cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Námestie svätej Alžbety
Obsah
Román vydáva svedectvo o tom, ako Rudolf Jašík vnímal pomery v Nitre, v meste pod viničným vrchom, a rozpráva príbeh o láske chudobného chlapca z predmestia k mladému židovskému dievčaťu, ktoré zahynie, ako zahynuli státisíce ďalších – guľkou nemeckého fašistu. V príbehu Igora a Evy nachádzame paralelu s príbehom o Rómeovi a Júlii, Tristanovi a Izolde, Petrovi a Lucii, príbehu veľkej lásky, ktorá stroskotá na zlobe sveta. Jašík videl problematiku tzv. židovskej otázky v širších súvislostiach. Postavy diela odkrývajú svoje charaktery, aby predstavovali mozaiku typov, určených svojím sociálnym postavením.
Pre Igora je táto tzv. židovská otázka nezmyslom. Žltý Dodo, demoralizovaný živel z podsvetia, sa spája s tajomníkom HSĽS, aby obaja profitovali na židovskom utrpení. Tajomník strany vo veľkom štýle a Dodo za judášsky groš. Tajomník HSĽS ako plukovník Hlinkovej gardy povýši na poručíka holiča Flórika z Námestia svätej Alžbety, kde Flórik predtým strihal Židov. Aj Flórik pochopí svoje postavenie a bohatne na utrpení. Nadporučík Haso, zástupca tajomníka HSĽS, je ideovým ľudákom. Tajomník HSĽS o svojich podriadených nemá vysokú mienku, podľa hesla: „ale hlupákov potrebujeme, bez nich by nebolo nášho šťastia“, čím vystihuje stavbu vtedajšej ľudáckej moci. V pomere k židovskej problematike vidieť súvis medzi ekonomikou a politikou. Tajomník a jeho pomocníci sú pripravení zbohatnúť i za cenu zločinu. Proti týmto charakterom autor stavia čistý charakter chudobného chlapca z periférie, jeho nezištné city voči židovskému dievčaťu, jeho vzťah k povozníkom Maximu a Samkovi, k chudobným obyvateľom židovského pôvodu z Námestia svätej Alžbety, z miesta jeho najšťastnejších chvíľ, strávených v starej veži. Komunista Maguš rozpozná problematiku židovskej otázky a predpovedá, že po Židoch prídu na rad aj ďalší obyvatelia. V Magušových slovách sa demaskuje krátkozrakosť a bezcitnosť meštiackeho individualizmu a jeho antihumanizmus.
Prostredníctvom Igora sa autor búri proti fatalizmu, ktorým mnohí prenasledovaní Židia reagovali. Ukazuje sa to na osudoch povozníkov Maxiho a Samka, ktorí aj s rodinami spáchajú samovraždu. Aj to je formou protestu, odmietnutie fatalistickej poslušnosti. Igorovou vzburou sa stáva vražda Flórika, ktorý je preňho bezprostredný pôvod vlastného utrpenia – je začiatkom uvedomovacieho procesu k pochopeniu sociálnych príčin osobného nešťastia.
Film
Prepis románu tvoril scenár, podľa ktorého bol v roku 1965 nakrútený film Námestie svätej Alžbety.
Záhradnícka ulica (Bratislava)
Je dôležitou dopravnou tepnou. Križuje Karadžičovu ulicu, Miletičovu ulicu, ústí do Bajkalskej ulice, napája sa na Ružinovskú ulicu.
Na Záhradníckej 10 sa nachádza Justičný palác, v ktorom sídli Krajský súd v Bratislave a Okresný súd Bratislava I.
Na Záhradníckej 42 sa nachádza Špecializovaná nemocnica pre ortopedickú protetiku.
NGC 1607
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Stefan Edberg
Stefan Edberg (* 19. január 1966) je bývalý profesionálny švédsky tenista. V rokoch 1990 až 1992 bol opakovane na 1. mieste medzinárodného rebríčka ATP.
Turnajové víťazstvá
Počas svojej kariéry vyhral 42 turnajov ATP vo dvojhre, z toho 6 grandslamových turnajov:
Žiarenie delta
Žiarenie delta alebo častice delta alebo elektróny delta alebo vyrazené častice sú tie elektróny vyrazené z atómov pri prechode ionizujúcich častíc atómom, ktoré majú väčšiu energiu než ionizačný potenciál. Termín zaviedol Joseph John Thomson. Toto žiarenie nijako nesúvisí s rodinou subatomárnych častíc pomenovaných delta baryón.
Ganymedova fontána
Ganymedova fontána je neobaroková fontána nachádzajúca sa na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave.
V roku 1886 dokončili stavbu monumentálnej budovy Mestského divadla. Priestor pred hlavným vchodom do divadla vyplnila umelecky riešená fontána od bratislavského sochára Viktora Tilgnera. Jej objednávateľom bola Prvá bratislavská sporiteľňa, ktorá hotovú fontánu darovala v roku 1888 mestu.
Pri jej realizácii sa umelec plne podriadil existencii stavby divadla a svoju fontánu preto stvárnil tak, aby svojím vzhľadom monumentalitu budovy dopĺňala.
Námetom fontány sa stal antický mýtus o chlapcovi Ganymedovi, ktorý bol unesený do sídla bohov na Olympe Diom premeneným na orla.
Pri stvárnení architektonickej časti fontány sa autor nechal inšpirovať fontánami v parku Vily d'Este v Tivoli. V detailoch nadväzoval na donnerovskú tradíciu, ktorú skĺbil z bratislavskými reáliami. Krásnym príkladom tejto symbiózy sa stali postavičky detí na sokli fontány, držiacich v rukách štyri druhy najhojnejších dunajských rýb. Po obvode veľkej kamennej misy umiestnil Tilgner tri dvojice vodných zvierat typických pre dunajskú oblasť: vodné korytnačky, žaby a raky.
Figurálne časti fontány podľa Tilgnerových modelov odliala do bronzu kovolejárska firma Beschorner v Budapešti.
Vasafaru
Vasafaru je jedným z obývaných ostrovov na atole Há Alif na Maldivách. Počet obyvateľov je 841 (september 2006), dĺžka ostrova 1 950 m, šírka 200 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 303,07 km.
Lesdins
Lesdins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dream team
thumb|David Robinson - olympiáda 1992 Dream team (Tím snov) je prezývka basketbalového tímu USA. Tím USA získal na OH z 15-tich štartov 15-krát medailu (z toho 12-krát zlatú), vďaka čomu je najúspešnejšou reprezentáciou olympijskej histórie.
Prvým Dream teamom bol výber, ktorý sa zúčastnil OH 1992 v Barcelone (so základnou päťkou Patrick Ewing, Scottie Pippen, Larry Bird, Michael Jordan a Magic Johnson). Odvtedy je prezývkou Dream team označovaný každý výber USA zúčastňujúci sa olympijských hier, alebo majstrovstiev sveta a tvorený najjagavejšími hviezdami NBA.
Zloženie Dream Teamu
Tréner: Chuck Daly, New Jersey Nets
Bilancia Dream Teamu
Počas olympijského turnaja odohral Dream Team nasledujúce zápasy:
Jan Kaplický
Jan Kaplický (* 18. apríl 1937, Praha – † 14. január 2009, Praha) bol český architekt žijúci od svojej emigrácie v roku 1968 v Spojenom kráľovstve.
Kariéra
Narodil sa v rodine umelcov Josefa a Jiřiny Kaplických. Najmä vďaka otcovi mal odmalička kontakt s umením. Študoval na VŠUP v Prahe. Po sklamaní z režimu emigroval do Spojeného kráľovstva. Najskôr pôsobil v rokoch 19691971 v architektonickej kancelárii Denys Lasdun and Partners. Neskôr pracoval aj pre Renza Piana a Richarda Rogersa. S ním sa podieľal na projekte parížskeho Centre Georges Pompidou.
Je predstaviteľom high-tech architektúry. Na konci svojej kariéry sa venoval najmä organickej architektúre, je zástancom voľných kriviek a tvarov. Do svojej architektúry neváhal vnášať stavebné postupy, materiály a technológie, ktoré nie sú v architektúre bežne používané, inšpiroval sa napríklad loďami či leteckým priemyslom.
Jan Kaplický je nositeľom viacerých ocenení. Najprestížnejšie z nich, Stirlingovu cenu, dostal v roku 1999 za stavbu Lord's Media Center v Londýne.
náhľad|[[Obchodný dom Selfridges & Co v Birminghame, jedna z realizácií štúdia Future Systems, rok 2000]] V poslednom období vzbudil pozornosť najmä stavbou Obchodného domu Selfridges v Birminghame, za ktorú získal mnohé významné ocenenia.
Veľké kontroverzie si vyslúžil jeho návrh Národnej knižnice v Prahe, proti ktorej sa postavil napr. prezident Václav Klaus.
Okrem architektúry sa venoval aj vyučovaniu na univerzitách v Spojenom kráľovstve, Francúzsku a Nemecku. V Česku mu vyšlo niekoľko kníh (Album, Česká inspirace, Sketches). Medzi posledné Kaplického návrhy patria:
Jan Kaplický zomrel vo svojom rodnom meste. Skolaboval na ulici Československej armády neďaleko Víťazného námestia v Prahe. Záchranku privolal okoloidúci. Pokus o oživenie bol bezúspešný. V deň jeho smrti sa mu narodila dcéra.
Pizieux
Pizieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
LG Optimus Sol
LG Optimus Sol je smartfón, ktorý vyrábala kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v auguste 2011 uvedený do predaja v septembri 2011. Má rozmery 122,5 x 62,5 x 9,8 mm a hmotnosť 110 g. Používa Ultra AMOLED kapacitný dotykový displej s uhlopriečkou 3,8 palca s rozlíšením 800x480 bodov pri bodovej hustote 246 ppi, ktorý zobrazuje 256 tisíc farieb.
Pizieux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LG Optimus Sol
Použitý systém na čipe je Qualcomm MSM8255 Snapdragon, procesor 1 GHz Scorpion, grafický procesor Adreno 205. Veľkosť vnútorného úložiska ROM je 2 GB, veľkosť pamäte RAM je 512 MB. Úložisko je možné rozšíriť microSD kartou s kapacitou do 32 GB, 2 GB karta je súčasťou.
Fotoaparát má rozlíšenie čipu 5 MP, vie nahrávať videá 720p@30fps. Druhá kamera je VGA. Podporuje WLAN Wi-Fi 802.11 b/g/n, Wi-Fi Direct, hotspot, DLNA, Bluetooth v3.0, A2DP, GPS s A-GPS, FM rádio a microUSB v2.0. Batéria má kapacitu 1500 mAh.
NGC 1608
NGC 1608 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 1. januára 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Horní Lideč
Horní Lideč je obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 430 obyvateľov, z toho 721 mužov a 709 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,6 roka (muži 36,4 roka, ženy 38,8 roka).
Croisy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Place de Catalogne
thumb|Place de Catalogne Place de Catalogne (Katalánske námestie) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 14. obvode.
Poloha
Námestie má okrúhly tvar a tvorí križovatku ulíc Rue Vercingétorix, Rue du Texel, Rue du Château, Rue Alain a Rue du Commandant-René-Mouchotte.
Dejiny
Námestie vzniklo počas výstavby v tejto oblasti na začiatku 80. rokov 20. storočia. 3. septembra 1985 bolo pomenované podľa Katalánska, odkiaľ pochádza architekt Ricardo Bofill, ktorý projektoval stavby okolo námestia.
Uprostred námestia je žulová tabuľa po ktorej tečie voda. Autorom tejto fontány je Shamaï Haber.
Kašubčina
thumb|Dvojjazyčná tabuľa náhľad|Dvojjazyčná tabuľa, v poľštine a kašubčine v meste [[Puck (Poľsko)|Puck]]
Kašubčina (kašubsky kaszëbsczi jãzëk) je jazyk patriaci do skupiny západoslovanských jazykov.
Kašubčinou hovoria Kašubovia, sami seba považujúci za samostatný národ.
Kašubčinou dnes hovorí asi 200 000 - 500 000 osôb v Poľsku a 10 000 - 20 000 osôb v emigrácii (najmä v Kanade).
12. decembra 2009 ratifikovalo Poľsko Európsku chartu jazykov, ktorou sa zaviazalo chrániť kašubčinu ako minoritný jazyk.
Dejiny
Slovania prišli do tejto oblasti v 6. storočí.
Už v roku 1402 sa objavili kašubské glosy v Dutkach ziemskych. Najstaršou tlačenou kašubskou knihou sú Duchovné piesne Martina Luthera (Duchowne piesnie D. Marcina Luthera y ynszich naboznich męzow) z roku 1586. V roku 1643 vyšiel kašubský preklad Malého Katechizmu vydaný Michalom Mostnikom (Mały Catechism D. Marciná Lutherá).
Po druhej svetovej vojne došlo k presťahovaniu Kašubov, preto sa rozlišuje historický a súčasný jazykový areál kašubčiny.
V druhej polovici 20. storočia, najmä k jeho koncu, začali vychádzať gramatiky, slovníky kašubčiny a kašubské učebnice. Koncom 20. storočia povolilo Poľsko v obmedzenej miere vzdelávanie (aj maturitu) v kašubčine.
Na jar 2004 bola založená kašubská Wikipédia.
Abeceda
aA ąĄ  ãÃ  bB  cC  dD  eE  éÉ  ëË  fF  gG  hH  iI  jJ  kK  lL  łŁ mM nN  ńŃ  oO  òÒ  óÓ  ôÔ  pP  rR  sS  tT  uU  ùÙ  wW  yY  zZ  żŻ
Adenský záliv
thumb|Adenský záliv thumb|Mapa z roku 1860 Adenský záliv je záliv, ktorý je súčasťou Arabského mora v Indickom oceáne medzi Jemenom na južnom pobreží Arabského polostrova v Ázii a Somálskom v Afrike na Africkom rohu. Na severozápade je spojený s Červeným morom prielivom Báb el-Mandeb.
Je dlhý 900 a široký 300 km, maximálna hĺbka presahuje 4500 m.
Je to dôležitá a historická námorná cesta do a z Perzského zálivu a Indického oceánu. Žije tu mnoho druhov rýb, koralov a iných druhov živočíchov. Hlavné prístavy sú Aden v Jemene, Berbera a Bosaso (v Somálsku). Dôležitým prístavom bol aj jemenský Crater.
Patrí medzi hlavné svetové oblasti novodobého pirátstva, preto je tu plavba nebezpečná. V minulosti sa tu stalo mnoho konfliktov, napríklad bombový útok na loď USS Cole v roku 2000.
Pšenica
Pšenica (na západe Slovenska neodborne aj žito; lat. Triticum) je rod obilnín z čeľade lipnicovité, ktorých zrná sa používajú na priamu spotrebu ako ľudská potravina (chlebovina) alebo na kŕmenie hospodárskych zvierat (jadrové krmivo).
V celosvetovom meradle je pšenica na druhom mieste v objeme ročnej produkcie, na prvom mieste je kukurica a na treťom mieste ryža.
Druhy a odrody
Rod pšenica (Triticum) sa delí na:
Každý poddruh možno ďalej rozdeliť na tri typy:
Klas pšenice je zložený z viackvetných kláskov. Klásky sú umiestnené v jednotlivých článkoch klasového vretena. Sú jedno-, dvoj- až 7-kveté, z nich sú spravidla jedno- až 4-plodné.
Druhy:
Produkcia
Najväčšími producentmi pšenice na svete je EÚ, Čína, India, USA a Rusko. Čína a India produkujú najmä pre vlastnú spotrebu a preto najväčšími exportérmi je USA, EÚ, Rusko, Kanada a Austrália.
Obchodovanie
Na slovensku sú 4 subjekty ktoré obchodujú so pšenicou: Poľnohospodári, obchodníci, mlyny a iní spotrebitelia a vláda. Trh s pšenicou sa organizuje na Komoditnej burze Bratislava. Trhové ceny pšenice sú uvádzané na webovej stránke burzy, ďalej pri burze zasadá každé 2 týždne Cenový burzový výbor a určuje trhovú cenu pšenice 2 týždne spätne, aktuálnu, predpokladanú 2 týždne dopredu a predpokladanú trhovú cenu o 3 mesiace dopredu. Poľnohospodárska platobná agentúra robí dotazníkový prieskum trhu a zverejňuje ju v správe ATIS. Ďalším miestom pre nákup alebo predaj pšenice sú inzertné portály.
Štandardy
Pšenica je naša najdôležitejšia obilnina. Zo semena – zrna – sa mletím vyrába krupica a biela múka na pečenie chleba, bieleho pečiva, rôznych cestovín a cukrárenských výrobkov. Zo zrna raže sa získava ražná múka. Z nej sa vyrába tmavý pšenično-ražný chlieb, pečivo a perníky.
Atentát na Heydricha
náhľad|Heydrichov Mercedes poškodený výbuchom pri útoku, ako zastavil na mieste útoku. náhľad|upright|Zastupujúci ríšsky protektor [[Reinhard Heydrich, cieľ operácie Antropoid]]
Atentát na Reinharda Heydricha alebo útok na Reinharda Heydricha (krycí názov operácia Antropoid) bola úspešná diverzná akcia, vykonaná 27. mája 1942 v Prahe-Libni. Útok uskutočnili česko-slovenskí výsadkári Jozef Gabčík (Slovák s krycím menom Zdeněk Vyskočil) a Jan Kubiš (Čech s krycím menom Otto Strnad), ktorí boli na túto úlohu špeciálne vycvičení v Škótsku. Tradovaná účasť Josefa Valčíka na útoku nebola historicky doložená a je veľmi nepravdepodobná, keďže v čase útoku Gestapo malo jeho fotografiu a pátralo po ňom. Vysadenie skupiny Anthropoid uskutočnila 138. (výsadková) peruť RAF 28. a 29. decembra 1941.
Útok na zastupujúceho ríšskeho protektora bol jednou z najvýznamnejších, ak nie najvýznamnejšou úspešnou diverznou akciou na likvidáciu predstaviteľa nacistického režimu v priebehu celej 2. svetovej vojny. Heydrich bol najvyššie postaveným nacistickým pohlavárom, ktorý bol zlikvidovaný príslušníkmi protinacistického odboja. V reakcii na útok nacisti zavraždili viac ako pätnásťtisíc ľudí, okrem iného vypálili obce Lidice a Ležáky. Páchateľov útoku sa im podarilo vypátrať aj vďaka zrade 18. júna 1942.
Zaužívaný názov atentát je podľa niektorých historikov nesprávny, pretože šlo o vojenskú operáciu aj napriek tomu, že Heydrich bol v tom čase v civilnej funkcii zastupujúceho ríšskeho protektora. Nazývať útok atentátom je podľa nich podľahnutie nacistickej propagande, ktorá sa snažila vykresliť Heydricha ako hrdinu a Gabčíka s Kubišom ako zločincov. Boli pritom vojaci, ktorí bojovali proti Tretej ríši a Heydrich ako jej čelný predstaviteľ bol legitímnym cieľom diverzného boja. Dodnes nie je celkom jasné, akú úlohu v celej operácii zohral Edvard Beneš, vtedajší prezident ČSR v londýnskom exile.
Miesto útoku
Pôvodný plán útoku predpokladal, že Gabčík a Kubiš zaútočia na Heydricha blízko jeho sídla v Panenských Břežanoch, ale vďaka zvýšenej ochrane cieľa, bol tento plán zamietnutý. Náhradným miestom pre útok sa tak stala v mestskej časti Libeň križovatka vtedajšej Kirchmayerovej (dnešnej Zenklovej) ulice s ulicou V Holešovičkách, ktorá je zároveň ostrou zákrutou dole kopcom. Heydrich na ceste z Panenských Břežanoch na Pražský hrad prechádzal cez Kobylisy, Starú Libeň smerom na Tróju aby prešiel Trojským mostom cez Vltavu. Križovatku preto musel prejsť a práve tu sa jeho cesta stáčala do protismeru vpravo dole a útočníci predpokladali, že v tomto úseku automobil spomalí, čo umožní streľbu na cieľ. Ďalšou výhodou tohto miesta bol fakt, že sa nachádzal ďaleko od všetkých policajných posádok, od kasárni, či staníc Gestapa.
Okolie miesta útoku bolo neskôr zmenené výstavbou mimoúrovňovej križovatky a po Zenklovej ulici prestali chodiť električky v roku 1975. Presné zemepisné súradnice sú. V blízkosti tohto miesta bol v roku 2009 odhalený pamätník operácie Antropoid.
Útok
náhľad|[[Jan Kubiš]] náhľad|[[Jozef Gabčík]] náhľad|Správa o atentáte na Heydricha v novinách Krasnaja Zvezda zo dňa 28.5.1942 Ráno 27. mája odišli útočníci električkou na Žižkov, kde si vyzdvihli bicykle, pomocou ktorých dorazili pred deviatou hodinou ráno do Holešoviček. Gabčík zatiaľ pod kabátom zostavil svoj samopal. Heydrich po raňajkách strávil čas so svojou rodinou a okolo desiatej hodiny ráno sa vydal zo svojho sídla na zámku v Panenských Břežanoch na Pražský hrad. V rozpore s nariadením nebol jeho automobil Mercedes-Benz 320 stále ešte opancierovaný. Gabčík a Kubiš čakali na Kirchmayerovej ulici (dnešná Zenklova) pri zástavke električiek asi 250 metrov od nemocnice Bulovka (Praha 8-Libeň) smerom na Thomayerovy sady. Keď sa automobil o 10:35 objavil v zákrute, odhodil Gabčík kabát a vytasil samopal. Následne sa pokúsil strieľať na automobil, jeho samopal Sten však zlyhal. Heydrich nariadil šoférovi, aby zastavil a začal po útočníkovi strieľať zo svojej pištole. Práve táto chyba ho pravdepodobne stála život. Automobil zastavil priamo pred Kubišom, ktorý na auto hodil vlastnoručne upravený protitankový granát vz. 73 MK1, ktorý explodoval pri pravom zadnom kolese auta. Črepiny z výbuchu zasiahli Kubiša do tváre. Obaja Nemci vyskočili z poničeného automobilu s pištoľami v ruke. Šofér Klein šiel za krvou oslepeným Kubišom a začal naňho strieľať. Kubiš sa po chvíli spamätal a streľbou do vzduchu si prekliesnil cestu vydeseným davom prizerajúcich sa. Nasadol na bicykel a ušiel na záchytné miesto.
Medzitým sa vydal Heydrich prenasledovať Gabčíka, strhla sa krátka prestrelka s pištoľami, po chvíli sa však Heydrich zrútil na zem a potácal sa smerom späť k autu, kde padol na jeho kapotu. Klein prestal prenasledovať Kubiša, vrátil sa k zranenému nadriadenému a prenasledoval chvíľu Gabčíka. Heydrich medzitým bojoval s rozsiahlym vnútorným zranením a keďže vďaka následkom explózie mal zlomené rebro, časti zlomeniny sa mu dostali do sleziny.
Gabčík utiekol na kopec, kde sa chcel schovať v jednom obchode, bohužiaľ pre neho majiteľ mäsiarstva bol stúpencom nacistov a tak vybehol von a privolal Kleina. Gabčík, ktorý nemal možnosť iného úniku, vyrazil proti Kleinovi a postrelil ho do nohy. Kým sa mohol mäsiar vydať Gabčíka ďalej prenasledovať, ten medzitým zmizol v postranných uličkách.
Výsledok röntgenových snímok ukázal rozsah ťažkého zranenia. Heydrich mal po útoku zlomené rebro, pretrhnutú bránicu a poškodenú slezinu. Žiadal, aby pricestoval špecialista z Berlína, ale po presvedčovaní súhlasil s operáciou na mieste, keď sa dohodli na prítomnosti nemeckého lekára Hollbauma. Heydrichov priamy nadriadený SS-Reichsführer Heinrich Himmler, poslal do Prahy svojho osobného lekára Karla Gebhardta, ktorého lietadlo malo meškanie. Operácia trvala hodinu a prebehla bez komplikácií. Pacient o sedem dní (3. júna) upadol do kómy a 4. júna o 4:30 zomrel na otravu krvi (infekciu). Niektoré teórie tvrdia, že to bolo preto, že mu v tele zostala konská srsť z čalúnenia, iné že upravený granát obsahoval botulotoxín. Špekulácie o tom, že granát obsahoval botulotoxín zatiaľ neboli potvrdené. Heydrich mal dva pohreby – v Prahe a Berlíne. Jeho likvidácia mala vo vojnou zmietanej Európe na oboch stranách veľký ohlas. Heydrich bol najvýznamnejším nacistickým pohlavárom, ktorý bol zavraždený príslušníkmi protinacistického odboja počas vojny.
Dôsledky
Ako odplatu za útok Hitler zvažoval zabitie 10 000 Čechov. V deň útoku vyslal do Prahy generála Ericha von dem Bach-Zelewskeho aby vyšetril a potrestal Čechov kolektívne, čo dokazuje ďalekopis Himmlera Frankovi s nasledovnými bodmi: „2) Medzi nariadenými 10 000 rukojemníkmi musí byť v prvom rade zatknutá celá česká opozičná inteligencia. 3) Ešte dnes v noci musí byť popravených sto najdôležitejších protivníkov z radov tejto českej inteligencie.“
V prvých dňoch po útoku Nemci vzali mnoho nevinných ľudí ako rukojemníkov. Na parašutistov vypísali odmenu milión ríšskych mariek. Už 27. mája vstúpil do platnosti zákaz nočného vychádzania. Do 4 dní (31. mája) nacisti popravili 157 ľudí, napriek tomu sa im nepodarilo nájsť páchateľov a preto nacistický teror ešte viac zosilnel a trpelo tak mnoho nevinných ľudí. Pri vyšetrovaní boli obvinení ľudia z obcí Lidice a Ležáky a to na základe náhodných a nerelevantných dôkazov (Lidice na základe listu podozrievali zo spolupráce s britskou armádou a v Ležákoch bola nájdená vysielačka odboja). Väčšinu obyvateľov obidvoch obcí vyvraždili. V reakcii na útok nacisti zavraždili celkovo viac ako pätnásťtisíc Čechov. Zároveň útok vzbudil vo svete taký ohlas, že na jeho základe Briti odvolali Mníchovskú dohodu a bola prisľúbená povojnová obnova Česko-Slovenska v jeho predmníchovských hraniciach.
Okupanti svoj teror čiastočne zmiernili po dolapení útočníkov dňa 18. júna 1942. Našli ich v krypte pravoslávneho chrámu Cyrila a Metoda na Resslovej ulici v Prahe, po tom, ako ich udal Karel Čurda, tiež parašutista. Ten poslal na policajnú stanicu v Benešove 13. júna anonymné udanie, v ktorom označil Jana Kubiša a Jozefa Gabčíka za hlavných aktérov útoku na zastupujúceho ríšskeho protektora. 16. júna prišiel vypovedať osobne do pražskej úradovne Gestapa a predstavil sa ako anglický parašutista. Čurda síce nevedel, kde sa útočníci ukrývajú, ale poznal ich odbojárske spojky, ktoré Nemci čoskoro zatkli. Odbojár Vlastimil „Aťa“ Moravec, nevydržal krutý nátlak vyšetrovateľov Gestapa a 17. júna 1942 prezradil, kde sa výsadkári skrývajú.
Medzinárodným dôsledkom útoku na Heydricha bolo oduznanie Mníchovskej dohody zo strany Veľkej Británie a Francúzska, čím bolo zabezpečené znovuobnovenie Československa v jeho pôvodných hraniciach (s výnimkou Podkarpatskej Rusi, ktorá bola pripojená k Sovietskemu zväzu de facto v roku 1944, de iure 29. júna 1945).
Smrť výsadkárov
náhľad|vpravo|Leták vydaný K.H. Frankom ponúkajúci odmenu vedúcu k dolapeniu útočníkov. Siedmi výsadkári (Josef Bublík, Jozef Gabčík, Jan Hrubý, Jan Kubiš, Adolf Opálka, Jaroslav Švarc, Josef Valčík) boli dohodnutí s Vojtechom Paurom, ktorý pracoval v pohrebnej službe, že pre nich príde 18. júna k chrámu a vyvezie ich von z Prahy. Na základe informácií od Čurdu a zatknutých odbojárov začala ráno o 4. hodine a 15. minúte razia, do ktorej bolo zapojených niekoľko stoviek členov strážneho práporu SS Prag, Waffen-SS (Ersatz-Bataillon SS Deutschland) a Gestapa. Celé okolie bolo uzavreté.
Na chór kostola odišiel veliteľ parašutistov Adolf Opálka spolu s Janom Kubišom a Josefom Bublíkom. Boj trval viac ako dve hodiny. Odpor týchto mužov bol zlomený po tom, čo im došlo strelivo a Nemci sa ich snažili dostať pomocou ručných granátov. Opálka a Bublík, hoci zranení výbuchmi granátov, ešte stačili ukončiť svoje životy výstrelmi do spánku, hoci Bublík zomrel až pri prevoze do nemocnice. Kubiš tiež zomrel v sanitke, keď po výbuchu granátu upadol do bezvedomia. Kvôli identifikácii boli potom telá parašutistov privezené späť ku kostolu.
Ostatní štyria parašutisti, Jozef Gabčík, Jaroslav Švarc, Jan Hrubý a Josef Valčík, sledovali boj svojich kolegov v krypte kostola. Rovnako bojovali kým im nedošlo strelivo a potom si zvolili smrť vlastnou rukou.
Pravoslávny biskup Gorazd II., vlastným menom Matěj Pavlík, ktorý na seba zobral zodpovednosť za ukrývanie výsadkárov v chráme, a ďalší dvaja duchovní boli zatknutí, mučení a popravení.
Kleombrotos II.
Kleombrotos II. bol kráľ Sparty od roku 244 pred Kr. do roku 243 pred Kr. Kráľom bol zvolený v rodinnej línii rodu Agiovcov, ale jeho presný rodinný pôvod nie je známy. Jeho spolukráľom z rodu Eurypontovcov bol Agis IV. (245 – 241 pred Kr.).
Atentát na Heydricha
Hudobná tvorba
Útoku na Heydricha a československým parašutistom vysielaným do protektorátu je venovaná aj pieseň Battledress. Autorom textu a hudby je Jan Vyčítal.
Kleombrotos II.
Kráľom sa stal po nedobrovoľnom odchode svojho predchodcu Leónida II. do exilu, ktorý bol odporcom zavádzania reforiem navrhovaných jeho spolukráľom Agidom a jeho prívržencami. Kleobrotos bol ženatý s Chilonis, dcérou kráľa Leónida. Mal s ňou dvoch synov, Agésipola a Kleomena.
thumb|350px|Leonidas II. posiela Kleombrota II. do vyhnanstva, olejomaľba, [[Benjamin West,1768.]]
Obdobie jeho vlády v Sparte bolo poznačené vnútornou krízou, ktorá už začala dávnejšie. Ako napísal historik Plutarchos: ''„bohatstvo sa sústredilo v rukách neveľkého počtu ľudí a štát postihla chudoba. Pravých Lakedaimončanov nebolo napokon viac ako sedemsto a z tých azda len asi sto vlastnilo pôdu a dedičný majetok. Ostatný ľud sedel v obci nečinne, v biede a necti bokom, len neochotne a bez záujmu odrážal vojny nanútené nepriateľmi, a neustále číhal na príležitosť, ako urobiť zmenu a prevrat v terajších pomeroch.“'' Na túto zmenu sa napokon odhodlal spolukráľ Agis zavedením reforiem, ktoré by obnovili staré Lykúrgovo zriadenie. Po veľkom úsilí aj napriek tvrdej opozícii (aj s intrigami) sa mu podarilo pomocou strýka Lysandra zosadiť eforov a kráľa Leonida. Kleombrota Leónidovho zaťa, ktorý bol jeho sympatizantom presvedčil, aby zaujal miesto kráľa.
Kráľ Leónidas v sprievode svojej dcéry odišiel do vyhnanstva a Agidovi sa podarilo v prvej fáze reforiem presadiť zákon o zrušení dlhov. K druhej fáze reformy sa už nedostal. Na žiadosť Aráta, vodcu Achájskeho spolku o pomoc proti Aitólčanom jeho žiadosti vyhovel a odišiel s vojskom. Počas jeho neprítomnosti skončilo funkčné obdobie eforov a odporcovia reformy s pomocou novozvolených eforov opäť dosadili na trón Leónida. Kleombrotos sa po týchto udalostiach ukryl v Poseidónovom chráme na myse Tainaros.
Znovuzvolený kráľ Leónidas sa ho rozhodol potrestať smrťou, ale na naliehanie a prosby svojej dcéry Chilonis od svojho zámeru upustil. Kleonbrota odsúdili na vyhnanstvo a Chilonis ho s dvoma deťmi sprevádzala.
Baryón delta
Baryón delta je relatívne ľahký 1,232 MeV/c² baryón, ktorý obsahuje iba kvarky d a u v takej kombinácii, že celkový spin je 3/2. To znamená, že ide o fermión.
Národný park Manu
V roku 2000 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Prírodné pomery
Pre celé územie je typická vysoká biodiverzita - bolo tu napočítaných napr. 5 000 druhov rastlín, 220 cicavcov, 1 000 vtákov, 100 plazov, 150 obojživelníkov. Vzhľadom k rozľahlosti chráneného územia a jeho výškovému rozpätiu panujú v rôznych častiach územia rozdielne klimatické podmienky, rastie rozdielna flóra a žije odlišná fauna. Priemerná ročná teplota v nížinách je 20°C, zatiaľ čo vo vyšších častiach 5°C. Územie možno rozdeliť do 3 základných geografických častí:
Rédics
Rédics je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
NGC 1609
NGC 1609 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1786.
Záujmové združenie právnických osôb
Záujmové združenie právnických osôb je právnická osoba zriadená na základe § 20f21 Občianskeho zákonníka (č. 40/1964 Zb.) na ochranu záujmov členských právnických osôb združenia alebo na dosiahnutie iného účelu. Patrí k základným typom právnických osôb na Slovensku.
Založenie
Záujmové združenie právnických osôb môžu založiť minimálne dve právnické osoby. Na založenie združenia sa vyžaduje písomná zakladateľská zmluva uzavretá zakladateľmi alebo schválenie založenia združenia na ustanovujúcej členskej schôdzi. O založení združenia na tejto schôdzi sa spíše zápisnica obsahujúca zoznam zakladajúcich členov združenia s uvedením ich mena (názvu) a bydliska (sídla) a podpisy členov. K zmluve alebo zápisnici o ustanovujúcej členskej schôdzi musia byť priložené stanovy a určenie osôb oprávnených konať v mene združenia, ktoré schvália zakladatelia alebo ustanovujúca schôdza.
Zakladatelia alebo ustanovujúca členská schôdza schvália stanovy, ktoré určia:
Následne zakladateľ predloží registrovému úradu, ktorým je obvodný úrad v sídle kraja, v ktorom bude mať záujmové združenie svoje sídlo:
NGC 1609
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Záujmové združenie právnických osôb
Zánik
Záujmové združenie právnických osôb zaniká výmazom z Registra záujmových združení právnických osôb, t. j. vykonaním likvidácie, ak imanie združenia neprechádza na právneho nástupcu, alebo v opačnom prípade zlúčením / splynutím s iným záujmovým združením.
Rédics
Má rozlohu 2532 ha a žije tu 997 obyvateľov (2007).
Zlom San Andreas
thumb|[[Letecké fotografovanie|Letecká fotografia zlomu San Andreas pri planine Carrizo Plain]]
San Andreas je transformný zlom, s pravostranným (dextrálnym) smerne posuvným až transpresným zmyslom, ktorý sprostredkováva kontakt s Východopacifickým chrbtom a fraktúrnou zónou Mendocino. Posun na zlome je odhadovaný na 300 až 550 km. Súčasný zlom má vek 5 miliónov rokov.
Tento zlom je zložený z viac segmentov: San Jacinto, San Andrés, Cerro Prieto, Golfo de California. Pohyb jednotlivých segmentov spôsobuje v oblasti San Andreas zemetrasenia. Ide o poruchu zemskej kôry, zlom sa tiahne od severu Los Angeles a pretína San Francisco ďalej prechádza do Tichého oceánu.
Zlom spôsobuje pohyb Los Angeles k San Franciscu ročne asi o 4,5 mm. Nie je to veľa, ale takýto pohyb spôsobuje pri nahromadení škody, napríklad na vodovodoch, cestách či budovách. Pomocou geodetických meraní bolo zistené že v okolí zlomu je zaznamenaný pohyb 4–6 mm/rok v smere rovnobežnom s priebehom zlomu a 3–5 mm/rok v smere kolmom na priebeh zlomu
Výskum
Zlom identifikoval geológ z Kalifornskej univerzity v Berkeley Andrew Lawson v roku 1895. Pomenoval ho podľa malého jazera Laguna de San Andreas, ktoré je v údolí formovanom zlomom vyvinuté. Po zemetrasení v San Franciscu roku 1906 Lawson prišiel aj na to, že zlom sa nenachádza len v severnej Kalifornii ako pôvodne predpokladal, ale že pokračuje aj do južnej Kalifornie. V roku 1953 geológovia Mason Hill a Thomas Dibblee na základe svojich pozorovaní publikovali závery, že pozdĺž zlomu muselo v minulých geologických dobách dôjsť k pohybu rádovo v stovkách kilometrov.
Jadrová sila
Jadrová sila môže byť:
NGC 1611
NGC 1611 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Polabčina
Polabčina je jazyk Polabských Slovanov v Nemecku. Zrejme sa podobala viac poľštine a kašubčine ako ďalšiemu vymierajúcemu slovanskému jazyku na nemeckom území, lužickej srbčine. Spolu s ňou však niekedy býva označovaná ako vendčina; Slovanom žijúcím na nemeckom území sa najmä v starších prameňoch často hovorí Vendovia.
O podobe jazyka používaného v ranom stredoveku na rozsiahlom území v dolnom povodí Labe sa môžeme iba dohadovať zo zachovaných miestnych názvov. Len jedno nárečie, používané kmeňom Drevanov v okolí dolnosaského Lüneburgu, sa udržalo až do 18. storočia a vznikli v ňom krátke texty, ktoré sa nám dochovali. Ani tie nemajú jednotný pravopis. Polabčina totiž vymizla skôr, ako sa stačila ustanoviť ako spisovný jazyk.
Hošťálková
Hošťálková je obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 168 obyvateľov, z toho 1 066 mužov a 1 102 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,7 roka, ženy 40,2 roka).
Resznek
Resznek je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 1842 ha a žije tu 329 obyvateľov (2007).
Stanislav Šurin
Mgr. art. Stanislav Šurin PhD. (* 17. január 1971, Trnava) je slovenský organista, organizátor organových festivalov na Slovensku.
Životopis
Študoval na Konzervatóriu v Bratislave, na Diecéznom konzervatóriu vo Viedni, na VŠMU v Bratislave u profesora Ivana Sokola a súkromne u profesora Johanna Trummera v Grazi. S orchestrom Slovenskej filharmónie uviedol niekoľko skladieb pre organ a orchester. Organové recitály hral vo viacerých štátoch Európy, v USA, Mexiku, v Kanade a na Tchajwane. V rokoch 1991-1995 bol organistom Dómu sv. Martina v Bratislave. Účinkoval na mnohých mediálnych prenosoch bohoslužieb vrátane inaugurácií slovenských prezidentov a návštev pápeža Jána Pavla II. Je zakladateľom a oganizátorom organových festivalov v Trnave, Piešťanoch a v Skalici. Svoje CD nahral v Grazerskom dóme a Schubertkirche vo Viedni. Je zakladateľom a predsedom Bachovej spoločnosti na Slovensku a členom Európskej konferencie cirkevno-hudobných asociácií (CEDAME). V oblasti historických organov je poradcom Krajského pamiatkového ústavu v Trnave. V rokoch 1999-2002 bol šéfredaktorom časopisu o duchovnej hudbe - Adoramus Te. V rokoch 2006 - 2008 pôsobil vo funkcií Diecézneho hudobníka Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy. V súčasnosti pôsobí ako poradca pri opravách a rekonštrukciách historických a pri stavbách nových organov (napr. Slovenská filharmónia, Katedrála sv. Martina v Bratislave, Katolícka univerzita Ružomberok). Vyučuje na Katolíckej univerzite v Ružomberku. Venuje sa aj kompozícií. Je autorom Trnavskej omše, viacerých skladieb na duchovné a liturgické texty, piesní na texty slovenských a francúzskych básnikov (predovšetkým Miroslava Válka).
Bakalár
Bakalár (Bc.) je v súčasnosti akademický titul, ktorý sa udeľuje absolventom prvého (bakalárskeho) stupňa vysokoškolského štúdia. Akademický titul sa píše pred menom.
Bakalársky titul získava absolvent trojročného, prípadne štvorročného štúdia na univerzite alebo vysokej škole, prípadne študent, ktorý ukončil štúdium na vyššej odbornej škole oprávnenej tento titul vysokou školou udeľovať.
Boleslav I.
Boleslav I. môže byť:
Nakladateľstvo bod zlomu
Nakladateľstvo bod zlomu (NBZ) vzniklo v roku 1999 ako neziskový vydavateľský projekt zameraný na publikovanie prevažne prekladov textov a filmových dokumentov, ktoré sa zaoberajú hnutím pracujúcich. V roku 2002 sa stalo spolupracujúcou skupinou zväzu Priama akcia (sekcia Medzinárodnej asociácie pracujúcich).
Kontakt
NBZ
840 08 Bratislava 48
Rezi
Rezi je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Hévíz.
Má rozlohu 2978 ha a žije tu 1170 obyvateľov (2007).
Koriaci
náhľad|Koriaci v tradičnom odeve Koriaci sú národ, tvoriaci pôvodné obyvateľstvo Koriackeho autonómneho okruhu Ruskej federácie. Okrem neho, Koriaci žijú v Čukotskom autonómnom okruhu a Magadanskej oblasti (Severo-Evenský rajón). Ich počet je okolo 9 tisíc (8743 podľa sčítania obyvateľstva z roku 2002), počet v Koriackom autonómnom okruhu je 6994 (2000).
História
Predpokladá sa, že názov Koriaci vychádza z koriackeho slova „chora“ - sob. Prvé písomné zmienky o Koriakoch a vôbec o obyvateľoch Kamčatky sa objavujú v dokumentoch z polovice 17. storočia. Poznatky z dejín praobyvateľov sa opierajú o archeologické výskumy mnohých vedcov, počínajúc 19. storočím. Prvé etnografické správy získal, okolo roku 1700, jakutský kozácky veliteľ Vladimír Atlasov.
Jazyk
Koriaci hovoria vlastným koriackym jazykom patriacim do čukotsko-kamčatskej rodiny jazykov s týmito dialektami: čavčuvenský, apukinský, itkanský, kamenský, parenský, karaginský, palanský, kerekský, aľutorský. Podľa súčasného názoru mnohých vedcov sú dva posledné dialekty samostatnými jazykmi.
Spôsob života
Koriaci sa tradične zaoberajú chovom sobov, rybolovom a lovom morských zvierat (tuleň a i.). Tradične sú v závislosti od spôsobu práce a spôsobu života rozdeľovaní na dve skupiny: kočovníkov - chovateľov sobov a usadených obyvateľov pobrežia, zaoberajúcich sa morským lovom. Chovom sobov sa zaoberajú Čavčuveni a väčšina Aľutorov. Hlavnú úlohu v spôsobe obživy usadených Koriakov tvoril rybolov (riečny i morský), ktorý bol najviac rozvinutý u Karagincov, Aľutorcov a Palancov. Lovom morských zvierat v Beringovom a Ochotskom mori sa zaoberali všetky skupiny usadených Koriakov a aj chovatelia sobov Aľutorci. Do značnej miery bol rozvinutý i lov kožušinovej zveri (soboľ, líška, vydra, hranostaj, rosomák a veverice). Významným spôsobom dopĺňania stravy usadených Koriakov bolo zbieranie rôznych jedlých mäkkýšov, vajec divých vtákov, rôznych bobúľ, orechov, vŕbovej kôry, morskej kapusty a iných rastlinných a živočíšnych produktov.
Čo sa týka výroby rôznych nástrojov, náradia a zbraní poznali spracovanie dreva, kostí, kovov, kameňa, pletenie a spracovanie kožušín a koží. Poznali tiež hrnčiarstvo. Drevo používali na výrobu sobích a psích saní (narty), lodí, náradia, násad kopií a harpún, člnkov na pletenie sietí. Z kostí a parohov sobov a horského barana vyrábali nástroje, nože na spracovanie rýb, čakany, kolíky a násadky harpún, brzdy na sobie sane, hrable. Kamenné sekery a násadky kopií sa používali ešte začiatkom 20. storočia a škrabáky na spracovanie koží používajú doteraz.
Rodina
Základnou ekonomickou skupinou Koriakov v 19. a 20. storočí bola veľká patriarchálna rodina. Je známe aj mnohoženstvo, no v 19. storočí nebolo všeobecne rozšírené. Manželstvá sa uzatvárali vo vnútri jednej lokálnej skupiny. Sobášny systém Koriakov vylučoval z možného sobáša bratancov a sesternice.
Existovala prísna pohlavná deľba práce.
Obydlia
náhľad|Koriacka osada, r.1900 Jediným typom osady u chovateľov sobov bolo táborisko, skladajúce sa z niekoľkých obydlí (jaráng). Jaranga mala kostrový skelet zo žrdí, ktorý bol pokrytý zošitými sobími kožami, obrátenými rubom dovnútra.
Pri usadených Koriakoch prevládala polozemljanka s lievikovitou strechou a stenami z dreva. V strede bolo ohnisko a do zemljanky v zime vchádzali cez dymový otvor. V polovici 18. storočia začali vznikať prvé zrubové domy.
Odev
Tradičný zimný odev sa skladá z kožušinovej košele - kuchľanky, nohavíc, kapory a obuvi. Zimný odev je dvojaký: spodná časť je obrátená kožušinou k telu, vrchná, kožušinou von. Väčšina kuchľanok má kapucu, nohavice siahajú po členky. Obuv mala buď krátku, alebo dlhú holeň a šila sa zo sobej kože, kožušinou von. Podošvy sa vyrábali z tulenej kože. Súčasťou ženského odevu bola tiež kombinéza (kerker), kožušinová košeľa (gagagľa), kapucňa, ktorá nahrádzala pokrývku hlavy.
Strava
Základným jedlom chovateľov sobov bolo sobie mäso, zväčša vo varenom stave. Sušené sa používalo na prípravu rituálneho jedla - tolkuše (mäso rozotierané piestikom s tukom a rôznymi bobuľami). Mrazené mäso jedli na cestách.
Ryby, mäso a tuk morských zvierat tvorili základnú zložku stravy usadených Koriakov. Mäso varili, alebo nechávali zmrznúť. Všetci používali zozbierané potraviny: jedlé rastliny, bobule a orechy. Ako pvzbudzujúci a opojný prostriedok používali špeciálne upravenú muchotrávku.
Koncom 19. storočia sa stále viac rozširoval nákup potravín: múka, krúpy, čaj, cukor a tabak.
Umenie
Ľudovo umelecké úžitkové umenie Koriakov predstavovalo umelecké opracovanie mäkkých materiálov (ženská práca) a výroba predmetov z kameňa, kostí, dreva a kovu (mužská práca). Na spodnú časť kuchľanok našívali kožušinový mozajkový pás vo forme širokého lemu (opuvan) s geometrickým, alebo rastlinným motívom. Často tiež vyšívali figúrky zvierat so scénkami z ich života. Z mrožích klov a parohov sobov vyrezávali miniatúrne figúrky ľudí a zvierat, kostenné náušnice, náhrdelníky, tabatierky, fajky, všetko ozdobené rytým ornamentom a kresbami.
V posledných desaťročiach sa rozvíja profesionálna kultúra najmä v choreografickej oblasti (Národný tanečný súbor „Mengo“) a výtvarnom umení.
Náboženstvo a svetonázor
Tradičný svetonázor je spojený s animizmom. Koriaci verili že dušu má celý okolitý svet: hory, kamene, rastliny, more, nebeské svetlo. Rozšírené bolo uctievanie miest: sopky, mysy, bralá a útesy. Praktizovalo sa prinášanie obetí psov a sobov. Existovali kultovné predmety - aňapely, kamene na veštenie. Svätené tabule vo forme antropomorfných figúrok na získavanie ohňa trením a amulety, symbolizujúce predkov.
Medzi veriacimi prevládajú veriaci pravoslávneho vyznania, tradične bol a ešte je silný vplyv šamanizmu.
Zámok Troussay
thumb|Zámok Troussay Zámok Troussay leží v obci Cheverny v departemente Loir-et-Cher, región Centre-Val de Loire. Patrí k najkrajším zámkom pri Loire.
Sidónia
Sidónia je ženské krstné meno. Je odvodené od mesta Sidón. Meniny na Slovensku má 23. júna.
NGC 1612
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Panzerkampfwagen V Panther
Panzerkampfwagen V „Panther“ (SdKfz 171) bol nemecký stredný tank vyrábaný počas druhej svetovej vojny v rokoch 1943 až 1945. Celkovo bolo vyrobených takmer 6000 kusov.
Vznik a vývoj
V roku 1941 nemecké firmy Henschel a Porsche vypracovali prototypy tankov strednej kategórie o hmotnosti 30 - 35 ton označené VK 3001(H) a VK 3001(P). Ich ďalším vývojom bol vytvorený prototyp ťažkého tanku VK 4501, ktorý sa stal neskôr známy ako Tiger. Koncom roku 1941 bola vyhlásená súťaž na stredný tank so 75 mm kanónom, ukloneným pancierovaním a podvozkom s veľkými kolesami, ktoré sľubovali väčšiu priechodnosť. Kompetentní z firmy Daimler-Benz uvažovali tak, že v prípade stredného tanku, bude postačovať okopírovať T-34. Ich projekt bol označený ako VK 3002(DB) a od T-34 sa líšil predovšetkým vežou, ktorú skonštruovala firma Rheinmentall-Borsing. Tento návrh najprv získal Hitlerovu podporu a začala sa dokonca príprava na výrobu prvých 200 kusov. Firma MAN na čele s hlavným konštruktérom Ing. Paulom Wiebickim naopak prišla s vlastnou konštrukciou. Prvý prototyp VK 3002(MAN) bol vyrobený 3. februára 1942 už 17 týždňov po začiatku prác na projekte. Po porovnávaní oboch konštrukcii sa nakoniec Hitler 14. mája 1942 rozhodol, že uprednostní návrh firmy MAN.
Nový tank bol poháňaný motorom Maybach HL 210P45 s výkonom 475 kW. Trup a veža mali zváranú konštrukciu z oceľových plátov. Veža s šesťuholníkovým pôdorysom bola umiestnená v blízkosti ťažiska, otáčala sa sa spolu so sedadlami posádky, buď hydraulicky, alebo v prípade jej zlyhania ručne. V zadnej časti pancierovania veže bol kruhový únikový otvor. Na vrchu boli umiestnené periskopy, ventilátor a veliteľská vežička. Boky veže mali hrúbku 45 mm, čelo 80 až 100 mm. Bočné a čelné steny trupu boli chránené pancierom o hrúbke 40 mm, čelná stena 80 mm. Dno korby a vrch veže mali hrúbku 16 mm. Podvozok sa skladal z ôsmich pojazdových kolies, z vypínacieho a hnacieho kolesa v dvoch radoch. Pásy sa skladali z 86 článkov a ich šírka bola 660 mm. Tank bol kvalitne odpružený a na tú dobu poskytoval veľký komfort. Výzbroj tvoril 75 mm kanón Kw.K.42 L/70 vybavený úsťovou brzdou a dva guľomety MG 34 alebo MG 42.
Skúšky prototypu sa realizovali na skúšobnom polygóne Berka v Durínskom Eisenachu. Už v júni 1942 vydal minister hospodárstva Tretej ríše Albert Speer pokyn na výrobu 250-kusovej série v závodoch MAN, Daimler-Benz, Henschel a Niedersachen. Výroba sa reálne začala v decembri 1942. Prvé sériové stroje prišli k útvarom v januári 1943. Prvých 250 ks sa podarilo vyrobiť do 12. mája 1943. Unáhlené zavedenie do výroby, bez riadnych skúšok malo za následok, že stroje prvej série boli výrazne poruchové.
Plánovaná výroba 600 kusov mesačne nebola nikdy naplnená. V najproduktívnejšom mesiaci sa podarilo vyrobiť iba 330 kusov týchto bojových vozidiel. Celkovo bolo od konca vojny vyrobených asi 4800 týchto tankov.
Bojové nasadenie
náhľad|vpravo|Panther pri Kirovgrade, december 1943 Ako prvé boli týmito tankmi (ausf D) vyzbrojené 51. a 52. tankový prápor, 23. a 26. samostatný tankový pluk a tankové pluky divízií Waffen SS Leibstandarte Adolf Hitler a Das Reich. V polovici roku 1943 slúžilo v nacistických jednotkách asi 340 Pantherov. Všetky tieto stroje sa účastnili bitky v Kurskom oblúku. Ich premiéra však bola príliš unáhlená. V priebehu niekoľkých dní bolo stratených 150 týchto tankov. Väčšina z nich však kvôli technickým závadám a poruchám, najmä na motoroch, ktoré sa prehrievali a sami zapaľovali. Po odstránení technických problémov sa v neskorších obdobiach roku 1943 Panthery začali skutočne osvedčovať. Napríklad divízia SS Das Reich v septembri 1943 v bojoch pri Kolmaku, počas dvoch dní zničila za pomoci Pantherov 40 sovietskych T-34 a KV-1. Tankový pluk Bäke v niekoľkodennom boji s dvoma sovietskymi tankovými prápormi zničil 265 tankov, pri strate jedného PzkpfwVI Tiger a 4 Pantherov. Na západnom fronte bola nadradenosť Pantherov ešte výraznejšia. Americké M4 Sherman museli tank zasiahnuť najmenej 3x, kým ho vyradili z boja. Jeho čelné pancierovanie bolo pre ich tankové kanóny nepreniknuteľné. Ukoristené Panthery boli preto s obľubou začleňované do tankových jednotiek spojencov. Po vojne ich určitú dobu používalo aj Česko-Slovensko, Maďarsko i Francúzsko. Ich použitie sa zvažovalo v Izraeli.
Hovězí
Hovězí je obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 370 obyvateľov, z toho 1 183 mužov a 1 187 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,4 roka).
Apoštolár
thumb|[[Cirkevná slovančina|Cirkevnoslovanský apoštolár vytlačený v Moskve v roku 1564. Začiatok Skutkov svätých apoštolov.]] Apoštolár alebo Apoštol je bohoslužobná kniha v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi, ktorá obsahuje liturgické čítania zo Skutkov svätých apoštolov a listov svätých apoštolov. V byzantskom obrade sa Zjavenie svätého apoštola Jána na bohoslužbách nikdy nečíta (hoci je súčasťou kánona novozákonných kníh), preto sa jeho text v apoštolári nenachádza. Text apoštolára je podelený na tzv. začala (začiatky), teda perikopy, dokopy ich je 335, takže sa zhruba všetky prečítajú za jeden rok. Apoštolár je usporiadaný tak, ako biblické knihy v Novom zákone podľa východného štýlu - po Skutkoch svätých apoštolov nasleduje Jakubov list, dva Petrove listy, tri Jánove listy, Júdov list a potom Pavlove listy.
Apoštolár niekedy obsahuje aj stále časti svätej božskej liturgie určené pre kantora a pre ľud a aj menlivé časti, napr. prokimeny a aleluja s veršami.
Poillé-sur-Vègre
Poillé-sur-Vègre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Crosses
Crosses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poillé-sur-Vègre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Crosses
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Poillé-sur-Vègre
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.