cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astrofyt
Astrofyt (lat. Astrophytum) je rod kaktusov z čeľade kaktusovité (Cactaceae). Je rozšírený v strednom a severnom Mexiku a na južnom Texase.
0 A.D.
0 A.D. je stratégia v reálnom čase vyvíjaná spoločnosťou Wildfire Games. Jedná sa o historickú vojnovú a ekonomickú hru zameranú na roky medzi 500 pred n. l. a rokom 1 pred n. l. Hra je multiplatformová: hrateľná na Windows, macOS, Linux, FreeBSD a OpenBSD. Skladá sa výlučne zo slobodného softvéru a slobodného obsahu, využívajúcich licenciu GNU GPLv2 (alebo novšiu) pre zdrojový kód herného enginu a licenciu CC BY-SA pre herný obsah a hudbu. náhľad| Spartański (Alfa 25) náhľad| Rímske mesto (Alfa 23) vpravo|náhľad| Mapa ostrova Kykladské súostrovie 0 A.D. obsahuje komponenty stratégie v reálnom čase zamerané na budovanie základne, ekonomický rozvoj, výcvik armády, boj a technologický výskum. Hra obsahuje niekoľko jednotiek a budov špecifických pre každú civilizáciu, ako aj pozemné a námorné jednotky.
Funkcia pre viacerých hráčov je implementovaná pomocou sietí typu peer-to-peer bez centrálneho servera.
Historická presnosť
Historická presnosť herných prvkov bola najvyššou prioritou vývoja. Názvy jednotiek a budov sú zobrazené v pôvodnom jazyku tejto civilizácie a sú tiež preložené do ľubovoľného jazyka, ktorý si hráč zvolí. Dôraz sa tiež kladie na pokusy o vysokú vizuálnu presnosť brnenia, zbraní, a budov.
Časová os vývoja hry
10. júla 2009 zverejnila spoločnosť Wildfire Games zdrojový kód 0 A.D. na základe licencie GNU GPL 2 (alebo novšej) a umelecké dielo sprístupnila na základe licencie CC BY-SA.
Okolo 23. marca 2010 pracovalo na 0 A.D. okolo desať až pätnásť ľudí, a od začiatku vývoja sa na projekte podieľalo viac ako 100 ľudí.
5. septembra 2013 bola spustená Indiegogo crowdfundingová kampaň s cieľom získať 160 000 amerických dolárov. Dokopy sa vyzbieralo 33 251 dolárov, ktoré sa mohli použiť na najatie programátora. Väčšinu financií projektu spravuje organizácia Softvér vo verejnom záujme.
Pre dokončenú verziu nie je stanovený žiadny oficiálny dátum vydania.
8. júna 2018 vydalo vydavateľstvo Materia Collective soundtrack s 26 skladbami.
Prijatie verejnosťou
V roku 2012 získala 0 A.D. druhé miesto v súťaži IndieDB Player's Choice Upcoming Indie Game of the Year. 0 A.D. mala vo všeobecnosti dobrý ohlas. Portálom LinuxQuestions.org bola zvolená za „Open Source hru roka 2013“. Medzi rokom 2010 a júnom 2021 stiahlo hru zo stránky Sourceforge.net viac ako 1,3 milióna ľudí.
Zákony o únii (1707)
Zákony schválili krátko po sebe anglický a škótsky parlament a 1. mája 1707 vstúpili do platnosti. Týmito zákonmi bola realizovaná Zmluva o únii (Treaty of Union) z roku 1706, ktorá umožnila vznik Kráľovstva Veľkej Británie a nahradila anglický a škótsky parlament parlamentom Spojeného kráľovstva.
Zákon o únii
Zákon o únii (v mnohých prípadoch alternatívny názov Zákony o únii) môže byť:
Hagésias zo Syrakúz
Hagésias (Hagésias) bol v roku 468 pred Kr. olympijský víťaz pretekov na vozoch ťahaných párom mulov.
Hagésias, syn Sóstrata z arkádskeho Stymfalu, bol na 78. olympijských hrách korunovaný vencom za víťazstvo v preteku na vozoch ťahaných párom mulov. Jeho víťazstvo z Olympie ospieval v oslavnej lyrickej básni Pindaros, naslávnejší starogrécky predstaviteľ zborovej lyriky, ktorý podľa vlastných slov chcel „pamätník slávy víťaza pred zrakom všetkých vztýčiť." Pindaros uvádza, že Hagésias pochádzal z rodiny Iamidovcov, slávnych veštcov z Olympie. Jeho rodným mestom bol Stymfalos v Arkádii, ale trvalý domov si našiel v sicílskych Syrakúzach, kde sa stal stúpencom tyrana Hieróna.
Preteky na vozoch ťahaných párom mulov (apéné) sa v Olympii zaradili do programu súťažných disciplín na 70. hrách v roku 500 pred Kr.. Staroveký autor Pausanias uvádza, že preteky štvorkolesových vozov ťahaných mulmi neboli starou disciplínou a u divákov neboli v obľube, lebo Éliďania považovali muly za nepekné, opovrhnutiahodné zvieratá, nad ktorými spočívala pradávna kliatba. Pre divácky nezáujem sa preto táto disciplína na 84. hrách v roku 444 pred Kr. zrušila.
Časová os
Časová os môže byť:
Seison
Seison je rod čeľade Seisonidae. Sú to morské vírniky, žijúce v obojpohlavných populáciách. Samčekovia sa len málo odlišujú od samičiek. Vaječníky nemajú odlíšenú vajcovú a žĺtkovú časť.
Villers-en-Ouche
Villers-en-Ouche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jargeau (obec)
Jargeau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rezanie závitov
thumb|right|[[Závitová čeľusť|Závitové čeľuste pre rezanie vonkajších závitov]] thumb|right|[[Závitníky pre rezanie vnútorných závitov]]
Rezanie závitu je technologický proces vytvorenia závitu na valcovej ploche súčiastky. Z hľadiska technológie výroby sa závity delia na vonkajšie (skrutka) a vnútorné (matica). V praxi sa najčastejšie používajú - podľa profilu - závity metrické, Whitworthové a lichobežníkové.
Vonkajšie závity sa režú závitovými čeľusťami. Svojim tvarom pripomínajú kalenú maticu, v ktorej je vytvorených 3 až 5 drážok kruhového tvaru. Závitové čeľuste pre ručné rezanie môžu byť kruhové alebo radiálne. Závitové čeľuste sa upínajú do vratidla.
Hypotéka
Hypotéka môže byť:
Inžinier
Inžinier môže byť:
Slovo inžinier sa v slovenčine používa podobne ako v ostatnej kontinentálnej Európe (Nemecko, Francúzsko…). Anglosaský ekvivalent „engineer“ nie je odvodený z latinského ingenius (duševná schopnosť), ale sprostredkovane až od slova „engine“ (motor, stroj). Preto je v USA a v Británii častejšie používané v spojitosti s technikou, a zriedkavo v spojitosti so vzdelávaním (ako akademický titul).
Akademický titul Inžinier (skr. Ing.) sa na Slovensku udeľuje absolventom vysokoškolského inžinierskeho štúdia v technických, ekonomických a poľnohospodárskych študijných odboroch. Skratka Ing. sa píše veľkým písmenom a uvádza sa pred menom. V zahraničí sa akademický titul "inžinier" nepoužíva napr. u absolventov ekonomických študijných odborov. Na základe Zákona o vysokých školách č. 131/2002 Z. z. absolvent inžinierskeho štúdia získava okrem akademického titulu tiež vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa. Inžiniersky študijný program spravidla nadväzuje na bakalársky študijný program (vysokoškolské vzdelanie prvého stupňa). V odôvodnených prípadoch môže Ministerstvo školstva SR po vyjadrení Akreditačnej komisie vzhľadom na špecifiká študijného programu povoliť spojenie prvého a druhého stupňa vysokoškolského štúdia do jedného celku. Absolventi študijných programov, ktorí získali akademický titul inžinier však nemôžu vykonať rigoróznu skúšku, tzv. „malý doktorát“. No môžu pokračovať v doktorandskom štúdiu, ktoré spravidla trvá tri (denná forma) až päť rokov (externá forma štúdia) a po splnení všetkých podmienok, vykonaní dizertačnej skúšky a obhajobe dizertačnej práce na základe schválenia príslušnej vedeckej rady získať vedecko-akademickú hodnosť doktor (PhD.). Ide o medzinárodne uznávaný „veľký doktorát“.
V nemecky hovoriacich krajinách sa pred rokom 1970 titul „Ing.“ udeľoval absolventom stredoškolského vzdelania technického smeru. U nás používaný titul Ing. (označujúci 2. stupeň vysokoškolského vzdelania podľa Bolonského protokolu) zodpovedá nemeckému titulu Dipl.-Ing. (Diplom-Ingenieur).
V anglosaských krajinách sa v ekvivalentných stupňoch vzdelania v technických oboroch udeľuje titul Master of Engineering (M.Eng.), prípadne Master of Science alebo Master of Applied Science.
Diskografia skupiny Metallica
Diskografia americkej heavy metalovej kapely Metallica.
Štúdiové albumy
(Všetky predaje albumov sú uvedené na základe predajov v USA. Spolu s celosvetovým predajom, Metallica predala viac ako 120 miliónov albumov) RIAA Total Sales
Mimo USA a Kanady diela Metallicy vydáva Vertigo/Universal.
Savournon
Savournon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Savournon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Savournon má 245 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Svadba v Káne Galilejskej (Veronese)
Paolo Caliari, nazývaný podľa miesta narodenia Veronese, svoje majstrovské diela vytvoril v Benátkach, kde sa usadil v roku 1553 a žil tu až do svojej smrti. Dielom nadväzujúcim na Tizianovu tvorbu podal svedectvo o živote vtedajšej benátskej spoločnosti ovplyvnenej obdobím končiacej renesancie a nastupujúceho baroka.
Táto rozmerná a bohatstvom farieb hýriaca maľba pochádza pôvodne z refektára benediktínskeho Kláštora svätého Juraja pri Bazilike San Giorgio Maggiore na ostrove San Giorgio Maggiore ležiaceho v Benátskej lagúne.
Spolu s ďalším Veroneseho monumentálnym dielom, Hostina v dome Léviho, patrí ku skupine výtvarných diel, v ktorých ústrednou témou je síce biblický námet, no ten, zasadený do benátskych reálií, mu slúži iba ako prostriedok k vyjadreniu radosti zo života a honosnosti miestnych slávností. Zámožní Benátčania mali mimoriadnu záľubu v drahocenných látkach a bohatých odevoch, dokazujúcich ich majetok, čo je zrejmé i z tohto obrazu. Rovnakú pozornosť však autor venuje i pozoruhodným nádobám, drahému riadu a vzácnym pohárom. Ťažko povedať, či zobrazené postavy predstavujú skutočné portréty osôb. Podľa najrozšírenejšieho názoru sú iba reprezentatívnou vzorkou vtedajšej spoločnosti. Iní znalci predpokladajú, že niektoré z postáv sú portrétmi konkrétnych ľudí, medzi ktorými v postave muža v bielej tunike hrajúceho na nástroj zvaný viola da gamba nachádzame samotného maliara. Spoločnosť mu robia ďalší slávni maliari Tintoretto a Tizian. Popri bohatstve postáv je charakteristickým znakom tohto Veroneseho diela dôsledné zachytenie architektúry a jej prvkov (balustrády, architrávov alebo korintských stĺpov).
left|thumb|Pohľad na Veroneseho impozantný obraz vo výstavnej sieni LouvruNámetom obrazu je novozákonný príbeh, kedy Ježiš po prvý raz vykonal zázrak. Spolu s matkou, Pannou Máriou, bol pozvaný na svadobnú hostinu. Počas nej, keď už bolo víno takmer vypité, prikázal naplniť nádoby vodou, ktorá sa vzápätí premenila na víno. Rozloženie postáv s Ježišom osvetleným aureolou a sediacim za stolom v centrálnej časti obrazu v obklopení svojich učeníkov pripomína všeobecne známy námet Poslednej večere.
Autor na obraze zachytil vyše stovky postáv, medzi ktorými sa nachádzajú Ježišovi učeníci, bohatí benátski kupci, aristokrati, svoje miesto tu našli orientálni vyslanci, ale aj obyčajní ľudia.
Okolnosti vzniku diela sú známe. Benediktíni z Kláštora San Giorgio Maggiore poverili Veroneseho namaľovaním diela, ktorým hodlali vyplniť zadnú stenu kláštorného refektára. Obraz po dokončení zaberal plochu takmer sedemdesiat štvorcových metrov. Predpokladá sa, že k práci na tomto obraze, trvajúcej pätnásť mesiacov, si Veronese prizval za pomocníka svojho mladšieho brata Benedetta Caliariho. Architektonické detaily zachytené na obraze vznikli po spolupráci autora s významným renesančným architektom Andreom Palladiom.
Možno povedať, že obraz znamenal pre Veroneseho zlomový moment v kariére, kedy začal byť zahrňovaný množstvom objednávok.
Obraz sa v roku 1797 počas Napoleonovej okupácie Talianska dostal do Paríža, kde bol koncom júla nasledujúceho roku (28. a 29), ako jedna z najväčších rarít, predstavený Parížanom počas historického sprievodu vozov s umeleckými pokladmi skonfiškovanými v Taliansku. Od tohto času tvorí súčasť expozície talianskeho maliarstva Louvru.
Deliteľnosť
Deliteľnosť je možnosť rozkladať celok na časti.
V matematike je deliteľnosť vlastnosť celých čísel. Celé číslo p je deliteľné nenulovým celým číslom q (číslo q delí p), ak existuje také celé číslo k, pre ktoré platí, že: p = kq.
Napr. číslo 27 je deliteľné tromi, lebo 27 = 9 · 3. Alternatívne je p deliteľné q, ak zvyšok po delení p/q je nula.
Cífer
K obci Cífer patria aj dve miestne časti - Pác a Jarná. Nachádzajú sa tu aj lokality Háj (uvádzaná aj Karlov dvor) a Horný mlyn, kde v súčasnosti prebieha výstavba novostavieb.
Deliteľnosť
Párne a nepárne čísla
Celé číslo deliteľné dvomi sa nazýva párne. Ak číslo nie je párne, nazýva sa nepárne.
Cífer
Cez Cífer preteká potok Gidra.
Deliteľnosť
Prvočísla
Prirodzené číslo väčšie než 1, ktoré má iba triviálne delitele (je deliteľné iba jednotkou a samo sebou), sa nazýva prvočíslo. Prirodzené číslo väčšie než 1, ktoré nie je prvočíslom, sa nazýva zložené číslo.
Cífer
V miestnej časti Pác je rímskokatolícky kostol svätých apoštolov Petra a Pavla zo 17. storočia.
Deliteľnosť
Prvočiniteľ
Prvočíslo, ktoré delí číslo p, sa nazýva prvočiniteľ. Každé zložené číslo možno napísať ako súčin prvočiniteľov. Tento zápis (pokiaľ neberieme do úvahy poradie prvočiniteľov) je pre každé číslo jedinečný (pozri faktorizácia).
Dve čísla sa nazývajú súdeliteľné, keď majú spoločného deliteľa väčšieho než 1. Pokiaľ takého deliteľa nemajú, nazývajú sa nesúdeliteľné.
Cífer
Šport
V obci od roku 1948 pôsobí hádzanársky klub TJ Sokol Cífer, ktorý momentálne hrá 1. slovenskú ligu.
Deliteľnosť
Kritéria deliteľnosti
Nasledujúca tabuľka obsahuje kritéria deliteľnosti v desiatkovej číselnej sústave.
Všeobecné kritérium deliteľnosti
Ľubovoľné kritérium deliteľnosti možno zapísať ako ciferný súčet s váhami — číslo x je deliteľné prvočíslom n práve keď Σk αkak je deliteľné n, kde x  =   a0 + 10a1 + 100a2 + 1000a3 + …+10nan, alebo je zapísané v pozičnej sústave so základom 10.
Jednotlivé váhy v cifernom súčte sú riešenia jednoduchých kongruencií. Riešením sú teda zvyšky po delení 10k/n.
Napríklad číslo x je deliteľné 17 práve keď a0 − 7a1 − 2a2 − 3a3 + 4a4 + 6a5 − 8a6 + 5a7 − a8 + 7a9 + 2a10 + 3a11 − 4a12 − 6a13 + 8a14 − 5a15 + a16 … je deliteľné 17.
Deliteľnosť v minulosti
Podľa Anaxagora neexistuje nijaké nedeliteľné (ani odlišné od nuly, ani nulové veličiny); medzi malými vecami vždy je ešte niečo menšie a medzi veľkými vecami je vždy ešte niečo väčšie, takže je nemožné, aby súcno delením do nekonečna prestalo byť.
Košolná
Košolná je obec na Slovensku v okrese Trnava.
Angel Wicky
Angel Wicky (* 8. apríl 1991, Pelhřimov) je česká pornoherečka, fotomodelka, playmate a režisérka.
Kariéra
Angel študovala od detstva spev a herectvo. Od základnej školy až po konzervatórium a Masarykovu Univerzitu. Prvé nahé fotografie vznikli, keď mala 16 rokov a prvé pornofotografie, keď mala 18. Do tohto veku je to nelegálne. Jej kariéra začala v roku 2009, keď mala Angel 18 rokov. Začala ako fotomodelka pre fashion, glamour, topless, nude, erotiku a tiež porno. Angel je jednou z pornohviezd, ktoré sú veľmi otvorené ohľadom svojho života. Často uverejňuje nové príspevky na sociálnych sieťach Twitter, Facebook, instagram, kde má svoju fanúšikovskú základňu. Jej prsia sú prírodné a majú veľkosť 75 DD/E. Angel je bisexuálka. Momentálne žije v Česku v Prahe.
Fotenie pre Playboy
Angel je jedna z 20 pornohviezd, ktoré sa dostali na titulnú stránku magazínu Playboy. Objavila sa v slovenskej aj českej edícii v júni roku 2014 a stala sa Playmate od novembra v tom istom roku. Angel fotí pre Playboy od apríla 2014. Počas roka 2015 sa objavila na titulkách a vo vnútri niekoľkých ďalších európskych vydaní a stala sa Playmate international alebo medzinárodná playmate. Fotografie boli nadobudnuté v Česku, Slovensku a Rakúsku.
Pôvod mena
Význam jej mena vznikol kombináciou jej vlastného mena Viky a anglického slova “wicked”, čo znamená nezbedný, hriešny. Angel znamená anjel. Jej meno je teda rovnako protichodné ako jej vzhľad a povaha. Anjel s diablom v tele.
Filmografia
Angel sa objavila už vo viac ako tisíc videách a scénach v spolupráci so spoločnosťami alebo menami erotického biznisu: Score, Hustler, Rocco Siffredi, Mofos, DDF, Dorcel, David Perry, Brazzers, Kink, Mario Saliery, Evil Angel, 21 sextury, Magma Film, Reality Kings, Nathan Blake, Joachim Kessef, Frank Thring, Chavier, Legalporn, Culioneros, Roy Alexandre, Silvia Saint, Evil Angel, Momxxx, Paradise films, Nutabu, XX-Cel, StockingsVideos, Private, Jacquie et Mischel, 21sextreme, Anilos apod. Spolupráca s medzinárodnými časopisy FHM, SCORE, HUSTLER, Delicious Dolls, Modelz view, SKYN, Union magazine, Adam, Man magazine, MOmag, Tribe.. Spolupráca s tv, rádii a talkshow Show Jana Krause, Intim s Heidi Janků, René talkshow, Nova a Prima TV, Lokál TV, TV Barrandov, TV OČKO, TV Mňam, TIP rádio Seejay... pod.
Medzinárodná námorná vlajková abeceda
Medzinárodná námorná vlajková abeceda je kód na reprezentáciu jednotlivých písmen latinskej abecedy a číslic pomocou rôznofarebných vlajok. Používa sa na vizuálnu telekomunikáciu medzi plavidlami alebo medzi plavidlom a prístavom.
Pozostáva zo 41 vlajok, z ktorých V súčasnej podobe vznikla medzinárodná námorná vlajková abeceda v roku 1931 a jej podobu kodifikuje Medzinárodný kódex signálov (INTERCO).
Použitie
Vlajky sa vyvesujú na zvislé signálne lano v počte 1 až 4 (pri udávaní zemepisnej polohy až 7) a čítajú sa v poradí odhora nadol. Opakovač 1 slúži na opakovanie prvej vlajky, opakovač 2 zastupuje druhú vlajku a a opakovač 3 tretiu.
Pri slávnostnej príležitosti sa môžu vlajky námornej abecedy použiť na výzdobu lode v podobe vlajkoslávy.
Iné projekty
.
Hugo Rahner
Hugo Karl Erich Rahner SJ (* 3. máj 1900, Pfullendorf† 21. december 1968, Mníchov) bol nemecký jezuita, teológ a historik. Považuje sa za predstaviteľa tzv. kerygmatickej teológie.
Rodina
Hugo Rahner vyrastal v tradične katolíckej rodine. Bol tretím zo siedmich detí manželov Karla Rahnera st. (1868 – 1934), učiteľa nemčiny, histórie a francúzštiny, a Luisy Rahner rod. Trescher (1875 – 1976). Je bratom Elisabethy Cremer rod. Rahner a Karla Rahnera SJ.
Život
Po polročnej vojenskej službe na konci 1. svetovej vojny a bezprostredne po maturite v roku 1918 vstúpil Hugo Rahner do Spoločnosti Ježišovej, teda k jezuitom. Po štúdiách filozofie na jezuitskej vysokej škole vo Valkenburg aan de Geul pôsobil v rokoch 1923 až 1926 ako prefekt a vychovávateľ na jezuitskom gymnáziu „Stella Matutina“ v meste Feldkirch. V rokoch 1926 až 1931 študoval filozofiu a katolícku teológiu na Universität Innsbruck. V roku 1929 bol v Pullachu, neďaleko Mníchova, mníchovským arcibiskupom Michaelom kardinálom Faulhaberom vysvätený za katolíckeho kňaza. Po dosiahnutí doktorátu (Dr. theol.) z patristiky v roku 1931 (Innsbruck) študoval v rokoch 1931 až 1934 históriu na Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität v Bonne. Štúdium úspešne ukončil pod vedením Wilhelma Neußa a v roku 1934 promoval s titulom Dr. phil. V roku 1935 sa habilitoval v Innsbrucku v odbore „cirkevné dejiny prvých storočí“ a „patrológia“.
Od roku 1935 prednášal na Universität Innsbruck. V roku 1937 sa stal riadnym profesorom cirkevných dejín, dejín dogiem a patrológie. V dôsledku zrušenia teologickej fakulty počas nacizmu a druhej svetovej vojny boli innsbruckí jezuiti a medzinárodný kňazský seminár Canisianum preložení do mesta Sion (Sitten) vo Švajčiarsku. Tu, v rokoch 1938 až 1945 na Pápežskej teologickej fakulte, prednášal aj Hugo Rahner. V rokoch 1940 až 1946 prednášal aj v spolku Eranos v Locarne, kde sa spoznal aj s takými osobnosťami ako C. G. Jung, Mircea Eliade a Rudolf Otto.
Varoddbrua
Varoddbrua je dvojica paralelných cestných mostov premosťujúcich fjord Topdalsfjorden pri meste Kristiansand v nórskom kraji Vest-Agder. Sú pomenované po polostrove na západnom pobreží fjordu a oba sú súčasťou Európskej cesty 18.
Hugo Rahner
Dielo
Spolu so svojimi teologickými súčasníkmi (medzi inými aj s jeho bratom Karlom Rahnerom SJ) pracoval na teológii, ktorá stojí celkom v službe ohlasovania. Akýsi základný náčrt takejto teológie sa nachádza v jeho knihe Eine Theologie der Verkündigung (Teológia ohlasovania) (Freiburg, 1939). Jeho štúdie z dejín cirkvi sa zaoberali vzťahom medzi cirkvou a západným humanizmom a vzájomným vzťahom medzi cirkvou a štátom. O cirkevných otcoch, ich spiritualite, význame mýtov a symboliky v ich spisoch napísal viacero významných kníh a článkov. Jeho výskum kresťanskej interpretácie gréckej mytológie umožnil určitý nový pohľad na vznik cirkvi.
Varoddbrua
Visutý most Gamle Varoddbrua je z dvojice mostov starším, bol postavený v 50. rokoch 20. storočia a otvorený v roku 1956. Celkovo má most 8 polí, po dokončení sa hlavné s dĺžkou rozpätia stalo najdlhším v krajine. Celková dĺžka mosta je, výška pylónov je. Výškový rozdiel medzi najvyšším bodom mostovky a hladinou fjordu je.
Hugo Rahner
Dielo
Hugo Rahner má obrovskú zásluhu aj na znovuobjavení cirkevnej symboliky. Zvláštnu pozornosť venoval zakladateľovi jezuitského rádu, sv. Ignácovi z Loyoly. Známe sú jeho knihy ''Ignatius von Loyola. Geistliche Briefe (Einsiedeln/Kolín, 1956) (Ignác z Loyoly. Duchovné listy), Ignatius von Loyola. Briefwechsel mit Frauen (Freiburg, 1956) (Ignác z Loyoly. Listy so ženami) a Ignatius von Loyola als Mensch und Theologe'' (Freiburg, 1964) (Ignác z Loyoly ako človek a teológ).
Varoddbrua
Nový most Nye Varoddbrua bol postavený v 90. rokoch ako trámový a otvorený bol v roku 1993. Celková dĺžka mosta je, najdlhšie zo štyroch polí s dĺžkou rozpätia  bolo do dokončenia mosta Stolmabrua najdlhším svojho druhu v krajine. Výškový rozdiel medzi mostovkou a hladinou fjordu je. Do dokončenia nového mosta slúžil starý pre oba smery cestnej premávky, dnes starý slúži len pre premávku smerujúcu na východ.
Hugo Rahner
Dielo
Vďaka Wilhelmovi Neußovi mal Hugo Rahner už od roku 1934 kontakty s katolíckym študentským spolkom W. K. St. V. Unitas Rhenania zu Bonn. V roku 1937 zastával úrad „Alter Herr“ v oboch innsbruckých študentských spolkoch, Unitas-Verein Norica i Unitas-Verein Greifenstein. Po ich násilnom zrušení v roku 1938 poskytol obom priestory v jezuitskom kolégiu. V roku 1954 prednášal na slávnostnom oficiálnom obnovení spolku Unitas-Greifenstein. V roku 1951 sa stal čestným členom spolkov A. V. Austria Innsbruck a K.Ö.H.V. Leopoldina Innsbruck.
Varoddbrua
V súčasnosti existujú plány na nahradenie starého mosta za nový trojprúdový most.
8 Spruce Street
8 Spruce Street (známy aj ako Beekman Tower alebo New York by Gehry) je obytný mrakodrap v New Yorku. S výškou je 12. najvyššou budovou mesta.
Výstavba dekonštruktivistického mrakodrapu prebiehala v rokoch 2006 – 2011, plnú výšku dosiahol v roku 2009. Architektom mrakodrapu bol Frank Gehry. Na 76 poschodiach sa nachádza 903 bytových jednotiek. Celková podlahová plocha budovy je približne.
Mrakodrap získal v Emporis Skyscraper Award 2011 prvé miesto.
Italo Calvino
Životopis
Narodil sa v Santiago de las Vegas na Kube. Dva roky po jeho narodení sa jeho rodina vrátila do Talianska a usadila sa v San Reme. Vyrastal v San Reme a neskôr študoval literatúru v Turíne. Po vypuknutí druhej svetovej vojny sa aktívne zúčastnil na odboji. V roku 1946 začal spolupracovať s vydavateľstvom Einaudi, o rok neskôr dokončil štúdium na univerzite diplomovou prácou o Josephovi Conradovi. Od roku 1950 pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Einaudi a svoju profesiu neprestal vykonávať ani neskôr, keď sa preslávil ako spisovateľ. Písal pre denníky Corierre della Sera a La Repubblica. Zomrel náhle, na záchvat mŕtvice v Siene roku 1985; pracoval na Amerických prednáškach, čiže šiestich námetoch pre budúce tisícročie, ktoré však už nedokončil.
Tvorba
Ako väčšinu autorov jeho generácie, aj Calvina poznačili vojnové zážitky, ktoré prežil po roku 1943 v partizánskom odboji. Nasledoval vtedy u intelektuálov častý povojnový príklon k marxizmu a po roku 1956 a sovietskej invázii do Maďarska rýchle vytriezvenie z ľavicových ilúzií.
V neskoršej fáze tvorby sa Calvino viac zameriaval na formálne aspekty prozaického textu. Túto časť jeho diela predstavuje najmä výnimočný román Keď cestujúci jednej zimnej noci, inšpirovaný autorovým pôsobením v parížskej Dielni potenciálnej literatúry OULIPO a jeho spisovateľským druhmi Raymondom Queneauom a Georgesom Perecom.
Ako spisovateľ sa predstavil v roku 1947 románom Chodník pavúčích hniezd (Il sentiero dei nidi di ragno). Nasledovali romány Rozdvojený vikomt (Il visconte dimezzato, 1952) a Barón na strome (Il barone rampante, 1957). Hrdinom tohto historického románu je svojrázny samotár, bojujúci za právo byť iný v storočí osvietenstva a ideálov slobody, rovnosti a bratstva. Barón Cosimo di Ronde sa ako dvanásťročný rozhodne žiť na stromoch, skadiaľ ho neprinútia zliezť ani búrlivé spoločenské udalosti, ani životná láska Viola.
V roku 1963 vychádza Marcovaldo (nepreložené dielo) a Skrutátorov deň (La giornata di uno scrutatore). Nový rozprávačský spôsob prezentoval v Kozmikomických poviedkach (Le cosmicomiche, 1965) a v románe Čé nula (Ti con zero, 1968). Ďalší zlom možno zaznamenať v dielach Zámok skrížených osudov (Il castelllo dei destini incrociati, 1973) a Neviditeľné mestá (Le cittá invisibili, 1972). V roku 1972 vyústil autorov záujem o matematiku do teoretického proklamovania i praktizovania literatúry ako kombinatorickej hry v protiklade k romantickému poňatiu tvorby ako výsledku inšpirácie. Tento spôsob je charakteristický aj pre román Neviditeľné mestá (Le cittá invisibili). Medzitým mu vyšla zbierka poviedok Neľahké lásky (Gli amori difficili, 1970). Nasledujú romány Keď cestujúci jednej zimnej noci… (Se una notte d'inverno un viaggiatore, 1979) a Palomar (1983). Autor cez svoje literárne alter ego, pána Palomara, vtipne a s nadhľadom glosuje bežné i menej bežné životné situácie.
Posmrtne boli vydané jeho knihy Slnko v znamení jaguára (Sotto il sóle giaguaro, 1986) a Ulica svätého Jána (La stráda di San Giovanni, 1990). Významné sú aj jeho zbierky esejí Kameň navrchu (Una píetra sopra, 1980), Zbierka piesku (Collezione di sabbia, 1984) a Odkazy tretiemu tisícročiu s podtitulom Americké prednášky (Lezioni americane, 1998). Calvino sa v Odkazoch zameriava na viacerých významných literárnych autorov, ktorých ťažiskové diela - ťažiskové diela staršej i novšej svetovej literatúry - dodnes väčšinou nie sú preložené do slovenčiny. Za zmienku stoja najmä Lucretia a jeho De rerum natura, Musilov Muž bez vlastností, Proustovo Hľadanie strateného času, Gaddove romány, novely Henryho Jamesa, testovský cyklus Paula Valéryho, poézia Stéphana Mallarmého či Eugenia Montaleho, hry a prózy Samuela Becketta, nehovoriac už o Giordanovi Brunovi, Guidovi Cavalcantim, Thomasovi de Quincey či o širšom zábere z tvorby Jorgeho Luisa Borgesa alebo Raymonda Queneaua.
Trilógia
Trilógia je séria troch umeleckých diel, obyčajne literatúry alebo filmu, ktorá rozvíja jednu tému v troch častiach. Niektoré trilógie nesú názov po prvom diele a iné majú samostatný názov aj pre celú sériu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Levoči (P – V)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Levoča v okrese Levoča, ulice začínajúce na P až V.
Trilógia
Príklady knižných trilógií:
Príklady filmových trilógií (bez knižnej predlohy):
Pozri aj
Mehrteiler
Kathryn Bigelowová
Kathryn Ann Bigelowová (* 27. november 1951, San Carlos, Kalifornia, USA) je americká filmová režisérka. Jej najznámejšie filmy sú horor Near Dark (1987), kultový akčný film Bod zlomu (1991) a oscarová vojnová dráma Smrť čaká všade (2008).
Bigelowová sa s filmom Smrť čaká všade stala prvou ženou, ktorá vyhrala cenu Directors Guild of America za najlepšiu réžiu, cenu BAFTA za najlepšiu réžiu a Oscara za najlepšiu réžiu. Film taktiež vyhral Oscara za najlepší film a cenu BAFTA za najlepší film a bol nominovaný na Zlatý glóbus 2010 za najlepšiu drámu.
Delfy
Delfy, (starogr. Δελφοί-Delfoi, novogr. Δελφοί-Delfi, do 19. stor. Καστρί-Kastri) je antické aj moderné mesto v Grécku, v kraji Fokida na južnom úpätí pohoria Parnasos nad Korintským zálivom. Nachádzala sa tu panhelénska svätyňa s jednou z najvýznamnejších veštiarní v starovekom Grécku. Boli miestom konania Pýthijských hier.
Nachádzali sa v blízkosti významných obchodných trás. Námorná, ktorá viedla cez Korintský záliv ďalej na západ ako aj pozemnej, ktorá šla do Epiru a ďalej na sever. Vďaka tejto výhodnej polohe boli už od raných dôb v centre záujmu mainstreamových polis, hlavne Korintu. Spätosť Delf s obchodom taktiež naznačujú už od 7. stor. pred Kr. bohato zastúpené orientálne (skarabei, cypro-krétske a cypro-levantské bronzy) a italské importy.
História bádania
Od 80-tych rokov sa začali Francúzi znova zaujímať o lokalitu. Vtedy sa do snahy o získanie koncesie na vykopávky zapojili aj Spojené štáty, ale Grécko sa rozhodlo uprednostniť „kultivovanejších“ Francúzov. V 1880 B. Hassoullier odkryl časť Posvätnej cesty a objavil Stou Aténskych. V 1887 sa tu uskutočnili jediné nemecké vykopávky, keď H. Pomtow skúmal a vykopal hlavný vstup do svätyne.
V roku 1893 sa začal hlavný výskum, tzv. Grande Fouilles (1893 – 1903) pod vedením T. Homolla z EfA. T. Homolle pôsobil predtým ako vedúci projektu na Déle, kde úroveň dokumentácia ani zďaleka nedosahovala nemeckých alebo rakúskych výskumov. V Delfách sa však poučil z niektorých svojich chýba a od začiatku zamestnal aj inžinierov a architektov. Od začiatku to bol finančne a technicky náročný projekt, keďže si vyžadoval premiestnenie modernej dediny Kastri. Staroveká lokalita bola pochovaná pod veľkými zosuvmi pôdy, preto sa najskôr museli premiestniť veľké množstvá zeminy pred tým, ako sa mohlo začať s archeologickými prácami. Počas prvých 10 sezón sa odkryla väčšina zo svätyne. Prví archeológovia popísali lokalitu ako: „zem bohatú na organické zostatky zmiešané s popolom a spálenými kosťami, vyplnenú nespočetnými mykénskymi črepmi a terakotami.“
Výskumy s prestávkami pokračovali počas celého 20. stor. pod gesciou EfA.
Mykénske obdobie
Delfy boli obývané už v mykénskom období, osídlenie začalo v období od 1230 – 1190 pred Kr. a skončilo niekedy v submykénskom období, pričom kultová aktivita sa sústreďovala v Marmarii, kde neskôr stála svätyňa Atény Pronaie. Niekoľko predmetov súvisiacich s uctievaním sa našlo aj pod opistodomom Apolónovho chrámu. Prítomnosť svätyne na lokalite v tomto období je však stále nedoriešeným problémom.
Domy sa našli na viacerých miestach, v oblasti hlavnej svätyne, pri Lesché Knidských a taktiež pravouhlé domy s apsidou (z LH III) pod neskoršími geometrickými z 8. stor. pred Kr. Mykénske vrstvy sa taktiež podarilo objaviť pod celou Apolónovho chrámu, tiež boli neskôr prekryté geometrickými vrstvami. Z lokality svätyne je taktiež niekoľko hrobov na rôznych miestach.
Potom osídlenie z nejakého dôvodu skončilo, keďže sa z nasledujúceho submykénskeho a protogeometrického obdobie dosiaľ podarilo objaviť iba jeden hrob. Ten obsahoval bronzové predmety, 11 na kruhu točených nádob a veľké množstvo lokálnej hrubej keramiky.
Sídlisko
Sídlisko v Delfách nebolo založené súčasne zo svätyňou a predchádzalo jej zhruba o 75 až 175 rokov. Kvôli neskoršej intenzívnej zástavbe sa bohužiaľ nedochovalo veľa jeho dokladov. Pôvodné mykénske sídlisko mohlo byť opustené po prírodnej katastrofe. Niektorí autori uvádzajú(napr. V. Desborough), že tu počas celej ranej doby železnej existovala kontinuita v osídlení. Existuje veľmi málo materiálu z tohto obdobia a navyše mykénske a geometrické vrstvy sú jasne oddelené.
Na základe dokladov keramického materiálu môžeme datovanie znovu založenia osady položiť určite aspoň do polovice 10. stor. pred Kr., aj keď počas celého 20. stor. prevládal názor, že sídlisko je ešte o 100 rokov mladšie. Delfy boli na štandardy ranej doby železnej veľké a dôležité sídlo.
Delfy nikdy neboli komunitou poľnohospodárov. Podľa Hymnu na Apolóna Delfania už od dávnych čias žili zo ziskov spojených zo sakrálnou turistikou. Sídlisko malo dobre rozvinuté kontakty s Korintom, ktorý neskôr stál za rozvojom svätyne. Okrem toho máme doklady kontaktov s Thessáliou, čo je zrejme následkom priestorového umiestnenia Delf, ktoré sa nachádzali v blízkosti koridoru Doris – Lokris.
Konflikt medzi záujmami sídliska a svätyne sa časom stupňoval a postupne vyvrcholil až zánikom sídliska. Prvým krokom bola tzv. Prvá svätá vojna, v ktorej miestna komunita stratila kontrolu nad svätyňou v prospech Amfiktyonie. Je nemožné určiť presný čas, kedy svätyňa definitívne vytlačila sídlisko. To sa podľa Pausania presunulo len na nižší svah. Stavbu prvého Apolónovho chrámu (650 – 600 pred Kr.), nasledovaného pamätníkmi, ako je socha Kleobisa a Bitóna a Naxská sfinga môžeme však použiť ako terminus ante quem pre zánik profánneho sídliska.
Kultová aktivita
V Delfách nemáme žiadne jasné dôkazy nepretržitej kultovej aktivity z mykénskeho obdobia do ranej doby železnej a sekvencia votívnych predmetov siaha približne do roku 800 pred Kr. Veľké votívne depoty sa našli hlavne pozdĺž Posvätnej cesty a ide hlavne o keramiku, kosti, spálenú hlinu ale aj predmety jasne napojené na kult, ako figúrky a trojnožky. Prvé dedikácie sú spájané s Korintom, približne od polovice 8. stor. pred Kr. sa začínajú objavovať aj atické, lakónske, argejské a krétske. Napriek rozmanitosti dedikácií bola svätyňa cez celé 8. stor. pred Kr. chudobná a bohaté dary sa tu nezačali objavovať skôr ako v 7. stor. pred Kr. Pravdepodobne bola založená ako lokálna, ale veľmi skoro bola osvojená okolitými štátmi a vytvorila si tesné väzby s niektorými silnými formujúcimi sa polis.
Marmaria
Marmaria mohla slúžiť ako kultové miesto už v dobe bronzovej, keďže sa tu našlo množstvo mykénskych figúrok (niektoré novšie štúdie však túto možnosť spochybňujú a naznačujú, že mohli pochádzať z hrobiek a poslúžili ako dedikácie v neskoršom období). Nemáme žiadne doklady kontinuity kultu v dobe temna. Boli tu zistené pred-archaické múry a depoty, ktoré obsahovali spálené kosti, uhlíky, geometrické črepy (hlavne hrubá keramika).
Lokalita
Okrem tohoto hlavného chrámu sa tu nachádza aj chrám Pallas Atény. Delfy sú postavené v neprístupnom teréne na terasách. Hlavná cesta od východu vedie k chrámu Apolóna. Je lemovaná pokladnicami gréckych miest, určenými na ich votivné dary. K známejším patrí pokladnica Aténskych, ktorá je v súčasnosti nanovo zrekonštruovaná. Ďalšou je pokladnica Siphnu, ktorá slúži ako dôležitý kotviaci bod pri datovaní gréckej architektúry a architektonickej skulptúry (bola postavená tesne pred rokom 525, kedy bol Siphnos zničený Samosom, a preto všetky prvky na nej sú určite z tohto obdobia). K významným stavbám v okrsku patrí ešte Stoa Aténskych, Lesché Knidských a Štadión. Delfskú veštiareň zavrel v 6. stor. cisár Justinián I., no význam si mesto udržalo, keďže tu sídlil biskup. Delfy definitívne zničili v rovnakej dobe Slovania a mest sa už vo svojej pôvodne veľkosti neobnovilo. V byzantskej a tureckej dobe sa už malé mesto nazývalo Kastri (pevnosť), išlo iba o malú dedinu postavenú na antickom meste. V roku 1892, už v oslobodenom Grécku sa dedina Kastri presunula mimo archeologickú lokalitu, kde sa začalo s výskumom. Nové mesto bolo následne pomenované Delfi.
WROsound
Festival každoročne organizuje štúdio Imaprt známe ako Biuro Festiwalowe Impart 2016, ktoré zároveň organizuje ďalšie hudobné festivaly, ako napríklad, Jazz nad Odrou, Non sola Scripta a i., a podieľa sa na príprave programu pre projekt Európske hlavné mesto kultúry Vroclav 2016.
Nová koncepcia festivalu
V roku 2014 sa organizácia festivalu zmenila. Zmeny súviseli s odchodom umeleckého riaditeľa festivalu Tomasza Lektarského a nezhodami, ktoré v tíme vznikli. Po jeho odchode sa nový tím pod vedením Łukasza Głośného rozhodol premenovať festival na WROsound a týmto otvoriť cestu k účasti na festivale aj hudobníkom, ktorí nie sú priamo z Vroclavu.
Festival WROsound pre nasledujúce ročníky ráta so spoluprácou s hudobníkmi zo susedných krajín, z Česka a z Nemecka. Nový tím festivalu preto chce z lokálnej hudobnej záležitosti vytvoriť medzinárodnú hudobnú udalosť, ktorá sa bude vyznačovať prehliadkou menej známych hudobných skupín, spoluprácou so zahraničnými hudobnými hosťami i podporou nových hudobných talentov a nezávislej hudobnej scény.
Zmeny šiesteho ročníka festivalu priniesli aj novú ideovú koncepciu festivalu, ktorá súvisí s myšlienkou zahraničnej spolupráce so všetkými mestami, ktoré ležia na povodí rieky Odry. Nová idea festivalu je viac než poetická. Festival prezentuje hudbu ako vlny a vibrácie, ktoré prúdia davom a vlievajú sa poslucháčom do uší. Hudba na festivale má teda podobné vlastnosti ako samotná rieka Odra, ktorá navyše slúži ako komunikačný kanál medzi mestami. A teda analogicky aj hudba na festivale WROsound má spájať ľudí a primäť ich k tomu, aby sa zišli na jednom mieste a naladili sa na spoločnú hudobnú vlnu. Festival WROsound prezentuje zmes hudobných žánrov. Zvyčajne dva festivalové večery sú viac menej hudobne tematicky zladené a žánrovo vyvážené. Návštevníci však môžu nájsť veľa žánrových presahov a rôzne vystúpenia v znamení hudobných experimentov. WROsound totiž iniciuje hudobnú spoluprácu rôznych interpretov a hudobné projekty vznikajúce špeciálne pre samotný festival, kedy na jednom pódiu vedie hudobníkov z rôznych hudobných prostredí k spolupráci a vytváraniu nových zaujímavých hudobných zážitkov.
Online streaming na rádiu WROsound
Počas trvania festivalu si okrem iného, môže ktokoľvek naladiť živé vysielanie z festivalu v online rádiu a počúvať hudobné vystúpenia v priamom prenose. Online rádio WROsound je možné počúvať aj po skončení festivalu a to zo záznamu počúvať mix "the best of WROsound" z posledného ročníka. Tým sa festival snaží vyjsť v ústrety fanúšikom, ktorí na festivale nemohli byť prítomní. Hudobnú stanicu si možno naladiť na web stránke festivalu WROsound.
Prehľad jednotlivých ročníkov WROsoundu
2014
2013
2012
2011
2010
2009
Vírniky (taxón)
Vírniky (lat. Rotifera, Syndermata, Rotatoria) sú kmeň prvoústovcov.
Systém vírnikov je v každom ohľade sporný. Napríklad: Podrobnosti o systéme pozri nižšie.
Charakteristika (bez háčikohlavcov-Acanthocephala)
Sú to drobné, väčšinou len mikroskopom viditeľné živočíchy. Na povrchu tela je kutikula s redukovaným obrvením – zostali z neho len dva vence bŕv v prednej časti.
Telo sa skladá z hlavy, krčka (často býva redukovaný), trupu a nohy. Prisadnuté druhy majú na konci nohy cementózne žľazy, ktoré produkujú tuhnúci sekrét. Napriek mikroskopickým rozmerom sú orgánové sústavy dosť zložito stavané. Za ústami je trojhranný hltan so špecializovaným žuvacím aparátom mastax, tvoria ho pevné kutikulárne doštičky. Nervová sústava je pásová, zo zmyslov pozorujeme receptorické brvy a výrastky v prednej časti tela, niekedy primitívne ploché očká. Vylučovacími orgánmi sú protonefrídie, spájajú sa do močového mechúra, ktorý ústi do kloaky – je to spoločný vývod vylučovacej, tráviacej a rozmnožovacej sústavy. Mezenchým je syncytiálny a tvorí sa v ňom nevýrazný schizocoel.
Vírniky sú gonochoristy, samce sú menšie ako samičky, u mnohých druhov chýbajú. U mnohých druhov pozorujeme heterogóniu – striedanie niekoľkých partenogenetických generácií samíc s pohlavnou generáciou na jeseň, podobne ako u vošiek. Vývin je priamy. Je to kmeň charakteristický eutéliou – stálym (a pomerne nízkym) počtom buniek jednotlivých druhov. Žijú v moriach i v sladkých vodách, často aj vo vlhkom machu. Za východiskovú skupinu pre fylogenézu vírnikov sa považuje čeľaď Notonemmatidae – podobajú sa na maličké ploskule a ešte viac na brušnobrvky – ich telo je ešte nezreteľne diferencované na hlavu, trup a nohu. Lezú po dne pomocou obrveného políčka v prednej časti tela (kontinuita s Turbellaria), z ktorého vznikol obrvený aparát vyšších vírnikov.
Zaradenie v systéme
V starých systémoch sa taxón, ktorý je predmetom tohto článku, zaraďoval (bez Acanthocephala):
V súčasných systémoch sa (vrátane alebo bez Acanthocephala) obyčajne zaraďuje ako kmeň Rotifera (Syndermata) do (prípadnej skupiny Gnathifera a tá do) nadkmeňa špirálovce (Spiralia).
Vnútorná systematika
Systém podľa Grzimek et al. 1971 : trieda Rotatoria:
Systém podľa Markevich (1990) : Rotifera:
Systém podľa Ruppert et al. 2004 : Syndermata:
Systém podľa rôznych autorov : Syndermata:
Systém podľa Franc 2005 (v tejto wikipédii to je primárny systém): kmeň vírniky (Rotifera) - jediná trieda vírniky (Rotatoria):
Systém podľa Ruggiero et al. 2015 : kmeň Rotifera:
Systém podľa Tirjaková 2015 : kmeň vírniky (Rotifera):
Systém podľa Sielaff 2016 : a) jedna možnosť (Fig. 2): Syndermata (Rotifera):
b) druhá možnosť (Fig. 4) [takmer rovnaký systém má Sørensen & Giribet (2006)]: Syndermata (Rotifera):
Villiers-sous-Mortagne
Villiers-sous-Mortagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sojuz TMA-13M
Sojuz TMA-13M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 28. mája 2014 vyštartovala pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 40. Sojuz zostal u ISS ako záchranná loď až do novembra 2014, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila na Zem.
Priebeh letu
Kozmická loď Sojuz TMA-13M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 28. mája 2014 o 19:57:40,981 svetového času (UTC). Po necelých šiestich hodinách letu sa 29. mája o 01:44:02 UTC Sojuz automaticky spojil s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS), konkrétne sa pripojil k pripojovaciemu uzlu modulu Rassvet. Potom posádka Sojuzu prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 40.
Dňa 10. novembra 2014 o 00:31:29 UTC sa rovnaká trojica kozmonautov s loďou odpojila od stanice a v ten istý deň o 03:58:49,8 UTC úspešne pristáli severovýchodne od Arkalyku v Kazachstane.
Goidú (atol)
thumb|atol [[Bá (atol Goidú je dole)]]
Goidú (pri objavení Britmi nazvaný Horsburgh) je zemepisný názov atola administratívne spadajúceho pod atol Bá na Maldivách. Pozostáva z troch obývaných (Fehendú, Fuladú a Goidú) a štyroch neobývaných ostrovov (Maafushi, Fehenfushi, Innafushi a Fulhadhoorah kairi finonolhu). Atol má predĺžený vajcovitý tvar, je dlhý 17 km (východ - západ) a široký 8 km (sever - juh).
Zoznam hudobných článkov/B
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 538 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
b?
B’Day · B’Day Anthology Video Album
b.
B. B. King · B.F.O. · B.o.B · B.Y.O.B.
b-
B-Real · B-Sides (Danko Jones)
ba
Baal · Baauer · Baby Boy · Baby When the Light · Babybird · Babylon Circus · Babylon Hotel · BABYMETAL · Baccara · Bacil (raper) · Back in Black · Back to Attraction · Back to Basics Tour · Back to Black · Back to Black (pieseň) · Back to the Heavyweight Jam · Back to the Known · Back to You · Backmasking · Backstreet Boys · Bad (album) · Bad Boy · Bad Boys · Bad Boys Blue · Bad Brains · Bad Bunny · Bad Company (drum and bassová skupina) · Bad Day · Bad Karma Boy · Bad Karma Boy (album) · Bad Meets Evil · Bad Religion · Bad Reputation (Thin Lizzy) · Bad Romance · Bad to the Bone · Bae Bae · Bag Raiders · Bachman–Turner Overdrive · Balady (Robo Grigorov) · Balady a písně · Balet · Baletné špičky · Balíček snov · Ballantine's (No Name) · Ballbreaker · Baltimora · Bananarama · Bananas (album) · Band of Gypsys · Band of Joy · Band-Maid · Bandcamp · Bandónium · Bang Bang Bang (Big Bang) · Bangarang (singel) · Banket (hudobná skupina) · Baracuda · Barbara Haščáková · Barbara Strozziová · Barbora Botošová · Barbora Piešová · Barbora Švidraňová · Barbra Streisand (singel) · Barbra Streisandová · Bard · Barel Rock · Barn Jams · Barney Greenway · Barnodaj (album) · Barocco sempre giovane · Baroková hudba · Barokový pop · Barrett (album) · Barry Gibb · Barry Hay · Bartolomej Urbanec · Barytón · Bas (hlas) · Basbarytón · Basový bubon · Bass Communion · Bass Generation · Basshunter · Basso profondo · Bathory (album) · Bathory (hudobná skupina) · Baxter · Bay City Rollers
bá
Báječnej chlap · Bál az Operában · Bára Basiková
bb
BBE (hudobná skupina) · BBP
bé
Béla Bartók
bj
Bjorn Dannov · Björk · Björn Gelotte · Björn Strid · Björn Ulvaeus
bl
Blabbermouth.net · Black and White Dreams · Black Box: The Complete Original Black Sabbath (1970-1978) · Black Celebration · Black Country Communion · Black Flag · Black Hole Sun · Black Holes and Revelations · Black Ice · Black Label Society · Black Luck · Black Rose: A Rock Legend · Black Sabbath · Black Sabbath: The Dio Years · Black Sabbath (album) · Black Sabbath, Vol. 4 · Black Sails in the Sunset · Black Sun Empire · Black Veil Brides · Blackacidevil · Blackfield · Blackfield (album) · Blahoslav Emanuel Nováček · Blanka Bázliková · Blanket (skupina) · Blas Elias · Blasting Room · Blaze (britská hudobná skupina) · Blaž · Blažej Bulla · Bleach · Bleed for Me · Bless the Child · Blind Guardian · Blink-182 · Blink-182 (album) · Bliss (skladba) · Blitzkrieg Bop · Bloc Party · Block Rockin’ Beats · Blondie (album) · Blondie (skupina) · Blood Fire Death · Blood Sugar Sex Magik · Blood, Sweat & Tears · Bloodhound Gang · Bloody Mary (pieseň) · Blow · Bludisko (album) · Blue (album) · Blue (Da Ba Dee) · Blue Effect · Blue Cheer · Blue Stahli · Blues · Blues Five · Blues Hall of Fame · Blues Office · Blues z lipového dřeva · Bluesquare · Blunted on Reality · Blur (album)