cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rillans
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tatiana Calderónová
Tatiana Calderónová (* 10. marec 1993, Bogota, Kolumbia) je kolumbijská automobilová pretekárka. V sezóne 2019 preteká za tím Arden International v sérii Formula 2. Je testovacou pilotkou tímu Alfa Romeo Racing vo Formule 1.
Detstvo
Calderónová začala pretekať v motokárach vo svojich deviatich rokoch, a musela si zosúladiť školu a pretekanie. Niekedy vynechala aj celé týždne vyučovania. Školu skončila v roku 2011 a presťahovala sa do Indianapolisu, aby mohla naplno trénovať vo svojom tíme, Junos Racing. V roku 2012 sa presťahovala do Madridu, aby mohla pretekať v Európskej kategórii Formuly 3.
Kariéra
Tatiana Calderónová vyhrala sezóne 2005/2006 národné majstrovstvá v Easykarte. O rok neskôr skončila tretia na Kolumbíjskych národnych majstrovstvách v motokárach, Rotax juniorskej divízii. To jej otvorilo bránu k jazdeniu v pretekárskych autách, a už ako 14-ročná pretekala v Kii Picanto.
V roku 2008 sa stala prvou ženou, ktorá vyhrala nap-On-Stars of Karting Divisional Championship-JICA Eastern Championship, tiež sa stala majsterkou IAME International Challenge.
Vo svojich úspechoch pokračovala a v ďalšej sezóne skončila druhá v sérii Radical European Master Series – SR5. Rovnako na druhom mieste sa umiestnila v Colombian Rotax Senior Max Challenge.
V roku 2010 začala svoju kariéru v monopostoch a vstúpila do série Star Mazda Championship kde pretekala za tím Juncos Racing. Svoju debutovú sezónu skončila na desiatom mieste v celkovom poradí a s najlepším výsledkom, siedmom mieste, v pretekoch na Autobahn Country Club. V tejto sezóne taktiež vyhrala kolumbíjske majstrovstvá v motokárach.
V sezóne 2011 v pretekoch dvakrát skončila tretia, stala sa tak prvou a zatiaľ jedinou ženou, ktorá v tejto sérii skončila na stupňoch víťazov, a celkovo sa umiestnila na šiestom mieste. V tej istej sezóne sa zúčastnila aj posledných troch víkendov série 2011 European F3 Open za tím Team West-Tec, celkovo sa tu umiestnila na 21. mieste s troma bodmi.
V roku 2012 sa presťahovala do Európy, aby pretekala s tímom Emilia de Villotu v sérii 2012 European F3 Open. Celkovo sa tu umiestnila na deviatom mieste s 56 bodmi.
Sezóna 2013
V roku 2013 Tatiana Calderónová debutovala s tímom Double R Racing na FIA European Formula 3 Championship. V tejto sezóne však nezískala žiadne body, najlepšie sa umiestnila na 15. mieste v pretekoch na okruhu Silverstone. S tým istým tímom absolvovala aj celú sériu 2013 British Formula 3, tam skončila celkovo siedma so 79 bodmi a jedným pódiovým umiestnením na nemeckom Nürburgringu. Je prvou ženou, ktorá stála na stupňoch víťazov v Britskej Formule 3. V sezóne 2013 sa ako hosť objavila aj na poslednom víkende sezóny 2013 European F3 Open za tím Emilio de Villota Motorsport aj keď tako hosť nemohala zbierať body a skončila šiesta a siedma. náhľad|Tatiana Calderónová v roku 2014 na Hockenheim ringu
Sezóna 2014
Calderónová v sérii 2014 European Formula 3 prestúpila do Jo Zeller Racing. V celkovom poradí skončila pätnásta s 29 bodmi. Jej najlepšie umiestnenie bolo piate miesto v druhých pretekoch na okruhu Spa v Belgicku.
Sezóna 2015
V roku 2015 bolo oznámené, že Tatiana bude pretekať za tím Carlin Motorsport's team v sérii 2015 FIA European Formula 3 Championship. Tretie preteky na okruhu Spa v Belgicku chvíľu viedla na pneumatikách do dažďa, stala sa tak prvou ženou, ktorá kedy viedla preteky vo FIA Európskej Formule 3 a prešla takmer celým štartovým poľom od 27. priečky. Nakoniec trať vyschla a kolumbíjska pretekárka musela zastaviť v boxoch, preteky dokončila ako pätnásta. náhľad|Tatiana Calderónová na Hockenheim ringu v roku 2015
Sezóna 2016
Keďže kvôli nariadeniam FIA Calderónová nemohla štvrtý rok pokračovať v Európskej Formule 3, pretekala v španielskej Spanish Formula 3 Championship za tím Teo Martín Motorsport. Celkovo obsadila deviate miesto so 66 bodmi a jediným pódiovým umiestnením.
GP3
Kvôli novým športovým naroadeniam, ktoré priniesla FIA na konci roku 2015, ktoré zakazujú pretekárom súťažiť viac ako tri sezóny v Európskej Formule 3 tam nemohla Caledrónová štartovať a rozhodla sa pretkať v 2016 FIA GP3 Series za tím Arden International. Stala sa tak prvou ženou, ktorá pretekala v tomto tíme v celej jeho 19-ročnej histórii. V konečnom hodnotení obsadila 21. pozíciu s dvoma bodmi. Najlepšie sa v pretekoch umiestnila na desiatom mieste, v prvých pretekoch na nemeckom Hockenheimringu a rovnako v prvých pretekoch na talianskej Monze.
V sezóne 2017 v sérii GP3 pokračovala v tíme DAMS, celkovo obsadila 18. miesto so siedmimi bodmi. V tomto roku sa najlepšie umiestnila siedma, v druhých pretekoch na okruhu Monza v Taliansku.
V sezóne 2018, teda v poslednej sezóne série GP3, (v sezóne 2019 sa spája s Európskou Formulou 3) Calderónová opäť zmenila tím, tentoraz prestúpila do tímu Jenzer Motorsports. Túto sezónu skončila na 16. mieste v celkovom poradí s 11 bodmi. Jej najlepšie umiestnenie v tejto sezóne bolo šieste miesto v druhých pretekoch na talianskom okruhu Monza.
Formula 1
V roku 2017 začala Tatiana Calderónová pracovať pre Alfa Romeo Sauber F1 Team ako vývojový jazdec. Navyše pokračovala aj v pretekaní v sérii GP3. Calderónová tiež testovala v tímovom simulátore.
Testovacia pilotka
V marci roku 2018 bola Calderónová povýšená na testovaciu pilotku tímu Sauber. Jej prvé testovanie sa konalo 30. októbra 2018. Pilotovala Sauber C37 ako súčasť reklamného natáčacieho dňa na okruhu Autódromo Hermanos Rodríguez v Mexiko City, dva dni po Veľkej cene Mexika Formuly 1.
19. a 20. novembra 2018 sa Calderónová zúčastnila dvojdenného testovania s monompostom Sauber C32, tímovým monopostom z roku 2013, na testovacej trati tímu Ferrari, Fiorano, neďaleko Maranella. Počas testu najazdila 590 kilometrov – 202 kôl.
Začiatkom sezóny 2019 bolo potvrdené, že Tatiana ostáva ako testovacia pilotka tímu Sauber, ktorý sa medzičasom premenoval na Alfa Romeo Racing.
Formula 2
V poslednom novembrovom týždni roku 2018 sa Tatiana Calderónová zúčastnila dvoch posezónnych testovacích dní Formuly 2 s českým tímom Charouz racing na okruhu Yas Marina v Abú Zabí. Počas prvého dňa zajzadila šiesty najlepší čas. Na víťaza, Nicholasa Latifiho, stratila takmer tri desatiny. Calderónová si účasťou na testovaní chcela zabezpečiť istotu miesta v tomto tíme na sezónu 2019 vo Formule 2.
Napokon opäť vstúpila do tímu Arden International, bude zaň pretekať ako prvá žena v histórii Formuly 2. Jej tímový kolega bude Anthoine Hubert.
Formula E
16. decembra 2018, po skončení pretekov SAUDIA Ad Diriyah E-Prix 2018, sa Tatiana Calderónová zúčastnila testovania na okruhu Yas Marina v Abu Zabí. Pilotovala elektrický monopost DS E-TENSE FE19 tímu DS TECHEETAH. Podľa jej slov síce kvôli červeným vlajkám v časti testovania nemala toľko času koľko by potrebovala, no aj tak sa jej podarilo zajazdiť "zopár dobrých kôl". Vyslovila sa, že monopost Formuly E je úplne niečo iné ako autá s ktorými jazdila v minulosti. Vyhlásila, že nad riadením monopostu je potrebné uvažovať na rozdiel od ostatných formulových monopostov, ktoré sú podľa nej priamočiarejšie.
Po prvom testovaní vo Formule E sa podľa webu www.motorsport.com o Calderónovej vyjadril Mark Preston, vedúci tímu DS TECHEETACH, vyjadril nasledovne: "Tatiana na nás naozaj zapôsobila počas testovania v Ad Diriyah, napriek obmedzenému priebehu testu kvôli červeným vlajkám, tak sme sa rozhodli, že jej dáme ďalšiu šancu, aby sme videli čo všetko z toho dokáže vyťažiť, a aby sme získali ďalšie znalosti z jej spätnej väzby."
Calderónová sa v marockom Marrákeši 13. januára 2019 zúčastnila ďalšieho testovania s tímom DS TECHEETAH. Na testovaní na jej náramne darilo, v rannej časti testu zajazdila druhé najrýchlejšie kolo a zaostala len o šesť desatín za najrýchleším kolom, ktoré zajazdil nemec Nico Muller. Dokonca si pripísala najrýchleší druhý sektor trate. Celkovo skončila siedma. Riaditeľ tímu, Mark Preston, bol opäť nadšený jej výkonmi, keď si porovnával sektorové časy so zvyškom štartového poľa Formuly E cez tento pretekársky týždeň, nielen počas tohto testovania.
Súhrn kariéry
* Sezóna prebieha
Rhodón z Kýmy
Rhodón z Kýmy na ostrove Eubója zvíťazil na 213. olympijských hrách v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Rhodón dal ako víťaz v behu na jedno stadion 213. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov v tejto disciplíne sa označovali všetky olympiády. Olympijské víťazstvo Rhodóna je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Barbâtre
Barbâtre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avrillé (Vendée)
Avrillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bazoges-en-Paillers
Bazoges-en-Paillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Métrodóros z Kyziku
Métrodóros (Métrodóros) bol olympijský víťaz v päťboji v roku 197.
Starogrécky nápis IMT Kyz Kapu Dağ 1495 (Regions: Asia Minor, Mysia) na podstavci (nezachovanej sochy) objavený v archeologickej lokalite starovekého mesta Kyzikos uvádza, že Aurélios Métrodóros z Kyziku bol v Olympii korunovaný za víťazstvo v päťboji, a aj to, že sa v tejto disciplíne niekoľkokrát presadil i na miestnych hrách ako napr. v Nikomédei, Perinthu, Chalkedóne a Byzantiu (mestá ležiace na severe Marmarského mora).
Métrodóros si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 244. hrách v roku 197.
Roche-lès-Clerval
Roche-lès-Clerval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rolando Santos
Rolando Crisostomo Santos CM (* 21. marec 1949, Malabone, Filipíny) je súčasný alotau-sideiský diecézny biskup.
Kristína Bartošová
Kristína Bartošová, rod. Prekopová (* 1. február 1980, Trenčín) je slovenská moderátorka, speváčka, klaviristka, hudobná skladateľka, textárka a príležitostná herečka. Pôsobí aj pod umeleckými pseudonymami Kristína Prekopová (v tvorbe pre dospelých) a Tinka Bublinka (v tvorbe pre deti).
S pravidelnosťou moderuje charitatívne aj rôzne komerčné akcie. Svoj hlas prepožičala na reklamu: brandingy rádiových hitov, reklamné jingle, komentáre, dabing. Načítava knihy pre nevidiacich a slabozrakých. Spolupracovala s rádiami: RTVS, Rádio Europa 2, Rádio Expres, Rádio Beta a s televíziami: TV LUX, TV Pezinok. Venuje sa najmä spevu, skladaniu piesní a pedagogickej činnosti (pedagóg literárno-dramatického odboru, hry na klavíri a spevu). Je zakladateľkou OZ METANOIA – umením k zdraviu. K jej aktivitám patrí aj porotcovská činnosť v rôznych umeleckých súťažiach pre deti a mládež.
Biografia
Narodila sa v Trenčíne, keď mala jeden rok rodina sa presťahovala do Bratislavy, kde išli rodičia za prácou. Počas základnej školy chodila do ĽŠU na Hálkovej ulicu v Bratislave. Na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave absolvovala štúdium slovenského jazyka, literatúry a hudobného umenia. Muzikálové herectvo vyštudovala na Vysokej škole múzických umení v Bratislave v grantovom štúdiu.
V roku 2002 naspievala reklamu firmy K Cero. Naspievala brandingy rádiových hitov pre Rádio Expres. So Slovenským rozhlasom začala spolupracovať v roku 2006 najskôr ako asistentka neskôr v roku 2007 už moderátorka hudobných relácií v Rádiu Slovensko, Rádiu Devín, Rádiu Regina, Rádiu Junior v reláciach Nevydané neslýchané, Dnes večer pop rock, Musica camera, Poludňajší koncert, Hudobné mosty, Zvonkohra. V roku 2009 tiež nadabovala vo filme Dobe ľadovej 3 postavu supa. V divadle A.ha hrala v roku 2009 postavu Príroda v hre Nepriatelia od Květy Legátovej spolu s Vladom Jedľovským a Danom Fischerom, hru režíroval Jozef Pražmári. V roku 2011 bola finalistkou súťaže skladateľov Fattkools v Rádiu FM.
V roku 2011 sa stala členkou divadla Zrakáč - divadlo v ktorom tvoria a účinkujú nevidiaci, slabozrakí a vidiaci. Do divadla ju priviedol režisér Jozef Pražmári. V divadelnej komédii Študentove šibalstvá, ktorá je spracovaná podľa Hansa Sachsa vytvorila postavu Sedliačky. Do tohoto predstavenia vytvorila aj scénickú hudbu. V predstavení Rómeo a Júlia od Shakespeara vytvorila postavu Dojky.
Začala spolupracovať s filmovým skladateľom a šansoniérom s Patrikom Ulrichom. Pravidelne koncertuje v Česku - Festival šansonu, porotkyňa v súťaži Hudební liga, finalistka európskej súťaže skladateľov Gramodeska s piesňou Nahé telá stromov – Český rozhlas.
V roku 2013 si zahrala postavu Bibiany v českej hudobnej komédii Obchodníci (Magnusfilm, v réžii Petra Šíchu). V spolupráci so spevákom a hudobníkom Eugenom Švábom vydala album Buď chvíľu môj so swingovou hudbou, šansónmi a baladami.
V roku 2014 v Rádiu Devín moderovala Jazz START UP - súťaž mladých talentov, ktorú organizuje portál jazz.sk. Na festivale Noc hudby 2014 vystúpila s projektom Voice&Guitar. V gypsy zoskupení Swing that String pôsobí ako hosťujúca speváčka. V televíznom seriáli Rodinné prípady, 59. dieli s názvom Kukučka si zahrala postavu genetičky Reginy Perecovej. V TV LUX nadabovala dokumentárne seriály: Bez hraníc, Domus Patris – Otec a syn, Valentina Puzikova, Haas, Olegij Sennin, Peter Čaadajev, Viera Kornejova, Rauschenbach Butovo, Biskup Maletský, Exarcha Fedorov, Otec Alexander, Návrat, Môj Ararat, Ostrov Sachalin, Osudy Anny Abrikosovej. V rádiu Europa 2 nahrala reklamné spoty. V tom istom roku hosťovala na albume Theatrum Mundi – Lucas Perný & Miroslav Kollár. Na festivale Verím Panev roku 2015 vystúpila s projektom Na Dotyk.
V Rádiu Regina v roku 2015 moderuje autorské relácie Opereta a muzikál a Jazzofón. Moderuje aj reláciu Zvonkohra v Rádiu Regina zameranú na detského poslucháča. Podieľala sa na prvej sérii rozhlasového fíčra Príbeh jazzu – z plantáže do virtuálnej realiy. Na dokumente spolupracovala hereckými kolegami s Marekom Kolenom a Ondrejom Kaprálikom, režíroval ho Vladimír Juhanesovič. Na festivale Verím Pane 2015 vystúpila v projekte Na dotyk. Načítala knižné tituly pre Slovenskú knižnicu nevidiacich Mateja Hrebendu Genová, Lisa: Ľavá strana sveta; Mikolášová, Darina: Teraz alebo nikdy!; Kateová, Lauren: Padlí anjeli 1-4, Bartková, Alica: Kniha nepokoja, Flynnová, Gillian: Stratené dievča, David Bunn a Okeová, Janette: Abigail – Skrytá vášeň a ďalšie.
V roku 2016 začala spolupracovať s TV LUX, kde redaktorsky a moderátorsky pôsobí v reláciách Krátke správy a Spravodajský súhrn. V TV Pezinok začala moderovať diskusnú reláciu Téma. Jej autorský album Úsvit získal nomináciu na ocenenie Esprit - najlepší jazzový album roka 2016. V projekte Odomknutý žiaľ, ktorý sa zaoberá problematikou popotratového syndrómu sa angažuje nielen ako organizátorka ale aj pro-life umelkyňa a organizátorka - v roku 2017. Ako výrobca CD a autorka hudby a textov vydala v roku 2019 v spolupráci so SOZA dva single - Vianočný jas a pieseň o Petržalke - Džungľoraj, pri príležitosti 100. výročia pripojenia Petržalky k ČSR. Od júla 2020 ako scenáristka, dramaturgička a moderátorka pripravuje reláciu pre deti - LUNAPARK, vysielanú v Bojnickom Rádiu Beta. V roku 2021 zorganizovala 1.ročník multimediálne zameraného letného tábora Arty Párty pre deti intaktné i so zdravotným znevýhodnením. Vystupuje tiež ako speváčka – sólistka s kapelou The Jazz Hostages v projekte Jazz za železnou oponou, v projekte Slovenské tango, tiež účinkovala na ''XXVIII. Trenčianskom jazzovom festivale''. V roku 2023 vydala pesničkový CD album - Tinka Bublinka: Hravé bublinky. Piesne z tohto albumu „Virtuóz“, „Maškrtka“, „Hravé Bublinky“, „Heja, heja, hej“ pre detských poslucháčov už vysiela rádio Lumen, rádio Junior i rádio Beta.
Subaru Forester
Subaru Forester je crossover kombi s pohonom všetkých kolies, ktorý od roku 1997 vyrába Fuji Heavy Industries a predáva pod značkou Subaru. V Japonsku bol dostupný od roku 1997 a zdieľa svoju platformu s Imprezou.
Prvá generácia (SF, 1997 – 2002)
V roku 2000 bol urobený facelift úpravou svetlometov, masky chladiča, veka batožinového priestoru a zadných svetiel. Okrem toho bol rozšírený rozchod kolies zadnej nápravy o. K dispozícii bol aj model Turbo s výkonom 130 kW/177 koní.
Druhá generácia (SG, 2003 – 2008)
Druhá generácia bola predstavená v roku 2003 a bola na základe platformy novej Imprezy, a bola zlepšená niekoľkými úpravami oproti predchádzajúcemu modelu. Forester 2003 prešiel odľahčovacou kúrou v podobe hliníkovej kapoty a hydroformovaného predného pomocného rámu. Najvýznamnejšou zmenou bolo použitie verzií s 2,5-litrovým motorom (atmosférickým a prepĺňaným).
V roku 2004 Subaru predstavilo variant STi, určený pre Japonský trh. Zdieľal rovnaký motor so Subaru Impreza WRX STi 2005, ale vďaka rozdielnemu tuningu motora sa výkon dostal na hodnotu 235 kW/320 koní. V roku 2005 bol tiež predstavený systém AVCS ako štandard na všetkých motoroch, ktoré boli montované do Foresteru.
Tretia generácia (SH, 2008 – súčasnosť)
Pre modelový rok 2008, Subaru odhalilo Forester dňa 25. decembra 2007 v Japonsku. Severoamerická verzia debutovala na North American International Auto Show 2008 v Detroite.
Tretia generácia Foresteru bola dizajnovaná šéfdizajnérom Subaru, Mamoruom Ishiim. Dimenzie odvodené od inžinierov používali základnú štruktúru karosérie japonskej verzie Imprezy kombi, so zadnou platformou americkej verzie Imprezy sedan. Rázvor Foresteru narástol o, s celkovým nárastom dĺžky o , šírky o a výšky o. Obzvlášť tretia generácia Foresteru sa zriekol bezrámových okien, ktoré Subaru používalo od začiatku 70-tych rokov. Tretia generácia poskytuje SUV na základe osobného automobilu, a upustila od staršieho kombi dizajnu; je väčšia skoro v každom rozmere, je vyššia a má funkciu zostupnej strešnej línie s väčším nákladovým priestorom.
Nezávislé zadné priečne trojuholníkové pruženie bolo prepracované kvôli lepšiemu ovládaniu a hladšej jazde oproti predchádzajúcej generácii. Funkcia "Sportshift" bola použitá v spojení z počítačom ovládanou 4-rýchlostnou automatickou prevodovkou. Forester má takisto dotykový navigačný systém v prístrojovej doske kompatibilný s Bluetoothom a s integrovaným prémiovým stereo audio systémom. Subaru tiež poskytuje stereo so 6 reproduktormi s priestorovým zvukom.
Forester je v Európe dostupný s populárnym 2,0-litrovým EJ20 motorom so systémom Active Valve Control System, ktorý je spojený buď s 5-rýchlostnou manuálnou alebo 4-rýchlostnou automatickou prevodovkou. Tiež je v ponuke úplne nový dieselový boxer, zvaný Subaru EE a s ním spojenú 6-rýchlostnú manuálnu prevodovku, ktorý bol predstavený na Paris Motor Show v októbri 2008. Dieselový motor poskytuje výkon 108 kW/147 koní.
Koncept Forester XTi
Forester XTi koncepr používa 2,5-litrový turbom prepĺňaný motor s medzichladičom, pochádzajúci zo Subaru Impreza WRX STi, 6-rýchlostnú manuálnu prevodovku, 18x8-palcové S204 kované zliatinové disky s výkonnými pneumatikami Yokohama Advan Neova 255/40R18, nastaviteľný podvozok, brzdy Brembo so 4-piestovými prednými a 2-piestovými zadnými strmeňmi, Super Sport ABS a EBD, koženými/alcantarovými športovými sedadlami, prednou a stredovou prístrojovou doskou a kožou obšitým volantom. Motor dosahuje výkon 232 kW/315 koní a krútiaci moment 410 Nm.
Koncept Forester Xti bol odhalený na SEMA 2008. left|thumb|Interiér
Roche-lez-Beaupré
Roche-lez-Beaupré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bazoges-en-Pareds
Bazoges-en-Pareds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Modernizácia Bratislavy v rokoch 1908 - 1928
náhľad|Zámočnícka ulica v Bratislave
Ramón Puerta
Federico Ramón Puerta (* 9. september 1951, Apóstoles) je argentínsky politik, podnikateľ a stavebný inžinier. Od 21. decembra do 23. decembra 2001 vykonával ako dočasný predseda senátu Argentínskej republiky právomoci výkonnej moci prezidenta, keď rezignoval prezident Fernando de la Rúa. Pred tým pôsobil ako guvernér provincie Misiones, federálny senátor, neskôr bol poslancom poslaneckej snemovne a veľvyslanec v Španielsku.
Modernizácia Bratislavy v rokoch 1908 - 1928
V rokoch 1908 – 1928 postihlo Bratislavu mnoho udalostí, ktoré pozmenili jej dovtedajší vzhľad. Pod zmenu bratislavských ulíc a hraníc sa pripisuje požiar v gete, elektrifikácia mesta aj obsadenie Bratislavy v rokoch 1918-1920. Po skončení prvej svetovej vojny a prijatí Trianonskej mierovej zmluvy bola okupácia maďarskou vládou potlačená čs. legionármi a regulárnou čs. armádou. V tomto období sa Bratislava volala Wilsonovo mesto po americkom prezidentom T. W. Wilsonovi na znak uznania americkej podpory novej republiky (prvé Československo). V tomto časovom intervale však došlo k mnohým zmenám, ktoré plošne prispeli k modernizácii dnešného hlavného mesta.
Architektúra Bratislavy
Nová architektúra sa budovala v duchu eklektiky a secesie, neogotiky a neoklasicizmu. Kultúru bývania skvalitnilo zavedenie kanalizácie, vody, plynu. Najväčší nárast počtu domov v Bratislave bol pred prvou svetovou vojnou zaznamenaný v rokoch 1900-1910: až 3 204, bytov bolo až 16 968. V historickom centre už veľa nových budov nevznikalo. Výstavba ale prekvitá na Palisádach, nábreží Dunaja či v okolí Šafárikovej ulice. Po vzniku Československej republiky bolo Šafárikovo námestie pomenované po slavistovi P. J. Šafárikovi – predtým nazývané „Andreasplatz“ podľa uhorského kráľa Ondreja II.
Stavby Bratislavy z konca 19. storočia a začiatku 20. storočia sú vzhľadom veľmi podobné budovám miest bývalej Rakúsko-Uhorskej monarchie – Viedeň a Budapesť. Je tomu tak preto, že významní architekti bratislavských pamiatok často pochádzali z Rakúska alebo Maďarska. Keď sa dnes prejdeme historickým centrom jedného z týchto miest, neunikne nám ich podobnosť s centrom Bratislavy. Budova Filozofickej fakulty UK v Bratislave, pôvodne vojenské veliteľstvo, je na Slovensku najucelenejším príkladom architektúry inšpirovanej Viedňou. Koncertná sieň vnútri pripomína ešte viac ako exteriér pompéznu slávu konca dunajskej monarchie (objekt dokončený r. 1913).
Ramón Puerta
Životopis
Hneď potom bol však zvolený do poslaneckej snemovne ako poslanec, o dva roky neskôr bol zvolený do senátu, kam sa presunul. Súčasne bol zvolený za dočasného predsedu senátu (dočasný predseda reálne vedie senát, keďže formálnym predsedom senátu je viceprezident krajiny). Ešte pred tým ale rezignoval viceprezident Carlos Álvarez a tak sa dočasný predseda senátu stal automaticky prvý v poradí, ktorý by v prípade skončenia prezidenta, tohto nahradil. Toto sa skutočne stalo 21. decembra 2001, keď musel prezident Fernando de la Rúa odstúpiť po veľkých celonárodných násilných nepokojoch, ktoré vyvolala najväčšia ekonomická kríza Argentíny za dlhý čas. Puerta následne vymenil niektorých členov vlády a nechal bez meškania zvolať zasadnutie legislatívneho zhromaždenia, ktoré malo zvoliť nového prezidenta. Toto 23. decembra zvolilo za nového prezidenta Adolfa Rodrígueza Saá. O týždeň neskôr Puerta rezignoval zo zdravotných dôvodov na funkciu dočasného predsedu senátu a zostal až do decembra 2005 radovým senátorom. V rokoch 2003 a 2007 kandidoval na guvernéra provincie Misiones, ale bol neúspešný. V roku 2009 bol zvolený za poslanca poslaneckej snemovne, kde zotrval do roku 2013. V decembri 2015 ho prezident Mauricio Macri vymenoval za veľvyslanca Argentíny v Španielsku, čo následne potvrdil aj senát. Na tejto pozícii je do súčasnosti.
Modernizácia Bratislavy v rokoch 1908 - 1928
Architektúra Bratislavy
Významnou stavbou je taktiež Reduta (budapeštianski architekti M. Komor – D. Jakab, 1913). Na fasáde eklektickej novostavby Reduty boli aplikované historické prvky, zatiaľ čo v jej jadre išlo o modernú stavbu so železobetónovými nosnými konštrukciami. Materiál železobetón rýchlo prenikol do stavebníctva. Nebol používaný iba na exponované konštrukcie verejných stavieb, ale aj napríklad na klenby v Modrom kostolíku či na orgánovú galériu, balkón a lóže Reduty.
Po tom, ako sa Bratislava 1.1.1919 definitívne stala súčasťou Československa sa z tohto pôvodne provinčného mesta Rakúsko-Uhorskej monarchie stalo hlavné mesto slovenskej časti Československa. Bratislava však nemala veľkolepé verejné budovy, bulváre či promenády: a tak sa začalo medzivojnové obdobie, kedy sa malé vinohradnícke mesto začalo premieňať na metropolu.
V dôsledku prerušenia hospodárskych, politických a umeleckých väzieb k Budapešti a Viedni po roku 1918 zohrali dôležitú rolu českí a moravskí architekti, ktorí navrhovali budovy so znakmi prechodného štýlu medzi funkcionalizmom a starými ozdobnými štýlmi – YMCA na Šancovej (Alois Balán, 1921),  úradnícky obytný dom na Medenej (Jindřich Merganc, 1921). V tomto čase sa preslávili však aj slovenskí architekti, ktorí pomáhali budovať nové Slovensko a ktorých mená patria k tým najvýznamnejším zo slovenskej architektúry vôbec – Dušan Jurkovič (obytný súbor družstevných domov československých legionárov – Legiodomy, 1923), Emil Belluš či M. M. Harminc (ktorého preslávili jeho mohutné a veľkolepé budovy: hotel Carlton, ktorý bol roku 1928 zvýšený o tri poschodia. V jeho priestoroch sa zachovala štuková výzdoba.
Mesto sa zo stredovekého jadra rozširovalo smerom na východ: a tak ku koncu dvadsiatych rokov začína Bratislava naberať ráz veľkomesta.
Modernizácia podhradia
Podhradie, štvrť Bratislavy od roku 1848, bola obývaná najchudobnejším obyvateľstvom Prešporka. V rokoch 1908-1928 patrila veľká časť židom, mali tu domovy, obchody, synagógy aj cintoríny. Väčšina týchto ulíc sú už celkom odlišné od niekdajšej podoby či navždy zatratené. V súčasnosti nájdeme v Bratislave jedinú synagógu, tá sa nachádza na Heydukovej ulici. Dokončili ju v roku 1923 podľa projektov Artura Szalatnaya-Slatinského. Ide o ortodoxnú synagógu, ktorá pôsobí oveľa striedmejšia a skromnejšia ako tie predošlé.
Požiar v gete 1913
Pri tomto požiare vyhorelo veľa krásnych budov. Napríklad dvojposchodový dom s peknou barokovou bránou na zámockej ulici číslo 78, ktorý po regulácii ulice zbúrali. Postavil ho Ľudovít Grossinger na pozemku, ktorý kúpil v roku 1656 od podhradského richtára Michala Sodu.
Zastávky na znamenie
Zastávky na znamenie je v poradí druhý štúdiový album Laca Lučeniča, ktorý vyšiel ako jeho sólový projekt, bez hlavičky skupiny Limit. Album bol nahratý v roku 1987, autorom hudby bol Laco a štyri piesne mu zhudobnil Ivan Minárik. Textára Kamila Peteraja na tomto albume nahradili Martin Sarvaš a Daniel Mikletič. V piesni „Tak sa to má“ doplnila Laca Oľga Záblacká.
Modernizácia Bratislavy v rokoch 1908 - 1928
Pod Baštou Luginsland
Dvor vo svahu pod hradnou baštou Luginsland, prístupný schodmi zo Židovskej alebo Mikulášskej ulice je úzka slepá ulička kde stála židovská škola, pri ktorej postavili v 20. rokoch 20. storočia podľa projektu Artúra Szalatnaya romantický obytný objekt s pergolou, pripomínajúcou stavby v Jeruzaleme.
Dostihová dráha
Pôvodný dostihový štadión bol vybudovaný na začiatku 20. storočia v priestore dnešného Malého centra, na Mánesovom námestí. Prvý jazdecký dostih sa tu konal v roku 1903. Počas vojny sa však dostihový štadión nevyužíval. Po vojne museli nakoniec starú budovu zatvoriť. Novú dostihovú dráhu vybudovali vo Svätom Jure. Prevádzkové budovy a stajne prebudovali na obytné priestory a samostnú dráhu na záhrady.
Veslárstvo
Najelegantnejším športom na petržalskom nábreží bolo však bez pochýb veslovanie. K vytvoreniu takéhoto “vyššieho” imidžu pomohli aj architektonicky zaujímavé budovy veslárskych klubov. Budovu patriacu pod Veslársky klub Donau navrhol Josef Konrád a vyhotovená bola v rokoch 1930-1931. Budova je jedným zo slohovo najčistejších objektov funkcionalistickej architektúry na Slovensku. Budovu Slovenského veslárskeho klubu navrhol Eduard Belluš v roku 1930. Architektúra tohto objektu sa niesla v podobnom, funkcionalistickom štýle, ako predošlá budova. Obe sídlili vedľa seba, na Viedenskej ulici.
Futbal
Futbal bol v Petržalke športom číslo jeden. V Bratislave bolo registrovaných 16 klubov, pričom na petržalskej strane sa nachádzali tie najkvalitnejšie ihriská. Celkovo sa v nej nachádzalo sedem športových areálov, z toho tri štadióny a zvyšné štyri otvorené ihriská. Najvýznamnejším futbalovým klubom bol 1.Československý futbalový klub Bratislava, ktorý bol založený v roku 1919 a sídlil v Petržalke. Len 3 roky po jeho založení, teda v roku 1922 vyhral titul majstra Slovenska a neskôr, v roku 1927 získal titul amatérskeho majstra Československa. Koncom 20. rokov mu postavili štadión za Starým mostom na Starohájskej ceste. Štadión mal kapacitu 15 000 divákov. Súčasťou futbalových štadiónov bývali aj bežecké dráhy a tenisové kurty.
Ostatné
Po prvých tenisových kurtoch priamo v sade Janka Kráľa (postavené ešte v 19. storočí) sa ďalšie rozšírili po celom petržalskom nábreží. O obľube tohto športu medzi bratislavčanmi svedčí aj fakt, že ich tu v tridsiatych rokoch 20. storočia bolo postavených vyše tridsať. Obľúbeným miestom na letné aj zimné športy bolo Pečnianske rameno Dunaja. Na zamrznutom ramene sa hrával curling, ktorý Nemci nazývali Die Scheibe – kotúč.
Tyršove sady
Tyršove sady, dnešný sad Janka Kráľa, boli už od svojho založenia v roku 1774 príkladom rekreačného využitia pobrežia dunaja na petržalskej strane. Okrem naplnenia rekreačných potrieb obyvateľov Bratislavy začali aj práve počas medzivojnového obdobia spĺňať aj potreby športové. V tyršových sadoch sa nachádzali niekoľké tenisové kurty. Predtým nazývaný aj “park na nive” dostal svoj nový názov podľa Miroslava Tyršu, ktorý patril k hlavným propagátorom športu v Bratislave. Za zmienku stojí rekonštrukcia v 30.rokoch 20.storočia. Pod vedením botanika Dr. Rudolfa Limbachera zmenili časť sadov na rozárium s 3000 ružami, ktoré sa rozprestierali na ploche 1500 metrov štvorcových. Pestrosťou a počtom sa toto rozárium radilo medzi najbohatšie v Československu. V blízkosti sadov sa tiež nachádzalo akvárium a terárium.
Lido
Súčasťou relaxu bratislavčanov na petržalskom pobreží bolo okrem parku Tyršove sady, aj bezpochyby kúpalisko Lido. V minulosti nieslo honosné pomenovanie Ostende. Označené za prírodnú ozdobu hlavného mesta Slovenska, bolo jedno z najnavštevovanejších miest všetkými spoločenskými vrstvami. Disponovalo šatňami s kapacitou až pre 5000 návštevníkov, plávajúci bazén, známu “Smíchovskú” reštauráciu, cukráreň, trafiku, detské korzo, tanečnú sálu, či službami holiča.
Elektrifikácia mesta Bratislava
Od roku 1895, kedy došlo k spusteniu mestskej elektrickej pouličnej železnice, spoločnosť mesta Bratislava začala trápiť otázka elektrifikácie Bratislavy. Mnohé podniky čerpali elektrickú energiu zo svojich, prevažne parných zdrojov, avšak stále neexistoval žiaden centrálny zdroj. Mestský magistrát, neprehliadajúc túto otázku, rozhodol v roku 1897 o zavedení elektrického osvetlenia v Bratislave. Toto pozadie umožnilo výstavbu Bratislavskej mestskej elektrárne.
Výstavba
Rada slobodného kráľovského mesta Bratislavy sa rozhodla zabezpečiť všetky práce súvisiace s pokladaním káblov na elektrifikáciu mesta Táto úloha bola zverená dip. inž. Bertholdovi Mórovi, vtedajšiemu riaditeľovi Mestskej vodárne a plynárne. Stavba sa nachádzala na Nandorovej, dnešnej Čulenovej ulici, náklady na jej výstavbu sa vyšplhali až na jeden milión korún. Pred oficiálnym spustením do prevádzky, ktoré sa konalo 1.1.1902 sa uskutočnila aj skúšobná prevádzka a to od 30.9.1901. Pričom do novembra 1901 bolo už položených vyše 53 kilometrov elektrických káblov a 37,7 kilometrov vonkajšieho vedenia.
Technické špecifiká
Funkčný mechanizmus pozostával z dvoch jednosmerných dynám poháňaných plynovými motormi, tieto dynamá dodali novovzniknuté bratislavské Siemensove-Schuckertove závody ( Siemens ),ako rezerva slúžila batéria akumulátorov s 28 milimetrovými článkami a najvyšším výkonom 200kW s výdržou cez 5 hodín. Striedavý prúd sa získaval z parnej centrály ležiacej mimo mesto, prenášal sa káblovým vedením s napätím 5000 V a voľným vedením s napätím 22 kV. K spracovaniu napomáhalo 6 ortuťových veľkých usmerňovačov, ktorých výkon bol 2750 kW a dva motorové generátory s výkonom po 100 kW, tie boli však primárne rezervou vodárne, ktorá svoju energiu dostávala z parnej centrály. Výkon motorov sa vyšplhal na 2x50 HP. V roku 1928 po čiastočnej prestavbe rozdeľovacieho systému začalo byť predmestie Bratislavy zásobované trojfázovým striedavým prúdom. Periférne mestá sú zásobované pomocou jedenástich transformačných staníc. Elektráreň preberala zabezpečovanie elektrických inštalácií (osvetľovacie a motorové zariadenia) a na požiadania zhotovila (bezplatne) rozpočty na úkony s tým súvisiace. Priamo v meste (Lorencová č.5 - dnešná Laurinská) vlastnila kamennú predajňu s lustrami, stojacimi lampami, hodvábnymi tienidlami, elektrickými varičmi, platňami na varenie, hladidlami (žehličkami) a so širokou škálou žiaroviek za výhodné ceny, avšak štátni úradníci mali zľavy.Priemerná denná výroba elektrárne bola 350 kWh. Primárna spotreba napätia rozdeľovacím systémom na území mesta bola 5 kV, mimo toho 22kV. Sekundárne napätie spotrebuje 3x380 - 220 kWh. Súhrnný výkon dosahuje maximálnu výšku 5550kW. K roku 1927 bolo vyprodukovaných 11,3 miliónov kWh. Spotrebiteľom bolo priamo dodaných 2,04 miliónov kWh. Z parnej centrály bolo odobraných 10,04 miliónov kWh. A koncom roku 1927 bolo k sieti pripojených 181 179 žiaroviek, 2070 motorov a 5 263 aparátov, ich súhrnná pripájacia hodnota bola 19 134 kW.
Inovácie
Táto technika a stroje postupne však nestačili na pokrytie čoraz väčšej spotreby a tak sa mesto rozhodlo investovať do modernejších strojov, čím zvýšilo výkon o 350 kW. K pokroku došlo po inováciách v rokoch 1909, 1910 a 1913. Rozšírili sa aj akumulátorové batérie,nové dynamá boli poháňané dieslovými motormi a po výmene oboch starých plynových motorov mala elektráreň celkovo 5 dieslových motorov, ktoré poháňali dynamá s celkovým výkonom 1450 kW, tento výkon strojov pretrval až do roku 1955, keď boli pri bombardovaní Apolky celkom zničené. Od roku 1928 zásobovala mesto najmä parná elektráreň na Vajnorskej ulici, ktorú mesto kúpilo od firmy Dynamit-Nobel.
Osud Bratislavskej mestskej elektrárne a procesu elektrifikácie
20.12.1921 boli založené Západoslovenské elektrárne (ZSE), ktoré začali rozsiahlo elektrifikovať mestá a obce, súčasne likvidovali malé miestne elektrárenské podniky regionálneho významu s drahou výrobou elektrickej energie, po oslobodení a znárodnení s účinnosťou od 1.1.1946  sa do jedného národného podniku ako prvá zlúčila práve Bratislavská mestská elektráreň.
Doprava v Bratislave v rokoch 1900 až 1928
Doprava v Bratislave zažila v rokoch 1880 až 1940 najväčší rozmach. Okolo roku 1910 žilo vo vtedajšom Prešporku zhruba 78 000 ľudí. Rozloha mesta sa každým dňom zväčšovala. Existovali konské železnice. Tzv. omnibusy nedokázali vyhovieť dopytu obyvateľstva. Preto sa začali objavovať v Bratislave nové električky alebo trolejbusy.
Individuálna doprava
Dopyt sa začal objavovať aj v individuálnej doprave. V roku 1896 sa v Bratislave objavil prvý automobil. Pravdepodobne ho vlastnil veľkoobchodník Josef Palugyay. O 3 roky na to sa stala aj pravdepodobne prvá dopravná nehoda. 10.8.1899 auto krajčíra Weissa zrazilo chodkyňu na Laurínskej. Už v roku 1904 existovala predajňa automobilov firmy Aigner. V roku 1910 začali po Bratislave chodiť prvé autotaxíky. Prvým šoférom taxislužby bol Anton Schuster. Ten viezol aj amerického prezidenta T. Roosevelta.
Verejná doprava
Ľudia potrebovali väčšie vozidlá aby ich vedeli dopraviť do svojich destinácií. Už pred rokom 1900 existovali v Prešporku viaceré električkové linky. Dôloežitou bola aj električka do Viedne. V júli 1909 prišli do Bratislavy prvé trolejbusy. Zavedená trolejbusová trať niesla názov Elektrická automobilová linka do Vydrickej doliny. Táto trať stála mesto 310 000 korún a mala dĺžku 5 800 metrov. Jazdilo po nej 7 vozidiel. Trolejbusy, ktoré boli dodané do Bratislavy niesli názov Dailmler - Stoll. 4 boli v letnej verzii a 2 v uzavretej zimnej. Dodaný bol aj jeden nákladný trolejbus, ktorý bol neskôr prerobený na uzavretý osobný. Elektrinu do vedenia dodávala mestská elektráreň. Pre prípad výpadku bola vždy pripravená akumulátorova batéria vo vozovni na Patrónke. Vozidlá odoberali jednosmerný prúd z vedenia s napätím 450 V.
Prvé 2 autobusy v Bratislave boli predstavené 1.5.1927. Jednalo sa o vozidlo Praga NO #1. Do 2 rokov ich pribudlo ďalších 13. 10 mája začali premávať na linke M. Táto linka sa tiahla od Karadžičovej (cez Gröslingovú, Hviezdoslavovo námestie, Ventúrsku, Michalskú, Františkánske námestie, Laurínsku) po Námestie republiky (dnešné Námestie SNP). Interval tejto linky bol 8 minút. Cestujúci museli 2 krát potiahnúť zvonček minimálne 50 krokov pred zastávkou, aby dali znamenie vodičovi, že chcú vystúpiť. 13.6.1927 bola zavedená linka N z Filiálneho pracoviska na Tehelné pole. Koncom tohto mesiaca bolo depo vozidiel zväčšené na kapacitu 20 autobusov. 5.9.1927 vznikla nová linka O, ktorá premávala z Palisád k nemocnici na Mickiewiczovej a späť cez Obchodnú ulicu. Ďalšie zväčšenie dopytu po mestskej hromadnej dopravy viedlo k vzniku novej mimomestskej linky do dnešných Podunajských Biskupíc. Od roku 1928 zdraželi ceny lístkov. Cena začínala na 1,20 Kč (O,39 €). Začali pribúdať aj ďalšie linky. Nová linka F z Kamenného namestia do Prievozu. Ďalšie linky mali tiež pomenovania písmenami (P, L, B a ďalšie).
Zygmunt Klemensiewicz
Zygmunt Klemensiewicz (* 24. máj 1886, Krakov, Poľsko† 25. marec 1963, Glivice) bol poľský chemik a fyzik, profesor na Ľvovskej politechnike v Ľvove, horolezec.
Zo života
Bol synom Roberta (učiteľa histórie a geografie, riaditeľa gymnázia) a Marii Józefy z Reichmanów (spisovateľky a prekladateľky škandinávskej literatúry). Od roku 1892 žil s rodičmi vo Ľvove, kde v roku 1904 ukončil gymnaziálne štúdiá. Potom v rokoch 19041908 študoval chémiu, fyziku a matematiku na Ľvovskej univerzite. V júli 1908 získal titul doktora filozofie. Pôsobil ako štipendista v Karlsruhe, kde spolu s profesorom Fritzom Haberom vyvinul prvú sklenenú elektródu, ktorá našla využitie v ďalších desaťročiach. V roku 1912 habilitoval na Ľvovskej univerzite, kde bol menovaný docentom. V roku 1913 dostal štipendium Carnegie-Curie na Ústave pre rádium v Paríži, kde pracoval až do začiatku prvej svetovej vojny pod vedením Marie Curieovej-Skłodowskej. Počas vojny pracoval aj v Pasteurovom inštitúte. Počas rokov 19201940 bol profesorom na Ľovovskej polytechnickej univerzite.
Po vypuknutí druhej svetovej vojny a po obsadení východnej časti Poľska Červenou armádou bol okupačnými sovietskymi vojskami väznený od 19. marca 1940 v Nowosielicach, Stryji, Charkove a Starobiľsku, kde v októbri 1940 bol odsúdený na 5 rokov väzenia v trestaneckom tábore. Trest si odpykal v Kazachstane v rokoch 19401942. Po uzavretí Dohody Sikorski-Majski bol 28. augusta 1942 prepustený. Cez Irán a Egypt odišiel do Veľkej Británie, kde žil až do roku 1956. Po návrate do Poľska bol profesorom na Sliezskej politechnike v Gliviciach.
Výlety do Vysokých Tatier
Bol zapáleným horolezcom a alpinistom. V roku 1913 vydal prvú poľskú horolezeckú učebnicu (Zasady taternictwa). Bol skúseným lyžiarom, zaujímal sa o fotografovanie, najmä o horskú fotografiu. V medzivojnovom období bol viceprezidentom Poľského lyžiarskeho zväzu. Na mnohých horolezeckých túrach mu robila spoločnosť jeho manželka († 2. marca 1975, Krakov). Bol spoluzakladateľom Himalaya Clubu.
Odviate vetrom (film)
náhľad|Odviate vetrom (Gone with the Wind) – filmový plagát Juh proti Severu (Gone with the Wind) je americká historická dráma nakrútená v roku 1939 podľa románu Margaret Mitchellovej s názvom Odviate vetrom, ktorý v roku 1936 vyhral Pulitzerovu cenu. Úlohy producenta sa zhostil David O. Selznik, režiséra Victor Fleming a natočený bol podľa scenára Sidney Howarda. V hlavných úlohách účinkujú Clark Gable, Vivien Leighová, Leslie Howard, Olivia de Havillandová, Hattie McDaniel a mnoho ďalších. Príbeh sa odohráva v devätnástom storočí na Juhu Spojených štátov amerických počas občianskej vojny a následného obdobia rekonštrukcie z uhla pohľadu Juhu.
Film získal osem Cien Akadémie (Oscarov) a stal sa tak držiteľom rekordu na dvadsať rokov, kým ho v roku 1960 nepredstihol film Ben Hur. Podľa zoznamu sto najlepších amerických filmov všetkých čias, ktorý zverejnil Americký filmový inštitút v roku 1998, sa film Juh proti Severu zaradil na štvrté miesto a v roku 1989 ho v záujme jeho zachovania zapísali do Národného filmového registra. S dĺžkou 3 hodiny a 44 minút vrátane 15-minútovej prestávky sa stal najdlhším americkým zvukovým filmom vtedajšej doby. Patril medzi prvé významnejšie filmy, ktoré boli natočené farebne a vyhral prvého Oscara za najlepšiu kameru v kategórii farebný film. Krátko po premiére sa stal najvyššie zarábajúcim filmom svojho času až do roku 1966.
Prvá časť
Film sa začína na rozsiahlej bavlníkovej plantáži Tara v provinčnej Georgii v predvečer občianskej vojny v roku 1861. Scarlett O’Haraová flirtuje s dvoma bratmi Brentom a Stuartom Tarletonovými, ktorých vylúčili z univerzity v Georgii. Scarlett, Suellen a Carren sú dcéry írskeho imigranta Geralda O’Haru a jeho ženy Elleny O’Haraovej, ktorá pochádza z francúzskej aristokratickej rodiny. Bratia Tarletonovci prezradia Scarlett tajomstvo, že Ashley Wilkes, do ktorého je Scarlett tajne zaľúbená, sa ide oženiť s jeho sesternicou Melanie Hamiltonovou. Zásnuby sa chystajú oznámiť nasledujúci deň na večierku v Ashleyho dome na susednej plantáži Dvanásť dubov.
Na večierku si Scarlett všimne, že má nápadníka Rhetta Butlera, ktorého sa vlastná rodina Charlestonovcov zriekla a vyhnala z West Pointu. Počas debaty o pravdepodobnosti vojny sa Rhett dostáva do nemilosti s dámami, keď vyhlási, že Juh nemá žiadnu šancu proti viacpočetnejšiemu a priemyselnému Severu. Dámy sa odoberú na popoludňajší spánok, zatiaľ čo sa Scarlett vkradne do pracovne, aby mohla byť s Ashleym sama a prizná sa, že ho miluje. Ashley sa jej zverí, že aj on ju vždy tajne miloval, no so sladkou Melanie má toho viac spoločného. Scarlett ho obviní, že ju vodil za nos a v návale hnevu mu strelí facku. Ashley odchádza, keď v tom Rhett, ktorý celú tú dobu spal nenápadne na pohovke, prezradí, že si vypočul ich konverzáciu. Rhett však sľúbi, že si to nechá pre seba a Scarlett v chvate odchádza z knižnice. Večierok preruší oznámenie, že vypukla vojna. Zatiaľ čo sa páni ponáhľajú narukovať, dámy sa predčasne zobudia z popoludňajšieho spánku. Scarlett z horného okna pozoruje ako Ashley dáva Melanie bozk na rozlúčku. Melaniein hanblivý mladší brat Charles Hamilton, s ktorým Scarlett nevinne flirtovala, ju, predtým než odíde, požiada o ruku. Sľúbi sa mu napriek tomu, že ho nemiluje. Ešte predtým než odíde, sa zoberú.
Scarlett ovdovie, potom čo Charles podľahne zápalu pľúc a osýpkam počas služby vojaka v armáde Konfederácie. Scarlettina matka ju posiela do Hamiltonu v Atlante, aby ju priviedla na iné myšlienky. Nadmieru úprimná slúžka však Scarlett prezradí, že tuší, že tam ide len preto, aby počkala na Ashleyho návrat. Scarlett, ktorá by mala držať hlboký smútok a nechodiť na žiadne slávností, sa s Melanie zúčastní na dobročinnej burze v Atlante, kde sa stane terčom poburujúcich poznámok zo strany postaršej dámy, ktorá sa pohybuje v kruhoch vyberanej Atlantskej spoločnosti. Neočakávane sa objaví Rhett, hrdina a kapitán na strane Konfederácie. Na vyzbieranie peňazí pre armádu Konfederácie, vyzvú pánov urobiť ponuku dámam, ktoré s nimi pôjdu tancovať. Rhett ponúkne za Scarlett až prehnane vysokú cenu, čo vyprovokuje postaršie dámy k šuškaniu námietok, a tak Scarlett tanec s Rhettom príjme. Pri tanci jej Rhett povie, že sa ju chystá získať, no ona protestuje, že sa tak nikdy nestane.
Po bitke pri Gettysburgu, kde za obeť padne veľa mužov z mesta, v ktorom žije Scarlett, sa vojna začína vyvíjať v neprospech Konfederácie. Zatiaľ čo je Ashley na vojenskej dovolenke, Scarlett sa chopí príležitosti na neho zapôsobiť. Až na jeden vášnivý bozk na Štedrý deň v salóniku, tesne pred tým ako sa má vrátiť na vojnu, však neúspešne. Scarlett a Melanie ostávajú a v nemocnici sa starajú o ranených vojakov.