cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ProSieben
V prvých rokoch vysielania stanica vysielala hlavne hrané filmy, postupne začala s vysielaním seriálov a infotainmentu.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/8
8
8 Flora
80
80 Sappho - 800 Kressmannia - 801 Helwerthia - 802 Epyaxa - 803 Picka - 804 Hispania - 805 Hormuthia - 806 Gyldenia - 807 Ceraskia - 808 Merxia - 809 Lundia - 80P/Peters-Hartley
81
81 Terpsichore - 810 Atossa - 811 Nauheima - 812 Adele - 813 Baumeia - 814 Tauris - 815 Coppelia - 816 Juliana - 817 Annika - 818 Kapteynia - 819 Barnardiana - 81P/Wild
82
82 Alkmene - 820 Adriana - 821 Fanny - 822 Lalage - 823 Sisigambis - 824 Anastasia - 825 Tanina - 8256 Shenzhou - 826 Henrika - 827 Wolfiana - 828 Lindemannia - 829 Academia - 82P/Gehrels
83
83 Beatrix - 830 Petropolitana - 831 Stateira - 832 Karin - 833 Monica - 834 Burnhamia - 835 Olivia - 836 Jole - 837 Schwarzschilda - 838 Seraphina - 839 Valborg - 83D/Russell
84
84 Klio - 840 Zenobia - 841 Arabella - 842 Kerstin - 843 Nicolaia - 844 Leontina - 845 Naema - 846 Lipperta - 847 Agnia - 848 Inna - 849 Ara - 84P/Giclas
85
85 Io - 850 Altona - 851 Zeissia - 852 Wladilena - 853 Nansenia - 85389 Rosenauer - 854 Frostia - 855 Newcombia - 856 Backlunda - 857 Glasenappia - 858 El Djezaïr - 859 Bouzareah - 85P/Boethin
86
86 Semele - 860 Ursina - 861 Aida - 862 Franzia - 863 Benkoela - 864 Aase - 865 Zubaida - 866 Fatme - 867 Kovacia - 868 Lova - 869 Mellena - 86P/Wild
87
87 Sylvia - 870 Manto - 871 Amneris - 872 Holda - 873 Mechthild - 874 Rotraut - 875 Nymphe - 876 Scott - 877 Walkure - 878 Mildred - 879 Ricarda - 87P/Bus
88
88 Thisbe - 880 Herba - 881 Athene - 882 Swetlana - 883 Matterania - 884 Priamus - 885 Ulrike - 886 Washingtonia - 887 Alinda - 888 Parysatis - 889 Erynia - 88P/Howell
89
89 Julia - 890 Waltraut - 891 Gunhild - 892 Seeligeria - 893 Leopoldina - 894 Erda - 895 Helio - 896 Sphinx - 897 Lysistrata - 898 Hildegard - 899 Jokaste - 89P/Russell
Poľsko na Zimných olympijských hrách 2010
Poľsko na Zimných olympijských hrách 2010 reprezentovali 47 športovci v 11 športoch.
Imagine (album)
Imagine je druhým sólovým albumom Johna Lennona, ktorý je zároveň jeho najpopulárnejším projektom. Album bol nahraný a vydaný v roku 1971. Skladby, ktoré tento album obsahuje sú jemnejšie ladené a menej avantgardné ako skladby jeho predošlého albumu, ktorý vydal pod názvom John Lennon/Plastic Ono Band. Podľa Lennonových vyjadrení pri tvorbe tohto albumu mu šlo o to, aby svoje myšlienky polial čokoládovou polevou, ktorá je zaujímavejšou pre širšie spektrum publika.
Základ albumu bol nahrávaný v Lennonovom domácom štúdiu (Ascot Sound Studios v Tittenhurst Park), niektoré dodatočné party boli dohrané v štúdiu Record Plant v New Yorku. Spoluproducentami albumu boli Phil Spector John Lennon a Yoko Ono. Pracovné materiály, ktoré vznikli počas nahrávania na ktorých je zdokumentovaný vývoj hudobných nápadov počas realizácie niektorých skladieb vyšiel na videu s názvom Gimme Some Truth: The Making of John Lennon's Imagine.
Titulná skladba albumu „Imagine“ sa stala tzv. Signature songom Johna Lennona a jedným z najznámejších hudobných apelov pre prezentáciu myšlienky svetového mieru.
Populárnymi sú aj skladby „Jealous Guy“ (skladba, ktorá vznikla v Indii už v roku 1968 pri nahrávaní albumu The Beatles po názvom „Child of Nature“), „Oh My Love“ (kompozícia, ktorá vznikla v apolupráci s Yoko Ono), či meditatívna skladba „How?“.
Album Imagine obsahuje aj rokenrolovo ladené skladby „Crippled Inside“ a „It's So Hard“, ako aj provokatívnu pieseň „Gimme Some Truth“, ktorá vznikala so skupinou The Beatles ešte počas nahrávania albumu Let It Be. Pôvodne prvú (vinylovú) stranu albumu Imagine uzatvára kakofonickou zmesou tónov politický song „I Don't Wanna Be a Soldier Mama“.
Uznanie
Už v čase jeho prvého vydania v septembri a októbri 1971 bol album Imagine pozitívne prijatý hudobnou kritikou a stal sa svetovou jednotkou so stálym predajom. Titulná skladba dosiahla tretie miesto v rebríčkoch USA a v Spojenom kráľovstve sa dostala na prvú pozíciu. V roku 2000 vznikla pod dohľadom Yoko Ono remastrovaná reedícia tohto albumu.
V roku 2003 sa album Imagine v hodnotení časopisu Rolling Stone dostal na 76. miesto zoznamu 500 najlepších albumov všetkých čias. Zároveň bola z tohto albumu vytvorená zlatá remastrovaná kópia v štúdiu Mobile Fidelity Sound Lab.
Zoznam skladieb
Autorom skladieb je John Lennon, okrem uvedených výnimiek.
Svätopluk
Svätopluk (po česky a zastarano niekedy aj po slovensky Svatopluk) môže byť:
Aletická logika
Aletická logika  alebo logika nevyhnutnosti a možnosti je neklasická modálna logika, ktorá skúma úsudky, v ktorých vystupujú aletické modality nutnosti a možnosti.
Gentský oltár
thumb|Predná strana gentského oltára
Gentský oltár je zložený tabuľový oltár, ktorý bol vyrobený na objednávku Josa Vijdta pre jeho rodinnú kaplnku Jána Bohoslovca v katedrále sv. Bavona v Gente v Belgicku. Na oltári bol nájdený nápis, ktorý uvádza, že práce na ňom započal Hubert van Eyck, «maior quo nemo repertus (najväčší zo všetkých)», a zakončil ich jeho brat Jan, «arte Secundus (druhý v umení)», roku 1432. Dodnes nie je jasné, ktorý z oboch bratov prispel k vzniku diela viac. Podľa uvedeného nápisu sa má za to, že Hubert dielo započal a Ján ho dokončil. 6. mája roku 1432 bol oltár vysvätený.
Oltár pozostáva z 12 panelov v dvoch radoch, osem z nich je maľovaných po oboch stranách. Na nich je vyobrazených 258 ľudských postáv. Výška oltára v strednej časti je 3,5 m, jeho šírka v rozloženom stave 5 m. Hlavnou témou diela je vykúpenie ľudstva Kristovou obetou.
Vonkajšia strana oltára
V hornom rade obrazov sú prezentované postavy starozákonných prorokov a pohanských veštíc, predpovedajúcich príchod Vykupiteľa.
Vnútorná strana
V otvorenom stave sa rozmery oltára zdvojnásobia.
V strede horného radu obrazov je vyobrazenie Boha-Otca, sediaceho na tróne (v niektorých prameňoch sa táto postava interpretuje ako Kristus). Pri nohách leží koruna, symbolizujúca nadvládu nad všetkými cisármi. Po ľavej strane Boha je vyobrazená Panna Mária, po pravej Ján Krstiteľ. Vedľa nich sú obrazy Hold anjelských chórov, anjelov bez krídel; jeden z nich (sv. Cecílie) hrá na organ. Na krajných paneloch radu sú vyobrazení nahí Adam a Eva; nad nimi sú v malých oblúkových paneloch vyobrazené scény obete Kaina a Ábela a zabitie Ábela Kainom.
Nad Adamom a Evou sa nachádzajú scény obetovania Kaina a Abela a zavraždenie Ábela Kainom.
Uprostred spodného radu je scéna Klaňanie Baránkovi božiemu, symbolizujícímu Krista. Tento ústredný motív celého oltára diváka akoby vťahuje do svojho deja. Krajina je detailne prepracovaná a celá je preliata svetlom. Nad oltárom sa vznáša Duch Svätý v podobe bielej holubice, v popredí je umiestnená fontána - symbol kresťanstva. V popredí vľavo od fontány je skupina starozákonných prorokov - tí, ktorí uverili v Krista skôr, než prišiel (proroci, cirkevní otcovia, pohan Vergílius v bielom - „kresťan duchom“), v popredí vpravo dvanásť apoštolov, za nimi potom pápeži, biskupi a rehoľníci, hore vpravo potom sprievod panien a mučeníc.
Horný rad
Dejiny oltára
V roku 1566, v čase vojny medzi Flámskom a Španielskom bol oltár prenesený z kostola do veže sv. Bavona a potom na Gentskú radnicu. Zvíťazivší gentskí protestanti sa rozhodli darovať oltár anglickej kráľovnej Alžbete ako výraz vďaky za jej pomoc vo vojne. Následník donátora oltára bol však proti a dosiahol, že oltár zostal v meste. Potom, čo roku 1584 vládu v Gente získali katolíci, bol oltár umiestnený na pôvodné miesto.
V roku 1781 rakúsky cisár Jozef II. pri návšteve kostola vyjadril nespokojnosť s nezahalenými postavami Adama a Evy. Panely s ich vyobrazeniami boli sňaté a prenesené do kláštornej knižnice.
V roku 1792 Francúzi odviezli štyri centrálne časti oltára do Louvru. Napoleon chcel získať aj bočné časti oltára; bolo navrhnuté vymeniť ich za Rubensove obrazy, ale gentskí radní túto výmenu odmietli. Keď sa Ľudovít XVIII. po Napoleonovej porážke stal francúzskym kráľom, roku 1815 odnesené štyri panely Gentu vrátil.
Neskôr vikár kostola odcudzil niekoľko panelov oltára a predal ich bruselskému obchodníkovi. Ten a anglický starožitník Edward Solly prepredali panely pruskému kráľovi Fridrichovi Viliamovi III. Pre berlínske cisárske múzeum.
V roku 1861 belgická vláda za 50 000 frankov kúpila panely s vyobrazeniami Adama a Evy. Časti oltára boli umiestnené v múzeu v Bruseli.
Za prvej svetovej vojny sa nemecké vojská, obsadivšie Belgicko v roku 1914, snažili nájsť časti gentského oltára v Bruseli aj v Gente. Kanonik kostola sv. Bavona v Gente so štyrmi pomocníkmi ukryli časti oltára až do konca vojny v roku 1918. Podľa podmienok Versaillskej mierovej zmluvy z roku 1919 sa Gente vrátili bočné panely, ktoré získalo Prusko roku 1821 pre Cisárske múzeum.
V noci z 10. na 11. apríla roku 1934 bol ukradnutý panel s vyobrazením «Spravodlivých sudcov». Gentský biskup dostal prostriedky na to, aby mohol vyplatiť odmenu milión belgických frankov za jeho nájdenie. 25. novembra toho istého roku 1934 Arsen Coudertire z Gente na smrteľnom lôžku vypovedal, že panel ukradol on a ukryl ho vo svojom stole. Panel sa však nájsť nepodarilo, a preto bola v roku 1945 táto časť oltára nahradená kópiou maliara Jefa Vandervekena.
Belgickí fašisti hodlali celý oltár darovať Hitlerovi. 16. mája roku 1940 bol na troch nákladných autách odvezený do Francúzska a uložený na zámku v Pau v južnom Francúzsku. S fašistickou vládou boli podpísané dohody, že oltár bude možné odviezť iba so súhlasom troch strán - gentskeho starostu, predstaviteľa vichistickej vlády a nemeckého splnomocnenca. V septembri roku 1942 si predstavitelia Nemecka vyžiadali odovzdanie oltára. Zo zámku v Pau ho previezli do Paríža a pripojili k ďalším umeleckým skvostom, ktoré zhromaždili vo Francúzsku pre Hitlerovo múzeum v Linzi a pre zbierku Hermanna Göringa. Potom oltár odviezli do zámku Neuschwanstein v Bavorsku.
Koncom vojny sa fašisti rozhodli uložiť umelecké poklady v opustených baniach v Altaussee. 10. apríla 1945 prišlo do Salzburgu niekoľko nákladných áut s ťažkými debnami. Hauptsturmführer SS Helmut von Hummel s pomocníkmi zo štábu Alfreda Rosenberga sa rozhodli zničiť všetko, čo bolo v šachtách uložené. Skupine rakúskych partizánov sa podarilo dostať bane pod kontrolu a Ernst Kaltenbrunner rozkázal odstrely v šachtách zastaviť.
8. mája roku 1945 Tretia americká armáda obsadila bane. Oltár bol potom dopravený do Mníchova a 20. augusta toho istého roku sa vrátil späť do Belgicka.
SĽUK
Slovenský ľudový umelecký kolektív alebo SĽUK je profesionálne umelecké teleso na Slovensku.
SĽUK bol zapojený do digitalizácie kultúrneho dedičstva Slovenska, vzniknutý digitálny obsah je sprístupnený na portáli Slovakiana.
Charakteristika
SĽUK nadväzuje na ľudové tradície, umelecky ich spracováva, rozvíja do štylizovaného umeleckého prejavu, ktorý prezentuje prostredníctvom programových predstavení. Celá tvorba SĽUK-u predstavuje kolektívne umelecké výtvory, na ktorých participuje široký okruh spolupracovníkov – skladateľov, choreografov, výtvarníkov, odborných pracovníkov z oblasti folkloristiky, pedagógov a pod. Počas jednotlivých umeleckých období, ktorými SĽUK vo svojom vývoji prešiel, sa na umeleckom profilovaní a smerovaní zúčastňovali významné tvorivé osobnosti.
Zo skladateľov národní umelci Alexander Moyzes (tvorca prvého programu a prvej dramaturgickej línie umeleckej činnosti súboru), Eugen Suchoň, Ján Cikker, ďalej P. Tonkovič, Dezider Kardoš, Július Móži, J. Štelzer, zaslúžilí umelci Tibor Andrašovan, Bartolomej Urbanec a iní. Neskôr sa autorský okruh rozšíril o skladateľov, ktorí boli nositeľmi nových kompozičných pohľadov a prístupov k folklórnemu materiálu. Boli to napríklad zaslúžilý umelec Iľja Zeljenka, Tadeáš Salva, J. Malovec, Igor Bázlik, Hanuš Domanský, Svetozár Stračina a ďalší.
Z umeleckých pracovníkov – choreografov SĽUK-u to boli Š. Tóth, Martin Ťapák, zaslúžilý umelec Štefan Nosáľ. Úspechy telesa od začiatkov dodnes sú spojené predovšetkým s choreografickou a režijnou prácou Juraja Kubánku.
SĽUK okrem bohatej domácej produkcie úspešne reprezentoval slovenské ľudové umenie takmer vo všetkých krajinách Ázie, Afriky, Ameriky. Jeho pracovným sídlom bol v minulosti neogotický kaštieľ v bratislavských Rusovciach.
Do SĽUK-u patria tri organizačné zložky: K SĽUK-u patrí aj reštaurácia a kaviareň, ktorá sídli na rovnakej adrese.
Diskografia
diskografia nie je úplná
Zoznam článkov slnečnej sústavy/Č
ča
Čandraján-1 - Čandraján-2 - Časomiera na Marse - Časová os prieskumu vesmíru
če
Červená asymetria - Červená koronálna čiara
čch
Čchang-e 1 - Čchang-e 2 - Čchang-e 3 - Čchang-e 4 - Čchang-e 5
Tom DeLonge
Thomas Matthew „Tom“ DeLonge (* 13. december 1975, Poway, Kalifornia) je gitarista, spevák a spoluzakladateľ americkej skatepunkovej skupiny Blink-182.
Životopis
Thomas Matthew DeLonge junior sa narodil v meste Poway v Kalifornii. Jeho matka pracovala v realitnej kancelárii a otec pôsobil ako vedúci pracovník v energetickej spoločnosti. Má staršieho brata Shona a mladšiu sestru Karie.
Aj keď Thomas pochádzal z dobrej rodiny, bol veľmi problémové dieťa. Veľmi skoro objavil alkohol a pred svojimi pätnástymi narodeninami bol za opilecké výtržnosti na športovom podujatí vylúčený zo školy. Nastúpil na školu Rancho Bernardo, kde sa začal zaujímať o punk rock. Neskôr sa však do pôvodnej školy vrátil. Bol takisto známy tým, že budil svojich rodičov v nočných hodinách hraním na trúbku. O iné hudobné nástroje sa začal zaujímať v cirkevnom tábore. Tu objavil gitaru, ktorej sa následne začal venovať. Prvú gitaru dostal od kamaráta, ktorého otec pracoval na skládke. Niekto vyhodil úplne funkčný nástroj a ten sa dostal k Tomovi.
Tom objavil punk rock počas prázdnin v Oregone, kam išiel navštíviť kamaráta, ktorý bol veľkým fanúšikom tohoto žánru. Ukázal Tomovi kapely ako napr. Stiff Little Fingers, Dinosaurus Jr. a The Descendents. Krátko po strednej škole sa Thomas dal dohromady s priateľom Markom a založili kapelu, ktorú neskôr pomenovali Blink.
Tom je známy tým, že je posadnutý fenoménom UFO a vládnymi sprisahaniami. Je ženatý. Jeho manželkou je Jennifer Jenkins, s ktorou sa oženil 26. mája 2001. Má jednu dcéru, narodenú v roku 2002.
Hudobná kariéra
V roku 1992 založili spolu so Scottom Raynorom Blink-182. Keď Raynora v roku 1998 nahradil Travis Barker, skupina vydala album Enema of the state, ktorý zaznamenal veľký úspech. Nasledujúci album Take Off Your Pants and Jacket bol ešte populárnejší. Tom a Travis sa neskôr stretli v kapele Box Car Racer, čo bol postranný projekt Toma z roku 2003. Blink vydali ešte jeden album, tesne pred tým, než ohlásili dlhodobú pauzu.
Tom DeLonge neskôr založil alternatívnu skupinu Angels and Airwaves. Skupina vydala v roku 2006 debutový album We Don't Need To Whisper.
Peter Révai
Barón Peter Révai (staršie „Révay de Szklabina et Blathnicza“; používané varianty mena sú Révay, Rewa, Réva; * 2. február 1568, Holíč – † 4. jún 1622, Trenčín) bol slovenský básnik, krajinský hodnostár, vojak a historik.
Životopis
Pochádzal z turčianskeho rodu Révai, jeho otec bol barón Michal Révai a matka Anna Bakičová. Narodil sa na Holíčskom hrade, vzdelanie získaval v Bardejove, Spišskej Novej Vsi, pravdepodobne i vo Viedni a v rokoch 15891591 tiež v Štrasburgu, kde získal titul magistra filozofie. Od roku 1598 bol dedičným županom Turčianskej stolice, od roku 1601 kráľovským komisárom, v roku 1610 bol kráľovským dvormajstrom, od roku 1615 hlavným dverníkom a od roku 1619 stolníkom. Mal pomerne rozsiahly rozhľad vo filozofii a histórii, ovládal rečnícke umenie, viacero jazykov, vybudoval si bohatú knižnicu, a vďaka tomuto všetkému sa stal uznávanou politickou a kultúrnou osobnosťou. Bojoval vo vojne s Osmanskou ríšou (Ostrihom, Vyšehrad, Fiľakovo, Novohrad). Stal sa tiež jedným z vedúcich predstaviteľov evanjelickej šľachty, podporoval náboženskú literatúru. Zomrel v Trenčíne, no pochovaný bol do rodinnej hrobky v Martine.
Tvorba
300px|náhľad|vpravo|Úvodná stránka najznámejšieho diela Petra Révaia Jeho básnické a historické dielo ovplyvnilo neskoršiu slovenskú historiografiu a národoobranné diela. Literárne sa začal prejavovať už počas štúdií v Štrasburgu, prvé dielo (okrem magisterskej dišputy) mu vyšlo v roku 1592 (stať Velezrada). Ako prvý uhorský historik objasňoval starobylosť Slovanov. Vo svojich dielach prezentoval Uhorsko ako mnohonárodnostný štát. S úradníkmi svojho panstva viedol korešpondenciu v kultivovanej slovenčine.
Airbus A340
Airbus A340 je štvormotorové veľkokapacitné („widebody“ dizajn) dopravné lietadlo s dlhým doletom vyrábané spoločnosťou Airbus. Jeho konštrukcia je z veľkej časti zhodná s dvojmotorovým Airbusom A330. Pôvodné varianty mali rovnaký trup a krídla, kým neskoršie verzie sú dlhšie a majú väčšie krídla.
A340 bol pôvodne navrhnutý ako konkurencia lietadiel Boeing 747, ale posledná verzia priamo konkuruje Boeingom 777 na dlhých a veľmi dlhých tratiach. Prvý variant A340-300 vzlietol prvýkrát 25. októbra 1991. Bolo to prvé štvormotorové lietadlo Airbusu a prvé civilné veľkokapacitné lietadlo s fly-by-wire ovládaním.
Koncepcia
Prvé štúdie modelu boli publikované v roku 1981 v novembrovom vydaní Air International Magazine pod názvom TA11 (zo skratky Twin Aisle, dve uličky).. Podobný názov mali aj A320 (SA9) a A330 (TA9).. Napriek vzrastajúcemu dopytu Lufthansy po modele A320 sa pokračovalo vo vývoji TA11..
Výroba
Výroba nového Airbusu bola zahájená v roku 1988, pričom A340 pre dlhé trate sa mal stať vhodným doplnením modelu A320 na krátke trate a A300 pre stredné trate. Podobne, ako pri A320 sa dbalo predovšetkým na jednoduchosť lietadla a prehľadnosť palubnej dosky.. V tom čase najnovšie veľkokapacitné lietadlo Boeingu (dvojmotorový Boeing 767) mal nevýhodu oproti lietadlám ako bol B747 kvôli pravidlám ETOPS: dvojmotorové lietadlo muselo po celú dobu letu zostať dostatočne blízko núdzovým letiskám, aby v prípade poruchy jedného z dvoch motorov mohlo bezpečne pristáť. Štvormotorový A340 bol pokusom vyrobiť novú generáciu konkurentov strojom B747, ktorých by sa netýkali obmedzenia ETOPS. Počas druhej polovici 90. rokov Airbus presadzoval filozofiu, že 4 motory (Airbusu A340) sú vždy lepšie ako dva motory (Boeingu 777), pretože poskytujú omnoho väčšiu mieru bezpečnosti pri poruche jedného z nich. Ale keď neskôr začali rásť ceny leteckého paliva, začali aerolinky stále viac objednávať konkurenčný B777. V roku 2005 už Airbus získal iba 15 objednávok na A340.
Konštruktéri Airbusu navrhovali A340 súčasne s dvojmotorovým A330: oba stroje zdieľajú zhodné krídlo, podobnú konštrukciu trupu a oba používajú vyspelú avioniku vyvinutú pôvodne pre A320.
Pôvodným zámerom bolo použiť novo vyvíjané (superfan) motory IAE (International Aero Engines), ale spoločnosť IAE ich vývoj zrušila, a tak boli použité motory CFMI CFM56-5C4. Keď v roku 1991 vzlietol prvý A340, konštruktéri zistili závažnú chybu v konštrukcii krídla: nebolo dostatočne pevné, aby unieslo vonkajšie motory bez skrútenia a kmitania. Aby sa tomu zabránilo, bolo vyvinuté špeciálne „zaoblenie“ spodnej časti krídla nazvané plastron, ktoré upravuje prúdenie vzduchu okolo pylónov. Takto upravený A340 bol uvedený do prevádzky v roku 1993 spoločnosťami Lufthansa a Air France.
Do októbra 2005 bolo objednaných celkovo 385 strojov A340 a z toho 310 už bolo dodaných.
V januári 2006 Airbus oznámil, že plánuje vývoj zväčšenej verzie A340, nazvanej A340E (E ako enhanced – zväčšený), ako reakciu na znižujúci sa predaj typu, konkurenciu nových verzií Boeingu 777 a vzrastajúce ceny leteckého paliva. V roku 2005 Boeing získal 154 objednávok na svoj model 777, zatiaľ čo Airbus iba 15 na A340. Airbus tvrdí, že zväčšený A340 bude hospodárnejší ako staršia verzia A340 a bude schopný efektívne konkurovať Boeingu 777.
Varianty
Airbus pôvodne ponúkal dve verzie modelu A340, A340-200 a A340-300. A340-200 bola kratšia ako A340-300 a mala menšiu kapacitu, ale dlhší dolet. V roku 1997 Airbus začal výrobu predĺžených verzií A340 s novým väčším krídlom – verzia 500 s veľmi dlhým doletom a verzia 600 s vyššou kapacitou. Obe verzie vstúpili do služby v roku 2002.
A340-200
right|thumb|Airbus A340-200 spoločnosti [[South African Airways pristáva na Medzinárodnom letisku Olivera Tamba v Johannesburgu]]
Verzia A340-200 mala s 261 miestami pre cestujúcich v troch triedach dolet 13 000 km a s 239 miestami 14 800 km. Bola poháňaná štyrmi dvojprúdovými motormi CFMI CFM56-5C. A340-200 sa vyrábala od roku 1987 a po prvýkrát vzlietla 1. apríla 1992. Táto verzia sa príliš dobre nepredávala a už sa nevyrába.
A340-8000
A340-8000 je variant A340-200 so zväčšenou kapacitou palivových nádrží, ktoré zväčšili maximálnu vzletovú hmotnosť (MTOW) lietadla na 275 ton. Dolet s 232 cestujúcimi v troch triedach je 15 000 km. Pohon zabezpečujú štyri dvojprúdové motory CFMI CFM56-5C4 každý s ťahom 151 kN. Objednaný bol iba jeden exemplár brunejským sultánom, ktorý bol vyrobený, ale nebol dodaný.
Ďalšie A340-200 boli neskôr upravované tzv. balíčkami zlepšujúcimi výkon (performance improvement packages, PIP), ktoré im umožňujú dosiahnuť podobné výkony. Také stroje sa označujú A340-213X.
A340-300
thumb|right|Airbus A340-300 spoločnosti [[Finnair]]
A340-300 má kapacitu 295 cestujúcich v troch triedach a dolet 12 400 km. Je to pôvodná verzia typu A340, ktorá po prvýkrát vzlietla 25. októbra 1991 a do služby v Lufthanse a Air France vstúpila v marci 1993. Je poháňaná štyrmi dvojprúdovými motormi CFMI CFM56-5C. Podľa neoverených správ má táto verzia nízku rýchlosť stúpania v porovnaní s ostatnými verziami A340 a konkurenčnými typmi Boeingu.
Priamym konkurentom tejto verzie je Boeing 777-200ER.
A340-313X, -313E
A340-313X je verzia A340 so zvýšenou hmotnosťou po prvýkrát dodaná pre Singapore Airlines v apríli 1996 (dnes už Singapore Airlines túto verziu neprevádzkujú). A340-313E bola po prvýkrát dodaná pre Swiss International v roku 2003. Obe verzie majú MTOW medzi 271 a 275 tonami a typický dolet s 295 cestujúcimi medzi 13 100 km a 13 500 km. Pohon zabezpečujú motory CFMI CFM56-5C4 s ťahom 151 kN.
A340-500
thumb|right|Airbus A340-500 spoločnosti [[Singapore Airlines]]
Saint-Laurent-Bretagne
Saint-Laurent-Bretagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Airbus A340
A340-500
A340-500 bolo civilné dopravné lietadlo s najdlhším doletom na svete (KC-10 Extender je sériovo vyrábané lietadlo s najdlhším doletom na svete) až do predstavenia Boeingu 777-200LR „Worldliner“ na začiatku roka 2006. S 313 cestujúcimi v troch triedach má dolet viac ako 16 000 km. Napr. Singapore Airlines prevádzkujú tento model na svojej nonstop linke z Newarku v New Jersey do Singapuru, 18 hodín trvajúca cesta je najdlhší pravidelný, non-stop komerčný let na svete. Lietadlá na tejto linke lietajú so zníženým množstvom nákladu, s menším množstvom cestujúcich a s prídavnými palivovými nádržami. Hovorí sa, že A340-500 môže letieť z Londýna až priamo do Perthu v Austrálii.. Táto verzia A340 uskutočnila svoj prvý let 11. februára 2002 a letové certifikáty získala 3. decembra 2002. Prvým zákazníkom bola spoločnosť Emirates.
Saint-Laurent-Bretagne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Airbus A340
A340-500
V porovnaní s A340-300 má A340-500 o 3,3 m dlhší trup, zväčšenú plochu krídla, výrazne zväčšenú kapacitu palivových nádrží (o 50%), mierne vyššiu cestovnú rýchlosť, väčšiu vodorovnú chvostovú plochu a menšiu zvislú chvostovú plochu. Rovnako ako 777-300 má aj A340-500/-600 kamery, ktoré pomáhajú pilotom pri rolovaní na letisku. A340-500 poháňajú štyri dvojprúdové motory Rolls-Royce Trent 553 každý s ťahom 236 kN.
Bassu
Bassu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Airbus A340
A340-500
Airbus ponúka aj verziu so zvýšenou hmotnosťou A340-500HGW (High Gross Weight), ktorá má dolet 16 700 km a maximálnu vzletovú hmotnosť (MTOW) 380 ton. Používa rovnakú zosilenú konštrukciu a zväčšenú kapacitu palivových nádrží ako A340-600HGW.
Priamym konkurentom je model Boeingu 777-200LR, ktorý vstúpil na trh vo februári 2006.
A340-600
thumb|right|Airbus A340-600 vo farbách španielskej spoločnosti [[Iberia (letecká spoločnosť)|Iberia počas letu]]
A340-600 bol navrhnutý ako náhrada za dosluhujúce Boeingy 747 prvej generácie. Dokáže prepraviť 380 cestujúcich v troch triedach (419 v dvoch triedach) na vzdialenosť 13 900 km. Ponúka teda prepravu rovnakého množstva pasažierov ako 747, ale s dvojnásobným nákladovým priestorom a nižšími nákladmi. Prvý let A340-600 uskutočnil 23. apríla 2001. Vo Virgin Atlantic začal pravidelnú prevádzku v auguste 2002. Cathay Pacific používa tieto lietadlá na svojich nonstop linkách medzi Hongkongom a New York City (JFK), kde však sú prenajaté stroje A340-600 od roku 2007 nahradené novými Boeingami 777-300ER.
A340-600 je o viac ako 10 m dlhší ako základná verzia -300, vďaka čomu je najdlhším dopravným lietadlom na svete (je o viac ako 4 m dlhší ako Boeing 747-400, ale v budúcnosti bude prekonaný novou nákladnou verziou 747-8). Je poháňaný štyrmi dvojprúdovými motormi Rolls-Royce Trent 556 každý s ťahom 249 kN. Pod trupom má navyše pridaný štvorkolesový podvozok, ktorý mu pomáha zvládnuť zvýšenú maximálnu vzletovú hmotnosť (MTOW).
Prvých sedem strojov A340-600 bolo dodaných s príliš ťažkými krídlami. Zákazníkovi (Virgin Atlantic) na jeho žiadosť boli dodané nové lietadlá a pôvodné stroje boli za zníženú cenu dodané spoločnostiam Iberia Airlines a Cathay Pacific.
14. apríla 2006 úspešne prešiel certifikačným procesom nový variant Airbusu A340-600 so zvýšenou maximálnou vzletovou hmotnosťou (MTOW = 380 ton) a dlhším doletom (14 600 km). Verzia nesie označenie A340-600HGW („High Gross Weight“). Používa zosilnenú konštrukciu, zväčšenú kapacitu palivových nádrží a pri výrobe sa využívajú nové technológie (napr. zvarovanie laserovým lúčom). Prvým zákazníkom bol Qatar Airways v lete 2006, potom nasledovala Lufthansa, Virgin Atlantic a Etihad Airways. Prvý let tejto verzie sa uskutočnil 18. novembra 2005..
Priamym konkurentom je model Boeingu 777-300ER.
Súhrn nehôd
Stav k 23. augustu 2021:
Bassu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Airbus A340
Totálne straty
thumb|Ohorený A340-300 spoločnosti [[Air France na Pearsonovom medzinárodnom letisku v Toronte 2. augusta 2005]]
Typ A340 doposiaľ nemal žiadnu haváriu, pri ktorej by zahynul človek, ale šesť lietadiel bolo zničených:
Bassu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Laurent-Bretagne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/9
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 132 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Viliam Furdík
Viliam Furdík (* 30. január 1890, Slovensko) je podnikateľ, továrnik.
Životopis
Podnikateľ a továrnik v Banskej Bystrici. Počas SNP zaistený nemeckými bezpečnostnými orgánmi v Banskej Bystrici (28. decembra 1944), prepustený (30. decembra 1944).
Zoznam článkov slnečnej sústavy/9
9
9 Metis
90
90 Antiope - 900 Rosalinde - 9009 Tirso - 901 Brunsia - 9010 Candelo - 902 Probitas - 903 Nealley - 90377 Sedna - 904 Rockefellia - 90482 Orcus - 905 Universitas - 906 Repsolda - 907 Rhoda - 908 Buda - 909 Ulla - 90P/Gehrels
91
91 Aegina - 910 Anneliese - 911 Agamemnon - 912 Maritima - 913 Otila - 914 Palisana - 915 Cosette - 916 America - 917 Lyka - 918 Itha - 919 Ilsebill - 91P/Russell
92
92 Undina - 920 Rogeria - 921 Jovita - 922 Schlutia - 923 Herluga - 924 Toni - 925 Alphonsina - 926 Imhilde - 927 Ratisbona - 928 Hildrun - 929 Algunde - 92P/Sanguin
93
93 Minerva - 930 Westphalia - 931 Whittemora - 932 Hooveria - 933 Susi - 934 Thuringia - 935 Clivia - 936 Kunigunde - 937 Bethgea - 938 Chlosinde - 939 Isberga - 93P/Lovas
Saint-Laurent-Bretagne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/9
94
94 Aurora - 940 Kordula - 941 Murray - 942 Romilda - 943 Begonia - 944 Hidalgo - 945 Barcelona - 946 Poesia - 947 Monterosa - 948 Jucunda - 949 Hel - 94P/Russell
95
95 Arethusa - 950 Ahrensa - 951 Gaspra - 952 Caia - 953 Painleva - 954 Li - 9543 Nitra - 955 Alstede - 956 Elisa - 957 Camelia - 958 Asplinda - 959 Arne
96
96 Aegle - 960 Birgit - 961 Gunnie - 962 Aslog - 963 Iduberga - 964 Subamara - 965 Angelica - 966 Muschi - 967 Helionape - 968 Petunia - 969 Leocadia - 96P/Machholz
97
97 Klotho - 970 Primula - 971 Alsatia - 972 Cohnia - 973 Aralia - 974 Lioba - 975 Perseverantia - 976 Benjamina - 977 Philippa - 978 Aidamina - 979 Ilsewa - 9793 Torvalds - 97P/Metcalf-Brewington
99
99 Dike - 990 Yerkes - 991 McDonalda - 992 Swasey - 993 Moultona - 994 Otthild - 995 Sternberga - 996 Hilaritas - 9969 Braille - 997 Priska - 998 Bodea - 999 Zachia - 99942 Apophis - 99P/Kowal
Bassu
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4283
NGC 4283 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Ľuboš Velebný
S hokejom začínal vo Zvolene, kde si prvýkrát zahral aj medzi seniormi. V roku 2000 ho draftovalo Toronto Maple Leafs v 7. kole ako 223. v poradí. Po drafte odišiel do zámoria kde hrával postupne v USHL v klube Waterloo Blackhawks, v OHL za kluby London Knights a Belleville Bulls a nakoniec aj v UHL za kluby Quad City Mallards a Kalamazoo Wings. V sezóne 2003/2004 sa vrátil do Európy kde si zahral v slovenských kluboch HKm Zvolen a HC ’05 Banská Bystrica. Od sezony 2007/2008 hrával dve sezóny v Nemecku za ESV Kaufbeuren a Dresdner Eislöwen. Pred sezónou 2009/2010 odišiel do IHL a to klubu Muskegon Lumberjacks, ale pre problémy s pracovným povolením sa rozhodol v priebehu novembra vrátiť na Slovensko do klubu MHC Martin
Reprezentácia
Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta juniorov do 18 rokov a to v rokoch 1999 a 2000 a Majstrovstiev sveta juniorov do 20 rokov v rokoch 2001 a 2002.
Kařízek
Kařízek je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 47 obyvateľov, z toho 24 mužov a 23 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,7 roka (muži 37,8 roka, ženy 39,6 roka).
Komponovanie hudby
Komponovanie hudby je spôsob produkcie hudby pri ktorom hudobný skladateľ utvára, upevňuje vlastnú predstavu znenia hudobného diela ako umeleckej transformácie reality a snaží sa túto predstavu ako jeden z množiny budúcich významových útvarov vyjadriť znakovým systémom: skladateľ vykoná zápis predstavy znenia diela notovým zápisom. Pritom dochádza k reštrukturalizácii a transformácii obrazov vo vzťahu k požadovanému cieľu.
Pri komponovaní dochádza k odstupu, ktorý delí vlastný zrod diela od jeho uvedenia (zvukovej realizácie). Časový úsek, v ktorom celok alebo jeho jednotlivé fragmenty vznikajú, nezodpovedá svojim rozsahom časovému úseku, v ktorom ako hudba neskôr zaznieva. Je niekedy až nesúmeriteľne dlhší – dielo vzniká týždne alebo roky. Tým je daná možnosť realizovať konkrétny tvorivý proces ako sériu viac-menej rozpojitých tvorivých aktov umožňujúcich postupné dozrievanie koncepcie, oprava neuspokojivých riešení, neustále domýšľanie vzťahov čiastkových štruktúr a koncepcie, využitie tvorivých postupov, ktoré predpokladajú selekciu náhodných variácií a pod.
Kompozičná činnosť tohto typu sa prakticky viaže na existenciu notového písma, prípadne dnes aj zvukového záznamu.
Lóve (film)
Lóve je slovenský film režiséra Jakuba Kronera, natočený v roku 2011.
Farská hora
Farská hora je najvyšším bodom geomorfologického celku Zvolenská kotlina. Nachádza sa v jeho severovýchodnej časti, v podcelku Ponická vrchovina, východne od obce Poniky.
Bassuet
Bassuet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4284
NGC 4284 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Heladská kultúra
Heladská kultúra alebo heladské obdobie bola egejská kultúra na gréckej pevnine južne od Macedónie v rokoch 2800 až 1100 pred Kr., teda zhruba počas medenej a bronzovej doby.
Periodizácia:
Eva Marie Saintová
Eva Marie Saintová (* 4. júl 1924, Newark, New Jersey, USA) je americká herečka.
Svoju kariéru začala v štyridsiatych rokoch 20. storočia v divadle a neskôr hrala v rôznych televíznych seriáloch; od päťdesiatych rokov hrala tiež vo filmoch. Medzi jej najznámejšie úlohy patrí Eve Kendall vo filme Na sever severozápadnou dráhou z roku 1959. Za svoju rolu vo filme On the Waterfront z roku 1954 bola ocenená Oscarom za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe. Hrala v rade ďalších filmov, medzi ktoré patrí napríklad All Fall Down (1961), The Sandpiper (1964) alebo Grand Prix ( 1966). V roku 1951 sa vydala za režiséra Jeffreyho Haydena.
Snem Slovenskej republiky
Snem Slovenskej republiky (predchádzajúce názvy: december 193814. marec 1939: Snem Slovenskej krajiny, 14. marec 193921. júl 1939 Slovenský snem, príp. Snem Slovenského štátu) bol zákonodarný orgán Slovenskej republiky a do vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 najvyšší zákonodarný orgán autonómnej Slovenskej krajiny v rámci Česko-Slovenskej republiky. Snem bol ustanovený na základe nedemokratických volieb z 18. decembra 1938 a jeho prvá schôdza sa konala 18. januára 1939. Bez zmeny v zložení sa po vyhlásení samostatnosti pretransformoval na zákonodarný a ústavodarný orgán Slovenského štátu.
Právomoci a história snemu
Parlament sa po vyhlásení nezávislosti Slovenska 14. marca 1939 sformoval z fungujúceho Snemu Slovenskej krajiny. Podľa novoprijatej slovenskej ústavy z júla 1939 bol Snem najvyšším zákonodarným zborom štátu a mal byť zložený z 80 poslancov, volených vo všeobecných voľbách na obdobie piatich rokov. V skutočnosti bol snem zložený až na malé obmeny aj naďalej z poslancov zvolených v decembri 1938 a nové voľby sa nekonali. Keď funkčné obdobie pôvodného snemu v roku 1943 vypršalo, bolo predĺžené rozhodnutím samotného snemu až do 31. decembra 1946.
Poslanci Snemu Slovenskej republiky
Snem zasadal v rokoch 19381945 v zložení: Štefan Beniak, Vincent Boleček, Michal Boňko, František Bošňák, Jozef Buday, Pavol Čarnogurský, Rudolf Čavojský, Matúš Černák, Konštantín Čulen, Štefan Danihel, Jozef Drobný, Ferdinand Ďurčanský, János Esterházy, Ján Ferenčík, Eugen Filkorn, Pavol Florek, Roman Fraštia, Gejza Fritz, Jozef Fundárek, Adalbert Gabriel, Tido J. Gašpar, Andrej Germuška, Eugen Guzikiewicz, Anton Hancko, Štefan Haššík, Ján Hollý, Vojtech Horák, Gejza Horňák, Koloman Horniš, František Hrušovský, Anton Hudec, Vojtech Hudec, Vojtech Husárek, Matej Huťka, František Jankovič, Franz Karmasin, Sigmund Keil, Michal Klimko, Ferdinand Klinda, Aladár Kočiš, Karol Körper, Ján Líška, Emil Boleslav Lukáč, Alexander Mach, Július Maguth, Andrej Martvoň, Karol Mederly, Gejza Medrický, Ferdinand Mondok, Ján Mora, Vladimír Moravčík, Martin Morháč, Štefan Mušák, Pavol Opluštil, František Orlický, Ján Petrovič, Vojtech Plechlo, Štefan Polyák, Mikuláš Pružinský, Gejza Rehák, Ernest Rosival, Andrej Schlosser, Rudolf Schwarz, Karol Sidor, Anton Simko, Jozef Sivák, František Slameň, Martin Sokol, Július Stano, Josef Steinhübl, Josef Stemmbl, Štefan Suroviak, Anton Šalát, Jozef Šrobár, Pavol Teplanský, Jozef Tiso, Teodor Turček, Vojtech Tvrdý, Ján Uška, Ján S. Vančo, Miloš Vančo, Peter Zaťko.
Predsedníctvo Snemu Slovenskej republiky
Prvým predsedom sa stal Martin Sokol, ktorý funkciu zastával ešte počas československého štátu v Sneme Slovenskej krajiny a úrad zastával až do rozpustenia snemu v apríli 1945.
Mužská dvojhra na Gold Flake Open 2001
Mužská dvojhra na Gold Flake Open 2001 sa hrala ako súčasť Gold Flake Open 2001 od 1. do 8. januára 2001. Titul získal Čech Michal Tabara, ktorý vo finále porazil Rusa Stoľarova 6-2 7-6(4). Bol to jeho jediný titul v dvojhre na okruhu ATP.
Zoznam GPU firmy AMD
Zoznam GPU od AMD je prehľad jednotlivých grafických čipov spoločnosti AMD, resp. skôr spoločnosti ATI.
Klabava (okres Rokycany)
Klabava je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 443 obyvateľov, z toho 220 mužov a 223 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,5 roka (muži 43,7 roka, ženy 45,4 roka).
Beatrix (Holandsko)
Beatrix Vilhelmina Armgarda (* 31. január 1938, Baarn, Holandsko) bola od 30. apríla 1980 holandská kráľovná. 28. januára 2013 oznámila svoju abdikáciu v prospech syna, korunného princa Viliama Alexandra. Panovníčka abdikovala 30. apríla 2013, v Deň kráľovnej - Koninginnedag, ktorý je štátnym sviatkom Holandska.
Detstvo
Beatrix sa narodila dňa 31. januára 1938 v paláci Soestdijk v Baarne ako najstaršia zo štyroch dcér holandskej kráľovnej Juliany a jej manžela Bernharda. Ešte ako dieťa musela spolu so svojou mladšou sestrou Irenou a rodičmi v roku 1940 emigrovať kvôli nacistickému vpádu. Najskôr odišli do Anglicka a o mesiac neskôr sa s matkou a sestrou presunuli do Ottawy v Kanade. Otec zostal počas vojny v Londýne s kráľovnou Wilhelminou.
Vzdelanie
Do Holandska sa Trix, ako ju mnohí familiárne oslovujú, vrátila po skončení vojny 2. augusta 1945 a začala tu študovať na Bilthovene. Už predtým navštevovala škôlku i základnú školu v Kanade. V roku 1950 nastúpila Beatrix na Incrementum (časť Baarnského lýcea), kde o šesť rokov neskôr zmaturovala. Rok 1956 bol pre Beatrix kľúčovým, nielen že v danom roku zmaturovala, ale podľa holandskej ústavy sa v deň svojich osemnástych narodenín stala následníčkou trónu a členkou štátnej rady. V rovnakom roku sa zapísala na univerzitu v Leidene, kde navštevovala prednášky zo sociológie, práva, ekonómie, dejín parlamentu a ústavného práva. Neskôr tiež prednášky o kultúre Surinamu a Holadských Antil. Štúdiá ukončila v roku 1961, kedy spromovala a získala univerzitný titul. Počas štúdií navštívila mnoho európskych a medzinárodných organizácií.
Manželstvo
Dňa 28. júna 1965 oznámili kráľovná Juliana a princ Bernhard v televíznom a rozhlasovom vysielaní zasnúbenie Beatrix s nemeckým diplomatom Clausom von Amsbergom, s ktorým sa zoznámila na lyžiarskej zjazdovke vo Švajčiarsku vo februári 1965. Snúbenec bol podrobený kritike kvôli svojmu pôvodu a spojením s nacistickým režimom, ale napokon v jeseni dostala Beatrix i súhlas parlamentu a mohla si Clausa vziať.
Svadba sa konala i napriek protestom obyvateľstva dňa 10. marca 1966 a Claus získal týmto zväzkom titul princa. Po svadbe sa sídlom novomanželov stal hrad Drakensteyn, kde Beatrix žila už od roku 1963. Claus si postupne získal priazeň holandského ľudu predovšetkým svojím láskavým humorom a príjemným vystupovaním. Naučil sa takmer dokonale holandský jazyk s drobným prízvukom. Hoci sa narodil ako nemecký aristokrat, preukazoval pokoru vo všetkých oblastiach života (napr. v roku 1997 nechcel oslavovať svoje narodeniny, pretože dátum sa prekrýval s pohrebom princeznej Diany). Používal zdravý rozum, osobný šarm a znášanlivosť, aby prekonal nepriateľstvo Holanďanov a získal si tak priazeň národa. Pre Clausa nebolo jednoduché zžiť sa s novým postavením a často trpel depresiami, kvôli čomu bol niekoľkokrát hospitalizovaný na psychiatrickej klinike. Zomrel v nedeľu 6. októbra 2002 vo veku 76 rokov. Šesť mesiacov ležal na jednotke intenzívnej starostlivosti kvôli problémami s dýchaním a srdcom. Lekári z Akademického centra v Amsterdame vydali vyhlásenie, že zomrel na Parkinsonovu chorobu a zápal pľúc.
Deti
Spolu s manželom majú troch synov
Nástupníctvo
Beatrix nastúpila na trón dňa 30. apríla 1980 po abdikácii svojej matky, kráľovnej Juliany a tento deň „Zrodenie novej kráľovnej“ je slávený ako štátny sviatok. Už po vojne ho vyhlásila za štátny sviatok kráľovná Juliana, pretože to bol deň jej narodenín.
Mikuláš Furdík
Mikuláš Furdík (* 31. máj 1905, Zvolen – † 29. apríl 1967, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.
Beatrix (Holandsko)
Nástupníctvo
Vo funkcii hlavy štátu vystupuje Beatrix od počiatku oveľa formálnejšie ako jej matka a vzhľadom na svoje vzdelanie si rýchlo získala i rešpekt občanov. Kráľovná pokračuje v politike svojej matky, je v neustálom kontakte s ministrami, štátnymi tajomníkmi, zmocnencami vlády, veľvyslancami a pod. Predsedá štátnej rade, pravidelne prijíma členov parlamentu a každý rok v septembri osobne zahajuje parlamentnú sezónu. O moc sa delí s vládou a parlamentom. Žiadny zákon nemôže nadobudnúť platnosť, pokiaľ ho kráľovná nepodpíše. Každý zákon však musí byť najprv schválený parlamentom.
28. januára 2013 oznámila, že 30. apríla 2013 abdikuje. Jej následníkom bude jej najstarší syn Willem-Alexander. O abdikácii kráľovná uvažovala už niekoľko rokov.
Zlatá horúčka na Klondiku
thumb|Cesty na Klondike
Zlatá horúčka na Klondiku sa pokladá za jednu z najväčších zlatých horúčok na svete. Pod pojmom "zlatá horúčka" sa myslí masová migrácia veľkého počtu ľudí do oblasti, kde boli nájdené významné množstvá zlata. Zlatá horúčka na Klondiku viedla koncom 19. storočia k dočasnej migrácii desiatok tisíc ľudí do pustej oblasti Klondike pri dnešnom meste Dawson v kanadskom teritóriu Yukon.
Objavenie zlata
thumb|Zlatokopi čakajúci na zaregistrovanie ich ťažobnej parcely V auguste 1896 Američan z Kalifornie George Carmack spoločne s manželkou Kate a švagrami Keishom, známym pod menom Skookum Jim Mason a Káa Gooxom, známym pod menom Dawson Charlie, alebo Tagish Charlie, chytali lososy pri ústí rieky Klondike do rieky Yukon. Manželka a švagrovia Georga Carmacka boli príslušníkmi indiánskeho kmeňa Tagish. Tu sa stretli s Robertom Hendersonom, skúseným zlatokopom, ktorý hľadal zlato už 25 rokov po celom svete, ale napriek tomu sa mu nepodarilo zbohatnúť. Hendersonove rozprávanie o tom, že práve v okolí rieky Klondike by sa mali nachádzať náleziská zlata, zaujali Carmacka. Jeho posledné slová ho však roztrpčili, pretože Henderson sa vyjadril veľmi negatívne o Indiánoch. left|thumb|Potok Bonanza Creek na mieste objavu zlata George Carmack so spoločníkmi sa potom presunuli o niekoľko kilometrov proti prúdu rieky Klondike ku Králičiemu potoku. Carmacs zamýšľal, že tu bude stínať stromy a predá ich na píle pri Fortymile Creek. Pod vplyvom Hendersonovho rozprávania však zároveň skúšali v potoku nájsť aj zlato. 17. augusta 1896 zlato skutočne našli a nálezisko bolo také bohaté, že sa nedalo porovnať zo žiadnymi dovtedajšími nálezmi v oblasti. Kvôli nálezisku premenovali potok na Bonanza Creek. O tom, kto zo skupiny prvý objavil zlato, sa dodnes vedú spory. Väčšinové názory sa prikláňajú ku Skookum Jimovi. Oficiálne bolo objavenie zlata pripísané Georgeovi Carmackovi, pretože on požiadal úrady o zaregistrovanie zlatonosnej parcely, keďže sa mu podarilo presvedčiť svojich spoločníkov, že požiadavky Indiánov by nemuseli byť akceptované. thumb|Ťažba zlata na potoku Bonanza Creek v plnom prúde Podľa vtedajšieho kanadského banského zákona mohol každý človek uplatniť právo na zaregistrovanie parcely na ktorej mienil hľadať zlato o rozmeroch 152 metrov krát 305 metrov. Každý si mohol zaregistrovať iba jednu parcelu v oblasti. Výnimku tvoril objaviteľ zlata, ktorý si mohol zaregistrovať jednu parcelu navyše. George Carmack si preto mohol zaregistrovať dve parcely a zároveň zaregistroval jednu parcelu pre Skookum Jim Masona a jednu pre Dawson Charlieho.
Zlatá horúčka
thumb|Zlatokopi so svojimi zásobami v priesmyku Chilkoot Pre extrémnu izoláciu Klondiku od ostatného sveta správa o bohatých náleziskách zlata dorazila do USA až o rok neskôr. 14. júla 1897 dorazili prví úspešní zlatokopi do prístavu v Seattle. Ďalší parník, ktorý priplával o niekoľko dní neskôr do San Francisca, už čakali tisícky zvedavcov. Správa o tone zlata na jeho palube sa okamžite rozšírila po celom svete a zlatá horúčka vypukla. Do odľahlých oblastí Klondiku sa vybrali za šťastím tisícky ľudí z celého sveta. Väčšina dychtivých zlatokopov priplávala do prístavov Skagway alebo Dyea v štáte Aljaška. Hrebeň Pobrežných vrchov prekročili cez priesmyk Chilkoot (po anglicky Chilkoot Pass) alebo Biely priesmyk (po anglicky White Pass). Cestu od pobrežia k priesmyku museli zlatokopi absolvovať nespočetnekrát. Každý zo zlatokopov bol povinný niesť si so sebou až 1 tonu zásob, aby mohol prežiť rok v kanadskej divočine a okrem toho náradie potrebné na ryžovanie zlata. Príslušníci kanadskej Severozápadnej jazdeckej polície to na hraniciach Kanady na hrebeni hôr dôsledne kontrolovali. Každý zlatokop si musel niesť so sebou napríklad 200 libier slaniny, 800 libier pšeničnej múky, 200 libier kukuričnej múky, 150 libier fazule, 75 libier cukru, 150 libier sušeného ovocia, 50 libier ryže, 75 libier kávy a krabicu kondenzovaného mlieka (1 libra = 0,45 kg). Spočiatku mohli využívať ťažné zvieratá, ale neskôr sa terén stal takým náročným, že mohli zásoby vynášať iba na vlastných pleciach. Napríklad záver cesty k priesmyku Chilkoot bol veľmi strmý a riskantný, na posledných 800 metrov bolo prevýšenie až 300 metrov. Cesta viedla ľadovým poľom cez ktoré vytesali asi 1500 schodov o šírke pre jedného muža. Na tejto úzkej cestičke sa tiesnil nepretržitý zástup ľudí. Kto vypadol, mal smolu. Musel sa vrátiť dolu a začať znovu od začiatku. Biely priesmyk bol v menšej výške ako Chilkoot, napriek tomu tam však podmienky boli ešte horšie. Trasa k nemu bola známa ako chodník mŕtvych koní, pretože pozdĺž trasy zahynulo asi 3000 ťažných zvierat. thumb|left|Nepretržitý zástup ľudí smerujúci do priesmyku Chilkoot Po prekročení hrebeňa čakal zlatokopov zostup k jazeru Bennett na kanadskej strane hôr. Tu sa nekonečný prúd ľudí zastavil. Na brehu jazera vyrástlo cez zimu mestečko z niekoľko tisíc stanov. Každý stínal okolité stromy a vyrábal provizórne plavidlá. Ľudia, ktorí v živote nedržali v ruke sekeru, stínali stromy, otesávali z nich brvná a z nich stavali všetky možné druhy plavidiel. A potom už nezostávalo nič iné, iba čakať, kým na jazere nezačne pukať ľadový príkrov. Jazero sa oslobodilo od ľadu až 29. mája. To bol prvý deň, kedy sa dalo spustiť lode na vodu. V priebehu 48 hodín sa flotila 7 124 plavidiel naložená takmer 15 tisíc tonami zásob dala do pohybu. Čakala ich 800 km dlhá plavba cez jazerá, kaskády, po prúde rieky Yukon až na vytúžený Klondike.