cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anton Jasusch
Anton Jasusch (* 25. apríl 1882, Košice – † 3. júl 1965, Košice) bol slovenský maliar. Jeho viac ako polstoročná tvorba patrí medzi vrcholné výtvarné prejavy moderného umenia 20. storočia na Slovensku. Vychádzal z postimpresionistických premís a charakter tvorby pred 1. svetovou vojnou určil predovšetkým maliarov záujem o čisto výtvarné problémy, najmä o vzťah plochy a línie, ako aj o nezvyčajnú, nie prirodzenú farebnosť v maľbe. Anton Jasusch vytvoril svojsky chápaný maliarsky prejav, ktorý sa skladal zo secesných prvkov, čerpal v prvom rade z plošného dekorativizmu a z reminiscencií pleneristickej a impresionistickej maľby. Anton Jasusch bol maliar, ktorý vytvoril vlastný expresívny spôsob podania svojich vízií.
Štúdium
Od roku 1904 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Budapešti (prof. E. Ballo), od roku 1906 na akadémii výtvarných umení v Mníchove, od roku 1907 na Académie Julian v Paríži. V rokoch 1908 – 1914 žil v Košiciach. Obdobie 1914 – 1916 prežil na fronte a v rokoch 1916 – 1920 v ruskom zajatí. Od roku 1920 sa trvalo usadil v Košiciach. Prvé umelecké poučenie našiel mimo akademickej pôdy, v dielach maliara K. Ferenczyho a J. Ripla-Rónaia. Jeho ďalšia cesta viedla do Mníchova, do súkromnej školy A. Ažbeho, kde sa učil novému symbolizmu a expresionizmu. Výstavnej premiéry a ani založenia skupiny Der Blaue Reiter sa však nedočkal. Neinformovanosť a nezorientovanosť, najmä však rečová bariéra zapríčinili, že Jasusch nóvum z Paríža nezaznamenal. Po návrate do Košíc v roku 1908 aplikoval svoje študentské skúsenosti, bernou mincou mu zostala prvotná fascinácia Riplom-Rónaiom. Konvenčné prostredie Košíc mladého modernistu aspoň začas uzemnilo do klišé tradičného plenérizmu.
Tvorba
V rokoch 1920 – 1924 vytvoril obsiahly súbor tematických obrazov týkajúcich sa existenčných otázok človeka, zmyslu života a miesta človeka na zemi i v kozme, ako aj povahy i etického poslania človeka. Začiatkom tridsiatych rokov 20. storočia sa vrátil k tvorbe, ktorú charakterizovala menšia ideová výbojnosť, rôznorodosť v štýle i spôsobe maľby.
Posledný rozmach jeho tvorby nastal po autorovej výstave roku 1958 v Košiciach a v roku 1962 v Bratislave. Svoje uplatnenie si tu našiel Jasuschov cit pre rytmus a kompozíciu, ale aj jeho zmysel pre dekorativizmus, farebnosť a výtvarnú monumentalizáciu.
V poslednej fáze Jasuschovej tvorby nájdeme súbor pastelov, ktoré si vyžadovali komornejší výtvarný prejav a zvnútornené poňatie jednotlivých kompozícii a tém. Vznikol rad vynikajúcich pastelov, farebných i bielych, väčšinou na čiernom papieri. V harmonickej kompozícii sa objavujú témy rodiny, materstva, takisto hudby, muzikantov.
== Diela (výber) ==
Candor
Candor je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apollo 11
Apollo 11 bolo piatym americkým pilotovaným kozmickým letom v rámci programu Apollo a prvým, pri ktorom ľudia pristáli na Mesiaci. Prvými ľuďmi, ktorí pristáli na Mesiaci, sa v nedeľu 20. júla 1969 o 20:17:39 svetového času (UTC) stali veliteľ Neil Armstrong a pilot lunárneho modulu Edwin „Buzz“ Aldrin. Bolo to po prvýkrát, keď sa človek dostal na iné prirodzené kozmické teleso ako na Zem. Pilot veliteľského modulu Michael Collins bol v tom čase na obežnej dráhe okolo Mesiaca. V pondelok 21. júla o 02:56:15 UTC Armstrong ako prvý človek vstúpil na povrch Mesiaca a povedal:
Podľa odhadu viac ako 600 miliónov televíznych divákov na celom svete sledovalo tento historický let. Dosiahnutím povrchu Mesiaca posádka Apolla 11 splnila cieľ vyhlásený 25. mája 1961 prezidentom Spojených štátov Johnom F. Kennedym – do konca desaťročia pristáť na povrchu Mesiaca a bezpečne sa vrátiť späť na Zem.
Letoví riaditelia
Posádky pre Apollo 11 boli menované koncom roka 1968. Podľa zavedeného zvyku na miesto hlavnej posádky postúpila záložná posádka o tri čísla nižšieho letu, teda Apolla 8. Tvorili ju Neil Armstrong, Fred Haise a Edwin „Buzz“ Aldrin. Do záložnej posádky prišli James Lovell a William Anders, pričom miesto pilota lunárneho modulu zostalo zatiaľ neobsadené. Predtým v júli 1968 vypadol z posádky Apolla 9 Michael Collins kvôli operácii kostných výrastkov na chrbtici, ktorú podstúpil 23. augusta. Začiatkom roka 1969 získal späť letový status a v Armstrongovej posádke nahradil Freda Haisa, ktorý sa presunul do záložnej posádky. Zloženie hlavnej a záložnej posádky Apolla 11 NASA oficiálne oznámila 9. januára 1969. Podpornú posádku tvorili Ken Mattingly, Ronald Evans, William Pogue a John Swigert. Začiatkom roka 1969 sa William Anders rozhodol, že na jeseň toho istého roku odíde z NASA. Ken Mattingly sa preto pripravoval spolu s ním, aby ho mohol nahradiť, keby bol let Apolla 11 odložený.
Ciele misie
Hlavným cieľom letu Apolla 11 bolo doletieť k Mesiacu, pristáť na jeho povrchu a bezpečne sa vrátiť na Zem. Tým by bol splnený cieľ vyhlásený 25. mája 1961 prezidentom Spojených štátov Johnom F. Kennedym – do konca desaťročia dopraviť astronautov na Mesiac a bezpečne ich vrátiť na Zem. Posádka dostala aj niekoľko vedľajších úloh. Priviezť vzorky mesačného materiálu, umiestniť na povrchu Mesiaca televíznu kameru a uskutočniť niekoľko vedeckých experimentov – vykonať merania toku slnečného vetra pomocou hliníkovej fólie zachytávajúcej častice; zanechať tu laserový kútový odrážač k presnému meraniu vzdialenosti Zem – Mesiac a seizmometer.
Emblém misie a mená modulov
thumb|right|Emblém misie
Potom, čo posádka Apolla 10 pomenovala svoju loď Charlie Brown (veliteľský modul) a Snoopy (lunárny modul), podľa postáv z komiksu Peanuts, asistent manažéra pre styk s verejnosťou, Julian Scheer, napísal riaditeľovi Strediska pilotovaných letov (Manned Spacecraft Center), aby požiadal posádku Apolla 11 o serióznejšie pomenovanie lode. Najprv boli používané mená Snowcone a Haystack, ale posádka sa ich rozhodla zmeniť. Pre veliteľský modul vybrala meno Columbia, po Columbiade, obrom dele z románu Julesa Verna Cesta na Mesiac. V románe delo, umiestnené na Floride, vystrelí náboj s tromi dobrodruhmi, ktorí obletia Mesiac a vrátia sa na Zem. Columbia je tiež tradičná ženská personifikácia USA. Lunárny modul dostal meno Eagle (orol) podľa orla v embléme výpravy.
Prípravy na let
Prípravy na misiu Apollo 11 sa začali v priebehu januára 1969, kedy na Kennedyho vesmírne stredisko začali prichádzať prvé časti nosnej rakety Saturn V s výrobným číslom SA-506. Ešte 8. januára prišiel na kozmodróm návratový stupeň lunárneho modulu a 12. januára aj jeho zostupový stupeň. Následne začali ich skúšky vo vákuovej komore. Dňa 23. januára prišiel na kozmodróm veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo, ktorý tiež podstúpil skúšky vo vákuovej komore. Koncom februára sa vo Vehicle Assembly Building (VAB) začala na pohyblivom vypúšťacom zariadení zostavovať nosná raketa, ktorej budovanie trvalo do začiatku marca. Koncom marca sa skúšky veliteľského, servisného aj lunárneho modulu skončili a začalo sa s montážou ich zostavy. Dňa 14. apríla sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do VAB a tam ju pripevnili na vrchol nosnej rakety. V priebehu 20. mája sa celá zostava presunula na štartovací komplex 39A a 6. júna bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety.
Všeobecný termín štartu Apolla 11 bol stanovený na 16. júla 1969, ale až jedna z porád, nazývaných Flight Readiness Review (revízia pripravenosti letu), konaná 17. júna 1969 a trvajúca deväť hodín, potvrdila šestnásty júl s definitívnou platnosťou. Termíny štartov záviseli najmä od svetelných pomerov počas pristátia na Mesiaci. Slnečné svetlo muselo dopadať pod uhlom v rozmedzí od 5° do 14°. Pri menšom uhle by vrhané tiene skresľovali skutočnú topografiu terénu, pri väčšom uhle by intenzita svitu „vymazala“ kontrast a orientačné znaky, podľa ktorých sa astronauti riadili. Apollo 11 malo odštartovať tak, aby Slnko v okamihu pristátia lunárneho modulu Eagle stálo 10,8° nad mesačným obzorom. Termín štartu sa blížil a tempo príprav bolo prudké. Dňa 26. júna sa posádka presťahovala do ubytovní pre astronautov v Budove pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building) v Kennedyho vesmírnom stredisku, aby nebola rušená vo svojom sústredení. Posledné dva týždne pred štartom posádka strávila v karanténe, najmä z dôvodu izolácie pred možnou nákazou a nutnosti koncentrácie na let. Nikto však neriešil ako mali astronauti uniknúť nákaze, napríklad od obsluhy simulátoru a ostatného personálu. Počas záverečných príprav, kedy Armstrong a Aldrin nacvičovali v simulátore, ktorý bol prepojený s riadiacim strediskom tak, ako počas skutočného letu, im SimSup (Simulation Supervisor – riadiaci simulácie) zadal situáciu so zaseknutou tryskou orientačného systému lunárneho modulu. Riadiace stredisko s prerušením pristátia váhalo. Armstrong vedel, že v takejto situácii treba prerušiť pristátie, ale čakal na reakciu strediska. Bolo už neskoro, keď riadiace stredisko vyzvalo posádku na prerušenie pristátia – lunárny modul sa simulovane roztrieštil o mesačný povrch. Aldrin nemohol pochopiť, prečo Armstrong čakal na reakciu strediska. On však chcel otestovať reakcie riadiaceho strediska a z toho mu vyplynulo, že v určitých prípadoch bude na kritické rozhodnutia úplne sám. V priebehu 2. a 3. júla sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie a 14. júla o 17:00:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred štartom, začalo finálne odpočítavanie. Posádka sa v ten deň zaoberala poslednými nácvikmi v simulátoroch a lietala na nadzvukových cvičných prúdových lietadlách T-38, aby si oživila reflexy a eliminovala možný nástup kinetózy počas letu.
Štart a let k Mesiacu
thumb|left|[[Neil Armstrong, Michael Collins a Edwin „Buzz“ Aldrin začínajú svoju cestu k štartovaciemu komplexu 39A, ráno v deň štartu]]
V stredu 16. júla 1969 o 04:15 miestneho času astronautov prebudil Deke Slayton, riaditeľ operácií letových posádok. Následne sa Neil Armstrong, Michael Collins a Edwin „Buzz“ Aldrin osprchovali, obliekli a absolvovali poslednú lekársku prehliadku pred štartom. O 05:00 sa podávali raňajky, ktoré tradične pozostávali z pomarančového džúsu, steaku zo sviečkovice, miešaných vajíčok, toastu a kávy. Raňajkovali v spoločnosti Deka Slaytona a člena záložnej posádky Williama Andersa. Potom nasledovalo obliekanie skafandrov a o 06:27 astronauti vyšli z Budovy pilotovaných letov, zamávali tlieskajúcemu davu a spolu s dvoma technikmi a Slaytonom nasadli do špeciálne upravenej dodávky, ktorá ich doviezla k 14 km vzdialenému štartovaciemu komplexu 39A. Slayton z dodávky vystúpil pri Stredisku riadenia štartu (Launch Control Center). Po príchode na miesto si astronauti všimli, že konštrukcia okolo rakety je úplne opustená, zatiaľ čo pri simulovaných odpočtoch a testoch bolo na mieste množstvo pracovníkov. Michael Collins na to po rokoch spomínal: ''„Hovoril som si – kde všetci dočerta sú? Že by vedeli niečo, čo ja neviem?“'' Počas cesty výťahom k „bielej miestnosti“, cez ktorú sa vstupovalo do interiéru veliteľského modulu, sa výťah zastavil o poschodie nižšie pod spomínanou miestnosťou, aby Aldrin vystúpil a počkal, kým budú Armstrong a Collins usadení na svojich miestach. V „bielej miestnosti“ totiž nebol dostatočný priestor pre všetkých troch a Aldrin mal ako pilot lunárneho modulu výnimočne sedieť v strede. Na tomto sedadle sedával pilot veliteľského modulu, ktorým bol tentokrát Mike Collins, ale vzhľadom na to, že Aldrin počas výcviku pre záložnú posádku Apolla 8 prešiel kompletným výcvikom na toto miesto a Collins bol kvôli zdravotným problémom s chrbticou v tom čase vyradený z letového stavu, rozhodlo sa o výnimke a Aldrin mal počas štartu fungovať ako pilot veliteľského modulu. Pred nástupom do veliteľského modulu čakal na posádku „uzavierací tím“ pod vedením legendárneho Guentera Wendta a pilot lunárneho modulu záložnej posádky Fred Haise, ktorý od skorého rána kontroloval stav kozmickej lode. Guenter Wendt daroval Neilovi Armstrongovi darček v podobe polystyrénového Mesiaca, ktorý bol pokrytý alobalom a oznámil mu, že je to kľúč k Mesiacu. Od Armstronga Wendt dostal poukaz na taxík platný medzi dvoma ľubovoľnými planétami a Collins Wendtovi daroval drevenú plaketu s pribitým malým pstruhom a nápisom „Trofejný pstruh Guentera Wendta“ (Guenter Wendt Trophy Trout), keďže Wendt bol známy rybársky nadšenec. Potom, čo sa posádka usadila na svoje miesta a vykonali sa nevyhnutné kontroly, Wendt uzavrel poklop prielezu.
thumb|right|Viditeľná nárazová vlna vytvorená raketou Saturn V s kozmickou loďou Apollo 11, 1 minúta a 20 sekúnd po štarte (výška 12,5 km, rýchlosť 1 600 km/h), 16. júl 1969 thumb|right|Pohľad na [[Zem z Apolla 11 po navedení na obežnú dráhu]]
Odpočítavanie prebiehalo podľa plánu. V čase T-3 minúty odpočítavanie prevzal automatický sekvencer. Kontroly stavu nosnej rakety a kozmickej lode prebiehali každú sekundu. V čase T-50 sekúnd štartovacia zostava úplne prešla na vlastné zdroje energie. V čase T-16,968 sekúnd navigačný počítač Saturnu dostal poslednú aktualizáciu o svojej polohe voči bodu, do ktorého má zamieriť, a ktorý leží vo výške 190 km a horizontálne je vzdialený 2 705 km severovýchodne od štartovacej rampy. Od tohto momentu už navigačný počítač pracoval úplne nezávisle. V čase T-8,90 sekúnd dostal prvý stupeň S-IC povel k zážihu motorov. V T-6,40 sekúnd sa zapálil prostredný motor č. 5 a v 300 milisekundových intervaloch aj zostávajúce štyri. Raketa Saturn V s hmotnosťou 3 238,94 ton začala vibrovať. Misia Apollo 11 odštartovala 16. júla 1969 o 09:32:00,63 miestneho času (13:32:00,63 svetového času) zo štartovacieho komplexu 39A v Kennedyho vesmírnom stredisku. V čase T+0,30 sekundy nastal prvý vertikálny pohyb Saturnu. V T+0,63 sekundy sa rozbehli palubné hodiny. Rýchlosťou 1,65 km/h sa nosná raketa začala dvíhať nad rampu. Riadenie letu prevzal Houston. Obežnú dráhu Zeme Apollo dosiahlo po 11 minútach a 49 sekundách od štartu. Po jeden a pol oblete Zeme sa o 16:22:13 UTC znova na šesť minút zapálil tretí stupeň Saturnu (S-IVB) a uviedol Apollo na dráhu k Mesiacu. Po navedení na dráhu k Mesiacu mali astronauti možnosť oknami sledovať vzďaľujúcu sa Zem. O pol hodinu neskôr (od 16:49 UTC) astronauti prestavali loď – s veliteľským modulom sa odpojili, otočili ho a pripojili k lunárnemu modulu. Potom, o 17:49 UTC, odhodili nepotrebný tretí stupeň S-IVB. Stupeň S-IVB bol ďalším zážihom navedený na obežnú dráhu okolo Slnka.
Let k Mesiacu trval tri dni. Posádke začal rutinný kolobeh prác, ktorého úlohou bolo, udržať loď v perfektnom stave. O lete rozprávala posádka divákom v niekoľkých televíznych reportážach. V druhý deň letu bola vykonaná plánovaná korekcia dráhy, čím sa po prvýkrát otestoval hlavný motor SPS v servisnom module. Korekcia dráhy v skutočnosti nebola potrebná, išlo o overenie funkcie motora. Apollo 11 letelo k Mesiacu po dráhe voľného návratu (Free Return Trajectory), čo znamenalo, že v prípade zlyhania motora loď veľkým oblúkom preletí okolo Mesiaca a späť k Zemi sa vráti na ideálnom kurze pre vstup do atmosféry. V tretí deň letu posádka kontrolovala interiér a systémy lunárneho modulu. Astronauti sa začali pripravovať na manéver LOI (Lunar Orbit Insertion – usadenie na obežnú dráhu Mesiaca) a 75 hodín, 41 minút a 23 sekúnd po štarte sa Apollo 11 dostáva nad odvrátenú stranu Mesiaca. Spojenie s Houstonom sa prerušilo. Na sekundu presne v očakávanom čase bol sledovacou stanicou v Madride zachytený signál Apolla. Navedenie na obežnú dráhu Mesiaca prebehlo úspešne. Brzdiaci zážih motora SPS, ktorý trval 5 minút a 57,53 sekúnd spomalil kozmickú loď o potrebných 3 201,3 km/h. O dve hodiny neskôr nasledoval ešte jeden zážih motora SPS, LOI-2, ktorý obežnú dráhu upravil na výšku v rozmedzí 122,4 km – 100,9 km nad mesačným povrchom. Medzi zážihmi sa uskutočnil ešte jeden televízny prenos a po zážihu LOI-2 Armstrong s Aldrinom kontrolovali lunárny modul a čiastočne ho oživili. Potom sa posádka uložila k spánku.
Zostup na mesačný povrch
thumb|left|[[Lunárny modul Eagle po oddelení od veliteľského modulu Columbia vyfotografovaný Michaelom Collinsom z Columbie, 20. júl 1969]] thumb|left|Komunikátor (CAPCOM) [[Charles Moss Duke|Charles Duke s členmi záložnej posádky Apolla 11, Jamesom Lovellom a Fredom Haisom, počúvajú komunikáciu počas zostupu Apolla 11 na Mesiac]]
O takmer 12 hodín neskôr, 20. júla navečer svetového času, sa Armstrong a Aldrin premiestnili do lunárneho modulu. Po niekoľkých hodinách práce sa nad odvrátenou stranou Eagle odpojil od veliteľského modulu Columbia. V narážke na meno lunárneho modulu Armstrong ohlásil: „Orol má krídla!“ Lunárny modul sa následne otáčal pred veliteľským modulom, aby ho mohol Mike Collins vizuálne skontrolovať. V momente, keď bol Eagle voči Columbii obrátený o 180°, Mike Collins zhodnotil: „Myslím, že máte veľmi pekný lietajúci stroj, Eagle, aj keď je hore nohami.“ Neil Armstrong mu z lunárneho modulu odpovedal: „Neviem, kto je tu hore nohami.“ Z lunárneho modulu vyzerala celá situácia úplne opačne. Potom sa veliteľský modul Columbia začal pomaly vzďaľovať. Než začal lunárny modul zostupovať na mesačný povrch, vykonali Armstrong s Aldrinom ešte zážih DOI (Descent Orbit Insertion – navedenie na zostupovú obežnú dráhu). Zážihom DOI bola obežná dráha lunárneho modulu upravená tak, aby jej najnižší bod ležal vo výške približne 13 km nad mesačným povrchom. Po vynorení sa spoza odvrátenej strany riadiace stredisko zaregistrovalo prvé problémy; komunikácia s lunárnym modulom je prerušovaná a chvíľami sa stráca úplne. Problém bol vyriešený tak, že pokyny zo Zeme Collins tlmočil Armstrongovi a Aldrinovi. Riadiace stredisko dalo týmto spôsobom posádke povolenie pre PDI (Powered Descent Initiation – navedenie na motorový zostup). V čase 102 hodín, 33 minút a 5 sekúnd po štarte bol nehlučne zažihnutý motor zostupového stupňa.
Skoro však spozorovali, že motory boli v činnosti dlhšie a Eagle bol o štyri sekundy pred plánovanou trasou a pristával na kilometre vzdialený od pôvodne plánovaného miesta. Navigačný a riadiaci počítač hlásili hneď niekoľko alarmov zapríčinených vychýlením sa z plánovanej trasy, a to prinútilo posádku sústrediť sa na riadenie modulu. V riadiacom stredisku NASA mladý operátor Steve Bales však oznámil riaditeľovi letu, že napriek alarmom je bezpečné pokračovať v zostupe. Alarmy, ktoré generoval program lunárneho modulu, signalizovali, že počítač nie je schopný dokončiť výpočty vo vyhradenom čase („executive overflows“). Ako sa neskôr zistilo, príčinou bolo, že počítač strávil neplánovaný čas obsluhou stretávacieho radaru, ktorý sa počas zostupu nepoužíval. Steve Bales za svoje „pokračujeme“ v napätej chvíli zostupu dostal Medailu slobody (Medal of Freedom).
Pristátie
Hneď ako posádka mohla obrátiť svoju pozornosť naspäť k výhľadu von, astronauti videli, že počítač ich vedie priamo na miesto plné veľkých kameňov v okolí veľkého krátera. Vo výške 150 metrov Armstrong prevzal manuálnu kontrolu nad lunárnym modulom a počítaču nechal na starosť iba ovládanie ťahu motora. Kamenitú oblasť preletí a nakláňa Eagle vpred a znižuje rýchlosť klesania. Armstrong nemal čas vysvetliť svoje rozhodnutie riadiacemu stredisku, o mieste plnom veľkých kameňov zatiaľ vedel iba on, Aldrin sledoval displej počítača a ukazovatele rýchlosti a klesania Eaglu, ktoré neustále hlásil Armstrongovi. Komunikátor Charlie Duke na návrh Deka Slaytona ticho navrhol: „Asi by sme teraz mali byť potichu.“ Riadiace stredisko nechcelo posádku vyrušovať zo sústredenia. Medzitým sa začali zásoby paliva lunárneho modulu rýchlo zmenšovať. Armstrong konečne našiel vhodné miesto na pristátie a začal s lunárnym modulom spomaľovať. Vo výške 30 metrov sa rozsvietila kontrolka minimálneho množstva paliva. Vo výške 22 metrov nad povrchom prišlo z riadiaceho strediska hlásenie o zostávajúcom palive na 60 sekúnd. Neskôr však vyšlo najavo, že zostávajúceho paliva bolo oveľa viac, než sa zdalo. Palivo, ktoré sa prudko prelievalo v nádržiach, predčasne odhalilo senzor kritického množstva paliva, a to spustilo kontrolku, od ktorej sa následne odvíjali hlásenia o množstve paliva z riadiaceho strediska. Medzitým Armstrong oznamuje: ''„40 stôp, 2,5 nadol. Zdvíhame trochu prachu!“'' Následne z riadiaceho strediska prichádza informácia o stave paliva na 30 sekúnd. O deväť sekúnd neskôr sa jedna z troch tyčových sond na nohách Eaglu dotkla mesačného povrchu a Aldrin ohlásil: „Signálka kontaktu!“ Vzápätí odpovedal Armstrong: „Vypínam!“ Lunárny modul pristál v nedeľu 20. júla 1969 o 20:17:39,90 svetového času (15:17:39,90 houstonského času). Posádka ihneď zabezpečila systémy Eaglu a po niekoľkých sekundách sa Armstrong s Aldrinom otočili k sebe, podali si ruky a pobúchali sa vzájomne po chrbtoch. Komunikátor Charlie Duke z Houstonu ohlásil: „Vidíme, že ste dole, Eagle.“ Armstrong si pripravil svoj nový volací znak, o ktorom vopred nikomu nepovedal: ''„Houston, tu je základňa Tranquility. Orol pristál!“ Charliemu Dukovi sa prekvapene zaplietol jazyk: „Rozumiem, Tuanq... Tranquility. Vidíme vás na zemi, kvôli vám tu veľa chlapov zmodrelo. Teraz znovu dýchame, vďaka!“''
Činnosť na mesačnom povrchu
thumb|right|Neil Armstrong zostupuje po rebríku lunárneho modulu na povrch [[Mesiaca]] right|thumb|Neil Armstrong opisuje mesačný povrch predtým, ako naň vkročí a prednesie pamätnú vetu: „Je to malý krok pre človeka, obrovský skok pre ľudstvo.“, 21. júl 1969
O 02:39 UTC, 21. júla, Armstrong otvoril prielez, vyliezol von a o 02:51 UTC začal zostupovať po rebríku na povrch Mesiaca. Kvôli kontrolnému a ovládaciemu panelu skafandra, pripevnenému na hrudi, si nevidel na nohy. Počas zostupu po deväťstupňovom rebríku Armstrong potiahol za ovládač, aby rozbalil oddiel s vybavením (Modular Equipment Stowage Assembly, MESA) zložený na boku lunárneho modulu a aktivoval v ňom umiestnenú televíznu kameru. Prvé obrázky boli nasnímané systémom pomalobežnej televízie (Slow-scan television) a v pozemných strediskách ich cez obrazovku snímali kamery bežného televízneho systému, čo spôsobovalo značnú stratu kvality. Signály boli zachytené observatóriom Goldstone v USA a v austrálskom Honeysuckle Creek. O niekoľko minút neskôr bolo televízne vysielanie prepnuté na signál z citlivejšieho rádioteleskopu v austrálskom observatóriu Parkes. Kvôli niektorým technickým a poveternostným ťažkostiam, bol rozostrený čierno-biely obraz prvej prechádzky po povrchu Mesiaca zachytený a ihneď vysielaný pre najmenej 600 miliónov ľudí na Zemi. Po opise povrchu („vyzerá ako veľmi, veľmi jemne zrnitý… je to skoro ako prach“), Neil Armstrong zostúpil z rebríka lunárneho modulu a ako prvý človek v histórii vkročil do iného sveta. Dňa 21. júla o 02:56 UTC, šesť a pol hodiny po pristátí, vkročil na povrch Mesiaca a predniesol pamätnú vetu:
Okrem splnenia primárneho cieľa vysloveného prezidentom Kennedym, a to pristáť na Mesiaci s ľudskou posádkou do konca 60. rokov, bolo Apollo 11 zároveň testom všetkých systémov Apollo, preto Armstrong odfotografoval lunárny modul, aby konštruktéri boli schopní posúdiť stav modulu po pristátí. Potom do vrecúška na palici odobral vzorky pôdy. Vrecúško poskladal a vložil ho do pravého vrecka na stehne. Odmontoval televíznu kameru z MESA, urobil panoramatický záber a pripevnil ju na 12-metrový stojan lunárneho modulu. Kábel od kamery zostal trocha zašpinený a predstavoval potenciálne riziko počas celého výstupu.
thumb|left|Edwin „Buzz“ Aldrin zostupuje na mesačný povrch
Aldrin sa k Armstrongovi čoskoro pridal a obaja strávili dve a pol hodiny navrtávaním mesačného povrchu, fotografovaním všetkého, čo videli, a zbieraním kameňov a iných vzoriek. Armstrong spolu s Aldrinom testovali rôzne možnosti pohybu po mesačnom povrchu, vrátane dvojnohých kengurích skokov. Batoh s PLSS mal tendenciu ich prevažovať dozadu, ale ani jeden z astronautov nemal vážne problémy s udržaním stability. Pohyb pri mesačnej gravitácii, šestinovej oproti gravitácii na Zemi, Armstrong opísal ako „možno ešte ľahší ako počas simulácií“. Preferovaným spôsobom pohybu sa stal „cval“. Astronauti hlásili, že si potrebujú naplánovať pohyby na šesť až sedem krokov dopredu. Jemná pôda bola celkom šmykľavá. Aldrin poznamenal, že aj keď pri presune zo Slnkom osvetleného miesta do tieňa Eaglu sa teplota vo vnútri skafandra nezmenila a keďže na slnku bola helma viac ohrievaná, v tieni sa cítil chladnejšie.
Astronauti spolu vztýčili vlajku USA – zem bola veľmi tvrdá, a tak sa im ju podarilo zasunúť do hĺbky nie viac ako. Potom prijali telefonát od prezidenta Richarda Nixona. Po telefonáte nainštalovali súpravu vedeckých prístrojov EASEP, ktorá obsahovala pasívny seizmometer a laserový retroreflektor. Potom Armstrong „odcválal“ asi na od lunárneho modulu, aby urobil fotografie z okraja Východného krátera, kým Aldrin zbieral vzorky. Použil na to geologické kladivo – bolo to jediné použitie tohto nástroja počas celej misie. Astronauti potom do nádob pomocou predĺžených klieští pozbierali vzorky kameňov. Väčšina ich povrchových aktivít trvala dlhšie ako očakávali, takže museli zastaviť dokumentáciu vzoriek v polovici vyhradených 34 minút.
Štart z Mesiaca a návrat k Zemi
thumb|right|Plaketa na rebríku zostupovej časti lunárneho modulu
V tom čase riadiace stredisko využilo kódované správy, aby varovalo Armstronga, že jeho hodnoty metabolizmu sú vysoké, a že by mal spomaliť. Pre krátkosť času sa veľmi ponáhľal a skákal od úlohy k úlohe. Keďže hodnoty metabolizmu oboch astronautov boli menšie ako sa očakávalo, tak riadiace stredisko povolilo 15-minútové predĺženie „prechádzky“. S malými problémami astronauti pomocou zariadenia Lunar Equipment Conveyor (jednoduchá lanovka pre dopravu predmetov hore do úložného priestoru lunárneho modulu) naložili film a dve krabice, ktoré obsahovali 21,55 kg vzoriek, do úložného priestoru lunárneho modulu. Aldrin vstúpil do Eaglu ako prvý. Armstrong potom vyskočil na tretí stupienok rebríka a vyšplhal sa do lunárneho modulu. V čase 05:11:13 UTC Aldrin uzavrel prielez. Na povrchu zanechali vedecké prístroje ako, napríklad pole retroreflektorov určených na Lunar Laser Ranging Experiment. Tiež zanechali vlajku USA a iné pripomienky pobytu, vrátane plakety (pripevnenej na rebríku zostupovej časti lunárneho modulu), na ktorej sú dve kresby Zeme (západná a východná pologuľa), nápis a podpisy astronautov a prezidenta Richarda Nixona. Na plakete je napísané:
Po presune do lunárneho modulu astronauti upratovali vybavenie a triedili už nepotrebný odpad. Fotografovali sa a potom sa snažili trochu najesť. Naposledy, dve a pol hodiny po ukončení výstupu na mesačný povrch, ešte raz vypustili z Eaglu atmosféru, aby mohli prielezom vyhodiť už nepotrebné batohy s PLSS a odpad na mesačný povrch. Nasledoval odpočinok, pri ktorom si Armstrong púšťal hudbu z kazety, ktorú mal pribalenú vo svojom osobnom balíčku. Na kazete mal dve skladby, a to Music Out of the Moon (Hudba z Mesiaca) od Samuela Hoffmana a Dvořákovú Symfóniu „Z Nového sveta“. Astronauti bez prilieb ucítili aj zvláštny pach, ktorý bol podobný vypálenému strelnému prachu – zistili ako vonia Mesiac. Nastal čas na spánok, pre ktorý však v kabíne lunárneho modulu nebolo veľa miesta. Obom astronautom sa nedalo príliš zaspať a až ku koncu času vyhradeného na spánok sa Armstrongovi podarilo na dve hodiny upadnúť do bezsenného spánku. Astronautov po siedmich hodinách, o 15:32 UTC, zobudilo riadiace stredisko. Začali sa pripravovať na štart z Mesiaca, na ktorý mali iba jednu šancu. Ak by zlyhal motor v návratovom stupni, zostali by navždy na povrchu Mesiaca. Pre tento prípad mal prezident Nixon pripravený smútočný prejav. Táto možnosť sa takmer stala realitou, keď Aldrin zistil, že je zlomený klobúčik ističa, ktorý patril poistke vzletového motora. K zlomeniu klobúčika došlo pravdepodobne počas pohybov v nemotorných skafandroch pred a po výstupe na mesačný povrch. Situáciu improvizovane vyriešil Aldrin, keď k úplnému stlačeniu ističa použil fixku, ktorú má dodnes starostlivo uschovanú. Aldrin následne odpočítaval posledné sekundy pred štartom a o 17:54:00 UTC nastal zážih vzletového motora a návratový stupeň úspešne vzlietol.
thumb|right|Návratový stupeň lunárneho modulu Eagle sa blíži k veliteľskému modulu Columbia
Navedenie na lunárnu obežnú dráhu bolo tiež úspešné a po troch hodinách od štartu z Mesiaca a potrebných korekčných zážihoch boli Armstrong s Aldrinom už celkom blízko k veliteľskému modulu Columbia, na palube ktorého ich čakal Mike Collins. Collins pri tejto príležitosti zažartoval: „Pozerám, že nemáte podvozok.“ Bola to narážka na fakt, že zostupový stupeň aj s pristávacími nohami zostal na povrchu. Armstrong vzápätí Collinsovi odpovedal: „To je v poriadku... Nevieš, ku ktorému koncu sa máš pripojiť, čo?“ V čase 21:35 UTC sa Columbia pripojila k Eaglu. Armstrong s Aldrinom následne hodinu a pol deaktivovali niektoré systémy lunárneho modulu a pripravovali presun nákladu do veliteľského modulu. Až potom Collins otvoril prielez, aby mohol astronautov privítať. Z Mesiaca priviezli 21,55 kg kameňov a prachu. Eagle zostal po odpojení od Columbie na obežnej dráhe okolo Mesiaca. Neskoršie NASA oznámila, že táto obežná dráha nebola udržateľná, čo vyústilo do pádu Eaglu na „neznáme miesto“ na povrchu Mesiaca. Posádka Apolla 11 sa následne začala pripravovať na manéver TEI (Trans-Earth injection – uvedenie na dráhu k Zemi). Hlavný motor SPS v servisnom module bol úspešne zažihnutý 22. júla o 04:55:42 UTC. Motor pracoval presne podľa plánu a kozmická loď bola navedená na dráhu k Zemi. Počas návratu k Zemi sa posádka zaoberala úlohami a procedúrami potrebnými k údržbe kozmickej lode. O uplynulých historických udalostiach astronauti rozprávali divákom po celom svete v dvoch televíznych prenosoch, pričom počas prvého posádka predviedla divákom ukážku efektov v beztiažovom stave a počas druhého prenosu Neil Armstrong, ktorý si vzal slovo ako prvý, pripomenul odkaz Julesa Verna. Michael Collins poukázal na všetkých ľudí, ktorí sa podieľali na konštrukcii, stavbe a testovaní strojov, ktoré ich doviezli až na Mesiac. Aldrin následne poukázal na ľudskú zvedavosť, bez ktorej by túto misiu nebolo možné uskutočniť. Neil Armstrong uzavrel celý prenos tým, že pripomenul všetkých tých, ktorí sa priamo aj nepriamo podieľali na lete Apolla 11.
Návrat na Zem a karanténa
thumb|right|Posádka Apolla 11 v člne po pristátí v [[Tichý oceán|Tichom oceáne pred vyzdvihnutím, 24. júl 1969]]
Do pôvodne plánovanej oblasti kozmická loď pristáť nemohla, pretože sa v tých miestach začala formovať silná tropická búrka. Lietadlová loď USS Hornet preto dostala pokyn presunúť sa do pokojnej oblasti, približne na severozápad. Medzitým kozmická loď naberala rýchlosť, keďže sa čím ďalej, tým viac dostávala do gravitačného poľa Zeme. Pristátie bolo očakávané za úsvitu 24. júla. Servisný modul bol oddelený v čase 16:21:12 UTC vo vzdialenosti od Zeme. Potom musel byť veliteľský modul Columbia zorientovaný tak, aby do atmosféry vstúpil tepelným štítom v smere letu. Pri tejto príležitosti komunikátor (CAPCOM) Ronald Evans žartom upozornil posádku: ''„Tu je váš priateľský záložný pilot veliteľského modulu. Šťastnú cestu a nezabudnite vstúpiť do atmosféry BEF!“'' („blunt end forward“ – plochou časťou vpred). Ideálny uhol vstupu do atmosféry mal mať sklon 6,5° pod horizont. Veliteľský modul Columbia vstúpil do hustých vrstiev atmosféry v čase 16:35:05 UTC rýchlosťou 39 715,4 km/h. Pri tejto rýchlosti by trenie kozmickú loď zničilo, a preto vo výške počítač natočil modul tak, aby vzniknutý vztlak loď „odrazil“ späť do vesmíru. Medzitým sa pôsobením trenia rýchlosť lode znížila a po balistickej krivke Columbia vstúpila do atmosféry už definitívne.
thumb|left|Posádku Apolla 11 v mobilnej karanténnej jednotke víta prezident [[Richard Nixon|Nixon]]
Presne po 9 minútach od vstupu do atmosféry sa otvoril vyťahovací, potom brzdiaci padák a následne tri malé pilotné padáčiky v závese s bielo-oranžovými kopulami troch hlavných padákov. Záchrannými jednotkami bol potvrdený vizuálny kontakt a k očakávanému miestu pristátia zamierili vrtuľníky. Na privítanie posádky sa pripravoval aj prezident Nixon a lodná kapela na lodi USS Hornet. Veliteľský modul Columbia pristál 24. júla 1969 o 16:50:35 svetového času (05:50:35 havajského času) do vĺn severného Tichého oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo od stredu pristávacej oblasti,  od záchrannej lietadlovej lode USS Hornet,  juhozápadne od Honolulu,  južne od Johnstonovho atolu a približne  východne od ostrova Wake. Veliteľský modul najprv pristál hore dnom, ale počas niekoľkých minút sa pomocou nafukovacích balónov otočil do správnej polohy.
thumb|right|[[Buzz Aldrin|Edwin „Buzz“ Aldrin (vľavo), Michael Collins (v strede) a Neil Armstrong (vpravo) na oslavách v New Yorku, 13. august 1969]]
Z vrtuľníkov zoskočili štyria potápači v ochranných odevoch (Biological Isolation Garments), ktorí stabilizovali Apollo pomocou nafukovacích vakov. Jeden z nich, otvoril vstup do lode a podal astronautom tie isté odevy, aby sa do nich prezliekli. Dôvodom bola obava z možného prinesenia mimozemského života. Potom astronautov vyzdvihli do vrtuľníka, ktorý ich odviezol na Hornet. Tu boli zavretí v izolovanom kontajneri MQF („Mobile Quarantine Facility“ – mobilná karanténna jednotka). Na Hornete sa s astronautmi, cez okno karantény, pozdravili prezident Nixon, riaditeľ NASA Thomas Paine a kolega astronaut Frank Borman. Hornet doplával do Pearl Harboru, odkiaľ astronauti pokračovali letecky do Strediska pilotovaných letov v Houstone, kde na nich čakali rodiny a špeciálna budova, v ktorej boli skúmané privezené vzorky, a kde astronauti strávili zvyšok 21-dňovej karantény. Karanténa skončila 10. augusta o 9. hodine večer miestneho času. Po skončení karantény mali deň voľna, ktorý strávili s rodinami, a od 13. augusta vyrazili na slávnostné turné po USA. Neil Armstrong, Edwin „Buzz“ Aldrin a Michael Collins sa stali svetovými celebritami. Dňa 16. septembra boli prijatí v Kongrese Spojených štátov a 29. septembra odleteli z Houstonu na 38-denné turné „Giant Leap“ (Veľký skok), počas ktorého navštívili 29 miest v 24 krajinách sveta. Svetové turné zakončili 5. novembra vo Washingtone, D. C. Veliteľský modul Apolla 11 sa dnes nachádza v Národnom múzeu letectva a kozmonautiky (National Air and Space Museum) vo Washingtone, D. C.
Alternatívne televízne posolstvo
V Národnom archíve vo Washingtone, D. C. sa nachádza kópia nasledujúceho posolstva nazvaného „V prípade havárie na Mesiaci“ s dátumom 18. júl 1969, ktoré pripravil William Safire pre televízne vystúpenie prezidenta Nixona v prípade, že sa astronauti nebudú môcť vrátiť na Zem.
Voľný preklad:
Po tomto prehlásení mal byť prerušený rádiový kontakt s Mesiacom, aby astronauti mohli v pokoji umrieť, kým kňaz odprevadil ich duše do „najhlbšej z hĺbok“ podobne, ako keby boli pochovaní do mora.
35. výročie
thumb|right|Posádka Apolla 11 v [[Biely dom|Bielom dome pri príležitosti 35. výročia prvého pristátia ľudí na Mesiaci. Zľava doprava: Michael Collins, prezident USA George W. Bush, Neil Armstrong a Buzz Aldrin]]
Rafina
náhľad|Rafina Rafina (gr. Ραφήνα) je prístavné mesto v Grécku, v kraji Atika. Je vzdialená 25 kilometrov od Atén. Žije tu 11 000 obyvateľov.
História
Územie je osídlené už od prehistorickej doby. V staroveku bola Rafina známa ako Αραφήν (Arafin) a svoje meno nesie podľa jedného atického hrdinu. V 19. storočí tu žilo iba pár rodín Arvanitov. Moderné mesto tu bolo založené v roku 1923, po grécko-tureckej výmene obyvateľstva, kedy sa tu usadili tisícky Maloázijských Grékov z mesta Triglia v Turecku.
Michel Platini
Michel François Platini (* 21. jún 1955, Jœuf, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalový tréner a stredopoliar. V súčasnosti je prezidentom Únie európskych futbalových zväzov (UEFA). So svojou kariérou začínal vo francúzskom klube AS Nancy, potom prestúpil do AS Saint-Étienne, kde získal ligový titul v roku 1981.
V roku 1982 prestúpil do talianskeho Juventusu, kde zaznamenal 68 gólov v 147 ligových zápasoch ako záložník. Tomuto klubu pomohol vyhrať dva ligové tituly, Taliansky pohár, Európsky pohár a Pohár víťazov pohárov.
Viedol tiež francúzsky národný tím, ako kapitán na Majstrovstvách Európy v roku 1984, kde sa stal najlepším strelcom turnaja s 9 gólmi. Svoj posledný zápas v reprezentácií odohral 29. apríla 1987.
V novembri 1988 nahradil Henriho Michela v pozícií trénera Francúzska. Po neúspešných Majstrovstvách Európy 1992 Platini odstúpil. V rámci administratívnej práce Platini pracoval spoločne s Ferdinandom Sastrem ako člen organizačného výboru pre Majstrovstvá sveta 1998. Neskôr bol členom viacerých orgánov asociácie UEFA ako aj viceprezidentom Francúzskeho futbalového zväzu. 26. januára 2007 bol zvolený prezidentom UEFA, nahradil Lennarta Johanssona, ktorý túto funkciu zastával 16 rokov.
Lae
Lae je druhé najväčšie mesto Papuy-Novej Guiney Je hlavným mestom provincie Morobe a hlavným priemyslovým strediskom celej krajiny.
Polohopis
Leží na severnom pobreží Papuy-Novej Guiney blízko ústia rieky Markham.
Obyvateľstvo
V roku 2000 malo mesto 78 038 obyvateľov, v roku 2012 100 677 obyvateľov.
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2009
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2009 boli v poradí 12. majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji mužov a žien. Bolo to najvyššie kontinentálne podujatie v roku 2009, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konalo sa v dňoch od 22.30. augusta 2009 v Amstelveene (metropolitná časť Amsterdamu), v Holandsku, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Holandsko bolo organizátorom európskeho šampionátu tretíkrát, predtým hostilo mužské podujatie v roku 1983 (rovnako v Amstelveene) a ženské podujatie v roku 1995 (v Amsterdame). Zápasy sa odohrali na štadióne Wagener-stadion s kapacitou pre 9 000 divákov.
Titul v mužskej kategórii získalo 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇩🇪. Stalo sa tak iba štvrtým družstvom, ktoré zvíťazilo na európskom šampionáte mužov. V ženskej kategórii získalo už svoj siedmy titul 🇳🇱 po finálovom víťazstve nad 🇩🇪. Posledné 2 družstvá zostúpili do II. divízie v roku 2011.
1. slovenská národná hokejová liga 1987/1988
1. slovenská národná hokejová liga 1987/1988 bola dvadsaťpiatou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo Plastika Nitra, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo Gumárne 1. mája Púchov. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava.
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2009
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 2010 mužov a žien, ktoré organizovali India, resp. Argentína. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Canly
Canly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arašio (torpédoborec)
Arašio (jap.:荒潮) bol štvrtá jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva. Mala deväť sesterských lodí: Asashio, Mičišio, Óšio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Asagumo, Arare a Kasumi.
Bojové nasadenie
3.marca 1943, počas sprevádzania zásobovacieho konvoja z Rabaulu do Lae, jednotku zasiahli tri bomby počas útoku spojeneckých lietadiel na konvoj. Po pokuse o odtiahnutie bola jednotka potopená spojeneckými lietadlami 4. marca asi 100 km juhovýchodne od Finschhafenu (Nová Guinea) (07°15′ s.š., 148°15′ v.d.).
Byåsen Trondheim
Byåsen Trondheim je popredný nórsky ženský hádzanársky klub z Trondheimu. Vznikol v roku 1921 pod názvom Byåsen Idrettslag, vtedy súčasťou multi-športového klubu. V najvyššej domácej súťaži debutoval až v roku 1982. Je 5-násobný majster krajiny a 7-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie finálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF či štvrťfinálové účasti v Lige majstrov EHF. 6-krát sa klub predstavil v hlavnej fáze Ligy majstrov a 2-krát z nej postúpil do fázy vyraďovacej. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Postenligaen for kvinner.
Úspechy
Nórska najvyššia súťaž:
Víťaz Nórskeho pohára:
Seriesmestere:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Mestský pohár EHF:
Rennemoulin
Rennemoulin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Richebourg (Yvelines)
Richebourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cannectancourt
Cannectancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Black Strat
The Black Strat je názov gitary Fender Stratocaster, ktorú vlastní a používa gitarista skupiny Pink Floyd, David Gilmour. Prvýkrát na tejto gitare hral Gilmour na festivale Bath Festival v roku 1970.
Modifikácie
Počas sedemdesiatych rokov, Gilmour vystriedal niekoľko javorových a palisanderových hmatníkov na tejto gitare. V roku 1972 nainštaloval XLR konektor pre elimináciu šumu prichádzajúcemu z jeho efektu Dallas ArbiterFuzz Face; ale konektor bol v blízkej dobe odstránený. Gitarista taktiež vymenil ladiacu mechaniku za Kluson. V roku 1973 nainštaloval snímač Gibson PAF Humbucker medzi kobylku a stredný snímač jeho stratocastra. Originálne single snímače odložil a neskôr ich vložil na čierny pickguard. V roku 1976 bol pôvodný kobylkový snímač vymenený za DiMarzio FS-1. Následne tento snímač zamenil za Seymour Duncan SSL1C. V osemdesiatych rokoch vymenil aj pôvodnú kobylku za Kahler Tremolo System. David Gilmour taktiež skrátil svoju tremolo páku.
V roku 1986 Gilmour zamenil svoj Black Strat za tri Candy Apple Red Stratocastre s aktívnymi snímačmi od firmy EMG. Black Strat neskôr dal do Hard Rock Cafe v Dallase, štát Texas, kde bol vystavený.
Znovuzrodenie a súčasnosť
Počas nultých rokov začal Gilmour znovu používať Black Strat, a to na jeho sólovom turné z roku 2006 pre album On an Island, On an Island tour. Taktiež táto gitara mala významnú úlohu aj počas posledného stretnutia najúspešnejšej zostavy Pink Floyd na charitatívnej akcií Live 8 v roku 2005.
Fender Custom Shop David Gilmour Signature Stratocaster
V roku 2008 firma Fender oznámila, že začnú vyrábať repliku tejto gitary –  David Gilmour Signature Black Stratocaster. Technici spolupracovali s Davidom Gilmourom a jeho gitarovým technikom Philom Taylorom na reprodukcií jeho gitary. Zhotovený model je momentálne súčasťou zoskupenia podpisových gitár Custom Shop.
Taylor je taktiež autorom knihy The Black Strat, ktorá popisuje presné modifikácie a zmeny, ktoré sa udiali na tejto významnej gitare. Taktiež popisuje, ktoré albumy boli pomocou nej vytvorené a nahrané.
Mapa Času (album)
Mapa Času je druhý štúdiový EP album skupiny Podfuck. Obsahuje 6 skladieb, z ktorých tri sú tvorbou starej zostavy, keď bol na poste bubeníka Marián Pillár („Koniec hry“, „Nenávisť“ a „Neľutujem“). Zvyšné tri skladby sú už z obdobia, keď hral v kapele nový bubeník Vladimír Palai. Tento album nahrávala kapela Podfuck v zložení: Miroslav Terifaj (spev, vokály, gitara), Alexander Albert (spev, vokály, basová gitara), Michal Šmajda (gitara), Vladimír Palai (bicie). Bol nahrávaný v štúdiu Tomee Records v Košiciach. Hlavným zvukárom bol Lukáš Kreheľ.
Zoznam skladieb
V zátvorkách je uvedený autor textu.
Hostia
Na tomto albume sa nepodieľali žiadni hostia.
Puding pani Elvisovej
Puding pani Elvisovej (známa aj pod skratkou PPE) je slovenská hudobná skupina. Bola založená ako hudobný projekt v roku 1995 v Košiciach. V decembri 2004 vyšiel ich debutový album Automati, v roku 2007 ich druhý album Play/Pause/Eject. V októbri roku 2010 im prirástol aj tretí album π (pí) a v máji 2015 skupina vydala svoj štvrtý album Tektonická platňa. Zatiaľ posledným počinom kapely je album Mohérpop, pozostávajúci zo skladieb, ktoré boli pôvodne vydané medzi rokmi 1995 až 2005, ale neboli odvtedy oficiálne dostupné. Hudba skupiny má jedinečný svojský rukopis, pričom ide o mix tanečnej elektonickej hudby a iných experimentov.
When the Tigers Broke Free
„When the Tigers Broke Free“ je ôsmy singel britskej skupiny Pink Floyd, ktorý bol vydaný v Spojenom kráľovstve. Singel vyšiel v júli 1982 a de facto pochádza z filmu Pink Floyd: The Wall. V britskej hitparáde sa umiestnil najlepšie na 39. mieste.
Skladba „When the Tigers Broke Free“ je silno autobiografická, basgitarista Pink Floyd Roger Waters v nej priamo spomína na svojho otca, ktorý zomrel počas druhej svetovej vojny pri vylodení u talianskeho mesta Anzio. Waters pôvodne napísal skladbu pre album The Wall (vydaný v roku 1979), kde sa však z nedostatku miesta už neobjavila. Bola však zahrnutá do filmovej verzie albumu, snímku Pink Floyd: The Wall, kde otvára celý film pri záberoch na Pinkovho (respektíve Watersovho) otca. Krátko po premiére filmu vyšla skladba ako singel.
Na B strane singlu sa nachádza skladba „Bring the Boys Back Home“, ktorá po prvýkrát vyšla už na albume The Wall. Táto verzia je ale odlišná (nie je tam Watersov spev, ale iba zbor) a predovšetkým predĺžená, podobne ako vo filme.
Na prebale singlu bolo napísané „From the forthcoming album The Final Cut“ („Z pripravovaného albumu The Final Cut“). Album The Final Cut bol totiž pôvodne plánovaný ako čiastočný soundtrack k filmu Pink Floyd: The Wall. Lenže tak sa nestalo, The Final Cut bol vydaný ako regulárny štúdiový album, aj keď čiastočne s hudbou, ktorá mala byť (ale nebola) použitá pre album The Wall.
Pri reedícii The Final Cut v roku 2004 bola do tohoto albumu začlenená aj skladba „When the Tigers Broke Free“ (s dĺžkou 3:16), nachádza sa medzi piesňami „One of the Few“ a „The Hero's Return“.
Canny-sur-Matz
Canny-sur-Matz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pendeli
thumb|Mesto Pendeli
Pendeli (gr. Πεντέλη; v staroveku Pentelé - Πεντέλη; do 19. st. známe aj ako Kufos - Κουφός) je mesto v Grécku, v kraji Atika, južne od Atén. Žije tu okolo 9 000 obyvateľov. Mesto je postavené pod vrchom Pendeli oros (Pendeliko oros), kde je mramorový kameňolom, kde sa ťaží svetoznámy pentelský mramor.
Dejiny
Mesto bolo založené už v staroveku a práve tu sa ťažil najkvalitnejší grécky mramor, ktorý bol použitý aj na stavbu Akropoly v Aténach, chrámu boha Jupitera v Ríme a na aténske budovy pochádzajúce z 19. storočia. V 10. storočí tu bol založený veľký kláštor Iera Moni Pendelis - Svätý pendelský kláštor (Ιερά Μονή Πεντέλης) na Pendelskej hore.