cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Botta
Štúdium
Po ukončení školy, v roku 1970 si Mario Botta založil svoj ateliér, kde začal stavať najmä rodinné domy, prevažne vo Švajčiarsku. Sú koncipované ako dedinské domy s lineárnou a asymetrickou štruktúrou.
Súčasnosť
V súčasnosti Mario Botta tvorí vo svojom ateliéri v Lugane. Okrem toho sa venuje aj pedagogickej činnosti; pôsobí ako navštevujúci profesor na École Polytechnic Federale v Lausanne a prednáša po celom svete.
Znaky jeho tvorby
Centrálne osi často nesú stupne smerom na sever, výhľad na juh a prepracovaná kompozícia svetlíka ako vrchol stavby. Forma jeho domov je jednoduchá, kde exteriér je nezávislý od interiéru. Svojimi návrhmi interpretuje vzťah medzi človekom a okolitým prostredím, zvažuje jeho kultúrne koreňe a identitu. Pracuje s racionálnymi aj iracionálnymi aspektmi procesu architektonickej tvorby. Niektoré jeho stavby kombinujú pruhy tehlového muriva striedajúce sa s kameňom, tak ako ich môžeme vidieť na milánskej katedrále alebo na starých domoch v Ticine. Rád pracuje s prírodnými materiálmi a svetlom - čisté geometrické formy, hranol či valec sú spracované a orientované podľa slnka. Realizuje kostoly a synagógy, administratívne budovy, školy aj banky. Za typickú stavbu tejto doby považuje múzeum. Sebavedomé civilizácie podľa neho nemali potrebu obracať sa k minulosti, avšak dnešná spoločnosť, v snahe zachrániť zlomky vyšších hodnôt, buduje stovky múzeí, ako miest novej spirituality. Botta v tomto duchu realizuje v polovici 90-tych rokoch napríklad Múzeum moderného umenia v San Franciscu.
Design
Okrem architektúry sa venuje aj navrhovaniu nábytku, napr. stoličky, pohovky. Jeho návrhy nábytku sa vyznačujú čistými líniami a použitím oceľových trubiek. Navrhuje aj lampy. V roku 2000 Botta navrhol vázu a karafy.
Kostol Santo Volto 2000-2006
Je jasne viditeľný z Piazza Piero della Francesca, ako nový kostol, ktorý pôsobí veľkolepým dojmom. Mnohí návštevníci ho považujú za orientačný bod.
Peiréné (dcéra Danaa)
Peiréné alebo Peiréna je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Peiréné bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Peiréne za manžela vybrali Agaptolema, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
Mario Botta
Kostol v Seriate, Taliansko 2001-2004
Na návrh novej stavby starého kostola boli použité obdĺžnikové tvary. Kostol so štvorcovým pôdorysom má hranu dlhú 25 metrov a vysokú 23 metrov. Fasáda je pokrytá prírodným kameňom. Na steny vo vnútri kostola bolo použité pozlátené drevo. Vnútorný priestor ponúka len tvary vo forme stien, pozdĺž ktorých prúdi svetlo smerom dolu zo 4 strešných okien. Kameň na múroch v exteriéri pôsobí staro a hladko.
Wellnes centrum, Berg Oase 2003-2006
Táto budova je postavená na svahu v horách. Mario Botta sa snažil navrhnúť niečo, čo dokazuje boj medzi prírodou a človekom. Predstavoval si postaviť ju bez budovy, len ako vynárajúce sa časti, ako stromy. Snažil sa zaujať návštevníkov kurióznymi tvarmi.
Watarium, súčasná umelecká galéria, Japonsko, 1985-1990
Budova má pravidelný tvar s trojuholníkovým pôdorysom, ktorý sa nachádza medzi križovatkou a hlavnou cestou. Zbiehanie dvoch fasád je zdôraznené vykrajovaným nárožím, kde sa nachádza núdzové schodisko. Dlhý rez, ktorý sa zmenšuje do stredu fasády, je ukončený dlhou obdĺžnikovou bodovou.
Katedrála, Evry, Francúzsko, 1988- 1995
Okrúhla stavba, inšpirovaná byzantskými kostolmi, je 34 metrov vysoká a 38,4 metra široká. Bola postavená z tehál. V interiéri sa nachádzajú lavičky pre 800 osôb, ďalšie sú na galérií. Oltár a krstiteľnica je z mramoru, tiež navrhnuté Bottom. Vrch zrezaného valca je opäť zaplnený vegetáciou.
Císařov
thumb|Znak Císařov je obec v okrese Přerov. Jeho katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
1790 Volkov
1790 Volkov je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 9. marca 1967.
Mohelnice (okres Plzeň-juh)
Mohelnice je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 71 obyvateľov, z toho 32 mužov a 39 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,0 roka (muži 39,0 roka, ženy 46,2 roka).
Perriers-en-Beauficel
Perriers-en-Beauficel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chránená krajinná oblasť Poodří
Chránená krajinná oblasť Poodří, skrátene CHKO Poodří, bola založená 27. marca 1991. Jej rozloha je 81,5km2. Bola zriadená z dôvodu ochrany zachovaného riečneho toku so slepými ramenami, druhovo bohatých rybníkov, lužných lesov a nivných lúk. Správa CHKO Poodří sídli v Studénke. Samotné CHKO Poodří sa nachádza v Moravsko-sliezskom kraji a zasahuje na územie okresov Nový Jičín a Ostrava.
Geomorfológia
Oblasť sa rozprestiera pozdĺž toku rieky Odry, medzi obcami Jeseník nad Odrou a Ostrava. Vzhľadom k jej údolnej polohe v nej nie sú veľké výškové rozdiely. Najnižší bod CHKO Poodří je v Polanskom lese - 214,1 m.n.m., A najvyšší bod západne od Kunína - 293,5 m.n.m.
Klimatické pomery
CHKO Poodří sa nachádza v mierne teplej oblasti. Priemerná ročná teplota sa tu pohybuje v rozmedzí asi 7-8,5° C. Za rok tu spadne v priemere okolo 700 mm zrážok. Za rok tu spadne okolo 1 m snehu.
Rastlinstvo
thumb|Perutník močiarny thumb|Letecký pohľad na CHKO Poodří V oblasti sa vyskytuje množstvo ako vodných, tak aj lúčnych a lesných rastlín. Pri rybníkoch sa nachádzajú porasty ostrice a tŕstia. Priamo v rybníkoch rastú vzácne vodné rastliny kotvica plávajúca, salvínia plávajúca a vodné mäsožravé rastliny bublinatky. Pri slepých riečnych ramenách sa vyskytuje napríklad ohrozený perutník močiarny a kvitne tu leknica žltá. Pre CHKO sú typické tiež periodicky zaplavované aluviálne lúky s charakteristickými spoločenstvami. Lesy zaberajú asi 10% územia CHKO Poodří. Sú tvorené prevažne drevinami ako hrab obyčajný, dub letný, lipa malolistá alebo jaseň štíhly. V bylinnom poschodí lesov rastie napríklad snežienka jarná, veternica hájna, blyskáč cibuľkatý, cesnak medvedí.
Živočíšstvo
V rybníkoch, v rieke Odre aj v tôňach žije mnoho druhov vodných mäkkýšov, napríklad ohrozené korýtko riečne alebo kotúľka štíhla. Poodrie hosťuje tiež dva ohrozené druhy kôrovcov - raka riečneho a žiabronôžku (Eubranchipus grubii). Bohatá je aj hmyzia fauna, nachádzajú sa tu mnohé lokálnejšie druhy ako modráčik bahniskový, ohniváčik veľký, roháč obyčajný, pižmovec hnedý alebo koník žltopásy.
V rieke Odre žijú ohrozené druhy rýb ploska pásavá alebo čerebľa pestrá, v tôňach potom čík európsky. Žije tu tiež veľa druhov obojživelníkov, z hľadiska ochrany prírody k najvýznamnejším patrí mlok veľký, hrabavka škvrnitá a skokan ostropyský.
Oblasť je so svojimi rybníkmi a mokraďami obľúbeným útočiskom vodných vtákov, hniezdia tu napríklad volavka popolavá, kormorán veľký, potápka červenokrká, hrdzavka potápavá, potápač veľký, kačica chripľavka, hus veľká, bučiak veľký, chrapkáč poľný alebo kaňa močiarna. Je možné tu vidieť mnoho ďalších vzácnych druhov vtákov, ktorí tu síce nehniezdia, ale nejakú časť roka tu bývajú.
Z chránených druhov cicavcov sa tu vyskytuje napríklad bobor európsky a vydra riečna. Na území CHKO bolo zaznamenaných 16 druhov netopierov, čo je 76 % netopierej fauny ČR.
NGC 4163
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Vavrinec Čaplovič
Vavrinec Čaplovič z Jasenovej (* 5. august 1778, Jasenová† 25. december 1853, Bratislava) bol uhorský stoličný úradník, zberateľ kníh a archivár.
Životopis
Jeho otec Ladislav Čaplovič, jeho matka Mária rod. Bobrovnická. Pochádzal zo starého šľachtického rodu Čaplovič z Jasenovej – Csaplovics de Jeszenova. Základné vzdelanie získal vo Vyšnom Kubíne, Leštinách, Banskej Bystrici u rektora S. Sartoriusa a prof. Adama Lovicha a v Ožďanoch, maturoval na evanjelický gymnáziu v Kežmarku (1798), úradník Oravskej stolice (17981810), neskôr v službách grófa Zičiho v Bratislave ako archivár. V službách rodiny Zičiovcov bol až do roku 1852.
Známy podporovateľ a iniciátor vydavateľských a národných podujatí. Ako vášnivý zberateľ kníh vybudoval bohatú a vzácnu knižnicu, ktorá obsahuje okolo 50 000 zväzkov. Osobitný fond tvoria slovenské knihy od 18 storočia, kde sú uložené aj viaceré vzácne prvotlače a rukopisy. Knižnicu roku 1839 venoval Oravskej stolici. Čaplovičova knižnica je od roku 1954 v správe Matice slovenskej a je uložená v špeciálne postavenej budove v Dolnom Kubíne. O jeho živote a práci rozpráva aj dokumentárny film Očarený knihou – Vavrinec Čaplovič (cyklus Historická panoráma, Slovenská televízia 2001, scenár Augustín Maťovčík a Peter Ďureje, réžia Fedor Bartko).
Hours
Hours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
FK Volga (Nižný Novgorod)
FK Volga (Nižný Novgorod) je ruský futbalový klub pochádzajúci z mesta Nižnij Novgorod. Predchodca dnešného klubu bol založený v roku 1963 spojením 2 miestnych klubov „Torpedo“ a „Raketa“. Tím hral v minulosti najvyššiu sovietsku futbalovú ligu, v ktorej dosiahol najväčší úspech v podobe 14. miesta.
Domáce zápasy hrávajú na štadióne s názvom Centraľnyj stadion „Lokomotiv“, ktorý má kapacitu 17.800 miest. Otvorený bol v roku 1932, jeho posledná rekonštrukcia prebehla v roku 1997. Od 19. januára 2013 je hlavným trénerom klubu je bývalý ukrajinský futbalový reprezentant Jurij Nikolajevič Kalitvincev.
História
Predchodca dnešného klubu - Futbalový klub Volga vznikol v roku 1963 spojením dvoch amatérskych miestnych mužstiev „Torpédo“ a „Raketa“. Od počiatku išlo o profesionálny klub, ktorý však pôsobil ako jedna časť športového klubu „Krasnoje Sormovo“. Tento športový klub bol organizovaný priamo ako súčasť lodiarskeho podniku v Sormove (priemyselná časť mesta Gorkij, dnes Nižného Novgorodu).
Futbalový klub „Volga“ Gorkij bol vlastne závodným klubom, na nižších úrovniach v ňom hrali amatérske mužstvá, na najvyššej úrovni bolo profesionálne klubové mužstvo, do ktorého nastupovali v klube vychovaní hráči z nižších amatérskych úrovní.
Počas prvej sezóny v roku 1963 si klub vydobil účasť v najvyššej sovietskej lige, ale toto svoje postavenie v nasledujúcom roku nedokázal obhájiť a v rokoch 1965 - 1984 hral iba v prvej a druhej sovietskej lige. V roku 1984 bol klub rozpustený a v hraní futbalu pokračoval iba amatérsky tím nesúci meno závodného klubu „Krasnoje Sormovo“.
V roku 1993 ako následok rozpadu strojárskeho priemyslu prešiel závodný klub pod samosprávu Sormovskej oblasti a súťažil (stále ako amatérsky klub) pod názvom „Sormovič“. V roku 1998 získal klub sponzorskú podporu od obchodného reťazca „Elektronika“ a prevzal aj jeho názov - „Elektronika“.
Dovtedy stále ešte klub amatérov v roku 2000 získal štatút profesionálneho futbalového klubu s názvom FK Elektronika Nižnij Novgorod. Od roku 2001 do roku 2004 hral klub v ruskej druhej lige.
V roku 2008 klub prešiel do ruskej prvej ligy (pervyj divizion) a v roku 2010 z druhého miesta postúpil do ruskej Premier League.
Káder mužstva
Súčasná zostava:
12px|Kapitán klubu
Veľká Lesná
Veľká Lesná (gor. Ryvold) je obec na Slovensku v okrese Stará Ľubovňa.
Dejiny
Prvá zmienka o obci je z 1. polovice 14. storočia. Veľká Lesná patrila medzi majetok kartuziánov z Červeného Kláštora. Obec sa volala Richwald, čo v preklade znamená bohatý les. Veľká Lesná ako údajne prvá obec v Zamagurí začala pestovať zemiaky. V 18. storočí sa nachádzala vo Veľkej Lesnej aj sklárska huta, zachovali sa z nej len pozostatky.
Japonizmus
Japonizmus môže byť:
Štátny znak Česka
náhľad|Veľký štátny znak náhľad|Malý štátny znak Štátny znak Česka sa používa už od roku 1990 a má dve varianty: malý štátny znak a veľký štátny znak. Ich súčasná podoba, ako aj spôsoby použitia sú stanovené ústavným zákonom číslo 3/1993 Zb. prijatým 17. decembra 1992. Veľký štátny znak aj malý štátny znak patria medzi štátne symboly Českej republiky.
Veľký štátny znak
Veľký štátny znak tvorí štvrtený štít. V prvom a štvrtom poli je historický znak Čiech - strieborný dvojchvostý lev v skoku so zlatou zbrojou a zlatou korunou na červenom poli. V druhom poli sa nachádza znak Moravy - orlica strieborno-červeno šachovaná so zlatou zbrojou a korunou na modrom poli. V treťom poli je znak Sliezska - čierna orlica so strieborným perisoniem (polmesiacom), uprostred s krížikom, ukončeným trojlístkami, so zlatou korunou a červenou zbrojou na zlatom podklade.
Veľký štátny znak reprezentuje spojenie všetkých historických krajín štátu. Autorom návrhu i výtvarného prevedenia je heraldik Jiří Louda. Veľký štátny znak slúži k vonkajšej reprezentácii štátu a na označenie budov, v ktorých sídlia orgány štátnej správy, štátne úrady a pod. Jeho originál je v tejto chvíli (od roku 2006) stratený.
Oficiálny popis
Oficiálny popis veľkého štátneho znaku:
Malý štátny znak
Malý štátny znak je tvorený červeným poľom, na ktorom je umiestnený historický znak Čiech: strieborný dvojchvostý lev v skoku so zlatou zbrojou a zlatou korunou. Je malým štátnym znakom od roku 1990 najprv ako znak Českej republiky v rámci ČSFR. Dnes je používaný na miestach, kde dochádza k rozhodnutiu zo štátnej moci. Napr. na pečiatkach a pečatidlách úradov štátnej správy a samosprávy alebo na tabuliach označujúcich pamätné stromy. Malý štátny znak sa tiež používa na označenie sídiel orgánov, ktoré boli poverené výkonom štátnej moci - súdy, exekútori, hygienické stanice a pod.
Oficiálny popis
Oficiálny popis malého štátneho znaku:
Dvojchvostý lev
Český lev, pôvodne jednochvostý, nahradil v 12. storočí plamennú orlicu sv. Václava. Druhý chvost bol ku levovi v znaku pridaný zrejme ako odmena za pomoc, ktorú poskytol cisárovi Přemysl Otakar I. v boji proti Sasom, presvedčivým dôkazom je však až pečať, ktorú používal Přemysl Otakar II. Heraldika však všeobecne chápe zdvojenosť nepárových orgánov (chvost alebo hlava) erbových zvierat ako znak mužského pohlavia vyobrazeného zvieraťa.
Hudobný klasicizmus
Hudobný klasicizmus je hudobná tvorba veľkej časti 18. a začiatku 19. storočia. Predpokladom vzniku hudobného klasicizmu boli nové náboženské a myšlienkové prúdy, ktoré pramenili z rozpadu feudálnej spoločnosti.
Štýlový charakter klasicizmu dodal vznik a rozvoj komických operných žánrov (opera buffa, opéra comique, Singspiel), komorná hudba a symfonická hudba nadväzujúca na tanečnú rytmiku šľachtických (menuet) a ľudovejších (contredanse) tancov s vytváraním prehľadnej formy a ornamentálne spevnej melodiky. Rozvoj dominujúcich inštrumentálnych žánrov predurčil ešte v baroku typ homofónnej suity (ordre, partity), sonáty da camera a opernej symfónie talianskeho typu.
V spojení s tanečnosťou sa rozvinuli črty prehľadnej formovej stavby založené na usporiadanosti (jednote i kontraste) v oblasti tonálnej, tematickej i stavebnej.
Inštrumentálnu hudbu klasicizmu najdokonalejšie stelesňuje sonátová forma v súvislosti s cyklickou symfóniou, inštrumentálnym koncertom a sláčikovým kvartetom.
Raným klasicizmom (asi do roku 1770) sa rozumie obdobie, keď tanečnosť a formová prehľadnosť porážajú barokovú nabubrenosť.
Vrcholný klasicizmus vytyčuje vyššie ideové nároky, ktoré prinieslo meštianske osvietenstvo (hnutie Sturm und Drang).
Osvietenské ideály, ktoré sa obracali na celé ľudstvo, zostávali kritériom klasicizmu, nacionálne idey začiatkom 19. storočia otvárajú prechod k romantizmu.
Predstaviteľmi hudobného klasicizmu boli Carl Philipp Emanuel Bach, Josef Mysliveček, Jean-Philippe Rameau, Joseph Haydn, Karel Stamic, Christoph Willibald Gluck, Ludwig van Beethoven, Wolfgang Amadeus Mozart a Franz Schubert.
Vádú (Gáfu Dálu)
Vádú je jeden z obývaných ostrovov na atole Gáfu Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 390 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 320 m, šírka 1 130 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 438,25 km.
1791 Patsayev
1791 Patsayev je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 4. septembra 1967.
Heinrich Kramer
Heinrich Kramer (latinizovaným menom Heinrich Institoris (asi 1430 Schlettstadt – 1505, Kroměříž) bol dominikán a inkvizítor, autor knihy Malleus maleficarum.
Život
Heinrich Kramer pochádzal z chudobných pomerov. Vo svojom rodisku vstúpil k dominikánom. Po vychodení mestskej latinskej školy a základnom štúdiu filozofie (1475) bol ustanovený na vlastné naliehanie za inkvizítora rádovej provincie Alemannia, do ktorej patrili aj Čechy a Morava. Tento titul však nemal v danej dobe žiadny praktický význam. Po procese so Židmi v talianskom Tridente začal prenasledovať čarodejnice. Roku 1482 bol zvolený za priora dominikánskeho konventu v Schlettstadte. V prvom procese s čarodejnicami v Ravensburgu, kam prišiel na žiadosť mestskej rady, dal upáliť dve ženy. Naliehal na pápeža Inocenta VIII., aby ho v úsilí potierať čarodejníctvo podporil; sám Kramer necítil žiadnu podporu ostatných duchovných ani biskupov. Pápež ho podporil bulou Summis desiderantes affectibus, ktorá odporúčila potieranie čarodejníctva v Hornom Nemecku.
Kramer sa zaštítený pápežskou bulou pustil do mnohých čarodejníckych procesov, okrem iného v Innsbrucku, kde však jeho počínanie tvrdo narazilo a miestny biskup Georg Golser ho vyzval, aby krajinu opustil. V reakcii na tieto ústrky zo strany cirkevných autorít Kramer vydáva v spolupráci s Jakobom Sprengerom roku 1486 neslávne známu knihu Malleus maleficarum (Kladivo na čarodejnice). Aj keď autori nezískali pre knihu dobrozdanie kolínskej univerzity, kniha mala veľký ohlas, dočkala sa mnohých vydaní a zohrala hroznú úlohu v európskych dejinách 16. až 18. storočia. Kramer sám sa vystatoval, že odsúdil dvesto čarodejníc a obviňoval ako kacírov aj tých, ktorí popierali existenciu čarodejníctva. Roku 1495 bol Kramer pozvaný prednášať do Benátok, roku 1500 bol poverený, aby zasiahol proti valdéncom a pikardom v Čechách a na Morave, kde roku 1505 zomrel.
Kramerove postupy
Kramerove postupy počas trvania inkvizície boli vždy rovnaké. Už jeho prítomnosť vzbudzovala v ľuďoch nedôveru a strach. Pri kázňach proti čarodejniciam varoval pred diabolskými hrozbami, zastrašoval ľudí a podnecoval udavačov, aby oznámili, či niekde nevideli niekoho uhranúť alebo niekomu škodiť. Ponúkal sa ako poradca v takých prípadoch a varoval obyvateľstvo, aby takéto prípady nezakrývalo. Nejaké obvinenie sa vždy našlo, to potom Kramer rozvíril a nafúkol. Zaštiťoval sa tiež klasickou teóriou sprisahania, podľa ktorej diabol využíval čarodejnice, aby priviedol svet k jeho koncu. Pri výsluchoch používal tortúru, pri ktorej bolo možné z obvineného získať akékoľvek priznanie, a tak skončila väčšina ním obvinených osôb „usvedčená“ a odsúdená.
Dance-pop
Dance-pop je tanečne orientovaný popový žáner, ktorý sa vyvinul z post-disca na začiatku 80. rokov.
Dejiny
Dance-pop sú v podstate chytľavé melódie, rytmy klubovej scény a popová štruktúra danej skladby. Dance-popové piesne zvyčajne skladajú producenti ako tomu bolo v 80-tých rokov, keď hi-NRG-ovplyvnené trio Stock, Aitken & Waterman vyrábalo hity hudobníkov ako Kylie Minogue, Rick Astley a tiež Bananarama. Dance-pop zvyčajne bola hudba chlapčenských a dievčenských skupín (ako Mel & Kim, Backstreet Boys, ’N Sync, etc).
Mokrouše
Mokrouše je obec v Česku v okrese Plzeň-mesto v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 207 obyvateľov, z toho 96 mužov a 111 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,9 roka, ženy 39,5 roka).
Laroque-d’Olmes
Laroque-d’Olmes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2713 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bogdan Gavrilović
Bogdan Gavrilović (* 1. január 1864, Nový Sad, Srbsko – † 5. júl 1947, Belehrad) bol srbský matematik.
Študoval matematiku, fyziku a astronómiu na univerzite v Budapešti, diplom mu udelili v roku 1887. V matematike sa zaoberal predovšetkým algebrou, analytickou geometriou, teóriou determinantov a komplexnou analýzou.
Citov
Citov je obec v okrese Přerov. Jeho katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Poulydamas
Poulydamas alebo Púlydamas môže byť:
Poulydamas môže byť aj planétka, pozri 4348 Poulydamas
NGC 4164
NGC 4164 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 22. marca 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Andrej Capovský
Andrej Capovský (* 24. august 1740, Ústie nad Priehradou - † 1815? ) bol slovenský lekár.
Životopis
Na univerzite v Trnave absolvoval v roku 1777 štúdia medicíny. Pôsobil ako banský lekár v Banskej Štiavnici-Vindšachte, od 1781 úradný lekár v Nitre. Ako lekár krátko pôsobil v Banskej Bystrici (koniec 18. stor.). bol členom bernolákovského Slovenského učeného tovarišstva. Zaslúžil sa o založenie Pobočného stánku Tovarišstva v Banskej Bystrici. Autor dizertačnej práce o problémoch medicíny a zdravotníctva.
Anjel (rozlišovacia stránka)
Anjel môže byť:
Hans Kotzsch
Hans Kotzsch (* 24. apríl 1901, Loschwitz (dnes časť Drážďaň), Nemecko† 25. júl 1950, Drážďany) bol nemecký entomológ a obchodník s hmyzom, ktorý sa zaoberal hlavne motýľmi (Lepidoptera).
Biografia
Narodil sa 24. apríla roku 1901 v Dresden-Loschwitz. Už od detstva sa zaoberal zbieraním, preparovaním a štúdiom hmyzu - predovšetkým motýľov. Od roku 1925 sa Hans Kotzsch stáva majiteľom entomologickej „Firmy Herm. Wernicke“ v Drážďanoch, lebo Herman Wernicke (1851 - 1925) bol jeho starý otec. Pre túto firmu zbieral hmyz na mnohých miestach sveta: Rybatschi-Halbinsel (1933), Arménia (1934), Hindúkuš (1936), Irán a Afganistan (1939) Turecko a Čína. Mnoho jedincov z týchto zberov je uložených v Múzeu Alexandra Koeniga v Bonne a v Museum für Naturkunde v Berlíne.
V roku 1948, dva roky po smrti Otta Bang-Haasa odkúpil Hans Kotzsch jeho zbierku hmyzu (hlavne motýľov), ktorá patrila firme Staudinger & Bang-Haas. Počas svojho života Hans Kotzsch popísal veľa nových poddruhov, hlavne z exotických motýľov - predovšetkým z južnej Ameriky, podobne ako to robila väčšina obchodníkov s hmyzom. Bohužiaľ väčšina z týchto opisov sú dnes už iba neplatnými mladšími subjektívnymi synonymami. Jeho taxonomické práce z palaearktickej zoogeografickej oblasti majú už väčší význam a odbornú hodnotu i platnosť.
Hans Kotzsch zomrel pomerne mladý - ako 49-ročný, na krvácanie do mozgu (cievnu príhodu mozgovú) dňa 25. júla roku 1950 v Drážďanoch.
Lotyšské národné lakrosové družstvo žien
Lotyšské národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Lotyšsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Latvijas Lakrosa Federacijās (LFF). Jeho najlepším umiestnením je 8. miesto na majstrovstvách Európy či 17. miesto na majstrovstvách sveta.
Vladimír Mallý
Vladimír Mallý (* 1946) je slovenský hráč na bicie nástroje, známy hlavne svojim pôsobením v skupinách The Soulmen a Prúdy. V súčasnosti pôsobí v zahraničí ako hráč na hoboj.
Benjamín Carbonarius
Benjamín Carbonarius (Charbonarius) (*  Liptovská Teplá – †  1662 Slovensko) bol  evanjelický kňaz, rektor.
Životopis
Pôsobil ako rektor v Nemeckej (dnes Partizánskej) Ľupči, neskôr evanjelický farár. Pôvodom z Banskej Bystrice. Autor príležitostných lat. veršov v zborníku Vale Tranoscianum.
1792 Reni
1792 Reni je planétka s priemerom 52 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 24. januára 1968.
Camp Zeist
Camp Zeist je bývalá škótska exkláva v Holandsku. Išlo o značne bizarné územie, ktoré existovalo v rokoch 1999 až 2002 a bolo prehlásené za škótske územie v súvislosti s teroristickou akciou Lockerbie v Škótsku. Exkláva bola súčasťou operácie, ktorá umožnila britským autoritám prepraviť dvoch obvinených Líbyjcov na súdne pojednávanie v Škótsku.
Zimné olympijské hry 1994
náhľad|Logo ZOH 1994 na značke v Lillehammeri '''XVII. zimné olympijské hry''' sa uskutočnili v nórskom Lillehammeri od 12. do 27. februára 1994. Ich časová organizácia bola jedinečná; prvýkrát v histórií sa nekonali v rovnaký rok ako Letné olympijské hry a od posledných ZOH uplynuli len dva roky.
Boli to prvé hry, na ktorých vystupovalo Slovensko ako samostatný štát. Najúspešnejšou športovkyňou sa stala ruská bežkyňa na lyžiach Ľubov Jegorovová, ktorá získala tri zlaté a jednu striebornú medailu.
Ibarrolle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4165
NGC 4165 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 8. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Picauville
Picauville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henry Purcell
Henry Purcell (IPA: [ˈpɜːsl̩]) (* 10. september 1659, Westminster – † 21. november 1695, Westminster) bol najvýznamnejší anglický hudobný skladateľ obdobia baroka a jeden z najvýznamnejších anglických skladateľov vôbec. Býva prezývaný Orfeus britannicus.
Purcell začlenil do svojej hudby prvky súdobého talianskeho a francúzskeho štýlu a prispel tak k vzniku zvláštneho, umelého britského štýlu hudby (občas pre svoju umelosť kritizovaného), ktorého rysy možno nájsť ešte aj oveľa neskôr v tvorbe moderných anglických skladateľov, predovšetkým v tvorbe ich najvýraznejšieho neoklasicistického reprezentanta Benjamina Brittena.
Biografia
Henry Purcell sa narodil v hudobníckej rodine ako jeden z troch synov. Jeho otec, Henry Purcell, bol spevák v skupine kráľovských hudobníkov Chapel Royal (Kráľovská kapela), ktorú v roku 1660 založil kráľ Karol II. Purcell starší zomrel, keď mal jeho Henry 5 rokov. Od tej doby ho opatroval jeho strýko Thomas Purcell, ktorý bol tiež spevákom. Strýko mu dal hudobné základy a umožnil mu od raného detstva štúdium hudby u prominentných osobností vtedajšej doby, akými boli Henry Cooke († 1672) a Pelham Humfrey († 1674).
Henry sa nielenže stal čoskoro chóristom, ale prejavoval aj veľké kompozičné nadanie - už ako deväťročný zložil svoju prvú skladbu, ktorá sa však nezachovala. Za prvý skladateľský počin sa preto považuje óda, ktorú zložil k príležitosti kráľovských narodenín (pravdepodobne v roku 1670 - dátum nie je celkom potvrdený). Ďalšie hudobné štúdium absolvoval na Westminsterskej škole v roku 1676 u organistu Johna Blowa. V tom čase už skladal sprievodnú hudbu k divadelným hrám: v roku 1676 ku hre Johna Drydena Aureng-Zebe a k dielam Thomasa Shadwella Epsom Wells a The Libertine; v roku 1677 napísal hudbu k tragédii Abdelazar, ktorej autorom bol Aphra Behn, a v roku 1678 ouvertúru k Shakespearovej hre Timon Aténsky. Skladby sa zachovali a dodnes sa hrajú.
V roku 1679 začal skladať aj duchovnú hudbu, predovšetkým chorály, hymny, žalmy a kantáty, niektoré aj pre Chapel Royal, čo predstavovalo v tom čase veľmi prestížnu záležitosť. Jeho skladby boli veľmi ťažké, často prekračovali hlasový rozsah spevákov.
V roku 1680 získal Purcell už ako 22-ročný vysoké umelecké a spoločenské postavenie, keď ho vymenovali za organistu vo Westminsterskej katedrále. Vďaka tomu sa niekoľko ďalších rokov venoval výhradne kompozícii duchovnej hudby a prerušil svoju spoluprácu s divadlom. Pred nástupom do tejto funkcie však ešte zložil dve významné diela pre divadlo: hudbu ku hre Theodosius od Nathaniela Leea a Virtuous Wife (Cnostná žena) od Thomasa D'Urfey. V tejto dobe zrejme skomponoval svoju dôležitú operu Dido a Aeneas (Dido and Aeneas), ktorá však bola uvedená až niekedy v rokoch 1688–1690. Libreto napísal Nahum Tate. Ide o prvú skutočnú anglickú operu v dejinách.
V roku 1687 Purcell znovu nadviazal kontakty s divadlom a výsledkom bola séria šiestich opier, ktorými získal za svojho života najväčšiu popularitu. Napísal hudbu pre Drydenovu tragédiu Tyrannick Love, o pár mesiacov nato zase hudbu k hre The Fool's Preferment od D'Urfeya. V roku 1690 skomponoval piesne pre Drydenovu verziu Shakespearovej Búrky (vrátane piesní „Full fathom five" and „Come unto these yellow sands"), hudbu k Bettertonovej adaptácii hry Prophetess od Johna Fletchera a Philipa Massingera (známej aj pod názvom Dioclesian) a k Drydenovej hre Amphitryon. V roku 1691 skomponoval (takisto na Drydenovo libreto) svoje majstrovské dielo King Arthur a v roku 1692 napísal piesne a hudbu pre hru The Fairy-Queen, anonymnú adaptáciu Shakespearoveho Sna noci svätojánskej, objavenú až v roku 1901 (možným autorom libreta je Thomas Betterton).
Za najslávnejšie a umelecky najvýznamnejšie dielo sa považuje „Te Deum and Jubilate Deo in D major“. Skomponoval ho v roku 1693 pre sviatok sv. Cecílie, ide o prvé anglické Te Deum s orchestrálnym sprievodom.
Purcell zomrel 21. novembra 1695. Príčina jeho smrti v tak mladom veku je nejasná - dodnes sa špekuluje o tom, že zomrel na následky ťažkého prechladnutia, dokonca aj o otrave, najpravdepodobnejšie však zomrel na tuberkulózu. Je pochovaný vo Westminsterskom opátstve.
V roku 1836 bol v Londýne založený Purcellov klub, ktorého úlohou bolo podporovať uvádzanie autorovej hudby. Jeho činnosť trvá dodnes.
Diela
Hoci zomrel už ako 36-ročný, bol Henry Purcell veľmi plodným skladateľom - počet jeho diel sa blíži k číslu päťsto. Skladal hudbu svetskú (opery, sprievodnú hudbu k divadelným hrám, inštrumentálne skladby, skladby k slávnostným príležitostiam a ódy), ako aj duchovnú (predovšetkým chorály, kantáty, piesne a ďalšie zborové skladby).
Sprievodná hudba k divadelným hrám
Cez 40 diel, ku ktorým patrí :
Ďalšia svetská produkcia Henryho Purcella obsahuje viac ako 100 sólových piesní, 50 piesní pre dva alebo viac hlasov. Napísal aj mnoho ód a vokálnych skladieb na slávnostné príležitosti.
Inštrumentálna hudba
Purcell skladal aj inštrumentálnu hudbu, predovšetkým suity, triové sonáty, fantázie a predohry. Skladieb tohto typu je okolo 80.
Duchovná hudba - chorály a kantáty
Cez 60 skladieb, z ktorých najznámejšie sú :
Ostatná duchovná hudba
Približne 40 diel, väčšinou pre zbory, ku ktorým patrí:
Cyril Zeleňák
Cyril Zeleňák (* 11. september 1951, Šarišské Bohdanovce) je slovenský hráč na bicie nástroje. V rokoch 19681972 študoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Košiciach. V tomto období hral so skupinami Forty Three. Začal tiež chodiť do ľudovej školy umenia na odbor bicie nástroje. V roku 1972 prichádza do Bratislavy na pozvanie Deža Ursiniho. Stal sa tu členom významných rockových formácií Fermata, Modus, Prúdy a tiež Collegium Musicum. Od roku 1975 nasleduje účinkovanie v zoskupeniach Ladislava Gerhardta a v rokoch 19761986 bol člen TOČR v Bratislave, Comba Petra Lipu a VV Systému. Koncom 70. rokov spolupracoval s Emilom Viklickým (CZ) (účasť na BJD 1979, 1985, Jazz Ost – West v Norimbergu 1984 a iné). V roku 1980 sa stáva spoluzakladateľom Československého jazzového kvarteta. V roku 1986 sa stal členom All Stars Big Band Karla Velebného a od roku 1986 je stálym členom Orchestra Gustava Broma. V rokoch 19911992 bol členom formácie The Quartet a v roku 1993 nasledovalo pôsobenie v skupinách Madre a Jazz Face Štěpána Markoviča. V roku 1995 účinkuje vo formácii Matúš Jakabčic Tentet (vystúpenie na BJD 1995, BHS 1996 a iné).
Nebílovy
Nebílovy je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 341 obyvateľov, z toho 165 mužov a 176 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 40,6 roka, ženy 43,7 roka).
Symetrický multiprocesing
Symetrický multiprocesing alebo SMP zahrňuje multiprocesorovú hardvérovú architektúru kde sú dva alebo viac identických procesorov spojené do jednej spoločnej zdieľanej hlavnej pamäti a sú kontrolované jedným operačným systémom. Väčšina multiprocesorových systémov v dnešnej dobe využíva SMP architektúru. V prípade viacjadrových (multi-core) procesorov, sa SMP achitektúra aplikuje na jadrá – zaobchádza sa s nimi ako s osobitnými procesormi. Procesory môžu byť prepojené zbernicami, krížovými prepínačmi alebo sieťou na čipe. Úzkym hrdlom v škálovateľnosti SMP, ktoré používajú zbernice alebo krížové prepínače je predovšetkým šírka pásma a energetická spotreba prepojenia medzi rozličnými procesormi, pamäťou a diskovými poľami. Sieťová architektúra (spomínané siete na čipe) tieto nevýhody nemá a poskytuje takmer lineárnu škálovateľnosť pre oveľa väčší počet procesorov.
SMP systém umožňuje ktorémukoľvek procesoru pracovať na hociktorej úlohe, pričom nezávisí, kde sú dáta pre dané úlohy umiestnené v rámci pamäti. Každú úlohu spracúva v danú chvíľu najviac jeden procesor. So správnou podporou operačného systému môže SMP systém rýchlo a efektívne presúvať úlohy medzi procesormi a vyrovnávať tak pracovnú záťaž.
Alternatívy
right|350px|thumb|Diagram typického SMP systému. Tri procesory sú spojené do spoločného pamäťového modulu cez zbernicu alebo krížový prepínač. SMP reprezentuje jednu z prvých multiprocesorových strojových architektúr, typických pre budovanie menších počítačov s viac ako 8 procesormi. Väčšie počítačové systémy môžu používať NUMA (Non-Uniform Memory Acces), ktorý venuje rozličné pamäťové banky – priestory rozličným procesorom. V NUMA architektúre môžu procesory pristupovať k svojej lokálnej pamäti oveľa rýchlejšie ako k vzdialenej pamäti. Táto vlastnosť môže dramaticky zlepšiť pamäťovú priepustnosť, pokiaľ sú dáta lokalizované pre špecifický proces a teda aj pre procesor. Na druhej strane je nevýhodou, že v NUMA zaberie určitý čas, kým sú dáta presunuté z lokálnej pamäti jedného procesoru do lokálnej pamäti druhého procesoru, ako sa to deje napríklad pri vyrovnávaní záťaže medzi procesormi. Tieto operácie sú veľmi náročné. Výhody NUMA sa prejavia len pre určité typy záťaže, kde dáta spracováva práve jeden procesor – čo je typické pre servery, kde dáta sú často späté s určitými úlohami či používateľmi.
Iné systémy zas využívajú asymetrický multiprocesing (ASMP), ktorý používa separované špecializované procesory pre špecifické úlohy (čím sa zvyšuje komplexnosť) a počítačový skupinový multiprocesing (ako napr. Beowulf), kde všetka pamäť nie je k dispozícií pre všetky procesory.
Príklady ASMP sú napr. mnohé multimediálne procesory, kde relatívne pomalému základnému procesoru pomáhajú mnohé hardverové akceleračné jadrá. V dnešných moderných grafických kartách sa nachádzajú tiež veľmi vysoko výkonné 3D čipsety, ktoré by sa mohli považovať za formu asymetrického multiprocesingu. Skupinové techniky sú používané hlavne pri stavbe veľmi veľkých superpočítačoch. V týchto prípadoch je procesor označovaný ako "uni procesor" (UN).
Výhody a nevýhody
Jednoprocesorové a SMP systémy vyžadujú na dosiahnutie maximálneho výkonu rozličné programovacie metódy. Preto občas treba mať dve verzie toho istého programu – pre obe techniky. Programy bežiace na SMP systémoch môžu zaznamenať značné zvýšenie výkonu, aj ak boli napísané pre jednojadrový systém. Je to spôsobené tým, že keď nastane systémové prerušenie, je vykonané a ošetrené práve nepracujúcim procesorom. Tým sa síce nezvýši samotný výkon aplikácie – napr. hry – ale celkový systém beží oveľa prirodzenejšie a hladšie. V niektorých prípadoch, hlavne pri kompilátoroch alebo niektorých distribuovaných projektoch sa dosiahne takmer toľkonásobné zrýchlenie, koľko procesorov dané systémy obsahujú.
V situáciach, kedy beží viac ako jeden program, SMP systém podáva lepší výkon ako jednojadrový systém, pretože rozličné programy môžu bežať na rozličných CPU. Systémoví programátori však musia zabudovať vhodnú podporu SMP systémov do operačného systému, inak ostatné procesory ostanú nevyužité a stáva sa z neho v podstate jednojadrový systém.
V prípadoch keď SMP prostredie spracováva mnoho úloh, administrátori často zaznamenávajú stratu hardvérového výkonu. Softvér bol navrhnutý tak, aby si plánoval svoje úlohy takým spôsobom, aby sa dosiahlo maximálne využitie potenciálneho výkonu procesorov. Správne navrhnutý softvérový balík teda môže využiť maximálny potenciál SMP systému plánovaním úloh pre každý procesor.
Prístup do RAM je serializovaný. Toto a pamäťová koherencia – spojitosť – spôsobuje mierny pokles výkonnosti oproti očakávanému lineárnemu nárastu výkonu podľa pridaných procesorov.
Vstupno-levelové systémy
Skoršie SMP systémy využívali základové dosky, ktoré mali 2 alebo viac CPU socketov. V súčasnej dobe sa však procesy nevyrábajú samostatne – ale spojené do jedného zariadenia ako napr. POWER, UltraSPARC, Opteron, Athlon, Core 2 a Xeon. Athlon a Core 2 Duo multiprocesory sú socketovo kompatibilné s jednojadrovými variantmi – drahé základové dosky s 2 a viacerými socketmi pre CPU už neboli potrebné. Duálny socket Opteron bol navrhnutý technicky ako ccNUNA dizajn – aj tak však môžu byť naprogramované ako SMP pre menšiu stratu vo výkone.
Stredo-levelové systémy
Burroughs B5500 implementoval SMP ako prvý v roku 1961. Neskôr to bolo implementované na ostatných mainframoch. Stredo-levelové servery, ktoré používajú 4 alebo 8 jadrové procesory, môžu byť nájdene v Intel Xeone MP, AMD Opteron 800 a 8000 sérií a vyššie spomenuté UltraSPARC, SPARC64, MIPS, Itanium, PA-RISC, Alpha a POWER procesory. Vysoko výkonné procesory s 16 a viac procesormi sú k dispozícií s všetkými spomenutými modelmi procesorov.
Sequent Computer Systems používa veľké SMP stroje s Intel 80386 (a neskôr 80486) procesormi. Niektoré menšie 80486 systémy existujú, ale väčšina x86 SMP trhu začína s Intel Pentium technológiou podporujúcou 2 a viac procesorov. Intel Pentium Pro rozširuje SMP podporu pre 4 a viac procesorov. Neskôr, procesory Pentium 2 a Pentium 3 umožňujú duálne CPU systémy, s výnimkou rodiny Celeron. Tieto boli nasledované Pentiom 2 Xeon a Pentiom 3 Xeon, ktoré sa natívne používali s 4 a viac procesormi. V roku 2001 AMD vydalo Athlon MP, alebo MultiProcesorový CPU, spolu s 760 MP základovou doskou, ako reakciu na trh, ktorý si žiadal dvojjadrové systémy. Bolo predstavených niekoľko ďalších väčších systémov, ale všetky boli limitované adresáciou jedine 64 GB pamäte. S uvedením 64-bitovej pamäťovej adresácie (procesory AMD64 Opteron v roku 2003 a Intel64 (EM64T) Xeon v roku 2005) systémy začali byť schopné adresovať oveľa viac pamäte = s limitáciou na 16 EiB, o ktorej sa predpokladá, že sa v dohľadnej dobe neprelomí.
Karl Kraus
Karl Kraus (* 28. apríl 1874, Jičín – † 12. jún 1936, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky spisovateľ, dramatik a novinár českého pôvodu.
Život
Karl Kraus vyrastal v rodine jičínskeho židovského majiteľa papierne Jakoba Krausa a jeho manželky Ernestíny. V roku 1877 sa rodina presťahovala do Viedne, kde Kraus študoval na Viedenskej univerzite filozofiu a nemeckú literatúru.
Od roku 1896 pôsobil ako herec, divadelný režisér. Krátko pôsobil v skupine Jung Wien, ktorá sústreďovala popredné osobnosti kultúrnej Viedne, napr. básnik Peter Altenberg, dramatik Hermann Bahr a spisovatelia Hugo von Hofmannsthal a Felix Salten. Od roku 1897 pôsobil ako novinár.
Od roku 1899 vydával vlastné noviny, Die Fackel (Fakľa), v ktorých pranieroval pokrytectvo, korupciu, meštiacku morálku, nacionalizmus, pangermanizmus a v neposlednom rade aj psychoanalýzu. V prvom období mal viacero externých prispievateľov z radu umeleckých profesií. Do Die Fackel písali napr. spisovateľ Peter Altenberg, básnik Richard Dehmel, kabaretiér a novinár Egon Friedell, maliar Oskar Kokoschka, židovská poetka Else Lasker-Schüler, architekt Adolf Loos, spisovateľ Heinrich Mann, hudobný skladateľ Arnold Schönberg, švédsky dramatik August Strindberg, básnik Georg Trakl, spisovateľ Frank Wedekind, pražský spisovateľ Franz Werfel alebo britskí spisovatelia Houston Stewart Chamberlain a Oscar Wilde. Od roku 1911 publikoval Kraus už iba svoje vlastné články. Vydával ju až do svojej smrti (posledné číslo vyšlo vo februári 1936). Celkom vyšlo 922 zošitov o dohromady viac ako o 20 000 stranách. (Krausovým zvykom ale bolo vydávať dvoj-, troj- i štvorčíslia, takže niektoré vydania mali cez 300 strán).
Okrem žurnalistiky sa venoval aj esejistike. Predniesol na 700 verejných prednášok na literárne témy (Bertolt Brecht, Gerhart Hauptmann, Johann Nepomuk Nestroy, Johann Wolfgang Goethe a William Shakespeare). Pri prednáškach tiež spieval sprevádzaný na klavíri (prespieval tak sám viedenskému publiku napr. Offenbachove operety). Poriadal prednáškové turné, o. i. aj v českých krajinách.
Kraus sa nikdy neoženil, napriek tomu, že sa od roku 1913 až do svojej smrti vážne uchádzal o českú barónku Sidoniu Nádhernú, ktorú navštevoval na jej sídle vo Vrchotových Janoviciach. Jedným z dôvodov, prečo barónka Nádherná odmietla jeho ponuky, bol básnik Rainer Maria Rilke, ktorý bol iný jej blízky priateľ, ktorý jej sobáš s Krausom vyhovoril.
Karl Kraus bol známy svojím nízkym sebavedomím (aj cez svoje časté verejné vystúpenia) a jeho mizantropia bola legendárna.
Kraus trpel stavom, ktorý je označovaný ako „židovská sebanenávisť“. Jeho publikačná činnosť bola silno antisemitsky orientovaná (keď hovoril o nemeckom judaizme, používal termíny ako „myšina“ atď.). V roku 1898 sa dostal do konfliktu so zakladateľom sionizmu Theodorom Herzlom. O rok neskôr sa židovskej viery verejne zriekol a medzi rokmi 1911 až 1923 bol dokonca členom Katolíckej cirkvi. Jeho kmotrom pri krste bol architekt Adolf Loos.
V roku 1936 zomrel vo Viedni na srdcovú embóliu.
Legionár
Legionár môže byť:
Karl Kraus
Život
Medzi jeho obdivovateľov patril napríklad Karel Čapek.
Dielo
Krausovým najväčším dielom je apokalyptická groteska o piatich aktoch, prológu a epilógu Die letzten Tage der Menschheit (Posledné dni ľudstva), ktoré vzniklo v rokoch 1915 až 1919 ako reakcia na prvú svetovú vojnu. V texte sa miešajú vážne scény s výstupmi vyložene absurdnými (pruskí vojaci v zákope počas bombardovania riešia, akú pieseň si nechajú zahrať) aj tanečnými číslami.
Sám Kraus tento divadelný tvar na hranici tragédie a operety s najzreteľnejšími prvkami satiry uviedol takto: „Predvádzanie tejto drámy, ktorej rozsah by podľa pozemských merítok vyplnil asi 10 večerov, je vyhradené divadlu na Marse. Návštevníci divadiel z tohoto sveta by to nevydržali.“ Neznesiteľnosť zhliadnuť Posledné dni ľudstva podľa Krausa viazla v ostrej kritike meštiackej spoločnosti. Ak je dnes kdekoľvek vo svete Krausov text uvádzaný neskrátený, ide vždy o divadelnú udalosť prvotriedneho významu.
Druhou výraznou Krausovou prácou je kniha Die dritte Walpurgisnacht (po slovensky Tretia Valpurgina noc) obsahujúca tému nástupu fašizmu a s ním spojeného násilia. Kraus ju napísal v roku 1933 (mal vlastné skúsenosti s nastupujúcou nacistickou mocou z Berlína, kde žil tesne pred Hilterovým nástupom k moci). Krausovou inšpiráciou pre túto prácu bola slávna scéna čarodejníckeho deja z Goetheho rozsiahlej básnickej skladby Faust.
Z ďalších možno spomenúť aspoň výber z desiatok Krausových štúdií, esejí a novinových statí, z ktorých väčšina vyšla v Die Fackel.
Lomnice (prítok Smědej)
Lomnice je riečka vo Frýdlantskej pahorkatine v okrese Liberec na severe Česka. Celý tok dosahuje dĺžku 16,1 km.
Priebeh toku
Pramení v nadmorskej výške 1 070 m pod vrcholom Smrku, teda najvyšším vrchom českej časti Jizerských hôr. Odtiaľ veľkým spádom tečú jej vody severným smerom údolím medzi Měděncom a Rapickou horou, potom sa stáča na západ, preteká prírodným parkom Peklo a v Raspenave sa v mieste s nadmorskou výškou 323 m sprava vlieva do Smědej.
Gnavijani
right|500px Gnavijani alebo Njavijani (angl. Gnaviyanialebo Nyaviyani) je administratívny atol na Maldivách. Počet obyvateľov je 10 506. Atol riadi Ahmed Moosa. Tento administratívny atol obsahuje jediný ostrov Fuvammulah (domáci názov Fua Mulaku). Gnavijani je len administratívny názov pre tento ostrov.
Fua Mulaku je najmenší administratívny celok na Maldivách, polohou v Equatorial Channel (Addu Kadu) medzi Huvadhu a Addu. Nie je pravý (alebo prírodný) atol, skladá sa len z jedniného ostrova, ktorý je ale jedným z najväčších na Maldivách, s rozlohou okolo 7 km².
Na atole je deväť osád (od severu): Dhadimago, Hōdhado, Mālegan, Dūndigan, Funādo, Miskimmago, Dhashokubai, Mādhado a Diguvāndo.
1793 Zoya
1793 Zoya je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 28. februára 1968.
Emil Frátrik
Emil Frátrik (* 18. máj 1968, Bratislava, Slovensko) je slovenský hráč na bicích nástrojoch. Tento muzikant patrí medzi najvyhľadávanejších hráčov na českej a slovenskej hudobnej scéne.
Hudobná kariéra
Emil Frátrik pochádza z hudobníckej rodiny. Jeho otec, Emil Frátrik st., bol uznávaný klavirista a spevák, ktorý začínal v Tatra Revue. Sprevádzal Františka Krištofa Veselého, účinkoval s vokálnou skupinou Bezinky, s Karolom Duchoňom, sprevádzal aj Hanu Hegerovú, či Janu Kocianovú. Skupina, v ktorej Emil Frátrik starší účinkoval mala neskôr názov Prognóza. Mama Emila Frátrika tiež spievala v Tatra Revue.
Emil Frátrik mladší, je absolventom šiestich ročníkov hry na klavír v ĽŠU. V rokoch 19821988 študoval na Bratislavskom štátnom konzervatóriu hru na klavíri a bicích nástrojoch.
Od roku 1986 Emil Frátrik hráva profesionálne. Počas štúdia na konzevatóriu v roku 1986 začal hrať s Richardom Müllerom, Andrejom Šebanom a Svaťom Juříkom v skupine Banket. Medzi rokmi 1986 – 1991 potom účinkoval aj v iných v rôznych hudobných zoskupeniach, ako sú VV Systém, Big Band Bratislavského Konzervatória, nahrával s Adrienou Bartošovou, s funkovou skupinou A'Conto, s Robom Grigorovom, či s Marikou Gombitovou.