cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltijsk
Baltijsk (, do roku 1946, , , ) je mesto v Kaliningradskej oblasti Ruskej federácie. Baltijsk je najzápadnejšie položené ruské sídlo a zároveň významný prístav na Baltskom mori.
Leží na sever od Baltského prielivu, ktorý oddeľuje Visliansku kosu od Sambijského polostrova. Nachádza sa približne 60 kilometrov od Kaliningradu. V roku 2017 sa počet obyvateľov mesta odhadoval na niečo vyše 33-tisíc.
Kozmos 496
Kozmos 496 bola bezpilotná skúška upravenej kozmickej lode Sojuz vykonaná v roku 1972. Počas letu nedošlo ku kontaktu so žiadnou inou stanicou. Po katastrofe Sojuzu 11 bola loď vybavená len dvoma sedadlami. Tretie sedadlo bolo odstránené, aby sa do kabíny vošli dvaja kozmonauti oblečení v skafandroch.
Kozmos 1074
náhľad|Kozmická loď Sojuz-T Kozmos 1074 bol sovietsky bezpilotný dlhotrvajúci skúšobný let prototypu transportnej kozmickej lode Sojuz-T.
Let začal 31. januára 1979, loď ukončila svoju činnosť na obežnej dráhe 1. apríla toho istého roku, keď úspešne pristála. Kozmická loď bola katalogizovaná v systéme COSPAR pod označením 1979-008A.
Konštrukcia
Kozmická loď sa skladala z obytnej sekcie, prístrojovej sekcie a návratového modulu. Celková dĺžka lode bola 6,98 m a najväčší priemer 2,72 m. Na povrchu boli umiestnené panely slnečných batérií a radiátory chladenia.
Sojuz 20
Priebeh letu
Po rade letov Sojuzov s posádkou bola na obežnú dráhu vyslaná loď bez posádky. Štart bol vykonaný z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane s pomocou rakety Sojuz. Loď sa dostala na dráhu 177 - 251 km nad povrchom Zeme, potom boli vykonané pokynom zo Zeme korekcie dráhy na vyššiu s parametrom 342 - 350 km. S pomocou automatiky sa pripojila k orbitálnej stanici Saľut 4, kde v tú dobu už žiadna posádka nepracovala. V kabíne lode bolo veľa drobných biologických objektov, mušky, korytnačky, rastliny. Po 91 dňoch letu sa loď na príkaz riadiaceho strediska na Zemi odpojila a dňa 16. februára 1976 jej kabína na padákoch pristála na území ZSSR. U orbitálnej stanice Saľut 4 to bola posledná pripojená loď, rok po jej odlete stanica zanikla.
Jozef Štámec
Životopis
Narodil v Sebechleboch v robotnícko – roľníckej rodine Jozefa Štámeca a Márie, rod. Vachalíkovej. Ľudovú školu absolvoval v rokoch 1928 až 1935 v rodnej obci. V roku 1945 dokončil zmaturoval na Štátnom gymnáziu v Trnave. V rokoch 1945 až 1950 študoval teológiu v saleziánskom teologickom inštitúte v Sv. Kríži nad Hronom. Po rozpustení rehole v roku 1950 bol internovaný v sústreďovacom tábora v Podolínci a v Báči. Za kňaza ho tajne vysvätil biskup Pavol Hnilica 25. februára 1951 v Bratislave.
Dňa 19. januára 1956 ho zatkli členovia ŠTB Banská Bystrica a umiestnili do vyšetrovacej väzby. Dňa 2. júla 1956 ho Krajský súd v Banskej Bystrici odsúdil za ilegálnu protištátnu činnosť na 18 mesiacov nepodmienečne.
Po odchode do dôchodku v roku 1984 mu bolo umožnené pracovať vo verejnej kňazskej službe ako pomocnému duchovnému vo Zvolene.
Zomrel v Sebechleboch po dlhej a ťažkej chorobe dňa 31. decembra 1996.
Založenie sekulárneho inštitútu VDB (dobrovoľníčky dona Bosca) na Slovensku
24. mája 1965 štyri dievčatá sa po púti do Šaštína rozhodli žiť životom sekulárneho inštitútu VDB. Jozef Štámec sa zúčastnil na tvorbe prvých stanov vo Vile Grazii saleziánskymi odborníkmi, najmä z PASu. V roku 1977 sa zúčastnil ako pozorovateľ GZ, kde mal možnosť sledovať práce na tvorbe stanov, ktoré si už vytvárali VDB. Inštitút sa rozširoval, z nitrianskej skupiny sa oddelila bratislavská skupina a z mikulášskej žilinská skupina. Jeho podporovateľom bol nový inšpektor don Dermek. V roku 1967 sa VDB rozšíril aj do Česka, v roku 1972 do Poľska. Dôležitým medzníkom v činnosti VDB bolo oficiálne zriadenie oblasti česko-slovensko-poľskej na Veľkú noc v roku 1974. Dekrét priniesol kardinál Štěpán Trochta. Jozef Štámec bola až do roku 1995 oblastným asistentom.
Fats Domino
Fats Domino, rodným menom Antoine Dominique Domino Jr. (* 26. február 1928, New Orleans, Louisiana, USA† 24. október 2017, Harvey ) bol americký R&B, rokenrolový pianista a spevák, jeden z pionierov rokenrolu, predal viac ako 65 miliónov platní.
Podľa jeho piesne „The Big Beat“ je pomenovaný československý hudobný žáner bigbít.
V rokoch 1955 až 1960 mal 11 piesní v Top 10. Počas svojej kariéry mal 35 titulov v U.S. Billboard Top 40, a päť jeho piesní pred rokom 1955 získalo zlatú platňu. Jeho hudobný štýl sa zakladal na tradičnom rhythm and blues sprevádzanom saxofónmi, basom, klavírom, elektrickou gitarou a bubnami.
Jeho pokora a plachosť môže byť jedným z dôvodov prečo nebol jeho prínos žánru dostatočne docenený.
V roku 1986 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. V októbri 2007 bol uvedený do Louisiana Music Hall of Fame.
Rainer Weiss
Rainer Weiss (* 29. september 1932, Berlín, Nemecko) je americký fyzik nemeckého pôvodu. Pôsobí ako emeritný profesor fyziky na Massachusetts Institute of Technology.
Jeho najznámejšou prácou je vynález laserovej interferenčnej techniky, ktorá je základom projektu LIGO. Pôsobil aj ako predseda vedeckej pracovnej skupiny sondy COBE.
Životopis
Narodil sa v Berlíne v Nemecku. Jeho otec Frederick A. Weiss, neurológ a psychoanalytik, bol Žid a aktívny člen komunistickej strany. Matka, Gertruda Loesnerová, herečka, bola kresťanka.
Jeho rodina sa na úteku pred nacistickou vládou presťahovala najprv do Prahy a potom v roku 1938 do USA. Mladosť strávil v New Yorku, kde navštevoval Kolumbijské gymnázium. Študoval na Massachusetts Institute of Technology, kde v roku 1955 získal bakalársky titul a v roku 1962 doktorát pod vedením Jerrolda Zachariasa. V rokoch 1960 – 1962 učil na Tuftsovej univerzite, potom pracoval dva roky ako postgraduálny študent na Princeton University, aby sa následne v roku 1964 znovu vrátil na Massachusetts Institute of Technology.
Vedecká kariéra
Bol pri začiatku dvoch fyzikálnych odborov, ktoré doviedol až k prvým výsledkom. Išlo o pozorovanie vlastností reliktného žiarenia a interferometrické pozorovanie gravitačných vĺn.
Robil priekopnícke meranie spektra reliktného žiarenia v mikrovlnnom spektre a následne sa stal spoluzakladateľom a vedeckým poradcom NASA projektu sondy COBE. Za túto prácu získal John C. Mather a tím sondy COBE Gruberovu cenu za kozmológiu.
Ďalej navrhol techniku ​​interferometrickej detekcie gravitačných vĺn a spoluzaložil projekt LIGO, ktorý mal za cieľ gravitačné vlny detegovať. Za túto činnosť získal spoločne s Ronaldom Dreverom v roku 2007 Einsteinovu cenu.
Vo februári 2016 bolo na tlačovej konferencii oznámené prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn zo septembra 2015. Za toto pozorovanie dostali Rainer Weiss, Ronald Drever a Kip Thorne, zakladatelia projektu LIGO, niekoľko ocenení, najmä Fundamental Physics Prize, Gruberovu cenu za kozmológiu a Kavli Prize za astrofyziku. V roku 2017 Rainer Weiss, Barry Barish a Kip Thorne dostali Nobelovu cenu za fyziku.
Martha Chasová
Martha Cowles Chasová (* 30. november 1927, Cleveland Heights, Ohio, USA † 8. august 2003, Lorain) bola americká genetička, členka tímu, ktorý v roku 1952 experimentálne dokázal, že DNA je nositeľkou genetickej informácie.
Životopis
Narodila sa v Clevelande v Ohiu. V roku 1950 získala bakalársky titul na College of Woodster a v roku 1964 titul PhD. na University of Southern California.
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2017
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2017 boli v poradí 11. majstrovstvá sveta vo florbale žien, ktoré organizovala Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa od 1. do 9. decembra 2017 v Bratislave, na Slovensku, za účasti 16 tímov.
Kvalifikácia
Turnaja sa zúčastnilo 16 národných tímov; o 15 miest sa bojovalo v kvalifikácii, Slovensko malo účasť ako usporiadateľská krajina zaistenú vopred. Kvalifikácia sa konala od 31. januára do 5. februára 2017.
Hasičský výskum
Hasičský výskum (inak nazývaný aj okamžitý výskum, bleskový prieskum či just-in-time-research), skúma reakciu ľudí na konkrétnu mimoriadnu udalosť. Pre zabezpečenie presnosti dát pri takomto type výskumu je nevyhnutné jeho vykonanie bezprostredne po udalosti. Prvotná myšlienka na začatie výskumu aj s jeho realizáciou prebieha zo dňa na deň, spravidla do 48 hodín od udalosti. Rýchlosť je nesmierne dôležitá nakoľko cieľom výskumu je pochopenie vnímania a správania ľudí, ktorí sú udalosťou zasiahnutí a to či už priamo alebo nepriamo. Čerstvosť a autentickosť spomienok respondentov na zážitky a pocity spojované s udalosťou, sú preto pre výskumníka kľúčové. Taktiež pri vyhodnocovaní výsledkov, je potrebné zohľadniť osobnosť účastníka výskumu (schopnosť zachovania rozvahy, ovplyvnenie náboženským presvedčením, slabým sebavedomím či skúsenosť z minulosti) a charakter situácie.
Pri zbere dát sa využívajú rôzne techniky. V minulosti to boli najčastejšie dotazníky a hĺbkové rozhovory no v súčasnosti je najpoužívanejším médiom internet a to práve pre možnosť okamžitého spojenia sa s účastníkmi. Prvým takýmto výskumom je „Invázia z Marsu“, ktorého autormi sú Hadleye Cantrila, Herty Herzog a Hazel Gaudet. Tento výskum prebehol už v roku 1938, kedy bola v rádiu odvysielaná séria fiktívnych správ a rozhovorov o nadchádzajúcom útoku mimozemšťanov. Extrémna autentickosť a uveriteľnosť príbehu bola dosiahnutá precíznou simuláciou skutočného rádiového vysielania. Spravodajské vstupy boli prerušované rozhovormi s odborníkmi a medzi vstupmi hrala hudba ako pri klasickom vysielaní. Následný zber dát musel prebehnúť veľmi rýchlo aby boli zachytené presné spomienky a reakcie niekoľko miliónovej vzorky poslucháčov rádia. Podobným typom výskumu ale súčasnejším je ''11. september Medzinárodný internetový komunikačný výskum''.
11. september Medzinárodný internetový komunikačný výskum
Podnetom pre vznik výskumu sa stal teroristický útok na budovy World Trade Centra v New Yorku, dňa 11. septembra 2001. Autorom tohto výskumu je Hynek Jeřábek, člen katedry sociológie na Filozofickej fakulte, Karlovej univerzity v Prahe. Unikátnosť tejto udalosti spočíva najmä v tom, že ju ľudia z celého sveta mohli sledovať v priamom prenose. Pre zber dát sa využil online dotazník, najmä kvôli možnosti bezprostredného kontaktu s respondentmi a okamžitou odozvou. Spustenie výskumu bolo začaté bleskovo dva dni po útoku, presne 13. septembra. Dotazník bol vyslaný do obehu v troch jazykoch a to v angličtine, nemčine a češtine. Zber a základné vyhodnotenie dát sa uskutočnil v priebehu necelého mesiaca, ukončený bol 9. októbra 2001.
Vďaka usilovnej mediálnej kampani bolo vyzbieraných 2628 dotazníkov z celého sveta (z toho 2578 platných). Väčšinu respondentov tvorili Česi (2090), zvyšok tvorili rôzne národnosti z celého sveta. Hlavným cieľom výskumu bolo sledovanie reakcií ľudí na túto udalosť a využívanie komunikačných prostriedkov na zdieľanie pocitov, myšlienok a názorov s inými ľuďmi a teda diskutovanie o udalosti. Práca sa venuje taktiež aj niekoľkým vedľajším cieľom ako je porovnanie rozdielov vnímania udalosti pod vplyvom rôznych kultúr či generalizácia zistených faktov. Výsledkom práce bolo zistenie, že až 99% respondentov diskutovalo o udalostiach z 11. septembra so svojimi blízkymi a priateľmi. To radí túto tému medzi najsledovanejšie udalosti v histórií. 90% opýtaných viedlo rozhovor o tejto udalosti minimálne po dobu jednej hodiny, pričom až 66% z toho diskutovala o udalosti po celý zvyšok dňa. Medzi najzaujímavejšie zistenia tohto výskumu sa však radí 74% kladných odpovedí pri otázke či respondenti diskutovali o udalosti aj v širších skupinách. Ide o tzv. interpersonálnu komunikáciu a teda rozhovory vedené o významnej svetovej udalosti. Tento fakt naznačuje, že udalosť bola tak mimoriadne emocionálne vypätá, že aj ľudia, ktorí svoj názor vo väčších skupinách obvykle nevyjadrujú urobili v tomto prípade výnimku.
Pavol Spitzkopf
Pavol Spitzkopf-Urban, alebo Paul Spitzkopf starší (* dátum narodenia a smrti nie je známy) bol spišskonemecký horský vodca.
Prvé výstupy na vysokotatranské štíty uskutočnil s mnohými horolezcami. Často bol spoločníkom Karola Englischa, s ktorým urobil prvovýstup na Veľké a Prostredné Solisko (1903), Vyšnú a Prostrednú Soliskovú štrbinu a Soliskovú lávku. S Karolom Jordánom prví v zime 1904 vystúpili na Prostredný hrot. V zimných podmienkach 11. apríla 1903 spolu s Harrym Bercelim, Karolom Jordánom a horským vodcom Jánom Franzom st. prví vystúpili na Vysokú. V zime 26. decembra 1906 Imre Barcza, Ján Breuer ml. a Pavol Spitzkopf urobili prvovýstup na Baranie sedlo a s Januszom Chmielowskim ako prví v zime 1905 vystúpili na Gerlach. V roku 1907 spolu s Ferencom Kienastom a Jánom Breuerom 8. augusta 1907 boli prví, ktorí prešli z východu na západ cez Batizovský hrebeň.
Pavol Spitzkopf patril do veľkej rodiny Spitzkopfovej, z ktorej pochádza viacero horských vodcov, ktorí vykonali vysokotatranské prvovýstupy. Historické pramene o tejto rodine pochádzajú viac menej z polovice 19. storočia. Najznámejší z nej je Martin Spitzkopf-Urban. Spolu s horským vodcom Jánom Stillom, Jánom Gellhoffom, staviteľom z Veľkej, a dvomi ďalšími neznámymi lovcami kamzíkov v roku 1874 vystúpili na Gerlachovský štít. Horskými vodcami z tejto rodiny boli aj Matthias-Schmied, Pavol, Andreas a Johann, neskôr Pavol Spitzkopf mladší, Pavol Spitzkopf starší (obaja s prídomkom Urban), Jakub i Walter Spitzkopfovci.
Martinčekova ulica
Martinčekova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Ružinov, miestne časti Trávniky a Nivy.
Ulicu tvoria panelové domy postavené v 60. rokoch a rôzne účelové budovy, v časti Nivy sústredené do bývalého nákupného centra Astra.
Rezedová ulica (Bratislava)
Rezedová ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Ružinov, miestna časť Trávniky a nazvaná bola podľa rastliny rezeda.
Ulicu tvoria prevažne panelové domy postavené v 60-tych rokoch a 70-tych rokoch.
Najlepší futbalista 20. storočia
'''Najlepší futbalista 20. storočia''' je séria ankiet a rebríčkov na konci 20. storočia, ktoré sa pokúsili určiť najlepšieho futbalistu uplynulého storočia (a de facto všetkých čias).
Už roku 1999 zostavila rebríček Medzinárodná federácia futbalových historikov a štatistikov (IFFHS). Svoj vlastný rebríček potom publikovali aj najvýznamnejšie futbalové časopisy, britský World Soccer, francúzsky France Football a Planète Foot, taliansky Guerin Sportivo, brazílsky Placar, holandský Voetbal International. Najlepšieho futbalistu 20. storočia sa pokúsila vyhlásiť aj medzinárodná futbalová federácia FIFA. Tá najprv voľbu nechala na užívateľoch internetu, v tej zvíťazil Diego Maradona. Potom sa FIFA však rozhodla zostaviť ešte alternatívny rebríček, ktorý zostavili futbaloví odborníci, a v ňom dominoval Pelé.
Strojnícka ulica (Bratislava)
Na čísle 8 sídli Stavebné bytové družstvo Bratislava II.
Najlepší futbalista 20. storočia
Najlepší brankár storočia
IFFHS z rebríčka vyčlenila brankára a vyhlásila samostatne dvadsiatku najlepších gólmanov 20. storočia.
Strojnícka ulica (Bratislava)
Na čísle 31 má sídlo súkromné rádio Best FM.
Basketbal na Stredoamerických hrách 2017
Basketbal na Stredoamerických hrách 2017 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier 2017. Konal sa v Manague, v Nikarague v dňoch od 3. do 7. decembra 2017, za účasti 7 mužských a 6 ženských tímov. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od začiatku konania hier, doteraz nikdy na hrách nechýbal a toto bolo jeho 11. vydanie. Zápasy sa odohrali v novovybudovanej aréne Gimnasio Multiuso Alexis Argüello s kapacitou 8 057 miest, v ktorej sa odohral aj volejbalový turnaj.
Najlepší futbalista 20. storočia
Výber Planète Foot (bez poradia)
Gordon Banks, Franco Baresi, Franz Beckenbauer, Oleg Blochin, Bobby Charlton, Bobby Moore, Zbigniew Boniek, Paul Breitner, Johan Cruijff, Alfredo Di Stéfano, Eusébio, Just Fontaine, Enzo Francescoli, Garrincha, Francisco Gento, George Best, Gerd Müller, Gianni Rivera, Ruud Gullit, Jairzinho, Mario Kempes, Kevin Keegan, Sándor Kocsis, Raymond Kopa, Denis Law, Diego Maradona, Josef Masopust, Lothar Matthäus, Johan Neeskens, Paolo Maldini, Paolo Rossi, Pelé, Michel Platini, Ferenc Puskás, Rob Rensenbrink, Roberto Rivelino, Roberto Baggio, Romário, Karl-Heinz Rummenigge, Allan Simonsen, Omar Sivory, Josip Skoblar, Stanley Matthews, Chri sto Stoičkov, Marco van Basten, Paul Van Himst, George Weah, Lev Jašin, Zico, Dino Zoff
Basketbal na Stredoamerických hrách 2017
V mužskej kategórii získala titul 🇵🇦, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácou 🇳🇮. U žien zvíťazila 🇬🇹, keď vo finále vyhrala nad 🇭🇳.
Účastníci
Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v októbri 2017.
Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2017.
Pažítková ulica (Bratislava)
Ulicu tvoria prevažne panelové domy postavené v 60-tych rokoch a 70-tych rokoch.
Azalková ulica (Bratislava)
Ulicu tvoria panelové domy postavené v 60-tych rokoch.
Majstrovstvá Európy v curlingu 2017
Kvalifikácia
Pozn.: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku WCF k novembru 2017.
Čiara (rozlišovacia stránka)
Čiara môže byť:
Nefcerka (národná prírodná rezervácia)
Nefcerka  je jedno z hlavných odvetví Kôprovej doliny v jej prostrednej časti vo Vysokých Tatrách. Uzáver doliny tvorí hlavná os rázsochy Kriváňa od Hrubého vrchu po Rameno Kriváňa. Od Hlinskej doliny ju oddeľuje Hrubé a od Kotlín Krivánsky hrebeň. Vstup do doliny je oficiálne zakázaný.
Národná prírodná rezevácia
Je to najprísnejšie chránená prírodná rezervácia na Slovensku a má unikátnu, divokú prírodu v rámci celej Európy. Oficiálne nemá žiadny turistický vstup. Nakoľko je chránená po dlhý čas, existuje možnosť, že sa v nej nachádzajú niektoré dosiaľ neobjavené druhy flóry a fauny, ktoré sa nenachádzajú nikde inde na svete. Dolina začína lesom, potom pokračuje kosodrevinou, strhujúcim vodopádom, vrchom Kriváňa po pravej strane a kameňmi všade navôkol, neskôr vidieť tmavomodré horské jazerá.
V Nefcerke, kde je niekoľko malých pliesok bez názvov, sa nachádza Nižné Terianske pleso, Vyšné Terianske pleso a Malé Terianske pleso. Z Nižného Terianskeho plesa vyteká Nefcerský potok, ktorý má bočný prítok, ktorý doň vteká poniže Horného Nefcerského vodopádu. Názov Nefcerka je pravdepodobne odvodený od rodu rodiny Neftzer, ktorá sa starala o kráľovský majetok od roku 1695 do roku 1762.
Nefcerku je možné vidieť z Kriváňa, ktorý je voľne dostupný pre turistov (približne 4 hodiny zo Štrbského Plesa).
Fauna
Zo zvierat žijúcich na mieste, ako je tento prírodný klenot tu opísaný, môžeme spomenúť orla, euroázijského rysa, svišťa, ale taktiež mnoho ďalších ako zmiju, kamzíka, medveďa ... Medzi nimi je taktiež veľmi vzácny druh Branchinecta paludosa (žiabronôžka arktická, živočích z triedy primitívnych vodných kôrovcov.
Tento vodný živočích má jednu špeciálnu vlastnosť – nežije nikde inde na svete okrem Grónska, Sibíri a Škandinávie... Potom nasledujú tisícky kilometrov a zrazu ho nájdeme vo Vysokých Tatrách. Žije iba v dvoch tatranských plesách a jedno z nich je vyššie spomenutá Furkotská dolina susediaca s dolinou Nefcerka.
Flóra
Z flóry môžeme tiež spomenúť niektoré zaujímavé rastliny. Jednou z týchto rastlín je horčičník Wahlenbergov (Erysimum wahlenbergii), ktorý bol objavený vyššie spomínaným švédskym prírodovedcom a ktorý nesie jeho meno. Táto rastlina dorastá do výšky jedného metra a má žlté kvety ako divá reďkovka. Tento rastlinný druh nebol objavený nikde inde na svete.
Kleón (sochár)
Kleón bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Kleón pochádzal zo Sikyónu. Tvoril v prvej polovici 4. storočia pred Kr. Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že na posvätnej pôde Olympie videl niekoľko jeho sôch. Sochy olympijských víťazov v behu dorastencov na jedno stadion, Lykina z Héraie, víťaza v roku 384 pred Kr. a Deinolocha, víťaza v roku 380 pred Kr., Hysmóna z Élidy, víťaza v päťboji v roku 384 pred Kr., Kritodama z Kleitoru a Alketa z Kleitoru, víťazov v boxe dorastencov v rokoch 376 a 384 pred Kr. Sochu bohyne Afrodity, venovanú ako votívny dar do chrámu bohyne Héry, Pausanias tu zaznamenal: „''...neskôr umiestnili do Héraia i iné sochy: Herma z mramoru, ktorý nesie malého Dionýza, to je dielo Praxitela, bronzová socha Afrodity je práca sikyónskeho Kleóna; učiteľ tohto Kleóna, menom Antifanes, dochádzal k Periklytovi, Periklytos bol žiak Polykleita z Argosu. Pred Afroditinou sochou sedí nahý pozlátený chlapec, vytesal ho kartáginský Boéthos''.“ V Olympii na úpätí vŕšku Kronion bola kedysi terasa so schodiskom, na ktorej stálo šesť bronzových tzv. pokutových sôch pre Dia Olympského. Dve z nich, ako píše Pausanias, zhotovil Kleón. Tieto sochy museli dať zhotoviť (dve sochy na uzmierenie Dia, zväčša na svoje náklady) a postaviť v olympijskej Altide previnilci za porušenie prísahy o čestnom súťažení (podplácanie atď). Pre previnilca boli „večným svedectvom hanby“.
Dôkazom tvorby Kleóna je aj jeho menom signovaný podstavec z čierneho vápenca (jeho nezachovaného diela), datovaný do 4. storočia pred Kr., objavený počas archeologických vykopávok v Olympii. Jeho nápis hlása:
Podľa rímskeho spisovateľa Plínia bol tiež autorom niekoľkých sôch filozofov.
Homológia
Homológia môže byť:
Stanislav Budín
Stanislav Budín, rodným menom Bencion Bať (* 3. marec 1903, Kamenec Podolský, Ukrajina† 12. august 1979, Dačice) bol český ľavicový novinár, spisovateľ a signatár Charty 77.
Život
Pochádzal z veľkej židovskej rodiny (bol najmladším z deviatich detí). V roku 1922 nelegálne odišiel zo ZSSR do Poľska. Vo Varšave získal maturitu a začal pracovať ako účtovník v Ľvove.
V roku 1923 prišiel do Česko-Slovenska aby študoval na ČVUT strojárstvo a elektrotechnické inžinierstvo. Viac ako o vyučovanie sa zaujímal o politické diskusie a činnosť Komunistickej strany Česko-Slovenska. Najskôr pôsobil ako aktivista komunistickej študentskej frakcie (Kostufry), neskôr ako člen KSČ. Na štúdium v Prahe nahovoril aj svoju životnou partnerku Chanu (zmenila si meno na Hana), ktorú už poznal zo svojho rodiska, ktorá nastúpila na pražskú nemeckú univerzitu, kde získala doktorát. Po skočení štúdia ako elektrotechnik bol najprv politickým pracovníkom Komsomolu (19291930) a zamestnancom propagačného oddelenia ÚV KSČ (19301933). Písal pod rôznymi pseudonymami. Jedným z nich bolo aj Batya Bat , mal prezývku Buňa.
V rokoch 1934 až 1936 bol šéfredaktorom Rudého práva. Tejto funkcie bol zbavený a 10. februára 1936 bol aj vylúčený z KSČ a po ňom aj jeho žena. Väčšina priateľov bola členmi strany a prestala s nimi hovoriť. Výnimkou bola len Milena Jesenská a Karel Teige.
Dôvod jeho vylúčenia bol zložitý. KSČ v tom období viedli Jan Šverma a Rudolf Slánský. Tí sa po vzore Francúzska snažili zjednotiť ľavicových robotníkov ako komunistických tak aj socialistických (vedených sociálnymi demokratmi a národnými socialistami) do tzv. "jednotného frontu". Bola to vtedy celoeurópska téma ľavicových politikov a intelektuálov. Od marca 1933 KSČ v Rudom práve opakovane ponúkala socialistom vytvorenie jednotného frontu, na podporu ktorého sa organizovali demonštrácie, štrajky a "červené dni". Vo svojej ústretovosti k socialistom išli komunisti tak ďaleko, že v priebehu roka 1935 dokonca podporili schválenie časti rozpočtu a pomohli tak svojim pravicovým politickým oponentom - premiérovi Milani Hodžovi a pri voľbe prezidenta 18. decembra 1935 volili  Edvarda Beneša aj niektorí poslanci KSČ. (Beneš získal 340 zo 440 platných hlasov). Kominterna (KSSZ a zvlášť Stalin) to ale videla inak a trvala na tom, že socialisti a nacisti sa majú vyčerpať vzájomnými spormi a potom príde chvíľa komunistov. Kominterna na jeseň 1935 začala kritizovať politiku ľudového frontu, ako ju presadzovala KSČ, jej hlavný denník Rudé právo a v ňom predovšetkým Budín.
Budín bol potom rok bez práce. V rokoch 1937 až 1939 pracoval ako redaktor časopisu Radiojournal. Po obsadení Česka a tesne pred začiatkom druhej svetovej vojny v roku 1939 emigroval aj s rodinou do USA. Usadili sa v New Yorku, kde bol až do konca vojny redaktorom českého časopisu Newyorské listy a potom kratšie redaktorom Overseas News Agency (Zámorskej tlačovej agentúry).
Po siedmich rokoch emigrácie sa vrátil v roku 1946 do Česko-Slovenska. Pokračoval v novinárskej práci, bol redaktorom Kultúrnej politiky, v rokoch 1947 až 1949, a riadil tlačovú agentúru Pragopress (súčasť ministerstva informácií). Od roku 1950 nemohol pracovať priamo v redakcii, pôsobil najprv vo výstrižkovom archíve ČTK, od roku 1953 v Novinářském studijním ústavu. Od roku 1966 sa stal členom redakcie novozaloženého časopisu Reportér, od marca 1968 do mája 1969 (keď bolo vydávanie časopisu zastavené) bol jeho šéfredaktorom. Potom prestal verejne pôsobiť a ako dôchodca pracoval na knihe spomienok.
Ako jeden z prvých podpísal ešte v decembri 1976 vďaka svojmu zaťovi Zdeňkovi Mlynářovi Chartu 77.
Ragby na Stredoamerických hrách 2017
Ragby na Stredoamerických hrách 2017 bol ragbyový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier 2017. Konal sa v Manague, v Nikarague v dňoch od 3. do 4. decembra 2017, za účasti 5 mužských a 5 ženských tímov. Ragbyový turnaj mal na hrách premiéru a organizoval sa iba v sedmičkovej verzii. Zápasy sa odohrali na štadióne Estadio Olímpico del IND Managua s kapacitou 8 000 miest. V oboch kategóriách získali titul družstvá Guatemaly, ktoré vo finálových stretnutiach zvíťazili nad družstvami Kostariky.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia stredoamerických družstiev na Stredoamerické a karibské hry 2018, ktoré hostí kolumbijská Barranquilla. Z mužskej kategórii sa na ne kvalifikovali dve najlepšie družstvá, zo ženskej kategórie iba víťazné družstvo.
Softbal na Stredoamerických hrách 2017
Softbal na Stredoamerických hrách 2017 bol softbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier 2017. Konal sa v Manague, v Nikarague v dňoch od 3. do 7. decembra 2017, za účasti 6 mužských a 4 ženských tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj obe družstvá Belize. Softbalový turnaj sa na hrách organizuje od začiatku konania hier, doteraz nikdy na hrách nechýbal a toto bolo jeho 11. vydanie. Zápasy sa odohrali na 2 štadiónoch športového centra Centro Deportivo Hugo Chávez.
V mužskej kategórii obhájila titul 🇬🇹, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇵🇦. U žien zvíťazila 🇵🇦, keď vo finále vyhrala nad domácou 🇳🇮.
Účastníci
Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2017.
Pozemný hokej na Stredoamerických hrách 2017
Pozemný hokej na Stredoamerických hrách 2017 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier 2017. Konal sa v Manague, v Nikarague v dňoch od 4. do 7. decembra 2017, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Hokejový turnaj mal na hrách premiéru a organizoval sa iba vo verzii hockey 5s. Zápasy sa odohrali v športovom komplexe Complejo Deportivo Concepción Palacios.
V mužskej kategórii získala titul 🇬🇹, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇨🇷. U žien zvíťazila tiež 🇬🇹, keď vyhrala nad domácou 🇳🇮.
Účastníci
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k októbru 2017.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k novembru 2017.
Detektív Dušo
Detektív Dušo je slovenský krimi seriál vysielaný na TV Markíza. Seriál sa vysielal od 11. januára 2018 do 19. augusta 2019. Dej seriálu sa odohráva v malom mestečku Bystrica, ktoré láka atrakciami turistov, má chemickú fabriku, firmu na výrobu záhradných mechanizmov, golfový klub aj futbalové družstvo.
Plichta zo Žirotína
Plichta zo Žirotína/Žerotína (* 14. december 1291, Žerotín, České kráľovstvo† 28. september 1322, Mühldorf am Inn, Rímsko-nemecká ríša) bol český rytier, najlepší bojovník a turnajový rytier svojej doby a najstarší syn Habarta zo Žerotína, zakladateľa Panenského Týnca.
Život
Plichta sa preslávil predovšetkým ako turnajový rytier, ktorého sláva siahala cez celú Európu až na územie Anglického kráľovstva. V súčasnosti sa doba v ktorej žil charakterizuje ako vrcholný stredovek. V Českom kráľovstve, po krátkej vláde a smrti Rudolfa I. Habsburského nastal zmätok kvôli voľbe nového kráľa, keď si časť českej šľachty v roku 1307 znovuzvolila, ako manžela najstaršej dedičky Anny PřemyslovnejHenricha Korutanského. Habsburgovci si však nechceli nechať vziať českú korunu a tak cisár Albrecht I. Habsburský so svojim vojskom vtrhol na Čechy. V tom období sa šestnásťročný Plichta vyznamenal prvýkrát ako vodca väčšieho vojenského oddielu, keď bránil svojich poddaných i majetok proti cisárskymi vojskám na Lounsku. Jeho činy boli zaznamenané v Dalimilovej kronike:
Slabá vláda Henricha Korutanského, s ktorou boli nespokojní hlavne cirkevní hodnostári, spôsobila dohodu s novým rímskym kráľom Henrichom VII. Luxemburským o svadbe jeho syna Jána s Eliškou Přemyslovnou a Janovou korunováciou za českého kráľa. Po korunovácií sa Plichta spolu so svojim bratom Jaroslavom vo vojskách Nemeckých rytierov zúčastnil krížovej výpravy proti pohanským Prusom, slúžil vo vojskách otca Jána Luxemburského - Henricha VII, a po jeho smrti robil osobnú kráľovskú stráž anglickému kráľovi Eduardovi II. Plantegenetovi. Po návrate do českej vlasti bol ozdobou osobnej družiny Jána Luxemburského, ktorý ho prvýkrát stretol a obdivoval za jeho rytierske umenie i cnosti na turnajoch vo Francúzku. Potvrdzuje to aj stará česká kronika:
Autor kroniky však pripája aj povzdych, že aj keď Plichta zo Žirotína konal dobré skutky, robil ich viac pre cudzích vládcov ako pre svoju domovinu:
23. apríla 1318 (Veľká noc a zároveň sviatok sv. Juraja, patróna západného rytierstva) bol Plichta zo Žirotína pasovaný Jánom Luxembruským za rytiera. Neskôr, dňa 24. júna 1319 bol Plichta nepochybne pripravený zúčastniť sa na medzinárodných rytierskych hrách, ktoré v Prahe zorganizoval kráľ Ján.
Medzi rokmi 1303 a 1322 založil Plichta zo Žirotína so svojím synom Ješkom mesto Hořovice, západne od pôvodnej osady, kde mali Žirotínovci svoje hospodárske sídlo založené na prelome 12. a 13. storočia. Okrem mesta bol počas panovania Plichtu na Žirotínskom hrade vybudovaný pod pánskym dvorom pivovar, pripisované mu je aj založenie kostolíka sv. Jiří a pri bývalom kláštore kláristiek, ktorý založil jeho otec Habart, ako poďakovanie za vyliečenie jeho ženy Scholastiky z neplodnosti svätou Anežkou Českou, gotický chrám Panny Márie v Panenskom Týnci. Ten však zostal nedokončený, pretože financie na takú obrovskú stavbu Plichta získaval víťazstvami na turnajoch po Európe a po tom ako padol v bitke sa nenašiel nikto, kto by tieto náklady dokázal pokryť.
Bitka pri Mühldorfe
Bitka pri Mühldorfe bolo vojenské stretnutie medzi bavorským vojvodom Ľudovítom IV. Bavorským a rakúskym vojvodom Fridrichom I. Habsburským o kráľovský titul v Svätej rímskej ríši. Odohrala sa 28. septembra 1322 na planine blízko pri bavorskom meste Mühldorf.
Príprava bitky
Fridrich I. Habsburský dával dokopy armádu spolu s Henrichom Korutanským. Zhromaždil vojsko z rakúskych a alpských krajín a posilnil ich uhorskou a kumánskou jazdou a k tomu všetkému mu jeho brat Leopold Habsburský poslal na pomoc vojsko zo Švábska. Ľudovít IV. Bavorský ale svoje vojsko zjednotil skôr a mal tak mieru prevahu, o ktorú by zjednotením habsburských vojsk prišiel. Ján Luxemburský, ktorý do Ľudovítovej armády priviedol aj oddiel Frankov, oddiel zo Sliezska a predovšetkým silný oddiel Čechov pod svojím priamym velením, na váhavého Ľudovíta naliehal, aby tuto výhodu využil. Aj keď Ľudovítovou obľúbenou taktikou bolo vyčkávať, strach z posíl ho presvedčil a privolil k bitke a dal velenie vojska Jánovi. Niektoré pramene uvádzajú, že Ján poslal za Fridrichom Plichtu zo Žirotína, pretože vedel, že jemu Fridrich výzvu tvárou v tvár neodmietne. Šlo totiž o najslávnejšieho turnajového rytiera známeho po celej Európe a Fridrich si bol vedomý, že by Plichta na svojich cestách podobnú zbabelosť nezamlčal a ako nesmierne uznávaný a vážený rytier by tak spôsobil kráľovi nemalú hanbu.
Priebeh bitky
K bitke došlo skoro ráno, v utorok 28. septembra 1322. Kroniky sa v počte vojakov na oboch stranách líšia, avšak všetky sa zhodujú na miernej prevahe vojska Ľudovíta IV. Bavorského. Symbolika dňa sviatku českého patróna svätého Václava fungovala ako morálna podpora a české vojsko preto na svoje plecia zobralo hlavný ťah boja, ktorý bol veľmi krutý a prebiehal ešte na obed, kedy stále nebolo jasné, kto vyhrá. Hneď po rannej bohoslužbe viedol Ján Luxemburský prvý útok v čele českej šľachty. Po jeho boku sa ho zúčastnil aj Plichta zo Žirotína, ktorý sa dostal príliš hlboko do nepriateľských radov a nestačil ustúpiť s ostatnými. Osamotený Plichta obklopený množstvom nepriateľov si však dokázal rozraziť a presekať cestu naspäť ku svojim. Tento čin, ktorý sa v rytierskom svete veľmi cenil a obdivoval sa mu podarilo zopakovať hneď dvakrát. Keď ho chcel zopakovať tretí raz, zúfalí rakúsky rytieri a uhorský kumáni pod ním zabili koňa a ako pešiak obkľúčený mnohonásobnou presilou nezmohol nič ani taký rytier, akým bol Plichta zo Žirotína. Pochovaný je s najväčšou pravdepodobnosťou v podzemí kláštora v Panenskom Týnci a slávnostného pohrebu sa podľa všetkého zúčastnil aj kráľ Ján.
Primus
Primus môže byť:
Základná škola (Trenčín, Novomeského 11)
Základná škola Novomeského 11 je základná škola na ulici ulici Ladislava Novomeského v Trenčíne, mestská časť Juh.
Športový areál pri základnej škole je mimo vyučovaných hodín otvorený i pre verejnosť a ponúka:
LG Harmony
LG Harmony je androidový smartfón, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v apríli 2017.
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 5,3 palcov s rozlíšením 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 277 ppi a operačný systém Android 7.0.
LG X venture
LG X venture je androidový smartfón, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v máji 2017.
LG Harmony
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 8 MP, sekundárny 5 MP. Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 2800 mAh.
Eduard Heger
Ing. Eduard Heger (* 3. máj 1976, Bratislava) je slovenský politik, bývalý manažér a bývalý predseda vlády Slovenskej republiky. Vo vláde Igora Matoviča predtým pôsobil ako minister financií.
Detstvo
Narodil sa v Bratislave. Obaja rodičia pracovali v kultúre, otec bol organizátorom hudobných festivalov. Počas štúdia na Ekonomickej univerzite v Bratislave mu zomrel otec.
LG X venture
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 5,2 palcov s rozlíšením 1080 x 1920 bodov s bodovou hustotou 423 ppi a operačný systém Android 7.0.
LG Watch Sport
LG Watch Sport sú smart hodinky, ktoré vyrába spoločnosť LG Corporation od 9. februára 2017. Sú to jedny z prvých hodiniek so systémom Android Wear 2.0 s podporou LTE a Androi Pay.
Batéria je typu Li-Ion s kapacitou 430 mAh.
LG X venture
Je postavený na čipovej sade Qualcomm MSM8940 Snapdragon 435 s procesorom Octa-core 1,4 GHz Cortex-A53 s grafickým procesorom Adreno 505, obsahuje 32 GB úložiska rozšíriteľného microSD kartou do 256 GB a 2 GB RAM.
Apoštolská prefektúra Azerbajdžan
Apoštolská prefektúra Azerbajdžan je prefektúra Rímskokatolíckej cirkvi, nachádzajúca sa v Azerbajdžane. Prefektúra zahŕňa celé územie krajiny a tvorí ju jediná farnosť. Sídlom prefektúry je hlavné mesto Baku, kde sa nachádza kostol Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie. Ide o jediný rímskokatolícky chrám v celom Azerbajdžane. Prefektúra mala v roku 2015 približne 560 veriacich (väčšinou prisťahovalcov, alebo zamestnancov zahraničných firiem) sústredených prevažne v Baku. V roku 2010 mala prefektúra 5 rehoľných kňazov, 7 rehoľníkov a 5 rehoľníčok. Súčasným prefektom je od roku 2009 Slovák don Vladimír Fekete, SDB.
LG X venture
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 16 MP, sekundárny 5 MP. Batéria je neodnímateľná Li-Ion s kapacitou 4100 mAh.
Apoštolská prefektúra Azerbajdžan
História
Rímskokatolícka provincia bola v Azerbajdžane zriadená 11. októbra 2000 ako Misia sui iuris Baku vyčlenením z územia Apoštolskej administratúry Kaukaz. Dňa 4. augusta 2011 bola misia bulou De iuvandis pápeža Benedikta XVI. povýšená na Apoštolskú prefektúru. V máji 2002 sa táto malá komunita katolíkov dočkala návštevy sv. Jána Pavla II. a v októbri 2016  návštevy pápeža Františka. Pápež bol počas návštevy ubytovaný na fare a v miestnom kostole slúžil sv. omšu. V Azerbajdžane sa stretol aj s prezidentom İlhamom Əliyevom. V súčasnosti prefektúru spravujú slovenskí saleziáni. Dňa 7. mája 2017 bol pápežom Františkom vysvätený za kňaza historicky prvý Azerbajdžanec.
Starý kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie v Baku
Samostatná farnosť v Baku vznikla v roku 1882, kedy sa vyčlenila z gruzínskej Tetri-Ckarovskej katolíckej farnosti. Už v roku 1894 bolo vydané stavebné povolenie na prvý katolícky kostol v krajine, avšak kvôli nedostatku peňazí sa začal budovať až v roku 1909. Kostol v bol štýle novogotiky vybudovaný iba z milodarov prevažne poľských obyvateľov mesta. V dôsledku anti-náboženskej kampane Sovietskeho zväzu však bol v roku 1931 zbúraný a posledný katolícky kňaz Stefan Demurov (Gruzínec) bol v roku 1937 poslaný do gulagu, kde o rok neskôr zomrel.
Nový Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie v Baku
Tento kostol je v súčasnosti jediným rímskokatolíckym chrámom v celom Azerbajdžane. Kostol bol postavený v roku 2006 podľa projektu talianskeho architekta Paola Ruggiera v modernom štýle s novogotickými prvkami. Zaujímavé je, že Socha Panny Márie stojaca nad vchodom do kostola je dielom miestneho moslimského umelca. Kostol má 200 miest na sedenie a je spojený s farou a pastoračným centrom. Kostol bol konsekrovaný 29. apríla 2007 vtedajším apoštolským nunciom v Bielorusku, Mons. Claudiom Gugerottim. Kostol mohol byť postavený vďaka návšteve pápeža Jána Pavla II. Pozemok na stavbu katolíckej cirkvi daroval vtedajší prezident Azerbajdžanu Heydər Əliyev. Súčasná prvá dáma Azerbajdžanu, Mehribana Əliyeva venovala vysoký finančný dar na realizáciu veľkoplošnej vitráže v štíte chrámu. Kostolné zvony boli darom poľského prezidenta Lecha Kaczyńského. Oficiálnu ceremóniu s poďakovaním katolíckej cirkvi štátnym predstaviteľom Azerbajdžanu potom vykonal v nedeľu 7. marca 2008 kardinál Tarcisio Bertone S.D.B.
Erb
Prefektúra od samého začiatku nepoužívala riadny cirkevný erb. Až v novembri 2017 bol prijatý cirkevný erb prefekúry, ktorý vytvoril slovenský heraldik Marek Sobola.
Eduard Heger
Vzdelanie a kariéra
Vyštudoval obchod a marketing na Obchodnej fakulte Ekonomickej univerzity v Bratislave a v rôznych malých firmách začal pracovať ako manažér. V rokoch 2001 až 2005 pôsobil ako konzultant na Ministerstve obrany, kde sa podieľal na reforme Ozbrojených síl SR.
Apoštolská prefektúra Azerbajdžan
Vysvetlenie erbu
V hlave erbu sa nachádzajú tri plamene. Sú znakom Azerbajdžanu, ktorý sa od pradávna nazýva aj „krajinou ohňa“. Tri plamene sú aj súčasťou oficiálneho erbu mesta Baku, sídla prefektúry. V strede erbu sa nachádza otvorená kniha s písmenami A a Ω. Je to evanjeliár, ktorý je súčasne jedným z viacerých atribútov sv. apoštola Bartolomeja (garbiarsky nôž, stiahnutá koža, ovčie rúno a pod.). Podľa starobylej tradície sv. apoštol Bartolomej pôsobil v Malej Ázii a Perzii, údajne sa dostal až do Indie. Na spiatočnej ceste z Indie cez Perziu prišiel aj na územie súčasného Azerbajdžanu a Arménska. Ohlasoval tu evanjelium pohanským Albánom a v ich hlavnom meste Albanopolise prijal korunu mučeníctva – zaživa bol stiahnutý z kože a ukrižovaný. Ruská pravoslávna cirkev stotožňuje dávny Albanopolis so súčasným Baku. Červená farba písmen je znakom jeho mučeníckej smrti. Vlny v päte erbu symbolizujú Kaspické more, na brehu ktorého leží Baku a ktorý tvorí prirodzenú východnú hranicu Azerbajdžanu. Vlny sú tiež súčasťou oficiálneho erbu mesta Baku. Modrá farba (tinktúra) erbu symbolizuje Pannu Máriu. Práve Panne Márii Nepoškvrnenej je zasvätený hlavný chrám v meste Baku.
Eduard Heger
Vzdelanie a kariéra
Od roku 2007 pôsobil ako manažér firmy Old Nassau Imports, ktorá bola distribútorom luxusnej vodky Double Cross pre trh v USA. V spoločnosti pôsobil s Jurajom Drobom, s ktorým sa ľudsky zblížil. Prácu v exporte vodky ukončil v roku 2016 vstupom do politiky.
Politické pôsobenie
Pred vstupom do politiky sa Heger aktívne angažoval medzi kresťanskými laikmi. Po tom, ako jeho priatelia Richard Vašečka a Branislav Škripek vstúpili v roku 2012 na kandidátku Obyčajných ľudí a nezávislých osobností, začal v roku 2015 s hnutím spolupracovať ako manažér.
Volebné obdobie 20162020
Vo voľbách do Národnej rady v roku 2016 kandidoval z 24. miesta kandidátky protikorupčného hnutia OĽaNO. Ziskom 15 257 preferenčných hlasov voličov sa umiestnil na 10. miesto hnutia a bol zvolený do parlamentu. V národnej rade bol členom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva, náhradný člen Výboru NR SR pre európske záležitosti a overovateľ Výboru NR SR pre hospodárske záležitosti. Bol veľmi aktívnym poslancom, najmä v oblasti financii a rozpočtu. Počas funkčného obdobia bol druhým najaktívnejším poslancom parlamentu so 173 návrhmi zákonov. V klube OĽaNO pôsobil ako podpredseda pre personálne záležitosti, neskôr po odchode Veroniky Remišovej sa stal predsedom poslaneckého klubu. V tieňovej vláde OĽaNO pôsobil ako tieňový minister financií a hospodárstva.
Minister financii
Vo voľbách do Národnej rady SR v roku 2020 kandidoval za zoskupenie strán a hnutí OĽANO-NOVA-KÚ-ZMENA ZDOLA zo 142. miesta na kandidátke. Ziskom 62 964 preferenčných hlasov voličov bol zvolený ako poslanec. Poslanecký mandát však neuplatnil, pretože sa stal členom vlády Igora Matoviča ako 18. minister financií SR a zároveň podpredsedom vlády. Ako minister financii dohliadal nad prípravou Plánu obnovy a odolnosti Slovenskej republiky, na základe ktorého Slovensko získa stimulačný balík na obnovu ekonomiky po pandémii COVID-19 financovaný Európskou únoiu. Počas vládnej krízy, ktorú odštartoval rozporuplný nákup vakcíny Sputnik V proti ochoreniu COVID-19, ho 21. marca 2021 po demisii Mareka Krajčího prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala za dočasného ministra zdravotníctva, ktorým bol až do pádu Matovičovej vlády 30. marca.
Premiér
Viacerí odborníci a politológovia zhodnotili, že Heger bol slabým premiérom a stranícky bol podriadený Igorovi Matovičovi. Zároveň ani po obsadení funkcie predsedu vlády nemal ambíciu stať sa lídrom hnutia OĽaNO, čo je v slovenskej politike zvykom. Podľa politologičky Anety Világiobej je premiér rola lídra vlády aj vládnej koalície, čo je zväčša dané jeho postavením lídra najsilnejšej politickej strany koalície. Podobná situáciá, v akej sa ocitol Heger, bola počas vlády Ivety Radičovej, ktorá taktiež nebola predsedníčkou strany SDKÚ-DS a stranícky sa zodpovedala Mikulášovi Dzurindovi.
Vládna kríza
Na hlasovaní o vyslovenie nedôvery Hegerovej vláde 15. decembra 2022 hlasovalo za 78 zo 102 prítomných, čím bol návrh prijatý a vláde bola vyslovená nedôvera Národnou radou SR. Deň na to Čaputová vládu odvolala a zároveň ju dočasne poverila ďalším vykonávaním jej pôsobnosti v obmedzenom rozsahu až do vymenovania novej vlády. 23. decembra po schválení štátneho rozpočtu na rok 2023 prezidentka odobrala poverenie dovtedajšiemu ministrovi financií Matovičovi a poverila riadením ministerstva financií povereného predsedu vlády Hegera.
Počas decembra a začiatkom januára sa Heger snažil vyzbierať aspoň 76 podpisov poslancov pod vznik novej vládnej väčšiny v parlamente, ktorá by dovládla do riadnych volieb v roku 2024, miesto predčasných volieb ešte v roku 2023. Po rozhodnutí poslaneckého klub SaS, že nepodporia jeho plán zozbierať aspoň 76 podpisov na podporu jeho novej vlády, Heger pripustil, že už novú väčšinu v parlamente nezíska a hneď na druhý deň rozbehol rokovania o predčasných voľbách. 22. januára Heger po dohode s bývalými koaličnými partnermi oznámil, že predčasné voľby budú 30. septembra 2023.
Po odňatí poverenia Vladimíra Lengvarského na post ministra zdravotníctva SR ho 3. marca 2023 poverila prezidentka Čaputová vedením rezortu.
7. marca 2023 Heger vystúpil z OĽANO a vstúpil do strany Modrá koalícia. Tá v registri politických strán premenovala a prijala názov Demokrati, čo odsúhlasili delegáti na tajnom sneme v ten istý deň. Heger bol na sneme strany zvolený za nového predsedu strany.
Vládna kríza vyvrcholila kauzou ministra pôdohospodárstva Samuela Vlčana. Ten prezidentku požiadal o uvoľnenie z funkcie. Deň na to z vlády odišiel aj minister zahraničných vecí Rastislav Káčer. Následne Heger 7. mája požiadal prezidentku aby mu odobrala poverenie na riadenie vlády. Tá vymenovala do volieb 2023 úradnícku vládu na čele s predsedom vlády Ľ. Ódorom.
Poslanec NR SR
15. mája 2023 sa vrátil naspäť do Národnej rady Slovenskej republiky, kde nahradil poslanca Sebastiána Kozareca.
Ruská invázia na Ukrajinu
Heger je od začiatku Ruskej invázii na Ukrajinu oddaným zástancom Ukrajiny pri jej obrane pred ruskou agresiou. Slovensko počas jeho mandátu poskytlo Ukrajine dodávky humanitárnej pomoci a zbraní vrátane svojho jediného systému protvzdušnej obrany S-300. Heger osobne loboval u lídrov európy za členstvo Ukrajiny v Európskej únii. Na Svetovom ekonomickom fóre v Davose v máji 2022 varoval, že ak Rusko porazí Ukrajinu, Slovensko bude ďalšie na rade, s tým že Ukrajina musí vyhrať. Vo februári 2023 sa Heger vyjadril, že by bol ochotný vyslať slovenské profesionálne bojové jednotky bojovať na Ukrajinu v rámci aliančných záväzkov Slovenska s Organizáciou Severoatlantickej zmluvy.
Dane
Heger v pozícii ministra financií chcel zaviesť reformu daní, v ktorej mala byť znížená daň z príjmu a vyššia daň z nehnuteľnosti. Avšak táto reforma sa stretla so silným odporom na sociálnych sieťach, kde sa objavili tvrdenia, že sa blíži masívne zvýšenie dane z nehnuteľností. Heger označil tieto tvrdenia za „hoax“ a uviedol, že jeho reforma nezvýši celkové daňové zaťaženie, ale skôr poskytne stimuly pre rodiny a podniky, aby pracovali a investovali znížením dane z príjmu. Reforma sa nakoniec pre pád vlády Igora Matoviča neuskutočnila.