cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvark
Elektrický náboj
Kvarky nesú elektrický náboj, ktorý je zlomkom elementárneho elektrického náboja. Konkrétne kvarky u, kvarky c (pôvabné kvarky) a kvarky t (nazývané aj kvarky typu up) majú všetky náboj +2⁄3. Naproti tomu kvarky d, kvarky s (podivné kvarky) a kvarky b (kvarky typu down) majú náboj −1⁄3. Antikvarky nesú náboj opačného znamienka. To znamená teda, že antikvarky ku kvarkom typu up majú náboj −2⁄3 a antikvarky ku kvarkom typu down majú náboj +1⁄3. Výsledný elektrický náboj častíc zložených z kvarkov je sumou nábojov jednotlivých kvarkov. Preto baryóny pozostávajúce z troch kvarkov alebo troch antikvarkov nesú vždy celočíselný náboj. To isté platí aj pre mezóny. Tie pozostávajú z jedného kvarku a jedného antikvarku, čo v sume dá tiež celočíselný náboj týchto zložených častíc.
Napríklad neutrón má náboj nula, pretože pozostáva z dvoch kvarkov d a jedného kvarku u. Takisto prirodzene na základe kvarkového modelu môžeme vysvetliť náboj protónu. Pretože ten pozostáva z dvoch kvarkov u a jedného kvarku d musí niesť náboj 1, čo je v súlade so známymi experimentálnymi údajmi.
Silné interakcie a farebný náboj
Silná interakcia vysvetľuje priťahovanie sa resp. odpudzovanie sa kvarkov pomocou častíc nazývaných gluóny. Kvark nabitý jednou z farieb môže byť viazaný s antikvarkom nesúcim zodpovedajúcu antifarbu, tri kvarky nesúce rozdielne farby budú viazané tiež podobným spôsobom. V každom inom prípade bude systém nestabilný.
V rámci Termodynamiky silných interakcii je predpovedaný stav nazývaný kvark-gluónová plazma, v ktorom sa nachádzajúce kvarky správajú ako kvázi voľné častice. Tento fázový prechod je očakávaný pri teplote zodpovedajúcej 200 MeV a pri trojnásobnej hustote, ako majú jadrá atómov. Kvark-gluónová plazma ešte pozorovaná nebola, ale experimenty v CERNe a Brookhavene poukázali na jej možnú existenciu.
Slabé interakcie a vôňa
Poznáme šesť kvarkov: u, d, c (pôvabný), s (podivný), t (horný) a b (spodný). Slabá interakcia dovoľuje však ich premeny z jedného druhu na iný.
Príkladom takejto premeny je beta rozpad neutrónu na protón, pri ktorej sa jeden kvark d neutrónu premení na jeden kvark u, pričom dochádza k emitovaniu virtuálneho bozónu W a jeho následnej premene na elektrón a elektrónové antineutríno.
V roku 1972 Makoto Kobajaši a Tošihide Maskawa formulovali takzvanú Cabibbovu–Kobajašiho–Maskawovu maticu (maticu CKM), ktorá opisuje relatívne pravdepodobnosti rozpadov kvarkov.
V súčasnosti sa jednotlivé údaje matice CKM uvádzajú približne ako :
Kde V_{ij}\,\! reprezentuje pravdepodobnosť, že kvark označený symbolom i sa rozpadne na kvark označený symbolom j.
Montherlant (Oise)
Montherlant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montiers
Montiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Antoinette Joyce Guediová-Mouafová
Antoinette Joyce Guediová-Mouafová, (* 21. október 1995) je kamerunská plavkyňa, ktorá ako 12-ročná súťažila na letných olympijských hrách 2008 v disciplíne 50 m voľný spôsob. V rozplavbe skončila na štvrtom mieste časom 33,59 s a nepostúpila do semifinále. Bola najmladšou účastníčkou tohto podujatia.
Saint-Marc-la-Lande
Saint-Marc-la-Lande je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montlognon
Montlognon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montjavoult
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gardské jazero
Číselné údaje, poloha
Gardské jazero leží v severnom Taliansku medzi Alpami a Pádskou nížinou, v nadmorskej výške. Rozkladá sa v regiónoch Tridentsko-Horná Adiža, Benátsko a Lombardsko. Z toho vyplýva, že je aj spravované týmito troma provinciami. Jazero má rozlohu. Je dlhé a široké. Dĺžka jeho brehu je. Priemernú hĺbku má a maximálnu hĺbku.
Známe miesta
Pozdĺž dvoch pobrežných ciest okolo jazera, Gardesana Occidentale (západný breh) a Gardesana Orientale (východný breh), sa nachádza mnoho maliarskych miest s historickým pozadím. Známe miesta sú: Riva del Garda, Gargnano, Brencone, Bogliaco, Gardone Riviera, Salo, Desenzano del Garda, Sirmione, Peschiera del Garda, Lazise, Bardolino, Garda, Torri del Benaco, Limone sul Garda, Malcesine a Torbole. Severná časť jazera patrila do roku 1918 Rakúsku-Uhorsku.
Podnebie, vegetácia
Podnebie je vďaka polohe úplne stredomorské. Vďaka teplému vetru, tzv. Ora, je skoro každé popoludnie na jazere čerstvý vietor. Ten vytvára ideálne podmienky pre surfovanie.
Okolo jazera rastú stromy charakteristické pre stredomorie, ako cyprusy, oleandre, cédre, olivovníky a zriedkavo sa objavujú aj palmy.
Pestované plodiny
Okolo jazera sa pestujú rozdielne plodiny, na severe sa nachádzajú vinice, na východe a na juhu olivovníky a citrónovníky.
Gardské jazero je Denominazione di origine controllata (skr. DOC) oblasť pre biele, ružové a červené víno. Oblasť zahŕňa 25 obcí provincie Brescia, 6 obcí provincie Mantova a 40 obcí provincie Verona (provincia)). Pestované odrody sú Barbera, Cabernet Franc, Cabernet Sauvignon, Chardonnay, Cortese, Merlot, Pinot Blanc, Pinot Noir, Pinot Gris a Riesling. Jednotlivé zóny DOC sú Riviera del Garda Bresciano, Lugana, San Martino della Battaglia a Bardolino.
Symfonický rock
Symfonický rock je subžáner rockovej hudby, viac špecifický ako progresívny rock. K prvým interpretom tohto štýlu patrila skupina The Moody Blues so sklabou „Nights In White Satin“ a Procol Harum v skladbe „A White Shade Of Pale“. Symfonický rock hrali tiež Emeson, Lake and Palmer, v niektorých skladbách Deep Purple, Electric Light Orchestra, Queen, Elton John, Nikolaj Noskov a ďalší. Na území Slovenska tento žáner preferovali najmä Collegium Musicum, Dežo Ursíny alebo GATTCH.
Václav Mencl
Václav Mencl, Ing. arch., dr. tech., doc. (* 16. január 1905, Plzeň – † 28. júl 1978, Sušice) bol český a slovenský historik architektúry a pamiatkar.
Atletika na Letných olympijských hrách 2008 – Ženský maratón
Maratón žien bola jedna z 23 ženských atletických disciplín na Letných olympijských hrách 2008. Súťažilo sa v Pekingu 18. augusta a olympijskou víťazkou sa stala Rumunka Constantina Tomescuová. Slovenka Zuzana Tomasová skončila na 67. mieste s časom 2:49:39. .
Saint-Martin-de-Bernegoue
Saint-Martin-de-Bernegoue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pilotná vlna
Pilotná vlna je predpoklad z kvantovej teórie so skrytými parametrami, v ktorej vlna funguje ako vedúci (pilotný) element, určujúci pohyb s ňou spojenej častice.
Operácia
Operácia môže byť:
Surf rock
Surf rock je rockový hudobný subžáner založený v Spojených štátoch. Je zmesou surfovej hudby a rock and rollu. Žáner bolpopulárny v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Vznikol v Južnej Kalifornii a bol ovplyvnený hudobnými prvkami, ktoré pochádzajú od mexických imigrantov.
Surfová hudba je žánrom, ktorý je spojený s kultúrou surfingu, ktorá má korene v oblasti Orange County (štát Kalifornia). Vznikala začiatkom 20. storočia, k jej rozmachu začalo dochádzať v priebehu 50. až 60. rokov (kedy sa k tejto kultúre pripojila aj silná austrálska plážová kultúrna komunita), no jej kultúrne tradície pretrvávajú dodnes. Surfisti majú svoj osobitý štýl obliekania, vyjadrovací žargón, témy surfingu, ich životného štýlu a pocitová škála komunity je badateľná vo filmoch, literatúre ako aj hudbe, ktorá je pre ňu charakteristická. V surfovej hudbe je daný dôraz na gitarové, vplyvom hispánskej kultúry skôr akusticky znejúce hudobné kompozície a prepracovanejšie, harmonicky naspievané vokálne zbory. Spolu s vývojom populárnej hudby sa vyvíjali aj subžánre surfovej hudby, ktoré preberali moderné trendy. Vznikol tak surf pop (najznámejším predstaviteľom je kapela The Beach Boys), ktorého súčasťou sú surfové balady a surf rock, ktorý preberal dôraznejšie rockové, rytmické línie s využitím elektrických gitár, niekedy saxofónov v hlavnej melódii (najznámejším predstaviteľom je gitarista Dick Dale).
Montmacq
Montmacq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martin-de-Mâcon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moravianska venuša
thumb|Moravianska venuša
Bučiak veľký
Bučiak veľký (iné názvy: bučiak trsťový, bučiak trstinový ; lat. Botaurus stellaris) je druh z čeľade volavkovité. Žije v paleakrtickej a etiópskej oblasti. Hniezdi v trstinách nížinných vodných plôch. Na Slovensku sa vyskytuje hlavne na Podunajskej a Východoslovenskej rovine. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov bučiak veľký patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, populácia v Európe je stabilná.
Opis
Dorastá do dĺžky 69 až 81 centimetrov a má hmotnosť v rozpätí 900 až 1100 gramov. Žije v mokrých rákosových porastoch a živí sa rybami. Hniezdi od apríla do júla, samička kladie 4 až 6 vajec.
Výskyt a stav na Slovensku
Hniezdenie bolo dokázané na 16,10 % mapovacích kvadrátov, zimovanie na 4.40 % mapovacích kvadrátov. ,
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 50 - 100, zimujúcich jedincov 5 - 30. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny pokles od 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 E - ohrozený druh. V roku 1998 VU:B1, VU - zraniteľný. V roku 2001 VU - zraniteľný. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia V - zraniteľný druh.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Šrírangapattanam
Šrírangapattanam (v anglickom prepise Shrirangapattana, Srirangapattana, Srirangapatna, Srirangapatnam, anglický názov Seringapatam) je mesto v juhoindickom spolkovom štáte Karnátaka. Leží na 5 km dlhom ostrove na rieke Kávérí (Cauvery), asi 16 km severovýchodne od Maisúru. V r. 1991 tam žilo 21 905 obyvateľov.
Dejiny
Mesto je historicky významné. Koncom 9. storočia tu bol vybudovaný hinduistický chrám, neskôr tu dali vybudovať králi Vidžanajagarskej ríše pevnosť. Od 1610 do 1799 bolo hlavným mestom Maisúrskeho kráľovstva. V polovici 18. storočia napadli pevnosť Maráthi, ale pevnosť sa im ani po úpornom boji s oddielmi islamského generála Haidara Alího nepodarilo dobyť. Neskôr sa de facto stal vládcom Maisúr a ako jeho predchodcovia spravoval svoju ríšu zo Šrírangapattanamu. Syn a následník Haidara Alího Típú Sultán, na konci 18. storočia čelil oveľa nebezpečnejšiemu protivníkovi, anglickým koloniálnym snahám v Indii, bol v r. 1792 v jeho vlastnom hlavnom meste Britmi porazený. Jeho pokus vymaniť sa z britského područia sa nepodaril, lebo 1799, v štvrtej maisúrskej vojne, zaútočili Briti opätovne a zničili Šrírangapattanam. Típú Sultán pritom prišiel o život. Potom mesto stratilo význam. Dnes je malým provinčným mestom v spolkovom štáte Karnátaka.
Stavebné pamiatky a pozoruhodnosti
Britmi zničený Šrírangapattanam je dnes v ruinách, niekoľko časti stavby je ale ešte celkom zachovaných. Šrírangapattanam sa stáva obľúbeným cieľom výletov pre indických turistov a je aj cieľom zahraničných návštevníkov.
Pevnosť na západe ostrova je obklopená dvojitým múrom. Na mieste, na ktorom Briti prelomili múr a tým Tipu Sultánove vojsko prekvapili, je dnes obelisk. Tak isto je označené aj miesto smrti Tipu Sultána. Okrem toho je prístupná hladomorňa, v ktorej boli väznení britskí vojaci zajatí sultánom.
Za pevnostným múrom zdvíha sa chrám Sri-Ranganathaswamy založený v r. 894. Od jeho názvu je odvodený aj názov mesta (Ranganatha, jedna z podôb boha Višnu). Chrám patrí k najposvätnejším, najväčším a najvýraznejších chrámom štátu Karnataka. Sami Hyder Ali a Tipu Sultán, aj keď moslimovia, podporovali a chránili chrám. Jedna legenda hovorí, že Tipu Sultán tam aj prinášal obete. Z architektonického hľadiska je chrám zmesou stavebných štýlov hoysala a vijayanagar. Má pôsobivý gopuram a obvodový múr. Vo vnútri sa nachádza mosadzný stĺp s vyobrazením boha Višnu pri odpočinku na hadovi Anantha.
Zoznam geografických článkov/Ž
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 101 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Šrírangapattanam
Stavebné pamiatky a pozoruhodnosti
Túto mešitu založil v r. 1784 Tipu Sultán. Stojí tiež za pevnostným múrom, neďaleko jedného zachovaného zbrojného skladu. Charakteristickým znakom tohoto elegantného, dvojposchodového chrámu božieho je filigránska dvojica minaretov.
Zoznam geografických článkov/Ž
ž?
Ž'-kcha-ce
ža
Žabalj · Žabí potok (prítok Hincovho potoka) · Žabokreky · Žabokreky nad Nitrou · Žakarovce · Žakovce · Žakýlske pleso · Žalec · Žarnov (okres Košice-okolie) · Žarnovica · Žarnovica (chránený areál) · Žarnovica (okres) · Žaškov
Šrírangapattanam
Stavebné pamiatky a pozoruhodnosti
V r. 1784 nechal postaviť tento krásny palácTipu Sultan v štýle severoindických  Mogulov. Takmer celý je z tíkového dreva. Dvojposchodová stavba stojí na štvorcovej základni uprostred veľkého a veľkoryso koncipovaného parku. So sčasti pozlátenými vnútornými stenami a s maľbami na stene. Palác je zvonku obklopený verandou, ktorá je tiež pokrytá maľbami. Dnes je tam múzeum, kde sú vystavené rôzne predmety z doby a tiež z majetku Tipu Sultána.
V rodinnej hrobke Gumbaz sú od 1784 pochovaní Hyder Ali, jeho manželka Fatima Begum a Tipu Sultán. Pozoruhodné sú snehobiela cibuľovitá kupola, nádherná ozdobená fasáda a ťažké ebenové dvere s intarziou zo slonoviny. V blízkej záhrade je mešita, malý kresťanský kostol ako aj hroby iných rodinných príslušníkov.
Zoznam geografických článkov/Ž
žd
Ždaňa · Ždiar
žď
Žďárské vrchy
že
Žehra · Železná Breznica · Železné hory · Železničiarska ulica (Nitra) · Železničná stanica Bardejov · Železničná stanica Brezová pod Bradlom · Železničná stanica Diviaky · Železničná stanica Dolný Kubín · Železničná stanica Fiľakovo · Železničná stanica Hlohovec · Železničná stanica Humenné · Železničná stanica Kremnica · Železničná stanica Púchov · Železničná stanica Šahy · Železničná stanica Trstená · Železničná ulica (Košice) · Železničná zastávka Pezinok zastávka · Železničná zastávka Rajecké Teplice · Železničná zastávka Svätý Jur · Železniki · Železník · Železník (Sirk, Turčok) · Železnorudská hornatina · Železnô · Želiezovce · Želivka · Želmanovce · Želnavská hornatina · Želovce · Želtovskij · Žemaičių Kalvarija · Žemberovce · Žemliare · Ženeva · Ženevské jazero · Žezkazgan
ži
Žiar (okres Liptovský Mikuláš) · Žiar (okres Revúca) · Žiar (pohorie) · Žiar nad Hronom · Žiar nad Hronom (okres) · Žiarska dolina · Žiarska kotlina · Žibritov · Židia v Nitre · Žiguľovskije gory · Žihárec · Žihársky kanál · Žikava · Žilina · Žilina (okres) · Žilina (vodné dielo) · Žilinská kotlina · Žilinská ulica (Piešťany) · Žilinský kraj · Žilinský kraj (1948 – 1960) · Žilinský mládežnícky parlament · Žilinský samosprávny kraj · Žirany · Žiri · Žirovnice (potok) · Žitava (rieka) · Žitavany · Žitavce · Žitná-Radiša · Žitný ostrov · Živočíšstvo v Austrálii
ží
Žíp
žl
Žlkovce · Žlobin · Žltá rieka
Montmartin
Montmartin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam geografických článkov/Ž
žm
Žmerynka · Žmuď
Montmartin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam geografických článkov/Ž
žu
Žuja · Žuo-šuej · Župa (Česko-Slovensko) · Župa (Rumunsko) · Županovskij · Župkov (okres Žarnovica) · Žuta Lokva
žy
Žytomyr
Montreuil-sur-Brêche
Montreuil-sur-Brêche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Douglas TB2D Skypirate
Douglas TB2D Skypirate, niekedy tiež označovaný ako Devastator II, bol palubný torpédový bombardér, vyvíjaný firmou Douglas pre službu na nových lietadlových lodiach US Navy triedy Midway. Pre službu na starších lietadlových lodiach by bol príliš veľký. Celkom boli postavené dva prototypy, ale ku koncu druhej svetovej vojny sa ukazovalo, že čistý torpédový bombardér je už prekonaný koncept a bol skôr záujem o viacúčelové konštrukcie. Preto sa vo vývoji projektu TB2D nepokračovalo.
V svojej dobe bol TB2D najväčším, piestovým motorom poháňaným, palubným lietadlom na svete. Bol dokonca väčší, ťažší a rýchlejší ako stredný bombardér North American B-25 Mitchell.
Atletika na Letných olympijských hrách 2008 – Sedemboj
Sedemboj bola jedna z 23 ženských atletických disciplín na Letných olympijských hrách 2008. Súťažilo sa v Pekingu 16. a 17. augusta na pekinskom národnom štadióne Kuo-ťia tchi-jü-čchang. Vyhrala Natalija Dobrynská z Ukrajiny s počtom bodov 6733.
NK bunka
NK bunky (iné názvy: NK-bunky, bunky NK; skr. NKC – z angl. natural killer cells, čiže prirodzené zabíjačské bunky) sú bunky prirodzenej imunity schopné rozpoznať a zlikvidovať predovšetkým nádorové a vírusom infikované bunky. Z morfologického hľadiska sú zaraďované medzi veľké granulárne lymfocyty, na rozdiel od ostatných lymfocytov však nemajú antigénne špecifické receptory a ich typickým povrchovým znakom je prítomnosť receptoru CD16. Aktivita NK buniek je daná súčtom signálov sprostredkovaných ich aktivačnými a inhibičnými receptormi. NK bunky sú funkciou a nástrojmi cytotoxicity podobné cytotoxickým T-lymfocytom, odlišujú sa však od nich spôsobom aktivácie. V každom jedincovi sa nachádza viacero klonov NK buniek líšiacich sa mierou expresie a kombináciou jednotlivých receptorov.
Receptory NK buniek
Pre reaktivitu NK buniek sú potrebné povrchové receptory (NK receptory), ktoré na základe funkcie rozdeľujeme na tzv. aktivačné (pozitívne) a inhibičné (negatívne). Obe tieto skupiny z hľadiska molekulárnej stavby obsahujú imunoglobulínové (u ľudí) a C-lektínové receptory (u myší).
Aktivačné receptory
Aktivačné receptory rozoznávajú predovšetkým proteíny vystavované na povrchu buniek v dôsledku bunkového stresu, akými sú niektoré vírusové proteíny a proteíny, ktorých expresia sa zvyšuje pri infekcii bunky alebo pri jej nádorovej transformácii, ale napríklad aj niektoré typy MHC glykoproteínov. Typickým aktivačným receptorom je Fc receptor CD16 (FcγRIII), ktorý aktivuje cytotoxickú odpoveď namierenú proti bunkám opsonizovaným protilátkami triedy IgG. Tento typ reakcie NK buniek sa nazýva cytotoxická reakcia závislá na protilátkach (ADCC, z angl. antibody-dependent cellular cytotoxicity). Iné známe aktivačné receptory patria do skupiny prirodzených cytotoxických receptorov (NCR, z angl. natural cytotoxicity receptors), ktoré rozpoznávajú širokú škálu membránových aj rozpustných ligandov. Ďalšie známe aktivačné receptory sú homodimer Ly49 a heterodimer CD94 : NKG2, oba patriace do rodiny C-lektínových receptorov (angl. C-type lectin family receptors).
Inhibičné receptory
Inhibičné receptory po naviazaní ligandu blokujú aktiváciu cytotoxickej odpovede NK buniek. Väčšina z nich rozpoznáva MHC glykoproteíny I (MHC gp I), ktorých množstvo je výrazne znížené na nádorových a niektorých vírusom infikovaných bunkách. V tom spočíva aj najpravdepodobnejší evolučný význam NK buniek – cytotoxické T-lymfocyty síce tiež reagujú na nádorové a vírusmi infikované bunky, no práve rozpoznávaním antigénov vystavených na MHC gp I. Ak majú cieľové bunky zníženú expresiu MHC gp I, cytotoxické T-lymfocyty ich nedokážu rozpoznať, no dokážu ich rozpoznať NK bunky, ktoré takto môžu byť aj aktivované vďaka nedostatočnému inhibičnému signálu (tzv. "missing-self" hypotéza). Ďalšia skupina inhibičných receptorov sú leukocytárne inhibičné receptory (LIR) so štruktúrou imunoglobulínového typu.
Cytotoxická odpoveď
Cytotoxické mechanizmy NK buniek sú spustené, ak nad inhibičnými signálmi prevážia aktivačné. Tieto mechanizmy sú totožné s mechanizmami cytotoxických T-lymfocytov. Hlavným mechanizmom je tzv. degranulácia, pri ktorej dochádza k transportu cytotoxických granulí NK buniek ku styčnému povrchu s cieľovou bunkou a následnej fúzii cytoplazmatickej membrány NK bunky s membránou granúl a vyliatiu obsahu granúl do priestoru medzi NK bunku a cieľovú bunku. Granuly obsahujú enzým perforín, ktorý vytvára póry v membráne cieľovej bunky, čím spôsobuje osmotickú lýzu a umožňuje vstup ďalšieho obsahu granúl (proteázy granzýmy) do cieľovej bunky. Granzýmy štiepia prekurzory ďalších proteáz, tzv. kaspáz, čo vedie ku ich aktivácii a zapnutiu kaskády dejov, ktoré vedú k apoptóze cieľovej bunky. Ďalším dôležitým cytotoxickým mechanizmom je indukcia apoptózy cez povrchový proteín NK buniek Fas-ligand (FasL), ktorý väzbou na Fas receptor aktivuje bunkovú kaskádu vedúcu takisto k apoptickej smrti cieľovej bunky.
Regulačné účinky NK buniek
NK bunky hrajú okrem zabíjania cieľových buniek dôležitú rolu v regulácii ostatných súčastí imunity. Aktivované NK bunky produkujú IFNγ, ktorý aktivuje cytotoxickú odpoveď makrofágov a je jedným z faktorov regulujúcich vznik imunitnej reakcie typu Th1. Ďalšie produkované proteíny majú prozápalové (TNFα) a imunosupresívne (interleukín IL-10) účinky.
NK bunky a nádory
NK bunky majú dôležitú úlohu v kontrole a indukcie apoptózy malignovaných buniek. U nádorových a stresovaných buniek často dochádza k alterácii expresie MHC molekúl. NK bunky tieto zmeny rozpoznávajú svojimi aktivačnými a inhibičnými receptormi a sú schopné okamžitej imunitnej odpovedi bez predošlej aktivácie ligandom (neobsahujú antigén špecifické receptory). Detekcia nádorových buniek NK bunkami vyústi v cytotoxickú odpoveď a produkciu cytokínov.
V protinádorovej imunitnej odpovedi, NK bunky produkujú prozápalové cytokíny ako Tumor Nekrotizujúci Faktor α (TNFα) a Interferón γ (IFNγ). Detekcia nádorových buniek je mediovaná cez aktivačné receptory ako NKG2D, NKp44, NKp46, NKp30 a inhibičné receptory KIR, Ly49.
NK bunky exprimujú Fc receptorové molekuly (FC-gamma-RIII = CD16), viažu Fc časť protilátok, a tak indukujú lýzu buniek cez mehcanizmus nazývaný Cytotoxicita závislá od protilátky (ADCC).
Nádorové bunky su schopné “ujsť” cytotoxickej odpovedi NK buniek produkciou solubilných ligandov pre NKG2D receptory. Dochádza ku kompetícii rozpustných a membránových ligandov a k blokovaniu aktivačných receptorov NK buniek. Táto metóda úniku nádorových buniek pred imunitnou odpoveďou bola detegovaná u nádorov prostaty.
Protinádorová terapia
Chimerický antigénny receptor je geneticky upravený receptor u T buniek, ktorý špecificky cieli na konkrétny proteín. Tieto receptory sú pripravené tak, aby viazali konkrétny antigén a zároveň spustili signalizáčnú odpoveď v bunke. Na podobnom princípe sa dnes vyvíjajú i NK bunkové línie. Fúziou NK aktivačného receptoru NKG2D a Fc časti sa podarilo pripraviť NK bunky, ktoré v imunokompromitovanom myšom modele s lymfómom z EBV vírusovej infekcie spomalili rast tumoru a predĺžili celkové prežitie myší.
Saint-Martin-de-Saint-Maixent
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krisztián Pars
Krisztián Pars (* 18. február 1982, Körmend ) je maďarský atlét, venujúci sa hodu kladivom. Na olympijských hrách skončil na druhom mieste, po dodatočnej diskvalifikácie Vadima Deviatovského a Ivana Tichona.
Pantarkes
Pantarkes alebo Pantarkés (Pantarkes /iný prepis Pantarkés) môže byť:
Montreuil-sur-Thérain
Montreuil-sur-Thérain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Morangles
Morangles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Monts (Oise)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ikarus 280
right|thumb|Ikarus 280.87 v Košiciach right|thumb|Ikarus 280 v Erfurte right|thumb|Ikarus 280.26 v Poznani right|thumb|Predný článok autobusu po demontáži
Ikarus 280 je typ maďarského kĺbového autobusu. Vyrábala ho spoločnosť Ikarus v rokoch 19732002.
Ikarus 280 bol jednou z variánt rady „200“, ktorá zahŕňala všetky možné varianty mestských, linkových, zájazdových a zvláštnych verzií. Pre radu 200 bolo charakteristické predné okno delené zvislo hliníkovou lištou na dve časti. Neskoršie verzie mali jednodielne čelné sklo. Vozidlo je kĺbové, s podpodlahovým motorom, umiestneným v prednej časti medzi nápravami. Konštrukcia a koncepcia vychádzala z predchodcu Ikarus 180, ktorý sa do Česko-Slovenska nedovážal. Motor bol vyrábaný v licencii Rába-MAN.
Výskyt
Ikarusy sa dodávali do všetkých krajín RVHP, teda ich bolo možné vidieť takmer v polovici sveta. Nezanedbateľný bol aj export do kapitalistických krajín. V Česku tieto autobusy ukončili prevádzku v Prahe v roku 1999 a v Brne v roku 2001, posledná jazda v Česku sa uskutočnila vo februári 2007 v meste Tábor. Väčšinou ich nahradili modernejšie a výkonnejšie kĺbové autobusy Karosa.
Stále sa ešte vyskytujú v mnohých krajinách a mestách, napríklad v Istanbule, Teheráne, Basre alebo Havane.
V Bratislave jazdili do 19. januára 2008, kedy sa konala rozlúčková akcia dopravného podniku na historických linkách. Poslednú jazdu v Bratislave vykonal autobus s evidenčným číslom 4947 15. februára 2008. Na Slovensku posledné klasické Ikarusy 280 dojazdili 18. septembra 2010) v Košiciach (zachovaný ostal len 1 ks 280.08 po GO v BBDS už ako historické vozidlo pod ev. č. #4082).
Rosalia
Rosalia je rod chrobákov z čeľade fuzáčovitých (Cerambycidae), ktorý patrí do tribu Rosaliini Fairmaire, 1864 a podčeľade Cerambycinae. Rod opísal v roku 1833 francúzsky entomológ Jean Guillaume Audinet-Serville (1774 - 1858). Do rodu patrí viacero druhov chrobákov, z ktorých je najznámejší vzácny a chránený druh fuzáč alpský - Rosalia alpina Linnaeus, 1758. Zástupcovia rohto rodu sú zaujímaví svojimi pestrými kresbami na krovkách a tiež výrazne sfarbenými tykadlami.
Saint-Martin-de-Sanzay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Zmoray
Doc. RNDr. Ivan Zmoray, DrSc. (* 25. október 1919, Hodruša-Hámre – † 21. júl 1982, Košice) bol slovenský prírodovedec, doktor prírodných vied, vedecký pracovník, parazitológ a amatérsky entomológ.
Životopis
Po skončení základnej a strednej školy začína študovať na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, odkiaľ prestúpil k ďalšiemu štúdiu na Univerzitu Komenského do Bratislavy, ktorú ukončil v roku 1943, kde získal doktorát prírodných vied. Po skončení svojich štúdií v rokoch 1943 – 1948 pracoval ako asistent v zoologickom ústave univerzity v Bratislave a v rokoch 1948 – 1952 zastával funkciu vedúceho zoologického ústavu Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach. V rokoch 1952 až 1957 pracoval ako hygienik na Krajskej hygienicko – epidemiologickej stanici, odkiaľ v roku 1957 prešiel ako vedecký pracovník do Helmintologického ústavu SAV v Košiciach, kde bol vedúcim oddelenia morfológie a fyziológie helmintov. V rokoch 1966 až 1973 pracoval tiež ako externý vedúci katedry ekológie a systematickej zoológie Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach. Počas svojho života sa zaoberal hlavne všeobecnou zoológiou, hydrobakteorológiou, ekológiou, parazitológiou a ochranou prírody.
Entomologické aktivity
V entomológii sa amatérsky aktívne venoval zberu a štúdiu chrobákov (Coleoptera) počas svojich vysokoškolských štúdií v Prahe, kde ako poslucháč univerzity bol volontérom u doc. RNDr. Jana Obenbergera.
Morienval
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cerambyx
Cerambyx je rod chrobákov z čeľade fuzáčovitých (Cerambycidae). Rod opísal v roku 1758 švédsky prírodovedec, botanik, taxonóm a entomológ Carl Linné (1707 - 1778). Do rodu patrí viacero druhov chrobákov, z ktorých je najznámejší vzácny a chránený druh fuzáč veľký (Cerambyx cerdo) Linnaeus, 1758. Zástupcovia toto rodu patria k stredne veľkým, až väčším zástupcom tejto čeľade.
Morlincourt
Morlincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courbevoie
Courbevoie je francúzske mesto, severozápadne predmestie Paríža. Nachádza sa v srdci departementu Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France, 8,2 km od centra Paríža. Je to jedno z najzaľudnatejších miest v Európe.
La Défense, parížska obchodná štvrť s najvyššími budovami v metropolitnej oblasti, sa nachádza v južnej časti Courbevoie (a na územiach obcí Puteaux a Nanterre).
Názov
Názov Courbevoie pochádza z latinského Curva Via a znamená "zahnutá cesta", údajne podľa rímskej cesty z Paríža do Normandie, ktorá mala ostré zákruty, aby vyšla na kopec, na ktorom je Courbevoie postavený.
Doprava
Courbevoie je obsluhované dvoma stanicami predmestských železníc Transilienu Paris - Saint Lazare: Courbevoie a Bécon-les-Bruyères.
V Courbevoie sa nachádza tiež stanica Esplanade de La Défense na linke 1, v obchodnej štvrti La Défense.
Partnerské mestá
500px|center|thumb|Panoráma mesta Courbevoie
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Vraždy pri jazere Bodom
Vraždy pri jazere Bodom sú trojnásobná vražda, ktorá sa udiala v južnom Fínsku v roku 1960 pri jazere Bodom v meste Espoo, asi 22 km západne od Helsiniek. V noci 4. júla 1960 táborili štyria mladí ľudia na brehu jazera, keď neznámy vrah troch z nich zabil nožom a štvrtého zranil. Jediný, ktorý prežil, Nils Gustafsson, potom žil normálnym životom až do roku 2004, kedy sa stal sám po 44 rokoch podozrivý. V októbri 2005 bol potom okresným súdom s konečnou platnosťou oslobodený.
Bodomské vraždy boli a sú veľmi diskutovanou témou vo fínskych médiách a v prípade, že sa objaví nová informácia alebo teória, dostávajú sa obvykle opäť na prvé stránky novín.
Teória
V roku 2003 profesor Jorma Palo publikoval knihu so svojou teóriou. Roku 1960 Palo pracoval ako doktor v neďalekej nemocnici. Krátko po vraždách ošetril veľmi podozrivého muža. Bol to Nemec Hans Assmann, ktorý v tej dobe pracoval ako agent KGB. Podľa Pala stála za nedostatočným vyšetrením Assmanna diplomatická kamufláž. Polícia toto vyvrátila tým, že Assmann mal právoplatné alibi. V roku 1997, krátko pred svojou smrťou, priznal Assmann vraždy istému fínskemu novinárovi.
Zatknutie Nilsa Gustafssona
Koncom marca 2004, takmer štyridsaťštyri rokov po vraždách bol Nils Gustafsson políciou zatknutý. Začiatkom roku prehlásila fínska centrálna vyšetrovacia služba (Keskusrikospoliisi, KRP), že prípad bol vyriešený na základe novej analýzy krvných stôp. podľa oficiálneho prehlásenia mal nils Gustafsson pred vraždami žiarlivú scénu s Irmeli Björklund, ktorá bola vtedy jeho nová priateľka. Irmeli bola mnohonásobne viac dobodaná ešte po svojej smrti, zatiaľ čo dve druhé obete boli zavraždené omnoho menej brutálne. Gustafssonove zranenia neboli príliš vážne. Súd začal 4. augusta 2005. Obžaloba požadovala pre Gustafssona doživotný trest. Podľa obžaloby opätovné vyšetrovanie za pomoci najmodernejších techník ako test DNA, že vinníkom je práve Gustafsson. Obhajoba argumentovala tým, že vraždy boli dielom jednej, či viacerých neznámych osôb a že Gustafsson utrpel zranenia podobné tým, na ktoré zomreli ostatné obeti a kvôli ktorým by nebol schopný zabiť troch ľudí. 7. októbra bol Nils Gustafsson oslobodený.
Volavka popolavá
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov volavka polavá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy, Európska populácia v rokoch 19802013 mierne vzrástla. Európska hniezdna populácia zaznamenala aj krátkodobý pokles v rokoch 20002012.
Opis
Volavka popolavá meria 90 – a váži 1100 – 1700 g.
Hlas
Hlboké chrapľavé "krekk-krekk" alebo "kraurk", na hniezdisku vydáva rôzne neharmonické kŕkavé a praskavé zvuky, klepe zobákom.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 19801999 bol 300 - 700, zimujúcich jedincov 500 - 1 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytovala vykazovali mierny nárast o 20 do 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 LR:nt, LR - menej ohrozený druh. V roku 2001 LR - menej ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 300700 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20002012) bol stabilný. Dlhodobý trend od roku 1980 (19802012) bol stúpajúci. Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov bola stabilná. Veľkosť územia na ktorom hniezdila z pohľadu dlhodobého trendu bola stúpajúca. V roku 2014 LC - menej dotknutý.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 5001000 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20082018) aj dlhodobý trend od roku 1980 (19802018) boli stúpajúce. Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov bola stabilná. Veľkosť územia na ktorom hniezdila z pohľadu dlhodobého trendu bola stúpajúca.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 920 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Saint-Martin-du-Fouilloux (Deux-Sèvres)
Saint-Martin-du-Fouilloux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Košickí mučeníci
náhľad|Svätí košickí mučeníci Košickí mučeníci je spoločné označenie Marka Križina, Štefana Pongráca a Melichara Grodeckeho, ktorí boli umučení 7. septembra 1619 v Košiciach počas povstania Gabriela Betlena. Boli obeťami bojov medzi protestantmi a katolíkmi v období vojen s Osmanskou ríšou. Pápež Ján Pavol II. ich 2. júla 1995 počas svojej návštevy v Košiciach vyhlásil za svätých.
Historické pozadie udalosti
V 16. a 17. storočí bola stredná Európa zmietaná politickými a náboženskými zápasmi, ktoré ešte zhoršovali turecké výboje a plienenie. Táto situácia znemožnila normálny život niekoľkým generáciám a vyžiadala si množstvo ľudských životov.
Hlavným politickým problémom bol boj uhorskej a sedmohradskej šľachty proti Habsburgovcom. Na čele tohto odboja sa vystriedali viaceré kniežatá: Ján Zápoľský (1487 – 1540), Štefan Bočkaj (1557 – 1606), Gabriel Betlen (1580 – 1629), Juraj I. Rákoci (1593 – 1648) a Imrich Tököli (1657 – 1705).
Kvôli osobným ambíciám sa neváhali spojiť s Osmanmi, ktorí v tomto období priamo ohrozovali strednú Európu. V bitke pri Moháči v auguste 1526, v ktorej sa mladý kráľ Ľudovít II. snažil zastaviť postup tureckého sultána Sulejmana I., zahynuli aj významní cirkevní hodnostári: dvaja arcibiskupi a piati biskupi, vrátane uhorského prímasa Ladislava Salkaia.
Turci po bitke vytvorili pri Budíne líniu, z ktorej sa pripravovali na ďalší postup. Do zajatia vtedy odvliekli vyše 100 000 ľudí. Na porážku Ľudovíta II. čakal pri Segedíne Ján Zápoľský, ktorý hneď po potvrdení kráľovej smrti vzniesol nároky na uhorský trón. Naklonil si však len časť šľachty. Väčšina sa priklonila na stranu habsburského arcivojvodu Ferdinanda I. Zápoľský nechcel ustúpiť, čo vyústilo do vojny o moc. Tú ukončila Zápoľského porážka pri Košiciach. Po bitke ušiel do Poľska a požiadal Turkov o pomoc. Spojenectvo spečatili na Moháčskom poli v roku 1529, kde Zápoľský zložil sultánovi vazalský sľub. 160-ročné sedmohradské spojenectvo s Turkami ukončila až bitka pri Viedni v roku 1683. Cisárske vojská pod vedením poľského kráľa Jána Sobieskeho v rozhodujúcej bitke porazili Turkov a ich sedmohradského spojenca Imricha Tökölyho.
Náboženský konflikt
V tomto období západným kresťanstvom otriasala kríza, znásobená vnútornými bojmi a trieštením. Vonkajším podnetom bolo verejné vystúpenie bývalého augustiniánskeho mnícha Martina Luthera v roku 1517. Postavil sa v ňom proti cirkvi, jej hierarchii a disciplíne. Do Uhorska prišla reformácia už v roku 1520 s nemeckými obchodníkmi a študentmi banských miest. Prinášali do krajiny aj protikatolícku literatúru a doviedli prvých kazateľov. Uhorská šľachta sa k protestantizmu spočiatku stavala odmietavo. Na snemoch v rokoch 1523 a 1525 žiadali ostré opatrenia proti novátorom a zachovanie jednoty potrebnej na boj s Turkami. Uznesenia ostali len na papieri, pretože protestanti mali ochrancov aj na kráľovskom dvore – kráľovnú Máriu Habsburskú a neskôr Maximiliána II., ktorý v roku 1564 zakázal uhorským biskupom uverejniť uznesenie Tridentského koncilu.
Po moháčskej bitke šľachta zaberala opustené cirkevné majetky, aby tak uhradila vojnové výdavky. Spolu s vonkajšou anarchiou postupovala aj vnútorná. Duchovenstvo malo veľké medzery v teologickom vzdelaní i v duchovnom živote. Pozvaní kazatelia a odpadnutí kňazi spočiatku zachovávali katolícke obrady. Prechodnú úlohu zohrali aj kompromisné miestne vierovyznania ako Confessio Pentapolitana (vierovyznanie 5 miest: Košíc, Levoče, Prešova, Bardejova a Sabinova) z roku 1549, Confessio Heptapolitana (vierovyznanie 7 stredoslovenských miest) z roku 1559 a Confessio Scepusiana (vierovyznanie farárov 24 spišských miest) z roku 1569. Rozlišovanie katolíkov a protestantov na Slovensku zaviedol až arcibiskup Mikuláš Oláh (1553 – 1568), ktorý uplatnil rozhodnutia Tridentského koncilu. Zavŕšením bola Žilinská synoda v roku 1610, na ktorej protestanti vytvorili samostatnú cirkevnú organizáciu na území Horného Uhorska (terajšieho Slovenska).
Od polovice 16. storočia do cirkevného života v Uhorsku zasahoval aj druhý protestantský prúd – kalvinizmus, ktorý sa zo Švajčiarska rozšíril do stredného Uhorska a Sedmohradska. V Košiciach mal istý čas významné postavenie.
Pod tlakom reformačného hnutia sa začala cirkev reformovať aj z vnútra pomocou cirkevne schválených inštitúcií, ale aj všeobecného cirkevného snemu, ktorý sa konal v rokoch 1545 – 1563 v Tridente. Najvýznamnejšími reformátormi tohto obdobia boli svätci Ján z Kríža, Terézia Ávilská, Ignác z Loyoly, Filip Neri, Karol Boromejský, František Saleský a Vincent de Paul.
V Uhorsku začal systematickú obnovu arcibiskup Mikuláš Oláh. Ostrihomským arcibiskupom a uhorským prímasom bol v rokoch 1553 – 1568. Počas pôsobenia v Belgicku (ako tajomník Márie Habsburskej) sa zoznámil s Erazmom Rotterdamským. Oláh bol humanistický vzdelanec, ktorý spájal svoje vzdelanie a rozhľad s horlivosťou duchovného pastiera. Usiloval sa pozdvihnúť úroveň kňazov a usporiadať cirkevnú organizáciu. Zvolal preto krajinské synody do Kláštora pod Znievom (1558) a do Trnavy (1564). V roku 1554 založil v Trnave gymnázium a roku 1558 seminár na výchovu kňazov. V roku 1561 povolal do Trnavy jezuitov a poveril ich vedením školy. Tí sa v meste zdržali len 6 rokov. Po roku 1586 sa usadili v Kláštore pod Znievom, odkiaľ pod tlakom protestantských zemepánov premiestnili svoje kolégium v roku 1598 do Šale nad Váhom. Nástupcom arcibiskupa Oláha sa stal Anton Vrančič (1568 – 1573), ktorý pre vysoký vek nepokračoval v diele svojho predchodcu. Po jeho smrti zostal ostrihomský arcibiskupský stolec prázdny 23 rokov. V cirkevnej obnove pokračoval až arcibiskup František Forgáč (1607 – 1615). Zakladal jezuitské domy a rádu pomohol aj s príchodom na východné Slovensko. Jezuitskú rehoľu chcel znova usídliť v Trnave. To sa mu podarilo až na konci života v roku 1615.
Za Forgáčovho arcibiskupstva vypuklo v rokoch 1604 – 1606 povstanie šľachty vedené sedmohradským veľmožom Štefanom Bočkajom. Bočkaj bol pôvodne cisárov prívrženec, pôsobil aj na dvore v Prahe. Po návrate do Sedmohradska začal organizovať povstanie proti cisárovi spolu s Turkami a protestantskými šľachticmi. Bolo to v čase pätnásťročnej vojny Habsburgovcov s Turkami. Cisárske vojská po víťazstve pri Temešvári získali listinu, ktorá prezradila pripravované povstanie. Cisárov generál Belgioso žiadal Bočkaja o vysvetlenie. Ten sa však stretnutiu vyhol, a keď mu generál zhabal majetky zahájil povstanie.
Bočkaj dosiahol prekvapivé úspechy. V krátkom čase si podmanil Košice a východné Slovensko. S pomocou Turkov obsadil takmer celé Slovensko. Jeho vojská podnikali vpády aj na Moravu. Bočkajovi prívrženci odnímali katolíkom kostoly a jezuitov vyhnali z celého obsadeného územia. Časť z nich odišla na šarišské panstvo Makovica Ladislava Rákociho, kde mohli pôsobiť. Odtiaľ založili kláštor a kolégium v Humennom.
Povstalecké vojská plienili dobyté územia spolu s Turkami. Jeho spojenci ho obvinili z dávania prednosti osobným cieľom. Pod tlakom moravských stavov uzavrel s cisárom Viedenský mier, v ktorom cisár uznal Bočkajovi vládu nad Sedmohradskom a troma priľahlými stolicami. Cisár uznal aj privilégiá uhorskej šľachty, jej právo obsadzovať úrady bez ohľadu na náboženskú príslušnosť, potvrdil náboženskú slobodu pre šľachtu, duchovenstvo a kráľovské mestá. Podľa dohody nesmeli mať jezuiti v Uhorsku žiadny majetok. Nový arcibiskup Peter Pázmaň (1616 – 1637) pokračoval v spolupráci s jezuitmi. S jeho pomocou otvorili jezuiti v roku 1616 kolégium. V roku 1619 mala škola vyše 800 žiakov (približne 100 z popredných šľachtických rodín). Rok 1619 priniesol počas povstania sedmohradského kniežaťa Gabriela Betlena jezuitom nové prenasledovanie. Počas tohto povstania zahynuli v Košiciach traja katolícki kňazi.
Marek Križin
V literatúre je známy aj pod menom Križevčanin (chorvátsky tvar mena), Crisinus (po latinsky) alebo Kórósi (po maďarsky).
V tom období bolo Chorvátsko najkatolíckejším kútom Uhorska. Marek bol bystré dieťa, preto sa mu rodičia snažili poskytnúť čo najlepšie vzdelanie. V roku 1600 poslali syna do Viedne na jezuitské gymnázium. Stredoškolské štúdium ukončil v roku 1607. Rodičia chceli mať z neho dôstojníka, on si však vybral povolanie kňaza. V štúdiu pokračoval na jezuitskej univerzite v Štajerskom Hradci, kde študoval filozofiu. Hneď po príchode vstúpil do Mariánskej kongregácie. V roku 1610 získal titul magistra filozofie. Po odporúčaní rakúskeho provinciála jezuitov P. Juraja Rummera pokračoval od roku 1611 v štúdiu teológie v Ríme na Nemecko-uhorskom kolégiu (Collegium Germanicium-Hungaricium založil v roku 1522 zakladateľ jezuitskej rehole sv. Ignác z Loyoly). V septembri 1615 ho vysvätili za kňaza. Krátko nato zložil doktorské skúšky.
Cestou do horného Uhorska sa zastavil v Chorvátsku, kde ohnivými kázňami povzbudzoval miestnych obyvateľov. V roku 1616 prišiel do Trnavy, kde mu arcibiskup zveril funkciu profesora a riaditeľa kapitulskej školy, a tiež ostrihomského kanonika. O dva roky sa stal komárňanským archidiakonom a správcom bývalého benediktínskeho opátstva v Krásnej nad Hornádom. Popri spravovaní majetku vykonával aj duchovnú službu v opátstve, ale aj v neďalekých Košiciach. 4. apríla 1619 požiadal o uvoľnenie z funkcie správcu opátstva, keďže spravovanie majetku mu bolo cudzie. V júli 1619 odišiel s jezuitským misionárom Štefanom Pongrácom do Humenného, kde sa zúčastnil duchovných cvičení pod vedením jezuitského kazateľa P. Dobokaya.
Melichar Grodecký
Tento jezuitský kňaz sa narodil v roku 1584 v sliezskom Tešíne ako Melchior Grodziecki. Jeho predkovia pochádzali z poľského Grodzieva. Z rodiny Grodzieckych pochádzalo viacero cirkevných hodnostárov. Melicharov strýko Ján bol od roku 1582 biskupom v Olomouci a založil jezuitské kolégium v Brne. Biskupov mladší brat Václav bol prepoštom. Ďalší príbuzný P. Stanislav Grodziecki bol rektorom krakovského kolégia Spoločnosti Ježišovej. Melicharovým príbuzným bol aj blahoslavený Ján Sarkander, umučený v Olomouci 17. marca 1620.
Rodina poskytla Melicharovi kresťanskú výchovu. Okolo roku 1595 odišiel študovať na jezuitské kolégium vo Viedni. 23. mája 1603 vstúpil do jezuitského noviciátu v Brne. 22. mája 1605 zložil rehoľný sľub.
Istý čas pobýval v Brne, kde vyučoval v nižších triedach tamojšieho kolégia. Neskôr odišiel študovať rétoriku do Neuhausenu. Od roku 1608 študoval v Prahe filozofiu. v rokoch 1610 – 11 učil na gymnáziu v Štajerskom Hradci. V roku 1612 sa vracia do Prahy študovať teológiu.
Venoval sa aj hudbe. Už po dvoch rokoch teológie ho v pražskom sirotinci vysvätili za kňaza. 30-ročný novokňaz sa stal riaditeľom výchovného ústavu sv. Václava (ubytovňa pre chudobných študentov), súčasne bol duchovným správcom pražskej farnosti Kopaniny.