cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villars-sous-Écot
Villars-sous-Écot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
L’amour toujours
„L’amour toujours“ (tiež zvaná „I’ll Fly with You“) je skladba talianskeho DJa Gigiho D’Agostina z jeho albumu L’Amour Toujours. Skladba bola vydaná pre americké kluby a tanečné rádiá koncom apríla 2001 a vo vinylovom formáte bola vydaná dňa 12. júna 2001. V Európe bola vydaná v októbri 2001. Skladba dosiahla dňa 15. septembra 2001 78. miesto v rebríčku Billboard Hot 100.
Zoznam skladieb
CD EP
12" Vinyl EP
CD Maxi
CD singel s Another Way
Ostatné verzie
Slavíč
Slavíč môže byť:
Le Bernard
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ville-du-Pont
Ville-du-Pont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rumbáre (vrch vo Veľkej Fatre)
Rumbáre je vrch vo Veľkej Fatre. Nachádza sa nad osadou Podsuchá, približne juhozápadne od Ružomberka.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Ružomberok a na katastrálnom území obce Ľubochňa. Najbližším sídlom je východne ležiaca Podsuchá, juhovýchodne sa nachádza Liptovská Osada, južne Liptovské Revúce, severovýchodne mesto Ružomberok a severným smerom Ľubochňa a Hubová. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Popis
Rumbáre sú súčasťou rázsochy, vybiehajúcej západným smerom z Malej Smrekovice v liptovskej vetve hlavného hrebeňa. Západným smerom leží Perušín, Vyšná Lipová a Jarabiná , južným Tmavá , Skalná Alpa  a Smrekovica , východným Malá Smrekovica a Šiprúň  a severným Vyšná Krivá , Čierňavský vrch  a Maďarová. Vrch leží v povodí Váhu a odvodňujú ho prítoky Ľubochnianky; severné a západné svahy potok Krivá, južné potok Blatná. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Východná časť masívu je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Jánošíkova kolkáreň, západným smerom sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Rumbáre.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no prístup je možný hrebeňom z Malej Smrekovice. V chránenom území je však voľný pohyb osôb mimo značených chodníkov nežiadúci.
Kuvičok hnedochrbtý
Kuvičok hnedochrbtý (Glaucidium castanotum syn. Glaucidium castanonotum, Taenioglaux castanota ) je malý druh lesnej sovy z Ázie, endemit žijúci na Srí Lanke ako stály vták. V minulosti bol považovaný za poddruh kuvička džungľového. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kuvičok hnedochrbtý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci kvôli ničeniu biotopov. Rýchlosť poklesu nie je taká rýchla, pretože druh sa dokáže prispôsobiť aj prostrediu zmenenému človekom.
Opis
Meria iba 17 -. Krídlo 122 -. Hmotnosť 100 g.
Základná farba chrbtovej časti tela je gaštanovo hnedá s tmavohnedým priečnym vlnkovaním. Na tmavohnedej hlave má husté úzke žltkavé priečne čiary. Má bielu bradu a bielu škvrnu na hrudi. Hruď je priečne vlnkovaná. Spodná časť tela je biela a škvrnitá. Pazúry tmavohnedé. .
Oči sú výrazne žlté, zobák zelenkavo-žltý. .
Hlas
Samec kuvička hnedochrbtého sa ozýva dlhým trilkom "kwurrkwurrkwurrkwurr.." Spev začína ticho a postupne zosilňuje a náhle skončí. Jedna fráza pozostáva z 4 - 9 slabík. Frázy opakuje v niekoľko sekundových intervaloch.
Biotop
Obýva vlhké lesy Srí Lanky na západných svahoch hôr približne do
Spôsob života
Kuvičok hnedochrbtý je aktívny najmä cez deň. Loví aj volá cez deň, je plachý, často sedí na vrcholkoch vysokých stromoch na strmých svahoch.
Hniezdenie
Kuvičok hnedochrbtý hniezdi v mesiacoch marec až máj v stromových dutinách alebo v dutiných kokosovníkov vysekaných ďatlovitými, napríklad barbetovité (Megalaimidae). Vletový otvor býva v 3 - 8 m výške. Zvyčajne znáša 2 biele oválne vajíčka (35 x 28 mm).
Potrava
Živý najmä veľkým hmyzom ako sú chrobáky. Okrem toho uloví aj drobné hlodavce, vtáky a jašterice. Väčšie stavovce loví v období kŕmenia mláďat.
Villeneuve-d’Amont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Boupère
Le Boupère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lavalleja
Department bol vytvorený v roku 1837 pod názvom Minas, pričom k jeho vytvoreniu došlo jeho vyčlenením z departmentu Maldonado. Svoj názov dostal department po uruguajskom hrdinovi boja za nezávislosť Juanovi Antoniovi Lavallejovi.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Beseda
Beseda môže byť:
Benguelský prúd
náhľad|Benguelský prúd (značený modro) pri juhozápadnom pobreží Afriky Benguelský prúd je studený morský prúd v južnej časti Atlantického oceána pri západnom pobreží Afriky. Je to severná vetva Západného príhonu.
Rýchlosť prúdu je 1-2 km/h, tečie smerom na sever. Teplota v lete na juhu 19 °C, severe 26 °C v zime na juhu 16 °C, severe 22 °C (všetky údaje sú pri hladine).
Benguelský prúd vplýva na suchosť podnebia severne od 30° j. z. š - púšť Kalahari.
Březno u Postoloprt
Březno u Postoloprt je prírodná pamiatka ev. č. 1960, východne od mesta Postoloprty v okrese Louny. Správa AOPK Ústí nad Labem.
Dôvodom ochrany je opustený lom a breh rieky Ohře, významná paleontologická lokalita.
Březenský vrch
Na zalesnený Březenský vrch vedie od železničnej stanice Březno u Postoloprt žltá turistická značka. Pod vrcholom leží dedina Březno a ďalej tečie rieka Ohře. Lokalita predstavuje územie najhlbšie zapadnutej a poklesnutej kryhy ohareckého prelomu, kde sa zachovali vo veľkej mocnosti slienité horniny vrchného turónu a koňaku, uchránené pred denudáciou.
Pamiatka nie je prístupná, pod lomom sa nachádza oplotená športová strelnica.
Kazašsko-slovenské vzťahy
náhľad|Vlajka Slovenska a Kazachstanu
Diplomatické vzťahy medzi Slovenskom a Kazachstanom boli nadviazané 1. januára 1993.
V roku 2005 bolo otvorené Veľvyslanectvo Slovenskej republiky v Kazašskej republike, o rok neskôr bola v Bratislave otvorená diplomatická misia Kazachstanu s trvalým pobytom veľvyslanca Kazašskej republiky v Prahe.
V roku 2009 bolo otvorené konzulárne oddelenie Veľvyslanectva Kazašskej republiky v Česku a na Slovensku.
Od júna 2018 je veľvyslancom Slovenskej republiky v Kazašskej republike Milan Kollár. náhľad|Odovzdanie poverovacích listín veľvyslanca M. Kollara prezidentovi N. Nazarbajevovi
Od decembra 2019 je veľvyslancom Kazašskej republiky v Slovenskej republike Roman Vassilenko.
18. októbra 2021 bol v Usť-Kamenogorsku otvorený honorárny konzulát Slovenskej republiky. Honorárnym konzulárnym úradníkom Slovenskej republiky bol menovaný Ajdar Jerežepovič Mambetkaziev, rektor súkromnej Kazašsko-americkej slobodnej univerzity (KAFU) v Usť-Kamenogorsku.
náhľad|Odovzdanie poverovacích listín veľvyslanca R. Vassilenka prezidentke Z. Čaputovej
Kontakty na najvyššej úrovni
Prvý prezident Kazašskej republiky Nursultan Nazarbajev uskutočnil štátnu návštevu Slovenskej republiky v dňoch 20.21. novembra 2007.
Prezidenti Slovenskej republiky navštívili Kazašskú republiku trikrát (Rudolf Schuster: 14.15. novembra 2001 s oficiálnou návštevou; Ivan Gašparovič : 29.31. marca 2010 s oficiálnou návštevou a 1.2. decembra 2010 ako vedúci slovenskej delegácie na samite OBSE). náhľad|N. Nazarbajev a I. Gašparovič (Astana, marec 2010)
Okrem toho sa prvý prezident Kazašskej republiky Nursultan Nazarbajev stretol s prezidentom Slovenskej republiky Rudolfom Schusterom v rámci samitu OBSE v Istanbule 18. novembra 1999.
Kontakty na vysokej úrovni
V dňoch 15.16. novembra 2018 sa uskutočnila oficiálna návšteva predsedu vlády Slovenskej republiky Petra Pellegriniho v Kazašskej republike.
V dňoch 7.8. apríla 2019 uskutočnil minister zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky Miroslav Lajčák návštevu Kazašskej republiky ako úradujúci predseda OBSE.
9. júla 2019 uskutočnil minister zahraničných vecí Kazašskej republiky Beibut Atamkulov pracovnú návštevu Slovenskej republiky, aby sa zúčastnil na práci neformálneho zasadnutia ministerskej rady OBSE vo Vysokých Tatrách.
V dňoch 7.8. októbra 2020 uskutočnil minister zahraničných vecí Kazašskej republiky Mukhtar Tileuberdi pracovnú návštevu Slovenskej republiky v rámci účasti na 15. medzinárodnom fóre Globsec v Bratislave a stretol sa s ministrom zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky Ivanom Korčokom.
29. septembra 2021 Osobitný zástupca prezidenta pre medzinárodnú spoluprácu Jeržan Kazychan navštívil Bratislavu.
11. októbra 2021 Minister zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky Ivan Korčok navštívil Kazachstan.
náhľad|Stretnutie M. Tileuberdiho s I. Korčokom náhľad|M. Tileuberdi na 15. medzinárodnom fóre Globsec
Návštevy Kazachstanu:
V Mažilise a v Senáte parlamentu Kazašskej republiky pracujú medziparlamentné skupiny pre spoluprácu so Slovenskom (Vedúci skupiny v Senáte je predseda Výboru pre financie a rozpočet O. V. Perepečina. V Mažilise vedúci skupiny priateľstva so Slovenskou republikou, Albánskom a Kambodžským kráľovstvom je člen Výboru pre agrárne záležitosti B.N. Torgajev).
V slovenskom parlamente bola vytvorená Skupina priateľstva s RF, Bieloruskom, Moldavskom, Arménskom, Azerbajdžanom, Gruzínskom, Kazachstanom, Kirgizskom, Tadžikistanom, Turkménskom a Uzbekistanom, ktorá zahŕňa 16 poslancov. Predsedníčkou skupiny priateľstva je Adriana Pčolinská.
Zmluvný a právny rámec
náhľad|Jeržan Kazychan a Ivan Korčok (Bratislava, 2021) Medzi Kazašskou republikou a Slovenskom bolo podpísaných 25 medzinárodných dohôd (v súčasnosti je v platnosti 22 dohôd).
Dňa 8. októbra 2020 bolo v Bratislave podpísané Memorandum o spolupráci v oblasti lesného hospodárstva medzi Výborom pre lesníctvo a voľne žijúce zvieratá Ministerstva ekológie, geológie a prírodných zdrojov Kazašskej republiky a štátnym podnikom LESY Slovenskej republiky.
Dňa 7. októbra 2020 bolo v Bratislave podpísané Memorandum o spolupráci v oblasti cestovného ruchu medzi Ministerstvom kultúry a športu Kazašskej republiky a Ministerstvom dopravy a výstavby Slovenskej republiky.
10. decembra 2020 bolo v Bratislave podpísané Memorandum o spolupráci v oblasti vodných zdrojov medzi Ministerstvom ekológie, geológie a prírodných zdrojov Kazašskej republiky a Ministerstvom životného prostredia Slovenskej republiky.
26. februára 2021 bolo v Bratislave podpísané Memorandum o spolupráci medzi  Radou slovenských exportérov a Centrom pre rozvoj obchodnej politiky QazTrade.
Obchodná a hospodárska spolupráca
Vzťahy v obchodnej a hospodárskej sfére sa vyznačujú dôsledným vývojom a majú značný potenciál na ďalšiu expanziu.
Kazašská republika považuje Slovensko za dôležitého politického, obchodného a ekonomického partnera v strednej a východnej Európe a v celej Európskej únii. Rozvinutý výrobný a spracovateľský priemysel, elektronika, strojárstvo, vrátane obranného priemyslu, chemický priemysel a informačné technológie Slovenska sú pre Kazachstan veľmi významné.
Kazachstan a Slovensko majú významný tranzitný a dopravný potenciál. Pozemné trasy z Ázie do Európy prechádzajú územiami Kazašskej republiky aj Slovenska, preto je pre oba štáty účasť na projektoch v rámci Iniciatívy Pás a cesta relevantná.
Stimulačným predpokladom aktívneho rozvoja vzájomne prospešnej spolupráce je zavedenie bezvízového režimu pre občanov Slovenskej republiky od 1. januára 2017 (dočasne pozastavený z dôvodu pandémie koronavírusu).
Podľa Výboru pre štátne príjmy Ministerstva financií Kazašskej republiky bilaterálny obchod medzi Kazašskou republikou a Slovenskom v roku 2020 dosiahol 69,4 milióna USD (vývoz – 1,8 milióna USD, dovoz – 67,6 milióna USD), čo je o 62 % viac ako v roku 2019 (43,1 mil. USD).
V roku 2019 úroveň bilaterálneho obchodu medzi oboma krajinami dosiahla 43,1 mil. USD (vývoz – 1,75 mil. USD, dovoz – 41,4 mil. USD), čo je o 70,1 % menej ako v roku 2018 (61,4 mil. USD).
Hlavné položky kazašského vývozu sú: zemný plyn, hnojivá, časti strojov a prístrojov.
Hlavné položky kazašského dovozu sú: stroje a komponenty pre ne, technické vybavenie, strojové zariadenia, stavebné materiály, herbicídy, lieky, potraviny, drevná hmota, polygrafické výrobky, textil, nábytok atď.
Za obdobie od roku 2005 do 1. štvrťroku 2020 dosiahol hrubý prílev priamych investícií zo Slovenska do Kazachstanu 20,7 mil. USD.
K 1. júlu 2020 bolo v Kazašskej republike zaregistrovaných 36 právnických osôb, pobočiek a zastupiteľských úradov so slovenskou účasťou (medzi nimi sú: centrá laserovej úpravy zraku, slovenský výrobca zdrojov nepretržitého napájania, spoločnosti v oblasti vývoja a predaja chemických prieskumných vozidiel pre pre obranný priemysel, spoločnosť dodávajúca lekárske a diagnostické technológie, dodávateľ čerpadiel a ventilov pre elektrárne, spoločnosť v oblasti komplexnej podpory mäsopriemyslu a i., vrátane 35 malých a 1 stredného, ako aj 23 spoločných podnikov.
Dôležitým mechanizmom bilaterálnej spolupráce je medzivládna Komisia pre hospodársku, vedeckú a technickú spoluprácu (MVK). Do roku 2021 sa uskutočnilo 8 zasadnutí MVK (posledné sa uskutočnilo v Nur-Sultane 21.-22. januára 2020 ). Za spolupredsedu MVK z kazašskej strany bol vymenovaný námestník ministra ekológie, geológie a prírodných zdrojov A. Primkulov, za spolupredsedu slovenskej strany bol zvolený štátny tajomník Ministerstva hospodárstva SR K. Galek. V rámci tohto zasadnutia MVK sa uskutočnilo obchodné fórum za účasti zástupcov obchodných kruhov Kazachstanu a Slovenska.
Kultúrna a humanitárna spolupráca
Kazašská republika a Slovenská republika prikladajú veľký význam rozvoju bilaterálnych kultúrnych a humanitárnych vzťahov, preto bolo realizovaných viacero podujatí. Na Slovensku opakovane vystúpil súbor Camerata Kazachstanu, zaslúžilá umelkyňa Kazašskej republiky Majra Mckhammedkyzy, Žamiľa Serkebajeva a ďalší. 26. apríla 2017 sa v Bratislave uskutočnil galakoncert etno-folklórneho súboru Dauir a orchestra Šabyt Kazašskej národnej univerzity umení, venovaný 25. výročiu nadviazania diplomatických vzťahov. Galakoncert sa konal v slávnej koncertnej sieni Reduty Slovenskej filharmónie.
Médiá oboch krajín pravidelne informujú o udalostiach v Kazachstane a na Slovensku. Tlačové zájazdy novinárov sa organizujú priebežne, napríklad iba v roku 2018 televízna spoločnosť Chabar-24 dvakrát navštívila Slovensko a vydala množstvo správ o bilaterálnych vzťahoch. 10. decembra 2018 sa v Bratislave uskutočnila konferencia s prezentáciou knihy Kazachstan – Slovensko: 25 rokov vzájomného porozumenia a partnerstva, na ktorej sa stretli autoritatívni predstavitelia slovenskej spoločnosti. Počas tohto podujatia bol predstavený článok Elbasy Sedem aspektov Veľkej stepi, ktorý vzbudil veľký záujem účastníkov.
30. januára 2020 sa na počesť 175. výročia Abaja Kunanbajulyho v Ústrednej knižnici Slovenskej akadémie vied v Bratislave uskutočnila slávnostná ceremónia venovania Národnej akademickej knižnici Kazašskej republiky viac ako 200 exemplárov Abajových diel, venovaných jeho životu a dielu, ako aj „okrúhly stôl“ venovaný Abajovej práci.
11. septembra 2020 sa v Bratislave uskutočnil ceremoniál podpísania Dohody o vedeckej spolupráci medzi Národnou akadémiou vied Kazašskej republiky a Slovenskou akadémiou vied. Z kazašskej strany dokument (vopred) podpísal predseda Národnej akadémie vied Kazašskej republiky M. Žurinov, zo slovenskej strany – predseda SAV Pavol Šajgalík. Uzavretie tejto dohody poskytne príležitosť na posilnenie spolupráce medzi vedeckými spoločnosťami v Kazašskej republike a v Slovenskej republike, a to aj v oblasti základného a aplikovaného výskumu, uskutočňovania spoločného výskumu v rôznych oblastiach, odbornej prípravy na PhD úrovni a práce v postdoktorandských štúdiách pre zástupcov kazašskej vedeckej komunity.
5. októbra 2020 sa v Bratislave (v online formáte) uskutočnila prezentácia prvého prekladu diela Abaja Slová ponaučení do slovenského jazyka, čo vyvolalo veľký záujem slovenskej verejnosti.
17. marca 2021 Veľvyslanectvo Kazašskej republiky v Slovenskej republike spolu s národnou spoločnosťou Kazakh Tourism a britským vydavateľstvom Hertforshire Press usporiadali online prezentáciu novej knihy 101 zážitkov z Kazachstanu, jednej z prvých knihy o Kazachstane v slovenčine.
Vzťahy v oblasti vzdelávania sa aktívne rozvíjajú
Existujúce dohody a kontakty medzi univerzitami poskytujú príležitosť na absolvovanie stáže pre študentov a doktorandov na univerzitách oboch krajín, spoločné vedecké vedenie doktorandských dizertačných prác, výmenu študentov a pedagogických pracovníkov. ENU L. Gumilova podpísala Memorandum o porozumení s Univerzitou sv. Cyrila a Metoda v Trnave, zmluvu o spolupráci so Slovenskou technickou univerzitou v Bratislave; KazNU Al-Farabi podpísala dohody o spolupráci s Prešovskou univerzitou, Slovenskou poľnohospodárskou univerzitou v Nitre a Univerzitou sv. Cyrila a Metoda v Trnave.
KazUMVSJ Abylai Chana má dohodu o spolupráci s Univerzitou Konštantína Filozofa v Nitre. Štátna univerzita v Kostanaje podpísala dohodu o spolupráci s Univerzitou Komenského v Bratislave, Žetysuská štátna univerzita má dohodu s univerzitou v Žiline, Kostanajská štátna univerzita podpísala dohodu s Trenčianskou univerzitou. A. Dubčeka.
10. februára 2021 sa uskutočnila ceremónia podpisovania v online režime Memoranda o spolupráci medzi Medzinárodnou univerzitou cestovného ruchu a pohostinstva Kazachstanu a Slovenskou ekonomickou univerzitou v Bratislave (EUBA).
Villers-Buzon
Villers-Buzon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Champ-Saint-Père
Le Champ-Saint-Père je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slavíč (Moravsko-sliezske Beskydy)
Slavíč je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad Morávkou, približne južne od Třinca. Patrí do CHKO Beskydy.
Poloha
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lysohorská hornatina a jej časti Ropická rozsocha. Leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a na katastrálnom území obce Morávka. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca obec Morávka, severným smerom sa nachádza Řeka a Tyra, mestská časť Třinca a východným Horní Lomná.
Opis
Slavíč je súčasťou hrebeňa, ktorý sa od hlavného hrebeňa odpája južne od Babieho vrchu a vedie západným smerom, zovretý údoliami riek Slavíč a Skalka. Severne susedí Príslop, Ropice a Smrčina , východne Kalužný  a Babí vrch, južne Malý Polom  a Mituří  a západným smerom Lysá hora  a Travný. Severné svahy hrebeňa odvodňuje potok Slavíč, južné Nytrová a Skalka, všetky smerujúce do Morávky v povodí Ostravice a Odry. Na vrchol nevedie značená trasa.
Výhľady
Vrchol Slavíča pokrýva súvislý, mladý a miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít však možno pozorovať najmä okolité vrchy Moravsko-sliezskych Beskýd, nezriedka aj Malú Fatru, Kysucké a Sliezske Beskydy, Strážovské vrchy, Javorníky a ojedinele i Hrubý Jeseník.
Spolkový štát
Spolkový štát je štátny útvar pozostávajúci z niekoľkých územných jednotiek, ktoré vykonávajú určitú časť štátnej moci. Spolkovými štátmi sú Nemecká spolková republika (zložená zo 16 krajín, 🇩🇪), Rakúska republika (deväť spolkových krajín, 🇩🇪) a Švajčiarska konfederácia (pozostávajúca z 26 kantónov,, , , ).
Futbal na Arabských hrách
300px|náhľad|Dejiská [[Arabské hry|Arabských hier]] Futbal bol prvýkrát zaradený do programu Arabských hier v Alexandrii 1953, teda hneď na prvých Arabských hrách. Hralo sa len v mužskej kategórii, podobne ako počas nasledujúcich desiatich hier, pretože futbalový turnaj v Alžíri 2004 bol zrušený. Arabské hry organizuje Arabská olympijská únia (UANOC).
Villers-Chief
Villers-Chief je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Le Fenouiller
Le Fenouiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adam Vereš
Adam Vereš (* 15. november 1883, Stará Pazova, Rakúsko-Uhorsko — † 2. november 1931, Nový Sad, Juhoslovanské kráľovstvo) bol slovenský evanjelický kňaz, prvý biskup Slovenskej evanjelickej augsburského vyznania cirkvi v Srbsku.
Životopis
Po skončení štúdií, od roku 1905, pôsobil najprv ako katechéta v Starej Pazove. Za kňaza bol ordinovaný 1. novembra 1906 biskupom Gustavom Scholtzom. Ako kňaz pôsobil najprv medzi Slovákmi v Bulharsku, v dedine Gorna Mitropolia. Roku 1909 bol pozvaný za kňaza do nemeckého evanjelického zboru v sriemskej dedine Krčedín. V blízkych Slankamenských Vinohradoch, osídlených evanjelickými Slovákmi, založil slovenskú ľudovú školu, v ktorej určitý čas aj sám vyučoval. Roku 1916 prešiel do neďalekej Bešky, kde taktiež pôsobil ako farár nemeckého evanjelického zboru. Roku 1920 bol zvolený za predsedu novozaloženého Spravujúceho výboru pre všetky evanjelické a. v. cirkvi v novoutvorenom Kráľovstve Srbov, Chorvátov a Slovincov (3. októbra 1929 premenovanom na Juhoslovanské kráľovstvo). Roku 1921 sa stal kňazom slovenského evanjelického zboru v Iloku, v dnešnom Chorvátsku. Odtiaľ bol v istom roku zvolený za seniora vtedy založeného Sriemskeho seniorátu.
Roku 1925 na konvente v Starej Pazove bol zvolený za správcu slovenského evanjelického a. v. dištriktu a neskôr za biskupského administrátora. Za prvého biskupa Slovenskej evanjelickej a. v. cirkvi v Kráľovstve Srbov, Chorvátov a Slovincov (dnes SEAVC v Srbsku) bol zvolený 3. januára 1929. Inštalovaný bol 18. septembra 1929 v Starej Pazove. Inštalačný čin vykonal biskup Západného dištriktu, vtedajší predsedajúci biskup Evanjelickej cirkvi augsurského vyznania na Slovensku Dr. Dušan Fajnor.
V poslednom období svojho života ochorel na diabetes a nakazil sa tuberkolózou, čo zapríčinilo jeho predčasnú smrť. Zomrel 2. novembra 1931 v Novom Sade. Pochovali ho 5. novembra 1931 v Iloku, kde najdlhšie pôsobil. Nad jeho hrobom kázal senior Gustáv Klobušický. Odobrali sa od neho aj biskup Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku Vladimír Pavel Čobrda a Philipp Popp, biskup Evanjelickej (viacnárodnostnej, prevažne nemeckej) a. v. cirkvi v Juhoslovanskom kráľovstve.
Dielo
Adam Vereš bol vynikajúci kňaz s vysokou vzdelanostnou kultúrou, s príznačnou toleranciou a s vizionárskym myslením. Preto užíval prirodzenú autoritu medzi kolegami – slovenskými i nemeckými. Navyše bol obdarený organizačným talentom a darom jemnej diplomacie s citlivým chápaním ekumenickej spolupráce, čo mu umožnilo blahodarne slúžiť evanjelickej cirkvi v slovenskej enkláve mimo územia Slovenska.
Zostavil a vlastným nákladom vydal knihu Slovenská evanjelická kresťanská cirkev a. v. v kráľovstve juhoslovanskom v slove a v obrazoch. Kniha vyšla v Báčskom Petrovci roku 1930, z príležitosti 400 ročného jubilea Augsburského vyznania (predloženého roku 1530 na ríšskom sneme v Augsburgu). Na obsahu knihy sa podieľali desiatky autorov, farárov a seniorov cirkvi. V publikácii je spracovaná história každého zboru a seniorátu, od príchodu Slovákov až po rok 1930 a podané su v nej aj krátke životopisy kňazov a niektorých dozorcov, ktorí v tej dobe pôsobili v zboroch a seniorátoch. Rozsah tejto publikácie a bohatstvo v nej uverejneného materiálu, ju na celé desaťročia predurčilo stať sa prameňom a základným zdrojom poznania nielen cirkevných dejín evanjelických Slovákov vo vojvodinskom prostredí, ale aj dejín slovenských osád vo vtedajšej Juhoslávii.
Uznania
Od juhoslovanského kráľa Alexandra I. Karađorđeviča bol viackrát vyznamenaný za svoje zásluhy pre prácu v cirkvi. Roku 1922 dostal Rad svätého Sávu 3. stupňa, roku 1929 Rad svätého Sávu 2. stupňa a roku 1930 Rad bieleho orla 5. stupňa.
Jedna ulica v Starej Pazove nesie jeho meno. Námestie v Iloku, na ktorom sa nachodí slovenský evanjelický kostol s cirkevným domom, nesie od roku 2002 názov Námestie Adama Vereša. Na tomto cirkevnom dome, v ktorom v čase biskupského pôsobenia Adama Vereša sídlil biskupský úrad, je osadená pamätná tabuľa. Pred domom, na námestí, je umiestnená jeho bronzová busta.
Štadión Myjava
Štadión Myjava je futbalový štadión v slovenskom meste Myjava. Domáce zápasy tu hráva klub Spartak Myjava, ktorý momentálne pôsobí v 2. lige. Kapacita štadióna je 2 709 miest na sedenie. Štadión bol renovovaný počas sezóny 2012/13.
Le Girouard
Le Girouard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villers-Grélot
Villers-Grélot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ľudovít Močári
Ľudovít Močári (aj Ľudovít Mocsáry, 🇭🇺; * 26. október 1826, Fiľakovské Kováče – časť Kurtáň – † 7. januára 1916, Andornaktálya) bol uhorský spisovateľ, politik, poslanec uhorského snemu, významná osobnosť politiky uhorskej nezávislosti 19. storočia.
Od roku 1874 bol desať rokov predsedom Strany nezávislosti (🇭🇺), ktorá bola počas celej svojej existencie (do roku 1884, kedy sa zlúčila s Krajinskou osemaštyridsiatnickou stranou) zaťažená množstvom kontroverzií a absenciou vnútornej jednoty.
Močáriho politické myšlienky ohľadom postavenia národností v Uhorsku spôsobili jeho vzďaľovanie sa jeho vlastným spojencom. Politickú kariéru ukončil ako poslanec Rumunskej národnej strany. Od roku 1892 žil na svojom panstve v Andornaktályi. Vo svojich publikáciách a článkoch kritizoval nedostatky rakúsko-uhorského vyrovnania. V posledných rokoch života sa priblížil k myšlienkam občianskych radikálov.
Vyrovnanie – „deákovskú reálnu úniu“ nepovažoval za dobré riešenie. Desaťročia presadzoval zrušenie spoločných rakúsko – uhorských ministerstiev a inštitúcií. Už v polovici 50. rokov 19. storočia upozorňoval na dôležitosť národnostnej otázky. Spočiatku nesúhlasil s národnostným zákonom z roku 1868, ale s posilňovaním toho, čo nazýval šovinistickým trendom, napokon od všetkých vlád požadoval jeho dôslednú implementáciu.
V tlači a vo svojich publikáciách vyjadroval presvedčenie, že násilná maďarizácia a nespravodlivý volebný systém povedú ku katastrofe. V nemeckej expanzii videl oveľa väčšie nebezpečenstvo ako v požiadavkách nemaďarských národností v Uhorsku. Aby sa tomu zabránilo, odporučil spojenectvo so slovanskými národmi. Na druhej strane už v mladosti zastával názor, že Maďari sú prvými medzi národmi Karpatskej kotliny. Jeho odporcovia ho obviňovali z vlastizrady a vyslúžil si hanlivú prezývku „Mocsáriulu“. Nacionalistická tlač ho často označovala za bieleho havrana, či za Kassandru maďarskej politiky.
Pre vnímanie jeho osoby je charakteristická dvojznačnosť. Napriek tomu, že jeho život a tvorba sú podrobne spracované, jeho význam a odborný záujem o neho nie sú zďaleka také veľké, ako v prípade iných predstaviteľov uhorskej politiky obdobia dualizmu.
Rodina a mladosť
Jeho synov – štyroch bratov Močáriovcov spočiatku vzdelávali súkromní učitelia, ktorí ich učili jazyky, hudbu a prírodné vedy. V septembri 1841 Ľudovít Močári odchádza na lýceum do Prešova a neskôr na univerzitu v Pešti, na ktorej študoval históriu, algebru, filológiu a estetiku. Trikrát týždenne chodil aj na hodiny klavíra a francúzštiny. Zaujímal sa aj o politické dianie a zúčastnil sa fakľového sprievodu organizovaného na počesť Františka Deáka. Vlastenecké nadšenie ho podnietilo k písaniu divadelných hier. Jeho prvú hru a jedinú komédiu Milovník umenia uviedlo Národné divadlo.
Z dôvodu zanedbaného nádoru na nohe sa musel po roku 1841 liečiť v rôznych zariadeniach a uhorskú revolúciu prežil v kúpeľoch Jeseník v Česku. Domov sa vrátil až na jar 1850.
Práve v Jeseníku sa v roku 1848 spoznáva s rodinou Vešeléniovcov. Na žiadosť baróna Mikuláša Vešeléniho jeho manželku Annu Luxovú (18271865) učí Močári francúštinu. V roku 1851 – rok po smrti baróna sa Močári oženil s jeho vdovou. Spolu s novou rodinou sa usadil v najprv v Andornaktálya a neskôr v Kurtányi. V nasledujúcich rokoch nepriaznivo ovplyvnili jeho rodinný život dve okolnosti. Prvou bola opakujúca sa choroba manželky. Druhou hrozba sedmohradských poručníkov Vešeléniových detí, ktorí mali na starosti ich finančné zabezpečenie, že prestanú hradiť náklady na výživu detí, ak neprepustia na výchovu do Sedmohradska aspoň najstaršieho syna – Mikuláša. Dôvodom bol závet baróna Vešeléniho, ktorý stanovoval, že jeho vdova bola oprávnená vychovávať deti a využívať Vešeléniovský majetok len do času opätovného vydaja. Táto záležitosť sa vyriešila po rokoch hádok tak, že Anna Luxová dostala odstupné a chlapci Vešeléniovci boli až do matkinej smrti v roku 1865 vychovávaní v Kurtányi a Andornaktályi.
Spoločenský život
Močáriho vstupom do verejného života bolo v roku 1855 vydanie publikácie Uhorský spoločenský život (A magyar társasélet). Toto dielo v čase vydania bolo označované za politický pamflet, ale aj za sociologické dielo. Hlavnou myšlienkou diela bolo konštatovanie, že feudalizmus skončil. Močári popisoval, že mnohé spoločenské skupiny sa menia, len aristokracia sa snaží ponechať si svoje staré práva.
Minulosť aristokracie je podľa Močáriho „bez národnosti“; občianstvo pozostáva z veľkej časti z ľudí cudzieho pôvodu a jeho počet je malý; roľníctvo túži po vzdelaní a je otvorené novému, ale jeho zaostalosť mu nedovoľuje vytvárať základy novej vzdelanosti. Len aristokraciu považuje Močári za vhodnú na zhostenie sa tejto úlohy. Veril, že nové občianstvo môže vzniknúť na troskách rozpadajúcich sa feudálnych sociálnych skupín. Na hranici starej a novej éry priznával, že v právnej rovine prebieha občianska transformácia, ale občianska spoločnosť ešte nebola vytvorená: „musíme sa stať plne civilizovaným európskym národom, nemôžeme zostať na polovicou Ázijským a na polovica Európskym.“
Publikácia „Národnosť“
vľavo|náhľad|Titulka knihy Národnosť. Močáriho prvou publikáciou na tému národnostnej politiky bola Národnosť (A Nemzetiség), vydaná v roku 1858, ako reakcia na dielo Jozefa Eötvösa „ Vplyv dominantných ideí 19. storočia na štát “ ( A XIX. század uralkodó eszméinek befolyása az álladalomra). Keďže považoval za potrebné presvedčiť čitateľov o dôležitosti národnostnej politiky a význame vecí verejných v čase Bachovho absolutizmu, sedminu diela tvorí úvod, v ktorom okrem iného hovorí „náš národ ako politický aj ako spoločenský orgán je chorý“.
V 2. až 5. kapitole sa Močári venuje Eötvösovmu dielu. V 6. až 9. kapitole rozoberá slovanskú otázku, budúcnosť Slovanov a vzťah Ruska a panslavizmu. Močári plne zdieľal Eötvösovo chápanie slobody a rovnosti a súhlasil tiež s tým, že „samospráva je jediným liekom na neduhy našej doby“. Ich názory na národ a národnosť sa však rozchádzali. Podľa Močáriho sa Eötvös k tejto problematike vyjadruje posmešne a neempaticky a hoci „ako človek, ako vlastenec stojí v prvých radoch, zdá sa však, že pre národnosti cit nemá“. Zatiaľ čo podľa Eötvösa je národné sebauvedomenie synonymom túžby ovládnuť iné národy, Močáriho stanovisko je, že tieto dve spolu nesúvisia a túžba vládnuť slúži len dynastickým záujmom. K najdôležitejším myšlienkam diela sa Močári vracal aj v dielach, ktoré vznikali o desaťročia neskôr. Viaceré z nich súvisia s otázkou národnej nadradenosti, „pretože osud miešal národy, viaceré tvoria jednu vlasť“ a sú národy, ktoré sú „rozdelené na niekoľko častí a za svoju vlasť považujú územia proti sebe ohraničené.“ V krajine však „môže vládnuť len jeden národ“. Ak jednotlivé národy považujú za svoju vlasť iba časť svojho štátu, mali by sa rozdeliť a vytvoriť oddelené vlasti, tak ako to urobili Holanďania a Belgičania. V českom modeli sú už národy tak premiešané, že ich nemožno oddeliť. V tomto prípade bude vedúcim národom buď ten, ktorý má „prirodzenú prevahu“ nad ostatnými, alebo ten, ktorý si túto pozíciu vybojuje. V treťom modeli žije spolu niekoľko národov a jeden má „nadradenosť vo všetkých ohľadoch“, v tomto prípade „tento má byť smerodajným a vedúcim a ostatní sa musia uspokojiť s podriadenosťou, pretože budú trpieť v nekonečných neúspešných súbojoch.“ Typickým príkladom tohto typu je podľa Močáriho Karpatská kotlina, kde sa dá jednoznačne konštatovať nadvláda Maďarov. V každom prípade však platí, že zrieknutie sa vodcovskej úlohy nemôže znamenať stratu samotnej národnosti, jej jazyka, charakteru a zvykov.
Močári varoval, že nesprávne riešená národnostná otázka môže viesť k rozpadu alebo rozkúskovaniu Uhorska. Naznačovali to už konflikty, ktoré vyplávali na povrch počas uhorskej revolúcie, takže „je skutočným šťastím pre náš národ aj našu vlasť, že sme znemožnili pokračovanie začatej cesty“. Potláčať jazyk, kultúru a „a ďalšie národné vlastnosti“ iných národov a vnucovať im naše vlastné je „akt s veľmi pochybným výsledkom a pochybnou morálkou“. Netrpezlivosť a násilie spôsobujú nechuť a odpor. Tí, ktorí sa boja panslavizmu, považujú podľa Močáriho za prípustné brániť sa tým, že „skôr akoby nám malo byť niečo odobrané, my odoberieme niečo“.
Program vo veci národnosti a národností
Na jar roku 1860 videl, že spoločenská atmosféra nie je priaznivá na dlhšiu vedeckú diskusiu, a tak napísal stručnú programovú publikáciu – Program vo veci národnosti a národností (Programm a nemzetiség és a nemzetiségek tárgyában). Predovšetkým sa snažil ukázať dôležitosť národnostnej otázky. Vyzdvihol, že nenávisť voči absolutizmu zbližovala Maďarov a ďalšie národnosti, ale na oboch stranách bol strach z druhej strany oveľa silnejší ako ochota dohodnúť sa. Keďže národnosti sa báli Maďarov, ktorí trvali na svojich výsadách, Viedeň dokázala využiť situáciu proti Maďarom. Ako riešenie chcel Močári zastaviť maďarizáciu, zrušiť šľachtické výsady, zaviesť všeobecnú daňovú povinnosť, právo zastávať úrad a nadobúdať majetky. Domnieval sa, že vedľa hornej komory uhorského snemu (kde prevládali maďarské národné záujmy), by sa malo prispôsobiť zloženie dolnej komory pomerom národností v celkovom obyvateľstve. Podľa neho, koncentrácia vlastníctva pozemkov v maďarských rukách a existencia hornej snemovne mohli zabezpečiť – bez ďalších represií – maďarskú hegemóniu.
Na slovenských územiach považoval za účelné, aby šľachtické rodiny neprijímali nemaďarsky hovoriaci personál a za dôležité považoval aj tzv. „výmenné prázdniny“. Na „Felvidéku" tomu prikladal zvlášť väčší dôraz, pretože podľa jeho názoru mala slovenčina spomedzi národnostných jazykov najväčší vplyv na maďarčinu. V tejto súvislosti poznamenal: “Nemáme právo expandovať na úkor iných národností, keďže všetky naše kroky v tomto smere boli nespravodlivé a spôsobovali najškodlivejšie následky."
Maiko
Pôvodne ako takéto učnice slúžili dievčatá vo veku 13 až 18 rokov, pričom následne získavali postavenie gejše. Zavedenie povinnej školskej dochádzky, končiacej sa spravidla vo veku 15 rokov, spôsobilo neskorší vstup dievčat do tohto povolania, čo spôsobilo značné vymiznutie stupňa maiko. Mnohé ženy na dráhu gejše vstupujú v alebo krátko po 20. roku svojho života, pričom fázu učnice vynechávajú.
Ľudovít Močári
Program vo veci národnosti a národností
V otázke územnej autonómie sa domnieval, že tá je možná len pre Chorvátov, pretože v prípade ostatných národností bolo národnostné zloženie území kde žili príliš zmiešané, takže jedinou možnosťou zmeny by bolo presídlenie. Naliehal na vyhlásenie rovnoprávnosti s rumunským národom. Čo sa bezvýhradne musí zmeniť, je právo zúčastňovať sa na verejnom živote, vzdelávaní a verejnej správe používaním materinského jazyka.
Podľa neho jazyková otázka je skutočným koreňom problémov: „Nikto neuvidí dôvod vzájomnej nenávisti v tom, že jeden hovorí po slovensky a druhý po maďarsky, a národnostné konflikty ustanú, len čo sa nikto nebude cítiť v tomto smere zranený alebo ohrozený “. Prišiel s návrhom, aby jazykom parlamentu zostala maďarčina, nie však na základe jej dominantného charakteru, ale na základe jej rozšírenosti. Mohla by tiež zostať diplomatickým, t. j. úradným jazykom krajiny. Zároveň by sa v samosprávach a v celej verejnej správe mohol používať akýkoľvek národnostný jazyk. Takto môže v zmiešaných župách viacjazyčnosť posilňovať súdržnosť verejnosti a v konečnom dôsledku aj identifikáciu záujmov národností Uhorska.
Dominik Greif
Greif je rodákom z Bratislavy a odchovancom klubov ŠK Vrakuňa Bratislava a neskôr aj Slovan Bratislava. Za prvý tím Slovana debutoval už v roku 2016, no jednotkou v zostave nebol. V úvode sezóny 2018/19 sa mu z brány podarilo po skvelých výkonoch vytlačiť Michala Šullu a stal sa jednotkou belasých v bráne.
Ľudovít Močári
Program vo veci národnosti a národností
Celkovo teda, poskytnutie národnostných práv nevnímal ako hrozbu, ale ako príležitosť na posilnenie štátu.
Začiatok politickej kariéry (1860 – 1867)
Pravdepodobne vplyvom úspechu jeho publikácií bol pozvaný na zasadnutie snemu Boršodskej župy a bol dokonca zvolený za druhého podžupana. Tieto posty však neobsadil na protest proti vynechaniu opozičného poslanca Ladislava Palóczyho.
V decembri 1860 sa pripravoval na voľby s programom, ktorý vychádzal zo župných uznesení z roku 1848. Voľby sa konali 20. marca 1861, ale museli byť prerušené z dôvodov nepokojov. Neskoršie hlasovanie Močári vyhral s počtom hlasov 1170 oproti 990 a v uhorskom sneme sa stal členom strany Františka Deáka (Adresnej strany).
Jeho článok s názvom „ Riadenie žúp“ uverejnený v Pesti Napló vyvolal veľkú diskusiu, v ktorom presadzoval nevyhnutnosť obnovenia župnej legislatívy. V ďalších svojich článkoch sa zasadzoval za riešenie národnostných otázok a za mierové spolunažívanie.
„Z našej strany by bolo snom usilovať sa, aby všetci ľudia, ktorí v štáte žijú, stali sa maďarsky hovoriacimi, rovnako snom by bolo aj zo strany našich inako hovoriacich rodákov, usilovať sa o vytvorenie samostatných štátov na pôde našej vlasti“.
K tomu Močári dodáva, že že Uhorsko je multietnický, heterogénny štát a že znovuobnovenie národného cítenia medzi národnosťami je dôsledkom urbanizácie, podobne ako rast maďarského nacionalizmu. Podľa jeho názoru ide o paralelný vývoj: „Najdokonalejšia analógia existuje medzi naším národným prebudením a národným prebudením inako hovoriacich národností.“ Opäť upozornil na, podľa neho neoprávnený strach z panslavizmu, ktorý bol spôsobený chybnými rozhodnutiami, vynútenou maďarizáciou a nedostatočným šírením maďarčiny.
Močári prvýkrát vystúpil v parlamente v máji 1861 s prejavom, v ktorom odmietol snahy o rakúsku jednotu a absolutizmus. Zdôraznil, že absolutizmus nemožno udržať dlho, pretože ho nikto mimo Habsburgovcov nepovažuje za žiaduci. Medzi Rumunmi a Srbmi si získal obľubu svojim záujmom o riešenie národnostnej otázky, ktoré však neprichádzalo, keďže Viedeň – po tom, čo sa jej nepodarilo zblížiť stanoviská s Čechmi, Poliakmi, ani Maďarmi – snem rozpustila.
Po rozpustení snemu žil istý čas v ústraní. Jedným z dôvodov bolo aj policajné vyšetrovanie, ktorému čelil po vydaní brožúry Vyrovnanie z roku 1862. Deák a Eötvös, ako tvorcovia vládneho programu z roku 1861 sa po rozpustení snemu vzdali svojich predchádzajúcich názorov, avšak Močári stále veril, že vytrvalosťou v presadzovaní ústavného systému možno Habsburgovcom čeliť. S týchto dôvodov sa rozišiel s Deákovou stranou a stal sa poslancom snemu po voľbách v roku 1865 za Stranu ľavého stredu.
Po zvolení do snemu publikoval dielo Otázka otázok, v ktorom sa postavil proti tomu aby Uhorsko (maďarstvo) malo zastúpenie na ríšskej (cisárskej) úrovni, keďže by to znamenalo nové diskusie a rokovania. V každom prípade, podľa neho, Rakúsko už nemá dostatok síl na centralizáciu a porážka, ktorú utrpeli od Prusov, zlepšuje aj pozície Maďarov. Nebezpečenstvo vyrovnania videl Močári v germanizácii. Podľa jeho názoru, inštitúcie, ktoré vyrovnanie pripravovali nereprezentovali vôľu ľudu. Vo svojich článkoch kritizoval Deákovu stranu za jej, podľa neho, submisívny postoj a pomoc pri záchrane absolutizmu.
Po vyrovnaní (1867 – 1892)
V jarných parlamentných voľbách v roku 1869 po tesnom súboji s kandidátom Deákovej strany získal jeden z mandátov v Miškovci. V nasledujúcich rokoch popri plnení svojich poslaneckých povinností písal články pre časopis Inšpektor (Ellenőr), v ktorých kritizoval centralizačné snahy vlády a vyjadroval sa za posilnenie župnej, samosprávnej a cirkevnej autonómie. V snemovnej diskusii k návrhu zákona o výkone súdnej moci sa postavil proti územnému členeniu súdov na župy a okresy a predložil návrh na zníženie počtu miest nezlučiteľných so sudcovskou funkciou. Počas polemiky k usporiadaniu zákonodarných orgánov v roku 1870 konštatoval, že dualizmus sa od Bachovho absolutizmu líši len tým, že pred vyrovnaním bola germanizácia prostriedkom cisárskej centralizácie, pričom teraz je to maďarizácia.
Na čele Strany nezávislosti (1874 – 1884)
V prvej polovici 70. rokov 19. storočia sa urýchlilo zbližovanie Deákovej strany a Strany ľavého stredu vedenej Kolomanom Tisom a Kolomanom Gicim. Časť stredoľavých poslancov, ktorí boli proti takémuto zbližovaniu (na čele s Ľudovítom Čávolským a Močárim) v novembri 1873 poslanecký klub opustili.
Vo februári 1874 bola rozpustená Krajinská osemaštyridsiatnická strana (Országos 1848-as Párt). O niekoľko dní jej predstavitelia zverejnili manifest „Občanom Uhorska“, ktorý bol základom vzniku Zjednotenej občianskoprávnej opozície. Močári,už ako poslanec snemu, tieto aktivity pochválil. Následne sa stal hlavným redaktorom opozičného denníka Porozumenie (Egyetértés) a predsedom Strany nezávislosti (Függetlenségi Párt). Za hlavný cieľ svojej strany si Močári vytýčil zjednotiť 48rov, občianskoprávnu opozíciu a zbytky stredoľavej strany, čo sa mu však pre početné konflikty a rozdielne názory nepodarilo.
Hoci sa Strane nezávislosti podarilo v rokoch 1875 až 1881 strojnásobiť počet mandátov v sneme (z 30 na 90), nepanovala v nej zhoda v hlavných programových otázkach, či sa to týkalo politiky nezávislosti, či národnostnej politiky. Rôzne skupiny v strane stáli nielen proti sebe, ale aj proti vlastnému predsedovi Močárimu, ktorý nebol schopný taktizovať, či vytvárať dočasné spojenectvá. Počas rozpravy o návrhu zákona o ľudovom školstve v roku 1879 kritizoval zavedenie povinného vyučovania v maďarskom jazyku, ale aj jeho vlastný stranícky kolega Jozef Madarás tento prejav označil za súkromný názor Močáriho.
Močári sa roky snažil zachovať zdanie straníckej jednoty, no v roku 1884 sa rozpory stali neprekonateľnými. Na jeseň sa Strana nezávislosti zjednotila so 48rmi a lídrom novovytvorenej Strany nezávislosti a 48. roku (Függetlenségi és Negyvennyolcas Párt) sa stal Daniel Irányi. Vo svojom programe strana požadovala garanciu osobných slobôd, slobodu vierovyznania, zníženie brannej povinnosti, ako aj zrušenie spoločnej armády, spoločných rakúsko-uhorských ministerstiev a inštitúcií, ale namiesto úplnej uhorskej samostatnosti program počítal s personálnou úniou. Po tomto zlúčení Močári na sneme vystupoval zriedkavejšie. náhľad|Močári na titulnej strane rumunsko-jazyčných novín Familia vychádzajúcich v Pešti v roku 1879