cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyánamid
Poľnohospodárske využitie
Kyánamid, pod obchodným názvom Dormex, je bežné poľnohospodárske odbúravadlo používané na jar na stimuláciu rovnomerného otvárania púčikov, skorého lístia a kvitnutia. Kyánamid môže účinne kompenzovať mierny nedostatok chladiacich jednotiek nahromadených po predchádzajúcej jeseni a zachrániť úrodu, ktorá by sa inak stratila. Je obzvlášť efektívny pre dreviny, ako sú bobuľoviny, hrozno, jablká, broskyne a kivi. Predávkovanie, vysoká koncentrácia a chyby v načasovaní aplikácie môžu poškodiť púčiky (najmä broskyňových).
50% vodný roztok kyánamidu sa tiež používa ako biocíd (dezinfekčný prostriedok), najmä v chove ošípaných, pretože účinne ničí salmonely a šigely a bojuje s muchami vo všetkých vývojových štádiách.
Environmentálne aspekty
Kyánamid sa rozkladá hydrolýzou na močovinu, vynikajúce hnojivo. Huby, ako napríklad Myrothecium verrucaria, urýchľujú tento proces pomocou enzýmu kyánamid hydratáza.
Kyánamidová funkčná skupina
Kyánamid je názov pre funkčnú skupinu so vzorcom NCNRR', kde R a R' môžu byť rôzne skupiny. Tieto zlúčeniny sa nazývajú kyanamidy. Jedným z príkladov je naftylkyánamid, C10H7N(H)CN Niektoré kyánamidy sa pripravujú alkyláciou kyánamidu vápenatého. Ďalšie, napríklad naftylové deriváty, sa vyrábajú nepriamo.
Kyánamid vo vesmíre
Vďaka vysokému trvalému dipólovému momentu (tj. 4,32 ± 0,08 D) bol kyánamid detegovaný spektrálnymi emisiami pochádzajúcimi z molekulárneho mračna Sgr B2 (T <100 K) prostredníctvom jeho mikrovlnných prechodov ako prvá známa medzihviezdna molekula obsahujúca rámec NCN.
Bezpečnosť
Kyánamid sa používa ako droga odstrašujúca od alkoholu v Kanade, Európe a Japonsku.
U ľudí má kyánamid miernu toxicitu. Bolo hlásené, že expozícia na pracovisku sprejom s obsahom kyanamidu alebo expozícia u ľudí žijúcich v blízkosti miest kde sa používa na postrek, spôsoboval im podráždenie dýchacích ciest, kontaktnú dermatitídu, bolesti hlavy a gastrointestinálne príznaky nevoľnosti, vracania alebo hnačky.
Hayley Atwellová
Hayley Elizabeth Atwellová (* 5. apríla 1982, Londýn) je anglicko-americká herečka. Preslávila sa najmä úlohou agentky Peggy Carterovej vo filmoch a seriáloch od série Marvel Cinematic Universe.
Životopis
Narodila sa v Londýne, je dcérou Allison a Granta Atwella. Jej matka pochádza z Anglicka, otec z amerického Kansasu. Má britské aj americké občianstvo. Jej rodičia sa rozviedli, keď mala 2 roky. Navštevovala Sion-Manning Roman Catholics Girl's School v Londýne a London Oratory School. V roku 2005 promovala na Guidhall School of Music and Drama.
Kariéra
V roku 2007 sa poprvýkrát objavila vo filme Woodyho Allena - Kasandrin sen. O rok neskôr sa objavila vo filme Návrat na Brideshead a vo filme Vojvodkyňa, za ktorý bola nominovaná na British Independent Film Award.
V januári 2009 se predstavila v divadelnej hre A View from the Bridge v divadle Duke of York's, za čo bola nominovaná na Laurence Oliver Award. Získala úlohu v minisérii stanice AMC Vezeň. O rok neskôr si zahrala rolu Freyu Deverell v adaptácií románu Williama Boyda Any Human Heart.
V roku 2011 si zahrala agentku Peggy Carterovú v superhrdinskom filmue Captain America: Prvý Avenger. MTV Networks ju nominovalo ako jeden z objavov roku 2011. Úlohu Peggy si zopakovala v krátkom filme z roku 2013 Agentka Carterová, v roku 2014 vo filme Captain America: Zimný vojak a v televíznim seriáli Agenti S.H.I.E.L.D., roku 2015 vo filmoch Avengers 2: Vek Ultrona a Ant-Man, v roku 2019 vo filme Avengers: Endgame a v roku 2022 vo filme Doctor Strange v mnohovesmíre šialenstva. V rokoch 2015–2016 bol odvysielaný seriál Agent Carter o živote agentky Peggy Carterovej. Svôj hlas postave Peggy Carterovej prepožičala aj v animovanom seriáli Čo keby...? a do videohier Captain America: Super Solider a Lego Marvel's Avengers.
V roku 2016 bola obsadená do nového právnického seriálu Conviction.
Základná škola (Bratislava, Kulíškova 8)
Základná škola Kulíškova 8 je základná škola na Kulíškovej ulici, Bratislava - mestská časť Ružinov, miestna časť Nivy.
Škola pomáha deťom s logopedickými vadami atď.
Boselaphus
Boselaphus, po slovensky antilopa alebo nilgau, je rod z čeľade turovité (Bovidae) a v rámci nej z podčeľade turorodé (Bovinae), resp. podľa niektorých autorov z podčeľade lesoňorodé (starší názov: hôrniky ; lat. Tragelaphinae). Jediným druhom tohto rodu je druh antilopa nilgau (iné názvy: nilgau, nilgau pestrý , nilgau nohatý ; lat. Boselaphus tragocamelus). Má pomerne malú hlavu a predné nohy dlhšie ako zadné.
Etymológia
Slovo nilgau je hindského pôvodu, je to kompozitum, zložené zo slov nil „modrý“ a gau (go) „býk“.
Opis
Samec má hrubé, kužeľovité, špicaté rohy dlhé 20 cm. Sfarbenie samca je šedé alebo modravo šedé, samica je žltohnedá. Nilgau preferuje otvorené riedke lesy pred hustými lesmi, je veľmi obozretný, má ostré zmysly a veľkou rýchlosťou uniká pred predátormi (napr. tigre). Spása mnoho druhov rastlín, trávy, listy a plody, od včasného rána až asi do desiatej hodiny a potom až v podvečer. Samce bojujú o teritória a o prístup k samiciam (v skupine býva 2 – 10 samíc) tak, že pokľaknú oproti sebe a potom útočia na seba rohmi. K rozmnožovaniu dochádza po celý rok, ale väčšina mláďat sa rodí v júni až októbri. Gravidita trvá 243 – 247 dní.
Ázijský pohár vo volejbale žien 2016
Ázijský pohár vo volejbale žien 2016 bol v poradí 5. turnaj ázijského pohára vo volejbale žien, druhé najvyššie ázijské volejbalové podujatie, ktoré organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konal sa v meste Vĩnh Phúc, vo Vietname v dňoch od 14.20. septembra 2016, za účasti 8 tímov. Vietnam bol organizátorom ázijského pohára žien prvýkrát, v roku 2012 však hostil mužský turnaj, rovnako v Vĩnh Phúc. Zápasy sa odohrali v aréne Vinh Yen Gymnasium. Titul obhájila 🇨🇳, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇰🇿.
Účastníci
Nasadenie do skupín bolo uskutočnené podľa umiestnenia na Majstrovstvách Ázie 2015. Číslo udáva umiestnenie v rebríčku FIVB k augustu 2016.
Júlia (rozlišovacia stránka)
Júlia môže byť:
Le Heaulme
Le Heaulme je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mark Cornwall
Mark Cornwall je profesor modernej európskej histórie na University of Southampton.
Špecializuje sa na stredovýchodnú Európu 19. a 20. storočia. Medzi jeho záujmy patrí neskorá Habsburská monarchia (1780 – 1918), česko-nemecké vzťahy a otázka Sudet a česko-nemecká LGBT otázka na začiatku 20. storočia.
Vyučoval na University of Dundee, University of Exeter, University of Oxford a London School of Economics. Od roku 2004 pracuje na University of Southampton. V rokoch 2006 až 2009 bol vedúcim katedry histórie. V roku 2017 pracoval na All Souls College, Oxford na projekte o velezrade v Habsburskej ríši. Na túto tému v roku 2014 prednášal aj na Royal Historical Society.
Je predsedom Forum for Czech and Slovak Studies in the UK, siete podporujúcej a koordinujúcej výskum českých a slovenských zemí.
Caragoudes
Caragoudes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ióannes Skylitzes
Ióannes Skylitzes (iné mená: Ján Skylitzes, Ioannes Skylitzes, ; * okolo 1040 † 1101) bol vysoký byzantský vojenský hodnostár (kuropalates a droungarios tés viglés ) a historik gréckeho pôvodu. Jeho najvýznamnejším dielom je Synopsis historión – Prehľadné dejiny. O jeho živote sa veľa nevie, niekedy býva stotožňovaný s Ióannom Trakesiom.
Dielo
Skylitzes v Synopsii naviazal na kroniku Theofana Homologéta, pričom zachytil byzantské dejiny v období medzi rokmi 811 až 1057 (od nástupu Michala I. Rangabe do vlády Michala VI. Stratika. Jeho práca je tematicky radená podľa vlády jednotlivých cisárov (žánrovo tzv. cisárska kronika). náhľad|vľavo|korunovácia [[Michal I. (Byzantská ríša)|Michala I. v Madridskom rukopise Skylitzovej kroniky]] vľavo|náhľad|Grécky oheň v Skylitzovom Madridskom rukopise Autor diel v mnohom vychádza zo skorších diel – napr. Georgia Synkella, Theofana Homologéta, Michaela Psella, Genésia, Leva Diakona, a iných, ktoré však podrobuje kritike. V duchu byzantskej historiografie sa snažil dosiahnuť pokiaľ možno čo najobjektívnejší a najúplnejší pohľad na udalosti, avšak dielo sa nevyhlo aj nepresnostiam. Jeho dielo sa zachovalo vo viacerých opisoch (najvýznamnejším je zrejme tzv. Madridský rukopis, vytvorený v 12. storočí na Sicílii, ktorý je známy pre svojich 574 ilustrácií z byzantských dejín a preto, že ide o jedinú zachovanú iluminovanú kroniku v gréčtine.
Z kroniky neskôr čerpal (alebo ju skôr opísal) vo svojom diele rovnomennom Synopsis historión aj mních Geórgios Kedrénos. Existujú tiež verzie Skylitzovej kroniky – tzv. Skylitzes continuatus, ktoré historický popis posúvajú až po rok 1079, nie je však jednoznačne dokázané ani vyvrátené, kto je autorom daného dodatku.
Slovenská federácia pétanque
Slovenská federácia pétanque (skratka SFP) je organizácia, ktorá združuje všetkých oficiálne licencovaných slovenských hráčov pétanque. Federácia bola založená v roku 1994 a pôsobí dodnes. Súčasným prezidentom federácie je Martin Ševček.
Slovenská liga klubov
Slovenská liga klubov v pétanque sa hráva od roku 2003. Víťazi tejto klubovej súťaže môžu ísť reprezentovať svoj klub na Pétanque EuroCup, ktorý sa hráva od roku 1998 (Dánsko-Kodaň) kedy sa stali prvými víťazmi tejto súťaže hráči švédskeho klubu Nobel Pétanque Malmö. Slovenské kluby zápolia v európskej súťaži od roku 2011-vtedy mali hráči klubu Jewel Bratislava česť poriadať základné kolo na Slovensku a hostiť v Bratislave na Tyršovom nábreží hráčov klubov z Holandska, Fínska, Estónska a Jersey.
Víťazi SLK: Guliver (5), Hohenlohe (3), Cap (2), Spiders (2), Univerzum (2), Slopak (2), Jewel (1), Laboule (1).
Sieň slávy
Bola založená v roku 2017, do dnešného dňa boli do nej uvedený traja ľudia
Hráč roka
Hráči, ktorý sa zúčastnia turnaja získajú body do rebríčka. Ak sa umiestnia pod polovicou dostávajú jeden bod, ak sa umiestnia nad polovicou získavajú rôzny počet bodov odvíjajúc sa od počtu zúčastnených tímov na turnaji a od ich konečného umiestnenia. Pokiaľ sa jedná o Majstrovstvá Slovenska alebo o turnaje zo série Centrope Cup, počet bodov je vynásobený vopred daným koeficientom. Hráčom roka sa stáva hráč alebo hráčka, ktorý získa najviac bodov za daný rok.
Viacnásobnými držiteľmi tohto ocenenia sú Michal Stano (4), Michal Volárik (2), Patrik Šebeňa (2), Peter Fratrič (2) a Vladimír Michalka (2).
Majstrovstvá Slovenskej republiky
Každoročne sa konajú na Slovensku majstrovstvá v následujúcich kategóriach:
Víťazný tím alebo jednotlivec majú právo reprezentovať Slovensko na ME a MS v danej kategórii po dobu celého roka. V minulosti sa tiež konali majstrovstvá SR v kategóriach dvojíc mužov a dvojíc žien. Posledné majstrovstvá v týchto kategóriach sa konali v roku 2016. Pred rokom 2017 sa kluby na organizáciu prihlasovali výlučne dobrovoľne. Od roku 2017 stále existuje možnosť pre kluby dobrovoľne sa prihlásiť, zmenou je však to, že ak sa žiadny klub neprihlási, organizátor je určený náhodne.
Úspechy
Reprezentanti Slovenska dosiahli pod záštitou SFP rôzne úspechy, medzi tie najvýznamnejšie patria:
Jean-François Clervoy
Jean-François Clervoy (* 19. november 1958, Longeville-lès-Metz, Francúzsko) je francúzsky inžinier a astronaut ESA a CNES. Zúčastnil sa troch letov do vesmíru, kde strávil 28 dní. Dnes je zapojený do projektu Automated Transfer Vehicle Európskej vesmírnej agentúry.
Borky
Borky môžu byť:
Caraman (obec)
Caraman je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Mesnil-Aubry
Le Mesnil-Aubry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Briavsky potok
Prameň
Pramení v Javorníkoch na severných svahoch vrchu Briava, v nadmorskej výške približne , na hranici katastrálnych území Rakovej a Čadce.
Opis toku
Potok tečie na sever zalesneným územím k rakovskej osade Škrabákovci, kde priberá aj svoj jediný prítok (krátky bezmenný potok z pravej strany), pokračuje už územím Čadce, kde vstupuje do Turzovskej vrchoviny (podcelku Hornokysucké podolie), stále tečie na sever údolím na okraji osady Kýčerka a neskôr sídliska Kýčerka k ceste II/487 a trati Čadca – Makov a po krátkom úseku cez lúky ústi do Kysuce.
Pôvod názvu
Pôvod toponyma Briava (vrch, ) nie je jasný. Najstaršia písomná zmienka o meste Čadca je v listine z roka 1598.
1. multiplex
Parametre
Vysielanie tohto multiplexu šíri 24 vysielačov. Vysielanie pokrýva okolo 80% domácností na Slovensku. Pre príjem staníc multiplexu pôvodne stačil prijímač s podporou MPEG-2, no od leta 2019 došlo k postupnému prelaďovaniu viacerých vysielačov a zmene štandardu na DVB-T2 (MPEG-4/HEVC). V jesenných mesiacoch 2016 sa pokrytie multiplexu rozšírilo o lokality Trenčín, Snina, Rožňava, Kráľovský Chlmec, Detva, Bralová skala a Považská Bystrica.
Ezechiel Moreno Díaz
Je vzývaný ako patrón onkologických pacientov.
Raný život a vstup do rádu
Ezechiel Moreno sa narodil v meste Alfaro v La Rioja v Španielsku otcovi Félixovi Morenovi a matke Maríi Josefe Díazovej. Spolu s Eustaquiom, Juanou, Valentinou a Benignou bol tretím zo šiestich detí. Jeho štvrtá sestra, menom María de las Candelas, zomrela.
Ako 16-ročný sa Moreno po vzore svojho staršieho brata Eustaquia rozhodol vstúpiť do Rádu augustiánov rekolektov. Tento habit si obliekol prvýkrát 21. septembra 1864 v Monteagudo, v regióne Navarra v Španielsku. Neskôr zložil večné sľuby v Marcialle (tiež v Navarre) 22. septembra 1868.
Príchod do Manily a kňazská vysviacka
Kláštor v Monteagudo bol známy tým, že vysielal misionárov do Ameriky a na Filipíny. Ezechiel Moreno sa podľa očakávania plavil spolu s ďalšími 17 spoločníkmi do Manily, hlavného mesta vtedajšejŠpanielskej Východnej Indie (dnes Filipíny), a dorazil tam 10. februára 1870.
V polovici toho istého roku Moreno odplával na Visayanské ostrovy do mesta Jaro v Iloilo, kde dokončil a prijal svoje nižšie svätenia. O rok neskôr sa vrátil do Manily, aby 3. júna 1871 prijal kňazské svätenie od manilského arcibiskupa Gregoria Melitóna Martíneza. (Dnes je list arcibiskupa, v ktorom ho informuje o jeho kňazskej vysviacke, jedným z najzachovalejších rukopisov z tohto obdobia.) Po vysviacke bol okamžite poslaný na svoju prvú misiu do Calapana v Západnom Mindore. Tam sa naučil jazyk tagalčina, takže pri jeho kanonizácii filipínski katolíci poznamenali, že tento jazyk je teraz „jazykom svätých“.
Provinčné úlohy
Dva roky po svojom príchode do kolónie prijal namáhavú úlohu vojenského kaplána v trestanskej kolónii (dnes Väznica a trestanecký tábor Iwahig) v meste Puerto Princesa. Ezechiel patril medzi zakladateľov mesta Aborlan (región Palawan) a Barangay Inagawan v Puerto Princesa. Morena postihla malária, ktorá ho prinútila opustiť ostrov.
Keď sa zotavil z choroby, bol opäť poverený vedením misie v Calapane. Hoci mal len 28 rokov, manilský arcibiskup aj prior jeho rádu ho pridelili za obvodného vikára pre Mindoro.
Návrat do Manily a okolia
V roku 1876 bol Ezechiel preložený do dnešného Las Piñas a horlivo pracoval pre rozvoj života ľudí v tejto oblasti. Počas jeho pastorácie mesto utrpelo mnoho veľkých nešťastí, no ľudia nestrácali nádej kvôli jeho príkladu. Tento nasledovaniahodný svätý spôsob života spôsobil, že obyvatelia Las Piñas sa postavili proti jeho preloženiu do mesta Santo Tomás v regióne Batangas.
Odvolanie, aj keď bolo silné, nebolo úspešné a Moreno bol nakoniec preložený. Následne však bol odvolaný do Manily, pretože bol vymenovaný za generálneho kazateľa Rádu augustiánov rekolektov. Obyvatelia Santo Tomas tiež požiadali o pozastavenie príkazu na jeho odchod, ale podobne ako farníkom v Las Piñas nebolo ich žiadosti vyhovené. Ezechiel Moreno prevzal novú funkciu v októbri 1880 a ako generálny kazateľ bol pridelený farárovi kostola Santa Cruz.
O rok neskôr bol poverený, aby sa ujal rekolistickej haciendy v mestách Imus a Bacoor v Cavite. Počas jeho pobytu postihla mestá cholera a kňaz tvrdo pracoval na tom, aby udelil posledné pomazanie čo najväčšiemu počtu veriacich. To sa mu darilo, pretože z 3 200 obetí iba traja veriaci zomreli bez prijatia tejto sviatosti.
Zvolenie za predstaveného Monteaguda
Vďaka svojmu svätému životu bol v roku 1885 zvolený za predstaveného v seminári v Monteagudo v Španielsku. Vďaka tejto funkcii mohol Moreno odovzdávať svoju misionársku horlivosť mnohým nasledovníkom v Amerike a na Filipínach.
Biskupská vysviacka a apoštolský vikár v Casanare
V roku 1888 opäť prekročil Atlantický oceán a stal sa vedúcim misií svojho rádu v Kolumbii, ktorých cieľom bolo znovuvybudovanie kresťanských komunít. V Casanare sa venoval hlavne kázaniu, spovedaniu a starostlivosti o chorých. Postupne rozvíjali misijnú činnosť smerom k hraniciam Venezuely. Išlo o regióny so slabou infraštruktúrou a veľkou chudobou obyvateľstva.
Dňa 23. októbra 1893 bol vymenovaný za titulárneho biskupa v kolumbijskej Pinare. Biskupskú vysviacku prijal nasledujúci rok 1. mája 1894 z rúk arcibiskupa Bernarda Herrera Restrepa v katedrále v Bogote.
Dôsledkom jeho misií od roku 1891 bol zvýšený záujem cirkvi i štátu o tento región. Preto bol neprekvapivo vymenovaný 8. júna 1894 za apoštolského vikára v Casanare, pričom jeho titulárny kostol v Tamare bol veľmi jednoduchý. Keďže finančná situácia nového vikariátu bola náročná, svoju dôveru vkladal do Najsvätejšieho Srdca Ježišovho, ktorému zasvätil miestnu cirkev. Aj ako biskup chodieval do vzdialených končín na mulici, aby kázal a vysluhoval sviatosti. Keď v Kolumbii vypukla revolúcia, musel riešiť aj proticirkevné ataky.
Biskup na ďalekom juhu Kolumbie
Keďže práca tohto biskupa prinášala hojné ovocie, 2. decembra 1895 bol vymenovaný za biskupa v Pasto, ktoré sa nachádzalo na ďalekom juhu Kolumbie. I keď nechcel opustiť svoju diecézu, zostal poslušný k príkazom Cirkvi. Táto diecéza mala rozvinutejšiu infraštruktúru, ale bolo rozsiahla a trpela nedostatkom duchovných.
Zapojenie do kolumbijskej politiky
náhľad| Socha svätého Ezechiela Morena v [[Bazilika svätého Šebastiána v Manile|bazilike sv. Šebastiána v Manile.]] Podobne ako väčšina kolumbijskej cirkevnej hierarchie sa aj Ezechiel Moreno pripojil ku kolumbijskej konzervatívnej strane. Počas Tisícdňovej vojny používal svoje spisy a kazateľské kázne na útoky proti kolumbijskej liberálnej strane a na nabádanie katolíkov, aby bojovali proti liberálom a „bránili svoje náboženstvo remingtonmi a mačetami“, pričom sľuboval automatické rozhrešenie.
Rakovina a smrť
V polovici roku 1905 sa cítil dlhodobo vyčerpane a s ranou na podnebí, ktorá sa nehojila. Lekári mu diagnostikovali rakovinu úst a hrdla. Na prosby veriacich ako aj predstaviteľov svojho rádu sa vrátil do Španielska, aby podstúpil operáciu v Madride. Tá však nebola úspešná. Ezechiel sa preto uchýlil do kláštora v Monteagu a počas svojho zvyšku života si posilňoval lásku ku Kristovmu krížu. Postupne sa mu tiež výrazne zhoršoval sluch a reč. Žil v skromnej cele s výhľadom na svätostánok. Od 19. júna sa stal imobilným a jeho stav sa prudko zhoršil. Umrel 19. augusta 1906 v Montegude v Španielsku vo veku 58 rokov. Na tom mieste je aj pochovaný.
Uctievanie
Ezechiel Moreno Díaz bol vyhlásený za blahoslaveného 1. novembra 1975 pápežom Pavlom VI. Ten ho vo svojej homílii označil za „živý príklad svätosti pre biskupov“.
Za svätého ho vyhlásil pápež Ján Pavol II. 11. októbra 1992 v hlavnom meste Santo Domingo počas svojej apoštolskej cesty v Dominikánskej republike.
Ezechielovo telo zostalo po smrti neporušené. Jeho úcta je rozšírená hlavne v Kolumbii a medzi onkologickými pacientmi. Rímske martyrológium uvádza jeho sviatok 19. augusta.
Zaujímavosti
Ezechielov synovec Julián Moreno je taktiež uctievaný ako blahoslavený pre svoju mučenícku smrť v Motrile.
Pyridoxalfosfát
Pyridoxalfosfát (PLP, pyridoxal-5'-fosfát, P5P) je aktívna forma vitamínu B6. Je to koenzým rôznych enzýmových reakcií. Medzinárodná únia pre biochémiu a molekulárnu biológiu zaznamenala do roku 2003 viac ako 140 PLP-dependentných aktivít, čo odpovedá asi 4 % zaznamenaných aktivít. Verzatilita PLP vychádza z jeho schopnosti kovalentne viazať substrát a potom vystupovať ako elektrofilný katalyzátor, ktorý je schopný stabilizovať rôzne druhy karbaniónových reačných intermediátov.
Úloha ako koenzým
PLP je koenzým všetkých transaminačných reakcií a takisto niektorých dekarboxylácií, deaminácií a racemizačných reakcií aminokyselín. Aldehydová skupina PLP tvorí väzbu v podobe Schiffovej bázy (interný aldimín) s ε-aminoskupinou konkrétnych lyzínových reziduí v aminotransferázach. α-Aminoskupina aminokyseliny, ktorá vystupuje ako substrát, potom nahrádza ε-aminoskupinu lyzíu v aktívnom mieste. Tento proces je známy ako transaldiminácia. Výsledný externý aldimín môže odštiepiť protón, oxid uhličitý alebo aminokyselinový bočný reťazec, čím z neho vzniká chinoidový intermediát, ktorý potom môže fungovať ako nukleofil v niekoľkých reakčných dráhach.
V transaminácii po deprotonácii chinoidového intermediátu dochádza k prijatiu protónu na rôznych pozíciách, čím vzniká ketimín. Výsledný ketimín hydrolyzuje tak, že aminoskupina ostáva naviazaná na komplex. Okrem toho je PLP využívaný aminotransferázami (transaminázami), ktoré prijímajú ako substrát nezvyčajné sacharidy, napríklad perozamín a dezozamín. V týchto reakciách reaguje PLP s glutamátom, ktorý presúva svoju α-aminoskupinu na PLP, čím vzniká pyridoxamínfosfát (PMP). PMP potom presúva túto aminoskupinu na sacharidy, čím vznikajú aminosacharidy.
PLP sa takisto účastní rôznych β-eliminácií, napríklad reakcií katalyzovaných seríndehydratázou a GDP-4-keto-6-deoxymanóza-3-dehydratázou (ColD).
PLP takisto vystupuje v kondenzačnej reakcii v syntéze hemu počas syntézy kyseliny δ-aminolevulovej.
Úloha v ľudskom tele
Pyridoxalfosfát má v ľudsokm tele rôznorodé využitie. Medzi ne patria napríklad:
Ďalšie príklady PLP
PLP sa takisto nachádza v glykogénfosforyláze v pečeni, kde pomáha pri štiepení glykogénu v glykogenolýze na základe signálu od glukagónu alebo epinefrínu. Tento enzým však nevyužíva jeho reaktívnu aldehydovú skupinu a namiesto toho na katalýzu využíva fosfátovú skupinu PLP.
Aj keď drtivá väčšina PLP-dependentných enzýmov tvorí interný aldimín s PLP pomocou lyzínového rezidua v aktívnom mieste, niektoré PLP-dependentné enzýmy toto lyzínové reziduum nemajú a namiesto neho majú na aktívnom mieste histidín. V takom prípade histidín nemôže vytvoriť interný aldimín a kvôli tomu sa tento kofaktor neviaže na enzým kovalentne. Príkladom takého enzýmu je GDP-4-keto-6-deoxymanóza-3-dehydratáza (ColD). Ľudská serínhydroxymetyltransferáza 2 reguluje prenos jednouhlíkovej skupiny, ktorá je vyžadovaná na syntézu aminokyselín a metabolizmus nukleotidov, existuje v podobe diméru a tetraméru. Dimérny variant SHMT2 je potentný inhibítor BRISC deubikvitylázového enzýmového komplexu, ktorý reguluje bunkovú signalizáciu. Nedávne štúdie ukázali, že tetramerizácia SHMT2 je indukovaná PLP. Tým sa zabráni interakcii s BRISC deubikvitylázovým komplexom, čo potenciálne prepája hladinu vitamínu B6 s metabolizmom zápalov.
Špecificita
Špecificita je daná tým, ktorá väzba sa rozštiepi. Zo štyroch väzieb vychádzajúcich z α-uhlíku aminokyselinového aldimínu sa rozštiepi väzba kolmá na pyridínový kruh (Dunathanova stereoelektronická hypotéza). Špecificita je teda daná tým, ako enzýmy viažu svoje substráty. Okrem toho hrá v špecificite úlohu i jednoduchosť protonácie pyridínového dusíka.
PLP enzýmy
PLP sa drží v aktívnom mieste nielen vďaka lyzínu, ale i vďaka interakciám fosfátovej skupiny a fosfátového väzbového vrecka a do menšej miery vďaka skladaniu báz (pyridínového kruhu a aromatických reziduí, zvyčajne tyrozínu, ktorý sa niekedy účastní i axidobázickej katalýzy, poblíž). Napriek tomuto malému počtu požiadavok patria PLP enzýmy len do piatich rôznych rodín. Tieto rodiny nie vždy odpovedajú konkrétnemu typu reakcie (v rámci jednej rodiny sa teda môže vyskytovať viac rôznych reakcií a jeden typ reakcie môže byť vo viacerých rodinách). Týchto päť rodín sa značí rímskymi číslicami podľa skladby proteínu:
Evolúcia
PLP-dependentné enzýmy majú niekoľko evolučných pôvodov. Pôvodne sa sa PLP enzýmy delili do štyroch nezávislých evolučných línií:
Z vitamérov
Zvieratá sú auxotrofné organizmy voči tomuto kofaktoru, takže potrebujú v potrave prijímať priamo vitamín alebo intermediát v jeho syntéze, preto je PLP zaradený medzi vitamíny (ako vitamín B6), na rozdiel od napríklad MoCo alebo CoQ10. PLP sa syntetizuje z pyridoxalu pôsobením pyridoxalkinázy, ktorá v procese spotrebováva jednu molekulu ATP. PLP sa metabolizuje v pečeni.
Prototrofia
Existujú dve prírodné dráhy syntézy PLP: jedna vyžaduje deoxyxylulóza-5-fosfát (DXP) a druhá nie, takže sú známe ako DXP-dependentná a DXP-independentná. Tieto dráhy boli skúmané do detailov v E. coli (DPX-dependentná) a B. subtilis (DXP-independentná). Napriek rozdielnosti počiatočných zlúčenín a rôznemu počtu krokov majú tieto dráhy mnoho spoločného.
DXP-dependentná biosyntéza
DXP-dependentná biosyntéza vyžaduje niekoľko krokov a predstavuje spojenie dvoch vetiev. V jednej vetve vzniká 3-hydroxy-1-aminoacetónfosfát z erytróza-4-fosfátu a v druhej vzniká (pôsobením jediného enzýmu) deoxyxylulóza-5-fosfát (DXP) z glyceraldehyd-3-fosfátu (GAP) a pyruvátu. Kondenzáciou 3-hydroxy-1-aminoacetónfosfátu a deoxyxylulóza-5-fosfát vzniká pyridoxín-5-fosfát. Túto kondenzáciu katalyzuje PNP syntáza, kódovaná génom pdxJ. Posledným enzýmom tejto dráhy je PNP oxidáza (gén pdxH), ktorá katalyzuje oxidáciu 4' hydroxylovej skupiny na aldehyd pomocou dikyslíku. V procese vzniká peroxid vodíka.
Prvá vetva je v E. coli syntetizovaná enzýmami epd, pdxB, serC a pdxA. Tieto enzýmy majú podobné mechanizmy ako a sú homologické s troma enzýmami vystupujúcimi v biosyntéze serínu (serA (homológ pdxB), serC, serB, ale epd je homológ gap), čo poukazuje na zdieľaný evolučný pôvod týchto dráh. V niekoľkých druhoch existujú dva homológy génu serC z E. coli, zvyčajne jeden v ser operóne (serC) a jeden v pdx operóne (kde sa nazýva pdxF).
stred|náhľad|700x700bod|DXP-dependentná metabolická dráha syntézy PLP.
Okrem toho bola náhodou objavená dráha, ktorá umožňuje potlačiť auxotrofiu, ktorá vzniká deléciou génu pdxB (ktorý kóduje erytronát-4-fosfátdehydrogenázu) v E. coli. Táto dráha je veľmi neefektívna, ale funguje vďaka promiskuitnej aktivite rôznych enzýmov. Začína 3-fosfohydroxypyruvátom (3PHP; produktom enzýmu kódovaným génom serA z biosyntézy serínu) a nevyžaduje erytronát-4-fosfát. 3PHP sa defosforyluje, čím vzniká nestabilný intermediát, ktorý sa spontánne dekarboxyluje (preto je v biosyntéze serínu prítomná fosfátová skupina) na glykolaldehyd. Glykaldehyd potom kondenzuje s glycínom a produkt sa fosforyluje za vzniku 4-fosfohydroxytreonínu (4-PHT), čo je kanonický substrát pre 4-PHT dehydrogenázu (pdxA). Ak je v rastovom médiu prítomný 4-hydroxytreonín, nadexpresia enzýmu homoserínkinázy (kódovaná ThrB) môže takisto obnoviť syntézu PLP v mutantoch, ktorí nemajú pdxB.
DXP-independentná biosyntéza
DXP-independentná biosyntéza PLP pozostáva z kroku, ktorý katalyzuje PLP syntáza, čo je enzým zložený z dvoch podjednotiek. Produkt pdxS katalyzuj kondenzáciu ribulóza-5-fosfátu, glyceraldehyd-3-fosfátu a amoniaku. Amoniak je produkovaný pomocou produktu pdxT z glutamínu. PdxS je (β/α)8 barel (známy i ako TIM barel), ktorá tvorí dodekamér.
Abiotická syntéza
Široké využitie PLP v centrálnom metabolizme, hlavne v biosyntéze aminokyselín, a jeho aktivita v neprítomnosti enzýmov naznačujú, že PLP môže byť "prebiotická" zlúčenina – teda že je to zlúčenina, ktorá je staršia než život sám (nezamieňať s prebiotikami, teda látkami, ktoré sa využívajú ako potrava pre baktérie s pozitívnym účinkom na ľudské zdravie). Zahrievanie amoniaku a glykolaldehydu spontánne tvorí celú radu pyridínov vrátane pyridoxalu. Za istých podmienok vzniká PLP z kyanoacetylénu, diacetylénu, oxidu uhoľnatého, vodíka, vody a kyseliny fosforečnej.
Inhibítory
Je známych niekoľko inhibítorov PLP enzýmov.
Jeden druh inhibítorov nevratne reaguje s PLP za vzniku aduktu, ktorý je viazaný na na lyzínové reziduum v aktívnom mieste. Príkladom takýchto inhibítorov sú acetylénové zlúčeniny (napríklad propargylglycín) a vinylové zlúčeniny (napríklad vinylglycín). Ďalším druhom inhibítorov sú α-metyl a amino-oxy analógy substrátov (napríklad α-metylglutamát), ktoré reagujú za vzniku nereaktívnych aldimínov. Ďalším príkladom inhibítorov sú látky, ktoré majú dobrú odstupujúcu skupinu, ktoré potom nukleofilne atakujú PLP, medzi ktoré patrí napríklad β-chloroalanín. Okrem toho existujú ďalšie druhy inhibítorov.
Medzi príklady inhibítorov patria:
Bočný kanál (prítok Drieňovca)
Bočný kanál je kanál v regióne Dolný Zemplín, v severozápadnej časti územia mesta Trebišov v okrese Trebišov v Košickom kraji. Je ľavostranným prítokom Trnávky v povodí Ondavy; má dĺžku. Hydrologický identifikátor: 4-30-10-490. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Východoslovenská rovina, geomorfologický podcelok Trebišovská tabuľa.
Vznik
Vzniká v nadmorskej výške v severozápadnej časti poľnohospodárskeho extravilánu mesta Trebišov (mesto) v okrese Trebišov v poli Veľké, v časti obce Milhostov, v geomorfologickom podcelku Trebišovská tabuľa.
Opis toku
Od vzniku kanála tečie v priamke južným smerom poľnohospodárskym extravilánom, v nadmorskej výške priberá krátky bezmenný priamy kanalizovaný pravostranný prítok v podobe spojky od Ruskovského kanála, preteká cez pole Dolné Povrazy, v nadmorskej výške  priberá bezmenný kanalizovaný pravostranný prítok, skrúca sa do juhovýchodného smeru, preteká cez pole Močiar a v nadmorskej výške  severne od poľa Nová Koronč ústi do kanála Drieňovec ako jeho ľavostranný prítok. Drieňovec ďalej ústi do Trnavky. Bočný kanál má dva kanalizované prítoky.
Pôvod názvu
Motivácia pomenovania vodného toku Bočný kanál na území mesta Trebišov má pôvod v polohe kanála, ktorý bol v čase pomenovania a z pohľadu pomenúvateľa lokalizovaný bokom, na bočnej strane, na postrannej časti organizmu. Z apelatíva bok rozšírením o formant -ný a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Bočný potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Bočný kanál bolo štandardizované v roku 1975. V čase štandardizačného procesu názov vodného toku Bočný kanál nebol v kategórii slovenskej hydronymie jedinečným hydronymom na Slovensku; bolo päť homonymných štandardizovaných názvov kanálov Bočný kanál, čo musela aplikačná hydrologická prax riešiť: okrem kanála Bočný kanál ešte prítok Moľvianskeho kanála, prítok Šíravského kanála, prítok Paríža a prítok Obecného kanála.
Prenos elektrónu
náhľad|450x450bod|Prenos elektrónu z atómu sodíka na atóm fluóru. Prenos elektrónu alebo elektrónový transfer  nastáva, keď sa elektrón presunie z jedného atómu alebo molekuly na iný atóm alebo molekulu. Prenos elektrónov je popis niektorých redoxných reakcií, ktoré zahŕňajú presun elektrónov.
Elektrochemické procesy sú reakcie, kde sa presúvajú elektróny. Prenos elektrónov je relevantný i pri fotosyntéze a dýchaní. Tieto reakcie často zahŕňajú komplexy prechodných kovov. V organickej chémii je prenos elektrónov súčasťou niektorých komerčných polymerizačných reakcií. Je to základ fotoredoxnej katalýzy.
Prenos elektrónov vo vnútornej sfére
Pri prenose elektrónov vo vnútornej sfére sú kovalentne spojené dve redoxné centra. Tento mostík môže byť permanentný a v takom prípade sa tento prenos označuje ako intramolekulárny. Častejšie je však kovalentná väzba len dočasná. Vzniká tesne pred prenosom elektrónov a následne sa zase štiepi. V takých prípadoch sa prenos elektrónov označuje ako intermolekulárny. Známym príkladom prenosu elektrónov vo vnútornej sfére, ktorý prebieha pomocou dočasnej väzby, je redukcia komplexu [CoCl(NH3)5]2+ komplexom [Cr(H2O)6]2+. Chloridový ligand tvorí mostík, ktorý sa kovalentne viaže na oboch redoxných partnerov.
Prenos elektrónov vo vonkajšej sfére
Pri prenose elektrónov vo vonkajšej sfére nie sú redoxné centrá prepojené v žiadnom momente. Namiesto toho elektrón "preskočí" z redukujúceho centra na akceptor. Prenos elektrónov vo vonkajšej sfére môže prebehnúť medzi dvoma rôznymi látkami alebo medzi dvoma rovnakými látkami, ktoré sa líšia len v oxidačnom stave. Takýto proces prebieha napríklad medzi manganistanom a mangananom:
Veobecne platí, že ak je prenos elektrónov rýchlejší než substitúcia ligandov, tak reakcia prebehne ako prenos elektrónov vo vonkajšej sfére.
Táto reakcia často prebieha, ak jeden alebo oba reaktanty sú inertné alebo ak nemajú vhodný ligand na vytvorenie dočasnej väzby.
Dôležitým konceptom v Marcusovej teórii je to, že rýchlosti reakcií, kde sa vymieňajú elektróny medzi rovnakými látkami v rôznych oxidačných stavoch, matematicky súvisia s reakciami, pri ktorých sú prítomní i partneri, ktorí sa líšia i niečím iným, než len oxidačným stavom. Príkladom takej reakcie by mohla byť redukcia mangianistanu jodidom, čím vzniká jód a mangánan, podobne ako v prípade vyššie.
Teória
Rudolph A. Marcus vypracoval prvú všeobecne uznávanú teóriu prenosu elektrónov, aby popísal prenos elektrónov vo vonkajšej sfére. Teóriu založil na prístupe teórie tranzitného stavu. Marcusova teória prenosu elektrónov bola potom rozšírená Noelom Hushom a Marcusom o prenos vo vnútornej sfére. Výsledná teória sa nazýva Marcus-Hushova teória a odvtedy sa používa na popis prenosov elektrónov. Obe teórie sú však semiklasické, aj keď boli rozšírené o kvantovo mechanickú prístup Jortnerom, Kuznetsovom a inými, ktorí postupovali od Fermiho zlatého pravidla a nasledovali predchádzajúce práce ohľadne neradiatívnych prenosov. Neskôr sa objavili ďalšie teórie, ktoré zvažujú i pôsobenie elektrónovo-vibračných (vibronických) prechodov na prenos elektrónov, napríklad PKS teória prenosu elektrónov.
Pred rokom 1991 sa predpokladalo, že prenos elektrónov v metaloproteínoch ovplyvňujú hlavne priemerné vlastnosti nekovových prvkov, ktoré tvoria izolačnú bariéru medzi kovmi, ale Beratan, Betts a Onuchic následne ukázali, že rýchlosti prenosu elektrónov sú dané priamo štruktúrou väzieb v proteínoch - teda že elektróny v princípe tunelujú cez väzby tvoriace reťazovú štruktúru proteínov. Táto diskusia v skutočnosti uvažuje len priemery dominantných trás prenosu elektrónov, ktoré sú pozorované experimentálne, a zatiaľ čo väzbový coupling je jasne dominantný pre niektoré umelé systémy vytvorené na štúdium prenosu elektrónov, mnoho prirodzených systémov jasne ukazuje niekoľkonásobný alebo "priemerný" coupling cez prostredie proteínu, ako keby až tak nezáviselo na druhu alebo väzbe atómov, ale hlavne na ich hustote. Je dôležité poznamenať, že tunelovanie elektrónov nie je presne popísané jednotlivými definovanými trasami - kvantové tunelovanie elektrónu je koncový výsledok vzorkovania elektrónov všetkými možnými trasami prenosu elektrónov pomocou jeho vlnovej funkcie a experimenty ukazujú len vážené priemery týchto trás.
Le Perchay
Le Perchay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
United States Military Academy
United States Military Academy (doslovne Vojenská akadémia Spojených štátov, skratka USMA, hovorovo West Point) je vojenská akadémia vo West Pointe, časti mesta Highlands v americkom štáte New York. Vzdeláva sa tu väčšina nových dôstojníkov Armády Spojených štátov.
S myšlienkou založiť dôstojnícku školu prišiel už George Washington v roku 1783, čo následne podporili aj ďalšie významné osobnosti ako Henry Knox, John Adams či Alexander Hamilton. Zákon o jej založení podpísal napokon tretí americký prezident Thomas Jefferson 16. marca 1802 a k otvoreniu prvej triedy, v ktorej bolo päť dôstojníkov a 10 kadetov, došlo 4. júla rovnakého roku.
Areál akadémie stojí na mieste bývalej armádnej pevnosti Fort Clinton, vybudovanej v roku 1778 počas americkej vojny za nezávislosť generálom a fortifikačným inžinierom poľského pôvodu Tadeuszom Kościuszkom na západnom brehu rieky Hudson, približne 80 km severne od New Yorku. Briti West Point nikdy nedobyli a dnes ide o najstaršie nepretržite obsadené vojenské stanovište v USA.
Celý centrálny kampus je od roku 1960 národnou historickou pamiatkou (National Historic Landmark, obdoba slovenskej NKP) a pozostáva z mnohých historických budov a ďalších objektov. Väčšina budov v normanskom štýle kampusu je postavená zo sivej a čiernej žuly. Areál je obľúbenou turistickou destináciou s návštevníckym centrom a najstarším múzeom v Armáde Spojených štátov.
Škola patrí medzi prestížne univerzity v USA, absolventi získavajú bakalársky titul a v armáde hodnosť nadporučíka. Po skončení školy sú povinní absolvovať najmenej päť rokov aktívnej služby a potom minimálne tri roky v zálohe.
Od roku 1975 legislatíva umožňuje prihlásiť sa na akadémiu aj ženám. Mimo matematiky a technických disciplín sa do študijných osnov dostali tiež humanitné a spoločenské vedy, samozrejmosťou je vojenská disciplína a telesný výcvik.
Mottom školy je „Povinnosť, česť, vlasť“ („Duty, Honor, Country“).
náhľad|upright=0.65|Znak USMA náhľad|upright=0.65|Francúzska mapa West Pointu s pevnosťou Fort Clinton (1780) vpravo|náhľad|West Point, z Phillipstownu (1831), rytina od W. J. Bennetta zobrazujúca pôvodné budovy akadémie
Zoznam športových článkov/Ś
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
śl
Śląsk Wrocław
Carbonne (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hričovec
Hričovec môže byť:
Spojená škola (Bratislava, Mokrohájska 3)
Spojená škola Mokrohájska 3 je integrovaná škola, združujúca materskú školu, základnú školu, obchodnú akadémiu a gymnázium. V komplexe na Mokrohájskej ulici v Bratislave sídli aj DSS Gaudeamus, ktorý poskytuje ubytovanie pre zdravotne postihnutých žiakov školy.
História
História školy pre postihnuté deti siaha k 1. septembru 1937, kedy spolu s ústavom začala ako Zvláštna škola národná svoju činnosť v Bratislave. V roku 1945 bola premenovaná na Štátnu ústavnú školu pre telesne chybných v Bratislave a na vzdelávanie slúžili provizórne drevené baraky a denné miestnosti internátu na Patrónke. V roku 1949 došlo k reorganizácii a tak vznikla Národná škola pri ústave pre telesne chybných, ktorého súčasťou bolo liečebné oddelenie. Od školského roku 1953/54 fungovala osemročná stredná škola a v školskom roku 1959/60 bola inštitúcia premenovaná na Základnú deväťročnú školu pre telesne postihnutých. V tom čase mala už 18 tried základnej a 1 triedu materskej školy.
Hoci výchovno-vzdelávací proces žiakov so špeciálnymi potrebami prebieha podľa osnov bežných škôl, v triedach je nižší počet detí. Na 1. stupni je do 8, na 2. stupni do 10 a na 3. stupni (ObŠ, OA a G) do 12 žiakov, pri výučbe ktorých sa uplatňujú špeciálne metódy vyučovania s dôrazom na individuálny prístup. Dôležitou súčasťou procesu je logopedická a psychologická starostlivosť a zdravotná telesná výchova. Pravidelne sú organizované školy v prírode, rekondičné pobyty, lyžiarsky výcvik, exkurzie a výlety.
Le Plessis-Bouchard
Le Plessis-Bouchard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Just Jaeckin
Just Jaeckin [ʒyst ʒaka] (* 8. august 1940, Vichy, Francúzsko – † 6. september 2022, Saint-Malo, Francúzsko) bol francúzsky filmový režisér, scenárista, herec, fotograf, maliar a sochár.
Radí sa medzi jedného z najznámejších francúzskych režisérov erotických filmov. Filmom Emanuela odštartoval nie len svoju režisérsku kariéru ale taktiež preslávil holandskú herečku Sylviu Kristel.
Medzinárodne uznávaným sa stal aj vďaka fotografovaniu osobností ako napríklad Brigitte Bardot, Isabelle Adjani, Monica Belluci, Jane Fonda, Catherine Deneuve, Ursula Andress, Johnny Hallyday, Candice Bergen, Carole Bouquet, Dalida, Barbara, Geneviève Bujold, Anna Karina, Marie Laforêt, Danièle Delorme, Alexandra Stewart, Eddy Mitchell, Twiggy, Sylvie Vartan, Françoise Hardy, Juliette Gréco, Zizi Jeanmaire, Jane Birkin či Serge Gainsbourg.
Režisérove atypické meno sa zvyklo často komoliť s Just Jaeckin na Just Laughing, čo by sa dalo preložiť ako „len sranda“, „len sa smiať“ či „stále sranda“.
Mladosť
Narodil sa počas 2. svetovej vojny otcovi Holanďanovi a matke Angličanke. Aby sa vyhli vojne tak s ním rodičia na pár rokov odišli do Anglicka. Po skončení vojny sa vrátil do Francúzska, kde nadviazal na štúdium umenia a fotografie. Študoval na Académie Charpentier, Atelier Met de Penninghen a Ecole nationale supérieure des métiers d'art. Od 7 do 15 rokov žil v obci Combre.
V roku 1958, vo veku 18 rokov, bol Just Jaeckin povolaný slúžiť do armády v Alžírsku, pracoval tam ako vojnový fotograf. Počas svojho 28-mesačného pobytu fotografoval Ahmeda Ben Bellu a Mehdiho Bena Barku a najmä sa stretol s mladými budúcimi režisérmi (Philippom Labrom, Francisom Veberom a Jacquesom Séguelom), ktorí boli tiež povolaní ako on.
Po vrátení sa z Alžírska sa Jaeckin nakrátko venoval závodní na plachetniciach.
Začiatky kariéry
V 60. rokoch minulého storočia sa Jaeckin stal uznávaným módnym fotografom pre časopisy Harper's Bazaar, Elle, Marie Claire, The Sunday Times, Queen alebo Vogue. Just Jaeckin bol na pár mesiacov najatý ako ilustrátor pre týždenník Paris-Match. Medzi rokmi 1961 až 1963 pôsobil vo francúzskom televíznom tlačovom magazíne Télé 7 Jours. V roku 1964 sa stal umeleckým riaditeľom dámskeho časopisu Mademoiselle Age Tendre.
V rokoch 1970 až 1974 vytvoril sochy, ktoré boli vystavené v Galérii Stadler v 11. parížskom obvode. Vo voľnom čase pôsobil vo svojom fotografickom ateliéri kde fotografoval modelky ako Willy Van Rooy, Editha Dussler, Maudie James, Moyra Swann, Sue Murray, Liz Eggleston, Régine alebo Ingrid Boulting.
Jeho prvá skúsenosť s filmom bola v umelecky ladenej snímke Je, tu, elles… pod vedením Petera Foldesa. Na filme sa podieľal iba ako umelecký asistent.
Vo filme
V priebehu desiatich rokov sa stal režisérom ôsmych obľúbených celovečerných filmov.
V tej dobe a v tom žánri boli vo francúzsku jeho konkurentami Walerian Borowczyk (pôvodom Poliak), Francis Leroi, David Hamilton (pôvodom Brit) alebo Jean Rollin. Jedinému Jaeckinovi sa podarilo celosvetovo presláviť vďaka kultovke Emmanuelle.
Emmanuelle
Na začiatku 70. rokov sa producent Yves Rousset-Rouard rozhodol nakrútiť film s erotickou tematikou. Po dlhom pátraní vybral do pozície režiséra práve Jaeckina. Išlo sa podľa scenára od Jeana-Louisa Richarda, ktorý je napísaný podľa románu od Emmanuelle Arsan, spisovateľke thajského pôvodu. Film sa natáčal od 10 decembra 1973 do 6 februára 1974 vo Francúzsku, na Seychelách a v Thajsku. Vo filme zažiaril známy Alain Cuny a vtedy neznáma nizozemská herečka Sylvia Kristel. Film bol uvedený do kín spoločnosťou Trinacra Films 26. júna 1974. Takáto softcorová erotická dráma nemala vo francúzsku obdobu (predtým nič takéto neexistovalo) a preto sa do kín rútili milióny divákov. Vďaka fenomenálnemu úspechu sa film na území francúzska premietal vyše desať rokov a stal sa akým si kultom. Tento film je jedným z najväčších úspechov francúzskej kinematografie v zahraničí. Iba vo francúzsku videlo film zhruba 9 miliónov návštevníkov a celosvetová návštevnosť sa odhaduje až na 100 miliónov. Pritom rozpočet bol približne 2,4 miliónov vtedajších frankov a zarobil viac ako 500 mil. K popularite filmu prispel aj legendárny song Pierra Bacheleta, ktorého sa predalo viac ako 5,5 milióna kusov (vo Francúzsku). Film odštartoval v Európe žáner erotických / pornografických filmov. Film Emanuela sa dočkal ďalších šiestich filmových a množstva televíznych pokračovaní či s herečkou Kristel alebo bez nej. Film bol nadabovaný do viac ako dvadsiatich jazykoch. Rámci histórie francúzskej kinematografie je Emanuela 18. francúzsky najnavštevovanejší film v kinách.
Voľba percentuálnej odmeny zo zisku filmu režisérovi zabezpečila významný a udržateľný príjem financií. Na základe toho mohol ďalej rozvíjať svoj režisérsky potenciál. Od tej doby u Jaeckina platilo: čo rok to nový film.
Iné verzie
Francúzska režisérka a scenáristka Audrey Diwan chystá v roku 2023 novú francúzsku verziu filmu s Noémie Merlant v roli Emanueli. Vo filme mala pôvodne hrať Léa Seydoux.