cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
XX. zjazd Komunistickej strany Sovietskeho zväzu
Známym a prelomovým sa stal predovšetkým vystúpením Nikitu Chruščova, ktorý v posledný pracovný deň, 25. februára, na neverejnom rannom zasadnutí, predniesol prejav Kult osobnosti a jeho dôsledky. V ňom Chruščov poodhalil a odsúdil diktátorské praktiky svojho predchodcu J. V. Stalina. Vyjadril nový uhol pohľadu na nedávnu minulosť krajiny, uvádzajúc početné fakty o zločinoch od druhej polovice 30 -tych rokov do začiatku 50- tych rokov, z ktorých osobne obviňoval Stalin (napríklad vražda populárneho Sergeja Kirova v roku 1934). Správa tiež upozornila na problém nutnosti rehabilitácie straníckych a vojenských sovietskych vodcov, ktorí boli za Stalina perzekuovaní. Zjazd sa tak považuje za bod obratu, ktorým stalinizmus prestal byť oficiálnou politikou KSSZ a zároveň aj celého sovietskeho bloku, hoci opatrná destalinizácia prebiehala v rôznych oblastiach života a rôznych krajinách nerovnakou mierou a Albánsko dokonca nový sovietsky postoj označilo za revizionistický.
Odhalenie nezákonných praktík zo stalinského obdobia vyvolalo spočiatku medzi členmi Politbyra prejavy nesúhlasu a pohoršenie. Tieto praktiky totiž boli držané za diktátorovej vlády v tajnosti a preto sa členom Politbyra aj verejnosti zdali neuveriteľné. Niektoré hlasy žiadali dokonca odvolanie 1. tajomníka KSSZ Chruščova.
Samotný prejav sa napriek snahe o utajenie nakoniec dostal na verejnosť. Napriek utajeniu bola správa distribuovaná do vedeniu straníckych buniek v ZSSR a vo viacerých podnikoch boli do diskusie zapojení aj nestraníci (avšak bez znalosti správy, ktorá bola tajná a zakázaná rozširovať). Prerokovanie správy sa uskutočnilo aj v bunkách Komsomolu a správu dostali aj vedúci predstavitelia spriaznených krajín. Možno bolo zámerom, že správa sa neudržala dlho v tajnosti. Už v júni 1956 sa informácie o práve ocitli na titulke New York Times.
Správa vzbudila veľkú pozornosť po celom svete, jej preklady sa objavili v rôznych jazykoch, vrátane tých, ktoré sa šírili v nekomunistických kruhoch. V Sovietskom zväze bola úplná správa publikovaná až v roku 1989 v časopise Izvestija.
Lípa (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Lípa.
Marinha Grande
Marinha Grande môže byť v Portugalsku:
Gamilaraay
Gamilaraay môže byť:
Mužská štvorhra na Tata Open 2002
Mužská štvohra na Tata Open 2002 sa hrala ako súčasť Tata Open 2002 od 31. decembra 2001 do 7. januára 2002. Titul získal indický pár Maheš Bhupáthí, Leander Paes, ktorý vo finále porazil český pár Tomáš Cibulec, Ota Fukárek 5-7 6-2 7-5. Pre Paesa to bol 25. titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Bhupáthího 22. titul.
Klimo
Klimo môže byť:
Prameň mladosti
Prameň mladosti je obraz od Lucasa Cranacha staršieho.
Cranach bol pravdepodobne žiakom svojho otca Hansa. Na Cranachovu tvorbu malo vplyv najmä umenie alpských krajín a tiež dielo Albrechta Dürera. Inšpiráciu čerpal aj z talianskeho a holandského umenia, s ktorým sa zoznámil počas svojej cesty do Holandska v roku 1508. Námetom jeho obrazu Prameň mladosti je túžba po nesmrteľnosti a večnej mladosti. Základom myšlienky, ktorú tu Cranach vyjadruje svojou maľbou je mystická viera v očistnú a obnovujúca silu vody. Na obraze vidíme len staršie ženy. Tie sú privádzané k studni, nad ktorou panujú Venuša a Kupido. Z vody potom vystupujú tieto ženy ako mladé a krásne. Premena je dopriata iba ženám starým, tie sa potom po vystúpení z očistnej kúpele oddávajú zábave pri stolovaní, tanci a láske. Muži mládnu kontaktom s mladými ženami. Cranach túto tému mení celkom v duchu dobového dvorského vkusu na čisto svetské aspekty.
Jazyková kultúra
Jazyková kultúra (kultúra jazyka, kultúra reči , kultúra slova ) je vo východoeurópskej lingvistickej tradícii cieľavedomá činnosť smerujúca k zveľadeniu (kultivovaniu) spisovnej formy jazyka a jazykových prejavov v nej realizovaných.
Němčovice
Němčovice je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 140 obyvateľov, z toho 73 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,4 roka (muži 36,7 roka, ženy 34,0 roka).
Vlajka Salvádora
right|thumb|250px| Štátna vlajka Salvádoru Vlajka Salvádora má tri vodorovné pruhy, modrý, biely a modrý, čo sú farby vlajky niekdajších Spojených provincií Strednej Ameriky, ktoré existovali v rokoch 1823-1839 a ktorej členmi boli štáty Salvádor, Honduras, Guatemala, Kostarika a Nikaragua.
Modré pruhy symbolizujú vody Karibského mora a Tichý oceán, ktoré omývajú brehy týchto krajín, biela je farbou mieru a dorozumenia. Uprostred je umiestnený štátny znak Salvádoru, ktorý má za základ niekdajší znak zmienenej stredoamerickej federácie z roku 1823. Je to žlto lemovaný trojuholník (jeho strany predstavujú rovnosť, pravdu a právo). V ktorom sa na hraniciach vôd oceánov zdvíha z mora päť žltých vrchov symbolizujúcich jednotlivé členské krajiny federácie. Nad nimi je na palici vztýčená červená čiapka slobody, vychádzajúce slnko a dúha mieru. V lúčoch slnka je v opise text 15 DE SEPTIEMBRE DE 1821 (dátum oslobodenia od španielskej nadvlády), za trojuholníkom päť vlajok federácie, pod ním na bielej stuhe nápis DIOS, UNION, LIBERTAD (Boh, jednota, voľnosť) a všetko obopína vavrínový veniec previazaný dole modrou stuhou. Štrnásť časti venca odpovedá počtu salvádorských departementov. Okolo znaku je na vlajke žltý opis REPÚBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMERICA CENTRAL.
Vlajka sa používa od roku 1912 zo znakom. Používala sa však tiež už v rokoch 1823-1865 (bez znaku). Posledný vlajkový zákon je z roku 1972.
Černá jezírka
Černá jezírka sú súčasťou CHKO Jizerské hory a boli vyhlásené v roku 1960 ako prírodná rezervácia nachádzajúca sa v okrajovej časti Stredného Jizerského hrebeňa, na európskom rozvodí medzi Baltským a Severným morom. Sú veľmi významným vrchovinovým komplexom, ktorý leží v nadmorskej výške. Rezervácia sa rozkladá na území s veľkosťou 66,6 ha a ďalších 72,4 ha tvorí ochranné pásmo. V roku 2012 bola zapísaná pod názvom Horní Jizera do zoznamu rámsarských, medzinárodne významných mokradí. Dôvodom ochrany okrem výskytu rašelinísk je aj prítomnosť zvyškov klimaxových horských smrečín. V auguste 2013 bola prijatá vyhláška o rozšírení ochranného pásma prírodnej rezervácie.
Černá jezírka sú súčasťou štyroch rašelinísk: Velké Krásné louky, Malé Krásné louky a Tetřeví louky. Oblasť patrí do CHKO predovšetkým vďaka sústave rašelinísk a výskytu klimaxových horských smrečín. Ochranu zabezpečuje Správa CHKO Jizerské hory. Zaujímavosťou môže byť aj to, že tunajšia atmosféra učarovala aj Wenzel Franz Jägerovi, významnému jizerskému maliarovi. Takmer celú oblasť lemujú stromy vo fázach rozkladu, čo dodáva miestu veľmi zvláštnu atmosféru.
Toto územie bolo v 2. polovici 20. storočia postihnuté odumieraním značných plôch smrekových porastov. Vrchol tejto katastrofy nastal v 80. rokoch. Faktorov, ktorý toto spôsobili bolo veľa, avšak z tých najzávažnejších môžeme menovať: vysoké imisie oxidu siričitého (kyslé dažde), degradácia pôdy, škodcami. Riešením tejto situácie bol import nepôvodných druhov stromov-smrek pichľavý (Picea pungens). Zatiaľ to vyzerá, že sa oblasť vzmáha a z tejto krízy sa dostane.
Lokalita
Oblasť Černých jazierok sa nachádza blízko Rybích louček a spadá pod obec Kořenov, okres Jablonec nad Nisou. Veľmi blízko sa tiež rozkladá osada Jizerka a rezervácie Prales Jizera alebo Klečové louky. Pri tejto oblasti platí, že reliéf je prevažne rovinný, hoci sa nachádza v horách. Reliéf tiež zahŕňa ploché depresie pramenísk Krásného potoka a Příčné vody. Rašelina má v najsilnejších miestach hrúbku až štyroch metrov. Nachádza sa tu rad pseudokrasových javov ako je prepadanie rašeliny a pseudozávrty (pripomínajú klasické závrty, však nie sú na krasovom podloží).
thumb|Okolie Černých jazier
Ďalšie blízke prírodné rezervácie CHKO Jizerské hory sú napr .: PR Klečové louky, PR Černá hora alebo PR Ptačí kupy. Väčšia časť oblasti je takmer nedostupná vďaka zlému terénu, vedie tu povalový chodník, no iba na malom území.
Geológia
Z geologického hľadiska je to sústava rašelinísk, ktorú obklopujú rozmáčané a rozpadajúce sa smrečiny. Hrúbka rašeliny dosahuje 1,5-2 metre. Geologické podložie tvorí z veľkej časti porfyrický granit (svetlá hornina, zvyčajne tvorená živcom, veľké vyrastlice ). Geologickú lokalizáciu môžeme charakterizovať ako oblasť plytkej panvy, ktorá sa rozprestiera medzi Stredným Jizerským a Vlašskými hrebeňom nachádzajúca sa východne od Smědavy.
Flóra a fauna
Fauna a flóra sa tu nelíši príliš od ostatných horských vrchovísk. Hlavná súčasť vegetácie je tvorená podmáčanými a trstinovými smrečinami. Všeobecne tu platí, že vegetácia je tvorená predovšetkým mladými jedincami, väčšina porastu sa tu totiž nachádza v štádiu rozkladu. Celej oblasti dominuje bezlesná rašelinová lúka.
Flóra
Kvetena je tvorená cca 75 druhmi vyšších rastlín. Desať z nich patrí medzi druhy osobitne chránené. Medzi ne patrí blatnica močiarna, andromédka sivolistá, šucha čierna a ostrica barinná. Osem druhov je dokonca zaradených do červeného zoznamu. Patrí medzi ne breza karpatská, rebrovka rôznolistá, páperec trsnatý. Ako jediná oblasť v Jizerských horách tiež hostí ker rojovníka močiarneho. Ďalších zo zástupcov rastlinnej ríše môžeme menovať značné porasty borovice horskej, páperník pošvatý, rosičku okrúhlolistú, plavúň pučivý, zo stromov napríklad smrek. Jedľa sa už na území nevyskytuje. V oblasti bez mokradí sa nachádza v menšom množstve buk.
Zaujímavosťou je aj to, že tu prebiehal experiment s vysadením saracénie. Táto mäsožravá rastlina pochádza zo Severnej Ameriky a v lokalite bola nepôvodná. V roku 2010 bol pokus presunutý pod správu CHKO Jizerské hory.
Fauna
Fauna je domovom vzácnych a ohrozených druhov, ktoré sú viazané na oblasti rašelinísk. Ide predovšetkým o bezstavovce, konkrétne pavúky, vážky a chrobáky. Žije tu napr. tetrov hoľniak a stehlík čečetavý, ľabtuška lúčna, ktorá sa vyskytuje na rašelinových lúkach, a krivonos smrekový.
thumb|Černá jezírka
thumb|Okolie Černých jezer
Ochrana
Predmetom ochrany sú tu predovšetkým rašeliniská a klimaxové horské smrečiny. Hlavnou úlohou je obnova pôvodnej druhovej drevinnej skladby a stabilizácia lesného krytu. Vzhľadom k štatútu oblasti je tu obmedzený pohyb osôb, pretože PR Černá jezírka patrí do prvej zóny CHKO. Avšak je tu zrejmá snaha o zanechanie samovoľného procesu regenerácie. V oblasti nie sú patrné žiadne zásahy správcov. Vzhľadom k dlhodobému zlepšovaniu stavu v tejto oblasti nie sú zásahy potrebné. Avšak aj tu je výnimka, a tou je rojovník močiarny (Ledum palustre). Pri tomto druhu sa intenzívne študuje životaschopnosť populácie a podľa toho sa vykonávajú potrebné opatrenia na podporu. V histórii v oblasti značne trpela predovšetkým flóra a to kvôli emisiám. Dlhé roky tu bol ťažký priemysel a vypúšťal veľké množstvo splodín do ovzdušia, čo narušilo tunajšiu vegetáciu a väčšie množstvo stromov uhynulo. Po roku 1989 a zlepšení ovzdušia (filtre atď.) sa situácia neustále zlepšuje a smrečiny sa opäť vzmáhajú.
Berzieux
Berzieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antimachos (syn Thrasyanora)
Antimachos (Antimachos) je v gréckej mytológii syn Thrasyanora z rodu Heraklovcov.
Ladislav Gálik
Ladislav Gálik (* 6. august 1913, Timoradza – † 21. máj 2000, Banská Bystrica) bol slovenský neurológ.
Životopis
Neuropsychiatrický konziliár pre južnú časť Stredoslovenského kraja v Banskej Bystrici (19481950). Zakladateľ a primár neurologického odd. NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (19501979). Pod jeho vedením sa budovala ambulantná starostlivosť o neurologické ochorenia detského veku a priemyslová neurológia, zaviedli sa špeciálne metódy vyšetrovania EEG, EMG, a i. Organizovaním zjazdov a odbornou úrovňou nadobudlo odd. celoštátny význam. Publikoval v lekárskych časopisoch. Držiteľ medaily J.B. Gwotha, vyznamenania Zaslúžilý lekár a i.
Antimachos (syn Thrasyanora)
Antický autor Pausanias uvádza, že Antimachos bol otec Déifonta, ktorý bol jedným z vodcov Dórov, dobýjajúcich mykénsky Peloponéz. Hlavne zásluhou jeho vodcovských schopností si Dóri nakoniec podmanili Argos.
Kostra hornej končatiny
Kosti hornej končatiny (lat. ossa membri superioris) sú:
Zoznam článkov slnečnej sústavy/O
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 23 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ob
Oberon (mesiac) - Oblak - Oblasť M - Oblasť žiarivej rovnováhy - Observatórium Lomnický štít - Obývateľná základňa - Obývateľná zóna
oc
Oceán (astronómia)
od
Odvrátená strana Mesiaca
of
Ofélia (mesiac)
ok
Októbrové Arietidy
ol
Olympus Mons
om
Omega Capricornidy - Omega Scorpiidy - Omikron Centauridy
oo
Oortov mrak komét
op
Opportunity
or
Orion (kozmická loď) - Orionidy - Orogenéza - Orthosie (mesiac)
os
OSIRIS-REx
Epistemická logika
Epistemická logika alebo logika poznania je neklasická logika, ktorá sa zaoberá poznaním.
Epistemická logika rozpoznáva, že tvrdenia tvaru: majú systematické vlastnosti vhodné pre formálne skúmanie. Pomocou epistemickej logiky môžeme popísať a modelovať aj komplikované scenáre a situácie.
Zoja Anatolievna Kosmodemianská
Zoja Anatolievna Kosmodemianská (* 13. september 1923, Osino-Gaj, Tambovská oblasť, ZSSR – † 29. november 1941, Petriščevo, Moskovská oblasť) bola príslušníčka Červenej armády počas druhej svetovej vojny, ruskej národnosti. Ako člen prieskumno-diverznej skupiny štábu Západného frontu na jeseň 1941 prenikla do tyla nemeckých vojsk. (Sovietske oficiálne zdroje ju však neskôr považovali za partizánku.) Padla do nemeckého zajatia, bola kruto mučená a zavraždená. Ako prvej žene v krajine jej bol v priebehu druhej svetovej vojny udelený titul Hrdina Sovietskeho zväzu.
Život
Narodila sa 13. septembra 1923 v obci Osino-Gaj v Tambovskej oblasti v učiteľskej rodine. Jej starý otec bol pravoslávny kňaz, ktorého počas revolúcie v roku 1918 uniesli boľševici. Bol pravdepodobne mučený a utopený. Jeho telo bolo nájdené až na jar 1919.
V roku 1929 bola jej rodina deportovaná na Sibír, kvôli odporu jej rodičov voči násilnej kolektivizácii poľnohospodárstva. Žili v obci Šitkino pri rieke Biriuza v Tajšetskom rajóne Irkutskej oblasti. V roku 1933 bol jej otec popravený. Zoja vyrastala so svojim mladším bratom Alexandrom a matkou. V škole dosahovala výborné výsledky, bavila ju hlavne literatúra a dejiny. Plánovala pokračovať v štúdiu literatúry na vysokej škole. V roku 1938 vstúpila do mládežníckej komunistickej organizácie Komsomol. V roku 1940 prekonala meningitídu, z ktorej sa liečila v rehabilitačnom zariadení v meste Sokoľniki. Toho istého roku ukončila povinnú 9 ročnú školskú dochádzku.
Po vypuknutí vojny sa 31. októbra 1941 prihlásila so skupinou ďalších 200 komsomolcov ako dobrovoľníčka do sovietskych ozbrojených síl. Absolvovala krátky prieskumnícko-diverzný kurz a bola pridelená k špeciálnym jednotkám Západného frontu, ktorý bránil prístupy k Moskve v Mažajskom smere. Prakticky bez výcviku bola jej 9903. diverzná skupina 4. novembra nasadená v oblasti Volokolamska, kde jednotka uskutočnila diverznú akciu s cieľom zamínovania cesty. Veliteľmi oddielu o sile 20 ľudí boli P. S. Provorov (pod ktorého priame velenie spadala aj Zoja Kosmodemianská) a B. S. Krajnov.
V druhej polovici novembra v súlade s rozkazom hlavného stanu zo 17. 11. 1941 č. 428 dostala jednotka za úlohu narúšať nemecké zimné postavenia požiarmi v okupovaných obciach v zmysle taktiky spálenej zeme. Pri obci Golvkovo sa oddiel dostal do nemeckej paľby a utrpel ťažké straty, pričom časť oddielu sa roztratila. Velenie torza oddielu, v ktorom okrem Zoje Kosmodemianskej zostali iba Boris Krajnov a Vasilij Klubkov, prebral Krajnov.
27. novembra 1941 sa trojica pri útoku na Petriščino rozdelila, aby každý prenikol do inej časti obce. Diverzantom sa podarilo zapáliť zápalnými fľašami v obci Petriščevo 3 domy. Úlohou Kosmodemianskej bolo prestrihnúť telefónne káble, čo sa jej úspešne podarilo. Nemci pri požiari údajne prišli o 20 koní a budovu s rádiostanicou. Príslušníkom záškodníckeho oddielu sa však už viac nepodarilo spojiť. Krajnov, ktorý v mraze 10 hodín márne čakal svojich spolubojovníkov sa napokon sám vrátil k sovietskym jednotkám. Klubkov bol zajatý Nemcami. Zoja, ktorá zostala sama bola nasledujúceho dňa 28. novembra spozorovaná Nemcami zvoleným starostom Sviridovom a následne zajatá Nemcami a ruskými kolaborantami. Nemci mohli byť o prítomnosti ďalších diverzantov oboznámení výpoveďou zajatého Klubkova, avšak je rovnako možné, že jeho výpoveď bola vykonštruovaná neskorším vyšetrovateľom NKVD. Aj vzhľadom na to, že ju zajali bez výzbroje, odmietala sa k podpaľačstvu priznať a tvrdila mimo iného, že sa volá Táňa. Pri vypočúvaní bola 18 ročná Zoja Kosmodemianská nemeckými dôstojníkmi vyzlečená donaha a niekoľko hodín brutálne bitá opaskom a pálená ohorkami cigariet a zápalkami. Bez odevu bola prinútená chodiť bosá niekoľko hodín v tuhom mraze až do odpadnutia. Podľa neskoršej obhliadky jej mŕtveho tela jej pri mučení vytrhli nechty na viacerých prstoch. Nasledujúceho rána okolo 10:40 ju nacisti vyvliekli na ulicu, kde ju miestni obyvatelia, ktorým zapálila domy alebo úžitkové stavby zbili palicami. Pred smrťou Kosmodemianská odhodlane prehovorila k obyvateľom obce aj Nemcom. Následne bola obesená na vopred pripravenej šibenici. Na krku mala tabuľku v ruštine a nemčine s textom „podpaľač“ a „bandita“. Jej telo nechali Nemci na šibenici visieť v mraze celý mesiac. V tomto období prechádzalo obcou množstvo nemeckých jednotiek. Nemeckí vojaci jej telo zohavili nožmi a bodákmi a odrezali jej ľavý prsník. Po vojne sa zachovalo viacero fotografii jej popravy a jej mŕtveho tela, ktoré boli nájdené u zajatých a zabitých príslušníkov nemeckej 197. divízie Wehrmachtu.
Jej mladší brat Alexandr Anatolievič Kosmodemianskij bojoval počas vojny ako tankista. Padol necelý mesiac pred koncom vojny počas bojov vo Východnom Prusku. Za odvahu v boji bol tiež posmrtne vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu.
Ocenenie
Osud Zoje Kosmodemianskej sa stal známy vďaka článku Piotra Lidova v novinách Pravda 27. januára 1942. V tomto období však nebola identita zavraždenej príslušníčky odboja ešte známa. Príbeh vzbudil aj záujem Josifa Stalina, ktorý prikázal jej skutočnú identitu vypátrať. Príbeh mal v priebehu vojny veľký verejný ohlas. 16. februára 1942 jej bol za odvahu posmrtne udelený titul Hrdina Sovietskeho zväzu a Rad Lenina. Bola prvou ženou vyznamenanou týmto najvyšším vyznamenaním počas vojny. Pochovaná bola na Novodevičiom cintoríne v Moskve. Ešte v priebehu vojny (1944) bol o jej osude natočený film Leva Arnštama Zoja s hudbou Dmitrija Šostakoviča.
Po Zoji Kosmodemianskej sú pomenované ulice vo viacerých ruských mestách. V rodnej obci Osino-Gaj má od roku 1995 bustu. V obci Petriščevo, kde bola zajatá, mučená a popravená jej je venované v minulosti často navštevované múzeum. Jedna busta sa nachádza aj na stanici Moskovského metra - Partizanskaja.
Rozšírený Euklidov algoritmus
Rozšírený Euklidov algoritmus je algoritmus, ktorým je možné nájsť Bézoutovú rovnosť, čiže vyjadriť najväčší spoločný deliteľ (NSD) dvoch kladných celých čísel ich lineárnou kombináciou.
Príklad
Nech sú dané dve kladné celé čísla m a n a nech d je ich najväčší spoločný deliteľ, t.j. d = NSD(m,n). Pomocou Euklidovho algoritmu je možné zistiť, že NSD(196,34) = 2: kde i je iterácia,, , p_i je celočíselný podiel c_i/d_i, z_i je zvyšok po delení c_i/d_i, čiže platí , resp: a pre každé je
Úlohou Rozšíreného Euklidovho algoritmu je nájsť dvojicu celých čísel a a b, spĺňajúcu rovnosť 2=196a+34b.
Nájdenie Bézoutovej rovnosti spätným dosadzovaním
V uvedenom príklade platí:
Dosadením ľavej strany rovnosti (5) do rovnosti (4) dostaneme: a dosadením ľavej strany rovnosti (6) do rovnosti (7) dostaneme výsledok: t.j. jednu z možností, ako vyjadriť najväčší spoločný deliteľ dvoch čísel ich lineárnou kombináciou.
Odvodenie
Nech k je iterácia v Euklidovom algoritme, v ktorej bol nájdený najväčší spoločný deliteľ dvoch kladných celých čísel, čiže pre ktoré platí z_k = 0. Spätným dosadením vyjadríme najväčší spoločný deliteľ d ako lineárnu kombináciu c_i a d_i postupne pre každé, t.j:
Dosadením (2) a (3) do (9) dostaneme: a dosadením (1) do (10):
Porovnaním (11) a (9) dostávame výsledok:
Tiež platí: preto:
Formálny zápis
1. [Inicializácia premenných.] Priraďte i ← k, u ← 0, v ← 1.
2. [Ukončovacia podmienka.] Ak i = 0 tak koniec, pričom NSD(m,n) = m·u + n·v
3. [Výpočet u a v.] Priraďte u_new ← v, v_new ← u - p[i-1]·v.
4. [Ďalšia iterácia.] Priraďte i ← i-1, u ← u_new, v ← v_new. Vráťte sa do bodu 2.
Poznámka: Výpočet prebieha opačným smerom než výpočet NSD a okrem naposledy vypočítanej dvojice hodnôt u_i a v_i je potrebné mať k dispozícii aj všetky hodnoty p_i.
Odvodenie
Nech k je iterácia v Euklidovom algoritme, v ktorej bol nájdený najväčší spoločný deliteľ dvoch kladných celých čísel, čiže pre ktoré platí z_k = 0. Pre každé vyjadrime z_i ako lineárnu kombináciu čísel m a n, t.j. hľadáme dvojicu celých čísel a_i a b_i, pre ktoré platí
bude rovnosť (16) platiť aj pre ne a vzťahy (24), (25) je možné použiť aj na zistenie.
Formálny zápis
1. [Inicializácia premenných.] Priraďte c ← m, d ← n, a_old ← 1, b_old ← 0, a ← 0, b ← 1.
3. [Ukončovacia podmienka.] Ak z = 0 tak koniec, pričom NSD(m,n) = d = m·a + n·b
4. [Výpočet a a b.] Priraďte a_new ← a_old - a·p, b_new ← b_old - b·p.
5. [Redukcia.] Priraďte c ← d, d ← z, a_old ← a, a ← a_new, b_old ← b, b ← b_new. Vráťte sa do bodu 2.
Poznámka: Výpočet prebieha súčasne s výpočtom NSD pričom je potrebné mať k dispozícii aj dve posledné dvojice hodnôt a_i, b_i.
SystemRescue
SystemRescue je operačný systém pre x86 počítačovú platformu. Používa sa hlavne na opravu nebootovateľných alebo inak poškodených počítačových zariadení. SystemRescueCd nie je určené na používanie ako permanentný operačný systém. Spúšťa sa z Live CD alebo USB. Je založené na Linuxovej distribúcii Arch a bolo navrhnuté tímom pod vedením Francois Dupouxa.
Klíma (priezvisko)
Klíma je české priezvisko odvodené od mena Kliment. Najčastejšie je v mestách Praha, Brno, České Budějovice a Jihlava. Na Slovensku sa najviac vyskytuje v Bratislave.
Známi nositelia
Pozri v článku Klíma.
Jazyková komunikácia
Jazyková komunikácia je ústne alebo písomné sprostredkovanie informácií rečou. Podľa Voigta je komunikácia odovzdávanie informácie expedienta percipientovi, napríklad rozhovor dvoch ľudí, alebo čítanie novín.
Sainte-Engrâce
Sainte-Engrâce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka na Kosovom poli
náhľad|Pamätník na mieste bitky
Bitka na Kosovom poli bola bitka medzi Srbskom s jeho spojencami a Osmanskou ríšou. Odohrala sa 28. júna 1389 (podľa juliánskeho kalendára 15. júna 1389 na deň svätého Víta ) približne 5 kilometrov severozápadne od Prištiny. Osmanskí Turci v nej definitívne porazili Srbské cárstvo, ktoré sa dostalo na vyše 500 rokov pod Turecké jarmo. Dodnes je 28. jún (deň. sv. Víta v pravoslávnej cirkvi) pre Srbov pamätný ako deň nešťastia.
Na strane jednej sa tu stretli srbský knieža Lazar Hrebeljanović, knieža Vuk Branković a bosniansky kráľ Tvrtko I. Kotromanić, na strane druhej osmanský sultán Murad I., ktorého sprevádzali jeho synovia Jakub a Bajazid. Kresťanské jednotky boli posilnené radom pomocných oddielov z Albánska, Bulharska a Uhorska, Turkom asistovali ich vazali z podmanených krajín. Hoci výsledok bitky zostal nerozhodný (padli aj obaja vrchní velitelia), ďalšie činy uhorského a poľského kráľa Ľudovíta I. z Anjou znamenali oslabenie kresťanských spojencov, vďaka ktorým si Osmani upevnili svoje pozície na Balkáne, kde onedlho vyvrátili druhú bulharskú ríšu (definitívne v roku 1396).
Situácia pred bitkou
Rok 1371 bol pre balkánske krajiny do istej miery zlomový. Najprv vo februári zomrel bulharský cár Ivan Alexander, ktorý svoju ríšu už skôr rozdelil na niekoľko častí. 26. septembra potom utrpeli kresťanské vojská v bitke pri Čirmene (Černomenu na rieke Marica, asi 40 kilometrov západne od Adrianopolu) strašnú porážku od Turkov, aj keď boli kresťania v presile. Obaja vojvodcovia kresťanov, samozvaný srbský kráľ Vukašin (Valkašin, Samozvanec od 1366) a jeho brat, macedónsky despota Jovan (Ivan) Ugljesa, v bitke zahynuli. Niekoľko mesiacov po bitke (4. decembra) pri Čirmene zomrel srbský cár Štefan Uroš, posledný Nemanjićovec na srbskom tróne. Srbsko aj Bulharsko sa teda aj de iure rozpadli. Srbsko bolo vtedy úplne rozdrobené a v Byzancii začal zúriť boj medzi cisárom Ióannom V. (1341 - 1391) a jeho synom-uzurpátorom Andronikom IV. (13761379).
Murad vtedy posilnil svoje pozície v Európe - podrobil si pohraničných bejov a vyhlásil sa sultánom. Novopečený sultán tiež vtedy zasiahol v Byzantskej ríši a opäť dosadil na trón zosadeného cisára Ióanna V. a jeho druhorodeného syna Manuela (neskoršieho Manuela II.). V roku 1382 bola Osmanmi dobytá Sofia, roku 1383 Serrai a v roku 1386 prenikli do Bosny. Toho istého roku (1386) padla do osmanských rúk Larisa a Niš. . Tureckú ofenzívu sa snažilo zastaviť srbské knieža Lazar Hrebeljanović (1371 - 1389), najmocnejší muž srbského "štátu", ktorý sa s Osmanmi stretol v roku 1386/1387 v bitke pri Pločniku na rieke Toplica a za pomoci bosnianskeho kráľa Tvrtka I. Kotromanića (13531391, kráľom od 1377) ich porazil. Murada to však nezastrašilo a pokračoval v expanzii - ešte roku 1387 Osmani dobyli Berrhoiu a Solún. V lete toho istého roku bolo turecké vojsko porazené Vlatkom Vukovičom, vojvodcom bosnianskeho kráľa Tvrtka I. Táto prehra však podnietila sultána k vojenskému zásahu.
Bitka
Ani sultán Murad, a ani Srbi sa po dvoch nedávnych vojenských stretnutiach nechceli púšťať do drobných ťahaníc a šarvátok, skôr sa chystali k bitke, ktorá mala o osude tej či onej strany rozhodnúť. Ako kresťania, tak moslimovia (tiež ich kresťanskí vazali) sa snažili získať na svoju stranu čo najviac kniežat z regiónu. Do čela kresťanskej aliancie sa postavil vtedy najvýznamnejší muž Srbska, Lazar Hrebeljanović (*1329), ktorého manželka Milica pochádzala z najslávnejšieho srbského stredovekého rodu Nemanjićovcov; jej praprapradedom bol slávny Stefan Nemanja (11661196). Lazar bol síce najmocnejším srbským kniežaťom vtedajšej doby, ale jeho panstvo ani zďaleka nedosahovalo rozlohy Dušanovej „veľkosrbskej ríše“. Lazarovým mocným spojencom bol bosniansky kráľ Tvrtko, ktorý Lazarovi poslal vojvodcu Vlatka Vukoviča, víťaza od Bileća, i s vojskom. Ďalším Lazarovým spolubojovníkom bol manžel jeho dcéry Mary Vuk Branković, na území ktorého nakoniec došlo ku krvavému skríženiu zbraní. Potenciálna "vyššia moc" v balkánskom regióne - Byzantská ríša - bola už v úplnom rozvrate, pretože dynastia Palaiologovcov už úplne strácala centrálnu moc. Ďalší veľký štát - Uhorské kráľovstvo - sa tiež zatiaľ príliš nezapájalo do balkánskych pomerov.
Dátum 28. júna 1389 je jedným z najdôležitejších momentov srbských národných dejín. V utorok na sviatok svätého Víta sa spojenecké vojská Srbov, Bosniakov, Albáncov, Uhrov a Bulharov stretli s osmanským sultánom Muradom I. (13261389). Do rozhodujúcej bitky ich viedol najmocnejšie srbské knieža Lazar Hrebeljanović (13291389), ktorý velil srbskému vojsku, ktoré nieslo najväčšiu ťažobu tureckého náporu. Doteraz nie je celkom jasné, ako bitka prebiehala. Vo väčšine prameňov sa uvádza, že v predvečer bitky srbský bojovník Miloš Obilić smrteľne zranil tureckého sultána. Smrť vojvodcu obvykle ukončí celý konflikt, tentoraz však rozpútala búrku, ktorá nemala v stredoveku obdoby.
náhľad|[[Murad I.|Murad I. Hüdavendigar, sultán-mučeník.]] Nevlastný Muradov syn Bajazid I. zvaný Ildirim (13541403) sa do čela osmanskej armády postavil skôr, než v tureckých radoch vypukla panika. Hoci Srbi začali mať prevahu, náhlym útokom na srdce srbského vojska súboj rozhodol v prospech polmesiaca. Jeho najväčší protivník Lazar padol do jeho rúk a nad Muradovou mŕtvolou prišiel o hlavu. Podľa srbského patriarchu Danila III. radšej zvolil smrť, než aby žil v hanbe. Po kosovskej bitke sa veľmi rýchlo rozšíril kult svätého Lazara a dodnes patrí medzi hlavných srbských kresťanských svätcov a mučeníkov.
Dôsledky
Dôsledky srbskej porážky nadobudli ďalekosiahlych rozmerov. Turci nekompromisne vyhladili všetku srbskú šľachtu a územie ležiace medzi Dunajom, Sávou, Drinou a Timokom sa dostalo do ich vazalskej závislosti. Osmanskej ríši sa tak otvorila brána na Balkánsky polostrov, čím bol na stovky rokov ovplyvnený osud nielen porazených, ale aj podstatnej časti Európy.
Hoci Srbi utrpeli porážku, pripomínajú si bitku ako svoje víťazstvo. Smrť ich najväčších hrdinov, svätcov a mučeníkov je oslavovaná v rade mýtov i ľudových spevov. Každoročne si potom pripomínajú veľkosť Srbskej ríše a sviatok svätého Víta považujú za deň, kedy si pravoverné vojsko zvolilo prijatie do kráľovstva nebeského pred pozemským víťazstvom. Od tejto chvíle sa pokladajú za nebeský národ.
Poznámky
<references group="pozn." />
Kľúčna kosť
thumb|Ľavá kľúčna kosť - pohľad zhora thumb|Ľavá kľúčna kosť - pohľad zdola
Kľúčna kosť (lat. clavicula) patrí medzi kosti hornej končatiny. Je to stredne veľká kosť, dlhá 12 až 16 centimetrov. Je mierne dvakrát zahnutá do tvaru písmena S. Spája lopatku a hrudnú kosť. Spolu s lopatkou tvorí pletenec hornej končatiny.
Anatómia
Rozlišujeme na nej telo, hrudný koniec a nadpažkový koniec. Telo (corpus claviculae) má na svojej spodnej strane pomerne veľký vyživovací otvor (foramen nutricium). Blízko hrudného konca je otlačok rebrovo-kľúčneho väzu (impressio ligamenti costoclavicularis). Pri nadpažkovom konci je zobákovitá drsnatina (tuberositas coracoidea), ktorú tvoria kužeľovitý hrbček (tuberculum conoideum) a lichobežníkovitá čiara (linea trapezoidea), ktorá je na zadnom obvode kosti. Na tieto miesta sa upína zobákovito-kľúčny väz (ligamentum coracoclaviculare) a snopce lichobežníkového svalu (musculus trapezius). Hrudný koniec (vnútorný, extremitas sternalis) je zosilnená časť kosti, na ktorej je kĺbová plôška (facies articularis sternalis) pre spojenie s rukoväťou hrudnej kosti (manubrium sterni). Nadpažkový koniec (vonkajší, extremitas acromialis) je zosilnená koncová časť, tenšia ako hrudný koniec, spája sa so zobákovitým výbežkom lopatky svojou kĺbnou plôškou (facies articularis acromialis).
Choroby
Vrodené chýbanie kľúčnej kosti je často spojené s poruchou vývinu lebky a zubov. Táto vývinová porucha sa nazýva kleido-kraniálna dysplázia (lek. dysplasis cleidocranialis alebo dysostosis cleidocranialis). Je to komplexná dedičná osteochondrodysplázia, charakteristická jednostrannou alebo obojstrannou apláziou kľúčnych kostí. Postihnutý jedinec priblíži ramena pred hrudníkom až k strednej čiare. Do obrazu patrí rázštep symfýzy bez diastázy, coxa vara, brachydaktýlia na rukách a nohách, anomália osifikácie lebky (rozostup šípového švu). Abnormálny počet ossa Wormiana v švoch lebky dáva krytu lebky mapovitý vzhľad. Švy zostávajú do vysokého veku.
Cigla
Cigla (, do roku 1927 Cigľa) je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Dejiny
Obec bola založená na dedičnom nájme pôdy. Prvé písomné zmienky o obci sú z roku 1427 ako Cekla, neskôr ako Czygla (1492). V roku 1427 mala Cigla 44 port (brán – v stredoveku, kedysi daňový základ na výpočet dane, daňová jednotka). Bola súčasťou panstva Makovica, v 16. storočí obcou disponovali Serediovci, v 19. storočí obec ovládali Batekovci.
V 15. storočí po agresívnych vpádoch poľských vojsk a v roku 1711 útekom poddaných obec bola vyľudnená.
V roku 1787 mala obec 40 domov a 229 obyvateľov, v roku 1828 bol zaznamenaná vzostup, mala 43 domov a 322 obyvateľov.
Dedinčania spravidla pracovali v poľnohospodárstve a v lesoch. V priebehu 1. svetovej vojny v roku 1914/5 bola značná časť obce vypálená. V rokoch 1921 – 1930 bola postavená píla, v rokoch 1912 – 26 mlyn, v rokoch 1925 – 30 stupy (primitívne strojové zariadenie skladajúce sa z viacerých veľkých stúp, používané na drvenie tvrdých hmôt (rudy, kameňa, kôry, semena) alebo na ubíjanie vlny pri domácej výrobe hrubého súkna). Časť obyvateľstva pracovala v priemyselných podnikoch východného Slovenska.
Erb
V červenom štíte pod zlatou, z horného okraja štítu vyrastajúcou dvojradovou šindľovou strechou dvaja striebroodetí muži, pravý obrátený, kladúci na vysoký zlatý stôl zlatú tehlu, ľavý sklonený, naberajúci zlatú hlinu zo zlatej, z ľavého dolného okraja štítu vyrastajúcej kopy.
Terajší erb bol prijatý uznesením obecného zastupiteľstva 30. novembra 2004, č. OZ – 2/2004 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou C – 122/2005.
Zamestnanecky a hovoriaci motív upozorňujúci na ručnú výrobu tehál v obci podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1787. Autormi erbu sú Peter Kónya a Leon Sokolovský.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z šiestich pozdĺžnych pruhov vo farbách červenej (2/8), žltej (1/8), bielej (1/8), červenej (2/8), žltej (1/8) a bielej (1/8). Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zostrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
V obci sa v roku 1995 nachádzali najčastejšie tieto priezviská:
Bilas; Bodrucký; Čema; Dzubaj; Ferenc; Hudák; Jačanin; Kľoc; Kučeravý; Lastivka; Leško; Kľoc; Ovšanik; Pavlík; Petranin; Petruš; Polak; Poľak; Regrút; Sidorová; Šepitka; Škorčík; Štefančík; Tkač; Tkáč; Vaškanin;
Názov
Vývin názvu obce
2012 Guo Shou-Jing
2012 Guo Shou-Jing je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 9. októbra 1964.
Bédarieux
Bédarieux môže byť:
Tata Open 2003
Tata Open 2003 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 30. decembra 2002 do 6. januára 2003 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v meste Chennai. Titul v dvojhre získal Paradorn Srichaphan z Thajska, ktorý vo finále porazil slovenského reprezentanta Karola Kučeru. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Julian Knowle, Michael Kohlmann, ktorí vo finále porazili český pár František Čermák, Leoš Friedl. Pre Knowlea to bol tretí titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Kohlmana druhý.
Dvojhra mužov
🇹🇭 Paradorn Srichaphan vs. 🇸🇰 Karol Kučera 6-3 6-1
Štvorhra mužov
🇦🇹 Julian Knowle / 🇩🇪 Michael Kohlmann vs. 🇨🇿 František Čermák / 🇨🇿 Leoš Friedl 7-6(1) 7-6(3)
BlackBerry
BlackBerry je séria mobilných a smartfónových zariadení vyvíjaných kanadskou firmou Research In Motion (RIM). Obsahuje typické smartfónové aplikácie (adresová knižka, kalendár, atď), ale umožňuje aj posielať a prijímať e-mailové správy. Prvý model BlackBerry bol uvedený v roku 1999.
Ľudovít Galka
Ľudovít Gálka (* 1. december 1919, Nemescsó - † 30. máj 1979, Bratislava) bol slovenský redaktor a dramaturg.
Životopis
Pôvodne typograf. Dramatizátor krátkych prozaických predlôh a upravovateľ divadelných hier, dramaturg Čs. rozhlasu v Bratislave (1950-1953). Redaktor denníka Práca v Banskej Bystrici (1954-1961); pracovník Stredoslovenských tlačiarní v Banskej Bystrici (1961-1965).
Jean Cocteau
Jean Cocteau celým menom Jean Maurice Eugène Clément Cocteau (* 5. júl 1889, Maisons-Laffitte, Francúzsko – † 11. október 1963, Milly-la-Forêt) bol francúzsky básnik, grafik a filmár, dlhoročný partner francúzskeho populárneho herca menom Jean Marais.
Blaurackenflügel
Mladý Dürer sa sprvu učil zlatníckemu umeniu, až neskôr sa venoval maliarstvu. Intenzívne študoval poňatie farieb a priestoru, najvýraznejšie ho inšpirovali Andrea Mantegna a Belliniovci. Tvorba Albrechta Dürera vytvorila základ pre vývoj vrcholnej renesancie v Nemecku. Obraz Blaurackenflügel je Dürerovým triumfom nielen v zaobchádzaní s farbami, ale hlavne v práci s čiernou a bielou. Ukazuje Dürerovu schopnosť presného vyjadrenia detailu, jeho umenie zobraziť prírodu veľmi realisticky, ako odpoveď na kolorizmus.
Klima (priezvisko)
Klima je slovenské priezvisko odvodené od mena Kliment. Najčastejšie je v Košiciach a Tušickej Novej Vsie (okres Michalovce).
CopyCamp
Partneri a organizačné zázemie
Strategickými (generálnymi) partnermi sú Trust pre občiansku spoločnosť v strednej a východnej Európe, Google, Samsung Electronics a Stowarzyszenie Autorów ZAiKS. Medzi ďalších partnerov, ktorí podporovali prvé tri ročníky konferencie, patrili: Coalition for Open Education, Kronenberg Foundation, Copyright for Creativity a National Audiovisual Institute. CopyCamp sa každoročne organizuje pod čestným patronátom Ministerstva správy a digitalizácie a za akademickej podpory ICM. Tretí ročník konferencie CopyCamp bol spolufinancovaný Medzinárodným Vyšehradským fondom, pričom partnerom zo Slovenska bola Právnická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave.
Ročníky
náhľad|CopyCamp 2013 Prednášajúcimi na prvom ročníku konferencie organizovanej v roku 2012 v kine Kultura, boli okrem iných: Nina Paley, Jan Błeszyński, Lidia Geringer de Oedenberg, Michał Kwiatkowski, Jarosław Lipszyc, Alek Tarkowski, Elżbieta Traple, Hieronim Wrona and Paweł Zalewski.
V roku 2013 sa konferencia uskutočnila 1. októbra v kine Muranów, za prítomnosti špeciálneho hosťa Eben Moglena. Okrem iných sa konferencie aktívne zúčastnili aj Edwin Bendyk, Barbara Fatyga a Wojciech Orliński.
CopyCamp 2014 sa realizoval v dňoch 6.-7. novembra 2014 v kine Praha vo Varšave, za účasti dvoch hlavných rečníkov: Cory Doctorow and Birgitta Jónsdóttir. Popri nich vystúpili na podujatí aj osobnosti ako: Michał Boni, Lucie Guibault, Novika, Yngve Slettholm, Piotr Waglowski, Attila Szervác and Michał Wiśniewski a ďalší. Slovenským zástupcom na podujatí bola Zuzana Adamová, riaditeľka Ústavu práva duševného vlastníctva z Právnickej fakulty Trnavskej univerzity v Trnave a projektová vedúca Creative Commons Slovensko. Na treťom ročníku CopyCamp bola venovaná osobitná pozornosť perspektíve krajín Vyšehradskej skupiny (V4).
Nevid
Nevid je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 175 obyvateľov, z toho 82 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 40,7 roka, ženy 39,0 roka).
Druhý list Solúnčanom
Druhý list Solúnčanom (iné názvy: Druhý list apoštola Pavla Tesalonickým, Druhý list Tesaloničanom, Druhý list Solúnskym; skratka 2 Sol alebo 2Tes) je kniha Nového zákona Biblie.
Autorstvo sa pripisuje Pavlovi okolo roku 50 po Kr., ktorý bol adresovaný do zboru v Solúne (Thessaloniki). Niektorí biblisti kvôli odlišnostiam medzi Prvým a Druhým listom Solúnčanom popierajú Pavlovo autorstvo listu avšak forma a obsah je v súlade s jeho ostatnými listami. Väčšina biblistov tvrdí že oba listy solúnčanom napísal Pavol. Iný zdroj uvádza: „Autorstvo a datácia 2. listu Solúnčanom sú ešte stále predmetom sporu. Zástanci Pavlovho autorstva musia napísanie datovať do blízkosti 1. listu Solúnčanom, pričom sa niekedy predpokladá obrátené poradie (2 Sol1 Sol). Pretože však ide o deuteropavlovský list vznikol 2. list Solúnčanom až po Pavlovej smrti.“ Pravdepodobne ku koncu 1. storočia.
Obsah
Prvý list Solúnčanom, ktorý poslal Pavol si v zbore mylne vyložili. Pavol sa časom dozvedel o ich nesprávnom pochopení a očakávaní Kristovho príchodu, ako by mal nastať už v čo najkratšom čase. Preto v 2.liste opravuje názory Solúnčanov.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/M
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 101 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ma
Mab (mesiac) - Maďarská rodina (astronómia) - Magellan - Magnetická búrka - Magnetická otočka - Magnetické pole Zeme - Magnetosféra - Malé teleso slnečnej sústavy - Malé vnútorné mesiace - Manicouagan - MarCO Mars Cube One - Margaret (mesiac) - Mariner 1 - Mariner 10 - Mariner 2 - Mariner 3 - Mariner 4 - Mariner 5 - Mariner 6 - Mariner 7 - Mariner 8 - Mariner 9 - Mars - Mars 1 - Mars 1969A - Mars 1969B - Mars 2 - Mars 2020 - Mars 2MV-3 No.1 - Mars 2MV-4 No.1 - Mars 3 - Mars 4 - Mars 5 - Mars 6 - Mars 7 - Mars 96 - Mars Astrobiology Explorer-Cacher - Mars Climate Orbiter - Mars Exploration Rover - Mars Express - Mars Global Surveyor - Mars križujúce asteroidy - Mars Observer - Mars Odyssey - Mars Pathfinder - Mars Polar Lander - Mars Reconnaissance Orbiter - Mars Sample Return - Mars Science Laboratory - Marsnik 1 - Marsnik 2 - Marsovský rover - MAVEN - Maxwell Montes
Druhý list Solúnčanom
Obsah
Ako znamenia pre druhým príchodom Ježiša Krista spomína odpadnutie od viery, príchod antikrista a jeho posadenie sa v chráme Božom, odstránenie toho, čo zadržiava jeho úplné zjavenie a napokon príchod Pána, ktorý antikrista zahubí.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/M
me
Medzinárodná štandardná atmosféra - Medziplanetárna hmota - Medziplanetárne magnetické pole - Medziplanetárne prostredie - Medziplanetárny plyn - Medziplanetárny prach - Megaclite (mesiac) - Meridiani Planum - Merkúr - Mesačná sonda - Mesačné more - Mesiac - Mesiac (astrológia) - Mesiac (družica) - Mesiac (mytológia) - Mesiac planétky - Mesiac v umení a literatúre - Mesiace Jupitera - Mesiace Marsu - Mesiace Neptúna - Mesiace Pluta - Mesiace Saturna - Mesiace Urána - MESSENGER - Meteor - Meteorický roj - Meteorit - Meteoroid - Methone (mesiac) - Metis (mesiac) - Metónov cyklus - Mezopauza - Mezosféra
Druhý list Solúnčanom
Obsah
Štruktúra listu je nasledujúca:
Zoznam článkov slnečnej sústavy/M
mi
Mierne pásmo - Miestny štandard pokoja - Michael Collins (astronaut) - Mikrometeoroid - Mimas (mesiac) - Miranda (mesiac)
mí
Mí Virginidy
mn
Mneme (mesiac)
mo
Mobile Launcher Platform - Monocerotidy - Moravské pole - More jasu - Motýľkový diagram
mu
Mundilfari (mesiac)
Nintendo DS
Nintendo DS (často označovaná iba ako DS) je prenosná herná konzola vyrobená firmou Nintendo. V roku 2004 bola uvedená na japonský a americký trh, v roku 2005 aj na aústrálsky a európsky trh. Konkurentom bola konzola PlayStation Portable spoločnosti Sony. Ide o doteraz najpredávanejšiu konzolu od Nintenda, s 154 miliónmi predaných kusov.
Svojím vyklápacím dizajnom s dvoma displejmi pripomínala niektoré Game & Watch konzoly z 80. rokov 20. storočia, avšak najväčšou novinkou a lákadlom bola dotyková funkcionalita spodného displeja. DS je skratka slovného spojenia Dual Screen, zvýrazňujúca dva displeje ako hlavný znak konzoly.
Bédarieux (kantón)
Bedarieux je francúzsky kantón v obvode Béziers v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho 9 obcí.
Nintendo DS
Nintendo DS bolo na začiatku svojho životného cyklu označovaná za takzvaný "tretí pilier", ktorý mal údajne existovať po boku stolnej konzoly Nintendo GameCube a predchádzajúcej série prenosných konzol Game Boy Advance, ktorú nemal nahradiť, avšak kvôli svojej veľkej popularite a finančnému úspechu sa tak nakoniec stalo.
Hardvér
Systém disponuje integrovaným mikrofónom, podporou 802.11 Wi-Fi a dvoma slotmi pre kartidže s hrami - jeden pre DS hry a druhý pre Game Boy Advance hry, s ktorými je konzola spätne kompatibilná.
Softvér
Narodziel od predchádzajúcih prenosných konzol od Nintenda malo DS komplexnejší firmvér so zabudovanými, jednoduchými aplikáciami. Po zapnutí konzoly mal hráč na výber viacero možností: spustiť DS hru, GBA hru, PictoChat aplikáciu, alebo zdieľanie demoverzií hier cez Download Play službu. Dostupné boli aj hodiny a budík. V nastaveniach konzoly bolo možné zadať svoje meno a obľúbenú farbu: tieto informácie sa využívali v niektorých hrách.
PictoChat
Každá DS konzola mala v sebe zabudovanú četovaciu aplikáciu PictoChat, ktorá umožňovala posielanie textových, ale aj kreslených správ po bezdrôtovej sieti medzi 2 až 16 užívateľmi.
Download Play
Download Play je zabudovaná služba, pomocou ktorej môžu hráči medzi sebou po bezdrôtovej sieti zdieľať demo verzie svojich plných hier (aj s podporou režimu hry pre viacerých hráčov), alebo môžu demo verzie sťahovať aj cez konzolu Wii. Všetky takto stiahnuté demo verzie sa z konzoly automaticky vymažú po jej vypnutí.
Slávnostná omša
náhľad|Slávnostná pontifikálna omša s diakonom podľa súčasnej liturgie (Filipíny, 2022) náhľad|Slávnostná omša podľa predkoncilovej liturgie (Paríž, 2013) náhľad|Slávnostná omša podľa predkoncilovej liturgie (Praha, 2021)
Slávnostná (svätá) omša (iné názvy: missa solemnis, staršie slávna (svätá) omša; ) je v niektorých cirkvách, hlavne rímskokatolíckej, označenie omše slávenej zvláštnym slávnostným spôsobom, pričom väčšina liturgických textov sa spieva a zvyčajne sa používať kadidlo. Obvyklé sú na slávnosti a pri mimoriadnych slávnostných príležitostiach. Druhmi slávnostnej omše sú aj pontifikálna omša, ak je hlavným celebrantom biskup, prípadne aj pápežská omša, ak je celebrantom pápež.
Pred reformou II. vatikánskeho koncilu ( – 1970)
V rímskej liturgii spred roku 1970 má termín missa solemnis presne definovaný význam: ide o úplnú, neskrátenú formu omšovej liturgie, na ktorej sa okrem predsedajúceho (biskupa či kňaza) zúčastňujú ďalší dvaja duchovní, diakon a subdiakon. Navyše sa používa kadidlo a liturgické texty sa spievajú. Missa solemnis sa tu chápe ako plnohodnotná forma omše a ostatné dve prípustné formy ako jej zjednodušenia.
Aj keď rubriky pre slávnostnú omšu existovali už v predošlých vydaniach Rímskeho misála, presnú definíciu pojmu missa solemnis priniesol až prepracovaný kódex rubrík vydaný Jánom XXIII. v roku 1960. Ten definuje dva druhy omše: so spevom (Missa cum cantu) a čítanú (Missa lecta), pričom omšu so spevom delí ďalej na slávnostnú (Missa solemnis), ak pri nej posluhujú diakon a subdiakon, a spievanú (Missa cantata), ak ju kňaz slávi bez nich. Ako poddruh slávnostnej omše sa na tomže mieste definuje aj pontifikálna omša (Missa pontificalis), ak ju slávi biskup alebo iný kňaz s povolením na používanie pontifikálií.