cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jujurieux
Jujurieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Jujurieux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Jujurieux má 2035 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Labalme
Labalme je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Labalme má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Labalme má 188 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Prosecké skály
Prosecké skály je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza na rozhraní pražských štvrtí Prosek a Libeň v okolí ulíc Nad Kundratkou a Na Rozhraní. Jedná sa o skalný útvar tvorený zachovanými odkryvmi cenomanského pieskovca českej kriedy. V oblasti sa nachádza rozsiahly labyrint prírodných i umelých jaskýň známy pod názvom Močálka.
História
Prírodná pamiatka Prosecký skály bola vyhlásená v roku 1968.
Geológia
náhľad|Rozdielne farby sedimentačných vrstiev Dominantou PP je otvorený profil cenomanským súvrstvím pieskovcov ktorý dokumentuje vývoj českej kriedovej panvy na území Prahy. Spodná svetlejšie vrstva je tvorená rozpadavým bielym pieskovcom usadeným v sladkovodnom prostredí, horná vrstva vytvára hrubozrnné pieskovce hrdzavej farby, ktoré sa ukladali v morskom prostredí.
Pieskovcový masív je porušený vplyvom zlomov s prevažujúcou saxonskou tektonikou, gravitačným splavovaním pieskovcových blokov po svahu do údolia, okrem iného v dôsledku kvartérneho glaciálneho premŕzania. V lokalite sa nachádzajú vertikálne pseudokrasové dutiny a okruhliaky čiernych silicitov. Masív je značne destabilizovaný, čomu predtým prispievala ťažba v otvorených a v súčasnosti už sčasti zasypaných lomoch, vnikaniu kanalizačnej a zrážkovej vody a ďalšie antropogénne vplyvy.
Podzemie
Rozsiahly systém krivoľakých štôlní a sálkov na južnom okraji Proseckej plošiny, zvaný Močálka.
Je to charakteristické banské dielo v Proseckých skalách. Jedná sa o torzo nepomerne dlhšieho podzemného labyrintu. Súčasná dĺžka prístupných chodieb je asi 500 m, ale celkový rozsah proseckého podzemia mohol dosahovať 5-7 km. Predmetom ťažby bol biely, kaolinický, rozpíjavý pieskovec peruckých vrstiev. Ťažba prebiehala ručne, pieskovec bolo možné vylamovať špičiakom. Počiatky ťažby sú písomne ​​zachytené až koncom 18. storočia a ťažba pokračovala ešte v prvej polovici 20. storočia. Najväčší rozmach ťažby bol v 19. storočí, kedy sa piesok používal na štuky, výrobu pieskových mydiel a na posypávanie drevených podláh.
Jedinečnosť Močálky a v menšej miere niektorých ďalších podzemných priestorov na Proseku spočíva v tom, že robotník si pri ťažbe vyberal najmäkšie partie, tj. hlavne tie miesta, kde pozdĺž tektonických puklín dochádzalo k zátekom vody. Tým vlastne exhumovali prírodný stav. Výsledný tvar chodieb sa podobá skôr jaskyni než umelej ťažbe a tiež ho môžeme považovať za akýsi iniciálny tvar pieskovcových skalných miest. Zatiaľ čo napr. na Kokořínsku sú najmäkšie partie erodované pôsobením prirodzených faktorov, tak v podzemí Proseku sa k podobnému "kvádrovému" rozpadu pieskovcového masívu dostávame vďaka ľudskej činnosti.
Močálka je najväčším a najzachovalejším tunajším systémom. Od roku 2001 je uzavretá a prebiehajú tu prieskumné práce, ktoré snáď budú ukončené sprístupnením tejto pamiatky verejnosti.
Flóra
Z polovice je územie pokryté zvyškami teplomilných stepných trávnikov, tzv. Festucion valesiacae a Bromion erectii, ostatná plocha je zarastená drevinami či konkurenčne silnejšími bylinami. Záhradkárska osada pozdĺž severného okraja PP sa významne podieľa inváznymi kultivarmi, otvorené miesta zarastajú ostružinou a šípkou.
Napriek tomu, že lokalita je vedená v katastri ako bezlesie, pozvoľna zarastá sukcesnými drevinami a krovinami, ako je pagaštan konský, agát biely, ruža šípová, černica. Fragmenty najcennejších teplomilných trávnikov zväzu Festucion valesiacae a Bromion erectii, predstavujem napr. hadinec obyčajný (Echium vulgare), hlaváč žltkastý (Scabiosa ochroleuca), nevädza hlaváčovitá (Centaurea scabiosa), nevädza metlinatá (Centaurea stoebe), veľmi hojná ihlica tŕnitá (Ononis spinosa), nehojná kostrava ametystová (Festuca rupicola), krvavec menší (Sanguisorba minor), kotúč poľný (Eryngium campestre), marinka psia (Asperula cynanchica), prerastlík kosákovitý (Bupleurum falcatum), mliečnik chvojkový (Euphorbia cyparissias), repík lekársky (Agrimonia eupatoria), kosáčik obyčajný (Falcaria vulgaris) alebo mrvica peristá (Brachypodium pinnatum).
Rozširujú sa agresívne rastliny, napr. ovsík obyčajný (Arrhenatherum elatius), reznačka laločnatá (Dactylis glomerata), pýr plazivý (Elytrigia repens), smlz kroviskový (Calamagrostis epigeios) a i. V lokalite vyskytuje chránená mednička sedmohradská (Melica transsilvanica) C4.
Fauna
náhľad|Otvor pre netopiere
Najzaujímavejšími zástupcami živočíšnej ríše v PP sú silne až kritický ohrozené druhy netopierov. Silne ohrozený ucháč svetlý (Plecotus auritus), kriticky ohrozený podkovár malý (Rhinolophus hipposideros) a netopier veľký (Myotis myotis) a ohrozený netopier brvitý (Myotis emarginatus) využívajú podzemné priestory na prezimovanie.
Fauna, bežná pre danú zemepisnú šírku je tu výrazne obohatená o stepné a mediteránne teplomilné druhy hmyzu. Zbadáme tu už spomínaného čmeľa skalného (Bombus lapidarius), osík obyčajný (Polistes nimpha), vyskytuje sa tu spriadač starčekový (Tyria jacobaeae) a vretienka obyčajná (Zygaena filipendulae), zriedkavé liskavka Aphthona cyparissiae, vrbinár hladký (Clytra laeviuscula), Luperus lyperus, Phyllotreta vittula a nosáčikovité Apion penetrans, Brachysomus villosulus, Coenorhinus pauxillus, Otiorhynchus fullo, Sitona longulus, Stomodes gyrosicollis, Trachyphloeus alternans. V minulosti bola pozorovaná jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis), ojedinele sa vyskytuje silne ohrozený slepúch lámavý (Anguis fragilis).
Ochrana
náhľad|Zarastaniu sukcesným burinami náhľad|Vandalizmus Lokalita je veľa navštevovaná, pretože sa nachádza na okraji veľkého sídliska a je zaradená do náučného chodníka, obľúbená psíčkarmi. To všetko samozrejme nesie ohrozenia eutrofizáciou (psie výkaly), znetvorenie skalných stien vandalmi, odkladaním odpadkov a zakladaním ohnísk.
Plán starostlivosti pre Prosecké skály v období 2010-2019 stanovuje majoritne zachovanie súčasného stavu, čo predpokladá občasné kosenie a prerezávanie sukcesných krovín a drevín, zamedzenie vandalizmu, vzniku čiernych skládok, obmedzenie pohybu osôb a psov len na vyznačené chodníky.
Majstrovstvá sveta v interkrose 2018
Majstrovstvá sveta v interkrose 2018 bol v poradí 13. turnaj majstrovstiev sveta v interkrose, ktoré organizuje Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Konal sa v Prahe, v Česku v dňoch od 19. do 22. augusta 2018, za účasti 5 mužských tímov a 4 ženských tímov. Okrem seniorských družstiev sa predstavili aj juniorské výbery domáceho Česka. Česko bolo organizátorom svetového šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 2000, 2005 a 2012. Zápasy sa odohrali v 2 halách športového areálu HAMR Braník. Tituly obhajili obe družstvá domáceho Česka.
Spolu s turnajom MS sa organizovali aj Svetové hry v súžazi amatérskych lakrosových tímoch a turnaj Kids Open pre deti od 11 do 14 rokov.
Saint-Étienne-de-Saint-Geoirs
Saint-Étienne-de-Saint-Geoirs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Julius Müller
Julius Müller (* 10. apríl 1801, Brieg, Pruské kráľovstvo† 27. september 1878, Halle an der Saale, Pruské kráľovstvo) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
Julius Müller sa narodil 10. apríla 1801 v pruskom meste Brieg (dnešné poľské mesto Brzeg). Pochádzal z rodiny protestantského pastora Karla Daniela Müllera a jeho manželky Juliane. Jeho starším bratom bol významný nemecký historik, archeológ a klasický filológ Karl Otfried Müller (17971840), jeho mladší brat, Eduard Müller (18041875), bol zas uznávaným pedagógom a filológom.
Julius Müller študoval právo a následne protestantskú teológiu na univerzitách vo Vroclave, Göttingene a Berlíne.
V roku 1825 sa stal farárom v dolnosliezskej obci Schönbrunn (dnes poľská obec Strużyna).
V roku 1831 sa habilitoval na univerzite v Göttingene, začal prednášať praktickú teológiu a pedagogiku a súčasne pôsobil ako univerzitný kazateľ. V roku 1834 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora.
V roku 1835 sa stal profesorom dogmatiky na univerzite v Marburgu. V akademickom roku 1838/1839 bol dokonca jej rektorom.
Od roku 1839 sa jeho novým pôsobiskom už natrvalo stala univerzita v Halle an der Saale.
Müller bol vplyvným stúpencom tzv. Pruskej evanjelickej únie. V roku 1846 sa podieľal na sformulovaní jej teologických pilierov. Müller napokon aj vo svojom spise Die evangelische Union, ihr Wesen und göttliches Recht [Evanjelická únia, jej podstata a božské právo] z roku 1854 dokázal, že luteránska dogmatika je v principiálnych otázkach v súlade s kalvínskou vieroukou.
V septembri roku 1848 bol Müller jedným zo zakladajúcich členov tzv. Deutscher Evangelischer Kirchentag.
V roku 1850 založil Müller spolu s Augustom Neanderom (17891850) a Karlom Immanuelom Nitzschom (17871868) odborný teologický časopis Deutsche Zeitschrift für christliche Wissenschaft und christliches Leben (existoval do roku 1861), ktorý sa de facto stal tlačovým orgánom tzv. Vermittlungstheologie, nemeckého protestantského teologického smeru 19. storočia, ktorého cieľom bola pozitívna teologická reflexia moderných prírodných a historických vied a súčasnej filozofie.
Müller však zaiste nebol vyhraneným stúpencom Vermittlungstheologie, pretože zároveň sympatizoval s charizmatickým pietistickým hnutím Erweckungsbewegung, ku ktorému ho priviedol jeho dobrý priateľ a kolega August Tholuck.
Müller sa vo svojom azda najvýznamnejšom diele Die christliche Lehre von der Sünde [Kresťanská náuka o hriechu] vyprofiloval ako odporca (teologického) liberalizmu, pretože ľudské úsilie o (absolútnu) autonómiu chápal ako príčinu a počiatok hriechu.
Julius Müller zomrel 27. septembra 1878 v Halle an der Saale.
Deuterovaný chloroform
Deuterovaný chloroform takisto nazývaný aj deuterochloroform a chloroform-d je chemická zlúčenina, ktorá je svojími fyzikálnymi aj chemickými vlastnosťami podobná bežnému chloroformu, ale namiesto prócia (ľahkého vodíku) obsahuje deutérium (ťažký vodík). Najčastejšie sa využíva pri NMR spektroskopii, pretože je dobré rozpúšťadlo mnohých organických látok a je lacnejší než ostatné deuterované rozpúšťadlá.
Význam pri NMR spektroskopii
Kedže deutérium narozdiel od prócia pri protónovej NMR spektroskopii vytvára len drobný signál, preferuje sa použitie deuterovaných rozpúšťadiel ako napríklad chloroform-d, pretože nenarúšajú signál testovanej vzorky. Väčšina chloroformu-d je však znečistená bežným chloroformom, čo sa prejaví ako drobný singlet na 7,26 pm chemického posunu. Pri uhlíkovej NMR sa jeho signál zobrazuje ako triplet na 77 pm chemického posunu.
Kallistos
Kallistos môže byť:
Lagnieu (obec)
Lagnieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Lagnieu má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Laiz
Polohopis
Laiz má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lagnieu (obec)
Obyvateľstvo
Lagnieu má 6726 obyvateľov (2009).
Laiz
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Lagnieu (obec)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Hibernákulum
Hibernákulum môže byť:
Taormina
Taormina môže byť:
Kandidátka HSĽS pre voľby do Národného zhromaždenia v roku 1925
Kandidačné listiny Hlinkovej slovenskej ľudovej strany pre voľby do Poslaneckej snemovne a Senátu Národného zhromaždenia republiky Československej v roku 1925.
XV. volebný kraj Trnava
vľavo|náhľad|181x181bod|[[Florián Tománek, líder kandidátky v XV. volebnom kraji]]
XVI. volebný kraj Nové Zámky
vľavo|náhľad|134x134bod|[[Ferdinand Juriga, líder kandidátky v XVI. volebnom kraji]]
XVII. volebný kraj Turčiansky Svätý Martin
vľavo|náhľad|160x160bod|[[Jozef Tiso, líder kandidátky v XVII. volebnom kraji]]
XVIII. volebný kraj Banská Bystrica
vľavo|náhľad|162x162bod|[[Jozef Buday, líder kandidátky v XVIII. volebnom kraji]]
XIX. volebný kraj Liptovský Svätý Mikuláš
vľavo|náhľad|165x165bod|[[Andrej Hlinka, líder kandidátky v XIX. volebnom kraji]]
XX. volebný kraj Košice
vľavo|náhľad|157x157bod|[[Vojtech Tuka, líder kandidátky v XX. volebnom kraji]]
XXI. volebný kraj Prešov
vľavo|náhľad|171x171bod|[[Štefan Onderčo, líder kandidátky v XXI. volebnom kraji]]
VIII. volebný kraj Turčiansky Svätý Martin
vľavo|náhľad|163x163bod|[[Ján Kovalik-Ústiansky|Ján Kovalik, líder kandidátky v VIII. volebnom kraji]]
X. volebný kraj Prešov
vľavo|náhľad|146x146bod|[[Július Klimko, líder kandidátky v X. volebnom kraji]]
XI. volebný kraj Nové Zámky
vľavo|náhľad|160x160bod|[[Ján Janík (senátor)|Ján Janík, líder kandidátky v XI. volebnom kraji]]
Sammo Hung
Ťin-pao Chung (číns. 洪金寶; po kantónsky Hung4 Gam1 Bou2; * 7. január 1952), známy ako Sammo Hung, je hongkonský herec, majster bojových umení, producent a režisér známy z mnohých prác v „kung-fu“ a akčných hongkonských filmoch. Bol choreograf bojových scén pre, okrem iných, Jackieho Chana, Kinga Hua, a Johna Wooa.
Saint-Geoire-en-Valdaine (obec)
Saint-Geoire-en-Valdaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oakville
Oakville môže byť:
USS Hornet
USS Hornet bol názov ôsmych lodí United States Navy:
Nemecký vrch
Nemecký vrch je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad mestom Stará Ľubovňa, približne severovýchodne od centra.
Poloha
Nachádza sa na juhozápadnom okraji pohoria. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území mesta Stará Ľubovňa. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaná mestská časť Starej Ľubovne Podsadok, južne leží obec Chmeľnica, východne Matysová a západne Jarabina.
Opis
Nemecký vrch leží na južnom konci hrebeňa, vybiehajúcom z masívu Eliášovky a smerujúcom cez sedlo Vabec až nad údolie rieky Poprad. Západne sa nachádza Jarabinská a Litmanovská, severne Osly , Široký vrch  a Okrúhla , východne Hrubá Klada , Vyšniansky vrch  a Chotárna  a južne Vysoká , Pustá hora  a Patria. Masív patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo severnej a západnej časti odvádza potok Maslienka a z východnej Chmeľnický potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, Pieniny, Spišskú Maguru, Tatry, Levočské vrchy, Bachureň, Čergov a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhovýchodným úbočím prechádza chodník zo Starej Ľubovne.
Saint-Geoirs
Saint-Geoirs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lalleyriat
Lalleyriat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Lalleyriat má 231 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Annabelle Wallisová
Annabelle Frances Wallis (* 5. september 1984, Oxford, Spojené kráľovstvo) je britská herečka známa zo seriálu Tudorovci: Sex, moc a intrigy. Jej strýkom bol známy herec Richard Harris.
Životopis a kariéra
V Portugalsku Annabelle natočila zopár krátkych filmov, no neskôr odcestovala do Londýna, aby sa mohla venovať filmu. V Londýne pôsobila v niekoľkých reklamách a začala študovať na dramatickej škole.
V roku 2007 sa objavila v niekoľkých menej úspešných filmoch, ako napríklad v nemeckom horore Oceľová pasca či v anglickej dráme Diana - Posledné dni princeznej. Menšiu rolu mala aj v americkom filme Pavučina lží, po boku hercov Leonarda DiCapria a Russela Crowea.
Jej zatiaľ najväčšia rola, ktorá ju preslávila bola v seriály Tudorovci: Sex, moc a intrigy. Jej postava bola náhrada za herečku Anitu Briem.
Dostala menšiu úlohu vo filme X-Men: Prvá trieda či v romantickej dráme W.E ktorú režírovala speváčka Madonna. V roku 2014 získala jednu z hlavných postáv v horore Annabelle, ktorý poukazuje na udalosť z filmu V zajatí démonov.
V roku 2017 sa pripojila k natáčaniu filmu Múmia spoločne s Tomom Cruisom, kde stvárnila archeologičku, ktorá pracuje pre loveckú organizáciu známu ako Prodigium. V rovnakom roku tiež stvárnila postavu Maggie v dobrodružnom filme Kráľ Artuš: Legenda o meči.
Objavila sa tiež v hlavnej úlohe vo filme Vtelenie zla, ktorý režíroval James Wan. Film mal premiéru v septembri 2021. Tiež sa objavila v televíznom seriály Star Trek: Discovery.
Lancrans
Lancrans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Lancrans má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lancrans má 1047 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kevlar
thumb|Molekulárna štruktúra kevlaru
Kevlar je       para-aramidové vlákno, ktoré vyvinula firma DuPont v roku 1965. Pôvodne malo slúžiť ako náhrada oceľových výstuží v pretekárskych pneumatikách počas 70-tych rokov. Vďaka vysokej pevnosti pri zachovaní nízkej hmotnosti nachádza kevlar uplatnenie aj inde, napr. nepriestrelné vesty, kanoe, laná, plachty atď.
Molekulárny vzorec kevlaru je [-CO-C6H4-CO-NH-C6H4-NH-]n.
Jarva obyčajná
Jarva obyčajná alebo marulka obyčajná (Clinopodium vulgare) je trvalá rastlina z čeľade hluchavkovité.
Je rozšírená v Eurázii a v celých Karpatoch. Obľubuje svetlé lesy a tienisté lúky na vápencových podkladoch. Chlpatá stonka rastie do 30 až 80 cm, je málo rozvetvená. Listy sú vajcovité a okraje jemne zubaté. Na vrchole a v úžľabiach má purpurové kvety v tvare pysku.
Podobá sa na kocúrnik obyčajný (Nepeta cataria).
Lamachos
Lamachos môže byť:
Lamachus môže byť aj:
Lantenay
Lantenay môže byť:
Guatemala (department)
Guatemala je jeden z 22 departmentov Guatemaly. Hlavným mestom departmentu je Guatemala, ktorá je zároveň hlavným mestom štátu. Department má rozlohu, a v roku 2002 mal podľa sčítania 2 541 581 obyvateľov.
Indukčný efekt
Indukčný efekt alebo indukčný účinok (efekt I) opisuje lokálne zmeny elektrónovej hustoty v molekule, ktoré sú spôsobené skupinami, ktoré odťahujú alebo dodávajú elektróny, na základe čoho dochádza k tvorbe permanentného dipólu v danej väzbe. Indukčný efekt sa šíri po sigma väzbách, na rozdiel od mezomérneho efektu, ktorý sa šíri po pí väzbách. Indukčný efekt je daný elektronegativitou jednotlivých atómov.
Halogénové atómy v alkylhalogenidoch odťahujú elektrónovú hustotu, pretože majú vyššiu elektronegativitu. Alkylové skupiny naopak dodávajú elektrónovú hustotu. Ak je elektronegatívny atóm prítomný na uhlíkovom reťazci, jeho účinok sa prejaví i na atómoch reťazca. Elektronegatívny atóm má tendenciu priťahovať elektróny, takže ich odťahuje od celého reťazca, čo sa označuje ako záporný indukčný efekt (-I). Naopak, alkylové skupiny dodávajú elektróny, čo sa označuje ako kladný indukčný efekt (+I). Smer posunu elektrónovej hustoty sa niekedy znázorňuje šípkou, napríklad H→Cl. Všetky funkčné skupiny sa porovnávajú relatívne voči vodíkovému atómu, u ktorého sa predpokladá, že nemá žiadny indukčný efekt. Indukčný efekt často pôsobí opačne ako mezomérny efekt.
Polarizácia väzby
Kovalentná väzba sa môže polarizovať podľa relatívnych elektronegativít atómov, ktoré tvoria väzbu. Elektrónový oblak, ktorý tvorí sigma väzbu medzi dvoma nerovnakými atómami, nie je rovnomerný a je mierne vychýlený smerom k elektronegatívnejšiemu atómu. Na základe toho vzniká permentná polarizácia väzby, kde elektronegatívnejší atóm má parciálny (čiastkový) záporný náboj (δ–) a elektropozitívnejší atóm má parciálny kladný náboj (δ+).
V molekule vody je napríklad elektronegatívnejší kyslík viazaný na dva atómy vodíka. Keďže je elektronegatívnejší, elektrónová hustota je posunutá smerom k nemu, teda kyslík priťahuje záporný náboj. V molekule vody je to možné naznačiť pomocou "δ-", ktoré sa zapisuje poblíž kyslíkového atómu. Naopak, atómy vodíka sú elektropozitívnejšie a ich elektróny sú odťahované preč, čo je možné znázorniť pomocou "δ+" poblíž vodíkového atómu. Vektorovým súčtom jednotlivých dipólových momentov väzieb je možné získať celkový dipólový moment molekuly. Polárna väzba je kovalentná väzba, v ktorej je prítomná separácia náboja medzi dvoma atómami, teda inak povedané, jeden koniec väzby je kladnejší a druhý koniec je zápornejší. Medzi bežné príklady patria väzby v atóme vody alebo napríklad väzba H-Cl v molekule chlorovodíka.
Relatívny indukčný efekt
Indukčný efekt sa najčastejšie využíva v organickej chémii a opisuje pôsobenie rôznych substituentov na rozloženie elektrónovej hustoty v molekule. Prítomnosť rôznych skupín, ktoré ovplyvňujú elektrónovú hustotu, má rôzne účinky, napríklad na reaktivitu či stabilitu molekuly alebo na jej disociačnú konštantu.
Indukčný účinok môže mať dva smery – buď sa elektrónová hustota dodáva smerom do zvyšku molekuly, alebo sa z neho naopak odčerpáva. Tento účinok rôznych skupín sa vždy porovnáva relatívne voči vodíkovému atómu, ktorý sa pokladá za pomyselnú nulu, ako by indukčný účinok nemal. Ak skupina dodáva elektrónovú hustotu, hovorí sa, že má kladný indukčný efekt alebo efekt +I. Medzi skupiny s kladným indukčným efektom patria alkylové skupiny, ktoré odťahujú hustotu menej ako vodík, alebo napríklad záporne nabité skupiny –O-, –S- alebo –Se-. Opačným účinkom je odčerpávanie elektrónovej hustoty, ktorá sa teda posúva smerom k elektronegatívnejšiemu atómu, preč od uhlíkového reťazca. O týchto skupinách sa hovorí, že majú záporný indukčný efekt alebo efekt -I. Medzi tieto skupiny patrí väčšina ostatných skupín, napríklad halogény (–F, –Cl, –Br, –I), –OR, –NR2, ale i skupiny –NO2, –CHO alebo –COOH.
Indukčný účinok skupiny sa prejaví i na ďalších väzbách, ale tento účinok je relatívne slabý a je významný len na krátke vzdialenosti. Tento účinok je permanentný, ale slabý, pretože spočíva v posune elektrónovej hustoty pevne viazaných elektrónov v sigma väzbách, a niektoré iné účinky ho môžu prekonať.
Relatívny indukčná účinok sa dá experimentálne merať oproti vodíku, napríklad podľa ich účinku na štiepenie kyslého vodíka v karboxylových kyselinách. Poradie rôznych skupín je (smerom doprava rastie efekt +I, respektíve klesá efekt -I):
Pre izotopy vodíka platí, že s kladný indukčný efekt rastie s nukleónovým číslom (teda raste v poradí, kde H je vodík, D je deutérium a T je trícium).
Indukčný účinok možno vyjadriť kvantitatívne pomocou Hammettovej rovnice, ktorá popisuje vzťah rýchlosti reakcie a rovnovážnej konštanty s ohľadom na povahu substituentu.
Použitie
Indukčný efekt napríklad vysvetľuje vyššiu reaktivitu aldehydov oproti ketónov. Aldehydy majú len jednu alkylovú skupinu, čím dochádza k stabilizácii kladného náboja na atóme uhlíku.
Kyslosť a zásaditosť
Indukčný efekt hrá dôležitú úlohu pri určovaní kyslosti či zásaditosti molekuly. Skupiny s efektom +I (kladným indukčným efektom) zvyšujú elektrónovú hustotu v molekule a molekula je tak schopná darovať elektróny, teda je zásaditejšia. Naopak, skupiny s efektom -I (záporným indukčným efektom) znižujú elektrónovú hustotu v molekule, takže molekula je kyslejšia. Väčšie množstvo skupín má výraznejší efekt.
Tento účinok je vidieť napríklad na chlórovaných derivátoch kyseliny octovej. Čím viac atómov chlóru (skupín s efektom -I) je prítomných v molekule, tým je látka kyslejšia. Chlór totiž odčerpáva elektrónovú hustotu, takže ľahšie dochádza k štiepeniu vodíkového katiónu. stred|náhľad|550x550bod|[[Disociačná konštanta kyseliny|pKa hodnoty rôznych chlórovaných derivátov kyseliny octovej. Čím viac atómov chlóru je naviazaných, tým je pKa nižšie a kyselina je silnejšia.]]
Karboxylové kyseliny
Sila karboxylovej kyseliny závisí na jej disociačnej konštante: čím ľahšie kyselina disociuje na vodíkový katión a konjugovanú zásadu, tým je kyselina silnejšia. Čím je kyselina silnejšia, tým nižšie má pKa.
Alkylová skupina viazaná na karboxylovú kyselinu dodáva elektrónovú hustotu, čím sa zvyšuje elektrónová hustota na kyslíku. Tým dochádza k tomu, že sa väzba O-H štiepi ťažšie a tak sa redukuje disociácia, čiže dochádza k oslabeniu kyslosti. Z tohto dôvodu je kyselina mravčia (pKa = 3,74) silnejšia, než kyselina octová (pKa = 4,76). Kyselina monochlóroctová má pKa = 2,82, takže je to silnejšia kyselina než kyselina mravčia, práve vďaka zápornému indukčnému efektu atómu chlóru.
Účinok vzdialenosti substituentu je je vidieť napríklad na derivátoch kyseliny butánovej. Čím bližšie je atóm chlóru naviazaný ku karboxylovej skupine, tým je kyselina silnejšia:
Keďže karboxylová skupina má efekt -I, dikarboxylové kyseliny sú zvyčajne silnejšie než monokarboxylové kyseliny. Indukčný účinok takisto pomáha pri polarizácii ostatných väzieb v molekule, čo vedie napr. ku kyslosti vodíka metylénovej skupiny kyseliny malónovej.
Lapeyrouse
Lapeyrouse môže byť:
Lantenay (Ain)
Lantenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Lantenay má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lantenay má 254 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
John Cale
Detstvo a štúdium
Narodil sa v malej baníckej dedinke Garnant na juhu Walesu. Jeho matka Margaret Daviesová bola učiteľka a otec William Arthur George Cale baník. Keďže otec pochádzal z miesta walesko-anglickej hranice, aj keď z waleskej strany, kde sa ale tiež hovorilo výhradne anglicky, hovoril doma anglicky. Sám John sa anglicky začal učiť až v siedmich rokoch. V detstve trpel astmatickými a bronchiálnymi problémami a ako liek proti tomu bol používaný sirup obsahujúci ópium, ktoré vyvolávalo halucinácie.
Od svojich siedmich rokov sa učiť hrať na klavíri. Svoju prvú skladbu zložil počas štúdia na gymnáziu v blízkom Ammanforde. V dvanástich rokoch začal hrať v miestnom kostole na organ. Od trinástich rokov hral na viole vo waleskom mládežníckom orchestri s ktorým koncertoval mimo Wales samotný aj v Holandsku. Cez všetok talent v hraní na violu a klavír si od detstva prial byť dirigentom. thumb|vpravo|Hlavné cesty prechádzajúcej obcou Garnant V roku 1960 získal štipendium na vysokej škole Goldsmiths College na University of London. Ako hlavný obor mal muzikológiu, jeho lektorom bol Paul Steinitz. Ďalej sa tu pod dozorom Gwynna Edwardsa zdokonaľoval v hre na violu a Humphrey Searle ho učil kompozíciu. Tu sa zoznámil s Corneliusom Cardewom, ktorý ho uviedol do sveta avantgardnej hudby a Cale sa začal viac zaujímať o avantgardu ako klasiku. V druhom ročníku štúdií bol menovaný vedúcim hráčom violovej sekcie univerzitného orchestra. Tu pôsobil až do tretieho ročníka, kedy ho nový profesor tejto funkcie zbavil. Keď mu Cardew predstavil umelecké hnutie Fluxus, Cale neváhal a v lete 1962 pre neho napísal skladbu „Outdoor Pieces for Robin Page, Summer 1962“. V nasledujúcom roku Robin Page organizoval predstavenia ďalšej Caleovej skladby pre Fluxus „Plant Piece“, pri ktorej kričí na kvetinu do tej doby, než nezomrie.
Počas tretieho ročníka štúdia začal premýšľať o svojom ďalšom živote. Začal si písať s americkými experimentálnymi skladateľmi Johnom Cageom a Aaronom Coplandom. V máji 1963 absolvoval pohovor s Coplandom, ktorý mu ponúkol osemtýždňový pobyt v berkshirskom hudobnom centre v Massachusetts. V júli úspešne dokončil štúdium na Goldsmiths, kedy zahral Sonátu pre violu nemecko-amerického skladateľa Paula Hindemitha. V rovnakej dobe tiež hral na klavír v britskej premiére skladby „X for Henry Flynt“ amerického skladateľa La Monte Younga. Pri predvedení tohto diela Cale niekoľko minút mlátil lakťami do klávesov klavíra a niekoľko divákov sa rozhodlo odtiahnuť klavír preč od Calea. Ďalším dielom na ktorom sa v tej dobe podieľal bola opäť britská premiéra, tentoraz Cageovej skladby „Koncert pre klavír a orchester s áriou“. Cale ju dirigoval, na klavír hral Michael Garrett a vokály spievala Enid Hartle. Garrett tiež odohral na klavír premiéru Caleovej skladby „Piano Piece (unsequel music 212b)“. Hoci býval označovaný ako najnenávidenejší absolvent v histórii školy Goldsmiths, bolo mu v roku 1997 prepožičané jej čestné členstvo.
Americká pôda
Dňa 7. júla 1963 Cale odletel z londýnskeho letiska Heathrow do New Yorku. Tam sa ho ujal Copland, s ktorým odletel do Tanglewoodu. Tu dva mesiace študoval u gréckeho skladateľa Iannisa Xenakisa. Cale sa tu venoval aj skladaniu vlastných skladieb. Napríklad vymyslel, že postavia všetky školské klavíry do jednej miestnosti a bude sa na ne naraz hrať. Táto myšlienka však bola vzhľadom na počet školských klavírov zamietnutá s tým, že nie je možné všetky nástroje dať do jednej miestnosti. Ďalším nápadom bolo, že postaví každý klavír na jednu loď plávajúcu po miestnom jazere. Ani tento návrh u profesorov neprešiel. Tretí nápad už bolo možné realizovať; pri predstavení vytiahol sekeru a začal s ňou mlátiť do dosky stola. Keď v septembri 1963 ukončil štúdium v Tanglewoode, rozhodol sa odsťahovať do New Yorku. Tu za pomoci Johna Cagea získal prácu v kníhkupectve. Cage Calea tiež zoznámil s La Monte Youngom, ktorého skladby Cale hral už v Británii. Youngovi sa Cale zapáčil a pozval ho, aby skúsil hrať s jeho kapelou na violu. Vedľa Younga samotného v tej dobe v jeho súbore pôsobila ešte jeho manželka Marian Zazeela (spev) a Tony Conrad (husle). thumb|vlevo|Obytné domy na Ludlow Street Cale sa na nasledujúci rok a pol stal členom tejto skupiny v ktorej rôzne prichádzali a odchádzali aj ďalší hudobníci. Samotná skupina väčšinou hrala pod Youngovým menom, ale neskôr si začala hovoriť Theatre of Eternal Music. V septembri 1963 bol Cale jedným z klaviristov, ktorí sa podieľali na Cageom usporiadanom prvom kompletnom predstavení diela „Vexations“ francúzskeho skladateľa Erika Satieho. Dielo je špecifické tým, že samotné trvá niečo cez minútu, ale aby bolo zahrané kompletne, musí sa celé zahrať 840-krát. Cez celých osemnásť hodín, ktorých predstavenia trvalo, sa u klavíra vystriedalo viac hudobníkov, mimo Calea a Cagea napríklad David Tudor, Philip Corner, James Tenney a Joshua Rifkin.
Počas pôsobenia na poli newyorskej avantgardnej hudby sa Cale zoznámil s ďalšími hudobníkmi, ako napríklad Angus MacLise, Jack Smith alebo Terry Jennings. Po príchode do New Yorku Cale niekoľko mesiacov býval v Jenningsovom byte. Začiatkom roku 1964 sa presťahoval ku Conradovi na Ludlow Street. Na väčšine nahrávok z tej doby hral Cale na violu, ale niekedy presedlal napríklad ku gitare, alebo sarinde. V tomto období už hral na amplifikovanú violu na ktorú navyše pre dosiahnutie tvrdšieho zvuku dal gitarové struny.
Začiatky
Koncom novembra 1964 sa Cale zoznámil so spevákom a gitaristom Lou Reedom, ktorý do tej doby pôsobil v niekoľkých rokenrolových kapelách a bol zamestnaný vydavateľstvom Pickwick Records ako autor piesní. Cale s Conradom boli pozvaní na párty, kde ich stretol jeden zo zamestnancov Pickwick Records Terry Phillips. Keď zistil, že sú hudobníci, pozval ich na skúšku skupiny The Primitives, čo bol v skutočnosti iba Reed. Dvojica Phillipsovi sľúbila, že nasledujúci deň privedie aj bubeníka – tým bol Walter De Maria. Calea s Conradom zaujalo, že sa Reedova pieseň „The Ostrich“ hrá na gitaru tak, že sú všetky struny naladené do rovnakého tónu. Podobné veci totiž robili aj oni. V nasledujúcich týždňoch teda kvartet Reed, Cale, Conrad a De Maria odohral spoločné turné pod názvom The Primitives. Zo skupiny však približne v februári 1965 odišiel Conrad s De Mariou a skupina sa rozpadla. Nedlho potom Cale s Reedom začali vystupovať pod názvom Falling Spikes. Takto v duu nerobili riadne koncerty, ale iba hrali na uliciach, Reed na gitaru a Cale na violu a zobcovú flautu. Neskôr spolu s nimi hrala ešte gitaristka Elektrah Lobel. Tá odišla a neskôr prišiel Reedov starý kamarát Sterling Morrison, pričom občasne so skupinou skúšal aj bubeník Angus MacLise. Približne v tejto dobe sa Cale živil rôznymi spôsobmi. Potom čo už nepracoval v kníhkupectve, si zarábal napríklad darcovstvom krvi, alebo tým, že sa nechal vyfotografovať do novín ako ilustračné foto k článku o vrahovi.
V apríli 1965 Morrison, MacLise, Reed a Cale vytvorili hudobný sprievod k multimediálnej akcii nazvanej Launching the Dream Weapon. Hrali aj na iných podobných podujatiach, kde sa často stretávali so skupinou The Fugs. Približne v tejto dobe sa skupina premenovala na Warlocks. Keď sa však počas leta 1965 hudobníkom dostala do ruky kniha The Velvet Underground od novinára Michaela Leigha, začala používať tento názov. V júli toho roku potom trojica (MacLise sa nedostavil) nahrala v byte na Ludlow Street svojich prvých šesť demosnímkov. Išlo o piesne „Venus in Furs“, „I'm Waiting for the Man“, „Heroin“, „All Tomorrow's Parties“, „Wrap Your Troubles in Dreams“ a „Prominent Men“. Keď sa v novembri 1965 skupina stretla s Alom Aronowitzom, nedlho po tom sa stal jej manažérom. Už začiatkom decembra skupina mala odohrať svoj prvý platený koncert v meste Summit v New Jersey. Keď sa o tom dopočul MacLise, rozhodol sa odísť. Skupina teda mala dohodnutý koncert, ale nemala bubeníka. Reed s Morrisonom však rýchlo zabezpečili náhradu. Bola ňou sestra ich kamaráta Maureen Tucker.
Klasické obdobie
Po prvom koncerte v Summite skupina získala angažmán v newyorskej kaviarni Café Bizarre. Ku koncu decembra 1965 ju na tomto mieste zbadali maliar a filmový režisér Andy Warhol a jeho manažér Paul Morrissey a čoskoro potom sa stali jej manažérmi. Počas roka 1966 sa k skupine na Warholov podnet pridala nemecká speváčka, do tej doby modelka a herečka, menom Nico. Hneď v začiatkoch v spolupráci s Warholom nakrútili záznam z ich skúšky, ktorý neskôr premietal ako The Velvet Underground and Nico: A Symphony of Sound. V apríli 1966 skupina začala nahrávať svoj prvý štúdiový album. Niektoré skladby sa nahrávali o mesiac neskôr a jedna, konkrétne „Sunday Morning“, bola nahraná až v novembri 1966. Album nakoniec dostal názov The Velvet Underground & Nico a vyšiel v marci 1967. Nedlho potom skupinu opustila spolu s Warholom aj Nico.
Ešte v roku 1967 Cale spolu s Reedom a Morrisonom hrali na prvom sólovom albume Nico nazvanom Chelsea Girl. Cale je tiež autorom niekoľkých piesní z tohto albumu. V septembri 1967 skupina išla opäť do štúdia s cieľom nahrať svoj druhý radový album. Ten nakoniec dostal názov White Light/White Heat a vyšiel v januári nasledujúceho roka. Na rozdiel od prvého albumu, kde sa o sólový spev postarali Reed a Nico, na druhom sa o neho staral Reed s Caleom. Cale prispel vokálmi do piesní „Lady Godiva's Operation“ a „The Gift“.
Počas obdobia kedy sa o skupinu staral Warhol, sa Cale neraz objavil aj vo Warholových filmoch. Jeden z nich niesol názov The Velvet Underground (tiež označovaný ako Moe Tucker in Bondage). Vo filme sú všetci členovia skupiny a pijú rôzne nápoje, pričom jediná Tuckerová je pripútaná k stoličke. Mimo niekoľkých neznámych a nikdy nepremietaných filmov Warhol s Caleom natočil celkom osem screen testov. Popri účasti vo Warholových filmoch sa spolu s Morrisonom a Reedom objavil v krátkom filme Sunday Morning, ktorý natočila Rosalind Stevenson. Ďalším z filmov, na ktorom sa Cale podieľal, je minútu a pol dlhý Police Car. Tentoraz ho Cale natočil a v zábere sa neobjavil, je tam len tma a blikajúce svetlá policajného auta.
Začiatky
Po odchode z Velvet Underground v septembri 1968 Cale najprv pracoval ako producent či hosťujúci hudobník na albumoch iných interpretov. Prvým z nich bol už v októbri 1968 album Nico nazvanej The Marble Index. Nico chcela, aby Cale album produkoval, ale riaditeľ vydavateľstva Elektra Records Jac Holzman to kvôli Caleovým chabým skúsenostiam nedovolil a na jeho miesto posadil Fraziera Mohawka. Ten však je producentom iba de iure, v skutočnosti sa o túto prácu staral Cale, ktorý je takisto aranžérom všetkých skladieb a hral tu na všetky nástroje okrem harmónia. Začiatkom roka 1969 hral na violu na albume The Great American Eagle Tragedy kapely Earth Opera. Sem bol prizvaný vďaka tomu, že sa nedávno predtým podieľal na doske Nico, ktorá rovnako ako tento album vyšla vo vydavateľstve Elektra Records. V apríli 1969 bol pri nahrávaní albumu skupiny The Stooges, ktorá tiež mala zmluvu s Elektra Records. Cale ich eponymný album produkoval, hral na violu v skladbe „We Will Fall“ a na klavír a rolničky v „I Wanna Be Your Dog“. thumb|vpravo|John Cale v [[Toronto|Toronte v roku 1977]] Koncom roka 1969 si našiel cestu do štúdia s cieľom nahrať svoj prvý sólový album. Stalo sa tak v niekoľkých dňoch koncom októbra a o produkciu sa staral Cale spoločne s Lewisom Merensteinom. Album, ktorý dostal názov Vintage Violence, vyšiel v marci 1970 vo vydavateľstve Columbia Records. Ešte pred svojím sólovým albumom stihol nahrať spoločnú dosku s Terrym Rileyom, ktorého poznal už z dôb členstva v Youngovej skupine. Album Church of Anthrax vznikalo v rozmedzí rokov 1969 – 1970, ale nakoniec vyšiel až v februári 1971. V tej dobe tiež pracoval pre vydavateľstvo Columbia Records a prevádzal staré albumy do kvadrofónneho zvuku. V roku 1970 hral na violu v dvoch skladbách z jediného albumu americkej skupiny Chelsea. Album Chelsea opäť produkoval Merenstein. Ten bol tiež producentom debutového eponymného albumu skupiny Glass Harp, kam Cale tiež prispel svojou violou. Ďalej potom hral opäť na violu na eponymným albume holandskej kapely Tax Free. I tento album produkoval Merenstein. V tom istom roku prispel do dvoch piesní („Fly“ na violu a čembalo a „Northern Sky“ na čelestu, klavír a organ) na druhej platne britského pesničkára Nicka Drakea nazvanej Bryter Layter. Producentom albumu bol Joe Boyd. Boyd bol spolu s Caleom tiež producentom tretieho albumu Nico nazvaného Desertshore. Cale tu opäť hrá na všetky nástroje okrem harmónia a trúbky a je aranžérom piesní.
Keď v roku 1970 skupina The Velvet Underground nahrávala svoj štvrtý štúdiový album, v poradí druhý bez Calea, jej nový manažér Steve Sesnick ho pozval, aby si s nimi zahral. Stalo sa tak v demo verzii piesne „Ocean“ a hral tu na organ. Pieseň nakoniec vyšla až v roku 1997 na rozšírenej reedícii albumu. V roku 1970 hral hudbu Fryderyka Chopina na soundtracku k filmu Coming Attractions, ktorý režíroval Tony Conrad spolu so svojou manželkou.
V roku 1971 si vzal Cynthiu Wells, známu ako Miss Cindy zo skupiny groupies The GTOs. Manželstvo opäť dlho nevydržalo a v roku 1975 sa rozpadlo. Hoci Cale svoj prvý sólový album vydal už začiatkom roku 1970, svoj prvý koncert na sólovej dráhe odohral až v januári 1971. Stalo sa tak v londýnskom sále Roundhouse, kde okrem neho svoj set odohrala aj Nico, ktorý takisto Cale odprevadil na klavír a violu. Hlavnou hviezdou večera tu bola britská skupina Pink Floyd. Na tomto koncerte Calea okrem iného sprevádzal Mike Heron, Cale krátko predtým hral na jeho debutovom albume Smiling Men with Bad Reputations v štyroch piesňach: „Audrey“ (basgitara, harmónium), „Feast of Stephen“ (klavír, gitara, basgitara, viola, sprievodné vokály), „Warm Heart Pastry“ (viola) a „Beautiful Stranger“ (harmónium, klavír). Koncom januára 1972 sa Cale, Reed a Nico zišli v Paríži, kde odohrali spoločný koncert. Počas tohto stretnutia predchádzajúcich spoluhráčov hral Cale na violu a klavír, Reed na gitaru a Nico je občas odprevadila spevom. Vedľa piesní z tvorby Velvet Underground trojica hrala aj skladby zo svojich sólových albumov. Záznam z tohto koncertu vyšiel v roku 2004 pod názvom Le Bataclan '72.
Carcharhinus albimarginatus
Carcharhinus albimarginatus je agresívny a silný druh žraloka, živí sa širokou škálou kostnatých rýb, menšími druhmi žralokov a hlavonožcami. Pri súbojoch o potravu s inými druhmi žralokov z čeľade Carcharhinidae často poraní aj väčších jedincov. Rovnako ako ostatné druhy žralokov z tejto čeľade je živorodý, samice rodia v lete 1 až 11 mláďat. Tento pomaly rastúci druh žraloka je lovený pre svoje mäso, plutvy, kožu, chrupavku, čeľuste a zuby. Pokles jeho populácie viedol k tomu, že ho Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) označila za takmer ohrozený druh. Carcharhinus albimarginatus je považovaný za druh pre človeka potenciálne nebezpečný.
Klasifikácia a vývoj
Carcharhinus albimarginatus bol pôvodne popísaný v roku 1837 ako Carcharias albimarginatus nemeckým prírodovedcom Eduardom Rüppellom v diele Fische des Rothen Meeres (Ryby Červeného mora). Názov bol neskôr zmenený na aktuálne platný Carcharhinus albimarginatus. Prívlastok je odvodený z latinského albi (biely) a marginatus (lemovaný). V roku 1960 bol v Ras Mohammed v Červenom mori chytený dlhý jedinec, ktorý bol označený za typickú vzorku. Na základe podobností morfológie, tvaru zubov a i. určil v roku 1982 Jack Garrick žraloka šedého útesového za najbližšieho príbuzného Carcharhinus albimarginatus. Tento výklad bol v roku 1992 potvrdený na základe ďalších analýz Laverym.
Rozšírenie a výskyt
Carcharhinus albimarginatus je široko, nie však rovnomerne, rozšírený v tropických vodách Indického a Tichého oceánu. V západnej časti Indického oceánu sa vyskytuje tento druh od Červeného mora po Južnú Afriku vrátane Madagaskaru, Seychel, atolu Aldabra, Maurícia a súostrovia Čagos. V západnom Pacifiku je výskyt tohto druhu žraloka potvrdený od pobrežia južného Japonska k severným brehom Austrálie vrátane Tchajwanu, Filipín, Indonézie, Novej Kaledónie, Guamu, Palau, Šalamúnových ostrovov, Marshallových ostrovov a Tahiti. Vo východnom Pacifiku sa vyskytuje od Baja California k Britskej Kolumbii, Kokosových a Galapážským ostrovom. Nie je potvrdená jeho prítomnosť v Mexickom zálive a Karibskom mori.
Carcharhinus albimarginatus vyhľadávajú kontinentálne a ostrovné šelfy a hĺbky od 30 do 800 metrov. Najčastejšie sa vyskytujú okolo izolovaných ostrovov a koralových útesov. Mladé jedince trávia čas v pobrežných plytčinách alebo v lagúnach, kým dospelé jedince možno vidieť v hlbších vodách.
Opis
Zafarbenie je modrošedé, navrchu s bronzovým a dole s bielym leskom. Na bruchu má Carcharhinus albimarginatus po stranách dva jemne biele pásy a výrazné biele zafarbenie okrajov všetkých plutiev. Môže dorásť až do 3 metrov dĺžky, jeho typická veľkosť je však medzi 2,0 až 2,5 metra. Maximálna uvádzaná hmotnosť je. Samice sú väčšie ako samci.
Život a chovanie
náhľad|Porovnanie exhibičného plávania s bežným prejavom Carcharhinus albimarginatus Aj keď sú Carcharhinus albimarginatus relatívne aktívne vykazujú teritoriálne chovanie a zachovávajú vernosť určitým oblastiam. Väčšinou žijú samostatne alebo v pároch. V hlbších vodách boli pozorované aj malé skupiny dospelých samíc. Osamelo žijúce Carcharhinus albimarginatus sa chovajú k ostatným žralokom rovnakého druhu veľmi agresívne a mnoho z nich býva pri súbojoch ťažko zranených.
Boli hlásené útoky týchto žralokov na žraloka Carcharhinus galapagensis a žraloka čiernocípeho s rovnakou veľkosťou počas súbojov o potravu. Carcharhinus albimarginatus niekedy tvorí húfy s druhom Carcharhinus amblyrhynchos.
Rovnako ako druh Carcharhinus amblyrhynchos aj Carcharhinus albimarginatus pri pocite ohrozenia niekedy hrozí útokom pomocou exhibičného plávania. Z pohľadu potápača tento „tanec“ vyzerá tak, že žralok sa rýchlo vzdiali od potápača a potom pláva proti nemu. Jeho pohyby sú pritom afektované a neprirodzené. Vo vzdialenosti asi dvoch dĺžok tela žralok prudko zabrzdí, jeho prsné plutvy neprirodzene poklesnú, rypec vztýči smerom hore a výrazne sa prehne. Posledné dva prvky tohto tanca sú pre tento druh žraloka jedinečné. Pokiaľ potápač nezareaguje na túto hrozbu, vystavuje sa nebezpečenstvu útoku.
Konopnica úhľadná
Konopnica úhľadná (Galeopsis speciosa) je jednoročná rastlina z čeľade hluchavkovité.
Saint-Georges-d’Espéranche
Saint-Georges-d’Espéranche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Konopnica úhľadná
Je rozšírená v Eurázii a v celých Karpatoch. Obľubuje svetlé a nižšie položené lesy alebo pobrežné kroviny. Ochlpená stonka rastie do 1 m. Na vrchole a v úžľabiach má purpurové kvety v tvare pysku. Horný pysk má žltú farbu a dolný fialovú.
Indikuje vysoký obsah dusíka v pôde.
Saint-Georges-d’Espéranche
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lapeyrouse (Ain)
Lapeyrouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Lapeyrouse má 290 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Enzýmová imunosorbentová analýza
Enzýmová imunosorbentová analýza (, skr. ELISA) je bežne používaná analytická biochemická analýza, ktorú prvýkrát opísali Engvall a Perlmann v roku 1971. Test využíva typ enzýmovej imunoanalýzy na pevnej fáze (EIA) na zisťovanie prítomnosti ligandu (obyčajne proteínu) v tekutej vzorke pomocou protilátok namierených proti meranému proteínu. ELISA sa používa ako diagnostický nástroj v medicíne, rastlinnej patológii a biotechnológii, ako aj na kontrolu kvality v rôznych priemyselných odvetviach.
V najjednoduchšej forme ELISA sa antigény z testovanej vzorky pripevnia na povrch. Potom sa na povrch nanesie zodpovedajúca protilátka, aby mohla antigén naviazať. Táto protilátka sa spojí s enzýmom a potom sa odstránia všetky nenaviazané protilátky. V poslednom kroku sa pridá látka obsahujúca enzýmový substrát. Ak došlo k naviazaniu, následná reakcia vytvorí detegovateľný signál, najčastejšie zmenu farby.