cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlow (mesto v Írsku)
Mesto leží na sútoku riek Barrow a Burren na križovatke ciest N9, N80, R417, R430, R725 a R726, v severozápadnej časti grófstva a na hranici so susedným grófstvom Laois. Cez Carlow tiež prechádza železničná trať Kildare - Kilkenny.
K dôležitým pozoruhodnostiam mesta patria: zámok Carlow Castle, katedrála, budova súdu a radnica. východne od mesta sa nachádza významná archeologická lokalita, megalitické pohrebisko Brownshill Dolmen. Carlow je sídlom vysokej školy Institute of Technology.
Najväčším podnikom v meste je firma Braun s divíziou Oral-B, v roku 2005 bola zatvorená fabrika na výrobu cukru Irish Sugar Company. Na rieke Barrow je prístav a lodenica pre športové plavidlá.
Bakumpai (jazyk)
Bakumpai (Bakumpai) je austronézsky jazyk, ktorý patrí medzi západobaritské jazyky. Hovorí ním asi 100 000 domorodcov z dajackého kmeňa Bakumpai, ktorí žijú na Kalimantane v Indonézii.
Susednými etnikami sú Banjarci, Ngaju a Ma’anyan. Jazyk bakumpai má veľkú lexikálnu podobnosť so susednými jazykmi (75% s ngaju, 45% s banjarčina).
Slovná zásoba
Porovnanie slovnej zásoby medzi jazykmi bakumpai, Ngaju a indonézštinou.
Česká Bříza
Česká Bříza je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 550 obyvateľov, z toho 267 mužov a 283 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 40,1 roka, ženy 42,3 roka).
Acyl
Acyl (všeobecný vzorec: R–CO) je jednoväzbová skupina, ktorá vzniká odtrhnutím skupiny -OH z karboxylovej skupiny karboxylovej kyseliny. Názvy acylových skupín sa odvodzujú z latinčiny pochádzajúcich triviálnych názvov kyselín: a podobne.
Choroby bielka, rohovky, dúhovky a vráskovca (MKCH-10)
H15 - H22: Choroby bielka, rohovky, dúhovky a vráskovca je položka z medzinárodnej klasifikácie chorôb. Patrí do VII. kapitoly MKCH-10 - Choroby oka a jeho adnexov.
Klastava
Klastava (staršie Klasitawa; po maďarsky od roku 1892 Kalászi) je časť obce Baďan, do roku 1971 samostatná obec.
Leží 20 km južne od mesta Banská Štiavnica v Štiavnických vrchoch.
Dejiny
Prvá zmienka o obci je z roku 1285, kedy bola obec známa pod názvom Chasyta. Patrila k majetkom Hontianskej rodiny Pazmáňovcov, neskôr bola pričleňovaná k majetkom rodín Gerhardovcov, Semberiovcov (Sembery), Barošovcov (Boross) a Luka.
Usadlosti v okolí obce
Počuvadliansky mlyn je zničená usadlost asi 6km od obce kde sa nachádzala budova mlyna na Klastavskom potoku. Usadlosť bola zničená pri akcii protipartiznánskej skupiny Edelweiss. Dnes je to registrované pamätné miesto obetí Druhej svetovej vojny.
Hydrologický kolektor
náhľad|1. hydrogeologický kolektor - zvodnená vrstva; 2. hydrogeologický poloizolátor; 3. pásmo prevzdušnenia; 4. hladina podzemnej vody; 5. napätá hladina podzemnej vody; 6. zvodnenec s voľnou hladinou; 7. hlboká studňa; 8. suchá studňa; 9. artézska studňa Hydrologický kolektor (iné názvy: zvodnenec, zvodnený kolektor (vody), kolektor, vodonosný horizont, akvifer) je podzemná vrstva (horizont) hornín a sedimentov nasiaknutá podzemnou vodou. V tomto priestore sa voda nachádza vo voľných póroch, puklinách a pod. ako voda v špongii.
Medzinárodná skupina hydrológov začala pracovať na prvom celosvetovom projekte zamerania podzemných zdrojov vody. Mapovaním hraníc akviferov a spracovaním následných štúdií budúceho využitia vody z týchto rezervoárov chcú vypracovať podrobného sprievodcu pre krajiny, ktoré by sa inak k potrebným odborným informáciám nedostali. Pracovná skupina zriadená Medzinárodnou organizáciou hydrológov má názov Manažment cezhraničných zdrojov podzemnej vody.
Dvorec sporta kuzneckich metallurgov
Kuznetsk Mettalurgists Sport Palace (doslova: Palác športu kuzneckých metalurgov) je domáci štadión tímu Metallurg Novokuzneck ktorý momentálne pôsobí v VHL. Kapacita je 8 040 miest. Štadión bol posledný raz rekonštruovaný v roku 2007.
Gonzalo Pizarro
Gonzalo Pizarro (* 1510, Trujillo, Španielsko - † 1548, Cuzco, Peru) bol španielsky conquistador a najmladší z bratov Pizarrovcov. Jeho bratmi boli Francisco (nevlastný), dobyvateľ Ríše Inkov, Hernando (nevlastný) a Juan (jeho jediný vlastný brat). Bol nemanželský syn kapitána Gonzala Pizarra. Po tom ako Španielsko v roku 1542 vyhlásilo pre Nový svet nové zákony, ktoré obmedzili výsady bývalých dobyvateľov, viedol proti španielskej korune vzburu. Za účasť na tomto povstaní bol napokon popravený.
Saint-Floxel
Saint-Floxel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štefan II. Druget
náhľad|Rodový erb umiestnený na [[Kaštieľ v Humennom|kaštieli v Humennom]] '''Štefan II. Druget(h)' (maď. II. Drugeth István'') bol užským a zemplínskym županom.
Spomína sa v rokoch 1411-1466. Oženil sa s Katarínou. V roku 1466 sa dozvedáme na základe súdneho sporu, do ktorého vstúpili synovia Mikuláša II.-Štefan II. a Bartolomej I. ako aj synovia Štefana II. -Šimon I., Ján VI. a Štefan III. Drugetovci sa v ňom sťažovali na Jána Lokoša a Petra, syna Jána mladšieho, ktorí napadli ich poddaných cestou domov, keď sa vracali z trhu z Debrecína. Aby bola dokázaná ich nevina, malo 50 šľachticov odprisahať, že to neboli oni.
Štefan II., syn Mikuláša II., sa spomína aj v roku 1449, keď sa dostal so svojim bratrancom Bartolomejom II. do zajatia bratríkov. Zapríčinila to nová politická situácia, keď v roku 1437 zomrel Žigmund Luxemburský, na trón sa dostal jeho zať Albrecht Habsburský. Nastalo obdobie, v ktorom sa Uhorsko ocitlo v hlbokej anarchii, nakoľko kráľovne-vdove sa narodil syn Ladislav Pohrobok. Tá si na pomoc pozvala Jána Jiskru z Brandýsa ako kapitána severného Uhorska (Slovensko). Vnútropolitické nepokoje v druhej polovici 15. storočia znamenali pre Zemplín prítomnosť bratríkov a jiskrovcov-vojská, ktorých jadro tvorili bývalí husitskí bojovníci. Husiti, ktorí v rokoch 1419-1434 plienili Slovensko, sa až na Zemplín nedostali. Jiskrovo vojsko sa však dostalo až do tejto časti. Proti nim sa postavili aj Drugetovci spolu s ostatnými zemplínskými zemepánmi. Bratríkov viedol kapitán Ján Talafús z Ostrova. Tí v roku 1449 zaútočili aj na Humenné a ich výboje siahali až do Čabín. Tento vpád do Humenného a jeho okolia po prvýkrát silno otriasol hospodárskou základňou Drugetovcov. Jiskra vtedy zajal aj Štefana II. a Bartolomeja II. Nasledovali dlhé vyjednávania. Za ich oslobodenie zo zajatia sa prihováral aj jágerský biskup Ladislav Hédervári, ktorý sa listom zo dňa 5. mája 1449 obrátil na mesto Bardejov so žiadosťou o ich vyslobodenie
Napokon sa podarilo v Stropkove v roku 1450 Jánovi z Perína, ktorý bol zemplínskym županom, uzavrieť dohodu s Jánom Jiskrom. Jiskra na základe dohody prepustil Štefana II. a Bartolomeja II. na slobodu s podmienkou, že celý príjem z bane v Telkibányi a tiež všetky príjmy z humenskej a stropkovskej tridsiatkovej stanice dostane on.
V roku 1459 sa zemplínskym županom stal Štefan z Perína. V tom čase sa v Zemplíne spomína medzi poprednými mužmi Ladislav z Pavloviec, dvorný magister, Štefan, Ján Rajnold a Osvald z Rozhanoviec, Štefan z Perína, Peter Sokol aj Bartolomej II a Šimon I. z Humenného.
To, že v tom čase bola stolica poplatná českým zbojníkom, svedčí aj s nasledujúcim obsahom
Štefan II. mal troch synov-Jána IV., Štefana III. a Šimona I. Nevieme o ktorého Štefana ide (otca či syna), keď v listine z roku 1465 uvádza, že Ladislav Paločaj, kráľovský sudca, na základe sťažnosti Andreja Butkaja, nariadil Zemplínskej župe, aby uskutočnila vyšetrenie vo veci podpálenia domu Andreja Butkaja v dedine Budkovce, čím mu vznikla škoda v hodnote 600 zlatých. Obvinení boli Štefan z Humenného, Ladislav z Lastomíra a Benedikt, syn Alexandra Butkaja.
Čop
Čop (ukr., rus., rusín. Чоп (Čop),, , ) je mesto v západnej časti Ukrajiny, v Zakarpatskej oblasti. Leží na trojmedzí Ukrajiny, Slovenska a Maďarska na brehu rieky Tisa.
Dejiny
V čase medzivojnového Česko-Slovenska bol Čop súčasťou Slovenska – spadal pod okres so sídlom v Kráľovskom Chlmci. V rokoch 19381945 bol súčasťou Maďarska na základe Prvej viedenskej arbitráže. Po oslobodení Červenou armádou sa stal na základe dohody medzi Česko-Slovenskom a Sovietskym zväzom v roku 1945 súčasťou ZSSR, pričom územie v okolí Čopu bolo postúpené Sovietskému Zväzu a obec Lekárovce dodatočne po petícii pripojená späť k Slovensku. Vtedy Slovensko stratilo 250 km2 územia v okresoch Kráľovský Chlmec a Veľké Kapušany: obce Ašvaň, Batva, Čop, Galoč, Komárovce, Malé Slemence, Palaď, Palov, Rátovce, Surty, Šalamúnová, Téglás.
Obyvateľstvo
Čop má približne 9 000 obyvateľov, z ktorých asi 40 % tvoria, Ukrajinci a Rusíni, 40 % Maďari, zvyšok Rómovia, Rusi, Bielorusi, Slováci a Židia.
Význam
Čop je známy predovšetkým vďaka tomu, že je prvou ukrajinskou (a predtým sovietskou) stanicou po príjazde zo Slovenska a Maďarska (nachádza sa tu aj cestný priechod do Maďarska). Spoločne s Čiernou nad Tisou a Záhony tak tvorí veľký a zložitý železničný uzol, keďže sa tu stretáva bežný európsky rozchod koľají s ruským. Zastavujú tu teda aj vlaky spájajúce Bratislavu, Košice, Viedeň a Budapešť a cez Čop, Mukačevo a Ľvov s Kyjevom a Moskvou; na vozňoch je potrebné vymeniť podvozky. Ďalšia, menej vyťažená trať vedie cez Užhorod a Sambir do Ľvova. Z Čopu do rumunského Satu Mare vedie obojrozchodná trať cez stanicu Berehovo a Vynohradiv, umožňujúca vedenie vlakov s európskym rozchodom zo Slovenska do Rumunska mimo územie Maďarska.
The Valley
náhľad|The Valley The Valley je hlavné mesto zámorského územia Spojeného kráľovstva Anguilla. V roku 2011 bol počet obyvateľov 1 067.
Tullow
thumb|Tullow Tullow (ír. An Tulach) je mesto v stredovýchodnej časti Írska, v grófstve Carlow. V roku 2011 tu žilo 3 972 obyvateľov.
Mesto leží na východe grófstva na rieke Slaney, VJV od Carlow. Nachádza sa na križovatke ciest N81, R418 a R725. Východne od mesta prebieha hranica grófstva Wicklow.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1985
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1985 boli v poradí 13. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Kuala Lumpur, v Malajzii od 28. decembra 19855. januára 1986, za účasti 15 tímov. Malajzia bola organizátorom ázijského šampionátu mužov tretíkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1965 a 1977, tiež v Kuala Lumpur. Zápasy sa odohrali v 3 arénach: Stadium Negara, Indera Mulia Stadium a Han Chiang Indoor Stadium. Po dvanástich rokoch získali titul 🇵🇭, ktoré sa vo finálovej skupine umiestnili pred 🇰🇷 a predchádzajúcim 5-násobným víťazom z 🇨🇳.
Božídarské rašeliniště
Božídarské rašeliniště je národná prírodná rezervácia v okrese Karlovy Vary, najväčšia, čo do rozlohy, v Krušných horách. Leží západne od mesta Boží Dar v nadmorskej výške 940 až 1115 metrov. Ťažba rašeliny tu prebiehala až do druhej svetovej vojny.
Na severnom okraji rezervácie odbočuje z potoka Černá 13 kilometrov dlhý vodný kanál Blatenský vodní příkop z roku 1540 ktorý bol nedávno obnovený za účelom odvádzania povrchových vôd stekajúcich z rašeliniska, ktorých kyslé zloženie by nepriaznivo ovplyvňovalo potok slúžiaci ako zdroj pitnej vody. Pozdĺž potoka sa nachádzajú tzv. sejpy – hromady hlušiny ktoré zostali po ryžovaní cínovej rudy. Na nich rastú špecifické druhy rastlín – o. i. vres a vzácny plešivec dvojdomý.
Matěj Rejsek
Matěj Rejsek (* pred r. 1450, Prostějov – † 1. júl 1506, Kutná Hora) (uvádzaný tiež ako Matyáš Rejsek) bol český kamenár, sochár staviteľ.
Dátum jeho narodenia nie je doložený. De facto nie je ani úplne isté, či jeho rodiskom je naozaj moravské mesto Prostějov, alebo dedinka Prostějov, ležiaca v Čechách, dnes časť obce Žumberk.
V roku 1469 sa stal bakalárom na pražskej univerzite. Od roku 1470 pôsobil ako rektor Týnskej školy v Prahe. Hoci nebol vyučený, pôsobil od roku 1478 ako člen staromestského kamenárskeho cechu. Pôsobil najmä v Prahe a v Kutnej Hore. Štýlovo nadväzoval na parlerovské architektonické a sochárske podnety. Pred príchodom Benedikta Rieda a Hansa Spiessa predstavoval Rejsek najvýznamnejšieho tvorcu pôsobiaceho v pohusitských Čechách.
Popol
Popol sú sypké, nezhorené zvyšky horľavých tuhých látok (paliva), hlavne dreva, uhlia, rašeliny, prípadne produktov z nich vyrobených (napr. brikety, drť, piliny, mletý uhoľný prach), alebo sypké pozostatky po požiari. Popolček je jemný popol rozptyľujúci sa ako spaľovací odpad do ovzdušia.
Chemické zloženie popola závisí jednak na pôvodnom horľavom materiáli, jednak na teplote, ktorá bola v priebehu horenia dosiahnutá, ďalej na množstve kyslíka, ktorý horenie podporoval. Pri nízkých teplotách alebo pri nedostatku kyslíka obsahuje popol značné množstvo pôvodného nespáleného materiálu, ktorý môže byť teplotou horenia viac či menej premenený, napr. pri horení dreva sa môže jeho časť premeniť až na amorfný uhlík (karbonizovať), ktorý zostane v popole a ďalej nezhorí.
Tuhé palivá obsahujú hlavne uhlík a jeho zlúčeniny s vodíkom, kyslíkom a dusíkom, v menšej miere tiež sírne zlúčeniny. Väčšina týchto prchavých prvkov sa v procese horenia mení na plyn a nie sú preto (s výnimkou kyslíka) v popole príliš zastúpené. Voda, ktorá je obvyklou súčásťou palív, spolu s prchavými organickými látkami, sa vyparí. Iné prímesi, označované obvykle za minerálne, zostávajú nezmenené pokiaľ sú tepelne stabilné alebo sa menia na málo prchavé či úplne neprchavé oxidy, ktoré tvoria chemický základ popola. Oxidy alkalických kovov (predovšetkým sodíka a draslíka, teda oxid sodný a oxid draselný) a kovov alkalických zemín (hlavne vápnika, oxid vápenatý) vďaka svojej vysokej bázicite viažu predovšetkým oxid uhličitý, vznikajúci spaľovaním uhlíka, vo forme uhličitanov; v menšej miere sa môžu zlučovať i s oxidom siričitým na síričitany. Preto hlavne drevný popol vzhľadom na relatívne vysoký obsah draslíka v drevnej hmote obsahuje značné množstvo uhličitanu draselného (potaše), ktorý sa v minulosti z drevného popola vyrábal. Dodnes je popol z dreva považovaný za dobré draselné hnojivo. Naproti tomu popol z uhlia obsahuje značný podiel sedimentárnych hornín a v dôsledku toho i pomerne vysoké množstvo tažkých kovov (včítane rádioaktívnych, ako je tórium a urán); preto nie je vhodný ako hnojivo hlavne pre zeleninu a ovocie, pretože by tažkými kovmi mohli byť zamorené vypestované produkty.
Hlavný podiel popola minerálnych palív tvorí predovšetkým oxid kremičitý a kremičitany, ďalej potom zlúčeniny hliníka, vápnika, horčíka a železa.
Pri veľmi intenzívnom horení, kedy teplota presiahne bod topenia značnej časti chemických zložiek popola, dochádza k spekaniu pôvodne sypkého pozostatku horenia a ten sa tak mení na škváru.
Ján VII. Druget
náhľad|Rodový erb umiestnený na [[Kaštieľ v Humennom|kaštieli v Humennom]] '''Ján VII. Druget(h)' (maď. VII. Drugeth János'') (* 15. storočie – † 1526) bol členom humenskej vetvy Drugetovcov.
Mal rodičov Šimona I. a Žofiu Bebekovú. Jeho manželka Kristína Zápoľská mu porodila sedem detí: František II., Juraj I., Gabriel I., Imrich I., Anton I., Štefan IV. a Katarína.
Do dejín rodu sa zapísal tým, že v roku 1492 napadol spolu so svojim bratom Gašparom I. kartuziánsky kláštor v Lechnici. Mníchov tohto kláštora prepadli a ukradli im kláštorné cennosti. Nevieme ako skončilo celé šetrenie tohto prípadu. Istú satisfakciu však vykonali v roku 1505, keď obaja darovali pavlínom v Užhorode jazero s názvom Horgastót. Okrem toho darovali kláštoru aj veľké cennosti po predkoch. Zomrel v roku 1526.
O jeho manželke Kristíne sa nám zachovala správa, podľa ktorej pavlíni z Budína, kde mali svoj kláštor zasvetený svätému Vavrincovi, dali všetky svoje cennosti z opatrnosti pred nájazdom Turkov (predovšetkým vzácne bohoslužobné predmety), odložiť grófke Kristíne, v tom čase už vdove. Keď už nebezpečenstvo pominulo, nevieme z akého dôvodu, ale Drugetovci uložené predmety nevracali. Preto boli pozvaní pred kráľovskú kúriu. Keď sa vzniknutý problém nevyriešil, poslal leleský prepošt Gregor v roku 1550 list kráľovi Ferdinandovi so žiadosťou, aby celú vec vyriešil on. Vec sa napriek tomu nejako neriešila. K vyriešeniu sa dospelo až v roku 1569, keď sa Drugetovci dohodli s prepoštom Michalom, že spor zrušia, a že budú počas piatich rokov splácať po 2000 uhorských florénov.
Montels (Ariège)
Montels je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 158 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
55 Cancri
náhľad|Porovnanie obežných dráh v [[slnečná sústava|slnečnej sústave so systémom 55 Cancri]] 55 Cancri alebo ρ1 Cancri s vlastným menom Copernicus je hviezda v súhvezdí Rak a druhá známa hviezda hlavnej postupnosti, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Táto obrovská planéta bola objavená v roku 1996. Je 270-krát hmotnejšia než Zem (ale stále je príliš malá pre súčasné ďalekohľady) a obieha svoju hviezdu vo vzdialenosti iba 16 miliónov kilometrov. Jeden obeh jej trvá 14,6 dňa. Jej materská hviezda má jasnosť 5,5 mag. a spektrálny typ G2 V.
Neskôr astronómovia objavili v tejto sústave ešte ďalšie štyri planéty. Jej jedna planéta, Cancri f, je v takzvanej obývateľnej zóne, teda v zóne, kde by sa mohol vyskytovať život. Táto planéta je však plynná.
Do systému 55 Cancri patrí aj červený trpaslík obiehajúci centrálnu hviezdu ďaleko za všetkými planétami, vo vzdialenosti väčšej ako 1000 au. Celý systém je od nás vzdialený 44 svetelných rokov.
Francúzska literatúra
Francúzska literatúra je literatúra písaná na území Francúzska, výnimočne aj inde (napr. kolónie, autori v exile), na rozdiel od českej do tejto literatúry radíme iba literatúru písanú francúzsky, veľmi zriedkavo aj niektoré pamiatky, ktoré vznikli na francúzskom území v iných jazykoch (latinčina, hebrejčina).
Stredoveká literatúra (9. – 13. storočie)
Za počiatok francúzskej literatúry sa považuje 9. storočie, keď vznikla ako pokračovanie latinskej literatúry. Najstaršou písomnou pamiatkou sú tzv. Štrasburské prísahy, pochádzajúce z roku 842. V tomto období (do 11. storočia) vzniklo ešte niekoľko, väčšinou nábožensky zameraných textov (napr. Kantiléna o svätej Eulálii).
V priebehu 11. storočia začali do literatúry prenikať aj svetské prvky a postupne začala vznikať aj svetská literatúra, v obľube boli hlavne tzv. hrdinské eposy (Pieseň o Rolandovi).
Od 14. storočia do náboženských vojen (1562)
V priebehu 14. storočia sa objavujú prvé kroniky a skoro na to aj polemiky o morálke, ktoré samozrejme ovplyvnila prebiehajúca storočná vojna (1337 – 1453). Na prelome 14. a 15. storočia sa objavujú veľmi známi autori, ako bol Eustache Deschamps, Charles d'Orléans, Francois Villon; toto obdobie býva nazývané „obdobím Veľkých rétorikov“. Došlo u nich k markantnému nárastu kvality formy, čo bolo na druhej strane na úkor lyriky.
Niektoré diela menovaného F. Villona už vopred určili nástup nového spoločenského hnutia – humanizmu a renesancie. Tieto dve hnutia sa plne presadili v priebehu 16. storočia a ovplyvnili nielen literatúru, ale aj spôsob myslenia celej spoločnosti (Francois Rabelais, Pierre de Ronsard, Michel de Montaigne). V tomto období vznikla ak veľmi zaujímavá básnická škola, ktorej význam býva často podceňovaný – Plejáda, pravdepodobne preto, že jej ciele boli príliš veľké na to, aby mohli byť realizované. Každopádne už v tejto dobe mala francúzska literatúra značný vplyv nielen na okolité štáty, ale aj na vzdialenejšie územia.
Roky 1562 – 1815
Pretože sa v roku 1562 Francúzsko dostalo do náboženských vojen, ktoré boli ukončené až v roku 1596, objavil sa v literatúre tzv. skepticizmus – Michel de Montaigne. Po spamätaní sa z týchto vojen (približne v roku 1650) došlo k prudkému rozvoju literatúry a divadla. V literatúre sa najviac presadil klasicizmus, ktorého francúzski predstavitelia ovplyvnili svetovú literatúru na dlhú dobu (Pierre Corneille, Molière, Jean Racine). V rovnakej dobe napísala grófka La Fayette román Kňažná z Cléves, ktorý sa stal ústredným dielom pre tzv. psychologický román.
Klasicizmus (1650 – 1700)
Klasicizmus vo Francúzsku vznikol ako reakcia na barokové umenie. Napriek tomu, že ide o časovo krátke obdobie (niekedy iba 1660 – 1680), je klasicizmus vo Francúzsku zastúpený veľkými osobnostami.
Historický kontext
Na vývoji francúzskeho jazyka sa podieľal aj kardinál Richelieu, minister predchádzajúceho kráľa, ktorý v roku 1635 založil Francúzsku akadémiu. Ta má za úlohu kodifikovať a dozerať na formu jazyka.
Charakteristika
Teória klasicizmu sa opiera o tri základne piliere:
Okrem týchto sa do popredia dostáva "ideál čestného človeka", ktorý zdôrazňuje cnosti ako navonok, tak vnútorne. Ideál sa logicky vzťahuje aj na osobnosť spisovateľa, teda aj na literatúru, ktorú píše.
Žánre klasicistickej literatúry sú dvojakého druhu:
Autori
V tomto období pôsobili vo francúzskej literatúre viaceré významne osobnosti:
Taktiež sa objavil nový literárny prúd a tým bol filozofická literatúra (filozofické spisy samozrejme vznikali aj skôr, ale tie možno do literatúry radiť iba veľmi ťažko, pretože išlo o čisto filozofické diela.) – jej zástupcami boli hlavne:
Osvietenstvo (18. storočie)
Filozofovia pomohli položiť základ francúzskeho osvietenstva, ktoré sa vo Francúzsku plno rozvinulo v priebehu 18. storočia, vedúcimi osobnosťami literatúry sa v tejto dobe stali často protinábožensky a proti tradíciám zameraní filozofovia – encyklopedisti – Voltaire, Denis Diderot a Jean le Rond d’Alembert. Myšlienky týchto filozofov ešte doplnil Jean Jacques Rousseau.
Romantizmus (1815 – 1900)
S touto situáciou sa literatúra vyrovnávala veľmi ťažko, začiatkom 19. storočia došlo k nástupu romantizmu, ktorého francúzski predstavitelia sú dodnes považovaní za klasikov svetovej literatúry Victor Hugo, François-René de Chateaubriand, Alphonse de Lamartine, Alfred de Musset, Alfred de Vigny, Stendhal a ďalší. V roku 1848 došlo vo Francúzsku k februárovej revolúcii, ktorej výsledkom bol vznik druhej republiky, tento fakt sa prejaví krízou spoločenských hodnôt, ktorá ovplyvňovala francúzsku literatúru prakticky až do začiatku 20. storočia. Na ideály romantizmu priamo nadviazali, ale ich rozvíjali nečakaným smerom Prekliati básnici (Arthur Rimbaud, Paul Verlaine, ale aj Lautréamont), ktorým dal základ Charles Pierre Baudelaire.
Realizmus
Mimo pokračovania romantizmu sa rozvinul prakticky opačný smer literatúry – realizmus: Gustave Flaubert, Honoré de Balzac, v tejto dobe sa okrem iného presadil aj parnasizmus.
Naturalizmus
Z realizmu sa vyvinul naturalizmus – Alphonse Daudet, Guy de Maupassant, Émile Zola.
20. storočie
Na začiatku 20. storočia prešla literatúra, predovšetkým francúzska, veľmi zložitým obdobím, keď došlo k prechodu od symbolizmu (Stéphane Mallarmé) k avantgarde (Guillaume Apollinaire). Avantgardné hnutie sa ďalej rozvíjalo – dadaizmus, surrealizmus (André Breton, Paul Eluard). Možno tvrdiť, že v tomto vývoji malo Francúzsko, približne od roku 1900 do roku 1939, v literatúre hlavné slovo i v celosvetovom meradle. Zároveň s týmito smermi sa rozvíjal román, ten možno v tejto dobe rozdeliť na tradičný (Maurice Barrès), revolučný (Henri Barbusse) a humanistický (Romain Rolland, Antoine de Saint-Exupéry).
V 30. rokoch 20. storočia sa začali objavovať politicky veľmi angažované diela (tzv. odbojová) poézia – Louis Aragon, z tejto literatúry sa vyvinul existencializmus (Jean-Paul Sartre, Albert Camus).
V 50. rokoch 20. storočia vznikol tzv. nový román (Alain Robbe-Grillet). Vo Francúzsku sa rozvíjala aj tzv. absurdné divadlo (Eugène Ionesco, Samuel Beckett).
Tradičnú literatúru v súčasnosti zastupuje realizmus (Robert Merle) a historický román (Marguerite Yourcenarová, Bernard Clavel).
Andrea Palladio
Andrea Palladio (vl. menom Andrea di Pietro della Gondola), (* 30. november 1508, Padova - † 19. august 1580, Maser) bol taliansky neskororenesančný architekt. Patrí nielen k najvýznamnejším staviteľom Benátskej republiky, na území ktorej vytvoril všetky svoje diela, ale tiež medzi najväčších umeleckých velikánov celej talianskej histórie. Bol prvým veľkým profesionálnym architektom, ktorý sa venoval výlučne architektúre, bez úspechov v iných oblastiach umenia. Často je považovaný za najvplyvnejšiu osobnosť v dejinách západnej architektúry.
Od počiatkov tvorby na výslnie
Údaje o Paladiovom živote sú pomerne skromné. Tento nedostatok plne vyvažujú jeho diela, ich počet a kvalita a v neposlednom rade fakt, že ním vytvorený stavebný štýl sa stal „kánonom“ pre ďalšie generácie architektov.
Narodil sa v Padove ako syn mlynára. Podporovaný svojim krstným otcom, sochárom Vincenzom Grandi, učil sa v rodnom meste za sochára a kamenára v dielni Bartholomea Cavazza. V roku 1523 odišiel do Vicenzy kam sa po ročnej prestávke, strávenej doma, vrátil. Ako mladého kamenára ho prijali do murárskeho a kamenárskeho cechu. Už o päť rokov nato založil vlastnú dielňu, ktorá mu však nepriniesla úspech a čoskoro zanikla.
Od Trissina pochádza aj meno, pod ktorým sa neskorší génius preslávil, inšpirované gréckou bohyňou múdrosti Pallas Aténou.
Po počiatočných drobných objednávkach bol 11. apríla 1549 poverený prvou významnou úlohou - stal sa hlavným architektom Pallazza della Ragione (zvaného tiež Bazilika) vo Vicenze. Stavba obohnaná dvojpodlažnou lodžiou, dodnes krášliaca hlavné mestské námestie Piazza dei Signori, založila Palladiovu slávu.
Ďalším dôležitým medzníkom v Palladiovom živote bolo spriatelenie sa s benátskym patricijom Danielem Barbarom, ktorý mu otvoril dvere do aristokratickej spoločnosti. Na objednávku jej príslušníkov vzniklo viacero pozoruhodných mestských víl v Benátkach a vo Vicenze.
„Vilová architektúra“ bola však iba jednou časťou Palladiovej tvorby. Ako talentovaný a uznávaný architekt dostal v šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch možnosť realizovať svoje pôsobivé projekty aj v sakrálnej architektúre (Kostol Santa Maria della Carita, Bazilika San Giorgio Maggiore, Bazilika del Redentore).
Palladiov osobný život
Tak ako je pomerne veľa poznatkov o Palladiovej profesionálnej životnej dráhe, tak sú len strohé údaje z jeho osobného života. Vie sa, že v apríli 1534 sa oženil s istou Allegradonnou, dcérou stolára. Mali päť detí - dcéru a štyroch synov.
Zomrel 19. apríla 1580 v Masere (na severozápade dnešnej provincie Treviso v čase, kedy prebiehali práce na jeho zrejme najväčšom diele - divadle Teatro Olimpico vo Vicenze. V tomto meste bol aj pochovaný na cintoríne Cimitero Maggiore. Dnes sú jeho ostatky uložené v honosnom náhrobku, ktorý postavili v roku 1884 podľa návrhu architekta Bartolomea Malacarneho. Mohutný mramorový podstavec stojaci v hlbokej nike ozdobujú sochy, symbolizujúce umenie, dielo Giuseppeho de Fabrisa.
Palladiovo dielo
Podľa vlastných slov architekta, všetko úsilie pri tvorbe zameral na interpretáciu klasickej antiky v súdobom ponímaní. Vzhľadom na to, že žiaden umelec nemôže byť neovplyvnený dobou v ktorej žije a tvorí, tak aj Palladiovo dielo je nádhernou symbiózou antických vzorov a renesančnej architektúry. Je očividné že Palladio nadviazal na typ dvojvežových víl typických pre Benátky a jej okolie.
Nájsť v Palladiovej tvorbe nejakú šablónovitosť je veľmi problematické. Neustále prijímal nové podnety ale tiež neodmietal do svojich projektov zakomponovávať najrôznejšie požiadavky objednávateľa na funkciu stavby a jej umiestnenie. Možno povedať, že jeho stavby sa vyznačovali niekoľkými spoločnými prvkami: prísna symetrickosť priečelí (podľa „vitruviovských“ zásad), harmonickým vzťahom medzi jednotlivými časťami stavby a celkom a veľmi citlivým zasadením stavby do okolitej krajiny. Príroda bola podľa neho neoddeliteľnou súčasťou života a svoje stavby projektoval ako diela, ktoré vstupujú do kontaktu s okolitou krajinou. Stavba podľa neho nemala byť s prírodou v protiklade ale mala sa stať jej súčasťou.
V roku 1570 vydal štvorzväzkové pojednanie s názvom I Quattro libri dell'architettura (Štyri knihy o architektúre) s množstvom vlastných ilustrácii antickej architektúry. Táto kniha urobila z Palladia, spolu s Leonom Battistom Albertim, najvýznamnejšieho teoretika architektúry v novoveku.
Palladiove stavby sa stali vzorom pre mnohé architektonické diela v iných krajinách. Rozhodujúci, ba jedinečný vplyv mal Palladio najmä na francúzsky a anglický barok a na klasicizmus konca 18. a začiatku 19. storočia. Architektonický štýl vytvorený Palladiom dostal príznačné pomenovanie palladianizmus.
Guido Beltramini, profesor architektúry, od roku 1991 riaditeľ Centro Internazionale di Studi di Architettura (Medzinárodného strediska pre štúdium architektúry) a znalec Palladiovho diela, k jeho dielam zaraďuje viac ako osemdesiat hlavných projektov, z toho minimálne šestnásť mestských palácov, tridsať vidieckych sídiel, štyri verejné budovy, päť mostov, pätnásť sakrálnych stavieb, tri divadlá a deväť menších projektov, ako portály a hrobky a pod.
Anguilla
Anguilla je zámorské územie Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska s autonómnou správou.
Geografia
Anguilla je koralový a vápencový ostrov v súostroví Malých Antil s rozlohou. Situovaný je približne 250 kilometrov východne od Portorika. Pomenovanie ostrova pochádza od legendárneho moreplavca Krištofa Kolumba v roku 1493, ktorý ho nazval pravdepodobne pre jeho dlhý a úzky tvar podľa španielskeho slova úhor. Na ostrove žije približne 8 960 obyvateľov. Populácia je prevažne afroamerického pôvodu.
Dejiny
Prvú kolonizáciu zažil ostrov v roku 1690, kedy bol kolonizovaný Britmi a teraz spadá do ich sféry vplyvu. V roku 1969 boli britské jednotky nútené intervenovať proti nelegálnemu zvrhnutiu legálne zvolenej vlády, keď sa roku 1967 odtrhol ostrov od Sv. Krištofa a Nevisu.
Hospodárstvo
Hlavnú zložkou hospodárstva tvorí rybolov (úlovky sa exportujú na susedné ostrovy) a príjem z turistického ruchu, ktorý sa stáva pre ostrov hlavnou ekonomickou zložkou. Čisté pláže dávajú predpoklad k ďalšiemu rozvoju turistického ruchu. Poľnohospodárstvo na ostrove je sporadické vďaka veľmi sypkej pôde a nepatrným zrážkam, ktoré sa na ostrove vyskytujú. Vďaka suchej klíme sa dá získavať odparovaním z morskej vody soľ. Veľké množstvo peňazí na ostrove, ale pochádza od 20 000 Anguillanov žijúcich v Británii a USA, ktorí zasielajú peniaze svojím rodinám.
ELO
Elo môže byť:
Dolní Bělá
Dolní Bělá je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 420 obyvateľov, z toho 202 mužov a 218 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,3 roka (muži 41,8 roka, ženy 44,8 roka).
Život Metodov
Život Metodov (iné názvy: Život Metoda, Život svätého Metoda, Legenda o Metodovi, Žitije Mefodija, lat. Vita Methodii) je náboženská biografia o sv. Metodovi napísaná v 9. stor. v staroslovienčine a zachovaná v neskorších cirkevnoslovanských odpisoch. Autorom je niektorý Metodov žiak (podľa jazykovej a štylistickej analýzy asi Gorazd, občas sa ako autor predpokladá Kliment Ochridský). Ide o jeden zo základných prameňov pre históriu strednej Európy 2. polovice 9. storočia. Patrí medzi tzv. moravsko-panónske legendy.
Text akoby nadväzuje na Život Konštantína-Cyrila a opisuje najmä Metodovu misiu na Veľkej Morave a v súvislosti s tým sa dotýka aj dobových spoločenských a politických otázok. Podáva dôležité informácie o spoločenských pomeroch na Veľkej Morave. V texte sa poukazuje na úlohu slovanskej veľkomoravskej cirkvi v politickom živote a vývoji Veľkej Moravy, na pomer k rímskej kúrii, zápas o uznanie staroslovienčiny ako bohoslužobného jazyka, spor o Filioque a spomínajú sa aj priateľské vzťahy s byzantským cisárom. Text má 14 hláv (kapitol). Oproti Životu Konštantína-Cyrila je Život Metodov stručnejší, písaný jednoduchším, vecným štýlom.
Život Metodov vznikol prevažne alebo výlučne na Veľkej Morave hneď po smrti svätého Metoda (6. 4. 885) resp. koncom roka 885 (prípadne začiatkom roka 886), ale nie je vylúčené, že časť textu vznikla už skôr.
Text sa zachoval v 18 rukopisoch z 12.-17. storočia v cirkevnej slovančine tzv. ruskej redakcie.
American wire gauge
American wire gauge (AWG - americká káblová miera) je štandardom prierezu neželezných vodičov a káblov používaných v elektropriemysle a v elektronike. Používa sa hlavne v USA a Kanade, ale používajú ho aj ázijskí výrobcovia vodičov a káblov. V Európe sa používa metrický systém podľa IEC 60228.
Vzorec
Pomer priemerov medzi susediacimi veľkosťami je 39-ta odmocnina z 92, alebo približne 1,122932197. Pomer priemerov s rozdielom AWG čísla 6 (napríklad 12 a 18) je potom 1,1229 na 6 = 2,005. S presnosťou lepšou ako jedno percento, teda dvojnásobnému priemeru zodpovedá drôt s číslom o 6 menším (napríklad 18AWG a 12AWG) a dvojnásobnému prierezu drôt s číslom o 3 menším, lebo 6 = 3 × 2 (dva káble 18AWG majú prierez ako jeden 15AWG ). Pretože odpor závisí priamo úmerne od dĺžky a nepriamo úmerne od prierezu bude mať drôt 15AWG rovnaký odpor ako dvojnásobne dlhý drôt 12AWG. Pretože vodivosť hliníka je 61% vodivosti medi bude mať hliníkový drôt odpor skoro presne taký ako o 2 AWG čísla vyšší medený, pretože pomer prierezov je 62,9% (napr. 20AWG Al a 22AWG Cu).
Tabuľka AWG a korešpondujúce veľkosti
Tabuľka ukazuje vzťah AWG, priemeru, prierezu, odporu pre jednojadrové medené vodiče a ich prúdovú zaťažiteľnosť.
(*)s izoláciou
Stĺpec "približný ekvivalent prameňa metricky" zobrazuje počet vodičov prameňa / priemery vodičov z ktorých sa prameň skladá. Ak kábel je medzi dvoma hodnotami je pri ňom znak <>. V severoamerickom elektropriemysle sa vodiče väčšie ako 4/0 AWG štandardne udávajú v plošnej miere (kcmil), kde 1 kcmil = 0.5067 mm² (mil, je jednotka dĺžky zodpovedajúca 0.001 palca (inch) - čiže "milli-inch").
Mimo Severnej Ameriky, sa vodiče používané v elektropriemysle zvyčajne udávajú ako prierez (plocha) v mm². Toto je definované v norme IEC 60228.
S označovaním AWG v zmysle prierez elektrického vodiča sa u nás môžeme stretnúť aj vo výpočtovej technike.
Pozri aj
Conductors of insulated cables]]
Project Gutenberg
Projekt Gutenberg (angl. Project Gutenberg, často sa skracuje na PG) je dobrovoľnícka snaha digitalizovať, archivovať a distribuovať kultúrne diela. Bol založený v roku 1971 a je najstaršou digitálnou knižnicou. Väčšina diel sú plné texty kníh so statusom voľné dielo. Projekt sa snaží sprístupniť diela zo svojej zbierky tak slobodne, ako sa len dá, v dlhotrvajúcich otvorených formátoch, ktoré je možné používať takmer na každom počítači.
História
Projekt Gutenberg začal Michael Hart v roku 1971. Hart, študent University of Illinois dostal prístup k mainframu Xerox Sigma V na univerzite. Vďaka tomu, že jeho priateľ bol operátorom, dostal k dispozícii účet s prakticky neobmedzeným množstvom výpočtového času; jeho hodnota sa odvtedy odhadovala rôzne od 100 000 do 100 000 000 USD. Hart povedal, že sa chcel odvďačiť za tento dar tým, že bude robiť niečo, čo by bolo hodné takej sumy peňazí.
Tento počítač bol zhodou okolností jedným z 15 uzlov počítačovej siete, ktoré sa stali internetom. Hart veril, že počítače sa jedného dňa stanú dostupnými širokej verejnosti a rozhodol sa slobodne sprístupniť literárne diela v elektronickej podobe. Náhodou mal v ruksaku Deklaráciu nezávislosti Spojených štátov a táto sa stala prvým e-textom Projektu Gutenberg.
Projekt pomenoval podľa Johanna Gutenberga, nemeckého tlačiara z 15. storočia, ktorý spustil tlačiarenskú revolúciu pohyblivými znakmi.
V polovici 90. rokov bol sídlom PG Illinois Benedictine College. K snahe sa pripojilo viac dobrovoľníkov. Väčšina textu sa vpisovala ručne, kým sa nezlepšili a nerozšírili scannery a softvér pre optické rozpoznávanie znakov (OCR).
Hart neskôr uzavrel dohodu s Carnegie Mellon University, ktorá súhlasila so správou financií projektu. Ako narastal objem e-textov, dobrovoľníci postupne začali preberať každodenné úlohy, ktoré Hart vykonával.
Pietro Di Miceli, taliansky dobrovoľník, vyvinul a spravoval prvý web Projektu Gutenberg a začal s vývojom online katalógu projektu. Počas desiatich rokov, kedy sa zhosťoval tejto úlohy (1994 – 2004), web projektu vyhral niekoľko ocenení, často mu boli udelené označenia „najlepšie na Webe“, čo prispelo k popularite projektu.
Business-to-business
Tieto vzťahy sú často založené na informačných technológiách, ktoré sú hlavnou príčinou ich vzniku a umožňujú ich vznik a trvanie. Väčšinou ide o vzťah medzi výrobcom a veľkoobchodom alebo medzi veľkoobchodom a predajňou.
Project Gutenberg
História
Počínajúc v roku 2004, vylepšený online katalóg zjednodušil prístup k obsahu PG pre prezeranie, vyhľadávanie, prístup a odkazovanie naň.
Projekt Gutenberg je v súčasnosti hosťovaný na ibiblio na University of North Carolina na Chapel Hill.
Záber zbierky
V marci 2006 mal Projekt Gutenberg vo svojej zbierke viac ako 18 000 titulov, pričom priemerne pribúdalo viac ako 50 nových titulov mesačne.
Sú to väčšinou literárne diela západnej kultúrnej tradície, okrem literárnych foriem ako romány, poézia, poviedky a dráma PG obsahuje aj kuchárky, referenčné diela a vydania periodík. Zbierka PG má tiež niekoľko netextových diel ako zvukové súbory a súbory s hudobným zápisom.
Väčšina diel je v anglickom jazyku, ale tiež významné množstvá sú v nemčine, francúzštine, taliančine, španielčine, holandčine, fínčine a čínštine ako aj rastúce množstvá v iných jazykoch. Viac ako 50 diel je zdigitalizovaných v 13 jazykoch. Katalóg však neobsahuje ani jedno dielo v slovenčine a v češtine len diela 8 autorov.
Vždy, keď je to možné, sú diela dostupné v čisto textovom formáte, väčšinou za použitia znakového kódovania US-ASCII, ale často rozšíreného na ISO-8859-1. Iné formáty sa tiež vydávajú, keď ich dobrovoľníci zašlú, pričom najbežnejšie býva HTML. Formáty, ktoré nie sú ľahko upravovateľné, ako PDF, sa vo všeobecnosti nepovažujú za vhodné v rámci cieľov projektu, hoci niekoľko ich bolo pridaných do zbierky. Už roky prebieha diskusia o použití niektorého typu XML, hoci vývoj je pomalý.
Ideály
Michael Hart povedal v roku 2004: „Misia projektu Gutenberg je jednoduchá: 'Podporovať tvorbu a distribúciu e-textov'“.
Slogan projektu je „strhnúť mreže neznalosti a nevzdelanosti“, keďže niektorí dobrovoľníci šíria verejnú vzdelanosť a docenenie literárneho dedičstva tak, ako to robili verejné knižnice na začiatku 20. storočia.
Projekt Gutenberg je medzinárodne decentralizovaný. Napríklad neexistuje politika výberu, ktoré diela sa pridajú. Jednotliví dobrovoľníci pracujú na dielach, ktoré ich zaujímajú alebo ktoré sú dostupné.
Zbierka PG má uchovávať diela dlhodobo, tak, aby sa nemohli stratiť pri žiadnej miestnej nehode. V snahe zabezpečiť to sa celá zbierka denne zálohuje a mirroruje na servery na rôznych miestach.
Autorské práva
Projekt Gutenberg dôsledne overuje status svojich e-textov podľa autorského práva Spojených štátov amerických. Materiál sa pridáva do archívu PG iba potom, ako dobrovoľníci potvrdia, že sa na dielo nevzťahujú autorské práva a tieto záznamy sa uchovávajú pre kontrolu do budúcnosti.
Na rozdiel od niektorých projektov digitálnych knižníc si Projekt Gutenberg nenárokuje na nové autorské práva na diela, ktoré publikuje. Naopak, podporuje ich voľné šírenie a distribúciu.
Väčšina diel zbierky sa distribuuje ako voľné dielo v zmysle autorského práva USA. Právny text, ktorý sprevádza každý e-text do istej miery obmedzuje, čo je možné robiť s textom (ako distribúcia v zmenenom tvare či pre komerčné účely) v prípade, že je použitá obchodná značka Projekru Gutenberg. Tiež je umožnené odstrániť túto hlavičku a samotný text používať ako voľné dielo bez obmedzení.
V zbierke existuje tiež niekoľko diel, ktoré Projekt Gutenberg distribuuje s povolením autora. Tieto podliehajú obmedzeniam, ktoré špecifikoval držiteľ autorských práv.
V roku 1998 Sonny Bono Copyright Term Extension Act predĺžil trvanie už existujúcich autorských práv retroaktívne o 20 rokov. To zabránilo Projektu Gutenberg pridať množstvo titulov, ktoré by inak v Spojených štátoch boli považované za voľné dielo.
Kritika
Projekt Gutenberg býva kritizovaný za nedostatok bibliografických informácií v svojich e-textoch: napríklad neadekvátne podrobnosti o vydaní a nezverejnenie pôvodne publikovaných predslovov a kritický aparát. Zlepšenie v týchto oblastiach je badateľné pri porovnaní starších textov s novšími; väčšina e-textov zachováva informácie o vydaní a predslovy.
Príbuzné projekty
Všetky príbuzné projekty sú nezávislé organizácie, ktoré zdieľajú rovnaké ideály a bolo im udelené povolenie používať obchodnú značku Project Gutenberg. Často majú konkrétne národné alebo linguistické zameranie.
Hoci Projekt Gutenberg-DE dostal pred rokmi povolenie používať názov Gutenberg pred rokmi, nie každý ho považuje za príbuzný projekt, z dôvodov filozofických odlišností. Projekt Gutenberg-DE autorsky chráni svoje produkty a obmedzuje prístup na browsovateľné webové verzie svojich textov.
Zoznam planétok 107751 – 108000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
.bn
.bn je internetová národná doména najvyššej úrovne pre Brunej.
Per Theodor Cleve
Per Theodor Cleve (* 10. február 1840, Štokholm, Švédsko – † 18. jún 1905, Uppsala) bol švédsky chemik a geológ.
Po dokončení štúdia na gymnáziu v Štokholme, sa v máji 1858 zapísal na Univerzitu v Uppsala, kde v roku 1863 získal PhD titul. Po začatí spolupráce s univerzitou, cestoval po Európe a Severnej Amerike, v roku 1874 získal profesorský titul všeobecnej a poľnohospodárskej chémie.
Mäkký cieľ
Mäkký cieľ je vojenský výraz pre objekty, ktoré sa dajú ničiť guľometmi, puškami alebo trieštivo-trhavými granátmi.
Per Theodor Cleve
Cleve v roku 1879 objavil holmium a túlium. Taktiež v roku 1874 zistil, že prvok didymium sa skladá z dvoch prvkov, dnes známe ako neodým a prazeodým.
Mäkký cieľ
Patria sem:
Nepatria sem:
Per Theodor Cleve
Cleve bol otcom botanika a chemika Astrida Cleva a starý otec Ulfa von Eulera, fyzika, farmaceuta a nositeľa Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu.
Lasseube (obec)
Lasseube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Šafranová žlť
Šafranová žlť je žltý pigment rastlinného pôvodu používaný v maliarstve. Hlavnou zložkou je farbivo krocín.
Lasseube (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Šafranová žlť
Vyrábala sa z blizien šafranu pravého (Crocus sativus L.). Na 100 g sušeného vláknitého materiálu bolo potrebné ručne zozbierať blizny až 8 000 kvetov šafranu. Šafranová žlť sa používala sa už v starovekej Číne ako farba vyhradená len pre cisára.
Lasseube (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šafranová žlť
Falošná šafranová žlť sa vyrábala z požlte farbiarskej (Carthamus tinctorius).
Zoznam biologických článkov/A
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 449 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
a1
A11 - Vitamíny
ab
Abaco Barb - Abaxiálny - Abekvóza - Abelisauroidea - Abelisaurus - Aberácia (taxonómia) - Abesínska mačka - Abélia - Abéliovec dvojradý - Abiocén - Abionóza - Abiotickosť - Abiotický faktor - Ablaktácia (zoológia) - Abnormita - Abortácia - Abortovaný orgán - Abrictosaurus - Abrosaurus - Abrotín - Absces pečene - Absintín - Absorbér - Absorpčný chlp - Abundančná dynamika - Abura - Abydosaurus - Abysál - Abysofilný - Abysofóbny - Abysopelagiál
ac
Acaena - Acanthobdellae - Acanthocalycium - Acanthopholis - Acefálna larva - Acervulus - Acetabulária - Acetoacetylkoenzým A - Acetonémia (choroba zvierat) - Acetonémia (symptóm) - Acetonúria (choroba zvierat) - Acetylcholín - Acetylkoenzým A - Acélomáty - Acidobázická rovnováha - Acidofília - Acidorezistencia - Acikula - Acikulovité - Acinetobakter - Acinózna žľaza - Acokanthera - Acrobates - Acrocanthosaurus - Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae - Actinobacillus - Actio immanens - Acutotyphlops - Acyklia - Acylglycerol
ad
Adalbert Seitz - Adam chromozómu Y - Adamantisaurus - Adamsia - Adaptácia (biológia) - Adaptívna radiácia - Adasaurus - Adax - Adaxiálny - Adela (rod) - Adelfia - Adenoviridae - Adenozín - Adenozín-5'-fosfosulfát - Adenozíndifosfát - Adenozínmonofosfát - Adenozíntrifosfát - Adenozylkobalamín - Adenylosukcinát - Adeopapposaurus - Adesmia - Adélovité - Adénium - Adiuretín - Adjuvans (imunológia) - Adlúmia hubovitá - Adolf Adámek - Adolf Cserey - Adolf Svozil - ADP-ribozylcykláza - ADP-ribóza - Adrenalín - Adrenogenitálny syndróm
ae
Aegyptosaurus - Aechmophorus - Aeolosauridae - Aerenchým - Aerofyt - Aeromonas - Aerotropizmus - Aerób
af
Aferentácia - Affinis - Afganský chrt - Afropitek - Afrosoricida - Afrovenator
ag
Agama golierová - Agama kočinčínska - Agama osadná - Agama tŕňoboká - Agamovité - Agapornis - Agathaumas - Agathidium bushi - Agát - Agát biely - Agent Orange - Agónia - Agranulocyt - Agropyron
ah
Ahshislepelta
ai
Ailurus
aj
Ajancingenia
ak
Akant (botanika) - Akantódy - Akara bodkovaná - Akara hnedá - Akaricíd - Akarológia - Akácia senegalská - Akčný potenciál - Aktinídia lahodná - Aktinín - Aktín - Akvaporín - Akvaristika (koníček)
al
Alamosaurus - Alan Lloyd Hodgkin - Albatros sťahovavý - Albatrosovité - Albert Claude - Albert Sabin - Albert Szent-Györgyi - Albertosaurus - Albulotvaré - Alditol - Aldosterón - Aldóza - Aldrovandka - Aldrovandka pľuzgierkatá - Alela - Alelopatia - Alergén - Alergia - Alergiológia - Aletopelta - Alex (papagáj) - Alexander Huba - Alexander Kotlán - Alexander Mészáros - Alexander Mocsáry - Alexandr Ivanovič Oparin - Alfa jedinec - Alfa-bunka - Alfa-helix - Alfakarotén - Alfred Day Hershey - Alfred Edmund Brehm - Alfred Kinsey - Algológia - Alchemilka obyčajná - Alchemilka panenská - Alchemilka Sojákova - Aligátor čínsky - Aligátor severoamerický - Alioramus - Alka veľká - Alkaloid - Alkoholdehydrogenáza - Allancastria - Allancastria caucasica - Allancastria cretica - Allancastria louristana - Allosaurus - Aloa pravá - Alois Friedrich Rogenhofer - Alois Richter - Alotyp (imunológia) - Alóza - Alpínia galangová - Alpínia liečivá - Alternatívne biochémie - Altirhinus - Altróza - Altruizmus - Alvarezsaurus - Alvinczyho agát - Alvinella pompejana