cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barok
Hlavné myšlienky baroka
Barok bol predovšetkým obdobím protikladov. Vzniklo množstvo antitéz, ktoré ovplyvňovali myslenie, umenie i chápanie sveta; reprezentovali životný pocit rozpoltenia a roztržky v duši barokového človeka a vychádza z vonkajších udalostí. Medzi najvýznamnejšie antitézy patrili hmota a duch, svetskosť a askéza, senzualizmus a spiritualizmus, realizmus a idealizmus, klasická forma a kresťanský etos, empirizmus a mysticizmus, či zmyslovosť a duchovný život.
Sebapoškodzovanie
Poruchy príjmu potravy
Výskum ukázal, že väčšina žien, ktoré sa zraňujú má nejakú formu poruchy príjmu potravy. Medicína rozlišuje dve formy: anorexia nervosa a bulimia nervosa. Ich mechanizmus a funkcia sú veľmi podobné cyklu sebapoškodzovania. Obe poruchy sa môžu prejavovať paralelne alebo sa striedať. Obe sú vonkajším vyjadrením vnútornej bolesti. Neraz sa viažu k minulej traume, no nemusí to byť tak.
Barok
Hlavné myšlienky baroka
Veľmi dôležitým pojmom tohto obdobia bola krása. Tá bola považovaná za ideál, ktorý bol dokonalejší ako príroda sama. Umenie teda malo zdokonaliť prírodu, aby nezobrazovala škaredosť skutočného života. Za vzor bola v tomto smere považovaná antika a jej znázorňovanie prírody.
Sebapoškodzovanie
Zneužívanie látok
Väčšinou ide o spoločensky tolerované látky ako kofeín, nikotín, alkohol, psychofarmaká. Rozlišujeme ich užívanie, zneužívanie alebo závislosť. Menej než jedna tretina ľudí postihnutých sebapoškodzovaním vyskúšala ilegálne drogy. V skutočnosti sa sebapoškodzovanie nezvykne objavovať bezprostredne pod vplyvom návykových látok.
Dobrá studně
Ochrana
Predmetom ochrany je pastvinná lada s vresom obyčajným a vemenníkom dvojlistým, hniezdisko vzácnej ľabtušky lúčnej, vo vodnej nádrži sa vyskytuje veľmi ohrozený mlok obyčajný.
Barok
Rozdelenie baroka
Barok panoval v Európe pomerne dlhé časové obdobie. Časovo ohraničujú barok dve udalosti – Tridsaťročná vojna (1618 – 1648) a Veľká francúzska revolúcia (1789). Jeho vývoj môžeme rozdeliť na tri základné obdobia::
Posledné dozvuky barokového obdobia, označované aj ako neskorý barok, sú známe skôr pod názvom rokoko, a toto obdobie trvalo od 40. rokov do 70. rokov 18. storočia. Rokoko bolo blízkym príbuzným baroka asi tak, ako manierizmus renesancie, čiže to bola čiastočná adaptácia predošlého štýlu a čiastočne reakcia proti nemu. Toto pomerne krátke obdobie postupne plynulo prešlo do nového, prevládajúceho umeleckého smeru – klasicizmu.
Oherville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Barok
Rozdelenie baroka
Slovo barok je vo svojej podstate používané na nepresné vymedzenie umenia 17. a 18. storočia v jeho najvšeobecnejšom zmysle, pretože napriek tomu, že to bol prevládajúci štýl, ktorý silne poznamenal všetky ostatné, v skutočnosti sa popri ňom rozvíjali aj ďalšie štýly (napr. klasicizmus). Ako príklad môže poslúžiť klasicistický prúd, ktorý vznikol súčasne s barokom a udomácnil sa najmä vo Francúzsku, alebo realizmus, ktorý bol reprezentovaný takými umelcami, ako bol Michelangelo Merisi da Caravaggio a mnohí holandskí maliari.
Oherville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barok
Človek v období baroka
Barokový človek sa zmietal medzi absolútnymi silami dobra a zla, Boha a satana. Musel premáhať svetské pokušenia, hriech, seba, vlastnú slabosť, duševné a telesné útrapy, drsnú prírodu, biedu, skutočných i fiktívnych nepriateľov v každodennom živote, v náboženskej sfére a vo vojnách. V tomto heroickom zápase sa rodili polaritné psychické a morálne vlastnosti barokového človeka. Nebola to iba askéza, sebazapieranie, pohŕdanie pozemským šťastím, sebaopovrhovanie, sebaponižovanie, hlboká pokora a uvedomovanie si vlastnej malosti, ničotnosti a pominuteľnosti (pulvis et cinis et nihil – prach a popol a nič, vanitas vanitatum – márnosť nad márnosť, omnia vanitas), ale aj sklon k pôžitkárstvu, nádhere, veľkoleposti, teatrálnosti, sebavyzdvihovaniu, afektovanosti, pozérstvu, neskromnosti, pýche, nedotklivému pocitu osobnej, rodinnej, rodovej, stavovskej a národnej dôležitosti, dôstojnosti, povesti, sláve a cti. Aktivita a energia barokového človeka sa veľmi ľahko premieňali na hrubé vášne, násilie, brutalitu a kriminalitu.
Barokový hrdina
Hrdinom baroka je svätec, mučeník, vojvodca, dobrodruh či dobyvateľ, ktorí premáhajú seba, svoje slabosti a bojujú proti prírode a svojim nepriateľom tak v každodennom živote, ako aj vo svojej viere a vo vojnách. To viedlo spolu so zlými životnými podmienkami v reálnom živote (aj v umeleckých dielach) často k prejavom hrubého násilia, brutality a k veľmi vysokej kriminalite, čo prinášalo ľuďom len neustály útlak v mene teroru a násilia.
Nacionalizmus
V tomto období po prvý raz vznikajú veľmi silné prejavy nacionalizmu, ktoré boli dôležitým míľnikom k vytváraniu národného povedomia. Tieto prejavy vychádzali najmä z prostredia intelektuálov, ktorí mali ako jedni z mála dostatočné vzdelanie na to, aby si uvedomovali a mohli kritizovať zlý stav národa a jeho jazyk. Začal sa klásť dôraz na národné jazyky, vedomie a vlastenectvo, čo sa prejavovalo aj v umení.
Barok v odievaní
Baroková móda bola ovplyvňovaná politickou a náboženskou situáciou v Európe. Ovplyvňovali ju vzťahy medzi jednotlivými krajinami, proti sebe stojacimi náboženstvami, no najmä vládla snaha odlíšiť sa od predošlého obdobia renesancie a manierizmu. Raná baroková móda sa viaže približne k obdobiu tridsaťročnej vojny (1618 – 1648). Zmeny v móde sa začali ako prvé prejavovať v Holandsku u bohatých mešťanov. Tí sa postupne vracali ku konzervatívnej móde (striedmy strih, čierna farba odevu, doplneného len bielym golierom a manžetami). Goliere boli ovplyvnené španielskou módou a ich kruhový tvar bol považovaný za jedinú prijateľnú výstrednosť v obliekaní. Baroková móda sa nazývala tiež „parochňový sloh“, nakoľko sa v tomto období rozmohla móda dámskych, no taktiež pánskych parochní. V polovici 17. storočia prišli do módy aj rôzne druhy masiek, ktoré však už začiatkom 18. storočia zmenili svoj význam a poukazovali najmä na to, že ich majiteľka je ľahkých mravov. V tom istom období prišli do módy i rukávniky ušité z kožušiny, ktoré nosili tak ženy, ako i muži. Vrátila sa tiež móda spodnej bielizne, rovnako ako i šnurovacie živôtiky (šnurovačky).
Pánska móda
Na začiatku 17. storočia holandská móda ovplyvnila aj módne odievanie vo Francúzsku, Flámsku, Nemecku alebo Čechách, no prevzali ju napríklad aj anglickí obchodníci a puritáni. Namiesto tesne strihaných kabátov sa začali preferovať voľnejšie strihy s čipkovým golierom na ramenách a úzky pás nahradili voľné šerpy, ktoré sa nosili často aj cez jedno rameno (pôvodne boli prebrané z vojenskej uniformy). Zmenil sa i tvar rukávov, ktoré boli voľného strihu a dostali kužeľovité, kornútové manžety siahajúce až k lakťu, no tie sa časom skrátili asi o polovicu, takže spod nich vytŕčali rukávy spodného odevu. Veľmi často boli rukávy prestrihnuté zhora až po zápästie, kde sa znovu zošívali. Krátke nohavice sa rozšírili a predĺžili až pod koleno, črievice nahradili vojenské čižmy so sárou v tvare kornúta, siahajúceho až nad kolená. Napriek vojenskému vplyvu na módu bola v Nemecku, Holandsku, Anglicku, ale aj ďalších krajinách čoraz viac obľúbená u mužov aj u žien čipka, ktorá nahradila čoraz nemodernejšie šperky. Vďaka tomu sa na odevoch omnoho viac vážila hodnota látok a ich vypracovania, než módnych ozdôb. Mužský odev dopĺňal široký plášť, často zdobený lemom z kožušiny, a pokrývka hlavy – široký klobúk s vyhrnutou krempou, ozdobený dlhými perami.
Baroková filozofia
Baroková životná klíma bola klímou surového násilia a teroru. Barokový človek poznal tri spôsoby, ktoré ho mali priviesť k jednote vnútorného rozpoltenia :
Týmito tromi spôsobmi úsilia o dosiahnutie jednoty boli späté tri typy barokového človeka: mystik, mravný héros a univerzálny mudrc (pansof).
Do popredia sa dostali božské, nadpozemské a metafyzické hodnoty, ako i viera v záhrobný život, a taktiež zosilneli rôzne náboženské kulty (kult Panny Márie), vo veľkej miere sa uctievali zázračné obrazy, sochy, a začali sa konať veľkolepé púte, vďaka čomu sa tiež úspešne upevňovala moc náboženstva a cirkvi.
Na druhej strane poznávanie sveta a skutočnosti viedlo k mohutnému rozšíreniu povier, astrológie, alchýmie, okultizmu, mágie, démonizmu, vyvolávaniu duchov, vizionárstvu, vkladaniu znamení, viere v bosorky, čary, chiromantiu, horoskopy, ako aj iracionálnu medicínu a k hrôze z konca sveta.
Baroková zbožnosť
Baroková zbožnosť je pojem opisujúci náboženskosť ľudí v období približne 17. a 18. storočia.
Počiatok tejto zbožnosti však siaha niekoľko desaťročí pred rok 1600, od ktorého sa obdobie baroka zvykne datovať. Na vývoj barokovej zbožnosti mal obrovský dopad tridentský koncil, ktorý zasadal v období od 13.12.1545 do 4.12.1563. Tento koncil do vysokej miery reagoval na reformáciu. Rozvinul učenie o Písme a tradícii, o prvotnom hriechu a ospravedlnení, o sviatostiach, o uctievaní svätých (kult svätých) a o omšovej obeti. Na základe rozhodnutí tohoto koncilu bola katolícka cirkev formovaná viac než 300 rokov, až do zasadnutia 1. vatikánskeho koncilu.
Na českých územiach začal po bitke na Bielej Hore dlhý, prevažne násilný a nákladný proces rekatolizácie, ktorý z väčšiny obyvateľov Čiech a Moravy urobil katolíkov. Problémom bola samozrejme hĺbka ich viery, pretože je ťažké od človeka očakávať aby pod tlakom cirkvi úprimne prijal donedávna nepriateľské vyznanie. Tento problém sa začal riešiť sám až časom, keď postupne nastala generačná výmena obyvateľstva. Dané obdobie na českom území sa označuje ako doba pobielohorská.
Na druhej strane Európy sa Anglicko, Wales a Škótsko bez väčších problémov odpútali od pápeža, s čím súhlasila prevažná väčšina obyvateľstva. Anglikánska cirkev, ktorá tým vznikla sa, za krátky čas, postupne začala podobať niektorým z hlavných protestantských prúdov.
Barokové umenie
Barok úzko súvisí s víťazstvom protireformácie a upevnením moci a postavenia katolíckej cirkvi, ale na druhej strane tiež absolutistickej moci panovníkov. Príčina vzniku baroka ako umeleckého slohu vychádzala zo snahy umeleckými prostriedkami vyvolať pocit pokory a odovzdanosti Bohu, čo sa cirkev snažila dosiahnuť mohutnosťou, veľkoleposťou a nádherou stavieb, ale aj maliarskych a sochárskych diel, aby tak vyjadrila nadradenosť cirkvi nad poddanými. Jedným z rádov cirkvi, ktoré sa snažili obnoviť moc katolíckej cirkvi, bol aj jezuitský rád a jeho zakladateľ Ignác z Loyoly. Známe sú jeho výroky a plamenné výzvy ako „Prišiel som, aby som zapaľoval oheň v srdciach.„ Ten oheň mala byť vlastne viera, ktorú chcel zapaľovať v srdciach ostatných.
Tak ako väčšinu slohov, aj barok tvorili umelci. K jeho vrcholným dielam však patria tiež malé diela, ktoré boli určené pre súkromné účely, rovnako krásne a pôsobivé ako monumentálne diela, ktoré boli určené pre verejnosť, hoci práve tieto monumenty sú najtypickejším prejavom baroka. Okrem toho v tomto období náboženských zmien a nepokojov cirkev a rády mali ešte v prvej polovici barokového obdobia pomerne prísny postoj k umeniu, ktorý vychádzal ako z ich učenia, tak tiež z ekonomických dôvodov. Aj vďaka tomu vznikla väčšina katolíckych barokových kostolov a ich výzdoby najmä v 2. polovici 17. storočia až v 18. storočí. Pre vývoj barokového umenia sa stal dôležitým bodom dejinách rok 1598, kedy bola prenesaná z Ferrary do Ríma séria Tizianových mytologických obrazov. Tieto obrazy študoval takmer každý maliar, ktorý vtedy pracoval v Ríme až do 30. rokov 17. storočia, a kopírovali ich tiež napr. Peter Paul Rubens či Nicolas Poussin.
Barokoví aj renesanční umelci pracovali takmer pre rovnakých objednávateľov – dvor, aristokraciu a cirkev, no časom sa táto skupina rozrástla o nové vrstvy. Podobne ako v období renesancie, aj v období baroka udávali tón veľké umelecké osobnosti. Ak renesanciu reprezentovali velikáni ako Leonardo da Vinci, Michelangelo, Raffael, Tizian alebo Albrecht Dürer, v období baroka sa takýmito vodcami v oblasti umenia stali Gian Lorenzo Bernini, Nicolas Poussin, Peter Paul Rubens, Rembrandt Harmenszoon van Rijn a Velázquez. Všetci títo umelci sa inšpirovali najmä antickým umením starého Ríma (nie Grécka), hoci na ich dielach je možné popri podobnostiach nájsť aj významné rozdiely. Diela barokových umelcov sú dekoratívnejšie, vyskytuje sa v nich viac kontrastov svetla a tieňa, no taktiež vyjadrujú zdanlivo menej sebakontroly. Lyrická čistota, ktorá bola tak príznačná pre renesanciu, sa tu nevyskytovala často, a striedmosť v ich dielach vyznievala skôr ako strohosť.
Barok sa preslávil najmä v architektúre, v maliarstve a sochárstve, no taktiež v hudbe, literatúre, divadle a móde.
Barok v maliarstve
Pre barokové maliarstvo bolo charakteristické zvýraznenie pohybu, zložité riešenie priestorového usporiadania maľovaných objektov, ostré kontrasty svetla a tmy, no taktiež výrazná farebnosť malieb. V tomto období vznikali najmä oltárne obrazy, nástenné maľby (freska) a slávnostné dvorné portréty, medzi najmenej populárne patrili krajinomaľby a zátišia.
Z motívov prevládali najmä náboženské motívy (obrazy katolíckych mučeníkov a svätcov), ale tiež mytologické motívy (antickí bohovia), využívané na maľovanie alegorických obrazov, na ktorých sa objavovali postavy vojvodov a štátnikov, ako aj múzy a antické mytologické a historické postavy.
Barok v sochárstve
V barokovom sochárstve sa kládol dôraz na dekoratívnu plastiku, a tak vznikalo množstvo sôch a súsoší na priečeliach budov, v kostoloch, na oltároch, v parkoch, alebo na pohrebných sarkofágoch v rodinných hrobkách a vynikajúce reliéfy, ktoré vďaka práci s perspektívou stierali rozdiely medzi reliéfom a maľbou. Za námet slúžili najmä postavy zidealizovaných katolíckych svätcov, ale tiež napríklad sochárske portréty (náhrobná plastika).
Barokoví umelci sa snažili svojim sochám vtlačiť život pomocou silných emócií, výrazmi tvárí a celým postojom osoby. Barokové sochárstvo sa snažilo znázorniť postavy v prirodzenom pohybe, ale aj vystihnúť ich duševný stav (smútok, radosť, hnev alebo strach). Sochy uvádzal sochár do pohybu gestami, povievajúcimi šatami a vlasmi.
Z materiálov sa tešili najväčšej obľube kameň a mramor. V tvorbe sa kombinovali hladké, leštené a drsné plochy, menili sa farby materiálu a dbalo sa i o tie najjemnejšie detaily (napr. detaily kožušiny na plášťoch, napodobenie štruktúry látky, detaily šperkov, účesov a pod.).
Barok v dekoratívnom umení
Dekoratívne umenie dosiahlo svoj vrchol koncom 18. storočia. Jeho najlepšie obdobie zasahovalo ešte aj do obdobia rokoka a klasicizmu. Hlavné slovo v tomto druhu umenia malo Francúzsko, a to najmä svojou produkciou, z ktorej veľkú časť vyvážali do zahraničia. Vývoj tohto umenia sa sústredil do kráľovských ateliérov, kde pôsobili kresliči a návrhári (napr. Jean Berain starší, Claude Gillot, Antoine Watteau a mnohí ďalší). Obrazy, ktoré boli súčasťou zariadenia interiéru, mali len dekoratívne poslanie a nachádzali sa často na rímse nad dverami. Dôležitou súčasťou interiérovej výzdoby sa stali tapisérie, ktoré vznikali v manufaktúrach, boli vytvárané so samostatnými motívmi alebo sa tematicky spájali do sérií (napr. Portréty bohov).
Najznámejšie z manufaktúr boli v Beauvais a Aubusson, alebo patrili rodinám Gobelinovcov či Savonnerie. Medzi ďalšie významné mená francúzskeho dekoratívneho umenia patria napr. Gilles-Marie Oppenordt, ktorého majstrovstvo spočívalo v dokonalom spojení nástennej výzdoby so zariadením; z maliarov sú to napr. Jacques de Lajoue, François Boucher alebo Jean-Baptiste Pillement.
Veľká pozornosť sa venovala taktiež nábytku. Hoci postupne vznikali nábytkárske dielne aj na ostatných európskych panovníckych dvoroch, líšili sa od francúzskych dielní nielen zručnosťou a originalitou, ale v porovnaní s francúzskymi umelcami sú ich diela voľnejšie, nakoľko používali viac svetlého dreva a bieleho laku. Medzi najobľúbenejšie druhy nábytku patrili rohové skrinky, nízke stolíky a komody, neskôr sa centrom záujmu stali veľké skrine, ktoré boli obľúbené od Rakúska až po Holandsko. Medzi nábytok sa počítali aj prepychové koče a sane, ktoré nezaostávali svojou bohatou výzdobou, ktorá sa niekedy zdala až nevkusná.
Medzi najznámejších umelcov tohto smeru celkom určite patrí André Charles Boulle, ktorý vytváral presný, čistý, klasický nábytok, zdobený kovovými inkrustáciami. V Taliansku patrí medzi najznámejších výrobcov nábytku Pietro Piffetti z Turína, v Mníchove sú to napr. Joseph Effner a François de Cuvilliés, a medzi najvyhľadávanejších ebenistov patrí Joachim Dietrich. V Anglicku sa v tomto období dostali k slovu umelci ako William Kent alebo Thomas Chippendale, ktorý vytvoril množstvo stoličiek, lôžok a knihovničiek.
Barok v hudbe
Baroková hudba sa vyvíjala približne medzi rokmi 1600 až 1750. Spočiatku bola považovaná za veľmi harmonicky zmätenú, po melodickej stránke zbytočne komplikovanú, a až 19. storočie jej prinieslo pozitívne hodnotenie. Jej vývoj sa začal trochu netradične v Holandsku. Najvýznamnejšou hudobnou veľmocou v tomto období však bolo Taliansko, odkiaľ sa nová hudba postupne rozšírila do ostatných európskych krajín. Jednou z nemnohých krajín, ktoré talianska hudobná tvorba ovplyvnila len veľmi málo, bolo Francúzsko. Tu sa podriaďovali nové trendy v hudbe potrebám a vkusu kráľovského dvora, a tak sa hudobní skladatelia snažili viesť vývoj hudby svojou vlastnou cestou.
Barok je však tiež obdobím, v ktorom vznikli nové druhy hudby, napr. opera, oratórium alebo kantáta. Vznikali tiež nové hudobné nástroje, ako napríklad čembalo (virginal, harpsichord, clavecin) a podobne. Napriek veľkému tlaku reformácie nie je cirkevná hudba vždy v popredí záujmu hudobných skladateľov. Medzi najvýznamnejších barokových skladateľov patria okrem iných Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel a Antonio Vivaldi.
Barok v literatúre
Baroková literatúra nepriniesla so sebou takmer nič nové. Nadväzovala na tradície a literárne formy predošlých období (stredovek, renesancia, humanizmus), prebrala však z umenia nového obdobia všetky jeho charakteristické črty, znaky, názory, zakomponovala ich do už známych postupov, vďaka čomu si mohla vytvoriť svoju vlastnú identitu. Napriek tomu sa jej podarilo vyvinúť len veľmi málo rozdielnych prvkov, a to tak v poézii, ako i v teoretických prácach a dráme.
Barok v divadle
Barokové divadlo prešlo v 16. a 17. storočí veľkým rozkvetom. Okrem vzniku množstva národných variantov divadla tiež začali vznikať prvé profesionálne divadelné súbory, ktoré nepôsobili len ako zábavný prvok pri slávnostných príležitostiach, ale ich divadelné predstavenia začali navštevovať diváci aj vo svojom voľnom čase. Toto obdobie vytvorilo nielen dramatické texty, ale aj modely divadla, ktoré predurčili ďalší vývoj európskej divadelnej kultúry. Barokové divadlo a dráma sú úzko späté s renesanciou, manierizmom a klasicizmom, nakoľko sa medzi týmito umeleckými smermi v oblasti divadla nedajú určiť presné hranice. Divadelné umenie sa však v každom z európskych štátov prejavovalo veľmi rozdielne (napr. v Anglicku, Taliansku, Španielsku, Francúzsku).
Názory na barok
„Pre barok… je základným činiteľom, utvárajúcim jeho charakter, akási dvojlomnosť: snaha postihnúť za viditeľným svetom, prístupným zmyslom, druhý svet, iný život, inú priestorovosť, inú atmosféru. To sa javí nielen v obrazoch a vôbec v umeleckom diele, ktoré s obľubou znázorňuje človeka na hraniciach sveta pozemského a sveta nadprirodzeného, v tom hlavne v okamihoch smrti, ale aj v jeho celom formálnom ustrojení. Barokový maliar vytrháva s obľubou svojho hrdinu alebo scény, zbavuje ich nepreniknuteľným chiaroscurom akejkoľvek súvislosti s realitou pozemského sveta, ktorý ich obklopuje, alebo ich ponecháva v kontexte ostatného života a diania, vybavuje ich takými gestami a farbami, že by ste k nim márne hľadali obdobu v živote okolo seba. Jeho divý naturalizmus sleduje iba to, aby vás strhol prudšie a hlbšie do mimoriadneho diania, ktoré sa pred vami roztvára, otvoriť vám naliehavejší pohľad do iného sveta, než je vaše prítomné okolie. Jeho tvarovosť sa rozvíja do týchto teatrálnych gest, ako v iných, menej drasticky líčených zobrazeniach, lenže druhý, iný svet týchto nadprirodzených gest má vám byť priblížený tým, že ho nazeráte médiom najskutočnejšej skutočnosti. Je to akýsi sen, zakliaty do zmyslami poznateľnej reality… Podčiarkol som ako základnú tendenciu baroka snahu spoznať Boha cez tento svet, zastihnúť v jeho realite Absolútno, v prirodzenom nadprirodzené.“ (Zdeněk Kalista)
Peter Finch
Peter Finch (* 28. september 1916, Londýn, Spojené kráľovstvo† 14. január 1977, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol austrálsky herec.
Sebapoškodzovanie
Hraničná porucha osobnosti (Borderline Personality Disorder, BPD)
BPD je jediná psychiatrická diagnóza, ktorá osobitne identifikuje automutiláciu ako jedno z diagnostických kritérií, s výnimkou trichotilománie a sexuálneho masochizmu.
Dissociative Identity Disorder (DID)
Predtým Multiple Personality Disorder (MPD), laicky „rozštiepenosť osobnosti“, je diagnóza keď má dotyčná osoba dve alebo viac (2 až 10) individuálnych a úplných osobností. Každá z týchto identít alebo modifikácií sa vyznačuje vlastnou osobnosťou, vlastnými spomienkami, vlastným spôsobom myslenia, vlastnou minulosťou a temperamentom. Niektoré z týchto osobností si neuvedomujú prítomnosť ostatných, iné s nimi komunikujú. Môžu sa dokonca medzi sebou hádať. Postihnutý využíva sebapoškodzovanie na získanie kontroly, potlačenie alebo vyvolanie určitej osoby. Zvlášť deprimujúce je, že si nepamätá, kedy a ako prišiel k novým ranám.
Marange-Silvange (kantón)
Marange-Silvange je francúzsky kantón v departemente Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 12 obcí.
Éréac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sebapoškodzovanie
Príručky svojpomoci
Napríklad Dr. Alderman.
psychoterapia
Ide zväčša o aplikácie metód kognitívno-behaviorálnu terapiu, ktorej cieľom je zamyslieť sa nad možnými príčinami svojho správania a uvedomiť si jeho dôsledky, pochopiť jeho (často rituálny) priebeh, analyzovať pozitíva i negatíva a nájsť vhodné alternatívy uvoľňovania napätia a hlavne, vedome kontrolovať svoje správanie.
Psychoterapeutický program
Špeciálne programy zamerané na liečbu automutilácie na Slovensku nemáme. V Severnej Amerike je ich však niekoľko, napr. Self-Abuse Finally Ends (SAFE) je program v Berwyn, Illinois.
Psychodynamická metóda
Učí pacientov zdravším spôsobom vyrovnávania sa s negatívnymi vnútornými stavmi; umožňuje im pochopiť, prečo si ubližujú, verbalizovať svoje pocity. Niet však štúdie, ktorá by potvrdzovala pozitívne účinky psychodynamickej metódy na automutilačné správanie.
Dialekticko-behaviorálna metóda (DBT)
Dialekticko-behaviorálna metóda kombinuje kognitívne, behaviorálne a podporné intervencie. Podľa jednej štúdie zredukovala 9 automutilačnýchaktov ročne na 1,5.
Piberbach
Žije tu 1 839 obyvateľov (1. 1. 2010).
Jozef Kiss
PhDr. Jozef Kiss, CSc. (, * 28. apríl 1944, Veľké Kapušany – † 3. september 2013) bol slovenský novinár, historik a politológ, maďarskej národnosti, do roku 1990 šéfredaktor denníka Új Szó, spolupracovník Ústavu politických vied SAV.
Život
V roku 1967 absolvoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave. V roku 1978 získal hodnosť CSc. Do roku 1985 archivár. V rokoch 1986-1990 šéfredaktor denníka Új Szó a do roku 1995 jeho redaktor. Od roku 1995 vedecký pracovník Ústavu politických vied Slovenskej akadémie vied.
Dielo
Vo vedeckej práci sa zaoberal predovšetkým otázkami postavenia maďarskej menšiny na Slovensku, jej dejinami a politickým životom, ako aj vývojom slovenského a maďarského ľavicového a liberálno-demokratického politického hnutia. Jeho viaceré práce boli významným príspevkom k dejinám slovensko-maďarských vzťahov. Bol autorom viacerých publikácií v slovenčine i maďarčine.
Čiernohorské národné futsalové družstvo mužov
Čiernohorské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Čiernu Horu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Fudbalski Savez Crne Gore (FSCG). Vzniklo po odtrhnutí sa Čiernej Hory od federácie Srbska a Čiernej Hory v roku 2006 a prvý zápas odohralo v roku 2007. Vo februári 2016 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 67. miesto.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa čiernohorskému družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz. Vo svojej prvej kvalifikácii na MS 2008 skončilo v skupine posledné, keď prehralo všetky 3 zápasy. V kvalifikácii na MS 2012 musela hrať Čierna Hora už predkvalifikačné kolo, v ktorom skončila na nepostupovom 3. mieste. Jediné víťazstvo zaznamenala s nováčikom kvalifikácie🇨🇭.
Rovnako sa čiernohorské družstvo neprebojovalo ani na majstrovstvá Európy UEFA. Absolvovalo 4 kvalifikácie, prvú až v roku 2009 na ME 2010. Od začiatku muselo hrať už v predkvalifikačnom kole. Z toho prvého dokázalo postúpiť do hlavnej kvalifikácie; z toho druhého na ME 2012 však konečné 2. miesto znamenalo jeho koniec v súťaži. V kvalifikácii na ME 2014 sa mu podarilo postúpiť do hlavnej kvalifikácie, v ktorej ale prehralo všetky zápasy.
Siesta
náhľad|vpravo|Muži spiaci počas dňa v meste A Coruña v španielskej Galicii. Siesta je krátke zdriemnutie, často po obede. Takáto doba spánku je spoločná tradícia v niektorých krajinách, najmä tých, kde je teplé počasie.
ÚLK
ÚLK môže byť:
Metz-Ville-1
Metz-Ville-1 je francúzsky kantón v departemente Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba časť mesta Metz (mestské štvrte Îles, Devant-les-Ponts a Patrotte Metz-Nord).
Siesta
Slovo siesta pochádza zo španielčiny, je odvodené z latinského výrazu hora sexta (doslova šiesta hodina) a v podstate znamená prestávku uprostred dňa.
Siesta je tradičný denný spánok v Španielsku, a v dôsledku španielskeho vplyvu aj v mnohých latinskoamerických krajinách.
Siesta je bežná v oblastiach s vysokými dennými teplotami, najmä v oblastiach, kde ľudia zvyknú na obed aj v lete požívať ťažké jedlá. Popoludňajší spánok častým zvykom v Albánsku, Bangladéši, Bosne a Hercegovine, Číne, Chorvátsku, na Cypre, v Grécku, Indii, Iráne, Taliansku (hlavne v južnom), Macedónsku, Malte, Čiernej Hore, krajinách Severnej Afriky, Pakistane, Filipínach, Srbsku, Slovinsku, Taiwane a vo Vietname.
Pôvodný koncept siesty umožňoval počas obedňajšej prestávky oddych a poskytoval možnosť stráviť čas so svojimi priateľmi a rodinou. História siesty siaha v rôznych krajinách do ďalekej minulosti. V samotnom Španielsku do obdobia španielskej občianskej vojny, keď chudoba viedla mnoho Španielov pracovať na viacerých pracovných miestach s nepravidelnou pracovnou dobou odkladajúc obed na neskoršie popoludňajšie hodiny.
Clamecy (Nièvre)
Clamecy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Breza
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Breza v okrese Námestovo.
Meandry Ploučnice u Mimoně
Prírodná pamiatka Meandry Ploučnice u Mimoně, ev. č. 5941, bola vyhlásená 15. júla 2014. Územie sa nachádza v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji, medzi sídlami Boreček a Ploužnice. Územie je tiež súčasťou rozsiahlejšej európsky významnej lokality Horní Ploučnice.
Predmet ochrany
Predmetom ochrany je meandrujúci neregulovaný tok Ploučnice s nadväzujúcim komplexom mokradí a populácie vzácnych druhov organizmov na tieto biotopy viazaných, najmä populácia klinovky hadej, modráčika krvavcového, ohniváčka veľkého, lososa a vydry riečnej.
Popis lokality
Chránené územie okrem samotnej Ploučnice obsahuje aj jej sútok s Ploužnickým potokom so záverečným úsekom tohto potoka. Územie sa nachádza v kline medzi cestami II/268 na východe a II/270 na západe, medzi Mimoňou na severe a letiskom Hradčany na juhu. Bezprostredne na sever ležia Mimoňské odkaliská a Fotovoltaická elektráreň Mimoň Ra 3.
Klement VII. (pápež)
Klement VII., vl. menom Giulio di Giuliano de' Medici (* 26. máj 1478, Florencia – † 25. september 1534, Rím) bol taliansky duchovný a 219. rímsky pápež (v období rokov 1523 – 1534). Po Levovi X. bol druhým príslušníkom rodu Mediciovcov na pápežskom stolci.
Mladosť
Narodil sa ako nemanželský syn Giuliana de' Medici a jeho milenky menom Fioretta Goriniová. Príslušnosť k bohatej a vplyvnej florentskej rodine mu zabezpečila skvelú kariéru. Mesiac pred jeho narodením zavraždili v katedrále Santa Maria del Fiore jeho otca a tak sa Giuliovej výchovy ujal otcov starší brat Lorenzo.
Cesta II. triedy 268 (Česko)
Cesta II/268 je cesta II. triedy v severnej časti Česka, v okresoch Česká Lípa a Mladá Boleslav patriacich do Libereckého a Stredočeského kraja.
Klement VII. (pápež)
Mladosť
Získal slušné vzdelanie a v roku 1513 ho jeho bratranec Lev X. vymenoval za florentského arcibiskupa a súčasne za kardinála. Od roku 1517, v pápežských službách, vykonával funkciu vicekancelára. V tejto funkcii sa podieľal o. i. na krokoch pápežskej kúrie proti nemeckému reformátorovi Martinovi Lutherovi.
Cesta II. triedy 268 (Česko)
Okres Česká Lípa
náhľad|V Mimoni je vedená cez kruhovú križovatku
Okres Mladá Boleslav
náhľad|Cesta 268 pretína Žantov
Klement VII. (pápež)
Mladosť
4. mája 1519 zomrel bez mužského potomka Lorenzo II. a na Giulia prešla vláda nad Florenciou. Významné postavenie zastával aj v rímskej kúrii za svojho predchodcu Hadriána VI. (podieľal sa o. i. na vytvorení obrannej aliancie medzi Svätou stolicou a ríšou Karola V.).
Na pápežskom stolci
Viac ako dva mesiace bol pápežský stolec po Hadriánovej smrti osirelý než naň zasadol jeho nástupca. S cisárskou podporou (v súvislosti s cisárom Karolom V. treba poznamenať, že takmer celý pontifikát Klementa VII. sa niesol v znamení politicko-duchovných stretov oboch vládcov) bol po konkláve (označovanom ako „posledné konkláve renesancie“) trvajúcom päťdesiat dní zvolený iba štyridsaťpäťročný kardinál Giulio de' Medici.
Sacco di Roma
Ďalší obrat v Klementovej politickej orientácii nastal v máji 1526, kedy sa pridal k Francúzsku, Milánu, Florencii a Benátkam. Spoločne mali oslabiť Karolovu rastúcu moc v krajine. Cisár, nahnevaný pápežovým lavírovaním, už nehodlal trpieť jeho ďalšie politické výstrelky. V záujme definitívneho vyriešenia svojej pozície v Taliansku, so svojimi oddielmi, posilnenými nájomnými nemeckými žoldniermi vpadol do krajiny a 6. mája 1527 dobyl Rím. Do doby pontifikátu Klementa VII. tak spadá jedna z temných stránok histórie „večného mesta“, ktorá vošla do histórie pod názvom Vyplienenie Ríma.
Na konci roku 1526 sa oddiel nemeckých lancknechtov o sile asi dvanásťtisíc vojakov dostal cez alpské priesmyky. Vyhladovaní a slabo vystrojení žoldnieri, posmeľovaní v nenávisti voči „protiluteránskemu“ a vierolomnému pápežovi, videli ľahkú korisť v dobytí Ríma. 6. mája nasledujúceho roku vpadli do mesta a strašným drancovaním a vraždením ho obsadili. Klement VII. bol nútený utiecť z Vatikánu do Anjelského hradu (pripomienkou týchto udalostí je dodnes slávnostná prísaha príslušníkov švajčiarskej gardy, konaná každoročne práve 6. mája). O niekoľko dní bola však pevnosť cisárskymi vojakmi obkľúčená a pápež sa 5. júna vzdal. Od tohto dňa sa na nasledujúcich šesť mesiacov stal cisárskym väzňom v Anjelskom hrade. Slobodu získal až začiatkom decembra 1527 za cenu značných politických ústupkov a po vyplatení obrovskej náhrady škôd. Spečatením „priateľských“ zväzkov medzi pápežom a Karolom V. sa stala svadba medzi cisárovou nelegitímnou dcérou Margarétou a florentským vojvodom Alessandrom de' Medici (pravdepodobným synom Klementa VII.).
Pichl bei Wels
Pichl bei Wels je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Wels-vidiek.
Žije tu 2 814 obyvateľov (1. 1. 2010).
Klement VII. (pápež)
Sacco di Roma
Klement VII. stiahol z Ríma a až do októbra 1528 žil mimo mesta (v Orviete a Viterbe).
Ďalšie záujmy Klementa VII. boli od toho času plne podriadené vôli cisára. Spoločne s Karolom V. sa dohodli na postupe proti nemeckým heretikom ako aj proti Turkom, ktorí po víťazstve pri Moháči v auguste 1526 nezadržateľne postupovali na Viedeň. Vyjadrením Klementovej podriadenosti bola Karolova cisárska korunovácia 24. februára 1530 v Bologni, ktorá bola poslednou cisárskou korunováciou vykonanou pápežom.
I keď pápež chápal, že jeho kroky závisia od cisára, predsa sa v záujme rodových záležitostí ako aj z obáv pred Karolovým rastúcim vplyvom v Taliansku pokúsil v roku 1531 nadviazať prerušené vzťahy s Francúzskom. Osobne cestoval v roku 1533 do Marseille, kde 28. októbra, ako prejav dobrej vôle a spojenectva, vydal svoju praneter Katarínu za následníka francúzskeho trónu Henricha.
Nástup reformácie
Keď Klement VII. uzavrel spojenectvo s cisárom (znásobené príbuzenským zväzkom), rozhodol sa, že využije tento moment na posilnenie katolicizmu v Nemecku. V roku 1530 sa v Augsburgu konal cisársky snem, na ktorom pápežov kardinál Lorenzo Campeggio odovzdal cisárovi pápežove inštrukcie na boj proti protestantizmu. V obave pred narastaním neposlušnosti ľudových más voči cisárskej vláde, šľachte a duchovenstvu, navrhoval cisárovi vyhlásiť neľútostný boj prívržencom protestantskej viery.
Oissel
Oissel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Klement VII. (pápež)
Nástup reformácie
Nehľadiac na to, že cisár si uvedomoval všetky ťažkosti spojené s bojom proti luteránstvu, ktoré sa najmä v Nemecku veľmi rozšírilo, rozhodne odmietal stať sa akýmsi vykonávateľom vôle pápeža, najmä keď vyhladenie luteránstva znamenalo predanie najvyššej moci pápežstvu.
Oissel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Klement VII. (pápež)
Nástup reformácie
Na druhej strane mal Karol V. veľký záujem na posilnení katolicizmu na účet protestantizmu, ktoré sa stávalo obrannou baštou predstaviteľov nemeckej šľachty ale aj mestskej chudoby a roľníctva proti kráľovskej vláde. Jeho snahy smerovali k zvolaniu celocirkevného koncilu za účasti predstaviteľov svetskej moci, ktorý by bol dobrou príležitosťou k posilneniu cisárskeho vplyvu.
Oissel
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klement VII. (pápež)
Nástup reformácie
Pápež, v úsilí o získanie hegemónie nad cisárom, odmietal zvolanie koncilu, na ktorom podľa neho hrozilo obmedzovanie sféry zasahovania Ríma do vnútorných záležitostí jednotlivých cirkví. V záujme ochrany pápežského absolutizmu začal tajné rokovania s kráľom Františkom I., aby s jeho pomocou zvrhol v Taliansku panstvo Karola V. Tak pápež v snahe zabrániť zvolaniu koncilu pripravoval vojnu medzi Francúzskom a ríšou. Paradoxne tak vyznieva fakt, že svojím odmietavým postojom v otázke celocirkevného koncilu, ktorý mohol byť účinným nástrojom k potlačeniu rozmáhajúceho sa protestantizmu, sa práve Klement stal v určitom zmysle podporovateľom reformácie. František I. sa totiž otvorene staval na stranu nemeckých protestantov v boji proti cisárskemu absolutizmu.
Klementova snaha o zamedzenie rozmachu luteranizmu sa tak minula účinkom. Dôsledkom toho sa stalo realitou rozširovanie protestantského náboženstva nielen v Nemecku, ale aj v Nórsku, Dánsku, Švédsku a ďalších krajinách. Na ďalšie účinné kroky v záujme posilnenia katolíckej viery už Klementovi neostával čas.
Spor s Henrichom VIII.
Ďalšiu skúšku svojej autority musel Klement VII. podstúpiť v spore s anglickým kráľom Henrichom VIII. Aj v tomto prípade sa potvrdil Klementov váhavý a kolísavý postoj. Išlo o spor vyvolaný Henrichovou žiadosťou o anulovanie jeho manželstva s prvou manželkou Katarínou Aragónskou v roku 1527.
Prostredníctvom svojho tajomníka sa Henrich VIII. obrátil priamo na Klementa VII. V žiadosti uvádzal, že hlavným dôvodom jeho snahy o anuláciu manželstva bolo nenaplnenie manželského zväzku (Henrich mal s Katarínou iba dcéru Máriu; ďalšou kráľovou požiadavkou bolo pápežovo povolenie k Henrichovmu novému sobášu). Vzhľadom na to, že Klement VII. bol v tom čase zajatcom Karola V., problémom bolo vôbec sa k nemu dostať. Tajomník napokon obdržal iba prísľub podmieneného súhlasu s Henrichovým ďalším sobášom, čo však kráľa vôbec neuspokojilo. V záujme vyriešenia tejto záležitosti sa Henrich odhodlal nespoliehať sa na súhlas Svätej stolice a vec rozhodnúť po svojom. V roku 1529 nechal schváliť tzv. Akt zvrchovanosti (Act of Supremacy), ktorým prišlo de facto k odluke od Ríma. K definitívnemu vyriešeniu sporu prišlo o štyri roky neskôr, kedy zákonom Act of Submission bolo zakázané dovolanie sa anglického duchovenstva ale i laikov do Ríma. Rok 1533 sa tak považuje za rok vzniku anglikánskej cirkvi, ktorej hlavou sa stal samotný anglický panovník. Pápežovou odpoveďou bola 11. júla 1533 Henrichova exkomunikácia a vyhlásenie jeho nového manželstva s Annou Boleynovou za neplatné (s rozlukou Henrichovho prvého manželstva pápež napokon v marci 1534 súhlasil).
Klement VII. ako mecenáš umenia
Odhliadnuc od politických aktivít, Klement VII. sa prejavil ako významný mecenáš umenia. Do obdobia jeho života spadá pôsobenie velikánov renesancie – Sebastiana del Piombo, Benvenuta Celliniho, Raffaela (Klementovu podobizeň, ešte ako kardinála Giulia de' Medici, Raffael zachytil na obraze Pápež Lev X. s kardinálmi Giuliom de’ Medici a Luigim de’ Rossi) a Michelangela. U posledne menovaného umelca si objednal veľkolepé pomníky pre členov svojej rodiny v rodovej kaplnke v bazilike San Lorenzo a tesne pred svojou smrťou fresku Posledný súd na oltárnu stenu Sixtínskej kaplnky.
Po smrti bol Klement VII. pochovaný po boku svojho príbuzného Leva X. v Bazilike svätého Petra. No už o dva roky boli telesné ostatky oboch mediciovských pápežov prenesené do baziliky Santa Maria sopra Minerva, kde ich uložili v skvostných, takmer identických náhrobkoch v Capella Medicea o del Coro. Klement VII. je tu zvečnený v žehnajúcom geste (autorom náhrobku je architekt Nanni di Baccio).
Metz-Ville-2
Metz-Ville-2 je francúzsky kantón v departemente Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba časť mesta Metz (mestské štvrte Ancienne ville, Bellecroix a Plantières Queuleu).
Šmelina
Šmelina je hovorové označenie pre zakázaný, nedovolený, pokútny, čierny obchod s tovarom, ktorého je nedostatok, ktoré má pejoratívny význam, pretože tovar (tiež samotný nazývaný šmelina) býva nezákonne získaný a/alebo predražený. Ďalšie odvodené slová: šmelinári, šmelinárky šmelinárčili i šmelinárili ale aj šmelili.
Pôvod a význam
Germanista Josef Janko uvádza, že slovný základ slova šmelina je odvodený z nemčiny. Podľa neho ide o adaptovanie slangových výrazov nemeckej reči zlodejskej: Schwelemer, Schwählemer, Schmelemer, Schmälinger vo význame „cigáň“, pričom sa odvoláva na nemeckú publikáciu z roku 1858.
Šmelina po 2. sv. vojne nahradila významovo keťasenie, ktoré vzniklo počas 1. sv. vojny, teda v období nedostatku tovarov. Takéto obchodovanie malo pejoratívnu konotáciu, pretože obchodníci dosahovali "nemravne vysokú maržu" a tým získali označenie tých „ktorí predražujú a tým bez hanby okrádajú“ ostatných. Počas vojen a po nich nasledujúcom období existencie prídelového systému (napríklad potravinové lístky) sa tovary predávali (alebo viacnásobne reťazovo predávali nemecky: Kettengeschäft, čo bol základ pre keťas) na určitých miestach, ktoré dostali názov 'čierny trh '. Význam slova 'čierny trh' postupne zovšeobecnel na označenie "typu nelegálneho trhu, vytvoreného v snahe obísť daňové zákony alebo iné regulácie pri výmene statkov a služieb".
Socialistická šmelina
Od Februárového prevratu 1948 bolo voľné obchodovanie obmedzované. V roku 1956 sa do Trestného zákona dostal § 188a obsahujúci skutkovú podstatu trestného činu špekulácie, ktorý mal zamedziť šmeline. Neskôr prijatý, po mnohých novelách dlho platný zákon č. 141/1961 Zb., upravoval trestný čin špekulácie v § 117 tak, že nielen obchodovanie ale už len zaobstaranie alebo prechovávanie predmetov vo väčšom rozsahu alebo väčšej hodnoty určených na ďalší predaj bolo trestné. Pojmy "väčšom rozsahu" a "väčšej hodnoty" neboli v zákone definované a súdna prax ich interpretovala podľa všeobecných a veľmi vágnych kritérií.
Do roku 1980 bolo možné zo zahraničia dovážať iba tovar do hodnoty tristo korún v cenách platných v Československu. Za vývoz valút, ktoré neboli oficiálne predané a potvrdené vo vyhlásení, resp. boli odhalené colnou kontrolou na hraniciach, hrozilo v prípade sumy nad dvetisíc korún odsúdenie za prečin alebo trestný čin.
Šmelina sa tak za socializmu stala z opovrhovaného "kšeftovania" s nedostatkovými potravinami cez vojnu obchodovaním predovšetkým s "exkluzívnym" tovarom najmä zo Západu.
Typy "spoločensky nebezpečného konania" stíhaného ako trestný čin špekulácie uvádza napr. stanovisko bývalého Najvyššieho súdu ČSSR Rt 1/1985 :"'Ako trestný čin špekulácie podľa § 117 TZ bola (súdmi) najčastejšie postihovaná nedovolená obchodná činnosť s textilnými a kozmetickými výrobkami prevažne zahraničnej výroby, brúseným sklom, rôznou bižutériou a pozlátenými prsteňmi, popr. inými šperkami, ďalej s digitálnymi hodinkami a batériami k nim, magnetofónmi a ich kazetami, fotoprístrojmi, televízormi aj minikalkulačkami, s tuzex ovými odbernými poukazmi a valutami (najmä US doláre a západonemecké marky), liehovinami a v SSR púťovým či jarmočným tovarom (ozdoby, cukrovinky, obrázky s náboženskou tematikou a pod.). Predmetom špekulačnej činnosti sa však stali aj akupunktúrne ihly a integrované obvody (najmä v Prahe), tavené striebro, ovocie a zelenina, slnečné okuliare, umelé kvety, žuvačky a tiež kone, pričom záujem niektorých páchateľov sa zameriaval aj na osobné automobily a starožitnosti.'"K vypusteniu tohto paragrafu z Trestného zákona došlo až novelou č. 175/1990 Zb. Napriek tomu sa slovo "šmelina" doteraz používa ako v tlači, tak aj na polícii a v marketingu.
Pierbach
Pierbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Freistadt.
Žije tu 1 008 obyvateľov (1. 1. 2010).
Lisieux (obvod)
Lisieux je obvod v departemente Calvados a regióne Normandia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 204 obcí.
Metz-Ville-3
Metz-Ville-3 je francúzsky kantón v departemente Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba časť mesta Metz (mestské štvrte Magny, Metz-Centre, Nouvelle ville a Le Sablon).
Richard von Weizsäcker
Richard von Weizsäcker (, * 15. apríl 1920, Stuttgart, Nemecko – † 31. január 2015, Berlín ) bol nemecký politik (člen strany CDU, Christlich Demokratische Union). Bol šiestym prezidentom Nemecka od roku 1984 do 1994.
Colméry
Colméry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zuzana Kapráliková
Zuzana Kapráliková (* 5. september 1973, Bratislava) je slovenská herečka.
Začínala v detskej rozhlasovej dramatickej družine. Vyštudovala hudobno-dramatický odbor na bratislavskom Konzervatóriu a teraz tam učí hereckú tvorbu. Hrala na bratislavskej Novej scéne. V súčasnosti sa venuje dabingu a úprave dialógov, externe píše do časopisu Dámska jazda.
Rodina
Je dcérou herca Dušana Kaprálika a Heleny Kaprálikovej, rodenej Romančíkovej. Jej starým otcom bol herec Elo Romančík. Jej bratom je herec Martin Kaprálik.
Malužín
Malužiná je prírodná rezervácia ev. č. 630 severne od obce Bílovice nad Svitavou nad brehmi rieky Svitavy v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je ochrana prirodzených lesných spoločenstiev s výskytom cyklámenu európskeho (Cyclamen europaeum) na brnenskej vyvreline.
Megabajt
Megabajt (skratka MB, ) je jedna z jednotiek kapacity pamäťových médií.
Definícia
1 megabajt = 106 bajtov.
V minulosti bola jednotka megabajt používaná vo význame 220 bajtov (1024 kilobajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky MiB (mebibajt) pre 1 024 KiB, aby mohla predpona mega (MB) zostať chápaná ako 1 000 kilobajtov.
Žravý šach
Žravý šach (Antichess) je dosková strategická hra, v ktorej sú tie isté figúrky a na tých istých miestach, ako v riadnom šachu s rovnakými pravidlami pohybu. Úlohou hráča je však namiesto obrany kráľa dosiahnuť, aby mu súper "zožral" všetky figúrky. Ak hráč môže súperovi vziať niektorú figúrku, musí tak urobiť, ak môže vziať viacero figúrok, môže sa rozhodnúť, ktorá to bude. Vyhráva hráč, ktorý nemá ani jednu figúrku. Remíza je, ak si súperi už nemôžu navzájom podhodiť figúrky (napríklad obaja majú iba strelcov, ale jeden je na čiernom a druhý na bielom políčku), alebo hráč, ktorý je na ťahu, nemôže vykonať ťah (má len pešiaka a oproti nemu je súperova figúrka).
Stratégia
Paradoxne môže byť výhodné na začiatku partie vziať súperovi viac figúrok. Má potom menej stupňov voľnosti a musí robiť vynútené ťahy. Na obrázku vpravo je ukážka výhody tempa. Ten kto je na ťahu vyhral.
Pilsbach
Pilsbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Vöcklabruck.
Žije tu obyvateľov.
Omonville
Omonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Unionizmus v Spojenom kráľovstve
Unionizmus v Spojenom kráľovstve tiež označovaný aj ako Britský unionizmus je politická ideológia a forma nacionalizmu ktorá preferuje stálu podobu Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, alebo v niektorých prípadoch rozšírenia tohoto štátu na ďalšie krajiny ako napríklad Írsko. Väčšina diskusii sa točí okolo súdržnosti konštituentných krajín Spojeného kráľovstva (Anglicko, Škótsko, Wales, Severné Írsko).
Unionizmus bol historicky významným problémom kde írsky nacionalizmus bol významnou silou. Väčšina Írska získala nezávislosť od Spojeného kráľovstva v roku 1920. V Severnom Írsku, ktoré zostalo súčasťou Spojeného kráľovstva, unionizmus pokračoval ako veľký problém a hlavný politický rozkol medzi unionistami/lojalitami a nacionalistami/republikánmi. To viedlo k násilnému konfliktu v Severnom Írsku známemu ako Problémy.
Od konca 20. storočia sa podpora unionizmu stala väčším problémom v Škótsku a v menšej miere vo Walese. V nadväznosti na víťazstvo Škótskej národnej strany v škótskych voľbách v roku 2011 sa 18. septembra 2014 uskutočnilo referendum o škótskej nezávislosti. Výsledok podporil zotrvanie v Spojenom kráľovstve kde 55,3% hlasov bol za zotrvanie a 44,7% za oddelenie. Otázka v referende znela: "Malo by byť Škótsko nezávislá krajina?".
Theopompos z Tesálie
Theopompos (Theopompos) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 436 pred Kr.
Theopompos z Tesálie bol na 86. olympijských hrách v roku 436 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Theopompa je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Theopompa zaznamenal aj historik Diodoros, aby tak datoval rok, v ktorom sa začala vojna medzi Korintom a Korkyrou o Epidamnos.