cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Národná kultúrna pamiatka Českej republiky
Procesy schvaľovania a odnímania štatútu
Niektorým národným kultúrnym pamiatkam bol tento štatút odňatý, napríklad smíchovskému pamätníku sovietskych tankistov po aférach s jeho opakovaným natrením na ružovo. V roku 1992 bol tento štatút odobratý historickému centru mesta Tábor na žiadosť mestských orgánov, pretože bránil reštitúciám objektov v meste. Nariadením vlády č. 147/1999 Sb. bolo zrušené množstvo národných kultúrnych pamiatok, ale mnohé z nich boli tým istým nariadením zároveň v rovnakom alebo pozmenenom vymedzení znovu vyhlásené: to sa týkalo vyhlásení, ktoré boli pôvodne a vykonané obyčajným uznesením vlády a nie nariadením vlády.
Akcia Vír
Akcia Vír bol zásah Štátnej bezpečnosti proti členom rehoľnej spoločnosti sv. Františka z Assisi v Česko-Slovensku, ku ktorému došlo 27. marca 1983 na Kvetnú nedeľu.
ŠtB vykonala niekoľko domových prehliadok u františkánov po celom Česko-Slovensku a zhabala náboženskú literatúru, samizdaty, písacie stroje a liturgické predmety. Zatknutých bolo 20 osôb, väčšina z nich bola čoskoro prepustená. Niekoľko františkánov však ostalo vo väzbe pár mesiacov. Obviňovali ich z marenia dozoru nad cirkvami tým, že tajne vstúpili do františkánskeho rádu a vyvíjali v ňom činnosť.
Akcia vyvolala silné protesty hlavne zo zahraničia. Prezidentovi Gustávovi Husákovi poslal protestný telegram generálny predstavený františkánskeho rádu. Prezidentovi poslalo protestný list 87 slovenských aktivistov. V Česku sa 4 000 ľudí podpísalo pod list, v ktorom vyjadrovali solidaritu s väznenými františkánmi.
Pravdepodobne pod tlakom protestov boli v júli 1983 prepustení z väzby aj poslední františkáni a obžaloby boli stiahnuté.
O celej akcii bol v roku 2008 natočený dvojdielny dokumentárny film pod názvom Akcia Vír.
Milochov
Milochov je mestská časť mesta Považská Bystrica. K mestu bola pričlenená v roku 1979. Skladá sa z častí Dolný Milochov a Horný Milochov. V Milochove žije 854 obyvateľov. Milochov je malá dedinka v horách, cez ktorú vedie priamy tok rieky Váh.Cez Milochov kedysi viedol starý železničný most. Po druhej svetovej vojne bol odpáleny. Milochov bol veľká dedina ktorá bola potopená nosickou priehradov. Cez Milochov vedie veľký most.
Demografia
==== Vývoj počtu obyvateľov: ====
Geografia
Rozloha katastrálneho územia obce je 8 426 711 m².
Poloha
Vzdialenosť od centra Považskej Bystrice je 9,1 km.
Kaplnka Ružencovej Panny Márie
V obci sa nachádza Rímsko-katolícka Kaplnka Ružencovej Panny Márie. Stojí v strede obce pri miestnom cintoríne.
28.8.2022 - bola slávnostne odhalená busta rodáka z Milochova a Čestného občana mesta Považská Bystrica Mons. ThDr. Ladislava Belása, ktorá sa nachádza pri vstupe do miestnej kaplnky.
Dejiny
Historické názvy obce
Substitúcia na alfa-uhlíku
Alfa-substitučné reakcie sú chemické reakcie, ktoré prebiehajú na prvom uhlíku od karbonylovej skupiny, na takzvanom α-uhlíku. Pritom sa α-vodík (vodík na α-uhlíku) substituuje elektrofilom. Mechanizmus prebieha buď cez enol alebo enolátový ión.
thumb|Schéma alfa substitúcie
Mechanizmus alfa-substitúcie
Pretože ich dvojité väzby sú bohaté na elektróny, správajú sa ako nukleofily a reagujú s elektrofilmi veľmi podobne ako alkény. No kvôli rezonancii s voľným elektrónovým párom na kyslíku sú enoly viac reaktívne ako alkény. Na nasledovnom zobrazení vinylalkoholu (H2C=CHOH) je možné všimnúť si, že na α-uhlíku je vysoká elektrónová hustota. Mechanizmus alfa substitúcie
Keď alkén reaguje s elektrofilom ako je napr. HCl, prvotná adícia H + poskytuje prechodný katión ako medziprodukt a následná rýchla reakcia s Cl - poskytne produkt adície. Pri reakcii enolu s elektrofilom je rovnaký iba prvý krok. V druhom kroku namiesto reakcie s CI - kationový medziprodukt stráca protón z OH-, aby mohla vzniknúť α-substituovaná karbonylová zlúčenina.
Alfa halogenácia aldehydov a ketónov
Najbežnejšie α-substitučné reakcie v laboratóriu sú halogenácie aldehydov a ketónov na ich α-pozíciách, reakciou s Cl 2, Br 2 alebo I 2 v kyslom prostredí. Často sa využíva bróm rozpustený v kyseline octovej.
Halogenácia je typická α-substitučná reakcia, ktorá prebieha kyslou katalýzou za vzniku enolu ako medziproduktu.
Kyslosť Alfa Vodíka: Vytvorenie Enolátu
Vodík na α-pozícii na karbonylovej zlúčenine je slabo kyslý a môže byť vytrhnutý silnou bázou za vzniku enolátu. Pre porovnanie, acetón (pKa= 19.3) a etán (pKa= 60), kde je možné si všimnút, že prítomnosť karbonylovej skupine zapríčiňuje rozdiel v kyslosti.
Vytrhnutie protónu z karbonylovej zlúčeniny nastane, keď sa väzba C-H natočí zhruba rovnobežne s p orbitálom na karbonylovej skupine. α-uhlík enolátu je v sp2-hybridizácii a má p orbitály prekrývajúce susedné karbonylové p orbitály. Kvôli tomu majú spolu s elektronegatívnejším atómom kyslíka spoločne záporný náboj a enolátový ión sa stabilizuje rezonanciou.
Kvôli nízkej kyslosti karbonylových zlúčenín pri tvorení enolátu potrebujeme silnú bázu. Pokiaľ použijeme alkoholát, napríklad etanolát sodný ako bázu, deprotonácia sa udeje iba v 0.1% substrátu, pretože acetón je slabšia kyselina ako etanol (pKa= 16). Pokiaľ však zoberieme silnejší hydrid sodný (NaH) alebo lítium diizopropylamín (LDA),celé množstvo karbonylovej zlúčeniny môže zreagovať na enolát. LDA, ktoré vieme jednoducho pripraviť reakciou silnej bázi butyllítia s diizopropylamínom, je často používaná v laboratóriu ako báza na prípravu enolátov karbonylových zlúčenín.
Veľa typov karbonylových zlúčenín, zahŕňajúc aldehydy, ketóny, estery, tioestery, karboxylové kyseliny, a amidy, sa dá previesť na enoláty reakciou s nenukleofilnou bázou LDA. Treba poznamenať, že nitrily sú tiež kyslé a môžu byť prevedené na anióny podobné enolátom. Pokiaľ je atóm vodíka obklopený dvomi karbonylovými skupinami, jeho kyslosť sa ešte zvýší. Zvýšená kyslosť β-dikarbonylových zlúčenín je zapríčinená stabilizáciou enolátov delokalizáciou negatívneho náboja medzi dvoma karbonylovými skupinami.
Reaktivita Enolátu
Enoláty sú užitočnejšie ako enoly z dvoch dôvodov. Za prvé, enoly sa normálne nedajú izolovať, pretože vznikajú len ako krátko existujúce medziprodukty v nízkej koncentrácii. Naproti tomu, stabilné enoláty z roztoku sa dajú ľahko pripraviť z väčšiny karbonylových zlúčenín reakciou so silnou bázou. Za druhé, enoláty sú viac reaktívne ako enoly a poskytujú mnoho reakcií, ktoré enoly nedávajú. Kvôli tomu, že enoly sú neutrálne a enoláty záporne nabité, sú tiež oveľa lepšie nukleofily. Preto sa enoláty častejšie vyskytujú než enoly v biologickom či chémickom laboratóriu.
Vzhľadom na ich rezonanciu dvoch nerovnovážnych foriem, sa môžeme na enoláty pozerať buď ako na vinyl alkoholáty (C = C-O -), alebo ako na α-ketokarbanióny (- C-C = o). Preto enoláty môžu reagovať s elektrofilmi buď na svojom kyslíku alebo uhlíku. Reakcia na kyslíku vedie k derivátom enolov, kým reakcia na uhlíku vedie k α-substituovaným karbonylovým zlúčeninám. Oba typy reaktivity sú známe, ale reakcie na uhlíku sú častejšie.
Alkylácia Enolátov
Na alkylačné reakcie sa vzťahujú rovnaké obmedzenia, ktoré ovplyvňujú všetky SN 2 reakcie. Kvôli tomu odchádzajúcou skupinou X v alkylačnom činidle RX môže byť chlorid, bromid, Jodid, alebo tozylát. Zostávajúca skupina R alkylu by mala byť primárna, alebo tiež allylová či benzylová. Sekundárny halogenidy reagujú zle, a terciárne halogenidy nereagujú vôbec, pretože konkurenčné E2 eliminácia HX nastane okamžite. Vinylové a arylové halidy sú tiež nereaktívne, pretože prístup zo zadnej strany je sféricky bránený.
Egyptské hieroglyfické písmo
(Egyptské) hieroglyfické písmo alebo (egyptské) hieroglyfy bolo hieroglyfické písmo starovekého Egypta.
V starších textoch sa toto písmo označovalo aj ako čisté (egyptské) hieroglyfické písmo/hieroglyfy a ako egyptské hieroglyfické písmo sa označovalo toto písmo plus hieratické písmo plus démotické písmo.
Dejiny
Podľa niektorých názorov vzniklo ako „hotový produkt“ niekedy pred zjednotením Horného a Dolného Egypta, podľa iných názorov malo svoje primitívne predstupne (najmä tzv. egyptské piktografické písmo) už dávno predtým a často sa predpokladá, že vzniklo z klinového písma (alebo naopak).
Najstarším známym nápisom v hieroglyfickom písme bola dlho Narmerova paleta nájdená počas vykopávok v Hierakónpole (🇪🇬, dnes ) v deväťdesiatych rokoch predminulého storočia, ktorá bola datovaná do roku 3150 pred Kr. Nedávne archeologické nálezy však odhalili, že symboly na o sto rokov staršej gerzskej keramike pripomínajú známe hieroglyfické znaky. Roku 1998 tiež nemecký tím archeológov pod vedením Güntera Dreyera, ktorý robil vykopávky v Abyde (🇪🇬, dnes ) odkryl hrob patriaci preddynastickému vládcovi a našiel tristo hlinených tabuliek popísaných protohieroglyfickým písmom. Tieto tabuľky spadajú do obdobia Nagáda IIIA, približne do 33./35. storočia pred Kr.. Vo svetle tohto nového nálezu nie je isté, či je staršie klinové písmo alebo egyptské hieroglyfické písmo.
thumb|right|230px|Hieroglyfy na slonovinovom štítku faraóna Dena (1. dynastia, Abydos.) Hieroglyfy sa neprestali používať ani počas perzskej nadvlády (prerušenej v 6. storočí pred Kr. a 5. storočí pred Kr., po Alexandrovom dobytí Egypta a počas nasledujúcej macedónskej a rímskej epochy. Je pravdepodobné, že zložitosť posledných hieroglyfov bola ovplyvnená zmenenou politickou situáciou. Niektorí bádatelia sa domnievajú, že hieroglyfy slúžili na rozlíšenie „pravých Egypťanov“ a cudzích dobyvateľov a ich domácich pomáhačov. Iným vysvetlením prežitia hieroglyfov však môže byť tendencia gréckej a rímskej kultúry „rešpektovať“ domácu kultúru.
V 4. storočí po Kr. už hieroglyfy dokázal čítať len málokto; ich používanie takmer úplne prestalo po Theodosiovom zákaze nekresťanských chrámov roku 391. Zanikli po roku 500 po Kr. Hieroglyfické písmo vystriedala abeceda veľmi podobná gréckej abecede. V podstate koptská abeceda vychádzala z gréckej, len okrem pôvodných 24 gréckych znakov mala ešte ďalších šesť alebo sedem, pochádzajúcich z démotického písma, ktoré zastupovali fonémy nenachádzajúce sa v pôvodnej gréckej alfabete (napr. š, dž, q). Reč Egypťanov sa odvtedy nazýva koptčina (ako živý jazyk vymrela postupne od 14. do 17. storočia). S príchodom Arabov sa začalo používať arabské písmo.
Po roku 500 sa na význam jednotlivých znakov hieroglyfického písma zabudlo. Hieroglyfy však prežili v dvoch podobách: priamo sa dostalo 6 démotických znakov do koptskej abecedy, nepriamo mali hieroglyfy vplyv na utváranie semitského písma, z ktorého pochádzajú ostatné hláskové písma, vrátane alfabety a latinky.
O rozlúštenie egyptských hieroglyfov sa pokúšali viacerí učenci, medzi nimi aj Johannes Goropius Becanus v 16. storočí a jezuita Athanasius Kircher (1601–1680), ktorý rozlúštil jeden hieroglyf.
Najvýznamnejší podiel na rozlúštení hieroglyfov majú Thomas Young a Jean-François Champollion (1790–1832). Nález tzv. rosettskej dosky s nápisom v troch typoch písma (v hieroglyfickom, hieratickom a gréckom písme) v roku 1799 pri Napoleonovej výprave do Egypta poskytol dostatočný kritický materiál, ktorý Champollionovi umožnil v 20. rokoch 19. storočia definitívne rozlúštiť hieroglyfy.
Štyri egyptské písma
náhľad|[[Rosettská doska v Britskom múzeu, písaná v hieroglyfoch, gréckej abecede a démotickom písme (196 pred Kr., pôvodne stéla s textom dekrétu Ptolemaia V. Epifana).]] Od počiatku sa v Egypte používalo paralelne s hieratickým písmom (podľa starších názorov hieratické písmo vzniklo z hieroglyfického). Hieratické písmo sa používalo najmä počas Strednej ríše na zápis súkromných dokumentov, pretože sa ním písalo oveľa rýchlejšie ako hieroglyfmi. V posledných storočiach pred Kr. bolo hieratické písmo nahradené démotickým písmom.
Popri hieroglyfickom písme existovalo kurzívne hieroglyfické písmo.
Hieroglyfy
V klasickej egyptčine existovalo 750 hieroglyfických znakov, ale počet znakov sa v rôznych obdobiach menil. Hieroglyfy sú malé obrázky, ktoré vyjadrujú jednak priamo patričný predmet, na ktorý sa podobajú, ale používajú sa aj na vyjadrenie celkom odlišných vecí, často ťažko znázorniteľných, ktorých mená znejú náhodou podobne. Samohlásky sa v hieroglyfickom písme vynechávali (nezapisovali).
Hieroglyf sa mohol použiť na všetky alebo len niektoré z nasledujúcich funkcií:
Napríklad obrázok kravy označuje kravu, ale aj bohyňu Hathor. Rovnaký znak sa používal aj pre rozličné slová, ktoré rovnako zneli (napr. v slovenčine „jež“ a „ješ“).
Hieroglyfy boli často do detailov vypracované a kolorované. Písali sa viacerými smermi, najčastejšie sprava doľava, pričom piktogramy boli obrátené čelom k začiatku riadku. Písalo sa atramentom a dutým papyrusovým štetcom.
Via Sacra
thumb|Via Sacra Via Sacra (Svätá cesta) je pravdepodobne najstaršia a zároveň i najslávnejšia ulica antického Ríma. Kamenná cesta začína na vrcholku pahorku Kapitol, pokračuje cez Forum Romanum, kde sa rozširuje a končí pred bránami Kolosea.
Svätá cesta bola tepnou Fora Romana a teda i tepnou celého Ríma. Konali sa tu rôzne posvätné obrady, veľkolepé slávnosti víťazstiev a denne ňou prešlo niekoľko tisíc ľudí smerujúcich do chrámov, práce či do Kolosea. Práve vďaka mnohým svätyniam vďačí Via Sacra za svoje meno.
Dejiny
Prvé primitívne základy cesty boli položené už v 5. storočí pred Kr., ale pri dažďoch bola cesta prakticky nepoužiteľná. Dláždenia sa cesta dočkala až za vlády cisára Nera po veľkom rímskom požiari v roku 64. Zaujímavé je, že súčasné dláždenie pochádza už z doby cisára Augusta. Archeológovia totiž Nerove dláždenie zaradili do stredoveku a kopali ešte nižšie. To vysvetľuje fakt, že všetky stavby postavené v hornej časti cesty po Nerovej vláde sa dnes nachádzajú nad úrovňou Via Sacry.
Sobótka
Sobótka je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat wrocławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 6 832 obyvateľov (30.6.2007).
The Supremes
right|thumb|Diana Ross
The Supremes, neskôr označovaní ako "Diana Ross and The Supremes", bola americká ženská hudobná skupina. Aktívna bola od roku 1961 do roku 1977. Hrali hlavne štýly doo-wop, pop, soul, Broadway show tunes, psychedelia a disko.
Bola to najúspešnejšia afroamerická hudobná skupina 60. rokov 20. storočia, nahrali dvanásť hitov, ktoré sa stali hitmi číslo jeden medzi rokmi 1964 a 1969. Mnoho z týchto skladieb napísal a produkoval produkčný tím Holland-Dozier-Holland. Veľký úspech počas polovice 60. rokov im vydláždil cestu k neskoršiemu black soulu a R&B, aby sa dostali do hlavného prúdu v Spojených štátoch, ako aj v zámorí.
Skupina bola založená v Detroite v Michigane v roku 1959, začínali ako kvarteto nazvané The Primettes. Zakladajúci členovia Florence Ballard, Mary Wilson, Diana Ross a Betty McGlown, všetci známi z verejného projektu Brewster-Douglass v Detroite (The Primes, neskôr známe ako The Temptations). V roku 1960 Barbara Martin nahradila Betty McGlown a skupina sa premenovala na The Supremes. Barbara Martin odišla koncom roka 1961 a Diana Ross, Florence Ballard a Mary Wilson ostali ako trio, čím sa oficiálne sformovala skupina. Po tom, ako dosiahli úspech, v polovici 60. rokov s Dianou Ross ako hlavnou speváčkou, skupina sa premenovala na Diana Ross & the Supremes v roku 1967 a Florence Ballard bola nahradená speváčkou Cindy Birdsong. Diana Ross opustila skupinu kvôli úspešnej sólovej kariére v roku 1970 a nahradila ju Jean Terrell. Po roku 1972 sa zloženie skupiny často menilo, pričom tu účinkovali aj Lynda Laurence, Scherrie Payne a Susaye Greene predtým, ako skupina zanikla v roku 1977.
Genezis
Genezis (iné názvy: Kniha Genezis, (Kniha) Genesis, Kniha pôvodu, Kniha stvorenia; Prvá Mojžišova kniha, Prvá kniha Mojžišova; Be-rešit, Berešit, Beréšít; skratka Gn alebo 1M; o názvoch pozri aj nižšie) je prvá kniha Tóry (Pentateuchu) a hebrejskej Biblie (židovského Tanachu a kresťanského Starého zákona).
Názov
Názvy v slovenských vydaniach Biblie:
Podľa Encylopaedie Beliany je (Kniha) Genezis/Genesis/Kniha stvorenia/Kniha pôvodu názov Prvej knihy Mojžišovej používaný v Septuaginte a vo všeobecnej biblickej vede.
Po hebrejsky sa kniha volá בראשית – Be-rešit, Berešit, B’rešit, čo doslova znamená „Na začiatku“/„Na počiatku“, t. j. prvé slová Biblie.
Grécky názov Genesis doslova znamená zrod, stvorenie, príčina, počiatok, zdroj, pôvod.
Charakteristika
Genezis obsahuje prvú fázu dejín ľudstva. Neopisuje ju však spôsobom moderného vnímania dejín, ale podáva ich ako prvú fázu dejín spásy. Kniha je v prvom rade náboženským a nie historickým dielom. Jej cieľom je poukázať na to, že Boh mal od počiatku sveta a človeka určitý spasiteľný plán. Kresťania v knihe nachádzajú mnoho predobrazov Krista ako sú napr. Adam, Melchisedek, Izák, Ábel a pod.
Stará tradícia pripisovala autorstvo knihy Mojžišovi. Na základe výsledkov biblickej kritiky bolo vytvorených niekoľko teórií vzniku Pentateuchu (a teda aj knihy Genezis), o ktorých sa dodnes vedú diskusie.
Autorstvo a datovanie
Za autora knihy bol tradične považovaný Mojžiš. Starý zákon však výslovne hovorí o Mojžišovom autorstve len na niektorých miestach (napríklad Deut 31:9, Deut 31:24 – 26). V knihe Genezis sa takéto tvrdenie ani raz nevyskytuje. Až Filón Alexandrijský a Jozef Flavius (1.storočie n.l.) spomínajú Mojžiša ako autora celého Pentateuchu. Potom to prevzal aj Nový zákon (napr. Lukáš 24, 44) a napr. aj židovská tradícia (Babylonský Talmud).
Liberálny pohľad
Začal ním v stredoveku židovský učenec Abraham Ben Meir Ibn Esra (1092 – 1167), ktorý spochybňoval Mojžišovo autorstvo. Kládol otázky: Ako môže písať o vlastnej smrti? Prečo o svojej dobe hovorí „kedysi“? V časoch renesancie Mojžišovo autorstvo spochybňovali Baruch Spinoza, Thomas Hobbes a Richard Simon. Poukazovali na protirečenia v texte, opakovanie rovnakého textu na viacerých miestach a rôzne nekonzistencie v textoch, ktoré vyzerali akoby boli zložené z rôznych predlôh. Uznávali Mojžišovo autorstvo podstatných častí textu, ale tvrdili, že text bol upravovaný až do Ezdrášovej doby.
Francúzsky dvorný lekár Jean Astruc mal hebrejský text Genezis. V ňom sa na rôznych miestach vyskytovali dve formy Božieho mena: Elohim a J-H-W-H. Preto predpokladal, že predlohou pre súčasný text Genezis boli dva pramene. Ich autori používali rôzne Božie meno. Ďalší učenci hlavne Eichhorn, Gottfried, De Wette a Wellhausen sa podrobne zaoberali ďalšími detailami v texte. Tak vznikla známa teória dokumentov. Pomocou nej sa vysvetľujú mnohé nezrovnalosti v texte. Tvrdí, že Genezis sa skladá zo 4 prameňov. Označujú sa Elohista, Jahvista, Deuteronomista a Kňazský kódex. Tvrdí, že tieto pramene boli postupne napísané, skladané a upravované mnohými pisármi a kňazmi počas dlhých stáročí až približne medzi 10. – 2. storočím pred Kr. vznikla dnešná Genezis. Zároveň z nej priamo vyplýva, že z historického a faktického hľadiska je Genezis nespoľahlivá. Vylučuje Mojžišovo autorstvo a na Genezis pozerá ako na zbierku rôznych tradícií. Najpopulárnejšia bola táto teória v 19. storočí, v súčasnosti je voči nej veľa námietok. Vychádzala v podstate len z analýzy textu Genezis. Nebola preverená archeologickými nálezmi ani porovnaním s inými starovekými dokumentmi, lebo úroveň archeológie to v tej dobe ešte neumožňovala. Rozpory medzi učencami vznikajú pri prideľovaní jednotlivých častí textu jednotlivým prameňom. Takmer každý bádateľ ich priraďuje inak. Niekedy sa priraďujú aj jednotlivé polverše alebo dokonca slová. Je otázne, nakoľko je takáto analýza spoľahlivá. Aj v samotných prameňoch sa stále nachádzajú rôzne nezrovnalosti. Nasadenie tejto metodiky na iné texty (napríklad Korán) sa ukázalo nepoužiteľné. Ak na Genezis pracovali toľkí redaktori po stáročia, ako je možné, že ju neočistili od jasných protirečení a dubletov. Každé slovo Genezis bolo toľkokrát skúmané, že len špecialisti si dokážu udržať prehľad o aktuálnom stave výskumu. V súčasnosti je medzi liberálnymi vedcami zhoda len v tom, že Genezis sa skladá z viacerých prameňov. Z akých, kto ich napísal, kto spojil a kedy je nejasné.
Konzervatívny pohľad
Zastávajú ho najmä archeológovia a znalci iných starovekých textov. Najznámejšia je teória tabuliek navrhnutá P. J. Wisemanom. Text Genezis je možné rozdeliť na 12 častí. Hranicou medzi nimi je veta „…toto je rodopis…“; hebr. תוֹלְדוֹת tóledót, „rodopis“, „rodová kniha“, "história", "príbeh". P. J. Wiseman po archeologických vykopávkach a porovnaní s inými starovekými textami tvrdí: Podopiera to nasledovnými argumentmi: Ďalší autor – Josh McDowell, detailne rozoberá liberálnu teóriu dokumentov a systematicky sa pokúša vyvrátiť jej tvrdenia. Tvrdí, že nie sú dôvody neveriť, že bola spísaná Mojžišom v dobe Exodu z Egypta.
Zmiešaný izraelsko-nemecký tím vedcov podrobil text Genezis počítačovej analýze. Vedúci tímu Y. T. Radday referoval, že autorom jej textu je jeden človek.
Veľmi obsiahly komentár napísal Gordon Wenham. Podrobne sa zaoberá štruktúrou a historicitou jednotlivých častí Genezis. Mnohé často uvádzané protirečenia v texte Genezis považuje za zdanlivé. Jej text treba brať ako rozprávačský, nie právnický. V 1. kapitole je dovolené jesť ľuďom každú bylinu. V 2. kapitole im je zakázané jesť zo stromu poznania dobrého a zlého. Nemusí ísť o rozpor. Prvá kapitola je písaná zo širšieho pohľadu (etapy stvorenia), druhá kapitola sa zameriava na detaily o prvých ľuďoch. Opakovania niektorých častí textov vysvetľuje ako bežný rys hebrejského jazyka.
Je presvedčený, že kniha je zostavená podľa určitého plánu. Postupne sa opakujú tie isté motívy. Profesor B. Waltke tvrdí, že ju teda určite písal jediný autor, celú naraz a neporušená sa zachovala dodnes.
Historicita knihy Genezis
Ide o jednu z najkontroverznejších kníh svetovej civilizácie. Je podrobne vedecky skúmaná už niekoľko storočí. Názory na ňu sa líšili a líšia. Je to hlavne preto, že jej obsah je veľmi neobvyklý, zvlášť v prvých 11 kapitolách. Už od doby osvietenstva bola snaha vysvetľovať príbehy nie realisticky, ale mýticky. Hlavne v 19. storočí sa staroveké dokumenty vysvetľovali (napríklad aj Ilias a Odyseu – Trójsku vojnu) ako bájky a legendy, ktoré nepodávajú reálnu históriu. Preto hlavne liberálni teológovia vyzdvihovali predovšetkým filozofickú hĺbku textov Genezis a nespájali ju s reálnymi udalosťami. Pokrok archeológie priniesol výraznú zmenu. Kým prvých 11 kapitol ostáva stále predmetov sporov, všetky príbehy o patriarchoch možno považovať za zasadené do reálneho historického pozadia. Detaily v textoch zodpovedajú tomu čo sa dnes vie o starovekej Mezopotámii a Egypte. Potvrdili ich nielen archeologické vykopávky, ale aj rozlúštené staroveké dokumenty.
Štruktúra
Knihu je možné rozčleniť niekoľkými spôsobmi.
Stvorenie
V Knihe Genezis je opísané ako Boh stvoril svet za šesť dní – v šiestich časových rozpätiach alebo fázach (svetlo – nebesá – zem, voda, rastliny – nebeské telesá – morská zver a vtáky – ľudia a suchozemská zver), a potom oddychoval.
Adam a Eva
Boh stvoril Adama ("človek"), prvého človeka, zo zeme („Adama“) a ubytoval ho v rajskej záhrade. Aby nebol osamelý, stvoril z jeho rebra Evu, prvú ženu. Vzbura voči Bohu, pri ktorej Adam a Eva jedia zo zakázaného „stromu poznania dobra a zla“ (pred čím ich Boh varoval), má za následok ich vyhnanie z raja. Boh totiž nechcel aby jedli aj zo susedného stromu života.
Kain a Ábel
Narodia sa Kain a Ábel, prvé dve deti Adama a Evy. Kain zabije svojho brata a je vyhnaný, ale Boh ho označkuje, aby ho ľudia (ktorých pôvod sa však neuvádza) kvôli jeho previneniu nezabili. Kain, potom ako sa mu narodil syn Henoch (Enoch), založí prvé mesto.
Noe
Príbeh sa začína útržkovitou poznámkou o Božích synoch. V tom čase boli na zemi obri, ktorí mali s ľudskými dcérami deti. V knihe Genezis je uvedené, že pred potopou sa ľudia dožívali aj vyše 900 rokov, boli však hriešni. Boh sa rozhodne ich zničiť potopou, zachráni však Noema s rodinou, ktorý si na tento účel postaví loď (Noemova archa), kam vezme aj pár z každého druhu zvieraťa. Hoci Boh potom zistí, že aj Noemova rodina je hriešna, sľúbi už nikdy nezničiť ľudstvo potopou.
Babylonská veža
Najprv sa opisujú národy, ktoré sú potomkami Noema, a potom zrazu nasleduje opis stavby Babylonskej veže (Bawel; Gn 11,1 – 9). Ľudia sa vzbúria proti Bohu a za trest sú roztrúsení po Zemi a ich jazyky zmätené, čo má byť vysvetlením existencie početných jazykov sveta.
Abram a Sára
Kočovníka Abrama z Uru (neskôr nazývaný Abrahám) zavolá Boh do krajiny Kanaán, ktorá je krajinou jemu a jeho potomkom prisľúbenou. Sprevádza ho manželka Sarai (Sáraj, neskôr nazývaná Sára) a jeho rodina spolu s jeho synovcom Lotom s rodinou. Aby sa zabránilo konfliktom o pastviny, rozdelia sa Abrahám a Lot, pričom Lot presídli do údolia Sodomy.
Sodoma a Gomora
Abramovi sa zjavia traja anjeli a oznámia mu, že napriek ich vysokému veku budú mať so Sarai do roka syna. Navyše informujú o pláne Boha zničiť hriešne mestá Sodoma a Gomora. Abram prosí Boha o nezabitie nevinných, ale Boh zachráni len Lota s rodinou. Lotova žena sa pri úteku obzrie a pri pohľade na miesto skazy sa zmení na soľný stĺp. Lotove dcéry, asi v domnení, že bolo zničené celé ľudstvo, porodia s ich otcom deti, ktoré sa stanú otcami kmeňov Amon (Ammon) a Moab.
Izmael a Izák
Zo strachu, že nebudú mať dieťa, nechá Sarai (Sáraj) Abrama splodiť dieťa so svojou slúžkou Agar (Hagar). Dieťa dostalo meno Izmael. Keďže sa Agar (Hagar) po narodení Izmaela povýšila nad Sarai – Abrahámovu ženu, začala ju Sarai trápiť a Agar (Hagar) utiekla do púšte. Tam ju našiel Pánov anjel a povedal jej, že sa má vrátiť späť a pokoriť sa pred svojou pani. Boh napomína Abrama a Sarai (Sáraj) pre neveru a uzavrie s nimi zmluvu, podľa ktorého sa premenujú na Abrahám a Sára a musí sa vykonať obriezka všetkých mužských potomkov na znak potvrdenia.
Sára potom predsa len porodila syna Izáka. Izmael sa stal praotcom Arabov. Boh potom skúša Abrahámovu vieru tým, že požaduje, aby obetoval svojho syna, no Abrahám obstojí. Izák sa stal právoplatným dedičom Abrahámových zasľúbení, stal sa otcom Jakuba (pozri nižšie), ktorý neskôr prijal meno Izrael. Izrael mal 12 synov, z ktorých pochádza 12 kmeňov Izraela.
Jakub a Ezau
Po Jakubovom návrate k jeho rodičom sa jednej noci ocitne v súboji so záhadnou bytosťou (interpretovaná buď ako Boh, anjel, alebo ako človek). Jakub vyhrá a prinúti protivníka, aby ho požehnal. Tento mu nato dá aj nové meno „Izrael“ (=bojujúci s Bohom).
Jozef a bratia
Jozef je Jakubov najobľúbenejší syn a často udáva svojich bratov u otca, za čo ho títo nenávidia. Predajú ho ako otroka karaváne tiahnúcej do Egypta, ale Jakubovi povedia, že ho zabila divá zver.
Jozefa v Egypte predajú za otroka dvorskému úradníkovi faraóna. Jeho manželka nechá Jozefa s falošnými obvineniami uvrhnúť do väzenia, keď odmieta s ňou spať. Vďaka svojej schopnosti vykladať sny sa však Jozef oslobodí a stane sa vplyvným mužom Egypta. Potom, čo správne predpovie 7 bohatých a 7 suchých rokov v Egypte a krajinu zachráni pred hladomorom prípravou plánu na tvorbu zásob, má istú pozíciu vezíra.
Pretože jeho rodina v Kanáane trpí spomínaným suchom a chce v Egypte kupovať obilie, podarí sa mu priviesť ju k sebe do Egypta. Zmieri sa so svojimi bratmi a podarí sa mu ešte sa rozlúčiť so svojim umierajúcim otcom. Celá Jakubova (Izraelova) rodina (asi 70 ľudí) sa presťahovala do Egypta. Kniha Genezis sa končí správou o Jozefovej smrti.
Teológia
Genezis je kľúčová kniha nielen pre pochopenie Pentateuchu, ale celej Biblie. Práve v prvých 11 kapitolách, ktoré sú najkontroverznejšie, sú uvedené všetky podstatné zápletky; v ďalších knihách Biblie sú už len riešené. Postupne uvádza, že Stvoriteľom a preto vlastníkom a Pánom celého vesmíru je Boh. Vysvetľuje pôvod človeka a zmysel jeho existencie. Uvádza porušenie prvotnej dokonalosti prírody a celého ľudstva ako dôsledok neposlušnosti (hriechu) prvého ľudského páru. Uvádza Boží sľub, že príde Vykupiteľ (protoevanjelium). Zdôrazňuje Božiu lásku k ľuďom napriek ich pádu.
Kapitoly 12 – 50 obsahujú pradejiny izraelského národa. Zároveň ide o začiatok Božieho plánu záchrany ľudstva. Potomok Abraháma sa stane požehnaním pre všetky národy. Bude to Vykupiteľ ľudstva, ktorého Boh prisľúbil už v raji.
Najstaršie kresťanské komentáre a homílie vznikali na opis stvorenia.
Saint-Pierre-Montlimart
Saint-Pierre-Montlimart je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3716
NGC 3716 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 6. apríla 1866.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
1317 Silvretta
1317 Silvretta je planétka s priemerom 138 km, ktorú objavil K. Reinmuth 1. septembra 1935.
Exchangeable image file format
Exif (z anglického Exchangeable image file format) sú metadáta pridávané digitálnymi fotoaparátmi do jednotlivých vytvorených súborov. Podporované formáty sú JPEG, TIFF, RIFF a WAVE. Podporované nie sú JPEG 2000 a PNG.
Exif navrhlo japonské priemyselné združenie JEIDA, verzia 2.1 z júna 1998, verzia 2.2 z apríla 2002. I keď v súčasnosti špecifikáciu žiadne priemyselné združenie alebo organizácia pre normalizáciu oficiálne nespravuje, využíva ju prakticky každý výrobca fotoaparátov. Špecifikácii chýba podpora pre filmové formáty a obrázky s vyššou farebnou hĺbkou.
Pretože metadáta sú vložené priamo v nasnímanom súbore, môžu sa pri prípadných úpravách v softvéri zmeniť, alebo aj stratiť.
Pri použití Exif-u v obrázkoch JPEG sa Exif dáta ukladajú do segmentu 0xFFE1, kde je v podstate uložený súbor TIFF. V súboroch TIFF privátny tag 0x7869 definuje podobrázkový adresár, ktorý ukladá hlavné Exif dáta. Exif v JPG zaberá presnú veľkosť 64kB.
Hríb smrekový
leftHríb smrekový (staršie: hríb podborovník, ľudovo: smrekáč ; lat. Boletus edulis v užšom zmysle, staršie: Boletus bulbosus) je jedlá huba z rodu hríb (Boletus) z čeľade hríbovité. Staršie sa niekedy zaraďoval ako súčasť druhu hríb obyčajný (Boletus edulis v širšom zmysle), a to niekedy pod slovenským názvom hríb obyčajný smrekový.
Rozsah druhu
Do druhu hríb smrekový (Boletus edulis v užšom zmysle) sa dnes zaraďujú aj nasledujúce taxóny, ktoré sa do začiatku 21. storočia niekedy uvádzali ako samostatné druhy: a u niektorých súčasných autorov aj nasledujúce taxóny alternatívne zaraďované ako samostatné druhy: (Vysvetlivka: V hranatej zátvorke je uvedený rok prvého opisu taxónu ako samostatného druhu)
Opis
Klobúk je široký 50-200 mm, spočiatku je belavý, neskôr hnedastý (prípadne červenkastohnedý), občas sivohnedý, často s úzkym belavým lemom; z iného hľadiska je najprv plstnatý, neskôr úplne lysý. Rúrky sú spočiatku belavé, neskôr zelenkasté alebo zelenkastožlté. Hlúbik má veľkosť 60 - 200 x 20 - 60 mm, spočiatku je bruškatý, neskôr kyjovitý či valcovitý, belavý až hnedastý. Sieťka (útvar v hornej tretine hlúbika) pokrýva len hornú polovicu hlúbika a je spravidla menej výrazná než pri hríbe dubovom.
Využitie
Je to jedlá a vynikajúca huba, vhodná na sušenie i na mrazenie.
Je medzi hubármi veľmi obľúbená, pretože obyčajne rastie vo veľkých množstvách a neraz vytvára veľmi veľké plodnice.
Zámena
Zámena je možná s ostatnými hubami z bývalého druhu hríb obyčajný, najviac azda s hríbom dubovým.
Okrem toho je možná zámena s nejedlým a odporne horkým podhríbom žlčovým (Tylopilus felleus), s ktorým často rastie na spoločných lokalitách.
Champigneulle
Champigneulle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 60 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Hradec Králové
Hradec Králové (skloňuje sa len prvé slovo názvu; slovenské prídavné meno znie královohradecký) je štatutárne mesto na východe Čiech a metropola Hradeckého kraja, ležiace na sútoku riek Labe a Orlice.
Dejiny
Strategická lokalita pri dôležitom brode na sútoku Labe a Orlice bola osídlená už v praveku. V lokalite Plotiště na severozápadnom okraji mesta sa potvrdili nálezy tak z obdobia praveku, ako aj z doby rímskej. Výhodnosť polohy na starej ceste z Prahy do Krakova priamo nabádala na vznik obchodnej osady a tak už krátko po vzniku Českého kráľovstva sa tu v 10. storočí nachádzalo slovanské hradisko Slavníkovcov. Po vyvraždení rodu Přemyslovcami v roku 995 sa Hradec stal sídlom kniežaťa a správnym centrom rozsiahleho územia severovýchodných Čiech.
Význam Hradca zvýraznilo jeho povýšenie Přemyslom Otakarom I. na slobodné kráľovské mesto v roku 1225, ktoré prospelo ďalšiemu rozvoju. Do mesta prišli nemeckí kolonisti a mnoho obchodníkov a remeselníkov, čím sa osídlil celý ostroh, okolo ktorého bolo vybudované opevnenie, chrániace hrad a jadro mesta. Množstvo priznaných výhod počas 14. storočia posilnilo postavenie mesta, ktoré sa stalo významom, rozlohou a počtom obyvateľov druhým najdôležitejším mestom krajiny. V meste, ktoré sa rozkladalo na 15. ostrovoch a oboch stranách Labe a Orlice a v ktorom sídlili české kráľovné, bol počas najväčšieho stavebného rozmachu postavený chrám sv. Ducha, 7 farských kostolov, 2 kláštory, 3 špitály, ale aj 16 mostov. Husitské obdobie zastavilo rozmach Hradca, kde bol napokon v roku 1424 pochovaný Ján Žižka. K hospodárskemu oživeniu došlo až za vlády Jiřího z Poděbrad a Vladislava Jagelovského.
Odboj proti cisárovi Ferdinandovi znamenal v roku 1547 stratu kráľovských výsad, konfiškáciu majetku a tým opätovný úpadok mesta. Časť majetku a práv bola Hradcu vrátená v roku 1562, no pokles vplyvu a významu mesta to nezabránilo. Najťažšie obdobie však obyvatelia i mesto zažilo počas tridsaťročnej vojny, keď bolo okupované švédskym vojskom a keď došlo k rozsiahlej devastácií pamiatok i obydlí v meste i širokom okolí. V roku 1664 tu bolo zriadené biskupstvo a kostol sv. Ducha sa stal katedrálnym chrámom, pri ktorom vznikla kapitula. Stavebný rozmach v barokovom slohu zmenil tvár mesta, v ktorom pribudol chrám Nanebovzatia Panny Márie, biskupská rezidencia, kaplnka sv. Klimenta, nový morový stĺp a seminárny kostol sv. Jana Nepomuckého.
Územný plán z rokov 1926 - 1928 predurčil dnešný vzhľad centra s okružným princípom, na ktorý nadväzovali nasledovné koncepcie. V meste vznikli priemyselné podniky, školy, úrady, ale aj komunikácie a celé štvrte. Hradec Králové sa vyvíjal ako hospodárske centrum východných Čiech, bol sídlom kraja a jeho populácia presiahla 100 tisíc obyvateľov.
Verejná knižnica Mikuláša Kováča v Banskej Bystrici
Verejná knižnica Mikuláša Kováča v Banskej Bystrici (skratka VKMK) je univerzálna verejná knižnica.
Knižnica má metodickú pôsobnosť v okresoch Banská Bystrica a Brezno. Zriaďovateľom knižnice je Banskobystrický samosprávny kraj.
VKMK a Wikipédia
Knižnica dovolila prevziať záznamy zo svojej bibliografickej databázy OSUD - OSOBNOSTI. Záznamy možno nájsť v kategórii Zdroj OSUD VKMK.
Boletus edulis
Boletus edulis môže byť:
Polkowice
Polkowice je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat polkowicki v rovnomennej gmine. Jedná sa o jedno z hlavných centier Legnicko-Głogówskej medenej oblasti – vysoko rozvinutej hospodárskej oblasti.
Huba
Huba môže byť:
Polkowice
História mesta
História mesta Polkowice siaha do dávnych čias. Približne v roku 1150 mala byť na mieste dnešného mesta postavená poľovnícka kúria s názvom Bolkowice, ktorá sa neskôr stala obchodnou osadou.
Huba
HUBA je maďarský vojenský plán z roku 1938, pozri HUBA (vojenský plán)
Polkowice
História mesta
Názov Polkowice pochádza z mena Bolko, čo je staropoľský derivát slovanského mena Bolesław.
Tachovský vodopád
Tachovský vodopád je prírodná pamiatka ev. č. 2268 západne od dediny Tachov, miestnej časti obce Troskovice v okrese Semily. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český ráj.
Polkowice
Za vlády Piastovcov a Habsburgovcov
Mestské práva udelil Polkowiciam głogovský vojvoda Konrád I. pravdepodobne v roku 1265. Polkowice sa spomínajú ako „civitas“ z roku 1291, pojem ktorý slúžil na definovanie nepoľnohospodárskych spoločenstiev. V istom roku dostali Polkowice aj erb.
Tachovský vodopád
Ochrana
Predmetom ochrany je geomorfologický fenomén - kaskáda z kompaktného penovca, sintrové povlaky na kremičitom pieskovci, skalné perforácie a jaskyne.
Polkowice
Za vlády Piastovcov a Habsburgovcov
V roku 1361 sa Polkowice stali majetkom Henricha v. Železného, ktorý bol od roku 1344 poddaným českej koruny. Mesto bohatne rozvojom remesiel a obchodu.
V roku 1407 radcovia odkúpili dedičné práva od rodiny von Rechen a vymenovali prvého starostu Mathiasa Kaisera. Prvá drevená budova radnice je vo výstavbe. V roku 1489 sa posledné piastovské knieža z Hlohova vzdáva kniežatstva v prospech českého a uhorského kráľa Mateja Korvína.
Po jeho smrti sa Hlohovské vojvodstvo stalo dedičným územím českého štátu. V roku 1526, po smrti Ludwika II. Jagiellończyka, sa Polkowice dostali pod nadvládu Habsburgovcov v súlade s dynastickým usporiadaním z roku 1515.
Vojny a okupácie
Výbuch tridsaťročnej vojny (1618-1648) priniesol mestu obrovské výdavky súvisiace s udržiavaním dislokovaného vojska. Za posledných 10 rokov konfliktu sa Polkowice úplne vyľudnili.
Mesto, obnovujúce sa po vojne, postihla v roku 1680 ďalšia katastrofa - mor, ktorý zdecimoval počet jeho obyvateľov. Históriu Polkowíc na tomto mieste rozšíril patrón mesta sv. Sebastián, na ktorého sa obyvatelia v tejto ťažkej chvíli obrátili na pomoc.
Keď v roku 1805 vypukla vojna medzi Rakúskom a Francúzskom, Prusko sa do nej rýchlo zapojilo. Už v novembri 1806 stáli vojská napoleonskej armády pri pevnosti Głogów, ktorú dobyli 3. decembra.
Údržba stoviek dôstojníkov, vojakov a koní padla na plecia obyvateľov jedného z najmenších miest Dolného Sliezska. V dôsledku mieru v Tylże, uzavretého 7. júla 1807, boli Polkowice spolu s Głogówom pod francúzskou okupáciou, ktorá trvala 7 rokov a 4 mesiace. Mesto v tom čase chátralo a vojnové bremená ho priviedli do hospodárskeho krachu.
Čas vývoja
Po okupácii sa mesto v nasledujúcich desaťročiach rozvíjalo tak, ako nikdy predtým, a to v hospodárskej aj sociálnej oblasti. Vznikli početné spolky a združenia. Rozvinul sa kultúrny život, založená sporiteľňa, sirotinec, evanjelická a katolícka škola, výchovný ústav a materská škola. Neskôr vznikol aj poľnohospodársky zväz, mliekarenské družstvo, telocvičný zväz a spolok cyklistov (Konkordia) a aj dobrovoľný hasičský zbor. Od roku 1882 vychádzal mestský denník „Polkwitzer Stadtblatt“. Od roku 1911 už všetci obyvatelia mesta využívali elektrinu.
1. a 2. svetová vojna
náhľad|Polkowický rýnok Roky prvej svetovej vojny priniesli neopísateľnú obetavosť obyvateľov Polkowíc. Aktívne sa podieľali na zbierkach peňazí na vojnové účely a darov pre bojujúcich vojakov. Kostolné zvony boli tiež odstránené a odovzdané pre vojnové potreby.
Na frontoch 1. svetovej vojny zahynulo 45 Polkowičanov a ďalších 18 zomrelo na následky zranení.
Po vypuknutí druhej svetovej vojny boli obyvateľom Polkowíc zhabané autá a kone. V nasledujúcich rokoch bolo do armády odvedených asi 400 obyvateľov Polkowiec - viac ako polovica z nich sa z frontov nevrátila (v roku 1939 mali Polkowice asi iba 1600 obyvateľov).
Napriek tomu, že frontové operácie Polkowice obchádzali, obyvatelia mesta a majitelia dielní, obchodov, hotelov a reštaurácií počas vojny museli v noci zatemňovať okná.
Polkowice boli dobyté Červenou armádou 9. februára 1945, pričom sa v meste prakticky vôbec nebojovalo.
Novodobá história Polkowíc
Koncom roku 1946 prišli Polkowice o mestské práva. Do veľkej miery to ovplyvnilo ich hospodársky a sociálny rozvoj v prvých povojnových rokoch. V roku 1947 v rámci operácie „Vistula“ prišlo niekoľko ukrajinských rodín aj z gorlického poviatu v Rzeszówskom vojvodstve.
V roku 1955 sa pod vedením Dr. Jana Wyżykowského začalo hľadanie medených rúd. Úspešne boli dokončené o dva roky neskôr (1957) po objavení prítomnosti medenonosných bridlíc v predsudetskej monooklíne vynikajúcim poľským geológom Prof. Józef Zwierzycki.
Prvá skúšobná ťažba medenej rudy sa uskutočnila 5. novembra 1965 a v rokoch 1968-1972 bola rozvinutá plná výrobná kapacita.
Rozvoj ťažby medi v Polkowiciach súvisel s priestorovým a populačným rozvojom mesta. Mestské práva boli obnovené 1. januára 1967.
Zaujímavé miesta
'''Kostol sv. Barbory''' - Bol postavený uprostred 18. storočia ako evanjelický chrám. Veža kostola pochádza z roku 1828. Vo vnútri na ľavej strane hlavného oltára je umiestnená socha sv. Barbory, patrónky baníkov.
'''Kostol sv. Michala Archanjela''' - Postavený v druhej polovici 14. storočia ako drevený katolícky kostol. Považuje sa za najstaršiu pamiatku sakrálnej architektúry v meste. Bol mnohokrát prestavaný, za svoju dnešnú podobu vďačí prístavbe z konca 17. storočia, ktorá mu dáva klasickú barokovú podobu. Oltár a obraz v kostole sú zasvätené sv. Sebastiánovi. náhľad|Kostol sv. Michala Archanjela (2011)
Polkowický veterný mlyn (Wiatrak) - Bol postavený v 80. rokoch 19. storočia na mieste dreveného veterného mlyna, ktorý v roku 1846 vyhorel. Pri jeho stavbe bol doň nainštalovaný aj parný stroj, a neskôr sa stal prvým elektrifikovaným veterným mlynom v oblasti. Bol v prevádzke až do 20. rokov 20. storočia, neskôr chátral. Dnes sa v ňom nachádza expozícia o histórii Polkowíc.
Karlove Vary
Karlove Vary (iné názvy: Karlovy Vary  ; zriedkavo Karolove Vary, zriedkavo Karlove Kúpele ; historicky: Karlov Kúpel ; čes. Karlovy Vary ; nem. Karlsbad) sú štatutárne mesto v západných Čechách a metropola Karlovarského kraja.
Semněvice
Semněvice je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 176 obyvateľov, z toho 89 mužov a 87 žien, pričom priemerný vek v obci bol 33,1 roka (muži 34,3 roka, ženy 31,8 roka).
Karlove Vary
Majú rozlohu a 49 326 obyvateľov. Je to významné kúpeľné mesto so známym sklárskym a potravinárskym priemyslom.
Environment
Environment môže byť:
1318 Nerina
1318 Nerina je planétka s priemerom 14 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 24. marca 1934.
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1995
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1995 boli v poradí 24. majstrovstvá Európy v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konali sa v Haarleme, v Holandsku od 7.16. júla 1995, za účasti 10 tímov. Nováčikmi turnaja boli tímy Ukrajiny a Slovinska. Holandsko hostilo ME po siedmykrát, naposledy v roku 1985. 15-krát v histórii zvíťazilo Holandsko, z toho šiestykrát ako organizátor. Tretie Belgicko získalo medailu po 10 rokoch.
Pretože sa počet účastníkov na ME zvýšil z 8 na 10, z predchádzajúcich ME nevypadlo žiadne družstvo. Z tohtoročných ME nevypadol takisto žiadny tím, pretože počet účastníkov na ME 1997 sa zvýšil z 10 na 12.
NGC 3717
NGC 3717 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. apríla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
Dante Alighieri
náhľad|Dante a Beatrice v záhrade (Cesare Saccaggi, 1903) Dante Alighieri alebo Alighiero, celým menom Durante di Alighiero degli Alighieri, známy aj pod menom Dante (* medzi 21. májom až 21. júnom 1265, Florencia – † 14. september 1321, Ravenna) bol jeden z najvýznamnejších talianskych básnikov a spisovateľov. Je predstaviteľ renesančného humanizmu, a v rámci politického života bol na strane bielych guelfov. Svojimi názormi a dielami prispel aj k rozvoju jazykovedy, talianskeho jazyka a k vývoju politickej filozofie. Jeho najväčšie dielo je Božská komédia, kde zobrazuje stav duše po smrti v troch zásvetných ríšach: v pekle, očistci a v raji. Pre dejiny politickej filozofie má veľký význam latinsky spis De monarchia. V Danteho názoroch badať príklon k averroizmu a k svetelnej metafyzike novoplatonizmu.
Dante je vynikajúci predstaviteľ počiatkov renesančnej filozofickej kultúry, ktorého dielo sa stalo základom nového humanistického učenia o človeku. Dante si osvojil výsledky antickej kultúry, arabského myslenia, katolíckej teológie (tomizmus) a averroizmu.
Mladosť a vzdelanie
Z jeho detstva sa veľa nevie. Pochádzal z nezámožnej mestskej šľachty. Detstvo prežil v rodnej Florencii, kde sa na detskej májovej slávnosti roku 1274 ocitol vedľa rovnako starého dievčaťa, ktorej zjavom bol tak oslnený, že o nej platonicky sníval celý život. Volala sa Beatrice Portinariová. Bola dcérou bankára a zakladateľa florentskej nemocnice Santa Maria Nuova. Neskôr sa vydala za Simona de Bardi. Beatrice, takisto ako dieťa, mu zrejme venovala len čiastočnú pozornosť, pre Danteho bol však tento zážitok duchovným zjavením, ktoré ho ovplyvnilo na zvyšok života. Bola inšpirátorkou jeho poézie.
Diaľnica D48 (Česko)
Diaľnica D48 (do 31. decembra 2015 Rýchlostná cesta R48 ) je diaľnica v Česku, ktorá spája diaľnicu D1 pri Bělotíne a Český Těšín cez Nový Jičín a Frýdek-Místek.
Na konci roka 2020 boli v prevádzke úseky:
Brandon Mychal Smith
Brandon Mychal Smith (* 29. máj 1989, Los Angeles, Kalifornia, USA) je herec, komik, spevák a raper, ktorý sa preslávil postavmi Li'l Danny Dawkins v americkej komédii Phil of the Future, Nico Harris v americkom sitkome Sonny vo veľkom svete a Stubby vo filme, Rande s hviezdou. Povinnú školskú dochádzku absolvoval doma. V maturitnom ročníku navštevoval a absolvoval University High School v Los Angeles.
Kariéra
Brandon Smith získal ocenenia „Family Television Award“ a Young Artist Award v roku 2007 za úlohu Tayshawna v The Ron Clark Story, kde hral aj Matthew Perry. Medzi jeho ďalšie filmy patrí Adulthood a tiež si opakovanie zahral aj roliu Maria v Unfabulous. Neskôr získal hlavnú úlohu vo filme Charmed. Zahral si aj vo filme z produkcie Disney Channel, Rande s hviezdou, spolu s hercom Sterlingom Knightom. Smith tiež naspieval pesničku "Party Up" pre film Rande s hviezdou. V súčasnosti pracuje s Maxrank na svojom najnovšom albume.
Plauzat
Plauzat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Quentin-en-Mauges
Saint-Quentin-en-Mauges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
In the Woods…
In the Woods… je nórska metalová skupina.
Saint-Quentin-en-Mauges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.