cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Murray (vydavateľstvo)
Murray vydal knihy svetoznámych autorov, ako napríklad Byronovu druhú knihu Child Haroldova púť, ktorá sa vypredala za päť dní. To viedlo Byrona k poznámke: "Jedného rána som sa prebudil a bol som slávny".
Bagod
Bagod je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1637 ha a žije tu 1376 obyvateľov (2007).
Perikles
thumb|Perikles – busta zo zbierok Vatikánskeho múzea Perikles (cca. 495 pred Kr. – 429 pred Kr., bol politik, rečník a zástanca demokracie v starovekých Aténach v Grécku.
Historici Thukydides a Plutarchos ho chválili ako čestného, nepodplatiteľného človeka. Bol vedúcou postavou kultúrneho a politického života Atén v ich zlatom období druhej polovice 5. storočí pred Kr.
Životopis
Pochádzal z aristokratického rodu, napriek tomu sa však zásadne pričinil o rozvoj aténskej demokracie aj o kultúrny a mocenský rozvoj Atén. V roku 462 pred Kr. viedol spoločne s ďalším aténskym politikom Efialtom, zásadným zástancom demokratickej cesty, víťazný politický boj proti mocnej aristokratickej konzervatívnej rade areopágu a po Efialtovej smrti (461 pred Kr.) stál v podstate až do konca svojho života na čele aténskej demokracie.
Perikles aténsku ríšu rozširoval prostredníctvom Aténskeho námorného spolku, konfederácie gréckych štátov. V tej dobe sa Aténsky námorný spolok fakticky premenil na aténsku námornú ríšu. Roku 440 pred Kr. zlikvidoval povstanie na ostrove Samos. Osobne viedol vojenskú výpravu k Čiernemu moru, aby zaistil bezpečnú dopravu obilia z jeho pobrežia do Atén. Perikles bol nielen skvelým rečníkom, vojvodcom, ale i človekom, ktorý podporoval umenie. Roku 447 pred Kr. začal rozsiahly program výstavby pamätníkov – vtedy vznikol aj chrám bohyne Atény – Partenón na Akropole. Keď roku 431 pred Kr. vypukla peloponézska vojna so Spartou, presvedčil Aténčanov, aby sa z vidieka uchýlili za hradby mesta a spoľahli sa na ochranu aténskych námorných síl. Táto voľba však v roku 430 pred Kr. spôsobila morovú epidémiu a Perikles bol zosadený z funkcie prvého stratéga. V nasledujúcom roku ho síce zvolili znovu, no čoskoro však zomrel na mor.
Baglad
Baglad je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 486 ha a žije tu 46 obyvateľov (2007).
Zips
right|thumb|Fungovanie zipsu
Zips je mechanický uzáver, zapínadlo (na rázporky, vrecká odevov a pod.), ktoré pozostáva z bežca a dvoch radov zúbkov, po ktorých sa bežec posúva.
Zips vynašli američania Judson a Earle v roku 1896. V ďalších rokoch sa zips zdokonaľoval až do dnešnej podoby.
Logograf (história)
Logografi alebo logografici boli prví (t.j. z 5.-6. stor. pred Kr. pochádzajúci) grécki prozaici - dejepisci a geografi.
Boli autormi geografických opisov ciest - gés periodos, v ktorých informovali o skutočnostiach, ktoré na vlastné oči videli, o javoch, ktorých svedkami sa stali, ale aj o tom, čo poznali z počutia od iných. Ku svojim prameňom (zdrojom) často pristupovali kriticky. V ich opisoch väčšinou chýbal systém.
Prvým významným logografom v histórii geografie bol Hekataios z Milétu.
Získanie
Získanie môže byť:
Virson
Virson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Robert Sedraki Kočarjan
Robert Sedraki Kočarjan, (* 31. august 1954, Stepanakert) je arménsky politik.
Kočarjan sa narodil v meste Stepanakert, Náhorný Karabach, ktorý bol v tých časoch územím Azerbajdžanskej SSR. Je ženatý, s manželkou Bellou ma tri deti. Hovorí plynule po rusky a anglicky.
V rokoch 1994-1997 bol prezidentom samozvanej republiky Náhorný Karabach, v rokoch 1994-1997 bol arménskym premiérom a v rokoch 1998-2008 bol druhým prezidentom novodobého nezávislého Arménska.
Eulerova-Mascheroniova konštanta
Jej približná hodnota je 0.57721 56649 01532 86060 65120 90082 40243 10421 59335.
Často sa označuje ako malé gréckym písmenom \gamma (gama). Niekedy sa jej hovorí Eulerova konštanta, hoci by sme si ju mohli popliesť s Eulerovým číslom, ktoré označujeme e.
Vlastnosti
O čísle γ nie je známe, či je algebrické alebo transcendentné, dokonca nie je známe, či je racionálne alebo iracionálne.
Mária Podhradská
Mária Čačíková, za slobodna Podhradská (* 2. júl 1975, Bratislava) je slovenská speváčka, skladateľka, textárka, moderátorka, herečka, podnikateľka, učiteľka, hudobná pedagogička, a autorka hudobných vystúpení pre deti. Zakladateľka a spoluatorka hudobno-zábavného projektu pre deti - Spievankovo. Jej mama je známa huslistka a pedagogička Viera Podhradská. Jej manžel Miroslav Čačík je hudobník, producent, manažér a vydavateľ.
Zo života
V hudobnej relácii Deka televízie Markíza pesnička „Na hrane“ vyhrala a aj sa udržala niekoľko týždňov na popredných miestach v rebríčku relácie. Táto pieseň vyšla na kompilácii kresťanských skupín, na albume Bez Teba niet neba, ktorý vydal Universal Music v roku 1999. So skupinou Atlanta odohrala viac než 500 koncertov. V televízii Lux moderovala reláciu Poltón.
Ligron (Sarthe)
Ligron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SEAT Toledo
SEAT Toledo je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrába od roku 1991 španielska automobilka SEAT. Momentálne skončila výroba jeho štvrtej generácie. V roku 1991 nahradil SEAT Malaga.
Tretia generácia nie je sedan ale MPV. Nahrádza ho tak Seat Exeo.
Prvá generácia
thumb|Prvá generácia Vyrába sa do roku 1999. Bol prvým SEATom pod koncernom Volkswagen. Vyrábal sa ako 5-dverový liftback na podvozku Volkswagenu Golf druhej generácie. V roku 1995 prešiel faceliftom.
Druhá generácia
thumb|Druhá generácia Vyrábala sa v rokoch 1999 až 2004. Oproti prvej generácii prešla výrazným vývojom. V rámci koncernu Volkswagen vypĺňal medzeru medzi vozmi Volkswagen Passat a Škoda Octavia. Bol kladne hodnotený vďaka širokej ponuke motorov a dobrému dielenskému spracovaniu. Dizajn navrhol Giorgetto Giugiaro. Tentokrát používal základ z Golfu štvrtej generácie. Z vozidla bol odvodený športovejší model SEAT León.
Tretia generácia
thumb|Tretia generácia Vyrába sa od roku 2004 ako 5-dverové MPV. Dizajn, ktorý vytvoril Walter de Silva, vychádza z MPV SEAT Altea. Na miesto sedanu zasadá na miesto Seat Exeo.
Zážihové
náhľad|Tretia generácia
Štvrtá generácia
náhľad|Štvrtá generácia Štvrtá generácia Toleda je sesterský model Škody Rapid (Európa).
Place des Vosges
Opis
Place des Vosges je prísne pravidelné štvorcové námestie v pôvodnej štvrti Marais, blízko Place de la Bastille. Nachádza sa na hraniciach 3. a 4. obvodu a administratívne spadá do mestských štvrtí Arsenal a Archives. Okrem modernej parkovej úpravy a zelene si zachovalo pôvodný ráz. Viac menej jednotná podoba 36 trojpodlažných domov s priechodným podlubím po všetkých štyroch stranách sa stala vzorom pre veľa ďalších miest a silne ovplyvnila európsku architektúru. Stred námestia má parkovú úpravu a je pomerne uzatvorený, bez prechádzajúcej automobilovej premávky. Uprostred je fontána a jazdecký pomník kráľa Ľudovíta XIII. z roku 1639.
Dejiny
Na mieste dnešného námestia stál pôvodne kráľovský paláce Tournelles, ktorý bol po paláci na ostrove Cité, Louvri a neďalekom paláci Saint-Pol štvrtým kráľovským palácom v Paríži. Palác dala po smrti svojho manžela, kráľa Henricha II., v roku 1559 zbúrať Katarína Medicejská. Miesto potom slúžilo ako konský trh a až kráľ Henrich IV. tu v roku 1605 dal vymerať a rozpredať parcely.
Paláce okolo námestia sa v tomto prípade nazývajú pavilóny. Iné označenie hôtels, ako sa všeobecne nazývajú mestské paláce šľachty, mešťanov a kráľovských úradníkov pre odlíšenie od palais, čo bolo označenie palácov príslušníkov kráľovského rodu. Uprostred južného frontu stojí Kráľov pavilón (Pavillon du Roi) a oproti v severnom rade Kráľovnej pavilón (Pavillon de la Reine). Mnohé domy majú vlastné pomenovanie podľa svojich vtedajších majiteľov. Námestie bolo dokončené v roku 1612 a stalo sa vzorom i pre iné parížske námestia, napr. Place Vendôme. Súčasný názov námestia bol prvý raz použitý v roku 1800 na počesť departementu (Vosges), ktorý ako prvý zaplatil novo predpísané dane. Ale meno námestia sa časom niekoľkokrát menilo. Až od roku 1870 sa definitívne ustálil dnešný názov.
Domy na námestí prešli podobným vývojom ako iné mestské paláce v miestnej štvrti. Počas Francúzskej revolúcie bolo veľa domov skonfiškovaných a ich majitelia emigrovali, iní skončili pod gilotínou. Niektoré paláce boli rozpredané remeselníkom a obchodníkom a budovy boli premenené na dielne, sklady, obchody a byty či sa tu usídlili úrady. Nasledujúce 19. storočie sa prejavilo najmä na vnútorných, často veľmi nešetrných prestavbách palácov. Vonkajší vzhľad fasád smerujúcich na námestie však zostal až na drobné výnimky zachovaný.
The Who
The Who je anglická rocková hudobná skupina, ktorá je považovaná za jednu z najlepších a najvplyvnejších rockových skupín na svete. Skupina býva tiež označovaná za jednu z najlepších koncertných skupín a ich predaj albumov presiahol cez 100 miliónov nahrávok. Ich základná zostava pozostávala zo speváka Rogera Daltreyho, gitaristu Peta Townshenda, basgitaristu Johna Entwistla a bubeníka Keitha Moona.
The Who sa stali slávnymi vďaka svojim energetickým vystúpeniam, inovatívnym skresleným zvukom a hlavne kvôli novému prvku na vystúpeniach, deštrukcii hudobnej aparatúry; ale aj svojimi hitmi/singlami ako „My Generation“ alebo „I Can't Explain“ z 60.rokov či „Behind Blue Eyes“ alebo „Who Are You“ zo 70. rokov. Za najznámejšie albumy kapely môžeme považovať z ich diskografie koncepčné diela, rockové opery Tommy a Quadrophenia ale taktiež živú nahrávku Live at Leeds a album Who’s Next z roku 1971.
Vladimir Vladimirovič Putin
Vladimir Vladimirovič Putin, LL.B., Ph.D (* 7. október 1952, Leningrad) je ruský politik, súčasný prezident a bývalý predseda vlády. Vo funkcii prezidenta pôsobil od 31. decembra 1999, po náhlom odstúpení Borisa Jeľcina prvé štyri mesiace ako úradujúci prezident a potom v dvoch štvorročných funkčných obdobiach až do súčasnosti (2023).
The Who
Vznik, raná tvorba
The Who ako plnohodnotná kapela vznikla okolo roku 1964 v Londýne zo skupiny The Detours. Ku kapele vtedy ešte patril bubenník Doug Sandom, ktorý bol ale za nejaký čas nahradený Keithom Moonom. Neskôr sa však The Who zdalo ako meno zlé, preto sa premenovali na The High Numbers, pod vedením manažéra Pete Meadena. S týmto názvom v štýle mod kapely vydávajú singel „Zoot Suit“/„I'm the Face“, ktorý sa však neuchytil. Kapela si mení meno definitívne naspäť na The Who.
Vladimir Vladimirovič Putin
V prezidentských voľbách v roku 2018 bol štvrtý raz zvolený do funkcie prezidenta. Sľub zložil 7. mája 2018.
The Who
Vznik, raná tvorba
Pokračujúc 60. rokmi sa kapela stala uznávanou, čo do produkcie singlov. Debutový album My Generation je toho dôkazom. Single ako „The Kids Are Alright“, titulná „My Generation“ alebo pieseň „I Can't Explain“ (vydaná samostatne) sú nabité energiou, jednoduchosťou ale aj pestrou škálou harmonií. Townshend však chcel produkovať už albumy ako celok/kolekciu. Roky 1966 a 1967 prinášajú albumy A Quick One a The Who Sell Out, vysoko uznávané koncepčné diela.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
Narodil sa v sovietskom Leningrade, dnešnom Petrohrade, 7. októbra 1952. Jeho otec Vladimir Spiridonovič bol robotník, bojoval počas druhej svetovej vojny. Jeho matka Marija Ivanovna, dievčenským menom Šelomovová, bola tiež robotníčka, prežila blokádu Leningradu. Vladimír Putin mal pôvodne dvoch starších bratov, ktorí sa narodili ešte v 30. rokoch. Jeho najstarší brat však zomrel niekoľko mesiacov po narodení a druhý brat zomrel počas obliehania Leningradu na záškrt.
The Who
Zlatá éra kapely
náhľad|left|250px|The Who, cca 1976 Koncepcia sa naďalej stala hlavnou témou skupiny. Na dvojalbume Tommy, prvej rockovej opery z roku 1969 sa naplno prejavil Townshendov a sčasti Entwistlov potenciál pri tvorbe piesní. The Who ďalej vystupujú so svojím live setom Tommyho, taktiež sú jednými z headlinerov festivalu Woodstock. Ich energia, nespútanosť a dynamika sa zachytáva na ich prvom živom albume Live at Leeds, ktorý sa považuje za jeden z najlepších živákov v histórií rocku.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
V roku 1975 skončil právnickú fakultu Leningradskej štátnej univerzity, potom mu ponúkli službu v KGB. Už na škole vstúpil do Komunistickej strany, ktorej členom zostal až do roku 1991. V rokoch 1975 až 1991 slúžil ako tajný agent KGB vo Východnom Nemecku. Istý čas pracoval na personálnom oddelení so Sergejom Ivanovom.
The Who
Zlatá éra kapely
Rok 1971 sa nesie v znamení projektu Lifehouse, ďalšieho koncepčného diela. Tentoraz sa však kapele nepodarilo dotiahnuť ho do konca a tak sa vydá akási kompilácia piesní zaradených pre tento projekt. Tento album nesie meno Who’s Next. Je to pravdepodobne komerčne najúspešnejší album kapely a spolu so singlami „Baba O'Riley“ alebo „Won't Get Fooled Again“ sa zaradil medzi prvé priečky amerických aj britských hitparád.
V prvej polovici roku 1973 je veľa nových piesní pripravených na nahrávanie, z ktorých neskôr vzniká druhá rocková opera kapely, koncepčný dvojalbum Quadrophenia. Dej albumu sa odohráva v 60. rokoch a predostiera život módov, charakteristickej subkultúry tej doby. Album bol pozitívne prijatý medzi fanúšikmi aj kritikmi. Hlavnými singlami sa stali piesne „5:15“ a „Love, Reign O'er Me“. Rok na to sa vydáva album Odds & Sods obsahujúci dosiaľ nevydané nahrávky zo spomínaného projektu Lifehouse. V roku 1979 bol na základe tejto rockovej opery zrealizovaný dnes už kultový film s rovnakým názvom Quadrophenia a jednu z hlavných postáv si v ňom zahral hudobník Sting.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
28. júla 1983 sa oženil s Ľudmilou Alexandrovnou Škrebnevovou, študentkou španielčiny a bývalou letuškou. Majú dve dcéry: Mariju, narodenú roku 1985 a Jekaterinu, narodenú roku 1986.
V novembri 2020 bolo zverejnené vyšetrovanie „Tajná priateľka Vladimíra Putina a jej dcéra“, ktoré tvrdí, že v deväťdesiatych rokoch Vladimir Putin mal vzťah so študentkou Svetlanou Krivonogovou a má s ňou nemanželskú dcéru Jelizavetu Vladimirovnu, narodenú roku 2003. Od čias, keď sa Putin stal prezidentom, sa Svetlana stala miliardárom a akcionárom Banky "Rossija".
The Who
Zlatá éra kapely
Kapela pokračovala ďalej vydaním albumu z roku 1975, The Who By Numbers. Nahrávka tentoraz nedosahovala extrémne veľkých úspechov, zato „Squeeze Box“ sa stala veľmi známym a dobre predávaným singlom. Po turné v roku 1976 (zaznamenávajúc rekordy „Najväčší halový koncert“ a „Najhlasnejší koncert vôbec“) sa v roku 1978 vydáva komerčne úspešný album Who Are You s titulnou piesňou ako singlom. Ale, po náhlej smrti Keitha Moona sa kapela začínala rozpadať. Znovuzrodenie nastalo keď za bicie zasadol v roku 1979 Kenney Jones z kapely The Small Faces a The Faces.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
Dokument Alexeja Navaľneho "Dvorec dľa Putina. Istorija samoj boľšoj vziatki" tvrdí, že oligarchovia blízki Putinovi financujú Svetlanu, jej matku, Alinu Kabajevovú (podľa Borisa Nemcova, ona je ďalšou priateľkou Putina ), jej starú mamu a matku.
The Who
Zmena v zostave & záver
V tejto zostave boli nahrané dva albumy Face Dances a It's Hard predtým ako Jones kapelu v roku 1983 opustil. Kapela sa aktívne učastnila rôznych špeciálnych podujatí ako napr. Live Aid a taktiež robila reunion turné na počesť výročí svojich albumov. V roku 2000 sa začalo diskutovať o novom albume, ktorého tvorba a nahrávanie sa však omeškali kvôli náhlej smrti Entwistla v roku 2002. Townshend a Daltrey do súčasnosti pokračujú pod názvom The Who a v roku 2006 vydali album Endless Wire, ktorý dosiahol Top 10 v UK aj US. Kapela oznámila prípravy na turné - 2010. Townshend tiež oznámil, že pracuje na novom projekte s pracovným názvom Floss.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
Podľa viacerých zdrojov je bývalá ruská atlétka Alina Kabajevová Putinova dlhoročná milenka a majú spolu 4 deti. Informácie o ich vzťahu Putin aj Kremeľ dlhodobo popierajú.
The Who
Zmena v zostave & záver
V rebríčku 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v roku 2003 vydal časopis Rolling Stone má kapela Who sedem zo svojich vydaných albumov.
Vladimir Vladimirovič Putin
Súkromný život
Vladimir Putin bol majiteľom sučky labradorského retrívera menom Konni Polgrejv.
6. júna 2013 verejne oznámil svoj rozvod s Ľudmilou Škrebnevovou-Putinovou.
Kariéra
Od roku 1985 Putin slúžil v Drážďanoch vo vtedajšom Východnom Nemecku ako legálny pracovník sovietskej vonkajšej rozviedky. Po návrate v roku 1990 pracoval na leningradskom magistráte. Zaoberal sa reguláciou hazardných hier, vývozom ropy a kovov a nákupom potravín. Komisia z Leningradského Sovietu obvinila Putina z toho, že tunelovaním mestu spôsobil škodu 850 miliónov dolárov. Trestné stíhanie nebolo začaté. V roku 1996 Putin stál na čele volebného štábu Anatolija Sobčaka, voľby prehral. Sobčak utiekol do Francúzska pred trestným stíhaním za zneužívanie právomocí, zneužívanie úradu a sprostredkovanie pri prevode úplatkov, Putin odišiel do Moskvy. Ďalších niekoľko rokov budúci prezident zastával viaceré významné funkcie, až sa nakoniec v lete 1998 stal riaditeľom nástupkyne KGB – Federálnej bezpečnostnej služby (FSB). Celý ten čas však stál v pozadí a verejnosť ho takmer nepoznala.
1999 - 2006
thumb|right|V. Putin skladá prvú prezidentskú prísahu po boku Borisa Jeľcina. Dňa 9. augusta 1999 bol Vladimir Putin zvolený na post prvého námestníka predsedu vlády, čo mu umožnilo aby bol neskôr toho istého dňa vymenovaný za predsedu novej vlády, pretože predošlý premiér Sergej Stepašin bol Jeľcinom odvolaný. V roku 1999 mali sa konať parlamentné voľby a v roku 2000 mali sa konať prezidentské voľby. Jeľcinovi odporcovia, moskovský starosta Jurij Lužkov a bývalý premiér Evgenij Primakov, mali dobré hodnotenia a sľúbili, že po víťazstve vo voľbách začnú trestné konania proti oligarchom spojeným s Jeľcinom. Na jeseň 1999 došlo v Rusku k sérii teroristických útokov, bombových útokov na obytné domy. V dôsledku paniky si Putin rýchlo získal obľubu u voličov. Opozícia obvinila FSB, jeho materskú organizáciu, z organizovania výbuchov domov na tento účel. Jeľcin 31. decembra toho istého roku odstúpil a prenechal právomoci Vladimirovi Putinovi. V marci 2000 Putin vyhral prezidentské voľby už po prvom kole a začal neúprosný boj proti slobody prejavu. Za mreže sa dostal mediálny magnát Vladimir Gusinskij, na slobodu sa dostal až po predaji opozičnej televízii NTV štátu. Po katastrofe ponorky Kursk a následnej kritike Putina na televíznom kanále ORT, jeho majiteľ, bývalý spojenec Putinovi Boris Berezovskij musel odovzdať televízny kanál oligarchu Romanovi Abramovičovi a odísť do exilu.
V roku 2004 po tragédii v Beslane prišiel Putin s návrhom ešte väčšej centralizácie moci a potlačenia práv médií. Na druhej strane však Putin urobil obrovský krok na zblíženie Ruska so Západom, za čo si aj vyslúžil kritiku svojich najhorlivejších stúpencov. Jeho ústupky sa týkajú najmä ekonomickej sféry – ratifikoval Kjótsky protokol, núti ruských výrobcov prispôsobovať sa konkurencii na svetových trhoch, adaptuje ruské hospodárstvo na vstup do Svetovej obchodnej organizácie.
2007 - súčasnosť
Kritici prezidenta však upozorňujú, že za vlády Putina Rusko stratilo šancu stať sa skutočne demokratickým štátom. Podľa nich chaos a úpadok za Jeľcina boli lepšie než riadená demokracia a nútená stabilita za Putina. Stále v ňom vidia človeka s mentalitou dôstojníka KGB, ktorý bolestne prežíval rozpad Sovietskeho zväzu a snaží sa o jeho obnovenie. Putin udržuje blízke vzťahy s pravoslávnou cirkvou, za jeden z jeho úspechov je považovaný podiel na uskutočnení rokovaní o zjednotení exilovej a domácej pravoslávnej cirkvi v máji 2007. Ruská pravoslávna cirkev sa stala postupne jeho nekritickým podporovateľom.
10. februára 2007 Putin na Mníchovskej bezpečnostnej konferencii (Münchner Sicherheitskonferenz) predniesol kritický prejav, kde ostro odsúdil politiku Spojených štátov, obchádzanie medzinárodného práva a snahy o vytvorenie unipolárneho sveta (riadeného USA), ako aj rozširovanie NATO na východ o bývalé krajiny sovietskej sféry vplyvu.
Na jeseň 2007 Putin menoval nového premiéra Viktora Zubkova. 1. októbra 2007 Putin oznámil, že po skončení svojho prezidentského obdobia bude opäť viesť svoju bývalú politickú stranu Jednotné Rusko do decembrových parlamentných volieb čo aj skutočne spravil a bol neskôr zvolený za premiéra. Nástupcom Putina na poste prezidenta sa stal jeho blízky spolupracovník a rodák z Petrohradu Dmitrij Medvedev. Putin ako premiér presadil zmenu ústavy a predĺžil funkčné obdobie prezidenta na 6 rokov. Vo voľbách do štátnej dumy jeho strana Jednotné Rusko získala takmer 50% hlasov. Po voľbách vypukli po celej krajine dovtedy nebývalé protesty. V roku 2012 opäť kandidoval za prezidenta a bol zvolený vo voľbách v prvom kole, keď získal vyše 63 percent hlasov. náhľad|Putin a ruský prezident Alexander Lukašenko v roku 2015. Začiatkom roku 2014 po tzv. euromajdane na Ukrajine, kedy bol za pomerne dramatických okolností zvrhnutý ukrajinský pro-ruský prezident Janukovyč, obsadili ruské sily v marci 2014 Krymský polostrov. V nasledujúcom období začalo Rusko vojensky, materiálne , a diplomaticky podporovať pro-ruských separatistov na východe Ukrajiny v Luhanskej a Doneckej oblasti, kde sa v priebehu roku 2014 rozhorel ozbrojený konflikt.
1. marca 2018 Putin pri výročnom príhovore Federálnemu zhromaždeniu slávnostne prezentoval 6 nových strategických zbraní (supersonické a strategické strely, napr. RS-28 Sarmat, Ch-47M2 Kinžal; podmorské drony a iné). Nepriamo sa vyhrážal „''Nikto nás vtedy nepočúval. Tak budú počúvať teraz...''“ Tento prejav sa výrazne líšil od všetkých jeho predošlých každoročných príhovorov Federálnemu zhromaždeniu. Bol správou pre Západ, aby ukázal silu potenciálnym nepriateľom ako aj pre domáce publikum, kvôli nadchádzajúcim prezidentským voľbám, ktoré nasledovali o niekoľko týždňov.
V marci 2018 bol opäť zvolený do prezidentskej funkcie. Od 25. júna do 1.júla 2020 sa v Ruskej federácií uskutočnilo hlasovanie v ktorom voliči rozhodli aj o tom, že Vladimir Vladimirovič Putin môže byť Prezidentom počas ďalšieho 16 ročného obdobia. náhľad|Putin pri stretnutí s francúzskym prezidentom Emanuelom Macronom 7. februára 2022. Na prelome rokov 2021 a 2022 začali na verejnosť prenikať informácie a hromadení ruských ozbrojených síl na hraniciach s Ukrajinou.
17. decembra 2021 Rusko predložilo USA a NATO bezpečnostné požiadavky, ktoré zahrnovali stiahnutie jednotiek NATO a zbraní z východnej Európy, ako aj vylúčenia možnosti vstupu Ukrajiny do NATO. Putin požadoval aby krajiny východnej Európy, ktoré boli prijaté do NATO po roku 1997 nemohli na svojom území nasadiť jednotky NATO. Niektorí už v tej dobe naznačovali, že nesplniteľné ruské požiadavky sú vlastne zámienkou na pripravovaný konflikt. 28. januára 2022 Rusko vyhodnotilo reakcie Západu ako nevyriešené.
24. februára 2022 Vladimir Putin ohlásil „špeciálnu vojenskú operáciu“ s cieľom „demilitarizácie a denacifikácie Ukrajiny“. Začala sa Ruská invázia na Ukrajinu. Ruské sily vtrhli na Ukrajinu z 3 rôznych smerov, vrátane územia formálne neutrálneho Bieloruska.
Ukrajinská strana získala v dôsledku nepriateľskej agresie Ruska celosvetovú podporu a Rusko sa dostalo od bezprecedentej svetovej politickej, hospodárskej a kultúrnej izolácie. V súvislosti so zvažovaním vojenského zásahu viacerými krajinami, vrátane krajín NATO sa Putin vyhrážal najtvrdšími protiopatreniami, ktorými myslel jadrové zbrane a nariadil uviesť ruské jadrové sily do pohotovosti.
Fínsko a Švédsko v obavách z ruskej agresie podali 18. mája 2022 žiadosť o členstvo v NATO. Fínsko bolo prijaté 4. apríla 2023.
Medzinárodný súdny dvor v Haagu začal s vyšetrovaním Ruska pre možné vojnové zločiny. Medzinárodný trestný súd 17. marca 2023 vydal zatykač na Vladimira Putina.
Osobný imidž
náhľad|Putin pózujúci so psami v roku 2013. Prezident Putin má v médiách obraz akéhosi „drsného chlapíka“, ktorý sa vyžíva v športe či v outdoorových aktivitách a demonštruje svoju fyzickú zdatnosť a účasť pri neobvyklých alebo nebezpečných aktivitách, ako sú extrémne športy alebo interakcia s divokými zvieratami. Napríklad roku 2007 denník Komsomolskaja pravda vytlačil Putinovu fotografiu s vyholenou hruďou, ako na Sibíri rybárčia, pod titulkom: „Buď ako Putin“. Putinove fotografie možno nájsť aj v každoročne vydávanom kalendári.
Zahraničný imidž
Po útoku na Ukrajinu (v roku 2022), sa podľa nemenovaných zdrojov americkej tajnej služby, začalo špekulovať o jeho duševnom zdraví, keď sa jeho kroky začali javiť nepredvídateľné a iracionálne. Niekoľko slovenských poslancov podalo na Putina a ďalších neznámych páchateľov trestné oznámenie, ktoré sa týka trestného činu genocída, teroristického útoku, neľudskosti, používania zakázaného bojového prostriedku a nedovoleného vedenia boja.
V marci 2022 označil americký Senát ruského prezidenta Vladimíra Putina za vojnového zločinca, v schválenej rezolúcii. Súčasne vyzval Medzinárodný trestný súd v Haagu a ostatné štáty na vyšetrovanie ruskej armády kvôli prípadným vojnovým zločinom spáchaným počas ruskej invázie na Ukrajinu.
Zima
náhľad|V mnohých častiach sveta je toto ročné obdobie spojené so [[snehom]] náhľad|Les v zime vo [[Vihorlatské vrchy|Vihorlatských vrchoch]] náhľad|Typický zimný šport - [[lyžovanie]] náhľad|Animácia zmien snehovej pokrývky v priebehu roka
Zima je jedno z ročných období v miernom teplotnom pásme nasledujúce po jeseni a predchádzajúce jari. Má najkratšie dni a najnižšie priemerné teploty. V oblastiach vzdialenejších od rovníka sa v zime často vyskytuje sneh.
Astronomicky začína zimným slnovratom (okolo 21. decembra na Severnej pologuli a 21. júna na Južnej pologuli), a končí jarnou rovnodennosťou (okolo 21. marca na Severnej pologuli a 21. septembra na Južnej pologuli).
V meteorológii sa podľa konvencie počíta ako celé mesiace december, január a február na Severnej pologuli a jún, júl a august na Južnej pologuli.
Príčiny zimy
Striedanie ročných období je spôsobené odklonom zemskej osi od roviny ekliptiky (o 23°27'). Pologuľa, na ktorej je zima, je odvrátená od Slnka, dopadá na ňu menej slnečného žiarenia a pod väčším uhlom. To v princípe vedie k nižším teplotám.
Meteorologické prejavy zimy
V oblastiach vyšších zemepisných šírok sa v zime vyskytuje sneh a mráz.
Bak
Bak je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 2305 ha a žije tu 1754 obyvateľov (2007).
Lhoce
Lhoce (Lhotse) je štvrtý najvyšší vrch Zeme, vysoký Leží na hraniciach Nepálu s Čínou, v Nepálskych Himalájach, v horskej skupine Khumbu Himal, východne od Mount Everestu.
Prvýkrát naň vystúpili v roku 1956 švajčiarski horolezci. V roku 1984 vystúpili slovenskí horolezci na východný vrchol Lhoce-šar vysoký a v roku 1988 na hlavný vrchol.
Hirson (obec)
Hirson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná trať Vraňany – Libochovice
Železničná trať Vraňany – Libochovice (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 095) je jednokoľajová regionálna trať z Vraňan do Libochovic cez Straškov, v súčasnej dobe bez pravidelnej prevádzky. Táto miestna trať bola uvedená do prevádzky v roku 1907. Koncesionári železničnej spoločnosti boli významné osobnosti z regiónu. Prevádzkovateľom boli Rakúske štátne dráhy (K.k.St.B), vlastníkom bola spoločnosť Místní dráha Libochovice Jenšovice, ktorá bola zoštátnená v roku 1925.
Ladislav Ballek (spisovateľ)
náhľad|Hrob Ladislava Balleka a jeho manželky v banskobystrickom evanjelickom cintoríne Mgr. Ladislav Ballek (* 2. apríl 1941, Terany – † 15. apríl 2014, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, politik a diplomat.
Železničná trať Vraňany – Libochovice
Prevádzka
S ohľadom na sklonové pomery, predovšetkým u stanice Mšené-lázně, bolo rozhodnuté v prospech štvorzáprahových strojov rady 178 (neskôr u ČSD 422.0). Spoločnosť zakúpila dva stroje s číslami 178.48 (422.024) a 178.025 (422.025). Okrem číselného označenia niesol druhý z nich aj meno "Arcivévoda Karel". Ten je v súčasnosti v majetku Národného technického múzea v Prahe. Okrem spomínaných lokomotív boli získané aj ďalšie vozidlá. Najprv v roku 1907 došlo k zakúpeniu piatich plošinových dvojnápravových vozňov od firmy Ringhoffer. Ešte v tom istom roku dodal rovnaký podnik 54 ďalších vozidiel rôznych radov a 5 plošinových vozíkov do firmy Bratři Prášilové. Nasledujúceho roka dodala firma Wohanka velocipédovu drezinu. Z niektorých prameňov vyplýva, že miestna dráha vlastnila aj lokomotívy 97.205 (310.0101) a 97.206 (310.0102). Zaujímavosťou je, že ku každému vozidlu koncesionári zakúpili sadu náhradných dvojkolies a pre ich možnú výmenu aj špeciálne zdviháky.
Doba nedávna až súčasnosť
K novému cestovnému poriadku od 1. júna 1985 bola zastavená doprava na trati Libochovice - Straškov pre nevyhovujúci stav zvršku. Na trati bola zavedená náhradná autobusová doprava a všetky vlaky boli zrušené bez náhrady. 8. apríla 1986 zahájila TD Kralupy trhanie koľajových polí v úseku Libochovice - Straškov. Zároveň sa začali práce na generálnej rekonštrukcii celej trate, ktorá sa však nakoniec konala v menšom meradle, ako bolo pôvodne zamýšľané. Začatie vlakovej dopravy sa predpokladalo k 1. júlu 1987, ale už v redukovanej podobe oproti skorším cestovným poriadkom. Osobné vlaky sa na trať po ukončení rekonštrukcie vrátili, ale už v redukovanom počte.
Ladislav Ballek (spisovateľ)
Život
Detstvo prežil v Dudinciach a Šahách. V rokoch 1959 – 1963 študoval na pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici slovenský jazyk, dejepis a výtvarnú výchovu. Po absolvovaní základnej vojenskej služby rok učil na základnej škole v Habovke. V roku 1966 sa stal redaktorom Čs. rozhlasu v Banskej Bystrici (stál napr. pri zrode relácie Rádiovíkend) a v rokoch 1968 – 1972 bol redaktorom kultúrnej rubriky krajského denníka Smer. Od roku 1972 pôsobí v Bratislave. Najprv v redakcii pôvodnej tvorby vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ a od roku 1977 ako vedúci literárneho oddelenia na Ministerstve kultúry SSR. Od roku 1980 bol námestníkom riaditeľa Slovenského literárneho fondu a v rokoch 1984 – 1989 vedúcim tajomníkom Zväzu slovenských spisovateľov. V rokoch 1992 – 1994 bol poslancom Národnej rady SR za SDĽ. Vyučoval na Pedagogickej fakulte v Nitre a Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1998 neúspešne kandidoval za prezidenta Slovenskej republiky. Od roku 2001 do roku 2008 bol veľvyslancom Slovenska v Česku. Typický predstaviteľ slovenskej románovej tvorby /nielen, ale najmä/ 70. rokov. V roku 1980 dostal národnú cenu SSR a v roku 1982 dostal titul zaslúžilý umelec.
Tvorba
Jeho prvé literárne pokusy sa viažu k jeho vysokoškolskému štúdiu. Prvá próza mu vyšla v zborníku Silueta v roku 1964, o tri roky neskôr mu vyšla debutová knižka.
Železničná trať Vraňany – Libochovice
Doba nedávna až súčasnosť
S novým cestovným poriadkom, platným od 10. decembra 2006 Úsťanský kraj neobjednal osobnú dopravu na trati Straškov - Libochovice, a tým došlo po necelých 100 rokoch prevádzky k ukončeniu pravidelnej osobnej dopravy. Osobná doprava zostala pre GVD 2006/2007 iba v úseku Vraňany - Straškov, od cestovného poriadku 2007/2008 po súčasnosť sú potom niektoré osobné vlaky predĺžené do zastávky Račiněves. Nákladná doprava na úseku trate Vraňany - Straškov prakticky neexistuje, avšak tento úsek slúži ako alternatívna presmerovacia trasa v prípade nezjazdnosti prvého železničného koridoru z Prahy do Děčína či trate 110 Kralupy nad Vltavou – Most. Príkladom môže byť posledný prípad, kedy v marci 2007 bol po nehode rýchlika a osobného auta pri Vraňanoch nezjazdný koridorový úsek Vraňany - Roudnice nad Labem. V druhej časti trasy zo Straškova do Libochovic v súčasnosti nákladná doprava neexistuje a na trati sa príležitostne objavujú zvláštne vlaky. V roku 2010 v rámci úspor bolo oznámené zrušenie niektorých regionálnych tratí, medzi nimi aj trati Vraňany - Račiněves.
SŽDC v roku 2010 požiadala o zrušenie trate. 16. decembra 2010 však požiadala o prerušenie konania, pretože KŽC s. r. o. vyjadrila záujem o prevzatie úseku Libochovice - Straškov. Ministerstvo dopravy 29. decembra 2010 prerušilo konanie na 180 dní a SŽDC plánuje vyhlásiť výberové konanie na odkúpenie predmetného úseku. Od roku 2011 je tu pravidelná prevádzka len v letných mesiacoch cez víkendy Podřipským motoráčkem.
Oponice
Pri obci stoja zrúcaniny Oponického hradu z 13. storočia. V obci stojí renesančný kaštieľ zo 16.-17. storočia obsahujúci Aponiovskú knižnicu.
Polohopis
Obec Oponice leží vo východnej časti Nitrianskej sprašovej pahorkatiny na ľavostrannej nive rieky Nitry a na náplavových kužeľoch jej ľavostranných prítokov. Odlesnenú časť chotára na širokej nivnej rovine a pahorkatine tvoria mladotreťohorné uloženiny, na vrchovine druhohorné a kryštalické horniny. Územie je zalesnené teplomilnými dúbravami s prímesou borovice a hrabu.
Nad obcou sa tiahne Tribečské pohorie s najvyšším vrchom Veľký Tribeč s nadmorskou výškou 829 metrov nad morom.
Nadmorská výška v strede obce Oponice je 168 metrov nad morom a v chotári 152–503 metrov nad morom. Rozloha katastrálneho územia obce Oponice je 1229 ha.
Malé a Veľké Oponice
Oponice sa približne do roku 1910 delili na Veľké Oponice a Malé Oponice. Obec Súlovce boli vždy filiálkou farnosti Oponice. Obec Veľké Oponice sa nachádzala v časti od Nitry smerom po farský chrám. Táto časť patrila do vlastníctva šľachtickej rodiny grófov Aponiovcov. Obec Malé Oponice sa rozkladala od farského chrámu smerom k obci Kovarce a Súlovce. V tejto časti obce boli majiteľmi pôdy viaceré zemianske rodiny: Bartakovičovci, Gjeciovci, Marcibániovci, Franknerovci, atď. Obe obce rozdeľovala iba malá cesta nazývaná „Kostolná“.
Dejiny
náhľad|Zrúcanina hradu
Pravek
Prvé konkrétne doklady o prítomnosti človeka v chotári Oponíc pochádzajú až z neolitu (5000–3000 rokov pred Kr.). Západné tribečské podhorie patrí k starým sídelným oblastiam, kde sa s prítomnosťou človeka stretávame od mladšej doby kamennej. Práve v mladšej dobe kamennej došlo k veľkým zmenám. Predtým sa v Ponitrí sezónne pohybovali iba menšie lovecké tlupy, ktoré tu vyhľadávali iba krátkodobý pobyt. V neolite sa v tejto oblasti objavujú prvé roľnícke rody, ktoré postupne prechádzajú na usadlý spôsob života. Najzreteľnejším dokladom ľudskej prítomnosti v týchto končinách však bolo zhotovenie keramiky, ktorá našla široké uplatnenie v neolitických roľníckych domácnostiach. Črepový materiál s lineárnou keramikou zo staršej fázy neolitu sa našiel pri archeologických prieskumoch roku 1978 na miernej vyvýšenine na pravej strane cesty vedúcej z miestneho kaštieľa k hradu. Osídlenie v chotári Oponíc pokračovalo aj v mladšej fáze neolitu. Dokladajú to nálezy črepov lengyelskej kultúry, ktoré sa našli pri prieskume a povrchovom zbere roku 1983 v polohe „Za depom“. Z nasledujúcej doby bronzovej (200–700 pred Kr.) nateraz nie sú známe žiadne výraznejšie nálezy. Situácia sa mení v priebehu doby halštátskej čiže staršej doby železnej (700–400 pred Kr.), keď sa Ponitrie stáva pomerne husto osídleným regiónom. Tunajšie roľnícke obyvateľstvo si na svoju obranu začína budovať mohutné výšinové zemné hradiská, ktoré poskytujú v prípade nebezpečenstva ochranu osadám zo širokého okolia. Stopy takéhoto hradiska sú dodnes dobre viditeľné na vrchole Tríbeča.
Stredovek
Aj v neskorších časoch lákali tunajšie priaznivé prírodné podmienky k zakladaniu stálych, či dočasných sídel. Nezmazateľnú stopu tomuto regiónu vtlačili Slovania, ktorí na prelome 5. a 6. storočia po Kristovom narodení začali osídľovať stredné Ponitrie. V priebehu 8. a 9. storočia tu vznikla hustá sieť sídlisk. Tunajšie obyvateľstvo prežilo bez väčšej ujmy aj nepokojné 10. storočie, keď sa po zániku Veľkej Moravy toto územie postupne sa dostalo pod nadvládu Starých Maďarov a dynastie Arpádovcov.
Územie dnešného chotára obce Oponice i obce Súloviec vykazuje rovnako ako ich najbližšie okolie všetky znaky starobylého osídlenia, ktoré sa tu formovalo niekoľko storočí. Konkrétnejšie predstavy o existencii jednotlivých sídel však získavame až v polovici 13. storočia vďaka prvým listinným svedectvám, ktoré obyčajne zaznamenávajú majetkovoprávne zmeny. Vo všeobecnosti možno konštatovať, že v tom čase existovalo viacero menších územných a sídlištných celkov, ktoré sa v neskoršom období postupne integrovali do chotára dnešných Súloviec. Ako prvý sa spomína drobný majetok patriaci hradnému vojakovi Egídovi. Roku 1240 si Egídov syn Grab žiadal od kráľa Bela IV. (1235–1270) udeliť 70 jutár zeme z chotára zaniknutej dediny Trepkovce. Kráľ s jeho žiadosťou súhlasil a zaviazal ho, že za udelený majetok bude povinný postaviť do kráľovského vojska jedného ozbrojenca. Ešte v tom istom roku voviedol Nitriansky župan Matúš obdarovaného Graba do dedičnej držby spomínaného majetku. S Grabom a jeho potomkami sa však v neskorších časoch už nestretávame. Je veľmi pravdepodobné, že zahynul v nešťastnej bitke s Mongolmi pri rieke Slanej na jar roku 1241.
Ohraničenie sa začalo na juhozápade, kde sa stretali chotáre Dubnice (Súloviec), Malých Oponíc a zaniknutej dediny Podlužany, ležiacej v priestore medzi Malými Oponicami a Kovarcami, v blízkosti rieky Nitry. Z tohoto miesta hranica po prekročení potoka Dubnica a veľkej cesty smerovala na sever k iným Podlužanom. Odtiaľ smerovala k osade patriacej Egídovi. Chotár Dubnice ďalej sledoval spomínanú veľkú cestu (hradskú spájajúcu Nitru s hornou Nitrou) a po Podlužanoch začal susediť s dedinou Trepkovce. Odtiaľ chotárna hranica išla povedľa akýchsi ovocných stromov až k zemi zvanej Ladina a odtiaľ smerovala k Tribečskému pohoriu a na jeho hrebeni najprv chotár Dubnice susedil s majetkom akéhosi Alexandra a potom s chotárom majetku Zoborského kláštora (Kostoľany pod Tríbečom). Odtiaľ sa chotárna hranica stáčala na západ povedľa majetku patriaceho synovi Madiu a klesala po lesnej ceste až k miestu, kde ohraničovanie začalo. Na tomto mieste susedila Dubnica s Malými Oponicami, v ktorých už vtedy stál farský chrám.
Pokračovanie: Farnosť Oponice
Názvy v histórii
Obec Oponice sa spomína pod týmito názvami:
Stavby
náhľad|Múzeum Aponiovcov
Heraldické symboly
Erb, pečať a vlajka tvoria trojicu základných symbolov obce. Na tvorbu každého z nich sa vzťahujú osobitné heraldické (náuka o erboch), vexilologické (náuka o vlajkách) a sigilografické (náuka o pečatiach) zákonitosti, pravidlá a zvyklosti.
Erb Oponíc predstavuje heraldickú úpravu pečate Oponíc s kruhopisom APPONYI KÖZSÉG PECSÉTJE. V strede pečatného poľa vidno mužskú postavu pri hlave s dvomi hviezdami a v pravici s veľkým strapcom hrozna.
Pokiaľ ide o interpretáciu spomenutého znamenia, niektorí odborníci vyslovili hypotézu, že ide o postavu svätého Urbana, patróna vinohradníkov. Vzhľadom na skutočnosť, že postava nie je odetá v dlhom biskupskom habite a nemá ani iné atribúty svojej hodnosti, Heraldická komisia sa prikláňa k názoru, že ide o jednoduchú postavu vinohradníka. Motív isto reflektuje skutočnosť, že Oponice boli chýrne pestovaním hrozna a výrobou vína, ktoré sa exportovalo do ďalekej cudziny.
S ohľadom na heraldické pravidlá erbovej tvorby, podľa ktorých je potrebné v erbe klásť kov na farbu, či farbu na kov, je vzhľadom na obsahovú náplň erbu najvhodnejšie sfarbenie strieborný vinohradník so zlatými doplnkami odevu–čižmami, opaskom, čiapkou, pažiť prirodzená zelená, hviezdy a strapec hrozna zlaté.
Erb obce Oponice, vychádzajúci z historickej pečatnej predlohy má teda túto podobu: v modrom štíte na zelenej oblej pažiti stojaci zlatovlasý striebroodetý, zlatoprepásaný vinohradník v zlatej čiapke a rovnakých čižmách, ľavicou vbok, v pravici držiaci veľký zlatý strapec hrozna, v horných rohoch po jednej zlatej položenej hviezde.
Znamenie je vložené do dolu zaobleného, tzv. neskorogotického, či tiež španielskeho heraldického štítu. I keď sa v heraldickej tvorbe v minulosti používali rôzne tvary štítov, tento je v našej erbovej tvorbe najobvyklejší, používa sa vo všetkých heraldických katalógoch s erbami miest a obcí, a teda pri publikovaní erbu obce Oponice v heraldických publikáciach ho nebude potrebné znova upravovať.
V zmysle heraldickej konvencie je možné zlatú podľa potreby zamieňať aj žltou, pričom sa však bude vždy popisovať ako zlatá. Pri čierno–bielom vyjadrení farieb sa modrá vyjadrí vodorovným šrafovaním, zelená šikmým šrafovaním, zlatá bodkovaním a strieborná ostáva voľná.
Vlajka obce Oponice pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách žltej (1/6), modrej (2/6) a zelenej (1/6). Vlajka má pomer strán 2:3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Pečať obce Oponice je okrúhla, uprostred s obecným symbolom a kruhopisom OBEC OPONICE. Pečať má priemer 35 mm, čo je v súlade s domácimi zvyklosťami a predpismi o používaní pečiatok s obecnými symbolmi.
Od spomenutých troch základných symbolov možno odvodiť ďalšie. Zástava obce Oponice má podobnú kompozíciu ako obecná vlajka. Pomer jej strán však nie je záväzne stanovený, čo znamená, že zástava môže byť aj dlhšia.
Krátka zástava obce Oponice je tiež pruhová, je však svojou dlhšou stranou pripojená k žrdi. Je vhodná najmä na hromadnú vlajkovú výzdobu obce.
Koruhva obce Oponice predstavuje zvislý typ obecnej zástavy, pri ktorej je textil pripojený k priečnemu rahnu, spolu s ktorým sa vztyčuje na stožiar.
Kombinovaná, alebo tiež „veľká“ koruhva obce Oponice predstavuje spojenie koruhvy so znakovou zástavou, ktorá sa pridáva k priečnemu rahnu do hornej časti zástavy.
Od obecnej pečate možno odvodiť okrúhle pečiatky obce. Ich pečatné pole sa nelíši od obecnej pečate, no kruhopis sa mení podľa toho, či ide o pečiatku starostu, obecného zastupiteľstva, alebo obecného úradu.
Slávnostne požehnanie obecných symbolov uskutočnil v Rímskokatolíckom farskom chráme svätých apoštolov Petra a Pavla v Oponiciach 24. septembra 1999 Mgr. Ján Ninis (*1969), správca farnosti (1997-2006), za účasti obecného zastupiteľstva a obyvateľov obcí Oponice a Súlovce.
Jorkšírsky teriér
Jorkšírsky teriér je plemeno psa uznané v FCI v skupine 3. pod číslom 86.
Pôvod
náhľad|vľavo Hoci nie je najmenším z trpasličích plemien, určite je v dnešnej dobe najznámejší, najrozšírenejší a najpopulárnejší. Jorkšír sprevádza svojho pána aj na také miesta, kde majú psy zvyčajne prístup obmedzený ako sú reštaurácie, obchody či dokonca múzeá a galérie. Napriek tomu to nie je plemeno šľachtené do podoby spoločníka dám a na gauče salónov.
Na rozdiel od väčšiny trpasličích plemien nie je jorkšír psom spoločenským, ale pracovným. Ešte na začiatku 20. storočia bežne lovil myši, krysy či potkany v obydliach svojich pánov a tiež strážil ich majetok. Nepatril medzi plemená šľachtené privilegovanými, naopak, bol skôr psom chudobných.
Keďže ušľachtilé, prevažne lovecké plemená boli vyhradené len pre vyššie vrstvy, orientovali sa chudobní ľudia na stredné a menšie plemená. V Yorkshire sa v 18. storočí zabývali v domácnostiach tamojších tkáčov strapaté, dlhosrsté psy schopné zlikvidovať hlodavce a zároveň ustrážiť obydlie svojich majiteľov pred votrelcami.
Títo predchodcovia sa od dnešného jorkšírskeho teriéra líšili najmä svojou veľkosťou. Boli dvakrát väčší, ich priemerná hmotnosť sa pohybovala od 5 do 6 kg, mali dlhšie končatiny a ich srsť sa vďaka ich pracovnému vyťaženiu ani zďaleka nepodobala na hodvábnu nádheru, ktorou sa dnes pýšia majitelia jorkšírov na výstavách.
Spolu s rozvojom kynologických výstav sa menil aj vzhľad jorkšírskeho teriéra. Chovatelia sa snažili vyšľachtiť drobného psa s čo najdlhšou a najhodvábnejšou srsťou. Dôležitá sa tiež stala farba srsti.
Vzhľad a povaha
Jorkšír je kompaktne stavaný pes vysoký 20 až 24 cm, s ideálnou hmotnosťou 1,8 - 2,8 kg, pričom štandard povoľuje hmotnosť do 3,2 kg. Telo má mať pevné a krátke, pričom pri chôdzi musí ostať chrbtová línia rovná. Predné a zadné končatiny sú rovné a pevné, správne zauhlené. Psy so správnym pigmentovaním majú čierne pazúriky. Vzpriamene nesený chvost býva dnes už s ustupujúcou tendenciou kupírovaný. Jorkšír má pomerne malú a plochú hlavu s nie príliš výrazným čelom. Stredne veľké, tmavé a lesklé oči majú mať živý a inteligentný výraz. Očné viečka musia byť tmavo pigmentované. Pomerne malé uši v tvare v noci vztýčené, pričom majú proporčne zodpovedať veľkosti psa.
Je to živý, inteligentný, sebavedomý a temperamentný pes. Dominantným znakom charakteru jorkšíra je jeho bdelosť, neohrozenosť a ostrosť. Zvyčajne nemá rád dotyky cudzích a v prípade nutnosti sa nebojí použiť zuby. Vďaka týmto vlastnostiam patrí medzi bdelých strážcov. Rád stráži svoj dom a nebojí sa ani iných psov a ani votrelcov.
Jeho výchova nie je jednoduchá a majiteľovi - začiatočníkovi môže dať zabrať. I keď je jorkšír malý pes, neradno jeho výchovu zanedbať.
Jorkšírsky teriér napriek tomu, že v súčasnosti je chovaný ako spoločenský pes, vlastnosti predchodcov nestratil vplyvom ľudských činností a môže sa využívať aj na kynologické výcviky (aportovanie, obratnosť, agility). Psa možno využívať na pracovnú činnosť.
náhľad
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2016
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2016 boli v poradí 10. majstrovstvá Európy UEFA vo futsale, ktoré organizuje Európska futbalová únia (UEFA). Konali sa v dňoch od 213. februára 2016 v Belehrade, v Srbsku, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Kazachstanu. Zápasy sa odohrali iba v aréne Beogradska arena, aj keď sa pôvodne plánovalo aj s arénou Hala Pionir. Titul získalo 🇪🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇷🇺. Bronzovú medailu získal nováčik z 🇰🇿.
Srbsko získalo právo organizovať podujatie pred kandidatúrami Bulharska a Severného Macedónska vo voľbách UEFA na zasadnutí v Istanbule 20. marca 2012. Na turnaji bola prekonaná celková návštevnosť na zápasoch európskych šampionátov, keď do hľadísk prišlo 113 820 divákov, čo je takmer o 20 000 viac ako pred 4 rokmi v Chorvátsku (95 609). Ambasádorom podujatia bol bývalý srbský futbalista Dejan Stanković.
Kvalifikácia
Pozn: Hrubým písmom je zisk titulu majstra Európy.
Dejisko
náhľad|vpravo|Bilboard v [[Belehrade o Majstrovstvách Európy UEFA vo futsale 2016]] náhľad|vpravo|Fotografia po prvom zápase turnaja 🇷🇸 - 🇸🇮. Na ploche sú hráči Srbska.