cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Pitcairnových ostrovov
Nálezy ľudských pozostatkov
Dňa 29. marca 1958 skupina Pitcairnčanov objavila v jaskyni na severovýchodnom pobreží celkom šesť zachovalých kostier, z toho jednu detskú. Rozbehlo sa vyšetrovanie; analýzy nájdených vlasov potvrdili, že išlo o vlasy viacerých osôb s prevažujúcou svetlo hnedou farbou a mali ako európske, tak polynézske prvky. Údiv vyvolával fakt, že kostry boli kompletné a nájdené v úplne inej časti ostrova, než kde boli nachádzané ľudské ostatky predtým; agentúra Reuters vydala správu, že by mohlo ísť o posádku a cestujúcich z lodi Joyita, ktorá sa stratila v roku 1956. Z ostrova boli odnesené len vzorky vlasov, zatiaľ čo kostry boli na žiadosť guvernéra Fidži Pitcairnčanmi pochované. V roku 1991 na ostrov Henderson dorazil vedecký tím vedený Michaelom Brookom. Po osemnásťmesačnej práci tím Michaela Brooka potvrdil, že nájdené ostatky patria pôvodným polynézskym obyvateľom ostrova.
Nálezy trosiek vrakov však naznačujú, že časť kosterných ostatkov nebude patriť len domorodým Polynézanom, ale i nešťastníkom, ktorí na ostrove v neskoršej dobe stroskotali.
Prírodovedný výskum
Mnohé expedície, ktoré zamierili na Pitcairnove ostrovy, sa zastavili i na Hendersone. Prvým vedcom, ktorý Henderson 3. decembra 1825 päť rokov po stroskotancoch z Essexu preskúmal, bol Frederick William Beechey na HMS Blossom. Ďalšie expedície nasledovali roku 1912, 1922 (Whitney South Seas Expedition), 1934 (Mangarevan Expedition), 1986 (Operation Raleigh) a 1987 (Smithsonian Expeditions). Zatiaľ poslednou expedíciou na Hendersone bola Sir Peter Scott Commemorative Expedition v rokoch 1991–1992.
Ducie
Na ostrove Ducie sa zrejme nikdy nenachádzalo trvalé ľudské osídlenie, kvôli neprítomnosti pitnej vody je ostrov prakticky neobývateľný. Ale prítomnosť ostrovnej krysy (Rattus exulans), ktorú polynézski námorníci so sebou na lodiach vozili ako potravu, dokazuje aspoň minimálnu prítomnosť Polynézanov na ostrove.
Ostrov bol objavený 26. januára 1606 portugalským moreplavcom Pedrom Fernandesom de Queirósom. Ducie bol prvý ostrov, na ktorý de Queirósova výprava od svojho odchodu z Callaa 21. decembra 1605 narazila a kapitán ho pomenoval Luna-Puesta. V de Quirosových pamätiach z roku 1609 bol však ostrov premenovaný na La Encarnación (Zmŕtvychvstanie).
Počas svojej expedície v Pacifiku a arktickej oblasti Severnej Ameriky navštívil britský výskumník Frederick William Beechey tiež Pitcairnove ostrovy, Henderson, Pitcairn a 28. novembra 1825 tiež Ducie. Beechey sa na ostrove priamo nevylodil, vyslal však čln preskúmať ostrov; jeho meranie sa stalo základom pre mapu ostrova (British Admiralty Chart No. 1176). Prvým Európanom, ktorý skutočne vstúpil na Ducie, bol 7. decembra 1827 britský prírodovedec a malakológ Hugh Cuming, ktorý na Ducie priplával na lodi Discoverer z Veľkonočného ostrova. Na základe Guano Islands Act, vydaného Kongresom Spojených štátov amerických 18. augusta 1856, sa v roku 1867 ostrov stal predmetom nárokov Spojených štátov. Na pokyn britského konzula na Tahiti R. T. Simonsa roku 1902 z Pitcairnovho ostrova vyplával jeden kuter pod velením kapitána G. F. Jonesea na Oeno, Henderson a Ducie; 19. decembra 1902 bola na Ducie umiestnená plaketa s nápisom: „Tento ostrov je pitcairnskou kolóniou a majetkom britskej vlády“.
Prvou dôkladne pripravovanou vedeckou expedíciou na ostrov Ducie bola Whitney South Seas Expedition z Amerického prírodovedného múzea, ktorej cieľom bolo zozbierať exempláre tichomorských vtáčich druhov. Americkí vedci na ostrov dorazili 19. marca 1922 na škuneri France a na Ducie zostali 12 dní, počas ktorých uskutočnili rozsiahle štúdie tunajších rastlín a živočíchov.
thumb|Pedro Fernández de Quirós, objaviteľ dvoch z Pitcairnových ostrovov
V auguste 1937 sa pri ostrovoch Oeno, Ducie a Henderson objavil britsko-novozélandský ľahký krížnik HMNZS Leander, aby obnovil nároky britskej koruny na tieto územia. Posádka na ostrove Ducie vztýčila Union Jack a nechala tu ďalšiu plaketu. Z paluby lietadla boli získané prvé letecké fotografie ostrova a na podkladoch od U.S.-Navy Hydrographic Office bola zhotovená nová mapa ostrova. V roku 1938 sa ostrov stal administratívne súčasťou Pitcairnových ostrovov.
Na Ducie sa uskutočnilo niekoľko ďalších vedeckých expedícií, napríklad expedícia z amerického Smithsonian Institution v roku 1971, či Sir Peter Scott Commemorative Expedition to the Pitcairn Islands, ktorá sa uskutočnila od januára 1991 do apríla 1992 a ktorej sa zúčastnilo 20 vedcov z rôznych vedeckých odborov.
Vzhľadom na to, že Ducie leží mimo obvyklých námorných trás, býva ostrov málokedy navštevovaný, no pre turistov s vlastnou jachtou je dostupný.
Oeno
Dôkazy o polynézskom osídlení na ostrove Oeno doteraz neboli nájdené. Aj vzhľadom na malú rozlohu ostrova a jeho nehostinnosť, sa jeho dlhodobé osídlenie v minulosti zdá nepravdepodobné. Ale prítomnosť Polynézanov na ostrove bola dokázaná; roku 1858 našla loď Wild Wave čadičovú čepeľ z tešlice, pochádzajúcu z ostrova Mangareva vzdialeného 500 kilometrov. Tento nález, dnes umiestnený v Bishop Museum v Honolulu, dokazuje kontakty medzi obyvateľmi Pitcairnových a Gambiersových ostrovov.
thumb|left|Satelitná snímka ostrova Oeno
Veľa lodí sa stalo obeťou ostrých koralových útesov okolo ostrova Oeno, napríklad Khandeish v roku 1875, Oregon o osem rokov neskôr, či Bowdon v roku 1893. Dramatický je príbeh americkej lode Wild Wave kapitána Josiaha Knowlesa, ktorá na útesoch stroskotala 15. marca 1858. Wild Wave, cestou zo San Francisca do Valparaísa s drahým nákladom, vrátane zlatých mincí v hodnote 18 000 amerických dolárov, narazila na útesy Oena o polnoci 15. marca 1858 a počas niekoľkých minút bola plná vody. Tridsaťčlennej posádke a desiatim cestujúcim sa podarilo zachrániť na ostrove spolu s niekoľkými životne dôležitými vecami, ale aj so zlatom. Keď stroskotanci zistili, že sa nachádzajú na neobývanom ostrove mimo akejkoľvek námornej trasy, kapitán Knowles spolu s piatimi ďalšími námorníkmi v malom člne podnikol cestu na Pitcairnov ostrov. Potom čo kapitán Knowles s ostatnými v člne dorazil na Pitcairnov ostrov, zistil, že obyvatelia ostrov opustili, pretože sa roku 1856 presťahovali na ostrov Norfolk. Z materiálu nájdeného v opustených obydliach námorníci postavili nové plavidlo. 23. júla kapitán s dvoma námorníkmi a zlatým pokladom vyplával z Pitcairnu na člne John Adams, zatiaľ čo ostatní muži zostali na ostrove. Knowles podnikol 2000 kilometrov dlhú plavbu až na ostrov Nuku Hiva, kam sa doplavil 4. augusta. Nuku Hiva bol súčasťou Marqueskych ostrovov, patriacich Francúzom. Tam stroskotancom pomohla americká vojnová loď USS Vandalia, ktorá vyzdvihla námorníkov z Pitcairnu i stroskotancov na Oene, kde zatiaľ jeden z nich zomrel a previezla zachránených na Tahiti.
Rovnako, ako v prípade Hendersonu a Ducie, z rozkazu britského konzula na Tahiti R. T. Simonsa na Oene 10. júla 1902 zakotvil britský kuter pod velením kapitána G. F. Jonesa,, ktorého posádka na ostrove vztýčila britskú vlajku a zanechala tam plaketu s nápisom: „Tento ostrov je pitcairnskou kolóniou a majetkom britskej vlády“. Administratívne bol k Pitcairnovým ostrovom pripojený v roku 1938.
V súčasnosti na ostrov pravidelne raz za rok prichádzajú vo svojich otvorených člnoch s hliníkovým dnom Pitcairnčania, aby ho skontrolovali a strávili tam pár dní rybárčením a relaxačným kúpaním, pretože na Pitcarnovom ostrove žiadne piesočné pláže nie sú (preto sa ostrovu Oeno tiež niekedy hovorí Holiday Island či Sandy Island). Ostrov Oeno nie je trvalo obývaný, ale Pitcairnčania si na hlavnom atole postavili chyže z paliem, v ktorých sa počas svojich pobytov zdržujú. Pitcairnčania tiež na ostrove vykopali zdroje pitnej vody, ktorú potom čerpajú do nádrží.
Elizabeth Garrettová Andersonová
Dr. Elizabeth Garrettová Andersonová, MD (* 9. jún 1836, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 17. december 1917, Aldeburgh) bola anglická lekárka a feministka, prvá žena, ktorá získala lekárske vzdelanie v Spojenom kráľovstve.
Biéville
Biéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Káder Atlanty Thrashers na začiatku sezóny 2008/2009
Stav k 7. novembru 2008
NGC 3882
NGC 3882 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. apríla 1834.
Heineken Open 2011
Heineken Open 2011 sa konal v dňoch 10. - 15. januára v novozélandskom Aucklanda na otvorených kurtoch s tvrdým povrchom. Titul v dvojhre získal Španiel David Ferrer, ktorý vo finále porazil Argentínčana Davida Nalbandiana. Titul v štvorhre získal pár Marcel Granollers Pujol a Tommy Robredo, ktorý si vo finále poradil s párom Johan Brunström, Stephen Huss.
Dvojhra mužov
🇪🇸 David Ferrer vs. 🇦🇷 David Nalbandian ,
Štvorhra mužov
🇪🇸 Marcel Granollers Pujol / 🇪🇸 Tommy Robredo vs. 🇸🇪 Johan Brunström / 🇦🇺 Stephen Huss, (6)
Timanthes
Timanthes alebo Timanthés (Timanthes, iný prepis: Timanthés) môže byť: Timanthes môže byť aj:
Jean Piaget
Jean Piaget (* 9. august 1896, Neuchâtel, Švajčiarsko – † 10. september 1980, Ženeva) bol švajčiarsky psychológ, biológ a epistemológ. Je zakladateľom operacionálnej teórie intelektu, genetickej psychológie a genetickej epistemológie. Prednášal na ženevskej, lausannskej a parížskej univerzite.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Štafeta žien na 4 × 6 km
Preteky štafiet žien na MS v biatlone 2013 sa uskutočnili 15. februára 2013. 25 štátov súťažilo na okruhu 4 x 6 km.
Výsledky
Preteky začali o 17:15.
Mark Harmon
Thomas Mark Harmon (* 2. september 1951, Burbank, Kalifornia, USA) je americký herec známy hlavne svojou rolou vyšetrovateľa Leroya Jethra Gibbsa v seriáli NCIS: Námorný vyšetrovací úrad.
Biografia
Narodil sa v Burbanku v Kalifornii. Jeho otec Tom Harmon bol hráčom bejzbalu a tiež rozhlasovým hlásateľom. Jeho matka Elyse Knox je bývalá herečka. Mark má dve sestry Kelly a Kristin. V roku 1987 sa oženil s herečkou Pam Dawber, s ktorou má dvoch synov.
V roku 1986 ho časopis People vyhlásil za najpríťažlivejšieho muža planéty. Navštevoval štátnu univerzitu (University of California, Los Angeles), kde bol úspešným hráčom futbalu a obdržal cenu najlepšieho hráča univerzitných tímov. Harmon si zahral v mnohých filmoch. Medzi najznámejšie patrí Pevnosť (The Presidio), Na večné časy (For All Time), Po sľube (After the Promise), Nenechám ťa odísť (And Never Let Her Go), Tajomstvo pod vodou (Magic in the Water), Honba za slobodou (Chasing Liberty) a mnoho iných.
Juan Sebastián Verón
Juan Sebastián Verón (* 9. marec 1975, La Plata, Argentína) je bývalý argentínsky profesionálny futbalista, ktorý hrával na poste stredopoliara. V súčasnosti je prezidentom klubu Estudiantes de La Plata.
Verónova kariéra začala v Estudiantes, pokračovala v Boca Juniors, a neskôr v talianskej Serie A, kde hral za viaceré kluby (Vyhral scudetto v drese SS Lazio a Interu, a Pohár UEFA v drese Parmy), neskôr v Anglicku, v Manchester United a Chelsea. V roku 2006, Verón sa vrátil do Estudiantes, kde bol kapitánom tímu.
Kariéru za nárdoné mužstvo ukončil v roku 2010.
Arnold Bobok
Arnold Bobok (* 4. apríl 1876, Slovenská Ľupča† 31. október 1924, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, politik.
Životopis
Jeho otec Michal Bobok, jeho matka Mária rod. Kmeťová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1899 absolvoval štúdium teológie na Ústrednom seminári v Budapešti. Pôsobil v Banskej Bystrici ako prefekt a špirituál malého seminára, od roku 1901 bol profesorom filozofie a dogmatiky diecézneho seminára, neskôr jeho riaditeľ, od roku 1905 riaditeľ biskupskej kancelárie, od roku 1910 katedrálny kazateľ, od roku 1915 hlavný inšpektor rímskokatolíckych cirkevných škôl v diecéze, v rokoch 19181919 riaditeľ strednej dievčenskej školy a od roku 1920 kanonik.
Pred rokom 1918 príslušník hungarofilskej skupiny slovenského katolíckeho kňazstva, spoluzakladateľ s predseda kresťanskosocialistického robotníckeho spolku, v rokoch 19071909 hlavný redaktor jeho orgánu Naše noviny. Po roku 1918 funkcionár HSĽS, presadzoval jej program autonómie Slovenska. Prispieval do náboženských a do novín politického katolicizmu, maďarského pedagogického časopisu Alkotmány, do slovenčiny preložil prácu B. Molnára obsahujúcu modlitby a poučenia pre vojakov. V rokoch 19201924 poslanec NZ a podpredseda poslaneckého klubu Slovenskej národnej strany, od roku 1919 podpredseda Matice slovenskej. Po jeho smrti sa poslaneckého mandátu ujal Jozef Sivák.
Timanthes z Kleón
Timanthes (Timanthes, iný prepis: Timanthés) bol v roku 456 pred Kr. olympijským víťazom v pankratiu.
Timanthes z Kleón zvíťazil v pankratiu na 81. olympijských hrách v roku 456 pred Kr. Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Lygdamis zo Syrakúz. Pankration bol pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.
V druhom storočí navštívil Olympiu grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že sochu Timanthea videl v posvätnom okrsku olympijskej Altidy. Podľa nápisu na podstavci, tvorcom tejto sochy bol sochársky majster Myrón z Atén. O Timantheovi sa hovorilo, že zomrel za týchto okolností: prestal už s tréningom, ale ešte stále skúšal svoju silu každodenným napínaním veľkého luku. Potom sa odsťahoval a o cvičenie s lukom sa nestaral. Keď sa vrátil, nevedel už luk napnúť, preto zapálil drevenú hranicu a vrhol sa do jej plameňov. Pausanias poznamenal, že kedykoľvek ľudia niečo podobné vykonali či v budúcnosti vykonajú, takýto čin sa vždy bude pokladať skôr za záchvat šialenstva ako za odvahu či hrdinstvo.
Junior Eurovision Song Contest
Junior Eurovision Song Contest (🇫🇷, slov. Detská eurovízna pesničková súťaž alebo skrátene Detská Eurovízia) je medzinárodná spevácka súťaž organizovaná Európskou vysielacou úniou (EBU), každoročne od roku 2003. Súťažiť môžu iba členské krajiny EBU. Koná sa v rôznych európskych mestách.
Súťaž je podobná Eurovision Song Contest. Každá zúčastnená krajina pošle pieseň, ktorej interpreti sú vo veku od 9 do 14 rokov. Pieseň musí byť originálna a trvať 2 minúty 30 sekúnd. Víťazom súťaže sa stane tá pieseň, ktorá dostane najviac hlasov. Medzi rokmi 2003 a 2005 mali diváci na hlasovanie len 10 minút. Zisky z diváckeho hlasovania v rokoch 2007 a 2008 boli darované UNICEF. Od roku 2016 diváci viac nemajú právo hlasovať, víťaz sa bude rozhodovať na základe hlasov dospelej poroty a detskej poroty.
Okrem zúčastnených bola súťaž vysielaná v mnohých ďalších krajinách, vrátane Austrálie, Estónska, Fínska, Nemecka a Izraela. Od roku 2006 je súťaž vysielaná naživo na internete prostredníctvom oficiálnych internetových stránok súťaže.
Pôvod a história
Počiatky súťaže sa datujú od roku 2000, kedy dánske rádio usporiadalo detskú pesničkovú súťaž. Regionálny rozmer súťaže bol v roku 2002 rozšírený o ďalšie Škandinávske štáty. Vznikla Melodi Grand Prix Nordic s krajinami Dánsko, Nórsko a Švédsko. Neskôr tento nápad prevzala EBU a rozhodla, že vznikne (ešte ako pracovný názov) Eurovision Song Contest for Children (Eurovízna pesničková súťaž pre deti) alebo Children's Eurovision Song Contest (Detská eurovízna pesničková súťaž). Súťažiť mohli členské krajiny EBU. Prvým usporiadateľom Junior Eurovision Song Contest bolo Dánsko. Druhý ročník čelil problému s miestom konania súťaže. Súťaž sa pôvodne mala konať vo Veľkej Británii v Manchestri. ITV potom oznámila, že v dôsledku finančnej tiesne a plánovacích dôvodov sa súťaž nemôže konať vo Veľkej Británii. EBU rozhodla o pridelení súťaže Chorvátsku. Jedným z dôvodov bolo, že Chorvátsko vyhralo prvý ročník. Súťaž sa mala konať v Záhrebe, ale neskôr sa ukázalo, že HRT 'zabudla' rezervovať miesto, kde by sa súťaž uskutočnila. Tento problém sa vynoril len 5 mesiacov pred plánovaným začiatkom súťaže. Nakoniec Junior Eurovision Song Contest v roku 2004 usporiadala Nórská televízia NRK v Lillehammeri.
EBU kvôli problémom z roku 2004 vyhlásila ponuku na usporiadanie JESC 2005 už v roku 2004. Ako prvé sa prihlásilo Belgicko, ktoré práva nakoniec aj získalo.
Slovensko a Junior Eurovision Song Contest
Slovenská televízia sa o účasť pokúšala už v roku 2003, avšak neúspešne. Súťaž vtedy prešla cez limit počtu krajín. Pôvodný limit 16 bol prekročený o 2 krajiny. Európska vysielacia únia sa rozhodla že účastníkov vyžrebuje, ale Slovenská televízia a Nemecká televízia sa zo súťaže stiahli. Nemecko sa o účasť neúspešne pokúšalo ešte niekoľkokrát.
Formát
Formát súťaže zostal relatívne nezmenený v priebehu celej svojej histórie. Tento formát sa skladá z, po sebe idúcich živých hudobných vystúpení mladých umelcov. EBU tvrdí, že cieľom programu je "podporiť mladých talentov v oblasti populárnej hudby"
Program bol vysielaný vždy v sobotu večer na konci novembra/ začiatku decembra a trval približne dve hodiny a pätnásť minút.Ale teraz od roku 2016 sa súťaž prvýkrát konala v nedeľu a trvala približne dve hodiny a 45 minút.
Tradične sa súťaž začína slávnostným otvorením, v ktorom sú umelci privítaní na akcii, hostitelia povedia zopár poznámok, zrekapitulujú piesne ktorým môžu diváci posielať hlasy, vystúpenie všetkých piesní, interval akt, po ňom je ukončené SMS hlasovanie, nasledujú výsledky diváckeho hlasovania alebo výsledky poroty, vyhlásenie víťaza a nakoniec repríza víťaznej piesne. Na niektorých miestach kde sa show vysiela sa môže televízia odhlásiť zo siete na niekoľko minút a do vysielania dá reklamný break.
Súťaž vždy moderujú dvaja moderátori, jeden muž a jedna žena. Títo sa pravidelne objavujú na pódiu alebo v Green Room. Moderátori sú tiež zodpovední za prijímanie bodov od jednotlivých krajín.
Junior Eurovision Song Contest je síce modelovaný na formáte Eurovision Song Contest, ale existuje zopár výrazných rozdielov ktoré sú jedinečné pre JESC. Napr. zatiaľ čo hlavné hlasy musia byť spievané naživo, sprievodné hlasy môžu byť zaznamenané na disku a púšťané cez reproduktory. V každej krajine musí existovať národné kolo (výnimku vydáva EBU v prípade ak televízia nie je schopná stihnúť národné kolo alebo pri inom dôvode). Od roku 2005 dostane každý súťažiaci automaticky 12 bodov aby sa zabránilo tomu že niekto dostane nula bodov. Aj keď končí súťažiaci s 12 bodmi, prakticky bol bodový príjem nulový.
ATTESA
ATTESA (skratka z Advanced Total Traction Engineering System for All-Terrain) je systém pohonu 4 × 4, ktorý používajú niektoré automobily značky Nissan, vrátane niekoľkých modelov značky Infinity.
Junior Eurovision Song Contest
Kto môže súťažiť
Pieseň musí byť písaná a spievaná v národnom jazyku (alebo v jednom z národných jazykov) krajiny ktorú zastupuje. Umelci musia byť štátnymi príslušníkmi tejto krajiny alebo musia žiť v tejto krajine aspoň dva a pol roka. Pôvodne bola súťaž pre deti vo veku od 8 do 15 rokov, ale od roku 2007 vekové rozmedzie znížili. Od roku 2007 do 2015 bola súťaž pre deti vo veku od 10 do 15 v deň súťaže a od roku 2016 sa to zmenilo na od 9 do 14 rokov. Pieseň prihlásená do súťaže nemôže byť pred tým verejne prezentovaná a musí trvať 2 minúty 30 sekúnd až 2 minúty 45 sekúnd. Pravidlo o tom, že umelec tiež nesmie mať skôr vydanú hudbu bol aktívny 2003 - 2006. Toto pravidlo bolo v roku 2007 zrušené a umožňuje tak už skúseným spevákom a kapelám byť v súťaži. V dôsledku toho sa NRK rozhodla odstúpiť zo súťaže. Od roku 2008 je dovolené dospelým pomáhať pri písaní piesne. Predtým museli byť všetci spisovatelia vo veku od 10 do 15 rokov.
ATTESA
Je podobný systémom pohonu 4 × 4 ostatných automobiliek, pričom krútiaci moment prechádza z prevodovky do stredového viskózneho samosvorného diferenciálu, ktorý ho rozdeľuje na predný diferenciál a hnacím hriadeľom na zadný diferenciál.
Junior Eurovision Song Contest
Súťažiaci
Iba aktívny člen EBU má povolené zúčastniť sa a hlasovať v súťaži, hoci súťaž bola vysielaná aj v niekoľkých krajinách ktoré sa nezúčastňujú.
Uvedené sú všetky krajiny, ktoré sa súťaže zúčastnili aspoň rok. Sú pri roku kedy sa prvýkrát zúčastnili:
Saint-Pierre-Roche
Saint-Pierre-Roche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
HK Lokomotíva Nové Zámky
HK Lokomotíva Nové Zámky je slovenský hokejový klub z Nových Zámkov.
História
TJ bola založená 25. augusta 1965. Združovala tri športy: ľadový hokej, stolný tenis a RTVŠ. V roku 1974 bola vybudovaná umelá ľadová plocha i v Nových Zámkoch. V roku 1986 sa muži stali účastníkmi II. SNHL. Od sezóny 2006/07 je klub účastníkom 1. hokejovej ligy.
Mezihoří (okres Klatovy)
Mezihoří je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 67 obyvateľov, z toho 34 mužov a 33 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 42,8 roka, ženy 38,7 roka).
NGC 3883
NGC 3883 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
La Neuville-lès-Wasigny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 159 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
1424 Sundmania
1424 Sundmania je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 9. januára 1937.
Okno (jaskyňa)
Okno je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Biniville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chránených území v okrese Benešov
Toto je zoznam chránených území v okrese Benešov aktuálny k januáru roku 2017, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Benešov.
1425 Tuorla
1425 Tuorla je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil K. Inkeri 3. apríla 1937.
Varieta
Varieta alebo odroda môže byť:
Varieta môže byť aj:
Odroda môže byť aj:
Saint-Priest-Bramefant
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3884
NGC 3884 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Králiky
Králiky sú obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica.
Vandali
thumb|Sťahovanie Vandalov v rokoch 100 – 500 Vandali boli východogermánsky kmeň. Okolo roku 100 pred Kr. sídlili v Jutsku a na dolnom toku Odry. V roku 406 vylúpili rímsku Galiu, v roku 409 vpadli do Hispánie (názov Andalúzia je od Vandalúzia), v roku 429 založili v rímskych provinciách v Mauritánii nezávislé kráľovstvo. Dobyli Sicíliu a Korziku, v roku 455 vyplienili Rím (odtiaľ pojem vandalizmus).
V roku 534 bola ríša Vandalov dobytá a pripojená k Byzantskej ríši a poslední Vandali presídlení do Malej Ázie.
Externé zdroje
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Paul Capdeville
Paul Capdeville (* 2. apríl 1983, Santiago, Čile) je súčasný čilský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Kvetnicové pliesko
Kvetnicové pliesko je maličké jazierko na prostrednom stupni Velickej doliny. Dlhé roky bolo len periodickou mlákou a začalo strácať svoj význam. Dokonca v júni 1958 vyschlo. Aj v týchto rokoch sa nečas podpisuje na jeho periodicite. Nachádza sa v nadmorskej výške nad Velickým vodopádom. Je to rašelinové jazierko, podľa geografov je len skromným pozostatkom veľkého morénového jazera.
Turistika
Okolo plesa vedie turistický chodník po zelenej turistickej značke zo Sliezskeho domu na Poľský hrebeň.
La Romagne (Ardennes)
La Romagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Bion (Manche)
Bion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
La Romagne (Ardennes)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 129 obyvateľov (2009).
Bion (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
La Romagne (Ardennes)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Bion (Manche)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Július Bulla
Július Bulla (* 16. august 1921 Slovenská Ľupča – † 15. december 1999) bol slovenský herec.
Životopis
Pôv. úradník. V r. 1949-1958 člen činohry DJGT vo Zvolene, a 1964-1984 vedúci A-divadla v Bratislave. Ochotníckej činnosti sa venoval v rodisku a v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici. Sklon k veselohernému herectvu ho priviedol do kabaretného divadla v Trnave, ktorého bol spoluzakladateľom. Hral vo filmoch Drevená dedina, Majster kat a i.
Balduin IV. (Jeruzalem)
thumb|Balduin IV.
Balduin IV. (* 1161 - † 1185, Jeruzalem) bol jeden z kráľov Jeruzalemského kráľovstva (vládol 1174 - 1185). Bol synom Amalricha, jeruzalemského kráľa a Agneši de Courtenay.
Vo veku asi 10 rokov sa u neho prejavili prvé príznaky malomocenstva (biele škvrny a necitlivé miesta na koži), napriek tomu nastúpil mladý kráľ po smrti svojho otca na jeruzalemský trón. Mal iba 13 rokov. Regentstvo prevzal Raimond, gróf z Tripolisu, franský rytier známy svojou statočnosťou. V roku 1177, už vo veľmi pokročilom štádiu choroby a takmer neschopný samostatného pohybu, sa zúčastnil na boji so Saladinom o Jeruzalem. Saladin bol vo veľkej početnej presile, pretože väčšina križiackeho vojska sa v tom čase sústredila na obranu Askalonu. Balduin však bitku vyhral a Saladin skoro prišiel o život. Bola to však jeho posledná vojenská porážka.
NGC 3885
NGC 3885 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
1426 Riviera
1426 Riviera je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavila francúzska astronómka Marguerite Laugierová 1. apríla 1937.
Funkstep
Funkstep (ˈfʌŋkstɛp) je štýl elektronickej tanečnej hudby a zároveň subžáner drum and bassu, dubstepu a takisto funky housu.
Mlýnské Struhadlo
Mlýnské Struhadlo je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji, severovýchodne od mesta Klatovy.
Funkstep
História
Od vzniku dubstepového hnutia v roku 2001, si funkstep získal viacero poslucháčov. Svoju formu si vytvoril do roku 2012 spojením prvkov žánrov dubstep, drumstep, drum and bass, funky house a electro house.
Mlýnské Struhadlo
K 1. januáru 2006 tu žilo 50 obyvateľov, z toho 29 mužov a 21 žien, pričom priemerný vek v obci je 49,6 rokov (muži 44,5 rokov, ženy 56,6 rokov).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1437.
Plameňová skúška
Plameňová skúška je jeden z chemických postupov na určenie prítomnosti niektorých iónov. Každý prvok má svoje charakteristické emisné spektrum. Podľa energie, ktorú potrebujeme na exitáciu elektrónu vo valenčnej sfére, vieme určiť frekvenciu svetla a z neho farbu svetla. Keď sa excitovaný elektrón vráti späť do základného stavu, uvoľní sa energia vo forme svetla.
kde
Iné projekty
.
Petschkov palác
náhľad|Petschkov palác Petschkov palác (Pečkov palác, Pečkárna) je novoklasicistická budova na Ulici Politických väzňov č. 20 v Prahe. V rokoch 1923 – 1929 ho dal postaviť, podľa návrhov architekta Maxa Spielmanna, bankár dr. Julius Petschek ako Bankovní dům Petschek a spol.
Dejiny
Hoci budova má historizujúci vzhľad, ide o vo svojej dobe modernú železobetónovú stavbu, ktorá bola plne klimatizovaná, disponovala potrubnou poštou, telefónnou ústredňou, tlačiarňou, dosiaľ funkčnými paternostermi a samozrejme i masívnymi trezormi v suteréne. Klimatizácia bola, podľa pamätníkov, umiestnená vo vykachličkovanej miestnosti v ktorej trvalo kvapkala voda na veľkú kamennú dosku odspodu nahrievanú plynovými horákmi. Z týchto miestností bol vzduch rozvádzaný dutinami v stenách. V niektorých miestnostiach sú dodnes zachované ozdobné „výdychové“ mriežky na stenách. Taktiež existujú viditeľné vstupy do potrubnej pošty a údajne zdvojené stropy umožňujúce práce na inštaláciách bez veľkého búrania muriva. Pred okupáciou rodina Petschkovcov včas pochopila aké nebezpečenstvo jej od nacistických vládcov hrozí, a dom pred svojou emigráciou predala.
Petschkov palác ako sídlo gestapa 1939 – 1945
Pre členov odboja bol Petschkov palác známy ako „Pečkárna“. Počas druhej svetovej vojny, hneď po okupácii, zabrala túto budovu nemecká tajná štátna polícia (gestapo) a zriadila si tu svoj hlavný úrad Protektorátu Čechy a Morava.
Gestapo tu uskutočňovalo smutne známe výsluchy a mučenie českých vlastencov a odbojárov. Zastupujúci ríšsky protektor Reinhard Heydrich tu dal zriadiť stanný súd, ktorý vo väčšine prípadov odsúdených posielal na popravu, alebo do koncentračných táborov. Veľa vlastencov bolo umučených i priamo v priestoroch tohto paláca. Toto smutné obdobie pripomína pamätná tabuľa umiestnená na nároží budovy.
Osud budovy po roku 1945
Po vojne v roku 1948 palác získalo Ministerstvo zahraničného obchodu, teraz tu sídli Ministerstvo priemyslu a obchodu ČR. V roku 1989 sa budova stala Národnou kultúrnou pamiatkou.
La Sabotterie
La Sabotterie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 80 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Priest-des-Champs
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piotr Alexejevič Veličko
Piotr Alexejevič Veličko (* 1911, Čubar, Ruské impérium – † 1984) bol dôstojník Červenej armády, partizánsky veliteľ.
Život
Do roku 1935 pracoval ako učiteľ. Po štúdiu na vojenskom tankovom učilišti v Ulianovsku a neskôr Vojenskej akadémie M. Frunzeho, roku 1938 pridelený k tankovým vojskám na Ďalekom východe ZSSR. Po nacistickom vpáde bojoval na východnom fronte. V roku 1942 pridelený k 15. výsadkovej brigáde, účastník bojov na Severozápadnom fronte, v ktorých bol ranený. V rokoch 1943 - 1944 bojoval v rámci partizánskeho zväzku M. Naumova ako veliteľ diverznej skupiny. Od roku 1944 veliteľ 11-člennej organizátorskej partizánskej skupiny vysadenej v noci z 25. na 26. júla 1944 pri Liptovskej Osade. Bola to prvá skupina sovietskych partizánov vyslaná Ukrajinským štábom partizánskeho hnutia na Slovensko. V auguste 1944 sa premiestnil do Kantorskej doliny a nadviazal spojenie s ilegálnym odbojom a dôstojníkmi slovenskej armády a už existujúcim partizánskym oddielom Viliama Žingora, do ktorého sa včlenil. Táto jednotka mala už za niekoľko dní vyše 1000 mužov. Vo svojom štábe v Sklabini 13. augusta 1944 rokoval s Jánom Golianom o spolupráci s povstalcami a príprave povstania. O výstrojovanie tejto jednotky sa starala protifašisticky naladená posádka z Martina. Partizáni ale zatiaľ nemali proti komu bojovať, z toho bol dosť prekvapený aj sám Veličko. Bolo zrejmé, že pred vysadením prvej organizátorskej skupiny, nemal Partizánsky štáb v Kyjeve celkom jasné predstavy o dianí na Slovensku.
Jednotky pod jeho velením zišli 21. augusta 1944 z Kantorskej doliny a v Sklabini opäť vyhlásili Česko-Slovenskú republiku, a to aj napriek tomu, že ubezpečil organizátorov povstania, že nebude bez ich súhlasu podnikať žiadne akcie. Sám Veličko prisľúbil Golianovi, že so svojimi jednotkami udrží Turiec tri týždne proti dvom nemeckým divíziám. Pre to, aby izoloval Turiec, vyhodil do vzduchu strečniansky, kraľoviansky a štubniansky tunel, čo neskôr samotným povstalcom sťažilo zásobovanie. Finančne sa zásobil prepadom fabriky v Turanoch. Počas SNP sa stal veliteľom 1. československej brigády M. R. Štefánika. Napriek predošlým ubezpečovaniam, nebol schopný Piatej taktickej skupine ani len zaistiť jej pravé krídlo severne od Váhu v Strečnianskej tiesňave a zaoberal sa viac súkromnými záležitosťami ako bojom na fronte. Toto jeho sabotovanie obrany pri Strečne, urýchlilo pád povstaleckej obrany v oblasti. Patril k najvýznamnejším partizánskym veliteľom v SNP a podstatnou mierou sa zaslúžil o jeho vyprovokovanie.
Po vojne pracoval v Kyjeve, v rokoch 1950 - 1958 na výstavbe železníc v severných oblastiach ZSSR. Od roku 1958 invalidný dôchodca v Charkove.
Vyznamenaný Leninovým radom, dvakrát Radom červenej zástavy, Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1945), Radom SNP I. triedy (roku 1945) ako aj ďalšími sovietskymi a česko-slovenskými medailami. Je taktiež čestným občanom Žiliny, Martina, Ružomberka, Liptovského Mikuláša a iných menších obcí.
Dmitrij Ivanovič Pisarev
náhľad|Dmitrij Ivanovič Pisarev Dmitrij Ivanovič Pisarev (1840 - 1868) ruský revolučný publicista, literárny kritik a filozof. Spolupracovník a ideový vedúci časopisu „Russkoje slovo“ (od 1861). Zastával teóriu „chemickej“ cesty revolúcie - postupných sociálnych premien (vzdelávanie ľudu, zvyšovanie produktivity práce, zlepšovanie životných podmienok más).
1427 Ruvuma
1427 Ruvuma je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 16. mája 1937.
Dušan Brucháč
Dušan Brucháč (* 30. máj 1923 Slovenská Ľupča – † 11. apríl 1988 Bratislava) bol lekár-gynekológ, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Ľudovít Brucháč, jeho matka Anna rod. Markušovská, jeho manželka Viera rod. Krseková.
Životopis
Navštevoval ľudovú školu v Slovenskej Ľupči (1929-1935), študoval na gymnáziu v Prešove (1935-1944), na Lekárskej fak. UK v Bratislave, kde v roku 1950 získal titul MUDr.. V roku 1960 získal titul CSc., v roku 1961 doc., v roku 1974 univ. prof. Absolvoval študijné cesty a pobyty v ZSSR, Holansku, Francúzsku, Mexiku a Mongolsku. V rokoch 1950-1951 pôsobil ako asistent na gynekologicko-pôrodníckej klinike Lekárskej fakulty UK v Bratislave, neskôr ako interný ašpirant v Ústave pre starostlivosť o matku a dieťa v Prahe; od roku 1976 vedúci Katedry gynekológie a pôrodníctva II. a prednosta II. gynekologicko-pôrodníckej kliniky Lekárskej fakulty UK v Bratislave.
Popredný slovovenský gynekológ a pôrodník, jeden zo zakladateľov a budovateľov II. gynekologicko-pôrodníckej kliniky v Bratislave. Popri pedagogickej práci sa venoval vedeckovýskumnej činnosti, zameriaval sa na problematiku fyziológie a patológie pôrodníctva, skúmal vplyv barbiturátov na priebeh tehotnosti, rozpracoval metódy a postupy pri zbezbolestňovaní pôrodu. Zaoberal sa zavádzaním elektrografických, endoskopických, sonografických a laboratórnych vyšetrovacích metód do gynekologickej praxe. Autor a spoluautor odborných prác, vysokoškolských učebníc, vyše 80 vedeckých štúdií, ktoré publikoval v odborných časopisoch a zborníkoch. Jeden zo zakladateľov Dunajských kongresov gynekológov, zúčastnil sa na tvorbe dvoch zdravotníckych filmov. Aktívny účastník SNP, redaktor a hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Hlavný odborník pri Ministerstve zdravotníctva pre gynekológiu a pôrodníctvo, funkcionár Čs.lekárskej spoločnosti J.E. Purkyňu, predseda Slovenskej gynekologicko-pôrodníckej spoločnosti.
NGC 3886
NGC 3886 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 9. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Modrava
Modrava je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 69 obyvateľov, z toho 37 mužov a 32 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 37,6 roka, ženy 40,2 roka).
Biville
Biville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Miloš Cambel
Miloš Cambel (* 14. jún 1901 Slovenská Ľupča † 14. november 1958 Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a protifašistický bojovník.
Biville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloš Cambel
Životopis
V roku 1912-1916 študoval na gymnáziu, 1916-1920 na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Učiteľ v Slovenskej Ľupči, Hiadeli, Čiernom Balogu, Sásovej, Rudlovej, 1928-1932 na meštianskej, 1947-1958 na základnej škole v Banskej Bystrici. Účastník ilegálneho protifašistického boja, v júni 1944 zorganizoval 17-člennú skupinu študentov, ktorá sa pripravovala na ozbrojený boj. V polovici septembra 1944 sa na jej základe sformoval vyše 200-členný Vysokoškolský strážny oddiel. Pri ústupe SNP do hôr padol 2. novembra 1944 v priestore Prašivej do zajatia, väznený v Banskej Bystrici, 28. novembra odvlečený do zajateckého tábora Altenburg, odkiaľ sa vrátil po oslobodení. Funkcionár spoločenských organizácií.
Íl
Íl je sediment, nespevnená usadená hornina, zložená z viac ako 50 % ílovitej zložky. Tvoria ju ílové minerály a zrná pelitovej frakcie s veľkosťou jednotlivých zŕn pod 2 μm (resp. 4 μm). Hornina môže mať rôznou farbu závislú na obsahu prímesí. Íly s 25 – 75 % vápenatej prímesi sú označované ako sliene. Íly s významnou prímesou kalcitu a piesku sa označujú ako šlíry. Spevnením ílu vzniká ílovec a ílovitá bridlica.
Minerálne zloženie
Íl je tvorený viac ako 50 % ílovitej hmoty, ktorú predstavujú hlavne minerály ílovej skupiny, ako sú napr. illit, kaolinit a montmorillonit a iné. Podľa typu ílových minerálov sa delia na kaolinitické íly, montmorillonitické íly a illitové íly. Minerály ílovej skupiny patria medzi fylosilikáty. Sú veľmi jemnozrnné a môžu byť hydratované. Sú štruktúrne podobné sľudám. Ich minerálna štruktúra je zložená z tetraédrov SiO4 a oktaédrov XO6 (kde X je Mg alebo Al). Obe tieto vrstvy sú rôznym spôsobom spojené pomocou atómov kyslíka. Do svojej štruktúry a medzivrstevných priestorov môžu prijímať rôzne ióny alebo molekuly, čo spôsobuje ich rôznorodé vlastnosti. Íl okrem toho bežne obsahuje prímesi iných minerálov, ako kremenných zŕn prachovej frakcie. Bežné sú tiež zrná živcov, sľúd, chloritu, glaukonitu a najmä karbonátov. Niekedy sú jeho súčasťou i zrnká pyritu. Pokiaľ nad ílovitou hmotou prevažuje uhličitan vápenatý možno sediment označiť ako vápnitý íl, alebo slieň.
Fyzikálne a chemické vlastnosti
Íl zásadne mení svoje vlastnosti v prítomnosti vody. Prítomnosť vody je značne závislá od stupňa spevnenia. Nespevnené íly sú plastické, sypké sú iba v prípade, že boli vysušené. Pri styku s vodou majú tendenciu napučiavať, naopak pri vysúšaní sa zmršťujú, čoho prejavom sú napr. bahenné praskliny. Íl po vypálení tuhne. K vypáleniu môže dôjsť i prírodnými procesmi, napr. pri kontaktnej metamorfóze, kedy vznikajú tzv. porcelanity a kontaktné rohovce. Íly majú po usadení až 80 % pórovitosť, pri kompakcii však zmenšujú objem, lupienky ílovitých minerálov sa stláčajú a zoraďujú sa pri tom rovnobežne, vďaka vzájomnej väzbe na atomárnej úrovni potom držia pri sebe. Z chemického hľadiska obsahujú ílové sedimenty hlavne SiO2, Al2O3 a H2O. V menšom množstve i TiO2, Fe2O3, FeO, CaO, MgO, K2O, Na2O a iné. Medzi ich najtypickejšie textúry patrí laminácia alebo masívna textúra. Laminácia je typická pre časté zmeny sedimentačných podmienok, známa je napríklad z kvartérnych jazerných varvitov. Jemnozrnné ílovité sedimenty môžu veľmi dobre uchovávať skamenenliny, príkladom sú kambrické burgesské bridlice. Farba je závislá od minerálnych prímesí. Kým červená a fialová farba je spôsobená prítomnosťou trojmocného železa, zelenú farbu spôsobuje dvojmocné železo.
Výskyt
Íly sú jedny z najčastejších sedimentov na zemskom povrchu. Ílovité minerály vznikajú hlavne pri zvetrávaní a tvorbe pôd vo vodnom i suchozemskom prostredí. Niekedy sa zachovávajú ako zvyškové pôdy v priehlbinách skalného podkladu, alebo i na starších sypkých sedimentoch. Pochované pôdy sú pomerne dobre rozoznateľné v pleistocénnych sedimentoch. Kontinentálne íly sa akumulujú najčastejšie v nivách a mŕtvych ramenách riek. Morské íly sa usadzujú na bahnitých pobrežiach, vonkajšej časti šelfu ako i v hlbokovodnom – hemipelagickom prostredí. Značné hrúbky ílov sa viažu na ústia veľkých riek. Íly vznikajú aj na zlomových plochách, kde vytvárajú tzv. tektonické íly (fault gouge).
Niektoré íly ako napr. montmorillonit (bentonit) vzniká premenou sopečného skla, kaolinit vzniká hydrotermálnymi premenami živcov.
Íly sú známe z celého sveta, v súčasnosti vznikajú vo všetkých známych sedimentačných prostrediach.
Lokality
náhľad|vpravo|Ílovitá pôda, Slovensko Íly sú známe z celého sveta, recentne vznikajú vo všetkých známych sedimentačných prostrediach. Medzi stratigraficky známe lokality s ílovými sedimentami patrí napr. oblasť Ruskej tabule s tzv. Leningradskými modrými ílmi s glaukonitom. Tieto horniny usadené v kambriu s maximálnou hrúbkou asi sú dodnes nespevnené a obsahujú hojné fosílie. Podobne sú napr. paleogénne londýnske íly z anglo-parížskej panvy, rovnako s množstvom fosílnej fauny. V Česku sa íly nachádzajú blízko Žatca, Loun, v chebskej a budějovickej panve a južnej Morave.
Na Slovensku sa vyskytujú napríklad v oblasti Poltára, Levíc, Kuzmíc, v neogénnych sedimentoch Viedenskej a Panónskej panvy. Vystupujú aj v čelnej karpatskej predhlbni. Sú to rôzne typy ílových sedimentov ako bentonit, kaolín, keramické, žiaruvzdorné a tehliarske íly.
Využitie
Íly sa od nepamäti používajú na výrobu keramiky, pálených aj nepálených tehiel a ako prísada do náterových a žiaruvzdorných hmôt (illit a kaolinit). V súčasnosti stúpa význam použitia ako environmentálnych surovín. Bentonit sa využíva ako tesniaca vrstva pre skládky rôznych typov odpadu, keďže po nasýtení vodou sa stáva nepriepustný. Niektoré druhy ílov ako smektit majú významné sorpčné vlastnosti. Čisté íly sa využívajú aj ako plnidlo, či prostriedky na čistenie vlny a súkna alebo ako súčasť vrtného výplachu. Niektoré íly sa využívajú pre svoje liečivé a antioxidačné a absorpčné vlastnosti ako prostriedky pre starosť o pleť. Íly možno ako nosiče chemických hnojív využívať pri zlepšovaní vlastností pôd.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2014
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2014 boli v poradí 34. Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konali sa v meste San Juan de Ambato, v Ekvádore v dňoch od 14.18. augusta 2014, za účasti 8 tímov. Ekvádor bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien piatykrát, predtým hostil turnaj v rokoch 1954, 1970, 2003 a 2008. Titul obhájila Brazília, pre ktorú to bolo už 25. prvenstvo, z toho pätnáste v rade. Vo finále zvíťazila nad Argentínou. Bronzová Venezuela získala medailu po pätnástich rokoch.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá Ameriky 2015, ktoré sa uskutočnia v Kanade. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Rovnako slúžili ako kvalifikácia na basketbalový turnaj Panamerických hier 2015 v Toronte, kde postúpila najlepšia trojica družstiev.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Ložisková geológia
Ložisková geológia alebo ekonomická geológia je geologická disciplína, ktorej úlohou je študovať zákonitosti vzniku, stavby, zloženia a rozšírenia ložísk nerastných surovín. Jej náplňou je aj riešenie vzťahov medzi ložiskovými akumuláciami a okolitým geologickým prostredím, stanovenie tvaru a tektonickej stavby ložísk, štruktúr a minerálneho obsahu ťaženej suroviny. Pri tom využíva znalosti ďalších vedných odborov ako je geochémia, mineralógia, geofyzika, petrológia a štruktúrna geológia, ktoré môžu byť užitočné pri pochopení, opise alebo ťažbe surovín.
Ložiskovú geológiu vykonávajú vedeckí odborníci – geológovia, je však i predmetom záujmu investorov, burzových analytikov a iných profesií ako sú banskí inžinieri, či environmentalisti, ktorí sa podieľajú na minimalizácii nepriaznivých vplyvov ťažby na životné prostredie.
V priebehu vývoja sa geológia ložísk nerastných surovín postupne diferencovala na odbory so špecifickým zameraním, sú to najmä :
Štefánikova cyklomagistrála
Štefánikova cyklomagistrála je značená cykloturistická trasa vedúca hrebeňom Malých Karpát. Prvá časť v dĺžke 26,2 km z bratislavskej Koliby do sedla Pezinská Baba bola vyznačená v roku 2013 a má pridelenú červenú farbu a číslo 047. Podobne ako súbežná trasa pre pešiu turistiku - Štefánikova magistrála - je pomenovaná podľa významného slovenského astronóma, politika a generála Milana Rastislava Štefánika.
Kordíky
Kordíky sú obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica.
Polohopis
Obec leží 800 – 1 200 metrov nad morom, severozápadne od Podlavíc (časť Banskej Bystrice), pri ceste, ktorá vedie od Tajova  a tu končí. Obec začína u Madleny č. p. 1 a končí pod lúčkou. Pod obcou pri Krivom moste cesta sa rozdeľuje a vedie cez obec a na spomenutom mieste sa opäť spojí. Obec má sklon k juhovýchodu. Smerom k Banskej Bystrici vedie dlhé údolie medzi lesnatými kopcami.
Dejiny
Miesto, kde obec leží, v tej dobe bolo pokryté pralesmi. Obec vznikla na podnet Banskej Komory v 16. storočí. Pôvodní obyvatelia sa živili uhliarstvom, výrobou dreveného riadu, pastierstvom, chovom dobytka. Meno Kordíky obec dostala po človeku, ktorý sa tu prvý usadil a volal sa Kordík. S ním, alebo za ním sa prisťahovali: Murgaš, Donoval, Bíreš, Hríbik a Žabka. Títo boli praobyvateľmi obce, čo svedčí, že v obci aj teraz je zastúpenie väčšinou týchto päť mien.
Prvá písomná zmienka sa datuje už do roku 1530 no nemôže to byť dokázané. Dokonca ani písomná zmienka z roku 1690 nemôže byť dokázaná, pretože kronika sa písala síce už od prvých dní obce, no v roku 1930 záhadne zmizla a kronika sa musela začať písať nová. V Banskobystrickom archíve sa našli staršie dokumenty a prvá písomná zmienka sa teraz datuje do roku 1858.
Kordíky majú spojenie aj so známymi osobnosťami. Keď bol Jozef Murgaš ešte malý, o desať rokov starší Jozef Gregor Tajovský ho všade brával so sebou. Veľmi radi chodili na Kordíky na miestne jedlo štiarc k starým ľudom. Jozef Gregor Tajovský si všade so sebou brával pero a notes, vypytoval sa a všetko si zapisoval. Brával si tu inšpirácie a vzniklo tu niekoľko diel. Najznámejšie z nich sa volá Ženský Zákon. Všetko ako je v tom príbehu sa v Kordíkoch naozaj stalo, pomenené sú iba mená. Jozef Šebo tu pôsobil v rokoch 19411953 na už neexistujúcej základnej škole ako učiteľ.
Turistika
Kordíky majú veľmi dobré podmienky pre rozvoj ako letnej tak i zimnej turistiky. V obci funguje jeden lyžiarsky vlek, ktorý je skôr vhodný pre začínajúcich lyžiarov, ale i napriek tomu je dosť známy a nie je vôbec raritou počuť na svahu aj maďarsky hovoriacich lyžiarov. Hotel zatiaľ v obci nie je postavený, ale už bol prejavený záujem postaviť objekt určený na ubytovanie pre návštevníkov obce.
V okolí obce sa nachádzajú početné turistické chodníky. Dokonca je vybudovaný a pekne udržiavaný náučný chodník okolo obce, popri ktorom sa nachádza malé jazierko a niekoľko miest na rodinné posedenia.