Slovenská_literatúra
Socialistický realizmus
Dominik Tatarka (19131989)  bol spisovateľ - prozaik a ikona disentu na Slovensku od roku 1977. Začínal v 40.rokoch ako prozaik, ktorý míňal rady autorov naturizmu a mieril do nového prozaického smeru, ktorý nazýval “sujetovo zovretou prózou”. Po prvý krát nazval sujetovým básnikom spisovateľa Jána Červeňa, ktorý vydal v 1942 zbierku noviel Modrá katedrála. Táto tendencia ho zároveň priviedla ku kritike spomenutej lyrizovanej prózy. Tatarka si definoval nového prozaika ako sujetového básnika. Išlo mu o nové sociologické námety, organizačné princípy novej spoločnosti, čo si vyžadovalo ustanoviť nový hlavný sujet diela. Už jeho debut V úzkosti hľadania (1942) obsahoval nový pohľad na spoločenské vzťahy vo význame jeho tézy o dôležitosti sujetu. Tatarka však bol nielen "sujetový básnik" ale aj autor, ktorý cítil kresťanskú duchovnosť a "tragický pocit života", čo si osvojil z diela Miguela de Unamuna. Z toho vyplýva jeho predstava sveta ako modelu kreacionizmu. Zaoberal sa aj protikladom anarchie a poriadku. Počas Slovenského štátu vydal protivojnové novely (Pach, 1943, Posol prichádza,1940) a zbierku noviel V úzkosti hľadania. V roku 1944 mu vyšla Panna zázračnica - príbeh múzy Annabelly, ktorý je Tatarkovou modifikáciou pohľadu na súdobú spoločnosť “lyrických bláznov”. Kľúčovým dielom, ktoré otočilo jeho pohľad na dobovú literatúru a politiku a tým jeho celkový tvorivý profil, bola dvojnovela Démon súhlasu,(1956). Dielo je alegorickou groteskou spochybňujúcou spoločenské vzťahy v socializme a etiku konania jeho protagonistov. Peter Karvaš (19201999) bol významný slovenský dramatik, prozaik a teoretik drámy. Uhoľným kameňom jeho tvorby je dráma. Po vymanení sa z osudu prenasledovaných v dobe slovenského fašizmu a povstania sa stal dramaturgom v Slovenskom rozhlase, na Novej Scéne a SND a kultúrnym atašé v Rumunsku. Diskusiu o socialistickom realizme a prehodnocovanie schematizmu ako neželaného javu spôsobil jeho román Pokolenie v útoku (1952) končiaci zmenou socialistického modelu SNP a nadväzujúci na román Toto pokolenie (1949)(nedokončenú trilógiu). Po pokuse o širší pohľad Karvaš vydáva satirické prózy Čert nespí (1954), Čertovo kopýtko (1957). Kariéru mu prerušila okupácia ČSSR v 1968, s ktorou odmietol súhlasiť. Pred 68. rokom napísal prózy Niet prístavov, Polohlasom, Toto pokolenie, S nami a proti nám, v ktorých realistickou metódou spracúval psychologické novely, historický sociálny román, reportáže a črty. Dobovú spoločenskú atmosféru zobrazoval v humoristicko - satirickom štýle. Písal nielen humoresky, ale aj knižky pre deti. V roku 1979 po vynútenej pauze mu vyšiel román o povstaní Noc v mojom meste. V 1968 vydal zbierky humoresiek Humoresky a iné kratochvíle,( I, II), Posledné humoresky a iné kratochvíle v 1989. V porevolučnom období 89-teho je zaujímavý jeho súbor causerií V úvozovkách, čo je zriedkavo sa vyskytujúci žáner v slovenskej literatúre. Písanie divadelných hier bola Karvašova celoživotná činnosť, ktorú začal v roku 1943 hrou Hanibal pred bránami”, pokračoval so Spolok piatich”, Meteor”, obidve 1945, Hra o básnikovi, 1946, Bašta, 1948 a najznámejšia dráma Polnočná omša 1959. Ako divadelný kritik písal teoretické diela Kapitoly o rozhlase, K základným otázkam súčasného divadla, Úvod do základných problémov našej drámy, všetko v 1984, v 1956 publikoval K niektorým otázkam našej drámy. Vydali mu reportáže z ciest po ZSSR a NDR. Význam jeho tvorby spočíva v oslobodení sa zo schematizmu hroziaceho poslušným, ktorí dodržiavali stanovený kánon socialistického realizmu.