cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Depa Billaba
Keď mala 6 mesiacov, bola jej rodina povraždená vesmírnymi pirátmi. Mace Windu ju však zachránil a okamžite vycítil jej silné spojenie so Silou. Podstúpila tréning rytierov Jedi u majstra Mace Windu. Na Coruscante sa učila používať svoje mimoriadne schopnosti pre dobro Galaxie. Aby uctila svojich mŕtvych rodičov prijala tradičnú kultúru rasy Chalacta, ku ktorej patrí. Stala sa členom rady rytierov Jedi. Ako člen Jedi Councilu nazerá do myslí žiadaných osôb. Jej domovom je Coruscant.
Malejovský potok
Malejovský potok je potok na Kopaniciach, v západnej časti okresu Myjava. Je to pravostranný prítok Myjavy, meria 3,6 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku tečie vo výbežku CHKO Biele Karpaty.
Pramení v Bielych Karpatoch východne od kóty 503,8 m pri osade Blaškovci, v nadmorskej výške približne 460 m n. m. Najprv tečie severojužným smerom, tečie popri hornej časti osady Malejov na pravom brehu a následne aj popri rovnomennej prírodnej pamiatke, pričom sprava priberá krátky prítok prameniaci južne od kóty 427,3 m. Ďalej sa stáča, pokračuje východojuhovýchodným smerom, z ľavej strany priberá významný prítok (2,4 km) od osady Štefkovci a opätovne tečie juhojuhovýchodným smerom. Na dolnom toku preteká dolnou časťou osady Malejov, podteká cestu II. triedy č. 581 a pri osade sa v nadmorskej výške cca 280 m n. m. vlieva do Myjavy.
Semoine
Semoine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 220 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v touch rugby 1999
Okrem mužov, žien a mixu sa tradične uskutočnili aj turnaje veteránov: nad 30, 35 a 40 rokov, žien nad 30 rokov a v mixe veteránov.
Konečné poradie
Pozn: Anglicko bolo dodatočne diskvalifikované pre hranie s neregistrovanými hráčmi.
Julos
Julos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková
45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková je periodická kométa, ktorú objavili Minoru Honda, Antonín Mrkos a Ľudmila Pajdušáková.
Palestínske autonómne územia
Palestínske autonómne územia sa nachádzajú na Blízkom východe medzi Stredozemným morom a riekou Jordán. Pozostávajú z viacerých, židovskými osadami od seba oddelených, exkláv na Západnom brehu Jordánu a v pásme Gazy. Sú pod kontrolou štátu Izrael, ale majú obmedzenú autonómiu. Medzinárodné spoločenstvo plánuje vznik samostatného štátu Palestína. Ten bol síce 15. novembra 1988 Organizáciou pre oslobodenie Palestíny jednostranne vyhlásený, pričom zahŕňal okrem súčasných autonómnych území aj takmer celý štát Izrael, medzinárodne však nebol uznaný.
29. novembra 2012 bol rozhodnutím valného zhromaždenia OSN štatút Palestíny v rámci OSN zmenený z "pridruženej entity" na "nečlenský pozorovateľský štát" čo je prakticky ďalší krok k palestínskej štátnosti.
Česko-Slovensko v rokoch 1948 až 1989
thumb|right|Štátny znak ČSSR, používaný v rokoch 1960 až 1990
Komunistický režim
Po februárovom prevrate 1948 a počas prvej polovice 50 rokov používaním najbrutálnejších metód stalinizmu, vrátane justičných vrážd a vytvárania koncentračných, pracovných (tábory nútenej práce) a sústreďovacích táborov pre politických odporcov a ľudí režimom označených ako „nespoľahliví občania“ sa podarilo komunistickej strane umlčať názorových oponentov. Nešlo len o priamych politických oponentov, ktorých strany boli postupne zakázané alebo zlúčené s KSČ ale aj iné skupiny boli napádané a kriminalizované ako napr. „kulaci“, buržoázne, nacionalistické sily.
Komunistická propaganda vykresľovala ideálnu beztriednu spoločnosť a nielenže oponentov hanlivo nálepkovala ako rôzne druhy „triednych nepriateľov“, prepisovala históriu a nielen do výchovy ale do celospoločenského diskurzu zavádzala eufemistické názvy ako „znárodňovanie“, „kolektivizácia“ (ukradnutie majetku ľuďom) a pod. Počas celého obdobia bol režim v rôznej miere a podobe totalitný. Politicky monopolná komunistická strana rozhodovala nielen o ekonomike, ale aj o dianí v celej spoločnosti a o životoch a osudoch ľudí, pričom na ich systematické donucovanie používala sieť nástrojov a inštitúcií, osobitne tajnú službu (Štátnu bezpečnosť). a Ľudové milície.
Občania, ktorí s režimom nesúhlasili, mali v zásade tri možnosti: byť aktívny v disente, emigrovať (čo bol však nelegálny skutok, z komunistického Česko-Slovenska však emigrovali státisíce ľudí) alebo tzv. vnútornú emigráciu (nemecky innere Emigration), tzn. stratégia „navonok spolupracovať, alebo aspoň nerobiť problémy, a vnútri si myslieť svoje“. V roku 1948 komunistická moc v Československu uzavrela hranice, pričom zastavila vydávanie pasov a víz. Do roku 1953 nebolo možné súkromne cestovať do zahraničia, dokonca ani do tzv. komunistických krajín. Železná opona sa na česko-slovenskej západnej hranici začala vytvárať prakticky už od roku 1948, ale skutočne nepriechodnou sa stala až v rokoch 1952 a 1953, aj ako reakcia na neustávajúce úteky cez hranicu.
Názory na komunistický režim
Podľa zákona o protiprávnosti komunistického režimu bol napokon komunistický režim, panujúci v Česko-Slovensku od 25. februára 1948 do 17. novembra 1989, vyhlásený za zločinný, nelegitímny a odsúdeniahodný. Napriek tomu, výsledky reprezentatívneho prieskumu verejnej mienky, ktorý zrealizovala agentúra FOCUS v roku 2018 na Slovensku ukazujú, že po 30 rokoch si viac ľudí myslí, že pred rokom 1989 sa žilo lepšie ako dnes (takmer 43 %) než tých, čo si myslia opak (32 %). Súvisí to aj s rozšíreným podliehaním mýtov o socializme. Podľa tohto prieskumu z roku 2019:
Česko-Slovensko v rokoch 1948 až 1960
thumb|right|200px|Štátny znak Česko-Slovenska v rokoch 1945 až 1960
„Víťazný február“
V prvých povojnových voľbách 26. mája 1946 zvíťazili komunisti a s podporou sociálnych demokratov dosiahli väčšinu v parlamente. 2. júla 1946 sa vtedajší predseda Komunistickej strany Česko-Slovenska (KSČ) Klement Gottwald stal predsedom vlády. Postupne sa im podarilo ovládnuť políciu, armádu i robotnícke organizácie. 13. februára 1948 bolo 8 členov vedenia SNB v Prahe nahradených komunistami, čím KSČ úplne ovládlo políciu. Najmä na protest proti tomu podala 20. februára 1948 väčšina nekomunistických ministrov demisiu (niektorí, napríklad Jan Masaryk a Ludvík Svoboda však demisiu nepodali). Odstupujúci predpokladali, že prezident Beneš demisiu neprijme, alebo vymenuje novú úradnícku vládu. To sa však nestalo a prezident 25. februára demisiu prijal. V týchto piatich dňoch (20. – 25. 2) komunisti vyvíjali na prezidenta silný nátlak organizovaním demonštrácií (napr. 21. 2. na Staromestskom námestí, 25. 2. na Václavskom), štrajkov a vyzbrojovaním Ľudových milícií. Študenti, ktorí demonštrovali na podporu prezidenta Beneša boli surovo zbití. 25. 2. bola zostavená nová vláda na čele s Klementom Gottwaldom, v ktorej boli namiesto odstúpených jeho nominanti. Jediný nekomunistický minister Jan Masaryk zomrel za nevyjasnených okolností 10. marca 1948.
Éra stalinizmu v 50. rokoch a následný vznik ČSSR
Už v marci 1948 komunisti znárodnili podniky nad 50 zamestnancov, čím znárodnili 95 % priemyslu. Tiež rozdelili veľkostatky nad. Vydali zákon o všeobecnom zdravotnom poistení a vykonali reformu školstva. Všetkým sociálnym demokratom poslali bez ich vedomia poštou komunistické legitimácie a sociálnu demokraciu tak zlikvidovali. Tí, ktorí odmietli, boli doživotne perzekvovaní vrátane rodinných príslušníkov (zabránenie štúdia, neprijatie alebo strata zamestnania). 9. mája 1948 bolo Česko-Slovensko novo prijatou Ústavou 9. mája vyhlásené za ľudovodemokratickú republiku, na čo chorý prezident Beneš reagoval svojou abdikáciou, keď Ústavu odmietol podpísať. Prezidentom sa tak stal Gottwald. Beneš zomrel vo svojej vile v Sezimovom Ústí 3. septembra 1948.
thumb|left|Tábor nútených prác Vojna neďaleko mesta [[Příbram]]
V septembri 1948 bol schválený Zákon o táboroch nútenej práce 247/48 Z.z., na základe ktorého boli zriadené tábory nútenej práce pri uránových baniach (Vojna pri Příbrami, Rovnosť, Svornosť, Bratstvo pri Jáchymove). 10. októbra bol vyhlásený Zákon na ochranu ľudovodemokratickej republiky. Boli tiež zriadené pomocné technické prápory pre politicky nespoľahlivých jedincov ako kulakov, kňazov, letcov slúžiacich počas vojny na Západe atď. Odhaduje sa, že nimi prešlo asi 22 000 ľudí. Režim plánovite likvidoval svojich politických odporcov, náboženských predstaviteľov a nekomunistickú inteligenciu, snažil sa obmedziť vyššie vzdelanie na politicky spoľahlivých jedincov. Extrémnou ideologizáciou inštitúcií podieľajúcich sa na výchove mládeže sa režim pokúšal presadzovať komunistickú ideológiu medzi mládežou. Z časti išlo o nové, režimom zriadené inštitúcie, tie pôvodné ako Junák, Sokol alebo Orol boli označené za buržoázne a zakázané.
Najmä v prvých rokoch po prevrate dochádzalo k vykonštruovaným procesom, ktoré boli zamerané jednak proti opozícii (Heliodor Píka, Milada Horáková), ale aj proti nepohodlným členom strany (Rudolf Slánský). Veľmi tvrdé boli aj zásahy proti nestraníkom a ďalším odbojovými skupinám. Prakticky všetky odbojové skupiny, okrem bratov Mašínov, boli aj v náznaku likvidované. Dňa 5. novembra 1949 boli vykonané tiež tresty smrti nad predstaviteľmi skupín nestraníkov Vratislavom Polesným, Vratislavom Jandom, Josefom Charvátom, Emanuelom Čančíkom, Květoslavom Prokešom a Jaroslavom Borkovcom odsúdenými v súvislosti s prípravou údajného májového protikomunistického povstania v roku 1949.
thumb|right|Sprievod mládeže nesúci obrazy [[Josif Vissarionovič Stalin|Stalina a Gottwalda, v auguste 1949. Vplyv Sovietskeho zväzu na Česko-Slovensko bol zreteľný aj v poľnohospodárskej politike]]
K veľkým zmenám došlo tiež v hospodárstve, ktoré bolo budované centrálne podľa sovietskeho vzoru. Dôraz bol kladený na ťažký priemysel, a to hlavne zbrojný. Začala industrializácia Slovenska. V roku 1949 bola vyhlásená prvá päťročnica, v ktorej bol rozvíjaný ťažký priemysel na úkor spotrebného, tiež bol vydaný zákon o JRD a začala byť presadzovaná kolektivizácia poľnohospodárstva mnohokrát pod najrôznejším nátlakom.
V roku 1953 zomrel Stalin a nové vedenie v ZSSR odsúdilo kult Stalinovej osobnosti. V tom istom roku zomrel aj Klement Gottwald (v marci bezprostredne po návrate zo Stalinovho pohrebu), a za nového prezidenta bol zvolený Antonín Zápotocký. 1. júna 1953 sa uskutočnila menová reforma, kedy vtedajší komunistický režim zmenil staré koruny za nové v pomeroch pre menšie obnosy a  pre väčšie obnosy. Najviac na ňu doplatili drobní sporitelia. Súčasne bol zrušený prídelový lístkový systém a všetko bolo voľne ku kúpe. Na mnohých miestach v Česko-Slovensku prepukli potom nepokoje, z ktorých najväčšie, v Plzni, sa nezaobišli bez streľby do demonštrujúcich zamestnancov Škodovky a Pivovaru. Ako odveta bol v Plzni komunistami odstránený pomník T. G. Masaryka.
Zmenou názvu Československej republiky novou ústavou vznikla 11. júla 1960 Československá socialistická republika. V novej ústave boli stanovené nové štátne symboly, pevne zakotvený socializmus a vedúca úloha KSČ.
1960 – 1970: Demokratizácia a okupácia vojskami Varšavskej zmluvy
Československá socialistická republika (ČSSR) vznikla za prezidenta Antonína Novotného, ktorý ako prvý tajomník ÚV KSČ, nahradil v roku 1957 zomrelého Zápotockého. Po období stalinizmu a tuhého režimu v rokoch päťdesiatych nastala istá zmena; krátke obdobie istého uvoľňovania režimu (tzv. topenie) v Sovietskom zväze v prvej polovici šesťdesiatych rokov viedlo i k uvoľneniu vo vtedajšej ČSSR. Došlo k uvoľneniu mnohých vtedajších regulí, čiastočne rehabilitovaná bola väčšina odsúdených z politických procesov, na druhej strane boli aj v tejto dobe vynášané nové rozsudky, napr. arcibiskupovi Beranovi bol znemožnený návrat do Česko-Slovenska (1965). V hospodárstve došlo po krachu 3. päťročnice (zrušená v roku 1963) k určitej decentralizácii.thumb|right|[[Železná opona]]
Obdobie Pražskej jari: 1968
Predzvesťou pražskej jari bol zjazd spisovateľov v roku 1967 a protikomunistická demonštrácia vysokoškolských študentov po 28. októbri 1967. Študenti boli zbití nielen v Nerudovej ulici, ale aj priamo v budovách vysokoškolských internátov na Strahove (tzv. Strahovské udalosti). Postupné uvoľňovanie pomerov viedlo nakoniec až k pražskej jari v roku 1968 a demisii prezidenta Novotného (tomu nepomohlo ani vo februári jemu aplaudujúce plné pražské Staromestské námestie „ľudových milicionárov“), ktorého po krátkej pauze nahradil Ludvík Svoboda. Plán demokratického socializmu, nie nepodobný Gorbačovovej perestrojke však vzbudil podozrenie z kontrarevolúcie medzi konzervatívnymi komunistickými kruhmi v Moskve. Nádej na „socializmus s ľudskou tvárou“ bola tak Sovietskym zväzom rázne ukončená inváziou štátov Varšavskej zmluvy, oficiálne nazývaná ako „bratská internacionálna pomoc“. Vtedajší reformní komunistickí česko-slovenskí politici (Alexander Dubček a ďalší) museli po odvlečení do Moskvy nátlaku ustúpiť. Následná okupácia viedla v prvých mesiacoch k veľkému odporu verejnosti, ktorý znemožnil pôvodné plány na vytvorenie tzv. robotnícko-roľníckej vlády na čele s politikmi, ktorí spolupracovali s okupantmi (Drahomír Kolder, Vasil Biľak, …). Odpor proti okupácii postupne slabol, väčšina obyvateľstva rezignovala na akýkoľvek politický odpor, a prešla do úplnej pasivity. Strana sa stále viac začala dostávať do izolácie, až si nakoniec Miloš Jakeš v povestnom prejave na Červenom hrádku sťažoval, že strana nedostáva zdola žiadne podnety a zostala ako kôl v plote. Česko-Slovensko sa muselo zmieriť s prítomnosťou vojsk ZSSR. Augustová okupácia úplne zmenila pohľad česko-slovenskej verejnosti na Sovietsky zväz; teraz boli Sovieti vnímaní ako okupanti, nie už ako osloboditelia. Československo-sovietske priateľstvo, toľko oficiálne proklamované, sa do istej miery stalo prázdnou frázou, ktorá charakterizovala vtedajšiu dobu. Medzi ľuďmi koloval výrok: „Priateľstvo so Sovietskym zväzom je nezmysel práve tak, ako nemôže existovať priateľstvo otroka a otrokára“. Súčasne sa úplne zdiskreditovala komunistická strana, ktorá sa stala prevažne stranou kolaborantov a kariéristov. Strana si začala ľudí doslova kupovať, napríklad na pracovisku žiadal pracovník o vyššiu kvalifikačnú triedu (a tým väčší plat), a bolo mu naznačené: vstup do strany, a dostaneš ju hneď.thumb|right|Česko-Slovensko v rokoch 1969 až 1989
1. januára 1969 sa Česko-Slovensko stalo formálne federáciou dvoch formálne zvrchovaných štátov, Českej socialistickej republiky (ČSR) a Slovenskej socialistickej republiky (SSR). Na protest proti okupácii a začínajúcej normalizácii sa v Česko-Slovensku upálilo mnoho ľudí z nich najznámejší sú Jan Palach († 16. januára 1969) a Jan Zajíc († 25. februára 1969).
V čase po roku 1968 odišla tretia vlna emigrácie. S nástupom Gustáva Husáka do čela KSČ namiesto Alexandra Dubčeka v roku 1969 nastalo definitívne obdobie normalizácie (ľudovo tzv. „socializmus s husou kožou“). Nasledujúce dve desaťročia sú označované za vládu „šedej zóny“, vládu konformizmu a vtedy oficiálne ako „reálny socializmus“.
1970 – 1980: Normalizácia a stagnácia ČSSR
Normalizácia bola miernejšou formou útlaku komunistických oponentov ako stalinizmus v 50. rokoch, napriek tomu, že mnohí boli perzekvovaní, nedochádzalo už napr. k justičným vraždám v politických procesoch. V roku 1975 bol zbavený moci prezident Ludvík Svoboda a na jeho miesto nastúpil Gustáv Husák, ktorý zároveň bol stále aj generálnym tajomníkom ÚV KSČ. Napriek tomu dosiahlo Česko-Slovensko v 70. rokoch istých úspechov. Začala sa budovať diaľničná sieť, pražské metro, tranzitný plynovod, veľké panelové sídliská a v roku 1978 vyletel prvý česko-slovenský kozmonaut Vladimír Remek na palube sovietskej kozmickej lode do vesmíru.
Pomaly rástol vplyv disentu a mimovládnych organizácií, medzi ktoré patrila, napríklad Charta 77. Tá poukazovala na porušovanie ľudských práv v krajine, ku ktorým sa ČSSR zaviazala v medzinárodných zmluvách. Režim proti týmto organizáciám bojoval, napríklad vytvorením tzv. Anticharty, vyhlásenie umelcov, ktorí jeho podpisom oficiálne vyjadrili podporu vtedajšiemu režimu, a tiež väznením. Niekoľko ľudí za svoje názory zaplatilo životom, napríklad českobudejovický biskup Josef Hlouch zomrel dňa 10. júna 1972 potom, čo bol predchádzajúci deň stýraný príslušníkmi ŠtB za aktívnej účasti krajského cirkevného tajomníka; podobne dopadol v roku 1974 kardinál Štěpán Trochta, ztýraný krajským cirkevným tajomníkom priamo v budove Litoměřického biskupstva. Ďalšími známymi obeťami boli filozof Jan Patočka, ktorý zomrel v marci 1977 po niekoľkohodinovom hrubom výsluchu, v roku 1981 bol príslušníkmi ŠtB ubitý kňaz Přemysl Coufal. Štátnej bezpečnosti je tiež pripisovaná záhadná smrť kresťanského aktivistu a mladého disidenta Pavla Švandu, ktorý bol v októbri 1981 po augustovej návšteve svojho strýka kardinála Tomáša Špidlíka v Ríme nájdený mŕtvy v priepasti Macocha.
1980 – 1989: Kríza, prestavba spoločnosti a blížiaca sa Nežná revolúcia
thumb|right|Česko-slovenská ceduľa zo začiatku 80. rokov, informujúca o vstupe do hraničného pásmaV osemdesiatych rokoch sa ešte viac prejavil hospodársky, ale aj spoločenský a kultúrny úpadok z rokov sedemdesiatych. Spriemyselnenie bolo síce vysoké a zamestnanosť oficiálne absolútna, ale efektivita výroby bola nízka. Dochádzalo k devastácii krajiny a životného prostredia, napríklad v severných Čechách (Mostecko, Krušnohoří), na severnej Morave a v Sliezsku (Ostravsko). Surovinovo bola krajina závislá na dodávkach zo Sovietskeho zväzu, ktorý bol jedným z jej najväčších obchodných partnerov. Málokto v ČSSR už veril, že socializmus ekonomicky zvíťazí nad kapitalizmom.
Po uvoľnení pomerov vnútri Sovietskeho zväzu a presadení perestrojky v druhej polovici osemdesiatych rokov sa v novembri 1989 aj socialistické Česko-Slovensko s istým oneskorením po Nežnej revolúcii otvorilo okolitému svetu a vydalo sa na cestu k demokracii a trhovému hospodárstvu.
Bežný život
thumb|right|Dobové predmety – mapa ČSSR, peniaze a cestovný pas ČSSR
Komunistický režim mal smerovať ku komunizmu, v ktorom sa zmení odmeňovanie „každému podľa jeho zásluh“ na „každému podľa jeho potrieb“. Aj personálnu a mzdovú politiku však ovládala strana prostredníctvom systému nomenklatúry a tak boli vyzdvihované povolania, ktoré súviseli s represívnou politikou (armáda, bezpečnosť) alebo s jej hospodárskymi prioritami ako boli baníci a hutníci. Plat baníka bol dvojnásobný oproti platu lekára. Režim presadzoval politiku ekonomického rovnostárstva – neboli veľké rozdiely v platoch, čo znižovalo efektivitu práce. Mnohý tovar bol nedostatkový a stálo sa naň v dlhých radoch (banány, mäso, ale aj, napr. fotografický tovar), tovar zo Západu sa často vôbec nepredával. Časť bola k dispozícii v Tuzexe, kde sa nakupovalo za bony, ktoré sa z veľkej časti dali získať len na čiernom trhu. Udržiavala sa umelá zamestnanosť, pretože nezamestnanosť bola nezákonná (trestný čin príživníctva, postihnuteľný odňatím slobody). Vyžadovala sa politická angažovanosť širokých más (prvomájové sprievody, Zväzarm, spartakiády, príp. priamo členstvo v KSČ). Neexistoval voľný trh, ceny boli dané v celom Česko-Slovensku rovnaké na základe centrálne plánovaného hospodárstva, ktoré sa plánovalo v päťročných cykloch, päťročniciach. Sovietsky zväz bol predstavovaný ako politický a kultúrny vzor. Podľa sovietskeho vzoru bola reorganizovaná napr. akadémia vied, bolo zavedené množstvo titulov za zásluhy (najrôznejšie rady a medaily), v akademickej oblasti titul kandidát vied. Ruština sa stala prvým (a v dôsledku toho najrozšírenejším) cudzím jazykom. Premenil sa jazyk všeobecne používaného diskurzu; v jazyku začínali byť častejšie slová ako súdruh, záväzok, imperialistický, buržoázny, marx-leninský, tajomník. Spravodajstvo bolo prostriedkom propagandy a nezriedka prehliadkou klišé.
Socialistický realizmus
Komunisti prevzali sovietsky vzor jednotného, ​​stupňovitého a centrálneho riadenia kultúry, ktorý zaisťoval spoločenskú kontrolu i masovú produkciu požadovaného socialisticko-realistického umenia. Pojem socialistický realizmus zaznel prvýkrát na zjazde moskovských spisovateľov v roku 1932 a o dva roky neskôr ho ako smerodajný ideologický program formuloval Andrej Ždanov. Pre česko-slovenských umelcov bola metóda socialistického realizmu vyhlásená na zjazde KSČ roku 1949. Ždanovove zásady pritom neboli jasne vymedzené a režim ich zneužíval podľa potreby na šikanovanie umelcov a zasahovanie do estetickej podoby umeleckých diel. Minister informácií a neskôr aj kultúry Václav Kopecký okrem soc. realizmu presadzoval kultúrnu revolúciu v Československu.
Výtvarné umenie
Odborné výtvarné časopisy boli na prelome rokov 19481949 väčšinou zrušené a výtvarnícke spolky boli začiatkom 50. rokov zakázané a ich majetok skonfiškovaný. Výtvarné umenie organizovali krajské strediská Zväzu československých výtvarných umelcov, kde boli umelci združení podľa bydliska. Počas realizácie diela prebiehala politická školenia umelcov a pri významných zákazkách sa konali priebežné diskusie zväzových funkcionárov a politických činiteľov, ktorí mali moc ovplyvniť výslednú podobu diela. Pri opakovanom neúspechu v schvaľovaní hrozilo umelci vylúčenie z organizácie a strata možnosti obživy tvorivou činnosťou, čo v vtedajšom právnom systéme znamenalo zapojenie do výroby. Výhradné právo na predaj a nákup umeleckých diel malo Dielo (podnik Slovenského Fondu výtvarných umení). Výtvarný Zväz organizoval program „Kultúra výrobe“, v ktorom vysielal umelcov do tovární a na dediny, aby tu prebudili masový záujem o kultúru a zaistili „plánovania kultúry“.
Veľmi veľké propagandistické dielo z 50. rokov Vďakyvzdanie českého a slovenského ľudu generalissimovi Stalinovi bolo vystavené iba raz, maľovalo sa vyše dva roky a stalo sa podnetom na tzv "umenovednou výpravou" v Slovenskej národnej galérii v roku 2020.
Socialistická kultúra na Slovensku
V literatúre sa v podobe socialistického realizmu prejavoval schematizmus (spojenie indivídua a kolektívu; kladný, triedne uvedomený hrdina; sociálna stratifikácia postáv atď.). V prevažne syntetickej epike dominujú témy kolektivizácie, industrializácie a druhej svetovej vojny, a to aj v textoch autorov debutujúcich v medzivojnovom období, napríklad v románe o združstevňovaní Radostník a budovateľskom románe Družné letá (oba 1954) od Dominika Tatarku. Ďalšie diela: Katarína Lazarová: Osie hniezdo (1953), František Hečko: Červené víno (1948) a Drevená dedina (1951), Ferdinand Gabaj: v Ryžiaroch (1953), Vladimír Mináč: Na rozhraní (1954), Modré vlny (1951), Jozef Horák: román Šachty (1953). Diskusiu o socialistickom realizme, s istým prehodnotením schematizmu, vyvolal román Petra Karvaša Pokolenie v útoku (1952). Ďalšiu epickú syntézu predstavuje trilógia z vojnových a prvých povojnových rokov od Vladimíra Mináča Generácia (Dlhý čas čakania, 1958; Živí a mŕtvi, 1959; Zvony zvonia na deň, 1961), ďalším autorom, ktorý tiež autobiograficky poňal sujet o ranenom partizánovi v románe Smrť sa volá Engelchen (1959) bol Ladislav Mnačko.
.
V sochárstve boli kosáky a kladivá, sovietske symboly komunizmu, neoddeliteľnou (v Košiciach sa ukázalo, že len relatívne) súčasťou pamätníkov oslobodenia v Prešove, Košiciach.
Bez komunistického režimu vy sa umenie kontinuálne vyvíjalo s najväčšou pravdepodobnosťou rovnakým smerom ako v iných krajinách, v ktorých po vojne zavládli demokratické systémy so slobodu prejavu. ''„Dôkazom je aj niekoľkoročné politické uvoľnenie v 60. rokoch minulého storočia v ČSSR, kedy sa viacero kvalitných umelcov dokázalo zaradiť medzi špičku európskeho umenia.“'', tvrdí výtvarník Peter Kalmus.
Spravodajstvo a jazyk
Spravodajstvo bolo prostriedkom propagandy.
Jazyku československej komunistickej totality sa venoval napríklad článok Otto Exnera v časopise Naše reč (1992) a kniha Petra Fidelia (občianskym menom Karel Palek) Řeč komunistické moci (1998).
Obete
thumb|right|Pomník obetiam komunizmu [[Olbram Zoubek|Olbrama Zoubka na Petříne v Prahe]]
Do väzenia bolo z politických dôvodov odsúdených vyše 205 000 ľudí, do táborov nútených prác bolo bez súdu zaradených asi 20 000 ľudí a do Pomocných technických práporov z politických dôvodov asi 22 000 osôb. Do zahraničia utieklo v rokoch 19481987 170 938 občanov. ÚDV zdôrazňuje, že čísla nie sú konečné, mnoho materiálov sa doteraz nepodarilo spracovať alebo jednoducho zmizlo, navyše štatistiky nezahŕňajú niektoré nezákonné internácie, utajené vraždy a ľudí zomrelých na následky väznenia po prepustení – možno predpokladať, že skutočné počty obetí sú vyššie a, že doteraz uverejnené čísla môžu byť ešte upravené smerom nahor. Ďalej bolo podľa českého Ústavu pre štúdium totalitných režimov len v rokoch 19481953 uväznených asi 200 mladistvých.
Mnoho ľudí z politických alebo náboženských dôvodov nemohlo študovať, bolo vyhodených zo školy alebo zo zamestnania (tieto čistky prebiehali najmä v období stalinizmu v 50. rokoch a potom v období normalizácie v 70. rokoch).
Bayerovo označenie
Bayerovo označenie je označenie 1564 jasných hviezd. Toto označenie zaviedol Johann Bayer vo svojom hviezdnom atlase Uranometria v roku 1603. Označenie pozostáva z gréckeho písmena a genitívu latinského názvu súhvezdia, v ktorom sa hviezda nachádza.
Najjasnejšia hviezda v danom dúhvezdí býva spravidla označená ako alfa, menej jasná beta, ešte menej jasná gama, atď. až po omegu. Nie vždy to však platí, napríklad najjasnejšia hviezda v súhvezdí Drak je Etamin (gama Draconis), ale označenie alfa nesie hviezda Thuban. Bayerovo označnie dostalo aj niekoľko nehviezdnych objektov, napr. hviezdokopa Chí Persei alebo Omega Centauri.
Pam Shriverová
Pam Shriverová (* 4. júl 1962, Baltimore, Maryland, USA) je bývalá americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 21 turnajov WTA v dvojhre a 112 turnajov vo štvorhre.
Labutie jazero
náhľad|Labutie jazero, 4. akt, Odetta mezi labuťami
Labutie jazero  je jedným z najznámejších baletov, ktorý napísal ruský hudobný skladateľ Piotr Iľjič Čajkovskij v roku 1875 - 1876. Pôvodné libreto napísali Vladimir Petrovič Begičev a Vasilij Fiodorovič Geľcer. Ide o klasický balet v štyroch dejstvách, ktorého scenár bol inšpirovaný ruskými ľudovými rozprávkami. Premiéra Labutieho jazera prebehla vo Veľkom baletnom divadle 4. marca 1877 v Moskve. Aj keď existuje veľa variácií Labutieho jazera, väčšina baletných súborov vychádza svojou hudbou a choreografiou z oživenej adaptácie baletného majstra Mariusa Petipa, ktorá bola prvýkrát zinscenovaná v roku 1895 v Petrohrade.
Siegfried
Princ Siegfried je hlavnou mužskou postavou hry (takmer v každej adaptácii má iné meno napriek zachovaniu jeho charakteristických vlastností). Siegfried je mladý princ, plný elánu a nadšenia, ktorý nemá veľký záujem o svoju úlohu princa. Jeho obľúbeným koníčkom je poľovníctvo a často chodí na lov so svojím najlepším priateľom Bennom. V deň jeho 21. narodenín usporiada oslavu so svojimi priateľmi. Tá je však prerušená a takmer úplne zničená príchodom jeho matky, kráľovnej, ktorá mu oznámi, že nadišiel čas, aby sa usadil a oženil. Siegfried to však nemá v úmysle, pretože nie je zamilovaný a chce si naďalej užívať život ako doteraz. Kráľovná mu však dá jasne najavo, že na najbližsom kráľovskom plese si musí vybrať nevestu. Siegfried je z tejto úlohy skľúčený a deprimovaný. Avšak, nastáva ironický obrat. Kŕdeľ labutí preletí cez hrad a vyzbrojený Siegfried odchádza so svojimi spoločníkmi na lov. Hlboko v lese, keď prídu k jazeru, uvidia krásnu labuť s korunou, ktorá pláva k brehu jazera. Predtým ako začnú strieľať sa labuť premení v najkrajšie dievča, aké kedy Siegfried videl. Očarený jej krásou sa do nej ihneď zamiluje. Odette mu vyrozpráva svoj smutný príbeh, ako ju zlý čarodejník premenil na labuť. Celú noc sú spolu, tancujú, ich láska sa pehlbuje a nakoniec jej princ sľúbi večnú lásku. Pozve ju na ples a chce ju za nevestu. Za úsvitu sa Odette musí vrátiť späť do jazera ako labuť a princ zostáva v zúfalstve sám.
Dej
Labutie jazero je hra v štyroch dejstvách.
Úvod
(úvod je súčasťou hry iba v niektorých adaptáciách)
Princezná Odette sa prechádza hlboko v lese okolo jazera, kde narazí na čarodejníka Rothbarta. Ten ju a jej priateľky premení na labute.
Prvé dejstvo
Začína sa oslavou 21.narodenín princa Siegfrieda. Princ dostáva do daru kušu. Zároveň mu matka pripomína, že nadišiel čas, aby se oženil. Na zámku sa pripravuje ples, na ktorom si má princ vybrať nevestu. Po oslave narodenín princ s priateľmi odchádza na lov.
Druhé dejstvo
Princ je na love pri brehu jazera, kde práve prilietavajú labute. Labute sa však menia v krásne dievčatá. Odmietnutý čarodejník Rothbart zaklial Odette a jej priateľky, aby sa pomstil Odettinej matke. Iba verná láska môže zničiť silu prekliatia a Odette zachrániť. Princ prisahá Odette večnú lásku, to sa mu však nepodarí splniť.
Tretie dejstvo
Počas plesu Siegfried neustále myslí iba na Odette. Jeho matka ho zavedie k rôznym potencionálnym nevestám, ale on ich všetky odmieta, pretože túži iba po Odette. Ples na zámku je v plnom prúde, keď sa tam zrazu objaví hosť - neznámy cudzinec s jeho dcérou Odíliou, ktorá má podobu Odette. Podvedený princ jej uverí a prisahá jej lásku. Čarodejník mu víťazoslávne odhalí pravú identitu Odílie a vyhlási, že Odette je odteraz navždy v jeho moci.
Štvrté dejstvo
Zúfalý princ, ktorý si uvedomil osudovú chybu, beží za Odette k jazeru. Nešťastná Odette mu odpúšťa, ale vysvetľuje mu, že tak či tak je to márne, pretože teraz ostane navždy labuťou. Smrť je pre ňu jediný spôsob ako môže tomuto prekliatiu uniknúť. V tom sa tam objaví Rothbart a princovi pripomína sľub, ktorý dal Odílii. Siegfried vyhlási, že radšej prijme smrť ako život s Odíliou.
Záver
Rôzne interpretácie Labutieho jazera sa líšia svojím záverom. Vo verzii, ktorá sa najviac hrá v Rusku a vo východnej Európe, zvíťazí úprimná láska a pomôže rozbiť kliatbu Rotbarta. V niektorých verziách sa zas princ s Odettou spoločne utopia v jazere, v amerických inscenáciách Odette zvykne z nešťastnej lásky umrieť.
Kevin Grubb
Kevin Grubb (* 19. apríl 1978, Mechanicsville, Virgínia, USA – † 6. máj 2009, Henrico County) bol americký automobilový pretekár série NASCAR.
Smrť
Zomrel 6. mája 2009 po tom, čo si strelil zbraňou do hlavy.
Squash
náhľad|Schéma squashového ihriska náhľad|Squashová raketa a loptička.
Squash je raketový šport, ktorý sa hrá indoor - na squashovom kurte. Pôvodne sa volal „Squash Rackets“ ako odkaz na „stlačiteľnú“ mäkkú loptičku používanú v hre (v porovnaní s tvrdšou loptičkou použitou vo svojom predchodcovi, hre Racquets alebo Rackets).
Pravidlá
Hru hrajú dvaja hráči (alebo zriedkavo aj štyria) so štandardnými raketami na kurte ohraničenom štyrmi stenami s malou dutou gumenou loptičkou. Na prednej stene sú dve čiary. Loptička sa pri každom údere musí odraziť od prednej steny nad úrovňou spodnej čiary. Môže sa predtým alebo aj potom odraziť aj od bočných stien alebo zadnej steny. Podania musia smerovať nad vyššiu čiaru a zasiahnuť súperovu polovicu ihriska vo vyznačenom priestore. Loptička smie na zem dopadnúť iba raz.
Loptičky
náhľad|Loptička s dvoma žltými bodkami Loptičky sa od seba odlišujú tvrdosťou a s ňou spojeným odrazom. Profesionálni hráči používajú na turnajoch loptičku s dvoma žltými bodkami, ktorej odraz je menej razantný. Po nej nasleduje loptička s jednou žltou bodkou. Ostatné loptičky sú označené červenou, modrou a bielou bodkou - a ich odraz je razantnejší. Sú určené pre začiatočníkov a rekreačných hráčov.
Bodovanie
Squash sa hrával do 9 bodov so stratami. Nové pravidlá priniesli bodovanie do 15 bodov bez strát, ktorého cieľom je zrýchliť hru a zvýšiť jej atraktivitu pre divákov. Najnovšie pravidlá hovoria o bodovaní do 11 bez strát s rozdielom min. 2 bodov. Po novej úprave sa hrá na 12 bodov pričom sa hrá že môžeš mať loptičku iba 3 sekundy
342 Endymion
342 Endymion je planétka v hlavnom páse planétok.
Härtali
Härtali (iný prepis: Hertali) alebo Härtale (iný prepis: Hertale) môže byť v Etiópii:
Hellas Planitia
Hellas Planitia je názov veľkej impaktnej panvy na južnej pologuli planéty Mars. Má v priemere približne 2 200 km a hĺbku ( pozri nulová nadmorská výška na Marse ) približne 6 km. Od okraja (ktorým je val krátera) k jej dnu je viac ako 9 km.
Vznik panvy Hellas
Panva Hellas je impaktného pôvodu a vznikla asi pred 4,1-4 miliardami rokov (podľa štatistiky početnosti kráterov). Okrem toho, že jej vznik výrazne ovplyvnil vzhľad južnej hemisféry Marsu, mohol tiež súvisieť s ďalšími topografickými útvarmi – niektoré štúdie naznačujú, že by mohlo ísť o impakt iba jedného (zhruba dvestokilometrového) úlomku omnoho väčšej planétky, ktorej ďalšie úlomky vytvorili ostatné veľké impaktné panvy (Argyre, Isidis, Utopia). Táto udalosť by mohla byť aj príčinou vzniku a dlhodobej aktivity v oblasti Tharsis, ktorá leží v rovnakej impaktnej dráhe a kde bola exogénna udalosť navrhnutá už skôr ako alternatíva k štandardne akceptovanej endogénnej teórii pôvodu. Oproti tomu špekulácie, či Tharsis nevznikla ako dôsledok seizmického šoku pri vzniku Hellas (obidva útvary sú približne antipodálne), zatiaľ nebola nijak podložená.
Hellas a globálne magnetické pole
Na väčšine plochy južných vysočín Marsu zistila sonda Mars Global Surveyor silnú remanentnú magnetizáciu – na rozdiel od svojho okolia samotná panva takmer vôbec nie je magnetizovaná. Ak planéta mala v minulosti vlastné vnútorne generované magnetické pole, v čase vzniku Hellas už zrejme nebolo funkčné a pôvodná magnetizácia bola zničená počas termálneho šoku súvisiaceho s impaktom.
2514 Taiyuan
2514 Taiyuan je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 8. októbra 1964.
Matougues
Matougues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soligny-les-Étangs
Soligny-les-Étangs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 220 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hrušovany (okres Chomutov)
Hrušovany (okres Chomutov) sú obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 522 obyvateľov, z toho 266 mužov a 256 žien, pričom priemerný vek v obci bol 34,0 roka (muži 33,7 roka, ženy 34,3 roka).
Malejov
Malejov môže byť:
Elektrický stroj (súhvezdie)
Súhvezdie Elektrický stroj (lat. Machina Electrica) zaviedol Johann Elert Bode v roku 1801. Umiestnil ho medzi Veľrybu, Sochársku dielňu (dnes už len Sochár), Fénixa, rieku Eridanus a Chemickú pec (dnes už len Pec). Elektrický stroj bol v tej dobe novým vynálezom, preto ho, podľa vzoru Lacailla, Bode umiestnil na oblohu. Do dnešných dní však súhvezdie neprežilo.
343 Ostara
343 Ostara je planétka v hlavnom páse planétok.
Antiutópia
Antiutópia (iné názvy: prevrátená utópia, metautópia, dystópia ) je myšlienka fiktívnej spoločnosti, ktorá sa vyznačuje jednak zdanlivou, pôvodne zamýšľanou rovnosťou všetkých členov, ale predovšetkým totalitnou formou vlády. Je protikladom utópie.
Ako antiutópiu možno tiež označiť literárny žáner, ktorý sa zaoberá fiktívnou spoločnosťou takéhoto druhu. V českej literatúre písal antiutópie napr. Karel Čapek (hra R.U.R., v ktorej sa roboti vzbúria proti ľudstvu a úplne ho vyhladia). V svetovej literatúre je typickým príkladom literárnej antiutópie román 1984 Georgea Orwella.
Bangalore Open
Bangalore Open (spozorské meno: Sony Ericsson International) je tenisový turnaj, ktorý sa koná v Bangalúre v Indii. Od roku 2006 sa tento turnaj okruhu WTA stal turnajom typu Tier III a hrá sa pod holým nebom na tvrdom povrchu. Turnaj v roku 2007 vyhrala 19-ročná Jaroslava Švedovová, ktorá vo finále porazila obhajujúcu šampiónku z roku 2006 Maru Santangelovú 6-4, 6-4. Bol to jej prvý titul na okruhu WTA.
Chechtáči
Chechtáči (angl. Mockers) sú krondorský gang zlodejov, pašerákov a žobrákov.
Organizácia
Najvyšším šéfom Chechtáčov je tzv. Spravodlivý muž.
Škoda 18Tr
Škoda 18Tr bol návrh kĺbového trolejbusu, ktorý mal byť vyrábaný v rámci projektu unifikácie vozidiel MHD. Bol odvodený z typu 17Tr. Navrhnutý bol v roku 1985 a výroba prototypov sa mala uskutočniť v roku 1989, avšak unifikácia bola zastavená.
2515 Gansu
2515 Gansu je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 9. októbra 1964.
Novindus
Novindus je kontinent v Nekonečnom mori na zemi zvanej Midkémia.
Príkazový riadok
Príkazový riadok (tiež CLI, čo je skratka Command Line Interface) predstavuje používateľské rozhranie, pri ktorom užívateľ komunikuje s programom alebo operačným systémom prostredníctvom textových príkazov. V najjednoduchšej podobe program zobrazí prompt, užívateľ zapíše príkaz nasledovaný parametrami, riadok ukončí a program príkaz vykoná.
CLI je často nesprávne stotožňované s textovým režimom. Textový režim je spôsob výstupu na obrazovku a je v ňom možné využívať množstvo iných rozhraní, napr. (textové) menu, v ktorých sa užívateľ pohybuje pomocou šípok alebo myši. Príkladom textového režimu môže byť teletext bežnej televízie.
Príkazový riadok je dobre známy z operačného systému Microsoft DOS a z príkazového interpretera command.com, prípadne z rôznych shellov v unixovom prostredí. Použitie je však výrazne širšie a výsledkom ovládania CLI môžu byť aj grafické výstupy. Príkladom môže byť napr. CAD systém AutoCAD, MATLAB a prostredie pre štatistické výpočty S a R.
Prompt
Prompt indikuje, že príkazový riadok je pripravený na spracovanie ďalšieho príkazu. Obyčajne to býva nejaká užitočná informácia nasledovaná znakom >, $ alebo #. Ak užívateľ pracuje v zvláštnom režime, napr. ako administrátor, býva prompt ukončený iným znakom, ktorý na túto skutočnosť upozorňuje.
V unixovom shelli, ale i v MS-DOS a Windows je možné prompt nadefinovať podľa potrieb (premennou PS1 a PS2, resp. príkazom „prompt“).
Príklad: C:\>
Príkazy
Príkazy zadávané v príkazovom riadku majú často tvar
[robNieco] [ako] [doSuboru]
alebo
[robNieco] [ako] < [vstupnySubor] > [vystupnySubor]
príklad: copy all from:C:\ to:C:\Program files\CMD
Výhody príkazového riadku
Hoci noví užívatelia sú bežne schopní naučiť sa pracovať s grafickým rozhraním, správne vytvorené textové rozhranie s príkazovým riadkom má množstvo výhod:
Trojka (2008 – 2011)
Trojka bol okruh (program) Slovenskej televízie so športovým zameraním.
22. decembra 2019 začala Trojka opäť vysielať. Tentokrát už ako stanica so zameraním na archívnu produkciu.
Juncalas
Juncalas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Salamanke
Bitka pri Salamanke známa ako bitka anglo-portugalskej armády pod vedením vojvodu z Wellingtonu, proti francúzskym ozbrojeným silám pod vedením maršala Augusta Marmonta sa odohrala 22. júla 1812, medzi 2 kopcami pri dedine Arapiles, južne od Salamanca v Španielsku.
Španielska divízia bola tiež prítomná, ale ich vojaci sa v bitke nepostavili na žiadnu stranu. Boli však umiestnení tak, aby blokovali francúzske únikové cesty a samotná španielska divízia utrpela len šesť obetí.
Úvodné manévre
Na začiatku zimy 1811-12 Wellington ustúpil z Portugalska a prešiel do útoku, tým že sa zmocnil pevnosti (citadely) v meste Ciudad Rodrigo na Salamanke 19. januára 1812 a ohradeného mesta Badajoz 6. apríla 1812, tlačiac Francúzov na ústup k Extremadure (územie v Španielsku pri hraniciach s Portugalskom). V úvode sa odohralo viacero bitiek ako: bitka Vilagarcie 11. apríla 1812, bitkách v Almaraz 19. mája 1812 a v Maguille 11. júna 1812.
Po šiestich týždňoch snaženia Wellingtona, bol jeho postup zastavený v strednom Španielsku armádou maršala Marmonta, ktorý rýchlymi manévrami, bez zbytočných strát vojakov, udržal nátlak u britských zásobovacích jednotiek. Wellington sa nakoniec rozhodol stiahnuť do Portugalska.
Keď sa však vojvoda dozvedel, že sa maršal Marmont dopustil taktickej chyby pri rozdelení jeho ľavého krídla z hlavnej armády (pod velením generála Thomiersa) hovorí sa, že vojvoda z Wellingtonu odhodil kura, ktoré práve jedol a zakričal: Ó Bože, to bude stačiť! A nariadil, že hlavná časť jeho armády má okamžite zaútočiť na ľavé izolované krídlo.
Lokalizácia
Spojenecké britské a portugalské vojská pod velením vojvodu z Wellingtonu, na začiatku bitky obsadili územie pri dedine Arapiles na juhu Salamanky. 3 kilometre východne od dediny sa nachádza v Malých Arapilách kopec, ktorý bol na 1000 metrov tiež obsadený spojencami.
Francúzski vojaci sa nachádzali šesť kilometrov juhovýchodne od dediny Arapiles, vo Veľkých Arapilách, na kopci, ktorý bol na 2500 metrov obsadený francúzskym vojskom. Velil mu maršal Auguste Marmont.
Samotná bitka
Delostrelci kráľovskej konskej artilérie zdvihli dve delá na Malých Arapilách a vystrelili šrapnely, ktoré vybuchli nad Veľkými Arapilami. Našťastie pre spojencov, Marmont a generál Bonet boli zranení už na začiatku stretnutia. Následkom toho, po dobu 30 minút nastal na francúzskej strane veľký zmätok, nakoniec generál Clauzel prevzal velenie a snažil sa zachrániť kritickú situáciu.
Bitka bola postavená na postupnosti ťahov v neusporiadanom poradí, iniciovaná Britskou kavalériou. Jazdecká portugalská brigáda a 3. divízia Pakenhamu útočila na francúzsku pechotu, ktorá ešte nevytvorila všetky formácie. Bitka pokračovala útokom zo severu vojakmi britskej ťažkej jazdy. Francúzske ľavé krídlo tak bolo zakliesnené medzi 3. britskou divíziou a kavalériou a bolo úplne zničené. Generál Thomieres bol zabitý, osem oddielov francúzskej armády bolo rozbitých, päť kanónov zabavených a stovky mužov bolo zajatých.
Francúzske delá vo Veľkých Arapilách začali strieľať na spojenecké vojská, ktoré sa k nim približovali. Britská 4. a 5. divízia obkľúčila Veľké Arapily, a portugalská jednotka smerovala priamo k centru Veľkých Arapíl. Postupujúce portugalské vojská boli zničené delami Francúzov, hoci bojovali veľmi odhodlane. 12 000 francúzskych vojakov zároveň odráža 4. a 5. britskú divíziu. Generál Clauzel je na pokraji víťazstva, keď Wellington povoláva 6. divíziu, ktorá po ťažkých bojoch a s podporou delostrelectva konečne poráža Francúzov.
Nedorozumenia medzi španielskym a britským velením sú zodpovedné za blokovanie ústupu francúzskeho vojska. Tie preto utekajú mostom cez rieku Tormes v Alba de Tormes, kde ešte pred troma dňami boli španielsky vojaci. To nakoniec vedie k menšiemu víťazstvu spojeneckých vojsk.
Straty
Straty na životoch boli 3129 na britskej strane, 2038 na portugalskej a 13 000 na strane Francúzov. Víťazstvo Britov potvrdzuje povesť múdreho a dobrého stratéga, vojvodu z Wellingtonu. Hovorilo sa, že Wellington porazil armádu 40 000 mužov za 40 minút. Jeho armáda postupovala a oslobodila Madrid avšak až o dva mesiace neskôr.
Strata Madridu výrazne oslabila vládu Josepha Bonaparte, ktorý bol dosadený na španielsky trón Napoleonom.
Ponta Grossa
Ponta Grossa je mesto a obec (município) vo južnej Brazílii v štáte Paraná. S počtom obyvateľstva 315 000 je to štvrté najväčšie mesto tohto brazílskeho štátu.
Je to druhé najdôležitejšie priemyselné stredisko štátu Paraná, hneď po Curitibe. Ponta Grossa je tiež známe pod menom Princesa dos Campos /princezná polí/. Mesto je sídlom rovnomennej univerzity.
Park
Ponta Grossa je tiež domovom "Parque Estadual da Vila Velha" (park starého mesta), ktorý je zložený zo skalných formácií, formovaných milióny rokov. Každá formácia má svoje vlastné meno v závislosti od toho, na ktorý objekt, či zviera sa podobá.
Priemysel
Približne 16 km od mesta je rozsiahly priemyselný komplex Ciro Martins. Okrem Curitiby je najväčší v štáte. V komplexe majú svoje priestory firmy zvučného mena. Mesto má priemyselné odvetvia v nasledovných oblastiach: ťažba mastenca, spracovanie poľnohospodárskych produktov (najmä spracovanie sóje, čo prinieslo mestu titul Svetové hlavné mesto sójových bôbov), drevospracujúci, potravinársky, textilný.
Mesto je tiež nazývané ako hlavné mesto kamiónov, služby pre nákladné autá sú rozsiahle a diverzifikované, nachádzajú sa na uliciach Souza Naves, President Kennedy a PR 151. Mesto disponuje rozsiahlou sieťou supermarketov.
Ranking mesta
Mesto je jedným z najbohatších v štáte Paraná, ale, paradoxne, má deficity v infraštruktúre.
Maringá má napríklad podobný počet obyvateľov, ale viac vodovodných a kanalizačných prípojok, viac chodníkov a menší počet obyvateľov žijúcich pod hranicou chudoby.
Ascraeus Mons
Ascraeus Mons je štítová sopka na Marse. Nachádza sa na súradniciach 11,2° severnej šírky a 104,5° západnej dĺžky, čo jej prisudzuje najsevernejšie postavenie zo skupiny sopiek v oblasti Tharsis. Nad okolitú krajinu sa dvíha do výšky takmer a šírka jej základne presahuje. Rovnako ako ostatné sopky v oblasti je tvorená bazickými horninami a plagioklastickým materiálom. Analýza početnosti kráterov v stuhnutej láve kaldery dáva odhad veku najmladších vyvrelín na cca 100 miliónov rokov – to znamená, že aj tento vulkán bol v geologicky nedávnej dobe aktívny.
left|thumb|250px| 1. Olympus Mons 2. Tharsis Tholus 3. Ascraeus Mons 4. Pavonis Mons 5. Arsia Mons 6. Valles Marineris