cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dávid II. (Škótsko)
Dávid II. (* 5. marec 1324 – † 22. február 1371) bol kráľ Škótska (Alby) od 7. júna 1329 až do svojej smrti. Bol najstarším a jediným žijúcim synom škótskeho kráľa Roberta I. a jeho manželky Alžbety de Burgh.
Život
Podľa záverov mierovej dohody z Northamptonu sa 17. júla 1328 oženil s Janou Anglickou, dcérou anglického panovníka Eduarda II.
Kráľom sa stal po smrti svojho otca 7. júna 1329 vo veku piatich rokov. Jeho poručníkom sa stal Thomas Randolph, 1. gróf z Moray. Po jeho smrti sa na tejto pozícii v krátkom čase vystriedalo niekoľko iných šľachticov.
Po porážke Škótov pri Dupplin Moore 24. septembra 1332 začal Eduard II. presadzovať ako nástupcu na škótskom tróne Edwarda Balliola. V decembri bol Balliol nútený opustiť Škótsko, ale vrátil sa následujúci rok ako súčasť anglického vojska vedeného Eduardom II. Po ich víťazstvách v júli v bitke pri Halidon Hill boli Dávid II. a jeho manželka poslaní do bezpečia do Francúzska.
Roku 1341 sa Dávid vrátil do krajiny a ujal sa vlády. Roku 1346 s ohľadom na zmluvu s Francúzskom vpadol do Anglicka, ale v októbri bol porazený v bitke pri Neviles Cross, bol zajatý a odvedený do Londýna. V októbri 1357 bola podpísaná mierová dohoda, v ktorej škótska šľachta súhlasila s úhradou výkupného vo výške 100 000 mariek za prepustenie svojho kráľa.
Dávid sa vrátil do Škótska, ale keďže kráľovstvo bolo chudobné, zistil, že platba výkupného v pôvodnej výške nie je možná. Bolo zaplatených niekoľko splátok, ale Dávid nakoniec ponúkol Eduardovi III. namiesto výkupného to, že on alebo jeho potomkovia sa stanú nástupcami na škótskom tróne. Roku 1346 Škótsky parlament odmietol prijať Lionela, Eduardovho syna za následníka škótskeho kráľa, ale Dávid pokračoval v tajných jednaniach s Eduardom III.
Smrť
Zomrel náhle na vrchole svojich síl 22. februára 1371 na hrade v Edinburgu. Bol pochovaný v Opátstve Holyrood. Nemal žiadnych potomkov, a tak sa jeho nástupcom stal Róbert II.
Terézia Brunšviková
Grófka Terézia Brunšviková z Krupej alebo staršie Brunswicková (* 27. júl 1775, Bratislava – † 17. september 1861, Duka) bola uhorská šľachtičná, pedagogička a sociálna pracovníčka.
Životopis
Narodila sa v rodine grófa Antona Brunšvika a jeho manželky Alžbety, rodenej barónky Wankel von Seeberg. Rodina udržiavala blízke kontakty so skladateľom Ludwigom van Beethovenom, ktorý sa viackrát zdržiaval v ich kaštieli v Dolnej Krupej a vyučoval Teréziu a jej súrodencov hru na klavír. V roku 1809 jej venoval Sonátu č. 24 Fis dur op. 78 pre klavír. Niektorými autormi bola považovaná za adresátku známeho Beethovenovho listu „nesmrteľnej milenke“.
Pri svojom pobyte vo Švajčiarsku v roku 1808 sa v meste Yverdon stretla so švajčiarskym pedagógom Pestalozzim, ktorý ju výrazne ovplyvnil.
V roku 1828 v Budíne založila prvú materskú školu v Uhorsku s názvom (Anjelská záhrada). Jej pričinením vznikla 1829 prvá detská opatrovňa na území Slovenska v Banskej Bystrici a v roku 1830 dve materské školy v Bratislave (na Vydrici a na Valónskej ulici ). Jej zásluhou vznikali detské opatrovne aj na iných miestach monarchie, zakladala a propagovala ženské dobročinné spolky. Založila prvú dievčenskú priemyselnú školu v Uhorsku a propagovala polytechnickú výchovu žien. Rozvinula zásady, obsah a metódy predškolskej výchovy škótskeho pedagóga Samuela Wilderspina. Vydávala výzvy, informačné letáky, plagáty a stanovy spolkov propagujúcich zakladanie materských škôl. V 20. storočí vyšli ďalšie práce čerpajúce z jej pozostalosti.
Terézia zomrela 21. septembra 1861. V literatúre sa uvádzajú rôzne miesta úmrtia, napr. Budín, Duka, Drážďany. V úmrtnom oznámení, ktoré vydali jej súrodenci, je uvedené ako miesto úmrtia obec Duka a miesto pochovania rodinná hrobka v meste Martonvásár.
Jaroslav Kurzweil
Jaroslav Kurzweil (* 7. máj 1926, Praha – † 17. marec 2022) bol český matematik, ktorý sa zaoberal predovšetkým obyčajnými diferenciálnymi rovnicami a matematickou teóriou regulácie.
Vlkoš - statek
Ochrana
Predmetom ochrany je regionálne významná kolónia netopiera brvitého (Myotis emarginatus) v povalových priestoroch stodoly.
Matiaško (priezvisko)
Matiaško je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v okrese Prievidza, najviac v obci Malá Čausa, Handlovej a Prievidzi.
Známi nositelia
Pozri v článku Matiaško.
Dreuilhe
Dreuilhe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 369 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Espoey
Espoey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montchaton
Montchaton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Challenger (expedícia)
thumb|250px|[[HMS Challenger (1858)|HMS Challenger]] Expedícia Challenger bola prvou špecializovanou a dodnes najdlhšou oceánografickou expedíciou. Začala sa 7. decembra 1872 vyplávaním lode HMS Challenger z kotviska Sheerness vzdialeného približne 45 kilometrov východne od Londýna. Údaje, ktoré expedícia po triapolročnej ceste dlhej 127 653 km v máji 1876 priniesla, zaplnili 50 zväzkov s 29 500 stranami.
Expedíciu viedol Charles Wyville Thompson a okrem neho boli na palube ďalší štyria prírodovedci – John Murray, H.N. Mosley, Rudolph von Willemoes-Suhm, J.J. Wild a jeden chemik – J.Y. Buchnan. Na žiadosť Londýnskej kráľovskej akadémie dostali od veliteľstva námorníctva korvetu HMS Challenger. Táto vojenská loď s výtlakom 2306 ton bola pre potreby výpravy až na dve delá zbavená výzbroje. Loď bola vybavená pomocným parným strojom a počas plavby mohli vedci pracovať v dvoch dobre vybavených laboratóriách. Prvé bolo uspôsobené pre analýzu vzoriek morskej vody, druhé pre štúdium živočíchov. Boli pripravené vlečné siete, ktoré počas výpravy prehrabávali dno oceánov. Takisto boli pripravené kilometre sondovacieho lana pre meranie hĺbky, ako aj ďalších údajov.
Meranie hĺbky dĺžkou odvinutého lana sa ukázalo pri veľkých hĺbkach ako nie veľmi spoľahlivé a tak súčasne používali princíp, ktorý v 17. storočí vymyslel Robert Hooke. Na morské dno spustili zariadenie pozostávajúce zo spojenej olovenej a drevenej gule. Po náraze o dno sa uvoľnila západka a drevená guľa sa vynorila na hladinu. Hĺbku vypočítali pomocou času vynorenia na hladinu; výpočet zohľadňoval aj závislosť rýchlosti klesania od hĺbky.
Pomocou oboch metód sa výprave podarilo neďaleko Mariánskej priekopy namerať hĺbku 8055 metrov (neskôr bola v Marianskej priekope nameraná rekordná hĺbka 10 911 metrov, miesto bolo pomenované Challengerská priehlbina).
Celkovo Challenger zmapoval 140 miliónov štvorcových míľ dna svetového oceánu. Na každej zo zastávok spúšťali kvôli vzorkám vody do rozličných hĺbok samozatvárajúce sa fľaše. Výprava na každom stanovišti spúšťala aj sondy, ktorými odoberali vzorky dna. Zaujímavým objavom výpravy bolo nájdenie mangánových hrudiek na mnohých miestach morského dna (okrem mangánu obsahujúcich zaujímavé množstvo železa, hliníka horčíka ako aj niklu, medi a kobaltu). Pri štúdiu vzoriek vypracoval John Murray systém rozdelenia abysálnych sedimentov používaný dodnes. Tieto rozdelil na dve skupiny – pelagické (širokomorské) a terigénne, ktorých materiál pochádza zo súše.
Na 362 stanovištiach výprava uskutočnila merania teploty, pričom pri dne v priepastných zónach namerali teploty okolo bodu mrazu. Teplota bola odmeraná teplomerom, ktorý skonštruoval Wyville Thomson počas cesty na výskumnej lodi Lightning. Počas merania tento teplomer zaznamenal len maximálnu a minimálnu teplotu. (Týchto teplomerov mali niekoľko rozmiestnených v rôznych intervaloch pozdĺž sondovacieho lana. Získali tak teplotný profil v závislosti od hĺbky pre danú oblasť. Ďalšími údajmi, ktoré výprava merala na každom stanovišti, boli tlak a hustota vody.
Analýza vzoriek morskej vody ukázala stály podiel rozpustných látok nezávisle od miesta odberu vzorky. Rôzne výsledky však vykazovala salinita (slanosť), ktorá sa líšila na rôznych miestach aj hĺbkach. Slanosť bola najvyššia v miestach, kde slnko a vietor spôsobovali intenzívne odparovanie vody, naopak v oblastiach s častými zrážkami či v okolí ústia veľkých riek bola slanosť nižšia. Expedícia sa venovala aj štúdiu morského dna.
thumb|right|250px|[[Ceratias bispinosus, ilustrácia z Report of the Scientific Results of the Exploring Voyage of HMS Challenger during the years 1873-1876]] Výprava na palubu pomocou vlečných sietí vytiahla tisíce rastlín a živočíchov. Z nich 4717 nebolo do tých čias popísaných. Expedícia nenašla hĺbku, v ktorej by neexistoval život (najhlbšie vzorky pochádzali z hĺbky 6000 metrov). Najviac organizmov expedícia našla v chladných vodách južného Atlantiku. Na jednom zo živočíchov vyloveného z hĺbky 3500 metrov našli orgán silne vyžarujúci svetlo. Ďalšie zo živočíchov mali zas obrovské oči citlivé aj na malé množstvo svetla.
Externé odkazy
Report Of The Scientific Results of the Exploring Voyage of H.M.S. Challenger during the years 1873-76]
Powiat łódzki wschodni
Powiat łódzki wschodni je powiat v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Žije tu 65054 obyvateľov (30.6.2007).
1714 Sy
1714 Sy je planétka s priemerom 19 km, ktorú objavil L. Boyer 25. júla 1951.
Sociálna veda
Sociálna veda je spoločenská veda, ktorej základným pojmom je pojem spoločnosti, ktorý začína nadobúdať na význame v 19. stor., keď ustupuje do úzadia pojem civilizácie - spoločnosť sa vtedy stáva stredobodom záujmu nového vedeckého odboru -  sociológie.
Litoměřická diecéza
Litoměřická diecéza (lat. Dioecesis Litomericensis) je rímskokatolícka diecéza v severných Čechách, ktorá bola založená bulou Primitiva illa Eccelsia pápeža Alexandra VII.. Je súčasťou Českej cirkevnej provincie. Prvým litoměřickým biskupom bol Maximilián Rudolf Schleinitz. Súčasným biskupom je Mons. Jan Baxant. Patrónkou litoměřickej diecézy je sv. Zdislava.
Externé odkazy
Stránky biskupstva
Lopta
thumb|Lopta na [[basketbal]] thumb|Lopta na [[futbal]] thumb|Lopta na [[ragby]] thumb|Stará futbalová lopta, [[Jakarta]]
Lopta je guľatý predmet používaný v mnohých športoch a hrách. Je väčšinou vyrobená z kože, gumy alebo plastickej hmoty. Lopty sú väčšinou duté, naplnené stlačeným vzduchom. Na plnenie lopty vzduchom sa používa pumpička. Lopty môžu byť aj oválneho tvaru (iba v niektorých prípadoch), alebo môžu byť vyplnené (medicinbal).
Deti v minulosti používali ako náhradu lopty handrák. Je to lopta vyrobená zo starej pančuchy vyplnenej handrami.
V niektorých športoch sa používajú guľaté predmety vyrobené z kovu, dreva alebo pevné umelé hmoty. V takých prípadoch obvykle hovoríme o guli (napr. biliard).
Lopty boli využívané na hry už v staroveku v Egypte, Grécku a Ríme, Aztékmi a Strednej Amerike. Počas storočí sa vyvinulo nesčíselné množstvo rôznych loptových hier.
Johnny Weissmüller
Johnny Weissmüller (rodený János Weißmüller; * 2. jún 1904, Freidorf, Rumunsko† 20. január 1984, Acapulco de Juárez, Mexiko) bol americký plavec a herec.
Preslávil sa filmami o Tarzanovi z 30. a 40. rokov 20. storočia a plaveckými rekordmi. Patril medzi najrýchlejších plavcov v 20. rokoch 20. storočia. Získal päť zlatých olympijských medailí za plávanie a jednu striebornú za vodné pólo. Vyhral päťdesiatdva národných šampionátov, získal šesťdesiatsedem svetových rekordov a počas svojej plaveckej kariéry patril medzi najlepších. Po plaveckej kariére sa stal hercom a v dvanástich filmoch stvárnil postavu Tarzana. Patrí medzi najznámejších hercov, ktorý túto postavu stvárnili. Jeho charakteristický rev sa často vo filmoch stále používa.
Športová kariéra
9. júla 1922 vylepšil svetový rekord na 100 m voľným štýlom, ktorý získal Duke Kahanamoku, s časom 58,6 sekundy. Ako prvý tak pokoril hranicu jednej minúty.
Slováci v česko-slovenskej futbalovej reprezentácii
Slováci v česko-slovenskej futbalovej reprezentácii sa výrazným spôsobom podieľali na všetkých veľkých úspechoch česko-slovenského futbalu. Celkove si česko-slovenský reprezentačný dres oblieklo 189 slovenských futbalistov, ktorí strelili 264 gólov.
História
Prvým reprezentantom slovenského pôvodu bol v roku 1925 František Szedlacsek, hráč DFC Praha, pochádzajúci z Hlohovca. Prvým hráčom zo slovenského klubu v čs. reprezentácii sa stal Pavol Šoral z I. ČsŠK Bratislava v roku 1929. V rokoch 1920-1938 sa Slováci objavovali v reprezentácii len ojedinele, najviac sa uplatnil Bratislavčan Štefan Čambal, pôsobiaci v Slavii Praha. V rokoch 1932-1935 odohral 21 zápasov a bol prvým Slovákom, ktorý si zahral na majstrovstvách sveta vo futbale 1934, kde získalo Česko-Slovensko strieborné medaily. Po druhej svetovej vojne sa slovenskí futbalisti začali v česko-slovenskej reprezentácii výraznejšie presadzovať, mnohí prispeli k postupu Česko-Slovenska na MS 1954 a MS 1958. Éra trénera Rudolfa Vytlačila 1959-1963 priniesla veľké úspechy, bronz z premiérových ME 1960 a striebro z MS 1962 v Čile. Osobnosťami tejto generácie boli Viliam Schrojf (najlepší brankár MS 1962), Ján Popluhár, Andrej Kvašňák a Adolf Scherer.
Dávid II.
Dávid II. môže byť:
Laguna del Maule
Laguna del Maule je jazero (rozmery 15 × ), nachádzajúce sa v regióne del Maule v centrálnej časti Čile, len západne argentínskch hraníc. Pôvod jazera je vulkanický, je to vlastne kaldera zaliata vodou. Brehy kaldery sú obkolesené viacerými stratovulkánmi a troskovými kužeľmi.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Šprint mužov na 10 km
Šprint mužov na 10 km v rámci MS v biatlone 2013, sa uskutočnil 9. februára 2013. Na okruhu dlhom 10 km súťažilo 136 pretekárov.
Výsledky
Preteky začali o 13:00.
Habšuda (priezvisko)
Habšuda je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Trenčianskom kraji, najviac v Dubnici nad Váhom.
Známi nositelia
Pozri v článku Habšuda.
Špeciálna veda
Špeciálna veda je veda, ktorá sa zaoberá istým výsekom reality.
Benzínový motor
Benzínový motor je spaľovací motor na ľahko odpariteľné kvapalné palivá, ako sú napríklad: prírodné a syntetické benzíny, petrolej, liehovo-benzínové a benzénové zmesi. Benzínové motory pracujú ako zážihové, t.j. zapálenie zmesi je iniciované cudzím zdrojom.
Podľa spôsobu prípravy zmesi STN rozoznáva:
Požiar Ríšskeho snemu
náhľad|Hasiči sa snažia uhasiť požiar Požiar Ríšskeho snemu alebo požiar Reichstagu je požiar, ktorý zničil budovu Ríšskeho snemu v Berlíne 27. februára 1933. Stal sa jednou z najvýznamnejších udalostí éry nástupu nacistického režimu v Nemecku. Na mieste činu bol zadržaný podpaľač Marinus van der Lubbe. Okolnosti a spolupáchatelia neboli riadne zistení a doteraz sú stále predmetom diskusie. Nacisti obviňovali komunistov a komunisti nacistov. Hitlerova vláda využila požiar ako zámienku k masívnemu obmedzovaniu ľudských práv a to nie len komunistov.
Požiar
Požiar bol nahlásený o desiatej večer. Zlikvidovaný bol po 1,5 hodine a napáchal značné škody. Na miesto po krátkej dobe dorazili Hermann Göring a zo spoločnej večere Adolf Hitler, Joseph Goebbels, vicekancelár Franz von Papen a knieža Heinrich Günther von Hohenzollern. Göring požiar považoval za signál k spusteniu komunistického puču. Na druhý deň oficiálna agentúra Preussische Pressedienst (Pruská tlačová služba) napísala, že tento „čin podpaľačstva je najnestvornejším teroristickým činom vykonaným boľševizmom v Nemecku“.
Hľadanie vinníka
Na mieste činu zadržala polícia Holanďana Marinusa van der Lubbeho, ktorý pobehoval po chodbách budovy s horiacou fakľou v ruke. Skôr ako sa začalo vyšetrovanie vyhlásil Hitler, že požiar mal byť výzvou ku komunistickému puču a primäl svojich koaličných partnerov (nacisti mali vtedy ešte len troch ministrov) k súhlasu a prezidenta von Hindenburga k podpisu dvoch mimoriadnych nariadení  Na ochranu národa a štátu a Proti zrade a velezradným činom. Na ich základe boli zrušené všetky občianske práva a slobody, zakotvené v ešte stále platnej ústave, dokonca aj právo známe ako habeas corpus - maj si telo (slobodné)- čo znamenalo, že nikoho nebolo možné bezprávne uväzniť a zároveň sa rozšíril okruh trestných činov spadajúcich pod trest smrti.
Požiar prišiel nacistom vhod, lebo necelý týždeň po ňom sa konali voľby a tieto mimoriadne nariadenia mohli na jednej strane zastrašiť voličov, na druhej prilákať rabiátov, ktorí sa vždy radi stotožňujú s najbrutálnejšou politickou silou. Hitlerovi sa napriek tomu nepodarilo získať vytúženú nadpolovičnú väčšinu hlasov. Po voľbách sa teda rozhodol v zastrašovaní obyvateľstva pokračovať, predbežne tým, že zinscenoval politický proces proti Lubbemu a spoločníkom, ktorými podľa obžaloby mali byť traja bulharskí komunisti Vasiľ Tanev, Blagoi Popov a Georgi Dimitrov, ako aj predseda parlamentnej sekcie komunistickej strany Nemecka Ernst Torgler. Ešte pred začiatkom procesu s nimi v Lipsku bola v Londýne ustanovená medzinárodná komisia na vyšetrenie tohto požiaru. Londýnska komisia viedla vlastný proces a jej rozsudok bol v prospech komunistov, s tým že za Lubbeho činom boli fašisti. Štyroch napokon zbavili obžaloby aj v Lipsku vďaka tomu, že proces bol verejný a Dimitrovova presvedčivá obhajoba vyvolala pozornosť v celej Európe. Odsúdili len van der Lubbeho, ktorý počas celého vyšetrovania trval na tom, že čin spáchal sám a nemá s ostatnými obžalovanými nič spoločné. 10. januára 1934 bol van der Lubbe popravený gilotínou. Dimitrovova verzia bola logickou konštrukciou postavenou na jedinom reálnom základe, a síce na existencii podzemnej chodby medzi budovou ríšskeho snemu a sídlom jeho prezidenta, ktorým bol v tom čase Göring. Táto verzia bola do nedokázateľných podrobností rozvedená v dvoch tzv. Hnedých knihách, ktoré vyšli v roku 1933 a 1934 v Londýne.
Dimitrovova verzia, že nacisti založili požiar sami, aby sa Nemci vystrašení možnosťou komunistického puču ľahšie zmierili s prvými nacistickými zásahmi, sa držala takmer ako jediná až do 60. rokov. V sérii článkov v časopise Spiegel 1959/1960 Fritz Tobias s podporou ďalších publicistov a historikov dokazoval, že Lubbe konal samostatne a bol jediným páchateľom (Einzeltätert). Na základe množstva nového materiálu dospeli k záveru, že požiar spôsobil naozaj van der Lube a nacisti ho len využili. V roku 2008 vydal Sven Felix Kellerhoff  knihu, v ktorej argumentoval, že požiar v hlavnej rokovacej sále spôsobil výbuch horúcich nahromadených plynov (tzvn. Backdraft), čo podporuje teóriu, že celý snem mohol zapáliť jeden jediný človek. Ani táto teória však nie je potvrdená.
Periodická tabuľka
Periodická tabuľka chemických prvkov (PTP) alebo periodická sústava chemických prvkov (PSP) je tabulárna metóda zobrazenia chemických prvkov. Riadi sa tzv. periodickým zákonom, ktorý v roku 1869 publikoval Dmitrij Ivanovič Mendelejev, čiže zobrazuje pravidelne sa vyskytujúce trendy vo vlastnostiach prvkov v závislosti od ich protónového čísla. Tabuľka zatiaľ obsahuje 118 chemických prvkov zoradených do 7 periód (riadkov) a 18 skupín (stĺpcov).
História
Veľkú zásluhu na poznaní vlastností prvkov má známy ruský chemik Dmitrij Ivanovič Mendelejev (*1834†1907). Zoradil všetky vtedy známe prvky podľa atómových hmotností a zistil, že vytvárajú periodický rad, teda rad, v ktorom sa vlastnosti prvkov pravidelne opakujú. V periodickej tabuľke, ktorú zverejnil vo februári roku 1869, však niektoré prvky chýbali. Už rok po zverejnení tejto periodickej tabuľky, teda v roku 1870, bolo známych 64 chemických prvkov. Mendelejev správne usúdil, že chýbajúce prvky existujú, ale nie sú ešte objavené. Vývoj mu dal neskôr za pravdu a postupne boli objavené všetky prvky, ktorých existenciu predpokladal.
Adams (sopka)
Adams je v súčasnosti neaktívna sopka v pohorí Kaskádové vrchy, nachádzajúcich sa v štáte Washington v USA. Je to tretia najvyššia sopka v Kaskádových vrchoch (po Rainieri a Shaste). Hora nesie meno po Johnovi Adamsovi - druhom americkom prezidentovi. Pôvodní obyvatelia Ameriky ju nazývali Pahto.
Sopka vznikla v pleistocéne. Odvtedy mala niekoľko eruptívnych cyklov, prerušených dlhými obdobiami nečinnosti, vtedy bola erodovaná ľadovcami pokrývajúcimi vrchol. Adams je typický stratovulkán, jej stavba je tvorená andezitovými, dacitovými a bazaltovými lávovými prúdmi, striedanými s depozitmi pyroklastických prúdov.
Adams nie je úplne vyhasnutý, dôkazmi jej neukončenej aktivity sú emisie plynov a termálne pramene. Možné erupcie v budúcnosti sú potencionálne nebezpečné - hrozí deštrukcia stien vulkánu, nakoľko tieto sú silne poškodené hydrotermálnymi premenami.
Fregata (novovek)
náhľad|Fregata a jej plachty
Fregata bola rýchla vojenská plachetnica s troma sťažňami v 17. storočí a 18. storočí. Bola menšia a rýchlejšia ako radová loď. Používala sa hlavne na hliadkovanie a prepravu, menej už v námorných bitkách.
SAP Open 2010
Štvorhra mužov
🇺🇸 Mardy Fish / 🇺🇸 Sam Querrey vs. 🇩🇪 Benjamin Becker / 🇦🇷 Leonardo Mayer 7-6(3) 7-5
Augustín Brychta
JUDr. Augustín Brychta (* 29. september 1891 Rača - † 15. október 1962 Bratislava) bol slovenský právnik a notár.
Rodina
Jeho otec Alexander Brychta, jeho matka Elena, rod. Šimončičová.
Životopis
Gymnázium absolvoval v Bratislave, právo študoval v Bratislave a v Budapešti. Notár v Bernolákove, neskôr hlavný župný notár v Bratislave. Počas prvej svetovej vojny dôstojník justičnej služby generálneho štábu.
V rokoch 1940 – 1941 župan Pohronskej župy v Banskej Bystrici, pracovník Ministerstva vnútra, od roku 1945 Povereníctva vnútra v Bratislave. Pri vzniku ČSR predseda miestnej SNR v Rači.
V oboře
V oboře je prírodná pamiatka ev. č. 484 neďaleko obce Hranice v okrese Přerov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je pôvodný porast, rastliny a fauna.
Powiat łowicki
Powiat łowicki je powiat v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Žije tu 82048 obyvateľov (30.6.2007).
Vysoké Kolo
Vysoké Kolo je vrch nachádzajúci sa v Krkonošiach v hlavnom hrebeni, na česko-poľskej hranici. S nadmorskou výškou je to najvyššia hora západných Krkonôš a štvrtá najvyššia hora Krkonôš aj celého Česka. S prominenciou 335 metrov (prevýšenie od sedla neďaleko Petrovky) ide o druhú najprominentnejších horu Krkonôš. V minulosti bola nazývaná tiež Krkonoš, Velký Šišák, nemecky Gr. Sturmhaube.
Charakteristika
Ide o horu kupovitého tvaru ležiacu zhruba 5 km od osady Horní Mísečky na českej strane hôr a južne od mesta Piechowice na strane poľskej. Nachádza sa v hlavnom, širokom Slezském hřebeni, kde sú viditeľné početné tvary spôsobené kryoplanáciou miestnej žuly. Leží tu najväčšie suťové pole pohoria. Na holom a plochom vrchole stoja samostatné skalky a kamenné moria len stroho pokryté trávou. Zreteľne sa tu prejavuje terasovitosť terénu. Na juh spadajú svahy Vysokého Kola oveľa miernejšie než na poľskú stranu. Tu, na severe sa objavujú lavínové svahy, ktoré sa prudko lomia do ľadovcového karu – Sněžných jam.
Prístup
Výstup na samotný vrchol nie je oficiálne povolený, pretože leží v I. zóne KRNAP a nevedie naň značený turistický chodník. Na poľskej strane traverzuje vrchol červená turistická značka a na južnom svahu, na českej strane, prechádza cesta opatrená tyčovým značením. Na vrchole, na poľskej strane hory, sa nachádza polorozpadnutá kamenná mohyla, ktorá bola postavená v osemdesiatych rokoch 19. storočia na pamiatku prvého nemeckého cisára Viliama I.. Od mohyly je výborný, kruhový výhľad.
José Echegaray y Eizaguirre
José Echegaray y Eizaguirre (19. apríl 1832, Madrid, Španielsko – 4. september 1916, Madrid) bol španielsky dramatik, politik, matematik a nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1904.
Životopis
Je autorom asi šesťdesiatich drám, ktorých hybnou silou je romantická vášnivosť a osudovosť, na ktoré sa napája pozitivistická didaktičnosť. Niektoré sú písané vo veršoch. Boli vypočítané na efekt a dočasne zaujali aj divákov v zahraničí (dnes je Echegaray v podstate takmer neznámym autorom). Roku 1904 mu bola spoločne s francúzskym básnikom Frédéricom Mistralom udelená Nobelova cena za literatúru „… so zreteľom k obsiahlemu a geniálnemu dielu, ktoré samostatným a originálnym spôsobom oživilo veľké tradície španielskej drámy“ (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie).
Švédske národné lakrosové družstvo žien
Švédske národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Švédsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Sverige Lacrosse. Jeho najlepším umiestnením je 4. miesto na majstrovstvách Európy či 19. miesto na majstrovstvách sveta.
AnimeSHOW
AnimeSHOW je medzinárodný festival anime, mangy, comicsu, sci-fi a japonskej kultúry. V roku 2014 sa uskutočnil 7. ročník podujatia. Je to v poradí už tretí festival z rodiny Comics Salónu a IstroCONu. V roku 2014 sa AnimeSHOW konalo spolu so štvrtým festivalom danej rodiny – s GAME EXPO. Na festivale sa v roku 2014 uskutočnila aj súťaž v cosplayi, karaoke, DDR a kreslení.
Slovensko na olympijských hrách
Éra Uhorska (18961912)
Na prvých novovekých olympiádach štartovali rodáci zo Slovenska pod vlajkou Uhorska. Hneď prvé olympijské hry 1896 v Aténach priniesli medailové umiestnenie, atlét Alojz Szokol z Hronca obsadil v behu na 100 metrov tretie miesto. Najúspešnejším uhorským olympionikom sa stal plavec Zoltán Halmaj z Dúbravy, na troch olympiádach získal 2 zlaté, 4 strieborné a 1 bronzovú medailu. Olympijským víťazom sa stal aj strelec Alexander Prokopp, rodák z Košíc. K celkovej medailovej bilancii Uhorska (11-11-8) prispeli slovenskí športovci viac ako tretinou cenných kovov (3-6-3).
25px|Olympijské zlato Zlato
25px|Olympijský bronz Bronz
Éra Česko-Slovenska (19201992)
Počnúc olympijskými hrami 1920 reprezentovali slovenskí športovci spoločný štát Čechov a Slovákov Česko-Slovensko. Hoci spočiatku bolo zastúpenie Slovákov v česko-slovenských výpravách minimálne, postupne ich počet narastal a prišli aj prvé úspechy v podobe cenných kovov. Prvé medaily, obe strieborného lesku získali na olympijských hrách 1936 v Berlíne zápasník Jozef Herda v gréckorímskom štýle a gymnastka Matylda Pálfyová v súťaži družstiev. Prvým olympijským víťazom sa stal boxer Július Torma v Londýne 1948, o štyri roky neskôr v Helsinkách 1952 ho napodobnil ďalší pästiar Ján Zachara. Ďalšími, olympijským zlatom ovenčenými Slovákmi boli veslár Pavel Schmidt (1960), cyklista Anton Tkáč (1976) a futbalisti Stanislav Seman a František Kunzo (1980). Najúspešnejšie si slovenskí športovci počínali na olympijských hrách 1988 v Soule, boli to jediné Hry, na ktorých získali Slováci dve zlaté medaily a zároveň jediné olympijské hry, kde boli úspešnejší ako českí športovci. Z troch zlatých medailí vybojovali Slováci dve, atlét Jozef Pribilinec triumfoval v chôdzi na 20 km a Miloslav Mečíř vyhral tenisový turnaj pri obnovenej olympijskej premiére "bieleho športu" po 64 rokoch. Miloslav Mečíř pridal k zlatu z dvojhry ešte bronz zo štvorhry a rovnaký kov získal aj zápasník Jozef Lohyňa. Zaujímavosťou je, že aj tretí zlatý medailista strelec Miroslav Varga mal po otcovi tiež slovenský pôvod a strieborný oštepár Jan Železný pôsobil v tom čase v Dukle B. Bystrica. Najpočetnejšie zastúpenie mali slovenskí športovci v česko-slovenskej výprave v Barcelone 1992. Posledných Hier v spoločnom česko-slovenskom drese sa zúčastnilo 71 športovcov zo Slovenska, no k medailovému zisku neprispeli.
25px|Olympijské zlato Zlato
25px|Olympijský bronz Bronz
Éra samostatného Slovenska
Po zimnej premiére v Lillehammeri 1994 sa samostatné Slovensko prvý raz predstavilo aj na letných olympijských hrách 1996 v Atlante, kde športový svet oslávil storočnicu novovekých olympijských hier. Na otvárací ceremoniál nastúpila výprava 71 športovcov pod slovenskou vlajkou v rukách zápasníka Jozefa Lohyňu, ktorý plnil túto čestnú úlohu aj v Barcelone 1992. Prvú medailu, bronzovú vystrieľal Jozef Gönci v ľubovolnej malokalibrovke 25. júla 1996, historické prvé zlato získal o dva dni neskôr 17-ročný Michal Martikán vo vodnom slalome, ktorý v Atlante odštartoval svoju obdivuhodnú olympijskú kariéru. Medailovú zbierku skompletizoval v posledný deň olympiády kanoista Slavomír Kňazovický.
V Sydney 2000 sme získali päť medailí, všetky sa zrodili na vode a vo vode. Bratia Peter a Pavol Hochschornerovci vybojovali svoje prvé olympijské zlato, Martina Moravcová „vylovila“ z plaveckého bazéna dve strieborné medaily, Michal Martikán a Juraj Minčík sa zaslúžili o historický moment tým, že prvý raz v histórii stáli na olympijskom stupni víťazov v individuálnej disciplíne dvaja Slováci.
Z OH 2004 v Aténach sme priviezli o jeden cenný kov viac. Opäť zabrali kanoisti na divokej vode, Peter a Pavol Hochschornerovci obhájili titul olympijských šampiónov a kajakárka Elena Kaliská sa stala prvou Slovenkou, ktorá získala olympijské víťazstvo. Striebro pridali „tradičný“ medailista Michal Martikán a prekvapivo džudista Jozef Krnáč, bronzom boli ocenení Jozef Gönci a štvorkajak na 1 000 m.
Zatiaľ najúspešnejšie boli pre Slovensko OH 2008 v Pekingu, medailí bolo znovu šesť, ale tri so zlatým leskom a tri strieborné. Naši vodáci úplne ovládli súťaže vo vodnom slalome, keď vyhrali tri zo štyroch disciplín. Najskôr sa Michal Martikán po 12 rokoch vrátil na olympijský trón a potom prišiel 15. august 2008, ktorý sa zlatými písmenami zapísal do histórie slovenského športu. V priebehu 35 minút sme oslavovali dvojnásobné prvenstvo, Peter a Pavol Hochschornerovci dosiahli tretím triumfom zlatý olympijský hetrik a Elena Kaliská suverénne obhájila prvenstvo z Atén 2004, pred druhou v poradí mala rekordný náskok 14,3 sekundy. Štvorkajak sa posunul na druhú priečku, rovnaký kov vystrieľala Zuzana Štefečeková v trape a voľnoštýliar David Musuľbes, prvý športovec pochádzajúci zo zahraničia, ktorý získal olympijskú medailu pre Slovensko, po prehre v semifinále s Arturom Taymazovom získal bronz, ktorý bol po neskoršom dopingovom náleze Tajmazova zmenený na striebro.
Olympijské hry 2012 v Londýne znamenali ústup z pozícií, prvýkrát sme sa vracali bez zlata, za pozornosť však stojí niekoľko pozoruhodných zápisov do olympijskej histórie. Michal Martikán získal medailu aj na svojej piatej olympiáde, čím sa stal prvým mužom v histórii OH, ktorý stál na stupni víťazov na piatich Hrách za sebou v tej istej individuálnej disciplíne. Bratia Peter a Pavol Hochschornerovci potvrdili ziskom bronzu svoje historické prvenstvo najúspešnejších slovenských olympionikov. Štafetu najúspešnejšieho športu prevzali od vodných slalomárov strelkyne, Zuzana Štefečeková obhájila svoju pozíciu z Pekingu 2008, bronz pridala Danka Barteková.
Olympijské hry v Riu de Janeiro v roku 2016 boli návratom k lepším medailovým výsledkom slovenských reprezentantov z olympijských hier po zatiaľ najhoršej medailovej bilancii v ére samostatného Slovenska z Londýna 2012, kde Slovensko získalo len 1 striebornú a 3 bronzové medaily. Do Ria cestovalo 51 slovenských športovcov, ktorí získali 2 zlaté a 2 strieborné medaily. Opäť najúspešnejším slovenským športom na OH bol vodný slalom. Vodní slalomári získali vďaka bratrancom Škantárovcom zlatú medailu a Matej Beňuš získal striebornú medailu. Vo vodnom slalome bolo Slovensko na OH v Riu najúspešnejšou krajinou, pretože ďalší 2 reprezentanti skončili na 4. (Jana Dukátová v K1 žien) a 5. mieste (Jakub Grigar v K1 mužov). Vodní slalomári bratranci Škantárovci a Matej Beňuš dokázali nadviazať na úspechy Michala Martikána, Eleny Kaliskej a bratov Petra a Pavla Hochschonerovcov, ktorí na predchádzajúcich piatich olymiádach získali 11 medailí, z toho 7 zlatých, teda všetky zlaté medaily, ktoré Slovensko v ére samostatnosti na OH získalo. Opätovne sa na stupne víťazov dostal aj slovenský štvorkajak na 1 000 m v zložení Denis Myšák, Tibor Linka, Erik Vlček, Juraj Tarr, ktorí získali striebornú medailu. Erik Vlček na OH v rokoch 2004-2016 získal už 3 medaily (2 strieborné a 1 bronzovú) a zaradil sa k legendám tohto športu vo svete. Historickým míľnikom bol zisk zlatej medaily v chôdzi na 50 km, ktorú získal Matej Tóth. Bola to prvá medaila z atletiky na olympijských hrách v ére samostatného Slovenska a tiež prvá zlatá medaila, ktorú Slovensko získalo v novodobej histórii z iného športu ako bol vodný slalom.
Éra Česko-Slovenska (19201992)
Zimné olympijské hry mali svoju premiéru v roku 1924 v Chamonix, no prví Slováci – hokejista Ladislav Troják a lyžiar Lukáš Michalák – sa predstavili až v Garmisch-Partenkirchene 1936. Ladislav Troják, prvý a dlhé roky aj jediný Slovák v česko-slovenskej hokejovej reprezentácii bol v roku 1948 v St. Moritzi členom strieborného tímu ČSR. Jediným slovenským víťazom na „bielej“ olympiáde sa stal krasokorčuliar Ondrej Nepela , jeden z dvoch olympijských víťazov česko-slovenskej éry (tým druhým bol český skokan na lyžiach Jiří Raška). Najusilovnejším zberateľom medailí bol legendárny hokejový brankár Vladimír Dzurilla, držiteľ jednej striebornej a dvoch bronzových kovov. Jedinou Slovenkou s medailou zo ZOH bola bežkyňa na lyžiach Gabriela Svobodová, jej dcéra Gabriela Koukalová je úspešnou českou olympioničkou.
25px|Olympijské striebro Striebro
Éra samostatného Slovenska
Olympijskú premiéru zažilo Slovensko v Lillehammeri na Zimných olympijských hrách 1994, považovaných za najkrajšie v histórii. Výpravu 42 športovcov viedol na otváracom ceremoniáli kapitán hokejového mužstva Peter Šťastný. Do historických štatistík sme si pripísali prvé olympijské body za dve 6. miesta zásluhou biatlonistky Martiny Jašicovej a mužstva hokejistov, ktoré vyhralo bez prehry svoju základnú skupinu, o postup do semifinále nás pripravilo až v predĺžení štvrťfinálového stretnutia Rusko.
Na ďalších dvoch olympiádach sa darilo najmä našim biatlonistkám, v Nagane 1998 obsadili 4. miesta Soňa Mihoková v pretekoch na 7,5 km a štafeta na 4 x 7,5 km, v Salt Lake City 2002 bola štafeta piata. Hokejisti na týchto dvoch olympiádach doplatili na nespravodlivý hrací model, keď museli absolvovať kvalifikačný predturnaj bez našich najlepších hráčov z NHL, výsledkom čoho boli 10. resp. 13. miesto, zďaleka nezodpovedajúce kvalitám nášho športu č. 1. Aj preto došlo v Turíne 2006 ku zmene, hral sa len hlavný turnaj, Slovensko vyhralo suverénne svoju základnú skupinu bez straty bodu, vo štvrťfinále však prehra s Českom 1:3 znamenala stop medailovým nádejám a konečné 5. miesto. Rovnaké umiestnenie dosiahol aj biatlonista Marek Matiaško v pretekoch na 20 km. V Turíne sme sa tešili z prvej medaily na zimných Hrách, 16. februára 2006 získal striebornú medailu snoubordista Radoslav Židek v disciplíne snoubordkros.
Na ZOH 2010 vo Vancouveri sme sa dočkali prvého olympijského víťaza v ére samostatnosti. 13. februára 2010, v úvodný deň olympijských zápolení, Anastasia Kuzminová, rodáčka z ruského Ťumenu napodobnila svojho krajana Davida Musuľbesa a získala pre Slovensko zlato v šprinte na 7,5 km a o tri dni neskôr pridala aj striebro zo stíhacích pretekov na 10 km. Medailovú zbierku doplnil bronzovým kovom aj zástupca mužského biatlonu Pavol Hurajt, fantastickým výkonom v pretekoch na 15 km. Na medailu siahalo aj mužstvo hokejistov, po výhre nad obhajcami olympijského zlata Švédskom (4:3) postúpili do semifinále, kde podľahli Kanade 2:3. V zápase o bronz viedli po druhej tretine nad Fínskom 3:1, potom však inkasovali štyri góly a po prehre 3:5 obsadili nevďačné 4. miesto, to však bolo doteraz najlepším umiestnením našich hokejistov na olympijskom ľade.
Anastasia Kuzminová na ZOH 2014 v Soči obhájila zlato z Vancouvru s takmer 20-sekundovým náskokom, stala sa tak prvou biatlonistkou v histórii, ktorá úspešne zopakovala prvenstvo v individuálnej disciplíne. Na lepšie časy slovenského alpského lyžovania sa zablyslo zásluhou Adama Žampu, piateho v slalome a šiesteho zo superkombinácie.
Najúspešnejší slovenskí olympionici
Letné olympijské hry
Zimné olympijské hry
Esquiule
Esquiule je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abelovská grupa
Abelovská grupa (iné názvy: Abelova grupa, ábelovská grupa, komutatívna grupa) je algebrická štruktúra. Je to grupa, ktorej binárna operácia je komutatívna. Abelovské grupy sú nazvané podľa nórskeho matematika Nielsa Abela.
Množina G s binárnou operáciou „+“ sa nazýva Abelovskou grupou ak platí:
Množina G s binárnou operáciou „\cdot“ sa nazýva Abelovskou grupou ak platí:
Dun
Dun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 580 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Živočíchy
Živočíchy (lat. Animalia) alebo mnohobunkovce (iné názvy: mnohobunkové živočíchy, metazoá; staršie: živočíchy mnohobunkové, mnohobunkové; lat. Polycytozoa, Metazoa; hovorovo a najmä ak sú väčšie: zvieratá) sú mnohobunkové eukaryotické organizmy živiace sa prevažne heterotrofne a spravidla schopné aktívneho pohybu aspoň v niektorej fáze svojho života (hoci niektoré druhy zostávajú na jednom mieste po celý život – sú prisadnuté). Inými slovami sú to všetky mnohobunkové eukaryoty, ktoré nie sú klasifikované ako rastliny, huby ani chromisty.
Evolúcia
Medzi najstaršie fosílie patrí nález kremeníc starých 635 miliónov rokov, ktoré identifikovali pomocou detekcie steránu. Počas ediakaria, pred 635 až 542 miliónmi rokov žili v oceánoch hlavne jednoduché listové alebo tubulárne živočíchy upevnené na morskom dne alebo útesoch. Pred približne 541 miliónmi rokov nastala kambrická explózia. Živočíchy sa dokázali voľne pohybovať, vyvinuli si oči, zuby a exoskelet.
INTP (MBTI)
INTP je ekvivalentom sociotypu LII-INTj (Logicko-intuitívny introtim), využívajúc najmä introvertné rozmýšľanie a extrovertnú intuíciu (Ti-Ne).
Živočíchy
Živočíšna bunka
Bunkové dýchanie zabezpečujú mitochondrie. Ako všetky živé bunky, aj živočíšne bunky majú ribozómy, ktoré zabezpečujú proteosyntézu. Živočíšne bunky na rozdiel od rastlinných nemajú plastidy. Tvar bunky udržiava cytoskelet.
INTP (MBTI)
Charakteristika
Ľudia s INTP osobnosťou sú tichí, hĺbaví, analytickí, majúci sklon k samotárstvu, hľadajúc riešenia na rôzne problémy. Zaujíma ich každé zariadenie a sú zvedaví ako pracuje. V dôsledku toho sú často zamestnaní ako vedci, právnici, informatici, technici alebo architekti. INTP typy zvyknú byť nesvoji v spoločenských situáciach, alebo v opatrovateľských profesiách, no napriek tomu radi trávia čas v spoločnosti ľudí, ktorí zdieľajú ich záujmy, s ktorými napokon vyhľadávajú nové skúsenosti a zážitky. Vedia oceniť pokiaľ je im dopriata voľnosť a doprajú ju aj ostatným. Zvyčajne sa zaprú pokiaľ sa niekto snaží ich zmeniť. Majú odpor voči byrokracii, pevnej hierarchii a voči politike zavedenej v mnohých zamestnaniach. INTP charaktery si len málo vážia tituly a medaily, ktoré obvykle považujú za nepostačujúce. Často nedôverujú autoritám, lebo im prekážajú pri prijímaní neobvyklých ideí a honbe za vedomosťami. Myšlienky a názory prijímajú na základe ich hodnoty než tradície alebo prostredníctvom autority. Nemajú pochopenie pre spoločenské zvyklosti, ktoré vyzerajú nelogické, alebo sú prekážkou v ich hone za nápadmi a znalosťami. Zo všetkých typov majú jednu z najmenších šancí veriť na nadprirodzené bytosti alebo bohov. Táto vlastnosť ich môže dostať do hádky s ľuďmi, ktorí majú SJ osobnosť, ktorá sa vyznačuje podriadenosťou autoritám, tradíciám a prispôsobovaním sa skupine. S ostatnými, ktorých majú za seberovných, radi jednajú neformálne.
Živočíchy
Živočíšna bunka
Súbor mnohých živočíšnych buniek s rovnakou funkciou a obvykle aj stavbou a pôvodom nazývame tkanivo. Z tkanív sú zložené orgány a z orgánov orgánové sústavy.
INTP (MBTI)
Charakteristika
INTP majú schopnosť pochopiť čokoľvek, spôsobom objasnením jadra problému a majú radi teoretické interpretácie. Hneď ako si vyjasnia jadro, vedia mimoriadne dobre vysvetliť ostatným komplexné myšlienky jednoduchými slovami, obzvlášť písomnou formou. Na druhej strane však ich schopnosť pochopiť komplikované, ich môže viesť k príliš zložitému výkladu jednoduchých pojmov, čím sa poslucháčom môže zdať, že robia veci zložitejšími než je nutné. Pre INTP myseľ je to ale ukázanie všetkých relevantných informácii, alebo snaha o objasnenie pojmu čo najjednoznačnejšie.
Živočíchy
Porovnanie s inými skupinami organizmov
Pri porovnaní živočíchov s ďalšími eukaryotickými ríšami, t. j. s hubami (Fungi), rastlinami (Plantae) a prvokmi (Protista) je zrejmé, že živočíchy možno ľahko odlíšiť, pretože nemajú fotosyntetické pigmenty, sú mnohobunkové a pohyblivé. Problém však nastáva pri bazálnych líniách živočíchov, ktoré obsahujú aj prisadnuté (sesilné) a teda aktívne nepohyblivé živočíchy. Aj rastliny, huby a prvoky sú však v niektorých prípadoch a niektorými časťami tela schopné aktívneho pohybu. Situácia je ešte zložitejšia v prípade, že sa medzi živočíchy zaradia aj “živočíšne” prvoky, pretože tie sú jednobunkové.
INTP (MBTI)
Charakteristika
Vďaka ich nezávislej povahe INTP často uprednostňujú prácu osamote pred prácou v skupine alebo vedúcimi pozíciami. Pri komunikácie s ostatnými majú sklon sústrediť sa na zhromažďovanie informácii, pričom môžu vyzerať, akoby nedávali pozor, nezúčastnene, ba dokonca odporujúco. V skutočnosti sa koncentrujú na počúvanie a porozumenie. Svojimi komickými postrehmi a narážkami vedia často zmierniť napätie. Vedia byť očarujúci aj napriek ich uzavretosti a sú občas prekvapení do akej miery si ich priatelia a kolegovia cenia.
INTP typy majú snahu pochopiť debatu zo všetkých relevantných uhlov. Neznášajú na prvý pohľad nepodložené nápady, čo sa im môže stať osudným pri debatách. Pokiaľ sa cítia dotknutí, zvyknú reagovať náhlou a prudkou kritikou. Po takom incidente sa cítia rovnako zarazene ako príjemca kritiky, pretože porušili pravidlá diskusie a odhalili svoje skutočné emócie. INTP veria, že nesprávne ovládané emócie sú jadrom problémov a dokážu len škodiť. Svoje city udržiavajú vo svojom hlbokom vnútornom svete, poprípade ich zdieľajú s najbližšími. Sú presvedčení, že v logických diskusiách nesmú hrať emócie rolu a nesmú byť vyjadrené spôsobom stavajúc ich do zlej pozície.
Vývoj
Od mladého veku INTP berú život veľmi vážne a dávajú najavo svoje logické myslenie. Majú tak vyššie šance mať dobré známky, od mala byť dobrý v počítačových hrách. Sú zameraní na svoje ciele a udržujú si sebadisciplínu. Pri nadmernej chvále rodičov a okolia však môžu pociťovať silný tlak a vybudovať si strach zo sklamania či zlyhania. Najmä pred a počas puberty môžu mať problém s chápaním a ovládaním svojích emócií. Ako introvertné typy s podradeným cítením môžu mať problém v spoločenských situáciách a hľadaním kamarátov, to najmä počas puberty. Môžu byť citliví na pocity ostatných, najmä na ich očakávania a kritiku. V puberte sa zameriavajú na ich extrovertnú intuíciu, čím lepšie získavajú nápady z vonkajšieho sveta. Sú počas tejto fázy vývoja viac zamýšľaví a nesociálni, sa stať relativisti či nihilisti. Veľa krát sú INTP hnaní do vzťahov či zamestnaní pred tým ako sú sami pripravení. Počas života, najmä po strednom veku sa zameriavajú na ľudské pocity, zatiaľ čo intuíciu a logiku využívajú primárne a podvedome.
Známe osobnosti
náhľad|upright=0.8|[[Albert Einstein, jeden z najznámejších osobností s MBTI indikátorom INTP]]
Poznávacie funkcie
Dominantnou funkciou INTP je introvertné rozmýšľanie, čo je racionálna funkcia zameraná na logické spojenia a spojitosti, nútiaca ľudí rozoberať situácie či predmety na menšie časti na ich kompletné pochopenie. Vďaka tejto funkcií je INTP je efektívny logický myslitelia. Táto funkcia sa spája s ich pomocnou, druhou funkciou - extrovertná intuícia, čo je neracionálna funkcia zameraná na nové originálne nápady získané z ich komplexného videnia sveta z veľkej perspektívy. Dohromady tieto funkcie tvoria nové možnosti zlepšovania systémov alebo nových konceptov. Na svoje nápady sa pozerajú z viacerých pohľadov a s nadšením. Nápady však môžu rýchlo meniť pre nájdenie lepšieho nápadu alebo strate vnútornej motivácie. Radi si veci vždy premyslia než konajú, aj keď môžu pri veľkom nadšení konať unáhlene, prichádzať k unáhleným uzáverom alebo tvoriť konšpiračné teórie, ktorým sami veria.
Úľavnou, tretou funkciou je introvertné snímanie zamerané na zmyslové vnímanie a získavanie nových skúseností. Ako úľavová funkcia môžu INTP mať tendenciu vyhľadávať zážitky alebo pôžitky pre uvoľnenie sa, vo veľmi zlých náladách majú vyššiu pravdepodobnosť utlmovania primárneho páru alkoholom. Ich potredenou funkciou je extrovertné cítenie, ktorá im dáva spolu s ich úľavnou funkciu snahu vyhľadávať spojenia či priateľstvá, ktoré môžu byť pre nich únikom od myšlienok či práce, a vyhľadávajú spoločné zážitky. V stresových situáciách sú však nevrlí a nedokážu pochopiť cítenie ostatných.
Živočíchy
Pohyb
thumb|Kolónia [[Plášťovce (taxón)|plášťovcov. Plášťovce sú prisadnuté živočíchy, ktoré sa v dospelosti nepremiestňujú. Ich larválne štádiá sú však pohyblivé.]] Živočíchy ako jediná skupina živých organizmov majú možnosť aktívne premiestňovať celé svoje mnohobunkové telo v priestore a to nielen vo vodnom, ale aj v suchozemskom prostredí a taktiež vo vzduchu. Hoci rastliny aj huby (resp. ich semená a spóry) sa môžu premiestňovať, mimo vodného prostredia ide vždy len o pasívny pohyb, na ktorý môžu byť nanajvýš prispôsobené vhodným tvarom pohybujúcich sa častí. Niektoré taxóny živočíchov naproti tomu aktívne prekonávajú vôbec najväčšie vzdialenosti medzi živými organizmami (migrácie). Možno ich teda označiť za najpohyblivejšiu skupinu organizmov vôbec. Pre zväčšenie schopnosti pohybu sa v priebehu evolúcie živočíchom vyvíjali čoraz dokonalejšie tkanivá: obrvený epitel (primitívne vodné skupiny) a svalovina (vývojovo pokročilejšie vodné aj suchozemské živočíchy). Rozvoj svaloviny vyústil do tvorby končatín (plutvy rýb, krídla vtákov, nohy hmyzu…), vysoko špecializovaných kožných útvarov (krídla hmyzu), ako aj pomocných kožných útvarov (lietacie blany). Mimo vodného prostredia sa objavila potreba opory tela, na ktorú by sa svalovina upínala, a preto sa vyvinula vonkajšia (ektoskelet) a vnútorná (endoskelet) kostra. Nielen celé ich telá, ale aj tekutiny v ich vnútri sú v neustálom pohybe. Jednoduché prenikanie vody a látok z bunky do bunky nahradili špecializovanejšie tkanivá a orgány určené na transport. Tekutiny sú do tela vháňané a vnútri tela poháňané buď brvami alebo rytmickými sťahmi svaloviny.