Dejiny_Peru
Koloniálne Peru
thumb|[[Francisco de Toledo sa snažil v Peru urobiť poriadok a presadiť kráľovské reformy, patrí medzi najvýznamnejších miestokráľov Peru.]] So skutočnou správnou organizáciou amerických kolónii Španielska sa začalo za vlády kráľa Filipa II. na konci 60. rokov 16. storočia. Práve vtedy boli presadené viaceré nové pravidlá a kráľ presadil v roku 1569 na miesto miestokráľa Peru Francisca de Toleda. Prvé zákonné úpravy, ktoré upravovali správu kolónii boli prijaté už v roku 1573, no trvalo ďalších viac ako 100 rokov, kým boli prijaté komplexné zákony. Práve Toledo mal byť tým, kto nové predstavy kráľa o správe Ameriky zrealizuje. Toledo bezprostredne po svojom príchode do Peru začal s kontrolou krajiny, ktorá mu trvala päť rokov. Snažil sa študovať právo Inkov, z ktorého si bral príklad pre správu Peru. Súčasne sa však snažil hľadať právne dôvody, ktoré by predchádzajúcu vládu Inkov právne spochybňovali. Zaobchádzanie s indiánmi sa snažil robiť podľa ich pravidiel a tradícii, ktoré prispôsobil španielskym potrebám. Indiánov sa snažil premiestňovať do tzv. redukcii, kde síce boli viac chránení voči neprávostiam Španielov, no súčasne tým rozbil ich spoločenstvá. Indiáni však boli naďalej zneužívaní na tvrdú povinnú prácu. Toledo vládol viac ako 11 rokov a je považovaný za jedného z najvýznamnejších miestokráľov Peru. V miestokráľovstve sa postupne vytvorili rôzne spoločenské a sociálne skupiny. Hlavné rozdelenie bolo na Španielov a indiánov. V krajine však žili tisíce čiernych otrokov, ale i Číňania alebo Japonci. Stále väčšiu časť populácie tvorili mestici, teda miešanci Španielov a indiánov a tzv. kreoli, čo boli potomkovia Španielov narodení už v Amerike. Kreoli boli presvedčení, že ich práva sú potláčané Španielmi, ktorí do Ameriky prišli zo Španielska, čo od počiatku vytváralo napätie v spoločnosti. Mestici zas tvorili jadro nespokojnej španielskej chudoby, pričom k tejto chudobe sa radili aj pošpanielčení indiáni (tzv. ladinos), mulati a slobodní černosi. Dá sa povedať, že multikultúrne obyvateľstvo dokázalo fungovať iba v hlavnom meste Lima, kde žilo viac čiernych otrokov, ako Španielov. Dá sa konštatovať, že čím menej indiánov bolo, tým viac bolo dovezených čiernych otrokov, ktorí ich mali nahradiť na povinných prácach na poliach a baniach. Kreoli a mestici sa sústreďovali hlavne v mestách Cusco, Arequipa, Chuquisaca a Potosí, čo boli významné provinčné mesta, ktoré konkurovali Lime. Tu bola chudoba využívaná hlavne na prácu. thumb|left|Mapa ukazuje Miestokráľovstvo Peru a jeho administratívne rozdelenie na tzv. kráľovské audiencie ([[1650).]] Keďže miestokráľovstvo bolo veľmi rozsiahle, bolo rozdelené na menšie administratívne jednotky formálne podliehajúce miestokráľovi. Jednotlivé časti sa od seba pomerne líšili a líšila sa aj ich produkcia. Najvýznamnejším miestom sa postupne stalo banícke centrum Potosí, ktoré spolu s hlavným mestom Lima ovplyvňovalo smerovanie celého miestokráľovstva. Práve na prosperitu týchto dvoch miest sa sústreďovala väčšina produkcie miestokráľovstva a súčasne od ťažby drahých kovov v Potosí a obchodnej bilancie oboch menovaných miest na druhej strane závisel zvyšok kolónie. Hlavné mesto Lima malo výnimočné postavenie, ktoré spočívalo v tom, že všetok obchod miestokráľovstva musel prechádzať cez Limu bez ohľadu na vzdialenosť miesta, kde došlo k jeho vyprodukovaniu. Aby vláda vytvorila konkurenciu veľkostatkárom, tzv. encomenderom, začala voľnú pôdu prideľovať chudobným záujemcom z radov Španielov. Pôda sa uvoľnila v dôsledku úbytku indiánskej populácie. Samozrejmosťou bola nútená práca indiánov, od ktorej záviselo prakticky celé hospodárstvo. Do Peru smerovala taktiež drvivá väčšina všetkých afrických otrokov, ktorí boli prepravení do Južnej Ameriky. Títo pracovali spolu s indiánmi hlavne v Potosí v miestnych strieborných baniach. V roku 1545 žilo v Potosí 170 Španielov a približne 3 000 indiánov, no už v roku 1610 tu žilo spolu 160 000 ľudí všetkých národností, z toho 76 000 indiánov. Potosí tak bolo v tej dobe najväčším a najbohatším mestom v Amerike. Španieli využívali tiež pôvodné indiánske zavlažovacie systémy, ktoré im v počiatkoch veľmi pomohli. Obchodníci a majitelia baní v Potosí však mali snahu obchádzať príkaz, aby svoju produkciu prepravovali do Európy cez Limu. Prakticky hneď po znovuzaložení Buenos Aires v roku 1580 začali tajne svoje tovary prepravovať cez tamojší prístav a Atlantický oceán do Španielska. Africkí otroci prestali byť postupne využívaní pri ťažbe striebra, keďže pre vysokohorský vzduch neboli schopní ťažko pracovať. Začali sa teda využívať hlavne ako remeselníci a mnohí sa vďaka tomu dokázali vykúpiť a následne žili ako slobodní remeselníci, prípadne aj napriek zákazu vlastnili pôdu, kde zamestnávali často dokonca sami vlastných otrokov.