cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mir
1987
Začiatkom roka 1987 zlyhala nosná raketa Proton vynášajúca do kozmu komunikačnú družicu Luč, ktorá mala zlepšiť možnosti spojenia Miru s riadiacim strediskom v Kaliningrade. V priebehu roku 1987 sa na Mire vystriedali 4 stále posádky a k Základnému bloku bol pripojený modul Kvant. Túto udalosť sprevádzalo množstvo problémov. Pre prípad možnej havárie sedeli členovia posádky Romanenko a Lavejkin počas spojovacieho manévru v transportnej lodi Sojuz oblečení v skafandroch. Pri prvom pokuse o spojenie sa obe telesá minuli o 10 metrov. 9. apríla prebehol druhý pokus: astrofyzikálny modul sa zachytil o spojovací uzol stanice, nedošlo však k pevnému mechanickému spojeniu. Pri elektromechanickom priťahovaní modulu sa posun zastavil vo vzdialenosti z potrebných. O dva dni neskôr riadiace stredisko rozhodlo o neplánovanom výstupe vtedajšej posádky, Romanenka a Lavjejkina, do otvoreného priestoru. Kozmonauti prerúčkovali k zadnej časti stanice a okolo 20:43 UT oznámili riadiacemu stredisku, že plochy oboch spojovacích uzlov asi o centimeter nedoliehajú. Po vyskrutkovaní spojovacej tyče Kvantu a vzdialení telies sa zistilo, že príčinou bol textilný vak – podľa jedného zdroja sáčok s hygienickými potrebami, podľa iného vak s odpadom , ktorý sa tam nedopatrením dostal. Kozmonauti predmet odstránili a očistili spojovacie plochy. Následne, ako prví ľudia v histórii, priamo sledovali automatické spojenie modulov. Po troch hodinách a 40 minútach výstup do otvoreného priestoru skončil. Kozmonauti potom postupne oživovali modul Kvant, v ktorom začali prebiehať prvé experimenty a pozorovania.
Keď sa v máji s Mirom spojila nákladná loď Progress-30, po prvýkrát v histórii kozmonautiky tak vznikol komplex zložený zo štyroch telies (Základný blok – Kvant – Sojuz TM-2 – Progress-30). 9. júna začalo medzinárodné observatórium Rentgen pozorovať výbuch známej supernovy SN 1987A. V júni tiež kozmonauti J. Romanenko a A. Lavejkin nainštalovali solárny panel s celkovou plochou. 22. júla odštartovala kozmická loď Sojuz TM-3, ktorej posádku tvorili Alexandr Viktorenko a Alexandr Alexandrov. Po návrate lode na Zem sovietski predstavitelia oznámili, že Mir bude trvalo osídlený a posádky sa budú striedať priamo za prevádzky. Predtým príletu novej posádky vždy predchádzal odlet starej. Podľa nového plánu mali na krátke obdobie súčasne pracovať na Mire predchádzajúca a nasledujúca posádka.
1988 – 1989
thumb|Konfigurácia stanice Mir v roku 1989
V roku 1988 sa na Mire vystriedalo 12 kozmonautov. Medzi nimi aj prvý afganský kozmonaut Abdul Ahad Mómand. Pokračovala práca predovšetkým vo vedeckých experimentoch: príprava polovodičových materiálov, geofyzikálne experimenty, diaľkový prieskum Zeme, fotografovanie oblohy v ultrafialovej oblasti spektra, sledovanie zdravotného stavu a pracovných schopností kozmonautov a iné. 26. februára, 3. júna a 20. októbra prebehli výstupy do otvoreného priestoru. Na poslednom z nich bolo zaujímavé to, že skafandre kozmonautov Titova a Manarova neboli v autonómnom režime, ale boli pripojené na palubný systém zabezpečenia životných podmienok. Tretí člen posádky, Poljakov, bol počas výstupu v návratovom module lode Sojuz-TM 6. Ak by nastala nejaká havária, mohol sa okamžite oddeliť od stanice a pristáť. Tento postup bol v prípade nebezpečných operácií použitý viackrát.
Jednou z najvýznamnejších udalostí tohoto roka je pripojenie modulu Kvant-2, ktorý odštartoval 26. novembra. Štart komplikovali technické problémy s navigačným systémom Miru Kurs. Navyše sa krátko po štarte zistilo, že jeden z dvoch slnečných panelov sa neotvoril úplne. Neskôr sa ho podarilo otvoriť. 2. decembra prebehol neúspešný pokus o pripojenie modulu k stanici. Počas stretávacieho manévru totiž zlyhalo 6 gyroskopov stanice. Na druhý pokus, 6. decembra sa modul úspešne pripojil ku komplexu. Modul obohatil stanicu o komoru na výstup do otvoreného priestoru, systém regenerácie pitnej vody a vzduchu, sprchovací kút a ďalšie vybavenie.
1990 – 1995
thumb|Mir pri pohľade z [[Space Shuttle|raketoplánu Discovery, február 1995]] left|thumb|Kozmonaut [[Valerij Vladimirovič Poľakov|Valerij Poľakov sa pozerá z okna stanice Mir pri pohľade z blížiaceho sa raketoplánu Discovery počas misie STS-63, 6. február 1995]]
Začiatkom roku 1990 vykonali Viktorenko a Serebrov tri výstupy do otvoreného priestoru. Počas tretieho výstupu po prvýkrát vyskúšali novú prechodovú komoru v module Kvant-2 a otestovali nové skafandre typu Orlan. 1. februára bolo počas ďalšieho výstupu odskúšané kozmické kreslo Ikaros, ktoré umožňuje kozmonautovi pohybovať sa nezávisle od kozmickej lode alebo stanice. NASA vyvinula podobné zariadenie označované ako MMU, ale rovnako ako MMU, ani Ikaros sa napokon v praxi nepoužíval.
11. februára odštartovala k Miru loď Sojuz TM-9 s novou posádkou, ktorú tvorili Anatolij Soloviov a Alexandr Balandin. Vo vesmíre zistili poškodenie tepelnej izolačnej vrstvy na povrchu návratového modulu, ktorá ich mala chrániť pred extrémnymi teplotami. Po spojení s Mirom preto uskutočnili opravársky výstup, ktorý trval rekordných 7 hodín 16 minút. Pri návrate nastal problém s uzavretím krytu prechodovej komory v module Kvant-2. Z tohto dôvodu sa museli vrátiť cez starú komoru v Základnom bloku.
31. mája 1990 odštartoval modul Kristall, ktorý sa spojil s komplexom na druhý pokus. 8. januára 1994 na stanicu priletel lekár a kozmonaut Valerij Poľakov a na Zem sa vrátil o 437 dní neskôr. Doteraz je držiteľom rekordu v najdlhšom neprerušenom pobyte vo vesmíre. Prvenstvo v najdlhšom pobyte na stanici Mir patrí Sergejovi Avdejevovi. Tento ruský kozmonaut pri troch letoch v rokoch 1992 až 1999 strávil vo vesmíre spolu 747 dní.
3. októbra 1994 k Miru po prvýkrát vycestoval európsky kozmonaut, Nemec Ulf Merbold. Bol nielen prvým Európanom na palube Miru, ale aj prvým Európanom na palube raketoplánu. Koncom roku sa na Mir v lodi Sojuz TM-11 dostal aj prvý reportér vo vesmíre – štyridsaťosemročný Japonec Tojohiro Akijama. Niesol si so sebou šesť kamier a štyridsať hodín prázdnych pásiek.
Po niekoľkoročnej prestávke bol Mir rozšírený až v máji 1995, kedy sa ku komplexu pripojil modul Spektr. Pre prípad, že by sa pripojenie na prvý pokus nevydarilo, bol modul navrhnutý tak, aby mohol lietať samostatne vo vesmíre ešte 90 dní. Modul mal vo výbave tiež štyri solárne panely.
12. novembra 1995 odštartoval raketoplán Atlantis na misiu STS-74, ktorý v nákladovom priestore niesol spojovací modul DM. 15. novembra sa modul stal súčasťou komplexu.
1996 – 1998
22. marca 1996 priviezol raketoplán Atlantis na palubu Miru prvú americkú astronautku, Shannon Lucidovú, ktorá tam ostala dlhšiu dobu.
26. februára 1997 vypukol na palube Miru požiar. Príčinou bolo vzplanutie zariadenia slúžiaceho na regeneráciu vzduchu. Kozmonauti Valerij Korzun a Alexandr Kaleri požiar okamžite zaregistrovali a nasadili si plynové masky. Podľa amerického člena posádky Linengera plamene siahali do výšky 1 a pol metra a navyše blokovali prístup do lode Sojuz, ktorou mali v prípade nebezpečenstva uniknúť zo stanice. Po štvrťhodine sa podarilo požiar uhasiť, ale stanica bola plná čierneho dymu. Následne sa vyskytlo množstvo porúch: zlyhala aparatúra na filtráciu vzduchu aj systém orientácie solárnych panelov. Začiatkom apríla začala unikať chladiaca kvapalina zo systému modulu Kvant-2. Kozmonauti museli zmeniť orientáciu stanice, aby bol poškodený modul zatienený pred slnečným žiarením ďalšími modulmi a tak sa zabránilo jeho prehriatiu.
NASA bola rozhorčená z pretrvávajúcich problémov a tiež z toho, že ju o požiari na stanici informovali až po niekoľkých hodinách napriek tomu, že v tom čase sa na jej palube nachádzal americký astronaut. Nasledujúci rok uvažovala o tom, či je bezpečné posielať na Mir amerických astronautov. Vedúci strediska letov v Korľove prehlásil, že USA problémy príliš dramatizujú a situácia na palube nie je nijako mimoriadna ani nebezpečná. Až potom, čo 21. marca vysvitlo, že kozmonautovi Lazutkinovi vnikol pri oprave chladiaceho systému do oka glykol, Rusko prvýkrát pripustilo, že vážne uvažuje o evakuácii posádky.
Zrážka s Progressom
thumb|Blízky pohľad na zničené solárne panely modulu Spektr po kolízii s Progressom
Za najhorší a najnebezpečnejší problém, aký kedy Mir postihol, sa považuje zrážka s nákladnou loďou Progress M-34. Ku kolízii došlo 25. júna 1997 v čase 11:20 SELČ. Deň predtým bol Progress odpojený od stanice. 25. júna sa posádka pokúsila pri ručnom navádzaní o opätovné spojenie, aby sa preverila funkčnosť nového navigačného systému TORU. Loď však namiesto toho narazila do vedeckého modulu Spektr, najprv do jeho solárnych panelov, v ktorých ostala asi diera, potom do samotného modulu, ktorý ťažko poškodila. Podľa niektorých zdrojov to bolo vinou kozmonautov Vasilija Ciblijeva a Alexandra Lazutkina, ktorí zrejme v dôsledku prepracovania a únavy Progress zle naviedli. Iní za príčinu považujú zlyhanie navádzacieho systému Progressu. Náraz spôsobil dekompresiu modulu Spektr – z modulu začal unikať vzduch. Len zázrakom nedošlo k obetiam na životoch. Mir tak prišiel o jeden zo svojich modulov, ktorý musela posádka núdzovo uzavrieť a preťať káble zaisťujúce 40 % elektrickej energie. Z desiatich solárnych panelov prišiel Mir hneď o štyri umiestnené na module Spektr, ktoré navyše patrili medzi najnovšie a najvýkonnejšie. Spolu s modulom stratili tiež množstvo amerických a ruských experimentov a tiež kajutu a všetky osobné veci vtedajšieho amerického člena posádky, Michaela Foaleho.
Následky tejto kolízie ústili do množstva ďalších porúch v chode stanice. 27. júna sa stanica na viac než hodinu vymkla spod kontroly. 3. júla nastali problémy so stabilizačným systémom. Kvôli pokusu o opravu Spektra ho museli kozmonauti odpojiť, ale tým sa Mir otočil do nevhodného uhla a na jeho solárne panely dopadalo ešte menej energie ako predtým. Kozmonauti napokon natočili Mir do správnej polohy pomocou manévrovacích rakiet. Nastala tiež porucha kyslíkového systému Elektron. Plánovaný výstup ohrozili aj kardiovaskulárne problémy veliteľa Ciblijeva. Napokon bolo rozhodnuté, že do kozmu vystúpi až ďalšia posádka.
Ruskí špecialisti vypracovali plán na aspoň čiastočnú obnovu modulu Spektr, ktorý podľa všetkého neprišiel o všetok vzduch, ale tlak v ňom bol nebezpečne nízky. Na zásobovacej lodi Progress M-35 (štart 5. júla pripojený ku stanici o dva dni neskôr) dodali na Mir niekoľko špeciálnych súčiastok, ktoré umožnili prepojiť káble zo slnečných batérií Spektra s elektroinštaláciou Miru. Nová posádka, Anatolij Soloviov a Pavel Vinogradov, pri výstupe do otvoreného priestoru nainštalovala spojovacie súčiastky medzi Mirom a Spektrom.
1998 – 2001
thumb|Kozmická stanica Mir na [[nízka obežná dráha Zeme|obežnej dráhe Zeme, 29. január 1998]]
2. júna 1998 odštartoval raketoplán Discovery na misiu STS-91. Išlo o deviatu a poslednú misiu, ktorej cieľom bola vesmírna stanica Mir. Raketoplánom sa na Zem vrátil astronaut Andrew Thomas. 15. júna 2000 opustila Mir posledná stála posádka, Sergej V. Zaľotin a Alexandr J. Kaleri. Tri dni predtým absolvovali posledný výstup do kozmu, ktorý trval 4 hodiny 52 minút. Pri výstupe demontovali vedecké prístroje, ktoré boli umiestnené na vonkajšej časti stanice. Nepotrebné vybavenie a odpadky naložili do lode Progress M1-2, potrebný náklad a vzorky umiestnili na palubu svojej návratovej lode Sojuz-TM 30. O 19:10 UT bol uzavretý prielez medzi Sojuzom a Mirom, o 21:24:49 UT sa posledný Sojuz oddelil od stanice. 15. októbra ho nasledoval aj Progress M 1-2. V čase od 2. októbra do 25. októbra bola stanica riadená zo Zeme. Ku koncu roka strácalo riadiace stredisko so stanicou spojenie. 30. decembra 2000 vydala Vláda Ruskej federácie nariadenie organizácii Roskosmos, aby zaistila bezpečné stiahnutie komplexu z obežnej dráhy.
Zánik stanice
thumb|left|Miesto dopadu trosiek stanice Mir v južnom [[Tichý oceán|Tichom oceáne]]
24. januára 2001 v 04:28:42 UT z Bajkonuru odštartovala nákladná loď Progress M1-5 s nákladom paliva, z toho  bolo určené pre navedenie Miru do atmosféry Zeme. Ak by sa jej pripojenie k Miru nepodarilo, bola pripravená tzv. záchranná expedícia na lodi Sojuz. Jej posádku tvorili Gennadij I. Padalka a Nikolaj M. Budarin. Tá mala v prípade potreby zaistiť ručné spojenie s Mirom, no vyslanie misie napokon nebolo potrebné. O deň neskôr – 25. januára 2001 o 05:20 UT sa od Miru oddelila predchádzajúca nákladná loď Progress M-43 a uvoľnila tak zadný styčný uzol +X (na module Kvant) pre Progress M1-5. 27. januára o 05:33 UT sa Progress M1-5 v automatickom režime úspešne spojil s Mirom (ten bol v tom čase na dráhe vo výške okolo ). Predchádzajúci Progress M-43 bol dňa 29. januára o 02:12 UT brzdiacim manévrom navedený do hustých vrstiev atmosféry, kde okolo 02:58 UT zanikol.
Progress M1-5 nakoniec 23. marca (keď priemerná výška dráhy klesla pod ) naviedol neobývaný Mir do hustých vrstiev atmosféry tak, aby jeho zvyšky dopadli do Tichého oceánu medzi Austráliou a Južnou Amerikou. Prvý korekčný manéver začal o 00:32:47 UT (t=1251 s, Dv=/s) motormi systému DPO (Dvigateli Pričalivanija i Orientacii) s ťahom okolo 900 N nákladnou loďou Progress M1 – 5. Výsledná dráha mala výšku približne až. O 02:01:11 UT začal druhý korekčný manéver (t=1394 s, Dv=/s) motormi systému DPO. Výsledná dráha mala výšku približne 159 až. V oboch prípadoch pracovali motory DPO približne 32,5 minúty. Posledný brzdiaci manéver sa začal o 05:07:34 UT (t=1950 s, Dv=/s) hlavným korekčným motorom SKD (Sbližajušče-Korrektirujuščij Dvigatel') s ťahom 3,1 kN, ktorý pracoval až do vyhorenia všetkých zásob pohonných látok. Zážih nastal nad Stredozemným morom. V čase 05:40 UT bol posledný brzdiaci manéver úspešne ukončený a Mir bol na plánovanej zostupovej dráhe.
Okolo 05:41 UT Mir vstúpil do atmosféry vo výške východne od Filipín. Najskôr sa odlomili a boli zničené antény a solárne panely. Potom došlo k vlastnému rozpadu stanice na jednotlivé moduly a ich zničeniu pôsobením aerodynamického ohrevu a aerodynamických síl vo výškach medzi až. Táto fáza zániku bola pozorovaná množstvom svedkov z ostrovov Fidži.
Okolo 06:00 UT dopadli zvyšky Miru do Tichého oceánu. Väčšina úlomkov sa roztavila a zhorela v atmosfére, ale množstvo z nich s celkovou hmotnosťou 20 až 25 ton dopadlo na hladinu oceánu. Najväčšie zachované časti mohli dosahovať hmotnosť okolo. Rozmery dopadovej elipsy sa odhadujú na 6 000× so stredom v bode so súradnicami 44.25° j.š., 150.4° z.d.
Úvahy o komerčnom využití
right|thumb|230px|Pohľad na Mir z paluby raketoplánu Discovery pri misii [[STS-91, 8. jún 1998]]
Ako sa Mir blížil ku koncu svojej životnosti, množili sa návrhy nenechať stanicu zaniknúť v atmosfére, ale poskytnúť ju na komerčné účely. 17. februára 2000 bola založená spoločnosť MirCorp, ktorú zo 40 % vlastnila skupina investorov americkej skupiny Gold and Appel. Jedným z prvých plánov spoločnosti MirCorp bolo natočiť film režiséra Jurija Karu s kozmonautickou tematikou, pričom niektoré scény mali byť natáčané práve na stanici Mir. Z tohto dôvodu sa mal stať jedným z troch členov posádky misie Sojuz TM-30 neprofesionálny kozmonaut, herec Vladimir Steklov. Pôvodne sa dokonca uvažovalo o tom, že loď Sojuz TM-30 vynesie na orbitu dvoch hercov a len jedného profesionálneho kozmonauta. Steklov absolvoval aj časť kozmonautického výcviku, ale 16. marca 2000 bolo rozhodnuté, že z finančných dôvodov nepoletí. Rozpočet len tej časti filmu, ktorú predstavovalo nakrúcanie v kozme, dosahoval približne 20 miliónov dolárov.
O využitie Miru prejavila záujem aj televízna stanica NBC, ktorá chcela natáčať program s názvom Destination:Mir. Dvanásť dobrovoľníkov malo absolvovať výcvik v Hviezdnom mestečku a po ich postupnom vyraďovaní by zostal jediný víťaz, ktorý by skutočne letel na Mir. Ku koncu roku 2000 však silneli obavy s neustálych porúch zariadenia stanice. K nim sa pridal ešte aj tlak zahraničných partnerov, aby Rusko sústredilo všetky svoje sily na budovanie Medzinárodnej vesmírnej stanice a nesnažilo sa udržať v prevádzke dosluhujúci Mir. Riešenie technických problémov stálo v roku 2000 posádky 80 % pracovného času. Ruská vláda napokon na jeseň 2000 uvoľnila sumu 25 miliónov dolárov na ukončenie prevádzky Miru.
Chloe
Chloe alebo Chloé je ženské krstné meno. Meno pochádza z gréčtiny, jeho význam je mladý výhonok, púčik. Ide o vedľajšie meno gréckej bohyne zeme Demeter. Meno sa vyskytuje aj v Biblii v Prvom liste Korinťanom (1, 11); Chloe bola významnou spolupracovníčkou svätého apoštola Pavla v Korintskej cirkvi. Pravdepodobne ona dala svätému Pavlovi podnet na napísanie Prvého listu Korinťanom. Sviatok svätej Chloe sa v Korinte slávi v nedeľu po 13. februári spolu so svätými Títom, Justom a Krispom.
Číta sa [:Chloe:] (podľa gréckej výslovnosti) alebo [:Kloe:] (podľa anglickej výslovnosti).
Barneville-Carteret (kantón)
Barneville-Carteret je francúzsky kantón v obvode Cherbourg v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 14 obcí.
11. január
Narodenia
thumb|upright|[[Charles Antony Richard Hoare|Charles Hoare (* 1934)]] thumb|upright|[[Amanda Peetová (* 1972)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Janko Matúška († 1877)]] thumb|upright|[[Carl David Anderson († 1991)]] thumb|upright|[[Edmund Hillary († 2008)]]
Messier 23
Messier 23 alebo M 23 alebo NGC 6494 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Strelec. Objavil ju Charles Messier 20. júna 1764. Od Zeme je vzdialená približne 2 150 ly.
Odkaz
Odkaz môže byť:
Semenovod
Semenovod je párový kanálik, ktorým sa dozreté spermie dostávajú zo semenníkov, cez nadsemenníky a prostatu (predstojnú žľazu) do močovej rúry. Jeho obojstranná nepriechodnosť je jednou z príčin mužskej neplodnosti.
Pravá írska republikánska armáda
Pravá írska republikánska armáda alebo Pravá IRA (angl. Real Irish Republican Army,skrátene: RIRA), od roku 2012 tiež známa ako Nová IRA je polovojenská organizácia, ktorej cieľom je vytvoriť "jednotné Írsko". Sformovala sa v roku 1997 po rozkole v Dočasnej IRA (PIRA), ktorá v tom roku vyhlásila prímerie. Tak ako PIRA predtým, RIRA vidí sama seba ako jediného právoplatného nástupcu pôvodnej Írskej republikánskej armády (po írsky "Óglaigh na hÉireann" - doslova "dobrovoľníci Írska"). RIRA je v Írsku označovaná za nelegálnu skupinu a v Spojenom kráľovstve a USA za teroristickú.
Od svojho sformovania viedla RIRA kampaň v Severnom Írsku proti britskej armáde a policajným zložkám Severného Írska (PSNI). RIRA je najväčšia a najaktívnejšia polovojenská organizácia operujúca proti britským bezpečnostným silám. Zameriava sa na bombové útoky s granátmi, mínometmi a raketami. Najväčší útok sa odohral 15. augusta 1998, kedy v meste Omagh zahynulo 29 civilistov a 220 ďalších bolo zranených. Po tomto útoku RIRA vyhlásila prímerie, ale znova začala operovať v roku 2000.
V lete roku 2001 sa trojica členov RIRA pokúsila v Piešťanoch o sprostredkovanie nákupu zbraní a výbušnín. Vďaka spolupráci SIS s britskou tajnou službou MI5 boli zadržaní, prevezení do väznice v Leopoldove a následne vydaní do Veľkej Británie, kde im anglický súd vymeral trest 30 rokov väzenia, po odvolaní znížený na 28 rokov. Teroristi potom využili možnosť, aby svoj trest vykonali v rodnom Írsku a tam sa im podarilo dosiahnuť podmienečné prepustenie z väzenia už po 12 rokoch.
V marci 2009 prebrala RIRA zodpovednosť za útok na kasárne v meste Massereene, kde zahynuli dvaja britskí vojaci – prví, ktorí zahynuli v Severnom Írsku od roku 1997.
V júli 2012 bolo oznámené, že Republikánska akcia proti drogám (RAAD) a iné malé militantné skupiny sa zlúčili s RIRA a naďalej sami seba označujú ako Írsku republikánsku armádu. Médiá toto rozšírené zoskupenie nazývajú Nová Írska republikánska armáda.
Za "politické krídla" organizácie bývajú označované nátlaková skupina Hnutie suverenity 32 grófstiev (po anglicky "32 County Sovereignty Movement" - 32CSM) a neregistrovaná politická strana Oslobodenie (po írsky "Saoradh").
3324 Avsyuk
3324 Avsyuk je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 4. februára 1983.
Refektár
Niektoré kláštory, budované predovšetkým v časoch baroka, mali refektár letný a zimný. Neslúžil len k stravovaniu, ale aj k sérií obradov, ktoré jedlo sprevádzali - modlitbám, požehnaniu a meditáciam. Vzhľadom na zhromaždenie spoločenstva sa tu riešili aj niektoré prevádzkové záležitosti.
Závada (Petrovice u Karviné)
Závada je časť obce Petrovice u Karviné. Leží v Moravsko-sliezskom kraji v okrese Karviná. Do roku 1952 bola samostatnou administratívnou jednotkou. V roku 2001 tu žilo 734 obyvateľov.
V obci sa nachádza hraničný prechod do Poľska: Gołkowice - Závada a železničná zastávka na trati Dětmarovice - Petrovice u Karviné.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o dedine pochádza z roku 1447 kedy tešínsky knieža Bedřich Kazimír dal do zálohu v roku 1569 Závadu, Petrovice u Karvinej a ďalšie dediny mestu Fryštátu. V roku 1572 kúpil Fryštát s okolitými dedinami Václav Cigán zo Slupska. V roku 1792 prikúpil Fryštátske panstvo aj so Závadou od Rudolfa Taaffe Jan Larisch-Mönnich ktorý časť dediny Závady predal Vojtěchovi Gussnarovi z Komornej.
Po zabraní územia Poľskom v októbri 1938 nasledovala nacistická okupácia. Závada bola oslobodená dňa 1. mája 1945 Sovietskou armádou. V priebehu bojov dopadlo do katastra Závady zostrelené sovietske lietadlo pilotované príslušníkmi čs. letecké jednotky.
Černiny (vrch v Bukovských vrchoch)
Černiny  je vrch v Bukovských vrchoch, zároveň v Národnom parku Poloniny.
Prechádza cez neho slovensko-poľská štátna hranica. Nachádza sa južne od bývalej kráľovskej, poľskej obce Solinka a severozápadne od zaniknutej slovenskej obce Zvala, na slovensko-poľskom hraničnom hrebeni.
V roku 1939 vzniklo na vrchu trojmedzie, kde sa stretávali hranice troch štátov: Poľska, Slovenska a Maďarska. Pred vrcholom Černín na červeno značkovanom turistickom chodníku, smerom od rázcestia Balnica, pri hraničnom stĺpe číslo 1/46, leží pamiatka z tohto obdobia, starý mohutný hraničný stĺp.
V okolí vrchu nad zaniknutou obcou Zvala prebiehali veľmi ťažké boje počas 2. svetovej vojny. Vojnový front tu stál 10 týždňov. Pri oslobodzovaní tejto obce boli vyznamenaní štyria sovietski vojaci: čatár Viktor J. Kostin, vojak Džuma Karakulov, čatár Vasilij N. Golovaň a čatár Vasilij P. Ivanenko, najvyšším vyznamenaním "Hrdina Sovietskeho zväzu". V rámci bývalého Československa ich nemala viacej žiadna iná obec, ani mesto. Až do dnešných dní sa na samotnom vrchole a v jeho okolí nachádzajú stopy po vojenských zákopoch z čias vojny.
Vrcholové časti zaberá územie Stužica – Bukovské vrchy, do ktorého patrí aj spomínaná PR Udava a ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Dôvodom boli zachovalé pralesy s vyše 200-ročnými bukmi (Fagus sylvatica) vysokými takmer 40 metrov a vyše 300-ročnými mimoriadne mohutnými jedincami a skupinami jedle bielej (Abies alba) mimoriadnej hodnoty, dosahujúcimi výšku až 50 metrov, ako aj rovnako mohutnými jedincami javora horského (Acer pseudoplatanus) a bresta horského (Ulmus glabra). Zároveň patrí do lokality Bukovské vrchy (SKUEV0229), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Vrch je v oblasti, ktorá je z pohľadu svetelného znečistenia najtmavšou oblasťou na Slovensku. Vznikol tu prvý park tmavej oblohy na Slovensku pod názvom Park tmavej oblohy Poloniny.
Na juhozápadnom svahu pramení potok Stružnica, ktorý ústi do vodnej nádrže Starina.
Samotný vrchol je zalesnený, neposkytuje výhľady, iba malá časť je čiastočne odlesnená. Označuje ho poľská turistická tabuľka na strome s názvom vrchu v poľštine a nadmorskou výškou.
Turizmus
Cez vrch Černiny vedie hlavná červená turistická značka, ktorá zároveň vedie po hlavnom karpatskom hrebeni cez najvýchodnejší bod Slovenska – trojmedzie  na vrchu Kremenec  a prechádza po slovensko-poľskej štátnej hranici cez viacero vrchov s viacerými panoramatickými vyhliadkami, ako napr. Kamenná lúka, Jarabá skala , Ďurkovec , Pľaša , ďalej cez Ruské sedlo , vrchy Rypy , Šipková , Strop , najvyšší vrch Laboreckej vrchoviny Vysoký grúň , Laborecký priesmyk až k Duklianskemu priesmyku.
Zo slovenskej strany je najľahší výstup z obce Osadné po žltej a následne  červenej turistickej značke.
Obec Osadné je východiskovým bodom do Národného parku Poloniny – do oblasti Udavy, na Bieščadskú úzkokoľajku a na hlavný karpatský hrebeň.
Na žlto značkovanom chodníku, začínajúcom v obci Osadné pri rázcesti Diakov začína značka  náučného chodníka, ktorý nesie názov Medzinárodný lesnícky náučný chodník Udava - Solinka a vedie spolu so  žltou turistickou značkou na slovensko-poľskú štátnu hranicu k rázcestiu Balnica  a potom pokračuje do Poľska.
Zo Slovenska
==== Z Poľska ====
Možnosti dopravy do turistických východísk
Do obce Osadné je možné dopraviť sa prímestskou dopravou autobusovými linkami SAD Humenné. Vzdialenosť: Humenné-Osadné, Snina-Osadné. Pre vyhľadanie spojenia možno použiť internetový cestovný poriadok.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Dormitár
thumb|Dormitár kláštora v nemeckom Eberbachu Dormitár je spoločná spálňa mníchov, alebo mníšok. Neskôr bol dormitár u niektorých rádov nahradzovaný jednotlivými celami.
Villerouge-Termenès
Villerouge-Termenès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinák
Martinák je priezvisko, pozri Martinák (priezvisko), napr.:
1. liga hádzanárov 2015/16
1. liga hádzanárov v sezóne 2015/16 bol 23. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz hádzanej (SZH). Počet družstiev sa oproti minulej sezóne znížil o 3 účastníkov. Systém súťaže sa oproti minulej sezóne mierne pozmenil: po odohraní regionálnych skupín víťaz regionálnej skupiny B a najlepšie 3 celky skupiny B vytvorili štvorčlennú báráž o postup do extraligy. Víťazom sa stalo družstvo MHK Piešťany.
Účastníci
Pozn: Družstvá ŠKP Bratislava "B" a TJ Baník Lehota pod Vtáčnikom sa oproti minulej sezóne do súťaže neprihlásili.
Pozn: Družstvá HT Tatran Prešov "B" a ŠK Noxwel Sečovce sa oproti minulej sezóne do súťaže neprihlásili.
Združenie euroskeptikov EUnie.sk
Združenie euroskeptikov EUnie.sk je občianske združenie založené s cieľom zabrániť schváleniu európskej ústavy na Slovensku.
Judikatúra
Judikatúra je všeobecný názov pre rozhodovaciu činnosť súdov alebo sudcovskú tvorbu práva. Je to súhrn súdnych rozhodnutí, predstavujúcich súdnu prax. Na Slovensku sa precedens ako prameň práva nepoužíva, preto rozhodnutia súdov nie sú záväzné, ale pôsobia len silou presvedčivosti (argumentmi). Vyššie súdy sa snažia, aby nižšie súdy v ich pôsobnosti rozhodovali jednotne. Precedens sa ako záväzný prameň práva používa v anglo-americkej právnej kultúre.
Zachovanie zásady právnej istoty v rámci rozhodovacej činnosti
Pri rozhodovaní konkrétnej veci je sudca povinný vyhľadať, či už bol niekedy rovnaký alebo aspoň podobný prípad niektorým súdom riešený, a ak áno, ako bol rozhodnutý, a je povinný sa riadiť týmto rozhodnutím iného súdu.
Úloha súdnej judikatúry
Základnou úlohou súdnej judikatúry je výklad práva alebo analógia. O výklad práva ide vtedy, ak súdne rozhodnutie interpretuje príslušné ustanovenia hmotného práva na konkrétny prípad a o analógiu ide vtedy, ak sa právo dotvára nad rámec bežného výkladu.
Nejednotná judikatúra
Ide o situáciu, keď o tej istej právnej otázke za rovnakej alebo analogickej skutkovej situácie, rozhodli viaceré súdy odlišne, teda ide o odlišnú rozhodovaciu činnosť všeobecných súdov. V takomto prípade by mal rozhodnúť Najvyšší súd SR a zjednotiť odlišné názory na výklad ustanovení zákona alebo všeobecne záväzných predpisov.
Judikatúra EÚ
Je rozhodovacou činnosťou Súdneho dvora, Všeobecného súdu a špeciálnych súdov. Keďže slovenské zákony nesmú byť v rozpore s právnymi normami EÚ, je v prípade pochybností o rozpore určitého konkrétneho ustanovenia nášho zákona s právnymi normami EÚ, je možné predložiť Súdnemu dvoru EÚ prejudiciálnu otázku ako sa majú vykladať smernice EÚ.
Slovo judikovať pochádza z latinského slova iudex – sudca alebo súdiť. Rozsúdiť spor medzi dvoma stranami alebo odsúdiť niekoho pre trestný čin. Ide teda o rozhodovaciu činnosť vyhradenú výlučne pre sudcov na to splnomocnených Ústavou SR, pričom výsledkom takéhoto rozhodovania je právoplatné rozhodnutie súdu (judikát). Sudcovia musia byť pri rozhodovaní nezávislí a nestranní.
Prejudikovať znamená rozhodnutím otázky určiť postup a riešenie v neskoršom podobnom prípade.
Dekonštrukcia
Dekonštrukcia môže byť:
Arginín
Arginín (skratka Arg alebo R ) alebo kyselina 2-amino-5-guanidinovalérová je aminokyselina. Izomér L -arginín je jednou zo základných proteinogénnych aminokyselín. Je najzásaditejšou proteinogénnou aminokyselinou. Vo vysokých množstvách je prítomný hlavne v protamínoch a v histónoch. Je to esenciálna aminokyselina.
Chemické vlastnosti
Arginín sa bežne pri fyziologickom pH vyskytuje ako amfión. Jeho izoelektrický bod je pri pH 10,76. Arginín podlieha celkom trom disociáciám a jeho hodnoty pKa sú 2,17, 9,04 a 12,48.
Význam
Je dôležitá zložka bielkovín, nevyhnutná pre ľudský organizmus hlavne v detskom veku. Je potrebný pre normálnu činnosť hypofýzy. Spolu s L -ornitínom stimuluje uvoľňovanie rastového hormónu. Je tak isto potrebný pri syntéze bielkovín, pretože je to jedna z proteinogénnych aminokyselín. Arginín ďalej prispieva k tvorbe kolagénu, ktorý je dôležitou súčasťou u väzivových tkanív. Veľký význam má pri vytváraní neuroprenášača oxidu dusnatého (NO), tvorbe a detoxifikácii amoniaku prostredníctvom močovinového cyklu,  biosyntéze polyamínov  či biosyntéze kreatínu, a to u ľudí i v rastlinách. Arginín stimuluje vylučovanie glukagónu, inzulínu a ďalších hormónov (napr. rastového hormónu), pomáha pri liečení rán, pomáha predchádzať raným štádiám tumorigenézy a zlepšuje funkciu kardiovaskulárneho, reproduktívneho, renálneho, imunitného systému a ďalších.
Voľný arginín slúži v mnohých rastlinách ako zásobná a transportná forma dusíka.
Zdroje
Arginín sa prirodzene nachádza v jedlách bohatých na bielkoviny, teda hlavne mäso (kuracie, morčacie, bravčové a iné), ryby, niektoré orechy (napr. vlašské či lieskové) a semienka (napr. tekvicové alebo sezamové), strukoviny (napr. šošovica, sója a cícer), mliečne produkty a celozrnné obilniny (napr. ovos). Morské riasy takisto obsahujú arginín.
Rondel (občianske združenie)
RONDEL je slovenské občianske združenie zamerané na záchranu hradov a príjemné trávenie voľného času, gotický šerm.
Hopmanov pohár 2003
Hopmanov pohár 2003 bol pätnásty ročník Hopmanovho pohára, turnaja zmiešaných družstiev v tenise. Zúčastnilo sa na ňom osem družstiev svetovej skupiny a víťaz regionálnej kvalifikácie. Prvé zápasy sa odohrali 28. decembra 2003 a finálové zápasy 4. januára 2006 na dvorcoch Burswood Entertainment Complex v austrálskom Perthe. Víťazom sa stalo družstvo Spojených štátov, Serena Williamsová a James Blake, ktoré vo finále porazilo družstvo Austrálie. Na turnaji sa zúčastnilo aj družstvo Paraguaja, ktoré v boji o postup do skupiny prehralo s Uzbekistanom.
M25
M25 môže byť:
3326 Agafonikov
3326 Agafonikov je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 20. marca 1985.
Iónia
thumb|Staroveká Iónia.
Geografia
Iónia sa nachádza na stredozápade Malej Ázie, zahrňuje Erythrejský polostrov (gr. Chersonisos tis Erythreas, tur. Karaburun Yarımadası), na juhu Iónia končí pri Halikarnaskom polostrove. Krajom preteká rieka Gediz (gr. Hermos). Kraj hraničí s historickými územiami Aiolis, Lýdia a Kária.
Starovek
Pred príchodom Grékov bola Iónia domovom paleoanatólskeho etnika. Grécky kmeň Iónov sa tu začína usadzovať približne od 13. stor. pred Kr. a prišli sem pravdepodobne z Grécka. Ostrov Lesbos však osídlil kmeň Aiolov. Ióni tu založili mnoho miest a následne sa tu premiešali s pôvodným obyvateľstvom, ktoré tvorilo časť obyvateľstva (fýly) v mestách. Pomiešali sa aj s aiolským obyvateľstvom na niektorých miestach, ako napríklad v Smyrne. Okrem nich sa pomiešali aj s Dórmi a gréckymi Pelasgami, všetko toto obyvateľstvo sa v neskoršom období ionizovalo. Najznámejšie mestá Iónov tu boli Milétos, Smyrna, Priene, Keos Efesos, Kolofon, Lebedos, Teos, Klazomenai, Erythrai, Fokaia, Chios, Samos a aiolská Mytiléné. Iónske mestá sa združili do Iónskeho dodekapolisu. Maloázijskí Gréci z Iónie boli vyspelí, dostávali sa do kontaktu s vyspelými orientálnymi civilizáciami, hlavne s Lýdmi a preto práve tu vzniká klasická grécka antická kultúra. Pochádzal odtiaľto pravdepodobne aj Homér, práve v Iónii sa zrodila grécka literatúra, epos a grécka filozofia. Mesto Milétos patrilo k najvýznamnejším gréckym mestám a bolo najaktívnejšie v gréckej kolonizácii. Miléťania založili mnoho osád po celom Stredomorí. Iónski Gréci však boli v častom ohrození, čelili útoku Kimerčanov, neskôr podľahli Lýdom a nakoniec Perzii, proti ktorej aj povstali (Iónske povstanie). Oblasť bola oslobodená až Alexandrom Veľkým. V nasledujúcej helenisrickej dobe mestá opäť prosperovali, podobne ako aj v rímskej dobe, hoci tu v 1. stor.pred Kr. Gréci pod vedením Mithridata proti Rímu povstali, boli však porazení. Vyspelá kultúra pretrvala aj počas rímskej doby, zvýšila sa prosperita Smyrny, významný bol aj Efesos. Približne od helénistickej doby sa pomenovanie Iónia začalo používať aj na priľahlé územia s mestami ako Sardeis, Magnesia, Filadelfia, Pergamos, Magnesia či Thyatira, nakoľko sa tu usadilo grécke obyvateľstvo a celé územie sa helenizovalo. Od 1. stor. sa tu rozšírilo kresťanstvo, ktoré postupne vytlačilo pohanské kulty.
Turecká doba
{{legend|blue|Gréci}} {{legend|red|Turci}} {{legend|yellow|Albánci}} {{legend|purple|Arumuni}} {{legend|green|Bulhari}}]] V Iónii sa neusadilo veľa tureckého obyvateľstva, ale veľké množstvo Grékov medzi 14.16. stor. prestúpilo na islam a poturčili sa, mnoho Grékov tiež odišlo do Konštantinopolu, iná časť miestneho gréckeho obyvateľstva emigrovala do Epirského despotátu počas nadvlády Európanov v 13. stor. Mnohí Gréci, čo si uchovali svoje náboženstvo a tradície však začali rozprávať po turecky. Situácia sa v prospech Grékov zlepšila medzi 17.18. stor., kedy sa do Iónie prisťahovalo grécke obyvateľstvo z iných končín, hlavne z Egejských ostrovov, Kréty, Cypru a čiastočne aj z Peloponézu. Grékov bolo tak veľa, že moslimské obyvateľstvo postavili do menšiny, splynuli s pôvodným zachovaným gréckym obyvateľstvo a zabránili ďalšiemu poturčovaniu, Iónia ostala opäť grécka. V 14. stor. tu bolo založené mesto Aydin (gr. Aidini), kde sa v nasledujúcich storočiach usadilo asi 10. 000 Grékov hlavne z kraja Epirus. Začiatkom 17. stor. Gréci z Lesbosu založili na pobreží mesto Kydonies (dnes Ayvali), neskôr sa tu usadili aj Gréci až z epirskej dediny Chormovo v kraji Tepelena v dnešnom Albánsku. Začiatkom 17. stor. v Pergame žilo iba 100 pôvodných Grékov, ostatní boli islamizovaní, no v priebehu storočia sa tu usadili Gréci z rôznych končín, hlavne z ostrovov. Mesto Smyrna malo koncom 17. stor. asi 8000 pôvodných gréckych obyvateľov, v polovici storočia to bolo už okolo 30 000 Grékov, ktorí sem prišli z rôznych častí gréckeho sveta, tiež hlavne z ostrovov a ostatnej Anatólie. Noví grécki prisťahovalci zakladali nové mestá ako Sevdikioi, Ajasmati, Dekili, Adamyttio, Lampsakos založené ostrovanmi, či veľkomesto Vurla (tur. Urla), predmestie Smyrny, založené ostrovanmi a Peloponézanmi na mieste starovekých Klazomén. Mesto Chatzileri osídlili hlavne Cyperčania. Títo Gréci splynuli s pôvodným gréckym obyvateľstvom a prebrali tradičnú maloázijskú grécku kultúru. Maloázijskí Gréci z východnej Iónie sa udržali v mestách ako Filadelfia (tur. Alaşehir), Magnisia či Thyatira (tur. Akhisar), mnohí z nich však rozprávali turecky. Iónia patrila medzi najkultúrnejšie miesta Osmanskej ríše, mesto Smyrna patrilo k najmodernejším európskym veľkomestám.
Kultúra
Iónia vždy patrila medzi najvyspelejšie grécke územia. V staroveku sa práve tu zrodila tradičná grécka civilizácia a Iónia sa stala sprostredkovateľom vyspelých kultúr do ostatného Grécka. Orientálne civilizácie sa s Iónmi z Iónie často stretávali, preto aj v mnohých východných jazykoch označenie Yunan (teda Ión) znamenalo Grék. Toto meno sa dnes používa v turečtine, ktorá ho prevzala z perzštiny. Západná Malá Ázia patrila medzi najvyspelejšie územia sveta aj počas stredoveku, v 13. stor. bola Iónia dôležitým územím Nikajského cisárstva, pochádzali odtiaľto mnohé osobnosti. Počas tureckej doby patrilo mesto Smyrna k najmodernejším európskym veľkomestám. V 18. stor. tu boli otvorené tradičné grécke kaviarne známe ako Kafé áman, kde sa združovali speváci a vytvárali sa tu grécke ľudové piesne známe dodnes. Tradičná ľudová hudba Iónie je orientálna, jej korene môžeme hľadať ešte v staroveku, kedy ju vytvorili miestni iónski Gréci pod rôznymi orientálnymi vplyvmi, čo pokračovalo aj počas byzantskej doby. Počas tureckej vlády bola iónska hudba ovplyvnená hudbou egejských ostrovov, nakoľko mnoho Grékov z ostrovov osídlilo Ióniu, naopak z Iónie na ostrovy taktiež prenikali hudobné vplyvy, preto je grécka ostrovná hudba veľmi podobná tej západoanatólskej. Takúto hudbu prevzali aj Turci. V hudbe dominujú hlavne strunové nástroje. Tradičnými ľudovými nástrojmi Iónie sú orientálne mandolíny buzuki, saz, udi, lauto a tiež kanun, santuri (grécky cymbal), husle (gr. violi) a orientálny bubon tumberleki. V pozadí alebo ako sprievod sa niekedy používa aj klarinet (gr. klarina). Tradičné tance sú panhelénsky kruhový syrtos, známy je tzv. Syrtos zo Smyrny (gr. Smyrneikos syrtos, tur. Izmir syrtosu), iné známe tance sú karsilamas, tanec tvárou v tvár či Zeibekiko, voľný mužský tanec. Najobľúbenejším ženským tancom je tzv. tsifetetli (tur. Çiftetelli), čo je typický anatólsky brušný tanec tancovaný Grékyňami, Turkyňami a tiež Arménka. Bohatá hudobná kultúra Iónie poznačila celé moderné Grécko, grécki prisťahovalci v roku 1923 túto hudbu priniesli do Grécka a z nej sa vyvinula tradičná grécka hudba, štýly ako rembetika, laika a syrtaki. Nástroj buzuki je najobľúbenejším gréckym nástrojom a tradičný brušný tanec tsifteteli je dnes najobľúbenejším ženským gréckym tancom. Ženské tradičné ľudové kroje boli bohato zdobené a trblietavé, muži nosili fez (gr. fesi), košeľu (gr. pukamisso) a tmavú suknicu vraka. Vo veľkomestách sa však už začiatkom 18. stor. rozšírila európska móda.
Albé
Albé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Langres (obec)
Langres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bartolomej Očovský
Bartolomej Očovský (*  Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis
Evanjelický kňaz v Banskej Bystrici-Radvani (okolo 1575(?)-1587), senior Zvolenského seniorátu v Banskej Bystrici-Radvani (1583-1587).
Podaleirios
Podaleirios je v gréckej mytológii syn slávneho lekára Asklépia a jeho manželky Épiony.
Podaleirios pochádzal z Tesálie. So svojim bratom Machaónom boli rovnako ako ich otec znamenitými lekármi. Ako aj mnohí iní mladíci aj on bol nápadníkom krásnej Heleny, ktorá si nakoniec za manžela vybrala spartského kráľa Menelaa. Keď po únose Heleny vypukla Trójska vojna, Podaleirios a Machaón po boku stotisícového achájskeho vojska, priviedli k brehom Tróje, z tesálskych miest, Trikké, Ithómé a Oichalie, bojovníkov na tridsiatich lodiach. Na bojisku potom Podaleirios pôsobil vo funkcii lekára, kde medzi inými vyliečil aj zraneného Filoktéta, o ktorom sa vo veštbe hovorilo, že bez jeho luku a šípov, ktoré zdedil po hrdinovi Heraklovi, nie je možné vyhrať vojnu. Bol jedným z tých, ktorí sa v závere vojny dostali v trójskom koni za hradby Tróje a dobyli hrad kráľa Priama.
Na rozdiel od svojho brata, Podaleirios vojnu prežil a usadil sa v kárskom meste Cherronésos obklopenom vysokými horami.
Vulcanodontidae
Vulcanodontidae je čeľaď vyhynutých dlhokrkých dinosaurov. Boli to stredne veľké bylinožravce, ktoré sa v období spodnej jury (pred približne 183 až 175 Ma) vyskytovali na území dnešnej Afriky (Zimbabwe) a Eurázie (Čína a Nemecko). Jedným z hlavných morfologických znakov charakteristických pre túto čeľaď je neobvykle úzka krížová kosť.
Zástupcovia
Do čeľade sú radené tieto rody:
Daniel Očenáš
RNDr. Daniel Očenáš (* 29. máj 1949, Špania Dolina) je astronóm.
Životopis
V roku 1964-1967 študoval na SVŠ v Banskej Bystrici, 1967-1972 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, odbor matematika - fyzika a v roku 1976-1980 štúdium na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave, odbor astronómia, 1981 RNDr. Sprvu pôsobil ako pedagóg v Banskej Bystrici, od roku 1976 pracoval v Krajskej hvezdárni v Banskej Bystrici ako odborný pracovník, vedúci oddelenia, neskôr ako riaditeľ. Od roku 1978 je členom redakčnej rady astronomického populárno-vedeckého časopisu Kozmos, periodika Meteorické správy. Je zakladajúcim členom Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV, v rámci ktorej v súčasnosti vykonáva funkciu tajomníka pobočky v Banskej Bystrici. Od roku 1990 je členom International Meteor Organization (Medzinárodná organizácia pozorovateľov meteorov). Výsledky odbornej a vedeckej astronomickej činnosti publikuje v domácich časopisoch, zborníkoch i v zahraničnej tlači. Je členom Banskobystrického klubu zberateľov minerálov, členom občianskeho združenia Súkromná iniciatíva baníkov v Španej doline a členom Klubu kaktusárov pri Arboréte Borová hora vo Zvolene.
Zoznam operiet podľa abecedy
Zoznam názvov operiet podľa abecedy.
A
Hore
B
Hore
C
Hore
Č
Hore
D
Hore
E
Hore
F
Hore
G
Hore
H
Hore
CH
Hore
I
Hore
J
Hore
K
Hore
L
Hore
M
Hore
N
Hore
O
Hore
P
Hore
Združenie kresťanských spoločenstiev mládeže
Združenie kresťanských spoločenstiev mládeže je občianske združenie zamerané na formovanie mladých kresťansky zameraných ľudí.
Zoznam operiet podľa abecedy
R
Hore
Združenie kresťanských spoločenstiev mládeže
Organizované podujatia
Okrem aktivít nasmerovaných na skupinky mladých ľudí ZKSM organizuje aj rôzne celoslovenské podujatia:
Zoznam operiet podľa abecedy
S
Hore
Š
Hore
T
Hore
U
Hore
V
Hore
W
Hore
Z
Hore
Ž
Hore
3327 Campins
3327 Campins je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 14. augusta 1985.
Dočasná ústava
Dočasnou ústavou je nazývaný ústavný Zákon zo dňa 13. novembra 1918 o dočasnej ústave (zákon č. 37/1918) prijatý Národným výborom. Cieľom tohto zákona bolo čo najskôr po vyhlásení nezávislosti Česko-Slovenska vytvoriť základný zákon, ktorý by v hlavných rysoch upravil princípy fungovania najvyšších štátnych úradov.
Ústava teda definovala tri základné orgány štátu: ústavodárny zbor (Národné zhromaždenie), hlavu štátu (prezident) a predstaviteľov výkonnej moci (vláda). Najsilnejšie postavenie mal parlament, najslabšie prezident, ktorý nemal právo vládu zvoliť, ani odvolať. Česko-Slovensko bolo teda parlamentnou republikou.
Ako najvyšší zákon štátu bola Dočasná ústava nahradená Ústavnou listinou Československej republiky v roku 1920
Bukové vrchy
Bukové vrchy alebo staršie alternatívne Bukové hory môžu byť:
Bukové hory je prírodná rezervácia v Česku, pozri Prírodná rezervácia Bukové hory
Pozemný hokej žien na Letných olympijských hrách 2012
Pozemný hokej žien na Letných olympijských hrách 2012 bol turnaj v rámci multi-športového podujatia, ktorý sa konal v Londýne, v Spojenom kráľovstve, od 29. júla do 10. augusta 2012, za účasti 12 tímov. Bolo to 9-krát, čo sa turnaj žien v pozemnom hokeji konal v rámci Letných olympijských hier. Všetky zápasy sa hrali na londýnskom štadióne Riverbank Arena, ktorý sa vybudoval špeciálne pre olympijský turnaj.
Jediným nováčikom olympijského hokejového turnaja boli Belgičanky. Víťazom sa stali tretíkrát vo svojej histórii Holanďanky, ktoré obhájili titul spred 4 rokov.
Účastníci
náhľad|Zápas žien medzi Čínou a Belgickom
1 Umiestnenie v rebríčku FIH k 30. októbru 2011
2 Britské družstvo zastupuje Anglický národný tím
Villesèque-des-Corbières
Villesèque-des-Corbières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sumisudžima
Sumisudžima je osamote ležiaci skalný útes v Pacifiku medzi ostrovami Aogašima a Torišima. Ostrov je vlastne nad hladinou ležiaci vrchol južnej steny veľkej podmorskej kaldery (priemer cca., výška stien kladery 600), tvorenej prevažne bazaltovými, ryolitovými a andezitovými horninami. V okolí útesu boli v minulosti zaznamenané viaceré podmorské erupcia, posledná v roku 1916.
Nicolas Kiefer
Nicolas Kiefer (* 5. júl 1977, Holzminden, Nemecko) je súčasný nemecký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 6 turnajov ATP v dvojhre.
Lanques-sur-Rognon
Lanques-sur-Rognon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrej Očenáš
Andrej Očenáš (* 8. január 1911, Selce – † 8. apríl 1995, Bratislava) bol hudobný skladateľ, pedagóg.
Allenwiller
Allenwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Andrej Očenáš
Životopis
Absolvoval štúdium na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1930), kompozíciu a dirigovanie na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave (1937), kompozíciu na Majstrovskej škole konzervatória v Prahe (1938), 1978 prof. V roku 19301939 učiteľ v Medzibrode a v Ivanke pri Dunaji, 19391950 referent hudobného vysielania Československého rozhlasu, 19501954 riaditeľ konzervatória, 19551957 tajomník Zväzu slovenských skladateľov, 19571962 šéfredaktor hudobného vysielania Čs. rozhlasu, 19631969 prvý tajomník Zväzu slovenských skladateľov, 19781982 predseda Zväzu čs. skladateľov, súčasne 19421972 pedagóg na konzervatóriu, 19721983 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, 19751979 dekan jej Hudobnej fakulty.
Allenwiller
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.