním bola hala s dvadsiatimi pármi 6,6 metra vysokých vápencových stĺpov, pozostávajúcich z valcových častí, ktoré tvorili imitácie zväzkov rastlinných stvolov. Nestáli samostatne v priestore, ale boli spojené múrikom so stenami uzatvárajúcimi priestor haly. Medzi stĺpmi na oboch stranách sa nachádzali vstupy do malých komôr, ktoré niektorí egyptológovia pokladajú za reprezentácie krajov Horného a Dolného Egypta. V žiadnej z nich sa však nenašla stopa po kulte božstiev týchto krajov. Na konci stĺporadia sa nachádzala malá priečna stĺpová sieň (hypostyl) s ôsmimi stĺpmi, spojenými po dvoch vápencovým blokom. Výskum ukázal, že jej os nie je presne orientovaná severojužným smerom ako ostatné objekty komplexu, ale je odklonená na juhozápad podľa základov ešte staršej stavby, ktorá stála pôvodne na mieste kolonády. Chodba ústila do južného nádvoria.
Južné nádvorie
Južné nádvorie je otvorený priestor medzi južnou hrobkou a vlastnou pyramídou. Na nádvorí sa nachádzajú oblé kamene v tvare písmena „B“, ktoré by mohli predstavovať terénne značky spojené so slávnosťou sed a behom panovníka – významným rituálom vykonávaným faraónom obyčajne po tridsiatich rokoch vládnutia, ktorý mal obnoviť jeho božskú sílu a energiu. Vďaka tejto sile mohol Necerichet ustanoviť a udržať vládu nad celým Egyptom. Jeho posmrtná prítomnosť v komplexe mu zase dovoľovala prospievať z rituálov na druhom svete. V južnej časti nádvoria bola plocha, na ktorú sa vstupovalo po schodoch. Predpokladá sa, že miesto bolo určené pre dvojitý trón. Je to v súlade so všeobecne prijímanou teóriou Barryho Kempa, podľa ktorej celý Necerichetov pyramídový komplex predstavuje kráľovský palác, ktorý dovoľoval panovníkovi večne vykonávať rituály spojené s kráľovským úradom. V priestore nádvoria sa našlo 40 kamenných stél, niektoré z nich niesli mená Necerichetovych dcér. Egyptológovia sa domnievajú, že vymedzovali priestor hrobky panovníka v ranom štádiu komplexu, neskôr boli odstránené a druhotne použité ako stavebný materiál. Pri južnom okraji nádvoria sa nachádza južná hrobka, pri východnom chrám „T“.
Južná hrobka
thumb|Poloha južnej hrobky a jej chrámu thumb|Rezopohľad na južnú hrobku z juhu Nadzemná časť južnej hrobky je postavená v tvare podlhovastej mastaby z vápencových kvádrov a na severnej a východnej strane dekorovaná vlysom s motívom vztýčených kobier. K nej sa zo severnej strany pripája malý chrám.
Vstup je zo severnej strany a pokračuje chodbou podobnou tunelu so schodiskom, dlhou približne 30 metrov, ktorá je prerušená v severojužnej osi zvislou šachtou s rozmermi 7 × 7 metrov a hĺbkou 28 metrov. Na jej dne je priestor pohrebnej komory a v ňom krypta z ružového granitu, podobná tej severnej s vnútornými rozmermi 1,6 × 1,6 × 1,3 metra. Nad ňou je menšia „manipulačná“ komora a je v relatívne lepšom stave ako severná. Schodisko ďalej pokračuje na západ a vedie do galérie, ktorá je zase takmer totožnou zmenšenou kópiou severnej „modrej“ galérie. Niektoré nálezy naznačujú, že južná hrobka bola dokončená skôr ako severná. Celkový stav priestorov je zachovalejší. Symbolický kráľov vnútorný palác dekorovaný modrou fajansou je v pokročilejšom stave prác. Tri komory subštruktúry hrobky sú tiež ozdobené modrou fajansou a napodobňujú trstinovú fasádu ranodynastického paláca, podobne ako v pyramíde. Jedna z miestností je ozdobená tromi veľmi jemnými reliéfmi zobrazujúcimi panovníka. V jednej z nich beží obradný beh počas slávnosti sed. Nachádzajú sa tu aj troje nepravých dverí, podobne ako v severnej hrobke. Je zaujímavé, že najkvalitnejšie časti výzdoby sa nachádzajú v najspodnejších, najtmavších a najneprístupnejších miestach komplexu, čo dokazuje, že tieto dekorácie a vyobrazenia neboli určené živým, ale mali určitým spôsobom prispievať k posmrtnému životu panovníka.
Podľa Gustava Jéquiera objekt južnej hrobky v areáloch stupňovitých pyramíd vyzerá byť analogickou náhradou malej kultovej (satelitnej) pyramídy z obdobia neskoršieho pravých pyramíd. Štruktúra južnej hrobky je prakticky totožná so štruktúrou severnej hrobky, je však zmenšená. Rozdiel je aj v orientácii, severná má severojužnú orientáciu, južná zase východozápadnú.
Jej funkciu dnes nepoznáme. Podľa Herberta Rickeho mohla slúžiť ako príbytok panovníkovho ka v posmrtnom živote. Staršie, a zdá sa prekonané vysvetlenie hovorí o nej ako o mieste uloženia kanôp s vnútornými orgánmi panovníka (dnes už poznáme nálezy z podobných situácií, v ktorých sa našli kanopy na rovnakom mieste ako telo). Táto teória vychádzala zo skutočnosti, že granitová pohrebná krypta je veľmi malá na to, aby mohla prijať skutočný pohreb. Podľa Cecila M. Firtha a Jéquiera išlo o symbolickú hrobku slávnosti sed. Lauer považoval južnú hrobku za symbolickú náhradu za tradičný pohreb panovníka v Abdžu, kde odpočívali niektorí Necerichetovi predchodcovia z archaického obdobia. Dnes sa egyptológia prikláňa ku kombinácii prvej a poslednej hypotézy, teda južnú hrobku treba chápať ako symbolické miesto odpočinku panovníkovho ka a zároveň za symbolický pohreb na juhu Egypta. V hrobke bola možno umiestnená socha kráľovského ka.
V priestoroch južnej hrobky sa našlo niekoľko väčších nádob, drevená rozpera, ktorú tam zanechali robotníci, skrinka a stojany baldachýnu.
Chrám „T“
thumb|Poloha chrámu „T“ Pri východnom okraji nádvoria sa nachádzajú pozostatky objektu, ktorý bol pomenovaný Lauerom ako chrám „T“ (v jeho celkovom pláne náleziska). Vstup do neho bol približne v strede východnej strany južného nádvoria a susedil s areálom slávnosti sed. Jeho tvar a dekorácia vychádzali zo skoršej formy podobných stavieb ranodynastického obdobia a jej tektonika je v podstate prevodom konštrukcie z ľahkého materiálu, najskôr dreva a tŕstia, do kameňa. Objekt mal dva vstupy. Dispozícia bola rozdelená na šesť vnútorných priestorov: vstupnej siene, predsiene, troch vnútorných dvorov a štvorcovej siene. Strop z vápencových dosiek podopierali stĺpy. Vo štvorcovej sieni sa našiel zdobený výklenok, v ktorej sa možno nachádzala socha panovníka.
Jeho funkcia dnes nie je známa. Existuje niekoľko domnienok, napr. Ricke a Firth v ňom videli pavilón panovníka, v ktorom odpočíval alebo sa prezliekal. Stadelmann ho pokladal za objekt, z ktorého sa neskôr vyvinul chrámový palác, objavujúci sa v zádušných chrámoch Novej ríše.
Zádušný chrám
Zádušný chrám sa nachádzal na severnej strane pyramídy, oproti severným súhvezdiam, ku ktorým sa chcel panovník vo večnosti pripojiť. Stavba poskytovala priestor pre denné rituály a obety mŕtvemu, a tak tvorila prevádzkový a náboženský stred komplexu. Niektorí egyptológovia ho považujú za kópiu skutočného Necerichetovho kráľovského paláca. Objekt má zvýšenú podlahu a vstup z juhovýchodu. Vstup bol zdvojeným portálom, boli tu aj nepravé dvere a vnútorné nádvorie v severnej časti. Pravdepodobne sa tu nachádzala aj kultová socha panovníka. Už len jeho teoretická rekonštrukcia je ťažká vďaka rôznorodým fázam, ktoré sa na dispozícii a konštrukcii prejavili. Je možné, že nebol postavený celý, ale len jeho časť.
Serdab a jeho nádvorie
thumb|Serdab s priezormi pre panovníkovo ka Pri vstupe do zádušného chrámu sa nachádzal serdab – malý uzatvorený priestor, ktorý ukrýval známu vápencovú sochu Džosera. Jej originál je umiestnený v Egyptskom múzeu v Káhire a na pôvodnom mieste dnes sedí jej kópia. K objektu patrilo aj nádvorie rozprestierajúce sa od neho na sever a východ. Kráľovo ka malo obývať sochu ka a živiť sa z denných bohoslužieb, ako bol napr. rituál otvárania úst, ktorý následne dovoľoval dýchanie a jedenie sochy a teda aj panovníkovho ka, alebo pálenie kadidiel. Socha bola svedkom rituálov vďaka dvojici malých priezorov v severnej stene serdabu.
Počas nasledujúcej 4. dynastie sa objekt chrámu pyramíd premiestnil na východ, podľa zmeny nábožensko-filozofickej predstavy posmrtnej existencie panovníka. Severnú stranu, ako najbližšie miesto k severným cirkumpolárnym súhvezdiam, vystriedala východná strana, čo bolo miesto, kde vychádzalo Slnko – obraz každodenne znovurodiaceho sa panovníka. Na nádvorí sa našli nekompletné pozostatky oltára s platformou a v priestore zádušného chrámu zase fragmenty podobnej sochy panovníka aká sedela v serdabe. Je možné, že v areáli sa vyskytoval ešte jeden objekt s funkciou serdabu. Okrem toho boli odkryté úlomky ďalších hraničných stél, podobných tým z južného nádvoria, ktoré mohli vymedzovať pôvodný areál komplexu mastaby.
Maison du Sud a Maison du Nord
thumb|Poloha severného a južného domu
Pri severovýchodnom nároží pyramídy stoja pozostatky objektu z kamenných blokov, ktorý mal charakteristické tvary ľahkej konštrukcie juhoegyptskej archaickej svätyne per-ver z dreva a tŕstia, ktorú poznáme z Nechenu. Odtiaľ pochádza jeho názov. Jeho ruiny sú celkom veľké, Lepsius ich mylne považoval za pozostatok pyramídy a pridelil im číslo 34 vo svojom katalógu (Lepsius XXXIV). K objektu bol pripojený dvor s prístupmi od areálu sviatku sed alebo z dvora od východného okraja pyramídy. K objektu patril aj oltár, ktorého pozostatky sa našli, a rovnako aj 25 metrov hlboká šachta, ktorá bola spojená so systémom chodieb severnej hrobky pod pyramídou. Dnes je objekt odkrytý a čiastočne zrekonštruovaný. Vnútorné priestory malej kaplnky mali tvar písmena „L“. Nachádzal sa tu aj výklenok krížového tvaru. Významné sú hieratické nápisy návštevníkov na stenách južného domu z obdobia Novej ríše.
Usporiadanie objektu severného domu bolo podobné, používal kamenné bloky, jeho tvar bol však postavený podľa ľahkej konštrukcie dolnoegyptskej svätyne per-nu, ktorej hlavné materiály boli rovnako drevo a trstené rohože. Patrilo k nemu menšie nádvorie bez oltáru a 20 metrov hlboká šachta, spojená so severnou hrobkou. Podobne aj tu sa našli nápisy návštevníkov z Novej ríše. Lepsius tento objekt tiež považoval za pozostatok pyramídy a pridelil mu vo svojom katalógu číslo 33 (Lepsius XXXIII).
O existencii a funkcii oboch domov sa vedú stále diskusie a boli predložené viaceré hypotézy, ktoré sa ich pokúšajú zaradiť a objasniť. Firth ich považoval za hrobky princezien, Ricke za symbolické administratívne rezidencie oboch častí ríše. Najviac akceptovaná Lauerova teória ich vysvetľuje ako symboly dvoch častí zjednoteného Egypta. Po smrti panovníka malo v nich jeho ka udeľovať audiencie svojim hornoegyptským a dolnoegyptským poddaným.
Nádvorie slávnosti sed
Na severnom okraji stálo niekoľko sôch, z ktorých sa dodnes zachovali len stopy. Na južnom okraji dvora bola umiestnená plošina pre trón počas slávnosti sed, kde bol panovník korunovaný dvojitou korunou Horného a Dolného Egypta. Na konci nádvoria bol otvorený prechod do stĺpovej siene vstupného chrámu.
Severná časť komplexu
Severná tretina územia celkového areálu ostáva dodnes nepreskúmaná dôkladne. Na severnom okraji v pozdĺžnej osi komplexu bola odkrytá plošina štvorcového tvaru s priehlbinou v strede, s rozmermi 8 × 8 metra. Jej funkcia je dnes neznáma, niekedy sa uvádza ako prístrešok trónu, slnečný oltár alebo podstavec obelisku. Najnovší výskum naznačuje, že možno ide o objekt patriaci k slávnosti sed. V severovýchodnom sektore sa našli symbolické sýpky a nachádzali sa tu aj objekty svätýň, podobné tým z areálu stavieb slávnosti sed v juhovýchodnej časti. Sondy v neodkrytých častiach priniesli zaujímavé nálezy tzv. schodiskových hrobiek, ktoré sú pravdepodobne staršie ako celý Necerichetov zádušný areál so stupňovitou pyramídou.
Západné valy
Jestvuje niekoľko teórií, ktoré sa snažia vysvetliť ich funkciu. Podľa Lauera sú to hrobky služobníkov panovníka. Stadelmann predpokladal, že sú to stavby, ktoré predchádzali výstavbe pyramídy a jej komplexu. Dnes tento názor egyptológovia pokladajú za málo pravdepodobný.
Nadzemná časť
thumb|Pohľad na pyramídu z juhozápadného nárožia thumb|Pohľad na superštruktúru pyramídy z nádvoria slávnosti sed thumb|Pohľad zblízka na odkryté stupňovité jadro pyramídy Superštruktúra pyramídy má šesť stupňov a bola postavená podľa dnešných výskumov v šiestich etapách, v prepočte potom vychádzajú na jednu etapu tri roky (príp. šesť pri dvojročnom datovaní) Džoserovej vlády. Prvotná forma hrobky (M1) bola štvorcová mastaba (označenie tohto štádia ako „mastaba“ je stále predmetnom diskusií), ktorá bola postupne zväčšovaná, najskôr zo všetkých štyroch strán (M2), potom len z východnej strany (M3). Ďalej boli na mastabu navŕšené ďalšie tri stupne (P1). Výstavba pokračovala rozširovaním tohto objektu až do podoby šesťstupňovej pyramídy (P1’ a P2), ktorá dnes má vo východozápadnej osi obdĺžnikový pôdorys. Vďaka skutočnosti, že pôvodná mastaba mala štvorcový pôdorys, mnohí egyptológovia predpokladajú, že stavba nikdy nemala byť mastabou, keďže sa dodnes nenašla iná mastaba ako s obdĺžnikovou základňou. Pyramída bola nakoniec vysoká 62 metrov, zaberala 1 221 štvorcových metrov v základni a obsahovala približne 330 400 kubických metrov hliny a kamenia.
Veľká časť spotrebovaného kamenného materiálu bola vyťažená pri budovaní priekopy, obkolesujúcej areál. Predpokladá sa, že pri výstavbe boli použité rampy, ktorými sa dopravovali ťažké kamenné bloky do vyšších častí stavby. Existuje niekoľko hypotetických usporiadaní takýchto rámp. Používali sa aj rôzne zariadenia, ktorými sa uľahčovala doprava.
Lauer predpokladal, že mastaba vo fáze M1 patrila jeho predchodcovi Horovi Senachtovi, ale tento názor je dnes prekonaný. Dôvod prestavby mastaby na stupňovitú pyramídu egyptológia stále nepozná. Lauer ho vysvetľoval pragmatickým vylepšením viditeľnosti hrobky v prostredí, Hartwig Altenmüller bol presvedčený o náboženských dôvodoch – stupne tvorili schodisko do nebies. Ďalšia hypotéza sa snažila vidieť v zmene konceptu priblíženie sa k prvotnému pahorku, ktorý sa podľa legiend vynoril z pravodstva a z ktorého bol potom stvorený svet. Stadelmann je presvedčený, že hrobka bola od začiatku projektovaná ako pyramída. Dieter Arnold zase odmieta typologické označenie „stupňovitá pyramída“ a používa termín „stupňovitá mastaba“.
Podzemná časť
thumb|Rezopohľad na štruktúru podzemných chodieb pod pyramídou Pod pyramídou sa nachádza labyrint tunelov, komôr a galérií, ktorých celková dĺžka dosahuje 5,7 kilometrov. Dnes je ťažké určiť, ktoré z nich patria podľa pôvodného projektu k pyramíde a ktoré sú neskorším dielom zlodejov, príp. niekoho ďalšieho. Vstup do severnej hrobky sa nachádza pri severnej stene v mieste, kde stojí zádušný chrám. Chodba má na začiatku schodisko a zvažuje sa šikmo k šachte. Šachta bola umiestnená v strede pôvodnej mastaby z fázy M1 a prechádzala jej objemom až na jej strešnú terasu, podobne ako pri iných mastabách. Šachta má profil približne 7 × 7 metra a je hlboká 28 metrov. Na jej dne sa nachádza pohrebná komora so žulovou kryptou. Nad ňou je umiestnená tzv. „manévrovacia“ komora, pomocou ktorej sa spúšťala múmia otvorom do krypty. Následne bol kruhový prístupový otvor v strope krypty uzatvorený žulovým uzáverom. Interiér komory bol pravdepodobne zničený ešte počas 26. dynastie, keď prebiehali určité stavebné aktivity v celom komplexe.
Z pohrebnej komory sa chodby rozchádzajú na všetky štyri svetové strany a ďalej sa rozvetvujú do nedokončených galérií so zásobnými priestormi. Tie sú medzi sebou prepojené priechodmi. Steny zdobili fajansové kachličky napodobňujúcimi trstinový povrch. Vo východnej galérii boli umiestnené tri zdobené nepravé vápencové dvere s výjavom panovníka a bohov Anupa a beh detského Hora. Jedny dvere odniesol roku 1843 Lepsius do Berlína. Podzemné priestory poskytovali miesto pre pohreby kráľa, jeho rodiny, a aj pre ich obetné predmety a hrobovú výbavu. Strany chodieb boli vykladané vápencom a fajansou, a napodobňovali povrch trstinových rohoží. Tieto steny, akoby fasády paláca, boli ďalej zdobené nízkym reliéfom s výjavmi, ktoré ukazovali kráľa pri účasti na slávnosti sed. Galérie a komory spolu tvorili príbytok, ktorý napodobňoval palác a slúžil ako miesto, kde prebývalo kráľovo ka. Hlavné miesto malo v kráľovskom apartmáne vo východnej vetve chodieb a galérií, kde sa nachádza aj väčšina nástennej výzdoby.
Pri východnej strane mastaby vo fáze M2 bolo vyhĺbených jedenásť šácht, ktoré sa lomili v hĺbke približne 30 metrov do horizontálnych, navzájom prepojených chodieb, a smerovali na západ pod pyramídu. Neskôr ich prekrylo rozšírenie superštruktúry vo fáze M3. Niektorí egyptológovia sa domnievajú, že boli určené kráľovskému háremu. Tieto chodby sú napojené na staršiu podzemnú štruktúru na východe, ktorá pravdepodobne pochádza z Archaického obdobia. V šachte č. V sa našiel prázdny alabastrový sarkofág a malá drevená rakva s ľudskými pozostatkami. Fragmenty alabastrových sarkofágov sa našli aj v šachtách č. I a II. V šachte č. III bola objavená Necerichetova pečať, titul „Strážca pokladnice, veľkňaz a staviteľ Nechenu“, ktoré prvé dve patrili Imhotepovi, a stehenná kosť 18-ročného dievčaťa, ktorú rádiokarbónový test zaradil do časového obdobia niekoľkých generácií pred Necerichetom, čím len zväčšil počet záhad spätých s komplexom Stupňovitej pyramídy. V ďalších šachtách, najmä v č. VI a VII, ležalo viac ako 40 000 nádob, poväčšine z alabastru a ďalšieho kvalitného kamenného materiálu, patriacich predchodcom Necericheta. Medzi menami sa nachádza Narmer, Džer, Den, Adžib, Sechemchet, Kaa, Hetepsechemuej, Ninecer, Sechemib, Chasechemuej a ďalší, chýba meno Necericheta. Niektoré skupiny nádob boli uložené v zotlených vreciach, ktoré niesli pečať Necericheta a jeho predchodcu Chasechemueja.
Je niekoľko hypotéz, ktoré sa snažia vysvetliť túto záhadu. Stadelmann, podobne ako Lauer predpokladal, že nádoby patrili do výbav hrobiek, ktoré boli zničené pri nepokojoch ku koncu 2. dynastie. Spolu s predchodcom, Džoser ich pozostatky pozbierali a potom ich pietne uložil vo svojej hrobke. Donald B. Redford predpokladá, že nádoby boli z výbav starších hrobiek, ktoré museli ustúpiť výstavbe Necerichetovho pyramídovému komplexu. Panovník ich potom mal uložiť u seba.
Pohrebná komora
V pohrebnej komore sa nachádza uzatvorený priestor – krypta, postavená z kvalitného granitu s vnútornými rozmermi 2,96 × 1,65 × 1,65 metra. Má jediný kruhový vstup na strope pri severnej stene, ktorý bol uzatvorený valcovým blokom hneď po pohrebe. Uzáver má hmotnosť 3,5 tony, priemer 1 a výšku 2 metre. Sú na ňom ešte aj dnes vidieť štyri žľaby pre spúšťacie povrazy. Predstavuje novú fázu v stavebnom vývoji kráľovskej pohrebnej komory. Lauer veril, že pohrebná komora bola hneď po dokončení opäť prestavaná a alabastrovú kryptu nahradila podobná zo žuly. V okolí pyramídy našiel fragmenty vápencových blokov, zdobených päťramennými hviezdami v nízkom reliéfe, podobnými tým, aké zvykli bývať na stropoch pohrebných komôr v ich neskorších stavebno-historických fázach. Tento objav by mohol ukazovať skorší počiatok tradície takejto dekorácie, než sa egyptológia doteraz domnievala. Kráľ sa v tomto období zvykol stotožňovať so stálymi severnými súhvezdiami, ktoré nikdy nezapadali, a tým potvrdzovali jeho znovuzrodenie a večnosť. Stadelmann s touto hypotézou nesúhlasil a argumentoval tým, že by sa strop z takýchto vápencových kvádrov (s dĺžkou ) zrútil, a predpokladal ich iné pôvodné miesto.
Zachovali sa len malé zlomky pohrebu a výbavy. V roku 1821 Henrich Menu von Minutoli našiel úlomok pozláteného sandálu a lebky. Takmer o sto rokov neskôr v roku 1926 našiel Lauer zlomky kostí z ľavého chodidla a paže, a kúsky pokožky. Nie je však isté, že patrili Necerichetovi. V chodbe, ktorú kedysi vytesali zlodeji, sa našla drevená skrinka s Necerichetovym menom. Dnes sa nachádza v Egyptskom múzeu v Káhire.
Ostatné podzemné priestory
Rozsiahla spleť podzemných galérií so zásobnými priestormi sa nachádza severne, západne a južne od pohrebnej komory. V severozápadných chodbách sa našli otlačky pečatí nie len s menom Necericheta, ale aj jeho predchodcu a posledného panovníka 2. dynastie faraóna Chasechemueja. V tomto sektore sa nachádzajú podzemné sýpky a staršie tzv. schodiskové hrobky. V podzemí komplexu je niekoľko priestorov, ktoré sú staršie a druhotne napojené na chodby pyramídy. V neskorších obdobiach boli dodatočne tesané ďalšie galérie v podzemí, napr. galérie zo sajského obdobia (24. a 26. dynastia) pod južnou časťou pyramídy.
Výskum
Stupňovitá pyramída sa vrátila do povedomia verejnosti vďaka Napoleonovej výprave (1798 – 1799). Roku 1837 John Shea Perring objavil v jej podzemných priestoroch okolo 30 múmií z Neskorej ríše. Krátko tu pracoval aj Karl Richard Lepsius s pruskou expedíciou. Systematický výskum začal až v dvadsiatych rokoch 20. storočia anglický archeológ Cecil Mallaby Firth a o niečo neskôr spolu s ním aj mladý francúzsky architekt Jean-Philippe Lauer, ktorý pri výskume pyramídového komplexu ostal do konca života. Vykonal prevažnú časť výkopových prác a rekonštrukcií objektov a egyptológia mu vďačí za väčšinu poznania o zložitom architektonickom vývoji pyramídy a jej veľkého areálu, ktoré má k dispozícii.
V súčasnosti však stále ostáva množstvo otáznikov. Lauer formuloval niektoré, medzi inými napr. otázku vymedzenia okolitého areálu pôvodnej mastaby vo fáze M1; dôvod zmeny štvorcového pôdorysu mastaby v počiatočnej fáze na obdĺžnikový v poslednej; obdobie výstavby južnej hrobky vo vzťahu k pyramíde (bola južná hrobka postavená skôr ako pyramída?); funkcia južnej hrobky; spôsob razenia podzemných chodieb (na niektorých miestach je totiž podložie tak tvrdé, že pri výskume bola potrebná trhavina a starovekí robotníci mali k dispozícii len medené dláta); okolnosti vzniku a funkcia jedenástich šachiet; otázka nábožensko-filozofickej predstavy spoločnosti v čase vzniku komplexu (prevládal ešte astrálny koncept alebo už solárny?); funkcia západných valov. Verner k tomu pridáva otázku umiestnenia hrobky Imhotepa.
John Henry Leech
John Henry Leech (* 5. december 1862, Spojené kráľovstvo - † 29. december 1900, Salisbury) bol britský entomológ, ktorý sa špecializoval prevažne na motýle (Lepidoptera), ale i chrobáky (Coleoptera).
Biografia
Narodil sa v Anglicku. Po skončení základného vzdelania pokračoval v štúdiu na Eton College a Trinity Hall v Cambridge. Zomrel pomerne mladý v roku 1900. Počas svojho života sa zaoberal hlavne entomológiou.
Entomologické aktivity
Zbery hmyzu prevádzal v Číne, Japonsku, v severozápadnej časti Himaláji a v Kašmíri. Tieto zbierky sú asi od roku 1900/1901 uložené v The Natural History Museum v Londýne. Zbieral i na území Maroka, na Kanárskach ostrovoch a na Madeire. Časť jeho zbierok hmyzu bola rozpredaná. Z jeho najvýznamnejších prác treba spomenúť: British Pyralides z roku 1886 a Butterflies from China, Japan and Corea, ktorá vyšla v troch dieloch v rozmedzí rokov 1892 - 1894.
Patril k zakladajúcim členom "The Linnean Society" a "The Royal Entomological Society of London". Bol aj členom Societe Entomologique de France a Nemeckej entomologickej spoločnosti v Berlíne (Entomologischen Verein zu Berlin).
Viacdotykové ovládanie
Viacdotykový snímač tvorí hardvér – dotykovou obrazovkou (obrazovka, stolový snímač, nástenný atď) alebo viacdotykový touchpad, a tiež softvér – ktorý rozpozná viac súčasných dotykových bodov.
Tento efekt sa dá dosiahnuť rôznymi prostriedkami napr.: teplo, tlak prstov, kamera s vysokým rozlíšením, infračervené svetlo, optické snímanie, elektromagnetická indukcia, ultrazvukové snímače, laserové snímače, kapacitné a pod.
Viacdotykové ovládanie používa firma Apple v produktoch iPad, iPhone a iPod Touch, Apple MacBook a MacBook Pro. K ďalším produktom s viacdotykovou technológiou patrí Microsoft Surface, Asus EEE PC a Meizu M8.
Wayne Ferreira
Wayne Ferreira (* 15. september 1971, Johannesburg, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 15 turnajov ATP v dvojhre.
NGC 5476
NGC 5476 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
4589 McDowell
4589 McDowell je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil K. Reinmuth 24. júla 1933.
František Běhounek
František Běhounek (* 28. október 1898, Praha – † 1. január 1973, Karlove Vary) bol český fyzik a spisovateľ, autor literatúry hlavne pre mládež a science fiction.
Životopis
Študoval fyziku a matematiku na Karlovej univerzite v Prahe, neskôr i rádiológiu vo Francúzsku u M. Curieovej-Skłodowskej. Pracoval v odbore rádiologickej dozimetrie, zaoberal sa aj experimentálnym výskumom radioaktivity a kozmického žiarenia.
V dvadsiatych rokoch bol jedným zo zakladateľov Štátneho rádiologického ústavu v Prahe. V roku 1926 sa zúčastnil jednej etapy Amundsenovej výpravy k severnému pólu vzducholoďou Norge. Uskutočnil merania na Špicbergoch, ale vlastného letu na pól sa nezúčastnil (leteli len jeho prístroje).
V roku 1928 bol ako špecialista na kozmické žiarenie členom posádky vzducholode Italia Umberta Nobileho, s ktorou ako prvý Čech preletel nad severným pólom. Stroskotanie pri tejto výprave popísal v knihe „Stroskotanci na ľadovej kryhe“ (1928), ktorú neskôr prepracoval na titul „Stroskotanci polárneho mora“. Neskôr sa ďalej zaoberal vedeckou činnosťou a písaním kníh. Od 50-tych rokov bol expertom ministerstva zahraničných vecí v UNESCO.
Napísal 28 beletristických a mnoho odborných publikácií.
Langrune-sur-Mer
Langrune-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1791 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barack Obama
Barack Hussein Obama II (* 4. august 1961, Honolulu, Havaj) je americký politik a právnik, ktorý v rokoch 2009 až 2017 pôsobil ako 44. prezident Spojených štátov. Ako člen Demokratickej strany sa stal prvým afroamerickým prezidentom. Predtým v rokoch 2005 až 2008 pôsobil ako senátor Spojených štátov za štát Illinois a v rokoch 1997 až 2004 ako senátor v štáte Illinois.
Narodil sa v Honolulu na Havaji čím sa stal prvým prezidentom, ktorý sa nenarodil na kontinentálnom území Spojených štátoch. Po ukončení štúdia na Columbia University v roku 1983 pracoval ako terénny pracovník v Chicagu. V roku 1988 nastúpil na právnickú školu v Harvarde, kde sa stal prvým afroameričanom, ktorý bol šéfredaktorom školského časopisu Harvard Law Review. Po absolutóriu sa stal právnym zástupcom v oblasti občianskych práv a akademickým pracovníkom, ktorý v rokoch 1992 - 2004 vyučoval ústavné právo na právnickej fakulte University of Chicago.
Detstvo
Po rozvode sa Ann Dunhamová znovu vydala za Indonézana Lola Soetora a rodina sa  v roku 1967 presťahovala do Indonézie, kde mladý Obama do desiatich rokov navštevoval tamojšiu školu v Jakarte. Potom sa vrátil do Honolulu, kde žil so svojimi starými rodičmi z matkinej strany, Madelyn Dunhamovou (zomrela 2. novembra 2008 na rakovinu) a Stanleyom Dunhamom. Tam od roku 1971 až do roku 1979 navštevoval Punahou school. Obamova matka sa v roku 1972 na niekoľko rokov vrátila na Havaj, späť do Indonézie sa vrátila v roku 1977. V Indonézii pracovala ako antropologička. Zostala tam väčšinu života, definitívne sa na Havaj vrátila v roku 1994. Zomrela v roku 1995 na rakovinu vaječníkov.
Prezident USA
thumb|Inaugurácia Baracka Obamu za 44. prezidenta USA (20. januára 2009) Vo voľbách prezidenta USA 2008, ktoré sa konali 4. novembra 2008 zvíťazil nad Johnom McCainnom. 16. novembra 2008, po víťazstve v prezidentských voľbách, rezignoval na kreslo senátora USA. 20. januára 2009 bol inaugurovaný za 44. prezidenta Spojených štátov. Slávnostného ceremoniálu sa zúčastnilo asi 2 milióny ľudí.
Barack Obama si do úradu viceprezidenta vybral Joea Bidena. Vo voľbách prezidenta USA 2012, ktoré sa konali 6. novembra 2012, Barack Obama zvíťazil nad Mittom Romneyom. Barack Obama získal 332 voliteľov a Mitt Romney získal 206 voliteľov. Barack Obama sa stal na ďalšie 4 roky prezidentom a Joe Biden viceprezidentom.
Nobelova cena za mier
thumb|Rodinný portrét v Zelenej izbe [[Biely dom|Bieleho domu]] Komisia nórskeho parlamentu udelila Obamovi 9. októbra 2009 Nobelovu cena za mier za „nezvyčajné úsilie v posilnení medzinárodnej diplomacie a kooperácie medzi ľuďmi“.