cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milan Hort
Celoštátna úroveň
Milan Hort bol zvolený poslanca NR SR vo volebnom období 1998 – 2002 za politickú stranu SDK zo 14. miesta a stal sa podpredsedom výboru NR SR pre verejnú správu. Vo voľbách v roku 2002 bol opätovne zvolený za poslanca NR SR, tentokrát za stranu SDKÚ z 8. miesta na kandidátke. Bol predsedom Výboru NR SR pre verejnú správu a predsedom poslaneckého klubu SDKÚ. V roku 2006 sa opäť stal poslancom NR SR, ale na kandidátke strany SDKÚ-DS sa po prednostnom hlasovaní prepadol z 5. na 9. miesto. V tomto volebnom období zastával post podpredsedu Národnej rady. Po voľbách do NR SR v roku 2010 sa stal poslancom NR SR už štvrtýkrát za sebou. Zo štvrtého miesta na kandidačnej listine sa po zohľadnení prednostného hlasovanie posunul na 5. miesto. Na ustanovujúcej schôdzi Národnej rady bol opätovne zvolený za jej podpredsedu. Bol overovateľom Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj a členom Stálej delegácie NR SR v Medziparlamentnej únii.
Komunálna úroveň
V rokoch 19901994 bol primátorom mesta Nová Dubnica.
Kompost
Kompost je organický materiál, ktorý bol rozložený a recyklovaný ako hnojivo a doplnok pre zlepšenie pôdy. Kompost je kľúčovou zložkou v ekologickom poľnohospodárstve.
Charakteristika
Kompost môže byť bohatý na živiny. Používa sa v záhradách, záhradníctvach alebo poľnohospodárstve. Kompost je sám o sebe v mnohých ohľadoch prínosom pre krajinu – ako kondicionér pôdy, hnojivo, prídavok k vitálnemu humusu alebo humínových kyselín a ako prírodné hnojivo pre pôdu. V ekosystémoch je kompost užitočný pre kontrolu erózie, rekultiváciu pôdy a vodných tokov, obnovu mokradí či na zákryv skládok. Organické zložky určené pre kompostovanie môžu byť alternatívne použité na výrobu bioplynu pomocou anaeróbnej digescie.
Vznik kompostu (kompostovanie)
Na najjednoduchšej úrovni si proces kompostovania vyžaduje vytvorenie hromady vlhkého organického materiálu (lístie, "zelený" potravinový odpad) a čas, za ktorý sa materiál rozloží do humusu, čo môže trvať niekoľko týždňov alebo mesiacov. Moderné, metodické kompostovanie je komplexný a niekoľkostupňový, pozorne monitorovaný proces s meranými množstvami objemu vstupov, ako sú voda, vzduch a na uhlík a dusík bohaté materiály. Proces rozkladu je podporovaný drvením rastlinnej hmoty, pridávaním vody a zabezpečením riadneho vetrania pravidelným otáčaním zmesi. Červy a plesne ďalej rozkladajú tento organický materiál. Aeróbne baktérie riadia chemický proces premenou vstupov na teplo, oxid uhličitý a amoniak. Amoniak je následne baktériami, procesom nitrifikácie, zmenený do pre rastliny výživných dusitanov a dusičnanov.
Materiály v komposte
Efektívne kompostovanie organizmov si vyžaduje štyri rovnako dôležité zložky:
K najúčinnejšiemu kompostovaniu dochádza, keď je uhlík a dusík v pomere asi 30:1. Takmer všetky materiály z rastlín a živočíchov obsahujú aj uhlík a dusík, ale ich množstvo sa môže výrazne meniť na základe vyššie popísaných podmienok (sucho/vlhkosť, hnedá/zelená farba). Čerstvo narezaná tráva má priemerný pomer uhlík:dusík asi 15:1 a suché jesenné lístie asi 50:1, v závislosti od typu alebo druhu materiálu. Ideálny pomer sa dá dosiahnuť zmiešaním viacerých druhov materiálov. Pozorovaním množstiev a zvážením použitia rôznych materiálov počas tvorby kompostu možno rýchlo dosiahnuť funkčnú techniku, aplikovateľnú pre konkrétne situácie.
Sodankylä
Sodankylä (inarískou saamčinou Suáđigil,, severnou saamčinou Soađegilli, skoltskou saamčinou Suäˊđjel, doslova Vojenská Ves) je fínska obec v provincii a kraji Laponsko.
Od roku 1986 mesto hostí filmový festival Midnight Sun (Sodankylän elokuvajuhlat). V meste sídli Jaegerova brigáda (Jääkäriprikaati) fínskej armády. Neďaleko Sodankylä sa nachádza jedna z výskumných radarových staníc EISCAT.
NGC 5356
NGC 5356 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Pavol Austerlitzer
Pavol Austerlitzer (* Jihlava) bol evanjelický kňaz, pedagóg.
Životopis
Prívrženec reformácie, exulant z Moravy. Rektor latinskej školy v Banskej Bystrici (1623).
Stephen Grover Cleveland
Stephen Grover Cleveland (* 18. marec 1837, Caldwell, New Jersey, USA – † 24. jún 1908, Princeton), bol 22. a 24. prezident Spojených štátov. Je zobrazený na 1000 dolárovej bankovke
4705 Secchi
4705 Secchi je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil Osservatorio San Vittore 13. februára 1988.
Ženské písanie
Ženské písanie proti patriarchálnemu rádu
Projekt ženského písania je spojený s francúzskymi feministickými teoretičkami Hélène Cixousovou, Luce Irigarayovou a Juliou Kristevou. Teória o špecifickej forme písania je založená na kritike západnej falocentrickej kultúry a patriarchálnom ráde, ktorý funguje na základe binárnych opozícií (muž/žena) a ponímaní ženy ako nedokonalého (kastrovaného) muža. Taký rád sa podľa týchto teoretičiek prejavuje nielen v náboženstve, filozofii a sociálnych vzťahoch, ale tiež v jazyku. Preto, aby sme mohli patriarchálne dichotómie nahradiť obyčajnými rozdielmi medzi mužom a ženou, falocentrizmus zameniť za decentralizáciu a prehodnotiť ponímanie ženy, je potreba redefinovať používanie jazyka. Teória ženského písania totiž počíta s tým, že sociálnych zmien nemožno dosiahnuť bez premeny jazyka a literárneho vyjadrovania.
Spojenie fyzického tela a literárnej tvorby
Ženské písanie špecifickým spôsobom využíva presvedčenie, že je vnímanie žien v západnej kultúre redukované len na ich fyzické telo (sú pannami, prostitútkami, manželkami svojich mužov, sexuálnymi objektami). Cixousová, autorka jedného z najvýznamnejších diel feministickej literárnej teórie Smiech medúzy, hovorí, že dôraz na telesnosť a emocionalitu umožňuje ženám vyjadriť to, čo je na nich jedinečné a čo bolo potlačované kultúrou vytvorenou v patriarchálnom ráde. Fyzické telo je chápané ako dôležitá zložka ženskej identity a tvorivý nástroj. Žena by podľa Cixousovej mala nechať písať svoje telo.
Rovnako ako Cixousová aj Luce Irigayová kladie dôraz na ženskú telesnosť a sexualitu, pomocou ktorej môžu ženy najať svoju jedinečnú identitu a vymaniť sa z falocentrického sveta. Sexuálne potešenie (autoerotika) pomôže ženám zbaviť sa predstavy nedokonalého kastrovaného muža, ku ktorému sú prirovnávané.
Ženské písanie pracuje s kategóriou prebytku. Literárna tvorba je totiž veľmi expresívna, do istej miery nekontrolovateľný proces, pri ktorom hrá hlavnú úlohu sexualita a telesnosť, ktorým je podriadený rytmus viet, používanie gramatického rodu alebo napríklad druhy metafor.
Reštrukturalizácia jazyka
S potrebou reštrukturalizácie jazyka a redefinícií súčasných lingvistických teórií prišla teoretička Julia Kristeva. Vytvorila pojem „matriarchálny jazyk“, teda jazyk nezaťažený logickými pravidlami „mužského diskurzu“. Používanie matriarchálneho jazyka podľa nej vyžaduje návrat k predspoločenskému semiotickému rádu, ktorý nie je zaťažený uvedomelou symbolizáciou. Matriarchálny jazyk je spojený s preoidipálnym vzťahom matky a dieťaťa, obdobím predchádzajúcim vstupu dieťaťa do symbolického sveta svojho otca.
Semiotické je, ako hovorí Kristeva, to, čo je pôvodné a nedefinovateľné. Semiotický rád v sebe skrýva revolučný potenciál a ohrozuje symbolický rád. Matriarchálny jazyk možno identifikovať v oblasti umenia, v literárnych dielach v rámci ženského písania.
Autori a autorky žensky písaných textov
Cixousová nespojuje ženské písanie len so ženskými autorkami. Špecifický spôsob literárnej tvorby si podľa nej osvojilo tiež mnoho mužov. Medzi nimi James Joyce, Heinrich von Kleist alebo Jean Genet. Za ženské autorky zaoberajúce sa ženským písaním považuje Virginiu Woolfovú, Marguerite Durasovú, Clarice Lispectorovú a samu seba.
Bítovany
Bítovany sú obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. Ležia spolu s miestnou časťou Bítovánky na úpätí Českomoravskej vrchoviny v miestach kde končí Polabská nížina, juhovýchodne od mesta Chrudim. V roku 2012 tu žilo 413 obyvateľov.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1347.
Korouhev
Korouhev je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 802 obyvateľov, z toho 410 mužov a 392 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,4 roka, ženy 41,5 roka).
Hablainville
Hablainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Coudray-Rabut
Coudray-Rabut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mooslargue
Mooslargue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Coudray-Rabut
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mooslargue
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hygiena
Hygiena (gr. hygies = zdravý, Hygiea je v gréckej mytológii bohyňa zdravia) je vedný odbor študujúci zdravý spôsob života z hľadiska jedinca aj spoločnosti. Vytvára pravidlá takéhoto spôsobu života a skúma ich dodržiavanie.
Hlavnou úlohou hygieny je zabrániť, aby negatívne faktory vonkajšieho prostredia prekročili rámec adaptability ľudského organizmu. Negatívne faktory zväčša vyplývajú z rozvoja technickej civilizácie (napr. hluk, vibrácie, ionizujúce žiarenie, chemické látky, znečistenie životného prostredia, zhoršenie kvality výživy a pod.)
Hlavná náplň hygieny je napríklad udržanie stanovenej kvality životného a pracovného prostredia, štúdium vplyvu výživy, vytváranie noriem pre životné a pracovné prostredie a pod.
Giovanni Battista Tiepolo
Giovanni Battista Tiepolo, tiež Giambattista Tiepolo, (* 5. marec 1696, Benátky – † 27. marec 1770, Madrid) bol taliansky neskorobarokový maliar, významný predstaviteľ benátskej výtvarnej školy, jeden z najväčších maliarov 18. storočia.
Počas svojho umelecky mimoriadne plodného života obohatil európske výtvarné umenie o stovky alegorických, religióznych a portrétnych diel. Mnohé jeho freskové maľby sú dodnes klenotmi interiérovej výzdoby sakrálnych ale i profánnych stavieb v Taliansku (v Benátkach, Miláne, Udine, Bergame a vo Vicenze), v Španielsku (Kráľovský palác v Madride) a v bavorskom Würzburgu (Würzburská rezidencia).
Mladosť a rané obdobie tvorby
Pochádzal z pomerne zabezpečenej rodiny (otec bol obchodníkom). Už v mladom veku sa uňho prejavilo umelecké nadanie. Jeho prvým majstrom bol Gregorio Lazzarini, maliar historických a mytologických námetov. Tiepolo ako devätnásťročný vytvoril prvé samostatné dielo – olejomaľbu Obetovanie Izáka pre benátsky kostol Santa Maria dell'Ospedaletto. Z roku 1717 pochádza zápis s Tiepolovým menom ako členom maliarskeho cechu.
Jeho rané práce sa spájajú s rodným mestom, čím sa postupne stával známym a vyhľadávaným umelcom. Svedčí o tom množstvo ponúk, ktoré však často pre zaneprázdnenosť nemohol prijať.
V rokoch 17251730 vytvoril súbor pláten pre benátsky Palazzo Dolfin, dnes však rozptýlených na rôznych miestach.
V roku 1726 prijal zákazku cirkevného bratstva z Udine na výzdobu kaplnky v miestnej katedrále. Súčasne v Udine až do roku 1728 pracoval na freskovej výzdobe Arcibiskupského paláca – diela Pád pyšných anjelov a osem monochrómnych malieb so starozákonnými námetmi.
Benátky a Miláno
right|thumb|170px|Madona so svätou Katarínou, svätou Ruženou s Dieťaťom a svätou Anežkou, 1740, olej na plátne, [[Kostol Santa Maria dei Gesuati, Benátky]] right|thumb|170px|Angelika a Medoro sa lúčia s vidiečanmi, 1757, freska, [[Villa Valmarana, Vicenza]]V roku 1731 vznikol krásny freskový cyklus paláca Archinto v Miláne. Fresky s mytologickou tematikou, napr. Perseus a Andromeda, Junona, Fortuna a Venuša, pokrývajú stropy hlavnej a štyroch ďalších sál paláca. Z toho istého roku pochádza freskový cyklus v milánskom paláci Dugnani.
Ešte počas milánskeho pobytu dostal poverenie na freskovú výzdobu stien kaplnky Colleoniovcov v Bergame, ktorú ešte v roku 1475 vybudoval v renesančnom slohu Giovanni Antonio Amadeo ako mauzóleum rodiny Colleoniovcov. V rokoch 17321733 tu v dvoch etapách vznikol cyklus malieb s náboženskou (fresky Svätý Marek, Umučenie svätého Bartolomeja, Krst Krista, Sťatie Jána Krstiteľa a ďalšie) a alegorickou tematikou (alegórie Cností).
V roku 1734 gróf Loschi u Tiepola objednal výzdobu hlavného schodiska a hlavnej siene svojej vily vo Vicenze. Tiepolo tu po sebe zanechal freskový cyklus s alegorickými námetmi, ktorých ideovou myšlienkou je triumf dobrých vlastností nad zlými – Čas odhaľujúci Pravdu, Pracovitosť víťazí nad Lenivosťou, Nevinnosť odháňajúca Neresť, Skromnosť zapudzujúca Pýchu, Odvaha venčená Slávou. Tento alegorický súbor, vyplňujúci neveľké priestory, sa vyznačuje vysokou výtvarnou hodnotou, najmä vďaka farebnému prevedeniu, pripomínajúceho javiskové dekorácie.
V roku 1736 bol Tiepolo nútený odmietnuť ponuku švédskeho kráľa Fridricha I. na výzdobu Kráľovského paláca v Štokholme.
V nasledujúcom roku vytvoril tri fresky v milánskej Bazilike Sant'Ambrogio.
V roku 1737 uzavrel Tiepolo zmluvu na výzdobu dominikánskeho kostola Santa Maria dei Gesuati v Benátkach. Práce v tomto kostole trvali od mája 1737 do októbra 1739. Vznikli tu tri veľké fresky Oslava svätého Dominika, Madona odovzdávajúca svätému Dominikovi ruženec a Panna Mária sa zjavuje svätému Dominikovi. Počas prác v tomto kostole vytvoril v benátskom kostole Sant'Alvise triptych na tému Utrpenie Pána – Korunovanie tŕním, Nesenie kríža a Bičovanie.
Už od roku 1739 prebiehali medzi umelcom a vedením benátskej Scuola Grande dei Carmini rokovania o výmaľbe interiérov. Kvôli prácam v Miláne musel túto zákazku načas odložiť; práce dokončil v roku 1743. Vznikol ju majstrovský freskový náboženský a alegorický cyklus v hlavnej sále – Panna Mária Karmelská sa zjavuje blahoslavenému Šimonovi Stockovi, Anjel ukazuje škapuliar dušiam v očistci, Anjel zachraňuje robotníka uctievajúceho Pannu Máriu, Anjel so zvitkami a puttovia nesúci školskú kroniku a ďalšie.
Ďalšou Tiepolovou umeleckou „zastávkou“ bolo neveľké mesto Montecchio Maggiore neďaleko Vicenzy, kde v tunajšej vile Cordellina vytvoril v roku 1743 alegorický freskový súbor v hlavnej sále vily (napr. Triumf Statočnosti a Odvahy). Ešte v tom istom roku dokončil šesť monochrómnych fresiek v kostole San Francesco della Vigna v Benátkach.
V rokoch 17471750 vytvoril Tiepolo nádherný freskový súbor v Palazzo Labio v Benátkach. Cyklus s tematikou antických dejín a mytológie je priamou oslavou patricijského rodu Labiovcov. Spomedzi malieb na strope hlavnej sály a stien zaujmú fresky Stretnutie Antonia s Kleopatrou a Kleopatrina hostina, ktoré umelec umiestnil do bohatých iluzívnych architektonických rámov.
Pre benátskeho dóžu Pietra Grimaniho vytvoril v rokoch 17481750 plátno Neptún obdarováva Benátky, oslavnú alegóriu Benátok (dnes v Dóžovom paláci).
Würzburg
left|thumb|200px|Alegória Ameriky, 1753, freska, strop hlavného schodiska, [[Würzburská rezidencia, Würzburg]]K jedným z najvýznamnejších umelcových prác patrí fresková výzdoba stien a stropov hlavného schodiska a Cisárskej sály kniežacieho sídla a zámockej kaplnky v bavorskom Würzburgu z rokov 17511753. V alegorických a apoteóznych maľbách tu mal Tiepolo ako zrelý umelec možnosť naplno prejaviť svoju obrazotvornosť a výrečnosť výtvarného prejavu. Možno povedať, že v tejto kniežacej rezidencii podal Giambattista Tiepolo svoj vrcholný výkon. Naplno sa oddal svojím predstavám stvárňovania apoteóz mocných tohto sveta. Tento ideovo rozsiahly freskový súbor predstavuje jedinečný príklad celistvosti, farebnej nádhery a sily iluzívneho prevedenia.
Návrat do Benátok
Od roku 1753 kedy sa vrátil do rodných Benátok ho môžeme považovať za zrelého a skúseného umelca s vyhraneným umeleckým prejavom.
Hneď v júni nasledujúceho roku začal s prácami na súbore fresiek pre kostol della Pietà, jedného zo skvostov benátskej neskorobarokovej architektúry. Veľkolepá freska Triumf Viery zdobí strop hlavnej chrámovej lode.
Od roku 1757 pracoval spolu so synom Domenicom na výzdobe vily Valmarana na okraji Vicenzy. Vznikol tu jedinečný freskový cyklus s mytologickými námetmi.
Zo šesťdesiatych rokoch 18. storočia pochádza jedno z vrcholných Tiepolových diel – fresková výmaľba vily Pisani, architektonického skvostu mestečka Stra neďaleko Benátok. Strop hlavnej sály zdobí impozantná freska Apoteóza rodu Pisaniovcov, zasadená do maľovaného architektonického rámu. Fresku vypĺňa množstvo postáv – mužských i ženských satyrov, mytologických a alegorických bytostí no umiestnil tu aj postavy príslušníkov rodu.
Madrid
right|thumb|200px|Sláva Španielska, 17621766, freska, Trónna sála [[Kráľovský palác (Madrid)|Kráľovského paláca, Madrid, detail]]V roku 1762 prijal ponuku španielskeho kráľa Karola III. na stropnú výzdobu sál Kráľovského paláca v Madride. V tomto roku sa vysťahoval do Španielska, ktoré sa stalo jeho domovom až do sklonku života. Pôvodne vyhotovil iba jednu fresku v Trónnej sále, ktorá sa však kráľovskej rodine páčila natoľko, že mu ponúkli výmaľbu ešte dvoch miestností. Spolu so svojimi symni, v ktorých mal kvalitných pomocníkov, tu vytvoril grandiózne dielo znamenajúce akúsi rekapituláciu jeho dovtedajšej umeleckej dráhy. Výzdoba Kráľovského paláca pozostáva z fresiek Sláva Španielska v Trónnej sále, venovanej oslave španielskej kráľovskej dynastie (na freske defilujú alegorické postavy stelesňujúce vlastnosti kráľa Karola III., charakteristické produkty zastupujú niektoré španielske provincie a predstavitelia domorodých kmeňov Ameriku, predstavujú sa tu i historické postavy, napr. Kolumbus), Apoteóza španielskej monarchie na strope miestnosti zvanej Salónik so zobrazenými mytologickými postavami a Apoteóza Aeney, symbolizujúca nehynúcu slávu Aenea, zakladateľa rímskej moci, zahŕňajúcej aj španielsku monarchiu, ktorá sa od počiatku považovala za dedičku rímskej ríše.
Viacerí odborníci považujú fresky v Madride za menej výrazové než würzburgské práce, kde absentuje pre Tiepola tak charakteristická farebnosť a obrazotvornosť. Súčasne to však vysvetľujú pre autora zmenenými životnými podmienkami – vysoký vek, melanchólia a chlad cudzieho prostredia. Napriek tomu sú madridské fresky Tiepolovým dôstojným umeleckým vyvrcholením.
Okrem freskovej výmaľby kráľovského sídla počas madridského pobytu vytvoril i niekoľko religióznych obrazov pre kostol San Pascuale v Aranjueze.
Osobný život
V novembri 1719 sa oženil s Cecíliou Guardiovou, pochádzajúcou z benátskej maliarskej rodiny (jej traja bratia –  Gianantonio, Francesco a Nicola – boli významnými benátskymi umelcami), ktorá pri ňom stála až do jeho smrti. Spolu sa im narodilo desať detí, z ktorých sa sedem dožilo dospelosti. Spomedzi všetkých sú najznámejší jeho dvaja synovia – Giovanni Domenico a Lorenzo Baldissera, ktorí pokračovali v otcových stopách ako maliari.
Giovanni Battista Tiepolo umrel 27. marca 1770 v Madride. Pochovali ho v miestnom kostole San Martino.
Budova Slovenského rozhlasu
Budova Slovenského rozhlasu je architektonicky zaujímavá stavba v Bratislave na Mýtnej ulici 1.
Je postavená z oceľovej konštrukcie v tvare obrátenej pyramídy. Autormi projektu sú Štefan Svetko, Štefan Ďurkovič a Barnabáš Kissling. Projekt vznikol v roku 1967. Stavba bola dokončená až v roku 1983. Obsahuje veľkorysé vnútorné priestory, vynikajúcu koncertnú sieň a dobre vybavené nahrávacie štúdiá. Je tu umiestnený aj jeden z najväčších organov na Slovensku. Celková výška budovy po vrchol antény je 80 metrov. Je nositeľom titulu Stavba storočia na Slovensku v kategórii Spoločenské stavby. Jej dizajn je však vnímaný aj negatívne.
Giovanni Battista Tiepolo
Dielo
Giovanni Battista Tiepolo bol nielen významným predstaviteľom benátskej maliarskej školy, ale predovšetkým znamenitým talianskym freskárom. Jeho dielo, osobité, monumentálne, plné farebnej živosti, vnieslo do výtvarného prejavu prvky iluzionizmu; krajina kombinovaná s iluzívnou architektúrou a otvárajúca sa do oblačného a nekonečného neba je v jedinečnej symbióze prepojená s organickou zložkou, tvorenou množstvom dokonale vyprofilovaných postáv.
Už jeho raná tvorba dokazuje, že bol umelcom mimoriadne vyspelým a predčasne vyzrelým, kvôli čomu sa tešil ochotnému a vrelému porozumeniu v svetských i cirkevných kruhoch.
Budova Slovenského rozhlasu
So skúšobným vysielaním z tejto budovy sa začalo v roku 1984. Pravidelné vysielanie prebieha od 27. marca 1985. V decembri 2017 bola budova vyhlásená za Národnú kultúrnu pamiatku SR.
Giovanni Battista Tiepolo
Dielo
Úplne výstižne Tiepolovu tvorbu charakterizovala kritika, ktorá sa objavila v roku 1730, považujúc ho za „priekopníka moderného vkusu, obdivujúc jeho bohaté nadanie, nápaditosť a neobvyklosť myšlienok.“
Giovanni Battista Tiepolo patrí k umelcom, ktorí si svoju slávu užívali už počas života. Jeho dielo je mimoriadne rozsiahle; okrem bezpečne datovaných prác sa mu pripisuje množstvo diel vytvorených v spolupráci i inými umelcami.
Budova Slovenského rozhlasu
Architektúra
Tvorba budovy prebiehala v dobe politického uvoľnenia, liberálne 60. roky. O autoroch budovy rozhlasu rozhodla súťaž v roku 1963. Víťazom sa stal architekt Miloš Chorvát, investor sa však po zvážení všetkých za a proti rozhodol realizovať druhý najvyššie ocenený návrh architektonického kolektívu Štefan Svetko – Štefan Ďurkovič – Barnabáš Kissling, ktorého formu tvorila obrátená pyramída z oceľovej konštrukcie. Spoločná predstava sa formovala dlhší čas, no skupina sa zhodovala v jednom, vyhnúť sa obľúbenej zaužívanej koncepcii „plackovežiaka“. Väčšina inštitúcií sa totiž v období socialistického realizmu stavala tak, že vstupné a spoločenské priestory boli združené v nízkej „placke“, ku ktorej „prilepili“ vežiak s administratívou. „Návrh sme stále korigovali kvôli potrebe expresívneho výrazu. Táto budova nemala vyzerať ako hocijaká iná inštitúcia,“ hovorí Svetko, posledný žijúci z troch autorov projektu, s odstupom času hodnotí toto obdobie ako pomerne priaznivé. „Boli to roky, keď sa architektúra začala vymaňovať z područia ideológie, zo stupídneho panelákového režimu, a nadväzovala na predvojnovú tradíciu, keď u nás vznikali kvalitné stavby, porovnateľné s vývojom vo svete.“ V návrhu išlo o to, aká bude čitateľnosť obsahu budovy z jej formy. Budova sa nemala prejaviť navonok ako obyčajná administratíva. Urbanistické začlenenie vychádzalo z konceptu tzv. priečnej osi – mestského bulváru širokého 90 m, ktorý mal prechádzať z Hlavnej stanice popod Medickú záhradu a Ondrejský cintorín a ústiť do priestoru kultúrno-spoločenského centra.
Giovanni Battista Tiepolo
Dielo
Prvotní bádatelia a znalci Tiepolovho diela ho považovali za Veroneseho nasledovníka.
Budova Slovenského rozhlasu
Architektúra
Rozložité priestory, ktoré rozhlas na svoju prevádzku nevyhnutne potrebuje, museli architekti sústrediť na malom pôdoryse. Keďže radikálne odmietali verziu tridsiatich poschodí nad sebou, zo začiatku uvažovali o rovnom dome s ustúpeniami na koncoch. Postupne však dospeli k symetrickej kompozícii oceľového koša, ktorá mala výhodu, že dokázala udržať samu seba – podobne ako kôš z prútia. Tak vznikol tvar obrátenej pyramídy, ktorý okamžite vyvolal medzi obyvateľstvom vznik fám a teórií. Od tvrdení, že ide o zmenšeninu Cheopsovej pyramídy, po úvahy nad negatívnymi energiami, ktoré takáto stavba do svojho okolia vyžaruje. Svetko považuje podobné názory za vtipné, od reality na míle vzdialené. Konečná forma budovy vyplynula totiž z jej funkcie a potrieb a bola úzko previazaná s použitým materiálom – oceľou. Na ideové väzby s exotickými kultúrami autori ani nepomysleli.
Giovanni Battista Tiepolo
Významné miesta s Tiepolovými dielami
Tabuľka udáva významnejšie miesta „maliarových umeleckých zastavení“
Budova Slovenského rozhlasu
Architektúra
Na Slovensku bol rozhlas prakticky prvou oceľovou budovou. Toto prvenstvo však so sebou prinieslo niekoľko nevýhod. Keďže stavitelia neboli na prácu s oceľovou konštrukciou zvyknutí a kontakty so svetovým vývojom boli viac než chabé, učili sa na vlastných chybách. Spojovacie systémy použité na stavbe rozhlasu vymýšľali architekti takpovediac na kolene v spolupráci s robotníkmi. Stalo sa tiež, že na slnečnej strane začala oceľová konštrukcia v lete praskať. Zlyhávali často základné veci, robotníci neboli zvyknutí pracovať profesionálne, precízne, takže samotní architekti trávili víkendy čistením obkladov, ušpinených od malty. Podľa Svetka sú niektoré miestnosti rozhlasu aj dnes „upravené horšie než maštale“, čo je pre autora takéhoto projektu viac než ponižujúce.
Budova rozhlasu má mohutnú podnož s hlavnými nahrávacími a prevádzkovými priestormi, ktoré sú dôkladne odizolované od akéhokoľvek hluku. Jej ploché strechy s viacerými rovinami tvoria rozsiahle terasy, v ktorých sa ozýva vízia moderného rozvoľneného mesta, rozvinutá neskorou modernou o mimoúrovňové terasy. Z nich mali vychádzať mosty spájajúce tento komplex ponad okolité komunikácie s priľahlými objektmi a tvoriace súčasť okoloidúcich peších trás. Nad podnožou stojí na deviatich mohutných krížových stojkách redakčná a vysielacia časť. Pracoviská redakcií sa nachádzajú za sieťou diagonálnych oceľových väzníkov, ktoré zároveň tvoria vzhľadovú štruktúru fasády. Stred pyramídy tvorí železobetónové komunikačné jadro a medzi ním a obalom sa smerom nahor rozširuje vnútorná hala. Prechádza na výšku piatich podlaží. Najväčší prínos znamenala interiérová úprava budovy rozhlasu. Trojica autorov zamýšľala vytvoriť akúsi kancelársku krajinu, plnú svetla, zelene, vzduchu. Priestory šiestich podlaží mali byť otvorené a vzájomne previazané. Túto myšlienku sa však nepodarilo realizovať do detailov, ostala iba torzom. Svetko sa domnieva, že šlo – v našich podmienkach – o príliš progresívne chápanie architektúry a života v nej. Našinec - nech je to úradník alebo kreatívny pracovník – stále uprednostňuje, keď sa môže zavrieť medzi štyri steny a nevidieť, nepočuť... V interiéroch rozhlasu sa nájdu rarity, akou je napríklad Veľké koncertné štúdio. Sála visí v priestore na oceľovej konštrukcii s pružinami zhora. Predtým sa kovové pružiny umiestňovali v spodných častiach akusticky náročných priestorov, opotrebúvali sa a časom strácali zmysel. V koncertnej sále rozhlasu nesú omnoho menšiu záťaž, je k nim voľný prístup a možno ich vymieňať.
Giovanni Battista Tiepolo
Výber z tvorby
Vzhľadom k rozsiahlosti Tiepolovej tvorby (pripisuje sa mu autorstvo viac ako tristo prác) bolo spočiatku obťažné vytvoriť akýsi ucelený súbor obsahujúci zoznam jeho prác. Tiepolovo autorstvo u množstva diel bolo dokázané až časom; na mnohých dielach sa podieľal ako spoluautor. Za veľmi vierohodný sa považuje katalóg maliarových prác vytvorený v roku 1962 znalcom Tiepolovho umenia A. Morassim.
Budova Slovenského rozhlasu
Architektúra
Nie všetky pôvodné zámery Svetka, Ďurkoviča a Kisslinga sa dočkali uskutočnenia. Architekti plánovali využitie terás a bezprostredného okolia budovy rozhlasu v prospech kultúrneho života, zamýšľali tiež ďalšie stavby. Navrhnutý komplex rozhlasového centra sa nemal uzatvárať do seba. Vytvára bohaté spoločenské prostredie, výtvarne i účelovo veľmi pôsobivé, organizujúce široké záujmové územie. Spomedzi uvažovaných okolitých budov mal byť rozhlas, ako dnes vidíme sám osebe dosť vysoký, iba drobnou stavbou. Vízia veľkej modernizácie tejto časti mesta stála na staršej myšlienke, podľa ktorej sa mala tadiaľ tiahnuť chýbajúca okružná mestská komunikácia obkľučujúca centrálnu mestskú oblasť. V čase, keď Slovenský rozhlas vznikal, bola Mýtna ulica takmer periférnou časťou Bratislavy. Rozhlas mal byť jednou z prvých budov, ktoré neskôr vytvoria priečnu os mestskej zástavby, teda akýsi prechod medzi Starým a Novým Mestom. Priečna os bola nápadom architekta Emanuela Hrušku. Jej začiatok plánoval v predstaničnom priestore, pokračovala by popri areáloch vysokých škôl. Mala obsahovať ubytovacie, kultúrne, spoločenské a športové zariadenia a tiež koncepčne sústrediť vládne budovy. Projekt ostal nezrealizovaný. Stavba bola dokončená až v roku 1985.
náhľad|Budova Slovenského rozhlasu za svitania
Po roku 1989, keď sa monopol veľkého a jediného štátneho rozhlasu rozplynul, sa ukázalo, že prevádzka môže fungovať aj v skromnejších priestoroch. Budova sa tiež začala spochybňovať z hľadiska prevádzkovej náročnosti. Existovali úvahy, že budova rozhlasu v budúcnosti zmení majiteľa. Architektúra, navrhovaná a pokrývajúca konkrétne potreby rozhlasu, ukrýva kvalitné technické vybavenie, ktoré ostane po predaji anonymnému kupcovi takmer nevyužité. Inštitúcia dostane nedostatočnú, provizórnu náhradu. Štefan Svetko si síce dokáže predstaviť využitie rozhlasovej budovy aj v podobe múzea moderného umenia či podobnej kultúrnej inštitúcie.
NGC 5357
NGC 5357 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Preparát
Preparát je preparovaný (t. j. na ďalšie vedecké účely pripravený) predmet, pozri preparácia.
František Xaver Balássy
František Xaver Balássy (* 1748, Slovensko? - †  1792) bol  rímskokatolícky kňaz, jezuita, pedagóg.
Životopis
Vyučoval syntax a gramatiku na jezuitskom kolégiu v Banskej Bystrici (1768).
4459 Nusamaibashi
4459 Nusamaibashi je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil Masanori Matsuyama, Kazurō Watanabe 30. januára 1990.
Observatórium Lomnický štít
náhľad|Observatórium Lomnický štít
Budova observatória bola postavená v rokoch 1957 až 1962 ako samostatná budova spojená s vrcholou stanicou visutej lanovky Tatranská Lomnica – Lomnický štít. Odvtedy slúži na astronomické pozorovania Slnka a merania kozmického žiarenia.
Dnes sa astronomická časť observatória radí medzi len niekoľko existujúcich pozemných observatórií na celom svete ktoré systematicky pozorujú emisné spektrálne čiary slnečnej koróny. Výskumníci, pracujúci na Observatóriu Lomnický Štít, pripravili dva dlhodobé rady dát opisujúcich slnečnú koronálnu aktivitu. "Homogénny rad intenzít zelenej koronálnej čiary" je pripravený z dát všetkých koronálnych staníc vo svete od roku 1939. "Rad dát koronálneho indexu slnečnej aktivity" je pripravený na základe dát predošlého radu. "Katalóg slnečných H alfa protuberancií" je pripravený z vlastných meraní získaných na Observatóriu Lomnický Štít od roku 1967 a od roku 2009 je rozširovaný s použitím pozorovaní vykonávaných na Observatóriu Kanzelhoehe pre slnečný a environmentálny výskum (Rakúsko). V kupole observatória sú na spoločnej montáži umiestnené dva identické koronografy, vyrobené firmou Carl ZEISS v Jene. V súčasnosti je na jednom z koronagrafov nainštalovaný prístroj - Koronálny multikanálový polarimeter (CoMP-S) a na druhom zas prístroj - Slnečný chromosférický detektor. náhľad|Koronografy Observatória Lomnický Štít Vo fyzikálnej časti observatória sa nachádza Neutrónový Monitor Oddelenia kozmickej fyziky Ústavu experimentálnej fyziky v Košiciach. Tento prístroj je v nepretržitej prevádzke od decembra 1981 keď nahradil starší prístroj podobného druhu. K tomuto prístroju boli v ostatnom čase pridané i viaceré ďalšie prístroje.
Roman Gál
Roman Gál (* 10. január 1967, Bratislava) je bubeník a basgitarista, člen Bezmocnej hŕstky. S kapelou Bezmocná hŕstka hral od jej začiatkov, pri nahrávaní tretieho albumu ho vystriedal Marcel Buntaj.
Robur Dobyvateľ
thumb|Robur le Conquérant, frontispis francúzskeho vydania. thumb|Robur le Conquérant, pôvodná ilustrácia [[Léon Benett|Léona Benetta.]] Robur Dobyvateľ (1886, ) je dobrodružný vedeckofantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires). Po česky kniha vyšla tiež pod názvom "Vzducholodí kolem světa". Roku 1904 napísal Jules Verne pokračovanie Roburových príbehov pod názvom "Pán sveta" (Maître du monde).
Konštitutívne pravidlo
Pravidlo konštitutívne podľa Searla je pravidlo, ktoré definuje nový spôsob konania.
Tema Municipal District
Tema Municipal District je dištrikt Ghany v oblasti Väčšia Akra. Hlavným mestom je mesto Tema. Je to pobrežné mesto nachádzajúce sa 25 kilometrov od hlavného mesta Ghany, Akry. Leží priamo na Greenwichskom poludníku. Mesto i celý dištrikt je ohraničený Guinejským zálivom. Rozloha distriktu je 565 km².
Kozelník
Kozelník je obec na Slovensku v okrese Banská Štiavnica.
Logické pravidlo
Logické pravidlo je pravidlo, podľa ktorého sa uskutočňujú logické operácie, napr. odvodzovacie pravidlo.
Křenov
Křenov je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 418 obyvateľov, z toho 218 mužov a 200 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 38,3 roka, ženy 41,2 roka).
NGC 5358
NGC 5358 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 23. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Paolo Orsi
Paolo Orsi (* 18. október 1859, Rovereto – † 8. november 1935, Rovereto) bol taliansky prehistorik a archeológ.
Životopis
Študoval históriu a archeológiu vo Viedni a Padove, promoval v Ríme. Miesto akademickej kariéry sa zameral na vykopávky. Venoval sa predovšetkým prehistorickým sicílskym mestám.
V období 1895 až 1934 bol riaditeľom archeologického múzea v Syrakúzach, ktoré sa dnes na jeho pamiatku volá Museo Archeologico Regionale "Paolo Orsi". V roku 1909 bol spoluzakladateľom Società Italiana di Archeologia. Od 1896 členom Accademia dei Lincei. V roku 1924 bol menovaný senátorom.
Ján Bayr
Ján Bayr (Paier, Bayer) (*  Nemecko) je organár.
Životopis
Pochádzal z Nemecka. So spoločníkom Markom Denzlom pôsobil na Slovensku. V roku 1648 pracoval na oprave a premiestnení veľkého organa v bratislavskom dóme. Používal osemhrannú prsteňovú pečať s monogramom IB a znak rozkročeného leva držiaceho v predných labách píšťalu. V roku 1656 s Denzlom postavil 16-registrový organ v evanjelickom kostole v Banskej Bystrici, ktorý v roku 1666 a 1693 rozšírili a pokladali ho za jeden z najlepších nástrojov na Slovensku.
Cetina
Priebeh toku
Prameň rieky sa nachádza pri rovnomennej obci Cetina, odkiaľ tečie juhovýchodným smerom. Po približne vteká do priehrady Peručko jazero, ktoré je významnou zásobárňou pitnej vody. Tok pokračuje krasovou oblasťou Sinj ( vysoké skaly, vodopády, jazerá, podzemné chodby a vysoký vodopád Gubavica) a od mesta Trilj tečie opäť kaňonom. Spád rieky a okolitý terén využíva systém vodných elektrární na výrobu elektrickej energie. Pri Šestanovaci vytvára Cetina oblúk a smeruje na západ, aby kaňonom prekonala posledný úsek planiny Mosor a v Omiši odovzdala svoje vody Jadranskému moru.
Lučensko-košická zníženina
Lučensko-košická zníženina alebo Lučenecko-košická zníženina je krajinná (geomorfologická) oblasť subprovincie Vnútorné Západné Karpaty (ale niekedy sa zaraďuje do Panónskej panvy). Nachádza sa na Slovensku (ide o súvislý pás na juhu stredného Slovenska s prerušením v oblasti Slovenského krasu), ale de facto pokračuje v Maďarsku ako časť krajinnej jednotky tam nazývanej Északi-középhegység (podrobnosti pozri v príslušnom článku).
Charakteristika
Typická pre túto zníženinu je nepravidelná bloková depresná štruktúra, na ktorej diferenciačné tektonické pohyby a exogénne procesy spôsobili vznik viacerých otvorených kotlín oddelených mierne vyvýšenými prahmi, ktoré majú pahorkatinový až podvrcholový ráz.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Lučensko-košická zníženina ***
Delenie
Delenie oblasti na celky podľa geomorfologického členenia Slovenska je nasledovné:
V delení V. Krála tvoria časti tejto zníženiny integrálnu súčasť Vnútorných Západných Karpát (ako samostatná oblasť teda v jeho systéme nie je zníženina uvedená). Územiu Lučensko-košickej zníženiny tak, ako je definované v geomorfologickom členení Slovenska, v jeho systéme zodpovedajú jednotky:
Benedikti
Benedikti  (* Slovensko?) bol podnikateľ, obchodník v Banskej Bystrici. Spolu s Kahnom založili v Banskej Bystrici manufaktúru na výrobu súkna (1729).
Hagéville
Hagéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaumont
Beaumont môže byť:
Morschwiller-le-Bas
Morschwiller-le-Bas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Windsor (Berkshire)
Hneď vedľa tohoto mestečka je ďalšie známe mestečko – Eton, v ktorom je slávna chlapčenská stredná škola Eton College.
Vo Windsore sa nachádza Windsorský hrad, sídlo anglickej kráľovskej rodiny.
Trinity Church (New York)
Trinity Church je kostol v New Yorku. Bol postavený asi v roku 1864. Pri kostole sa nachádza aj cintorín a skulptúra na pamiatku útoku z 11. septembra. Je najstarším episkopálnym kostolom v meste.
Súčasný Trinity Church je v poradí už tretí kostol. Od dokončenia v roku 1846 až do roku 1890 to bola najvyššia stavba v meste. Súbor troch pôsobivých bronzových dverí navrhol Richard Morris Hunt. Dvere boli vyrobené v roku 1893. Patrí medzi národné pamiatky a pamiatky mesta New York. Na cintoríne sú pochovaní: Alexander Hamilton, Robert Fulton a William Bradford.
4806 Miho
4806 Miho je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil A. Natori, Takeši Urata 22. decembra 1990.
Bachmač (okres Písek)
náhľad|Slatinná lúka Bachmač Prírodná pamiatka Bachmač, ev. č. 955, sa nachádza v lokalite Jickovice v okrese Písek. Správa AOPK České Budějovice.
Močiar (okres Banská Štiavnica)
Močiar je obec na Slovensku v okrese Banská Štiavnica.
Hilary Lindhová
Hilary Lindhová (* 10. máj 1969, Juneau, Aljaška, USA) je bývalá americká lyžiarka. Špecializovala sa na kĺzavé disciplíny, zjazd a super-G. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhrala 2. februára 1994. Celkovo vyhrala 3 preteky Svetového pohára.
NGC 5359
NGC 5359 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kružidlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. mája 1835.
Coulombs (Calvados)
Coulombs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 307 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hviezdy magického neba 1986
Hviezdy magického neba 1986 je dvojdielny televízny záznam Slovenskej televízie Bratislava Gála programu Magicfestivalu Bratislava 1986. Program v roku 1986 vyrobila Slovenská televízia Bratislava.
Hviezdy magického neba 1986 I.
Stopáž:	00:45:23
Hviezdy magického neba 1986 II.
Stopáž:	00:45:44
Zdroje
Archív Slovenskej televízie Bratislava
Joachim Birkholtz
Joachim Birkholtz, tiež Birchholt, Prikholtz (* Slovensko?) bol hudobník.
Životopis
V roku 1581-1592 kantor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici, do roku 1598 rektor školy v Nitrianskom Pravne. Roku 1581 vyhotovil inventár zachytávajúci hudobný repertoár evanjelickej cirkvi v Banskej Bystrici, najstarší doklad o skladbách a skladateľoch preferovaných protestantmi na Slovensku.
Rádio Viva (2017)
Rádio Viva (do mája 2017 Rádio Viva Metropol) je slovenská regionálna rozhlasová stanica.
Vysielanie
Vysiela v Bratislave a okolí prostredníctvom frekvencií bývalého Superádia a od novembra 2019 aj v Nitre a okolí. Na začiatku nadväzovala na vysielanie rovnomenného predchodcu  s pôvodným programom, moderátormi a playlistom s hudbou prevažne zo 60. až 90. rokov, ale aj novou kvalitnou produkciou. Postupom času prešlo niekoľkými zmenami. Väčšie zmeny nastali v januári 2019, keď zmenilo formát, zvukový obal a slogan. Vtedy sa začalo zameriavať skôr na mladého poslucháča a hralo súčasnú hudbu, ale aj hity, na ktoré sa nezabúda. Úplne nová éra rádia začala v auguste 2022, keď spoločnosť Zoznam.sk kúpila rádio a tým nastali v septembri toho istého roku zmeny aj vo vedení, programe a playliste. Po novom sa hrajú hity súčasnej doby resp. hity, ktoré vznikli väčšinou po roku 2000. Vo februári 2023 stanica zmenila logo.
Vysielače
* Plánovaný vysielač
Kukle
Kukle je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 75 obyvateľov, z toho 36 mužov a 39 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 39,6 roka, ženy 38,3 roka).
Matthias Blasius
Matthias Blasius (*  Slovensko?) bol zlatník.
Životopis
Zlatník v Banskej Bystrici (1. pol. 17.stor.).
4903 Ichikawa
4903 Ichikawa je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Yošikane Mizuno a Tošimasa Furuta 20. októbra 1989.
NGC 5360
NGC 5360 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 8. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Vílanec
Vílanec je obec v Česku v okrese Jihlava, kraj Vysočina. Ku dňu 3. 7. 2006 tu žilo 302 obyvateľov.
Časti obce
Logické hradlo
Logické hradlo (po anglicky logic gate, niekedy aj nesprávne logická brána) je zariadenie realizujúce boolovskú funkciu, čo znamená, že vykonáva logickú operáciu. Elektronické logické hradlá sa používajú v procesoroch a výpočtovej technike.
Logickým hradlom sa väčšinou myslí elektronická súčiastka zložená hlavne z diód a tranzistorov, môže však fungovať aj na báze elektromagnetických relé, optiky, prúdenia vody, vzduchu, či mechanických elementov.
Jicchak Šamir
Jicchak Šamir (:, rodným menom Jicchak Jizernicki, : יצחק יזרניצקי;) (* 15. október 1915 – † 30. jún 2012) bol izraelský politik, vodca predštátnej organizácie Lechi a agent Mosadu. Dvakrát zastával funkciu premiéra, prvý raz ako v poradí ôsmy izraelský premiér v rokoch 1983 až 1984 a druhý raz ako v poradí desiaty premiér v rokoch 1986 až 1992.
V čase pred založením štátu viedol radikálnu organizáciu Lechi, ktorej cieľom bolo násilne vyhnať britskú správu z Palestíny, umožniť neobmedzenú imigráciu Židov a vytvoriť židovský štát. Za protibritskú činnosť bol dvakrát väznený, druhý raz navyše internovaný v zajateckých táboroch v Afrike. V 50. a 60. rokoch pôsobil ako agent spravodajskej služby Mosad. V politike sa začal angažovať v roku 1970 a od roku 1973 bol viac než 20 rokov poslancom Knesetu za pravicovú stranu Likud (predtým Cherut). Kým sa stal izraelským premiérom, bol tri roky predsedom izraelského parlamentu a šesť rokov ministrom zahraničných vecí.
Po rezignácii Menachema Begina v roku 1983 sa stal predsedom vlády. Po voľbách v roku 1984 nastal volebný pat, po ktorom bol nútený vytvoriť so svojim protivníkom Šimonom Peresom z Maarachu vládu národnej jednoty s netradičným rotačným princípom na poste premiéra (prvé dva roky bol premiérom Peres a Šamir bol ministrom zahraničných vecí, potom si úlohy vymenili). V čase, keď pôsobil na čele štátu, vypukla prvá intifáda. Keď v roku 1990 vládna Strana práce vyslovila nedôveru vláde, zostavil Šamir čisto pravicovú vládu s podporou náboženských strán, s ktorou vládol až do volebnej porážky vo voľbách v roku 1992. V tom istom roku odstúpil z vedenia strany a v roku 1996, keď mu skončil poslanecký mandát, odišiel z politiky.
Šamir bol tvrdým zástancom politickej línie Veľkého Izraela, napriek tomu sa ale Izrael počas jeho funkčného obdobia zúčastnil na mierovej konferencii v Madride, ktorá bola počiatočným impulzom k sérii rokovaní, ktoré za vlády Jicchaka Rabina viedli k podpisu Mierových zmlúv z Osla. Medzi podstatné udalosti Šamirovej vlády patrí vojna v Zálive, pri ktorej Izrael ostreľovali iracké rakety typu Scud (Izrael po nátlaku Spojených štátov nereagoval, aby nerozbil medzinárodnú koalíciu, ktorej členmi boli aj arabské štáty). Izrael významne ovplyvnili aj dve veľké imigračné vlny, a to dokončenie presťahovania takmer celej populácie etiópskych Židov a príchod státisícov Židov z krajín bývalého Sovietskeho zväzu.
Mladosť
Šamir sa narodil v Ružanoch v cárskom Rusku (dnešné Bielorusko) Šlomovi a Pnine Jizernickým. Vyštudoval hebrejskú strednú školu v poľskom Białystoku a ako štrnásťročný, v roku 1929, vstúpil do mládežníckeho revizionisticko-sionistického hnutia Bejtar. V roku 1932 sa presťahoval do Varšavy, kde študoval právo na Varšavskej univerzite. Štúdium však ako dvadsaťročný prerušil a v roku 1935 podnikol aliju do britskej mandátnej Palestíny, kde sa zapísal na štúdium na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme (štúdium však nikdy nedokončil). V tom istom roku si zmenil priezvisko na Šamir, čo v hebrejčine významovo znamená trň, osteň či bodliak. Rozhodnutie odísť do Palestíny mu zachránilo život, pretože väčšina jeho rodiny, vrátane rodičov, zahynula v nacistických vyhladzovacích táboroch počas holokaustu.
Začiatky v mandátnej Palestíne
Po príchode do mandátnej Palestíny najprv pracoval ako účtovník a stavebný robotník, ale po arabskom povstaní v roku 1936 sa o rok neskôr rozhodol vstúpiť do podzemnej židovskej vojenskej organizácie revizionistického hnutia – Irgun, známej aj pod akronymom Ecel. Irgun vychádzal ideovo z myšlienok Vladimira Žabotinského zakladateľa hnutia Bejtar, ktorého bol Šamir ešte v Európe členom. Irgun podnikal útoky proti palestínskym Arabom, zároveň však rástol podiel jeho sabotážnych aktivít proti britskej správe. V roku 1940 sa z Irgunu oddelilo tvrdé, radikálne a ultranacionalistické jadro pod vedením Avrahama Sterna, známe ako Lechi, či ako Sternov gang. V tom čase Šamir odišiel z Irgunu a stal sa členom Sternovej skupiny. Dôvodom rozpadu revizionistického hnutia bol odlišný postoj voči Britom za druhej svetovej vojny.
Vodca Lechi, väzenie a internácia
V Lechi používal Šamir prezývku Michael, ktorá vychádza z mena Michaela Collinsa z Írskej republikánskej armády (IRA). Šamir obdivoval írskych republikánov a snažil sa nasledovať ich v protibritskom boji. V roku 1941 ho však za jeho aktivity zatkla britská správa a zadržiavala vo väzenskom tábore v Jezraelskom údolí, z ktorého sa mu 31. augusta 1942 podarilo utiecť. Po Sternovej smrti (zastrelili ho Briti vo februári 1942) a úteku na slobodu sa stal kľúčovou osobnosťou Lechi, riaditeľom ich operácií a zohral hlavnú úlohu v reorganizácii ústredného výboru tejto skupiny. Bol členom triumvirátu Lechi (troch jeho vodcov) a zároveň jedným z najhľadanejších Židov v mandátnej Palestíne. Za Šamirovho vedenia bola Lechi v pozadí vraždy bývalého britského ministra kolónií lorda Moyna, ktorého 6. novembra 1944 v Káhire zavraždili Elijahu Bejt Curi a Elijahu Chakim z Lechi (obaja boli v januári 1945 odsúdení a popravení). Šamir neskôr uvádzal, že Moyne bol zavraždený kvôli jeho podpore blízkovýchodnej arabskej federácii a pretože bol antisemita a podporoval rasové teórie, podľa ktorých boli Arabi rasovo nadradení Židom. V roku 1944 sa oženil so Šulamit Leviovou, s ktorou sa zoznámil v internačnom tábore Atlit.