cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malta
Starovek
Po páde Feničanov sa maltské ostrovy približne v roku 400 pred Kr. dostali pod vládu bývalej fenickej kolónie, Kartága. V tejto dobe ľudia na Malte pestovali hlavne olivy a rohovník a produkovali textil. V priebehu druhej púnskej vojny sa Malťania vzbúrili proti Kartágu a odovzdali kontrolu nad svojou pevnosťou do rúk rímskeho konzula Sempronia. Malta zostala Rímu lojálna počas celej druhej púnskej vojny, za čo ju Rím odmenil titulom Foederata Civitas – označenie, ktoré znamenalo oslobodenie od platenia tribútu alebo výnimku spod rímskeho práva, hoci v tej dobe Malta spadala pod jurisdikciu Sicílskej provincie.
Jozef Menšík
Životopis
V roku 1935 sa prihlásil k česko-slovenskému letectvu a v roku 1937 úspešne ukončil Vojenské letecké učilište v Prostějove. Po prevelení k I. peruti Leteckého pluku č. 2 v Olomouci absolvoval kurz nočného lietania. Onedlho bol povýšený do hodnosti čatár a následne lietal na dvojplošníkoch Letov Š.328. U tejto letky slúžil až do začiatku nemeckej okupácie dňa 15. marca 1939, kedy zaniklo Česko-Slovensko. Jozef Menšík sa vrátil na Slovensko. Rozhodol sa však pripojiť k zahraničnému odboju, a tak 1. decembra 1939 prekročil slovensko-maďarské hranice. Cez Maďarsko, Juhosláviu, Grécko a Turecko sa dostal do libanonského prístavu Bejrút, odkiaľ odplával do Francúzska. V Agde sa Menšík 27. apríla 1940 hlási k česko-slovenskej leteckej skupine. Čoskoro bol presunutý na letisko Bordeaux-Mérignac. Tu sa však k lietaniu nedostal, pretože 19. júna 1940 musel kapitulujúce Francúzsko opustiť. Z prístavu Bordeaux odplával do Veľkej Británie, do prístavu Falmouth, kde prišiel už po dvoch dňoch po odchode z Francúzska.
Malta
Starovek
thumb|left|[[Staroveký Rím|Rímska mozaika z Rabat, Malta.]] V roku 117 boli maltské ostrovy za vlády Hadriána povýšené na municípium. V roku 60 na severe ostrova v Zálive sv. Pavla stroskotal jeden z apoštolov Ježiša Krista, sv. Pavol. Podľa tradície zostal na Malte tri mesiace. Šíril kresťanstvo a údajne vykonal niekoľko zázrakov (pozri Skutky apoštolov).
Keď sa Rímska ríša v 4. storočí rozštiepila na Východorímsku a Západorímsku ríšu, Malta sa stala súčasťou grécky hovoriacej Byzantskej ríše, ktorá bola riadená z Konštantínopolu. Aj keď Malta bola pod vládou Byzantskej ríše štyri storočia, o tomto období toho vieme málo. Existujú dôkazy, podľa ktorých germánske kmene nakrátko ovládli maltské ostrovy, ale o istý čas na to boli vytlačené Byzantskou ríšou, ktorá tu vládna v rokoch 395 až 870.
Stredovek a novovek
V rokoch 870 − 1090 bola Malta pod nadvládou Arabov, ktorí silne ovplyvnili jazyk a kultúru. Posilnila sa obchodná funkcia ostrovov. Roku 1090 bola dobytá Normanmi zo Sicílie, ktorí ju začlenili do svojho stredomorského panstva. Od roku 1266 bola Malta pripojená ku Kráľovstvu oboch Sicílií. Pod hrozbou expanzie Osmanskej ríše ju dostali johaniti (neskôr rád maltézskych rytierov) ako léno od cisára Karola V. Ich úlohou bolo chrániť Maltu a zabezpečovať ju ako vojenskú základňu proti tureckým výbojom. Odvtedy sa považovala za hlavný oporný bod v Stredozemnom mori. náhľad|Pouličná maľba zobrazujúca obliehanie Malty [[Osmanská ríša|tureckými vojskami roku 1565]] Po dobytí Malty Napoleonom roku 1798 rád stratil svoje územie, udržal si však svoju suverenitu. V septembri 1800 súostrovie dobyl admirál Nelson. Malta sa stala v rokoch 1800 − 1964 súčasťou Britskej ríše, od roku 1814 bola jej korunnou kolóniou. V rokoch 1921 až 1936 jej bola priznaná obmedzená vnútorná samospráva. Počas druhej svetovej vojny sa posilnil vojenský význam Malty (tri roky bola ostreľovaná nemeckým a talianskym vojskom). V povojnovom období bola Malta opäť dôležitou vojenskou základňou Veľkej Británie a NATO. V rokoch 1947 − 1964 mala úplnú vnútornú samosprávu.
Jozef Menšík
Životopis
Dňa 2. augusta 1940 vstúpil do RAF (VR) (Royal Air Force Volunteer Reserve) v hodnosti Sergeant. Následne bol prevelený k 6. OTU (Operational Training Unit) v Sutton Bridge, kde sa preškolil na stíhačky Hawker Hurricane Mk.I. 28. októbra 1940, v posledných dňoch bitky o Britániu, bol Menšík pridelený k 312. česko-slovenskej stíhacej peruti RAF, ktorá bola v tom čase dislokovaná na letisku Speke (v grófstve Lancashire) a velil jej S/Ldr Ján Ambruš spolu s S/Ldr F. H. Tysonom. Na tomto letisku peruť zotrvala do 3. marca 1941, kedy sa premiestnila na letisko Valley na ostrove Anglesey (severný Wales). Avšak už 20. apríla sa peruť premiestnila na ostrov Man, na letisko Jurby. V tej dobe už dlhší čas peruti velil S/Ldr Evžen Čížek a piloti nacvičovali nočné lety, aby sa peruť mohla zapojiť do stíhania nemeckých bombardérov, ktoré vtedy operovali iba takmer v noci. Dňa 3. mája 1941, kedy sa Jozef Menšík vracal z nočnej hliadky, sa mu pristátie stalo takmer osudným. So svojím lietadlom Hurricane Mk.I (kódové písmená DU-Q, sériové číslo P3983) havaroval krátko po dosadnutí. Lietadlo bolo takmer zničené, avšak Menšík sa vďaka robustnej konštrukcii stroja zachránil so zranením.
Malta
Stredovek a novovek
Bývalá britská kolónia získala nezávislosť 21. septembra 1964. Po osamostatnení nastalo obdobie ekonomickej prosperity, založenej na úzkej ekonomickej spolupráci s Veľkou Britániou. Dňa 13. decembra 1974 sa vyhlásila za nezávislú republiku a v roku 1979 bola zrušená vojenská základňa britských vojsk. Krajina však aj naďalej zostala členom Spoločenstva národov (Commonwealth of Nations). Po vnútropolitických sporoch (napr. spor štátu o majetky katolíckej cirkvi) a hľadaní smeru zahraničnej orientácie sa po roku 1987 definovala politika vojenskej neutrality a inklinácia k politicko-morálnym hodnotám západoeurópskej orientácie. V ekonomike sa posilňoval význam cestovného ruchu a služieb súvisiacich s námornou dopravou.
Jozef Menšík
Životopis
Nočné lety peruť ukončila 16. mája 1941. Potom, čo sa piloti krátko oboznámili s lietadlami Hurricane Mk.II sa 29. mája peruť presunula na letisko Kenley (v grófstve Surrey). Stala sa tak súčasťou elitného Kenleyského krídla (Kenley Wing), ktorého súčasťou boli okrem 312. aj 1. stíhacia peruť a 258. stíhacia peruť. V rámci tohto krídla sa 312. česko-slovenská stíhacia peruť začala prezbrojovať na výkonnejšie stroje Hurricane Mk.IIB. V období od začiatku júna do konca júla roku 1941 lietadlá perute slúžili najmä ako sprievod bombardérov Bristol Blenheim a Short Stirling, ktoré útočili na strategicky významné ciele prevažne vo Francúzsku. Počas týchto bojových letov sa piloti 312. česko-slovenskej stíhacej perute pomerne často stretávali vo vzdušných súbojoch s nemeckými Messerschmittmi Bf 109 elitných letiek JG 2 „Richthofen“ a JG 26 Schlageter. Dňa 8. júla 1941 piloti 312. perute sprevádzali bombardéry Blenheim nad Lens. Na formáciu zaútočili Messerschmitty Bf 109E a Bf 109F letky I./JG 26. Do vzdušného súboja sa zapojil aj Jozef Menšík, ktorý letel na lietadle Hurricane Mk.IIB (sériové číslo Z3327). Menšíkovi sa síce podarilo na Messerschmitty niekoľkokrát vystreliť, avšak nakoniec ho nemeckí stíhači zostrelili. S ťažko poškodeným strojom sa mu podarilo núdzovo pristáť. Cez takmer celé Francúzsko sa mu podarilo ujsť až do Španielska, kde bol však chytený a zaradený do internačného tábora Miranda-Campo de prisonierre de Guerra. Po krátkom čase však začiatkom októbra 1941 vo vhodnej príležitosti utiekol. Podarilo sa mu dostať cez celé Španielsko až do britského Gibraltáru. Odtiaľto 22. októbra 1941 odletel transportným lietadlom do Veľkej Británie. Jozef Menšík sa stal prvým česko-slovenským letcom, ktorému sa tento čin podarilo uskutočniť.
Malta
Stredovek a novovek
V referende o začlenení Malty do Európskej únie, ktoré sa konalo 8. marca 2003, sa v prospech tohto kroku vyslovilo 53,65 percenta voličov. Proti bolo 46,35 percenta hlasujúcich. Volebná účasť bola tradične vysoká (91 %). Malta sa tak stala pridruženým štátom Európskej únie od 1. mája 2004. Dňa 1. januára 2008 prijala menovú jednotku euro a vstúpila do Eurozóny.
Jozef Menšík
Životopis
Po návrate späť pôsobil od 17. novembra 1941 ako strelecký inštruktor. Za svoju statočnosť prejavenú v boji bol vyznamenaný čs. medailou Za statočnosť a čoskoro aj Čs. Vojnovým krížom 1939. Na vlastnú žiadosť prišiel v polovici septembra 1942 k 54. OTU (Operational Training Unit). Tu sa preškolil na nočné stíhacie lietadlá Bristol Beaufighter. Ako radarový operátor (RO) mu bol pridelený P/O Rudolf Slíva. Jozefovi Menšíkovi bolo 8. októbra 1942 udelené pochvalné uznanie 1. stupňa za neohrozenosť, húževnatosť a vytrvalosť preukázanú v službe. Dňa 28. októbra 1942 bol povýšený do čs. hodnosti podporučík. Preškolovací kurz úspešne ukončil v decembri 1942, a tak 22. decembra prichádza do Coltishallu (v grófstve Norfolk) k B (česko-slovenskej) letke 68. perute RAF. Dňa 8. januára 1943 bol povýšený do britskej hodnosti Flying Officer. V období od januára až do apríla 1943 odlietal niekoľko nočných letov, ale nedosiahol žiadny úspech.
Malta
Politika
náhľad|Pamätník nezávislosti Malty ([[1964) v meste Valetta|vľavo]] Malta je parlamentná republika. Na čele štátu stojí prezident republiky, volený parlamentom; prezident vymenúva predsedu vlády a podieľa sa na zložení vlády. V minulosti sa však ukázalo, že vodca jednej z dvoch hlavných strán, ktorý sa spravidla stáva aj predsedom vlády, určuje, kto bude zvolený prezidentom, a tak si zaisťuje aj svoje vymenovanie za predsedu vlády. Prezidentom republiky je od 4. apríla 2009 George Abela, predsedom vlády od 23. marca 2004 Lawrence Gonzi. Voľby do jednokomorového parlamentu (Kamra tar-Rappreżentanti) sa podľa ústavy konajú najmenej každých päť rokov.
Jozef Menšík
Životopis
Večer 22. apríla 1943 o 20:30 hod. vzlietol so svojím lietadlom Beaufighter Mk.VIF (kódové písmená WM-B, sériové číslo V8567) na zálet stíhačky pred nočnou operáciou (Night Flying Test) spolu s radarovým operátorom P/O Rudolfom Slívom. Menšík hlásil po štarte príjem. Dvakrát zakrúžil nad letiskom Coltishall a začal pod kurzom 270 stupňov stúpať do mrakov. Po necelých desiatich minútach od štartu vyletel Beaufighter Jozefa Menšíka nad letiskom Swanton Morley z mrakov. Motory lietadla bežali na zvýšené obrátky a následne prešlo do vývrtky. Začali sa z neho oddeľovať veľké predmety, napríklad ľavý motor, ľavá podvozková noha a ľavá krídelná palivová nádrž. Stroj dopadol na zem a explodoval. Obaja letci zahynuli. Vyšetrovanie nehody ukázalo, že pilot Jozef Menšík nenesie žiadnu zodpovednosť nad haváriou tohto stroja. Tri dni po nehode boli obaja letci pochovaní so všetkými vojenskými poctami na cintoríne v obci Scottow.
Malta
Politika
Ešte pred získaním nezávislosti bola maltská politika určovaná dvoma politickými stranami: socialistickou a neutralisticky zameranou Stranou práce (Labour Party, Partit Laburista, MPL ako skratka pre Maltese Labour Party) a konzervatívnou Nacionalistickou stranou, Nationalist Party (Partit Nazzjonalista, so skratkou PN). Ostatné strany nemajú väčší politický význam, aj keď po posledných voľbách posilňuje Demokratická alternatíva (Alternattiva Demokratika, AD), obdoba európskych „Zelených“. Všetky parlamentné voľby majú na Malte tradične veľmi tesné výsledky a obidve hlavné strany sa pravidelne pri vláde striedajú.
S politickými stranami sa v minulosti striedalo aj zameranie maltskej zahraničnej politiky. Zatiaľ čo konzervatívna PN sa orientovala jednoznačne na Západ, teda na Európsku úniu, Labour Party tradične presadzovala neutralitu Malty voči členstvu v Európskej únii. Od roku 1987 je Malta podľa svojej ústavy neutrálna. náhľad|Administratívne členenie Malty
Administratívne členenie
Od roku 1993 sa Malta administratívne delí do 68 takzvaných miestnych rád (local council), ktoré sú volené raz za tri roky. Každá miestna rada je do určitej miery zodpovedná za administratívne vedenie jej prináležiaceho mesta alebo oblasti. Zodpovednosť za administráciu sa delí medzi miestnu radu a vládu, medzi ktorými neexistujú žiadne medzistupne; existencia šiestich okresov (päť z nich sa nachádza na hlavnom ostrove) a troch regiónov (dva na hlavnom ostrove) slúži predovšetkým štatistickým účelom.
Zákon o miestnych radách nadobudol účinnosť 30. júna 1993. Rozdelil Maltu do 54 miestnych rád na ostrove Malta a 14 miestnych rád na ostrove Gozo. Obyvatelia registrovaní v registri voličov volia svojich zástupcov každé tri roky. Na čele miestnej rady stojí primátor. Úradujúci tajomník, ktorý je volený radou, je výkonnou, administratívnou a finančnou hlavou miestnej rady. Všetky rozhodnutia sú však robené spoločne s ostatnými členmi rady.
Malta a Európska únia
Cesta Malty do Európskej únie bola dlhá. Dôvodom je, že prívrženci a odporcovia členstva v Európskej únii sa zhodujú s voličmi obidvoch hlavných politických strán. To znamená, že každá zmena vlády na Malte so sebou priniesla aj zvrat v politike voči Európskej únii a vstupu do nej. Maltská konzervatívna PN bola zásadne za, Labour Party (a niektoré odbory) zasa zásadne proti členstvu v Európskej únii.
Prvú žiadosť o členstvo podala Malta už v roku 1990. Po víťazstve Labour Party vo voľbách roku 1996 Malta žiadosť o členstvo stiahla. Po predčasných voľbách roku 1998, keď opäť zvíťazila PN, bola žiadosť obnovená.
O vstupe Malty do Európskej únie bolo rozhodnuté na konferencii v Kodani 13. decembra 2002. V referende o členstve v Európskej únii 8. marca 2003 sa 53,65 % voličov vyslovilo za členstvo. V rámci rozšírenia Európskej únie o desať štátov sa tak 1. mája 2004 stala Malta členom Európskej únie a vystriedala Luxembursko ako najmenší členský štát.
Hospodárstvo
náhľad|[[Lodenica|Lodenice v prístave mesta Valletta]] vľavo|náhľad|Portomaso Business Tower, najvyššia budova v Malte Malta je vyspelý priemyselný štát s výrazným zastúpením služieb. Do roku 1979 bola ekonomika silno závislá od príjmov a prenájmu územia britskej námornej základni. Po odchode britských vojsk sa uskutočnila reštrukturalizácia hospodárstva. Vládne zákazky smerovali do vybudovania komunikácií, moderného medzinárodného letiska a lodeníc. V 90. rokoch 20. storočia sa dosiahli určité úspechy aj v oblasti zásobovania vodou a elektrickým prúdom. Na Malte pôsobí aj množstvo zahraničných firiem. Najvýznamnejšie ekonomické aktivity sa sústreďujú na pobrežie valettského zálivu. Najviac ekonomicky aktívnych pracuje v službách (77,7 %), potom v priemysle (20,7 %) a poľnohospodárstve (1,6 %).
Poľnohospodárstvo je málo rozvinuté. Rozvoju bráni najmä nedostatok vody a pôdy. Prevláda rastlinná výroba zameraná na pestovanie viniča, južného ovocia, kvetov, obilia a skorej zeleniny. Poľnohospodárska výroba sa sústreďuje hlavne na trochu zelenší ostrov Gozo. Napriek tomu sa musí zelenina dovážať, najmä v letnom suchom období. Živočíšna výroba trpí na nedostatok krmovín. Chová sa najmä hovädzí dobytok. ovce, kone, ošípané a hydina. Tradičný rybolov nepostačuje spotrebe, pretože sa prevádzkuje stále ešte zastaraným spôsobom hlavne ako pobrežný lov. Navyše tu hrá úlohu aj skutočnosť, že vody v okolí Malty sú už dlhší čas vylovené.
Malta má nedostatok energetických zdrojov. Neťaží suroviny, hoci sa ropa hľadá v okolitých pobrežných vodách, nemá veľa dreva ani hydropotenciál. Elektrická energia sa vyrába v tepelných elektrárňach na báze importovanej ropy. Na ostrovoch sa uprednostnil ľahký priemysel pred ťažkým. Priemyselná výroba sa špecializuje predovšetkým na strojárske výrobky, elektrotechniku, potravinárstvo, textilníctvo, stavbu a opravu lodí. Najdôležitejšie priemyselné odvetvie je strojárstvo. Lodenice sú zamerané na opravy a servisné údržby lodí. náhľad|Pláž Mellieha Bay Dôležitým zdrojom príjmov sa stávajú služby spojené s cestovným ruchom. Krajina okrem príjemnej klímy láka aj kultúrno-historické pamiatky na rozhraní európskej a severoafrickej civilizácie. Tri z nich sa nachádzajú na Zozname kultúrneho dedičstva UNESCO: hlavné mesto Valletta ako celok, megalitické chrámy na Malte a Gozu, starobylé mesto Mdina a takzvané Hypogeum v Hal Saflieni. Aktuálne krajinu navštevujú až takmer dva milióny turistov ročne, čo je oveľa viac ako vlastných obyvateľov. Malta využíva skutočnosť, že jej obyvateľstvo ovláda angličtinu ako druhý jazyk a zameriava sa napr. na organizovanie jazykových študijných pobytov. Dôležitá je najmä letná sezóna. Turizmus sa na tvorbe HDP podieľa zhruba 35 percentami.
Zahraničný obchod má dlhodobú pasívnu bilanciu. pripadá 60 až 70 percent vývozu a dovozu na Nemecko, Francúzsko, Taliansko, USA a Spojené kráľovstvo. V dovoze tvoria značnú položku potraviny, voda a fosílne zdroje na výrobu elektriny.
Doprava
Na ostrovoch je hustá cestná sieť a veľa áut, neexistujú však železnice. Malta patrí k štyrom európskym štátom, kde sa jazdí na ľavej strane cesty. Vlastníctvo automobilov je na ostrovoch pomerne rozšírené, počet áut bol v roku 1990 182 254. K rozlohe ostrovov tvorí hustota automobilov 582 áut /km², kvôli čomu Malte patrí v Európe v tomto ukazovateli štvrté miesto. Malta má ciest, z čoho je 1 972 (87,5 %) dláždených. vpravo|náhľad|Tradičný maltský autobus Typickou formou hromadnej dopravy sú maltské autobusy, ktoré spájajú dôležité miesto na ostrovoch Malta a Gozo. Autobusy na ostrove premávajú od roku 1905 a postupne sa stali turistickou atrakciou. V súčasnosti prepravujú každoročne približne 31 miliónov obyvateľov.
V rokoch 1883 až 1931 bola na ostrove železničná trasa, ktorá spájala Valettu s kasárňami Mtarfa a Mdina a s inými miestami na ostrove. Po zavedení električiek a autobusov sa železničná doprava obmedzila a v roku 1931 zatvorila.
Malta ako ostrovná krajina má vysoko rozvinutú námornú dopravu. Na hlavnom ostrove sa nachádzajú tri veľké prírodné prístavy. Na východnej časti mesta Valetta sa nachádza Veľký prístav (Il-Port il-Kbir), ktorý bol používaný ešte za rímskych čias. Ďalšími prírodnými prístavmi sú Marsamxett v západnej časti mesta a prístav na juhovýchode ostrova v meste Marsaxlokk. Na severnom cípe ostrova sa nachádza prístav Ċirkewwa a na ostrove Gozo prístav Mġarr. Medzi hlavnými ostrovmi, ale aj na Sicíliu premávajú trajekty.
Ostrovy sú tiež tranzitným leteckým cieľom. Na maltských ostrov sa nachádza jediné moderné letisko, Maltské medzinárodné letisko, známe aj ako letisko Luqa. Pôvodne bolo postavené ako letecká základňa pre RAF. Počas druhej svetovej vojny a 60. rokoch boli na ostrove aj letiská Ta'Qali a Ħal Far, ale v súčasnosti sú uzavreté. Národnou leteckou spoločnosťou je Air Malta, ktorá spája Maltu s 36 destináciami.
Obyvateľstvo
thumb|Mapa Malty s vyznačenými [[Sídlo (geografická jednotka)|sídlami]] Malta podľa sčítania v roku 2011 má 416 055 obyvateľov. Väčšina žije na hlavnom ostrove Malta, tu prevažne v mestských aglomeráciách (viac ako 90 %). Ostrovy sú ľudnaté. Vzhľadom na malú rozlohu je hustota zaľudnenia takmer 1 410 obyvateľov na km². Po Monaku a Vatikáne je to tretí najhustejšie zaľudnený štát Európy.
Na rozdiel od hlavného ostrova má Gozo viac zelene a skôr poľnohospodársky charakter s príslušnou štruktúrou obyvateľstva a zároveň aj s menšou hustotou zaľudnenia. Comino je obývané iba v turistickej sezóne (hostia jedného hotela, inak má mimo sezóny približne štyroch obyvateľov).
Etnické zloženie
V národnostnej štruktúre prevládajú Malťania (96 %). Približne 3 percentá obyvateľov sú cudzinci, najmä Briti, Taliani, Francúzi, Arabi a i. Malťania sú potomkovia Feničanov, Arabov a ostatných stredomorských národov.
Stilbe
Stilbe môže byť:
Malta
Etnické zloženie
O pôvodnom obyvateľstve z megalitického obdobia existujú iba domnienky. Osídlenie dnešným obyvateľstvom začalo okolo roku 2000 pred Kr., potom, čo bola Malta asi 500 rokov neobývaná. Podľa jednej stále neoverenej teórie bola Malta osídlená zo Sicílie, pričom v priebehu ďalšieho vývoja došlo čiastočne k premiešaniu obyvateľstva s inými národmi.
Jazyk
Úradným jazykom na Malte je maltčina (Malti), prevažná väčšina obyvateľov však hovorí aj po anglicky, mnohí aj po taliansky. Angličtina je pritom druhý úradný jazyk.
Maltčina, ktorá je ústavne zakotvená ako národný jazyk, je semitský jazyk, geneticky pochádzajúci z arabčiny (podľa niektorých menšinových názorov priamo z jazyka Feničanov). V priebehu vývoja bola maltčina silne ovplyvnená románskymi jazykmi (hlavne sicílčinou a taliančinou), v neskoršom období mala (a dodnes má) značný vplyv aj angličtina. Etymologický rozbor viac než 40 000 maltských slov ukázal, že viac ako polovica slovnej zásoby má taliansky alebo sicílsky pôvod a len menej než tretina slov pochádza z arabčiny.
Maltčina je jediným semitským jazykom, ktorý používa latinské písmo. Abeceda je obohatená o niekoľko vlastných písmen (diakriticky pozmenené písmeno ż, používané aj v poľštine), ċ a ġ (porovnateľné so španielskymi písmenami ĉ a ĝ), għ, ħ a ie, ktoré sú porovnateľné s arabskými písmenami ح, غ a ي). náhľad|Katolícky sprievod na [[Veľký piatok v meste Żebbuġ]]
Náboženstvo
Najviac zastúpeným menšinovým náboženstvom na Malte je islam, ktorý vyznáva asi jedno percento obyvateľov. Jediná maltská mešita sa nachádza v meste Paola (Raħal Ġdid).
Mestá
náhľad|Hlavné mesto [[Valletta]] Pre Maltu sú typické tradičné sídla mestského typu vo vnútrozemí. Pobrežným sídlam bol mestský charakter vtlačený výstavbou hotelov a ostatných zariadení cestovného ruchu. K najväčším a najznámejším mestám patria:
Kultúra
Malta patrí do európskeho aj severoafrického kultúrneho regiónu. Na mnohých miestach sa udržujú kresťanské zvyky a tradície. Kultúrny vývoj zasiahli vplyvy talianskej, arabskej aj britskej kultúry, ktoré sem v minulosti prúdili. Vznikla tak zmes viacerých prvkov, ktoré dali vznik maltskej ľudovej kultúre. Tradičný spôsob života je bežný najmä na vidieku, v mestách prevláda západný životný štýl.
V oblasti populárnej kultúry sa preslávil spisovateľ Frans Sammut či komiksový tvorca Joe Sacco. Ku známym spisovateľom patrí tiež "maltský bard" Dun Karm či Mark A. Sammut. Najznámejšími hudobnými skladateľmi sú Nicolas Isouard a Girolamo Abos, sochári potom Melchiorre Cafà a Lorenzo Gafà. Manieristický architekt Girolamo Cassar navrhol rad stavieb v hlavnom meste Valletta, napr. konkatedrálu sv. Jána či veľmajsterský palác. Vo svete najznámejším maltským vedcom je psychológ Edward de Bono. Zo športovcov vyniká hráč biliardu Tony Drago.
Moskovské veľkokniežatstvo
Vznik
Už v polovici 11. storočia sa na území Staroruského štátu badali príznaky drobenia štátu na samostatné kniežatstvá a územia – stále sa objavovali nové a nové územné celky. Veľkými feudálnymi štátmi boli v tomto období Rostovsko-suzdaľské, Haličsko-volynské, Turovskoo-pinské a Novgorodská a Pskovská zem.
Rozvoj Rostovsko-suzdaľského kniežatstva podnietil príchod obyvateľstva do tohto kniežatstva. Miestne kniežatá sa snažili získať si trón a stať sa tak jeho veľkokniežaťom. Pričinením kniežaťa Juraja Dlhorukého vznikali v tejto oblasti nové mestá – Moskva, Dimitrov, Kostroma a iné.
Za vlády Andreja I. Bogoľubského a Vsevoloda III. vzniklo v 13. storočí mnoho feudálnych centier (kniežatstiev) aj vo Vladimírsko-suzdaľskom kniežatstve – Preslavské, Rostovské, Suzdaľské, Jaroslavské, Tverské, Moskovské kniežatstvo a iné.
Prvým moskovským kniežaťom bol Michal II. (1246 – 1248) a Daniel Alexandrovič (1263 – 1303). Od roku 1330 moskovské kniežatá používali titul knieža moskovské a celej Rusi.
Územie
Moskovské kniežatstvo sa začína osamostatňovať od Vladimírsko-suzdaľského kniežatstva v 13. storočí. Moskva, okolo ktorej sa toto kniežatstvo formovalo, v tom čase ešte mala taký veľký význam v živote ruského obyvateľstva. Zakladateľom paláca moskovských kniežat bol syn Alexandra Nevského – Daniel Alexandrovič. Mal na starosti rozširovanie územia Moskovského veľkokniežatstva. Po porážke riazanského kniežaťa Konštantína Romanova (1301), obsadil mesto Kolomna.
Výmeny na tróne a územný rozmach Moskovského veľkokniežatstva
V roku 1303 Daniel Alexandrovič zahynul. Na tróne ho vystriedal Juraj Daniilovič (1303 – 1325) – jeho najstarší syn, – ktorý spolu so svojimi bratmi obsadili okolie mesta Smolensk a mesto Možajsk.
Neskôr sa jeden z nich – Ivan Kalita – stal panovníkom Preslavského kniežatstva. Alexander a Boris z Moskvy odišli do Tverského kniežatstva. S Ivanom Kalitom ostal iba Afanasij.
Ivan I. Kalita
Po smrti Juraja Daniiloviča sa moskovským kniežaťom stal Ivan Kalita (1325 – 1340). Podľa väčšiny ruských historikov (Karamzin, Soloviev, Ilovajský) pozerajú na talentovaného štátnika Ivana Kalitu ako na prvého „zjednotiteľa Ruska“.
Územie Veľkého moskovského kniežatstva za vlády Ivana Kalitu siahalo pravdepodobne od celého toku od rieky Moskvy (Možajsk, Zvenigorod, Moskva a Kolomna) na juh po rieku Oka (Serpuchov), na severozápad po Povolžie (Uglič, Belozersk a Kostroma). Severnú hranicu Veľkého moskovského kniežatstva tvorila rieka Volga.
Glamour
thumb|Príklad glamour fotografie zo začiatku minulého storočia. Glamour je fotografický žáner, v ktorom sú ľudia, najčastejšie ženy, vyobrazené tak, aby zvýrazňovali atraktívnosť a šarm. Aj keď u glamour portrétov väčšinou ide o obrázky skromnejšie odetých postáv, primárne nejde o dôraz na vyobrazenie poprsia, či genitálií objektu. Tento druh fotografií je zameraný na provokáciu, tajomno a zvádzanie (erotična a sexuálneho napätia) cieľových subjektov. Keďže pri výrobe snímok ide o dosiahnutie dôrazu na dokonalosť fotených modelov, sú pri nej používané vylepšovacie techniky od kozmetických úprav, manipulácie s osvetlením, v súčasnosti aj dodatočným zdokonaľovaním v grafických programoch (napr. Photoshop...).
Fotografia v štýle glamour je spravidla vyobrazením statickej pózy subjektu. Subjektami, snímok, ktoré majú komerčný charakter a sú používané pre výrobu kalendárov, plágátov pin-up a časopisov (hlavne obálok), sú najčastejšie profesionálne modely, no môže ísť aj o vybraté zaujímavé typy z radov amatérov, či naopak o známe osobnosti šoubiznisu.
Steve Hillage
Steve Hillage (* 2. august 1951) je britský gitarista.
Hillage sa narodil v londýnskej štvrti Chingford. Jeho prvou hudobná skupinou bola Uriel, ktorá bola založená v roku 1968 a na začiatku nasledujúceho roka sa premenovala na Egg. Vtedy však Hillage zo skupiny odišiel. Toho istého roku sa ale pôvodná zostava Uriel dala dokopy a nahrala a vydala album Arzachel. Hillage tiež hosťoval na poslednom albume Egg The Civil Surface z roku 1974.
Členom francúzskej skupiny Gong sa Hillage stal v roku 1973 a opustil ju o tri roky neskôr. Od polovice 70. rokov vydáva Hillage sólové albumy. Na začiatku 90. rokov založil spoločne so svojou bývalou spoluhráčkou z Gongu Miquette Giraudy skupinu System 7, ktorá funguje do súčasnosti.
Fenylketonúria
Fenylketonúria (PKU) alebo Föllingova choroba, fenylketonurická oligofrénia je vrodená porucha látkovej premeny aminokyseliny fenylalanín, charakterizovaná vylučovaním kyseliny fenylpyrohroznovej močom. Je dedičná.
Bežne je fenylalanín v ľudskom tele premieňaný na tyrozín enzýmom fenylalanín-hydroxylázou, ktorého gén sa nachádza na q-ramienku 12. chromozómu. Neodbúraný fenylalanín sa premieňa na kyselinu fenylpyrohroznovú, ktorá sa vylučuje v moči, ale jej prebytky sa hromadia v telesných tekutinách a tkanivách. Najcitlivejšie na zvýšené množstvo tejto kyseliny sú neuróny, duševný vývoj sa oneskoruje, vzniká slabomyselnosť (fenylpyrohroznová oligofrenia). Postihnutí jedinci sú menej pigmentovaní (nedostatok tyrozínu, čo je prekurzor melanínu). Ide o autozomálne recesívnu mutáciu, tzv. pleitropný efekt génu.
28. jún je vyhlásený za Medzinárodný deň fenylketonúrie s cieľom zvýšiť povedomie verejnosti o tomto ochorení.
Liečba
Liečba pozostáva z prísnej celoživotnej nízkobielkovinovej diéty, na ktorú pacienti nastupujú čo najskôr po narodení. Nedodržiavanie nízkobielkovinovej diéty vedie k zastaveniu mentálneho vývoja dieťaťa a trvalému poškodeniu mozgu. Ochorenie je včas diagnostikované vďaka povinnému novorodeneckému skríningu. Dieťa narodené matke, ktorá má zle liečenú fenylketonúriu, môže mať problémy so srdcom, malú hlavu a nízku pôrodnú hmotnosť. Ochorenie je dedičné.
2604 Marshak
2604 Marshak je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 13. júna 1972.
451 Patientia
451 Patientia je planétka s priemerom 229 km, ktorú objavil A. Charlois 4. decembra 1899.
Villiers-sous-Praslin
Villiers-sous-Praslin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 76 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Passavant-en-Argonne
Passavant-en-Argonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Ploskovice
Ploskovice je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 413 obyvateľov, z toho 209 mužov a 204 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 40,9 roka, ženy 42,3 roka).
Passavant-en-Argonne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ignác Klaus
Ignác Klaus (Clauss) (* 30. august 1717, Bratislava† 11. november 1791, Bratislava) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, veršovník, filozof.
Jeho otec bol Ján Jakub Klaus a matka Mária Katarína rod. Schusterová.
Životopis
Od 1734 člen jezuitskej rehole, ThDr., PhDr. Profesor teológie a filozofie na jezuitských učilištiach vo Viedni, Győri, Trnave, Košiciach a i., predstavený rehole v Bratislave, v Šoprone, v Banskej Bystrici a v Kőszegu. Od 1774 kaplán v Spišskej Novej Vsi. Od roku 1776 farár vo Veľkej. Napokon žil v Bratislave. Autor didaktickej básne a filozofických rozpráv.
David Morris Lee
David Morris Lee (* 20. január 1931, Rye, New York, USA) je americký fyzik.
V roku 1996 dostal s Robertom Colemanom Richardsonom a Douglasom Deanom Osheroffom Nobelovu cenu za fyziku za objav supratekutosti hélia III.
Peter Orseolo
Peter Orseolo (alebo Urseolo; ) (1011 – 1046(?)) bol v rokoch 1038 – 1041 a 1044 – 1046 kráľ Uhorska.
Rodina
Narodil sa v Benátkach. Jeho otec bol benátsky dóža Otto Orseolo a matka Mária bola dcéra kniežaťa Gejzu. Počas svojho života mal dve manželky. Prvá, Judita, bola dcéra reznianskeho kniežaťa Ruprechta. Neskôr sa oženil s Juditou Schweinfurtskou, dcérou severobavorského markgrófa Henricha.
Nástup na trón
Na trón ho určil jeho strýko Štefan I. hneď po smrti svojho syna Imricha. Obišiel tým oprávnené nároky členov arpádovského rodu, z čoho neskôr vzniklo mnoho sporov a vojen. Po otcovej smrti v roku 1031 žil Peter na uhorskom kráľovskom dvore. Kráľ Štefan I. ho vymenoval za vojvodcu kráľovského vojska.
Po nástupe na trón zbavil kráľovnú Gizelu Bavorskú, vdovu po Štefanovi, akéhokoľvek politického vplyvu a vyhnal ju do izolácie na jeden z hradov (pravdepodobne na Vesprém). Dokonca zabral i jej majetky, ktoré dostala do vena, čím popudil voči sebe Bavorov aj samotného nemeckého kráľa Henricha III. Na prelome rokov 1039 a 1040 vpadol do Východnej marky spolu s českým kniežaťom Břetislavom a neskôr v auguste 1040 Henricha III. spoločne porazili. Počas spojenectva odrazil Peter aj útok poľského vojska. Z Poľska sa na uhorský trón chcel dostať Vazulov syn Belo.
V Uhorsku však Peter popularitu veľmi rýchlo stratil. Do vysokých úradov dosadzoval totiž výlučne cudzincov, predovšetkým Nemcov a Talianov, a na vlastných veľmožov nebral ohľad. Šľachta bola nespokojná a začala pripravovať voči nemu povstanie. Na jeho čelo sa postavil bývalý palatín Samuel Aba, švagor Štefana I.
Spor so Samuelom Abom
Po vypuknutí povstania v roku 1041 ušiel Peter k svojmu švagrovi Adalbertovi, markgrófovi Východnej marky, pretože videl, že v Uhorsku stratil zázemie. Ani české knieža Břetislav mu nemohol prísť na pomoc, pretože sa bránil presile Henrichovho vojska. Od Adalberta zakrátko odišiel a hľadal pomoc u svojho bývalého nepriateľa Henricha III. "Po víťazstve v Čechách obrátil Henrich pozornosť na Uhorsko. Preto mu Petrova žiadosť o pomoc proti novému uhorskému kráľovi Samuelovi Abovi prišla mimoriadne vhod." V októbri 1041 uzavrel Henrich spojenectvo s Břetislavom a spoločne vpadli do Uhorska. Podarilo sa im dobyť 9 komitátov a do ich správy dosadil kráľ Henrich Domoslava, syna Ladislava Lysého.
V lete 1043 zaútočili nemecké vojská znovu na Uhorsko, ale Samuel Aba sa s Henrichom dokázal dohodnúť. Samuel Aba mu odstúpil pás územia na západ od riek Litavy a Moravy, čím vytýčil hranice medzi oboma celkami a Henrich sa zaviazal, že nebude podporovať nároky Petra Orseola na uhorský trón a uznáva Samuela za uhorského kráľa. Aba mal navyše prepustiť zajatcov a poslať Henrichovi cennosti. Keďže Samuel Aba neplnil poriadne mierové podmienky, nemecký kráľ Henrich sa do Uhorska znovu vypravil so svojím vojskom v polovici roku 1044 a spolu s ním prišiel aj Peter Orseolo. K Henrichovmu vojsku sa pripojilo i Břetislavovo české vojsko. Rozhodujúci boj sa odohral pri dedine Menfö 5. júla 1044. Časť uhorského vojska prešla k Petrovi a zvyšok spojenci porazili. Kráľ Samuel Aba bol na úteku prichytený, postavený pred súd a zakrátko popravený. Novým kráľom sa korunováciou v Stoličnom Belehrade stal znovu Peter Orseolo.
Spor s Vazulovými synmi
26. mája 1045 prišiel Henrich do Stoličného Belehradu, kde mu Peter Orseolo prisahal lénnu vernosť ako odmenu za pomoc proti Samuelovi Abovi. Proti tomuto aktu, ale aj proti cudzincom a cirkvi začali zakrátko vznikať povstania. Peter zakročil v roku 1046 proti sprisahaniu synov Prokuja, strýka Štefana I., ale nezabránil, aby biskup Gerard spolu s niekoľkými veľmožmi vyslal poslov do Kyjevskej Rusi, so žiadosťou o príchod Vazulových synov Ondreja a Leventeho do Uhorska. V tom istom čase sa vzbúril aj békešský župan Vata.
V septembri 1046 sa Ondrej a Levente stretli na hrade v Abovskom Novom Meste s Vatovými povstalcami, ktorí zavrhli západne kresťanstvo, chceli pozabíjať biskupov a kňazov a žiť podľa starých zvykov. Kráľ Peter sa dozvedel o ich príchode a ponáhľal sa do svojho sídla – Stoličného Belehradu. Predbehol ho však biskup Gerard so svojou skupinou, ktorú tvorili biskup Bystrík, biskup Buldus a biskup Benetus a Petra do mesta už nevpustili. Keď chceli biskupi potom pri Pešti privítať družinu Ondreja a Leventeho, prepadli ich Vatovi vojaci a okrem biskupa Beneta ich povraždili. Peter sa ešte proti povstalcom bránil niekoľko dní, musel však utiecť. Na úteku smerom k západným hraniciam Uhorska ho chytili a oslepili. O jeho ďalšom osude niet žiadnych hodnoverných dokladov.
Mansan
Mansan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
452 Hamiltonia
452 Hamiltonia je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil J. E. Keeler 6. decembra 1899.
Demilitarizovaná zóna (Kórea)
náhľad|Mapa demilitarizovanej zóny v Kórei Demilitarizovaná zóna je pás zeme dlhý 248 km a široký 4 km, ktorý rozdeľuje Kórejský polostrov na dve časti – Severnú a Južnú Kóreu – tvoriac nárazníkovú zónu v okolí 38. rovnobežky (západná časť sa zvažuje južne od rovnobežky, východná severne). Je to najnepriechodnejšia a najstráženejšia hranica na svete.
V pojmoch treba od seba odlišovať 38. rovnobežku, Demilitarizovanú zónu (DMZ) a Demarkačnú líniu (Military demarcation line).
Vývoj
thumb|Panmundžom, Joint Security Area uprostred DMZ. Pohľad zo severu... thumb|... a z juhu
Pôvodne po skončení 2. svetovej vojny sa mocnosti (Sovietsky zväz a USA) rozhodli rozdeliť si Kórejský polostrov pozdĺž 38. rovnobežky. Severná časť polostrova (na sever od nej) bola okupovaná Sovietskou armádou a postupne tu vznikol komunistický štát – Kórejská ľudovodemokratická republika. No južná časť bola okupovaná americkou armádou a do roku 1948 tu vznikol druhý kórejský štát – Kórejská republika. Keď 25. júna 1950 o 4 hodine ráno KĽDR prekročila túto hranicu a bez varovania zaútočila na Juh, rozpútala tak 3 roky trvajúcu občiansku vojnu (Kórejská vojna), do ktorej bolo zapojených ďalších 18 štátov (na strane Severu to bola Čína a ZSSR, na strane juhu 16 národov pod vlajkou OSN).
Zloženie zbraní sa uskutočnilo po dlhých rokovaniach 27. júla 1953, na základe ktorých bola vytvorená nárazníková zóna bez prítomnosti zbraní v šírke 2000 metrov po každej strane od frontovej línie tvoriac tak 4 km široký pás zeme, do ktorého nesmie vstúpiť ľudská noha, hoci vojaci obidvoch armád patrolujú hranicu po oboch stranách.
Joint Security Area (JSA)
Jediné miesto, kde sa Sever a Juh stretávajú, je Pchanmundžom (판문점 / 板門店) alebo tiež nazývané Spoločná bezpečnostná zóna (ang. Joint Security Area, skratka JSA). Nachádza sa vo vnútri Demilitarizovanej zóny, rozdelená je presne na polovicu, pričom stredom prechádza Demarkačná línia (MDL). Po niekoľko budov stojí po oboch stranách, pričom v jednej z nich, stredom ktorej prechádza MDL, sa konali rokovania o zložení zbraní, repatriácii a iné sporadické rokovania medzi Juhom a Severom.
Incidenty
V okolí 38. rovnobežky sa od 1945 roku odohralo množstvo drobných aj väčších incidentov. Za spomienku stojí snáď jeden incident, ktorý sa odohral priamo v Panmundžome. Jeden sovietsky diplomat bol pozvaný Severnou Kóreou na návštevu tohto miesta. Náhle však začal utekať smerom na juh pričom kričal, že chce prejsť na Juh. Keďže dovtedy dvaja severokórejskí a dvaja juhokórejskí vojaci stáli tvárou v tvár oproti sebe, Severokórejčania nezbadali utekajúceho Rusa. Severania spustili paľbu za utekajúcim človekom, pričom zabili jedného juhokórejského vojaka. Odvtedy na severnej strane stoja vždy traja vojaci. Jeden čelom k návšteve prichádzajúcej zo severu a druhí dvaja otočení bokom k juhu. Tak sa vyhnú podobnému prípadu. Už sa nemôže stať, že nezbadajú človeka, ktorý sa snaží utiecť na druhú stanu.
Challans
Challans môže byť:
2605 Sahade
2605 Sahade je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil Felix Aguilar Observatory 16. augusta 1974.
Podsedice
Podsedice je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 658 obyvateľov, z toho 328 mužov a 330 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,4 roka (muži 41,7 roka, ženy 45,1 roka).
Andrej Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij
Andrej Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij (ruskou azbukou: Андрей Петрович Семёнов-Тян-Шанский; * 1866 - † 1942) bol známy a významný ruský zoológ a entomológ, ktorý sa špecializoval na rad chrobákov. Bol synom ďalšieho známeho entomológa, prírodovedca, cestovateľa, politika a významného vedca Piotra Petroviča Semionov-Ťan-Šanského.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1989
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1989 boli v poradí 16. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 23. septembra1. októbra 1989 v Štokholme a Örebro, vo Švédsku, za účasti 12 tímov. Turnaj sa organizoval spolu so ženským turnajom. Titul získalo 🇮🇹, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim 🇸🇪 a dosiahlo tak medailu po 41 rokoch. Strieborné Švédsko a rovnako aj bronzové 🇳🇱 získali svoju prvú medailu. Predchádzajúci deväťnásobný víťaz zo skončil až na 4. mieste.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Svetový pohár 1989 a tiež Majstrovstvá sveta 1990. Na obe podujatia sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo.
Andrej Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij
Biografia
Narodil sa v roku 1866. V roku 1885 ukončil štúdium na 8. petrohradskom gymnáziu a po maturitách nastúpil na ďalšie štúdium na Fyzikálno-matematickú fakultu Petrohradskej univerzity (естественное отделение физико-математического факультета Санкт-Петербургского университета). Tu ukončil štúdium v roku 1885. V rokoch 1888 až 1889 navštívil Transkaspickú oblasť a západný Turkestan, kde zbieral hmyz a študoval tamojšiu entomofaunu. Na jar roku 1889 bol druhýkrát v Zakaspickej oblasti. V roku 1890 sa stal kurátorom v zoologickom múzeu Cisárskej akadémie vied (в Зоологическом музее Императорской Академии Наук). Je známy ako autor viacerých vedeckých prác o hmyze, hlavne chrobákoch, ale aj iných skupinách živočíchov. Entomologické práce publikoval v "Horae Societatis Entomologicae Rossicae", "Wiener Entomologische Zeitung" a v "Bulletin de la Societe Imperiale des Naturalister de Moscou". Spolupracoval aj na spracovaní zbierok Potanina a Przevaľského. Patril k jedným z najznámejších entomológov Ruska a potom aj Sovietskeho zväzu. Jeho životopis bol uvedený aj v Ruskom encyklopedickom slovníku z roku 1916. Od roku 1909 bol čestným členom Ruskej entomologickej spoločnosti (Русского энтомологического общества). Od roku 1914 bol jej prezident.
Demilitarizovaná zóna (všeobecne)
Demilitarizovaná zóna alebo demilitarizované pásmo (niekedy skrátene DMZ) je územie (väčšinou pásmo), na ktorom bola na základe medzinárodnej zmluvy uskutočnená demilitarizácia.
Je to teda územie bez vojenskej prítomnosti, v tejto oblasti sa nenachádzajú vojaci, zbrane ani vojenské stanovištia. V oblasti demilitarizovanej zóny nie je možné umiestňovať alebo koncentrovať vojenské jednotky, udržiavať alebo zakladať vojenské objekty akéhokoľvek druhu, je tu zakázaná akákoľvek aktivita ozbrojených síl, k čomu sa väčšinou zaviazali strany na základe mierovej dohody, prímeria alebo inej bilaterálnej či multilaterálnej dohody. Väčšinou je demilitarizovaná zóna hranicou medzi dvoma alebo viacerými vojenskými silami a často ohraničuje oblasti, ktoré sú týmito silami kontrolované. Môže tak tvoriť de facto štátnu hranicu.
Najznámejšia demilitarizovaná zóna sa nachádza v Kórei (38. rovnobežka). Demilitarizované pásmo sa tiež nachádza na hraniciach Srbska a Kosova alebo medzi Podnesterskom a Moldavskom. Tiež medzi Egyptom a Izraelom alebo na Cypre.
Dnes už neexistujúce demilitarizované zóny existovali napr. po prvej svetovej vojne medzi Nemeckom a Francúzskom, alebo po Indočínskej vojne rozdeľovali Severný a Južný Vietnam.
2606 Odessa
2606 Odessa je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 1. apríla 1976.
Laios
Laios alebo Láios (starogr. Λάιος – Laios, ) môže byť v gréckej mytológii:
453 Tea
453 Tea je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil A. Charlois 22. februára 1900.
T
T je dvadsiate písmeno latinskej abecedy.
T môže byť:
Precedens
Precedens je obsahovo široký pojem, ktorý sa v práve používa zúžené pre precedentné (tzn. predchádzajúce) rozhodnutie súdu, prípadne správneho úradu, v podobnej veci. Systém formálne záväzných precedensov je využívaný v krajinách so systémom common law (Spojené kráľovstvo, USA atď.).
Hoci slovenské právo nie je založené na precedensoch a s výnimkou publikovanej judikatúry Ústavného súdu nie sú judikáty autoritatívnym prameňom práva, pôsobia spravidla silou presvedčivosti a súdy a správne úrady sa od precedensov len zriedka odchyľujú.
Nevýhodou a obecným rizikom precedenčného systému je jeho strnulosť: kým zastaraný právny predpis je možné novelizovať alebo zrušiť, judikatúra je z definície nemenná. Keďže záväznosť precedensov je iba neformálna, môže sa súd od doterajšej rozhodovacej praxe odchýliť, ak danú judikatúru považuje za obsolentnú. Jeho rozhodnutie potom slúži ako nový precedens, ktorý ruší starý precedens podľa zásady lex posterior derogat inferior. V niektorých prípadoch, napr. pri Ústavnom súde, sú pre tieto prípady stanovené zvláštne procedúry.
Villy-en-Trodes
Villy-en-Trodes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 276 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žezlo a Ruka Spravodlivosti
Súhvezdie Žezlo a Ruka Spravodlivosti (lat. Sceptrum et Manus Iustitiae) zaviedol na nebeskú oblohu Augustin Royer v roku 1679 na počesť francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV.. Reprezentuje žezlo, ktoré používal kráľ. Súhvezdie nebolo všeobecne prijímané a Johannes Hevelius na tom istom mieste neskôr umiestnil Jaštericu.
Slnečné hodiny (súhvezdie)
Pôvod súhvezdia Slnečné hodiny (lat. Solarium) je neznámy. Objavilo sa však už v atlase amatérskeho amerického astronóma Alexandra Jamiesona z roku 1822. Nachádzalo sa medzi Vodným hadom, Mečiarom a Kyvadlovými hodinami. Dnes nepatrí medzi 88 oficiálnych súhvezdí. Už sa nepoužíva.
Robert Coleman Richardson
Robert Coleman Richardson (* 26. jún 1937, Washington, USA – † 19. február 2013, Ithaca, New York) bol americký experimentálny fyzik a profesor fyziky na Cornellovej univerzite.
V roku 1996 dostal spoločne s Davidom Morrisom Leem a Douglasom Deanom Osheroffom Nobelovu cenu za fyziku za objav supratekutosti hélia III.
Agostino Carracci
Agostino Carracci (alebo Caracci) (* 16. august 1557, Bologna, Taliansko – † 22. marec 1602, Parma) bol taliansky maliar a grafik.
Prispel k vyzdobeniu skoro všetkých veľkolepých palácov v Bologni. Bol majstrom rytiny a zaviedol takzvaný široký štýl s hrubými veľkorysými vrypmi.
Prackovice nad Labem
Prackovice nad Labem je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 586 obyvateľov, z toho 304 mužov a 282 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,8 roka, ženy 42,6 roka).
Babiogórski Park Narodowy
Babiogórski Park Narodowy je národný park, založený v roku 1954, v južnom Poľsku na hranici zo Slovenskom. Je jedným z 23 národných parkov v Poľsku. Park bol vyhlásený 30. októbra 1954 a v rokoch 1977, 1997 rozšírený. Od roku 1976 patrí medzi biosférických rezervácií programu UNESCO Človek a biosféra a táto rezervácia sa rozrástla v roku 2001.
Chráni hlavne severný a východný svah masívu Babia hora, čo je najvyšší vrchol Beskýd. Lesy zaberajú väčšinu územia, až.
Iné projekty
.
Dechtový piesok
náhľad|Lomová stena v pieskovni na ťažbu dechtového piesku, Trinidad a Tobago. Dechtový piesok (ďalšie názvy pozri nižšie) je nekonvenčný zdroj ropy. Predstavuje zmes ílu, piesku, vody a bitúmenov, v podstate piesky, či pieskovce nasýtené ropnými látkami, súhrnne označovanými ako bitúmeny. Ťaží sa pre bitúmeny, ktoré môžu byť spracované na ropu.
Synonymá
Synonymá názvu dechtový piesok sú: dechtové piesky, roponosný piesok/roponosné piesky, bituminózny piesok/bituminózne piesky, bitúmenový piesok/bitúmenové piesky, ropný piesok/ropné piesky, olejový piesok/olejové piesky, (najmä ak je bitúmenom asfalt:) asfaltový piesok/asfaltové piesky, (nevhodne [bohemizmus]:) živičný piesok/živičné piesky, živicový piesok/živicové piesky.
Ložiská
náhľad|[[Athabaské ropné piesky]] Ložiská dechtových pieskov sú po celom svete, najviac vo Venezuele, v provincii Alberta v Kanade, Rusku a Kazachstane. Hoci sa do obvyklých štatistík nezaraďujú, lebo za ložiskové akumulácie začali byť považované len v posledných rokoch, obsahujú asi dvakrát viac ropy ako všetky klasické ropné polia dohromady, ale aké veľké percento z nich je možné skutočne vyťažiť, je zatiaľ sporné.
Metódy ťažby
Pokiaľ sa dechtové piesky nachádzajú blízko zemského povrchu, ťažia sa v povrchových baniach. Vyťažený materiál sa premiešava s horúcou vodou a ropné bitúmeny sa zbierajú z povrchu. Bitúmeny sú oveľa hustejšie ako bežná surová ropa a aby mohli byť transportované v ropovodoch, musia byť buď zmiešane s ľahkou ropou alebo so štiepia pomocou krakovania. Na produkciu jedného barelu ropy sú potrebné dve tony dechtových pieskov.