cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bohunka Koklesová
Životopis
V roku 1995 vyštudovala vedu o výtvarnom umení na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Titul PhD. získala v roku 2010 na Katedre teórie a dejín umenia Vysokej školy výtvarných umení. V roku 2017 sa stala docentkou. V súčasnosti pôsobí ako pedagogička a historička umenia, posledné tri funkčné obdobia bola prorektorkou VŠVU a v roku 2019 ju vymenovala prezidentka Zuzana Čaputová za rektorku VŠVU v Bratislave. Špecializuje sa na teóriu fotografie a vzťah medzi umením a politikou.
V roku 2010 publikovala knihu V tieni Tretej ríše s podtitulom Oficiálne fotografie slovenského štátu, ktorá bola výsledkom jej niekoľkoročného výskumu tohto obdobia. Následne v roku 2018 publikovala knihu Súmrak doby, mapujúcu obdobie rokov 19451956. V roku 2016 spolupracovala s kurátorkami Slovenskej národnej galérie, Katarínou Bajcurovou a Petrou Hanákovou, na výstave Sen x skutočnosť/Umenie a propaganda 19391945, ktorá sa stala najviac navštevovanou výstavou roka a bola ocenená cenou Nadácie Tatra banky.
One (Always Hardcore)
„One (Always Hardcore)“ je skladba nemeckej techno skupiny Scooter. Vyšla ako tretí singel z ich albumu Mind the Gap dňa 6. decembra 2004. Singel obsahuje taktiež videoklip. Radio Edit je mierny remix albumovej verzie, ktorej súčasťou je viac prepracované inštrumentálne premostenie.
Rock im Park
thumb|Parkstage na festivale Rock im Park v roku 2016
Rock im Park je každoročný rockový hudobný festival konajúci sa v máji alebo júni v parku Volkspark Dutzendteich v Norimbergu s paralelnou udalosťou Rock am Ring a s takmer identickou zostavou programu.
Od roku 1997: Rock im Park v Norimbergu
thumb|Letecký pohľad na javisko festivalu Rock im Park 2008
História
Od roku 1997 sa festival Rock im Park koná v Norimbergu. Až do konverzie kvôli Majstrovstvám sveta vo futbale v roku 2006 sa konal v strede štadiónu Franken. V roku 2004 sa presťahoval do susedného Zeppelinfeldu, ktorý je súčasťou Reichsparteitagsgelände patriacej NSDAP. Kvôli okamžitým prípravám na majstrovstvá sveta sa musel v roku 2006 opäť vyhnúť a presunul hlavnú etapu v roku 2006 do Luitpoldhainu.
Kvôli logistickým komplikáciám pri futbalovom zápase, ktorý bol paralelnou udalosťou festivalu, sa festival Rock im Park rozlúčil s miestom konania v Norimbergu. Dňa 19. októbra 2006 bolo oznámené, že sa už v budúcnosti nebude konať v Norimbergu. Našlo sa nové miesto konania v Bavorsku a Bádensku-Württembersku. Dňa 29. novembra 2006 však bolo oznámené, že sa festival bude zatiaľ konať v Norimbergu, ale len so zmluvou na rok 2007. Po vynikajúcom úspechu tohto roku sa rozhodlo pokračovať v používaní mesta Norimberg ako miesta konania festivalu.
Od roku 2007 bolo hlavné pódium opäť na Zeppelinfeld.
V roku 2005 prilákal festival 45 000 návštevníkov a v roku 2006 49 000 návštevníkov. V roku 2007 bol festival prvýkrát vypredaný, bolo zarátaných 60 000 návštevníkov. V rovnakom čase sa v sobotu v roku 2007 konal vo Franken štadióne kvalifikačný zápas Majstrovstiev Európy v roku 2008 medzi Nemeckom a San Marínom. Dokonca aj v roku 2008 bol festival Rock im Park už v predpredaji vypredaný a festival navštívilo 70.000 rockových fanúšikov.
Na festivale Rock im Park v roku 2010 sa nachádzalo okolo 60 500 návštevníkov. Hoci festival mal približne rovnaký počet návštevníkov ako v roku 2007, v roku 2010 nebol vypredaný. Jedným z dôvodov je aj to, že predchádzajúce auditórium sa trochu rozšírilo, a preto sa mohlo predať viac vstupeniek ako v predchádzajúcich rokoch. Počas výročia v roku 2010 sa festival konal štyri dni.
V roku 2012 bol festival Rock im Park po prvýkrát od roku 2008 vypredaný. Už tri mesiace pred festivalom boli všetky trojdňové lístky úplne mimo tlače.
V roku 2017 bol festival opäť vypredaný a nový návštevnícky rekord bol prekonaný 88 500 návštevníkmi.
Pavel Vrba
Pavel Vrba môže byť:
Dolná Lužica
Dolná Lužica bol v rokoch 14101867 štátny útvar na historickom území Dolnej Lužice, ktoré je od roku 1945 rozdelene medzi Nemecko a Poľsko. Takmer celá nemecká časť Dolnej Lužice je súčasťou spolkovej krajiny Brandenbursko, zatiaľ čo obce Geierswalde (lužickosrbsky Lejno), Kromlau (lužickosrbsky Kromola) a mesto Lauta (lužickosrbsky Łuty) patria od roku 1990 k Sasku. Menšia poľská časť je súčasťou Lubuského vojvodstva. Centrom Dolnej Lužice je Cottbus (dolnolužickosrbsky Chóśebuz, hornolužickosrbsky Choćebuz) v dnešnom Brandenbursku. V rokoch 13481635 bola Dolná Lužica súčasťou Českej koruny.
ESO 510-G13
ESO 510-G13 je interagujúca galaxia v súhvezdí Hydra. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Dolná Lužica
Národnostné zloženie
V nemeckej časti žijú vedľa prevažujúcich Nemcov v menšinovom zastúpení Lužickí Srbi. Poľská časť je po odsune Nemcov obývaná Poliakmi.
ESO 510-G13
Je to špirálová galaxia natočená k nám bokom. Jej prachový pás je viditeľne pokrútený. Najvhodnejšie vysvetlenie pre túto zvláštnosť je to, že ESO 510-G13 sa v nedávnej minulosti priblížila k inej galaxii alebo sa s ňou zrazila. Niektorí astronómovia prišli s myšlienkou, že zrážka ešte stále prebieha, a prachový pás je pozostatkom galaxie, ktorú ESO 510-G13 pohltila. Podobný jav možno pozorovať v aktívnej galaxii Centaurus A. Rovnako je možné, že disk je stočený gravitáciou blízkej galaxie. Zodpovedná za to by mohla byť malá susedná galaxia alebo vzdialenejší, ale väčší člen tej istej skupiny. Astronómovia zistili, že tento typ deformácie je u špirálových galaxií bežný, hoci často sa deformácia prejavuje skôr v rozložený plynu ako v rozložení hviezd. Preto je deformácia zvyčajne najvýraznejšia na rádiových vlnových dĺžkach. Náš blízky sused Galaxia Andromeda má takúto deformáciu a zdá sa, že ju má aj Mliečna cesta - možno je spôsobená interakciou s jej vlastnou rodinou menších susedných galaxií.
Žertveník
Žertveník môže byť:
Châteauvieux-les-Fossés
Châteauvieux-les-Fossés je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cnosti teologické
Cnosti teologické alebo Tri hlavné cnosti (tal. Virtù Cardinali e Teologali) je lunetová freska talianskeho renesančného maliara Raffaela Santiho z roku 1511 v miestnosti nazvanej Stanza della Segnatura v Apoštolskom paláci vo Vatikáne.
Úplný názov maľby Kardinálske a teologické cnosti poukazuje na mravné zásady, ktoré by mali charakterizovať každého duchovného - Statočnosť, Prezieravosť a Zdržanlivosť.
Vznik maľby
Monumentálna maľba, zaberajúca priestor lunety južnej steny, je súčasťou Raffaelovho cyklu fresiek, ktorých vytvorením umelca poveril pápež Július II.. Vznikla ako posledná v tejto miestosti (po freskách Aténska škola, Dišputa o Sviatosti oltárnej a Parnas).
Opis fresky
Plochu lunety vypĺňa maľba, na ktorej umelec zachytil tri ženské postavy a päť postáv putti v jednoduchej krajine. Postavy žien personifikujú hlavné kardinálske (ľudské) cnosti; putti zasa predstavujú tri hlavné teologické (Božské) cnosti: Charitu, Nádej a Vieru.
Ženská postava v brnení úplne vľavo predstavuje Udatnosť (lat. Fortitudo). Ľavou rukou hladi leva a pravou sa pridržiava kmeňa čierneho duba. Dub symbolizuje silu; súčasne je odkazom na rodinu Della Rovere, z ktorej pochádzal Július II. Putti zľava predstavujúci Charitu odtrháva žalude z dubovej vetvičky.
Do stredu maľby Raffael umiestnil na podstavci sediacu postavu ženy v šatách s okrídlenou hlavou Gorgony na hrudi. Žena personifikujúca Prezieravosť (Prudentia) pohľad upiera do zrkadla, ktoré drží v pravej ruke. Z nej na ňu hľadí tvár predstavujúca rímskeho boha Janusa. Rimania ho zobrazovali s dvoma tvárami, lebo podľa ich predstáv videl dopredu i dozadu (alegorizoval minulosť i budúcnosť, múdrosť i poznanie súčasne; tvár starého muža pozerá do minulosti, z ktorej čerpá skúsenosti, mladá tvár hľadí do budúcnosti v očakávaní nových poznatkov). Putti s horiacou pochodňou predstavuje cnosť Nádej.
Vpravo sedí Striedmosť (Temperantia). Drží uzdu Zdržanlivosti a sprevádza ju putti predstavujúci Vieru, ktorý pravou rukou ukazuje hore do neba.
Podľa starogréckeho filozofa Platóna okrem Udatnosti, Prezieravosti a Striedmosti existovala štvrtá kardinálska cnosť - Spravodlivosť (Iustitia). Tú však Raffael do tejto scény nezahrnul. Spravodlivosť, ktorá je z hierarchického hľadiska považovaná za vyššiu ako ostatné cnosti, namaľoval osobitne v jednom z medailónov klenby. Odkazuje na ňu ženská postava držiaca váhy a meč priamo nad lunetou.
Montbartier
Montbartier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kotlina Piatich spišských plies
Kotlina Piatich spišských plies, tvorí horný stupeň Malej Studenej doliny, nad Jazernou stenou vo Vysokých Tatrách. Má oválny pôdorys. Od začiatku vo výške stúpa po úpätie Ľadového štítu, Snehového štítu a Baraních rohov do výšky asi  Je  dlhá a asi  široká.
Názov
Pre presnejšiu orientáciu je označovaná samostatným menom podľa Piatich spišských plies.
Polohopis
Kotlinu vytvoril ľadovec. Dno kotliny tvoria typické oblé ľadovcové kamene. Po ústupe ľadovca v doline ostali ľadovcové plesá. Nachádza sa tu najvyššie položené stále pleso vo Vysokých Tatrách Modré pleso, najvyššie položené nestále Baranie pliesko a Päť spišských plies. Nad Jazernou stenou stojí Téryho chata. Kotlina má odvetvie Dolinku pod Sedielkom.
História
Prvými známymi ľuďmi, ktorí 15. augusta 1793 vystúpili do kotliny bol anglický cestovateľ Robert Townson s horským vodcom. Horskí vodcovia Teodor Wundt a Jakub Horvay v zime prvýkrát prvý raz vystúpili 28. decembra 1891.
Turistika
Kotlina patrí medzi najnavštevovanejšie doliny vo Vysokých Tatrách. Lákadlom je okrem pešej turistiky aj horolezectvo (Žltá stena a Žltá veža), ale aj skialpinizmus (Dolinka pod Sedielkom). Ubytovacie a sociálne služby poskytuje Téryho chata. Z prírodných krás najviac priťahuje Päť spišských plies.
Prístup
Východiskom do kotliny je Zamkovského chata, ku ktorej sa možno dostať z Hriebienka po červenom chodníku. Od Zamkovského chaty vedie chodník miernym stúpaním až po Veľký hang pod Prostredným hrotom, kde sa stúpanie zvyšuje a pokračuje až k Téryho chate.
Od Téryho chaty pokračujú dva turistické chodníky:
Strana slobodných občanov
Strana slobodných občanov (česky Strana svobodných občanů, skrátene Svobodní) je česká politická strana. Tento politický subjekt sa hlási k pravicovej orientácii a kritizuje Európsku úniu; v dobe prijímania Lisabonskej zmluvy vystupoval proti jej prijatiu. Logom strany je biely baran na zelenom poli.
Dyras
Dyras je medzinárodne registrovaná obchodná značka spoločnosti The dyras wwe.factory, Inc., ktorá sídli v Miami v Spojených štátoch amerických a je výrobcom domácich spotrebičov, spotrebnej elektroniky, wellness produktov, produktov určených na starostlivosť o telo a osvetlenie. Tieto výrobky sú distribuované najmä do krajín Európy.
Montbeton
Montbeton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Dyras
1977 - 1987
Prvá korporácia zastupujúca túto skupinu, spoločnosť dyras GmbH & Co. KG, bola založená v nemeckom Norimbergu v roku 1977. Tu dosiahla svoje prvé úspechy, keď vyvinula a vyrobila interface adaptéry pre diaľkový prenos dát, po ktorých nasledoval vývoj a zavedenie OEM produktového radu pre spotrebnú elektroniku. V tomto duchu spoločnosť dyras vstúpila do medzinárodného obchodu. Spoločnosť na základe objednávok priemyselných spoločností dodávala svoje výrobky do celého sveta a ďalej vyvíjala a vyrábala nové priemyselné výrobky. V roku 1983 vydala spoločnosť dyras svoj prvý obrazový katalóg, ktorý ponúkal viac než 2 500 výrobkov a zahŕňal meracie prístroje, spotrebnú elektroniku, súčiastky, elektromechanické súčiastky, montážne kolekcie a súpravy, nástroje, elektrické prístroje a knihy.
1987 - 1997
Dôsledkom politických zmien a ekonomických otrasov koncom osemdesiatych rokov a počiatkom rokov deväťdesiatych došlo k zmenám v usporiadaní skupiny. Riadiace centrum firmy bolo presunuté z Nemecka do Spojených štátov a výrobné prevádzky v strednej a východnej Európe, Japonsku, Kórei a na Taiwane boli zatvorené a presunuté do Číny. Dôsledkom transformačných procesov v strednej a východnej Európe celý priemysel zmizol, čo viedlo k strate zákazníkov z oblasti elektronického priemyslu v tomto regióne. Spoločnosť dyras musela prispôsobiť svoj produktový rad, aby sa tak vyrovnala s touto stratou a zmenou podmienok a veľmi skoro prišla so svojím novým radom produktov prispôsobeným novým podmienkam. V roku 1989 spoločnosť dyras založila novú pobočku v strednej a východnej Európe. Táto pobočka mala za úlohu otvoriť sa trhom, ktoré spoločnosť dyras nevyužívala, a zamerať sa na rastúci dopyt po spotrebnom tovare, spotrebnej elektronike a domácich spotrebičoch. V polovici deväťdesiatych rokov prebehla rozsiahla reklamná kampaň v médiách, ako sú televízia, rádio a tlač, ktorá trvala niekoľko rokov.
Montbeton
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dyras
1997 – 2007
Od konca roku 1999 je spoločnosť dyras wwe.trading Kft. (= spol. s r. o.) výhradným dovozcom, distribučným a servisným strediskom pre výrobky spoločnosti dyras v krajinách strednej a východnej Európy, v ktorých pôsobí. Ide najmä o Poľsko, Česko, Slovensko a Maďarsko. Rovnako ako za marketing a ďalšiu propagáciu značky dyras, spoločnosť zodpovedá za monitoring príslušných trhov, spotrebiteľských trendov a konkurencie. Distribúcia výrobkov dyras prebieha predovšetkým prostredníctvom nadnárodných obchodných spoločností, ako sú Auchan, KIKA, Metro, Penny Market, Praktiker, Rossmann a Tesco.
Montbeton
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dyras
Aktuálny produktový rad
Zloženie produktového radu, dizajn produktov a ich vlastnosti sú šité na mieru špecifickým požiadavkám príslušných trhov.
Montbeton
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dyras
Aktuálny produktový rad
Aktuálny produktový rad zahŕňa nasledujúce kategórie výrobkov:
Klasifikácia
Výrobky nesúce značku dyras môžu byť klasifikované ako značka kategórie B a ich kvalita sa pohybuje vo vyššej strednej triede. Tieto výrobky jasne víťazia nad produktmi značiek v kategórii C vo všetkých aspektoch, ale predovšetkým čo sa týka dizajnu, kvality a popredajného servisu. Spoločnosť dyras vynakladá značné úsilie na to, aby docielila zaradenie svojej značky a tým aj svojich výrobkov do kategórie A. To už dokazuje ponuka dvojročnej záručnej lehoty pre kompletný produktový rad.
Chrám svätého Spasiteľa (Nesebar)
Chrám svätého Spasiteľa, známy aj ako Chrám Povýšenia Pána je bývalý pravoslávny chrám zo začiatku 17. storočia nachádzajúci sa v severnej časti historického centra mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika
Chrám Povýšenia Pána sa nachádza v severnej časti historického centra Nesebaru.
Narozdieľ od vonkajšej výzdoby chrámu, ktorá v dôsledku výstavby v časoch osmanskej nadvlády prakticky neexistuje, je vnútorná výzdoba veľmi bohatá. Interiér chrámu je takmer celý bohato vyzdobený freskami, ktoré patria k najvýznamnejším predstaviteľom freskovej výzdoby v Bulharsku z obdobia 16. - 17. storočia. Väčšina fresiek pochádza zo začiatku 17. storočia a sú dielom neznámeho autora. Fresky zobrazujú predovšetkým scény zo života Ježiša Krista a svätej Bohorodičky. Mnohé z fresiek však nie sú v dobrom stave a to predovšetkým fresky na južnej a severnej stene, ktoré sú takmer celkom zničené. Na západnej stene sa v súčasnosti žiadne fresky nenachádzajú a nie je isté, či západná stena niekedy bola vyzdobená.
Dejiny
Z pamätného nápisu nad južným vchodom do chrámu je známe, že budova bola postavená v roku 1609 počas pôsobenia metropolitu Cypriána z darov bohatého nesebarského občana.
Dnes chrám funguje ako múzeum.
Châtelblanc
Châtelblanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hádzaná na Panamerických hrách
náhľad|Dejiská [[Panamerické hry|Panamerických hier]] náhľad|Víťazné 🇧🇷 na Panamerických hrách 2007 Hádzaná na Panamerických hrách je hádzanársky turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Panamerických hier. Organizuje ho Panamerická hádzanárska federácia (PATHF) v spolupráci s Panamerickou športovou organizáciou (PASO). Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený na 10. Panamerických hrách v roku 1987 v americkom Indianapolis, v mužskej i ženskej kategórii. Hádzanársky turnaj sa odvtedy koná na hrách pravidelne. Výnimku tvorili len Panamerické hry 1991, kde sa konal iba mužský turnaj. Najviac víťazstiev zaznamenali v mužskej kategórii družstvá 🇧🇷 a 🇨🇺 a v ženskej kategórii 🇧🇷.
Účasti mužských družstiev na Panamerických hrách
(do 2019)
Účasti ženských družstiev na Panamerických hrách
(do 2019)
Janet McTeerová
Janet McTeerová OBE (* 5. august, 1961, Newcastle upon Tyne, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglická divadelná, filmová a televízna herečka. Bola dva krát nominovaná na prestížne herecké ocenenie Academy Awards, v roku 2000 pre najlepšiu herečku vo filme Tumbleweeds a v roku 2012 pre najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe, vo filme Albert Nobbs.
Detstvo a mladosť
McTeerová sa narodila vo Newcastle upon Tyne, v Anglicku, a svoje detstvo prežila v Yorku. Lokálne vystupovala s Rowntree Players v Joseph Rowntree Theatre, potom študovala na Kráľovskej akadémii dramatických umení a po ukončení štúdia, začala úspešnú divadelnú kariéru v Royal Exchange Theatre.
Kariéra
McTeerova sa herectvu aktívne venuje od roku 1984. V roku 1988 hrala v tragikomédii Hawks, ktorý získal pozitívne recenzie. Po boku Juliette Binoche a Ralpha Fiennesa, sa objavila vo filmovej adaptácii, natočenej podľa knižnej predlohy, Búrlivé výšiny a v roku 1995 vo filme Carrington.
V roku 1996 McTeerová získala uznanie divadelných kritikov – a ocenenia Laurence Olivier Theatre Award aj Critics' Circle Theatre Award – za jej herecký výkon v divadelnej inscenácii Henrika Ibsena Domček pre bábiky. O rok neskôr, sa produkcia presunula na Broadway a McTeerová získala ocenenia Tony Award, Theatre World Award a Drama Desk.
V roku 1999 hrala hlavnú úlohu vo filme Tumbleweeds. Jej herecký výkon, bol pozitívne ocenení filmovými kritikmi a McTeerová získala aj svoju prvú nomináciu na Academy Awards, tiež aj nominácie na viaceré iné filmové ocenenia, z ktorých obdržala napríklad Zlatý glóbus či Satellite Award. O rok neskôr, hrala vo filme Čakanie na smrť s Billym Crudupom a Jennifer Connelly a vo filme Kráľ žije s Jennifer Jason Leigh. V roku 2009 získala druhý krát, divadelné ocenenie Drama Desk, za jej herecký výkon, v divadelnej inscenácii Mary Stuart.
V roku 2011 si McTeerová zahrala po boku Glenn Close, vo filme Albert Nobbs. Jej filmová rola, predstavovala Huberta Pagea, muža. Za svoj herecký výkon, získala uznanie filmových kritikov a množstvo nominácií na filmové ocenenia, vrátane nominácie na Academy Awards, pre najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
V roku 2014 účinkovala v krátkom televíznom seriály, Ctihodná žena, po boku Maggie Gyllenhaal. V roku 2018 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu Ozark. V roku 2022 hrala po boku Ralpha Fiennesa, vo filme Menu.
Súkromný život
McTeerová je od roku 2010 vydatá za básnika a módneho poradcu Josepha Colemana. Manželstvo je bezdetné a spolu žijú v štáte Maine. V roku 2008, bola McTeerová vyznamenaná za dôstojníka Rádu Britského impéria (OBE).
Boulevard Murat
Boulevard Murat je bulvár v 16. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Joachima Murata (1767 – 1815), maršala Francúzska.
Trasa
V Maršalských bulvároch nadväzuje Boulevard Murat na Boulevard du Général-Martial-Valin, ktorý leží cez Seinu na ľavom brehu. Geograficky je však v tomto mieste súvislá rada prerušená. Na pravom brehu totiž pokračuje cez Pont du Garigliano Boulevard Exelmans, ktorý sa medzi Maršalské bulváry nepočíta (hoci Rémy Joseph Isidore Exelmans (1775 – 1852) bol tiež maršal Francúzska). Boulevard Murat vybieha až o niekoľko desiatok metrov po prúde rieky a vedie cez Porte de Saint-Cloud, odkiaľ ďalej pokračuje severným smerom rovnobežne s Boulevard Exelmans až na Porte d'Auteuil. Tu z druhej strany námestia Place de la Porte-d'Auteuil nadväzuje Boulevard Suchet.
Châtillon-Guyotte
Châtillon-Guyotte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Impaktná zima
Impaktná zima je predpokladané obdobie dlhotrvajúceho chladného počasia v dôsledku dopadu veľkého asteroidu alebo kométy na zemský povrch. Ak by asteroid narazil do pevniny alebo plytkej vodnej plochy, vyvrhol by do atmosféry obrovské množstvo prachu, popola a iného materiálu, ktorý by blokoval žiarenie zo Slnka. To by spôsobilo drastické zníženie globálnej teploty. Ak by asteroid alebo kométa s priemerom asi 5 km alebo viac dopadla do hlbokej vodnej nádrže alebo by explodovala pred dopadom na povrch, do atmosféry by sa aj tak vyvrhlo obrovské množstvo úlomkov. Predpokladá sa, že impaktná zima by mohla viesť k masovému vyhynutiu a vyhubeniu mnohých existujúcich druhov na svete. Kriedovo-paleogénne vymieranie pravdepodobne zahŕňalo impaktnú zimu a viedlo k masovému vyhynutiu väčšiny tetrapodov s hmotnosťou nad 25 kg.
Historické príklady
V roku 2016 sa v rámci vedeckého projektu vŕtalo hlboko do vrcholového prstenca impaktného krátera Chicxulub, aby sa získali vzorky horninového jadra zo samotného impaktu. Tento kráter je jedným z najznámejších impaktných kráterov. Momentálne je všeobecne akceptovaná teória o tom, že práve impakt planétky o veľkosti zhruba 10km v blízkosti Yukatánskeho polostrova spôsobil vyhynutie dinosaurov.
Dopad na život
Impaktná zima by mala ničivý vplyv na ľudí, ako aj na ostatné druhy na Zemi. Pri výraznom znížení intenzity slnečného žiarenia by ako prvé vymreli rastliny a živočíchy, ktoré prežívajú vďaka procesu fotosyntézy. Tento nedostatok potravy by v konečnom dôsledku viedol k masovému vymieraniu ďalších živočíchov, ktoré sú v potravinovom reťazci vyššie.
Boulevard du Général-d'Armée-Jean-Simon
Boulevard du Général-d'Armée-Jean-Simon je bulvár v 13. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno generála Jeana Simona (1912 – 2003).
Dejiny
V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.
Vznikol v roku 2005 vyčlenením bulváru Masséna v úseku od nábrežia (pont National) k Porte de Vitry (križovatka ulíc Avenue de la Porte de Vitry a Rue de Patay).
Montech
Montech je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Châtillon-le-Duc
Châtillon-le-Duc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rumunský lei
Rumunský lei (iné názvy: rumunský leu, skrátene: leu, skrátene: lei; po rumunsky j.č. leu, mn. č. lei, po slovensky sú buď tvary leu a lei oba nesklonné a platia pre j.č. aj mn. č. alebo sa rozlišujú presne tak isto ako v rumunčine ; kód meny podľa ISO RON, do roku 2004 ROL) je menová jednotka Rumunska, ktorá sa delí na 100 bani (singulár ban).
14 naj... Unplugged
14 naj... Unplugged je koncertný album slovenského speváka Roba Grigorova a skupiny Midi, ktorý vyšiel v roku 1995.
Th 9 bunky
Th 9 bunky (Th9 bunky, T pomocné bunky typu 9, CD4+IL-9+IL-13−IFNγ −) sú subpopulácia CD4+T buniek produkujúca interleukín 9 (IL-9). Hrajú úlohu v obrane proti hlístovým infekciám a v autoimunite.
Charakterizácia
Th9 bunky nemjú vlastný špecifický biomarker a tak sú definované ich vysokou produkciou interleukínu-9. Okrem IL-9, Th9 bunky produkujú aj IL-10 a IL-21 aj keď ich presná úloha v rámci funkcie Th9 buniek nie je jasná.
Diferenciácia
Th9 bunky môžu diferencovať buď z naivných T lymfocytov alebo rediferencovať z Th2 buniek. V diferenciácií sa uplatňuje množstvo cytokínov, transkripčných faktorov a ďalších molekúl.
Cytokíny v diferenciácií
IL-4 a TGF-β sú nutné pre diferenciáciu naivných T lymfocytov na Th9 bunky. zatiaľ čo samotný TGF-β vie prepnúť Th2 bunky na Th9 bunky.
IL-2 je kritický pre produkciu interleukínu-9 Th9 bunkami.
IL-1 v istých podmienkach dokáže indukovať produkciu IL-9 a IL-33 je schopný indukovať IL-9 v T bunkách všeobecne. Rodina interleukínov 1 zlepšuje expresiu IL-9
IL-25 sa taktiež ukázal ako induktor IL-9.
Vývoj Th9 buniek potrebuje vybalansovaný cytokínový signál inak sa môžu diferencovať do iných subpopulácií. Všetky zmienené cytokíny signalizujú skrze im špecifické transkripčné faktory ktoré sú potrebné pre Th9 polarizáciu.
Transkripčné faktory v diferenciácií
STAT6, IRF4, GATA3 sú absolútne nevyhnutné pre Th9 vývoj a ďalšie ako PU.1, BATF, NF-κB, NFAT1, STAT5, AP-1 prispievajú k Th9 diferenciácií a IL-9 produkcii.
STAT6 je aktivovaný signalizáciou cez IL-4 receptor. Fosforylačne aktivovaný STAT6 mediuje transkripciu Gata3 a Irf4, ktoré sú oba nevyhnutné pre polarizáciu Th9 buniek.
IRF4 a BATF sa viažu na promotór génu Il-9. a aktivita IRF4 je závislá na STAT6.
PU.1 sa tiež viaže na promotor génu Il-9 a ktomu ešte rekrutuje chromatin-modifikujúci enzým ktorý podporí transkripciu tohoto génu.
Katedrála mena Najsvätejšej Panny Márie (rímskokatolícka)
thumb|right|Katedrála mena Najsvätejšej Panny Márie v Minsku Katedrála mena Najsvätejšej Panny Márie je rímskokatolíckou katedrálou v bieloruskom hlavnom meste Minsk.
Th 9 bunky
Transkripčné faktory v diferenciácií
NF-κB a NFAT1, sú potrebné pre TCR-indukovanú produkciu IL-9 Th9 bunkami.
Katedrála mena Najsvätejšej Panny Márie (rímskokatolícka)
História
Katedrála sa stavala v rokoch 1710 až 1732 v barokovom architektonickom štýle, ktorý sa nazýval podľa litovkého hlavného mesta Vilnius tzv. vilniusky (vilenský) barok. Chrám vznikol neďaleko jezuitskej školy a spočiatku patril jezuitom. Od roku 1798 bol povýšený na katedrálny chrám novovzniknutej Minsko-mogilevskej diecézy. Stal sa symbolom rímskych katolíkov v meste Minsk. Voku 1934 ho počas komunistickej diktatúry komunisti zatvorili a zmenili na garáže. Budova chátrala a bola umelecky znehodnotená. Počas nemeckej okupácie 1941 až 1941 ho Nemci vrátili minským katolíkom, ale po vojne ho komunisti znova zatvorili. Rímskokatolíckej cirkvi bol vrátený až v roku 1993 a potom nasledovala rozsiahla rekonštrukcia. Po oprave bol opätovne vysvätený v roku 1997.
Th 9 bunky
Transkripčné faktory v diferenciácií
STAT5, ktorý je aktivovaný IL-2, sa tak isto priamo viaže na promotor Il-9 génu, aj keď jeho presná dôležitosť v diferencovaní Th9 zatiaľ nie je uplne jasná.
Molekuly s regulačnou funkciou v Th9
Množstvo molekúl zlepšuje alebo znižuje produkciu IL-9 a prispieva k vývoji Th9 buniek. Medzi ne patrí napríklad:
Katedrála mena Najsvätejšej Panny Márie (rímskokatolícka)
Súčasnosť
Dnes je katedrála opäť dôstojným svätostánkom bieloruských rímskych katolíkov. Jej impozantné dve vysoké chrámové veže sa stali symbolom mesta a jeho duchovnej sily. V chráme sa konajú bohoslužby v bieloruskom, poľskom i ruskom jazyku.
Th 9 bunky
Molekuly s regulačnou funkciou v Th9
Activin A, ktorý dokáže plne substituovať úlohu TGF-β v Th9 bunkách. Ďalej sú to Jagged2, ligand programovanej smrti (PD-L2), cyklooxygenasa (COX)-2,
1,25-dihydroxyvitamin D3, kalcitoninový gén suvisiaci peptide (CGRP), receptor pre tumor nekrotizujúce factory 4 (TNFRSF4 a OX40) a tymický stromálny lymfopoetín (TSLP).
Fyziologické funkcie
Th9 bunky nemajú zatiaľ dopodrobna objasnené funkcie ale zatiaľ sa zdá, že ich hlavnou fyziologickou funkciou je obrana proti hlistovcovým infekciám a taktiež sa ukázalo že Th9 bunky sú schopné inhibovať rast melanomových buniek. Interleukín-9 produkovaný Th9 bunkami podporuje prežitie leukocytov ako napríklad CD4+ T buniek, žírnych buniek a ďalších druhov a dokonca podporujú rast žírnych buniek.
Patofyziologické funkcie
Th9 bunky sa zdajú byť prepojené na mnohé patofyziologické procesy. Ich presná úloha sa stále skúma, keďže ich efekt sa zdá byť obojstranný a zároveň su silne zavislé od cytokínového prostredia.
Th9 bunky bývajú pritomné v periférnej krvy alergických pacientov zatiaľ čo také populácie sú velmi zriedkavé u nealergických jedincov. Pár štúdií ukázalo výraznú koreláciu, v in vivo systémoch, medzi koncentráciou IL-9 a serovým IgE. Percentuálne zastúpenie Th9 buniek u atopických pacientov sa tiež ukázalo, že výrazne koreluje so serovým IgE u dospelých s astmou. Th9 bunky dokážu naštartovať zápaly v centrálnej nervovej sústave ako aj v črevnom systéme.
Therapné
Therapné alebo Therapna môže byť:
Monteils (Tarn-et-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Châtillon-sur-Lison
Châtillon-sur-Lison je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chaucenne
Chaucenne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Montesquieu (Tarn-et-Garonne)
Montesquieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boulevard Bessières
Boulevard Bessières je bulvár v 17. obvodu v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Jeana Baptistu Bessièra (1768 – 1813), maršala Francúzska.
Dejiny
V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.
Zoznam krajinských okresov v Nemecku
Krajinský je administratívna jednotka používaná v Nemecku. V nemčine sú tieto okresy označované ako (Landkreis) alebo len (Kreis).
Bitka pri Lučenci
Bitka pri Lučenci (7. september 1451) bola bitkou medzi vojskom vedeným Jánom Jiskrom z Brandýsa a uhorským vojskom Jána Huňadyho. Jiskrovo vojsko, ktorého časť tvoril oddiel bývalých českých a slovenských bratríkov za účasti Jána Talafúsa a iných, tu porazilo oveľa početnejšie vojsko uhorského vojvodcu.
Bitka čo do rozsahu i počtu bojujúcich patrí k najväčším bojovým zrážkam v stredovekých dejinách Slovenska. Zároveň to bola jediná porážka Jána Huňadyho, v ktorej ho početne omnoho slabšie vojsko prinútilo na útek. To samo osebe svedčí o Jiskrovom vojvodcovskom talente. Huňadymu naklonení uhorskí kronikári, ktorých neskôr hmotne podporoval najmä kráľ Matej Korvín (syn Jána Huňadyho), sa pokúšali zdôvodniť porážku hlavne zradou v jeho vojsku (údajne kvôli zrade Istvána Pelsőcziho ).
Predohra bitky
Po smrti Albrechta Habsburskeho (1439), časť západne orientovaných uhorských stavov uznala za kráľa jeho syna Ladislava (Ladislav Pohrobok mal sotva 5 rokov a ešte nemohol vládnuť), opozičná, prevažne na východnej strane rozvodia, poľského kráľa Vladislava Jagelovského z Krakova (neplnoletého mladíka). Boje o trón vyústili v Uhorsku do občianskej vojny, v ktorej začali svoju kariéru i rozbroje dvaja šľachtici Ján Huňady, kondotiér zo sedmohradskej Hunedoary a Ján Jiskra z moravského Brandýsa. Obaja bojovali na jednej strane proti husitom, bratríkom a Osmanom, ale aj proti sebe, ako zástancovia dvoch znepriatelených zoskupení a zájmov svojich kráľov, neskôr pod spoločným kráľom v odlišných predstavách a postojoch o spravovaní Horného Uhorska (dnešného Slovenska) so silnou väzbou na Bratislavu a Viedeň. Úlohou Jána Jiskru bolo chrániť proti niektorým uhorským veľmožom záujmy habsburského kandidáta na uhorský trón (čo vyvolávalo animozitu v Budíne ). V postate bol v prvej línii silou a predzvesťou utvárania sa Habsburskej monarchie. Po dohode šľachty sa Jiskra v roku 1445 stal jedným zo siedmich uhorských hajtmanov, ktorí mali spravovať krajinu (na území Slovenska to bol Ján Jiskra z Brandýsa, Pongrác zo Svätého Mikuláša a krajinský sudca Imrich Bubek ). Neskôr však vysvitlo, že to nebolo dobré rozhodnutie. Medzi hajtmanmi narastali nedorozumenia, spory a ozbrojené konflikty. V roku 1446 zvolil uhorský snem za hlavného gubernátora (zemského správcu) Jána Huňadyho (Huňady, ktorý obhajoval najmä uhorské záujmy sa okamžite dostal s Jiskrom do konfliktu). Ale ani tak sa situácia veľmi nezmenila. Šľachtici spriadali proti sebe intrigy, podľa potreby sa spájali a rozlučovali, bojovali medzi sebou. Obyvateľstvo bolo vystavené násilnostiam a rabovaniu. Krajinu na juhu ohrozovali Turci, ale Huňadymu sa podarilo nad nimi viackrát zvíťaziť. Pokúšal sa zlomiť aj moc Jána Jiskru na Slovensku. Boje sa skončili nerozhodne a nepriatelia podpísali prímerie. Na jeseň roku 1448 viedol Huňady veľkú výpravu proti Osmanskej ríši. Bitka na Kosovom poli znamenala pre uhorské vojsko katastrofálnu porážku. Huňady si ledva zachránil holý život. Niekoľko rokov sa mu potom darilo udržiavať s Turkami mier, a tak sa mohol venovať aj domácim záležitostiam. Zorganizoval viac ťažení proti Jiskrovi a v lete 1451 táto ich otvorená vojna vyvrcholila bitkou pri Lučenci.
Sila vojsk
Jiskrovo vojsko, ktoré vynikalo nielen vojenskou taktikou, ale aj výzbrojou, vyrábanou v slovenských mestách, malo okolo 5-tisíc mužov (bojovníci J. Jiskru neboli iba Česi a Slováci, boli medzi nimi i Moravania, Slezania, Rakúšania, Poliaci, dokonca aj Maďari. ). Huňadyho vojsko o počte okolo 12-tisíc mužov tvorili rôznorodé typy vojsk od stoličných a panských bandérií až po kumánske jazdecké oddiely a menší počet žoldnierov (podľa niektorých písomných zdrojov mal Jiskra len 3 až 4-tisíc mužov a Huňady až 20-tisíc mužov  ).
Bitka
náhľad|Schodisko k cintorínu v Opatovej (hore), kde bolo lokalizované miesto cisteriánskeho kláštora sv. Štefana
náhľad|Karel Vítek, 1942: Bitka pri Lučenci V polovici augusta 1451 Huňady obsadil Lučenec, ktorý predtým Jiskrovci vypálili a začal obliehať opevnený ''Kláštor sv. Štefana'' (bol to cisterciánsky kláštor založený v 12. storočí ), ktorý bránila 500členná posádka Jiskrových vojakov pod velením skúseného veliteľa Mateja z Kněžic. Lučenský kláštor bol zrejme obohnaný kamenným múrom a predpokladá sa, že obrancovia vykopali i novú priekopu a navŕšili val spevnený drevenou palisádou a zrubovými konštrukciami. Posádka sa na tomto opevnenom mieste hrdinsky bránila a odrážala viaceré útoky. Huňady preto zmenil taktiku a rozhodol sa ju vyhladovať. Prikázal okolo pevnosti vybudovať ďalší val (aj proti možným výpadom) a tak obrancov uzavrel na relatívne malom priestore. Tým bola lučenská pevnosť zovretá ešte pevnejšie a dielo mali dokonať letné horúčavy, hlad a smäd. Obrancovia uvedomujúc si svoju beznádejnú situáciu sa pokúsili vyjednávať. Ako podmienku si kládli slobodný odchod. Huňady im to nedovolil a dal vztýčiť zaostrené koly, demonštrujúc tak, že ich všetkých dá naraziť na koly. Ako jediná nádej teda zostával iba Ján Jiskra. A ten ich nesklamal.
Jiskra sa v tom čase nachádzal na severovýchodnom Slovensku, kde urýchlene zhromažďoval vojsko. Odtiaľ rýchlym pochodom smeroval k Lučencu. Dňa 7. septembra sa neďaleko mesta objavili husitské vozy a na blízkom kopci sa zažali signálne ohne, ktorými Jiskra oznamoval obliehaným svoj príchod. Jeho vojsko bolo narýchlo zložené najmä z posádok miest a hradov, ktoré ovládal (o ich prítomnosti v minulosti svedčia názvy niektorých obcí v Novohrade ako napr. Praha alebo České Brezovo ). Na rozdiel od Huňadyho oddielov to však boli všetko veľmi dobre organizovaní, skúsení žoldnieri. Huňady síce z opatrnosti po príchode k Lučencu dal zatarasiť cesty vedúce k mestečku, ale Jiskrova pechota sa cez záseky prekliesnila a uvoľnila priechody pre jazdectvo a bojové vozy. Huňady zjavne podcenil počtom podstatne slabšieho protivníka a precenil aj svoj vplyv na vojsko panských bandérií, hoci bolo zjavné, že niektorí uhorskí šľachtici na jeho politické a mocenské úspechy žiarlia. Podľa niektorých písomných prameňov sa vraj pred bitkou sebavedome vyjadril, že sami jeho pohoniči budú stačiť na to, aby nepriateľa rozohnali bičom. Starší slovenský historik František Sasinek a český spisovateľ Alois Jirásek zhodne uvádzajú údajný rozhovor medzi veliteľom, ktorý oznamoval Jiskrov príchod, a Huňadym takto: „''Nuž, idú do svojho nešťastia. Tritisíc! Ja ich mám dvadsaťtisíc. Dáme si ich na raňajky". Veliteľ vraj odvetil:„Aby sme ich nemali plné zuby ešte aj pri večeri, pane!''" Toľko literárna tvorba. Skutočnosť však bola zrejme iná.
Huňady rozdelil svoje oddiely. Menšia časť vojska pod velením Štefana Bubeka (zo šlachtického rodu Bubekovcov, píše sa aj Bebek ) mala naďalej pacifikovať posádku kláštora (v základnom tábore Huňady ponechal iba časť pomocných oddielov, stráž a ranených), druhá, väčšia časť, ktorej predvoj tvorilo bandérium jágerského biskupa Ladislava Héderváriho vyrazila proti Jiskrovi. Husitská vozová hradba nadviazala bojový styk s Jiskrovým vojskom. Jiskrovci prvý útok Héderváriho oddielov predovšetkým vďaka umne postavenej vozovej hradbe odrazili streľbou z kuší a palných zbraní. Tvrdenie viacerých spisovateľov, že používanie palných zbraní v tom čase ešte nebolo v Uhorsku bežné (biskupových mužov vraj táto streľba značne zaskočila), vyvracajú viaceré potvrdené údaje o disponovaní takýmito zbraňami aj v Huňadyho armáde. Jiskrovi žoldnieri mali prevahu v boji muža proti mužovi. Ukázalo sa, že sú lepšie vycvičení a nechýbajú im ani potrebné bojové skúsenosti. Tými sa mnohí príslušníci uhorských bandérií vykázať nemohli. V konečnom dôsledku práve bojové umenie, lepší výcvik, skúsenosti z bojov, možno vhodné využitie nových zbraní a odhodlanie vyvážili početnú prevahu Huňadyho vojsk. Jiskrovi vojaci šikovným manévrovaním zatlačili najúčinnejšiu zbraň stredovekého vojenstva, časť uhorskej ťažkej jazdy do močaristého terénu pri potoku Slatinka (močariská v okolí Lučenca dokladajú ešte i mapy zo začiatku 20. storočia ). Ťažkoodenci tým stratili svoju manévrovaciu schopnosť a údernosť. Huňady postrehol nebezpečenstvo a urýchlene sa snažil ich podporiť ďalšími silami. Prihodilo sa však to, s čím nerátal. Obrancovia kláštora zaútočili a prelomili oslabené sily svojich obliehateľov a vpadli mu do chrbta. Celé Huňadyho vojsko sa potom rozpŕchlo a ušiel aj veliteľ, aby sám nepadol do zajatia. Štefan Bubek padol a okrem iných sa dostal do zajatia aj jágerský biskup Ladislav.
Dohra
Boj však medzi nimi aj naďalej pokračoval a po určitých úspechoch Huňadyho uzavreli koncom roku 1451 v Rimavskej Sobote mier (Huňady musel zaplatiť Jiskrovi vojnovú náhradu a naďalej rešpektovať jeho mocenské postavenie na Slovensku ), ktorý bol pre Jiskru nevýhodnejší ako mier z roku 1450, ale zodpovedal vývinu jeho faktického postavenia a moci. V postate sa síce potvrdzoval vtedajší stav, pravda, s tým rozdielom, že k Jiskrovej dŕžave prestali patriť hrad Plaveč, ktorého kapitán Aksamít odpadol od Jiskru, a Kežmarok (jeho kapitán Mikuláš Brcál tiež odpadol od Jiskru), za ktorý však mal Jiskra dostať odškodné 10 600 zlatých. Odpadnutie dvoch starých Jiskrových spolubojovníkov signalizovalo, že jeho postavenie sa otriaslo. Ján Huňady sa pokúšal aj diplomatickým vyjednávaním čo najviac obmedziť moc Jána Jiskru. Usiloval sa, aby od Jiskru odpadli aj mestá Levoča, Bardejov a Košice, čo sa mu podarilo dosiahnuť roku 1452. K tomuto Huňadyho úspechu prispela aj uvoľnená disciplína v radoch Jiskrovho vojska a jeho čiastočný rozpad. Opätovným mierom uzavretým s Huňadym v auguste 1452 sa Jiskrovo panstvo obmedzilo na mesto Levoču, Spišský hrad a príjmy z tridsiatkov v Kežmarku a Starej Ľubovni. Začiatkom roka 1453 Ladislav Pohrobok po nástupe na trón (dosiahol plnoletosť) menoval J. Huňadyho za krajinského kapitána a 6. februára snem v Bratislave pozbavil Jiskru všetkých majetkov a vykázal ho z Uhorska.
Najstarší nápis v Jasovskej jaskyni
náhľad|Najstarší nápis v Jasovskej jaskyni Nápis v Jasovskej jaskyni z roku 1452, ktorý je napísaný mastným uhlíkom na vápencovej stene uvádza, že vojsko Jána Jiskru z Brandýsa porazilo Jána Huňadyho v bitke pri Lučenci.
Cham
Cham môže byť:
Chaudefontaine (Doubs)
Chaudefontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Predjamský hrad
Predjamský hrad (slovinsky Predjamski grad alebo grad Predjama, nem. Höhlenburg Lueg, tal. Castel Lueghi) je renesančný hrad postavený v ústi jaskyne Erazmova jama. Hrad sa nachádza na juhozápade Slovinska, v historickej oblasti Vnútorné Kraňsko, v obci Predjama, 9 km severozápadne od mesta Postojna, ktoré je svetovo preslávené vďaka unikátnemu jaskynnému systému Postojnska jama. Hrad je zapísaný v knihe Guinessových svetových rekordov a patrí medzi najväčšie jaskynné hrady na svete. Prvá písomná zmienka o hrade pochádza z 13. storočia, keď sa hrad spomína pod názvom Jama, čiže jaskyňa. Hrad bol postavený v 12. storočí na mieste, kde pod 123 m vysokou skalou útesu nad priepasťou krasu vyviera potok Lokva. Jaskynný systém (Predjamski Jamski sistem) je druhým najrozsiahlejším v Slovinsku a doposiaľ bolo preskúmaných 13 km. Archeologické nálezy z 50. rokov 20. storočia ukazujú na osídlenie jaskyne v paleolite. Súčasná renesančná podoba hradu pochádza z konca 17. storočia. Hrad preslávil rytier Erazmus Luegg, ktorý na hrade sídlil v 15. storočí. Keďže majitelia obývali tento hrad sporadicky, ako letné sídlo, nevykonávali takmer žiadnu úpravu a hrad si vďaka tomu zachoval pôvodný vzhľad. V 19. storočí prešiel do vlastníctva rodiny Windischgrätzovcov, ktorá ho vlastnila až do konca 2. svetovej vojny, keď ho komunistická strana Juhoslávie znárodnila a následne prerobila na múzeum.
História výstavby
náhľad|Litografia hradu z roku 1816 od Karla Friedricha Schinkla
Praveké osídlenie a stredoveká výstavba
Archeologické vykopávky z 50. rokov 20. storočia ukázali, že Erazmova jama bola pravdepodobná osídlená už v paleolite. Hrad bol pravdepodobne postavený v 12. storočí, ale prvýkrát sa spomína až v druhej polovici 13. storočia. Bol postavený v oblasti, ktorá bola ovládaná Aquilejským patriarchátom. Hrad sa stal bojiskom medzi Aquilejským patriarchátom a grófmi z Gorice. V tých časoch sa hrad nazýval Jama, čo v preklade znamená jaskyňa. V roku 1350 bol hrad obsadený Rakúskym vojvodstvom, aby tak zamedzil nájazdy lúpežných rytierov v okolí, ktorí žili na hrade. V roku 1398 hrad obliehali aquilejské jednotky, ktoré ho vypálili. Neskôr sa majiteľmi hradu stali rytieri z mesta Lienz vo východnom Tirolsku, ktorí sa nazývali pánmi Lienza a Luegga (ako nazývali Predjamský hrad). Poloha hradu z neho urobila takmer nedobytnú pevnosť. Skladá sa z dvoch častí. Vonkajšia časť hradu sa nachádza v tzv. pred jaskynnej oblasti. Druhá časť je vytesaná do skaly. Tieto dva objekty sú oddelenou kulisou budov hradu, za ktorými sa nachádza hradný dvor. Niektoré obytné a hospodárske priestory boli vytesané do skaly v jaskyni.
Novovek a úpadok významu
vľavo|náhľad|Záchod na hrade v ktorom Erazmus údajne prišiel o život V roku 1463 sa presunul Nikolaus von Luegg správca Predjamského hradu zo svojimi jednotkami v mene cisára proti povstaniu v Terste, ktoré rozdrvil a uväznil mnoho občanov na hrade Duino. Cisár Nikolausa za službu vymenoval za pána Terstu, avšak čoskoro ho z tohto postu odvolal a uväznil. Cisár Nikolausovi zhabal celý majetok a jeho syn Erazmus Luegger tak prišiel o celé dedičstvo. V roku 1478 však Erazmus Luegg hrad dobyl a uzavrel spojenectvo s uhorským kráľom Matejom Korvínom, s ktorým následne spoločne útočili na habsburské územia. Názov hradu sa v tomto období zmenil na Predjamski grad. Erazmus bol pravdepodobne najslávnejší majiteľ hradu. Podľa legendy sa dostal Erazmus do konfliktu s Habsburgovcami, keď zabil veliteľa cisárskej armády, maršala Pappenheima, ktorý urazil česť zosnulého Erazmovho priateľa a slávneho kondotiéra Andreja Baumkirchera z Vipavy. Tento maršal bol však príbuzným cisára Fridricha III., takže Erazmus utiekol na svoj hrad, aby unikol trestu. Odtiaľ spolu s uhorským kráľom Matejom Korvínom začal útočiť na habsburské dŕžavy a mestá v Kraňsku. Cisár poveril chytením alebo zabitím Erazma vtedajšieho pána Terstu Gašpara Ravbara. Obliehanie pokračovalo neúspešne až do roku 1484, pretože hrad sa nedal vyhladovať. Posádka hradu sa mohla tajne zásobovať labyrintom v krasovej jaskyne hradu. Podľa populárnej, ale nepodloženej legendy bol Erazmus zradený jedným zo svojich mužov, ktorý mal obliehateľom odhaliť slabé miesto hradu (záchod) v slabo upevnenom rohu hornej časti hradu. Sluha mal tiež čase, keď sa bude jeho pán nachádzať na záchode, vyvesiť zástavu a signalizovať obliehateľom, že Erazmus sa nachádza na záchode, a po signále mala dobre mierená strela z kanóna Erazma zabiť. Po Erazmovej smrti o ruiny hradu prejavila záujem rodina Oberburgovcov.
V 16. storočí sa správcovia hradu často striedali, jedným z nich bol aj ľubľanský šľachtic Adam Purgstaller. V roku 1511 bola vonkajšia časť hradu poškodená zemetrasením. V roku 1567 arcivojvoda Karol II. Štajerský hrad prenajal barónovi Filipovi von Cobenzlovi, ktorý si ho o 20 rokov neskôr odkúpil. V roku 1570 prešiel rozsiahlou renesančnou prestavbou, bol viac pri tlačený k zvislému útesu pod pôvodným stredovekým opevnením. Gróf Filip von Cobenzl pridal východnú vežu, čím bola výstavba hradu dokončená a hrad v tejto podobe zostal nezmenený prakticky dodnes. V 18. storočí sa hrad stal jedným z najobľúbenejších letných sídiel rodiny Cobenzlcovcov. Na hrade strávil čas rakúsky štátnik a známy umelecký zberateľ Johanes Filip von Cobenzl a diplomat gróf Ludwig von Cobenzl. V roku 1810 hrad zdedil gróf Michael Coronini-Cronberg a v rokoch 18461945 patril hrad do vlastníctva rodu Windischgrätzovcov.