cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Romantizmus
Romantizmus bol odmietavou reakciou na osvietenstvo v dôsledku sklamania z historických výsledkov francúzskej revolúcie 18. storočia a vývinu meštiackej spoločnosti vôbec. Romantický intelektuál pohŕdal dobre vychovanými ľuďmi, nazýval ich filistrami a meštiakmi, vystavoval na obdiv svoju výnimočnosť a čudáctvo, pohŕdal empíriou a matematikou, dôveroval len inštinktom, intuícii, fantázii, veril nie vedeckému výskumu, lež básnikovmu citu, stotožňoval génia s Bohom (Kantova formulácia „génius tvorí ako príroda“ sa stala jednou zo základných dogiem celého romantizmu. Z tohto potom romantizmus odvodzoval právo génia na to, aby sa striasol všetkých tiesnivých a všedných právd.) Romantizmus dával prednosť nemennému, stálemu pred pokračujúcim, vyvíjajúcim sa, uprednostňoval organické pred mechanickým, prapôvodné pred súcnom: nijaký romantik sa nezaobišiel bez nejakého „pra-“ (po nemecky „ur-“), bez nejakej prasily, prahmoty alebo prabytosti.
Pieszyce
Žije tu 9 413 obyvateľov (30. 6. 2007).
Romantizmus
Prírode dával prednosť pred umelo vytvoreným, skonštruovaným. Romantici dychtivo čerpali zo stredovekých mystikov, najmä z Majstra Eckharta. Proti osvietenskému individualizmu kládol osudové spoločenstvo, pokrvnú spriaznenosť národa a mystické chápanie dejín (napríklad Schelling chápal dejiny ako neustále zjavovanie sa absolútna). Stadiaľto pramení záujem romantických vedcov o básnické prejavy minulých dôb, o ľudovú poéziu a folklór, snaha očistiť národný jazyk od cudzích slov.
Romantizmus v hudbe
Hudobný romantizmus predstavoval hudobný sloh, ktorého korene siahajú do 18. storočia, typický však až pre 19. storočie. Veľká francúzska revolúcia vytvorila podmienky pre nový hudobný život, v ktorom sa skladateľ odpútal od feudálnych chlebodarcov a stal sa slobodným umelcom (už L. v. Beethoven), komponujúcim často pre imaginárne obecenstvo alebo pre seba.
Konkurencia medzi umelcami viedla k stupňovaniu virtuozity a umeleckej náročnosti, toto zase k zvyšovaniu všeobecného a umeleckého vzdelávania sa skladateľov, ktorí sa začali pokladať za vodcov a prorokov spoločnosti; do popredia sa dostal obdiv geniality.
Romantizmus v literatúre
Romantizmus v literatúre sa začína objavovať v 2. polovici 18. storočia a týka sa všetkých európskych literatúr, no taktiež americkej literatúry. Jeho hlavnou myšlienkou bola túžba po slobode a nádej, že sa zmení spoločenské usporiadanie. V zmysle francúzskej revolúcie sa hlavným heslom stali tri najznámejšie slová vo vtedajšom Francúzsku: rovnosť, bratstvo, sloboda (aj keď v skutočnosti jakobínska (jakobíni robili revolúciu) diktatúra a napoleonske vojny toto vznešené heslo nijako nenapĺňali). Je jedným z tých období, ktoré sa v literatúre nevyskytujú ako čisté, ale autori preberajú veľa prvkov z klasicizmu, preromantizmu, sentimentalizmu (ktoré obdobiu predchádzali) alebo realizmu (ktorý nasledoval po ukončení obdobia romantizmu).
Filozofický romantizmus
Filozofický romantizmus predstavovalo filozofické učenie, ktoré sa šírilo v Európe od poslednej tretiny 18. storočia do polovice 19. storočia a ktoré v reakcii proti osvietenskej filozofii znevažovalo racionálne hodnoty (podobne ako neskôr Nietzsche) a obhajovalo obrazotvornosť, intuíciu, spontánnosť a vášeň.
Romantizmus a architektúra
náhľad|Národné divadlo v [[Praha|Prahe postavené v novorenesančnom štýle]] Obdobie romantizmu nevytvorilo vlastnú svojráznu architektúru, ktorú by bolo možné jednoznačne odlíšiť od etapy predchádzajúcej a nasledujúcej. S romantizmom začala doba neštýlovosti, napodobovania starých architektonických tvarov, ktorá je charakteristická pre celé 19. storočie.
Pokiaľ to zmenšujúce sa finančné možnosti pre reprezentatívne stavby dovoľovali, imitovali architekti epochy romantizmu viac menej verne najmä gotiku a antické stavby, alebo sa pridržiavali línie klasicizmu.
Veľká monumentálna architektúra ustupovala však v epoche priemyselnej revolúcie rozsiahlym architektonickým celkom úžitkovým, predovšetkým priemyselným stavbám. I keď sa úžitková architektúra aj predtým vždy odlišovala od monumentálnych cirkevných a svetských stavieb značnou prostotou, ich cesty sa radikálne rozišli najmenej na jedno celé storočie práve v období romantizmu.
Romantizmus v jednotlivých krajinách
Zatiaľ čo osvietenstvo bolo univerzálnym celoeurópskym hnutím, romantizmus získal v každej krajine svoje špecifické naplnenie a podobu. Smer vychádzajúci z minulosti v každom prostredí využil dejiny konkrétneho štátu, kde sa rozvíjal. V nemeckom prostredí apeloval na meštiansku humanistickú kultúru, v Anglicku na križiacke výpravy a v Rusku na nedávne napoleonské vojny.
Romantickí autori zobrazovali bájnych hrdinov (v českom umení napríklad kňažná Libuša, v nemeckom Parsifal, v anglickom kráľ Artuš). Práve rozdielnosť jednotlivých smerov posilňovala iný ideologický smer, ktorý sa v tom čase rozvíjal – nacionalizmus – podporovaný aj na teoretickej rovine, napríklad v diele nemeckého filozofa Johanna Gottfrieda von Herdera.
Nemecký romantizmus
Nemecké hnutie od konca 18. storočia do polovice 19. storočia vystupovalo proti osvietenstvu s jeho preceňovaním rozumu a všeobecného pojmu. Romantici na miesto rozumu a pojmu stavali život v celej jeho plnosti, ako všerozpohybujúci prostriedok. V romantickom hnutí sa prebúdzal zmysel pre svojráznu zákonitosť života. Skutočnosť, podľa predstaviteľov nemeckého romantizmu, obsahovala organickú jednotu, v ktorej pramení aj protiklad medzi prírodou a duchom. Pri pohľade na človeka a jeho miesto vo svete si romantici všímali jeho organickú väzbu s národnosťou a za ňou stojacim ľudstvom: tematizovali národného ducha a jazyk.
Taliansky romantizmus
Do Talianska začal romantizmus prenikať z Nemecka, ale nepadol hneď na úrodnú pôdu, nakoľko v Taliansku bol stále prítomný duch antického Ríma a silné klasicistické tradície. Práve preto mal v porovnaní s inými európskymi literatúrami oveľa menej mystický a individualistický charakter. Dominantný bol jeho politický, a preto výrazne národný a revolučný charakter. Veď jeho cieľom bolo prispieť k zjednoteniu krajiny. Diela talianskeho romantizmu od reštaurácie roku 1815 až po revolučný rok 1848 oslavujú hrdinstvo, šlachetné činy a vznešené ideály. Literárne žánre, ktoré najlepšie vyhovovali tomuto účelu, sú romanca, novela vo veršoch a hymny, čo sa týka poézie, a historické romány a autobiografické memoáre, čo sa týka prózy.
„Oficiálnym“ začiatkom romantizmu v Taliansku je rok 1816, keď bol uverejnený článok Madame de Stael – Sull`utilita delle traduzioni (O užitočnosti prekladov). Stúpenci klasicizmu (Giacomo Leopardi, Vincenzo Monti) v ňom videl urážku slávnej talianskej literárnej trdície. Madame de Stael oponovala, že poznať kultúru iných národov neznamená popierať svoju vlastnú: „Len ostaňte Talianmi, ale učte sa!“
Strediskom TR bolo Miláno a ich orgánom dvojtýždenník „Il Conciliatore“. Princípy TR definoval A. Manzoni v liste Cesare d`Azeglio "Lettera sul romanticismo"
Troll
Troll môže byť:
NGC 3701
NGC 3701 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Mouhamadou Seye
Mouhamadou Seye (* 10. október 1988, Dakar, Senegal) je senegalsko-slovenský futbalový útočník momentálne hrajúci za Panetolikos F.C. v gréckej Superleague.
Do Banskej Bystrice prestúpil spolu s ďalšími troma hráčmi Dubnice v lete 2009.
V lete 2009 bol na skúške vo francúzskom Grenoble Foot 38.
Od leta 2011 prestúpil ako voľný hráč do mužstva nováčika gréckej ligy Panetolikos F.C.
Extraliga hádzanárov 2007/08
Extraliga hádzanárov v sezóne 2007/08 bol v poradí 15. ročník extraligy hádzanárov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Účinkovalo v nej 8 družstiev. Titul obhájilo družstvo HT Tatran Prešov, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad IS Košice.
Prešov hral popri slovenskej extralige aj základnú časť českej extraligy, ktorú aj vyhral.
Systém súťaže
Systém súťaže zostal rovnaký ako v minulej sezóne. Najprv sa hrala základná časť, ktorá pozostávala zo 14 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, na skupinu A a B. Výsledky zo základnej časti si neprenášali, ale obdržali tzv. bonifikačné body za umiestnenie v základnej časti (3, 2, 1, 0). V tejto (skupinovej) časti odohrali 6 kôl systémom doma a vonku. Nasledovala nadstavbová časť, do ktorej postúpili prvé 3 družstvá z oboch skupín, a odohrali spolu 10 kôl dvojkolovým systémom doma a vonku, pričom si preniesli aj výsledky z predchádzajúcej časti. Umiestnenie v tejto časti rozhodlo o semifinálových dvojiciach play-off. Družstvá na 5. a 6. mieste odohrali play-off o 5. miesto hrané na dve hrané zápasy (na odvetu), všetky ostatné duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy. Posledné družstvá (na 4. mieste) zo skupín A a B odohrali 6-kolovú prelínaciu súťaž o účasť v extralige s 2 najlepšími družstvami 1. ligy. Prvé dve družstvá z tejto skupiny získali účasť v extralige v nasledujúcej sezóne.
Účastníci
Poznámka:
Play-off o 5. miesto
(na odvetu)
Finále
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Prelínacia súťaž
Družstvá z 1. ligy 2007/08:
zdroj
Cola
Cola môže byť:
Považská Teplá
thumb|Manínska tiesňava Považská Teplá je najväčšia mestská časť mesta Považská Bystrica. K mestu bola pričlenená v roku 1979. Jej súčasťou sú aj bývalé samostatné obce Zálužie (od r. 1888) a Vrtižer (od r. 1966).
Cola
COLA môže byť:
Považská Teplá
Nachádza sa tu rímskokatolícky Kostol Sedembolestnej Panny Márie. V katastrálnom území obce smerom ku Záskaliu leží turisticky atraktívna Manínska tiesňava.
Geografia
Rozloha katastrálneho územia obce je 11 486 583 m².
Poloha
Vzdialenosť od centra Považskej Bystrice je 4,2 km.
Vodstvo
Obcou preteká Manínsky potok, ktorý pri obci ústi do Váhu.
Dejiny
Najstaršia písomná zmienka o obci pochádza z roku 1439.
Vila barónky Popperovej
Vilu na rázcestí v Považskej Teplej dala v roku 1874 postaviť barónka Popperová. Prvý tam býval barónkin sekretár Havais. Po parcelizácii mala o vilu záujem obec, ale pozemkový úrad dal prednosť županovi Trenčianskej župy Dr. Jozefovi Minárikovi, bývalému lekárovi z Veľkej Bytče. V rokoch 1922 – 1923 vo vile býval aj jeho spolužiak a priateľ Martin Kukučín, ktorý sa po prvej svetovej vojne usadil na Slovensku – jeho pobyt pripomína aj pamätná tabuľa. V roku 1942 vilu dostal Július Rajman, spolu s manželkou vilu užívali až do ich smrti. Neobývanú vilu kúpil až v roku 1993 Milan Veščičík, ktorý prerobil a opravil koniareň, zhotovil prístrešky na koče, upravil park, zhotovil fontánku a nové kamenné oplotenie, a vo vile otvoril reštauráciu. Mal v pláne voziť hostí na kočoch do Manínskej tiesňavy, no v zime mu snehová nádielka polámala prístrešky na koče. Vila ostala prázdna až do roku 2002, kedy získala nového majiteľa.
Socha sv. Jána Nepomuckého
Kamenná klasicistická prícestná socha sv. Jána Nepomuckého v Považskej Teplej v časti Zálužie vznikla v roku 1815. Patrí k najstaršej stavebnej pamiatke v obci.
Súkromné múzeum archeológie, numizmatiky a ľudových remesiel
Súkromné múzeum nadšenca Ladislava Janecha v Považskej Teplej pozostáva z troch miestností zobrazujúcich exponáty, ktoré zbiera od roku 1988. V múzeu sa nám naskytne pohľad na archeologické nálezy, minerály, mince a rôzne platidlá od doby starého Ríma až po súčasnosť, ale aj výrobky starých remesiel, rozličné nástroje, s ktorými sa pracovalo i dorábalo živobytie, časti odevov a podobne. Múzeum do roku 2012 navštívilo viac ako štyritisíc návštevníkov z pätnástich krajín sveta, najďalej z Japonska, Kanady, USA, Sýrie či Namíbie, o čom svedčia i zápisy v knihe návštev. Často sa tu pristavia žiaci základných i stredných škôl, študenti histórie, ale aj iní návštevníci so záujmom o históriu.
Gorila (kniha)
Gorila je kniha Toma Nicholsona z roku 2012. Popisuje autorov pohľad na pozadie a udalosti Kauzy Gorila. Podľa predslovu autora je kniha síce založená na faktoch, ale „zároveň [musí] skonštatovať, že nemáme dôkazy o tom, že všetky skutky a príbehy sa stali naozaj tak, ako ich opisuje údajný spis Gorila“.
Pred vydaním
V roku 2010 uzatvoril Nicholson s vydavateľstvom Petit Press zmluvu na dielo Gauneri o súčasnosti politickej korupcii na Slovensku. 2. februára 2012 vydal sudca Okresného súdu Bratislava I. Branislav Král predbežné opatrenie, ktorým zakázal vydanie a šírenie obsahu plánovanej knihy. 11. júna 2012 zamietol odvolací Krajský súd v Bratislave rozhodnutie nižšieho Okresného súdu Bratislava 1. Odvolací súd rozhodoval len o predbežnom opatrení, ktoré má dočasný charakter.
Po vydaní
Odvolací súd zrušil zákaz vydania knihy v júni 2012 a kniha vyšla pod názvom Gorila. Po vydaní sa stala žiadaným tovarom, predávala sa po stovkách kusov. Obchodníci už v júli prognózovali best-seller status diela. Začiatkom augusta 2012 sa Jaroslav Haščák proti povoleniu vydaja odvolal na Najvyšší súd.
Perrier (Puy-de-Dôme)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Dubovský (biskup)
Peter Dubovský, SJ (* 28. jún 1921, Rakovice – † 10. apríl 2008, Ivanka pri Dunaji) bol tajný biskup počas prenasledovania Cirkvi, neskôr pomocný biskup Banskobystrickej diecézy a titulárny biskup sídla Carcabia.
Ľudovú školu navštevoval vo svojom rodisku a meštiansku školu v neďalekom Vrbovom. V roku 1935 začal navštevovať gymnázium v Trnave, pokračoval v Ružomberku a v roku 1944 zmaturoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom. Neskôr vstúpil do Spoločnosti Ježišovej a od roku 1947 začal študovať teológiu a filozofiu na vysokej škole v Brne.náhľad|vľavo|Banskobystrická kalvária, pamätná tabuľa na pomocného biskupa P. Dubovského
Za kňaza bol vysvätený tajne 24. decembra 1950. Hneď nato ho internovali v koncentračnom tábore v Podolínci, odkiaľ nastúpil na základnú vojenskú službu v Pomocných technických práporoch (PTP). 18. mája 1961 prijal v Prahe tajne biskupskú vysviacku. Najprv odmietol vysvätenie za biskupa, odvolávajúc sa na pravidlá svojej rehole (jezuiti majú zakázané prijímať úrady a funkcie). Z Ríma od pápeža Jána XXIII. prišla stručná odpoveď: „Treba poslúchať!“. Po tomto prijal biskupskú vysviacku z rúk Dominika Kaľatu, takisto tajne vysväteného biskupa. V roku 1962 ho v procese s inými príslušníkmi reholí odsúdili a vo väzení bol do roku 1967. 28. októbra 1967 Dubovský tajne vysvätil Jana Blahu za biskupa, ktorý neskôr vysvätil za biskupa Felixa Mariu Davídka. Verejne sa mohol venovať duchovnej činnosti až od roku 1969, nie však ako biskup, ale len ako kaplán v Nitrianskom Pravne a neskôr ako farár v Novej Lehote (dnes miestna časť Handlovej).
12. januára 1991 ho pápež Ján Pavol II. menoval za pomocného biskupa banskobystrickej rímskokatolíckej diecézy s titulárnym sídlom Carcabia. Od roku 1993 pôsobil ako generálny vikár Banskobystrickej diecézy. Úradu sa zriekol 30. júla 1997 vo veku 76 rokov a stal sa emeritným biskupom.
V rokoch 1991 až 1999 zastával funkciu predsedu Spolku sv. Vojtecha v Trnave. V rokoch 19952000 pôsobil vo funkcii generálneho sekretára Konferencie biskupov Slovenska. Pedagogicky pôsobil na Teologickej fakulte Trnavskej univerzity a na Teologickom inštitúte v Banskej Bystrici – Badíne.
V roku 2005 sa presťahoval do komunity v Ivanke pri Dunaji. V tom istom roku mu udelili v rodnej obci titul „Čestný občan obce Rakovice“.
Zomrel dňa 10. apríla 2008 o 18. hodine v Senioráte Spoločnosti Ježišovej v Ivanke pri Dunaji. Pochovaný bol 16. apríla 2008 v Trnave v krypte pod Katedrálou svätého Jána Krstiteľa.
Pasečnice
Pasečnice je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 188 obyvateľov, z toho 98 mužov a 90 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,1 roka (muži 42,9 roka, ženy 45,3 roka).
Imeusimos
Imeusimos (starogr. Ἰμεύσιμος – Imeusimos, ) je v gréckej mytológii syn Ikaria zo Sparty a najády Periboie.
Imeusimos syn Ikaria mal štyroch bratov, Thoanta, Aléta, Damasippa, Perilaa a sestru Penelopu, ktorá sa vydala za Laertovho syna Odysea. Odyseus dostal do vena od rodičov Penelopy Ithaku s priľahlými ostrovmi, kde sa stal vládcom.
Sekundová kontrola
Sekundová kontrola je pomocné zariadenie, ktorým sa priebežne kontroluje a koriguje pohon ďalekohľadu.
Primavera (Botticelli)
Primavera je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným maliarom Sandrom Botticellim.
Po návrate Sandra Botticelliho z Ríma roku 1482, dokedy tvoril len diela s kresťanskou tematikou, začal tvoriť výhradne diela s mytologickým námetom, ktoré ho preslávili až do dnešných čias. Jedným z nich bolo aj dielo La Primavera, čiže Jar. Dlho sa domnievalo, že bola namaľovaná pre Lorenza I. Nádherného (Magnifika), ale patrila Lorenzovi di Pierfrancescovi de´Medici, ktorý po smrti svojho otca vyrastal u svojho bratranca Lorenza I. Ten menoval Giorgia Antonia Vespucciho, ktorý bol Botticelliho sused a obdivovateľ, ako jeho učiteľa a Botticelli sa tak stáva obľúbeným maliarom Lorenza di Pierfrancesca. Obraz sa nachádzal v predsieni spálne Lorenza di Pierfrancesca. Bol zarámovaný v bielom ráme nad operadlom pohovky, čo nevysvetľuje len dĺžku obrazu ale aj ostrosť stúpajúcej perspektívy lúky, na ktorej postavy stoja. V miestnosti boli aj ďalšie obrazy: Madona s dieťaťom od neznámeho autora a Camilla a kentaur (nazývaný taktiež aj Pallas a kentaur), ktorý visel nad vstupnými dverami. Názov Primavera je zaužívaný až od 16. storočia, kedy ju tak nazval Giorgio Vasari a predstavuje príchod a oslavu jari.
Formálna stránka obrazu
Botticelli na obraze zobrazuje deväť postáv, ktoré rozdeľuje do dvoch plánov. V prvom pláne sú postavy Zefýra, boha západného vetra, nymfy Chloris,bohyňa Flóra postavy troch Grácií a Merkúra, posla bohov. V druhom pláne je bohyňa Venuša a jej syn Amor. Tretím plánom je samotné zobrazenie prírody. Postoj a pohyby zobrazovaných postáv sa ozývajú v podobe stromov, ktoré vyplývajú z harmónie jednoty človeka a prírody. Vzpriamená vertikála stromov sa ozýva vo figúrach stojacich zvisle pod nimi, zatiaľ čo ohyb vavrínových stromov na pravej strane imituje postavu utekajúcej nymfy Chloris. Hlavnou vertikálou je postava Venuše, ktorá rozdeľuje obraz na dve polovice. Jedinou horizontálou, ktorá je na obraze, je morské pobrežie, ktoré je vidno na pozadí obrazu. Je to more, z ktorého sa zrodila samotná bohyňa. Ide o centrálnu kompozíciu, ktorej stred tvorí postava Venuše. Botticelliho diela sa vyznačujú dynamikou postáv, tak toto dielo je jedným z najlepších príkladov. Pohyb je vyjadrený v postavách Troch Grácií, ktoré tancujú na oslavu jari a v Zefýrovi unášajúcom nymfu Chloris, ktorí dokazujú prítomnosť dynamiky. Taktiež aj odevy, ktorými sú postavy odeté, nám dávajú rovnaký pocit. Napriek tomu, že Botticelli používa zvlnené, dynamické a navzájom sa prelínajúce sa obrysové línie, ktorú sú vždy v nepokojnom pohybe, samostatné postavy, ako aj postavy tancujúcich Grácií, pôsobia meravo, ako keby ich uprostred pohybu niekto zastavil. Na maľbe je zobrazených takmer 500 druhov rastlín. Na kvetinovom trávniku môžeme rozoznať 190 rôznych botanických druhov rastlín, 130 z nich sú reálne rastliny, také ako stokrásky, blatúchy, nevädze, maky, fialky, malé chryzantémy, krokusy, kosatce, ľalie, jazmín a nezábudky. Druhy kvetov nie sú vždy zobrazované s ich skutočnými listami, tu možno vidieť Botticelliho vlastnú fantáziu. Ďalej možno vidieť stromy a kríky, ide o stromy pomarančovníkov, jabloní a vavrínov a o kríky myrty. Kríky myrty sa v starovekom Ríme sadili okolo chrámov Venuše. Od 13. až do polovice 16. storočia myrtový krík symbolizoval večnú lásku a najmä manželskú vernosť. V prírode je ťažké, aby tieto kvety a stromy rástli v takej hojnosti ako je vyobrazené na obraze. Botticelli tu zobrazuje ideál antickej krásy v postavách troch Grácií, ich harmonické telá, dobre vymodelované chodidlá, dlhé chudé nohy, ktoré môžeme pozorovať cez priesvitné ľanové rúcho ozdobené výšivkami a šperkmi. Majú svetlé orieškovo hnedé oči s dobre vymodelovaným obočím. Ich perfektné oválne tváre sú ohraničené s medovými vlasmi, ktoré sú ozdobené perlami a kvetinovými vencami. Pery sú jemne natiahnuté a sotva sa usmievajúce. Ak počujeme šuchot odevu na ich pôvabných telách, potom sú tieto postavy odľahčené a tak nikdy nepostúpajú trávu alebo kvety, na ktorých stoja.
Dej a antická literatúra
Dej, ktorý sa premieta na obraze, má svoje opodstatnenie v antickej literatúre. Maľba La Primavera bola inšpirovaná pri jej vzniku viacerými literátmi antického sveta. Najväčší vplyv mali najmä Ovídius a Angelo Poliziano, dvorský básnik rodiny de´ Mediciovcov. Ovídiov vplyv bol z básnických zbierok Metamorfózy a Fasti. Pri Polizianovi môžeme hovoriť o inšpirácii básňou Stanze per la giostrada a básnickou zbierkou Rusticus.
Vplyv Ovídia sa vynára v Botticelliho Primavere, kde maliar opisuje premenu Chloridy na Flóru. Pretože Ovídius skutočne neopisuje túto premenu v diele Metamorfózy, Botticelli si tak vypožičiava námet z jeho mýtu o Apollónovi a Dafné, kde Ovídius píše:
Takto sa premieňa Ovídiov mýtus do novej podoby, Zefýr hrá úlohu boha Apollóna a Chloris rolu Dafné. Zatiaľ čo Ovídius používa premenu víly na strom, Botticelli tu využíva premenu víly na bohyňu. Nejde teda priamo o Ovídia, ale len o inšpiráciu Botticelliho, ktorý tak zobrazuje na svojom obraze svoju vlastné poetickú bravúrnosť. Botticellho metamorfózy sú v tomto diele aj inde. Napríklad jedna z troch Grácií, ktorá stojí najbližšie k Venuši, nesie vo svojich vlasoch sponu s perlami, ktorá sa vzápätí premieňa na jej vlasy a na jej delte sa mení na náhrdelník.
Ďalšou postavou vedľa Flóry je Venuša, ktorá vystupuje v strede pomarančového hája na lúke ozdobenej kvetmi. Naj jej hlavou vystupuje jej syn Amor so zviazanými očami s lukom a šípom s plameňom. Amor inšpiruje žijúce bytosti vášnivými túžbami a podnecuje ich nasledovať Venušino posolstvo. Je personifikáciou vášnivej sily, ktorá hýbe životom. Venuša, starorímska bohyňa lásky, krásy a jari, tu vystupuje ako symbol plodnosti počas týchto jarných dní. Taktiež môže symbolizovať najvyššie hodnoty Humanitas, filozofickú ideu florentskej renesančnej kultúry, ktorá znamenala jednotu a harmóniu medzi prírodou a civilizáciou. Zjavuje sa v záhrade, ktorú Poliziano zobrazuje vo svojich veršoch ako miesto večnej jari a mieru. Botticelliho Venuša spája pôvab antickej bohyne a zasnenej Madony.
Venuša svojím gestom pravej ruky ukazuje na postavy troch Grácií, ktoré slávnostne tancujú v kruhu dotýkajúc sa rukami. Sú zobrazené ako postavy troch mystických žien, dvoch spredu a jednej zozadu. Botticelli ich na maľbe zobrazuje v prítmí pomarančového hája, zahalené do ľahkého odevu a vytvára tak atmosféru sna. Namaľoval ich melodickými, ľahkými líniami na zakvitnutej lúke a to im dáva dojem mystickosti a snivosti. Botticelli prezentuje Grácie ako postavy, ktoré spadli z neba, aby prepožičali pôvab a požehnanie Venušinej záhrade a novovykvitnutým kvetom. Grácie sú opisované ako sprievodkyne Venuše, boli starogrécke a starorímske bohyne pôvabu a veselosti. Sú nasledovníčky gréckeho boha Merkúra, posla bohov a boha navigácie a letu. Grácie sú oblečené v tenkých rúchach. Podľa gréckej mytológie boli dcéry najvyššieho boha Dia a Ókeanovny Eurynomy. Volali sa Aglaia (najmladšia, nazývaná tiež úžasná alebo žiariaca krásou), Eufrosyné (charakterizujú ju vlastnosti ako dobromyseľnosť alebo blaženosť; bola taktiež uctievaná ako bohyňa radosti, stelesnenia krásy a pôvabu) a Thaleia (nazývaná tiež kvitnúca; bola bohyňa osláv).
Merkúra (gr. Hermés) symbolizujú najmä okrídlené topánky a taktiež palica v jeho pravej ruke, caduceus, okolo ktorej sa zvíjajú dva hady. Z antickej mytológie je známe, že Merkúr použil svoj caduceus na to, aby oddelil dvoch bojujúcich hadov. Palica sa tak stáva symbolom mieru. Postava Merkúra v maľbe La Primavera sa dá chápať ako ochranca Venušinej záhrady pred nepriazňami počasia. Ako ochranca záhrady nesie aj meč, ktorý je symbolom toho, že dokáže od záhrady odvrátiť všetko zlo, ktoré príde. Merkúr odháňa svojím cauduceusom zdrapy mrakov, ktoré sa nečakane objavujú na blankytne modrej oblohe. Nad záhradou tak nie je žiaden mrak a všade vládne večný pokoj.
La Primavera ako vidiecky kalendár
Môžeme povedať, že je to v podstate ľudový farmársky kalendár pre vidiecku Mediciovskú vilu v Castele. Vasari obraz interpretuje ako kalendár, ktorý začína na začiatku jari, kedy fúka západný vietor Zefýr prinášajúci vlahu a rannú rosu do konca apríla. V apríli sa zrodila bohyňa Venuša, ktorá prináša lásku a úrodnosť. V tomto mesiaci sa taktiež rodí bohyňa Flóra, ktorá po premene z pozemskej víly prináša kvety na lúky. Jaro sa končí v mesiaci máj, kedy na scénu prichádza rímsky boh Merkúr.
Podľa súčasného rozdelenia ročných období jar začína 21. marca a končí 21. júna. Z toho vyplýva, že Zefýr, ktorý unáša Chloris, musí vtrhnúť do deja obrazu niekedy na prelome marca a apríla. Podľa rímskeho kalendára je mesiac apríl zasvätený bohyniam Flóre a Venuši. Flóre preto, lebo prináša na lúky kvety a Venuši preto, lebo prináša jari hojnosť a plodnosť. Ovídius ich opisuje vo svojej básnickej zbierke Fasti ako bohyne apríla a jari. Na počesť zrodenia bohyne Flóry sa v starovekom Ríme každoročne oslavovali slávnosti Florálie, ktoré trvali od 28. apríla do 3. mája. Ľudia sa pri tejto slávnosti ozdobovali kvetmi. Túto slávnosť môžeme vidieť v postavách Troch Grácií, ktoré na počesť jari tancujú do kruhu. Tretí mesiac ľudového kalendára je mesiac boha Merkúra. Merkúr bol syn Maie, najkrajšej a najroztomilejšej zo všetkých siedmich Plejád. Stúpanie Plejád počas skorej jari nad obzorom znovu otvára more pre moreplavcov, kedy sa začínajú plavby po mori, lebo počas jari more sužujú výdatné jarné búrky. Mesiac máj bol teda zasvätený Merkúrovi. Ovídius datuje koniec jari na noc 13. mája, kedy je všetkých sedem Plejád vidieť nad obzorom najjasnejšie. Merkúr je na obraze odvrátený od ostatných postáv chrbtom, nie preto, že nimi opovrhuje, ale preto lebo jeho mesiac patrí rovnako jari ako aj letu. Postavy troch Grácií obdarúvajú jar plodnosťou a nasledujú Merkúra do ďalšieho ročného obdobia, leta.
Brú na Bóinne
Brú na Bóinne (doslova "Palác (rieky) Boyne"; angl. často Bend of the Boyne) je archeologická lokalita asi 8 km od mesta Drogheda v grófstve Meath vo východnom Írsku. Je známa svojimi megalitickymi pamiatkami. Nachádzajú sa tu najmä hrobky (Newgrange, Knowth a Dowth) a množstvo menhirov, ktorých začiatky spadajú do neolitického obdobia, pravdepodobne do 4. tisícročia pred Kr.
Od roku 1993 sú miestne starobylé pamiatky na čele s hrobkou Newgrange súčasťou svetového dedičstva UNESCO pod názvom Archeologický súbor v Ohybe rieky Boyne.
NGC 3702
NGC 3702 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Jan Antonín Pacák
Akademický maliar Jan Antonín Pacák alebo aj Jeňýk Pacák (* 26. apríl 1941, Praha – † 23. marec 2007, Měchenice) bol český výtvarník a hudobník. Vyučil sa za keramika, potom absolvoval pražskú Akadémiu výtvarných umení. Známým sa stal ako bubeník skupiny Olympic. So skupinou naspieval pieseň Bon Soir Mademoiselle Paris, ktorú napísal Petr Janda špeciálne pre neho po návrate skupiny z Francúzska. V roku 1965 v skupine nahradil Františka Ringo Čecha, v apríli 1971 Olympic opustil a venoval sa predovšetkým maliarstvu, ale na hudbu nezanevrel. Spoločne so Zdeňkom Rytířom založili skupinu Blue Five a hral v skupine, ktorá sprevádzala na vystúpeniach Ivana Mládka (Čundrkántryšou).
Saint-Martin-du-Bois (Maine-et-Loire)
Saint-Martin-du-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alan Parker
Alan William Parker, CBE (* 14. február 1944, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 31. júl 2020, Londýn) bol britský filmový režisér, scenárista a producent.
V roku 1982 nakrútil film Pink Floyd: The Wall inšpirovaný albumom The Wall britskej rockovej skupiny Pink Floyd. Medzi jeho ďalšie filmy patrí Horiaca Mississippi (1988), Navštívte raj (1990), Evita (1996), alebo Angelin popol (1999).
Boreas
Boreas môže byť:
Cauroy
Cauroy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 187 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
ESRO-1B
ESRO-1B alebo Boreas je umelá družica organizácie ESRO na výskum ionosféry a polárnych žiar.
Štartovala 1. októbra 1969 pomocou americkej rakety Scout na dráhu s perigeom 219 km a apogeom 389 km so sklonom 86°. Hmotnosť bola 85 kg.
Piława Górna
Piława Górna je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat dzierżoniowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 6744 obyvateľov (30.6.2007).
Selenografia
Selenografia (z gr. selene – Mesiac) je vedné odvetvie, ktoré sa zaoberá opisom povrchu a povrchových útvarov Mesiaca a jeho mapovaním. Geografia aplikovaná na Mesiac.
Clifford Gardner
Clifford S. Gardner (* 14. január 1924, Fort Smith, Arkansas, USA – † 25. september 2013, Austin, Texas ) bol americký matematik a fyzik.
V roku 1985 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku za svoj prínos v oblasti nadzvukovej aerodynamiky a fyziky plazmy.
Laertes
Laertes alebo Laertés alebo Láertés (starogr. Λαέρτης – Laertes/iný prepis:Láertés, ) môže byť:
Magyarország lepkéi
Magyarország lepkéi (doslova Motýle Uhorska) je menej známa, ale významná uhorská práca o motýľoch. Ide o maďarský variant práce, ktorú napísal Lajos Abafi-Aigner spoločne s profesorom Gézom Horváthom pod názvom "Magyarország lepkéi" z roku 1907. Aj v tejto práci boli použité z väčšej časti tabule z diela nemeckého entomológa Ernsta Hoffmana. Práca bola vydaná v nakladateľstve Athenaeum v Budapešti. Obsahuje XXXII + 137 strán textu v maďarčine, jednu čierno-bielu litografickú tabuľu a 50 farebných tabulí z obrázkami motýľov. V svojej dobe patrila táto kniha k veľmi významným prácam o motýľoch Uhorska. Dnes patrí k vzácnym a jedinečným antikvariátnym dielam, ktoré prezentujú literatúru o motýľoch začiatkom 20. storočia v Uhorsku.
Polanica-Zdrój
Polanica-Zdrój je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat kłodzki v rovnomennej gmine.
NGC 3703
NGC 3703 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Naruto
Naruto je japonská manga séria od mangaku menom Masaši Kišimoto a rovnomenný anime seriál.
Príbeh je o Narutovi Uzumakim, mladom nindžovi, ktorý túži po uznaní a jeho snom je stať sa Hokagem, nindžom jeho dediny, ktorý je uznávaný ako líder a je najsilnejší zo všetkých. Séria je založená na základe pilotného komiksu od Kišimota, ktorý bol vydaný v Auguste 1997 v časopise Akamaru Jump. Manga bola prvýkrát publikovaná vydavateľstvom Shueisha v roku 1999 v 43. čisle japonského časopisu Weekly Shōnen Jump. Manga sa stále vydáva a posledný vydaný zväzok mal číslo 45. Manga bola neskôr tiež prevedená do anime, v produkcii štúdia Studio Perrot a Aniplex. Seriál mal premiéru v japonskej televízii TV Tokio a na satelitnej televízii Animax 3. októbra 2002. Prvá séria mala 220 častí a Naruto Šippúden sa vysiela od 15. februára 2007. Okrem seriálu Studio Perrot vytvorilo aj 7 filmov. Iné produkty ako krátke videá, krátke komiksy, videohry a hracie karty boli vytvorené aj inými spoločnosťami.
Anime epizódy
Hlavné stránky: Zoznam častí seriálu Naruto a Zoznam častí seriálu Naruto Šippúden
Prvá anime séria, ktorá bola vysielaná v Japonsku pod názvom Naruto je už ukončená s 220 časťami. Druhá séria, pod názvom Naruto Šippúden, sa už nevysiela (v Japonsku na TV Tokyo).
Okrem častí, ktoré vznikli na podnet mangy sa môžeme stretnúť aj s tzv. fillermi, teda výplňami. Ide o epizódu alebo niekoľko za sebou idúcich častí, ktoré len čiastočne alebo takmer vôbec nezasahujú do deja. Zväčša nesú žartovný podtón, ale nie je to pravidlom.
Manga zväzky a kapitoly
Hlavná stránka: Zoznam Naruto zväzkov
Manga vychádzala v Japonsku pod názvom Naruto v chlapčenskom týždenníku Weekly Shounen Jump. V každom čísle sa bola jedna kapitola, dosiaľ sa ich vydalo 700 čo je už aj konečné číslo. Približne každých 10 – 11 kapitol spolu ucelených sa vydáva ako jeden zväzok.
Základné informácie
Hlavná stránka: Naruto svet
V seriáli Naruto vystupuje veľmi veľa postáv, z ktorých väčšina sú nindžovia. Na začiatku študujú v Nindža Akadémiách, tu sa začína aj náš príbeh, kde sú rozdelení do trojčlenných tímov po skončení akadémie a dosiahnutí stupňa genin – nindža začiatočník. Každý tím vedie skúsený sensei – učiteľ. Do tímov sú rozdeľovaní podľa vlastností, neskôr v seriáli podľa potreby – podľa zručností a predností. Naruto sa v jeho tíme 7 zoznámi so Sasukem Učihom, Sakurou Haruno a ich senseiom Kakašim Hatakem. Ostatné trojčlenné tímy sú tvorené Narutovými spolužiakmi, ktorí neskôr menia Naruta vo viacerých smeroch. V tíme nezáleží na veku.
Príbeh
Hlavný hrdina Naruto (jap.: Uzumaki Naruto) je dvanásťročný začínajúci nindža z „Listovej dediny“ (jap.: Konohagakure no Sato), do ktorého bol zapečatený 9-chvostový líščí démon-Kyuubi. Pred 12 rokmi, ešte pred začiatkom hlavného deja Naruta, 9-chvostový démon napadol skrytú dedinu Konohagakure a zabil veľa ľudí. Štvrtý hokage (vodca Konohakagure) obetoval svoj život, aby zapečatil démona v Narutovi, keď bol ešte novorodenec. Ale dedina považovala Naruta za líščieho démona a znepríjemňovala mu väčšinu jeho detstva. Podľa nariadenia Tretím hokagem, nikto nemohol hovoriť o tomto útoku. Niekoľko rokov neskôr, Naruto bol oklamaný odpadlíckym nindžom Mizukim, aby ukradol zvitok obsahujúci zakázanú techniku a týmto aktom sa stal genninom. Na pomoc mu prišiel jeho učiteľ Iruka Umino a pri tomto strete sa Naruto dozvedá pravdu o sebe.
Hlavný príbeh pokračuje rastom Naruta a jeho kamarátov. Naruto sa skamaráti s dvomi spoločníkmi, Sasukem Učihom a Sakurou Haruno, ktorí sú v jeho tíme pod vedením skúseného senseia Kakašiho Hatake. Naruto sa tiež spriatelí s viacerými postavami, čo sa postupne objavujú v príbehu. Získavaním nových schopností a skúseností, spoznávaním jeden druhého a dedinčanov, Naruto sníva o tom, že raz bude Hokage. Najprv je hlavne dôraz na Naruta, Sasukeho a Sakuru, čo sú členovia Tímu 7. Neskôr najhladanejší zločinec dedinou Konohagakure Oročimaru zaútočí na Konohu a zabije Tretieho Hokage z pomsty. Následkom toho, jeden z 3 legendárnych nindžov Džiraja ide hľadať svoju starú tímovú partnerku Cunade, aby sa stala Piatym Hokagem. Počas hľadania vyjde najavo, že Oročimaru chce získať Sasukeho, kvôli jeho silnej dedičnej vlastnosti. Veriac Orochimarovi, ktorý je mu schopný dať silu, ktorú potrebuje na zabitie svojho brata Itačiho, ktorý zabil celý jeho klan, Sasuke opúšťa dedinu s ním. Naruto nezabúda na Sasukeho, opúšťa dedinu na dva a pol ročný tréning, aby bol pripravený na ďalšie stretnutie so Sasukem.
Po tréningovom období záhadná organizácia, zvaná Akacuki, sa pokúša polapiť všetkých deväť chvostových príšer, vrátane deväťchvostového líščieho démona zapečateného v Narutovi. Niekoľko nindžov z Konohy, vrátane Tímu 7, bojuje proti členom Akatsuki a hľadá svojho kamaráta Sasukeho. Medzitým Sasuke zradí Oročimaru a zabije Itachiho. Po Itachiho smrti je Sasuke ovplyvnený zakladateľom Akacuki Madarou Učihom, že Itači vyvraždil svoj klan na základe rozkazov Konohy. Rozčarovaný z týchto okolností, Sasuke spojí svoju silu s Akacuki, aby zničil Konohu. Medzitým je niekoľko Akacuki členov porazených nindžami z konohi a vodca Pain vtrhne do Konohagakure, aby polapil Naruta. Naruto Paina poráža, a stáva sa hrdinom Konohagakury. Madara vyhlasuje vojnu 5 velkým národom, ktoré spoja svoje sily aby ho porazili. Sasuke sa pridá na stranu Aliancie Nindžov, a pomáha Narutovi a spol. poraziť Madaru. Sasuke sa neplánoval vrátiť, ale chcel sa stať Hokagem a nastoliť svoj režim. To sa Narutovi nepáči a bojuje proti Sasukemu, v ich poslednej bitke. Obaja stratia jednu ruku, no Narutovi sa podarí Sasukemu otvoriť oči a spoločne sa vrátili do Konohagakury.
Postavy
V Naruto mange a anime rozsiahlu funkciu deja tvoria postavy vytvorené Masašimom Kišimotom.Príbeh je vložený vo vymyslenom svete, kde rozličné krajiny súperia používaním nindžov, ktorý majú super bojové schopnosti. Naruto dejová línia je rozdelená do dvoj častí Part I a Part II, druhá séria sa odohráva dva a pol roka neskôr. Príbeh sérii je hlavne spätý s osudmi mladých nindžov z Konohy.
Hlavná postava sérii sa volá Naruto Uzumaki, energetický nindža, ktorý si želá stať sa Hokagem, vodcom Konohakagure. Počas prvých častí prvej série je členom Tímu 7, kde stretáva Sasukeho Učihu, mlčanlivého a zručného "génia" Učiha klanu, Sakuru Haruno, ktorá je zaľúbená do Sasukeho a obdivovaná Narutom a Kakašiho Hatake, tichého a záhadného lídra tímu. Počas priehu sériu Naruto stretáva a spriateľuje sa s viacerými nindžami s jeho dediny alebo z iných. Stretáva sa aj so zápornými postavami, vrátane Oročimaru, ktorý je pôvodne z Konohogakure, spriadajúci plány na zničenie jeho pôvodného domovu. Neskôr sa stretáva s kriminálnou organizáciou Akacuki.
Počas rozvíjania príbehu Kišimoto vytvoril prvé tri hlavné postavy a neskôr rozvíjal charaktery ostatných trojčlenných tímov na základe týchto. Taktiež použil ako predlohy aj charaktery postavy z iných mang a kvôli tomuto skutku bol kritizovaný viacerými manga producentmi. Ale charaktery vytvorené Kišimotom boli v porovnaní s ich predlohami na vyššej úrovni, mnoho producentov sa sťažovalo, že im chýbajú staré stereotypické postavy. Vizuálna stránka postáv bola ohodnotená kladne aj záporne.
Výroba a koncepcia
Keď Masashi Kišimoto začal vytvárať Naruto príbeh, inšpiroval sa z inej mangy pri vytváraní svojej hlavnej postavy. Aj sám Kišimoto sa priznal, že jeho inšpirácia Naruta Uzumakiho bol Son Goku zo seriálu Dragon Ball. Naruto sa mu podobá jeho energiou a šibalstvom. Na skompletizovanie Naruto, Kishimito vytvoril rivala, ktorý je "úžasný génius" a aj veril, že je to jeho protiklad. Po prečítaní rôzny mang, nakoniec vytvoril Sasukeho Učihu. Pri vytváraní prvej hrdinky Kišimoto povedal:, Ja nemám jasný obraz o čom by hrdinka mala byť. " Vytvoril Sakuru Haruno zvýrazňujúc „jej energiu a koketného ducha“ ako jej základné vlastnosti. Tieto vlastnosti boli základom aj pre ostatné tri hlavné naruto tímy.
Rozdelenie postáv do určitých tímov bolo kvôli dodaniu rozličných daností do tímov. Kišimoto si želal, aby každý parťák bol „extrémny“, mať veľké množstvo schopností v jednom danom smere, menej talentovaný v inom. Tento prístup bol použitý, aby členovia používali svoje najlepšie vlastnosti a spolu zakryli svoje nedostatky. Pozeraním tokusacu seriálov ako dieťa, Kišimoto si prial na rozdiel od týchto superhrdinských tímov v týchto seriáloch nestrácajúc tímového ducha, ktorý z nich tvoril „silných až do dokonalosti“. Kišimoto zaznamenáva tieto rozdiely v postavách, čo je podobné ako v rolových hrách a „každá postava vyčnieva svojou lepšou stránkou“.
Kišimoto vložil zloduchov do príbehu k vyváženosti charakterov hlavných postáv. Začal to zameraním sa na zobrazení rozdielov hodnôt je základom zobrazenia zloduchov do bodu keď, „skutočne si ich nechcem predstaviť v boji“. Fyzické zobrazenie zloduchov bolo tiež ozdobené, aby ich bolo možné rozlišovať od ostatných postáv, robí to ľahšie pre čitateľa nasledovať príbehom a identifikovať zloduchov, dokonca aj v prudkých bojových scénach. Kišimoto potvrdil, že vytvorenie zloduchov „okázale“ s „okázalými kostýmami“ je jedna z jeho ciest ako ich spraviť „zapamätateľnejšími“.
Kišimoto postupoval pri kreslení postáv sústavne piatimi krokmi: koncept a náčrt, navrhnutie, nakreslenie, vymaľovanie a nakoniec vytieňovanie. Tieto kroky nasledoval pri vytváraní mangy alebo farebnej titulnej strany nového vydania alebo iné média. Výzor sa len príležitostne mení. Používal „rozprašovacie atramentové pero“ na vytvorenie titulnej stránky Weekly Shōnen Jump, ale nepokračuje viac v tejto činnosti, kvôli zložitému upravovaniu.
Hlavné postavy
Hlavnými postavami seriálu Naruto je skupinka hrdinov z Tímu 7, skupiny nindžov z Konohagakure. Po odchode Sasukeho Učihu z Konohy na konci prvej série sa tím rozpadol. Počas druhej série sa tím znovu obnovuje s dvomi novými členmi, Sai, ktorý je namiesto Sasukeho a Jamato, ktorý je namiesto Kakašiho počas jeho nespôsobilosti a neskôr zostáva v tíme natrvalo.
Naruto Uzumaki (うずまき ナルト, Uzumaki Naruto) je hlavnou postavou rovnomennej mangy a seriálu. Bol prvou postavou, ktorú Kišimotom vytvoril a bol zložený z viacerých manga hrdinov vrátane Son Goku zo seriálu Dragon Ball. V častiach má Naruto ambíciu stať sa Hokage, vodca Konohagakure. Pretože je hostiteľom líščieho deväťchvostového démona, zlomyselná príšera, čo napadla Konohagakure a je odstrkovaný dedinčanmi. V priebehu sérii sa spriatelí s mnohými cudzincami a nindžami z Konohy. Vytvorí si úzky vzťah s Sasukem Učihom, jeden z jeho Tímu 7, a berie ho ako brata.
STS-90
STS-90 bola dvadsiata piata misia amerického raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 89. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bol let laboratória Spacelab, ktoré bolo vybavené na výskum vplyvu beztiaže na ľudskú nervovú sústavu. Celkovo prebehlo 26 experimentov pripravených vedcami z deviatich krajín.
Naruto
Hlavné postavy
Sasuke Učiha (うちは サスケ, Učiha Sasuke) je jeden z Tímu 7. Bol vytvorený ako rival Narutovi, „úžasný génius“, čo si Kišimoto myslel, že len umocnilo túto rivalitu. Spolu s Madarom Učihom a Itačim Učihom, ktorý vyvraždil celý klan, je jeden z mála žijúcich členov Učiha klanu. Klan ovládajúci dedičnú vlastnosť (Kekei genkai) Šaringan. Kvôli tomu sa Sasuke chcem zabiť svojho brata a stáva sa z neho chladný a stianutý človek. Jeho skutky s jeho tímom a hlavne s Narutom oslabujú chuť po pomste na začiatku prvej série. Ale po stretnutí s jeho bratom v prvej sérii, Sasuke je ľahko porazený a to ho vedie, aby opustil dedinu a hľadal silu a zločinca Oročimaru. Jeho tímoví kamaráti sa ho pokúšajú „uniesť“ späť a toto je jedna z hlavných častí príbehu druhej série.
Sakura Haruno (春野 サクラ,Haruno Sakura) je jediná žena Tímu 7. Kišimoto vytvoril z nej hrdinku seriálu, hoci pripúšťa, že má len malú predstavu o čom by hrdinka mala byť. Ako dieťa bola Sakura vysmievaná ostatnými deťmi, kvôli jej veľkému čelu, črta, ktorú chcel Kišimoto zdôrazniť v Sakurinom výzore. Kamarátku našla v Ino Jamanaka. Ako obe rástli, tak sa ich vzťah vzdialoval, kvôli rovnakej náklonnosti k Sasukemu Uchihovi. Počas prvej série je zaľúbená do Sasukeho a má veľa predsudkov voči Narutovi. Po Sasukeho opustení dediny sa po rade Džiraju stáva žiačkou Cunade. V druhej sérii sa naplno ukazujú jej rozvinuté schopnosti a má dôvernejší vzťah k Narutovi.
Kakaši Hatake (はたけ カカシ,Hatake Kakaši) je vedúci Tímu 7 a sensei Naruta, Sasukeho a Sakury. Kišimoto vložil Kakašiho skôr do deja, ako pôvodne zamýšľal a vytvoril z neho bezstarostnú postavu, ktorá by bola schopná viesť Tím 7. Kakaši sa chopil vodcovstva svojským spôsobom, ako neustále neskoré príchody na stretnutia. V gaidene Kakašiho minulosti je ukázaný dávny incident, pri ktorom bol svedkom jeho tímového partnera. Obito Učiha, ktorý dal Kakašimu Šaringan a s ním nejaké jeho vlastnosti vrátane nedochvíľnosti. S Obitovým Šaringanom Kakaši je poznaný ako zručný a silný nindža s prezývkou „Kopirujúci Nindža“ (コピー忍者のカカシ, Kopī Nindža Hatake Kakashi). Hoci na začiatku série trénoval celý Tím 7, neskoršie sa sústreďuje na Sasukeho tréning, čo vyvrcholí naučením Čidori techniky, ale ani to nezabráni Sasukemu, aby hľadal silu u Oročimaruho.
Hlavné záporné postavy
Oročimaru (大蛇丸) jeden z hlavných záporných postáv Naruto seriálu. Pôvodne pochádza z Konohakagure a bol žiakom Tretieho Hokage. Vďaka svojej sile a mnohým schopnostiam spolu so svojimi tímovými parťákmi – Džirajom a Cunade dostal titul senín (legendárny nindža). Rozhodol sa stať sa nesmrteľným a kvôli svojim pokusom na ľuďoch musel ujsť z dediny. Pridal sa k organizácii Akacuki, ale aj tú opúšťa po prehre s Itačim Učihom. Neskôr nájde svoj domov v Otakagure, s ktorou spriada plány na zničenie Konohakagure. Jeho technika nesmrteľnosti spočíva v tom, že premiestňuje svoju myseľ do hostiteľských tiel. Najskôr bol jeho cieľ Itači, ale po prehre s ním sa zameriava na iný objekt a to Itačiho mladší brat Sasuke a pokúša sa dostať jeho telo.
Akacuki (暁, prekl.: úsvit) je zločinecká organizácia, ktorej cieľom (podľa vodcu Paina) je svetová nadvláda, ktorú chcú dosiahnuť polapaním všetkých chvostových príšer. Členovia sú ninžovia, ktorí opustili svoje dediny a stali sa najhľadanejšími zločincami (S – rank) v Naruto svete. Akacuki mala pôvodne 10 členov, ktorí pracovali v dvojčlenných tímoch. Rovnako sa obliekajú a ich odev je dlhý čierny plášť s golierom po krk a na plášti sú červené oblaky. V prvej sérii sa Akacuki len pri ojedinelých pokusoch polapiť deväť-chvostového líščieho démona v Narutovi. V druhej sérii Akacuki zohráva väčšiu rolu. Naplno sa ukazuje už na začiatku série keď vysaje jednochvostového démona Šukaku z Piateho Kazekageho (Gaara).
Dediny
right|250px|thumb|Nindžovská čelenka z Listovej dediny V každej „nindžovskej dedine“ sa trénujú nindžovia, aby slúžili pre dedinu, ochraňovali ju, plnili misie a poslúchali ich dedinského vodcu. Každá takáto dedina tiež musí mať svoje logo. Môže byť znázornené hocikde, obyvatelia dediny sú naň väčšinou hrdí a všade ho vystavujú. No hlavne je znázornené na „nindžovských čelenkách“. Takúto čelenku musí nosiť každý nindža a môže ju získať po tom, ako sa úspešne stane nindžom.
Najmocnejšie skryté dediny
Jedine päť najmocnejších skrytých dedín má možnosť nazývať svojho vodcu Kage. Dokopy je teda päť kageov, pri čom každý sa nazýva trochu inak. V Listovej dedine je to napríklad Hokage.
Tu je zoznam piatich najmocnejších skrytých dedín s krajinou, v ktorej sa nachádzajú, ich japonským názvom a ich vodcom:
Ostatné skryté dediny
Okrem piatich najmocnejších skrytých dedín je tu mnoho ďalších v iných krajinách. Svojho vodcu oficiálne nemôžu nazývať kageom. Navyše dedina sa zväčša volá rovnako ako aj krajina.
Tu je abecedný zoznam ostatných skrytých dedín:
Tu je abecedný zoznam ostatných skrytých dedín, ktoré sa objavili len v anime:
Hodnosti
V nindžovskom svete má každý nindža svoju hodnosť. Tým sa posudzuje aký je silný, kvalitný a koľko má skúseností. Podľa hodností sa nindžom tiež prideľujú misie.
Študent vo výcviku ešte nie je oficiálne uznávaným nindžom. Zatiaľ sa len trénuje a učí základné veci pre plnenie misií a ochraňovanie dediny. Tiež sa môže naučiť nejaké základné techinky. V Listovej dedine bola postavená aj nindžovská akadémia. V takejto škole sa učia všetky prípravy na to, byť nindžom. Aj teoreticky, aj v praxi. V akadémii študentov najčastejšie učí nindža s hodnosťou „čúnin“.