cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Úradnícke skúšky v Číne
V ríšach Ťin (1115–1234) a Jüan (1271–1368)
Nečínske dynastie Ťin a Jüan systém obmedzovali, rušili a zase znovu zavádzali, avšak dôležité pozície obsadzovali kandidátov z radov nečínskych národov, ktorí skúškami a nutným dlhoročným štúdiom konfucianizmu neprechádzali.
V ríšach Ming (1368–1644) a Čching (1636–1911)
V mingskej Číne bol skúškový systém napriek prechodnému zrušeniu v rokoch 1373 – 1384 opäť hlavným zdrojom doplňovania radov úradníkov. Čchingská vláda skúškový systém prevzala, zrušený bol až roku 1905.
V klasickej podobe v mingskej a čchingskej ére začalo štúdium budúceho úradníka už v ranom veku. Než sa prihlásil k prvým skúškam na okresnej úrovni – teoreticky do pätnástich rokov veku, v praxi obvykle neskôr – poznal prakticky naspamäť predpísanú literatúru, ktorej základom boli štyri knihy konfuciánskych klasikov.
Skúšky boli trojkolové, témy otázok boli vyberané zo štyroch kníh a piatich klasikov, kandidáti komponovali báseň a písali politické eseje (tzv. osemdielny esej).
Prístup k skúškam mal teoreticky každý muž, okrem príslušníkov nízkych povolaní (herci, mäsiari, a pod.). Reálne neboli prostriedky a čas na štúdium dosiahnuteľné pre každého. Spravidla sa ku skúškam hlásili kandidáti z rodín džentry – vzdelaných pozemkových vlastníkov.< náhľad| Skúškový areál so 7500 bunkami pre kandidátov, [[Kuang-tung, 1873]] Ak absolvoval okresné, prefektúrne a kvalifikačné skúšky (縣試, sien-š’;府試, fu-š’;院試, jüan-š’), súhrnne označované za učňovské skúšky (童試, tchung-š’), mohol kandidát začať štúdium na štátnej škole. Dostal titul šeng-jüan (生員, štátny študent), tešil sa spoločenskému postaveniu úradníka, bol oslobodený od platenia daní a ešte dostával od štátu štipendium, ale nemohol vykonávať neprimerane nízke povolania, ako remeselník. Škola slúžila predovšetkým ako registračné miesto študentov, výučba bola len formálna a uchádzač bol odkázaný na samoštúdium a domácich učiteľov. Študenti boli každoročne preskúšaní, neúspešní stratili štipendium, či boli vylúčení.
Dôsledky skúšok
Systém skúšok ako metóda náboru úradníkov, z toho vyplývajúceho prístupu k moci, prestíži a následne aj bohatstva, bol dôležitým mechanizmom, ktorými ústredná vláda udržiavala lojalitu miestnych elít. Tak bola podporená súdržnosť čínskeho štátu a oslabené tendencie k regionálnemu separatizmu. Kvóty stanovené pre provincie a prefektúry zabezpečovali šancu na úspech aj pre reprezentantov elít okrajových regiónov, znevýhodnených nižšou úrovňou vzdelanosti.
Anton Cepka
Anton Cepka (* 17. január 1936 Hlohovec – † 26. december 2022, Svätý Jur) patril k zakladateľským osobnostiam moderného šperku a bol najvýznamnejším profesionálne školeným šperkárom 20. storočia na Slovensku. V roku 1990 sa stal prvým predsedom Združenia šperkárov Aura a založil Ateliér šperku na VŠVU v Bratislave.
Životopis
Anton Cepka sa narodil 17. januára 1936 v Šulekove (dnes súčasť Hlohovca). Pod vedením Antona Drexlera a Ludwika Korkoša absolvoval v rokoch 1952–1957 odbor rezbárstva na Strednej škole umeleckého priemyslu v Bratislave. V štúdiu pokračoval na Vysokej škole umeleckopriemyselnej v Prahe v špeciálnom ateliéri na spracovanie kovov pod vedením Jána Nušla a Aleny Novákovej a tú absolvoval roku 1963. Jeho kolekcia strieborných šperkov, ktorú odovzdal ako diplomovú prácu, získala roku 1964 Zlatú medailu a Bavorskú štátnu cenu na Medzinárodnom veľtrhu umeleckého remesla v Mníchove. Ocenenie mu otvorilo cestu do sveta a v nasledujúcich rokoch sa stal najčastejšie uvádzaným československým šperkárom v zahraničí.
Úradnícke skúšky v Číne
Dôsledky skúšok
Skúškový systém slúžil aj na udržanie kultúrnej jednoty a konsenzu o základných hodnotách. Jednotnosť obsahu skúšok znamenala, že príslušníci miestnych elít v celej Číne boli indoktrinovaní rovnakou konfuciánskou ideológiou. Aj keď len malá časť (asi 5 percent) z tých, ktorí začali štúdium, uspel a získal titul, nádej na úspech viedla mnohých k štúdiu konfuciánskych klasikov. Aj tí, ktorí neprešli všetkými stupňami skúšok, získali vážnosť úmernú ich úspechu a tvorili miestne džentry.
Anton Cepka
Životopis
Jeho prínos pre svetové šperkárstvo bol uznaný spoločnosťou zlatníkov v Hanau udelením ceny Čestný prsteň roku 1990.
V roku 1990 založil Ateliér šperku (neskôr ateliér S+M+L_XL Kov a šperk) na Vysokej škole výtvarných umení (VŠVU) v Bratislave, ktorý viedol do roku 1995 (od roku 1993 ako docent ). Roku 1999 dostal Čestnú medailu a roku 2001 mu bol udelený titul Doktor honoris causa.
V roku 2015 mal ako vôbec prvý zástupca východnej Európy autorskú výstavu šperkov v Pinakotek der Moderne v Mníchove. Slovenská národná galéria mu usporiadala autorskú výstavu k 60. narodeninám roku 1996 ak 80. narodeninám v roku 2016.
Anton Cepka celú časť svojho produktívneho života žil a tvoril vo Svätom Jure kde 30. decembra 2022 zomrel.
Dielo
Cepkove prvé šperky ovplyvnené štrukturalizmom boli tvarovo bohaté a zložité štruktúry vytvorené letovaním. Roku 1970 sa stal členom Klubu konkrétistov a priklonil sa ku konštrukciám z elementárnych geometrických prvkov. Prelínaním niekoľkých geometrických plánov, farebným akcentom alebo zasadením prvku z plastu, skla alebo kameňa dosiahol plastický účinok. Jeho šperky zo strieborného plechu sú tvarované priebojníkmi a ihlami alebo vyrezávané lupienkovou pílkou do formy jemných sietí. Najčastejšie tvoria brošne a prívesky zo striebra, farebných polodrahokamov, optického a akrylátového skla.
Neskôr sa okrem šperku venoval aj kinetickým objektom a monumentálnej plastike. Jeho prvou exteriérovou realizáciou bol kinetický objekt pre košické sídlisko z roku 1966. Cepka videl v konštruktivizme zmysel pre precíznosť, jasnú formu a matematicky prepočítané proporcie. Jeho šperky aj rozmerné plastiky sú odrazom civilizačných prejavov a pripomínajú umelo skonštruované vtáky, hmyz alebo lietadlá a kozmické lode. V kinetických objektoch sú strohé konštrukcie oživené systémom ráheň a vahadiel, ktorý im dodáva ľahkosť, hravosť a vtip.
Cepka realizoval od roku 1966 celkom 13 abstraktných sôch a kinetických objektov v rade slovenských miest a jeho reliéfne plastiky zdobili okolo 20 svadobných siení. Z pôvodných diel sa po roku 1989 zachoval iba zlomok.
Amerikán
Amerikán alebo Amerikánec (v prvom význame nárečovo aj: Amerikan alebo Amerikant ) môže byť:
Amerikán môže byť aj:
Pegboard Nerds
Do roku 2011, Alexander Odden aj Michael Parsberg tvorili hudbu oddelene. Prvý krát sa stretli v roku 2005. V roku 2011 sa rozhodli, že sa spoja - no hudbu začali vydávať až o rok neskôr.
Populárna tvorba
Medzi ich najpopulárnejšie skladby patrí „Razor Sharp“ alebo aj „Disconnected“. Tieto skladby boli najsledovanejšie skladby na YouTubovom kanály Monstercat, dokým ich nepredbehol Tristam & Braken.
21. októbra 2015, Pegboard Nerds vydali „Pink Cloud EP“, na podporu rakoviny prsníka. Táto skladba dosiahla druhé miesto v zozname najpredávanejších elektro albumov na iTunes (iTunes Dance Albums) a dostala sa do 10 najlepších tanečných albumov na Billboarde (Top 10 Billboard Dance albums).
27. mája 2016 vydalo duo spolu s NGHTMRE a Krewella dubstep skladbu „Superstar“, ktorá na Beatporte dosiahla ocenenie Top Dubstep skladby.
Mária Basilidesová
Mária Basilidesová (* 11. november 1886, Jelšava, Slovensko† 26. september 1946, Budapešť, Maďarsko) bola slovenská operná speváčka.
Život a kariéra
V roku 1911 získala diplom sólovej speváčky na Hudobnej akadémii v Budapešti. Od tohto roku vystupovala v Ľudovej opere a od roku 1915 bola členkou Štátnej opery v Budapešti. Bola poprednou interpretkou operných postáv vo svojom žánri (alt) aj interpretkou piesní a oratórií, ktorá často hosťovala aj v zahraničí. Ako stúpenkyňa pokrokového hnutia pravidelne vystupovala počas Hothyho režimu na kultúrnych podujatiach pre robotníkov. Zaslúžila sa o propagáciu diel B. Bartóka a Z. Kodálya.
Saussignac
Saussignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Л
náhľad|Písmeno Л Л (minuskula л) je písmeno cyriliky.
Písmeno sa nevyskytuje v azbuke čukotčiny, kde bolo kvôli odlišnej výslovnosti nahradené písmenom Ԓ.
V latinke písmenu Л zodpovedá písmeno L (l), v gruzínskom písme písmeno ლ a v arménskom písme písmeno Լ (լ).
V hlaholike písmenu Л zodpovedá písmeno Ⰾ.
Mareuil-Caubert
Mareuil-Caubert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Električka SBPD číslo 150 (Brno)
Električka SBPD číslo 150 bol prototypový dvojnápravový obojsmerný električkový vozeň, vyrobený v roku 1931 vo vlastných dielňach Spoločnosti brnianskych elektrických pouličných dráh. K ďalšej produkcii tohto typu už nedošlo, takže vyrobená električka ostala v brnianskej prevádzke unikátom. Zničená bola v roku 1945 pri požiari vozovne Pisárky.
Historické pozadie
V 20. rokoch 20. storočia sa v Severnej Amerike a neskôr aj v západnej Európe rozšírili električky novej konštrukcie so stredným vstupom (typ Peter Witt a odvodené). Koncepcia sa dostala aj do Česko-slovenska, kde boli od roku 1930 vo veľkom množstve vyrábané pre Prahu podobne konštruované vlečné vozne „Krasin“, ktoré doplnila skúšobná štvorica motorových vozňov, všetky pochádzajúce z Ringhofferovej vagónky. Bratislavský dopravca si objednal zo studéneckej vagónky šesť luxusných vozňov tejto koncepcie (č. 201 – 206). Společnost brněnských pouličních drah elektrických (SBPD) sa vydala inou cestou a počas roka 1931 si vyrobila vo vlastných dielňach skúšobný prototypový vozeň so stredným vstupom.
Konštrukcia
Obojsmerný prototypový vozeň č. 150 sa výrazne odlišoval od električiek z Královopolskej, ktoré boli vtedy dodávané do Brna. Pojazd vozňu bol dvojnápravový volnoosý s rázvorom. Každú z náprav poháňal trakčný motor Sécheron s výkonom 50 kW, prenos hnacích síl sa uskutočňoval dvojstupňovými prevodovkami. K brzdenia slúžila u každej nápravy brzdová sústava tvorená dvoma kotúčmi a dvoma čeľusťami. Vozňová skriňa bola tvorená oceľovým rámom, na ktorom spočívala oceľová kostra. Tá bola zvonku obložená drevenými peřejkami, v hornej medziokennej časti bola oplechovaná. Strecha bola drevená, valená a pokrytá nepremokavým plátnom.
Vozeň bol vybavený dvoma dverami v strednej časti (v každej bočnici jednými), ktoré boli dvojkrídlové, posuvné a pneumatické diaľkovo ovládané zo stanovišťa vodiča. Stredná nástupná plošina sa nachádzala vo výške nad temenom koľajnice (TK). V krajných častiach vozňu sa nachádzali dva salóny pre cestujúcich (s podlahou nad TK), ktoré boli od plošiny oddelené priečnymi stenami bez dverí. Kožou potiahnuté sedadlá boli usporiadané pozdĺžne. V oboch čelách vozňa sa nachádzali stanovišťa vodiča. Električka bola vybavená kontrolérami BBC a pantografom AEG. V zime boli zapojené odporníky v salónoch pre cestujúcich, ktoré tak zároveň zabezpečovali teplotný komfort pasažierov (odtiaľ prezývka vozidla „Tepluška“), v lete boli využívané odporníky na streche.
Dodávky električiek
V roku 1931 bol vyrobený jediný vozeň tohto typu.
Prevádzka
Električka č. 150 bola v dielňach SBPD dokončená v závere roka 1931 a ešte pred Vianocami vykonala technickú skúšku. Do prevádzky bol vozeň zaradený 17. januára 1932. Prevádzkovaný bol sólo, prevažne na linku 5, prevádzka s vlečnými vozňami nie je doložená. Využívaný bol aj pre komerčné objednané jazdy (napr. svadba, a pod.). Električka trpela, ako väčšina prototypov, radom detských chorôb a jej prevádzka nebola príliš spoľahlivá. Okrem menších závad išlo napr. o odpory, ktoré sa prehrievali a ktoré museli byť už v septembri 1932 rekonštruované. Časté problémy boli s diaľkovým pneumatickým systémom zatvárania dverí. V lete 1934 a na jeseň 1938 prerobila električka celkové hlavné opravy. Po roku 1939 častejšie hnevala ručná brzda. Vozeň sa aj prežil niekoľkých menších nehôd. Naposledy je električka č. 150 doložená v prevádzke k 17. septembra 1942, však dochované prevádzkové záznamy z obdobia existencie protektorátu Čechy a Morava sú značne neúplné, teda možno predpokladať, že vozeň jazdil aj po tomto dátume. S ohľadom na jej problematickú prevádzku a rad závad asi bol často odstavený vo vozovni, alebo sa nachádzal v dielňach. Isté je, že v apríli 1945 vyhorela vozovňa Pisárky, ktorú pravdepodobne zapálili ustupujúce nemeckí vojaci a v ktorej zhorelo viac ako 30 električiek, vrátane prototypového vozňa č. 150.
Paľovčík (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Paľovčík
Paľov (priezvisko)
Paľov je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v Pliešovciach (okres Zvolen), potom v Cerove (okres Krupina), Galante a obci Sása (okres Zvolen).
Známi nositelia
Pozri v článku Paľov
Savignac-de-Miremont
Savignac-de-Miremont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Havranické vřesoviště
Havranické vřesoviště je prírodná pamiatka ev. č. 1313 neďaleko obcí Havraníky a Popice v okrese Znojmo. Oblasť spravuje Správa Národného parku Podyjí.
Gerda Bárdošová
MUDr. Gerda Bárdošová, rod. Kleinová (* 2. december 1914, Viedeň† 1994, Košice) bola slovenská lekárka pediatrička.
Savignac-de-Miremont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Havranické vřesoviště
Ochrana
Predmetom ochrany je prirodzené vresovisko s radom významných druhov rastlín a živočíchov.
Savignac-de-Miremont
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Havranické vřesoviště
Zrušenie
Prírodná pamiatka bola začlenená od 20. marca 1991 pod novovzniknutý Národný park Podyjí, ale až 7. augusta 1998 došlo k oficiálnemu zrušeniu pamiatky.
Savignac-de-Miremont
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amík
Amík (iné názvy: Amik, Ami) môže byť:
Amik
Amik môže byť:
Palov
Palov je priezvisko, pozri Palov (priezvisko), napr.:
Basketbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017
Basketbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur v dňoch od 20.26. augusta 2017, za účasti 9 mužských a 7 ženských tímov. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1959 a toto bolo jeho 27. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v aréne MABA Stadium s kapacitou 2 500 divákov. Tituly obhájili družstvá 🇵🇭 a domácej 🇲🇾. Filipíny v mužskom finálovom stretnutí zvíťazili nad 🇮🇩. U žien vyhrala Malajzia vo všetkých zápasoch skupiny.
Paľov
Paľov je priezvisko, pozri Paľov (priezvisko), napr.:
Basketbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017
Účastníci
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Palovčík (priezvisko)
Palovčík je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Najčastejšie je vo Veľkej (okres Poprad), Poprade a Michalovciach. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Jihlava a Chomutov.
Známi nositelia
Pozri v článku Palovčík
Hokej na kolieskových korčuliach na Letných olympijských hrách 1992
Olympijský titul získala 🇦🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim 🇪🇸.
Kvalifikácia
🇨🇱 bolo nahradené Japonskom (MS 1991 sa nezúčastnilo), aby bolo zastúpených všetkých 5 kontinentov.
Eliška Mintálová
Eliška Mintálová (* 23. marec 1999, Žilina ) je slovenská kajakárka v disciplíne vodný slalom. Na medzinárodnej úrovni pôsobí od roku 2016.
S vodným slalomom začala vo veku 11 rokov. Jej klubom je KTK Dukla Liptovský Mikuláš a strediskom VŠC Dukla Banská Bystrica. Trénuje ju Peter Cibák ml.
V júli 2020 s desaťsekundovým náskokom vyhrala ženské majstrovstvá Slovenska v K1. 8. mája 2021 sa na Európskom šampionáte v slalome umiestnila na 11. mieste a získala kvalifikáciu na Letné olympijské hry 2020 v Tokiu. Na nich sa umiestnila na 9. mieste vo vodnom slalome disciplíne K1.
Svoje prvé pódiové umiestnenie získala v treťom kole Svetového pohára vo vodnom slalome v španielskom La Seu d’Urgell v septembri 2021.
Maricourt
Maricourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamenný potok (prítok Zubáka)
Kamenný potok je potok v regióne Horné Považie, na území obcí Lednica a Horná Breznica v okrese Púchov v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Biele Karpaty a ústi do Zubáka v povodí Váhu. Má dĺžku a je tokom V. rádu.
Vznik
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v v severovýchodnej časti územia obce Lednica v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v pasienku Krásna. Zdrojnica pritekajúca zo severu pramení v Zdrojnica pritekajúca zo západu pramení v lese aj pasienku Za Kamennou horou v
Opis toku
Tečie od sútoku zdrojníc zmiešaným lesným extravilánom a poľnohospodárskym extravilánom juhovýchodným smerom, obmýva severovýchodné svahy vrchu Kamenná hora, po krátkom cca 500 m úseku v opúšťa územie obce Lednica a vteká na územie Hornej Breznice v okrese Púchov, pravým brehom obmýva les Hajnušová a poniže pasienok Dedová, ľavým brehom obmýva les Drapy, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, preteká cez pole Zádedová, na hornom (severnom) okraji intravilánu obce Horná Breznica v  ústi do vodného toku Zubák ako jeho pravostranný prítok. Nachádza sa v okrese Púchov v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Biele Karpaty a na rozhraní ich podcelkov Vršatské bradlá a Kobylináč. Nemá prítoky.
Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj toponymá z priestoru potoka: vrch Kamenná hora, les aj pasienok Za Kamennou horou. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).
Paľovčík
Paľovčík je priezvisko, pozri Paľovčík (priezvisko), napr.:
Fairchild 24
Fairchild 24 je štvormiestne ľahké dopravné lietadlo, ktoré bolo vyrábané Kreider-Reisner Aircraft Hagerstown, divíziou Fairchild Aviation Corporation. V tridsiatych a štyridsiatych rokoch 20. storočia patrilo medzi veľmi obľúbené civilné lietadlá, pričom sa vyznačovalo ekonomickou prevádzkou a ľahkou ovládateľnosťou. Lietadlo využívalo mnoho hollywoodskych hviezd vrátane Roberta Taylora, Tyrona Powera, Mary Pickfordovej a Jamesa Stewarta.
Vznik a vývoj
Model 24 prvýkrát vzlietol v roku 1932. Jeho výroba prebiehala v rokoch 1932 až 1948. Spoločnosť Fairchild vyrobila viac ako 1500 strojov tohto typu a ďalších 280 bolo vyrobených spoločnosťou Temco (Texas Engineering & Manufacturing Company), ktorá po druhej svetovej vojne odkúpila od Fairchildu výrobné práva. Celkovo tak zišlo z výrobnej linky viac ako 1800 lietadiel Fairchild 24.
Konštrukcia
Tento model predstavoval v porovnaní s predchádzajúcimi typmi radikálny krok, ktorým sa firma Fairchild snažila získať čo najväčší podiel v sektore súkromných pilotov. Interiér bol navrhnutý slávnym americkým priemyselným a automobilovým dizajnérom Raymondom Loewym. Medzi najzaujímavejšie prvky patrili okenné kľučky so sťahovacími oknami podobne, ako to bolo bežné u áut. Pohodlné sedadlá a mnoho ďalších funkcií v automobilovom štýle spravili z modelu 24 jedno z najkrajších a najpohodlnejších lietadiel svojej doby. Ďalším významným prvkom bol robustný podvozok, ktorý umožnil pilotovi modelu 24 pristáť aj v teréne mimo pristávacej dráhy.
Lietadlá Fairchild 24 boli vyrábané s dvoma rôznymi typmi piestových spaľovacích motorov, pričom každý z nich dáva týmto strojom charakteristický vzhľad. Verzia F-24W má hviezdicové motory Warner "Super Scarab". Tieto stroje majú vďaka kruhovému tvaru motora krátke nosy. Zvyšné lietadlá vo verzii F-24R majú šesťvalcové radové motory Ranger a sú preto charakteristické svojimi dlhými nosmi.
Operačné nasadenie
Počas druhej svetovej vojny bola verzia UC-61 Forwarder používaná americkými ozbrojenými silami na pobrežné hliadkovanie a jej úlohou bolo udržať japonské alebo nemecké ponorky čo najďalej od amerického pobrežia. Lietadlo mohlo niesť dve bomby s hmotnosťou a bolo úspešné vo viacerých konfrontáciách s nemeckými ponorkami.
Používatelia
Austrália Brazília Československo Fínsko Izrael Kanada Spojené kráľovstvo Švédsko Taliansko Thajsko USA
Klk
Klk (obyčajne plurál klky) môže byť:
Palov (priezvisko)
Palov je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Dolnej Marikovej (okres Považská Bystrica). V Česku sa najviac vyskytuje v Bohumíne.
Známi nositelia
Pozri v článku Palov
Izraelské vzdušné sily
Izraelské vzdušné sily (doslova: Vzdušné a kozmické zbrane; bežne známe ako ; doslova: Letecký zbor; ; skratka: IAF) predstavujú leteckú zložku izraelských obranných síl. Patria k jedným z najlepších a najefektívnejších vzdušných síl na svete. Izraelské vzdušné sily boli založené 28. mája 1948, krátko po Deklarácii nezávislosti Štátu Izrael. Vznikli najmä vďaka vojnovej pomoci z Česko-Slovenska medzi rokmi 1947 a 1948, kedy bolo v Česko-Slovensku vyškolených 76 príslušníkov letového a 69 pozemného personálu a do Izraela dodaná necelá stovka lietadiel Avia S-199 a Spitfire S-89. Súčasným veliteľom izraelských vzdušných síl je generálmajor Amikam Norkin.
História
Izraelské vzdušné sily predstavujú v troch ohľadoch unikát – vznikli v rovnakom čase ako samotný štát Izrael (v máji 1948), rodili sa uprostred prebiehajúcich bojov a viac ako 95% vycvičených posádok tvorili veteráni druhej svetovej vojny, ktorí prišli ako dobrovoľníci zo 16 cudzích krajín (najmä z anglosaských), aby pomohli Izraelu vo vojne za nezávislosť.
Prvou jednotkou izraelského letectva bola 1. letka, založená na letisku Sde Dov (v blízkosti Tel Avivu). Pozostávala z malého počtu ľahkých prieskumných lietadiel Piper Cub a Auster. Neskôr bola rozšírená o dvojicu dopravných lietadiel Bonanza, tri Fairchildy 24, dva Dragon Rapide a päť DC-3, ktoré boli prepravené z Južnej Afriky na základe iniciatívy bývalého juhoafrického pilota Borisa Seniora.
Vojna za nezávislosť
thumb|right|[[Avia S-199 izraelských vzdušných síl]] thumb|right|Black [[Supermarine Spitfire|Spitfire bývalého izraelského prezidenta Ezera Weizmana]]
V popoludňajších hodinách v piatok 14. mája 1948, keď premiér Ben Gurion vyhlásil založenie štátu Izrael, Boris Senior ako pilot spolu s navigátorom Smokym Simonom a leteckým fotografom Šmulikom Videlisom vykonali v Bonanze prvú leteckú prieskumnú misiu izraelského letectva. Počas letu získali informácie o nepriateľských silách, ktoré sa sformovali proti Izraelu v Zajordánsku (dnešné Jordánsko). Išlo o stovky vozidiel, tankov, nákladných automobilov, obrnených vozidiel a tisíce vojakov. Jordánska armáda vedená britskými dôstojníkmi prekonala Ecionský blok a kibuc Kfar Ecion už bol v plameňoch.
V tom čase nemal Izrael žiadne bojové lietadlá ani efektívne protilietadlové zbrane, ktorými by sa dokázal brániť hlavne pred leteckými útokmi Kráľovských egyptských vzdušných síl. Egyptské letectvo začalo beztrestne bombardovať ciele v Tel Avive už 15. mája (deň po vyhlásení štátu). V ten istý deň vykonával jeden z egyptských Spitfirov nálet na letisko Sde Dov v nízkej výške, pričom bol zasiahnutý veľmi šťastným výstrelom z guľometu kalibru a havaroval na pláži v meste Herzlija. Časť havarovaného lietadla sa následne použila na stavbu prvého izraelského Spitfiru. Na stavbu tohto stroja boli použité aj pozostatky lietadiel, ktoré tam zanechali Royal Air Force (RAF) počas toho, ako boli britské sily evakuované z Palestíny.
V prvých dňoch vojny používala 1. letka ako bombardéry svoje ľahké civilné lietadlá (Auster, Piper Cub, Fairchild 24, Bonanza a Dragon Rapide). Na provizórnych závesných bodoch niesli 11 a bomby a ničili pozemné ciele hlavne v okolí Jeruzalema.
Aj napriek embargu OSN, ktoré zakazovalo dovoz zbraní na Blízky východ, sa Izraelu podarilo objednať v Česko-Slovensku 25 bojových lietadiel Avia S-199. Nakoniec však bolo dodaných iba 24 strojov, pretože dopravné lietadlo Curtiss C-46 Commando, ktoré prevážalo rozmontované časti prvej S-199, havarovalo v dôsledku hustej hmly v okolí letísk Tel Nof a Sde Dov. Koncom mája 1948 však boli dodané prvé štyri Avie S-199, ktoré boli ihneď po príchode do Izraela zmontované a sformovali 101. letka.
Avia S-199 bola verzia nemeckej stíhačky Messerschmitt Bf 109G, toto česko-slovenské lietadlo sa však vyznačovalo oveľa horšími letovými vlastnosťami ako jeho nemecká predloha. Napriek tomu sa už 29. mája prvé štyri tieto stroje zapojili do bojov o nezávislosť Izraela. Na fronte boli izraelské jednotky pod obrovským tlakom, keďže tisíce egyptských vojakov a stovky obrnených vozidiel a tankov sa už dostali do Isdudu (30 kilometrov južne od Tel Avivu). Izraelské ozbrojené sily boli v zúfalej situácii a požiadali o leteckú podporu. Na pomoc im vzlietla štvorica stíhačiek S-199, pričom každá bola vyzbrojená dvomi bombami, dvomi kanónmi MG 151 kalibru  a dvomi guľometmi MG 131 kalibru. Lietadlá napadli egyptské sily z viacerých smerov, pričom každá S-199 vykonala tri nálety. Počas akcie bolo jedno z izraelských lietadiel zostrelené a druhé bolo silno poškodené. Tretiemu pri pristávaní na letisku Tel Nof zlyhali brzdy a bolo natoľko poškodené, že muselo byť odpísané. Napriek tomu, že bombardovanie izraelského letectva spôsobilo egyptským jednotkám iba obmedzené škody, samotný fakt, že Izrael mohol nasadiť skutočné stíhacie lietadlá, Egypťanov veľmi šokoval. Tento denný nálet bol nasledovaný nočným bombardovaním pomocou lietadiel C-46 a ľahkých civilných lietadiel, čo spôsobilo, že egyptské kolóny už nikdy nepostúpili ďalej do Izraela.
Nasledujúce ráno zaútočili izraelskí piloti so zostávajúcou dvojicou stíhačiek S-199 na irackú kolónu, ktorá smerovala ku Kfar Jona západne od Tulkarmu. Pri vzdušnom súboji s protivníkovou stíhačkou utrpelo jedno z izraelských lietadiel ťažké poškodenia, v dôsledku čoho sa zrútilo do mora. Po tejto misii zostalo u 101. letky už len jediné bojaschopné lietadlo a dvaja piloti.
Ochranu vzdušného priestoru tak mohla zaisťovať len jedna S-199, ktorá mala hliadku nad Tel Avivom aj 3. júna. Počas tohto letu spozoroval izraelský pilot formáciu štyroch egyptských lietadiel, ktoré sa približovali k mestu. Boli to dva bombardéry C-47 Dakota, ktoré sprevádzala dvojica Spitfirov. Izraelský pilot stočil svoje lietadlo smerom k moru, aby sa dostal do pozície, v ktorej mal slnko za sebou a potom sa vrhol na bombardéry. Egyptskí piloti Spitfirov sa dali na únik a bombardéry ponechali úplne bez ochrany. Izraelský pilot uskutočnil dva nálety, počas ktorých sa mu podarilo zostreliť oba bombardéry. Od tohto incidentu už egyptské bombardéry nikdy nezaútočili na Tel Aviv a náletov na mesto sa zúčastňovali iba rýchle stíhačky Spitfire.
K prvému úspešnému zostrelu nepriateľskej stíhačky došlo 8. júna, keď pilot S-199 zasiahol egyptský Spitfire. Do októbra 1948 sa izraelským S-199 podarilo zostreliť ešte ďalšie dva egyptské Spitfiry a jeden sýrsky AT-6 Texan.
V roku 1949 sa dokonca dostali do stretu s rovnocenným protivníkom, ktorým boli stíhači RAF. Veľká Británia v tejto vojne podporovala svoje bývalé kolónie, hlavne Egypt a Jordánsko. Britskí piloti stíhačiek Spitfire robili nad izraelským územím fotografický prieskum, ktorého výsledky poskytovali arabským krajinám. Dňa 7. januára bola na štvoricu britských Spitfirov počas prieskumnej misie spustená protilietadlová paľba a Izraelu sa podarilo jedno z lietadiel RAF zostreliť. Následne sa objavili vo vzduchu dva izraelské Spitfiry, ktoré počas divokého vzdušného súboja zostrelili aj zvyšné tri britské lietadlá.
V lete roku 1948 sa Izraelu podarilo v Spojených štátoch získať štyri stíhačky P-51 Mustang a neskôr ich aj prepašovať do krajiny. Aby sa obišlo embargo predaja zbraní na Blízky východ, boli lietadlá dopravené do Izraela v prepravkách označených ako poľnohospodárske vybavenie. Prvé dva stroje boli dodané v septembri 1948, rýchlo zmontované a zavedené do služby. Druhá dvojica prišla do Izraela v októbri, ale kvôli nedostatku náhradných dielov nebola zmontovaná dostatočne včas, aby sa mohla zapojiť do vojny za nezávislosť.
Mustangy predstavovali v tom čase najvýkonnejšie stíhačky izraelského letectva a svojimi letovými výkonmi prekonávali akékoľvek iné lietadlá vzdušných síl arabských krajín. Prvé dva tieto stroje sa preto posledných päť mesiacov vojny zúčastňovali aj bojových akcií. Vďaka ich dlhému doletu dokázali pokryť celý Stredný východ, a preto boli využívané skôr na prieskumné misie ako na úlohy stíhacích lietadiel.
Pri svojom prvom vzdušnom dueli si izraelský pilot Mustangu nepripísal žiadnu z arabských stíhačiek, ale lietadlo RAF Mosquito. Stroje tohto typu predtým nepretržite zbierali nad Izraelom spravodajské informácie, keďže pre staršie izraelské lietadlá boli z hľadiska dostupu nedosiahnuteľné. Dňa 20. novembra 1948 však zo základne Castina vzlietol jeden z Mustangov a narušiteľa zostrelil.
K vzdušnému súboju medzi izraelskými Mustangami a egyptskými MC.205 došlo až 5. januára 1949, ale bez akýchkoľvek obetí na oboch stranách. O dva dni neskôr, v posledný deň bojov, sprevádzala dvojica P-51D lietadlá T-6 Harvad, ktoré vykonávali nálet na pozemné ciele. Pri následnom strete so šiestimi egyptskými MC.205 Izraelčania tri z nich zostrelili.
Hoci začiatkom roka 1949 sa vojna za nezávislosť skončila, Mustangy pokračovali v prieskumných letoch nad susednými arabskými štátmi ešte niekoľko ďalších rokov. Začiatkom 50. rokov dokúpil Izrael od USA, Švédska a Talianska ešte desiatky ďalších lietadiel Mustang, ktoré sa stali pilierom izraelského stíhacieho letectva.
Vojna o vodu
right|thumb|[[Dassault Super Mystère|Super Mystère v izraelskom leteckom múzeu Chacerim]]
V 60. rokoch 20. storočia sa medzi Izraelom a jeho susedmi rozpútal konflikt, ktorý dostal označenie „Vojna o vodu“. Ako už názov napovedá, príčinou boli vodné zdroje Izraela, ktoré sa snažili okolité arabské krajiny odkloniť, čo by znamenalo zredukovanie prítoku vody do Izraela asi o 35%. Dňa 19. augusta 1963 vypukol boj medzi izraelskými a sýrskymi jednotkami, pričom dvaja izraelskí vojaci prišli o život. Strety medzi izraelskou a sýrskou armádou sa neobmedzili iba na boje pozemných jednotiek, ale čoskoro sa zapojilo i letectvo. V priebehu roku 1963 bolo vyslaných niekoľko lietadiel Super Mystère, aby bombardovali sýrske delostrelectvo a pozície sýrskych pozemných jednotiek.
Pri prvom vzdušnom súboji na seba narazila dvojica izraelských Mirage IIICJ a osem sýrskych stíhačiek MiG-17. Izraelcom sa podarilo zasiahnuť jeden z MiGov, ten sa však dokázal bezpečne vrátiť na základňu.
Dňa 13. novembra 1964 sa dvojica Mirage IIICJ stretla s vyspelejším protivníkom, sýrskymi MiG-21. Piloti na oboch stranách odpálili niekoľko rakiet typu vzduch-vzduch, ani jedna však nezasiahla svoj cieľ.
Dňa 14. júla 1966 zabezpečovali Mirage IIICJ vzdušné krytie ostatným izraelským bojovým lietadlám, ktoré útočili na pozície sýrskych pozemných jednotiek. K bojovej zóne sa blížili štyri sýrske MiGy-21, ktorým bola naproti poslaná štvorica Mirage IIICJ. Jeden z MiGov sa podarilo pomocou kanónu zneškodniť, čím si Mirage IIICJ pripísal svoj vôbec prvý zostrel. Rovnako išlo o prvý izraelský zostrel MiGu-21.
Ďalší MiG bol zostrelený nad Tiberiadskym jazerom 15. augusta 1966, potom, čo sa snažil zaútočiť na izraelskú loď.
Dňa 11. novembra 1966 boli traja izraelskí vojaci zabití mínou v blízkosti jordánskej hranice. Počas následných odvetných úderov bol zostrelený jeden jordánsky Hawker Hunter.
Dva egyptské MiG-19 padli za obeť jedinému Mirage IIICJ potom, čo dňa 29. novembra 1966 narušili izraelský vzdušný priestor. Jeden z MiGov bol zostrelený raketou Matra R.530, čo predstavovalo prvé izraelské víťazstvo vo vzdušnom súboji pomocou strely vzduch-vzduch.
Luis Sáenz Peña
Luis Sáenz Peña Davila (* 2. apríl 1822, Buenos Aires – † 4. december 1907, Buenos Aires) bol argentínsky politik a právnik. V roku 1892 sa stal 7. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 12. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako sudca na rôznych súdoch.
Izraelské vzdušné sily
Šesťdňová vojna
thumb|Izraelský [[Dassault Mirage III|Mirage IIICJ]]
Luis Sáenz Peña
Životopis
Narodil sa v Buenos Aires, vyštudoval právo na Univerzite v Buenos Aires. V roku 1882 sa stal sudcom Najvyššieho súdu Provincie Buenos Aires, neskôr pôsobil aj ako prezident Banky Provincie Buenos Aires. V roku 1890 sa stal sudcom Najvyššieho súdu Argentíny. O rok neskôr bol vybraný bývalým prezidentom Juliom Argentinom Rocom ako kompromisný kandidát na prezidenta. Jeho kandidatúru nakoniec podporil aj ďalší bývalý prezident Bartolomé Mitre, pretože sa obával víťazstva kandidáta ľavicovej strany Radikálna občianska únia. Prezidentské voľby v roku 1892 nakoniec vyhral a v októbri prevzal úrad prezidenta.
Izraelské vzdušné sily
Šesťdňová vojna
Dňa 7. apríla 1967 začalo sýrske ostreľovanie izraelských traktorov v poľnohospodárskej oblasti, ktoré prerástlo do ostreľovania izraelských osád pozdĺž spoločnej hranice a položilo základy pre budúcu šesťdňovú vojnu. Na poludnie toho istého dňa zaútočilo päť letiek izraelských vzdušných síl (vrátane jednej letky Mirage IIICJ) na pozície sýrskych jednotiek na Golanských výšinách. Útok bol prerušený ešte pred dokončením po tom, čo boli v blízkosti detegované sýrske MiGy-21. Bojové lietadlá uvoľnili priestor letke stíhačiek Šachak, ako boli lietadlá Mirage III v Izraeli označené. V následnom vzdušnom súboji boli dva z MiGov nad Damaskom zostrelené. Keď sýrske ostreľovanie izraelských osád pokračovalo aj v poobedňajších hodinách, izraelské Mirage IIICJ vzlietli o 14:45 opäť a zostrelili ďalší MiG-21. O 16:30 hliadkovalo šesť Mirage IIICJ nad severným Izraelom, pričom narazili na ďalšie štyri MiGy-21. Izraelcom sa podarilo tri z nich zostreliť, čím sa celkový počet zostrelov v daný deň stíhačkami Mirage IIICJ zvýšil na 6 lietadiel.
Luis Sáenz Peña
Životopis
Krajina bola stále v zložitej situácii po veľkej ekonomickej kríze, ktorú už ale začal úspešne riešiť predchádzajúci prezident Carlos Pellegrini. Aj Sáenz Peña pokračoval v začatých úsporných opatreniach a v roku 1893 už bola kríza vyriešená. Počas jeho vlády sa podarilo železnicou spojiť všetky hlavné mesta argentínskych provincii okrem jedného. Na tomto však nemal prezident až tak veľkú zásluhu, pretože ťažil z opatrení svojho predchodcu. Noviny prezidenta často kritizovali, kvôli čomu začal pravidelne meniť ministrov vo vláde. To prinieslo veľkú nestabilitu a panovali pochybnosti o schopnosti Sáenza Peñu vykonávať funkciu prezidenta. Hrozila dokonca ozbrojená revolta proti vláde, na sile získavala opozičná strana Radikálna občianska únia, ktorá dokonca dokázala vyhrať voľby v provincii Buenos Aires. Kontrolu nad vládou postupne úplne prevzali bývalí prezidenti Roca a Pellegrini, ktorí presvedčili všetkých ministrov, aby podali v polovici januára 1895 demisiu. V bezvýchodnej situácii tak prezident Sáenz Peña taktiež o niekoľko dní neskôr rezignoval. Novým prezidentom sa stal dovtedajší viceprezident José Evaristo Uriburu. Po odchode z úradu sa Sáenz Peña stiahol z politického života, v roku 1907 zomrel v Buenos Aires, kde je aj pochovaný. V roku 1910 sa prezidentom Argentíny stal aj syn Luisa Sáenza Peñu Roque Sáenz Peña.
Izraelské vzdušné sily
Šesťdňová vojna
Šesťdňová vojna sa začala ráno 5. júna 1967 spustením leteckej operácie „Moked“. Asi 200 izraelských lietadiel, vrátane 53 stíhačiek Mirage IIICJ, uskutočnilo rázny preventívny útok na egyptské letecké základne. Izraelským vzdušným silám sa podarilo zničiť väčšinu egyptských lietadiel ešte na zemi. Stíhačky Mirage mali za úlohu zaútočiť na najvzdialenejšie a najlepšie chránené letecké základne, ako napr. Abu Suweir, Káhira Západ, Helwan. Následne operácia „Moked“ pokračovala útokom na jordánske, sýrske a iracké letecké základne. Lietadlá Mirage boli opäť v čele útoku, aby vybojovali vzdušnú nadvládu a zničili nepriateľské pozemné ciele. Do konca vojny zostrelili lietadlá Mirage 48 arabských stíhačiek, pričom niekoľko týchto strojov Izraelci sami stratili.
Opotrebovávacia vojna
Koniec šesťdňovej vojny neznamenal zastavenie bojov medzi Izraelom a jeho arabskými susedmi. Krátko na to vypuklo medzi týmito krajinami viacero konfliktov, ktoré dostali označenie „Opotrebovávacia vojna“ a zúrili až do roku 1970. Do tejto vojny bolo opäť zapojené aj izraelské letectvo, vrátane stíhačiek Mirage IIICJ. Niekoľko letiek Mirage IIICJ bolo premiestnených na bývalú egyptskú základňu Bir Gifgafa, ktorá bola po dobytí tohto územia Izraelom premenovaná na Refidim. Prvý zostrel si Mirage III pripísali dňa 8. júla 1967 a týkal sa egyptského MiGu-21, ktorý sa snažil narušiť izraelskú operáciu proti egyptskému delostrelectvu. Dňa 15. júla 1967 bolo zničených ďalších šesť MiGov, pričom v rámci týchto vzdušných súbojov bol zaznamenaný prvý zostrel izraelskou raketou Šafrir. K ďalšiemu zostrelu raketou Šafrir došlo 29. mája 1968 a obeťou izraelského Mirage sa tentoraz stal sýrsky MiG-21. Stíhačky Mirage boli občasne použité aj pri útokoch na pozemné ciele, ale od 4. augusta 1968 boli nasadzované výhradne len na ochranu vzdušného priestoru a záchytné misie. Taktické bombardovanie prešlo plne na plecia bojových lietadiel A-4 Skyhawk, ktoré boli čerstvým prírastkom v izraelských vzdušných silách.
Jomkipurská vojna
thumb|Izraelský [[McDonnell Douglas F-4 Phantom II|F-4 Phantom II]]
Predohrou k jomkipurskej vojne bola prieskumná misia, ktorú dňa 13. septembra 1973 uskutočnili štyri izraelské F-4 Phantom II nad územím severozápadnej Sýrie. Okamžite proti nim vzlietlo 16 sýrskych MiGov-21 a začalo ich prenasledovať. Lietadlá F-4 nalákali MiGy nad Stredozemné more, kde už hliadkovalo viacero izraelských stíhačiek, vrátane ôsmich Mirage IIICJ. V priebehu počiatočných bojov bolo zostrelených 8 sýrskych MiGov, zatiaľ čo Izrael stratil len jeden Mirage. Letecké súboje pokračovali počas následných pokusov o záchranu pilota, pričom boli zostrelené ďalšie štyri MiGy-21.
Od vypuknutia jomkipurskej vojny (6. októbra 1973) boli izraelské lietadlá Mirage a Nešer nasadzované výhradne na vybojovanie vzdušnej prevahy. Stíhačky Mirage zaznamenali počas tohto konfliktu množstvo zostrelov a zožali tak opäť veľký úspech.
V úvodných dňoch vojny strážili Mirage IIICJ izraelský vzdušný priestor, aby zabránili možným útokom na svoje mestá a dôležité zariadenia. Počas jedného takého hliadkovania sa stíhačke Mirage podaril kuriózny zostrel, ktorým zničila raketu s plochou dráhou letu KSR-2, vypustenú z egyptského Tu-16. Na tretí deň vojny zaútočila na leteckú základňu Refidim štvorica egyptských Su-7. Lietadlám Mirage sa podarilo zo základne vzlietnuť aj napriek prebiehajúcemu útoku a všetky štyri egyptské stíhačky zostreliť. Dňa 24. októbra, v posledný deň bojov medzi Izraelom a Egyptom, sa uskutočnil veľký súboj medzi ôsmimi Mirage a dvanástimi MiGmi. Pri tomto strete, ktorý sa uskutočnil nad územím Egyptu, bolo zostrelených 7 MiGov, zatiaľ čo všetky lietadlá Mirage sa vrátili bezpečne na základňu. V priebehu celej vojny stratilo izraelské letectvo len 12 stíhačiek Mirage.
Štruktúra leteckých jednotiek
thumb|Lokalizácia významných základní izraelských vzdušných síl
Savignac-de-Nontron
Savignac-de-Nontron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ami
Ami môže byť:
AMI môže byť skratka pre:
Mária Heinzová
Biografia
Vo svojom odbornom a tiež umeleckom zameraní sa sústreďuje najmä na oblasť klavírnej komornej hry a klavírnej spolupráce, venuje sa však aj sólistickej činnosti. Takmer 30-ročnou prácou pedagóga v oblasti klavírnej komornej hry získala obsiahly repertoár a praktické skúsenosti, ktoré uplatňuje vo svojej koncertnej činnosti. Počas svojej umeleckej praxe účinkovala na približne 250-tich koncertných vystúpeniach ako sólistka a ako komorná partnerka. V sólovom repertoári dominujú predovšetkým romantickí autori.
Elena Bauerová
Elena Bauerová (* 9. november 1920, Banská Štiavnica† 27. jún 1980, Bratislava) bola slovenská rozhlasová režisérka a zaslúžilá pracovníčka kultúry.
Život a profesionálna kariéra
Orientovala sa prevažne na psychologické hry, ktoré realizovala s poetickou atmosférou, dynamickou montážou, hutným výrazom. Slovenské rozhlasové hry režírovala aj v zahraničí. V rokoch 19571966 viedla Detskú rozhlasovú dramatickú družinu.
Marieux
Marieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vŕba rakytová
Vŕba rakytová (iné názvy: vŕba rakyta, rakyta ) je opadavý strom, často len ker najmä vo vyšších polohách, z rodu vŕba (Salix) z čeľade vŕbovité (Salicaceae). Druh je rozšírený po celom území Európy až po severovýchodnú Áziu a severný Irán. Je to významná včelárska a krajinotvorná drevina.
Opis
Vŕba rakytová je strom vysoký do 10 m (výnimočne do 15 m), s metlovitou nepravidelnou korunou. Má rozsiahly a najmä dobre vyvinutý koreňový systém. Kmeň býva s priemerom do 50 cm. Borka je sivá, hladká, vekom je pozdĺžne zbrázdená a tmavosivá. Jednoročné konáriky sú červenohnedé, zriedkavo žltohnedé, spočiatku riedko chlpaté, neskôr zväčša holé.
Púčiky sú vajcovito kužeľovité, červenohnedé; listové sú 3 až 4 mm dlhé, kvetné do 8 mm dlhé. Čepeľ listov je elipsovitá až obrátene vajcovitá, dlhá 5 až 11 cm a široká 3 až 5 cm, so 7 až 11 pármi žíl. Na líci je tmavozelená, lysavejúca až holá, na rube sivobiela, plstnatá, s výraznou žilnatinou. Stopka listov je 15 až 30 mm dlhá. Prílistky sú polosrdcovité až obličkovité, veľké, na báze s niekoľkými žliazkami, sú neskoro opadavé.
Vŕba rakytová je obojpohlavný druh a jahňady sa objavujú skoro na jar, zvyčajne v marci alebo apríli, pred pučaním listov. Samčie jahňady majú rozširujúce sa žlté tyčinky, zatiaľ čo samičie sú zelenkasté a opeľované hmyzom. Jahňady sú sediace, elipsovité, 25 až 35 mm dlhé, s približne 100 až 200 kvetmi v každej samičej jahňade a s 200 až 300 kvetmi v každej samčej. Plodmi sú tobolky, v ktorých sú páperisté semená, vetrom roznášané na veľké vzdialenosti. Dožíva sa 40 až 60 rokov.
Rozšírenie
Vŕba rakytová pochádza z chladných miernych a boreálnych oblastí Európy a Ázie, kde sa vyskytuje sa vo veľkom množstve biotopov. Je rozšírená od Španielska po Čínu, od Turecka a severného Iránu po Škandináviu a Sibír, kde dosahuje až 70° severnej zemepisnej šírky. Druh bol tiež zavlečený vo východnej časti Severnej Ameriky, kde je už naturalizovaný.
Ekológia
Vŕba rakytová je v porovnaní s inými druhmi vŕb citlivejšia na sústavné záplavy. Rastie na silikátových aj bázických podložiach, na sviežich, priepustných pôdach a znáša aj čiastočné zatienenie. V boreálnych lesoch sa vyskytuje v dominantných lesoch smreka obyčajného, borovice lesnej a brezy v prímesí s inými listnatými druhmi ako topoľ osikový a jarabina vtáčia. V lesoch mierneho pásma, kde dominujú duby, buk lesný a smrek obyčajný, sa vyskytuje s ďalšími druhmi podrastu, akými sú lieska obyčajná, baza čierna a ostružiny, hlavne na lesných čistinách a otvorených plochách. Vystupuje vysoko nad hornú hranicu lesa (v Karpatoch do nadmorskej výšky 1780 m) a často obsadzuje druhotné stanovištia, ako sú svahy ciest, násypy a pieskoviská.
Vŕba rakytová prirodzene hybridizuje s mnohými inými druhmi vŕb a vytvára tak mnoho plodných potomkov so strednými vlastnosťami. Preto je niekedy náročné určiť taxonomické limity a priradiť jednotlivcov ku konkrétnemu druhu v rámci rodu. Aj keď takmer všetky vŕby možno celkom úspešne rozmnožovať drevnatými odrezkami, vŕba rakytová takmer nezakoreňuje. Len niekoľko klonov možno rozmnožovať takýmto spôsobom.
V nížinách, v rybníkových oblastiach hojne rastie vŕbe rakytovej podobná vŕba popolavá (Salix cinerea), výrazne acidofilný druh. Dobrými rozlišovacími znakmi sú bochníkovitý tvar kra a prítomnosť drevených „líšt“ pod mladou kôrou na konárikoch, ktoré rakyta nemá.
Význam a využitie
V severnej Európe je vŕba rakytová bežným druhom v poľnohospodárskej krajine, využíva sa na výsadbu vetrolamov a živých plotov a jej lístie sa využíva ako krmivo pre dobytok a kozy. Je cenená aj ako medonosný druh, ktorý poskytuje produkciu medu 150 až 200 kg/ha.
Miazga z jej kôry je bohatá na kyselinu salicylovú (odtiaľ latinský názov Salix), ktorá má v závislosti od dávky široké medicínske využitie. Ako liek acylpyrín, ktorý obsahuje derivát - kyselinu acetylsalicylovú, sa používa proti zrážaniu krvi, horúčke, bolesti a zápalom.
Z dreva vŕby rakytovej sa dá získať dobré drevené uhlie, ktoré sa v minulosti využívalo na výrobu pušného prachu a uhlíkov na kreslenie. Drevina je obzvlášť cenná pre svoju vysokú produkciu biomasy a pre jej úlohu pri obnove krajiny, pretože je schopná tolerovať aj znečistenú pôdu. Celosvetovo sa táto vŕba využíva aj pre svoju schopnosť viazať ťažké kovy, ako kadmium a zinok.
Vŕba rakytová je veľmi cenená včelármi, pretože už zavčasu na jar poskytuje včelám pastvu. Je taktiež živnou rastlinou motýľov dúhovec menší a dúhovec väčší.