cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Danna García
Biografia
Ku koncu roka 2007 dostala spolu s jej hereckým kolegom Mariom Cimarrom ponuku znovu tvoriť pár v historickej telenovele La Traición. Po jej skončení si zahrala postavu v kolumbijskej verzii seriálu Tiempo final po boku herca Davida Carradina. V tom čase mala v pláne venovať sa filmu, ale jedna z mexických producentiek si ju opäť vybrala ako protagonistku do telenovely z názvom Un gancho al corazón, v ktorej Danna stvárnila postavu boxerky. Bola to jej prvá komediálna úloha a prvý projekt v mexickej spoločnosti Televisa. Natáčanie sa pretiahlo až do júna 2009, kedy sa Danna vrátila naspäť do Kolumbie, kde natáčala telenovelu Bella Calamidades, na ktorú mala už predtým podpísaný kontrakt. Nakrúcanie sa skončilo v marci 2010 sa skončilo natáčanie, po ktorom nasledoval oddych v podobe promovania telenovely na Cypre spojeného s dovolenkou. Na Cypre si dokonca zahrala malú rolu v jednom gréckom seriáli. Ďalším projektom v roku 2010 bolo pre ňu dabovanie postavy Barbie v animovanom filme Toy Story 3: Príbeh hračiek, a natáčanie pilotu k pripravovanému seriálu Derecho de Sangre v Mexiku. V júli 2010 sa však znovu vrátila k televízii, keď začala natáčať remake čilského seriálu s názvom Alguien te mira, v ktorom bol jej partnerom Christian Meier. Seriál bol natáčaný v Telemundo Studios v Miami.
V marci 2020 potvrdila že sa u nej prejavil vírus COVID - 19.
Sidonie Nádherná
Barónka Sidonie Nádherná z Borutína (* 1. december 1885, Vrchotovy Janovice – † 30. september 1950, Harefield, Spojené kráľovstvo) bola česká šľachtičná, mecenáška a priateľka umelcov.
Životopis
Narodila sa na zámku Vrchotovy Janovice Karolovi Nádhernému a jeho manželke Amélii. Bola najmladšou z ich troch detí.
Vzdelanie získala od súkromných učiteľov. Hovorila česky, nemecky a anglicky, jazdila na koni, hrala na klavíri. Venovala sa literárnemu a výtvarnému umeniu. Mnoho času strávila na cestách temer po celej Európe a navštívila aj severnú Afriku a Blízky východ.
12. apríla 1920 si v kláštore Heiligenkreutz vzala grófa Maximiliana von Thun-Hohensteina, ale už po pol roku manželstvo stroskotalo, keď Sidonie 20. decembra 1920 manžela opustila. K rozvodu však došlo až 15. septembra 1933. Max Thun bol neskôr hospitalizovaný v ústave pre choromyseľných vo Viedni, kde 12. apríla 1935 zomrel. Bola bezdetná.
Jej zámok sa stal jedným z najznámejších salónov. Stretávali sa tu najznámejší predstavitelia domácej i zahraničnej kultúry, ako Rainer Maria Rilke a Karl Kraus, Max Švabinský, Karel Čapek, Adolf Loos, Dora Pejačević, knieža Max Lobkowicz a mnohé iné osobnosti politického a kultúrneho života.
S Karlom Krausom udržiavala milenecký vzťah. 20 rokov každoročne navštevoval jej zámok a trávil tam dlhé mesiace. Veľká časť jeho diela vznikla práve tam.
Druhým jej najčastejším hosťom bol Rainer Maria Rilke, s ktorým sa zoznámila na svojich cestách po Európe, v ateliéri Auguste Rodina. Vyvinul sa z toho hlboký (pravdepodobne iba priateľský) vzťah o čom svedčí niekoľko sto zachovaných listov.
2. svetová vojna zničila jej život. Stratila všetkých priateľov a príbuzných, ktorí buď zomreli, alebo emigrovali. Jej zámok zabralo nemecké vojsko a musela žiť v dvoch malých miestnostiach na neďalekom hospodárstve. Po vojne sa situácia opakovala. Zámok zabralo najprv sovietske vojsko a potom československá armáda. V bezvýchodiskovej situácií sa rozhodla pre emigráciu. Odišla iba s jedným kufríkom s pomocou prevádzača cez „zelenú hranicu“. Útočisko našla v Anglicku, kde sa jej ujali známi, no zakrátko zomrela na rakovinu.
25. mája 1999 boli jej pozostatky po prevoze z Anglicka slávnostne uložené do rodinnej hrobky v zámockom parku vo Vrchotových Janoviciach.
Sojuz 19
Sojuz 19 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci spoločného sovietsko-amerického kozmického experimentu Sojuz-Apollo.
Prípravy na let
Dňa 24. mája 1973 sovietska strana zverejnila zloženie posádky kozmickej lode Sojuz v rámci spoločného letu Sojuz-Apollo. Veliteľom sa stal Alexej Leonov a palubným inžinierom Valerij Kubasov. Za ich náhradníkov boli určení Anatolij Filipčenko a Nikolaj Rukavišnikov. Ešte v máji 1973 sa kompletná sovietska a americká posádka stretla na parížskom aerosalóne. Dňa 8. júla 1973 sovietski kozmonauti prileteli na 13-dňový pobyt do USA, počas ktorého nadväzovali prvotné osobné kontakty s Američanmi a oboznámili sa s ich postupmi a procedúrami. Kozmonauti prežili kultúrny šok. Prekvapil ich ruch, ktorý panoval v uliciach miest. Bohatá ponuka najrôznejšieho tovaru, obchody otvorené dlho do noci, luxusné autá v uliciach. Pri tejto príležitosti si tiež vyskúšali svoju angličtinu. Leonov na Američanov zapôsobil svojím humorom, rozvahou, vitalitou a premýšľavosťou. Kubasova hodnotili ako tichého, ale veľmi talentovaného. V novembri 1973 zase Američania navštívili ZSSR a začala sa séria vzájomných návštev.
Leonov a Kubasov sa dôkladne venovali príprave na spoločný let. Najťažšie bolo pre nich naučiť sa anglicky. Dlhé hodiny trávili v učebniach, simulátoroch a pri rôznych nácvikoch. Ostatný výcvik ale nebol pre nich príliš zložitý, keďže kozmickú techniku už dôkladne poznali z predošlých letov a príprav. Alexej Leonov si naordinoval tvrdý režim, ktorý zahŕňal veľké dávky fyzického cvičenia, športu a takmer absolútnu abstinenciu. Počas posledného týždňa pred štartom si ale doprial pohár gruzínskeho vína. Zaujímavosťou bolo, že po prvýkrát boli mená sovietskej posádky oznámené vopred a sovietska televízia mala po prvý raz vysielať štart v priamom prenose. Vo štvrtok 3. júla 1975 kozmonauti prileteli na kozmodróm Bajkonur v Kazachstane, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Ráno 12. júla o 07:00 miestneho času sa začal prevoz nosnej rakety Sojuz-U na štartovaciu rampu. Technici mali vtedy plné ruky práce, keďže v tom čase ešte dokončovali montáž rakety so záložnou kozmickou loďou, ktorá mala byť prepravená na štartovaciu rampu nasledujúci deň. V nedeľu 13. júla si všetky časové služby ZSSR posunuli hodiny o tisícinu sekundy dopredu. Od tohto momentu boli presne zladené s americkými. Večer 14. júla kozmonauti tradične sledovali film Biele slnko púšte a potom si otvorili fľašu šampanského. Keď si každý trocha odpil, zavreli fľašu a podpísali ju s tým, že zvyšok vypijú, keď sa vrátia na Zem.
Priebeh letu
Sovieti nakoniec pozvali na štart aj amerických zástupcov – veľvyslanca Waltera Stoessela s manželkou a vedeckého atašé ambasády zástupcu riaditeľa NASA Willisa Shapleyho. Sprevádzal ich akademik Boris Petrov a veliteľ výcviku kozmonautov Vladimir Šatalov. Na Bajkonure v noci trocha pršalo, a tak sa kazašská step trocha ochladila. Cez deň ale bolo opäť sucho a 31 °C v tieni, pričom fúkal slabý vietor. Prípravy na kozmodróme riadil Valentin Gluško, ktorý bol vtedy hlavným predstaviteľom sovietskeho kozmického programu, ale formálne za ne zodpovedal jeho zástupca profesor Konstantin Bušujev.
thumb|left|Umelecká predstava [[kozmická loď|kozmickej lode Sojuz 19 na obežnej dráhe Zeme]]
Sojuz 19 úspešne vyštartoval 15. júla 1975 o 15:20:00,005 moskovského času (17:20:00,005 miestneho času a 12:20:00,005 svetového času) pomocou nosnej rakety Sojuz-U z Bajkonuru v Kazachstane. Navedenie kozmickej lode na obežnú dráhu Zeme prebehlo bez problémov. Korekcia dráhy na 4. oblete bola signálom k pokračovaniu prípravy štartu lode Apollo. Kozmická loď Apollo v poriadku odštartovala o 19:50:00,68 UTC pomocou nosnej rakety Saturn IB zo štartovacieho komplexu 39B v Kennedyho vesmírnom stredisku. Po navedení na obežnú dráhu bol Sojuz na 6. oblete a vo vzdialenosti 6 625 km pred Apollom. Potom astronauti vykonali prestavbu lode, resp. pripojenie prechodového modulu k veliteľskej sekcii. Po oddelení celej lode od rakety začali s manévrami potrebnými na spojenie so Sojuzom. Na palube Sojuzu ale nastal problém. Nefungoval čiernobiely televízny okruh, čo znamenalo, že nebude možné sledovať prílet Apolla. Deň po štarte sa Leonov a Kubasov pustili do opravy, pričom rozpárali aj časť vnútornej obšívky orbitálneho modulu Sojuzu, aby sa dostali k súčiastkam televíznych obvodov. Ich snaha ale bola márna. Američanov táto okolnosť nepotešila, ale Leonovovi a Kubasovovi začali po lete prichádzať listy so žiadosťami na opravu televízorov po celom ZSSR. Potom kozmonauti cirkularizovali obežnú dráhu kozmickej lode vo výške 223 – 225 km a začali sa pripravovať na prílet Apolla. Nejaký čas strávili komunikáciou s kozmonautmi Piotrom Klimukom a Vitalijom Sevastianovom, ktorí vtedy pracovali na kozmickej stanici Saľut 4. Počas dňa začala posádka Sojuzu 19 aj so znižovaním tlaku v lodi na 66 kPa, aby sa čo najviac priblížil k úrovni tlaku v Apolle. Zvyšok rozdielu urovnal prechodový modul Apolla.
Dňa 17. júla posádky nadviazali priame rádiové spojenie. V čase 16:09:12 UTC, došlo k prvému dotyku lodí Apollo a Sojuz. Spojovací manéver vykonával veliteľ Apolla Thomas Stafford. O 16:12:30 UTC boli obe lode už pevne spojené. Leteli vtedy nad severným Francúzskom. Prielez medzi orbitálnou sekciou Sojuzu a prechodovým modulom Apolla bol otvorený o 19:19:27 UTC a posádky oboch lodí sa stretli. Stafford a Leonov si podali ruky. Posádky Sojuzu a Apolla spolu pracovali dva dni, pričom veľká časť letového programu bola venovaná formalitám. Uskutočnilo sa aj niekoľko zaujímavých experimentov, napríklad zváranie v podmienkach mikrogravitácie. Dňa 19. júla sa o 12:03:20 UTC Apollo oddelilo od Sojuzu a vmanévrovalo do takej pozície, ktorá umožnila sovietskym kozmonautom pozorovať slnečnú korónu, pričom Apollo poslúžilo ako slnečná clona. Po druhom spojení, ku ktorému došlo o 12:40:41 UTC a tentoraz ho riadil Deke Slayton, sa spoločné operácie skončili. V čase 15:26:12 UTC došlo k definitívnemu rozdeleniu oboch lodí, ktoré následne začali letieť vo formácii. Keď sa potom Apollo po separačnom manévri vzďaľovalo od Sojuzu, Leonov s Kubasovom sa pomaly ukladali k spánku. Nasledujúci deň sa kozmonauti venovali experimentom. Leonov si aj na tento let vzal svoje kresliarske potreby. Už v priebehu spoločného letu namaľoval niekoľko portrétov amerických náprotivkov a teraz, počas samostatného letu, sa venoval zachytávaniu výhľadu z okienka lode. Pomocou špeciálneho prístroja sa tiež pokúšal zachytiť presné odtiene farieb rôznych častí zemského povrchu, aby tak kartografom uľahčil kolorovanie máp.
V pondelok 21. júla Leonov s Kubasovom zabalili vybavenie a pripravili sa pristátie. O 10:10:35 UTC sa vo výške 214 km nad Atlantikom blízko ostrova Ascension na 194,9 sekundy zapálil brzdiaci motor. Deväť minút po skončení zážihu sa vo výške 153,8 km nad Afrikou oddelil servisný a orbitálny modul a návratový modul začal čoraz rýchlejšie klesať k Zemi. Keď kabína vyšla z oblasti rádiového ticha, Leonov ohlásil, že preťaženie bolo menšie, než očakával. V čase 10:40 UTC sa objavili sa objavili prvé zábery pátracích vrtuľníkov, ktoré ukazovali návratový modul klesajúci na padáku. Návratový modul kozmickej lode Sojuz 19 úspešne pristál 21. júla o 10:50:51 UTC (13:50:51 moskovského času) v kazašskej stepi. Miesto pristátia sa nachádzalo 61 km severovýchodne od Arkalyku. Tri minúty po pristátí Kubasov otvoril poklop a trocha neisto vyšiel von. Za ním nasledoval usmiaty Leonov. Okolo kozmonautov sa zoskupilo viacero kameramanov a novinárov. Po krátkej zastávke v Bajkonure obaja prileteli 22. júla lietadlom do Moskvy.
Hammond organ
náhľad|Organ Hammond náhľad|Rotujúce ozubené koliesko pri [[elektromagnetická cievka|elektromagnetickej cievke.]] náhľad|Najpopulárnejší model Hammond B3 s Leslie reproduktorom náhľad|vnútro Leslie reproduktora Hammondov organ je elektromechanický klávesový hudobný nástroj (elektrofón), ktorého prvý prototyp vyrobil v apríli 1935 Laurens Hammond. Pôvodným zámerom výroby organov Hammond bolo nájsť lacnejšiu alternatívu pre klasický kostolný píšťalový organ.
Princíp
Organy Hammond pracujú na princípe aditívnej syntézy, t. j. tóny tvoria skladaním približne sínusových vĺn, ktoré sú generované pomocou rotujúcich ozubených tónových kolies. Profil ozubenia kolesa je zvolený tak, aby bol generovaný signál požadovaného priebehu. Súčasné organy firmy Hammond generujú svoj zvuk elektronicky. Nástroj má klaviatúru podobnú kostolnému organu.
Leslie alebo rotujúci reproduktor
K atmosfére zvuku Hammond organu určite patrí Leslie, čo je ozvučnica v ktorej sú reproduktory s točiacim mechanizmom, ktorý zmení zvuk organu, ktorý z nich znie na základe Dopplerovho javu ako vibrato. Zvyčajne sa dá meniť rýchlosť rotácie na pomalú a rýchlu. V dnešnej dobe sú už digitálne simulácie Leslie, avšak odborníci tvrdia, že pravé Leslie sa takto nahradiť nedá. Je to skôr otázka praktickosti, keďže Leslie reproduktorové bedne sú pomerne veľké a ťažké, avšak niektoré vyrobené modely boli menšie.
Prezídium Najvyššieho sovietu Zväzu sovietskych socialistických republík
Takéto prezídiá boli aj v jednotlivých zväzových republíkách ZSSR, kde ich právomoci určovala miestna ústava platná v každej zväzovej republike ZSSR.
Podľa Ústavy Zväzu sovietskych socialistických republík mal plnú moc vo/v:
Néhou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISCED 0
ISCED 0 je prvá úroveň vzdelávania v medzinárodnej stupnici UNESCO ISCED na úrovni predprimárneho vzdelávania v materských školách.
Štátny vzdelávací program ISCDo
Ministerstvo školstva SR určuje pre túto úroveň štátny vzdelávací program (ŠTVP), ktorý je východiskom pre tvorbu školského vzdelávacieho programu.
V ŠTVP sú v zmysle zákona rozpracované (jadro programu tvoria):
jeho súčasťou je:
Hlavný cieľ
Hlavným cieľom predprimárneho vzdelávania je rozvoj dieťaťa po stránke perceptuálno-motorickej, kognitívnej, sociálnej, aby bolo pripravené na školské vzdelávanie a na život v spoločnosti. Východiskom je jedinečnosť dieťaťa, aktívne učenie a začleňovanie do skupiny a kolektívu.
Kľúčové kompetencie - predstavujú súhrn vedomostí, zručností, schopností, postojov, ktoré majú deti získať v MŠ, aby boli pripravené vzdelávať sa ďalej v ZŠ. Kompetencie sa rozvíjajú prostredníctvom zmysluplnej a cieľavedomej výchovno - vzdelávacej činnosti. V MŠ sa rozvíjajú tieto kompetencie:
Vzdelávacie štandardy
Vzdelávacie štandardy:
Názov ŠTVP je Dieťa a svet. Tvoria ho 4 tematické okruhy: Ja som, Kultúra, Príroda, Ľudia. Tematické okruhy sa plnia integrovane, vzájomne sa prelínajú a dopĺňajú. Každý tematický okruh zahŕňa 3 vzdelávacie oblasti:
Vzdelávacie oblasti zahŕňajú podoblasti – pohybovú, zdravotnú, prírodovednú, matematicko-logickú, jazykovú, komunikatívnu, etickú, vlasteneckú, informačnú, umelecko-expresívnu ( hudobnú, výtvarnú, literárnu), pracovnú. Do programu sú zaradené aj prierezové témy – dopravná výchova, environmentálna, multikultúrna, mediálna, výchova k tvorivosti, rozvoj predčitateľskej gramotnosti, ochrana života a zdravia, osobnostný a sociálny rozvoj, informačno – komunikačné technológie. Obsah výchovy a vzdelávania má rámcový charakter. Rozpracúva sa na podmienky MŠ v školskom vzdelávacom programe a konkretizuje sa v plánoch výchovno - vzdelávacej činnosti. ŠTVP nie je členený podľa vekových kategórií. Predpokladá uplatňovanie moderných vyučovacích metód (napr. situačné metódy), efektívnych spôsobov učenia – zážitkové, kooperatívne učenie. Kladie dôraz na podnetné a tvorivé prostredie a priaznivú sociálno – emocionálnu klímu MŠ.
Rozvoj kompetencií
V MŠ sa rozvíjajú tieto kompetencie:
Turniansky hradný vrch
Turniansky hradný vrch predstavuje výraznú vápencovú morfologickú štruktúru v juhovýchodnej časti Zádielskej planiny. Na západe nadväzuje na teleso planiny výrazným sedlom (295,5 m n. m.) a na juhu prechádza do pahorku Gyũr, ktorý sa ponára do sedimentov Turnianskej, resp. Košickej kotliny. Má status národnej prírodnej rezervácie, ktorú spravuje ŠOP - S-NPBR Slovenský kras. Je turisticky často navštevovaný, keďže na vrchole (374,1 m n. m.) je situovaná zrúcanina Turnianskeho hradu, a zároveň ponúka malebné výhľady na 5 planín Slovenského krasu, do Turnianskej kotliny, resp. do Košickej kotliny, na Abovskú pahorkatinu, Slanské vrchy a pahorkatinu Cserehát v Maďarsku. Geologicky ho budujú spodnotriasové bridlice a vápence stredného triasu. Má význam aj ako speleologická lokalita; v jeho stráňach sa nachádzajú dve korózne priepasti (Priepasť v Turnianskom hradnom vrchu a Machová priepasť v Hradnej stráni) a pravdepodobne relikt paleoponoru. Okrem toho predstavuje významný xerotermný faunistický (jašterica zelená, jašterica múrová, užovka hladká ap.) i floristický biotop, a takisto krajinno-ekologický i estetický prvok na rozhraní geomorfologických celkov Košická kotlina a Slovenský kras.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Turňa nad Bodvou v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 13,79 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: NPR predstavuje skrasovatenú lokalitu vzácneho endemického rastlinného druhu - rumenice turnianskej (Onosma tornensis, endemit Slovenského krasu) a vzácny krajinársko-estetický, osvetovo-výchovný a turistický objekt.
NGC 4116
NGC 4116 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 6. marca 1851.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Gestas
Gestas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Euro Players Tour Championship 2010/2011 – Turnaj 2
Euro Players Tour Championship - Turnaj 2 bol snookrových turnaj, ktorý sa konal od 30.septembra do 3. októbra 2010 v Bruggách v Belgicku. Vo finále vyhral Shaun Murphy, ktorý porazil Matthewa Coucha 4-2.
Body do rebríčka
Profesionálnym hráčom boli ponúknuté aj body do rebríčka Main Tour:
Referencie
Euro Players Tour Championship 2010/2011
Eliphas Lévi
Eliphas Lévi (Zahed) (vlastným menom Alphonse Louis Constant, * 8. február 1810, Paríž, Francúzsko – † 31. máj 1875, Paríž) bol francúzsky okultista, spisovateľ a diakon. Bol pevným zástancom katolicizmu, pápežstva a hierarchie. Tento monarchista a veľký obdivovateľ Napoleona, bol zároveň propagátor neortodoxnej kabaly a mágie, ktorej zasvätil celý svoj život.
Pseudonym „Eliphas Lévi“, pod ktorým publikoval svoje knihy, vzniklo preložením alebo transliterovaním rodného mena „Alphonse Louis“ do hebrejčiny.
Mladosť
Narodil sa ako syn chudobného obuvníka v Paríži. Navštevoval katolícku školu pre chudobné deti, ktoré vykazovali veľké nadanie pre náboženstvo. V 15-tich vstúpil do seminára sv. Nicolasa du Chardonneta, kde sa okrem náboženských záležitostí naučil aj hebrejský jazyk. Majster tohto seminára, Abbé Brat-Colonna, učil mladého Louisa, že ľudstvo spadlo z lona Božieho do dedičného hriechu, a jedine cez slzy a duchovnú cestu sa môže navrátiť naspäť k Bohu. Učil, že história bola rozdelená do štyroch veľkých epoch: prvá u Adama, druhá začala Abrahámom, tretia pokračovala Ježišom, a štvrtá mala začať s príchodom ducha svätého. Brat-abbé bol pre svoje názory odvolaný ešte v čase, keď L. Constant navštevoval seminár. Constant vždy zostal verný zásadám katolicizmu, ale nikdy neodpustil cirkevným úradom zosadenie svojho milovaného učiteľa.
Cesta E. Léviho
V roku 1853 zavítal Lévi do Anglicka, kde sa stretol s románopiscom Edwardom Bulwer-Lyttonom, ktorý mal záujem o rozenkruciánstvo ako literárnu tému a bol prezidentom menšieho Rozenkruciánskeho spolku. Léviho prvé pojednanie o mágii sa objavilo v roku 1854 pod názvom "Dogme et de la Haute Rituel Magie" a bolo preložené do angličtiny Arthurom E. Waiteom. V roku 1861 vydal pokračovanie, La Clef des Grands Mystères (Kľúče k Veľkým tajomstvám). Ďalšie magické práce Léviho sú "Fables et Symboles" (Príbehy a Symboly) z roku 1862, a "La Science des Esprits" (Veda Duchov) z roku 1865. V roku 1868 napísal "Le Grand Arcane, ou l'Occultisme Dévoilé" (Veľká Arkána, alebo odhalený Okultizmus), táto kniha však bola vydaná až po jeho smrti v roku 1898.
Léviho verzia mágie získala veľký úspech, najmä po jeho smrti. Tento spiritualizmus bol populárny na oboch stranách Atlantiku od roku 1850 a prispel k Léviho úspechu. Jeho magické učenie bolo čiastočne oslobodené od fanatizmu a nepredstieral členstvo v nejakej starodávnej alebo fiktívnej tajnej spoločnosti. Začlenil tarotové karty do svojho magického systému a dopomohol k tomu, že sa stal dôležitou súčasťou výbavy západných okultistov. Mal hlboký vplyv na mágiu hermetického rádu Zlatý Úsvit (Golden Dawn) a neskôr tiež na učenie ex-člena rádu Aleistera Crowleyho. Bol tiež prvý, kto tvrdil, že pentagram alebo päťramenná hviezda s jedným cípom vrcholu dolu a s dvoma hore predstavuje zlo, kým pentagram s jedným bodom hore a s dvoma dole predstavuje dobro.
Teória mágie
Lévi postuloval tri základné princípy mágie:
Medzevská pahorkatina
Medzevská pahorkatina je geomorfologický podcelok Košickej kotliny. Rozprestiera sa južne od Volovských vrchov medzi Košicami, Medzevom a Moldavou nad Bodvou.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Lučensko-košická zníženina → Košická kotlina → Medzevská pahorkatina *** Územie zaberá mierne zvlnenú severozápadnú časť kotliny na hornom toku riek Bodva, Ida a ich prítokov. Na severovýchode sa pahorkatiny dotýka Hornádske predhorie (podcelok Čiernej hory), severne ležia Volovské vrchy s podcelkami Kojšovská hoľa, Holička a Pipitka. Na západe susedí Jasovská planina (podcelok Slovenského krasu) a južným smerom pokračuje Košická kotlina podcelkom Košická rovina.
Geológia
Zvlnený, mäkký, málo rozčlenený reliéf popretkávaný menšími tokmi S-J smeru sa tu vytvoril na predkvartérnych a kvartérnych pokryvných útvaroch. Zaujímavú časť Medzevskej pahorkatiny tvorí relatívne ploché, len niekoľko desiatok metrov nad alúvium vyzdvihnuté a málo rozčlenené územie západne od rieky Bodva medzi Jasovom a Moldavou nad Bodvou v Košickej kotline. Jeho južnú časť od Jasovskej planiny geomorfologicky oddeľuje potok Sór (čítaj Šór). Geologicky pahorkatinu v týchto častiach buduje strednotriasový wettersteinský vápenec. V nadloží ho však prekrývajú pestré íly, štrky a piesky poltárskeho súvrstvia neogénneho veku a pleistocénne deluviálne sedimenty würmského veku (porovnaj J. Mello et al, 1996), a preto sa na jeho povrch prakticky neinterpretuje pestrý svet endokrasu, ktorý sa ukrýva v útrobách. V masíve tejto časti Medzevskej pahorkatiny dnes poznáme vyše 50 jaskýň rôznych morfologických typov, ktoré prekonali rôzny speleogenetický vývoj (jaskynná sústava Jasovskej jaskyne, Moldavská jaskyňa, Mníchova diera, Helena, Matejova jaskyňa, Jazvečí hrad).
Východné stráne ukláňajúce sa do doliny Bodvy, ktorú kontroluje významná geologická štruktúra S-J vergencie, pokrývajú listnaté lesy so zastúpením duba, hrabu, lipy a borovice. V južnej a severnej časti v svahoch vystupuje geologické podložie (vápence), centrálna časť svahov je prekrytá svahovinami. Plošina pahorkatiny západne od Bodvy sa vzhľadom na prítomný geologický podklad poľnohospodársky intenzívne využíva. V okrajovej časti v severnej a SV časti tohto územia sa nachádzajú ponory (napr. Sellyedés, Gazka), ktoré komunikujú s rozľahlými jaskynnými sústavami.
Doprava
Okrajová časť Košickej kotliny s pomerne riedkym osídlením v centrálnej oblasti má komunikácie lokálneho významu. Z Košíc do Medzeva vedie cesta II/548, z Moldavy nad Bodvou do Jasova vedie západným okrajom cesta II/550. V jej blízkosti je trasovaná i železničná trať Moldava nad Bodvou – Medzev, odbočujúca z trate Zvolen – Košice.
Republika
Republika (z latinského res publica – „vec verejná“; v prenesenom význame spoločný majetok, obec, štát) je štátne zriadenie, v ktorom sa zvrchovaná moc volí na určité obdobie.
Existujú dva základné typy republiky:
V súčasnom svete je republika najrozšírenejšou formou vlády; prevažuje v dvoch tretinách všetkých existujúcich štátov.
Dejiny
Prvé republiky vznikli v antickom Grécku a Ríme. Ich forma bola obmedzená volebným právom, ktoré sa vzťahovalo na šľachtu (aristokratická republika), v niektorých prípadoch bolo volebné právo udeľované všetkým občanom republiky (demokratická republika; medzi občanov sa však rátala len časť slobodných mužov). Antické republiky spolu s demokratickou formou štátneho zriadenia zaznamenali najväčší rozvoj v najvýznamnejších gréckych mestských štátoch (Atény), neskôr v Ríme. Obdobie rímskej republiky bolo de facto ukončené za Gaia Iulia Caesara.
V stredoveku sa republiky rozvíjali vo veľmi obmedzenej miere v mestských štátoch, najmä v Taliansku (Benátky). Od 19. storočia došlo postupne k vytvoreniu republík vo väčšine štátov v Európe a Amerike.
Dunaújváros
Dunaújváros (hist. slov názov Dunajské Nové Mesto; v rokoch 19511961 SztálinvárosStalinovo mesto) je mesto so župným právom v strednom Maďarsku pri rieke Dunaj v Stoličnobelehradskej župe.
Má rozlohu 52,66 km² a obyvateľov .
Čmelíny
Čmelíny je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 119 obyvateľov, z toho 69 mužov a 50 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 39,4 roka, ženy 46,5 roka).
Lucien Lévy-Bruhl
Lucien Lévy-Bruhl (* 10. apríl 1857, Paríž, Francúzsko – † 13. marec 1939, Paríž) bol francúzsky filozof, antropológ, etnológ a sociológ, predchodca štrukturalizmu.
Životopis
Narodil sa v Paríži. Študoval hudbu, filozofiu a prírodne vedy. V roku 1884 získal doktorát na Parížskej Univerzite. Od roku 1899 bol profesorom na Sorbonne. Vyvíjal sa najmä pod vplyvom učenia Comta, Ribota a najmä Durkheima. V roku 1925 spolu s Marcelom Maussom a Paulom Rivetom založil Ústav etnológie v Sorbonne, ktorý bol venovaný pamiatke Durkheima. Nesúhlasil s niektorými princípmi metodiky E. Durkheima, a tak v roku 1927 odišiel z Ústavu a venoval sa písaniu a cestovaniu. Prednášal na Harvarde a Univerzite v Kaliformii. Zomrel v Paríži v roku 1939.
Hlavné myšlienky
Tvrdil, že myslenie primitívov je prelogické a ich život sa vyznačuje mystickou participáciou. Prelogické myslenie podľa neho predovšetkým znamená, že nie je schopné odlíšiť príčinu a následok. Archaický človek síce uvažuje logicky v každodenných situáciach, ale nedokáže myslieť logicky na abstraktnej úrovni. Príslušníci prírodných národov preto napríklad stotožnujú ľudskú dušu s tieňom, alebo ako austrálsky domorodci nevytvoria pojem individuálneho vlastnícctva pôdy, pretože niesú schponý uvažovať o človeku ako o samostatnej kategórii oddelenej od zeme. Archaické myslenie sa rovnako líši od civilizovaného tým, že má kolektívnu povahu. Archaický človek žije vo svete mýtov a prostredníctvom rituálov sa vzťahuje k posvätným dejinám, časom a osobám.
1753 Mieke
1753 Mieke je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil H. van Gent 10. mája 1934.
Gudas
Gudas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 141 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vakoveverica lemurovitá
Vakoveverica lemurovitá je druh kengury z čeľade Pseudocheiridae. Pripomína tvarom, a telesnými proporciami poloopice lemury.
Základné dáta
Dĺžka vakoveverice lemurovitej je 31 - 40 cm a chvost je dlhý 32 37 cm. Hmotnosť je 800 - 1000 g.
Zaujímavosti
Má dlhý hnedý chvost s neosrstenou špičkou, ktorý je silne ovíjavý, slúži na uchopovanie vetiev a ako kormidlo pri až trojmetrových „voľných pádoch“ v korunách stromov v dažďových lesov.
Vozárska
Vozárska je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Malá Lodina v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1966 na rozlohe 76,6300 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: ''CHÚ predstavuje význačné spoločenstvá skupín lesných typov bukového stupňa severných vápencových svahov údolia Hornádu v Slovenskom Rudohorí. Využíva sa ako výskumný objekt pre potreby lesného hospodárstva.''
Neufmesnil
Neufmesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dnešice
Dnešice je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 821 obyvateľov, z toho 426 mužov a 395 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 39,8 roka, ženy 42,4 roka).
NGC 4117
NGC 4117 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Zoznam filmových článkov/Y
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 8 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ya
Yael Grobglasová · Yago · Yahya Abdul-Mateen II
yo
Yoda
yv
Yves Robert · Yvette Guilbertová · Yvonne Strahovski · Yvonne Vavrová
Marek Vorel
Marek Vorel (* 27. august 1977, Brno, Česko) je český hokejový útočník.
Klubový hokej
Marek Vorel je odchovancom tímu HC Kometa Brno. V sezóne 1997/98 odohral svoje prvé zápasy v Českej hokejovej extralige za kluby HC Zlín a HC Kladno. Sezónu 1997/98 dokončil v Komete Brno, nasledujúcu už pôsobil v HC GEUS Okna Kladno. Od začiatku sezóny 1999/2000 do konca 2002/03 pôsobil v Českom extraligovom klube HC Znojemští Orli. V sezóne 2003/04 hral v SM-liige za klub Ilves Tampere. O rok sa vrátil do klubu HC Znojemští Orli. V sezóne 2005/06 hral za HC Moeller Pardubice no ešte v tom istom roku prestúpil do klubu Plzeň. V nasledujúcej sezóne 2006/07 odišiel na hosťovanie do Slovenského extraligového klubu HC Slovan Bratislava, s ktorým získal titul Majstra Slovenska v ľadovom hokeji. V ďalších dvoch sezónach pôsobil v Ruskom klube Traktor Čeľabinsk. V sezóne 2009/2010 sa vrátil z Ruskej KHL do klubu, v ktorom začínal - HC Kometa Brno. V októbri 2009 prestúpil do slovenského klubu HC Košice.
Tituly
Už skončil.
Brann Stadion
Brann Stadion (prezývaný Stadion, Stadda alebo Staddaen) je futbalový štadión v meste Bergen ležiacom na západnom pobreží Nórska. Bol otvorený 25. mája 1919, čím sa radí k najstarším futbalovým štadiónom v Nórsku. Od svojho otvorenia, kedy SK Brann v otváracom zápase hostil Nórske národné futbalové mužstvo, prešiel viacerými rekonštrukciami. Je umiestnený južne od centra v mestskom obvode nesúcom názov Årstad. Brann Stadion je súčasťou väčšieho športového areálu spolu s Nymarksbanene (ihriská Nymark) a Haukelandshallen (Haukeland hala- najväčšia Bergenská hádzanárska aréna). Nymarksbanene je názov skupiny futbalových ihrísk umiestnených v tesnej blízkosti Brann Stadiona. Jedno štrkové, dve pokryté umelou trávou a dve ihriská s prirodzeným trávnikom, slúžia viacerým miestnym futbalovým klubom. SK Brann využíva na svoju prípravu najmä dve ihriská s prírodným trávnikom.
Géus-d’Arzacq
Géus-d’Arzacq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Brann Stadion
Rekord v počte divákov na zápas je z 1.októbra 1961. Na pohárový zápas s Fredrikstad FK sa oficiálne prišlo pozrieť 24 800 divákov (neoficiálne cca 32 000). Priemerná návštevnosť SK Brann na domáce zápasy v nórskej lige bola v roku 2007 – 17 310 divákov na zápas, čo je nový klubový rekord. Vlastníkom štadióna je spoločnosť Brann Stadion AS, patriaca Športovému klubu Brann. Veľká realitná spoločnosť sídliaca v Bergene predala v roku 2006 svoj podiel na štadióne futbalovému klubu. Nízka predajná cena bola snahou pomôcť domácemu klubu. 14. júna 2007 sa stal SK Brann jediným majiteľom štadióna.
NGC 4118
NGC 4118 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 20. apríla 1857.
Brann Stadion
Brann štadión hostil doteraz (2.9.2011) 17 medzištátnych zápasov Nórskej futbalovej reprezentácie. Prvý sa uskutočnil ešte v roku 1933 proti Walesu. Nórsko v ňom podľahlo 1 – 2.
Géus-d’Arzacq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 4118
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Brann Stadion
Začiatky
Meno Christen K. Gran je spojené nielen s počiatkom Lyžiarského a futbalového klubu Brann (Ski- og Fodboldklubben Brann), ale aj s myšlienkou, vybudovať pre klub vlastný športový stánok vo štvrti Årstad. Pustil sa do zháňania finančných prostriedkov na nový štadión. Traduje sa, že posledné peniaze na kúpu pozemkov boli získané z darov, získaných pred finálovým zápasom Nórskeho pohára so Sarpsborgom v roku 1917. Výstavba začala o rok neskôr a slávnostné otvorenie sa uskutočnilo zápasom proti Nórskemu národnému výberu 25. mája 1919. Spočiatku mal štadión aj bežecké dráhy, čo zodpovedalo športovému klubu venujúcemu sa viacerým športom. Klubovňa stála na úrovni stredovej čiary z južnej strany ihriska. V 1930 bola klubovňa premiestnená a postavená nová hlavná tribúna. Keďže nebola postavená tak, aby bola rovnako dlhá ako postranná čiara, preto bola neskôr prestavaná. Taktiež zvyšné tribúny sú postavené v iných časových obdobiach a podla rôznych projektov. Tie môžeme ľahko vidieť aj dnes, pri pohľade na štadión z vonku.
Géus-d’Arzacq
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brann Stadion
Začiatky
Severná strana bola prestavaná v 1978. Za pôvodné terasy bolo pristavané zastrešujúce poschodie. Spodná časť mala kapacitu 3,000 miest na státie, vďaka čomu dostala prezývku Store Stå (Veľké státie). Neskôr niesla názov podla sponzora klubu – Umbro tribúna.
V roku 1990 boli vypracované plány na veľkú prestavbu štadióna. Vďaka zlej ekonomickej situácii z ich realizácie zišlo. V roku 1997 bolo dokončené konečné rozšírenie hlavnej tribúny, ktorej kapacita sa zväčšila na 4,339 miest na sedenie. Západná tribúna  – Frydenbø – bola postavená v roku 1998 s kapacitou 3,892 sedačiek.
Rozvoj
Nepostačujúca úroveň štadióna, prihliadajúc na kritériá UEFA, ale aj požiadavky Nórskeho futbalového zväzu (Norges Fotballforbund) – týkajúca sa najmä bezpečnosti a kapacitných možností –  prinútila SK Brann v roku 2004 inštalovať dočasné tribúny v západnej časti štadióna a zvýšiť počet sedadiel na tribúne Frydenbø o 160 sedadiel. Vďaka čomu mali diváci k dispozícií 12,211 miest na sedenie. Celková kapacita štadióna bola obmedzená na 17,500 návštevníkov z pôvodných približne 20,000 (po roku 2001).
Po dlhších úvahách či stavať nový štadión na inom mieste, alebo pokračovať v prestavbe pôvodného, zvíťazila druhá alternatíva. Východná tribúna, oficiálne prezývaná BT tribúna (skratka od Bergens Tidende), bola slávnostne otvorená 16. mája 2006 zápasom medzi SK Brann a Tromsø IL. 3200 nových sedadiel a dočasné státie pre 500 fanúšikov, zvýšilo kapacitu štadióna na 18,500 návštevníkov. V roku 2006 bola celá severná strana (Store Stå, neskôr Umbro tribúna) strhnutá. Nová tribúna, kompletne určená na sedenie, rozšírená o VIP priestory, bola dokončená len niekoľko dní pred začatím futbalovej sezóny 2007. Celkovo 4,136 sedadiel, plus 35 skyboxov (z toho osem sa nachádza v rohu medzi Severnou a BT tribúnou) ponúka fanúšikom väčší komfort aj bezpečnosť. Nová tribúna dostala názov podľa sponzora Sparebanken Vest.
Technické údaje
''Údaje aktuálne k 8. 3. 2023''
1755 Lorbach
1755 Lorbach je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavila francúzska astronómka Marguerite Laugierová 8. novembra 1936.
Zemplínska Teplica
Zemplínska Teplica (, do roku 1948 Kerestúr, v rokoch 19481955 Zemplínsky Svätý Kríž ) je obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Katedrála svätého Martina (Spišská Kapitula)
Katedrála svätého Martina je rímskokatolícka katedrála v Spišskej Kapitule, miestnej časti mesta Spišské Podhradie v okrese Levoča. Ide o katedrálny chrám spišskej diecézy a zároveň aj farský kostol. Z architektonického hľadiska sa jedná o románsko-gotickú katedrálu, postavenú v prvej tretine 13. storočia ako románsky chrám trojtraktového priestoru s westwerkom na západe. V roku 1963 bola zapísaná do ústredného zoznamu pamiatkového fondu pod číslom 782/1. V roku 1993 bola zapísaná do Zoznamu svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO ako súčasť súboru Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia. V roku 2003 boli v katedrále uložené telesné pozostatky biskupa Jána Vojtaššáka.
Zemplínska Teplica
Polohopis
Obec leží 25 km západne od okresného mesta Trebišov, po trase cez Sečovce a 16 km po trase cez Čeľovce a Egreš. Časť jej katastrálneho územia tvorí súčasne aj okresnú hranicu medzi okresmi Trebišov a Košice-okolie. Prechádza ňou štátna cesta II/552 Veľké Kapušany – Košice. Zo severovýchodu sa na ňu v Zemplínskej Teplici napája štátna cesta III/050211 zo Sečoviec. Sídlo nie je priamo napojené na železničnú sieť. Najbližšie vlakové stanice ležia v Sečovciach, Čelovciach, Slanci a Kalši, ktoré sú od obce vzdialené do 10 km.
Hyundai i10
Hyundai i10 (v Malajzii Inokom i10) je päťdverový päťmiestny automobil vyrábaný juhokórejskou automobilkou Hyundai v indickom meste Čennaj. Výroba začala 31. októbra 2007, keď nahradil Hyundai Atos. V roku 2010 na Parížskom autosalóne bol predstavený modernizovaný model.
Perdikkas (diadoch)
Perdikkas bol synom Oronta, ktorý pochádzal z kniežacieho rodu vládnuceho v macedónskej provincii Orestis. Ako veliteľ macedónskej falangy sa vyznamenal pri dobývaní vzbúrených Téb v roku 335 pred Kr., pri ktorom bol ťažko zranený. Neskôr znova získal velenie počas Alexandrovho ťaženia do Indie. Keď v roku 324 pred Kr. Alexandrov najbližší priateľ, Héfaistión, neočakávane zomrel, stal sa Perdikkas jeho nástupcom ako chiliarchos (vezír) a veliteľom macedónskej ťažkej jazdy (hetairoi). V Súsach sa oženil s Atropates, dcérou perzského satrapu Médie.
Zemplínska Teplica
Dejiny
Osídlenie lokality sídla je známe už z 13. storočia ako usadlosti na križovatke poľných ciest. Obec sa v listinách po prvýkrát spomína v roku 1263 pod názvom Cristúr, neskôr Santa Crux, Kereztur, Kiskeresztur, Kerežtur, Križovany, Kerestúr, Zemplínsky Svätý Kríž a od roku 1955 sa volá Zemplínska Teplica. Názov obce bol určený podľa termálneho prameňa Teplica, ktorý sa nachádza v obci. Najstaršie zmienky o Zemplínskej Teplici sú v súvise s hradom Puruštyan ako jeho poddanské príslušenstvo. Obsidiánová lokalita, teplica, jaskynné zvyšky a paleolitické archeologické nálezy nasvedčujú, že tu žil človek, ktorý po stáročia zúrodňoval pôdu, menil ortáše na oráčiny a dorábal poľnohospodárske produkty. V chotári sa nachádzajú stopy po osídlení v 9.10. storočí. V písomnostiach zo 14.17. storočia sa vyskytuje pod maďarským názvom Keresztúr, teda Kríž. Východiskom či motívom názvu bol duchovný patrón miestneho chrámu, zasväteného Svätému Krížu. Vznik dediny môže súvisieť s prítomnosťou mníchov krížovníkov v 13. storočí a s ich vlastníctvom dediny. Od konca 16. storočia a ešte okolo roku 1684 v tamojšom chráme slúžili bohoslužby evanjelickí reformovaní kazatelia. Neskôr tam opäť pôsobili katolícki farári. V 15. – 16. storočí patrila dedina ku hradnému panstvu Cejkov, kedy ju vlastnili najmä šľachtici Šóšovci. V 16. storočí časť dediny vlastnili postupne šľachtici z Perína a Bátoriovci, v 17. storočí Šóšovci a Drugetovci. V chotári sa nachádzali aj vinice, o ktorých sú doklady od 15. storočia. K dedine patril vodný mlyn. Na prelome 16. – 17. storočia bol Kerestúr veľkou dedinou, najväčšou v okolí. Mal farské, ale najmä poddanské obyvateľstvo. V 17. storočí sa rozsah sídliska zmenšil na úroveň stredne veľkej dediny. V súčasnom období výškové dominanty obce tvoria dva chrámy. V juhozápadnej časti obce gréckokatolícky zo začiatku 19. storočia a v severovýchovnej časti rímskokatolícky z roku 1947. Kaštieľ z 1. polovice 18. storočia už v súčasnosti nestojí. Na vrchu Varheď sa nachádzajú zvyšky hrádku z obdobia stredoveku. Obec bola v roku 1831 kolískou Východoslovenského sedliackeho povstania a na túto pamiatku je vo vstupnom areále základnej školy umiestnená pamätná tabuľa.
Katedrála svätého Martina (Spišská Kapitula)
Predchodca katedrály
Dnešná Katedrála svätého Martina je postavená na vyvýšenine zvanej Mons sancti Martini (Hora svätého Martina). Geografická poloha vzhľadom na okolie ako je prírodný komplex Sivá Brada, Dreveník, Pažica, ako aj blízkosť kráľovského Spišského hradu, bola predurčená stať sa miestom duchovného významu. Dokladom  toho sú zvyšky staršieho opevneného komplexu v blízkosti Spišskej Kapituly za jej západnou hradbou. Archeologický výskum v 60. a 70. rokoch 20. storočia priniesol hypotézu o tom že stavby pochádzali z 11. storočia a pravdepodobne išlo o benediktínsky kláštor. Opevnený komplex však nebol jedinou stavbou na ktorá stála pred Katedrálou svätého Martina. Archeologickými výskumami a archívnymi dokladmi sa podarilo identifikovať len niekoľko ďalších sakrálnych stavieb na tom to území. Najnovšie merania georadarom potvrdzujú tieto hypotézy o stavebnom vývoji v okolí Katedrály svätého Martina. Dnes chýbajúci priebeh opevnenia kostola na juhovýchodnej a východnej strane, ktorý kopíroval terén v okolí kostola na juhovýchodnej strane, v mieste dnešného vstupu do komplexu Spišskej Kapituly na južnej strane a ďalej pokračovala na východnej strane  severovýchodným smerom k dnešnému biskupskému palácu.
Hyundai i10
Motory
Vozidlo sa pôvodne vyrábalo len s motorom s objemom 1,1 l. Ten mal výkon 48 kW (66 koní) a bol použitý aj u vozidiel Kia Picanto a Hyundai Atos. Neskôr pribudol motor s objemom 1,2 a s rovnakou produkciou emisií. Zástupcom vznetových motorov je len motor 1,1 l CRDi, ktorý má výkon 55 kW (75 koní).
Katedrála svätého Martina (Spišská Kapitula)
Románska výstavba 12451273/1289
vľavo|náhľad|Pôdorys a stavebný vývoj Katedrály svätého Martina v Spišskej Kapitule. Podľa architektonicko-historického výskumu M. Janovskej a kolektívu (v rokoch 20062013). Dnešný katedrálny chrám spišského biskupstva postavili niekedy v prvej tretine 13. storočia na mieste staršej stavby, neďaleko benediktínskeho kláštora z 11. storočia. Bol postavený v neskororománskom slohu v rokoch 1245 až 1273 na mieste staršieho kostola z 12. storočia. Začal ho stavať ako reprezentatívny chrám spišského prepošstva v súvislosti s usadením sa Kolomana, syna kráľa Ondreja II. a údelného kniežaťa na Spišskom hrade v roku 1221. Pôvodný kostol sa od súčasného dosť odlišoval.
Gotická a neskorogotická prestavba (14.15. storočie)
náhľad|Pôdorys katedrály sv. Martina, Spišská Kapitula (súčasný stav). (in: Juraj Kucharík, Spiš)|alt=Katedrála počas svojej existencie prechádzal mnohými stavebnými úpravami. Svoj súčasný vzhľad nadobudla v 15. storočí. Po dvesto rokoch už chrám nestačil svojou veľkosťou zvýšenému počtu veriacich a bol značne schátraný. V 30 rokoch 15. storočia bola oblasť Spiša zasiahnutá vpádom husitských vojsk a v roku 1433 bola dokonca poškodená samotná katedrála a preto v roku 1462 začala jeho prestavba pod vedením Jána Stocka. Veľká neskorogotická prestavba sa uskutočnila v rokoch 14621478. Po úmrtí Jána Stockla v roku 1464 viedol stavbu nový spišský prepošt Gašpar Bak. V tomto období nahradilo pôvodnú apsidu nové gotické polygonálne presbytérium a bočné lode boli zvýšené na úroveň hlavnej lode, čím sa z pôvodného románskeho chrámu stal trojloďový halový kostol. vľavo|náhľad|Pohľad na gotické polygonálne presbytérium. Gotické presbytérium s pretiahnutým polygonálne ukončeným pôdorysom je zaklenuté sieťovou klenbou s profilovanými rebrami, podobne ako nová gotická klenba hlavnej lode, priečne regotizované lode halového kostola majú majstrovskú hviezdicovú klenbu. Presbytérium vybavili vzácnym kamenným pastofóriom, so zachovanou pôvodnou kovovou mrežou. Do lode je otvorené triumfálnym víťazným oblúkom zachovaným z románskeho obdobia a dvoma bočnými oblúkmi vo východnej stene do bočných lodí.
Bočné lode dostali hviezdicovú klenbu. V roku 1478 bol kostol slávnostne vysvätený. Pri posviacke kostola bolo posvätených aj všetkých jedenásť oltárov. O dokončení v roku 1497 vypovedá svorník severnej klenby s erbom prepošta Gašpara Baka. Na sklonku 15. storočia (1488 – 1493) sa majiteľom Spišského hradu a neskôr županmi Spiša stal rod Zápoľskovcov, ktorí pristavali z južnej strany novú gotickú kaplnku. Kaplnka Zápoľských bola postavená na mieste menšej kaplnky Božieho Tela (z roku 1382). Štýlovo napodobňuje kaplnku v kostole sv. Ladislava v Spišskom Štvrtku, ale nedosahuje jej architektonickú dokonalosť, štíhlosť a krásu. Pravdepodobne ju stavali košickí majstri, ktorí sa podieľali na stavbe Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Priestor kaplnky je spojený s kostolom dvoma otvorenými arkádami. Vyznačuje sa vysokými gotickými oknami a jemnou sieťovou klenbou. Kaplnka má dve samostatné sakristie, ako aj vlastnú emporu s neskorogotickou kružbou v zábradlí. V súvislosti s výstavbou tejto kaplnky bola taktiež k južnej stene pristavaná poschodová stavbu sakristie s knižnicou na poschodí. Prístup do knižničného archívu na prvom poschodí je cez kruhové schodisko vybudované do prístavbe v nároží severnej lode so vstupným neskorogotickým portálom. Staršia severná sakristia bola taktiež nadstavaná pre potreby archívu.
Barokové úpravy
náhľad|Kresba Katedrály svätého Martina v Spišskej Kapitule, 19. storočie vľavo|náhľad|Pohlaď od chrámovej predsiene na hlavnú loď a presbytérium. V roku 1630 vybavili loď aj lavicami ktorých poprsnice nesú vyrezávané reliéfy neuveriteľne vysokej umeleckej úrovne. Na stenách môžeme obdivovať pohrebné štíty (montuáriá) významných osobností 17. storočia. Začiatkom 18. storočia, v roku 1706, bola pristavaná baroková sakristia zo severnej strany gotického presbytéria s pruskými klenbami. V súvislosti so vznikom biskupstva v roku 1776 boli vykonané stavebné úpravy, ktoré zanechali významnú stopu na interiéri. Začala sa výrazná prestavba, ktorá sa prejavila v prestavbe krýpt pod objektom a ich sprístupnením z vonku. Výraznú zmenu v interiéri katedrály predstavovalo dokončenie predného poľa empory, čím sa zväčšila jej plocha. Prízemie pod emporou dostalo charakter chrámovej predsiene. Tieto zmeny boli sprevádzané potrebou sprístupniť emporu a zrušiť pôvodné schodisko zo severnej veže. Prístup do veží bol cez nadstavbu a prístavbu nové schodiska zo severnej strany severnej veže. Prestavaná bola sakristia a ostatné barokové úpravy sa sústredili najmä na obnovenie omietok a strechy, vybavenie novým mobiliárom, vyhotovenie novej dlažby a odstránenie protestantských epitafov.