cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cesta II. triedy 507 (Slovensko)
Trenčiansky kraj
Tu sa v Modrovke križuje s III/1232, s PD 4, v Hrádku s III/1235 a v Hôrke nad Váhom s III/1236. Ďalej II/507 pokračuje obcou Kočovce, kde sa križuje s II/515 a III/1234 a cestná komunikácia prechádza do trenčianskeho okresu. Tu prechádza obcou Trenčianske Stankovce (III/1877, III/1883 a III/1878), napája sa na I/9, spolu s ktorou tvorí obchvat obce Trenčianska Turná. Ďalej prechádza do Trenčína, kde sa križuje s III/1880, III/1885, I/61 a III/1881 a pokračuje Skalkou nad Váhom, kde je križovaná III/1882. II/507 pokračuje ďalej Nemšovou (III/1884), kde sa križuje s I/57 a prechádza do ilavského okresu. V Bolešove sa križuje s III/1916, potom s III/1927, III/1917, III/1918 a III/1926 a vchádza do Bohuníc, kde sa križuje s III/1919. Ďalšou obcou na trase II/507 sú Pruské, kde sa križuje s II/574 a III/1923. Po opustení Pruského sa mimo obcí križuje s III/1922, III/1924, III/1925 a vchádza do okresu Púchov. V obci Horovce sa križuje s III/1949 a III/1950, vchádza do Púchova, kde sa križuje s I/49 a prechádza do okresu Považská Bystrica. Pred príchodom do okresného mesta sa križuje s III/1975, III/1976 a III/1981 a v Považskej Bystrici sa križuje s II/517, III/1973 a diaľnicou D1. Po opustení Považskej Bystrice sa križuje s III/1973, III/1974, III/1978, III/1982, prechádza do bytčianskeho okresu.
Žilinský kraj
Tu sa križuje s III/2005, v Bytči s I/10, v Kotešovej sa križuje s II/541 a prechádza do okresu Žilina. Tu sa nachádza križovatka s III/2092 vo Svederníku, s III/2093 a v Žiline s III/2095 a I/11. Na tejto križovatke sa nachádza koniec II/507.
Saint-Bresson (Haute-Saône)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 901
NGC 901 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 5. septembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 6026
NGC 6026 je planetárna hmlovina v súhvezdí Vlk, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. júna 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Privatizácia
Privatizácia je proces premeny štátneho majetku na súkromný. Môže byť predaný jednotlivcom, spoločnostiam, alebo rozdelený medzi občanov zadarmo (symbolickú cenu). Formy privatizácie:
San Juan (argentínska provincia)
San Juan je provincia na západe Argentíny. Susedí s provinciou La Rioja na severe, San Luis na juhovýchode a s provinciou Mendoza na juhu. Okrem toho hraničí San Juan na západe s Čile.
Politické rozdelenie
Provincia je rozdelená na 19 departmentov:
Privatizácia
Musí byť vytvorený legislatívny rámec pre podnikanie. Jeho prostredníctvom treba zabezpečiť súkromným firmám istoty a umožniť vznik inštitúcií, ktoré v centralistickom systéme neexistovali.
Drágszél
Drágszél je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Má rozlohu 1259 ha a žije tu 366 obyvateľov (2007).
NGC 535
NGC 535 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 31. októbra 1864.
Valjouze
Valjouze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malá Roudka
Malá Roudka je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 183 obyvateľov, z toho 93 mužov a 90 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,5 roka (muži 40,3 roka, ženy 44,7 roka).
NGC 6027
NGC 6027 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 20. marca 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Dunaegyháza
Dunaegyháza je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kunszentmiklósskom okrese.
NGC 6028
NGC 6028 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 4. mája 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Claudio Monteverdi
Claudio Giovanni Antonio Monteverdi (tiež Monteverde) (* 15. máj 1567, Cremona, Taliansko – † 29. november 1643, Benátky ) bol taliansky hudobný skladateľ, jeden z najvýznamnejších komponistov svojej doby.
Štýlovo patrí jeho dielo do obdobia prelomu renesancie a baroka. Monteverdi svojimi hudobnými inováciami významne prispel k zrodu barokového štýlu. Bol autorom mnohých profánnych a sakrálnych diel, významný je najmä ako dovŕšiteľ formy madrigalu (skomponoval deväť zbierok madrigalov) a jeden zo zakladateľov opery (napríklad Orfeus, Ariadna, Korunovácia Popey).
Mladosť
Claudio bol najstarším z piatich detí. Mal dve sestry (Maria Domitilla, Clara Massimilla) a dvoch bratov (Giulio Cesare, Luca). Ako syn lekára dostal dobrú výchovu a skoro začal prejavovať vynikajúce hudobné nadanie.
Jeho učiteľom hudby bol Marcantonio Ingenieri, kapelník katedrály v Cremone. Ingenieriho vplyv je zjavný na prvom Monteverdiho diele, ktoré skomponoval vo veku pätnásť rokov. Bola ňou zbierka skladieb Sacrae cantiunculae (1582). Roku 1587 mladý skladateľ uverejnil prvú zo svojich deviatich kníh madrigalov.
Mantova
thumb|vľavo|Mladý Vincenzo I. Gonzaga na [[Peter Paul Rubens|Rubensovom obraze]] V roku 1590 (možno už 1589 ) bol Monteverdi povolaný na dvor mantovského vojvodu Vincenza I. Gonzagu ako spevák a violista. Na tomto poste zotrval 22 rokov, našiel tu výborné podmienky pre svoj hudobný vývoj a kompozičnú prácu: veľký orchester a vynikajúcich sólistov. Roku 1594 mu bol udelený titul Cantore a v nasledujúcom roku sa zúčastnil vojvodovho ťaženia proti Turkom do Uhorska. Výprava motivovaná vidinou bohatej koristi mierila najprv k rímskonemeckému cisárovi Rudolfovi II. Kvôli epidémii nemocí sa však výprava do bojov nezapojila a Monteverdi utrpel finančnú stratu, pretože jeho plat nestačil kryť cestovné výdaje. Cestou cez Trident, Innsbruck a Linec Monteverdi s celým vojvodským sprievodom zavítal aj do Prahy.
Vincenzova cestovná Capella Musicale mala vtedy štyroch členov – okrem Monteverdiho, ktorý bol jej vedúcim, tenoristom a hráčom na violu da gamba, cez Prahu cestoval aj kastrát, s virtuóznym vysokým hlasom, a dvaja speváci-basisti. Úlohou Capelly bolo sprevádzať vojvodskú bohoslužbu duchovnou hudbou a dodávať lesk častým a okázalým banketom.
20. mája 1599 sa Monteverdi oženil s Claudiou Cattane, dcérou svojho kolegu, violistu Giacoma Cattanea. V tom istom roku potom cestoval s orchestrom po Flámsku, kde spoznal majstrov tamojšieho franko-flámskeho hudobného štýlu.
Roku 1601 bol Monteverdi menovaný za kapelníka (Maestro della musica), napriek útokom konzervatívneho hudobného teoretika Giovanniho Maria Artusi, ktorý jeho štýl obviňoval z prílišnej „modernosti“. Monteverdi teraz zodpovedal za všetky hudobné aktivity mantovského dvora s výnimkou vojvodskej kapely Svätej Barbory, ktorú aj naďalej viedol skladateľ Giovanni Giacomo Gastoldi. Jeho finančná situácia však i naďalej zostávala neuspokojivá.
V lete roku 1601 sa manželom Monteverdiovym narodil syn Francesco Baldassare, budúci hudobník, o tri roky neskôr v máji 1604 ďalší potomok, budúci lekár Massimiliano Giacomo. Medzitým, v roku 1603, narodená dcéra Leonora Camilla zomrela skoro po pôrode. v roku 1602 získal Monteverdi mantovské občanstvo a presťahoval sa bližšie ku kniežaciemu palácu.
Napriek svojim povinnostiam na dvore skomponoval Monteverdi medzi rokmi 1590 a 1605 ďalšie štyri knihy madrigalov. Od monódie, zdôrazňujúcej jasné melodické línie, zrozumiteľné texty a zdržanlivý hudobný sprievod, bol už len malý krôčik k opernej tvorbe. V predhovore Piatej knihy madrigalov (1605) reagoval na Artusiho kritiku a svoj novátorský štýl (ktorý nazval „seconda pratica“, druhá prax, na rozdiel od staršej „prima pratica“, prvej praxe) obhajoval tým, že „moderný skladateľ pracuje na základe pravdy“, teda snahou o väčšiu výstižnosť a citovú vernosť tématu skladby.
V roku 1607 skomponoval Monteverdi jednu z prvých opier vôbec, nazvanú L’Orfeo, po slovensky Orfeus. Bola napísaná na objednávku pri príležitosti usporadúvania každoročného karnevalu v Mantove, kde bola uvedená 22. februára a okamžite slávila veľký úspech..
V septembri tohto roku zomrela skladateľova manželka, čo Monteverdiho hlboko zasiahlo. Mal s ňou dvoch synov: Francesco sa neskôr stal tenoristom v benátskom Dóme sv. Marka a Massimiliano lekárom. Monteverdi sa už nikdy neoženil a roku 1633 sa dokonca nechal vysvätiť na katolíckeho kňaza.
V nasledujúcom roku, 1608, skomponoval druhú operu, Arianna (po slovensky Ariadna), z ktorej sa zachovalo iba slávne Lamento – Ariadnin nárek. Roku 1610 potom vytvoril svoje majstrovské duchovné dielo: Vespro della Beata Vergine, teda Mariánske nešpory.
Monteverdi sa postupne dostával do finančných problémov. Navyše po smrti vojvodu Vincenza roku 1612 bol prepustený jeho nástupcom, ktorý mal pre hudbu menej pochopenia.
Benátky
thumbnail|Dóm sv. Marka v Benátkach, pohľad z Námestia sv. Marka Po krátkom pobyte v Cremone bol Monteverdi roku 1613 menovaný za kapelníka bazilike sv. Marka v Benátkach, čo bolo v tom čase jedno z najvýznamnejších miest, aké mohol hudobník dosiahnuť. Monteverdi tu obnovil miestny chrámový zbor a doplnil jeho repertoár svojimi novými skladbami, ktorých výber v roku 1640 uverejnil pod názvom Selva morale e spirituale.
Okrem duchovných diel Monteverdi komponoval i svetské skladby. V roku 1624 v dome benátskeho patricija Girolama Moceniga uviedol prvé scénické oratórium v dejinách hudby Combattimento di Tancredi e Clorinda (Súoj Tankreda a Clorindy) a medzi rokmi 1614 a 1638 uverejnil šiestu až ôsmu knihu madrigalov.
Roku 1627 sa Monteverdiho mladší syn Massimiliano dostal do väzenia inkvizície, pretože čítal zakázanú knihu. Skladateľovi sa ho podarilo zo žalára vyplatiť až po niekoľkých mesiacoch.
Po smrti jedného zo synov, ktorý padol za obeť morovej epidémii, sa Monteverdiho zdravie začalo postupne zhoršovať. Komponoval však ďalej. Keď v roku 1637 začalo v Benátkach prevádzku prvé verejné operné divadlo, zložil ďalšie javiskové diela, okrem iných opery Il ritorno d’Ulisse in patria (1641, Odyseov návrat do vlasti) a L’incoronazione di Poppea (1642, Korunovácia Poppey)
Posmrtne (1651) vyšla ešte deviata kniha Monteverdiho madrigalov, zozbieraná z jeho pozostalosti.
Skladateľská tvorba
Claudio Monteverdi je považovaný za dovŕšiteľa hudobnej renesancie v podobnom zmysle ako je Johann Sebastian Bach dovŕšiteľom baroka. Na rozdiel od Bacha však jeho hudba zároveň dokorán otvára dvere novej hudobnej epoche, baroku.
Monteverdi bol prvým skladateľom, ktorý vo svojich dielach zámerne využíval disonanciu, a tým rozšíril harmonické možnosti európskej hudby. Jeho ďalšími významnými inováciami v oblasti techniky hry na strunové nástroje je zavedenie tremola (stáleho opakovania rovnakého tónu) a pizzicata (hra bruškami prstov namiesto sláčika) pre zvýšenie dramatického účinku hudby.
Krátko potom, ako florentský komponista Jacopo Peri ku koncu 16. storočia vytvoril operu ako nový hudobno-dramatický žáner, doviedol ju Monteverdi k jej prvému vrcholu a už počas svojho života bol vysoko hodnotený ako operný skladateľ. Celkom zložil osemnásť opier, zachovali sa však iba tri (l’Orfeo, l’Incoronazione a Il ritorno) a Lamento z opery l’Arianna.
Monteverdiho celoživotná piesňová tvorba, ktorú sústreďoval do svojich kníh madrigalov, demonštruje postupný prechod od polyfónneho štýlu renesancie k barokovej monódii. Jeho ôsma kniha madrigalov, posledná, ktorú sám pripravil na vydanie, sa volá Madrigaly vojnové a milostné (Madrigali guerrieri et amorosi). Je považovaná za vrcholné dielo madrigalovej tvorby vôbec.
Po smrti upadol Monteverdi do zabudnutia. Jeho dielo objavil až taliansky skladateľ a hudobný vedec Gian Francesco Malipiero, ktorý ho v šestnástich zväzkoch vydal v rokoch 1916 až 1942. Od tých čias záujem o Monteverdiho postupne rastie. V súčasnej dobe ho už považujeme za jednu z kľúčových postáv dejín európskej hudby a jeho diela sa hrajú po celom svete.
Opera Orfeus (L’Orfeo)
L'Orfeo, favola in musica je jednou z najranejších opier vôbec. Monteverdi ju komponoval na libreto Alessandra Striggia pre mantovský karneval 1607. Po tamojšej premiére 22. februára bola o dva dni neskôr uvedená v mantovskom dvornom divadle a v tlači vydaná v Benátkach roku 1609. Modernú premiéru mala v koncertnej podobe roku 1904 v Paríži.
Opera sa skladá z prológu, v ktorom Duch hudby opisuje božskú moc hudby, a piatich dejstiev. Dej je založený na antickom gréckom mýte o Orfeovi, ktorý sa snaží vyslobodiť svoju mŕtvu milenku Eurydiku z podsvetia, hádu.
Orfeo sa vyznačuje dramatickosťou a živou orchestráciou. Monteverdi použil 15 viol, 2 husle, 4 flauty, 4 trúbky, 5 pozáun, čembalo, harfu, 2 malé organy, prenosný organ s trstinovými píšťalami (regal) atď. Opera je raným príkladom kompozície, v ktorej sú k jednotlivým partom priradené určité hudobné nástroje. Aj keď táto technika bola v čase vzniku Orfea používaná skladateľmi benátskej školy už dvadsať rokov, Monteverdi ju používa mimoriadne dôsledne a explicitne.
Hudba opery svojimi kontrastmi jasne vyznačuje tok deja, melodická linka je jasná. Autor používa štýl hudobnej monódie, rozvinutý v posledných desaťročiach 16. storočia florentskou Cameratou. Operou Orfeus Monteverdi vytvoril celkom nový žáner, dramma per musica teda hudobnú drámu. Tento nový kompozičný štýl opery čoskoro získal obľubu po celej Európe.
Nárek Ariadny (Lamento d’Arianna)
Monteverdi pri kompozícii svojich opier využíval nový štýl, monódiu so sprievodom hudobných nástrojov, s ktorou sa možno mohol osobne zoznámiť roku 1600 vo Florencii pri uvedení Euridiky (l’Euridice) Jacopa Periho, ak sa však vtedy nachádzal v sprievode vojvodu Gonzaga. Práve to mu umožnilo predstaviť poslucháčom Ariadnin tragický citový stav tak intenzívne a životne, ako to s použitím dovtedajšej polyfónnej skladobnej techniky nebolo vôbec mysliteľné. Voľný rytmus recitatívu umožňuje prirodzenejšiu a vierohodnejšiu reč hlavnej postavy a Monteverdi sprevádza priliehavou hudbou Ariadnine emócie rýchle sa striedajúce od hnevu až po bezútešný smútok.
Monteverdiho Lamento sa stalo vzorom pre veľký počet podobných hudobných čísiel po celú dobu baroka a po znovuobjavení barokovej hudby začiatkom dvadsiateho storočia pôsobí ako inšpirácia aj dnes – jeho zvuk môžeme nájsť aj v poslednej opere Bohuslava Martinů na rovnakú tému a s takmer rovnakým názvom. Ariane z dvadsiateho storočia však chýba happy end, nárekom Ariadny vrcholí a končí.
Mariánske nešpory (Vespro della Beata Vergine)
Mariánske nešpory z roku 1610 (Vespro della Beata Vergine da concerto, composta sopra canti fermi, doslova Koncertantné nešpory blahoslavenej Panny, komponované na cantus firmus) sú často považované za najväčšie autorovo dielo vôbec. Monumentálna duchovná kompozícia, porovnateľná snáď len s dielami ako Händelov Mesiáš alebo Bachove Matúšove pašije, bola vytlačená v júli 1610 v Benátkach spolu so šesťhlasnou omšou, komponovanou na hudobnú tému motetu Nicolasa Gomberta In illo tempore loquante Jesu.
Presné určenie a zmysel diela nie je dnes známy a je predmetom akademických debát. Tiež nevieme, kedy, kde a v akej podobe bolo Monteverdim uvedené. Jedna teória hovorí, že môže ísť o prepracované skladby k oslave sviatku mantovskej patrónky sv. Barbory, ktoré boli autorom pred vydaním premenené na mariánsku liturgiu, aby boli univerzálnejšie použiteľné a lepšie predajné. Skladba je venovaná pápežovi Pavlovi V. – usudzuje sa, že finančnými ťažkosťami sužovaný Monteverdi si tak chcel pomôcť k nejakému výnosnejšiemu miestu v cirkevných službách.
Z technického hľadiska sú Monteverdiho Nešpory náročnou skladbou vyžadujúcou zbor dostatočne početný a skúsený, aby miestami pokryl až desať vokálnych hlasov, inokedy sa rozdelil na dva rôzne zbory a počas celého prevedenia sprevádzal sedem rôznych sólistov. Skladba sa vyznačuje individualizovaným prístupom ku každej z jej trinástich častí. Vedľa monumentálnych zvukových plôch sa objavujú chvíle intímnej modlitby alebo dozvuky sekulárnej hudby. Monteverdi pritom dokáže udržať jednotu a celistvý dojem, okrem iného tým, že stavia na melódiách gregoriánskeho chorálu, ktoré v jednotlivých vetách zostávajú prítomné ako cantus firmus.
Madrigaly vojnové a milostné (Madrigali Guerrieri et Amorosi)
Monteverdi komponoval madrigaly po celý život, celkom ich uverejnil viac ako dve stovky a používal ich, podobne ako Beethoven svoje Sonáty, i k experimentom s novými hudobnými postupmi. . Dá sa na nich preto ľahko sledovať rýchly štýlový vývoj na prelome 16. a 17. storočia, ku ktorému Monteverdi svojimi inováciami výrazne prispieval. Najvýraznejší rozdiel je viditeľný medzi Piatou (1605) a Šiestou (1614) knihou madrigalov, čo zodpovedá dobe, kedy skladateľ vytvoril svoje epochálne Mariánske nešpory. Je to rozdiel medzi neskorou renesanciou a raným barokom.
Madrigaly predovšetkým z prvých piatich kníh sú klasické polyfónne päťhlasné vokálne skladby, ktorých najčastejšou témou je, ako bolo vtedy zvyčajné, lásky žiaľ, akokoľvek pri interpretácii ich textov a hudby nemožno zabúdať, že fráza „zomierať láskou“ mohla byť aj eufemizmom pre vyvrcholenie milostného styku. Pri šiestej knihe začína autor využívať koncertantný štýl, stile concertato so sprievodom hudobných nástrojov, s využitím monodického štýlu a občas aj s prvkami dramatickej akcie; teda genere rappresentativo, reprezentatívny žáner, ako Monteverdi sám píše v titule svojej ôsmej knihy madrigalov aj inde.
Zvlášť dôležitá je v tomto ohľade ôsma kniha madrigalov z roku 1638, nazvaná autorom Madrigaly vojnové a milostné. Ich dramatickým vrcholom je bojová scéna Zápas Tancreda a Clorindy (Combattimento di Tancredi e Clorinda) na Tassov text z Oslobodeného Jeruzalema. V tejto bojovej scéne skladateľ využíva k dosiahnutiu dramatickosti operné prostriedky: predpisuje spevákom, ako sa majú počas jednotlivých strof pohybovať a naznačovať dej, a navyše využíva aj novátorské zvukomalebné prvky, ako je pizzicato a tremolo. Hudba tak vykresľuje beh rytierovho koňa alebo bojovú vravu.
Zápas Tancreda a Clorindy si u Monteverdiho objednal jeho benátsky mecenáš Girolamo Mocenigo, v ktorého paláci mal Zápas premiéru počas karnevalu 1624. Tassov dej je z dnešného pohľadu trocha bizarný: Kresťanský rytier Tancred zápasí s pohanskou bojovníčkou Clorindou, premôže ju a smrteľne zraní. Clorinda prijíma jeho vieru, dá sa pokrstiť a umierajúc spieva Nebo sa otvára…, čo je podľa všetkého prvá operná scéna umierania, aká kedy bola skomponovaná. Pre poslucháčov, ktorí ešte nemohli poznať Sigmunda Freuda ani feministickú interpretáciu kultúry, však zjavne šlo o realistickú historickú scénu, pretože dobové správy referujú o slzách, ktoré pri tomto dojemnom vyvrcholení prelievali. Monteverdiho spracovanie sa okamžite po svojom uvedení stalo slávnym a ešte zvýšilo autorovu povesť. Pretože jeho hudba okrem novátorstva oplýva aj kvalitou a výrazovou silou, nestratila na význame ani po storočiach.
Opera Korunovácia Poppey (L’incoronazione di Poppea)
180px|right Monteverdiho vrcholná opera Korunovácia Poppey bola prvýkrát uvedená v benátskom Teatro Santi Giovanni e Paolo (Divadle sv. Jana a Pavla) roku 1642. Libreto k nej napísal benátsky básnik Giovanni Francesco Busenello, na historický motív zobratý z Tacitových Letopisov.
Dvojaktová opera s vtedy zvyčajným alegorickým prológom opisuje vzostup neškrupulóznej a karieristickej titulnej hrdinky až na trón po boku cisára Nerona. Poppea ide za svojím cieľom doslova cez mŕtvoly a je úspešná: záver opery oslavuje víťazstvo jej lásky k Nerónovi a jej spoločenský triumf. Súdobým divákom, ktorí poznali nešťastný koniec jej príbehu (tehotná Poppea bola pološialeným Nerónom zavraždená), však iste neunikla hlboká irónia, ktorá sa v diele skrýva.
Z hudobného hľadiska predstavuje Poppea zrelú ukážku dobovej opery, vydarene spojujúcu impresívne stile recitativo s pestrým množstvom ďalších hudobných žánrov od uspávanky po lamento. Obsahuje celý rad hudobne dokonale stvárnených čísiel, napríklad Nerónovu hádku so svojím učiteľom Senecom. Nero najprv na filozofove argumenty odpovedá pokojne, postupne však stále viac stráca sebaovládanie, a Monteverdiho hudba majstrovsky opisuje tento plynulý prechod od vecnej reči panovníka k vyhrážkam rozmaznaného dieťaťa.
NGC 802
NGC 802 je galaxia v súhvezdí Vodný had, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. novembra 1834.
Claudio Monteverdi
Opera Korunovácia Poppey (L’incoronazione di Poppea)
Dielo je zvyčajne považované za vrchol Monteverdiho opernej tvorby a zároveň za najlepšiu operu 17. storočia.
NGC 802
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Claudio Monteverdi
Zoznam Monteverdiho kompozícií
Okrem uvedených skladieb existujú aj ďalšie krátke kompozície roztrúsené v rôznych zbierkach a rukopisoch.
Javiskové diela
náhľad|290px|Ukážka partitúry Il ritorno d’Ulisse in patria
Míchov
Míchov je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 164 obyvateľov, z toho 85 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 33,2 roka, ženy 43,5 roka).
Transformand
Transformand je entita pred transformáciou alebo entita, ktorá sa počas transformácie mení na transformát.
NGC 6029
NGC 6029 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 2. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Repa obyčajná
Repa obyčajná (zriedkavo: mangold ; zastarano: manholt , cvikla obecná , cvikla , červená repa ; lat. Beta vulgaris) je druh zeleniny z rodu repa (Beta).
Repa obyčajná vo väčšine súčasných systémov pozostáva z približne dvoch divých poddruhov (jeden z nich sa volá repa obyčajná prímorská) a z jedného pestovaného poddruhu, ktorý sa skladá z taxónov mangold, kŕmna repa, cukrová repa a cvikla. Uvedené pestované taxóny sa delia na veľké množstvo kultivarov. Pestovaná repa obyčajná sa využíva ako koreňová zelenina, listová zelenina, kŕmna plodina či technická plodina.
Charakteristika
Repa obyčajná je dvojročná rastlina. V 1. roku sa vytvorí buľva a z buľvy vyrastajúca listová ružica, pričom buľva (=koreň v širšom zmysle) vzniká zhrubnutím a zdužinatením troch častí rastliny: V 2. roku vznikne kvetonosná stonka s metlinou klbkovitých drevnatejúcich súkvetí. U mangoldu a u divých poddruhov repy obyčajnej je buľva veľmi tenká, čiže vyššie spomínané zhrubnutie a zdužinatenie je veľmi malé až žiadne.
Využitie jednotlivých typov pestovanej repy obyčajnej (t.j. taxóny repy obyčajnej pravej):
Dejiny jednotlivých typov pestovanej repy obyčajnej:
Systematika
druh repa obyčajná A [zriedkavo: mangold A; zastarano: manholt A/cvikla obecná/cvikla A/červená repa A] (lat. Beta vulgaris A):
''Vysvetlivka: Znak / oddeľuje úplné synonymá. Písmeno A, B, C... pomocne označuje rôzne významy toho istého názvu.''
Doplnkové informácie
Technická poznámka: Slová "Doplnkové informácie" tu majú podobu nadpisu, aby sa na ne dali presmerúvať články.
1. Žltá repa môže byť:
2. Biela repa (zastarano vo významoch a, b, c, e, f aj: manholt biely) môže byť:
3. Burgundská repa/burgundica/burgundia/burgyňa (po česky aj burgundka) je kalk nemeckého slova Burgunderrübe (resp. v skrátenej podobe aj prevzatie rakúskeho variantu Burgunda ) a v historických textoch sa takto označuje nejaký typ repy obyčajnej. Podľa rôznych zdrojov je to konkrétne:
4. Súčasné ľudové (nárečové) názvy kŕmnej repy (t.j. Skupina Crassa) a/alebo cukrovej repy (v niektorých prípadoch aj cvikly D, čiže celej repy obyčajnej pravej kŕmnej) sú:
5. Beta nigra (doslova "repa čierna", dobový slovenský názov však znel manholt č(i)erny) je pojem používaný v textoch od staroveku do 18. storočia po Kr. Označuje sa ním:
6. Názvy obsahujúce prívlastok altissima, napr. názov Beta altissima, sa v minulosti (napr. u Polívku) nesprávne používali na označenie kŕmnej repy -vysvetlenie porov. napr. v Helm 1957.
7. Cvikla F je zastaraný slovenský názov celého rodu Beta (dnešný názov tohto rodu je: repa).
9. "Provar." znamená provarieta. Provarieta je ekvivalent pojmu varieta (staršie: odroda), ktorý niektorí autori používajú pri klasifikácií pestovaných rastlín.
Dunaszentbenedek
Dunaszentbenedek je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Má rozlohu 2324 ha a žije tu 875 obyvateľov (2007).
Ferenc Puskás
Ferenc Puskás (celým menom Ferenc Puskás Biró, pôvodne Ferenc Purczeld Biró; * 2. apríl 1927, Budapešť – † 17. november 2006, Budapešť) bol maďarský futbalista a tréner. Jeho hru charakterizovalo dobré ovládanie lopty, výbušnosť, prekvapivé riešenia herných situácií, presné prihrávky a strely na bránu, je považovaný za jedného z najlepších futbalistov všetkých čias. Strelil 514 gólov v 529 ligových zápasoch a 84 gólov v 85 zápasoch maďarskej reprezentácie.
Život a kariéra
Narodil sa ako Ferenc Purczeld v Kispeste (dnes časť Budapešti). Keď mal 10 rokov, otec nechal zmeniť rodinné priezvisko na Puskás. Je odchovancom miestneho klubu Kispest A.C., kde jeho otec pôsobil ako tréner. Pôvodne použil falošné meno Miklós Kovács, aby mohol za klub hrávať skôr ako dovŕšil vek 12 rokov, ktorým bol podmienený podpis zmluvy.
V novembri 1943 debutoval v seniorskom tíme Kispestu. V roku 1949 klub prevzala armáda a premenovala ho na Honvéd. V mužstve hrali vzhľadom na jeho armádny štatút kvalitní hráči z celej krajiny, napr. Zoltán Czibor a Sándor Kocsis, pričom dostávali vojenské hodnosti, Puskás sa stal majorom. Klubu pomohol vybojovať päť majstrovských titulov, štyrikrát sa stal najlepším strelcom maďarskej ligy, v roku 1948 bol najúspešnejším zakončovateľom v rámci všetkých európskych líg.
Reprezentácia
V maďarskej reprezentácii zaznamenal debut 20. augusta 1945, keď skóroval vo víťaznom zápase proti Rakúsku 5:2. Mužstvo patrilo začiatkom 50. rokov k najlepším na svete. Spolu s Zoltánom Cziborom, Sándorom Kocsisom, Józsefom Bozsikom a Nándorom Hidegkutim bol kostrou tímu, ktorý neprehral 32 zápasov v rade, čo je doposiaľ neprekonaný rekord. V rokoch 1950-54 bol kapitánom. Na OH 1952 v Helsinkách získalo Maďarsko zlaté medaily po finálovom víťazstve nad Juhosláviou. Puskás na podujatí strelil štyri góly.
V roku 1953 vyhralo Maďarsko Stredoeurópsky pohár, keď porazilo vo finále domáce Taliansko 3:0, Puskás bol najúspešnejším strelcom turnaja s 10 gólmi.
Jedným z dôkazov vtedajšej dominancie maďarského futbalu sú aj víťazstvá nad Anglickom - 6:3 v Londýne (1953) a 7:1 v Budapešti (1954), čo je najvyššia prehra Anglicka v histórii.
Na MS 1954 hral Puskás v prvých dvoch zápasoch proti Južnej Kórei (9:0) a SRN (8:3), potom sa zranil a nastúpil až vo finále (napriek pretrvávajúcemu zraneniu), opäť proti SRN. Maďarsko viedlo už 2:0, aj vďaka Puskásovmu gólu, Nemecko však otočilo na 2:3. Dve minúty pred koncom rozhodca pre údajný ofsajd neuznal Puskásov gól, ktorý by znamenal vyrovnanie. Touto prehrou bola ukončená 32-zápasová séria Maďarska bez prehry.
Puskás v reprezentácii dosiahol dva hetriky (proti Rakúsku a Luxembursku), Albánsku strelil 4 góly. Celkovo zaznamenal 84 gólov v 85 reprezentačných zápasoch.
Španielsko
vpravo|náhľad|Puskásova hráčska licencia počas pôsobenia v Reale Madrid Emigroval v roku 1956, po správe o porážke maďarskej revolúcie. Odohral niekoľko neoficiálnych zápasov za RCD Espanyol, potom však dostal dvojročný dištanc od UEFA. Po vypršaní dištancu ho spočiatku kontaktovali len menej kvalitné kluby, pretože za ten čas značne pribral a mal vyšší vek (31). Manchester United ho odmietol kvôli neznalosti angličtiny. Napokon s ním uzavrel kontrakt Real Madrid, kde sa stal výraznou oporou, v každej zo svojich prvých šiestich sezón dokázal streliť 20 a viac gólov, spolu v 180 zápasoch španielskej ligy skóroval 156x. Klub získal päť majstrovských titulov za sebou v rokoch 1961-65 a počas Puskásovho pôsobenia vybojoval 3x Pohár majstrov európskych krajín.
V roku 1962 získal španielske občianstvo, za Španielsko odohral 4 zápasy, neskóroval. Aktívnu kariéru ukončil v roku 1966.
Trénerská kariéra
Po ukončení aktívnej činnosti sa stal trénerom, viedol mužstvá na všetkých kontinentoch. S Panathinaikos FC dosiahol v roku 1971 finále Pohára majstrov európskych krajín (kde sa prebojoval ako prvý grécky klub v histórii), s klubom získal aj dva grécke tituly (1970/71 a 1971/72). Ďalší významný trénerský úspech zaznamenal až v roku 1991, keď získal austrálsky titul s South Melbourne FC.
Posledné roky
V roku 1991 sa aj s manželkou Erzsebét natrvalo vrátil do Maďarska. V roku 1993 sa stal trénerom maďarskej reprezentácie, ale len na štyri zápasy. Od roku 2000 trpel Alzheimerovou chorobou a tiež inými zdravotnými ťažkosťami. Nemocnicu opúšťal len zriedkavo. Jeho zdravotný stav sa časom zhoršoval. Zomrel v budapeštianskej nemocnici 17. novembra 2006.
Na jeho počesť bol v roku 2002 premenovaný multifunkčný štadión v Budapešti (Stadium Puskás Ferenc). Ulica Újtemető utca bola premenovaná podľa neho pri príležitosti ročného výročia úmrtia. Puskása označila IIFHS za najlepšieho strelca 20. storočia.
Herrera
Herrera môže byť:
NGC 703
NGC 703 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. septembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Cleo (speváčka)
Joanna Klepková, známa aj pod umeleckým menom Cleo (* 25. jún 1983, Štetín, Poľsko) je poľská speváčka, ktorá reprezentovala Poľsko v súťaži Eurovision Song Contest 2014 v dánskej Kodani, spolu s hudobným producentom Donatanom s piesňou „My Słowianie“ (Sme Slovania).
Kariéra
Vyštudovala záhradnú architektúru na univerzite vo Varšave a zaoberala sa návrhom záhrad. Neskôr bola členkou gospelového zboru Soul Connection a bola spojená aj s hip hopom. V roku 2011 sa zúčastnila prvého ročníka speváckej súťaže X Factor, v ktorom zaspievala pieseň od Tiny Turner „Proud Mary“, no do ďalšieho kola neprešla. Od roku 2013 spolupracuje s hudobným producentom Donatanom, ktorý si vybral práve ju zo stoviek kandidátov. Vo februári 2014 reprezentovala Poľsko na 59. ročníku súťaže Eurovision Song Contest s piesňou „My Słowianie“. Pieseň sa stala úspešnou a jedným z najväčších hitov roka. Po úspechu sa kariéra speváčky Cleo začala dynamicky rozvíjať. Ďalšie úspechy na poľskej hudobnej scéne priniesli piesne „Cicha woda“ (Pokojná voda) a „Brać“ (Vziať).
Valuéjols
Valuéjols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dunafalva
Dunafalva je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Má rozlohu 5 789 ha a žije tu obyvateľov.
Modestep
Modestep je anglická dubstepová/elektronická rocková skupina, ktorú v roku 2010 založili Josh Friend, Tony Friend, Matthew Curtis a Nick Tsang. Ich debutový album Evolution Theory bol vydaný 11. februára 2013. Z albumu bolo vydaných päť singlov „Feel Good“, „Sunlight“, „To the Stars“, „Show Me a Sign“ a „Another Day“.
Hudobný štýl a vplyvy
Skupina Modestep spája prvky dubstepu a drum and bassu, ale tiež do svojej tvorby včleňuje hard rock, čo im dáva unikátny zvuk.
Skupina je zaraďovaná ku skupinám Pendulum alebo The Prodigy pre svoj hudobný štýl, ale sú schopní hrať s interpretmi ako Skrillex, Flux Pavilion, Ed Sheeran či The Script.
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Snina
thumb|Okres Snina
V okrese Snina sa nachádza 56 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Turečtina
náhľad|vpravo|Rozšírenie turečtiny
Turečtina alebo turecký jazyk patrí do juhozápadnej čiže oghuzskej (turkménskej) skupiny turkickej vetvy altajskej jazykovej rodiny. Úradný jazyk v Turecku a na Cypre. Celosvetovo má turečtinu ako materinský jazyk viac ako 77 miliónov ľudí a je tak najrozšírenejším turkickým jazykom.
Mapa
[[Súbor:MapOfTurkishSpeakers.svg|náhľad|left|350px|Krajiny s početnou turecky hovoriacou populáciou Legenda {{legend|#000250|Oficiálny jazyk}} {{legend|#00038c|Viac ako 1 000 000}} {{legend|#0006fc|Od 500 000 do 1 000 000}} {{legend|#8184ff|Od 100 000 do 500 000}} {{legend|#dddeff|Od 25 000 do 100 000}} {{legend|#b9b9b9|Menej ako 25 000}}
Saint-Broing
Saint-Broing je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6030
NGC 6030 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 17. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Mužská štvorhra na Open 13 1994
Mužská štvohra na Open 13 1994 sa hrala ako súčasť Open 13 1994 od 31. do 7. februára 1994. Titul získali Holanďan Jan Siemerink a Čech Daniel Vacek, ktorí vo finále porazili česko-ruský pár Martin Damm, Jevgenij Kafeľnikov 6-7 6-4 6-1. Pre Siemerinka to bol tretí a pre Vaceka piaty titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Milonice (okres Blansko)
Milonice je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 197 obyvateľov, z toho 98 mužov a 99 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,1 roka, ženy 41,7 roka).
Mak vlčí
Mak vlčí alebo zriedkavo mak divý (iné názvy pozri nižšie; ) je jedovatá liečivá rastlina z čeľade makovité (Papaveraceae).
Ľudové názvy
Ľudové (často zároveň staršie) názvy tejto rastliny sú: vlčí mak, vlčací mak, divý mak, planý mak, poľný mak, slepý mak, psí mak, červený mak, bubovec, červánky, karafiát, kohútiky, kokrhel, mačinec, ohníček, panáček, panenka, paničky, pleskanec, prchlík, pukovec, tulipánky, vlčí kvet.
Výskyt
Je to kozmopolitný druh, ktorý sa vyskytuje takmer na celom svete. Pochádza pravdepodobne z Ázijského východného Stredomoria a z priľahlej časti Blízkeho východu. V strednej Európe je archeofyt, ktorý bol zavlečený s obilným osivom už v priebehu neolitu. Vlčí mak zdomácnel takmer na celom svete ako kozmopolitný burinný druh. Rastie na násypoch, rumoviskách a ako burina na poliach a v záhradách.
Charakteristika
Mak vlčí je jednoročná, 20 až 80 cm vysoká rastlina, s priamou, málo rozkonárenou stonkou, so striedavými, perovite dielnymi listami. Z pazúch listov vyrastajú dlhé kvetné stopky. Kvetné puky sú previsnuté, kryté dvoma štetinatými kališnými lístkami. Rozkvitnutý, sýtočervený kvet má štyri široké, prekrývajúce sa korunné lupienky s čiernou škvrnou na báze. Plod je tobolka (makovica). Celá rastlina je pokrytá chĺpkami a prestúpená mliečnicami.
Ďalšie divorastúce druhy maku, ako mak poľný (Papaver argemone L.), mak pochybný (Papaver dubium L.) a mak hybridný (Papaver hybridum L.), sú na liečebné účely bezcenné.
NGC 536
NGC 536 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
MAU
MAU môže byť:
Rozbočovač
Rozbočovač (po angl. hub) môže byť:
Dunatetétlen
Dunatetétlen je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Bolívijské národné futsalové družstvo mužov
Bolívijské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Bolíviu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Asociación del Fútbol Boliviano (AFB). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2003. V júli 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 63. miesto.
Dunatetétlen
Má rozlohu 4319 ha a žije tu 572 obyvateľov (2007).
Bolívijské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvách sveta FIFA sa bolívijskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Ani z 3 kontinentálnych šampionátov, ani z novovytvorenej juhoamerickej kvalifikácie v roku 2012, na ktorej skončilo až na 9. mieste (postupovali 4 družstvá).
Na juhoamerických majstrovstvách dosiahlo svoj najlepší výsledok v roku 2000, v ktorom skončilo na 4. priečke. V súboji o bronz prehralo s Uruguajom.
Úspech v podobe bronzu získalo aj na Juhoamerických hrách v roku 2002, ktoré sa konali v Rio de Janeiro a v roku 2009 skončilo strieborné na Bolivarianských hrách, ktoré sa konali v bolívijskom Sucre.
Černá Hora
Černá Hora alebo Černá hora môže byť:
zámok
rôzne:
Černá hora môže byť:
Išim
Išim je rieka prameniaca v Kazachstane. Odvodňuje a jej dĺžka je. Vlieva sa do rieky Irtyš, ako jej ľavostranný prítok.
NGC 902
NGC 902 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 6031
NGC 6031 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Pravítko, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 28. júla 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,5.
Salk Institute for Biological Studies
thumb|right|Salk Institute, La Jolla, Kalifornia USA, pohľad na monumentálne vstupné schodisko s kaskádami
Salk Institute for Biological Studies je nezávislá a nezisková organizácia pracujúca na vedeckých výskumoch v laboratóriach situovaných v kalifornskom mestečku La Jolla. Ich základy položil Dr. Jonas Salk v roku 1960.
Budova laboratórií
Stavba týchto laboratórií bola navrhnutá Louisom Kahnom v rokoch 1959 až 1965. Budova v brutalistickom štýle neskorej moderny je komponovaná na základe kontrastov troch elementov – prírody, vody a oblohy. Budova sa skladá s dvoch pozdĺžnych hmôt komponovaných okolo dlhého holého nádvoria. Samotné hmoty sú prevádzkovo rozdelené nielen v interiéri ale aj architektonickým výrazom, čím dosiahol architekt zreteľné oddelenie servisných priestorov od ústredného objemu laboratórií.
Materiál a kompozícia
Materiál budovy je holý betón, ktorý sa vyskytuje v zmenenej forme na celom obvodovom plášti budovy, doplnený dreveným obkladom okolo otvorov, ako aj na úplne prázdnom nádvorí. Nádvorie je osovo rozdelené umelým kanálom ústiacim do pravouhlého jazierka na jeho konci. To ústi do kaskád, okolo ktorých je komponované nástupné schodisko do areálu.
Budova je striktne osovo komponovaná a svojou strohosťou pracuje s piatou fasádou, oblohou, ktorá v kontraste s bledým betónom pôsobí veľmi impozantne a budova dostáva iný rozmer. Vystihuje to aj rozhovor architekta Kahna s doktorom Salkom, ktorý na otázku aké kvetiny majú byť na nádvorí inštitútu odpovedal:
"Do toho priestoru by som nedal žiadny strom, ani steblo trávy. Ten by mal zostať kamenným námestím a nie záhradou. Pokiaľ to z neho spravíte vydláždený priestor zíkate fasádu – a tou bude obloha."
Zameranie inštitútu Dr. Salka
Stavba pozostáva z 56 laboratórí rozdelených na tri oblasti: Neurologické výskumy, biologické a molekulárne. Oblasti výskumu zahrňujú mimo iného aj rakovinu, AIDS, cukrovku a iné populačné choroby.
Slovenské národné florbalové družstvo mužov
Slovenské národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Slovensko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Slovenského zväzu florbalu (SZFB). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2003, keď na turnaji v nemeckom Lipsku prehralo s 🇮🇹. V decembri 2021 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 9. miesto.
Vrcholné podujatia
Na vrcholnom podujatí sa predstavilo slovenské družstvo prvýkrát v roku 2004, v C divízii MS, ktoré sa konali v Španielsku. Skončilo na nich na 4. priečke. Jeho prvým úspechom bolo víťazstvo na MS C divízie v roku 2008, ktoré mu zaručovalo postup na MS 2010, ale kvôli zmene kvalifikačného kľúča mu toto právo bolo odoprené. O postup muselo bojovať v následnej kvalifikácii, v ktorej neuspelo.
Majstrovstvá sveta 2012
V kvalifikácii na MS 2012 skončilo na postupovom 2. mieste a kvalifikovalo sa na šampionát vo Švajčiarsku. Na ňom v základnej skupine v konkurecii družstiev 🇸🇬, 🇪🇪 a domáceho 🇨🇭 postúpilo medzi 8 najlepších tímov šampionátu. Vo štvrťfinále nestačilo na 🇸🇪, ktorému podľahlo rekordným výsledkom (dovtedy prehralo Slovensko najvyšším rozdielom ôsmich gólov s 🇮🇹, resp. 🇩🇪) a v zápase o 5. až 8. miesto aj 🇱🇻.
Počítačový terminál
Terminál je koncové zariadenie pri prenose dát na diaľku pri (najmä sálových) počítačoch, prípadne akékoľvek zariadenie (spravidla koncové) pripojené na počítač na operatívny vstup a výstup informácií či prenos dát.
Slovenské národné florbalové družstvo mužov
Majstrovstvá sveta 2016
Na MS 2016 postúpilo družstvo z kvalifikačnej skupiny konanej v Nitre, na ktorej obsadilo druhé miesto. Skončilo za 🇸🇪, s ktorým vo vzájomnom zápase prehralo, čo bola dovtedy najvyššia prehra slovenského družstva v jeho histórii. Na samotnom finálovom turnaji, ktorý organizovala lotyšská Riga, hralo družstvo opäť v skupine nižšej divízie. V štvorčlennej skupine najprv vyhralo nad 🇵🇱 a 🇦🇺, aby následne prehralo s 🇩🇰. Postúpilo do osemfinále, v ktorom tesne nestačilo na 🇳🇴. Ďalej pokračovalo v zápasoch o 9. až 12. miesto, v ktorých zvíťazilo nad 🇺🇸 a aj nad favorizovaným domácim družstvom 🇱🇻. Práve výhra nad Lotyšskom bola historická, pretože slovenské družstvo dokázalo prvýkrát na turnaji MS zvíťaziť nad niektorým z tímov najlepšej osmičky rebríčka IFF. Najproduktívnejším hráčom družstva sa stal Michal Dudovič z klubu FK ATU Košice, ktorý bol so 6 gólmi zároveň aj najlepším strelcom. S 12 bodmi skončil na celkovom 10. mieste rebríčka produktivity hráčov na tomto turnaji.
Počítačový terminál
Najčastejšie (a pôvodne) sa tak označuje periférne zariadenie sálového počítača. Zjednodušene si ho môžeme predstaviť, ako klávesnicu a monitor osobného počítača, pričom samotný počítač na ktorom pracujeme sa nachádza niekde inde - napr. aj v inej budove. Terminál je obvykle vybavený aj vstupno-výstupnými jednotkami (mechaniky optické, FDD) a portami. Ku jednému sálovému počítaču je obvykle pripojených viacero terminálov (aj niekoľko desiatok).
Slovenské národné florbalové družstvo mužov
Majstrovstvá sveta 2018
Družstvo postúpilo na MS 2018 z kvalifikačnej skupiny konanej opäť v Nitre z druhého miesta. Na finálovom turnaji konanom v Prahe začalo svoje účinkovanie opäť v nižšej skupine. Po jasných víťazstvách postupne nad 🇨🇦, 🇯🇵 a 🇸🇬 postúpilo do osemfinále z 1. miesta skupiny. Do štvrťfinále však nepostúpilo, nakoľko v osemfinále prehralo s 🇱🇻. V ďalších zápasoch o 9. až 12. miesto zvíťazilo postupne nad 🇦🇺 a prvýkrát na MS aj nad tímom 🇪🇪. Obsadilo tak konečné 9. miesto. Najproduktívnejším hráčom sa stal opäť Michal Dudovič, tentoraz ako hráč švajčiarskeho SV Wiler-Ersigen, s 21 bodmi a 9 strelenými gólmi.
Počítačový terminál
Terminál sa tiež často berie do úvahy pri Unixových systémoch, ako napríklad Linux alebo FreeBSD.
Axel Bauer
Axel Bauer (* 7. apríl 1961, Paríž, Francúzsko) je francúzsky spevák.
V roku 2001, dosiahol jeho duet s francúzskou speváčkou Zazie, „A Ma Place“, štvrtú priečku vo francúzskych rebríčkoch.
Slovenské národné florbalové družstvo mužov
Zápasy
(k 11. decembru 2021)
Dusnok
Dusnok je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Má rozlohu 5747 ha a žije tu 3163 obyvateľov (2007).
Vebret
Vebret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zámok Slatiňany
náhľad|Zámok Slatiňany
Zámok Slatiňany je zámok v meste Slatiňany v okrese Chrudim. Spolu s priľahlým rozsiahlym parkom sa nachádza na juhozápadnom okraji mesta. Zámok má trojkrídlový pôdorys v podobe k severu otvoreného písmena U, od severozápadnej strany vybieha k západu dodatočne pristavané ďalšie krídlo. Najväčšie architektonické zmeny zaznamenal v 19. storočí, kedy bola majiteľom rodina Auerspergovcov.
Dejiny
Predchodkyňou zámku bola stredoveká tvrdza, prvý raz spomínaná v roku 1371 v držbe Zbyňka Orhája zo Slatiňan. Jej pozostatkami sú gotické pivnice pod západným krídlom zámku. Po roku 1580 dal Bohuslav Mazanec z Frymburka tvrdzu rozšíriť a prestavať na renesančný zámok pod vedením Ulrika Aostalliho. Táto budova dodnes predstavuje stavebné jadro zámku. Od roku 1623 prestal byť zámok načas panským sídlom a v závere tridsaťročnej vojny ho opakovane vydrancovali Švédi. Spustnutý zámok dal po roku 1669 opraviť Adam Zikmund Purkhart z Voděrad. Okrem novej barokovej strechy sa renesančný vzhľad zámku príliš nezmenil.
Ďalšie úpravy zámku sa uskutočnili za Jana Adama z Auerspergu pred rokom 1755. Synovec a dedič Jana Adama, Karel z Auerspergu dal začiatkom 19. storočia zjednotiť vzhľad zámku v klasicistickom štýle, namiesto valbovej strechy nastúpila nižšia manzardová strecha a renesančné arkády na nádvorí vystriedali pavlače. Za ďalšieho majiteľa, Karlovho prasynovca Vincenta Karla z Auerspergu, došlo (rovnako ako na zámku Žleby) koncom 40. rokov 19. storočia k novogotickej úprave prevedenej Benediktom Škvorom a jeho žiakom Františkom Schmoranzom st. Prestavby prebiehali až do konca 19. storočia i za ďalšieho z Auerspergovcov, Františka Josefa. Zámok bol ozdobený vežičkami a bol zrušený hlavný vstup z južnej strany; od tej doby sa do zámku vstupuje od severu. Severný koniec západného krídla doplnila mohutná hranatá švorposchodová veža a na ňu k západu nadväzujúce nové krídlo. Interiéry boli vybavené v štýle druhého rokoka. Krytá chodba spojila zámok s pánskym oratóriom v susednom kostole sv. Martina, prestavanom v roku 1892.
V rokoch 1898 až 1901 získal zámocký areál zhruba terajšiu podobu vybudovaním žrebčína, Švýcárne a Mačacieho hrádku (miniatúry gotického hradu na okraji zámockého parku). V roku 1942 zdedil zámok po Ferdinandovi Auerspergovi Josef Trautmannsdorf, ktorému majetok v roku 1945 skonfiškovali a prešiel do vlastníctva štátu.
V rokoch 1950 až 1952 bolo v priestoroch zámku zriadené hippologické múzeum, ktoré dokumentuje vývoj koňa od jeho vzniku (zhruba pred 55 miliónov rokov) po súčasnosť. V 34 miestnostiach zámku sú umiestnené predmety s konskou tématikou zo 122 hradov a zámkov. Svojim rozsahom a komplexnosťou zbierok sa stalo toto múzeum najrozsiahlejším v Európe. V priľahlom žrebčíne si možno pozrieť koňa Przewalského, ktorý v minulosti v prírode vyhynul.