cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haiti (štát)
Najstaršia história – prekoloniálne a španielske koloniálne obdobie
Prvé stopy osídlenia ostrova pochádzajú spred 4 000 rokov. Okolo roku 250 pred Kr. sa dokladá osídlenie indiánmi Taino, ktorí tvoria odnož Arawakov, juhoamerických indiánov. Keď na ostrove v roku 1492 pristál Krištof Kolumbus na ostrove ich žilo okolo 400 000. Španieli začali na ostrove ťažiť zlato a Taínovia po 25 rokoch v ich otroctve vymreli. V roku 1519 ťažba zlata na ostrove skončila. Boli sem privezení otroci z Afriky a Španieli začali pestovať cukrovú trstinu. V 17. storočí sa sem prisťahovalo mnoho francúzskych osadníkov, čo vyústilo do mnohých konfliktov. V rokoch 1669 až 1679 po španielsko-francúzskej vojne sa ostrov rozdelil.
19. storočie
Vzbura otrokov pod vedením Jeana-Jacquesa Dessalinesa skončila v roku 1803 víťazstvom a 1. januára roku 1804 bola kolónia prehlásená za nezávislý štát pod menom Haiti, a to ako prvá černošská republika na svete. Dessalines sa však v októbri 1804 prehlásil za cisára a po krátkom dvojročnom panovaní bol v októbri 1806 zavraždený. Začalo sa obdobie občianskych vojen a v období od roku 1843 do 1915 sa v krajine vystriedalo 22 prezidentov.
20. storočie
Po otvorení Panamského prieplavu vpadli na Haiti v rámci tzv. banánových vojen americké jednotky. Vzbury proti nim boli krvavo potlačené a v krajine začal rásť kult „vodcu chudoby“ Dr. Françoisa 'Papa Doc' Duvaliera. Američania opustili ostrov v roku 1934 a Haiti sa ocitlo v kríze, v občianskej vojne bolo zabitých 20 000 ľudí. Po voľbách v roku 1956 sa prezidentom stal „Papa Doc“ Duvalier, a jeho mandát bol v roku 1964 predĺžený na doživotie. Po jeho smrti v roku 1971 bola prepísaná ústava a prezidentom sa stal jeho syn Jean Claude nazývaný 'Baby Doc'. Jeho prvým krokom bolo tvrdé potlačenie politických oponentov a v krajine narástol chaos, rodina diktátora v roku 1986 Haiti opustila. Vlády sa zmocnila armáda.
Po roku 1990
Keď v roku 1990 ďalší z vojenských diktátorov krajinu opustil, po voľbách sa stal novým prezidentom mladý kňaz Jean-Bertrand Aristide. O rok neskôr pri vojenskom prevrate musel krajinu opustiť, za podpory USA sa však znovu ujal svojho úradu. Po vypršaní Piaristického prezidentského mandátu v roku 1996 sa novým demokraticky zvoleným prezidentom stal René Préval. V roku 1998 ťažko poškodil ekonomiku krajiny hurikán George. Vo voľbách v roku 2000 sa prezidentom opäť stal Jean-Bertrand Aristide. V roku 2004 vypukla v krajine opäť rebélia a prezident Aristide musel Haiti opustiť. Vzápätí krajinu postihla tropická búrka Jeanne, ktorá zabila 3000 ľudí a 200 000 zostalo bez strechy nad hlavou. Vo voľbách v roku 2006 sa prezidentom po druhýkrát stal René Préval. Situácia v krajine však nie je stabilná a Port-au-Prince sa stalo mestom s najväčším počtom únosov na svete.
Tragické zemetrasenie v januári 2010
V utorok 12. januára 2010 postihlo Haiti veľmi silné zemetrasenie s epicentrom neďaleko hlavného mesta, ktoré zanechalo veľmi tragické následky. Postihlo nejakým spôsobom tretinu miestneho obyvateľstva, teda vyše 3 milióny ľudí. Väčšina miest a infraštruktúry bola zničená a v troskách budov a stavieb zahynulo najmenej 216 tisíc a ďalšie desaťtisíce sú nezvestné. Oficiálne odhady počtu obetí sa pohybujú v rozmedzí od 100 tisíc až do pol milióna. Takmer ihneď sa začala na celom svete organizovať všestranná pomoc postihnutej krajine. Boli vyslané tímy záchranárov, letecky sa dopravujú zásielky materiálnej pomoci a organizujú sa finančné zbierky pre postihnutých zemetrasením. Státisíce Haiťanov zostali bez strechy nad hlavou, bez potravy, vody a lekárskeho ošetrenia. Na mnohých miestach krajiny vládne chaos, násilie a rabovanie. USA vyslali na Haiti vyše 10 tisíc vojakov na humanitárnu pomoc i na zabezpečenie verejného poriadku.
Ekonomika
Haiti je najchudobnejšou krajinou v Južnej Amerike. V roku 2009 malo nominálne HDP vo výške 7,018 miliardy USD, na obyvateľa 790 USD, to znamená asi 2 doláre na osobu a deň. Život v tejto chudobnej krajine patrí medzi najbiednejšie a najmenej rozvinuté. OSN radí Haiti na 149. priečku zo 182 krajín v indexe ľudského rozvoja (2006). Odhaduje sa, že asi 80% populácie žije v chudobe. Väčšina obyvateľov žije na deň za 2 doláre alebo menej.
Hospodársky rast bol negatívny v rokoch 2001 a 2002, a v roku 2003 bol nízky. Asi 66% všetkých Haiťanov pracuje v poľnohospodárskom sektore, ktorý sa skladá predovšetkým z pestovania plodín pre základné vyžitie, pričom táto činnosť predstavuje len 30% HDP.
V krajine je v posledných 10 rokoch oficiálne veľmi málo formálnych pracovných miest, aj keď ekonomika rastie. Pre export sú najdôležitejšie dve plodiny, a to mango a káva. Haiti patrí nepretržite medzi najviac skorumpované krajiny na svete v indexe vnímania korupcie. Zahraničná pomoc tvorí približne 30 % – 40 % štátneho rozpočtu. Najväčším darcom sú Spojené štáty, nasleduje Kanada a taktiež prispieva aj Európska únia. Venezuela a Kuba platia tiež rôzne príspevky na ekonomiku Haiti najmä potom, čo bola obnovená aliancia v roku 2006 a 2007.
Americká pomoc haitskej vláde bola úplne odrezaná v rokoch 2001 – 2004, keď po voľbách v roku 2000 bol sporný prezident Aristide obvinený z rôznych prehreškov. Aristide ušiel v roku 2004, pričom vzápätí bola obnovená podpora a brazílska armáda viedla stabilizačnú misiu OSN pre mierové operácie v Haiti. Očakáva sa, že Haiti dostane odpustenie dlhu približne 525 miliónov dolárov zo svojho dlhu prostredníctvom fondu pre veľmi zadlžené chudobné krajiny (HIPC) v polovici roku 2009.
Myra
Myra môže byť:
Malá Tarča
Malá Tarča je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Gödöllő.
Má rozlohu 1 102 ha a žije tu obyvateľov .
Teória vodnej opice
Teória vodnej opice (správnejšie: Hypotéza vodnej opice) alebo vodná teória (ľudského pôvodu) (známa aj pod skratkou AAH/AAT z anglického aquatic ape hypothesis/theory) je hypotéza, podľa ktorej prešli prapredkovia človeka etapou života vo vode (resp. vo vode a pri plytkej vode na africkom pobreží) a v tejto etape sa objavili mnohé z našich novodobých rysov (zvláštne ochlpenie, potápací reflex, podkožný prirastený tuk, vzpriamený chod a podobne).
Jej protikladom je klasická „savanová teória“, podľa ktorej sa prví hominidi vyvinula v savanách Afriky.
Céron
Céron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zbraslav (okres Brno-venkov)
Zbraslav je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 259 obyvateľov, z toho 632 mužov a 627 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 38,5 roka, ženy 42,6 roka).
La Rochefoucauld
La Rochefoucauld je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Příběhy obyčejného šílenství
Příběhy obyčejného šílenství je koprodukčný (česko-slovensko-nemecký) film natočený podľa rovnomennej divadelnej hry Petra Zelenku.
La Rochefoucauld
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Příběhy obyčejného šílenství
Komediálna love story o rôznych podobách lásky.
La Rochefoucauld
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zábavná pyrotechnika
Zábavná pyrotechnika sú pyrotechnické výrobky, naplnené rôznymi chemickými zlúčeninami a zmesami, pričom po ich zapálení vybuchujú resp. vytvárajú zvukové alebo svetelné efekty.
Zvukové efekty vytvárajú petardy alebo tzv. delobuchy, svetelné prskavky, svetlice a pod.
Zábavno-pyrotechnické výrobky obsahujú okysličujúce látky (dusičnany, chlorečnany) a horľaviny (uhlie, síra alebo práškové kovy - horčík, hliník, železo, ale tiež napr. cukor, plasty alebo živice).
Delenie
Výrobky sa delia do niekoľkých kategórii:
Variometer (letectvo)
thumb|right|Samostatný variometer pre [[paraglajding alebo balónové lietanie kombinovaný s výškomerom a hodinami. Prístroj ukazuje stúpanie rýchlosťou 0,8 m/s vo výške 359 m.]] Variometer je prístroj používaný v letectve na zisťovanie vertikálnej rýchlosti lietadla. V motorových lietadlách sa označuje aj ako VSI z angl. Vertical Speed Indicator (ukazovateľ vertikálnej rýchlosti).
Variometer patrí k základnej výbave lietajúceho zariadenia a informuje pilota o rýchlosti stúpania alebo klesania, najčastejšie v metroch za sekundu (m/s) alebo v stopách za minútu (ft/min) alebo v uzloch (nám. míľ/h).
Rýchlosť klesania alebo stúpania je dôležitým údajom najmä pri bezmotorovom lietaní, preto prístroje pre takýto typ lietania často poskutujú okrem grafickej aj zvukovú signalizáciu. Pri motorovom lietaní je kontrola vertikálnej rýchlosti dôležitá pri pristávaní a pri zmene smeru letu.
Trindade (ostrov)
Trindade je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa približne v strede medzi brazílskym pobrežím a stredoatlantickým chrbátom v súostroví Trindade a Martim Vaz, blízko východného okraja podmorského vulkanického chrbta Vitória-Trindade.
Sopka je tvorená početnými fonolitovými lávovými dómami. Najmladšia vulkanická činnosť pochádza z juhovýchodného výbežku ostrova, kde sa nachádzajú lávové prúdy a pyroklastický troskový kužeľ holocénneho veku.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1970
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1970 bola európska kontinentálna kvalifikácia v hádzanej mužov pre účasť na Majstrovstvách sveta 1970, ktorú organizovala Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Zúčastnilo sa jej 19 európskych a 1 africké družstvo, ktoré súťažili o 10 postupových miest na záverečný turnaj v 10 dvojicach play-off. Prebiehala od 15. do 30. novembra 1969.
Priamy postup
Z Európy priamo postúpili hostiteľská krajina a 3 najlepšie družstvá z MS 1967:
Romain Rolland
Romain Rolland (* 29. január 1866, Clamecy, Francúzsko – † 30. december 1944, Vézelay) bol francúzsky prozaik, dramatik, hudobný a literárny kritik.
Životopis
Narodil sa v burgundskom mestečku Clamecy v rodine notára. Keďže už v útlom veku prejavoval veľké nadanie, jeho rodina sa v roku 1880 rozhodla presťahovať do Paríža, aby mohol získať čo najlepšie vzdelanie. Tu vyštudoval v rokoch 1886 – 1889 históriu na elitnej škole École Normale Supérieure a potom pokračoval v štúdiu dva roky v Ríme, kde začal svoju literárnu činnosť. V rokoch 1893 – 1912 bol profesorom dejín na École Normale a prednášal dejiny hudby na Sorbonne. Súčasne bol hudobným kritikom a písal hudobné kompozície. Od roku 1912 sa venoval výhradne umeleckej činnosti.
V roku 1904 začal pracovať na svojom kľúčovom diele, románe Ján Krištof, ktorý vyšiel v roku 1914 a za ktorý bol v roku 1915 ocenený Nobelovou cenou. Finančnú sumu spojenú s cenou však Rolland z väčšej časti venoval na zmiernenie útrap ľudí postihnutých prvou svetovou vojnou. Svoje humanistické a pacifistické názory Rolland prejavoval prácou v novovzniknutom Červenom kríži a ovplyvňovaním verejnej mienky početnými esejami z oblasti politiky, filozofie, divadla a hudby. Veľmi rýchlo sa tak dostal do kultúrneho povedomia Európy.
Dlhoročná práca na Jánovi Krištofovi Rollanda natoľko zväzovala, že po dokončení diela túžil napísať niečo menej rozsiahlejšie. Sám o tom píše ''„Je to reakcia proti desaťročiam nevoľnosti v brnení Jána Krištofa, ktoré síce bolo robené na moju mieru, ale nakoniec mi bolo príliš tesné. Cítil som neprekonateľnú túžbu po voľnej galskej veselosti, až bezohľadnosti.“ Výsledkom tejto túžby bol román Colas Bruegnon z roku 1919, ktorý u nás zdomácnel pod názvom Dobrý človek ešte žije''. Román sa odohráva v Rollandovom rodnom Burgundsku a ide zrejme o jeho najčítanejšie a najobľúbenejšie dielo. Okrem toho v tej dobe napísal ešte dve menej rozsiahle práce – novelu Peter a Lucia (1920) a román Clerambault (1920). thumb|Rolland v časopise Colliers Od roku 1922 do roku 1933 pracoval na svojom druhom rozsiahlom románe s názvom Očarená duša a stal sa známou postavou svetovej kultúry až do takej miery, že po okupácii Francúzska hitlerovským Nemeckom sa nacisti neodvážili Rollanda zatknúť, aby nespôsobili svetovú vlnu nevôle. A to aj napriek tomu, že propagoval Sovietsky zväz a jeho socialistickú formu vlády (tu možno predpokladať, že nemal dostatok informácií o hrôzach sovietskeho režimu), kritizoval fašizmus a jeho predstaviteľov ako aj Mníchovskú dohodu z roku 1938. Po uzatvorení Molotovho-Ribbentropovho paktu v roku 1939 zaujal kritický postoj aj ku Stalinovi.
Okrem prozaických prác je autorom celého radu životopisov významných svetových osobností ako Beethovena, Michelangela, alebo Nikolajeviča Tolstého a je taktiež autorom divadelných hier určených pre tzv. ľudové divadlo. V tvorbe divadla pre najširšie ľudové vrstvy, ktoré by im sprostredkovalo hlboké mravné ideály, videl Rolland možnosť povznesenia ľudstva.
Romain Rolland zomrel v roku 1944 v Burgundsku, v mestečku Vézelay blízko svojho rodiska.
Literatúra
Harold March, Romain Rolland (1971), predstavuje život a dielo R. Rollanda
Rotunda svätého Juraja (Nitrianska Blatnica)
Rotunda svätého Juraja (iné názvy: Rotunda Jurko, Kostolík svätého Juraja, zriedkavo Kaplnka svätého Juraja) je rímskokatolícka kaplnka severne od Nitrianskej Blatnice. Pochádza z 9. storočia, asi z jeho prvej tretiny, teda z predveľkomoravského obdobia. Je to jedna z najstarších stavieb na Slovensku a najstaršia rotunda na Slovensku. Pokiaľ je tento kostol starší ako Kostol svätej Margity Antiochijskej v Kopčanoch, tak ide o najstarší stojaci kostol na Slovensku.
Poloha
Táto národná kultúrna pamiatka sa nachádza na malom skalnom ostrohu v katastrálnom území obce Nitrianska Blatnica severne od obce nad lesíkom zvaným Háje a pod úbočím Kozieho chrbta juhovýchodných svahov vrchu Marhát v Považskom Inovci. V blízkosti je prameň pitnej vody.
Opis a dejiny
Najstaršie stopy osídlenia pochádzajú z neskoršej kamennej doby. Osídlenie staršej železnej doby súvisí s opevneným sídliskom na Marháte.
Podľa výsledkov archeologického výskumu v rokoch 1974 – 1980, najstaršia podoba rotundy s podkovovitou apsidou vznikla už v 9. storočí, v 11. storočí bola nadzákladová časť kostolíka prebudovaná v románskom slohu. V roku 2012 ale nový výskum ukázal, že z 9. storočia pochádza celá stavba, presnejšie asi z jeho prvej tretiny, teda z predveľkomoravského obdobia.
Na lúke Púsť pod ostrohou s rotundou sa v 9.-10. storočí nachádzalo sídlisko dvorcového typu obohnané palisádou. Starší väčší dvorec bol neskôr nahradený menším útvarom. V 11. storočí sa charakter sídliska zmenil. Vznikla neopevnená osada s príbytkami rozptýlenými na rôznych častiach dnešnej lúky. Obyvateľstvo sa zameriavalo hlavne na dolovanie železnej rudy na svahoch Marhátu. O doplnkovom poľnohospodárstve svedčia brázdy na mnohých miestach v okolí. Obyvatelia sa pochovávali pri rotunde, kde bolo odkrytých do 130 väčšinou mužských hrobov. V hroboch sa našli pozoruhodné nálezy zo striebra a bronzu. Na sídlisku sa našli zvyšky príbytkov, dechtové pece, žarnovy a výrobky zo železa.
Osada svätého Juraja zanikla pred polovicou 13. storočia. Jej obyvatelia sa postupne presunuli do nižších polôh, tvorili súčasť osídlenia Nitrianskej Blatnice v stredoveku. Rotunda sa v rýchlo sa zalesňujúcom prostredí pozvoľna menila na ruiny. I tak však v roku 1530, keď majiteľka tunajších lesov Mária Turzová na pamiatku svojho manžela, ktorý padol roku 1526 v bitke pri Moháči, dala kostolík upraviť, respektíve vztýčiť, boli zo starobylej rotundy zachované steny ešte do výšky 4 – 7 metrov. Kostolík však aj po tejto renovácii začal skoro pustnúť. V roku 1655 ho upravili prakticky do dnešnej barokovej podoby, na západnej strane k nemu pristavali vežu a z južnej takzvanú pustovňu. Bývali v nej pustovníci, pôsobiaci v skutočnosti až do prvej polovice 19. storočia ako školskí bratia v tunajšej škole. Stavba školy na svahu nad kostolíkom sa asi od polovice 19. storočia využívala ako poľovnícka stanica miestneho panstva, potom tu bola horáreň, asanovaná v roku 1962. Od 16. storočia sa stal Jurko s priľahlou lúkou Púšť miestom tradičných jarných pútí v nedeľu po sviatku svätého Juraja. Po roku 1990 táto tradícia opäť zosilnila a z náboženského, kultúrneho a historického hľadiska sa obohatila o poznatok, že kostol svätého Juraja vo svojich základoch patrí k najstarším architektúram na Slovensku a komplex archeologických zistení má veľký význam pre poznanie starších slovenských dejín.
Prístup
Kaplnka je súčasťou Stojslavovho náučného chodníka začínajúceho v obci Nitrianska Blatnica.
Filip II. (Macedónia)
náhľad|Filip II. - kráľ Macedónie Filip II. (gr. Φίλιππος (Filippos), milovník koní; * okolo 382 pred Kr. – † 336 pred Kr., Aigy) bol kráľ Macedónie a otec Alexandra Veľkého. Vládol v rokoch 359 až 336 pred Kr. Bol niekoľkokrát ženatý a mal dvoch synov.
Vojenskými reformami a zahraničnopolitickými úspechmi počas svojej vlády položil základy neskorším veľkolepým úspechom Alexandra vo vojne proti Peržanom na východe. Ako macedónsky kráľ bol úspešný. Ako prvý si urobil na tú dobu moderné a mocné vojsko.
Nástup na trón
Filip II. sa narodil ako syn kráľa Amynta III. a jeho ženy Eurydiké. V mladosti žil ako rukojemník v gréckom mestskom štáte Téby v dome vojvodcu Pammena. Počas regentstva Ptolemaia z Aloru ho sem priviedli na utvrdenie spojenectva medzi Macedóniou a Tébami. Až keď sa kráľom stal jeho starší brat Perdikkas III., mohol sa Filip vrátiť z Téb späť do Macedónie.
Keď Perdikkas padol v bitke proti Ilýrom, prevzal Filip v roku 359 pred Kr. regentstvo za svojho neplnoletého synovca Amynta IV. Po dvoch rokoch ho macedónske vojenské zhromaždenie zvolilo za kráľa namiesto príliš mladého Amynta. Na rozdiel od podobných prípadov v minulosti, kedy poručníci dali svojich zverencov zavraždiť, Filip svojmu synovcovi neublížil. Amyntas žil pri macedónskom kráľovskom dvore až do Filipovej smrti v roku 336 pred Kr. Až potom ho odstránil Alexander.
V čase, kedy Filip prevzal vládu, bola situácia Macedónie zložitá: Ilýri zrejme krátko predtým obsadili značnú časť krajiny. Ostatní susedia Macedónie, ako boli Paiónovia, Trákovia alebo grécke obce, ktoré boli spojencami Atén, sledovali vlastné záujmy na úkor oslabeného kráľovstva. Filipovi sa aj tak podarilo zabrániť skaze Macedónie a dokonca dokázal svoju moc v nasledujúcich rokoch rozšíriť. Jeho politika v ďalších dvadsiatich rokoch bola skvelou kombináciou obratnej diplomacie a použitia vojenskej moci, čo prispelo k tomu, že sa Macedónia stala vedúcou mocnosťou Hellady. V čase jeho nástupu na trón bola Macedónia zničenou nejednotnou krajinou. Aj Pella, hlavné mesto kráľovstva, bolo malé, nekultivované hniezdo, ktorého obyvateľstvo sužoval hmyz z bližšie ležiacich močarísk. Pozícia gréckeho hegemóna bola však vtedy prázdna, pretože všetky mocné grécke obce: Sparta, Atény aj Téby, boli vyčerpané vzájomnými, niekoľko desiatok rokov trvajúcimi, krvavými bojmi.
Vojenské reformy
náhľad|350px|Macedónska falanga Mocná macedónska šľachta stála v týchto vojnových rokoch jednotne za Filipom. Filipovi sa najprv podarilo zjednotiť a úplne začleniť do svojho systému vlády drobné kráľovstvá v Hornej Macedónii ako Lynkestis alebo Elimiotis, čo sa posledný raz podarilo kráľovi Alexandrovi I. pred viac než sto rokmi. Na rozdiel od Filipa však Alexander I. nebol schopný tieto územia k Macedónii pevne pripútať. Získaním týchto oblastí došlo rovnako k zväčšeniu macedónskeho vojska, napriek tomu pre macedónske budúce úspechy na vojnovom poli boli kľúčové predovšetkým vojenské reformy.
Filip reorganizoval svoju armádu poničenú predchádzajúcimi porážkami. Zo šľachtickej ťažkej jazdy, takzvanej hetairoi (kráľova družina), urobil elitnú silu svojho vojska. Ťažkoodencov (pezhetairoi) zreorganizoval do falangy, disciplinované pešie vojsko vybavené dlhými kopijami nazývanými sarissy. Zraniteľné boky falangy chránila ľahká pechota (hypaspistas) vyzbrojená mečmi a oštepmi. Zároveň bola posilnená koordinácia jednotlivých druhov vojsk, čím sa výrazne zvýšila efektivita macedónskej armády v boji. Mestá, ktoré Filip obliehal, boli namiesto predošlej taktiky vyhladovania ničené obliehacími zariadeniami. V niektorých bitkách na otvorenom poli, ako napríklad v bitke pri Chaironeie, Macedónci uplatňovali rozostavenie kosého šiku (loxé falanx), pôvodne tébsky vynález, ktorý Filip dobre spoznal, počas svojho tamojšieho pobytu. Macedónska armáda sa tak v 4. storočí pred Kr. stala najmocnejším vojskom, aké svet do tých čias videl.
Konsolidácia Macedónie
V prvých dvoch rokoch svojho regentstva musel najprv poraziť Ilyrov a Paiónov. Od roku 357 pred Kr. začala pozvoľná expanzia macedónskeho kráľovstva. Filip obsadil grécke obce ležiace na macedónskom pobreží: Dobyl Amfipolis, onedlho Pydnu a na začiatku roku 356 pred Kr. Poteidaiu, ktorú však prenechal chalkidickému spolku. V rovnakom roku porazil ilyrsko-paiónsko-trácku alianciu, podporovanú Aténami, a posunul macedónsku vládu až k Nestu na východe. Dobytím pobrežných miest sa Filip stretol s aténskymi záujmami v oblasti. Pydna bola dokonca priamym spojencom Atén. Avšak tieto prístavy mali pre Macedóncov príliš veľkú hodnotu a Atény boli vtedy zamestnané vojnou so svojimi spojencami, takže nemali čas zaoberať sa záležitosťami na severe Egejského mora.
V roku 356 pred Kr. sa Filip chopil príležitosti a získal pod svoju kontrolu mesto Krenides (neskôr nazývané Filippi). Túto obec ohrozovali Tráci, preto si zavolala na pomoc práve macedónskeho kráľa. Mesto Krenides mu potom dovolilo využívať zlaté bane na hore Pangaion. Ročný príjem týchto dolov - asi 1000 talentov - využíval Filip II. na ďalšie rozšírenie svojho vplyvu. Čiastočne na nájom žoldnierov, čiastočne na obdarovávanie politikov a vyslancov gréckych obcí, čím si ich získaval na svoju stranu. Záležitosti v Trákii sú v nasledujúcom období dosť nejasné. Isté je, že z Kersobleptovej a Amadokovej ríše vytvoril klientské štáty Macedónie, čím si zaistil pokoj na východnej hranici. Filip napadol aj mestá na tráckom pobreží: Abdéru a Maroneu. V roku 354 pred Kr. obsadil Methone, posledné slobodné grécke mesto na macedónskom pobreží s výnimkou obcí združených v chalkidickom spolku. Počas obliehania Methone prišiel Filip o pravé oko.
Expanzia v Tesálii a Trákii
Potom ako Filip skonsolidoval hranice Macedónie na severe, nasmeroval svoj ďalšiu expanziu na juh, do Tesálie. Tesálske mestá sa vyčerpávali vo vzájomných bojoch o hegemóniu nad touto oblasťou. Vládnuci rod jedného z týchto miest, Aleuovci z Larissy, bol už po desaťročia spriatelený s macedónskym kráľovským rodom. Keď sa na súperovej strane, mesta Fery (Pherai), angažovali Fokovia, obrátili sa Aleuovci na Filipa II. so žiadosťou o pomoc. Filip v roku 352 pred Kr. porazil Fokov v bitke na Krokusovom poli, za čo bol zvolený za doživotného archonta tesálskeho spolku. Tak sa Tesália ocitla pod priamou macedónskou vládou a Filipov vplyv sa rozšíril hlboko na juh až do Stredného Grécka k Termopylskému priesmyku.
V lete roku 340 pred Kr. obsadil Perinthos a Byzantion, čím sa ohrozilo zásobovanie Atén obilím z Pontu Euxinu (Čierneho mora). Keď Macedónci zajali jednu aténsku flotilu s nákladom obilia, vyhlásili im Aténčania vojnu. Filip zastavil obliehanie oboch miest a vypravil sa na sever zabezpečiť hranice proti Skýtom, ktorí sa v tomto konflikte postavili na stranu Atén.
Víťazstvo pri Chaironeie
Na jeseň roku 339 pred Kr. poverila delfská amfiktyonia Filipa vedením štvrtej svätej vojny proti mestám Amfisse a opuntskej Lokride. Atény tento postup interpretovali ako macedónsku agresiu a pod Demostenovým vedením iniciovali vznik takzvaného helénskeho spolku. V bitke pri Chaironeie v roku 338 pred Kr. bolo toto spojenectvo Aténčanov, Tébanov a väčšiny ostatných Helénov úplne rozdrvené. Rozhodujúcim momentom bitky sa stalo masívne nasadenie macedónskej ťažkej jazdy, ktorej velil Filipov syn Alexander. Toto macedónske víťazstvo znamenalo koniec posledného vážneho odporu Helénov proti Macedóncom. S porazenými, zvlášť s Aténami, zaobchádzal Filip aj tak zhovievavo.
Stredné Grécko a Peloponéz získali nové politické usporiadanie. Filipova vláda tak nezostala obmedzená len na Trákiu a Tesáliu. Macedónske kráľovstvo sa stalo rozhodujúcou mocou celého Grécka. Z Filipovho podnetu uzatvorili grécke obce (s výnimkou Sparty) v Korinte v roku 337 pred Kr. všeobecný mier (koiné eiréné), ktorým bol potvrdený status quo ako aj autonómia gréckych obcí. Filip bol vymenovaný za hegemóna a vojenského veliteľa tohto korintského spolku a dosiahol jeho súhlas na vojnu proti Peržanom ako odvetu za zničenie gréckych svätýň počas Xerxovej výpravy v roku 480 pred Kr. V skutočnosti sa ale zrejme Filip snažil dosiahnuť to, aby energiu stále nepokojných gréckych mestských štátov nasmeroval na spoločný cieľ a odvrátil ich tak od protimacedónskych akcií. Výprava súčasne sľubovala bohatú korisť a rozšírenie macedónskeho vplyvu.
Vzťah k Alexandrovi
Filip mal mať celkom sedem manželiek. Najvýznamnejšou bola tretia z nich princezná z Epiru Polyxena, známa ako Olympias, ktorá bola matkou Alexandra Veľkého a siedma Kleopatra, ktorá jediná mala macedónsky pôvod. Filipove svadby boli súčasťou jeho spojeneckej politiky. Spojenie jednotlivých kráľovských rodov prostredníctvom manželstva totiž najlepšie potvrdzovalo uzatvorené aliancie.
Filip so svojimi siedmimi ženami mal celkom päť detí, z toho tri dcéry a dvoch synov: Alexandra a Arrhidaia, ktorý bol ale slabomyseľný.
Filipove vzťahy k Alexandrovi boli často napäté. Filip chcel zrejme predísť tomu, aby Olympias mala príliš veľký vplyv na ich syna. Na druhej strane Filipovo správanie bolo rozpoltené. Od svojho syna očakával bezvýhradnú lojalitu, aj keď Alexandrovo postavenie ako následníka trónu nebolo celkom isté. Olympias navyše nemala žiadnu zvláštnu pozíciu medzi početnými Filipovými manželkami a jej vplyv spočíval len v tom, že bola matkou pravdepodobného budúceho macedónskeho kráľa. Ostatní Filipovi potomkovia, predovšetkým Alexandrov polovičný brat Arrhidaios, alebo prípadný ďalší Filipov mužský potomok predstavovali hrozbu pre Alexandrov nárok na trón.
Na vzájomnú nevraživosť medzi obomi bratmi poukazuje takzvaná Pixodarova aféra, v súvislosti s ktorou bolo mnoho Alexandrových priateľov poslaných do vyhnanstva. V roku 337 pred Kr. sa Filip oženil s Kleopatrou, ktorá bola neterou macedónskeho šľachtica Attala. Pri oslave potom Attalos urazil Alexandra, keď ho nepriamo označil za bastarda a spochybnil tým jeho následníctvo. Po tejto roztržke, v ktorej sa dokonca sám Filip postavil na Attalovu stranu, odišiel Alexander spoločne so svojou matkou do exilu v Epeiru a v Ilýrii. O pol roka neskôr sa síce vrátil späť do Pelly, napätie medzi otcom a synom však pretrvávalo. Aj cez tieto vzájomné rozpory bol v boji alebo pri správe krajiny Alexander svojmu otcovi vždy nápomocný. Filip ho dokonca určil za veliteľa jazdy pre plánovanú výpravu proti Peržanom.
Filipovo zavraždenie
náhľad|350px|Macedónia v čase Filipovej smrti Predtým než sa však Filip mohol vydať na túto výpravu (niektoré vojenské oddiely už pôsobili v Malej Ázii), bol v Aigách zavraždený, počas svadby svojej dcéry s molosským kráľom Alexandrom Epeirským, veliteľom svojej telesnej stráže Pausaniom v lete roku 336 pred Kr.
S Demostenovým hodnotením Filipa ako vládcu, ktorý chcel svojou nespútanou ctižiadostivosťou olúpiť Helénov o ich slobodu sa nedá nijak zvlášť nesúhlasiť. Súčasne je však potrebné ho uznať za veľkého štátnika a vojvodcu, ktorý pretvoril Macedóniu z archaického kmeňového štátu do rozvinutej monarchii a pripravoval tak cestu k neskoršiemu zrodu helenistického sveta s jeho bohatou kultúrou. Filipovu túžbu, napadnúť Perziu, realizoval až jeho syn Alexander. Úspech, ktorý pritom Alexander dosiahol, nepochybne prekročil aj tie najfantastickejšie a najodvážnejšie Filipove sny.
Gwendal Peizerat
Gwendal Peizerat (* 21. apríl 1972, Bron, Francúzsko) je bývalý francúzsky krasokorčuliar.
Životopis
Spolu obsadili tretie miesto na Olympijských hrách v Nagane. V roku 2000 sa stali európskymi aj svetovými majstrami. V roku 2002 vyhrali olympijské zlato a ukončili svoju kariéru na amatérskom ľade. Venujú sa profesionálnemu krasokorčuľovaniu a účinkujú v rôznych šou.
Vyštudoval EMLYON Business School.
Umiestnenia dvojice
Olympijské hry:
Majstrovstvá sveta:
Majstrovstvá Európy:
Lech (rieka)
Lech je rieka v Rakúsku (Vorarlbersko, Tirolsko) a v Nemecku (Bavorsko). Jej celková dĺžka je 248 km. Plocha povodia meria 4 100 km².
Priebeh toku
Pramení na západných svahoch Lechtalských Álp a na území Rakúska preteká prevažne horami v úzkej doline. Na území Nemecka pretína Švábskobavorskou vysočinu. Ústi sprava do Dunaja.
Vodný režim
Priemerný prietok vody na strednom toku pri meste Landsberg činí 85 m³/s a v ústí približne 120 m³/s. V lete dochádza k povodniam.
Využitie
Rieka sa využíva na zisk vodnej energie a v Nemecku tiež na plavenie dreva. Ležia na nej mestá Füssen, Schongau, Landsberg am Lech, Augsburg.
Dejiny
10. augusta 955 južne od Augsburgu vojsko východofranského kráľa Ota I. porazilo v tzv. bitke na rieke Lech kočovných Maďarov, ktorí od začiatku 10. storočia pustošili strednú Európu, a ukončilo ich nájazdy.
Southern Cross Station
náhľad|Southern Cross Station náhľad|Vo vnútri Southern Cross Station náhľad|Vo vnútri Southern Cross Station Southern Cross Station (predtým Spencer Street) je hlavná železničná stanica a dopravný uzol Melbourne (Viktória, Austrália). Nachádza sa na Spencer Street medzi ulicami Collinsovou a La Trobe na západnom okraji hlavného obchodného centra. 500 metrov severozápadne od tejto stanice sa nachádza športová aréna The Telstra Dome.
Pre Leighton Contractors realizoval projekt rozšírenia stavby architekt Nicholas Grimshaw v spolupráci s miestnym ateliérom Jackson Architecture. Stavba bola dokončená v roku 2006.
Grimshaw spolupracoval s miestnym ateliérom Jackson Architecture kvôli reorganizácií a zväčšení Southern Cross Station, aby sa prispôsobila rastúcej požiadavke na verejnú železničnú prepravu v budúcnosti. Prerobená stanica má zabezpečiť integrovanú dopravnú križovatku ako aj prepojenie pre peších medzi Melbourne Central Business District a práve sa budujúcou oblasťou Docklands. Dúfa sa, že toto prepojenie podporí regeneráciu a zlepší miestny vzrast obchodu.
Hlavné faktory ovplyvňujúce dizajn stanice bolo praktické vykonanie, ľahkosť cirkulácie cestujúcich a zlupšené pracovného prostredia pre zamestnancov. Novo zrekonšruovaná križovatka zabezpečuje pre 15 miliónov používateľov plne krytý priestor, vysoko kvalitné nakupovanie lístkov, manipuláciu s batožinou, čakáreň a obchody, všetko vybavené s komfortným sedením, osvetlením a cestovnými informačnými systémami.
Dizajnérsky vzhľad stanice tvorí strecha v tvare „duny“, ktorá zakrýva celý mestský blok: funguje ako vizuálny most medzi mestským centrom a novým prístavom a tiež spája roztrúsené časti križovatky, zabezpečujúc chladné, tienisté miesto v ľudskej mierke. Tvar strechy bol vygenerovaný výkonnými požiadavkami stanice a hrá dôležitú časť v životnom prostredí. Bol vytvorený aby reagoval na horúcu vonkajšiu klímu a vnútorné potreby na dieselový vývod vzduchu a tiché chladenie pomocou prirodzenej ventilácie. Zatiaľ čo je vode odolná zvrchu, dýcha dnu, dovoľuje prechod dymu, dieselových častíc a znehodnoteného vzduchu.
Individuálne strešné bubny fungujú ako rezervoáre, ktoré zbierajú teplý vzduch spolu s vlakovými splodinami. Horúci vzduch a splodiny sú vytiahnuté cez strechu pomocou štrbín na vrchole kazdého bubna, vďaka prevládajúcim vetrom. Tieto severozápadné a juhozápadné vetry charakterizujú údolia, ktoré pretínajú tvar strechy, zabezpečujúc prirodzenú ventiláciu po celý rok. Toto riešenie je moderná reinterpretácia historických hangárových striech Európy 19. storočia. Strecha skutočne vyjadruje svoju vlastnú funkciu a jej rytmická krása je takmer náhodná.
Doplnková trieda
Doplnková trieda k triede K je trieda, ktorá obsahuje všetky prvky, ktoré nie sú prvkami triedy K. Označujeme ju K'.
MIB
MIB môže byť:
MiB je skratka pre mebibajt, jednotka rovná 220 = 1048576 bajtov
Monor
Monor je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Monor.
Neliberálna demokracia
Neliberálna demokracia (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je novodobý pojem pre označenie situácie v krajine, v ktorej sa síce konajú slobodné voľby, ale rozsah uplatňovania občianskych práv je na úrovni, ktorá nedovoľuje poznať a kontrolovať záujmy a rozhodovanie volených zástupcov. Týmto pojmom sa označuje napríklad aj vláda Vladimíra Mečiara na Slovensku v 90. rokoch 20. storočia.
Zbýšov (okres Brno-venkov)
Zbýšov je mesto v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 849 obyvateľov, z toho 1 886 mužov a 1 963 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,7 roka (muži 40,4 roka, ženy 43,0 roka).
Adamsia
Adamsia ( je rod morských sasaniek. Adamsie sa živia planktónom alebo drobnými rybami. Vyskytujú sa v Atlantickom oceáne, niektoré druhy i v Stredozemnom mori.
== Druhy ==
Cersot
Cersot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Rochette (Charente)
La Rochette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uhlová dráha
Uhlová dráha je fyzikálna veličina, ktorá udáva uhol, ktorý opíše sprievodič hmotného bodu počas svojho pohybu po kružnici. Sprievodič je spojnica hmotného bodu so stredom kružnice.
Symbol a jednotky
Symbol: \varphi \,
Základná jednotka: radián, skratka rad
Pre rovnomerne zrýchlený pohyb po kružnici
ak φ0 = 0, potom: ak φ0 = 0 a ω 0 = 0, potom:
Pre rovnomerný pohyb po kružnici
ak φ0=0 potom:
Súvis s obvodovou dráhou
kde
Úspech
Úspech je kladný výsledok nejakého úsilia, podujatia, zdar v práci.
1. september
Narodenia
thumb|upright|[[Barry Gibb (* 1946)]] thumb|upright|[[Gloria Estefan (* 1957)]] thumb|upright|[[Ruud Gullit (* 1962)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Jacques Cartier († 1557)]] thumb|upright|[[Viliam Schrojf († 2007)]]
Nagykáta
Nagykáta je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Nagykáta.
Žabčice
Žabčice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 627 obyvateľov, z toho 805 mužov a 822 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,1 roka, ženy 42,9 roka).
Squalomorphi
Squalomorphi alebo Squalea je nadrad žralokovidných drsnokožcov.
Hrad Belcastel
Hrad Belcastel je stredoveký hrad v obci Belcastel, na severnom brehu rieky Aveyron, vo francúzskom departemente Aveyron. Najstaršia časť stavby pochádza z 9. storočia. Dlhú dobu bol sídlom rodu Saunhac.
Belcastel sa stal v roku 1928 národnou pamiatkou. Francúzsky architekt Fernand Pouillon viedol v 70. rokoch 20. storočia rekonštrukciu hradnej zrúcaniny opustenej v 17. storočí. Na stavbe pracovalo dvanásť murárov a desať vitrážistov.
Pouillon sa zúčastnil aj rekonštrukcie obce, ktorá získala titul "Un des plus beaux villages de France" ("Jedna z najkrajších dedín Francúzska").
V súčasnosti hrad vlastní americký pár, a je otvorený pre verejnosť od apríla do novembra. Hostí aj stále i prechodné umelecké výstavy.
Hrad Belcastel je jeden z 23 hradov v Aveyrone tvoriacich tzv. La Route des Seigneurs du Rouergue.
Tibetské umenie
Tibetské umenie je významná zložka tibetskej kultúry, umenie regiónu Tibet so strediskom v Lhase, ktorého základom sa stal budhizmus.
V tibetskom umení dominuje cirkevná architektúra.
Prvým a najváženejším budhistickým chrámom v Tibete je lhaský chrám Džonkhang (7. stor.).
Starobylým tibetským kláštorom je Samjä (8. stor.) východne od Lhasy v údolí Brahmaputry.
Ďalšou významnou kultúrnou pamiatkou krajiny ležiacou severne od Lhasy je kláštor Sera (zal. 1419), ktorý patril k najvyznamnejším centrám Žltej sekty a tibetskej ucenosti. Hlavným sídlom tejto sekty sa stal Däpungský kláštor (zal. 1416), snáď najväčší svetový kláštor (ide skôr o kláštorné mesto), do ktorého sa zmestí 10 000 mníchov. Sídlom najvyššieho tibetského duchovného bolo po vystavaní paláca Potala (v 17. stor.) prenesené do Lhasy, kde dalajláma zostal až do doby svojho odchodu (išlo o 14. dalajlámu) do indického exilu v roku 1959.
Svrbice
Svrbice sú obec na Slovensku asi 24 km západne od mesta Topoľčany. V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Kráľovnej pokoja, postavený v roku 1956 a posvätený v roku 1957. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1268.
Politický systém Panamy
Panamská republika je prezidentská republika so zastupiteľskou demokraciou a s viac-straníckym systémom. Prezident Panamskej republiky je hlavou štátu a vlády.
Štátna moc je podľa Ústavy Panamskej republiky rozdelená na tri zložky. Exekutíva zahŕňa prezidenta, viceprezidenta a ministrov. Zákonodarnú moc má Národné zhromaždenie, panamský jednokomorový parlament. Súdna moc je nezávislá od výkonnej a zákonodarnej moci.
Výkonná moc
Exekutíva zahŕňa prezidenta, viceprezidenta a ministrov. Ministrov menuje a odvoláva prezident na základe svojho uváženia.
Prezident a viceprezident sú volení priamo občanmi na 5-ročné obdobie.
Zákonodarná moc
thumb|300px|Budova Národného zhromaždenia
Zákonodarná moc prináleží Národnému zhromaždeniu, jednokomorovému parlamentu. Má 71 členov volených občanmi na 5-ročné obdobie.
Súdna moc
Súdna moc zahŕňa Najvyšší súd, tribunály, a nižšie súdy ustanovené zákonom (podľa ústavy Panamy; hlava VII, kapitola 1).
Hostinec Jamajka
Hostinec Jamajka je román britskej autorky Daphne du Maurier. Základnou črtou románu je dobrodružnosť a napätie, ktoré sa autorke podarilo udržať od prvého do posledného riadka. Dielo je ladené romanticky, príbeh však napriek tomu vyznieva dôveryhodne. Napínavý dej a umelecké kvality si našli veľa priaznivcov.
Dej
Dej románu zasadila autorka do Cornwallu a situovala ho na začiatok 19. storočia. Hlavnou hrdinkou príbehu je dvadsaťtriročná Mary Yellanová. Príbeh sa začína smrťou Maryinej matky. Mary plní jej poslednú vôľu a odchádza k tete Patience do Bodminu. Tá sa medzičasom vydala za Jossa Merlyna a z niekdajšej krásavice sa stala zničená starena. Už po ceste sa Mary dozvedá o nepriaznivej povesti hostinca Jamajka. V prvých dňoch strávených v hostinci hlavná hrdinka zisťuje, že v hostinci sa dejú nekalé veci a že jej strýko je vodcom zločineckej bandy. V hostinci sa Mary zoznamuje s Jossovým mladším bratom Jemom, o ktorom teta tvrdí, že je ešte väčší zločinec ako Joss. Počiatočná nenávisť k Jemovi sa postupne mení na lásku, i keď Mary trápia pochybnosti, lebo nevie, či nie je aj Jem členom bandy. Mary sa chce za každú cenu dopátrať pravdy a po tragickej udalosti, ktorej sa stáva svedkom, sa dozvie pravdu o zločinoch Jossa Merlyna a jeho bandy. Zostane už len záhada, kto to všetko organizuje. Rozuzlenie je prekvapujúce a pôvodca všetkého zla nečakaný.
Film
Román sfilmoval v roku 1939 Alfred Hitchcock. Zahrali si v ňom Charles Laughton a Maureen O'Hara.
Speváčka Tori Amos spieva o hostinci pieseň „Jamaica Inn“, ktorá sa nachádza na jej albume z roku 2005 "The Beekeeper".
Škorpión I.
Škorpión I. bol faraón Horného Egypta počas preddynastického obdobia okolo roku 3150 pred Kr. Predpokladá sa, že žil v Džanete storočie alebo viac pred jeho známejším menovcom, kráľom Škorpiónom z Nechenu. Jeho hrobka sa nachádza na pohrebisku čenejskej dynastie v Abyde.
Meno tohto kráľa zostáva záhadou. Je zapísané hieroglyfom v podobe škorpióna, ktorého čítanie nie je dokázané, preto je nazývaný iba „Škorpión“. Môže mať súvis s egyptskou bohyňou-škorpiónom Selket.
V nedávnej dobe objavil prof. John Darnell z Yale University 5 000 rokov starý nápis, ktorý obsahuje Škorpiónovo meno a zobrazuje jeho víťazstvo nad iným preddynastickým panovníkom, možno kráľom nakádskej kultúry. Meno porazeného či možno miesto, kde došlo k stretu, je nazvané Hlava býka. Značka s rovnakým významom bola nájdená aj v Škorpiónovej hrobke.
Meno je známe aj z nápisov na džbánoch, ktoré sa našli v hrobke U-j v archeologickej lokalite Umm el-Káb, kedysi pohrebisko hlavného regionálneho sídla Abdžu (Abydos), neskôr centra 8. hornoegyptského kraja. V hrobke sa okrem 400 spomínaných džbánov našlo množstvo ďalších artefaktov spojených s ranými dejinami Egypta, medzi iným slonovinové štítky, keramika, pozostatky drevenej skrinky, herných predmetov a kráľovského žezla zo slonoviny.
Pau del Rosso
Pau del Rosso (17. stor.) bol katalánsky politik a v rokoch 1650 - 1654 predseda katalánskej Generalitat.
Saint-Martin-de-Seignanx
Saint-Martin-de-Seignanx môže byť:
Vitakridrinda
Vitakridrinda je vyhynutý rod dravého dinosaura, žijúceho v období vrchnej kriedy na území dnešného Pakistanu. Jeho jediný druh je Vitakridrinda sulaimani.
Rúfus (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Rúfus.
Vitakridrinda
Opísaný je podľa zlomkov kostí končatín, zubov a azda aj rypáka. Člen skupiny Abelisauridae.
Matejkova ulica
Matejkova ulica je ulica:
Chagny (Saône-et-Loire)
Chagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Tâche
La Tâche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hrad Dinan
thumb|Hrad Dinan thumb|Donjon pri pohľade z hradieb
Hrad Dinan je francúzsky hrad v obci Dinan, v Bretónsku.
Donjon s bránou sú súčasťou 2 600 metrov dlhých stredovekých hradieb obklopujúcich historickú časť mesta. Je nazývaný aj Donjon de la duchesse Anne (Donjon vojvodkyne Anny), a stojí blízko brány sv. Ľudovíta. V rokoch 1382 - 1383 ho dal postaviť vojvoda Ján IV. Bretónsky, zvaný Dobyvateľ. Obytnú vežu tvoria dve spojené veže kruhového pôdorysu; okolo hradu je vodná priekopa.
Externé odkazy
Fotografie na stránkach Ministerstva kultúry
Nagykőrös
Nagykőrös je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Cegléd.
Má rozlohu 22 794 ha a žije tu obyvateľov .
Mya Mason
Mya Mason (* 4. november 1982, Denver, Colorado, USA) je americká pornoherečka. Kariéru v tejto oblasti začala v roku 2003.
Ben Wheatley
Ben Wheatley je anglický režisér a scenárista, ktorý sa venuje prevažne filmom, televíznym komediálnym seriálom a reklamám.
Životopis
Wheatley sa narodil v meste Billericay v anglickom grófstve Essex.
Navštevoval školu Haverstock v severnom Londýne a práve tu počas šiesteho ročníka stretol Amy Jumpovú, ktorá je v súčasnosti jeho manželka a spoluzakladateľka blogu „Mr and Mrs Wheatley“. Pár má jedného syna a žijú v Brightone.
Kariéru začínal ako animátor a režisér krátkych filmov. V medzinárodných kruhoch zažil úspech v reklamách, keď v roku 2006 získal Leva na festivale reklám v Cannes.
V roku 2009 debutoval celovečernou snímkou Down Terrace. Druhý celovečerný film, horor o nájomných zabijakoch Zoznam smrti, dokončil v roku 2010, o dva roky nato uviedol čiernu komédiu Turisti a v roku 2013 zatiaľ najnovší film Pole v Anglicku, ktorý získal Zvláštnu cenu poroty na MFF Karlove Vary 2013. Wheatley takisto obdržal cenu Rešpekt na MFF Cinematik v Piešťanoch 2013.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1964
Priamy postup
Z Európy priamo postúpili hostiteľská krajina a 6 najlepších družstiev z MS 1961:
Saint-Vincent-de-Tyrosse
Saint-Vincent-de-Tyrosse môže byť:
Ujguri
náhľad|3 ujgurské dievčatá na nedeľnom trhu v [[Chotan (mesto)|Chotane.]] Ujguri alebo zriedkavo Ujgurovia sú turkický národ tvoriaci väčšinu obyvateľov vo Východnom Turkestane - Ujgurskej autonómnej oblasti Sin-ťiang v Číne (vyše 11 miliónov), žijú aj v Kazachstane, Kirgizsku a Uzbekistane, spolu v SNŠ 210 000. V pol. 8. stor. založili ríšu Ujgurov, ktorej literatúra spadá do počiatkov tureckej literatúry. Hovoria po ujgursky.
Väčšina Ujgurov vyznáva islam, sú hlavne suniti a sufisti.
Filozofické tvrdenie
Filozofické tvrdenie je tvrdenie o niektorom univerzálnom aspekte miesta človeka vo svete, pričom explicitne alebo implicitne obsahuje znalosť o unikajúcne. Filozofické tvrdenie je dôležitá filozoféma.
Román pro ženy
Román pro ženy je česká filmová komédia natočená podľa rovnomenného románu Michala Viewegha. Hlavnú rolu Laury stvárnila slovenská herečka Zuzana Kanócz, rolu Laurinej matky, ktorá neznáša Čechov, si zahrala Simona Stašová a rolu Olivera alias Pažouta, ktorý je súčasným galantným milencom Laury a niekdajším milencom jej matky, si zahral Marek Vašut, rolu kamarátky Ingrid, ktorá neznáša mužov si zahrala Ladislava Něrgešová a rolu babičky stvárnila Stella Zázvorková. Piesne vo filme spievala skupina Support Lesbiens a Iva Frühlingová.
Dej
Laura si ako obyčajne len tak zabehne k svojej obľúbenej kaderníčke a jej, jej kolegyniam a všetkým divákom počas strihania, farbenia a fúkania povie svoj "životný príbeh", v ktorom postupne poznávame doterajších Lauriných partnerov, až sa dostaneme k tomu osudovému, Oliverovi (Marek Vašut), bohémskemu štyridsiatnikovi z reklamnej branže. Ani zistenie, že ide o dávneho milenca Laurinej mamy (Simona Stašová), oboch neodradí od vzťahu plného vášne. Podobne ako Laura (Zuzana Kanócz), tak aj jej ovdovelá mama sa snaží nájsť muža, ktorý však musí spĺňať jej náročné požiadavky. V prvom rade by to nemal byť Čech (s tými Jana pre ich "buranizmus" úplne skoncovala), musí mať rád všetky národnosti, nesmie mať v obľube zbrane, nesmie byť proti potratom a pod. Jana je žena svetaznalá (polovicu svojich replík má v angličtine alebo vo francúzštine), elegantná a z titulu svojho veku by už mala byť dostatočne uvedomelá. Ale v podstate je rovnako bláznivá ako jej o dvadsať rokov mladšia dcéra. V ďalšej vedľajšej roli sa objavuje Miroslav Donutil ako Laurin a Janin sused Žemla, ktorému je po väčšinu filmu vyhradený k hereckým prejavom len balkón. Jeho smutná postava (má chorú manželku, ktorú možno vo filme len počuť), ale dobre kontrastuje s bujarou náturou jeho susediek, ktoré na balkóne neustále sušia svoju čipkovú bielizeň, prípadne oslavujú Deň vďakyvzdania...