cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktor IV. (1159 – 1164)
Zdroj
Kategória:Talianski kardináli
Ma’anyančina
Ma’anyančina (Ma’anyan) je austronézsky jazyk, ktorý patrí medzi východobaritské jazyky.
Hovorí ňou asi 150 000 domorodcov z dajackého kmeňa Ma’anyan, ktorí žijú na strednom Kalimantane v Indonézii. Ma’anyančina je príbuzná s malgaštinou, ktorou sa hovorí na Madagaskare. Ma’anyančina má podobnú slovnú zásobu s ostatnými východobaritskými jazykmi (paku (77%), Dusun Witu 75%).
Slovná zásoba
Porovnanie slovnej zásoby medzi banjarčinou, ma’anyančinou a malajčinou.
Saint-Jean-le-Thomas
Saint-Jean-le-Thomas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Diaľnica A75 (Francúzsko)
Diaľnica A75 je diaľnica, ktorá prebieha medzi mestami Clermont-Ferrand blízko pohoria Centrálny masív a Béziers pri Stredozemnom mori a tvorí spojnicu medzi Parížom a južným Francúzskom a Španielskom. Prechádza hornatým terénom a na trase je množstvo tunelov a mostov. Súčasťou diaľnice je i najvyšší most sveta Viaduc de Millau, ktorý sa rozprestiera 344 metrov nad údolím rieky Tarn.
A75 bola postavená čiastočne z dôvodu skrátenia vzdialenosti medzi Parížom a Stredozemným morom, čiastočne z dôvodu odľahčenia vyťaženej diaľnice A7 a čiastočne z dôvodu prekonania regionálnych rozdielov v jednom z najchudobnejších regiónov Francúzska. Patrí medzi najzaujímavejšie francúzske panoramatické diaľnice.
Zorbing
náhľad|Zorbing v meste [[Rotorua na Novom Zélande]] Zorbing alebo zorbovanie alebo sphering (alebo nesprávne airball) je ľahko extrémny šport, ktorý vznikol v roku 2000 na Novom Zélande. Tvorca Andrew Akers sa nechal inšpirovať slávnou skicou muža s rozpaženými rukami od Leonarda da Vinci.
Zorb, základný rys tohto športu, je veľká nafúknutá plastová guľa, v ktorej je pomocou tisícov laniek upevnená ďalšia menšia guľa. Celá guľa váži a v priemere má. Do menšej gule sa zmestia až traja ľudia.
Princípom zorbingu je neriadené kotúľanie zorbu zo svahu smerom dole. Svah býva dlhý max. so sklonom okolo 20°. Zorb dosahuje rýchlosť až /h a jeho zastavenie prebieha samovoľne pod svahom.
Veľa ľudí má obavy, že sa im bude pri kotúľaní zle a v povracajú sa v guli. Táto predstava je síce opodstatnená, ale nie pravdivá. Autor uvádza, že zo 100 000 ľudí, ktorí zorbing absolvovali, sa ani jedinému zle neurobilo. Treba si uvedomiť že otočenie o 360° je iba raz za a to už naozaj nie je až taká závratná rýchlosť. Možnosti poranenia sú minimálne, hlavne vďaka dômyselnej konštrukcii, ktorá všetky nárazy, pri pohybe krajinou, absorbuje.
Na výber býva klasický zorbing, kde je človek vnútri gule pevne pripútaný, alebo hydro-zorbing. Hydro-zorbing spočíva v pridaní vody do vnútornej gule, a tak si človek môže vychutnať ten istý pocit ako má pri praní bielizeň v práčke.
V zorbu sa dá pohybovať aj po vodnej hladine, kde vlastnou silou rozhýbete celú guľu a ide v nej prekonávať aj také prekážky ako sú napríklad splavy.
Symmachos z Messény
Symmachos (Symmachos) bol v rokoch 428 a 424 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.
Symmachos zo sicílskej Messény bol na 88. a na 89. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Podľa tradície sa beh na jedno stadion zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. Staroveký historik Diodoros zaznamenal jeho olympijské víťazstvá v súvislosti s datovaním jednotlivých vojenských operácii Sparťanov a Aténčanov počas peloponézskej vojny, prvé s datovaním útoku Sparťanov na aténsky Pireus a druhé s datovaním útoku Aténčanov na ostrov Mélos. Začiatkom zimy roku 428 pred Kr. na Pireus prekvapujúco zaútočilo štyridsať spartských bojových lodí pod velením Kneda a Brasida. Aténčania viedli o štyri roky neskôr útok na ostrov Mélos (obyvatelia Mélu, kolonisti Sparťanov, sa nechceli stať spojencami Aténčanov).
Carlile Aylmer Macartney
Carlile Aylmer Macartney (* 24. január 1895, Westerham, Spojené kráľovstvo – † 18. jún 1979, Oxford) bol britský historik, ktorý sa špecializoval na históriu strednej Európy, konkrétne Maďarska.
Vyštudoval University of Cambridge.
V roku 1965 sa stal členom British Academy, v roku 1974 obdržal rakúske vyznamenie Ehrenzeichen für Verdienste um die Republik Österreich.
Marián Čunderlík
Marián Čunderlík (* 31. január 1926, Motyčky – † 1. október 1983, Demänovská dolina) bol slovenský maliar, ilustrátor a grafik.
Detstvo
Narodil sa v Motyčkách pri Banskej Bystrici. Pochádzal z učiteľskej rodiny Antona Čunderlíka. Žil s rodinou na Starých Horách do roku 1942 a potom v Šalkovej. Jeho rodičia boli v roku 1949 reaktivovaní do jednotriedky v Čeríne a až po otcovej smrti v roku 1951 sa matka Anna vrátila na Staré Hory.
Štúdium
Po vychodení základnej školy roku 1937 začal študovať na Vojenskej reálke v Martine, po dvoch rokoch prešiel na Štátne gymnázium Andreja Sládkoviča, kde v roku 1946 zmaturoval.
Začal študovať na Pedagogickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, kam zo Slovenskej vysokej školy technickej prešlo Oddelenie kreslenia a maľovanie, ktoré viedol Ján Mudroch. V roku 1949 prešiel na Vysokú školu výtvarných umení, kde v prvom školskom roku 1949/1950 boli v jednotlivých oddeleniach zároveň otvorené viaceré ročníky. Marián Čunderlík bol prijatý do druhého ročníka oddelenia monumentálnej maľby, ktoré začal viesť Ľudovít Fulla. V tomto období ilustroval Prvú čítanku pre 1.ročník národných škôl od Juraja Brťka (Štátne nakladateľstvo Bratislava) a iné. V roku 1953 absolvoval VŠVU. Jeho diplomovou prácou bol rozmerný (6x4 m) návrh na fresku s témou Partizáni na holi.
Tragický skon
V 70. rokoch bol vylúčený zo Zväzu slovenských výtvarných umelcov (1972) a na protest odišiel z Bratislavy do osady Tri studničky v Demänovskej doline, kde 1. 10. 1983 za tragických okolností zomiera.
Tvorba
Marián Čunderlík je maliar s existenciálnou hĺbkou a umelec avantgardy
Začiatky tvorby
Raná tvorba Mariána Čunderlíka mala veľa spoločného s generačným smerovaním Skupiny Mikuláša Galandu, v ktorej sa angažoval. Charakterizovalo ju sumarizované geometricky štylizované tvary ohraničené jasnou líniou.
Na začiatku tvorby v rokoch 19561957 Marián Čunderlík rozvíjal motív portrétu ženskej figúry, či polfigúry, ktorú už naznačil v sérii Viol v rokoch štúdií na vysokej škole. Jednotlivé cykly nazýva Nevestami alebo Ždiarankami či Matkami (Nevesta, 1958, Čierna nevesta, 1958). Tieto cykly pred úplnou dekonštrukciou na abstraktné myslenie sa stanú „predobrazom“ budúcich autorových Architektonických a Archaických figúr.
Pôvodne sú inšpirované kubizmom Pabla Picassa a postupne dielom autorovho pedagóga Ľudovíta Fullu a to v kompozičnej skladbe a tiež farebnosti a celkového výrazu maľby jednoznačne ovplyvnenej „fullovským“ štýlom a tiež tvorbou Mikuláša Galandu.
Vznik Konfrontácií
V roku 1958 mal prvú samostatnú výstavu v Galérii Cypriána Majerníka v Bratislave, ktorú vtedajšia cenzúra pre nevhodnosť po niekoľkých hodinách zatvorila. Táto udalosť však umelca neodradila od ďalšieho hľadania. Viac ako s prvou generačnou vlnou mladých autorov sa názorov stotožňoval s ďalšou, ktorá organizovala neverejné Konfrontácie v petržalskom ateliéri sochára Jozefa Jankoviča. Snahu tohto neformálneho zoskupenia považujú niektorí kritici výtvarného umenia, napríklad Tomáš Štraus, za ohlas vtedajšieho pražského výtvarného pohybu smerom k štrukturálnej nefigurácii, kým iní, napríklad Oskár Čepan, za pomerne autentickú reakciu na globálnu stredoeurópsku snahu začleniť umenie vtedajšieho sociálneho bloku do širšieho medzinárodného, ideologickými hranicami rozdeleného kontextu.
V rokoch 19581959 vznikli Architektonické figúry, ktoré predstavovali ženské alebo mužské postavy zobrazené ako vertikály s vystavanou architektúrou geometrických plôch. Akoby sa pomaly roztápal, či rozsypával pevný tvar zobrazených postáv na jednotlivé segmenty. Dôležitým účinkom sú aj farebné hodnoty malieb, v tomto prípade technikou gvašu. V rozsiahlom cykle Archaických figúr (19591961) už dochádza k úplnému roztaveniu tvarov na abstraktný obraz plný emócií, hravých neurčitých a nedopovedaných tvarov prekladaných farebnými akcentmi (Archaická figúra, 1961). V nich po prvýkrát Marián Čunderlík vo svojej tvorbe uplatnil postupy informelu v maľbe – odtlačky, zásahy do plochy, uplatnenie rôznych štruktúr a materiálov. A práve tieto diela sú spojené so začiatkom Konfrontácií na Slovensku, ktoré etablovali nepredmetné umenie v našom prostredí. Čunderlíka v období neverejných Konfrontácií (19611963) charakterizovali voľné cykly Kvadráty a Korpusy (1961), Zrkadlá (19611962) a Kože (1963). Vo všetkých štyroch cykloch tohto obdobia sa Marián Čunderlík venoval analyzovaniu nepredmetného umenia, jeho diela majú skôr meditatívne a lyrické hodnoty, než tlmočia existenciálne problémy (Orišková). Tie sú skôr prítomné v neskorších cykloch (Kože a Zrkadlá).
Za vrchol Čunderlíkovej tvorby je považovaný už spomínaný cyklus Zrkadlá, ktorý odkrýva tvárne úsilie, ako klbko zmyslových aj emotívnych významov, citlivosť voči prírodným stavom stekania, odtláčania, vrypovania, rozmývania, preškrabovania, sypania, zasychania, ako správa o procese ustalovania. Napr. dielo Biele zrkadlo (1962), v centre dramaticky pôsobiacej kompozície je umiestnená biela oválna plocha nepresných tvarov, zrkadlia sa v nej a vzájomne spolupôsobia odtlačky rôznych štruktúr a rytmy iných menších kruhovitých plôch. Výraznú reliéfnosť štruktúr a uplatnenie rôznorodých nájdených materiálov na ploche obrazu od piesku až po kovový odpad nájdeme už v niektorých dielach z cyklu Zrkadlá (Zrkadlo II., 1962) a tiež z viacerých diel s názvom Objekt (1964). Asambluje v nich nájdené objekty (elektrónky, kovové skrutky, vrchnáky od konzerv, obruče a pod.) svojím charakterom sa blížia k obrazu-reliéfu a objektu. Zjednocujúcim prvkom sa stáva monochrómny základ a farebnosť, autor siaha po šedých a strieborných tónoch, ktoré dokazujú fundamentálnu nereálnosť a až kozmickosť obrazových skladieb. Okrem objektov-obrazov, či tiež asamblážových objektov sa tento trend uplatnil aj v autorových kolážach, grafikách z roku 1965. Tento prechod od abstrakcie k vecnosti, možno charakterizovať aj ako autorov hold technickému pokroku zasahujúci aj do oblasti umenia a kultúry. Chladnosť a racionalita geometricky riešených Topografií (1967), slepotlačí z cyklov Variácií a Satelitov (19691970) sú v rozmedzí konkretizmu, ku ktorému sa Marián Čunderlík prihlásil a viackrát s týmto hnutím vystavoval (Grafická slepotlač II., 1970).
V rokoch 19611965 bol Čunderlík organizátor a účastník (najskôr neverejných a potom verejných) výstav skupiny Bratislavské konfrontácie, orientovanej na abstraktné výtvarné umenie. V druhej polovici 60-tych rokov sa Marián Čunderlík stal členom zoskupenia a účastníkom výstav Klubu konkrétistov zameraného na geometrickú a konštruktivistickú tvorbu. V rokoch 19721980 mal pozastavené členstvo v Zväze slovenských výtvarných umelcov, až na malé výnimky prestal umelecky tvoriť, realizoval len umelecké dotvorenie exteriérových a interiérových architektonických stavieb. V rokoch 19811983 začal opätovne tvoriť diela komorného charakteru.
Tvorba na sklonku života
Tvorba na začiatku 70. rokov je už záverečnou a autor odchádza do ústrania a takmer prestáva systematicky tvoriť. Neskorší cyklus Kože (1963) je charakteristický absolútnym prechodom k problematike informelu, v ktorom je prvoradá matéria a forma sekundárnou hodnotou. V nich sa zrkadlia odtlačené nájdené predmety a rôzny materiál umožňujúci esteticky pôsobiť štruktúrami a rôznymi textúrami. V predchádzajúcich Čunderlíkových cykloch bola dôležitou dominantná časť – stred vo forme oválu, či iného kruhového vytvarovania, ktorý určoval dynamiku a rytmus kompozície (Kruhy V., 1967). V cykle sa centrála ruší a celá plocha obrazu je plnohodnotným a demokratickým polom. Čunderlíkova tvorba je síce zaradená medzi informel, avšak má odlišné vlastnosti ako jeho tradičná európska podoba. Jej vyznenie je na hraniciach chápania tohto názoru, kde estetické prevláda nad akčnosťou výtvarnej filozofie v umení 60. rokov 20. storočia. Dielo Mariána Čunderlíka bolo však predčasne uzavreté smrťou. Komplexnejšiemu spracovaniu jeho súborného diela a zároveň k rozsiahlejšiemu prezentovaniu tvorby došlo takmer až po dvadsiatich rokoch po Čunderlíkovom tragickom odchode zo života (1983).
Diela
Marián Čunderlík v prvej fáze svojej tvorby využíval najmä techniku maľby olejom, neskôr tempery, kvalitatívne ojedinelý bol v technike monotypie a neskôr vytváral komorné objekty kombinovanou technikou.
Grafiky (výber)
Od roku 1949 sa ako študent VŠVÚ venoval grafickým realizáciám, a to plagátom, ilustráciám a grafickej úprave kníh. Po absolvovaní VŠVÚ sa venoval úžitkovej grafike a začal vystavovať so Spolkom slovenských umelcov. Od roku 1957 organizačne aj výstavne spolupracoval na akciách mladej generácie a spolu s E. Špitzom sa zaslúžil o založenie Galérie C. Majerníka v Bratislave.
Výstavy
Počas svojho života mal Marián Čunderlík niekoľko samostatných výstav, svojimi dielami sa zúčastňoval na všetkých významnejších kolektívnych výstavách doma i v zahraničí. Po smrti mu súbornú výstavu zorganizovali Slovenská národná galéria (1992) a Štátna galéria v Banskej Bystrici (2000).
Zastúpenie v štátnych zbierkach (výber)
Diela Mariána Čunderlíka sú zastúpené vo všetkých významnejších slovenských verejných galériách.
Lukáš Krivošík
Lukáš Krivošík (* 1983, Bojnice) je slovenský novinár, v súčasnosti redaktor Konzervatívneho denníka Postoj.
Vyštudoval Právnicku fakultu UK v Bratislave. Počas štúdia bol čitateľom internetového magazínu Pravé Spektrum, ktoré viedol Martin Hanus. V roku 2003 preň začal písať a neskôr sa stal jeho šéfredaktorom. V závere štúdia prispieval do viacerých periodík, napr. .týždňa, aktualít.sk či katolíckej revue Impulz.
Po štúdiu naďalej publikoval – v .týždni sa venoval ekonomickým témam, pre aktuality.sk písal komentáre. V roku 2012 bol spolu s kolegami z .týždňa Evou Čobejovou, Martinom Hanusom a Jozefom Majchrákom špeciálne ocenený Novinárskou cenou. V roku 2017 prešiel do Postoja.
Cochiquito
Cochiquito je menšie vulkanické pole, nachádzajúce sa v argentínskej provinicii Mendoza, na sútoku riek Rio Grande a Rio Barrancas. Pole je tvorené centrálnym stratovulkánom Cochiquito a satelitnými troskovými kužeľmi. Na jeho stavbe sa podieľajú hlavne bazalty, v menšej miere aj andezity. Vek komplexu je odhadovaný na koniec pleistocénu až holocén.
Lhotka (Vítkov)
Lhotka leží v katastrálnom území Lhotka u Vítkova o rozlohe 3,52km2.
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1377.
Theodor Jakob Gottlieb Locher
Theodor Jakob Gottlieb Locher (* 1900 – † 1970) bol holandský historik.
Publikácie: Die nationale Differenzierung und Integrierung der Slovaken und Tschechen in ihrem geschichtlichen Verlauf bis 1848 (Haarlem 1931)
Brzotín (okres Rožňava)
Brzotín (, 1920-1927 ) je obec na Slovensku v okrese Rožňava. V rokoch 1976 až 1990 bola obec súčasťou mesta Rožňava. Zachoval sa tu románsko-gotický reformovaný kostol z 13. storočia.
Polohopis
Cez obec Brzotín tečie rieka Slaná.
Quérigut (obec)
Quérigut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Brzotín (okres Rožňava)
Polohopis
V katastri obce sa nachádza Železničná stanica Rožňava.
Quérigut (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Diaľnica A5 (Francúzsko)
thumb|Trasa diaľnice A5 thumb Diaľnica A5 prepája región Paríža z regiónom Langres. Bola postavená v deväťdesiatych rokoch aj z dôvodu odľahčenia preplnenej A6. Je 238 km dlhá a platená. Vlastníkom je spoločnosť Autoroutes Paris-Rhin-Rhône (APRR). Je súčasťou európskych koridorov E54, E511, and E17.
Symmachos z Élidy
Symmachos (Symmachos) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 404 pred Kr.
Symmachos, syn Aischyla z Élidy, zvíťazil v zápasení (palé) na 94. olympijských hrách v roku 404 pred Kr. Zápasenie zaviedli v Olympii na 18. hrách v roku 708 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Eurybatos zo Sparty.
Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že v olympijskej Altide videl sochu Symmacha. Pausanias o tom uvádza: „Po pravej strane chrámu bohyne Héry je socha zápasníka, bol to Symmachos, syn Aischylov, rodák z Élidy." Autorom jeho sochy bol sochársky majster Alypos zo Sikyónu.
Myslinka
Myslinka je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 167 obyvateľov, z toho 90 mužov a 77 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,2 roka (muži 35,2 roka, ženy 37,3 roka).
Saint-Jores
Saint-Jores je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Károly Kollányi
Károly Kollányi (* 1905 – † 1993) bol maďarský exilový politik a publicista.
Lucarré
Lucarré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Čuřík
František Čuřík (* 23. jún 1876, Praha – † 7. jún 1944, Příbram) bol český matematik a pedagóg.
Vysokoškolský profesor matematiky a deskriptívnej geometrie, riaditeľ Strednej priemyselnej školy spojovej techniky v Banskej Bystrici (august - november 1919).
Woe, Is Me
Woe, Is Me je americká post-hardcorová skupina z Atlanty v Georgii. Bola založená v roku 2009 a v súčasnosti má zmluvu s vydavateľstvom Rise Records a jeho dcérskou spoločnosťou Velocity Records. Ich debutový album Number[s] bol vydaný dňa 31. augusta 2010 a dosiahol 16. miesto v rebríčku Top Heatseekers.V roku 2013 vydali ich druhý album s názvom Genesi[s] a taktiež EP s názvom American Dream. Skupina sa rozpadla v Septembri roku 2013.
Dromeosaury
Dromeosaury (neformálne dromaeosauridy, lat. Dromaeosauridae) je čeľaď vtákovitých dinosaurov zo skupiny Maniraptora, ktoré obývali takmer celú Zem v období kriedy. Pre zástupcov tejto skupiny sa najmä v anglicky hovoriacich krajinách spopularizoval názov „raptory“. Je pravdepodobné, že práve tieto dinosaury sú najbližšie príbuzní predchodcovi vtákov, podľa niektorých štúdií majú k vtákom dokonca bližšie ako Archaeopteryx. Primitívne formy, ako Microraptor, žili na stromoch a pravdepodobne dokázali lietať.
Znaky
náhľad|vľavo|Chodidlo dromeosaurov s otáčavým pazúrom Dromeosaury predstavovali malé až veľmi veľké (maximálne zrejme až 12 metrov dlhé) ľahšie stavané dravce pripomínajúce v mnohých smeroch vtáky. Vyspelé druhy sa vyznačovali dynamickou stavbou tela, dlhým meravým chvostom slúžiacim na udržovanie rovnováhy a tiež nadmerne veľkým otáčavým pazúrom na oboch chodidlách. Tento pazúr, ktorý počas chôdze držali nad zemou, aby sa neotupil, mali v pomere k telu väčší než príbuzní z čeľade Troodontidae.
Systematika
Dromaeosauridae je čeľaďou skupiny Deinonychosauria, ktorá patrí medzi najbližších príbuzných dnešných vtákov (Eumaniraptora) v rámci skupiny Maniraptora. Formy príbuzné rodu Microraptor bývajú niekedy z Dromaeosauridae vynímané, a považované len za najbližších príbuzných Dromaeosauridae. Niektoré štúdie zaraďujú do Dromaeosauridae aj najstaršieho známeho vtáka rodu Archaeopteryx.
Čeľaď Dromaeosauridae tvoria pravdepodobne štyri podčeľade:
Spôsob života
Vďaka svojej telesnej stavbe mali dromeosaury všetky predpoklady lovca schopného skoliť aj oveľa väčšiu obeť. Dokázali rýchlo behať, hoci iba na krátke vzdialenosti – viacej im ich pomerne krátke nohy nedovolili. Meravý chvost pomáhal jeho majiteľovi prudko meniť smer behu a udržať si rovnováhu počas ráňania obete na jej chrbte. Otáčavé pazúry slúžili podľa najnovších štúdií najmä ako háky na udržanie sa na koristi, silným kopancom však mohli zľahka spôsobiť vážne zranenia, rovnako ako aj ostrými zubami a pazúrmi predných končatín.
náhľad|vľavo|[[Velociraptor a Protoceratops, ktorí zahynuli počas vzájomného súboja]] Trúfalosť dromeosaurov dokazuje aj slávny nález dvoch jedincov rodov Velociraptor a Protoceratops, ktoré zahynuli počas vzájomného súboja, pričom ich pozostatky pretrvali v pozícii vzájomného súboja dodnes. Nález viacerých jedincov rodu Deinonychus zase naznačuje, že niektoré dromeosaury lovili vo svorkách aj tonu ťažké bylinožravce (Tenontosaurus).
Zástupcovia
náhľad|Skamenelina jedinca rodu [[Microraptor, na ktorej sa zachovalo aj skamenené perie]] Medzi najznámejších zástupcov tejto skupiny patrí napríklad Dromaeosaurus albertensis (nájdený v Severnej Amerike), podľa ktorého je celá skupina pomenovaná. Ďalej sem zaraďujeme druhy ako Deinonychus antirrhopus (USA), Velociraptor mongolensis (Mongolsko), ktorého meno je preslávené filmom Jurský park, kde použili jeho rodové meno pre tvora zodpovedajúceho vo väčšine znakov rodu Deinonychus. Nie je sa však čo čudovať, lebo v čase, kedy vznikla knižná predloha k filmu, boli Velociraptor a Deinonychus zamieňané.
Okrem tradičných dromeosaurov do tejto čeľade zrejme patrí aj široká paleta operených dinosaurov z Číny (ako napríklad hore uvedený Microraptor). Presná systematická pozícia týchto foriem však nie je úplne vyjasnená, pravdepodobne sú to primitívne dromeosaury blízke vtákom.
Externé odkazy
Gregory Paul o otáčavých pazúroch (anglicky)
Erich Hartmann
Mladosť
Erich Alfred Hartmann sa narodil v meste Weissach v Württembersku. Väčšinu svojho detstva však prežil na Ďalekom východe, pretože jeho otec pracoval v Číne ako lekár. Do Nemecka sa vrátil v roku 1928. Neskôr sa, ako mnoho iných mladých ľudí, zapojil do výcvikového programu letov s klzákmi, na ktoré v 14-tich rokoch získal letecký preukaz. Celý program bol predovšetkým určený pre školenie potenciálnych letcov Luftwaffe a prebiehal pod záštitou Hitlerjugend. Letecký preukaz na lietadlá získal Erich Hartmann v roku 1939. Koncom roku 1940 sa ako dobrovoľník začal vzdelávať v škole pre dôstojníkov – Luftkriegsschule II.
Začiatky v Luftwaffe
Po 73 letových hodinách absolvoval 24. marca 1941 svoj prvý samostatný let. Bol povýšený do hodnosti poručíka. V septembri 1942 bol pridelený k Stíhacej eskadre 52 (Jagdgeschwader 52, JG 52). JG 52 bola rozmiestnená v oblasti Kaukazu na východnom fronte v Sovietskom zväze a mala k dispozícii lietadlá Messerschmitt Bf-109G. Hartmanna pridelili ku skúsenému letcovi A. Grislawskému. Po niekoľkých náročných dňoch cvičných letov a simulácie vzdušného boja, Grislawski uznal, že aj keď sa Hartmann ešte musí veľa učiť, hlavne v taktike vzdušného boja, je veľmi nadaným pilotom.
Na fronte
Následne bol pridelený k 7. letke JG 52, kde slúžil s esom Waltrom Krupinskym, s ktorým sa spriatelil. Prvé sovietske lietadlo Il-2, zostrelil 7. novembra 1942. Do konca roku zaznamenal už len jediný úspech. 7. júla 1943 však zničil sedem lietadiel v priebehu jediného dňa. Tento úspech zaznamenal v priebehu veľkých leteckých bojov v rámci bitky pri Kursku. Do augusta 1943 dosiahol 50 vzdušných víťazstiev, no v priebehu mesiaca ďalších 48. Po svojom 90. víťazstve s poškodeným strojom núdzovo pristál a bol zajatý. Podarilo sa mu však uniknúť zo zajatia a vrátiť sa za nemeckú líniu. V septembri bol poverený velením 9. letky JG 52. V októbri sa mu podarilo zničiť 33 nepriateľských lietadiel. Po svojom 148. vzdušnom víťazstve bol 29. októbra 1943 vyznamenaný Rytierskym krížom. Do konca roku zvýšil svoje skóre na 159 zničených nepriateľských lietadiel. Dubové ratolesti k Rytierskemu krížu získal 2. marca 1944.
V roku 1944 pokračoval v ešte rýchlejšom tempe. Hartmannove úspechy vo vzdušných súbojoch sledovalo i veliteľstvo Luftwaffe s určitou dávkou nedôvery, jeho zásahy však boli nezriedka potvrdené dvoj až trojnásobne, a taktiež boli dosiahnuté pod dohľadom pozorovateľa lietajúceho v jeho letke. V marci dosiahol 202. víťazstvo. Sovietske veliteľstvo na Hartmannovu hlavu dokonca vypísalo vysokú odmenu.
4. júla 1944 získal Hartmann meče k Rytierskemu krížu. Keďže kužeľ vrtule Hartmannovho stroja bol čiernej farby, bol jeho stroj ľahko identifikovateľný a mnoho sovietskych letcov sa zdráhalo alebo vyhýbalo boju s takýmito strojmi. Z tohto dôvodu boli k Hartmannovi často prideľovaní nováčikovia, pretože im hrozilo podstatne nižšie nebezpečenstvo.
300. víťazstvo dosiahol Erich Hartmann 24. augusta, keď v priebehu dňa zostrelil 11 lietadiel. Po dosiahnutí magickej trojstovky však nasledoval zákaz bojových letov od samotného Hermanna Göringa, ktorý sa obával vplyvu na morálku, v prípade že by oslavovaný hrdina zahynul. Hartmann však nakoniec dosiahol, že sa mohol opäť vrátiť do boja. Za zisk viac ako 300 zostrelov mu boli (ako jednému z 27 nemeckých vojakov počas druhej svetovej vojny) udelené diamanty k jeho Rytierskemu krížu.
V priebehu jediného roku zaznamenal Hartmann neuveriteľných 172 víťazstiev, čo je dodnes neprekonaný rekord. V júni roku 1944 zostrelil tiež svoje prvé štyri americké lietadlá P-51 Mustang nad Rumunskom. Ale už nasledujúci mesiac ho iné Mustangy prenasledovali tak dlho, až mu došlo palivo a musel núdzovo pristáť.
Hartmann počas vojny absolvoval 1404 bojových letov, počas ktorých absolvoval 825 vzdušných súbojov. Počas nich pre poškodenie alebo pri núdzových pristátiach zničil 14 svojich lietadiel, pritom nikdy nebol nútený použiť padák. Sám však hovoril, že je viac hrdý na to, že nikdy nestratil v boji svoju dvojku.
Po vojne
Po vojne ho Američania odovzdali Sovietskemu zväzu, kde bol bez relevantných dôkazov odsúdený za vojnové zločiny (zabíjanie civilného obyvateľstva) a poškodzovanie Sovietskeho vojnového hospodárstva na 12 rokov väzenia. Hlavne na začiatku svojho zajatia bol vystavený krutému mučeniu a samotke. Navzdory mučeniu a ponižovaniu sa nenechal zlomiť. Sovietski predstavitelia sa ho snažili získať na svoju stranu a ponúkali mu i vysoký post v novo budovanom letectve Východného Nemecka. Počas zajatia zomrel vo veku 3 rokov Hartmannov syn, ktorého predtým nikdy nevidel. Po viac ako 10 rokoch strávených v zajatí na Sibíri sa v roku 1955 vrátil medzi poslednými zajatcami repatriovanými do Západného Nemecka domov. Tu sa opäť stretol so svoju ženou.
Rok po návrate domov sa stal dôstojníkom západonemeckého letectva - novej Luftwaffe. Velil prvej jednotke vybavenej americkými prúdovými lietadlami Lockheed F-104 Starfighter – Jagdgeschwader 71 „Richthofen“. Niekoľkokrát sa zúčastnil leteckého výcviku v USA. Do výslužby odišiel v roku 1970.
Erich Hartmann zomrel vo veku 71 rokov 20. septembra 1993. V roku 1997 bol ruskou stranou plne rehabilitovaný. Potvrdilo sa tiež, že podmienky procesu ako aj rozsudok samotný bol nezákonný.
Marcel Hossa
Marcel Hossa (* 12. október 1981, Ilava) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Je synom hokejového trénera Františka Hossu a bratom hokejistu Mariána Hossu a bratrancom saxofonistu Marcela Papcuna.
Klubový hokej
Hokejovo vyrastal v juniorke Dukly Trenčín. V sezóne 1998/99 odišiel do zámoria, kde odohral tri sezóny v nižšej severoamerickej súťaži WHL za Portland Winterhawks. Bol draftovaný v úvodnom drafte NHL v roku 2000 tímom Montreal Canadiens už v prvom kole ako 16. v celkovom poradí. V sezóne 2001/02 sa prvýkrát dostal na ľad NHL v drese Montreal Canadiens. Tu pôsobil tri sezóny, no nepodarilo sa mu natrvalo udomácniť v prvom mužstve. V 59 zápasoch zaznamenal 10 gólov a 9 asistencií. Viac odohral vo farmárskom tíme Hamilton Bulldogs (AHL). V sezóne 2004/05, počas lockoutu v NHL hral za Mora IK v švédskej hokejovej Elitserien. Pred sezónou 2005/06 podpísal ročnú zmluvu s Montreal Canadiens na 585 200 dolárov. V septembri 2005 ho Montreal vymenil do New York Rangers. Úvod mu vyšiel, keď v prvých dvoch zápasoch strelil dva góly. Počas sezóny 2006/07 odohral za Rangers 64 zápasov. 5. marca 2007 si zranil ľavé koleno a vynechal zvyšok základnej časti. Do zostavy sa vrátil v play-off a hneď v prvom súboji s Atlantou strelil gól, Rangers vyhrali 4:3.
Počas sezóny 2007/08 odohral za Rangers 36 zápasov, v ktorých strelil 1 gól a na 7 prihral. Od januára mal zdravotné problémy s chrbtom a v dôsledku nich bol poslaný na farmu Hartford Wolf Pack v AHL. 26. februára 2008 prestúpil do Phoenixu Coyotes, zaujímavosťou je, že v rovnaký deň bol vymenený aj jeho brat Marián. , v mužstve sa však nepresadil a ukončil pôsobenie v NHL.
V lete 2008 podpísal zmluvu s lotyšským tímom z KHL Dinamo Riga, kde sa stal streleckým lídrom, keď v prvej sezóne zaznamenal 22 gólov, v druhej 35 gólov a stal sa najlepším strelcom základnej časti celej súťaže. Pred ročníkom 2010/11 ho angažoval Ak Bars Kazaň, ďalší začal v Spartaku Moskva, v jeho priebehu prestúpil opäť do Dinama Riga. Sezónu 2012/13 odohral v HC Lev Praha, ďalšiu hráva znova za Dinamo Riga, kde nadviazal za predošlé úspešné pôsobenie. Následne prestúpil do najvyššej českej hokejovej ligy do tímu Plzne, kde sa veľmi neohrial a v decembri 2015 prestúpil do HC Oceláři Třinec. No kvôli pretrvávajúcim zdravotným problémom sám navrhol rozviazanie kontraktu a následne po dvoch sezónach v Dukle Trenčín ukončil aktívnu hokejovú kariéru.
Reprezentácia
Marcel Hossa získal so slovenskou reprezentáciou do 18 rokov bronzovú medailu na MS v roku 1999. V seniorskej kategórii reprezentoval na MS 2005, 2006, 2008, ako aj na zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Spolu v slovenskej reprezentácii odohral 51 zápasov, strelil 24 gólov. Nosí reprezentačný dres číslo 85 (81).
MS 2005
Na svetovom šampionáte vo Viedni a Innsbrucku obsadila slovenská reprezentácia piate miesto. Po kvalitných výkonoch v základnej skupine (Bielorusko 2:1, (Rusko 3:3 a (Rakúsko 8:1), postúpilo Slovensko do ďalších bojov z prvého miesta. V osemfinálovej skupine slovenská reprezentácia prehrala s Českom (1:5), ďalšie dva zápasy vyhrala (Švajčiarsko 3:1, Kazachstan 3:1). V skupine skončila na treťom mieste za Ruskom a Českom a v štvrťfinále sa stretlo s Kanadou. V dramatickom zápase prehralo 5:4 gólom Joe Thorntona.
Marcel Hossa sa dostal do reprezentačného kádra na majstrovstvá sveta dodatočne po zranení Vladimíra Országha. Hral v poslednom zápase osemfinálovej skupiny s Bieloruskom vo štvrtom útoku spoločne s Petrom Pucherom a Jurajom Štefankom. Vo štvrťfinále s Kanadou sa na ľad nedostal, pretože tréner František Hossa striedal iba tri útoky. V celkovom bodovaní za strelené góly a prihrávky na góly nezískal ani bod.
ZOH 2006
Slovenská reprezentácia skončila na zimných olympijských hrách 2006 piate miesto. Po kvalitných výkonoch v základnej skupine, ktorú vyhralo bez straty bodu, bolo vyradené v štvrťfinále Českom. Marcel Hossa hral v štvrtom útoku.
MS 2006
Jeho otec František Hossa ho nominoval na Majstrovstvá sveta v lotyšskej Rige. V prvom zápase proti Bielorusku najprv nastupoval v druhom útoku, neskôr ho tréner presunul k bratovi a Pavlikovskému do prvého. Zaznamenal gól a tri asistencie, Slovensko sa umiestnilo na 8. mieste.
MS 2008
Prijal pozvanie trénera Júliusa Šuplera a zúčastnil sa MS 2008 v Kanade. Slovensko nepostúpilo zo základnej skupiny, v skupine o záchranu vyhralo so Slovinskom 5:1 a 4:3 (na samostatné nájazdy). Marcel Hossa zaznamenal na šampionáte 2 góly a 5 asistencií.
MS 2009
Tréner Ján Filc ho nominoval na MS 2009 vo Švajčiarsku. Skóroval v každom z troch stretnutí základnej skupiny - proti Maďarsku (4:3), Bielorusku (1:2 po samostatných nájazdoch) a Kanade (3:7).
Štatistika na významných podujatiach
(štatistické údaje v článku sú z 8. februára 2013)
Ať žijí duchové!
Ať žijí duchové je rodinná filmová rozprávka, nakrútená režisérom Oldřichom Lipským v roku 1977 podľa námetu Dalibora Pokorného. Film sa natáčal na zrúcanine hradu Krakovec a v jeho okolí.
Dej
Partia detí z blízkej obce by potrebovala svoju vlastnú klubovňu a preto si vyberie pre svoj zámer tunajší opustený hrad Brtník, na ktorom straší starý rytier (Jiří Sovák) a jeho dcéra Leontínka (Dana Vávrová). Najskôr sú proti aj miestni radní, avšak deti ich nakoniec prehovoria, aj s pomocou rytiera Brtníka a ďalších nadprirodzených bytostí (trpaslíkov). Jeho dcéra Leontýnka v závere príbehu zlomí svoje strašidelné prekliatie a stane sa opäť človekom.
Diaľnica A8 (Francúzsko)
A9 má 2x3 pruhy od Coudoux (spojenie s A7 k La Barque (križovanie s A52), 2x2 pruhy z La Barque k Saint-Maximin-la-Sainte-Baume (prebieha rozšírenie na 2x3 pruhy), opäť 2x4 pruhy od Cagnes-sur-mer k Saint-Laurent-du-Var (aglomerácia Nice). V južných Alpách má A9 15 tunelov.
Diaľnica je silno dopravne vyťažená po celý rok.
Bretka
Bretka je obec na Slovensku v okrese Rožňava.
HD 136118
HD 136118 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Buddy Rogers
"Nature Boy" Buddy Rogers  (* 20. február 1921 - † 26. jún 1992) bol americký profesionálny wrestler a jedna z najväčších hviezd počiatkov televíznej éry. Svojimi schopnosťami a prejavom ovplyvnil ďalšie generácie wrestlerov, ako napr. Ric Flair. Rogers bol 2-násobným svetovým šampiónom. V roku 1963 sa stal historicky prvým šampiónom WWE.
Saint-Joseph (Manche)
Saint-Joseph je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Európska cesta 77
Priebeh
Významná severojužná cestná komunikácia E77 začína v západoruskom meste Pskov. Pokračuje cestou A-212 na juhozápad k hraničnému prechodu Kašino, kde prechádza do Estónska.
Saint-Joseph (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Európska cesta 77
Priebeh
Po ceste číslo 7 vedie mestom Misso a následne prechádza na územie Lotyšska.
Saint-Joseph (Manche)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Európska cesta 77
Priebeh
Tu nadväzuje cesta A2, smerujúca do Rigy. Obchvatom mesta pokračuje cestou A8 cez mesto Jelgava k litovskej hranici.
Saint-Joseph (Manche)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európska cesta 77
Priebeh
E77 sa tu vracia na ruské územie a po komunikácii A216 po Talpaki a A229 vedie do Kaliningradu.
Trajektovým úsekom sa trasa E77 presúva do poľského mesta Gdansk, kde pokračuje po ceste číslo 7 k mestu Elblag, Ploňsk a Varšava. Pokračuje cez mestá Grójec (tu začína budovaná rýchlostná cesta S7), Radom, Kielce a Krakov (tu pretína E40) k hraničnému prechodu Chyžné.
E77 na území Slovenska
Pokračovaním komunikácie na prechode Trstená je cesta I/59, ktorá v smere na Dolný Kubín prechádza kratšími úsekmi budovanej R3. Pokračuje do mesta Ružomberok, kde križuje E50 a horským prechodom Donovaly do Banskej Bystrice. Tu nadväzuje na cestu I/66 (po Zvolen (kde križuje E58 a E571) po R1) a cez Krupinu pokračuje na hraničný prechod Šahy.
Na úseku Dolný Kubín – Zvolen bude v budúcnosti E77 vedená v trase R3 cez Kraľovany, Martin, Kremnicu a Žiar nad Hronom.
V Maďarsku nadväzuje cesta číslo 2 a diaľnica M2, ktorá privádza E77 do Budapešti.
Utka
Utka  (* Slovensko) bol slovenský maliar a kresliar.
Životopis
Pochádza z Liptova. Maliar, amatér, 1811-1812 spolužiak Jána Kollára na gymnáziu v Banskej Bystrici, s ním namaľoval diplom venovaný A. Kubínimu v Lučenci-Vidinej, podporovateľovi gumnázia. Neskôr pôsobil ako notár a učiteľ v Mýtnej.
Quié
Quié je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 309 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Humájúnova hrobka
Humájúnova hrobka je komplex budov v Indii v Naí Dillí postavených na uloženie ostatkov historicky druhého panovníka Mughalskej ríše, cisára Humájúna.
Budovy slúžia ako majestátna hrobka, ktorá je dnes už klasickou ukážkou mughalskej architektúry. Práve podľa jej vzoru bol neskôr postavený Tádž Mahal.
Od roku 1993 je Humájúnova hrobka zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
HD 141937
HD 141937 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Program T-4
thumb|Dokument vlastnoručne napísaný [[Adolf Hitler|A. Hitlerom, ktorý poveruje K. Brandta (osobného lekára) a P. Bouhlera (šéfa Hitlerovej kancelárie) vedením celej akcie]] Program T-4 alebo Aktion T4 bolo oficiálne pomenovanie programu z nacistického Nemecka, ktorého cieľom bola masová sterilizácia a eutanázia „nežiaducich“ elementov populácie v Nemecku a na okupovaných územiach. Program bol ideologicky založený na takzvanej rasovej hygiene (Rassenhygiene). Systematické vyvražďovanie postihnutých sa začalo v roku 1939 a bolo oficiálne ukončené po protestoch cirkvi a verejnosti v roku 1941. Neskôr však program v utajení pomaly prebiehal v pozmenenej forme aj ďalej. Odhaduje sa, že v rámci programu bolo usmrtených asi 200 000 až 250 000 ľudí.
Názov Aktion T4 skrátene T4 je odvodený od berlínskej adresy, na ktorej sídlilo vedenie zodpovedné za priebeh programu, ulice Tiergartenstraße.
François Fejtő
Francois Fejtö (rodným menom Ferenc Fejtő, * 31. august 1909, Nagykanizsa, Maďarsko - † 2. jún 2008, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky historik, novinár a publicista maďarského pôvodu, ktorý od roku 1938 žil vo Francúzsku.
HD 33636
HD 33636 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Syncopated City
Syncopated City je štvrtý štúdiový album a šiesty album celkovo liquid funkového projektu London Elektricity. Bol vydaný na LP dňa 1. septembra 2008, na CD dňa 26. septembra 2008 a na digitálne sťahovanie o deň neskôr. Pred vydaním albumu, niektoré z piesní boli hrané na Hospital Podcast predstavované frontmanom London Elektricity Tonym Colmanom.
Deň po vydaní 27. septembra 2008 London elektricity vystupuje na „World of Drum & Bass: The Big One“ festivale v Moskve, kde bol headlinerom LTJ Bukem & MC Conrad.
Album obsahuje vokály Tony Colman, s Liane Carroll v piatich skladbách. Elsa Hedberg a Tomahawk takisto spolupracovali ako speváci v skladbách „Just One Second“ a „Attack Ships On Fire“ jednotlivo. LP verzia neobsahuje skladby „South Eastern Dream“, „Attack Ships on Fire“, „Outnumbered“ a „Syncopated City Revisited“, ale obsahuje unikátnu skladbu „Maybe I Was Wrong“ v spolupráci so spevákom Patom Fulgonim. „Maybe I Was Wrong“ bola neskôr použitá v bonusovej verzii Japonského špeciálneho vydania dňa 30. novembra 2008.
Propagačné video bolo natočené pre singel „All Hell Is Breaking Loose“.
HD 33564
HD 33564 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Autovía A-2
Autovía A-2 (nazývaná aj Autovía del Nordeste) je španielska rýchlostná cesta, ktorá má na niektorých úsekoch diaľničné parametre. Začína v Madride a končí v Barcelone. Nahradila predchádzajúcu hlavnú cestu z Madridu do Francúzska, označovanú N-2.
Saint-Laurent-de-Cuves
Saint-Laurent-de-Cuves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sviečková manifestácia
thumb|Plameň sviečky náhľad|Pamätník Sviečkovej demonštrácii na Hviezdoslavovom námestí. [[Patrik Kovačovský, 2008]]
Saint-Laurent-de-Cuves
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sviečková manifestácia
Sviečková manifestácia alebo Sviečková demonštrácia alebo Bratislavský veľký piatok bola pokojná manifestácia občanov za náboženské a občianske práva a slobody v socialistickom Česko-Slovensku, ktorá sa odohrala 25. marca 1988 na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave. Je dnes s odstupom času považovaná za jedno z najdôležitejších vystúpení občanov a veriacich proti komunistickému režimu v Česko-Slovensku. Táto manifestácia bola najvýznamnejšou aktivitou tajnej cirkvi v komunistickom Česko-Slovensku.
Sviečková manifestácia vznikla z podnetu veriacich, ktorí žiadali dodržiavanie občianskych práv v Česko-Slovensku pre všetkých občanov – veriacich aj neveriacich. Kvalitou občianskeho odporu, šírkou záberu požiadaviek, odvahou vzoprieť sa totalitnej moci a reálnym utrpením ju možno považovať za systémový začiatok definitívneho pádu komunistickej totality na Slovensku, ku ktorému došlo po 17. novembri 1989. Zásahom Verejnej bezpečnosti (vtedajšej polície) a Štátnej bezpečnosti (vtedajšia tajná služba) proti Sviečkovej manifestácii boli hrubo zasiahnuté občianske práva a slobody a najmä sloboda zhromažďovania, zaručená Ústavou ČSSR z roku 1960. Bol porušený aj Medzinárodný pakt o občianskych a politických právach, ktorý ČSSR prijala v roku 1976 a tiež boli porušené závery helsinského Záverečného aktu KBSE z roku 1975 a Záverečného dokumentu následnej madridskej konferencie z roku 1983.
Postoj komunistického režimu k cirkvi
Totalitný komunistický režim hneď po svojom nástupe k moci v roku 1948 postupne vytláčal zo spoločnosti všetko, čo neslúžilo jeho ideológii. Cirkevná politika štátu bola v 50. rokoch koncipovaná v duchu stalinistických metód, ideovej intolerancie a násilia. Tvrdé zákroky režimu boli namierené hlavne proti katolíckej cirkvi, najpočetnejšej cirkvi v štáte. Boli zrušené všetky rehole, všetky semináre okrem jedného, všetky náboženské spolky a inštitúcie, zastavené boli desiatky časopisov okrem dvoch prísne kontrolovaných. Biskupi boli uväznení, kňazi boli pod kontrolou komunistických cirkevných tajomníkov. Do väzenia sa dostalo aj množstvo kňazov a radových veriacich. Vykonávanie kňazského povolania bolo podmienené tzv. „štátnym súhlasom“, ktorý bol kňazom svojvoľne odoberaný a tým bolo kňazom znemožňované vykonávať ich povolanie. Dokonca aj obyčajné slúženie omše v súkromí bez štátneho súhlasu bolo trestným činom. Na veriacich sa robil ustavičný nátlak, boli trvalé ťažkosti s vyučovaním náboženstva, evidované boli krsty, sobáše, pohreby, ba aj účasť na bohoslužbách. Veriaci občania mali problémy kvôli svojmu náboženskému presvedčeniu v zamestnaní a nemohli zastávať dôležitejšie miesta. Komunistický režim si dal obzvlášť záležať na školstve s cieľom vychovať novú generáciu presvedčených ateistov. Marxisticko-leninský ateistický svetonázor sa vyučoval na všetkých typoch škôl ako jediná správna ideológia, náboženské presvedčenie bolo označované za „nevedecké“ a „tmárske“, vhodné tak akurát pre staré babky a nie pre moderného človeka. „Vysporiadanie s náboženskou otázkou“, ako označoval režim fakt, že občan nebol veriaci, sa stalo aj dôležitým kritériom pri prijímaní študentov na vysoké školy. Veľa mladých ľudí nemohlo študovať kvôli tomu, že „neboli vysporiadaní“. Štátna moc iniciovala aj zriadenie združenia katolíckych kňazov Pacem in terris, ktoré bolo kontrolované štátom a malo slúžiť ako „klin“ medzi kňazmi a ich predstavenými biskupmi a Svätou Stolicou. Združenie fungovalo napriek tomu, že bolo Svätou Stolicou oficiálne zakázané.
Tajná cirkev
Napriek veľkým reštrikciám zo strany štátnej moci, alebo práve vďaka tomu, vznikala postupne v Česko-Slovensku hlavne v katolíckej cirkvi tzv. tajná, alebo podzemná cirkev, označovaná režimom termínom nelegálne cirkevné štruktúry. Tvorili ju kňazi, ktorým štát nedal súhlas na vykonávanie kňazského povolania, tajne vysvätení kňazi a veriaci laici. Najznámejším z nich bol Ján Chryzostom Korec, ktorý bol tajne vysvätený za biskupa v roku 1951. Veriaci laici si vytvárali náboženské krúžky, ktoré sa pravidelne stretávali v bytoch, spoločne sa modlili a čítali Sväté písmo. Keďže vydávanie náboženskej literatúry bolo až na malé výnimky zakázané, náboženská literatúra bola vydávaná formou tzv. samizdatov, ilegálne vydávaných textov rozmnožovaných na kopírovacích strojoch.
Viditeľné prejavy obrodenia kresťanstva
náhľad|Ján Chryzostom kardinál Korec v roku 2003
Púť na moravský Velehrad
Púť na Velehrad sa konala 6.–7. júla 1985 na 1100. výročie smrti sv. Metoda. Zúčastnilo sa na nej do 200 tisíc ľudí. Napriek tomu, že štátne orgány v spolupráci s Pacem in terris sa snažili aby táto púť vyznela ako manifestácia mierového vlastenectva a dobrého stavu náboženského života v ČSSR, pútnici spontánne kriticky reagovali na potláčanie náboženskej slobody a cirkevného života. Na púti bol prítomný aj pražský kardinál František Tomášek, ktorý zožal veľký aplauz.
List Jána Chryzostoma Korca Rudému právu
Tajne vysvätený biskup Ján Chryzostom Korec napísal 30. októbra 1987 rozsiahly list novinám Rudé právo, v ktorom zosumarizoval prenasledovanie cirkvi v Česko-Slovensku za predošlých 40 rokov. Tento list samozrejme v Rudom práve nikdy nebol uverejnený, ale stovky jeho kópií kolovali po Slovensku a v spoločenskom vedomí bolo cítiť súhlas s jeho textom.
Pohreb biskupa Júliusa Gábriša
V novembri 1987 zomrel apoštolský administrátor Trnavskej arcidiecézy Mons. Július Gábriš, ktorý dokázal v medziach možného odolávať tlaku komunistického režimu a snažil sa o maximálne možný rozvoj náboženského života. Jeho pohreb 18. novembra 1987 sa stal tichou demonštráciou veriacich za náboženskú slobodu. Na pohrebe sa zúčastnilo približne 15 tisíc ľudí, arcibiskup Silvestrini z Vatikánu, emeritný viedenský arcibiskup, kardinál Franz König a tiež pražský kardinál František Tomášek. Pápež Ján Pavol II. zosnulému udelil titul arcibiskup. Ešte pred pohrebom konzultori Trnavskej diecézy zvolili za administrátora diecézy dekana farnosti Sereď Jána Sokola. Kým štátne orgány s voľbou nesúhlasili, Vatikán ju uznal.
Aktivity laického apoštolátu
Ďalšími aktivitami, vedenými najmä laickým apoštolátom, v ktorom sa angažovali napr. František Mikloško, Vladimír Jukl a Silvester Krčméry, bolo tajné náboženské vzdelávanie, tajné duchovné cvičenia, mládežnícke akcie na záchranu kultúrnych sakrálnych pamiatok, tlač, pašovanie a distribúcia náboženskej literatúry a tiež niekoľkotisícové púte na Mariánsku horu v Levoči, do Turzovky, Marianky a 15. septembra na sviatok Sedembolestnej Panny Márie – Patrónky Slovenska do Šaštína. Na veľkú neľúbosť štátnej moci, účasť na púťach napriek ich monitorovaniu Štátnou bezpečnosťou neustále vzrastala a čo bolo zvlášť pre režim znepokojujúce, vzrastala účasť mladých ľudí, ktorí trávili na púťach často celú noc modlením a spevom náboženských piesní.
Podpisová akcia za náboženské slobody
29. novembra 1987 vznikla a veľmi rýchlo sa rozšírila podpisová akcia, iniciovaná niektorými moravskými laikmi, za náboženské slobody s 31 požiadavkami s názvom: Podnety katolíkov k riešeniu situácie veriacich občanov v ČSSR. Akciu odsúhlasil kardinál František Tomášek. Podpísať sa pod tieto požiadavky vyžadovalo riadnu dávku občianskej odvahy, pretože okrem podpisu bolo potrebné uviesť aj plné meno a adresu. Napriek tomu mala podpisová akcia nečakaný úspech, keď sa pod ňu podpísalo viac ako pol milióna ľudí, z toho až 291 tisíc podpisov bolo zo Slovenska. Táto podpisová akcia sa stala jedným zo silných inšpiračných zdrojov myšlienky verejného pokojného vystúpenia veriacich práve za práva, požadované touto podpisovou akciou.