cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gabriel Volko
Životopis
Jeho otec bol Jozef Volko a matka Anna rod. Országhová. Študoval na gymnáziu v Egri a v Banskej Bystrici, potom na Obchodnej akadémii v Bratislave. Po štúdiách pracoval v obchodných podnikoch svojho otca, ktorý bol významným slovenským veľkoobchodníkom v cárskom Rusku. Následne pracoval ako účtovník v banke v Hlohovci, odkiaľ odišiel pracovať do Ružomberka, kde bol vedúcim účtovníkom v miestnej papierni. Z Ružomberka sa vrátil do Kláštora pod Znievom, kde si otvoril obchod a začal sa venovať podnikaniu. V obci bol verejne činný. Spolu s miestnymi obyvateľmi sa pričinil o obnovu a zveľadenie tamojšieho patronátneho gymnázia, na ktorom dokonca určitú dobu vyučoval francúzsky jazyk. V Kláštore pod Znievom zastával niekoľko rokov aj funkciu starostu a pôsobil aj ako predseda gymnaziálneho patronátu.
Na základe svojho katolíckeho vierovyznania a národného povedomia sa politicky angažoval v Hlinkovej slovenskej ľudovej strane. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol za ľudovú stranu zvolený do senátu. Kandidoval v XI. volebnom kraji. V senáte zasadal v inkompatibilnom, kultúrnom, rozpočtovom a sociálnom výbore. Svoj senátorský mandát obhájil aj v nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929. Tento raz kandidoval v VIII. volebnom kraji. V III. volebnom období zasadal v rozpočtovom, imunitnom, sociálnom a technicko - dopravnom výbore senátu.
V druhej polovici tridsiatych rokov 20. storočia sa postupne z politiky stiahol a neskôr žil v Žiline.
Bol aktívnym aj v Zväze slovenských remeselníkov a obchodníkov, kde zastával vedúce pozície. Okrem toho bol aj členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti.
120P/Mueller
120P/Mueller je periodická kométa, ktorú objavila Jean Muellerová. Bola objavená 18. októbra 1987.
Anton Trón
Anton Trón (* 10. jún 1926, Motyčky – † 26. október 1996, Prešov) bol slovenský herec. Otec herca Jaroslava Tróna.
Životopis
Anton Tón bol pôvodne úradníkom. Bohaté divadelné skúsenosti získal v Divadelnom súbore ROH vo Svite. Od roku 1957 pôsobil v Krajskom divadle v Spišskej Novej Vsi, v rokoch 19601963 aj ako umelecký šéf divadla. Toho roku sa stal členom činohry Divadla Jonáša Záborského v Prešove, v rokoch 19801983 pracoval ako jej umelecký šéf.
Jeho zemité realistické herectvo emocionálnej hĺbky a citovej mäkkosti najosobnejšie rezonovalo v žánri tragikomédie, najmä v postavách slovenskej dramatiky, kde komplexne zmapoval mentalitu slovenského človeka. Trónov osobitný typ sa najmä v 70. a 80. rokoch uplatňoval aj vo filme a v televízii.
V roku 1984 dostal titul zaslúžilý umelec.
Balíček snov
Balíček snov je názov druhého štúdiového albumu, ktorý slovenskej skupine Modus v roku 1980 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus.
Eva Volková
Eva Volková (rod. Longauerová) (* 9. február 1937, Banská Bystrica - † 1. marec 1988, Bratislava) bola architektka.
Životopis
Študovala na gymnáziu v Martine, 1955-1961 na Fakulte architektúry a pozemného staviteľstva SVŠT v Bratislave. V roku 1973-1988 samostatná projektantka v Stavoprojekte v Bratislave. Od roku 1970 sa venovala projektovaniu rodinných domov, administratívnych stavieb, od 1973 aj školských a kultúrnych zariadení. Autorka budovy Výskumného ústavu poľnohosp. techniky v Rovinke, adm. budovy Elektrovodu v Bratislave, typizovaných jaslí a materských škôl a 2. stavby Najvyššieho súdu v Bratislave. Spolupracovala na Katalógu projektu rodinných domov. Od 1978 členka Zväzu slov. architektov.
Plastická trhavina
Plastická trhavina je výbušná zmes – trhaviny rôzneho určenia, ktorú je možné tvarovať rukou do požadovaného tvaru bez zmeny ich súdržnosti a výbušných vlastností. Využívajú sa vo vojenstve na deštrukčné práce a plnenie niektorých druhov munície i v priemysle, pri dobývaní nerastov, deštrukčných prácach, zváraní výbuchom a mnohých iných činnostiach. Vždy obsahujú najmenej dve zložky – vlastnú výbušninu a plastifikujúcu zložku, ktorá tiež môže byť výbušná.
Plastické trhaviny nitroglycerínové
Nitroglycerínové plastické trhaviny obsahujú ako hlavnú plastifikačnú zložku trhaciu želatínu. Trhacia želatína je rôsolovitá až želatínová hmota pripravená rozpustením 7 – 10% nízko nitrovanej nitrocelulózy (dinitrátu – tzv. kolódiová bavlna) v 90 – 93% nitroglycerínu. Pretože nitroglycerín má pomerne nevýhodný bod tuhnutia +13°C, stáva sa, že takáto trhavina môže pri nižších teplotách zmrznúť, pridáva sa k nitroglycerínu dinitroglykol. Vznikajú tak nemrznúce plastické trhaviny. Trhacia želatína je najvýkonnejšou bežne používanou priemyselnou trhavinou s veľkým pracovným výkonom a vysokou detonačnou rýchlosťou (/s). Často sa používa ako porovnávací štandard pre hodnotenie výkonu ostatných výbušnín (RPS – relatívna pracovná schopnosť).
Airan
Airan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 653 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plastická trhavina
Plastické trhaviny nitroglycerínové
Niektoré ďalšie druhy plastických výbušnín na báze trhacej želatíny sa pripravujú pridaním ďalších zložiek, ako dusičnan amónny, draselný a sodný, rôzne nitrolátky a farbivá k trhacej želatíne. Vzniká cestovitá hmota, viac alebo menej plastická, čo závisí na obsahu trhacej želatíny. Všetky nitroglycerínové plastické trhaviny obsahujú najmenej 15% trhacej želatíny a všeobecne sa označujú ako Dynamity.
Podľa obsahu nitroglycerínu sa dynamity jednoducho rozdeľujú na 30%né, 40%né, 60%né atď. Čím vyšší je obsah želatíny, tým je obvykle i trhavina účinnejšia a má vyššiu brizanciu. Pri menšom obsahu želatíny je zmes iba poloplastická. Nitroglycerín a nitroglykol do značnej miery určujú vlastnosti týchto výbušnín. Zapálené na voľnom priestranstve zhoria, vo väčšom množstve môže horenie prejsť v detonáciu a v uzavretom priestore dochádza po krátkom horení k detonácii. U týchto trhavín sa vyskytuje tzv. metastabilná detonácia (pozri teória 2). Pri iniciácii obyčajnou rozbuškou detonujú malou rýchlosťou cca /s. Táto vlastnosť nie je závislá na obsahu nitroglycerínu, i samotná trhacia želatína môže takto detonovať rýchlosťou len /s. Až použitím iniciačného telieska (napr. 10g lisovaného pentritu) dôjde k rozvinutiu maximálnej detonačnej rýchlosti.
Plastické trhaviny vojenské
Prevažnou súčasťou vojenských plastických trhavín sú brizantné výbušniny v jemnom práškovitom stave. Používajú sa predovšetkým výkonné výbušniny typu pentrit, hexogén a oktogén. Ako plastifikátor sa používajú organické flegmatizátory, ktoré zaisťujú plasticitu a znižujú citlivosť. Ako plastifikátor sa môže v najjednoduchších prípadoch použiť vazelína alebo rôzne viskózne oleje (prvé Hexoplasty). Takéto jednoduché zmesi sú však pri nižšej teplote pod 10°C málo plastické a pri vyššej teplote nad 40°C sa zasa roztekajú a neudržia si tvar.
Lepšie vlastnosti majú kaučuk, polybutadiénové polyméry, rôzne organické polymérne plastifikátory a tiež zmesi olejov a voskov. Na podobnej báze je založený napríklad svetoznámy český Semtex a americká C-4. Uvádzané plastifikátory majú síce dobré plastifikačné vlastnosti pri nízkej i pri zvýšenej teplote, ale nezúčastňujú sa priamo výbušnej premeny a teda znižujú relatívnu účinnosť trhaviny. Za týmto účelom boli vyvinuté výbušné plastifikátory. Najprv išlo o gél zo zmesi kvapalného nitrotoluénu alebo dinitrotoluénu s nitrocelulózou (kompozícia C-3). Neskôr sa začali používať výbušné nitroestery želatinizované nitrocelulózou. Ako nitroester sa používa najviac trimetylolpropántrinitrát (nitropentaglycerín), menej dinitrotoluén a kvapalné trinitrotoluény, trietylénglykoltrinitrát. Brizantnou zlúčeninou je obvykle hexogén, oktogén alebo ich zmes, menej často pentrit alebo iné moderné brizantné trhaviny. Takéto trhaviny sa často označujú ako PBX (Plastic Bonded eXplosive) a PBXN (Plastisol Bonded eXplosive Nitrocellulose) a číslom označujúcim buď poradie testu alebo obsah hexogénu a oktogénu. Niektoré PBX a PBXN výbušniny sú najúčinnejšie plastické trhaviny a sú používané pre zostavenie kumulatívnych náloží a ako náplň hlavíc riadených striel.
Zloženie niektorých vojenských plastických trhavín
Americké zmesi C (od "Composition"): C-1 – 88,3% RDX, 11,3% viskózny minerálny olej, 0,6% stabilizátor (lecitín) C-2 – 80% RDX, 5% mononitrotoluén (zmes izomérov), 5% dinitrotoluén, 5% kolódiová bavlna (NC2), 5% dimetylformamid C-3 77% RDX, 16% mononitrotoluén (zmes izomérov), 5% dinitrotoluén, 1% tetryl, 1% kolódiová bavlna (NC2) C-4 – 91% RDX, 5,3% bis (2-etylhexyl) sebakát, 2,1% polyizobutylén, 1,6% viskózny motorový olej semtexy: Semtex H – 40,1% RDX, 38,9% pentrit, 10,2% styrén-butadiénový kaučuk, 9,1% plastifikátor (n-oktylftalát a butylcitrát), 1% antioxidant (N-fenyl-2-naftylamín), 0,7% farbivo (Sudan I) Semtex A – 73,1% pentrit, 4,5% RDX, 10,24% styrén-butadiénový kaučuk, 10,16% plastifikátor (n-oktylftalát a butylcitrát), 1,1% antioxidant (N-fenyl-2-naftylamín), 0,9% farbivo (Sudan IV)
TATB = triaminotrinitrobenzén (výbušnina) HNIS = hexanitrostilbén (výbušnina) DOP = dioktyl ftalát??? (plastifikátor) BDNPA = Bis (2,2-dinitropropyl) acetál??? (plastifikátor) BDNPF = Bis (2,2-dinitropropyl) formál??? (plastifikátor)
Najsilnejšie z uvedených sú pochopiteľne PBX a PBXN obsahujúce väčší podiel oktogenu alebo HNIS. Ich účinnosť (aspoň čo sa týka detonačnej rýchlosti) je omnoho vyššia než u bežnej C-4 alebo semtexu, napr. PBX-9404 má detonačnú rýchlosť /s pri hustote 1,844 g/cm3, zatiaľ čo C-4, „len“ /s a Semtex H, „iba“ /s, PBXN-110 má detonačnú rýchlosť /s.
Ostatné typy plastických trhavín
V predchádzajúcom texte sme uviedli len zástupcov najznámejších a najúčinnejších plastických výbušnín. Okrem toho existuje obrovské množstvo iných plastických výbušnín, ktorých vymenovanie je takmer nekonečné a zloženie rozmanité. Sú to napr.
trhaviny plastifikované vodou – plastifikátorom je voda, výbušninou je zmes dusičnanov s tritolom, nitroguanidínom, nitroderivátmi alifatických alkoholov, aromatickými nitrozlúčeninami atď. Používajú sa predovšetkým v ťažobnom priemysle pri dobývaní nerastov a hornín.
trhaviny plastifikované nitroglykolmi zmesi BTTN, TMEN, TEGD, DEGN s NC2 a dusičnanmi, chloristanmi, nitramínmi- RDX, HMX atď. Opäť najväčšie uplatnenie majú v ťažobnom priemysle.
trhaviny s inertným plastifikátorom – plastifikátorom sú neúčinné oleje, vazelíny, organické polyméry, výbušnou zložkou sú akékoľvek polynitroaromatické a polynitroalifatické výbušniny, môžu to byť tiež len chlorečnany, chloristany a ich zmesi s práškovými kovmi.
trhaviny s plastifikátorom z nitrometánu a nízko nitrovaných aromátov – nitrometánové Kinepacky, kompozície obsahujúce mononitrotoluén ap.
Gmunden (okres)
Gmunden je okres v rakúskej spolkovej krajine Horné Rakúsko. Má rozlohu, žije tu 99 529 obyvateľov (2011) a sídlom okresu je Gmunden.
Horné Hámre
Polohopis
Obec leží na styku Pohronského Inovca a Vtáčnika v doline potoka Kľak.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1391. Patrila hradnému panstvu Revište, od 17. storočia bola v správe Banskej komory v Banskej Štiavnici. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne spracovaním rudy v okolitých banských mestách. Za prvej ČSR poľnohospodárstvom.
Podpecník
náhľad|Podpecník s [[bryndza|bryndzou a slaninou]] Podpecník (iné názvy: podplamenník, poplamúch) je druh chlebového posúcha, ktorý sa pripravuje z klasického kysnutého chlebového cesta, ktoré je ochutené bryndzou, cibuľou, cesnakom, slaninou, klobásou, oškvarkami, posypané rascou, alebo bylinkami, je možné ho pripraviť i na sladko – s lekvárom, orechmi, alebo tvarohom.
Pri pečení sa používa dobová pec vyrobená z hliny. Teplotu 250° až 300° Celzia zabezpečí používanie agátového, alebo iného tvrdého dreva. Zvonový tvar pece zabezpečuje plynulé a rovnomerné prúdenie horúceho vzduchu, ktorý obteká steny pece a prúdi do komína. Chlebové cesto tak nasiakne príjemnú arómu dreva.
Draslík
Draslík (lat. kalium) je chemický prvok v periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku K a protónové číslo 19. Draslík patrí medzi alkalické kovy, je významne zastúpený v zemskej kôre, morskej vode i živých organizmoch. Je to mäkký, ľahký a striebrolesklý kov, ktorý veľmi prudko (až explozívne) reaguje s vodou a veľmi rýchlo oxiduje pri kontakte s kyslíkom. V prírode sa s ním preto stretávame iba vo forme zlúčenín. Reakcia draslíka s vodou je natoľko exotermická, že unikajúci vodík reakčným teplom samovoľne explozívne vzplanie.
Elementárny kovový draslík možno dlhodobo uchovávať iba tak, že zabránime jeho styku so vzduchom alebo vodnými parami. Zvyčajne sa preto prekrýva vrstvou alifatických uhľovodíkov ako petrolej alebo nafta, s ktorými nereaguje. Soli draslíka farbia plameň intenzívne do fialova. Objavil ho (rovnako ako sodík) v roku 1807 sir Humphry Davy.
Výskyt v prírode
Vďaka svojej vysokej reaktivite sa v prírode draslík vyskytuje len vo forme zlúčenín. Vo všetkých svojich zlúčeninách sa vyskytuje v mocenstve K+.
Draslík je bohato zastúpený na Zemi i vo vesmíre. Predpokladá sa, že zemská kôra obsahuje 2,02,4 % draslíka. Priemerný obsah v morskej vode činí približne 380 mg/l K. Vo vesmíre sa predpokladá výskyt jedného atómu draslíka na približne 10 miliónov atómov vodíka. Okrem významného podielu draslíka v morskej soli sa nachádza aj takmer vo všetkých podzemných minerálnych vodách.
Draslík spolu so sodíkom patrí medzi biogénne prvky a pomer ich koncentrácií v bunkových tekutinách je významným faktorom pre zdravý vývoj organizmu. Zvyčajne sa zdôrazňuje významná úloha draslíka, naopak vysoká konzumácia sodných solí sa považuje za zdravie ohrozujúcu.
Elementárny draslík sa priemyselne vyrába elektrolýzou roztaveného chloridu alebo hydroxidu draselného. Materiálom katódy je bežne železo, anóda je grafitová .Ďalším produktom elektrolýzy je plynný chlór, ktorý sa zvyčajne ihneď ďalej použije na chemickú syntézu.
Longview (Texas)
Longview je americké mesto v Gregg County a Harrison County vo východnom Texase. Väčšina územia mesta leží v okrese Gregg County, Longview je sídlom tohto okresu, a len malá časť spadá pod Harrison County.
Longview je najdôležitejším mestom aglomerácie Longview Metropolitan Statistical Area, ktorá je súčasťou väčšej aglomerácie zahŕňajúcej okresy Gregg, Upshur, a Rusk s počtom obyvateľstva viac ako 270 000. Longview spolu s mestom Tyler sú hlavnými uzlami aglomerácie.
Letisko mesta je známe medzi pilotmi z dôvodu svojej dlhej, trojkilometrovej pristávacej dráhy, ktorá je využívaná ako záložná pristávacia dráha pre americké vesmírne lode.
Diaľnica Interstate 20 spája Longview s Dallasom, ktorý je vzdialený 201 km a s 97 km vzdialeným Shreveportom v Louisiane.
Hospodárstvo
Ekonomika v Longview je založená na zdravotníctve. Napriek celoštátnemu poklesu obchodu s nehnuteľnosťami, Longview zaznamenal nárast cien. Významnými sektormi ekonomiky sú ťažba ropy, East Texas Oil Field, služby, firmy, zaoberajúce a informačnými technológiami, ako napríklad Exponential Networks, a výrobné odvetvia. V roku 2007 na severe mesta pribudli siete nadnárodných spoločností, ako napríklad Kohl's, dva Starbucky, nový Target, tretie Wal-Mart centrum a viacero hotelov, čím sa mesto stalo regionálnym uzlom retailového obchodu.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Draslík
Zlúčeniny a ich využitie
V chemických zlúčeninách sa draslík vyskytuje iba ako kladne jednomocný K+. Medzi zlúčeniny zásadného významu patria tieto chemické látky:
Jiří Kroha
Jiří Kroha (* 5. jún 1893, Praha – † 7. jún 1974, Praha) bol jeden z najvýznamnejších českých architektov 20. storočia, predstaviteľ českej avantgardy. Prínosom pre Slovensko bol návrh nového socialistického mestečka Nová Dubnica.
Biografia
Narodil sa v Prahe. Študoval v Prahe a Plzni, odbor architektúry vyštudoval na TUV v Prahe v rokoch 1911 až 1916. Po ukončení tohto štúdia sa angažoval ako sochár a maliar v Spolku výtvarných umelcov Mánes. Vystavoval v Mánese, Verraikone, Tvrdošijnom, taktiež na Výstave drobného umenia a Výstave dekoratívneho umenia v Paríži. Teoreticky i prakticky sa venoval divadlu, navrhol scénické výpravy pre Národné a Stavovské divadlo v Prahe, režíroval a scénoval Oresteu od Arnošta Dvořáka. Spolupracoval pri budovaní moderného ľudového divadla. Neskôr sa venoval len architektúre.
V rokoch 1920 až 1925 bol v službách Zemského správneho výboru v Prahe. Ako architekt sa naplno prejavil praktickou činnosťou, ktorú začal roku 1922 stavbami pre Mladú Boleslav. Podľa jeho projektov boli postavené: Stavebná škola priemyselná (1922 – 1923), vily pre úradníkov a zamestnancov Stavebného ústavu pre chorobomyselných v Kosmonosoch (1923). Postavená bola i Okresná pokladňa v Mladej Boleslavi (1924), železobetónový most v Kralupoch a čiastočná regulácia mesta Kralup (1924 – 1925), Štátne domy v Mladej Boleslavi a v Kutnej Hore (1924 – 1925) a Okresný dom v Nových Benátkach. Realizoval taktiež prestavby, ako napr. prestavbu Obchodného domu v Mladej Boleslavi (1924 – 1925), Dom okresnej sociálnej starostlivosti v Mladej Boleslavi (1925 – 1926), prestavbu Grand Hotela v Mladej Boleslavi (1926). Koncom roku 1925 sa stal profesorom architektúry na českej vysokej škole technickej v Brne. Bol zakladateľom revue kultúry Horizont v Česko-Slovensku, ktorého bol šéfredaktorom. Výstavu severných Čiech naprojektoval v rokoch 1926 – 1927 v Mladej Boleslavi. V roku 1928 projektoval Expozíciu odboru vedy na Výstave súdobej kultúry v Česko-Slovensku v Brne. Toto istého roku bol postavený obytný dom vo výstavnej kolónii Nový dom v Brne. Obchodný dom v Prahe je jeden z jeho posledných projektov. Rovnako aj projekt obytného domu Zväzu Česko-slovenského Diela v Prahe, realizácia vlastnej vily a projekt Studie na rozšírenie českej vysokej školy technickej v Brne. V roku 1951 navrhol Novú Dubnicu (vtedy Vorošilovo) v duchu socialistického realizmu. Mala byť vzorom plánovitého riešenia bytovej otázky, nebytových priestorov – ideálne fungujúce mesto zasadené do prírodného reliéfu. Projekt sa ale podarilo zrealizovať len približne z jednej tretiny.
Draslík
Použitie a význam
Technicky je zatiaľ takmer bezvýznamný. Používa sa len do fotoelektrických článkov a jeho zliatina so sodíkom, ktorá je tekutá sa uplatňuje pri syntéze organických zlúčenín napr. gumy. Draslík je tiež dôležitým biogénnym prvkom pri raste rastlín, najmä pri tvorbe listovej zelene. Je prvkom, ktorý má podstatný vplyv na úrodnosť pôdy. Rastom rastlín sa pôda ochudobňuje o draslík a hrozí "draslíkový hlad rastlín", ktorý znižuje výnosy. Preto je dôležité dodávať pôde draslík vo forme draselných hnojív. V živých organizmoch sa draslík hromadí v srdcovom svale a je dobrým močopudným činiteľom. Prírodný draslík obsahuje 0,0119% rádiodraslíka. Takže draslík sa javí ako prírodný rádioaktívny žiarič beta. Tento prírodný rádioizotop s polčasom premeny 1,3.109 rokov je najvýznamnejšou zložkou biosféry a litosféry, pretože je hlavným nositeľom rádioaktivity vôd morí a oceánov, ktorý svojim rozpadom dodáva pôde teplo. Jeho prítomnosťou sa tiež vysvetľuje rádioaktivita ľudského tela. Prírodné beta žiarenie draslíka využívajú baníci pri vyhľadávaní ložísk draselných solí a živcových surovín pre keramický priemysel. Trubicami beta, ktoré zachytávajú beta žiarenie draslíka sa stanovuje obsah draslíka v živcových surovinách a triedia sa živce podľa obsahu oxidu draselného na rôzne technické použitie. Táto metóda je veľmi rýchla a triedenie je automatizované.
Bruebach
Bruebach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
119P/Parker-Hartley
119P/Parker-Hartley je periodická kométa, ktorú objavili Quentin A. Parker a Malcolm Hartley. Bola objavená 2. marca 1989.
Blémerey (Meurthe-et-Moselle)
Blémerey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
4402 Tsunemori
4402 Tsunemori je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Cuneo Niidžima, Takeši Urata 25. februára 1987.
Blémerey (Meurthe-et-Moselle)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kojice
Kojice je obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 450 obyvateľov, z toho 235 mužov a 215 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 40,2 roka, ženy 44,3 roka).
Rada Európskej únie pre hospodárske a finančné záležitosti
Rada Európskej únie pre ekonomické a finančné záležitosti (skr. ECOFIN) je jedno z najstarších zoskupení Rady EÚ. Skladá sa z ministrov financií členských štátov Európskej únie a z ministrov zodpovedných za štátny rozpočet, keď sa diskutuje o rozpočtových záležitostiach.
Úlohy
Rada rokuje raz mesačne a rozhoduje kvalifikovanou väčšinou, v postupe konzultácie alebo spolurozhodovania s Európskym parlamentom, s výnimkou fiškálnych záležitostí, o ktorých sa rozhoduje jednohlasne.
€
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Banská Štiavnica)
Pôvodný vzhľad
Na začiatku Akademickej ulice sa nachádza architektonicky mimoriadne dôležitý objekt, kostol Nanebovzatia Panny Márie, nazývaný aj Nemecký, či farský kostol. Je to už druhý kostol v Banskej Štiavnici z 30. rokov 13. storočia. Pôvodne to bola trojloďová románska bazilika s plochou povalou a priečnou loďou. Štvorcová svätyňa bola uzavretá polygonálnou apsidou a bočné lode polkruhovými apsidami. Zvony sa nachádzali nad svätyňou - v súčasnosti sa nachádzajú vo vežiach nad priečelím kostola.
História kostola
Kostol bol pôvodne zasvätený sv. Mikulášovi a patril už pred mongolským vpádom dominikánom. Mnísi však utiekli pred ázijskými bojovníkmi a do mesta a vrátili až v roku 1275. Kostol opäť prevzali do svojej správy a vlastnili ho až do roku 1536, keď sa v dôsledku reformácie dominikánsky kláštor rozpadol. V rokoch 1575 – 1669 patril kostol evanjelikom, od ktorých ho prevzali jezuiti. V roku 1776 sa kostol dostal do správy svetského kléru a stal sa hlavným farským kostolom. Aj napriek početným prestavbám si kostol zachoval románsky pôdorys a niektoré časti muriva sú ešte pôvodné.
História prestavieb
Už koncom 15. storočia prestavali kostol v gotickom slohu. Počas požiaru, ktorý roku 1679 spôsobili Tökölyho vojská, zhorela strecha kostola a uvoľnené a rozžeravené zvony prelomili klenbu, takže zhorel aj hlavný oltár. Jezuiti kostol opravili a neskôr ho prestavali ešte niekoľkokrát. Tak v roku 1734 zbúrali juhozápadnú apsidu a postavili na jej mieste sakristiu. Pod sakristiou i pod časťou kostola vybudovali kryptu, v ktorej sú pochované viaceré významné osobnosti (krypta bola ešte donedávna prístupná). V rokoch 1757 - 1758 sa uskutočnila ďalšia prestavba kostola. Na priečelí postavili jezuiti 3 barokové veže. No požiar roku 1806 všetko zničil. Pri oprave dostal kostol dnešný klasicistický ráz.
Interiér kostola
Vnútorné zariadenie kostola je prevažne novšie. Hlavný oltár - klasicistická stĺpová architektúra - bol postavený v roku 1811. Oltárny obraz Nanebovzatia Panny Márie namaľoval viedenský maliar Vincent Fisher. Oltáre sv. Františka Xaverského a sv. Ignáca z Loyoly sú staršie, barokové, z 1.polovice 18.storočia. Bočné oltáre sv. Jozefa a sv. Jána Nepomuckého sú z 1.štvrtiny 19. stor. Z najstarších predmetov kostola je neskorogotická krstiteľnica. Povšimnutia hodné sú tri barokové spovedelnice z 2.polovice 18. stor. Lavice sú zo začiatku 19. stor. Pozoruhodné je aj stallum v presbytériu. Na jeho pozadí vidieť reliéf znázorňujúci baníkov, ako odovzdávajú sv. Michalovi banícke odznaky. Hlavný oltár aj stallum dali totiž zhotoviť baníci zo štôlne Michal.
Kláštor
Hneď vedľa kostola stál dominikánsky kláštor. Dnes z neho vidieť už len niekoľko častí múrov a zopár zachovaných gotických ostení (koná sa tam archeologický výskum). Pôvodný kláštor postavili dominikánski mnísi už niekedy v 13.storočí. Po zničení a vypálení mesta v roku 1442 ho obnovili a prestavali v gotickom slohu. V roku 1669 dostali kláštor jezuiti a zriadili v ňom gymnázium, ktoré tam bolo až do roku 1914. Potom sa presťahovalo do novej budovy postavenej o kúsok vyššie (bývalá stredná praktická škola, nazývaná aj banícka). Stará budova začala chátrať a v roku 1933 ju museli z bezpečnostných dôvodov zbúrať.
Budova fary
Za kostolom je aj rozľahlá budova fary. Pôvodne to bol meštiansky dom zo 16. stor. Pre budovu fary ho získali a prispôsobili až v 80. rokoch 18. stor. Z tejto doby je aj neskorobarokový portál. Fara je so sakristiou spojená krytou drevenou chodbou.
Big Mac index
right|thumb|Big Mac
Big Mac index je cenový index tvorený (iba) cenou sendviča Big Mac prerátanou aktuálnym menovým kurzom na americký dolár. Slúži na porovnanie cien sendviča Big Mac spoločnosti McDonald’s v rôznych štátoch a okrem toho ako veľmi zjednodušený ukazovateľ podhodnotenia či nadhodnotenia jednotlivých svetových mien voči americkému doláru, ak sa za referenčný stav považujú hypotetické menové kurzy podľa teórie parity kúpnej sily.
Zostavuje ho každoročne (aj častejšie) časopis The Economist od roku 1986.
Na základe teórie parity kúpnej sily by identické výrobky mali v rôznych krajinách sveta po prepočte trhovými menovými kurzami (a ignorovaní transakčných nákladov) stáť rovnako. Porovnaním skutočnej ceny po prepočte trhovými menovými kurzami a hypotetickej ceny, ktorá by spĺňala paritu kúpnej sily s USA, možno z indexu odvodiť, ako sú "cenové hladiny" (ak predpokladáme, že jediný tovar na trhu je tento sendvič) jednotlivých štátov sveta podhodnotené alebo nadhodnotené voči "cenovej hladine" USA.
105P/Singer Brewster
105P/Singer Brewster je periodická kométa, ktorú objavil Stephen Singer-Brewster. Bola objavená 3. mája 1986.
Etiópia
Etiópia (po amharsky ኢትዮጵያ, Itjopja ; historické názvy pozri nižšie), dlhý tvar Etiópska federatívna demokratická republika (po amharsky የኢትዮጵያ ፈደራላዊ ዲሞክራሲያዊ ሪፐብሊክ, Je Itjopja federešn dimokrasiawi ripublik ), je vnútrozemský štát nachádzajúci sa v Africkom rohu vo východnej Afrike. Susedí na severe s Eritreou, na východe s Džibutskom a Somálskom, na juhu s Keňou a so Sudánom a Južným Sudánom na západe. Podľa odhadov z roku 2021 žije v Etiópii 117,9 miliónov ľudí. Hlavným mestom je Addis Abeba, úradným jazykom federácie je amharčina.
Na etiópskom území sa dochovali pozostatky jedného z najstarších predkov človeka z rodu Australopithecus. Prvý lepšie zdokumentovaný historický štátny útvar na etiópskom území predstavuje zhruba od 3. storočia pred Kr. aksumská ríša, v ktorej vládla Šalamúnska dynastia založená podľa legiend potomkom kráľa Šalamúna a kráľovnej zo Sáby. Aksumskí vládcovia prijali v 4. storočí kresťanstvo. Nasledujúce storočia znamenali predovšetkým so stratou obchodných kontaktov a islamskou expanziou úpadok a do značnej miery aj izoláciu. V polovici 19. storočia začala postupná modernizácia a súperenie s európskym kolonializmom. Od prvej svetovej vojny bol až do roku 1974, s päťročnou prestávkou v čase talianskej okupácie, etiópskym cisárom Haile Selassie I. Toho potom zvrhol Mengistu Haile Mariam, ktorý v krajine nastolil komunistický režim. Koniec tohto režimu prišiel spolu s rozpadom sovietskeho bloku a Mengistu musel v roku 1991 utiecť z krajiny. Etiópia sa federalizovala a na čele novej vlády pod vedením Etiópskeho ľudového revolučného demokratického frontu stál Meles Zenawi. Ten v krajine časom zaviedol autoritársky režim, ktorý je pri moci dodnes.
Etiópsky štát patrí medzi najchudobnejšie krajiny sveta. Poľnohospodárstvo je silno závislé na podnebí a v pomere k rozvinutým štátom málo modernizované. Priemysel je nevyvinutý a služby nepríliš kvalitné. Dosiaľ zlý stav infraštruktúry sa vďaka vládnym investíciam postupne zlepšuje. Výnimku v inak zlej etiópskej doprave tvorí Ethiopian Airlines, ktoré sa radí medzi tri najdôležitejšie letecké spoločnosti v Afrike. Navzdory značnej korupcii a nedostatočným službám sa ekonomika Etiópie rýchle rozvíja; krajina je však napriek tomu závislá od zahraničnej pomoci. Etiópska armáda predstavuje jednu z najsilnejších ozbrojených síl v Afrike a úzko vojensky spolupracuje so Spojenými štátmi. V oblasti zahraničných vzťahov udržuje Etiópia dobré vzťahy zvlášť s okolitými štátmi s výnimkou Eritrey a Somálska. Zo zahraničných investorov sa tu v poslednom čase najviac presadzuje India a Čína. Etiópia má rovnako bohatú kultúru založenú na dlhej historickej tradícii aj kontaktoch s okolitým svetom a v krajine je množstvo kultúrnych aj prírodných pamiatok.
Názvy a etymológia
Historické slovenské názvy Etiópie sú: Z uvedených tvarov dnešné slovníkové a encyklopedické texty uvádzajú ako staršie názvy Etiópie už len tvary Abesínia, Abesínsko a Habeš.
Slovo Etiópia pochádza z gréčtiny (Αἰθιοπία - Aithiopia) a všeobecne sa dá preložiť ako „krajina opálených ľudí“. Tento výraz sa však nevzťahoval len na dnešné etiópske územie, ale súhrnne označoval krajiny s obyvateľstvom tmavšej pleti. Niekedy sa tiež používal pre označenie krajiny Kuš. Mimo Biblie sa slovo Etiópia objavuje napríklad v Homérovej Iliade a Odysei.
Druhý názov, Habeš/Abesínia/Abesínsko atď., pochádza z pomenovania kmeňovej skupiny Habašat, ktorý neskôr prebrali Arabi a pod menom al Habaša tým označovali tunajších obyvateľov. Termín Habeša sa používa v Etiópii dodnes, väčšinou na vymedzenie etiópskej rasovej skupiny voči černochom aj belochom. Zároveň sa ním nazývajú tradičné etiópske výrobky, pokrmy a nápoje.
Pravek a starovek
náhľad|[[Aksúmsky obelisk|Aksumský obelisk]] Na etiópskom území žijú ľudia už po dobu niekoľkých miliónov rokov – práve tu boli tiež nájdené kostrové pozostatky príslušníka rodu Australopithecus, jedného z najstarších predchodcov ľudského rodu. Nepretržitá prítomnosť človeka je tu preukázaná zhruba od roku 1 000 000 pred Kr. do obdobia okolo roku 4000 pred Kr. Zo starších etiópskych legiend je najvýznamnejšia povesť o kráľovnej zo Sáby a kráľovi Šalamúnovi, ktorých syn Menelik I. mal nastúpiť na trón roku 982 pred Kr. a byť zakladateľom šalamúnskej dynastie. Táto dynastia potom v Etiópii s prestávkami vládla až do roku 1974, kedy bola monarchia zvrhnutá komunistickým prevratom. Prvým lepšie zdokumentovaným historickým štátnym útvarom tu bola aksumská ríša, rozkladajúca sa vedľa etiópskeho územia aj v juhozápadnej Arábii. Zhruba niekedy po roku 325 prijal aksumský vládca Enzana zásluhou svätého Frumentia kresťanstvo. Krajina udržovala kontakty s antickým svetom, rozvíjala sa architektúra, umenie aj remeselná výroba, razili sa tiež mince. Vrcholu svojho vývoja sa ríša dočkala v prvej polovici 6. storočia za vlády cisára Kaleba, ktorý veľkú časť svojho života strávil v boji so židovskými povstalcami v arabskej časti ríše. Po jeho smrti nastal úpadok, pretože ríša o arabské územie prišla a namiesto nej tu v druhej polovici 6. storočia nastúpila sasánovská Perzia. V ríši sa používal najmä jazyk ge'ez, v obchodných stykoch so zahraničím sa používala aj gréčtina.
Obdobie izolácie a bojov s moslimami
Kvôli územným stratám a neskôr tiež expanzii moslimov sa aksumská ríša dostala do izolácie. Upadol obchod a remeslá a namiesto peňazí sa začal znovu používať výmenný systém. Niekedy v 8. až 9. storočí rozsiahly úpadok vyústil v povstanie židovského kmeňa Falašov vedeného kráľovnou Yodit. Po jeho potlačení sa k moci v regióne dostala v polovici 12. storočia dynastia Zagwe, za ktorej dosiahla vrchol kláštorná architektúra.
Po zaniknutej aksumskej ríši prevzali títo noví vládcovia kresťanstvo, jazyk ge'ez a štátotvornú tradíciu. Po roku 1270 sa zagewská dynastia dobrovoľne vzdala moci v prospech pôvodnej dynastie Šalamúnov, ktorá prijala titul cisárov. V krajine trval rozkvet a upevnilo sa aj feudálne zriadenie. V nasledujúcich storočiach sa množili ozbrojené strety hlavne s moslimami na východe Afrického rohu, najprv s Adalským sultanátom. Cez čiastkové etiópske úspechy moc moslimov v regióne naďalej silnela. Kritická situácia nastala roku 1529, kedy moslimský vládca Ahmed Gran zaútočil na etiópske územie a takmer sa mu podarilo etiópsky štát vyvrátiť. V roku 1541 však priplávali Etiópčanom na pomoc Portugalci, s ktorých pomocou sa podarilo moslimov v bitke pri jazere Tana poraziť. Zhruba v rovnakom čase začali z juhu prenikať do Etiópie Oromovia, ktorí sa v krajine poničenej vojnou usadzovali, prijímali tunajší spôsob života a náboženstvo a navždy tak zmenili etnické zloženie obyvateľstva. Mnoho Oromov potom zastávalo významné pozície v štátnej správe.
Nové kontakty so zahraničím a boj s kolonializmom
náhľad|vľavo|Rozsah Menelikových výbojov.náhľad|Etiópsky cisár [[Menelik II.]] Nový problém predstavovali Portugalci a hlavne jezuitskí misionári, ktorí sem s nimi prišli. Etiópski cisári sa ocitli pod silným tlakom, aby prestúpili na katolícku vieru a hoci sa o to niektorí z nich pokúsili, napríklad Ze Dingil či Susneos, ľudový odpor bol tak silný, že obaja neskôr prišli o vládu. Susneosov syn Fasiladas neskôr misionárov v 30. rokoch 17. storočia z krajiny vyhnal. Za Fasiladasovho nástupcu Ijasua I. došlo k obnoveniu silného postavenia Etiópie, roku 1636 bolo tiež založené nové hlavné mesto menom Gondar. Po smrti tohto cisára ale nastal značný úpadok cisárskej moci a na dianie v štáte mali stále väčší vplyv feudálni šľachtici. Toto obdobie vyvrcholilo v rokoch 1784 až 1855, kedy etiópski vládcovia panovali iba nominálne a namiesto nich rozhodovali aristokrati. Do dejín sa zapísalo ako Zemene Mes'afint, doba princov.
Úpadok panovníckej moci sa snažil zastaviť cisár Tewedros II., panujúci od roku 1855. Hoci dospel k mnohým úspechom a pokúšal sa o modernizáciu krajiny, nepodarilo sa mu získať nutnú podporu zahraničných mocností. Naopak si znepriatelil Spojené kráľovstvo, ktorého vojská spôsobili jeho pád. O nový pokus o centralizáciu moci sa pokúsil Johannes IV., ktorý nastúpil na trón roku 1871. Úspešne sa ubránil proti egyptskému vpádu a bojoval na popud Spojeného kráľovstva tiež so sudánskymi mahdistami. Dostal sa tiež do konfliktu s Talianskom, ktoré si v oblasti dnešnej Eritrei vytváralo zázemie pre ďalší postup v regióne. Talianov sa podarilo zastaviť až za vlády ďalšieho cisára, Menelika II., ktorý rozdrvil talianske vojská v bitke pri Adwe (Aduy) roku 1896. Zároveň za jeho vlády prebehla radikálna expanzia na juh a juhovýchod, čo viedlo k posilneniu štátnych financií a obranyschopnosti štátu. Začala sa stavať prvá železnica medzi Addis Abebou, novým hlavným mestom, a vtedy francúzskym Džibuti, budovali sa tiež nové mosty a cesty. Menelik vládol až do roku 1913, po jeho smrti sa dostal k moci Menelikov vnuk Ijasu, ale počas prvej svetovej vojny bol zvrhnutý a moci sa chopil šľachtic, čiže ras, Tafari Makonen, najskôr ako regent, neskôr ako zvrchovaný panovník Haile Selasie I.
Moderné dejiny
náhľad|vľavo|Posledný etiópsky panovník [[Haile Selassie I.]] Haile Selassie I. sa pokúšal o sústredenie moci v svojich rukách, aby dokázal vykonávať ďalšie reformy, ktorým sa mnohé zložky spoločnosti, najmä šľachta a cirkev, urputne bránili. Jeho snahu prerušila etiópsko-talianska vojna, v ktorej dôsledku bol roku 1936 cisár nútený odísť do exilu, zatiaľ čo Etiópiu dobyla, niekedy aj za pomoci chemických zbraní, a okupovala talianska armáda. počas druhej svetovej vojny sa s pomocou Britov podarilo roku 1941 dobyť etiópske územie naspäť. Následne sa vďaka úspešnému diplomatickému konaniu podarilo získať Haile Selassiemu pod svoju kontrolu tiež pôvodnú taliansku kolóniu Eritreu. Proti vláde cisára a pomalému tempu jeho reforiem postupne rástol odpor, ktorý vyvrcholil roku 1960 pokusom o puč. Hoci bol pokus o prevrat potlačený, v krajine neprestávalo pôsobiť sociálne pnutie. Cisár si postupne znepriatelil reformám naklonenú strednú vrstvu, študentstvo aj nižších armádnych dôstojníkov. Práve títo príslušníci armády vinili cisára a prežívajúci feudálny systém zo spoločenských problémov a zo svojej vlastnej chudoby. Vláda Šalamúnovcov postupne stratila dôveru obyvateľstva, čo sa prejavilo roku 1974, kedy bol etiópsky cisár zvrhnutý a monarchia zrušená.
náhľad|Monument oslavujúci výdobytky [[komunizmus|komunizmu]] V nasledujúcich rokoch vládol v krajine takzvaný derg (rada), v ktorej čele stál armádny dôstojník Mengistu Haile Mariam. Ten, inšpirovaný niekoľkými konkurenčnými marxistickými stranami, ktoré vznikli zo študentských hnutí, zaviedol v Etiópii pozemkovú reformu, zoštátnenie podnikov a násilný teror proti údajným aj skutočným opozičným silám, ktorý viedol k státisícom zavraždených či umučených ľudí a k núteným presunom obyvateľstva. Následkom sucha v 80. rokoch sa ekonomika štátu prakticky zrútila, čo vyústilo v posilnenie opozičných síl, ktoré viedli proti vláde neustály ozbrojený konflikt. K situácii v krajine neprispela ani etiópsko-somálska vojna v rokoch 1977 až 1978, ktorú sa podarilo vyhrať vďaka podpore Sovietskeho zväzu. Sovietske záujmy a podpora režimu v Etiópii boli súčasťou veľmocenského zápasu studenej vojny v krajinách tzv. tretieho sveta. Hoci bol totiž pôvodne Sovietsky zväz spojencom Somálska, kde držala moc v rukách ľavicová vláda, pre sovietsku vládu bolo výhodnejšie podporovať dlhodobo Etiópiu, najmä kvôli jej väčšiemu materiálnemu zaisteniu a ideologicky bližšiemu režimu. aj podpora východného bloku ale koncom 80. rokov skončila vzhľadom na jeho postupný úpadok. Mengistova vláda stratila domácu aj zahraničnú podporu, bola následne roku 1991 zvrhnutá a o dva roky neskôr vyhlásila Eritrea, dosiaľ pod etiópskou nadvládou, nezávislosť. Na základe novej ústavy z roku 1994 sa Etiópia stala federatívnou republikou rozdelenou na etnickom základe. Voľby v krajine vyhral o rok neskôr Etiópsky ľudový revolučný demokratický front (EPRDF), ktorý Etiópii vládne dodnes. Tejto strane sa počas posledných dvadsiatich rokov podarilo v krajine vytvoriť autoritársky systém, ktorý udržuje s pomocou represií a neštandardného vedenia volieb. Premiérom a vodcom EPRDF je Meles Zenawi. Etiópia zostáva jednou z najchudobnejších krajín na svete, pozitívnemu vývoju nepomohla tiež etiópsko-eritrejská vojna v rokoch 1998 až 2001, ktorá viedla k 100 000 mŕtvych. Vojna ekonomicky vysilila obe krajiny, väčšina rozvojových projektov bola prerušená a ich vývoj vrhnutý o niekoľko rokov naspäť.
Geografia
náhľad|upright 1.3|vľavo|Satelitná snímka Etiópie
Prierazuvzdornosť
Prierazuvzdornosť je schopnosť materiálu odolať nárazu zahroteného telesa predpísaného tvaru.
Etiópia
Geografia
Etiópsky štát sa nachádza vo východnej Afrike v oblasti nazývanej Africký roh, blízko južnej časti Červeného mora. Je to štát vnútrozemský, o pobrežie prišiel po vyhlásení nezávislosti Eritrei v roku 1993. Celková rozloha činí. Susedí so Sudánom a Južným Sudánom na západe, Eritreou na severe, Džibutskom a Somálskom na východe a Keňou na juhu.
Prierazuvzdornosť
Tiež sa nazýva aj vrubová húževnatosť.
Etiópia
Geografia
Etiópii dominuje rozsiahla náhorná plošina nachádzajúca sa v strede krajiny, rozdelená na dve časti Východoafrickou priekopovou prepadlinou. Výška plošiny sa priemerne pohybuje medzi 1500 a 3000 m n. m., celý masív je charakterizovaný horskými hrebeňmi rozdelenými hlbokými roklinami a riečnymi údoliami, a to prevažne v severnej časti. Plošina sa pomaly zvažuje do nížin na západ do oblasti Sudánu a do juhovýchodnej časti Etiópie obývanej Somálcami. Najvyšším bodom je Ras Dašän (Bejeda) so 4 620 metrami nad morom. Naopak najnižším bodom je Danakilská preliačina dosahujúca 115 metrov pod hladinou mora, ide tiež o jedno z najteplejších miest na svete. Vzhľadom na geologickú aktivitu Východoafrickej priekopovej prepadliny je v jej blízkosti možný častejší výskyt zemetrasení a sopečnej činnosti.
Obrába sa zhruba 17 % pôdy, hoci podiel pôdy použiteľnej k orbe je vyšší. V dôsledku intenzívnej deforestácie posledných tridsiatich rokov je zalesnených len zhruba 10 až 15 % územia. Zvyšok je využívaný pre pastvu, ak nie je príliš drsné, suché či neúrodné, aby sa dalo využiť k obhospodarovaniu. Krajina silno trpí nadmerným využívaním pastvín, eróziou, dezertifikáciou a častými suchami, čo v niektorých oblastiach spôsobuje v suchých obdobiach nedostatok vody.
Prierazuvzdornosť
U tuhých (nelámavých) materiálov sa podobne ako pri tvrdosti meria hĺbka prieniku, namiesto sily sa však používa predpísaná práca (kinetická energia). U lámavých materiálov (napr. liatina) sa udáva ešte aj prahová kinetická energia, pri ktorej sa testovaný kúsok zlomí.
Etiópia
Geografia
Etiópia je domovom rozličných živočíšnych druhov, medzi ktoré patria typickí zástupcovia africkej fauny, napríklad lev, leopard, gepard, hroch, slon, zebra, rôzne druhy opíc a gaziel, žiráf, rovnako tak aj vtáky ako plameniak, pelikán, hus, bocian, ibis či marabu. V oblasti sa tiež nachádzajú aj druhy endemické, obmedzené na jedno menšie územie – tými sú napríklad nyala horská, vlk etiópsky alebo dželada. Rozmanité je tiež rastlinstvo. Vo vysokohorských oblastiach prevládajú ihličnaté lesy, vresy a mlžné pralesy, v nížinách sa rozkladajú skôr listnaté stromy, dažďové pralesy, rastú tu často liany. Na plániach sa nachádzajú vo veľkom množstve kaktusy, sukulenty a veľké sykomory. V teplých oblastiach je možno nájsť nepravý banán známy ako inset. Blízko hlavného mesta rastie v hojnom množstve eukalyptus, dovezený do krajiny z Austrálie. Jednou z najznámejších a najvýznamnejších etiópskych plodín je káva, ktorá pravdepodobne z Etiópie tiež pôvodne pochádza.
Podnebie
Územie Etiópie sa nachádza v tropickej monzúnovej oblasti. Jej podnebie je veľmi rozmanité, a to hlavne vzhľadom na rozdiely v nadmorskej výške. V oblastiach nad prevažujú denné teploty medzi 16 a 30 °C, striedané chladnejšími nocami. V nižšie položených oblastiach, napríklad v Dire Dawe alebo Afarsku, sú teploty výrazne vyššie, v oblasti Danakilskej púšte dosahujú teploty 40 °C. Niekedy sa nížiny vyznačujú tiež vysokou vlhkosťou vzduchu. V Etiópii sa striedajú obdobia sucha a obdobia dažďov. Počas januára a februára prevažujú občasné dažde – pokiaľ tieto niesu dostatočné, hrozia hladomory. Od konca februára až do júna trvá v krajine suché obdobie, po ktorom prichádzajú od polovice júna do polovice septembra silné dažde. Intenzívne zrážky zanechajú v pôde dostatok vlahy, ktorá vydrží zhruba do decembra a januára, kedy opäť prichádzajú suchá, nasledované od polovice januára občasnými dažďami.
Vláda a politika
náhľad|Bývalý etiópsky premiér [[Meles Zenawi]] Etiópia je federatívnou parlamentnou republikou. Jednotlivé štáty federácie, vytvorené na etnickom základe, majú právo ratifikovať vlastné regionálne ústavy, uvádzať do platnosti zákony a vytvárať aj spravovať vládne funkcie. Môžu sa tiež od materskej krajiny odtrhnúť. Zákonodarnú moc predstavuje dvojkomorový parlament skladajúci sa z hornej Komory federácie majúcej 108 kresiel a dolnej Komory ľudových zástupcov skladajúcej sa z 548 kresiel. Zatiaľ čo členovia hornej komory sú volení parlamentnými zhromaždeniami jednotlivých štátov federácie, dolná komora je volená vo všeobecnom hlasovaní. Volebné právo majú všetci občania od 18 rokov. Hlavou štátu je prezident, volený oboma komorami parlamentu na šesťročné obdobie. Súčasným prezidentom Etiópie a hlavou štátu je Sahle-Work Zewde. Predseda vlády, predstaviteľ výkonnej moci, je volený z členov Komory ľudových zástupcov. Je tiež zároveň vrchným veliteľom ozbrojených síl. Tento post teraz zastáva Abiy Ahmed Ali. Najvyššou súdnou autoritou je Najvyšší federálny súd, jeho členovia sú navrhovaní predsedom vlády a schvaľovaní dolnou komorou parlamentu.
Ústava, ukotvujúca oddelenú moc zákonodarnú, súdnu a výkonnú, bola ratifikovaná v decembri 1994. V krajine existuje systém viac politických strán, hoci podľa organizácie Freedom House v praxi princípy demokratického zastúpenia nefungujú – v posledných voľbách v máji 2010 vyhrala vládnuca strana Etiópsky ľudový revolučný demokratický front (EPRDF) s 99,6 % hlasov, a to hlavne vďaka neštandardným zákrokom počas volieb, opakovanému prenasledovaniu odporcov, represiám, porušovaniu práva na zhromažďovanie a spolčovanie a takmer absenciou nezávislých médií. Podľa Nadácie Bertelsmann federálny systém zostáva takmer len na papieri – EPRDF udržuje nad jednotlivými regionálnymi vládami prísnu kontrolu.
náhľad|vľavo|Príslušníci [[Oromský oslobodenecký front|Oromského oslobodeneckého frontu počas pochodu do Kene]] Zatiaľ čo v centrálnej časti krajiny má vláda situáciu pevne v rukách, v mnohých odľahlejších oblastiach proti nej bojujú rôzne oslobodenecké hnutia. Medzi inými ide o Oromský oslobodenecký front (OLF), Ogadenský národne oslobodenecký front (ONLF), prípadne Afarský národne oslobodenecký front, sprevádzané ďalšími menšími organizáciami. Nepokojnú situáciu dokresľujú časté krvavé kmeňové zrážky o vodu a pôdu v južných častiach Etiópie. Mimo toho medzi rokmi 2006 a 2008 explodovalo v Addis Abebe a ďalších mestách niekoľko bômb, ktoré zabili zhruba 20 ľudí. Nie je známe, kto za týmito činmi stal. Ministerstvo zahraničia Spojených štátov amerických a organizácia Human Rights Watch uvádzajú, že ľudia podozriví zo sympatií k politickej opozícii, prípadne oslobodeneckým hnutím, sú obeťami porušovania ľudských práv, medzi ktoré často patria popravy bez súdu, znásilňovanie, mučenie či svojvoľné zatknutie. Rada umelcov, športovcov či diplomatov uteká do zahraničia a žiada o azyl. Krajina má silné problémy s korupciou. Nižšie úrovne štátnej správy trpia úplatkárstvom a inkompetenciou, vyššie politické špičky používajú úplatky k udržaniu lojality vo vlastnej strane aj vláde. Silne skorumpovaná je aj justícia, ktorá ani plne nefunguje vo všetkých oblastiach krajiny. Zároveň je súdna moc pod silným vplyvom moci výkonnej. Na druhej strane Freedom House upozorňuje, že cez určité korupčné praktiky samotnej vlády sa objavuje vo vládnucej triede snaha tieto problémy riešiť a korupčné aktivity obmedziť.
Administratívny systém
náhľad|Mapa administratívneho delenia Etiópie: 1) [[Addis Abeba, 2) Afarsko, 3) Amharsko, 4) Beningšangul-Gumuz, 5) Dire Dawa, 6) Gambella, 7) Hararský štát, 8) Oromia, 9) Somalia, 10) Štát južných národov, národností a ľudu, 11) Tigraj]] Územie Etiópie sa delí na 9 etnicky založených oblastí (iné preklady: regióny, štáty, regionálne štáty, po amharsky: kilil = oblasť, chránené územie) a 2 samosprávne mestské oblasti. Hlavným mestom je Addis Abeba, ktorá je sídlom rovnakomennej mestskej samosprávnej oblasti a zároveň štátu Oromia. Medzi ďalšie štáty patria Tigraj, Štát južných národov, národností a ľudu, Afarsko, Somalia, Beningšangul-Gumuz, Gambella, Hararský štát a Amharsko. Druhým samosprávnym mestom je Dire Dawa. Štáty sa ďalej delia na okresy (wereda) a obce (kebele).
Medzi najvýznamnejšie mestá patria Addis Abeba (zhruba 3 147 000 obyvateľov), ďalej potom Dire Dawa (306 000), Adama (pretým Nazareth; 251 000), Gondar (213 000), Džima (174 000), Desje (186 000), Mekelle (184 000), Bahir Dar (183 000), Awassa (137 000), Harar (131 000) a Gambella (33 000).