cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Počiatky cirkevnej štruktúry na území Slovenska
Cirkevná organizácia a jej usporiadanie v mnohých krajinách pochádza z čias jej kristianizácie a neraz pomohla zachovať i národné povedomie národa. Dôležitosť vlastnej cirkevnej štruktúry nezávislej od iného štátu pochopil už knieža Rastislav, vládca Veľkomoravskej ríše. Asi v roku 861 sa rozhodol, že definitívne skoncuje s východofranským vplyvom na Veľkej Morave. Obrátil sa preto na pápeža v Ríme s prosbou o zaslanie učiteľov, ktorí by mohli vychovať lokálnych kňazov, aby sa znížil východofranský vplyv v jeho ríši. Pápež nereagoval a tak sa Rastislav obrátil s rovnakou prosbou na byzantského cisára Michala III. Ten mu vyhovel a poslal na Veľkú Moravu vierozvestov Cyrila a Metoda. Metodovi sa podarilo dosiahnuť, že okolo roku 880 bolo v Nitre zriadené samostatné biskupstvo a zároveň pápež vyhlásil Veľkú Moravu za léno Svätej stolice, čo znamenalo, že ríša bola postavená na roveň s Východofranskou ríšou.
thumb|[[Kalvária (Banská Štiavnica)|Banskoštiavnická kalvária - príklad barokovej rímskokatolíckej architektúry na Slovensku a pamiatka UNESCO.]]
Situácia po vzniku Česko-Slovenska
Cirkevná štruktúra z čias Veľkomoravskej ríše neprežila zánik ríše a vznik ranostredovekého Uhorska. Preto po rozpade Rakúsko-Uhorska v roku 1918 Slovensko netvorilo samostatnú cirkevnú provinciu, pretože banskobystrická, nitrianska a trnavská administratúra patrili do ostrihomského arcibiskupstva. Spišské, rožňavské a košické biskupstvá patrili do jágerského arcibiskupstva. Obidve sídla boli mimo územia Slovenska. Pri vzniku Československa tak vznikli aj problémy týkajúce sa územnej celistvosti jednotlivých biskupstiev, ktorých teritóriom prechádzala nová štátna hranica.
Veľkým problémom na začiatku existencie ČSR bola aj pomaďarčenosť cirkvi na Slovensku. Vysoké cirkevné úrady na biskupských stolcoch, kanonici, dekani, pápežskí kapláni či seminárni predstavení boli poväčšine Maďari alebo pomaďarčení Slováci. Československá vláda v Prahe dôrazne likvidovala na Slovensku všetko uhorské, či šovinisticky maďarské a obeťou tejto politiky sa stali aj biskupi a niektorí vysokí cirkevní predstavitelia. Ďalší cirkevní predstavitelia odišli aj z vlastného rozhodnutia, lebo nesúhlasili s novým spoločenským poriadkom a poniektorí aj čoskoro zomreli, pretože mali vysoký vek. Tak postupne osireli všetky biskupstvá s výnimkou Košíc. Nitriansky biskup Viliam Batthyány bol vypovedaný, abdikoval a emigroval do Maďarska, kde zomrel 24. novembra 1923. Banskobystrický biskup Wolfgang Radnai bol po krátkom internovaní vypovedaný a zomrel 14. októbra 1935 v Maďarsku. Spišský biskup Alexander Párvy sa zdržiaval v Maďarsku, kde zomrel 24. marca 1919. Rožňavský biskup Ľudovít Balás zomrel v Rožňave 18. septembra 1920. Vláda uvažovala aj o vypovedaní košického biskupa Augustína Fischera-Colbrieho. Napokon však mohol zostať, pretože sa nenašiel žiadny vážny dôvod na jeho vyhostenie. Na dôvažok, kňazi i veriaci si tohto biskupa veľmi vážili. Colbrie sa totiž naučil po slovensky, aby rozumel všetkým svojim veriacim a mohol sa im prihovoriť v ich materinskej reči. On sám sa rozhodol zostať v novej republike.
Svätá stolica chápala túto situáciu a tak pápež Benedikt XV. v tajnom konzistóriu 13. novembra 1920 vymenoval prvých troch slovenských biskupov – Karola Kmeťka pre Nitrianske biskupstvo, Mariána Blahu pre Banskobystrické biskupstvo a Jána Vojtaššáka pre Spišské biskupstvo. Všetkých troch vysvätil 13. februára 1921 v Nitre pápežský nuncius v Prahe Clemente Micara.
Zároveň sa Svätá stolica snažila riešiť aj územné členenie cirkvi na Slovensku. Slovenská časť Ostrihomskej arcidiecézy sa 29. mája 1922 stala apoštolskou administratúrou. Za administrátora so sídlom v Trnave bol vymenovaný Pavol Jantausch, vysvätený za biskupa v roku 1925. Apoštolským administrátorom v Rožňave sa v roku 1925 na krátko stal biskup Jozef Čársky, ktorý bol ešte v tom roku preložený za apoštolského administrátora do Košíc. V roku 1928 bol do Rožňavy vymenovaný za apoštolského administrátora biskup Michal Bubnič. Apoštolskí administrátori v Trnave, Rožňave a Košiciach dostali práva sídelných biskupov a diecézni biskupi v Nitre, Banskej Bystrici a Spišskej Kapitule boli podriadení priamo Svätej Stolici. Tak de facto vznikla kvázi slovenská cirkevná provincia, ktorej biskupi vystupovali ako Biskupský zbor Slovenska, napriek tomu, že nebola oficiálne ustanovená.
Neuillé
Neuillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Situácia po vzniku Česko-Slovenska
Na zriadení oficiálnej samostatnej slovenskej cirkevnej provincie sa mohlo začať pracovať až po podpise dohody medzi Svätou stolicou a ČSR Modus vivendi 2. februára 1928. Podľa tejto dohody sa na Slovensku mala zo slovenských diecéz utvoriť slovenská provincia na čele s arcibiskupom. Na základe dohody vznikli štátna a cirkevná komisia, ktoré pracovali na úprave hraníc slovenských diecéz. Svoju prácu ukončili v roku 1933 a Svätej Stolici bol odoslaný delimitačný plán. Apoštolská konštitúcia pápeža Pia XI. Ad ecclesiastici regiminis incrementum z 2. septembra 1937 upravila ohraničenie diecéz v súlade s rakúskou a maďarskou hranicou a bola vykonaním úmyslov vyslovených v Modus vivendi. Z území rozdelených diecéz na slovenskej pôde sa stali územia priamo podriadené Svätej Stolici. Tak vznikli samostatné diecézy Košická a Rožňavská a apoštolská administratúra Trnavská. Diecézy na Slovensku boli vyňaté z cirkevných provincií v Maďarsku (Ostrihomskej a Jágerskej). Územie Košickej a Rožňavskej diecézy na maďarskom zvrchovanom území bolo od materských diecéz odpojené a oficiálne zmenené na dočasné apoštolské administratúry. Pápežská konštitúcia predpokladala ustanovenie samostatnej Slovenskej cirkevnej provincie. Konštitúciu uviedol do života apoštolský nuncius Xaver Ritter 12. októbra 1937.
náhľad|[[Ján Vojtaššák, spišský biskup v rokoch 19211965, dlhoročne väznený po politickom procese.]] náhľad|Prehľad slovenských diecéz a ich znakov od roku 1995 do 14. 2. 2008
Neuillé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Vývoj Rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku počas vlády KSČ
Zriadenie samostatnej slovenskej provincie prekazila druhá svetová vojna. Onedlho po jej skončení prevzal moc v ČSR komunistický režim, ktorý tvrdo potláčal každú náboženskú aktivitu na svojom území. Najmä v priebehu rokov 19491951 podnikol režim niekoľko veľmi tvrdých zákrokov voči katolíckej cirkvi. V roku 1949 boli prijaté tzv. cirkevné zákony, prostredníctvom ktorých mohla štátna moc cirkev úplne kontrolovať a rozhodovať o tom, ktorí kňazi budú môcť pôsobiť vo farnostiach. Počas tzv. Barbarskej noci z 13. na 14. apríla 1950 režim v Akcii K násilne zlikvidoval mužské rehoľné rády. Rovnaký postup s likvidáciou ženských kláštorov sa opakoval 29. augusta 1950 pri Akcii R. Okrem toho režim zorganizoval 28. apríla v Prešove zinscenovaný sobor, tzv. Prešovský lžisobor a v Akcii P pristúpil ku zrušeniu celej Gréckokatolíckej cirkvi. Snaha o likvidáciu katolíckej cirkvi v ČSR vyvrcholila v januári 1951, kedy boli pred súd vo vykonštruovanom politickom procese postavení traja katolícki biskupi – spišský biskup Ján Vojtaššák, prešovský gréckokatolícky biskup Pavol Peter Gojdič a trnavský pomocný biskup Michal Buzalka. 15. januára 1951 boli odsúdení na 24 rokov odňatia slobody, resp. na doživotie, za „velezradu a udavačstvo“, ako aj „nepriateľskú politiku voči ľudovodemokratickému režimu“. Rovnako boli neskôr odsúdení v politickom procese aj biskupi Vasiľ Hopko a Štefan Barnáš za údajnú velezradu a vyzvedačstvo na 15 rokov väzenia.
Situácia cirkvi sa zlepšila až po roku 1968, kedy nastalo dočasné uvoľnenie protináboženského útlaku. Napriek tomu aj v 70. a 80. rokoch režim stále zasahoval do možností jednotlivých kňazov pôsobiť v pastorácii. Dohodu s režimom o zriadení samostatnej slovenskej provincie sa podarilo dosiahnuť až v roku 1977, a tak mohol pápež Pavol VI. dňa 30. decembra 1977 splniť dávnu túžbu slovenských katolíckych veriacich a zriadil Slovenskú cirkevnú provinciu. Tým boli definitívne vyriešené vzťahy k územiam diecéz za hranicami ČSSR i diecéz spoza hraníc k farnostiam na slovenskom území. Komunistický režim si neprial posilnenie náboženského ducha obyvateľov v tom smere, aby sa sídlo novej cirkevnej provincie stanovilo v hlavnom meste SSR Bratislava, z toho dôvodu bola za metropolitné sídlo zvolená Trnava. Apoštolská konštitúcia Praescriptionum sacrosancti oddelila územie Trnavskej administratúry od Ostrihomskej arcidiecézy a povýšila ju na Trnavskú arcidiecézu. Košická a Rožňavská diecéza boli odčlenené z Jágerskej cirkevnej provincie a podriadené novej, práve vzniknutej Trnavskej cirkevnej provincii. Boli tiež určené hranice slovenských biskupstiev. Apoštolská konštitúcia Qui divino ustanovila samotnú provinciu; na jej čele bola za metropolu ustanovená Trnavská arcidiecéza a do provincie patrili sufragánne tieto biskupstvá: Nitrianske, Banskobystrické, Spišské, ktoré boli dosiaľ priamo podriadené Svätej Stolici, a rovnako Rožňavské a Košické biskupstvo. Obe konštitúcie vyhlásil pražský arcibiskup František kardinál Tomášek 6. júla 1978 v trnavskej Katedrále sv. Jána Krstiteľa.
Neuillé
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Zmeny v období od pádu komunizmu po súčasnosť
Ďalšia zmena týkajúca sa organizácie rímskokatolíckej cirkvi na území Slovenska sa udiala v roku 1995. Dňa 31. marca 1995 bola apoštolskou konštitúciou Pastorali quidem permoti založená Košická cirkevná provincia. Sufragánnymi biskupstvami sa stali Spišské a Rožňavské biskupstvo. Súčasne došlo k cirkevnoprávnym zmenám i na západnom Slovensku. Trnavská arcidiecéza bola premenovaná na Bratislavsko-trnavskú arcidiecézu a jej sufragánom zostalo Nitrianske a Banskobystrické biskupstvo.
Územné rozšírenie cirkvi
RKC je rozšírená na celom území Slovenska. Historicky až do reformácie bolo prakticky všetko obyvateľstvo územia Slovenska s výnimkou židov rímskokatolícke. Po protireformácii sa rímskokatolícka cirkev znovu stala dominantnou cirkvou Slovenska a od polovice 19. storočia až do začiatku 21. storočia si stabilne udržuje podiel 60-70 % veriacich z celého obyvateľstva. Silné katolícke regióny predstavuje Orava, Kysuce, Šariš a Dolný Spiš či Pohronie okolo Žiaru nad Hronom. Katolicizmus je však prítomný až na výnimky niekoľkých desiatok obcí vo všetkých obciach Slovenska. Najmenší podiel veriacich rímskokatolíkov je v okresoch Medzilaborce (7,3 %), Myjava (13,5 %), Svidník (28,7) a Rožňava (30,4 %).
Krásna Lúka
Polohopis
Obec sa nachádza na úpätí Levočských vrchov medzi Torysou a Plavnicou.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Súčasná cirkevná organizácia
Od roku 2008 je funkčný systém 2 cirkevných provincií, deliacich sa na 8 diecéz a ďalej na 107 dekanátov.
Krásna Lúka
Vodné toky
Cez obec preteká Kučmanský potok.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Súčasná cirkevná organizácia
thumb|Mons. [[Stanislav Zvolenský, bratislavský arcibiskup a predseda KBS.]]
Predstavitelia cirkvi
Najvyššími predstaviteľmi rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku sú biskupi, ktorí sú združení v Konferencii biskupov Slovenska (KBS). Slovensko nemá po smrti Mons. Jozefa Tomka žiadneho žijúceho kardinála.
Krásna Lúka
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1295, v ktorej sa spomína kostol sv. Martina biskupa. Prvá písomná zmienka, ktorá spomína obec ako farnosť, je však až z roku 1329.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Predsedovia KBS
náhľad|Príslušníci cirkevného rádu [[Spoločnosť Ježišova|Spoločnosti Ježišovej na Slovensku (jezuitov) s kardinálom Jánom Chryzostomom Korcom v roku 2005.]]
Rehoľné rády a sekulárne inštitúty
Pre viac informácií pozri Zoznam mužských rehoľných rádov a združení na Slovensku.
Pre viac informácií pozri Zoznam ženských rehoľných rádov a združení.
Na Rímskokatolícku cirkev v Slovenskej republike je naviazané tiež fungovanie viacerých mužských a ženských rehoľných rádov a združení, ktoré však pôsobia v štruktúre cirkvi nezávislo a zodpovedajú sa svojim vlastným kongregáciám. Najstarším rádom dokázaným na území krajiny sú benediktíni, ktorí tu zrejme pôsobili ešte pred príchodom sv. Cyrila a Metoda, no preukázateľne na prelome 9. a 10. storočia n.l. K júlu 2016 pôsobilo na Slovensku 29 registrovaných mužských cirkevných rádov, z ktorých 26 bolo viazaných na rímskokatolícku, 1 na gréckokatolícku cirkev (baziliáni) a 1 na obe cirkvi (redemptoristi). Na Slovensku rovnako k roku 2020 pôsobilo 43 registrovaných ženských cirkevných rádov, reholí, kongregácií a združení. Z nich tri (redemptoristky, baziliánky a sestry služobnice Nepoškvrnenej Panny Márie) spadajú ku gréckokatolíckej cirkvi, zvyšných 40 k rímskokatolíckej. Rády sa venujú prevažne práci s mládežou a vylúčenými komunitami vo vzdelávacej a sociálne oblasti.
Krásna Lúka
Kultúra a zaujímavosti
Tradície: Jasličkári Krásna Lúka. V obci pôsobí Folklórny súbor Šenvižan z Krásnej lúky. Rodná obec Ondreja Kandráča
Tłuszcz
Tłuszcz je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat wołomiński v rovnomennej gmine.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Rehoľné rády a sekulárne inštitúty
Okrem cirkevných rádov a združení pôsobia na Slovensku tiež viaceré sekulárne inštitúty. Ich členovia z definície "chcú prežívať svoje zasvätenie sa Bohu vo svete zachovávaním evanjeliových rád v kontexte časných štruktúr, aby tak boli kvasom múdrosti a svedkami milosti vo vnútri kultúrneho, hospodárskeho a politického života." Sekulárne inštitúty potvrdil ako novú formu zasväteného života v Cirkvi pápež Pius XII. v roku 1947, aby zasvätení kresťania mohli pôsobiť aj mimo tradičnej sféry kláštorov. Do tejto kategórie sa zaraďujú napr. uršulínky sv. Angely Merici alebo Inštitút Krista Veľkňaza.
Tłuszcz
Žije tu 7 371 obyvateľov (30.6.2007).
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Fotogaléria rímskokatolíckych katedrál
Rímskokatolícka cirkev má na Slovensku 8 katedrál (sídelných chrámov biskupa) a dve konkatedrály v Poprade a v Prešove.
náhľad|Bratislavský arcibiskup [[Stanislav Zvolenský pri svätení základného kameňa kostola sv. Jána Pavla II. v Čiernej Vode v roku 2012.]]
Rímskokatolícke sakrálne stavby a tradície
V roku 2017 mala rímskokatolícka cirkev na Slovensku najväčšie zastúpenie kostolov zo všetkých cirkví s počtom 2 627 kostolov (z celkového počtu 4 151 kostolov 63,3 %). V tom neboli zahrnuté iné sakrálne objekty, ktoré nespĺňali definície kostolu podľa danej cirkvi (kaplnky či modlitebne). V Žilinskom kraji je 83,38 % kostolov rímskokatolíckych. V okresoch Čadca, Kysucké Nové Mesto, Námestovo a Tvrdošín sa nachádzajú výhradne rímskokatolícke kostoly. Najstaršie rímskokatolícke kostoly sa datujú do 9. storočia a obdobia Veľkej Moravy, v priebehu storočí sa v ich výstavbe odzrkadlil prakticky každý architektonický sloh prítomný v stredoeurópskom civilizačnom priestore. Slovenským špecifikom je tiež drevená sakrálna architektúra.
Špecifickým typom chrámov v rímskokatolíckej cirkvi sú baziliky minor. Na Slovensku ich ku roku 2019 bolo 15.
Najmä v období baroka sa rozšíril na Slovensku ďalší druh sakrálnych stavieb špecifický pre katolícku cirkev – kalvárie. Kalvárie plnia okrem náboženského významu tiež krajinno-architektonickú funkciu. Hlavnou časťou kalvárií sú zastavenia krížovej cesty, na začiatku ich bývalo 12, neskôr 14. Zvyčajne sú zakončené kostolom alebo hrobkou Krista ako posledným zastavením.
Pre rímskokatolícke náboženstvo majú význam tiež pútnické miesta. Každá diecéza má viacero pútnických miest, na ktoré sa konajú púte v rôznych obdobiach kalendárneho či cirkevného roka. Najdlhšiu tradíciu majú a najväčšej obľube sa tešia mariánske púte, najmä do Levoče - ku Bazilike Navštívenia Panny Márie na Mariánskej hore a do šaštínskej Baziliky Sedembolestnej Panny Márie. Na levočskej púti na Mariánsku horu v roku 1995 sa pri návšteve vtedajšieho pápeža Jána Pavla II. zúčastnilo 650 000 veriacich, čo je predpokladané najväčšie zhromaždenie v dejinách Slovenska.
Hnutia a spoločenstvá
Pri RKC fungujú viaceré organizácie, hnutia a spoločenstvá, ktoré sa angažujú v duchovnej, diplomatickej či rodinnej oblasti a práci s mládežou.
Frankenstein
Frankenstein, čiže moderný Prometeus je román Mary Shelleyovej. Autorka román napísala ako 18-ročná. Prvé vydanie vyšlo anonymne v Londýne v roku 1818, Shelleyovej meno sa objavilo až na revidovanom treťom vydaní, vydanom v roku 1831. Názov románu vychádza z postavy vedca Victora Frankensteina, ktorý sa naučí vytvoriť život a stvorí bytosť podobnú človeku, ale väčšiu a mocnejšiu. V modernej pop-kultúre ľudia zvyknú Frankensteinom nazývať práve toto stvorenie, najmä po uvedení rovnomenného filmu v roku 1931, napriek tomu, že ide o meno postavy vedca. Frankenstein je román s prvkami gotického románu a romantizmu. Vo svojej dobe to bolo tiež varovanie pred prekračovaním prirodzených medzí moderným človekom v ére Priemyselnej revolúcie, na čo naráža podnadpis románu Moderný Prometeus. Príbeh mal značný vplyv na literatúru a pop-kultúru a začal celý žáner hororových príbehov a filmov. Je považovaný za prvý román vedeckej fantastiky. Román kladie otázky relevantné aj v súčasnosti.
Ján Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden
Ján Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden und Reckheim (nem. Johann Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden und Reckheim; * 23. august 1732 – † 16. apríl 1805, Viedeň) bol príslušník reckheimskej línie belgického rodu Aspremont-Lynden.
V roku 1770 (alebo 1771) dal postaviť letný palác v dnešnej Medickej záhrade v Bratislave dodnes nazývaný Aspremontov palác. Žil striedavo v kaštieli v Lednických Rovniach, ktorý zdedil po Rákociovcoch, a vo Viedni.
Hraboš tatranský
Hraboš tatranský (iné názvy: hrabošík tatranský, hrabáč tatranský ; lat. Microtus tatricus syn. Pitymys tatricus ) je endemitom Karpát. Nominátny poddruh Microtus tatricus tatricus žije v Západných Karpatoch na Slovensku a v Poľsku, poddruh Microtus tatricus zykovi žije vo Východných Karpatoch na Ukrajine a v Rumunsku. Celková početnosť sa odhaduje na 200 000 – 250 000 jedincov. Výskyt na Slovensku bol doložený na 9,1 % územia.
Rozšírenie na Slovensku
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 39 (9,1 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 10, 2,3 %) v nadmorských výškach 500 (Veľká Fatra) – (sedle Váhy vo Vysokých Tatrách). Na Slovensku obýva klimaxové horské lesy najčastejšie v nadmorských výškach 1 100 –  v týchto pohoriach: Veľká Fatra, Malá Fatra, Kremnické vrchy, Oravské Beskydy, Nízke Tatry, Západné Tatry, Vysoké Tatry, Belianske Tatry, Muránska planina a Chočské vrchy.
Biotop
Preferuje vlhké, chladnejšie stanovištia  so silnejšou vrstvou organickej hmoty (humusu) a bohatým podrastom. Osídľuje vegetáciou zarastené skalné sutiny a to od alpských lúk až po zapojené horské inverzné doliny, ktorými zostupuje do nižších polôh.
Evolúcia druhu
Spoľahlivým rozlišovacím znakom hraboša tatranského je jeho karyotyp – diploidný počet chromozómov a základný karyotyp (2N=32, NF=46) sú jedinečným znakom v rámci rodu Microtus. Geneticky je hraboš tatranský príbuzný s hrabošom alpínskym (Microtus multiplex), Microtus liechtensteini a Microtus bavaricus (Martinková et al., 2007). Od spoločného predka sa oddelil v holocéne.
SS Virtus Lanciano 1924
Società Sportiva Virtus Lanciano 1924 alebo len Virtus Lanciano je futbalový klub z talianskeho mesta Lanciano. V sezóne 2012/13 bude hrávať druhú najvyššiu taliansku futbalovú súťaž Sériu B.
História
Klub vznikol v roku 1920. Takmer 10 prvých rokov svojej existencie strávil mimo oficiálne talianske ligové súťaže. Následne sa zapojil do nižších líg, no väčšinou aj tak hrával mimo týchto súťaží. Až v roku 1938 sa zapojil do oficiálnych líg trvalo. V roku 1940 postúpil do Série C. Následne zostúpil a aspoň do štvrtej najvyššej súťaže postúpil v roku 1978. Do tretej ligy sa klubu podarilo postúpiť až v roku 2001. V roku 2008 sa klub premenoval na svoj súčasný názov. V roku 2012 sa mu podarilo uspieť v play-off tretej ligy a bude tak od sezóny 2012-13 hrávať Sériu B.
Športové úspechy
Serie C2 - 1
Káder mužstva
Súčasná zostava:
12px|Kapitán klubu
Externé odkazy
Oficiálna webová stránka
Pindaros
Pindaros (Pindaros) (* 522/518 pred Kr., Boiótia – † 446/442 pred Kr.) je považovaný za najvýznamnejšieho starogréckeho predstaviteľa zborovej lyriky.
Bol známy hlavne pre svoje epinikiá (piesní, ktorými sa v starom Grécku oslavovali víťazstvá ) zložených na oslavu víťazov olympijských, pýtických, isthmických a nemejských hier.
Biografia
Pindaros sa narodil v roku 522 alebo 518 pred Kr. v boiótskej obci Kynoskefalai, nachádzajúcej sa pri Tébach. O jeho živote je známe len málo. Keďže pochádzal z aristokratického rodu, stál ideologicky na pozícii svojej triedy. Bol prívržencom kultu delfského Apolóna, rozumel si so sicílskymi tyranmi, ale svoje sympatie prejavoval aj k demokratickým Aténam, kde strávil kus svojho života. Grécko-perzských vojen sa nezúčastnil (Téby boli spojencom Peržanov), lebo pre vojnovú slávu nemal porozumenie. Dokazujú to jeho výroky: „vojna je len pre toho skvelá, kto ju sám nepoznal“ alebo „kto svojej vlasti zdar chce poskytnúť, ten musí svetlo vypátrať, ktoré žiari v mieri vznešenom“. Jeho svetom bol ruch hier na štadiónoch a hipodrómoch, svet hier, ktorý Grékov spájal. So svojimi rodákmi sa občas aj nepohodol; raz bol dokonca odsúdený na pokutu 1000 drachiem za oslavnú báseň na Atény, ale Aténčania mu to vynahradili odmenou 10 000 drachiem a postavením sochy.
Pindaros sa svojimi básňami, ktoré zložil vo všetkých hlavných typoch zborovej lyriky, preslávil už za svojho života a prijímal pozvania mnohých panovníkov gréckeho sveta. V roku 476 pred Kr. odišiel na Sicíliu, kde v službách tyrana Hieróna I. napísal oslavné ódy na počesť jeho víťazstiev, ktoré dosiahol na olympijských (prvá Pindarova Olympijská óda ) a pýtických hrách v pretekoch dvojkolesových vozov so štvorzáprahom a dostihoch. Na svoj kráľovský dvor ho pozval i macedónsky kráľ Alexandros I. Filhellén, ktorý sa pokúšal svoje kráľovstvo helenizovať. Alexandros I. sa stal prvým Macedónčanom, ktorého nakoniec prijali na hrách v Olympii. Pindaros si získal aj priazeň Arkesilaa IV., ôsmeho kráľa z rodu Battovcov, ktorého ospieval vo svojich ódach za víťazstvo z pretekov štvorzáprahov koní na pýtických hrách. Z úctou ho prijal aj Thérón, tyran Akragantu, podporujúci umenie, ktorý Akragas prebudoval na krásne grécke mesto. Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že hrob Pindara ležal neďaleko tébskeho gymnasia (inštitúcie slúžiacej pre telesnú a duševnú výchovu mládeže ).
Diela
Pindaros, ako básnik, vynikal všestrannosťou a plodnosťou. Charakterom svojich básní ostal spojený so staršou tradíciou. Jeho štýlová archaická jednoduchosť v tvorbe sa stala vzorom mnohých antických tvorcov. Tento jednoduchý archaický štýl napodobnil aj slávny historik Thukydides. Historik Diogenes Laertios vo svojich Životopisoch slávnych filozofov uvádza, že filozof Arkesilaos z Pitany o Pindarovi hovoril: je schopný naplniť ústa zvukmi a poskytnúť hojnosť slov i výrokov.
Pindaros napísal dovedna sedemnásť zbierok. Alexandrijskí učenci rozdeli jeho 17 kníh podľa typu na: epinikiá, enkómia, thrény, pajány, hymny, dithyramby, prosodiá, hyporchémy a partheneie. Enkómion bol oslavnou zborovou piesňou. Enkómia sa často spievali na konci hostín. Iným typom enkómia bol thrénos, žalospev na zomrelého. Paján, ktorý bol pôvodne hymnom na počesť boha Apolóna liečiteľa, sa neskôr spieval i ostatným bohom pri obetách pred symposiami. Hymnos bola pieseň k pocte boha alebo héroa. Dithyramb bol druh zborovej lyriky k pocte boha Dionýza. Prosedion (pieseň na cestu) bola procesná pieseň, ktorá existovala už v polovici 8. stor. pred Kr. Hyporchéma (pieseň k tancu) bola živou formou zborovej lyriky, doprevádzanou výrazovým tancom. Partheneion (dievčenský spev) bol formou zborovej lyriky spievaný zborom dievčat pri náboženských príležitostiach. Pindarove ódy boli pri dithyramboch doprevádzané hrou na aulos, dlhšiu píšťalu s až 16 dierkami. Zborovú lyrickú poéziu spieval zbor v doprovode hudby (hrou na lýre a aulos) a niekedy aj tancom (chóros znamenal tanec, ale zborová hudba nebola vždy sprevádzaná tancom). Z Pindarových diel sa zachovali len štyri knihy epinikií a zlomky, väčšinou z pajánov. Jeho slávne epinikie (od epi, „pri“, a niké, „víťazstvo“) v starogréčtine znejú Olympionikais, Pythionikais, Istmionikais a Nemeonikais. Obsahujú 45 básní (ód) na počesť víťazov celogréckych hier, z toho štrnásť na počesť víťazov v Olympii. Všetky zložil na objednávku a za nemalý honorár, jeho klienti ale radi zaplatili, lebo im cez básne zabezpečil nesmrteľnosť.
Odraz v kultúre
Pindaros dodnes uchvacuje bohatstvom výrazov, obraznosťou, silou epitet, „lyrickým nadšením“ (lesk jeho básní sa žiaľ pri preklade zo starogréčtiny, do veľkej miery stráca ) Jeho diela sú najkoplexnejším fragmentom starogréckej lyriky. ''„Márne počítam, koľko je piesku v mori. A predsa pre všetko a všetkému je určená medza: je dobré ju poznať.“'' Tento Pindarov verš sa hodí aj k ohodnoteniu toho, že akou mierou staroveká grécka poézia obohatila našu kultúru. Nik už nespočíta, koľko veršov ich básnici zložili, ani koľko ich básní zmizlo v mori vekov. Ale aj to, čo sa zachránilo, stojí za poznanie, lebo básnicke umenie, aké Gréci dosiahli je pre svoju brilantnosť vzorom i dnes.
Vodník (rozlišovacia stránka)
Vodník môže byť:
Blížejov
Blížejov je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 455 obyvateľov, z toho 752 mužov a 703 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,3 roka (muži 36,2 roka, ženy 38,5 roka).
Ramana Mahariši
Ramana Mahariši (* 30. december 1879 – † 14. apríl 1950) bol indický filozof, tamilský mudrc z južnej Indie, predstaviteľ džňánajogy.
Warka
Warka je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat grójecki v rovnomennej gmine.
Žije tu 11 394 obyvateľov (30.6.2007).
Starí Maďari
Starí Maďari (iné názvy: Uhri, Pramaďari ) je názov kočovného kmeňového zväzu s pôvodnou vlasťou pravdepodobne v oblasti Kaukazu.
Ich najbližšími príbuznými sú malé národy Mansijci (zastarano: Voguli) a Chantyjci (zastarano: Ostiaci), žijúce na východ od Uralu na západnej Sibíri pri rieke Ob, kde majú vlastný autonómny okruh Chantyjsko-Mansijsko.
Legendy o údajnej súvislosti Maďarov so Sumermi a Hunmi väčšina vedcov odmieta. V stredoveku si však často ľudia omylom mysleli, že Maďari sú potomkovia Hunov a/alebo Avarov, pretože mali rovnaký kočovnícky a koristnícky spôsob života.
Etymológia
Meno Uhor pochádza zo slovanskej skomoleniny og(ъ)r- (bulharo-turkické Ogɘr/Ugɘr) z názvu bulharsko-avarského kmeňového zväzu Onogurov, čo znamená „desať šípov“, prenesene desať spojených kmeňov. Počiatočné H- na začiatku slova v niektorých jazykoch (lat. Hungarus, angl. Hungary, nem. (H)ungarn) vzniklo z uvedenej zámeny s Hunmi.
Mazaye
Mazaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rak (znamenie)
left|50px right|thumb|Stvárnenie Raka Rak (Cancer) je jedno z astrologických znamení, ktoré je asociované so súhvezdím Rak. Slnko sa v znamení Raka nachádza od 22. júna do 22. júla, v súčasnosti v siderickom zvieratníku od 17. júla do 16. augusta. Opačné znamenie je Kozorožec.
Eric Maskin
Eric Stark Maskin (* 12. december 1950, New York, New York, Spojené štáty) je americký ekonóm.
Rak (znamenie)
V astrológii je znamenie Raka štvrtým znamením zverokruhu, vodné znamenie. Svoj dom má v ňom Mesiac, z kovov mu zodpovedá striebro, z drahých kameňov smaragd, resp. adulár. V astrológii sa tomuto znameniu priraďujú pojmy samodruhosti, väzenia, krstu a znovuzrodenia, prebudenie vedomia a sklon k izolovaniu sa. Má vzťah k tajným silám a to ho spája s takými živočíchmi, ako sú hlavonožce.
Eric Maskin
V roku 2007 spolu s Leonidom Hurwiczom a Rogerom Myersonom získal Nobelovu cenu za „položenie základov teórie návrhu mechanizmov“. Je profesorom sociálnych vied na Institute for Advanced Study a hosťujúcim profesorom na Princetonskej univerzite.
Rak (znamenie)
Niektorí významní ľudia narodení v tomto znamení
Ashley Tisdalová
Bill Cosby
Dalajláma XIV.
George Orwell
Váhy (znamenie)
left|50px right|thumb|Umelecké stvárnenie Váh Váhy (Libra) sú astrologické znamenie, ktoré je asociované s južným súhvezdím Váhy, v blízkosti Škorpióna a Panny. Slnko je v znamení Váh od 23. septembra do 22. októbra, v skutočnosti ním prechádza od 16. októbra do 16. novembra. Je to jediný symbol zvieratníka, ktorý je neživý. Opačným znamením je Baran. Teraz je v siderickom zvieratníku od 18. októbra do 16. novembra.
Z astrologického hľadiska sú Váhy siedmym súhvezdím zvieratníka a človeku narodenému v tomto znamení sú pripisované vlastnosti ako: miernosť, urážlivosť, spravodlivosť, harmónia, mierny temperament a sklon k otáľaniu, čím sa dokazuje výstižnosť výroku Nomina sunt omina (mená sú znamením). Ľudia narodení v znamení Váh obvykle oplývajú nadprirodzenou krásou a sklonom k narcizmu. Symbolicky sa spájajú so Saturnom a ako symbol harmónie aj s Venušou; z kameňov sa im priraďuje achát.
Rak (znamenie)
Niektorí významní ľudia narodení v tomto znamení
Jean-Jacques Rousseau
Meryl Streepová
Nelson Mandela
Pamela Andersonová
Tom Cruise
Karl Brandt
Karl Brandt (* 8. január 1904, Mulhouse, Alsasko-Lotrinsko – † 2. jún 1948, Landsberg am Lech, Nemecko) bol nemecký nacistický lekár, osobný lekár Adolfa Hitlera a vojnový zločinec z druhej svetovej vojny.
Život
Karl Brandt sa narodil 8. januára 1904 v Mulhouse v Alsasku-Lotrinsku (dnešné Francúzsko). Roku 1928 získal doktorát z medicíny.
V roku 1932 vstúpil do NSDAP, v roku 1933 sa stal členom SA, a roku 1934 vstúpil do Waffen-SS. Od roku 1934 slúžil ako osobný lekár Adolfa Hitlera. V roku 1934 sa oženil s plaveckou šampiónkou Anni Rehbornovou, s ktorou mal neskôr syna Karla Adolfa Brandta. V roku 1939 bol vybraný za vedúceho programu eutanázie (Program T-4). V roku 1942 sa stal Ríšskym komisárom pre zdravie a hygienu. Počas druhej svetovej vojny sa podieľal so svojim zástupcom Wernerom Hydeom a ďalšími na zločinných experimentoch na ľuďoch. Patrili medzi ne experimenty, pri ktorých boli väzni koncentračných a zajateckých táborov vystavovaní mrazu, malárii, vírusovej hepatitíde a týfu, alebo pôsobeniu yperitu či sulfanilamidu. Ďalej tiež pokusom pri výskume regenerácie kostí, svalov a nervov, transplantácii kostí, sterilizácii a iných experimentoch, ktoré si vyžiadali smrť mnohých väzňov.
Po skončení vojny bol Brandt obvinený zo zločinov proti ľudskosti počas Norimberského tribunálu s lekármi. Súd s ním sa začal 9. decembra 1946. Bol uznaný vinným a následne 2. júna 1948 obesený.
Stroncium
Stroncium (lat. strontium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Sr a protónové číslo 38. Stroncium je pomerne mäkký, ľahký kov, ktorý búrlivo reaguje s kyslíkom i vodou a v prírode sa s ním preto stretávame iba vo forme zlúčenín. Reaktivita stroncia je natoľko vysoká, že sa môže dlhodobo uchovávať iba pod vrstvou alifatických uhľovodíkov (petrolej, nafta) s ktorými nereaguje. Na vzduchu sa okamžite pokrýva vrstvou nažltlého oxidu, práškové stroncium sa na vzduchu môže samovoľne vznietiť.
Soli stroncia farbia plameň karmínovo červeno.
Stroncium objavil v roku 1790 Adair Crawford a v roku 1793 Martin Heinrich Klaproth v mineráli stroncianit, odkiaľ pochádza jeho slovenské i latinské pomenovanie. Čisté stroncium ako prvý izoloval sir Humphry Davy v roku 1808 pomocou elektrolýzy.
Výskyt v prírode
Vzhľadom na vysokú reaktivitu sa v prírode stretávame prakticky len so zlúčeninami stroncia. V nich sa vyskytuje iba v mocenstve Sr+2.
Stroncium sa v zemskej kôre vyskytuje v množstve 0,030,04%. V morskej vode je jeho koncentrácia len 8 mg·l⁻¹ a vo vesmíre pripadá na jeden atóm stroncia približne jeden a pol miliardy atómov vodíka.
Najznámejšími minerálmi na bázi stroncia sú celestín (síran strontnatý, SrSO4) a stroncianit (uhličitan strontnatý, SrCO3).
Výroba, zlúčeniny a využitie
Elementárne stroncium sa priemyslovo vyrába elektrolýzou taveniny chloridu strontnatého a chloridu draselného.
Zlúčeniny stroncia sa využívajú vďaka svojej výraznej farebnej reakcii v plameni pri výrobe pyrotechnických produktov. Uplatnenie zlúčeniny stroncia nachádzajú aj v špeciálnych aplikáciách sklárskeho priemyslu, napr. v katódových trubiciach pre výrobu obrazoviek farebných televíznych prijímačov.
Vysoký index odrazivosti titaničitanu strontnatého (SrTiO3) sa využíva v rôznych optických aplikáciách, napr. pri meraní farebnosti látok alebo analýze spektier odrazených lúčov z farebných povrchov. Z rovnakého dôvodu používa často šperkársky priemysel titaničitan strontnatý ako lacnejšiu náhradu diamantu.
Chróman strontnatý sa pod názvom stronciová žlť používa ako pigment v maliarstve.
Zdravotné aspekty stroncia
Bežné izotopy stroncia sa v živých organizmoch správajú podobne ako atómy vápnika a sú teda úplne neškodné.
Zdravotné riziká stroncia sú spojené s rádioaktívnym izotopom 90Sr, ktorý vzniká pri rádioaktívnom rozpade uránu, napr. pri výbuchu atómovej bomby i v jadrových reaktoroch. Izotop 90Sr je pomerne silný beta žiarič s polčasom rozpadu 29,1 rokov. Ak sa dostane do živého organizmu, môže sa zabudovať do kostného tkaniva a je potenciálnym zdrojom vzniku rakoviny. Pri objektívnom hodnotení jeho skutočnej rizikovosti je potrebné posúdiť pomer výskytu uvedeného izotopu k ostatným podobným atómom (vápnik, bárium, neškodné izotopy stroncia) a pravdepodobnosťou vyžiarenia beta častice (elektrón) a následným spustením rakovinového bujnenia práve sledovaným izotopom 90Sr.
Deuteragonista
Deuteragonista (🇬🇷) je druhý herec v gréckej dráme, ktorého podľa všeobecného predpokladu uviedol na scénu Aischylos a Sofokles. Zvyčajne stvárňoval antagonistu.
Prinajmenšom v anglickom prostredí sa tento výraz (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) všeobecne používa v literatúre, filmovom umení alebo počítačových hrách na označenie druhej hlavnej kladnej postavy, t. j. dejovo najdôležitejšej po protagonistovi (hlavná kladná postava), ktorá ho zväčša sprevádza a pomáha mu. Napr. Dr. John Watson ako pomocník detektíva Sherlocka Holmesa v románoch Arthura Conana Doyla.
Eyjafjallajökull
Eyjafjallajökull alebo menej presne Eyjafjalla môže byť:
Karel Kryl
thumb|Hrob Karla Kryla na Břevnovskom cintoríne v Prahe náhľad|Pamätná doska v Prahe na Letné
Karel Kryl (* 12. apríl 1944, Kroměříž – † 3. marec 1994, Mníchov, Nemecko) bol český pesničkár a básnik.
Život
Známy ako „básnik s gitarou“, bol jedným z najvýznamnejších predstaviteľov českého protestsongu v rokoch 19681993. Piesne si písal sám, v jeho repertoári boli ako krátke úderné pamfletické piesne, tak aj dlhšie poetické a melancholické skladby. Otec i starý otec boli kníhtlačiarmi. V 50. rokoch bola ich rodinná tlačiareň zlikvidovaná komunistami. Karel Kryl chcel byť spočiatku hrnčiarom po pradedovi, neskôr sa ale celkom oddáva hudbe a poézii. Pieseň „Nevidomá dívka“ nahrala a vydala v roku 1968 kapela The Bluesmen s vynikajúcou Hankou Ulrychovou. V ostravskom štúdiu nahral v roku 1968 ďalšiu Krylovu pieseň „Král a klaun“ Arnošt Bracháček. Jeho piesne prespievali po roku 1989 mnohí umelci.
Jeho prvá platňa bola vydaná pol roka po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, pričom titulná skladba „Bratříčku, zavírej vrátka“ vznikla úplne spontánne v noci 22. augusta 1968 ako okamžitá reakcia na vpád vojsk Varšavskej zmluvy do ČSSR. Karel Kryl odišiel z Česko-Slovenska 9. septembra 1969 na pesničkársky festival, ktorý sa konal na západonemeckom hrade Waldeck. Po dvoch týždňoch sa rozhodol podať žiadosť o politický azyl a v Nemecku tak zostal ďalších 20 rokov.
V roku 1975 sa po poldruharočnom manželstve rozviedol so svojou prvou ženou. Spolupracoval s redakciou rádia Slobodná Európa, najskôr externe, od roku 1983 ako jej stály zamestnanec. Po novembri 1989 sa na čas vrátil späť do vlasti. Vystupoval proti prechmatom politikov, Klausovej ekonomickej reforme a rozdeleniu Česko-Slovenska, ktoré sa ho hlboko dotklo. Karel Kryl zomrel 3. marca 1994 v mníchovskej nemocnici na infarkt myokardu.
Krivany
Krivany je obec na Slovensku v okrese Sabinov. Leží 426 metrov nad morom pri ľavostranných prítokoch rieky Torysa. Medzi najvýznamnejšie pamiatky patrí rímskokatolícky gotický Kostol sv. Štefana, prvomučeníka z obdobia okolo roku 1300 a renesančný kaštieľ z prvej polovice 17. storočia.
Umelý jazyk
Umelý jazyk je jazyk, ktorý bol vytvorený jedným človekom, alebo skupinou ľudí. Významovo, pojem umelý jazyk nie je celkom správny, správnejšie sú pojmy konštruovaný (constructed l., conlang),  plánovaný (planned l.), modelový (model l.) alebo vyvíjaný jazyk (developed l.).
Podľa definície Jeffreyho Henninga, umelé jazyky sú vymyslené jazyky, ktoré za daných okolností slúžia ľudom, či iným inteligentným bytostiam ku komunikácii. Týmito okolnosťami môže byť spletitá jazyková realita napr. Európy, alebo nimi môže byť literárna fikcia, príbeh. Dnes máme záznamy o stovkách rôznych umelých jazykov.
V zásade delíme vyvíjané jazyky na dve skupiny: apriórne jazyky, pozostávajúce z prvkov (foném, morfémy) celkom ľubovoľne vymyslených a nepodobajúcich sa iným už existujúcim jazykom. Aposteriórny jazyk spočíva na základoch iného, už existujúceho jazyka (napríklad už tiež skonštruovaného). Ako prvý známy aposteriórny jazyk môžeme považovať projekt nemeckej opátky (1098 – 1179) „Lingua Ignota“. Mal slúžiť ako tajný jazyk a bol určený pre cirkevné potreby.
Ďalším možným pohľadom na konštruované jazyky je, z pohľadu koho sú používané. Ide teda o jazyky filozofické, tajné, osobné a skupinové. Kategorizácia konštruovaných jazykov zahrňuje všetky znaky a túžby človeka preniknúť do bohatstva jazyka.
Medzinárodný pomocný jazyk
IAL môžeme taktiež rozdeliť na písomné jazyky (pasigrafie) a jazyky hovorené (pasilalie). Pasigrafie by mali byť všeobecne zrozumiteľné sady znakov. Dajú sa čítať podľa daného kľúča v každom jazyku, ale nedá sa nimi riešiť problém medzinárodného dorozumievania pre ich ťažkosť a nedostatočné výrazové možnosti (nedá sa nimi hovoriť).
Významní predstavitelia IAL:
Pidžin
V rôznych častiach sveta vznikli žargóny, zmesi z francúzštiny, alebo angličtiny s domorodým jazykom: pidžin, angličtiny s orientálnymi prvkami, ktorý je používaný v južnej a východnej Ázii, lingua franca, okolo Stredozemného mora a lingua géral, negerský a portugalský jazyk, používaný okolo Brazílie.
Umelé redukované prirodzené jazyky
Projekty redukovaných jazykov sú pokusy zjednodušiť gramaticky latinčinu alebo gréčtinu a obmedziť ich slovníky. S tým taktiež súviseli pokusy oživiť latinčinu (Latine sine flexione, Latino macaronico). Rovnaké pokusy boli robené s gréčtinou (Apoléma), s nemčinou (We–de), francúzštinou, taliančinou, španielčinou, angličtinou a slovanskými jazykmi.
Osobitnú zmienku si zaslúži Basic English z r. 1930, anglický minimálny jazyk. Autorom bol Charles Kay Ogden. Slovná zásoba pozostávala z 850 slov a 18 slovies. Slovesá, ktoré neboli v slovníku, sa museli opisovať, čo veľmi komplikovalo reč a dorozumievanie. Projekt bol kúpený britskou vládou a pozastavený.
Logický jazyk
Vývojom na seba jazyk nabaľuje momentálne spoločenské a kultúrne udalosti a tie premieta do svojej štruktúry, prevažne do slovotvorby a idiomatiky. Či už ide o významné historické momenty (waterloo – výraz pre fatálny neúspech niečoho kedysi veľmi úspešného), prastaré nábožensko-magické tabu (slovenské výrazy zmija a medveď, pravé mená týchto živočíchov boli tabuizované), alebo úsmevné nedorozumenia (novinársky termín kačica), vždy ide o „nesystematické“ zásahy. Takéto zásahy majú svoje kúzlo, ale jazyk sa nimi komplikuje. Logický jazyk (logical language, loglang) sa snaží odstrániť z jazyka čo najviac nejednoznačností (prevažne syntaktických), zaviesť pravidelnú gramatickú a slovotvornú deriváciu. Medzi najvýznamnejšie jazyky tohto typu patria loglan, lojban a klasické yicklamu.
Významní predstavitelia logických jazykov:
Fiktívny jazyk
Pre použitie v špecifických podmienkach fabulácie, ako je film, beletria, divadelná hra, počítačová hra, hra na hrdinov a mikronárod, sa vytvárajú fiktívne jazyky (fictive language). Medzi skonštruovanými jazykmi patria k tým najúspešnejším, sú totiž používané.
Populárne seriály ako Star Trek, alebo Babylon 5 sa hemžia ľudskými subkultúrami a neľudskými rasami a ich kultúrami a jazykmi (klingončina, ferengičtina atd.) V záplave kníh žánru fantastiky nie je možné zabudnúť na jedinečnú Stredozem J. R. R. Tolkiena (sindarčina, quenijčina, čierna reč atď.) J. R. R. Tolkien vôbec predstavuje vzor jazykového vývojára, človeka ponoreného do navzájom prenikajúcich rovín kráľovstva predstáv a skutočnosti. Hĺbka rozpracovanosti fiktívneho jazyka môže byť rôzna: ide buď o jednoduché, pomenované jazyky (naming languages), slúžiace na pomenovanie miest a bytostí. Tie sa väčšinou skladajú z niekoľko sto slov a veľmi málo gramatiky. Prepracovanejšie sú diachronické fiktívne jazyky, ktoré majú svoju minulosť a kultúrnu kontinuitu (napr. tolkienovské jazyky), sú hlbšie začlenené do fabuly a tvoria jej neoddeliteľnú súčasť.
Snáď najzvláštnejšou kategóriou fiktívnych jazykov sú jazyky mikronárodné. Mikronárod je skupina ľudí, ktorí sa rozhodli založiť si vlastné spoločenstvo takmer so všetkým. Obvykle sú počiatky mikronárodov v letných hrách na vládcovi rozľahlých lesov a lúk u prarodičov na vidieku, alebo novšie pramení z vplyvu hier na hrdinov (Dungeons and Dragons, D&D). Časom sa stávajú mikronárody skutočným mikroetnikom (najpočetnejší známy mikronárod, Ladonia vo Švédsku, má okolo 2500 príslušníkov, bežnejšie počty sú od troch do dvoch desiatok) s vlastnou históriou, jazykom náboženstvom, tradíciami. Ich jazyky sú síce fiktívne, pretože na začiatku boli väčšinou skonštruované, ale od istého bodu sa stávajú jazykmi prirodzenými. Tak vznikajú nadstavby prirodzeného jazyka (superset language) a nové dialekty (jazyk Talossanov, el glhet Talossán, môže byť zvaný aj nový dialekt provensálčiny).
Volapük
Volapük bol prvým medzinárodným umelým jazykom, ktorý svojho času dosiahol úspech a naučilo sa ho niekoľko stotisíc ľudí. Jeho autorom bol Martin Schleyer, ktorý ho uverejnil v roku 1879 a knižne vydal v roku 1880. V roku 1890 hnutie vyvrcholilo, vo svete existovalo takmer 300 spolkov, vyšlo takmer 400 kníh a vychádzalo 25 časopisov. V tom istom roku sa konal tretí zjazd užívateľov Volapüku, na ktorom sa nanajvýš hovorilo po nemecky a taktiež sám autor, a od toho roku sa začal rozpad hnutí. Príčiny neúspechu volapüku boli v jeho ťažkej naučiteľnosti, chyby a nedostatky v štruktúre, organizácii a v nedostatku možnosti vývoja, pretože ten závisel len na jednej osobe, na autorovi samotnom. Vzdelaní volapükisti navrhovali reformy, ktoré Schleyer zamietal. Po tom roku postupne prestali vychádzať časopisy a zanikali spolky.
Mahávíra
Mahávíra (= veľký hrdina) (okolo 549 - okolo 477 pred Kr.) alebo Džina (= víťaz), pôvodným menom Vardhamána (= Rastúci) bol indický zakladateľ džinizmu.
Umelý jazyk
Myšlienka medzinárodnej reči
Mnohojazyčnosť bola náročnou prekážkou medzinárodným stykom a to už v staroveku, kedy boli medzinárodné styky málo rozvinuté, pretože len málo ľudí sa stretávalo medzinárodne. Ale i pre vtedajšie obmedzené potreby medzinárodných stykov boli užívané v rôznych historických dobách rôzne jazyky ako sumerský, babylonský, asýrsky, egyptský, krétsky a na územiach dobytých Alexandrom Veľkým, od Jadranského mora až po Čierne more a Indiu, grécky jazyk. Ešte väčšieho rozšírenia dosiahla latinčina ako ústredný štátny jazyk rímskeho impéria na všetkých dobytých územiach, a ako oficiálny jazyk západnej Cirkvi.
Mahávíra
Učenie Mahávíru vychádza z postulátu nekonečného počtu nesmrteľných duší majúcich veľkosť a tvar tela, v ktorom sídlia, a vyznačujúcich sa neobmedzenou silou, blaženosťou a nazeraním. Tieto duše sú teda aktívne. Tieto neobmedzené potencie duší sú však oslabované tým, ako sú duše v telách nútené žiť vo svete.
Umelý jazyk
Myšlienka medzinárodnej reči
Užívanie a rozšírenie toho, alebo iného jazyka vždy záviselo na vojenskej, politickej, hospodárskej a taktiež kultúrnej nadvláde toho či onoho národa. Po rozpade rímskeho cisárstva latinčina taktiež upadala zmiešaním s rôznymi národnými jazykmi, a tak vznikla taliančina, francúzština, španielčina, portugalčina a rumunčina. Latinčina prestala byť štátnym jazykom, ale i v stredoveku bola ďalej užívaná ako spoločný jazyk cirkvi a aristokracie. Súčasne začínalo obdobie renesancie vo vede a kultúre.
No v 17. storočí už latinčina začala strácať svoju výlučnosť a univerzálnosť. Hlavne po Vestfálskom mieri v r. 1648 začína ustupovať a v úradných a medzinárodných vzťahoch, kultúrnych a obchodných výmenách vo všetkých častiach sveta začína prevládať francúzština, ktorá však nikdy nedosiahla univerzálnosť latinčiny. Výhrady vzhľadom k užívaniu francúzštiny jasne naznačujú, že francúzština nikdy nedosiahla oficiálne postavenie de iure uznaného jazyka medzinárodných stykov.
Mahávíra
Celá činnosť (myšlienkou, rečou i skutkom) necháva do duší prenikať jemnú hmotu rozptýlenú v kozme, ktorú džinisti nazývajú karma.