cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ázijská finančná kríza
Priebeh krízy
Navyspelejšou a najindustrializovanejšou krajinou, ktorú kríza výrazne zasiahla, bola Južná Kórea. Napriek vysokému rastu v krajine rástli štrukturálne problémy, najmä nadmerná priemyselná výroba, agresívne investície do rozvoja v zahraničí a dominancia obrovských, ale ťažkopádnych konglomerátov, tzv. chaebolov. Odchod zahraničných investorov a zvýšenie úrokových mier spôsobil nedostatok likvidity, ktorý viedol k poklesu meny, akciového trhu a celkového výkonu hospodárstva. Južná Kórea preklenula pôžičkou od Medzinárodného menového fondu (MMF) v hodnote takmer 60 miliárd dolárov.
Krátko po devalvácii thajského bahtu sa zvýšilo obchodovanie aj s malajzijským ringgitom. Napriek rýchlym a výrazným opatreniam malajskej vlády došlo k poklesu hodnoty malajskej meny, úniku kapitálu a v konečnom dôsledku aj k poklesu ekonomiky. Tá sa z krízy dostávala pomerne dlho a posledné krízové opatrenie bolo zrušené až roku 2005.
Pod sústredený tlak menových špekulantov sa dostal aj Hongkong, ktorý však ako jediný útoku odolal. Jeho ekonomika však v roku 1998 zaznamenala pokles. Filipínska ekonomika ustála krízu bez výrazného poklesu, hoci filipínske peso, nasledujúc ostatné meny v regióne, výrazne devalvovalo. Obavy z toho, že kríza zasiahne aj Čínu, sa nepotrvdili. Čína si udržala fixáciu juanu na americký dolár, čo síce predražilo jej vývoz oproti lacným menách krajín juhovýchodnej Ázie, zahraničný kapitál ostal v krajine a nedošlo k nedostatku likvidity v krajine.
Úloha Medzinárodného menového fondu
Výraznú úlohu pri záchrane ekonomík juhovýchodnej Ázie zohral Medzinárodný menový fond, ktorý poskytol bezprecedentné množstvo finančných prostriedkov na pomoc ekonomikám Thajska, Južnej Kórey a Indonézie. Pomoc sa skladala z troch položiek: finančná pomoc na podporu platobnej bilancie poskytnutá MMF, finančná pomoc Svetovej banky a Ázijskej rozvojovej banky, a bilaterálna finančná pomoc rôznych krajín.
Pomoc však nebola veľmi účinná z viacerých dôvodov. MMF podmieňuje čerpanie prostriedkov dosiahnutím určitých cieľov, čo chvíľu trvá. Peniaze teda neboli k dispozícii v kritických okamihoch. Úlohu MMF výrazne kritizoval laureát Nobelovej ceny za ekonómiu Joseph Stiglitz, ktorý tvrdí, že primárnym cieľom politiky MMF bolo splatenie dlhov krajín voči západným veriteľom. MMF taktiež podporoval krajiny v prílišnej liberalizácii ekonomík, čo viedlo k prílivu "horúcich peňazí" do regiónu.
Les Terres-de-Chaux
Les Terres-de-Chaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Londýnska zmluva (1827)
Londýnska zmluva z roku 1827 je zmluva podpísaná 6. júla 1827 medzi Spojeným kráľovstvom, Francúzskym kráľovstvom a Ruskom. Touto zmluvou bol pozastavený konflikt medzi Gréckom a Osmanskou ríšou počas gréckej vojny za nezávislosť. Tri európske mocnosti žiadali, aby bolo Grécko uznané za nezávislý štát, ale aby zároveň stále patrilo pod právomoc osmanského sultána. Osmanská ríša s touto podmienkou nesúhlasila, preto vypukla bitka pri Navarine, v ktorej Osmani prehrali a boli nútení uznať nezávislé Grécko.
Aubignan
Aubignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alfred F. Majewicz
Alfred Franciszek Majewicz (* 14. január 1949) je poľský jazykovedec a filolog. Medzi jeho vedecké záujmy patria: typológia jazykov, všeobecná lingvistika, lingvistika orientálna, etnografia primitívnych národov, kultúrna antropológia. Autor publikácie Języki świata i ich klasyfikowanie.
Absolvoval štúdium na Univerzite Adama Mickiewicza v Poznani. V roku 1989 získal doktorát a v roku 1994 habilitoval. V roku 1993 získal akademický titul profesora humanitných vied.
Jeho odborný príspevok zahŕňa viac ako 300 vedeckých publikácií, vrátane viac ako 70 kníh o národoch a jazykoch Ďalekého východu a Sibíri.
Koncil v Aachene (809)
Koncil v Aachene, tiež Aachenská synoda, bolo zhromaždenie franských teológov v novembri roku 809. Zvolal ho Karol Veľký s cieľom preukázať ortodoxnosť vsuvky Filioque, a tak prinútiť vtedajšieho pápeža Leva III., aby uznal záväznosť tejto dogmatickej formulácie pre celú cirkev.
Historický kontext
Efezský koncil v roku 431 zakázal akýmkoľvek spôsobom meniť text Vyznania viery, Chalcedónsky koncil v roku 451 tento zákaz ešte doplnil a sprísnil.
V najzápadnejšej časti Európy, vo Vizigótskom kráľovstve na území dnešného Španielska, sa v boji proti arianizmu kvôli zdôrazneniu rovnakej podstaty Syna a Otca zaviedla do Vyznania viery formulácia, že Duch Svätý vychádza z Otca aj Syna (Filioque).
Do akej miery Toledské koncily reflektovali dogmatickú vsuvku Filioque, nie je celkom jasné. Faktom však zostáva, že v iných súdobých západných textoch sa Filioque resp. obdobná formulácia nachádzajú pomerne často, ako príklad možno uviesť tzv. Athanasianum (… Spiritus Sanctus a Patre et Filio: non factus, nec creatus, nec genitus, sed procedens …).
Okolo roku 807 vypukol spor: grécki mnísi v Jeruzaleme obvinili franských mníchov kvôli vsuvke Filioque z herézy. Frankovia sa následne obrátili na rímskeho pápeža Leva III. s prosbou o zaujatie stanoviska k tejto záležitosti. Tvrdili, že Vyznanie viery so vsuvkou Filioque prvýkrát počuli na cisárskom dvore v Aachene, ale v konečnom dôsledku aj tak nehovorí nič iné než Athanasianum.
Pápež Lev III. nariadil franským mníchom, aby v liturgii používali doslovné znenie Nicejsko-carihradského vyznania viery, schváleného autoritou Prvého konštantínopolského ekumenického koncilu. Zároveň informoval o celej záležitosti aj cisára Karla Veľkého.
Reakcia Karla Veľkého
Karol Veľký vzápätí poveril najvýznamnejších teológov svojej ríše, aby písomne vypracovali apológie Filioque. Nasledujúci zoznam ponúka prehľad výsledkov práce týchto teológov:
Aachenská synoda v novembri 809 napokon vydala tzv. Decretum Aquisgranense, ktorý sa v problematike Filioque z podstatnej časti opiera práve o argumenty Arna zo Salzburgu. Do Ríma sa Decretum Aquisgranense dostal až začiatkom roku 810.
Výsledok a následky
O prijatí Decretum Aquisgranense pápežom Levom III. nám podáva správu protokol Ratio de symbolo fidei inter Leonem III Papam et missos Caroli Imperatoris. Z tohto spisu sa dozvedáme, že Lev III. síce sympatizoval s apológiou Filioque, no rázne odmietol akúkoľvek zmenu textu Nicejsko-carihradského vyznania viery. Na znak tohto svojho principiálneho postoja nechal neskôr pápež pripevniť na vstupnú bránu Chrámu sv. Petra stále platný, pôvodný latinský a grécky text Vyznania viery.
Franská cirkev však naďalej – proti vôli pápeža – používala vo Vyznaní viery vsuvku Filioque.
Do „liturgie mesta Ríma“, ktorá mala byť vzorom aj pre celý kresťanský svet, „Filioque“ oficiálne zaviedol až pápež Benedikt VIII. v roku 1014.
Dnes predstavuje vsuvka Filioque azda najväčšiu dogmatickú prekážku zjednotenia katolíckej cirkvi s nekatolíckymi cirkvami kresťanského Východu.
Florencio Varela
Florencio Varela môže byť:
Škoda 32Tr SOR
Škoda 32Tr SOR je nízkopodlažný trolejbus vyrábaný v spolupráci podnikov Škoda Electric (elektrická výzbroj a kompletizácia) a SOR Libchavy, ktorá dodáva karosérie vychádzajúce z autobusu SOR NS 12.
Konštrukcia
Ide o dvojnápravový trolejbus dĺžky 12 m, ktorý využíva karosériu autobusu SOR NS 12. Je nízkopodlažný s nástupnou výškou 340 mm a je vybavený tromi dverami. Môže byť vybavený pridanou batériou, takže ako parciálny trolejbus môže obsluhovať aj úseky, ktoré nie sú zatrolejované.
Dejiny
Prvých 10 vozov 32Tr kúpil Mestský dopravný podnik Opava, podľa zmluvy mali byť dodané do konca septembra 2018. Prototyp bol do Opavy dodaný v októbri 2018 a dostal evidenčné číslo 314. Zvyšné vozy boli uvedené do prevádzky v decembri toho roku. Zmluvu na dodávku dvoch kusov trolejbusu 32Tr podpísalo na konci roka 2018 mesto Teplice, krátko potom, v januári 2019, objednal päť vozov i Dopravný podnik mesta Pardubic. V júni 2019 podpísali Teplice zmluvu na dodanie ďalších piatich parciálnych trolejbusov 32Tr.
Les Villedieu
Les Villedieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Valdštejnský palác
Senát spravuje tiež susedný Kolovratský palác a Malý Fürstenberský palác.
Les Villedieu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Valdštejnský palác
Dejiny
thumb|Valdštejnská záhrada pri pohľade z jazdiarne Tento palácový komplex dal v rokoch 1623 – 1630 postaviť jeden z najmocnejších a najbohatších šľachticov tej doby Albrecht Václav Eusebius z Valdštejna na mieste Trčkovského paláca a ďalších 23 domov, troch veľkých záhrad a tehelne. Palác mal svojou veľkoleposťou zatieniť i Pražský hrad. Pôvodne bezvýznamný a chudobný príslušník českej šľachty sa výhodnými sobášmi a kúpami dostal k značnému majetku i postaveniu na cisárskom dvore. Vojvodca bol povýšený v roku 1623 na knieža, v roku 1627 menovaný vojvodom frýdlantským a v roku 1629 vojvodom meklenburským. V roku 1625 sa stal generalissimom cisárskej armády. V roku 1632 bojoval so Sasmi a so Švédmi sa stretol v bitkách pri Norimbergu a Lützene. thumb|Letecký pohľad do záhrady V roku 1634 bol vyhlásený cisárskymi dekrétmi za zradcu ríše a cisárskymi dôstojníkmi bol zavraždený v Chebe. Jeho majetok v Čechách bol skonfiškovaný. V čase jeho najväčšej slávy mu patrila značná časť Čiech od Frýdlantu cez Jičín, z ktorého chcel spraviť hlavné mesto svojho panstva, až skoro ku Hradci Králové. V tej dobe sa rozhodol vybudovať honosné sídlo, ktoré by konkurovalo i Pražskému hradu. Na budovanie Valdštejnského paláca pozval významných architektov, staviteľov, maliarov, sochárov a ďalších umelcov a remeselníkov.
Les Villedieu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valdštejnský palác
Dejiny
Na stavbe paláca pôsobilo viacero staviteľov: Andrea Spezza z Aronga, ktorý mal za sebou už pozoruhodné diela v Nemecku, Rakúsku a Poľsku, Giovanni Battista Pieroni, o. i. autor niekoľkých Valdštejnových stavieb v Jičíne, a Niccolo Sebregondi, pôsobiaci predtým najmä v Ríme a Mantove. Situácia s architektmi paláca je zložitá, pretože sa nedochovali patričné historické doklady. Dlhú dobu bol za architekta považovaný Andrea Spezza, dnes sa javí ako veľmi pravdepodobné, že bol len výkonným staviteľom a vlastným architektom paláca bol Giovani Battista Pieroni. Niccolo Sebregondi vstúpil do Valdštejnových služieb až v roku 1630 alebo 1631 a do podoby paláca zasiahol už len niekoľkými (aj keď významnými) jednotlivými zásahmi. Umeleckú výzdobu záhrady zveril Valdštejn Adrianovi de Vriesovi, bývalému cisárskemu sochárovi Rudolfa II. Ten v záhrade vytvoril unikátny súbor sôch, súsoší a fontán spájajúci pozoruhodnú estetiku manieristického typu s dynamikou nastupujúceho baroka. Sochy v roku 1648 ukradli švédske vojská a až v rokoch 1912 – 1918 bola záhrada ozdobená ich vernými kópiami.
Palác
Steny oratória vojvodu pokrývajú maľby s námetom mučeníckej smrti biskupa, asi sv. Eusébia. Najväčším priestorom v paláci je Hlavná sála (24×12 metrov), prestupujúca dve poschodia. Je situovaná na mieste bývalého Trčkovského paláca s hlavným priečelím smerom na Pražský hrad. Na štukovej klenbe sú okrom fresky boha Marta figúry géniov a vojenské emblémy. Mramorové ostenia pochádzajú až z roku 1853, keď tu byli prenesené z Černínskeho paláca na Hradčanoch. Kolmo na sálu sú reprezentačné miestnosti Valdštejnovcov – salóniky, z ktorých prvý má kožené tapety, nad krbom je jazdecký portrét Valdštejna. Stropné maľby sú dielom P. Maixnera z polovice 19. storočia. V nárožnej komnate, audienčnej siene, zaujme freska antického kováča Hefaista a bohaté stropné štukatúry, rovnako dielo Bianca. Na strane paláce, proti Hlavnej sále, sú nad sebou dve už spomínané chodby: Mytologická a Astrologická. Strop susednej pracovne, upravený v 2. polovici 19. storočia, zdobí rozsiahla freska s námetom Helia na voze sprevádzaného Hórami, ktorých kompozícia je prevzatá od Reniho v Casino Rospigliosi v Ríme. Z Mytologickej chodby sa dá vstúpiť do východnej časti paláce, kde bola v prízemí rozsiahla koniareň pre takmer 40 koní. Zaujímavosťou je, že každý kôň mal nad úväzom svoj portrét. Interiéry paláca obsahujú okrem týchto reprezentačných priestorov množstvo ďalších obytných miestností spojených niekoľkými točitými schodiskami.
Areál uzaviera na východe monumentálny objekt jazdiarne – jej priestor meria asi – s oknami na južnej stene a výhľadom do záhrady a na umelý rybníček.
Astrologická chodba
Astrologická chodba Valdštejnského paláca je vymaľovaná symbolmi zrozumiteľnými len pre zasvätených do tajných náuk. Palác bol inšpirovaný najmä severom Talianska (Lombardsko, Janov). Bola to oblasť odkiaľ sa po bitke na Bielej hore regrutovali umelci obnovujúci spustošený a sociálne prevrstvený stred Európy. Došlo okrem iného k ústupu protestantskej šľachty z Čiech, okrem rudolfínskej elity izolovanej jeho ezoterizmom. Sem patrí najmä Johannes Kepler, ktorý bol protestant a v Prahe našiel útočisko. Bol to nielen urodzený muž, ale hlavne vynikajúci astronóm a astrológ. Albrecht z Valdštejna ho poznal už v mladosti počas svojho pobytu v cudzine a je veľmi pravdepodobné, že s ním mal v Prahe, sám astrológii horlivo oddaný, úzke styky. Odtiaľ zrejme pramení preplnenosť Valdštejnského paláca zasvätenou symbolikou.
Súčasnosť
thumb|Lobkovické krídlo Európska únia udelila Kancelárii Senátu 9. mája 2003 ocenenie Europa Nostra za citlivé reštaurovanie a rekonštrukciu Valdštejnského paláca. Prípravu celkovej rekonštrukcie začala Kancelária Senátu v roku 1996 a posledná fáza obnovy bola dokončená v roku 2000. Citlivou rekonštrukciou Valdštejnského areálu sa podarilo odstrániť radu stavebných a statických porúch, vedľa toho boli odstránené nevhodné stavebné zásahy vykonané v predchádzajúcich rokoch. Podarilo sa architektonicky obnoviť historický ráz Valdštejnského paláca, záhrady s dominantou sala terrene a výstavným priestorom vo Valdštejnskej jazdiarni. náhľad|Salla terrena vo Valdštejnskej záhrade Valdštejnský palác je súčasť národnej kultúrnej pamiatky sídlo Parlamentu České republiky.
Alžbeta Kumánska
Alžbeta Kumánska (maď. Kun Erzsébet; *?† 1290) bola uhorská kráľovná, manželka uhorského kráľa Štefana V. a matka kráľa Ladislava IV. Kumánskeho a ďalších šiestich detí.
Narodila sa do rodiny kumánskeho kniežaťa Sejhána (aj Sejhan, Kötönya, či Kuten ). Za Štefana V. bola Alžbeta vydaná už v princovej ranej mladosti krátko po príchode Kumánov do Uhorska, kde sa dostali za vlády Bela IV. v roku 1239. Pohanský kmeň utekal pred Mongolmi a ich prichýlenie v Uhorsku bolo podmienené ich prijatím kresťanskej viery. Nové uhorsko-kumánske spojenectvo bolo posilnené sobášom, a Štefan V. dokonca počas svojej vlády užíval titul pána Kumánov (dominus Cumanorum). Spolu s Alžbetou prišiel na uhorský dvor značný kumánsky vplyv a kráľ držal nad divokými Kumánmi ochrannú ruku. Po smrti Alžbetinho manžela Štefana V. mala za maloletého Ladislava IV. ako regentka vládnuť práve Alžbeta, moc však prevzali uhorskí oligarchovia, ktorí Alžbetu v roku 1272 pozbavili moci a v roku 1273 dokonca na podnet Henricha z Kyseku a bána Joachima uväznili na Znievskom hrade, a o rok neskôr v Budíne. Alžbeta i maloletý Ladislav sa začali obklopovať Kumánmi a Ladislav bol skôr vychovávaný po kumánsky a pohansky, čo neskôr kráľovi a Uhorsku spôsobilo nemalé problémy. V rokoch 12751280 Alžbete patril Spišský hrad a priľahké panstvo, neskôr aj majetky v južných uhorských banátoch Mačva a Bosna.
Krv (potravina)
Krv sa v mnohých kultúrach konzumuje ako potravina, často v kombinácii s mäsom. Krv môže byť vo forme krvavej klobásy, ako zahusťovadlo omáčok, či ako konzervovaná solená forma (v časoch nedostatku potravy) alebo v krvnej polievke. Ide o produkt z domestikovaných zvierat, ktorý sa získava na mieste a v čase, keď krv steká do nádoby a následne sa rýchlo skonzumuje alebo spracuje. V mnohých kultúrach je zviera zabité. V niektorých kultúrach je krv tabuizovaným jedlom.
Krv je vedľajším produktom pri zabíjaní. Skladá sa hlavne z bielkovín a vody a niekedy sa nazýva „tekuté mäso“, pretože má podobné zloženie ako chudé mäso. Na konzumáciu resp. spracovanie pre potravinárske účely je vhodná hygienicky odobratá, inak sa premieňa na krvnú múčku. V humánnej medicíne sa používa špeciálny typ zvieracej krvi.
Použitie krvi
v produktoch:
ako prísada:
Hygienicky odobratá krv
Krv sa získava bezprostredne po omráčení a usmrtení zvieraťa pomocou dutých nožov za prísnych hygienických postupov tak, aby nedochádzalo ku kontaminácii mikroorganizmami. Aby nedochádzalo k zrážaniu (koagulácii) krvi, používa sa jednak nepretržité miešanie, prudké ochladenie a ďalej potom napr. kyselina citrónová či citrónan sodný.
Pamätník
Pamätník môže byť:
Verbena
Verbena môže byť:
Monika Šagátová
Monika Šagátová (* 24. október 1991, Zlaté Moravce) je slovenská herečka, modelka a tanečnica.
Biografia
Monika Šagátová pochádza z Jelenca (okres Nitra). Absolvovala štúdium na VŠMU, predtým chodila na konzervatórium Bratislave. Približne 5 rokov sa venovala modelingu a skúšala rôzne modelingové súťaže. Zúčastnila na školskej speváckej súťaži Škola hľadá SuperStar 2, kde skončila na druhom mieste.
Viackrát sa prihlásila do modelingových súťaží. Raz sa dozvedela, že hľadajú jazdkyňu na koni do nového seriálu Divoké kone a tak sa prihlásila. Prijali ju a teraz hrá hlavnú postavu v seriáli Divoké kone v televízii TV JOJ.
Bola finalistkou v súťaži Miss Nitra 2010.
Skupina Talkshow vydala v októbri 2013 album s názvom Kunst a na ňom sa objavila skladba, ktorá dostala názov „Shadows“. Klip bol natočený v septembri 2013, režírovala ho Paulína Mačáková, o scenár a kreatívny koncept sa postaral Andrej Kiszling z Owl Illustration Agency a kameru mal na starosti Dušan Husár. V klipe je zachytené to, ako hlavná postava bojuje sama so sebou a hlavne so svojím svedomím. Tento klip získal veľmi pozitívne reakcie aj od kritikov a je považovaný za veľmi kvalitný.
Starship (hudobná skupina)
Starship je americká rocková skupina, ktorá je pokračovaním skupiny Jefferson Starship. Po založení, respektíve premenovaní podstúpila zmenu v hudobnom repertoári, následne tiež stratila hlavných členov z pôvodnej skupiny Jefferson Starship. Súdne spory následne viedli k zmene názvu skupiny na Starship. Avšak skupina opäť prerazila do hitparád skladbou „We Built This City“, ktorú zložili Bernie Taupin, Martin Page, Dennis Lambert a Peter Wolf. Úspešný sa stal aj debutový album Knee Deep in the Hoopla vydaný v septembri 1985 a singel „Sara“, ktorý sa dostal tiež na 1. miesto americkej hitparády. Úspešná bola taktiež ich rocková balada s názvom „Nothing’s Gonna Stop Us Now“ z roku 1987, ktorá obsadila 1. miesta v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a britskom rebríčku UK Singles Chart.