cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Škoda Octavia (1959)
Technické informácie
Spotreba paliva: 8,5 l/100 km
Rok výroby: 1961 - 1969
Škoda Octavia Combi, typ 704
náhľad|Škoda Octavia Combi náhľad|Škoda Octavia Combi (1969)
Technické informácie
Rok výroby: 1969 - 1971
Spotreba paliva: 8,6 l/100 km
Kenwood Limited
Kenwood je významný výrobca kuchynských spotrebičov, ktorý pôsobí v 44 krajinách. Značka má britské korene a je vlastnená skupinou De’Longhi. Značka Kenwood navrhuje, vyrába a predáva kuchynské spotrebiče vrátane kuchynských robotov, mixérov, food processorov, kanvíc a toastovačov.
Spoločnosť založil v roku 1947 Kenneth Maynard Wood v meste Woking a s výrobou pôvodne začal vo svojej garáži. Jeho zámerom bolo uľahčovať ženám prácu v kuchyni navrhovaním spotrebičov, ktoré ušetria čas. V roku 1962 sa spoločnosť rozrástla natoľko, že jej pôvodné výrobné priestory nestačili, a presťahovala sa do Havantu, kde funguje dodnes. Vo svete sa každé tri sekundy predá jeden spotrebič značky Kenwood.
História
thumb|Historický Kenwood Chef '''40. roky 20. storočia'''
Prvým produktom značky Kenwood bol prelomový toastovač vynájdený Kennethom Woodom, ktorý bol uvedený na trh v roku 1947 pod označením A100. Bol to prvý spotrebič svojho druhu v Európe, vďaka ktorému bolo možné opiecť chleba z oboch strán, bez toho, aby s ním bolo treba manipulovať.
O tri roky neskôr, v roku 1950, uzrela svetlo sveta prvá verzia kuchynského robota Kenwood Chef, ktorá bola uvedená na výstave Ideal Home (Ideálny domov). Spotrebič bol vyvinutý tak, aby si poradil aj s najzložitejšími kuchynskými úlohami a mal 3 výstupy s rôznymi rýchlosťami, vďaka čomu mohli spotrebitelia pripravovať najrôznejšie pokrmy pomocí rôznych nadstavcov. Do jedného týždňa od uvedenia na trh vypredal obchodný dom Harrods všetky skladové zásoby. V 60. rokoch 20. storočia už Kenwood Chef oslavoval úspechy po celom svete.
'''70. až 80. roky 20. storočia'''
Kenwood bol tiež prvým výrobcom, ktorý svoje produkty vybavil elektrickým voličom rýchlosti. Túto funkciu začali spotrebiče ponúkať v roku 1973. Prvý food processor tejto spoločnosti bol uvedený na trh v roku 1979. V roku 1989 bola otvorená prvá továreň spoločnosti Kenwood v Číne, do ktorej značka investovala, aby dokázala vyhovieť po narastajúcom dopyte.
'''90. roky 20. storočia až prvá dekáda 21. storočia'''
V roku 1997 Kenneth Wood zomrel vo veku 81 rokov po krátkej chorobe.
Dnes má spoločnosť viac než 80 medzinárodných distribútorov. V roku 2000 sa značka Kenwood stala súčasťou skupiny De’Longhi Group.
V roku 2009 uviedla značka Kenwood na trh kuchynský robot Cooking Chef, prvý kuchynský robot so vstavaným indukčným ohrevom, ktorý súčasne varí a mieša.
Pôvodný dizajnér robota Kenwood Chef, Kenneth Grange, bol za svoje služby dizajnu v roku 2013 povýšený do šľachtického stavu.
Produkty
Produkty Kenwood zahŕňajú nasledujúce kategórie:
• Kuchynské roboty
• Príprava jedál a nápojov (food processory, mixéry, odšťavovače)
• Raňajky (kanvice, toastovače, kávovary)
Írsky smotanový alkoholický nápoj Baileys bol prvýkrát pripravený pomocou robota Kenwood.
Design a inžinierstvo
Spoločnosť je dnes synonymom vysoko kvalitných spotrebičov, ktoré v rodinách vydržia po celé generácie. Podla BBC sa modely Chef stále používajú aj po 40 rokoch od zakúpenia.
Alquines
Alquines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Mainvilliers (Loiret)
Mainvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Alquines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mainvilliers (Loiret)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alquines
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malženice
Malženice sú obec na Slovensku v okrese Trnava, v blízkosti Jaslovských Bohuníc.
Polohopis
Obec leží v Trnavskej pahorkatine, na potoku Horná Blava. Od Trnavy je vzdialená severovýchodne, rovnako vzdialený je východne situovaný Hlohovec a najbližším mestom je  vzdialený Leopoldov. Malženicami prechádza cesta II/504, ktorá umožňuje dopravné spojenie s Trnavou a Piešťanmi. V blízkosti obce bola v rokoch 2008 až 2010 vybudovaná Paroplynová elektráreň Malženice.
Dejiny
Najstaršie nálezy dokazujú osídlenie územia v okolí obce sú datované do paleolitu – staršej doby kamennej. Osídlenie obce Malženice je doložené v Zoborskej listine z roku 1113. Z listín vyplýva skutočnosť, že v obci bol benediktínsky kláštor, ktorý bol zrejme zničený počas Mongolského vpádu do Uhorska v roku 1241. Kráľ Belo IV. obec „Maniga“ v roku 1268 daroval synom trnavského richtára Conch -Kunza, o polstoročie neskôr (1332) je doložená aj existencia samostatnej farnosti s kostolom.
Malženice mali v 14. – 16. storočí mestské výsady s právom zriadenia a vyberania mýta a usporadúvať pravidelné trhy. Kópia listiny, povyšujúcej Malženice na poddanské mestečko je uložená na miestnej fare.
Pamiatky
V obci je rímskokatolícky románsky kostol Panny Márie Nanebovzatej z 13. storočia. Postavil ho Rád nemeckých rytierov a pôvodne išlo o dvojvežovú stavbu. Obe veže však boli v 17. storočí zbúrané a nahradila ich nová v osi kostola.
James Guthrie (producent)
James Guthrie (* 14. november 1953, Edmonton, Anglicko) je anglický hudobný producent a zvukový inžinier.
Svoju kariéru zahájil v roku 1973 v londýnskom štúdiu Mayfair Studios. V roku 1978 spolupracoval s rockovou skupinou Pink Floyd na jej albume The Wall. Za svoju prácu na tejto nahrávke bol Guthrie ocenený cenou Grammy. V roku 1983 sa skupina s Guthriem zišla aj na nahrávaní albumu The Final Cut. Pre skupinu v neskorších rokoch tiež remastroval niekoľko jej starších albumov. Zároveň sa podieľal na niektorých ich koncertných albumoch či ná sólových projektoch jej členov.
Počas svojej kariéry James Guthrie spolupracoval aj s ďalšími skupinami, medzi ktoré patrí napríklad Judas Priest, Strawbs, Queensryche a Toto.
Dacit
Dacit je výlevná vulkanická hornina obvykle sivej farby, s vysokým obsahom SiO2 (63 - 68 %). Názov pochádza od názvu rímskej provincie Dácia (dnešné Sedmohradsko), kde je jeho výskyt v rámci Karpát pomerne častý.
Vlastnosti
Dacit je svetlo až tmavosivá až červenkavá hornina. V prípade postihnutia premenami (hlavne propylitizácia|propylitizáciou) môže nadobúdať mierne zelenkavé odtiene. Hornina je výlevným ekvivalentom kremenného dioritu prípadne i granodioritu.
Minerálne zloženie
náhľad|vpravo|Dacit v diagrame QAPF Zložením sa nachádza medzi ryolitom (resp. ryodacitom) a andezitom. Má porfyrickú až afanatická štruktúru. Základná hmota je sklovitá až mikrolitická. Výrastlice tvorí najčastejšie kremeň, plagioklas, pyroxény (augit, enstatit), amfiboly (hornblend) a biotit. Celkový obsah SiO2 sa pohybuje od 62 do 68 %.
Dacity, často v asociácii s andezitmi alebo ryolitmi, tvoria masívne intrúzie centrálnej vulkanickej stavby, prípadne dajky a lávové prúdy.
Výskyt
V Západných Karpatoch sú časté v oblasti stredoslovenských (Kremnické a Štiavnické vrchy) a východslovenských (Slanské vrchy) neovulkanitov.
V Severnej Amerike tvoria dacity napríklad sopku Saint Helens.
Použitie
Ako drvené kamenivo na stavbu ciest.
Crazy Town
Crazy Town je americká rap rocková skupina z Los Angeles, založená v roku 1995 jej členmi Bretom Mazurom a Sethom Binzerom. Skupina je najviac známa pre svoj singel z roku 2000, „Butterfly“, ktorý dosiahol #1 v rebríčku Billboard Hot 100. Členovia skupiny mixujú prvky rocku a hip-hopu. Skupina vydala dva štúdiová albumy The Gift of Game a Darkhorse a tretí album je vo výrobe.
Diárium
Diárium je latinský výraz pre stredoveký svetský odborný prozaický žáner - denník, denný záznam vyznamných udalostí.
Miloš Deyl
RNDr. Miloš Deyl DrSc. (* 19. jún 1906, Smidary, Česko – † 21. február 1985, Praha, Česko) bol český botanik, od roku 1933 kustód botanických zbierok Národního muzea v Prahe, neskôr vedúcim botanického oddelenia Přírodovědeckého muzea národního muzea v Prúhonicích. Bol odborníkom nielen na kvetenu vtedajšieho Československa (predovšetkým Podkarpatskej Rusi), ale i Balkánu, Strednej Ázie a Mongolska. Vytvoril množstvo herbárov a botanických zbierok, ktoré teraz poväčšine vlastní české Národní muzeum a Karlova univerzita. Mimo floristiky sa zaoberal taxonómiou (jeho dielom je aj veľmi obsiahla monografia rodu Sesleria) a evolucionistikou. Známa je tiež jeho rozsiahla štúdia hory Pip Ivan na Zakarpatsku, vďaka ktorej je považovaný za otca českej botaniky. Taktiež bol autorom, alebo spoluautorom viacerých známych kníh, najmä teda atlasov.
Galatia
thumb|poloha rímskej provincie Galatia
Galatia alebo zriedkavo Galacia je historické územie v strednej časti Malej Ázie. Názov sa používa na obdobie od 274 pred Kr. do byzantského obdobia.
Galatia bola rozdelená na územia troch kmeňov a každé toto územie zas na štyri „tetrarchie“. Koncom 60. rokov 1. storočia pred Kr. jeden z týchto tetrarchov, Deiotarus, stal s pomocou Pompeia vládcom celej Galatie.
Roku 25 pred Kr. sa Galatia stala rímskou provinciou. Mala galatsko-grécke obyvateľstvo (po latinsky tzv. Gallograeci), takéto zmiešané obyvateľstvo si zachovala až do čias rímskeho cisárstva. Významné centrá boli Ankyra (dnes Ankara), Kybely, Antiochia a Tavium.
Územie bolo v 1. storočí pokresťančené apoštolmi Barnabášom a Pavlom. Nový zákon preto obsahuje aj List Galaťanom.
Diasystém
Diasystém je systém zahřňajúci viacero podsystémov rovnakého typu.
Nanog
Nanog je transkripčný faktor, homeoproteín, ktorý hrá rozhodujúcu úlohu pri autoobnove nediferecovaných kmeňových buniek embrya.
Jeho expresia vedie k udržaniu vysokej hladiny Oct-4, objavuje sa už vo vnútorných bunkách moruly.
Horoušany
Horoušany sú obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 971 obyvateľov, z toho 479 mužov a 492 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,1 roka (muži 35,8 roka, ženy 36,5 roka).
William Hallowes Miller
Narodil sa v Llandovery v grófstve Carmarthenshire vo Walese. V roku 1826 ukončil štúdium na St John's College v Cambridge. Počas prvých štyroch rokov na Cambridge sa venoval hydrostatike a hydrodynamike. Neskôr sa venoval mineralógii, konkrétnejšie kryštalografii. V roku 1832 sa stal profesorom mineralógie, tento post zastával do roku 1870. V roku 1838 sa stal členom Kráľovskej akadémie vied. Zomrel v Cambridge v roku 1880.
Ocenenia
Po Williamovi Hallowesovi Millerovi je pomenovaný minerál millerit – sulfid nikelnatý (NiS). Taktiež indexy, ktoré vytínajú plochy na kryštáli nesú jeho meno – Millerove indexy.
Dichotómia
Dichotómia (gr.) môže byť:
Manet
náhľad|Manet (Tatran) S 125 Typ 03/A Manet je značka jednostopých mopedov a skútrov, vyrábaných v Považských strojárňach v povojnovom a neskôr aj socialistickom Česko-Slovensku medzi rokmi 1947–1970. Výroba mopedov značky Manet bola aj v rokoch 1993-2006.
História
Koncepcia prvých motocyklov Manet vznikla na podnet konštruktérov Ing. Josefa Ullmana, pána Žnivu a Nagya. Projektant Zdeno Nagy popísal začiatok motocyklov Manet takto: „Ullman zohnal starý rám z Ogara, ja som zohnal starý dvojpiestový motor PUCH, to boli pomôcky pri vzniku prvého Maneta.“ Názov Manet je odvodený od blízkeho vrchu Manín, ktorý je na dohľad z výrobných závodov. Vedenie podniku povolilo vytvoriť konštrukčný tím pod Ulmanovým vedením na spracovanie dokumentácie pre prípravu výroby až keď projekt začal nadobúdať reálnu podobu. Na projekte spolupracovali aj konštruktéri Sedlák, Sklenář a Lota.
Ako prvý vznikol koncept motocyklu Manet M 90. Neskôr na základe koncepcie populárneho Jawa 50 (Pionier) vznikol iný kapotovaný motocykel Manet S 125. Výrobu niektorých typov Manetov neskôr prevzala aj česká Jawa.
Motocykle Manet a Tatran sa vyvážali prakticky do celého sveta, najmä do NDR, Maďarska, Bulharska, Rumunska, ale aj severských štátov či Anglicka a Kanady.
Manet M 90
náhľad|Manet M 90 Výroba začal v roku 1947. Charakteristickým konštrukčným prvkom bol uzol rámu pod sedlom. Konštruktéri použili pri návrhu to najlepšie z tých čias: teleskopickú prednú vidlicu, čisté uloženie sedla, decentne umiestnený akumulátor, výkonný motor s nízkou spotrebou a váhou. Napokon bolo bolo vyrobených spolu 37 630 kusov. Ku koncu produkcie sa údajne vyrábali aj so zadným perovaním a sedadlom spolujazdca, avšak dosiaľ sa tento model nepodarilo objaviť. Výrobu motocyklu ukončil kórejský konflikt okolo roku 1951 a Považské strojárne sa vrátili k zbrojnej výrobe.
Základné technické parametre: Jednovalcový dvojdobý motor s objemom a trojrýchlostnou prevodovkou. Výkon motora 2,6 kW (3,5 HP), maximálna rýchlosť. Predné koleso je odpružené pomocou teleskopickej vidlice so zdvihom, zadné koleso je pevne pripevnené k trubkovému rámu. Výroba ukončená v roku 1951.
Manet S 100
Už po II. svetovej vojne sa v českej Jawe uvažovalo o výrobe malého motocykla do. Koncept rozpracoval pražský konštruktér Ing. Jozef Jozíf spolu s Janom Křivkom. Prototypy boli vyrobené v roku 1954 v Prahe, ale výroba bola na príkaz vtedajšieho Ministerstva automobilového priemyslu zadaná Považským strojárňam. Vyrábalo sa niekoľko typov motocyklu Jawa 50 Pionier – typ 550, 555 a typ 20. Práve z posledne menovaného vzišiel nový Manet S 100.
Manet S 100 bol prvýkrát predstavený v roku 1958. V porovnaní s 90-tkou bol motocykel kompletne prepracovaný. Najviditeľnejšou zmenou bola plná kapotáž, čelné ochranné plexisklo, smerovky a predĺžené sedadlo pre dve osoby. Veľkým pokrokom bol dynamospúšťač, teda elektrický štartér a dynamo v jednom. Ako štartér mal výkon 300 W, pri chode motora mal ako dynamo výkon 60 W. Na tú dobu to táto maloobjemová kategória motocyklov nemala takmer nikde na svete. O napájanie štartéra sa starali dve 6 V olovené akumulátorové batérie s kapacitou 12 Ah.
Objem nútene chladeného motora sa zdvihol na a jeho výkon 3,7 kW (5 HP) bol prenášaný prostredníctvom 4-stupňovej prevodovky. Odpružená vidlica predného kolesa mala zdvih a zadné kolesá boli upevnené na kyvnú vidlicu s pružinovým tlmením a  zdvihom. Tento typ sa vyrábal až do roku 1964. Celkovo bolo vyrobených 51 244 kusov.
Manet UR-50 (prototyp)
Plánovala sa aj výroba motocyklov a skútrov v objemových triedach 50, 75, 125 a. Po vyrobení funkčných vzoriek motocyklov sa zistilo mnoho nedostatkov a prekážok, napríklad celková hmotnosť objemových koncepcií 50 a sa vyšplhala nad  oproti plánovaným. V rokoch 1963–1965 sa podarilo vyvinúť mini skúter Manet UR-50, ktorý konštrukčne vychádzal zo skútra Manet S 125. Aj keď sa jednalo o pomerne vydarený a sľubný prototyp maloobjemového skútra, neprešiel až do sériovej výroby. Niektoré jeho komponenty ako rýchlomer, zadné svetlo či predný reflektor sa použili pri iných motocykloch.
Manet/Tatran S 125
náhľad|Tatran S125 Po úspechu koncepcie Manetu S 100 žiadali zákazníci zväčšiť výkon, najmä kvôli jazde v trochu náročnejších terénoch. Problémom však bola dohoda, ktorá Považským strojárňam neumožňovala vyrábať motocykle s objemom motora väčším ako. Napokon sa podarilo vyjednať výnimku a mohlo sa začať s vývojom 125–ky. Výrobca v prvej fáze zväčšil zdvihový objem na tým, že vŕtanie piestu valca zväčšil z  na. Výkon motora sa zvýšil na 5,5 kW (7 HP) pri 5300 ot/min, čo si zároveň vyžiadalo aj nútené chladenie. Maximálna rýchlosť stúpla na. Vzhľad skútra sa nezmenil, ale na vzhľadovo identickom motocykli (Manet 100) sa objavil nápis Manet S 125. Po menšej zmene krytovania pribudol aj nápis Tatran 125. V celom priebehu výroby 125–ky sa objavilo niekoľko vývojových verzií, všetky boli ale vo výrobe súhrnne označované ako Tatran S 125. Celkovo bolo vyrobených 95 207 kusov.
Tento typ bol vyrábaný iba na krátku dobu v roku 1964. Kapotovanie je podobné z Manetu S 100, výfuk sa premiestnil na pravú stranu.
Výroba modelu Tatran S 125 sa začala prakticky v rovnakom čase ako u Manetu S 125. Viditeľnou zmenou boli hranatejšie tvary predného blatníka a zadného krytu. Okrem toho sa vylepšil svetlomet, zadné smerovky a zadné svetlo. Výroba bola ukončená v roku 1969, keď Považské Strojárne ukončili výrobu skútrov a prešli na výrobu maloobjemových mopedov (do 50 ccm, populárne Babetty).
Manet Korado
Moped Manet Korado (50 cm³) bol vyrábaný v rokoch 1993-2006 vo viacerých modifikáciach. Moped získal v roku 1997 certifikát SLOVAK GOLD.
Le Bar-sur-Loup (obec)
Le Bar-sur-Loup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Le Bar-sur-Loup má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Le Bar-sur-Loup má 2805 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Dan Spătaru
Dan Spătaru (* 2. október 1939, Aliman, Rumunsko – † 8. september 2004 Bukurešť, Rumunsko) bol rumunský herec a spevák. Prvú pieseň Trecea fanfara militară napísal roku 1969 a táto sa rýchlo stala hitom. Zomrel na infarkt a je pochovaný na cintoríne Bellu v Bukurešti.
Diapír
thumb|right|200px|Lávová lampa ilustruje mechanizmus výstupu diapírov. Diapír (z gr. diapeirein – prepichnúť) je geologická štruktúra, vo všeobecnosti mobilná masa, ktorá intruduje do nadložných vrstiev. Najčastejšie to sú intrúzie, ktoré prerazili cez nadložné vrstvy starších hornín, no diapír môže ozačovať aj relatívne chladné telesá (napr. soľné dómy, a bahnové diapíry).
Diapíry sú pohybujú smerom nahor pozdĺž oslabených zón, príp. zlomov vďaka svojej menšej hustote voči okoliu. V podstate ide o aplikáciu Archimedovho zákona, celý proces sa nazýva diapirizmus.
Ako už bolo spomenuté vyššie, najčastejšie typy diapírov sú vulkanického pôvodu. V prípade, že ide o výstup roztavených hornín z hranice plášťa na povrch v horúcich škvrnách, hovoríme o tzv. plášťových diapíroch. V prípade rýchlo vystupujúcich, fluidami nasýtených magiem v úzkych komínoch zo zemského plášťa hovoríme o diatrémach. Príčiny a mechanizmus pohybu materiálu v diatrémach však nie je totožný s príčinami pohybu diapírov.
Štruktúry vytvorené soľnými dómami majú dosť doležitý ekonomický význam, nakoľko sú často „pascou“ na zachytávanie prírodných uhľovodíkov – ropy a zemného plynu.
Termín diapír zaviedol rumunský geológ Ludovic Mrazec (potomok českých prisťahovalcov, pôvodne Mrázek), ktorý ako prvý pochopil princípy soľnej tektoniky a plasticity.
Funkcia
Funkcia môže byť:
Motolice
Motolice alebo staršie cicavice alebo skôr neformálne trematódy (lat. Trematoda) patria do kmeňa ploskavcov. Sú to endoparazity so striedaním hostiteľov – medzihostiteľom býva obyčajne mäkkýš, definitívnym hostiteľom sú zväčša teplokrvné stavovce, u nich dochádza aj k pohlavnému rozmnožovaniu. Majú 2 prísavky – úplne vpredu ústnu a kúsok za ňou brušnú, prichytávaciu (zriedka chýba). Telo je lupeňovité, stlačené. Oči bývajú vyvinuté len u miracídia (invázneho štádia), dospelé motolice sú bez očí.
Príklad životného cyklu
Majú zložité životné cykly, ktoré si demonštrujeme na najznámejšom druhu motolica pečeňová (Fasciola hepatica): Z čreva napadnutej ovce alebo iného kopytníka sa dostávajú vajíčka s trusom von. Vo vode sa vajíčko otvára viečkom a liahne sa z neho miracídium – obrvená invázna larvička, ktorá má 1 pár protonefrídií, 1 očko (vzniklo splynutím dvoch) a vnútri tela zárodočné bunky. Vyhľadáva vodniaky z čeľadě vodniakovité (najmä druh Galba truncatula), v jeho tele stráca brvy a mení sa na nepohyblivú, ale rastúcu sporocystu. V sporocyste sa z každej zárodočnej bunky vyvinie zárodok novej generácie – rédie. Sporocysta praská a zaniká. Pohyblivé rédie zostávajú v tele vodniaka, majú už krátke vakovité črevo a v zadnej časti opäť zárodočné bunky. Z nich sa vyvinú definitívne invázne štádiá – cerkárie, ktoré už majú protonefrídie, rozvetvené črevo i chvostík, pomocou ktorého plávajú. Inštinktívne sa snažia doplávať čo najbližšie k brehu, vyliezajú na vegetáciu a zapuzdrujú sa v adoleskáriu. Konzumáciou rastlinstva s adoleskáriami sa nakazí bylinožravec.
Na Slovensku nás žije asi 200 druhov motolíc, ich presné určenie vyžaduje odborníka. V pečeni oviec a kôz parazituje Dicrocoelium lanceolatum, medzihostiteľom sú slimáky z rodu Helicella. K najväčším druhom patrí motolica veľká (Fascioloides magna), ktorá má až a parazituje u dobytka, koní a jeleňov. Medzihostiteľom sú druhy z čeľadě vodniakovité.
Schistostomiáza
Nebezpečnými parazitmi človeka sú druhy z rodu Schistosoma (najmä Schistosoma haematobium), žijú hlavne v teplých krajinách. Vektorom sú slimáky z rodu Bulinus. Ochorenie – schistozomóza sa prejavuje poškodením močového mechúra a môže sa končiť aj smrťou. Ide o druhé najvýznamnejšie parazitárne ochorenie človeka po malárii – ročne na schistozomózu zomiera asi 1 milión ľudí. Druhy z čeľade Schistosomidae sú (na rozdiel od ostatných motolíc) gonochoristi. U nás žije napr. Bilharziella polonica, endoparazit kačíc.
Pravoslávna cirkev v českých krajinách a na Slovensku
náhľad|Podiel obyvateľov hlásiacich sa k pravoslávnej cirkvi v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 2011. náhľad|Pravoslávna cirkev v obciach Slovenska podľa sčítania v roku 2001 ( v %). náhľad|Pravoslávna katedrála v [[Prešove]]
Pravoslávna cirkev v českých krajinách a na Slovensku, do roku 1993 Pravoslávna cirkev v Česko-Slovensku/Pravoslavná církev v Československu je jedna z autokefálnych cirkví pravoslávneho vyznania.
Dejiny
Kresťanstvo byzantského obradu sa na územie dnešného Slovenska dostalo príchodom Cyrila a Metoda na Veľkú Moravu v roku 863. Na začiatku Pravoslávna cirkev v Česko-Slovensku spadala pod Srbskú pravoslávnu cirkev, ale v roku 1923 jej konštantínopolský patriarcha udelil autonómiu.
Počas druhej svetovej vojny bola cirkev prenasledovaná nacistami, a množstvo kňazov bolo popravených. Biskup Matej Pavlík známy ako biskup Gorazd II., poskytol pomoc atentátnikom na zastupujúceho ríšskeho protektora Reinharda Heydricha, na základe čoho bol popravený. Gorazd bol kanonizovaný Pravoslávnou cirkvou v Česko-Slovensku v roku 1987.
Po rozpade Česko-Slovenska v roku 1993 sa cirkev rozdelila na dve metropolitné provincie, ktoré sú zjednotené v jednej synode. V oboch je spolu okolo 75 000 veriacich - na Slovensku okolo 50 000 a v Česku okolo 23 000.
Predstavitelia cirkvi
Pre podrobný zoznam metropolitov cirkvi pozri Zoznam pravoslávnych metropolitov českých krajín a Slovenska
Na čele cirkvi stojí metropolita. Metropolita Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku je zároveň arcibiskupom pražskej alebo prešovskej eparchie. Od roku 2014 je jej najvyšším predstaviteľom Jeho Blaženosť Rastislav, arcibiskup prešovský, metropolita Pravoslávnej cirkvi v Českých krajinách a na Slovensku.
Svätá synoda
K januáru 2021 mala Svätá synoda cirkvi nasledujúce zloženie:
Štatistiky
Počet veriacich, ktorí sa na Slovensku prihlásili k pravoslávnej cirkvi v posledných sčítaniach ľudu:
Obce s najvyšším počtom veriacich
Údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001
Obce s najvyšším percentuálnym počtom veriacich
Údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001
Podhradský potok (prítok Kantorského potoka)
Podhradský potok je potok v Turci, na území okresu Martin. Je to pravostranný prítok Kantorského potoka, má dĺžku a je tokom IV. rádu.
Pramení vo Veľkej Fatre, v podcelku Lysec, na severnom svahu Kľaku v nadmorskej výške okolo  Tečie severozápadným smerom, priberá krátky ľavostranný prítok spod Kopy  a preteká Hlavnou dolinou. Následne vstupuje do Turčianskej kotliny, do podcelku Sklabinské podhorie a preteká obcou Podhradie. Na jej území priberá dva ľavostranné prítoky, najprv z Hradskej doliny, potom spod Katovej skaly. Severne od obce Turčianska Štiavnička ústi v nadmorskej výške cca do Kantorského potoka. Ide o tok s veľmi slabo rozvinutým povodím a s nevýraznými prítokmi.
Nela Pocisková
Nela Pocisková (* 4. október 1990, Bratislava) je slovenská herečka a speváčka. V roku 2009 sa spolu s Kamilom Mikulčíkom zúčastnili národného kola pesničkovej súťaže Eurovision Song Contest, z ktorého ako víťazi postúpili do moskovského semifinále.
Kariéra
Spieva už od ôsmich rokov. Vyštudovala Bratislavské konzervatórium. Ako štrnásťročná dostala úlohu Katky v muzikáli Neberte nám princeznú, potom, ako ju na kastingu objavil choreograf a režisér Ján Ďurovčík. Účinkovala v tanečnej dráme Labuťko, v predstavení Fidlikant na streche pod vedením Jozefa Bednárika, naspievala hlavnú úlohu princeznej v balete Popolvár v SND. Vystupuje aj v muzikáli West Side Story, kde hrá Máriu.
Hrala jednu z hlavných protagonistiek v televíznom seriáli Ordinácia v ružovej záhrade vysielanom na TV Markíza. V seriáli Búrlivé víno, ktorý bol tiež vysielaný na TV Markíza hrala hlavnú postavu Ninu Dolinskú. Jej postava skončila v seriáli začiatkom 7. série. V seriáli Pán Profesor, ktorý bol vysielaný tiež na TV Markíza si zahrala vedľajšiu postavu doktorky kde aj začala svoje účinkovanie po materskej dovolenke. V seriáli Nemocnica, ktorý bol vysielaný na TV Joj hrala hlavnú postavu Rebeku Vargovú. Jej postava začala po materskej dovolenke.
Venuje sa populárnej hudbe. Najčastejšie spieva v muzikáloch.
Eurovision Song Contest 2009
V roku 2009 sa Slovensko po jedenástich rokoch zapojilo do Veľkej ceny Eurovízie, preto sa na Slovensku uskutočnilo národné kolo Eurovízie. Do neho sa Nela prihlásila spolu so spevákom Kamilom Mikulčíkom so skladbou „Leť tmou“. Zúčastnili sa posledného, piateho semifinále 1. marca 2009, v ktorom postúpili do finále z prvého miesta so ziskom viac ako 28 % hlasov.
Postúpili do medzinárodného kola, ktoré sa konalo v ruskej Moskve. Podľa žrebu sa dostali do druhého semifinále, medzi 19 krajín, z ktorých do finále mohlo postúpiť len 10. Dostali poradové číslo 8. Do finále postúpili.
Osobný život
So svojim partnerom hercom Filipom Tůmom má 2 deti - syna Hektora (* 2016) a dcéru Lianu (* 2018).
Mimoalbumové skladby
(zoznam zahŕňa aj skladby, kde sa Nela Pocisková predstavila ako hosť)
Totálna funkcia
Totálna funkcia alebo funkcia môže byť:
Pyroklastický prúd
náhľad|Pyroklastický prúd, zbiehajúci po svahu sopky [[Mayon na Filipínach pri erupcii v roku 1984.]] Pyroklastický prúd alebo horúce (sopečné) mračno alebo nuée ardente [nüe arda(n)t] (z francúzštiny, doslova "horúce mračno") je často sa vyskytujúci fenomén explozívnych sopečných erupcií. Je to pohyblivá, fluidizovaná zmes žeravých plynov, úlomkov magmy a sopečného popola s teplotou od 100 do 800 °C, pohybujúca dolu vulkanickým svahom veľkou rýchlosťou (až 300 km.h-1). Pre tieto vlastnosti je jednou z najdevastujúcejších foriem sopečnej činnosti. Pyroklastické prúdy sa vyskytujú pri explozívnych erupciách viskóznej magmy.
Príčiny vzniku pyroklastických prúdov sú nasledovné:
Stredovek
Výraz media aetas zaviedli talianski učenci 14. a najmä 15. storočia (prvým bol Francesco Petrarca) na pejoratívne označenie doby, ktorá stála medzi imaginárnou antikou a modernitou, kedy zažívali rozvoj myšlienky, ktoré boli neskôr (v 19. storočí) označené ako humanizmus (pozri renesančný humanizmus) a renesancia. V tridsiatych rokoch 13. storočia Petrarcha označoval predkresťanské doby ako antiqua (alebo „staroveké“) a kresťanské obdobie ako nova (alebo „nové“). Petrarca považoval storočia po zániku Rímskej ríše za „temné“ v porovnaní so „svetlom“ klasickej antiky. Mýtus, že Európa vtedy upadla do tisíc rokov trvajúceho obdobia neznalosti, ktoré dostalo pomenovanie ,,temný stredovek" s dominanciou cirkvi vyvracia R. Stark (pozri ďalej Mýtus temného stredoveku).
Pyroklastický prúd
Pyroklastické prúdy sú veľmi nebezpečný fenomén, možno ešte nebezpečnejší ako samotná tečúca láva (pre obrovskú kinetickú energiu a ďaleký dosah). Z množstva katastrof spôsobených pyroklastickými prúdmi sa dajú uviesť najznámejšie: zničenie Pompejí v roku 79 pri erupcii sopky Vezuv v Taliansku a explózia sopky Pelée v Karibiku v roku 1902.
Iné projekty
.
Stredovek
V odbornej literatúre sa používa adjektívum medieválny ako synonymum slova stredoveký (t. j. súvisiaci so stredovekom, pochádzajúci zo stredoveku, charakteristický pre stredovek, napr. stredoveký realizmus). Odbor historickej vedy zaoberajúci sa dejinami európskeho stredoveku sa nazýva medievalistika a odborník v nej medievalista.
Začiatok a koniec stredoveku
Datovaný je pádom Západorímskej ríše (rok 476) a sťahovaním národov na jednom konci, zámorskými objavmi a náboženskou reformáciou na strane druhej. Tradične sa udáva 476 – 1492 v Európe (1526 v Uhorsku a Česku; 1492 je objavenie Ameriky, 1526 bitka pri Moháči).
(koniec staroveku)
Koniec stredoveku je na rozdiel od začiatku stredoveku pomerne ustálený okolo roku 1500. Okrem „univerzálnej“ hranice 1492, má totiž väčšina krajín aj vlastný zlomový dátum: Uhorsko a Česko 1526, Nemecko 1517 (Martin Luther vystupuje so svojimi tézami v chráme na zámku Wittenberg), Anglicko 1485, Francúzsko 1515, Španielsko 1515, Švédsko 1523, Nórsko 1536, Dánsko 1533, Poľsko 1505, Rusko 1533, Holandsko 1519. Niekedy sa ako hraničný dátum uvádza aj vynález kníhtlače roku 1452 Johannom Gutenbergom, či pád Konštantinopolu v r. 1453.
Koniec stredoveku možno charakterizovať aj voľnejšie súborom základných skutočností, udalostí a myšlienok, ktoré sa v istom čase (okolo 1500) objavili a zmenili chod spoločnosti tak, že môžeme hovoriť o novoveku. Najdôležitejšie zmeny boli:
Charakteristika
Počas stredoveku nastáva spojenie dedičstva antickej civilizácie Rímskej ríše s barbarskou kultúrou Germánov, Keltov a Slovanov. Unifikátorom a nositeľom vzdelanosti je cirkev. Kresťanská doktrína a kresťanský svetonázor vládnu mysleniu. Hospodárstvo sa vyvíja vo feudálnom rámci vazalských vzťahov, na ich vrchole stojí kráľ. Vytvárajú sa špecifické jednotky ako napr. feudálny veľkostatok, hradiská, obchodné prímorské mestá. Vývoj vyústi do vzniku stredovekého mesta na jednej strane (disponujúce právnymi a hospodárskymi privilégiami) a do vzniku stredovekého hradu ako sídla aristokracie – šľachty. Územie Európy je rozdelené na kráľovstvá, vládne im kráľ. Pomocou svojich vazalov kráľ spravuje územie, vedie obranné a útočné vojny. Právo sa mení od tradičného-zvykového na písané, kráľ vydáva zákonníky, privilégiá a colné predpisy. Cirkevné právo je záväzné nielen pre klérus, ale ako súkromné a rodinné právo je záväzné pre všetkých.
Kultúra stredoveku vytvorila mnohé vynikajúce pamiatky písomníctva (kroniky, legendy, ságy), architektúry (baziliky, katedrály, hrady, mestá), výtvarného umenia (krídlové oltáre, fresky, mozaiky, sochy aplikované ako výzdoba katedrál aj samostatne stojace), užitého umenia (koberce, tapisérie, tkaniny, zbrane, šperk, relikviáre, keramika, sklo), hudby i literatúry.
Prevládajúcou spoločenskou a ekonomickou formou usporiadania spoločnosti vrcholného a neskorého stredoveku v západnej a strednej Európe je feudalizmus. Podľa toho ako sa pojem definuje, rôznia sa aj údaje o jeho trvaní a výskyte. U nás a vo východnej Európe sa používa široké chápanie feudalizmu pochádzajúce z marxisticko-leninskej historiografie, podľa ktorého napríklad na Slovensku feudalizmus trval od 8. storočia do roku 1848.
Zhruba do vrcholného stredoveku sa spoločnosť delila na privilegovaných (lat. nobiles – šľachta), vrátane cirkvi, a neprivilegovaných (lat. ignobiles), teda poddaných. V skutočnosti však štruktúra spoločnosti jednotlivých štátov bola veľmi pestrá a so vznikom miest sa situácia značne zmenila.
Podľa E. R. Sandvossa stredovek nebol ani prerušením medzi antikou a novovekom, ani zenitom dejín. Pokiaľ ide o filozofiu a vedy nemôže sa stredovek s Grékmi rovnať, iba ak tak s Rimanmi. Sila stredoveku tkvie jednoznačne v náboženskej oblasti a v jednotlivých oblastiach výtvarného umenia, predovšetkým v architektúre. Ale aj k právu, politike, organizácii, obchodu a financiám stredovek prispel značným dielom. Uchoval a rozvinul dedičstvo antiky, vyviedol západné národy z barbarstva, podstatne prispel k tomu, že divočina a prales sa zmenili na kultúrnu krajinu, pribudlo období mieru, ľuďom sa v núdzi a pochybnostiach dostalo opory a nádeje, ako aj pocitu, že boli pozdvihnutí do bohom vyvoleného svetoporiadku. Stredovek sa rozpadol preto, lebo celý jeho systém stál na falošných premisách, ako poznamenal Roger Bacon, vytvorili obraz sveta beztoho, aby dostatočne poznali svet. A podobne to platilo aj o obraze človeka a povahe človeka; malá pozornosť sa venovala zmenám povahy človeka. Významné boli aj vonkajšie príčiny: faktory hospodárske, spoločenské a politické.
Nábožensko-mravný život v stredoveku
Podľa Špirka pápež Gregor VII. sa nesnažil iba o reformu kléru, ale jeho účinkovaním vzbudené idey ,,oplodnili" i náboženský život laikov. Náboženské hnutie v 12. a 13. storočí je také mohutné, že tejto dobe dáva jej charakter. Náboženské oduševnenie teologicky nevzdelaných ľudí (laikov) často prevyšovalo horlivosť kléru, ktorého vernosť k zásadám pre bohatstvo a politické zápletky v chúlostivých chvíľach neraz zlyhalo. Laici v snahe po reforme často skĺzli na zlé cesty (valdénski, rojkovia...). Nespokojných ľudí s náboženskými a sociálnymi pomermi uspokojili žobravé rehole. Pozitívny sociálny a reformný smer dal týmto ľuďom napríklad aj sv. František z Asisi. Aj on má zásluhu na tom, že v masách nazhromaždené ,,výbušné látky" nespokojnosti neprepukli v anarchiu a hodnoty ničiacu revolúciu.
Tak ako aj v predchádzajúcich periódach dejín aj vo vrcholnom stredoveku sa podľa Špirka javia v mravnom živote veľké kontrasty. Na jednej strane sú to najvznešenejšie skutky kresťanskej viery, najušľachtilejšie prejavy lásky, na druhej strane hrubé výbuchy ľudskej náruživosti a neskrotnosti. Popri nádherným cnostiam vidieť i veľké neprávosti a poľutovania hodné poklesky. Stále boje medzi duchovnou s svetskou mocou vliekli za sebou zdivočelosť a ukrutnosť, páchanú často i na osobách nevinných, bezbranných, na kláštoroch a duchovných. Vzmáhajúci sa stredoveký obchod a oživený hospodársky život viedol mnohých k bezohľadnému sebectvu, pôžitkárstvu a nehanebnej zmyselnosti. Križiacke výpravy umožnili západnému kresťanstvu oboznámiť sa nielen s východnou kultúrou, ale aj s orientálnou mravnou žumpou. K poverám, ktoré boli už v predošlých dejinných periódach rozšírené a neudusené sa pridala teraz aj na Oriente a u Moslimských bojovníkov (Saracénov) pestovaná mágia. Cirkev neustala v boji proti týmto starým a novým zhýralostiam a získala si nehynúce zásluhy vo vzdelanosti a umravnení divokých európskych národov.
Podľa Špirka aj keď bol vrcholný stredovek bohatý v pokleskoch, bol nepomerne bohatší v cnostiach, ktoré musí uznať tak kresťanský ako aj nekresťanský pozorovateľ. Vidieť to aj pri vzniku veľkého množstva reholí a náboženských združení, ktoré boli prejavom sebazapierania prameniaceho z veľkej lásky k Bohu a človeku. Križiacke výpravy sú skutočným prejavom veľkej odhodlanosti, duševnej sily a pevnej viery európskych národov vďaka ktorým bola Európa zachránená od krvilačného plienenia a znásilňovania Saracénmi a od sektárov vyvolávajúcich lokálny sociálno-mravný rozvrat. Pri pohľade na prekrásne mohutné stredoveké dómy si treba uvedomiť, že na ich výstavbu a estetické poňatie bola potrebná obrovská obetavosť ľudí mnohých profesií a odhliadnúc od ich náboženského prínosu ich výstavba bola vždy veľkou investíciou pri ktorej uživilo svoje rodiny niekoľko generácií remeselníkov, staviteľov, murárov, umelcov všetkého druhu. Bola to doba kedy sa obetavá láska k trpiacemu prejavovala tým najvýraznejším spôsobom, možno s nadsádzkou aj v celých známych dejinách ľudstva ak nerátame Kristovu obetu na kríži za všetkých hriešnikov sveta. V obetavosti v prospech ľudomilých ustanovizní (dnes známych ako tretí sektor) podľa Špirka sa pretekali všetky triedy a stavy. Zo živej kresťanskej lásky vznikli mnohé nemocnice, chudobince a sirotince. V samom Francúzsku bolo v 13. storočí 20 000 hospicov a 2000 nemocníc. Hospodárske a sociálne združenia boli preniknuté i náboženským duchom, a tak sa jednotlivé cechy pretekali s inými združeniami v charitatívnej činnosti či obetavosti na náboženské a ľudomilé ciele. Náboženský duch prenikal celý verejný, súkromný, politický, sociálny, vedecký a umelecký život a budil veľké tvorivé energie. Materiálny a duchovný svet sa harmonicky spájali. Táto doba zrodila celý rad hrdinov alebo inak povedané svätcov a svätíc, ktorí do dnes budia a aj do budúcnosti budú budiť veľký obdiv a úctu. Sú to napríklad sv. Bernard, sv. František, sv. Dominik, sv. Tomáš, sv. Bonavetnúra, Ľudovít IX, Alžbeta Durínska, blahoslavená Agnesa, sv. Hedviga a mnohí iní. Títo ľudia za sebou zanechali celé zástupy nasledovníkov, ktorí ďalej pestovali a udržiavali ich ducha vo svete.
Podľa Špirka stojí táto perióda dejín aj pri tienistých stránkach mravne vysoko nad tou predošlou. Má veľa takých vlastností, aké bolo badať len u prvotných kresťanov. Vo vede a v umení položila pevné základy, na ktorých sa budovala ďalšia európska kultúra a civilizácia. Odbaviť túto etapu ľudských dejín názvom ,,temný stredovek" znamená prejav veľkej neznalosti v histórii alebo v odsúdeniahodnej predpojatosti.
Stredoveký mravný poriadok sa začal rozbíjať hlavne kvôli nastupujúcim ,,osvieteným" filozofom, reformátorom a revolucionárom, ktorí vo svojej pýche zatúžili po slobode, rovnosti a bratstve no nie slobode ducha, ale po slobode telesnej zmyselnosti a rovnosti či bratstve s tými čo súhlasia a nasledujú ich. Zavrhli staré princípy poriadku založené na viere v Boha a svet vykročil do novoveku plného krvavých revolúcií, totalitných režimov založených na falošných ideológiách a svetových vojen s obrovským ľudským utrpením akého dovtedy ľudstvo v takých rozmeroch nikdy nezažilo.
Udalosti a periodizácia
thumb|right|Mapa Európy v 13. storočí Vývoj v Európe a na Slovensku je opísaný v nižšie uvedených článkoch zodpovedajúcich periodizácii stredoveku:
Stredovek mimo Európy
Niekedy sa termín stredovek požíva aj pri opisovaní vývoja v iných častiach sveta, ktoré podľa historikov spĺňajú rovnaké kritériá ako Európa stredoveku (feudálny systém). Obdobie pred otvorením sa západu v dejinách Japonska a Číny býva niekedy označované za stredovek. Predkoloniálne obdobie vývoja v subsaharskej Afrike je tiež nazývané stredovek. Dnes sa ale väčšina historikov zdráha použiť toto pomenovanie inde ako v Európe – pretože len pre Európu platí, že stredovek nasledoval po antickej civilizácii a končil príchodom novoveku. Označenie stredovek sa však používa aj pre Grécku Byzantskú ríšu, hoci tu nenastal úpadok antiky ako v Európe.
Externé odkazy
Slovensko:
Európa:
Ruža ovisnutá
Ruža ovisnutá (Rosa pendulina) je druh európskej divokorastúcej horskej ruže. Je nápadná tým, že jej kvetné stopky sa pri dozrievaní stáčajú dolu a šípky sú na nich ovisnuté.
Výskyt
Tento druh sa vyskytuje iba v strednej, južnej a juhovýchodnej Európe, v južnej Európe rastie väčšinou iba v horských oblastiach. Areál jej výskytu je na juhu ohraničený Pyrenejami, Alpami a Karpatami, severná hranica ide cez Nemecko a Poľsko, a na východe zasahuje až na Ukrajinu. V Česku aj na Slovensku rastie častejšie vo vyšších polohách, menej často sa vyskytuje v nižších polohách.
Ambleteuse
Ambleteuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Ruža ovisnutá
Opis
Je to prútený ker, fanerofyt, s čelnými podzemnými výbežkami, ktoré vytvárajú husté polykormony. Prúty viac-menej priame, dorastajú do vyše 100 až 200 cm, v spodnej časti sú husto ostnaté a v hornej časti takmer bez ostňov. Listy rastú striedavo, na jar sú to pozdĺžne až eliptické lístky, ktoré sú po obvode najčastejšie ostro zubaté, na báze oblé až klinovité, na konci tupé alebo ostro špicaté a zospodu na strednej žilke najčastejšie chlpaté. Zelenkavé blanité vytrvalé palisty sú široké, asi z polovice sú prirastené ku stopke listu.
Na hlavných prútoch rastú skrátené ostnaté plodonosné vetvičky, ktoré sú dlhé 0,5 až 30 cm. Na nich sa objavujú pomerne veľké, sýto ružové alebo purpurové, jemne voňajúce päťpočetné kvety, zvyčajne jednotlivo, vzácnejšie v chudo kvetných vrcholičnatých súkvetiach po 2 až 3 kusy. Vztýčené, husté, žľaznaté kvetné stopky sa po odkvitnutí sklápajú a pri zrelosti plodov sú lačné. Trvalé kališné lístky nie sú oddelené a sú bez príveskov, holé alebo husto žľaznaté. Korunné lístky bývajú ružové až karmínové. Z plochého disku vyrastá veľa tyčiniek so žltými prašníkmi a taktiež čnelka s bliznami. Kvitne v máji a júni.
Plody
Plody sú drobné, tvrdé, krémovo žlté nažky, ktoré sa vo veľkom počte vyvíjajú v dužinatej šešuli, v tzv. nepravom plode šípky. Holá ale častejšie žľaznatá šípka, väčšinou fľaškovitého alebo hruškovitého tvaru, má pri zrelosti červenú farbu a visí na dlhej stopke smerom dole. Na vrchole má zaschnuté kališné lístky, pomerne skoro mäkne.
Ruža ovisnutá je tetraploidná ruža, patriaca medzi generatívne sa rozmnožujúce druhy. Má štandardne širokú vnútro populačnú variabilitu, ktorá sa prejavuje v hustote žliaz a tŕňov a v tvare šípky. Je to dlhoveká rastlina, na vhodnom mieste rastie aj 45 rokov.
U Narovců
U Narovců je prírodná pamiatka ev. č. 1611 neďaleko obce Čkyně v okrese Prachatice. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany sú skalnaté vápencové svahy s bohatou flórou a faunou.
Ambleteuse
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dictum de omni et de nullo
Dictum de omni et de nullo (lat.) je výpoveď o všetkom a o ničom.
Záverové pravidlo, ktoré hovorí: "Čo platí o rode, platí o druhu a o jednotlivom; čo neplatí o nijakom jednotlivom, neplatí ani o druhu a rode."
Pavlice (okres Trnava)
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša z roku 1692.
Malesherbes (obec)
Malesherbes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Srbsko
Vzniku samostatného Srbska predchádzal v roku 1991 rozpad Juhoslávie a odčlenenie Čiernej Hory 3. júna 2006. Srbsko neuznáva nezávislosť Kosova a územie považuje za provinciu Srbska. V súčasnosti je Srbsko kandidátskou krajinou Európskej únie.
Dejiny
thumb|left|[[Bitka u Mišaru v roku 1806 počas srbského povstania proti Turkom]] Na území dnešného Srbska sa Slovania (Srbi) usadili počas 6. storočia. V tej dobe bolo územie pod silným vplyvom Východorímskej ríše, a tak sa tu uchytilo pravoslávie. V polovici 10. storočia vzniklo prvé kráľovstvo v Raške, ktorému vládol Časlav Klonimirović. Za vlády cára Štefana Dušana (1331 – 1355) bola väčšina Balkánu ovládaná Srbskom.
Po bitke na Kosovom poli v roku 1389 sa Srbsko postupne spolu s inými balkánskymi štátmi dostalo pod nadvládu Osmanskej ríše. Po početných povstaniach Srbsko v roku 1878 získalo samostatnosť (mesto Belehrad a okolie už v roku 1867). V roku 1912 sa Srbsko zúčastnilo prvej balkánskej vojny spolu s Čiernou Horou, Bulharskom a Gréckom proti Osmanskej ríši. Srbská 1. armáda pod vedením princa Alexandra zvíťazila nad tureckou armádou v bitke pri Kumanove a Srbsko dosiahlo rozšírenie svojho územia o väčšinu Kosova a časť Macedónie.
V roku 1914 v Sarajeve srbskí mladí vlastenci uskutočnili atentát na Františka Ferdinanda d'Este a po vypršaní ultimáta 28. júla Rakúsko-Uhorsko vyhlásilo Srbsku vojnu. Počas vojny bolo územie obsadené a srbská časť Macedónie bola pripojená k Bulharsku. Po skončení prvej svetovej vojny sa Srbsko stalo súčasťou Kráľovstva SHS. Počas 2. svetovej vojny bola v krátkom ťažení Osi Juhoslávia na jar 1941 porazená a Srbsko bolo okupované, časti územia boli pripojené k talianskemu protektorátu v Čiernej Hore, Albánsku, časť územia pripadla Maďarsku a Bulharsku, ktoré sa podieľali na útoku na Juhosláviu, časť územia bola súčasťou bábkového Chorvátska. Zvyšok územia bol pod nemeckou okupáciou. Na okupovanom území vznikol odboj, ktorý viedol Draža Mihailović (neskôr minister obrany exilovej vlády v Londýne). Ďalším centrom odboja sa stal komunistický odboj, ktorého vodcom bol Josip Broz Tito.
Od roku 1945 bolo Srbsko súčasťou Juhoslávie na čele s prezidentom Josip Broz-Titom. SFR Juhoslávia bola vedúcim štátom tzv. Hnutia nezúčastnených krajín (popri Indii). Po smrti maršala Tita nik nedokázal udržať množstvo protichodných záujmov národov a národností. Tlakom zjednoteného Nemecka sa aktivizovali prví Slovinci, potom Chorváti a vznikol politický problém (po prijatí novej Ústavy) čo robiť s 250 ročným srbským osídlením Krajiny, bývalej Vojenskej hranice. Nastúpila vzájomná nenávisť za krivdy počas 2. sv. vojny a povojnové zločiny. Všetko podrobne popísané v knihe Raifa Dizdareviča Od smrti Tita do smrti Juhoslávie. V roku 1992 utvorilo Srbsko spolu s Čiernou Horou federáciu – Juhoslovanskú zväzovú republiku. Neskôr krajina dostala nové meno – Srbsko a Čierna Hora. V roku 2006 vyhlásila Čierna Hora po tesnom referende nezávislosť (3. júna) a 5. júna Srbská republika prevzala nástupníctvo po Srbsku a Čiernej Hore.
Geografia
Susedmi Srbska sú na východe Rumunsko a Bulharsko, na juhu Severné Macedónsko a Albánsko (resp. medzinárodne sporné Kosovo), na juhozápade Čierna Hora, na západe Bosna a Hercegovina a Chorvátsko a na severe Maďarsko.
Severnú a centrálnu časť krajiny pokrývajú roviny Panónskej panvy, do východných regiónov zasahujú pohoria Karpaty a Stará planina, južnú a západnú časť Srbska pretínajú Dináre.
Zo severu na juhovýchod preteká štátom Dunaj, ktorý tu postupne priberá prítoky Tisa, Sáva (jej prítok Drina) a Velika Morava, vytvárajúce rozsiahle nížiny.
Administratívne členenie
Srbsko sa na najvyššej úrovni delí na dva autonómne kraje (autonómne pokrajiny; po srbsky autonomna pokrajina) – Vojvodina a  Kosovo a Metohija (ktoré sa 17. februára 2008 vyhlásilo za zvrchovanú Kosovskú republiku) – a zvyšné územie, pričom však toto zvyšné územie, tzv. Centrálne Srbsko, netvorí špeciálnu administratívnu jednotku. Na nižšej úrovni sa Srbsko delí na obvody (okresy; po srbsky okrug) a tie sa zas delia na obce (po srbsky opština).
Etnické zloženie obyvateľstva
thumb|Srbi v tradičnom kroji
Náboženské zloženie obyvateľstva
Obyvateľstvo Srbska tvoria z náboženského hľadiska :
Jazyky
Úradným jazykom je srbčina, vo Vojvodine aj maďarčina, slovenčina, rumunčina, chorvátčina a rusínčina.