cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sainte-Geneviève (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojenská veda
Vojenská veda je veda o vojne.
Vojenskú vedu tvoria tieto zložky:
Adamov (okres České Budějovice)
right|thumb|Adamov - erb Adamov je obec v okrese České Budějovice, severovýchodne od centra Českých Budějovic a  severne od mesta Rudolfov. Má 171 domov, 494 obyvateľov a jeho katastrálne územie má rozlohu.
Saverdun (obec)
Saverdun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 4481 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1850 Kohoutek
1850 Kohoutek je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil K. Reinmuth 23. marca 1942.
Sedlec (okres Plzeň-sever)
Sedlec (okres Plzeň-sever) je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 96 obyvateľov, z toho 51 mužov a 45 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 38,5 roka, ženy 38,4 roka).
Svätopluk I.
Svätopluk I. môže byť:
Ferdinand Takáč
Životopis
Narodil sa v rodine potomkov chorvátskych vysťahovalcov žijúcich v Chorvátskom Grobe. Študoval v Senci a Bratislave, kde na reálnom gymnáziu zmaturoval. Právnickú fakultu navštevoval v Záhrebe, štúdiá kvôli matkinej smrti a druhej svetovej vojne nedokončil.
Koncom vojny sa stal žiakom chorvátskeho kňaza Tomislava Poglajena – Kolakoviča, ktorý významne ovplyvnil hlavne bratislavských vysokoškolákov zo Svoradova a založil spoločenstvo Rodina. Takáč prekladal Kolakovičove texty do slovenčiny.
Za svoju činnosť a aktivitu, napríklad pri záchrane rodákov z nemeckého zajatia vo Vrútkach, bol Takáč začiatkom roka 1945 v Bratislave zatknutý Gestapom. Tu si odsedel okolo šesť týždňov, počas ktorých bol pomerne kruto vypočúvaný. Len koniec vojny ho zachránil pred transportom do koncentračného tábora na území Tretej ríše.
Po skončení druhej svetovej vojny pracoval ako novinár v redakcii denníka Čas, ktorý bol blízky Demokratickej strane. Za túto stranu sa v roku 1946 aj angažoval. Ako novinár sa zúčastnil na viacerých pojednávaniach súdu s Dr. Jozefom Tisom, bývalým prezidentom Slovenského štátu.
V júli 1948 vstúpil Takáč do noviciátu Spoločnosti Ježišovej. V noviciáte prežil "barbarskú noc" z 13. na 14. apríla 1950. Internovaný bol v Jasove a Podolínci.
Po zásahu komunistického štátu voči reholiam pracoval tri roky v púchovskom Matadore, neskôr v Trenčíne v knižnici podniku Keramoprojekt.
31. júla 1955 Takáča zatkla komunistická Štátna bezpečnosť. Za svoju náboženskú činnosť bol odsúdený na 8 rokov väzenia, z ktorých si odsedel päť. Dôvodom odsúdenia za "velezradu" bolo napríklad to, že v Belušských Slatinách dával študentom duchovné cvičenia.
Po prepustení na amnestiu v roku 1960 pracoval v Bratislave ako opravár výťahov, rovnako ako jeho svätiaci biskup Ján Chryzostom Korec. Počas odmäku okolo roku 1968 bol novinárom v redakcii Katolíckych novín, odkiaľ musel s nástupom tzv. normalizácie odísť.
Neskôr pôsobil 18 rokov ako duchovný u rehoľných sestier satmárok (Kongregácia Milosrdných sestier sv. Vincenta) v Slatinke pri Lučenci.
Páter Ferdinand Takáč zomrel po prevezení do nemocnice v Bratislave 6. apríla 2013.
Pochovaný je na cintoríne v Chorvátskom Grobe.
V septembri 2014 počas dní obce Chorvátsky Grob bol Ferdišovi Takáčovi odhalený pamätník pri kostole Krista Kráľa.
Dielo
Ferdinand Takáč je autorom rozsiahleho chorvátsko – slovenského slovníka (cca 700 strán a viac ako 50 000 hesiel).
Je autorom autobiografickej trilógie, v ktorej okrem svojho života, väzenia a svojej rodiny opisuje dejiny rodnej obce a dejiny Chorvátov v hornom Uhorsku.
Dlhodobo sa venoval prekladateľskej činnosti. Do slovenčiny z chorvátskeho originálu preložil takmer tridsať knižných titulov, najmä náboženského charakteru.
Za svoju činnosť dostal viacero vyznamenaní. Na Filozofickej fakulte v Záhrebe mu bol udelený titul Doctor honoris causa.
Sainte-Marie-du-Bois (Manche)
Sainte-Marie-du-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brasil Open 2010
Dvojhra mužov
🇪🇸 Juan Carlos Ferrero vs. 🇵🇱 Łukasz Kubot 6-1 6-0
Štvorhra mužov
🇺🇾 Pablo Cuevas / 🇪🇸 Marcel Granollers Pujol vs. 🇵🇱 Łukasz Kubot / 🇦🇹 Oliver Marach 7-5 6-4
Vedecké kolégium SAV pre filozofiu
Vedecké kolégium SAV pre filozofiu je orgán Slovenskej akadémie vied na riadenie a usmerňovanie filozofického výskumu na Slovensku.
Andrej Dobrota
Životopis
Po vyučení za typografa pracoval roku1921–1925 v Banskej Bystrici, Martine, Nitre a v Bratislave, od 1926 bol spravodajcom denníka Slov. národ v Banskej Bystrici, 1939–1945 redaktor denníka Slovák, 1945–1948 novín Čas, od 1953 pracovník redakcie Roľníckych novín v Bratislave. V literárnom dianí sa prezentoval v polovici 20. rokov prózami kukučínovského typu. V nasledujúcich prózach zachytil tienisté i tragikomické stránky sociálnych vzťahov na dedine. V memoárovej knihe Legenda o človeku a vojne (1941) stvárnil vojnovú tematiku. Po vojne vydal knihy pre deti a mládež.
Borek (okres České Budějovice)
Borek je obec v okrese České Budějovice, severovýchodne od Českých Budějovic. Má 276 domov, 1041 obyvateľov a jej katastrálne územie má rozlohu.
Savignac-les-Ormeaux
Savignac-les-Ormeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 409 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montaner (obec)
Montaner je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Védánta (filozofická škola)
Védánta (zo sanskr. zakončenie, zavŕšenie véd) je jedna zo šiestich škôl (daršan) klasickej indickej filozofie, nábožensko-filozofické učenie, ktoré vzniklo na základe upanišád. Védánta má dôležité postavenie vo filozofii hinduizmu.
Montaner (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Védánta (filozofická škola)
Védánta je koniec véd: stanovisko stúpencov upanišád; je to systematické spracovanie divergujúcich učení upanišád pod vrcholným pojmom brahmanu; jediné doteraz životaschopné učenie starých indických systémov.
Montaner (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Védánta (filozofická škola)
Základné poučky védánty prvý raz vyložil Bádarájana vo svojich Védánta-sútrach (Brahmasútra). Védantu ďalej rozvíjali komentáre k tomuto dielu a k upanišadám najmä od Šankaru.
Vo védánte existujú tri smery: advaita, višišta-ádvaita a dvaita.
Daniel Dobrota
Životopis
V roku 1971-1975 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1980 ukončil štúdium na Prírodovedeckej fak. UK v Bratislave, 1983 RNDr. V roku 1980-1983 pôsobil ako samostatný vývojový pracovník vo Výskumnom ústave výpočtovej techniky v Žiline, 1983-1990 ved. výpočtového strediska VDI Rozkvet v Ban. Bystrici. Od roku 1990 spoluzakladateľ, predseda predstavenstva a generálny riaditeľ firmy SOFTIP. Je členom Hosp. klubu NEF Bratislava, preds. Banskobystrického regionálneho Hosp. klubu NEF, člen správnej rady City Univerzity v Bratislave, predseda dozornej rady CUB Consulting, a.s. v Bratislave, člen Rotary clubu v Banskej Bystrici, člen Správnej rady UMB v Banskej Bystrici. Autor článkov z oblasti podnikania, manažmentu a informatiky v rôznych časopisoch a novinách. V rámci svojich osobných záľub trojnásobne zdolal Mont Blanc a ďalšie alpské vrcholy.
Mario Götze
Mario Götze (* 3. júna 1992, Memmingen, Nemecko) je nemecký profesionálny futbalista hrajúci v najvyššej nemeckej lige Bundeslige za klub Borussia Dortmund. Hrá na poste ofenzívneho záložníka, ale je tiež schopný nastúpiť na pravom krídle. Na tento post ho zaradil tréner Liverpoolu Jürgen Klopp, pretože v strede pola uprednostňoval japonského ofenzívneho záložníka Shinjiho Kagawu. Götze bol považovaný za veľký talent svetového futbalu s potenciálom špičkového hráča, vyniká rýchlosťou, technikou a kvalitnými kľučkami, je kreatívny a má schopnosti tvoriť hru.
Borussia Dortmund
Mario Götze začal svoju kariéru v nemeckom futbalovom klube Borussia Dortmund. Už ako 17 ročný debutoval v nemeckej Bundeslige, kde tak isto úspešne skóroval svojím gólom. V sezóne 2010-11 zažil Mario Götze raketový vzostup, za jeho vynikajúce služby  u trénera Jürgena Klopp dostal pomenovanie "klenot ihriska". Jeho trhová hodnota vysoko stúpla, prejavil oňho záujem aj tréner Nemecka Jogi Löw. Práve to pomohlo Götzemu k debutu v národnom tíme.
FC Bayern Mníchov
V Apríli 2013 Borusia oficiálne oznámila odchod Götzeho z klubu. Tento počin bol charakterizovaný ako futbalový transfér roka. Mario Götze odišiel do klubu FC Bayern München. Jeho hodnota bola až 37 miliónov eur. Dnes má Mario Götze ešte vyššiu cenu a to 48 miliónov eur.
Slatina (okres Plzeň-sever)
Slatina (okres Plzeň-sever) je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 74 obyvateľov, z toho 41 mužov a 33 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,8 roka (muži 46,5 roka, ženy 49,4 roka).
Sainte-Marie-du-Mont (Manche)
Sainte-Marie-du-Mont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1851 Lacroute
1851 Lacroute je planétka s priemerom 20 km, ktorú objavil L. Boyer 9. novembra 1950.
Acyloínová kondenzácia
Acyloínová kondenzácia je chemická reakcia esterov karboxylových kyselín a sodíka, ktorá prebieha pri vysokej teplote v prostredí rozpúšťadiel s vysokou teplotou varu (napr. toluén). Jej produktom sú acyloíny (α-hydroxyketóny; RCH(OH)COR).
center|350px|Acyloínová kondenzácia
Slovenské nárečie
Slovenské nárečie (iné názvy: slovenský dialekt, nárečie/dialekt slovenčiny, nárečie/dialekt slovenského jazyka) je nárečie (dialekt) slovenského jazyka, t.j. forma slovenského národného jazyka s vlastným systémom, slúžiaca na dorozumenie autochtónneho obyvateľstva v menšej zemepisnej oblasti (tzv. nárečovej oblasti) v jeho každodennom spoločenskom a pracovnom styku s najbližším okolím. Slovenské nárečia spolu so spisovným jazykom v najširšom zmysle tvoria dokopy slovenský národný jazyk.
Delenie
náhľad|Slovenské nárečie Základné delenie slovenských nárečí je na:
Toto rozdelenie existuje asi od 16. storočia.
Podrobnosti pozri v samostatných článkoch o týchto skupinách.
Špecifickú nárečovú skupinu tvoria goralské nárečia, ktoré sa zaraďujú ako prechodné poľsko-slovenské nárečia alebo ako časť východoslovenských nárečí (porov. v článku východoslovenské nárečia) alebo ako poľské nárečia.
Do niektorej resp. niektorých z vyššie uvedených skupín sa obyčajne zaraďujú (a historicky patria) aj:
Súvis západoslovenských a východoslovenských nárečí
Zaujímavým javom slovenských nárečí je skutočnosť, že niektoré (nie všetky) významné jazykové znaky spájajú (napriek geografickej vzdialenosti) západnú slovenčinu s východnou slovenčinou na rozdiel od strednej slovenčiny. Sú to najmä:
Ján Emanuel Dobrucký
Ján Emanuel Dobrucký (* 15. január 1854, Mošovce – † 19. február 1921, Hoyerswerda, Nemecko) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ, národný buditeľ. Pseudonym: Bohoľubský, Dušan.
Životopis
Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Martine, v Revúcej, teológiu študoval vo Viedni, do roku 1878 v Lipsku. Pomocník na otcovej fare v Mošovciach, neskôr v Banskej Bystrici, potom opäť v Mošovciach, od roku 1880 v Starej Turej, v roku 1881 odišiel do Hornej Lužice, od roku 1883 arcidiakon v Hoyerswerde. Lužickosrbský národný buditeľ, publikoval básne, vydal povesti v lužickej srbčine a v nemčine, národopisný príspevok o salašníctve uverejnil v časopise Lužica. Dramatické pokusy ostali v štádiu rukopisu.
Zoznam vrcholov v Nízkych Tatrách
right|thumb|Ďumbier (2043 m) right|thumb|Chopok (2024 m) right|thumb|Skalka (1980 m) right|thumb|Chabenec (1955 m) right|thumb|Kráľova hoľa (1946 m) right|thumb|Kotliská (1937 m) right|thumb|Krúpova hoľa (1922 m) right|thumb|Poľana (1890 m)
Zoznam vrcholov v Nízkych Tatrách zahŕňa pomenované nízkotatranské vrcholy s nadmorskou výškou nad. Zoznam vychádza z tabuľky, dostupnej na stránkach Treking.cz, ktorá uvádza 48 najvyšších nízkotatranských vrcholov s nadmorskou výškou nad Zvyšok zoznamu (vrcholy vysoké 1500 až ) bol vypracovaný podľa máp, dostupných na stránkach Hiking.sk.
Bardejov
Bardejov je okresné mesto v Prešovskom kraji. Nachádza sa na severovýchode Slovenska v regióne Šariš. Zachovalé stredoveké centrum je od roku 2000 zapísané medzi lokality Svetového dedičstva UNESCO
Ulice
náhľad|Radničné námestie Centrom mesta je Radničné námestie a priľahlé uličky (Veterná, Stöcklova, Hviezdoslavova, Poštová, Františkánov). Najfrekventovanejšie ulice sú Dlhý Rad (ulica pod námestím, nachádza sa tam väčšina administratívnych budov a veľa malých obchodíkov), Komenského (cesta z centra cez rovnomenné sídlisko smerom na Mihaľov), Štefánikova (smer na Mokroluh, cez štvrť obytných domčekov), kpt. Nálepku (smer z centra popod nemocničný komplex, smer Prešov) a nakoniec Duklianska (cez priemyselnú časť Bardejova, smer na Bardejovské Kúpele). Najstaršími historicky doloženými ulicami mimo stredovekých múrov mesta sú ulice Dlhý Rad a Slovenská.
Vodné toky
Hlavným vodným tokom je rieka Topľa, ktorá sa zľava postupne stretáva s Mníchovským potokom na západnom okraji mesta, s Moliterkou pod sídliskom Vinbarg, Kamenným potokom východne od Moliterky, Kamencom neďaleko podniku JAS Export (smer Bardejovská Nová Ves; do neho ústi Bardejovský potok), Chotárnym potokom a Andrejovým potokom pri Bardejovskej Novej Vsi. Sprava rieka priberá Šibskú vodu pri moste za železničnou stanicou, s prítokom Lukavica (do nej ešte ústi Harčarovský potok).
V Bardejovských Kúpeľoch je verejnosti sprístupnenych desať prameňov minerálnej vody.
Vodné plochy
Stacionárne prirodzené vodné plochy sa na území mesta nevyskytujú. Z umelých vodných plôch je to malá vodná nádrž na ľavostrannom prítoku Bardejovského potoka na okraji mestskej časti Bardejovské Kúpele.
Symboly mesta
náhľad|Štít bardejovskej radnice s erbom mesta
Od praveku
Najstaršie stopy pobytu a činnosti na území Bardejova sú až zo staršej doby kamennej. Tieto stopy predstavujú dva kamenné nástroje. Jeden nástroj, lichobežníková korodovaná, bielo, miestami modrasto patinovaná rohovcová čepeľ so zvisle retušovanými hranami bola nájdená nad Mlynským potokom v polohe Nad Rurnou. Druhý, bazálna časť čepele z čierneho buližníka s vrubom v hornej tretine bol nájdený na roli pri rázcestí odbočky z cesty Bardejov – Zborov do Bardejovských Kúpeľov. Obidva tieto nástroje (umiestnené v Šarišskom múzeu v Bardejove) boli spojené s gravettienskou industriou, patriacou do poslednej fázy doby ľadovej, do sklonku würmského zaľadnenia (20 000 rokov pred Kr.) Keďže to nie sú jediné stopy človeka z tejto doby, pripúšťa sa, že svedčia o presunoch ojedinelých loveckých skupín na sklonku doby ľadovej. Najpozoruhodnejším úsekom pravekých dejín bardejovských oblastí je podľa archeologického výskumu neskorá doba kamenná (eneolit25001800 rokov pred Kristom).
Prvá písomná zmienka
V období feudalizmu nedostatok kvalitnej ornej pôdy ovplyvňoval rozvoj poľnohospodárstva. Významnou črtou polohy Bardejova bolo zapojenie na dva vodné toky Kľušovský potok a Sekčov, ktoré ho spájali s údolím Torysy. Tade viedlo aj najdôležitejšie cestné spojenie s Prešovom. Nadôvažok malo územie Bardejova vyslovene otvorenú zemepisnú pozíciu. V Bardejove nekončili cestné spojenia prichádzajúce od juhu. Naopak pokračovali aspoň troma prechodmi na sever za karpatský oblúk.
Pred rokom 1320 prebiehal v Bardejove a v jeho okolí čulý osídľovací ruch. V tomto období mali v Bardejove značnú prevahu remeslá a obchodná činnosť. A hoci právo konať osemdňový jarmok mesto dostalo až v roku 1352, už v tomto období sa konali v meste týždenné trhy.
Slobodné kráľovské mesto
náhľad|Historické zvony Urban a Ján
Už od týchto rokov bezpečnosť obchodu, remesiel a nezávislosť mesta zaručovalo mestské opevnenie nedobytnými bránami, mohutnými baštami a vodnými priekopami. O niekoľko rokov, konkrétne v roku 1365 dostal Bardejov hrdelné právo. Nábeh na kráľovské mesto mal Bardejov od roku 1352. Toto privilégium však dostal až v roku 1376 keď ho kráľ Ľudovít I. povýšil na slobodné kráľovské mesto.
Obratnosť bardejovských kupcov a rozvoj remeselnej výroby dokumentovaný 64 remeselnými špecializáciami s viac ako 50 cechmi, vyniesli mesto s 14. a 15. storočí na vrchol slávy a bohatstva. Z tohto obdobia sa zachovalo mnoho nemých svedkov potvrdzujúcich „zlatý vek“ Bardejova. Sú to svetské a cirkevné stavby, ktoré aj dnes vtláčajú mestu stredoveký charakter.
Po nastúpení Luxemburgovcov na uhorský kráľovský trón uhorsko-poľskú spoluprácu vystriedalo vojenské súperenie. V rokoch 14021403 sa Bardejov načas dostal aj priamo do poľských rúk. V roku 1402 bolo mestu udelené kráľom Žigmundom, právo skladu tovaru. Vo vojnových časoch toho obdobia bola otázka bezpečnosti problémom. Marek z Norimbergu preto tento problém riešil jednostranne na úkor mesta. V časovom rozpätí medzi 1405 až 1407 premenil prestavbami mestskú vežu, v ktorej bola brána do mesta na hrad a opatril ho vlastnou strážou.
Stredoveké svetské a cirkevné stavby
vľavo|náhľad|Kostol sv. Egídia Najvzácnejšou zo stredovekých stavieb je monumentálna bazilika svätého Egídia (Bardejov) ktorá z architektonického hľadiska patrí medzi najvýznamnejšie národné pamiatky na Slovensku. Jeho 11 gotických krídlových oltárov s tabuľovými maľbami patrí k európskym unikátom.
Osobitnú pozornosť upúta obdĺžnikové námestie lemované z troch strán meštianskymi domami, ktoré nesú znaky gotickej a renesančnej architektúry. 16. storočie znamenalo rozmach kultúry, vzdelania a umenia.
K najvzácnejším pamiatkam patrí aj mestská radnica, ktorú v 1505 začal stavať majster Alexander. Na pôvodné gotické základy postavili renesančné poschodie a prekrásny arkier majstri Alexius a Ján z Prešova.
Po storočiach rozkvetu a slávy prišli storočia úpadku, biedy a stagnácie Bardejova. Mor, choroby, požiare, vojny skoro zničili mesto, ktoré chátralo hospodársky a spoločensky a pomaly sa na Bardejov zabúdalo.
Súčasnosť
náhľad|Námestie V roku 1950 bol Bardejov vyhlásený za mestskú pamiatkovú rezerváciu a nastala intenzívna obnova kultúrneho dedičstva. V období socializmu sa niekoľkonásobne zvýšil počet obyvateľov mesta a rozvinula sa priemyselná výroba, najmä strojárska (podnik ZŤS) a obuvnícka (JAS). V roku 1986 bola Bardejovu za záchranu pamiatok udelená Európska cena – zlatá medaila – Medzinárodným kuratóriom so sídlom v Hamburgu, neskôr bol Bardejov zapísaný medzi lokality Svetového dedičstva UNESCO v roku 2000.
V súčasnosti je Bardejov 35-tisícové mesto, administratívne centrum horného Šariša a stredisko priemyslu, kultúry a športu.
Obyvateľstvo
Slováci – 91,27 %,
Rómovia – 2,64 %,
Rusíni – 2,49 %,
Ukrajinci – 1,38 %,
Česi – 0,43 %,
Poliaci – 0,19 %,
Maďari – 0,14 %.
rímskokatolíci – 63,15 %,
gréckokatolíci – 16,93 %,
evanjelici a. v. – 7,58 %,
pravoslávni – 4,32 %,
bez vyznania – 4,86 %,
a iní.
Múzeá
náhľad|Architektonický detail bardejovskej radnice V Bardejove sídli Šarišské múzeum. Rozsahom svojich zbierok, výsledkami odbornej práce ďaleko presahuje rámec regiónu a zaraďuje sa medzi najvýznamnejšie inštitúcie svojho druhu na Slovensku. V jeho muzeálnej sieti patrí zároveň k najstarším.
Myšlienka vytvoriť múzeum vznikla už v roku 1897, ale založené bolo 21. decembra 1903 ako Múzeum Šarišskej župy. Prvým riaditeľom sa stal dr. A. Vass, riaditeľ miestneho gymnázia. Zber materiálu pre múzeum sa začal v roku 1903, najmä zásluhou K. Divalda, V. Miškovského, A. Vassa a G. Žebráckeho. Z územia celej Šarišskej župy bolo v krátkom čase sústredených takmer 3000 kusov muzeálne cenných predmetov. Prvá historická expozícia, (zameraná na dejiny Šariša), bola otvorená 23. júna 1907 v budove mestskej radnice. Vystavený materiál bol darovaný alebo deponovaný z rôznych, predovšetkým cirkevných inštitúcií a organizácií. Bez veľkých zmien pretrvala dve svetové vojny. Reinštalácie expozície sa uskutočnili v rokoch 1954, 1967 a 1991. Šarišské múzeum už od svojho založenia neustále zápasilo s finančnými a personálnymi problémami. Za roky 19071950 bol iba minimálny nárast zbierok a nevykonával sa ani žiadny výskum. Roky 19141918 boli poznačené snahou presunúť jeho najvýznamnejšie exponáty do múzea v Budapešti. Na sklonku druhej svetovej vojny sa zase o zbierky zaujímala ustupujúca nemecká armáda. Zásluhou hlavne G. Žebráckeho ostali predmety na pôvodnom mieste. Po roku 1945 sa múzeum začalo profilovať ako vlastivedné, zamerané na dokumentáciu vývoja prírody a spoločnosti od praveku po súčasnosť a na oblasti okresov Bardejov, Giraltovce, Stropkov a Svidník. Od roku 1950 sa sústredilo na dokumentáciu bardejovskej mestskej rezervácie.
V súčasnosti dokumentuje historické, prírodné a spoločenské pomery regiónu Horného Šariša. Celoslovenskú pôsobnosť má v oblasti dokumentácie ikonopisnej tvorby východného obradu. Spravuje vyše 700 000 zbierkových predmetov z najrozličnejších oblastí múzejnej práce. Pre túto svoju rozsiahlu činnosť múzeum postupne získalo okrem historickej radnice aj ďalšie objekty: na Radničnom námestí (budova č. 13), Rhodyho ulici (domy č. 4, 5, 6 a 27), vilu Rákoci aj s pozemkom v Bardejovských Kúpeľoch, dve bašty ako depozitárne budovy. Dnes spravuje 34 budov (spolu s objektami v skanzene). Šarišské múzeum počas svojej doterajšej dlhoročnej existencie hlboko zasiahlo do rozvoja slovenského múzejníctva a stalo sa integrálnou súčasťou kultúrneho života Bardejova i jeho regiónu. Ako múzeum s cennými exponátmi historickými, národopisnými, prírodovednými a umeleckými patrí medzi tie slovenské múzeá, ktoré radi vyhľadávajú naši i zahraniční návštevníci. Svedčia o tom aj výsledky návštevnosti expozícií múzea. Ročne ich navštívi priemerne okolo 60 000 domácich a zahraničných obdivovateľov. Priamo v Bardejove má tri expozície: historickú, prírodopisnú a unikátnu expozíciu ikon. V Bardejovských Kúpeľoch je národopisná expozícia a múzeum ľudovej architektúry (skanzen).
Stavby
Na hlavnom námestí sa nachádzajú gotická Bazilika svätého Egídia a renesančná radnica. Mestská pamiatková rezervácia je spolu so židovským suburbiom ležiacim severozápadne od centra mesta zapísaná od 2. decembra 2000 medzi lokality Svetového dedičstva UNESCO.
Osobnosti mesta
== Partnerské mestá ==
Panoráma mesta
stred|800px|Panoráma mesta
Radeon R420
náhľad|ATI Radeon X850 XT
Podrobne R420
GPU R420 je nástupca R300. ATI miesto revolúcie zvolila iba evolúciu, kvôli tomu podporuje DirectX 9.0b Shader model 2.0+. Zamerala sa na zvýšenie paralelného spracovania dát, úpravu pamäťového radiča, pridanie vyhladzovania FSAA a pridanie technológie 3DC. GPU je vyrábaný 130nm Low-K (označenie Black Diamond) procesom a je v puzdre FC-BGA, je zložený z 160 miliónov tranzistorov.
Stavia na SIMD/ MIMD architektúre, obsahuje až 16 pixel (zoskupených po 4) a 6 vertex jednotiek a po 6 TMU a ROP jednotkách, ďalej 4-cestný krížový pamäťový radič s podporou pamätí až GDDR3.
Tatra revue
Tatra revue (pôvodne Tatra Kabaret) bol legendárny kabaret, ktorý vznikol v roku 1930 v bratislavskom hoteli Tatra.
Bolo to vyhľadávané miesto s francúzskou reštauráciou a kaviarňou s hudobnou produkciou. Tú zabezpečoval Orchester Tatra revue, najprv ako Combo Tatra revue – domovská kapela kabaretu. Hudobné teleso založil v roku 1958 Juraj Berczeller, neskôr bol premenovaný na Orchester Juraja Berczellera. Po Berczellerovej emigrácii do Austrálie v roku 1968 sa opäť premenovalo na "Orchester Tatra revue". Po ňom ho viedol až do zákazu Oldo Zeman. Ako sóloví speváci sa tu postupne vystriedali Zuzka Lonská, Eva Kostolányiová, Zdeněk Kratochvíl, Hana Hegerová, Marcela Laiferová, Tatjana Hubinská, Jozef Krištof, Zdeněk Sychra, Jana Beláková, Eva Sepešiová a mnohí iní.
Legendárnym konferencierom, spevákom, zabávačom, ale tiež spoluzakladateľom kabaretu a priamym účastníkom jeho najväčšej slávy bol Michal Belák, otec známej súrodeneckej dvojice.
V budove hotela Tatra v súčasnosti sídli domovská scéna známej satirickej dvojice Milan Lasica a Július Satinský, Štúdio L+S.
Stredná priemyselná škola (Martin, L. Novomeského 5/24)
Stredná priemyselná škola technická Martin je stredná odborná škola, ktorá sa nachádza na ulici Novomeského 5/24 v Martine. Poskytuje úplné stredoškolské vzdelanie s maturitou v piatich študijných odboroch: elektrotechnika, mechatronika, technické lýceum, logistika a informačné a sieťové technológie.
Prvá trieda s novým študijným odborom informačné a sieťové technológie bola otvorená v školskom roku 2019/2020.
Škola je zapojená do programu CISCO Networking Academy ktorý žiakom a učiteľom poskytuje internetové pripojenie pomocou siete SANET ktorá nie vždy ide. Súčasťou areálu školy sú školské dielne a internát, ktorý poskytuje ubytovanie nielen žiakom školy, ale aj žiakom Bilingválneho gymnázia Milana Hodžu v Sučanoch a iných stredných škôl v regióne Turca.
História
SPŠ Martin bola zriadená 30. januára 1951 ako štátna rozpočtová organizácia s názvom Vyššia priemyselná škola strojnícka a 1. septembra toho roku začalo študovať prvých 120 žiakov denného štúdia. Škola sídlila najprv v budove gymnázia V. P. Tótha, neskôr v budove dnešnej Obchodnej akadémie. 1. októbra 1952 bola inštitúcia premenovaná na Priemyselnú školu strojnícku. Začiatok vyučovania v novej účelovej budove na Hostihore bol 9. decembra 1959.
1. septembra 1960 sa zmenil názov školy na Stredná priemyselná škola v Martine, 1.septembra 2019 na Stredná priemyselná škola technická v Martine. Pod týmto názvom existuje dodnes.
Dňa 22.12.2022 sa na škole po dlhej dobe konalo DoD a vianočné trhy so zbierkou na dobrú vec.
Lendak
Lendak (gor. Ľndak)je podtatranská obec na Slovensku v okrese Kežmarok v Prešovskom kraji. Dodnes sa tu zachoval ľudový kroj, zvyky a nárečie. Z hľadiska etnografie patrí do etnografickej skupiny Goralov.
Polohopis
Lendak leží pod Vysokými Tatrami v severozápadnej časti Popradskej kotliny – časť Lomnická pahorkatina, od osady Tatranská Kotlina. Nachádza v regióne Spiš, leží na hranici regiónov Stredný Spiš (okresy Levoča, Poprad a väčšina okresu Kežmarok) a Horný Spiš (okres Stará Ľubovňa a severozápadná časť okresu Kežmarok – Zamagurie). Severnú hranicu tvorí s Poľskom.
Geologická stavba
Územie obce patrí do Západných Karpát. Tá je súčasťou Alpsko-himalájskej sústavy, v zmysle štruktúrneho členenia patrí do Neoeurópy. Geologickú stavbu územia tvoria predovšetkým treťohorné horniny – flyšové súvrstvie centrálnokarpatského paleogénu.
Geomorfologické pomery
Podľa geomorfologického členenia  patrí obec  Fatransko – tatranskej oblasti, kde zaberá časť Podtatranskej kotliny, podcelok Popradskej kotliny a Lomnickej pahorkatiny.
Klimatické pomery
Celé územie obce patrí  k európsko- kontinentálnej oblasti mierneho pásma. Južná časť obce má kotlinovú klímu s veľkou inverziou teplôt. Severná časť katastra obce, patrí do subtypu horskej klímy s malou inverziou teplôt, vlhkej až veľmi vlhkej, chladnej, ktorá prevláda v celom širšom území.
Vodstvo
Hydrologicky celý kataster obce odvodňuje rieka Biela prostredníctvom ľavostranných prítokov, prameniacich pod Smrečinami. Obcou pretekajú málo významné vodné toky s názvami Rieka, Valtinský a Lenivý a mimo zastavaného územia významný vodný tok rieka Biela.
Ulice
Farské lúky, Hlavná, J. Stilla, Jána Vojtaššáka, Jána Pavla II., Jarná, Kostolná, Krátka, Lemeje, Letná, Mlynská, Na Kosorku, Na úbočí, Nová, Partizánska, Pod Kicorou, Poľná, Potočná, Revolučná, Rovinky, Slnečná, Sv. Mikuláša, Sv. Rodiny, Školská, Športová, Tatranská, Vysoká hora, Zadná, Zadná hora a Záhradná.
Dejiny obce
Obec vznikla začiatkom 13. storočia. Je písomne doložená z roku 1288 pod názvom Landok. Ďalšie písomne doložené názvy obce: Ruda, Landeck (pred rokom 1289), Landok (1289), Landeck (z nem.- kút, kraj zeme)/Landek (1313), Landec (1585), Landocinum (1773), Lendak (1808); maďarsky Lándok; nemecky Landeck.
Obec patrila do donačného územia magistra Gallusa – Kokoša, teda bola súčasťou dunajeckého panstva Berzeviczyovcov. Roku 1313 ju vymenili  Berzeviczyovci  krížovníkom  Božieho hrobu za majetok v Chmeľove. Ešte v tom roku v Lendaku založili kláštor a Kostol sv. Mikuláša. Miechoviti, ktorí mali na Lendak nesporne poľský vplyv, však boli pre obec prospešní svojím vzdelaním i pokrokovými poľnohospodárskymi a inými technológiami. Lendacké panstvo existovalo do roku 1593, kedy rehoľa predala kláštor i kláštorný majetok rodine Horváthovcov – Palocsayovcov a Lendak sa stal sídlom Palocsayovcov.
V roku 1787 mala obec 81 domov 750 obyvateľov, v roku 1828 mala 136 domov a 985 obyvateľov. Roku 1856 tu mali majetky Salomonovci a roku 1879 Hohenlohe. V roku 1898  vypukol v  obci prvý veľký zničujúci požiar, pri ktorom vyhorela takmer celá dedina.
Do roku 1960 obec patrila pod okres Kežmarok, kraj Prešov, následne sa obec zaradila pod okres Poprad, Východoslovenský kraj. V roku 1996 na základe územného a správneho usporiadania sa obec začlenila pod okres Kežmarok. Dodnes sa tu zachovalo tradičné hospodárenie na pôde, ktorým sa v súčasnej dobe zaoberá prevažne staršia generácia súkromne hospodáriacich roľníkov, pre vlastnú spotrebu a potrebu hospodárskych zvierat.
Historické pamiatky
Medzi historické pamiatky obce patrí gotický Rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša, jeho vzácny neskorogotický oltár z 15. storočia, kríž z 13. storočia a rôzne iné pamiatky. Farský kostol sv. Mikuláša je postavený na staršom základe kostola z 13. storočia, neskoršie upravovaný, r. 1925 renovovaný a rozšírený severnou kaplnkou podľa projektu staviteľa Vidienka zo Spišskej Belej. Jednoloďový priestor s rovným uzáverom presbytéria, na severnej strane so sakristiou a novou kaplnkou, na južnej s predsieňou a na západnej s prestavanou vežou. Presbytérium zaklenuté dvoma poľami krížovej rebrovej klenby; rebrá hruškovitej profilácie dosadajú na konzoly s ruťicovou ozdobou. Loď zaklenutá v 15. storočia na polygonálny stredný pilier krížovou klenbou so žliabkovými rebrami. Z presbytéria vedie lomený portál s dvojitými hruškovitými prútmi do sakristie. Na južnej strane lode hlavný portál s profilovaným gotickým ostením. V presbytériu gotické sedílie a pastofórium s mriežkami. Veža v jadre z 13. storočia bola r. 1925 prestavaná. Pri kostole sa nachádza Boží hrob, ktorý bol postavený počas totalitného režimu ako bunker CO. Obec má taktiež veľa kaplniek a sôch, napr. Kaplnka Ružencovej Panny Márie z roku 1889 a Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie z roku 1925. Na miestnom cintoríne je Pomník padlým partizánom z jednotky Belov – Kovalenko, ktorý padli počas 2. svetovej vojny. V obci sa tiež nachádza cholerský cintorín na Poľnej ulici.
Demografia
Lendak je v súčasnosti z hľadiska počtu obyvateľov druhým najľudnatejším sídlom so štatútom obce v rámci Prešovského kraja, hneď po Jarovniciach. V roku 1663 sa v obci začala viesť matrika. Začiatkom 18. storočia mala obec len 148 obyvateľov. Postupne zaznamenala nárast obyvateľstva a už v roku 1787 mal Lendak 81 domov a 750 obyvateľov, v roku 1828 mal 136 domov a 985 obyvateľov. Obyvatelia boli chýrni bačovia a pastieri, pálili tiež vápno a zaoberali sa plátenníctvom. Rast populačnej krivky je pre obec charakteristický až doteraz. V súčasnosti je demografická základňa obce z hľadiska kvantitatívneho rastová. Z hľadiska národnostnej štruktúry vyše 99 % obyvateľov obce je slovenskej národnosti. V obci sa nenachádza rómske etnikum. Údaje o národnostnom zložení obyvateľov obce Lendak pochádzajú zo Sčítania obyvateľstva, domov a bytov z roku 2001. Významným socio-ekonomickým  ukazovateľom  je  veková štruktúra  obyvateľstva. Na základe  údajov  z  roku  2004  môžeme konštatovať, že veková skladba Lendaku je pre ďalší rozvoj obce priaznivá. V percentuálnom vyjadrení je 31 % obyvateľov v predproduktívnom veku, cca 60 % obyvateľov je v produktívnom veku a 9 % je vo veku poproduktívnom.
Farnosť
Obec patrí pod Kežmarský dekanát, Spišskú diecézu. Farský kostol je zasvätený sv. Mikulášovi, patrónovi obce. Odpustková slávnosť sa koná 6. decembra, na sviatok sv. Mikuláša. V roku 2012 sa začala výstavba nového kostola sv. Jána Krstiteľa. Konsekrácia kostola bola 3. júna. 2018. Kostol stojí v centre obce vedľa terajšieho kostola sv. Mikuláša. Súčasťou farnosti je aj filiálka v Tatranskej Kotline s kostolom Nanebovzatia Panny Márie. V obci taktiež pôsobí spoločenstvo z Kongregácie Milosrdných sestier Svätého kríža. Predtým v obci pôsobila Kongregácia sestier Nepoškvrneného počatia P. Márie.
Školstvo
Od 1. januára 2012 vznikla Spojená škola Školská 535/5, Lendak. Spojená škola v Lendaku pozostáva z materskej školy, základnej školy a základnej umeleckej školy. Základná škola v podtatranskej obci patrí medzi najväčšie školy okresu Kežmarok. V posledných rokoch prechádza rozsiahlou modernizáciou, ktorá sa prejavuje inováciou výchovno-vzdelávacieho procesu, využívaním informačno-komunikačných technológií, zavedením interaktívnych tabúľ do vyučovacieho procesu, spríjemňovaním prostredia, skvalitňovaním komunikácie medzi zriaďovateľom, školou, rodičmi a širokou verejnosťou. Navštevuje ju viac ako 1000 žiakov pochádzajúcich takmer na 100 percent z obce Lendak. Súčasťou základnej školy je Centrum voľného času.
Organizačné zložky školy
Ďalšie súčasti školy
Múzeum
V obci je Múzeum ľudovej kultúry, ktoré bolo založené v januári 2003. Nachádza sa na Potočnej ulici u rodiny Gallikovcov. V súčasnej dobe ho tvoria dve expozície: miestnosť ľudového odevu a drevenica. V budúcnosti sa uvažuje o jeho rozšírení. Všetko bude závisieť od finančných možností múzea.
Cykloturistika
Cez obec prechádzajú značené cyklistického trasy, ktoré sú súčasťou rozsiahlej siete značených cyklistických trás spájajúcich rôzne zaujímavé miesta v regióne.
Kúpele
V neďalekej osade Tatranská Kotlina, od obce sa nachádza sanatórium. V súčasnosti má štatút klimatických kúpeľov. Hlavnou činnosťou sanatória je komplexná ústavná starostlivosť o dospelých chorých s diagnózou priedušková astma, obštrukčná choroba pľúc a iné nešpecifické (netuberkulózne) ochorenia dýchacieho ústrojenstva, prevažne chronické.
Lyžovanie
Neďaleko obce sa nachádza lyžiarske stredisko v Bachledovej doline. Taktiež v tejto doline sa nachádza Chodník korunami stromov a rozhľadňa. Ďalšie lyžiarske strediská sú v Ždiar i, Tatranskej Lomnici, Starom Smokovci i a za hranicami v Poľsku.
Sánkovanie
V katastrálnom území obce na kopci Kicora sa nachádza prírodná sánkarská dráha s dĺžkou cca. Vznikla v spolupráci Slovenského zväzu sánkarov, Sánkarského klubu Lendak a obce Lendak. Budovanie začalo na jeseň v roku 2018.
Paraglajding
Nad obcou, na vrchu Pálenica, je ideálny letový terén pre začínajúcich aj skúsených paraglajdistov (prípadne rogalistov). Vrchol kopca sa nachádza vo výške a štart je z výšky približne, pričom prevýšenie štart – pristátie je.
Príroda
Obec je neďaleko Tatranského národného parku a Pieninského národného parku. V blízkosti obce sa nachádza Prírodná rezervácia Jedliny, Prírodná rezervácia Jezerské jazero o a Národná prírodná rezervácia Belianske lúky. V neďalekej liečebnej osade sa nachádza Belianska jaskyňa, najväčšia a jediná sprístupnená vysokohorská kvapľová jaskyňa v Tatranskom národnom parku.
Zaujímavosti
Traduje sa, že v Lendaku boli usídlení slávni írski stavitelia hradov, ktorých po tatárskom vpáde pozvali uhorskí panovníci, aby budovali bezpečné opevnenia krajiny. Z roku 1787 sa zachoval jedinečný Lendacký spevník. Vybrané piesne z neho použil Mikuláš Schneider Trnavský pri zostavovaní Jednotného katolíckeho spevníka. Dodnes si obyvatelia zachovali vzťah k spievaniu náboženských piesni v kostole. Historické pramene tiež uvádzajú, že tu došlo až k štyrom zemetraseniam (1834, 1840, 1846, 1876). Starší obyvatelia ešte aj dnes nosia lendacký goralský ľudový kroj vo všedné dni a mladší počas sviatkov, udalosti. Doteraz sa používa typické nárečie aj v domácnostiach. Taktiež sa zachovali rôzne zvyky a tradície. Tu i tam v obci sa zachovala ľudová architektúra, drevenice. Sú to zrubové podmurované domy so sedlovou strechou a štítom, ktoré majú škárovanie vymazané na modro.
Peter Áč
Peter Áč (* 26. marec 1943, Užhorod) je slovenský fotograf, ktorý sa špecializuje na fotografovanie pod vodou. Zúčastnil sa viacerých potápačských expedícií. Je autorom monografií Dunaj rieka života (1977), Tajný život rýb (2003).
Omar Bongo
El Hadj Omar Bongo Ondimba (predtým Albert-Bernard Bongo) (* 30. december 1935, Lewai, Gabon - † 8. jún 2009, Barcelona, Španielsko) bol prezident Gabonu od roku 1967 až do svojej smrti v roku 2009. Bol najdlhšie pôsobiacim lídrom štátu v Afrike a siedmym na svete.
Bongo bol zvolený za viceprezidenta v marci 1967. Stal sa prezidentom po smrti prezidenta Leon M'ba 28. novembra 1967. V roku 1973 konvertoval na islam a zmenil si meno na Omar. V roku 2003 si pridal priezvisko Ondimba. Bongo tvrdil, že autoritatívna forma vlády je v afrických podmienkach vhodnejšia ako demokracia kvôli kmeňovej lojálnosti. Napriek tomu na nátlak verejnosti začiatkom 90. rokov 20. storočia ukončil vládu jednej strany v krajine, ktorou bola Gabonská demokratická strana a pripustil vstup ďalších strán do volieb. Voľby sa konali v rokoch 1993, 1998 a 2005. Vo všetkých zvíťazil Bongo so ziskom 51,2%, 66,88% a v treťom prípade 79,2% hlasov. Napriek reformám je krajina stále považovaná za krajinu s rozšírenou korupciou a klientelizmom a krajinu bez nezávislého súdnictva.
Bongova manželka Edith Lucie († 2009) bola dcérou prezidenta Konga Denis Sassou-Nguesso. Jeho syn Ali-Ben Bongo bol ministrom zahraničných vecí v rokoch 1989–1991 a v roku 1999 sa stal ministrom obrany. Bongo presadil v roku 2003 zmenu ústavy, ktorou boli odstránené reštrikcie obmedzujúce počet funkčných období prezidenta. Bongovi kritici ho obviňujú, že sa snaží stať doživotným vládcom.
Bongo patril medzi najbohatšie hlavy štátu na svete. Pripisuje sa to rozšírenej korupcii a príjmom z predaja ropy. Vyšetrovanie komisie amerického senátu v roku 2005 odhalilo, že lobista Jack Abramoff ponúkol prezidentovi Bongovi možnosť zorganizovať stretnutie s prezidentom Georgeom W. Bushom za 9 miliónov dolárov. Bongo sa stretol s Bushom o 10 mesiacov neskôr.
John Lombe
Život
John Lombe sa narodil v Norwichi približne v roku 1693 do rodiny, ktorá mala k hodvábu blízko - jeho otec bol tkáč vlny. Bol mladším a nevlastným bratom Thomasa Lombeho, ktorý po jeho smrti zhromaždil imanie ako obchodník s hodvábom v Norwichi a Londýne.
Na začiatku 18. storočia sa do oblasti Midlands presunulo ťažisko tkanie hodvábu z Londýna a región sa stal centrom pletenia hodvábnych pančúch, preto sa tu výrazne zvýšil dopyt po hodvábnych priadzach. Ich výroba však bola zaostalá.
V Taliansku bolo toho času už rozvinuté mechanické spriadanie hodvábu, ktoré sa začalo rozvíjať už na začiatku sedemnásteho storočia, kedy jeho popis zverejnil taliansky vynálezca Vittorio Zonca. Podobný model načrtol aj Leonardo da Vinci, avšak Zoncov návrh bol prepracovanejší (nie je známe, či sa nejako navzájom ovplyvnili, alebo nie). John Lombe bol svojím bratom poslaný do Talianska, aby tunajší stroje osobne preskúmal a zistil, ako sa dá strojovo vyrábať predovšetkým organzín (zosúkaná hodvábna priadza používaná ako osnova na jemné tkaniny). John Lombe údajne uspel. Najprv sa nechal zamestnať v jednej z talianskych dielní, kde boli pre pradenie hodvábu používané práve tie stroje, ktorých tajomstvo chcel preskúmať. Potom sa do dielní vlámal v noci a veľmi starostlivo si vo svetle sviečok nakreslil podrobné plány strojov. S tými sa potom vrátil späť do Anglicka v roku 1716.
Patent na pradenie hodvábu
Následne sa v roku 1718 podarilo získať Thomasovi Lombemu patent, ktorý bol (citované priamo z neho) na:
„tri typy strojov nikdy predtým nevyrobené ani nepoužívané v tomto našom kráľovstve Veľkej Británie, jeden na vinutie najjemnejšieho surového hodvábu, ďalšie na pradenie a posledný na zosúkanie organzínu z najjemnejšieho talianskeho surového hodvábu tak skvelým spôsobom, že ešte nebol nikdy použitý v tomto našom kráľovstve, čo znamená, že mnoho tisíc rodín a našich poddaných bude môcť byť stále zamestnaných vo Veľkej Británii, bude môcť byť zásobených hodvábom na všetky spôsoby z manufaktúry našich poddaných a veľké množstvá budú môcť byť vyvážaná do cudzích krajín vďaka tomu, že bude rovnako lacné a dobré ako len môže byť nejaké zahraničné.“
Patent bol udelený na štrnásť rokov.
Lombeho továreň
thumb|Budova Lombeho továrne dnes, kedy v nej sídli Derbyjské priemyselné múzeum Thomas Lombe následne angažoval Sorocolda, aby postavil novú, väčšiu práčovňu (poháňanú vodou, teda staršia terminológiou mlyn) na mieste staršej továrne v Derby. Budova Lombe’s Mill bola dokončená v roku 1722, rok po smrti Johna Lombeho. Podľa povestí zahynul následkom pomsty - keď sa o úspechu Johnovej priemyselnej špionáže dopočul kráľ Sardínského kráľovstva, zaúlohoval vrahyňu, aby cestovala do Anglicka a obaja bratov zabila. Povesť ďalej tvrdí, že bol otrávený „podozrivú“ ženou, o ktorej sa predpokladá, že bola z Talianska, a ktorá sa objavila krátko pred jeho smrťou.
Thomasovi Lombeovi bol v roku 1727 udelený titul rytiera. V roku 1732 vypršala platnosť patentu a požiadavka na jeho predĺženie bola zamietnutá. Lombeho mlyn bol zrejme na celom svete prvou mechanickou výrobnou jednotkou poháňanou vodným kolesom; vzorom pre neskoršie práčovňu Richarda Arkwrighta, ktorá bola v Cromfordu a odštartovala priemyselnú revolúciu v oblasti tovární údolí Derwentu.
Thomas Lombe bol následne ocenený ešte grantom vo výške štrnástich tisíc libier, ktoré mal na zhotovenie modelu svojho stroja, aby bol tento model vystavený v londýnskom Toweru a mohli z neho profitovať ostatní. Thomas zomrel v roku 1739 a budova bola predaná Samuelovi Lloydovi a Williamovi Wilsonovi. Pradenie hodvábu v nej pokračovalo až do roku 1890, kedy sa čiastočne zrútila. Dnes je v nej Derbyjské priemyselné múzeum.
AS-201
AS-201 (niekedy aj SA-201) bola misia programu Apollo a zároveň prvý let novej nosnej rakety Saturn IB. Úlohou bolo otestovať systémy rakety a kozmickej lode Apollo. Štart sa uskutočnil 26. februára 1966 na štartovacom komplexe 34 na Cape Canaveral Air Force Station. Let prebiehal po suborbitálnej balistickej dráhe a trval 37 minút a 19 sekúnd. Po vyzdvihnutí bol veliteľský modul prevezený na White Sands Missile Range na ďalšie testy.
Ciele misie
thumb|left|170px|Štart misie AS-201
Cieľom bolo otestovať raketu Saturn IB a zároveň veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo. Loď Apollo mala sériové číslo CSM-009 a išlo o prvý produkčný exemplár série Block I. Predchádzajúce lode boli iba makety a modely. Táto verzia však nemala spojovací uzol pre lunárny modul, ten bol pridaný až neskôr.
Prípravy na štart
Štart sa mal uskutočniť 25. februára, ale pri odpočítavaní klesol tlak v jednej z nádrží na kvapalný vodík a palubný počítač štartovaciu sekvenciu prerušil iba štyri sekundy pred štartom. Porucha bola rýchlo opravená, ale kvôli oneskoreniu sa už nestihlo štartovacie okno.
Priebeh letu
26. februára sa už všetko zaobišlo bez problémov a raketa odštartovala o 16:12:01 UTC. Prvý stupeň vystúpil do výšky 57 kilometrov a odpadol. Potom bol zapálený motor J-2 druhého stupňa, ktorý vyniesol loď Apollo vo výšky a tiež odpadol. Loď zotrvačnosťou vystúpila do apogea vo výške 488 kilometrov a začala klesať. Pre zvýšenie rýchlosti vstupu do atmosféry bol zapálený motor AJ-10 servisného modulu. Konečná rýchlosť vstupu bola /s. Motor servisného modulu bol zapálený celkom dvakrát, prvýkrát na 184 sekúnd a druhýkrát na 10 sekúnd. Tým bola overená schopnosť reštartu vo vesmíre. Veliteľský modul dopadol do mora 37 minút po štarte a o dve hodiny neskôr bol vyzdvihnutý na palubu lietadlovej lode triedy Essex USS Boxer.
Počas letu došlo k niekoľkým poruchám lode Apollo. Servisný modul nepracoval správne a bolo zistené porušenie vedenia okysličovadla (oxid dusičitý – N2O4) pri čom sa zmiešalo s héliom pre dotlakovanie nádrží. Ďalší problém nastal vo veliteľskom module, kedy došlo ku skratu a strate kontroly počas návratu do atmosféry. Všetky problémy boli vyriešené a už sa neopakovali.
Suchoj Su-24
Suchoj Su-24 (v kóde NATO: "Fencer") je nadzvukový, dvojmiestny, dvojmotorový hornoplošník s meniteľnou geometriou krídel, určený pre boj za každého počasia, vyvinutý v ZSSR.
História a vývoj
thumb|left|Prototyp T-6-1 Po tom, ako bol v roku 1961 zavedený do sovietskeho letectva stíhací bombardér Su-7B, začala armáda vyvíjať tlak na sovietsku vládu, aby odsúhlasila vývoj nového lietadla. Základnou požiadavkou na lietadlo bola schopnosť operovať za každého počasia a útočiť aj na malé pozemné ciele. Dokument s technickými špecifikáciami bol zaslaný konštrukčnej kancelárii Suchoj, čím bol zahájený vývoj nového útočného bombardéra, neskôr nazvaného Su-24.
Už prvé štúdie jasne ukázali, že sa Suchoj nebude môcť uberať cestou modernizácie pôvodného Su-7B. Dôvodom bol nedostatok miesta v konštrukcii Su-7 pre novú avioniku, ktorej súčasťou bol novovyvíjaný zameriavací a navigačný systém. Vývoj tohto systému, nazvaného Puma, dostala na starosť konštrukčná kancelária OKB-794. V roku 1962 začal Suchoj práce na úplne novom lietadle, nazvanom S-6. Maketa stroja S-6 bola hotová už nasledujúci rok, avšak pomalé napredovanie vo vývoji systému Puma spôsobilo, že projekt bol dočasne pozastavený.