cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slatinka (časť Zvolenskej Slatiny)
Dejiny
V roku 1954 bolo v Štátnom vodohospodárskom pláne ČSR pre územie, v ktorom sa Slatinka nachádza naplánovaná stavba vodného diela Slatinka. V 1956 bola Slatinka vyhlásená za "zánikovú obec", a bola zakázaná výstavba nových domov. V roku 1974 vstúpila do platnosti stavebná uzávera so zákazom opravovania a modernizovania domov. 8.5.1985 bola zrušená kancelária MNV Slatinka, úrad bol odovzdaný pod spoločný národný výbor Zvolenská Slatina.
Na základe územného povolenia o výstavbe vodného diela boli na prelome 80-tych a 90-tych rokov vykupované a vyvlastňované pozemky, ktoré mali byť zatopené. Viaceré pozemky, vrátane tých, ktoré nemali byť zatopené ale silne ovplyvnené výstavbou, ostali nevysporiadané. Stavba však nezačala v plánovanom čase a územné rozhodnutie stratilo platnosť, následne boli niektoré vyvlastnené pozemky boli vrátené ich pôvodným majiteľom alebo ich potomkom. 16.11.2000 bol štatút Slatinky zmenený na rekreačnú oblasť. O 4 dni bolo 58 domov prekategorizovaných na rekreačné objekty; u 17 z nich bez doloženia vlastníckeho práva. Toto rozhodnutie bolo zmenené 5.7.2012 krajským úradom v Banskej Bystrici; u 17 nehnuteľností toto rozhodnutie zrušil, keďže VVB š.p. nedoložil vlastnícke práva. Na základe podnetu Združenia Slatinka a Spoločnosti priateľov Slatinky z 10.4.2001 adresovaného prokuratúre vo Zvolene ohľadom preskúmania Štatútu oblasti Slatinka bol protestom prokurátora tento štatút zrušení kvôli konfliktu so zákonom.
V máji 2013 dostali niekoľkí nájomníci (10, neoficiálne 15) výzvu na vysťahovanie sa do dvoch týždňov s odôvodnením život ohrozujúceho stavu budov. Pôvodne nemali možnosť nahliadnuť do posudku statika ani možnosť na opravu budov na vlastné náklady. Onedlho Vodohospodársky podnik začal komunikovať ohľadom opráv daných budov.
Kvadrant
Kvadrant môže byť:
Slovensko
Prvý štátny útvar Slovanov na území dnešného Slovenska bola Samova ríša (7. storočie), neskôr Nitrianske kniežatstvo (začiatok 9. storočia), ktorého spojením s Moravským kniežatstvom vznikla v roku 833 Veľká Morava. Od polovice 10. do konca 11. storočia sa územie Slovenska postupne začlenilo do Uhorska, ktoré sa v roku 1526 stalo súčasťou habsburskej monarchie, od roku 1867 nazývanej Rakúsko-Uhorsko. Po rozpade Rakúsko-Uhorska v roku 1918 bolo Slovensko súčasťou Česko-Slovenska až do konca roku 1992 (okrem obdobia vojnovej Slovenskej republiky). Dňa 1. januára 1993 vznikla zánikom Česko-Slovenska samostatná Slovenská republika. Od 1. mája 2004 je Slovensko členom Európskej únie, od 21. decembra 2007 je členom Schengenského priestoru. Od 1. januára 2009 je 16. členom Eurozóny, oficiálnou menou sa stalo euro.
Etymológia
Vznik názvu Slovensko a etnonymá Slováci je pevne spätý s existenciou uhorského štátu. Tým, že sa vo väčšej miere spolu stýkali jednotlivé neslovanské národy Uhorska s pôvodnou slovenskou populáciou, došlo k vytvoreniu zárodkov slovenského povedomia. V oficiálnych prameňoch boli obyvatelia dnešného Slovenska nazývaní Slavus či Sclavus, aby tak boli odlíšení od ostatných slovanských národov. Toto označenie sa prvýkrát objavilo v roku 1029 a potom v rôznych variantoch a jazykoch často od 15. storočia. Pri starších výskytoch podobných tvarov je sporné, či sa myslí slovanské alebo slovenské územie. Moderný slovenský tvar Slovensko je prvýkrát doložený v roku 1675 v žiadosti broumovského panstva, adresovanej hajtmanovi kraja v Uhorskom Hradišti.
Dejiny
Pozri články: Vanniovo kráľovstvo, Samova ríša, Nitrianske kniežatstvo, Veľká Morava, Uhorsko, Autonómne Slovensko, Rakúsko-Uhorsko, Česko-Slovensko, Slovenská ľudová republika, Slovenská republika rád, Prvá Slovenská republika, Slovenská socialistická republika, Politický vývoj Slovenska od roku 1989
Slovenská republika síce patrí do skupiny mladších štátov Európy, ale územie krajiny má dlhú a pohnutú históriu, po ktorej zostalo množstvo pamiatok. Máloktorá európska krajina si prešla zložitejším historicko-politickým vývojom ako práve Slovensko.
Staršie dejiny
thumb|right|Rímsky nápis na hradnej skale v [[Trenčíne]]
Prvé známky o osídlení Slovenska pochádzajú z konca paleolitu približne spred 250 tis. rokov. O rozkvete ľudských spoločností na území Slovenska svedčí mnoho archeologických pamiatok ako napríklad nález lebky neandertálca v Gánovciach. Bohatšie doklady o živote prehistorických ľudí sa vzťahujú k neolitu. Našli sa zvyšky ich obydlí, keramiky, ale aj ich duchovného života vo forme obetných darov alebo kultových predmetov akými boli pravdepodobne aj venuše z Nitrianskeho Hrádku, Moravian nad Váhom a ďalších miest. Približne 5000-4000 rokov pred Kr. sa vyskytujú prví roľníci (zachované nálezy kamenných sekier, klinov, škrabadiel a nádob – jaskyňa Domica). Etnická príslušnosť týchto pravekých ľudí je však nejasná.
Od konca 4. storočia pred Kr. prichádzajú Kelti, ktorých možno považovať za prvé historicky známe etnikum na území dnešného Slovenska. O prítomnosti Keltov existujú písomné zmienky v rímskych prameňoch. V 1. storočí pred Kr. prichádzajú na Slovensko Dákovia, Kelti ustupujú ďalej na sever, dochádza k miešaniu keltského a dáckeho obyvateľstva a kultúry. Na prelome letopočtov sú dácke a keltské kmene vytláčané kmeňmi Germánov. Na dnešnom slovenskom území dočasne vzniklo napríklad ich Vanniovo kráľovstvo. Dunaj tvoril hranicu s Rímskou ríšou. V 2. storočí nášho letopočtu boli na území Slovenska rozmiestnené rímske vojenské posádky. Následne sa juhozápad Slovenska stal súčasťou rímskej provincie Pannonia.
thumb|left|170px|Socha svätého [[Cyril a Metod|Cyrila a Metoda v Žiline]] thumb|Stredoveké centrum [[Bardejova]]
Prvým štátnym útvarom na väčšine územia Slovenska bolo Nitrianske kniežatstvo, ktoré sa roku 833 pripojilo k Veľkej Morave. V roku 862 veľkomoravský panovník Rastislav požiadal Byzanciu o kresťanských misionárov, byzantský cisár Michal III. na Veľkú Moravu poslal misiu vedenú solúnskymi bratmi Konštantínom (mníšskym menom sv. Cyril) a sv. Metodom, ktorí zostavili písmo hlaholiku, preložili Sväté písmo, bohoslužobné texty a ďalšie knihy do staroslovienčiny a pomáhali organizovať cirkevnoprávne pomery na Veľkej Morave.
Po zániku Veľkomoravskej ríše vtedajšie územie Slovenska ovládli Maďari (koniec 9. storočia), ktorí sa v tom čase presídlili do strednej Európy. V polovici 10. storočia postupne vznikol nový feudálny štát – Uhorské kráľovstvo (Uhorsko). Založila ho síce pôvodom maďarská dynastia Arpádovcov, ale krajina zostávala mnohonárodnostná a mnohojazyčná, jazykom šľachty a kráľovského dvora bola latinčina. Po bitke pri Moháči roku 1526 sa Slovensko a západné Uhry stali súčasťou habsburskej ríše. V rokoch 1540-1541 Uhorskú nížinu obsadili Turci a juh Slovenska bol začlenený do Osmanskej ríše.
Následne po tureckej expanzii sa územie bývalého Uhorska v 16. a 17. storočí dočasne zredukovalo prakticky len na Slovensko, dnešný Burgenland a západné Chorvátsko (tzv. Kráľovské Uhorsko), čím sa Slovensko stalo jadrom tohto habsburského štátu. Bratislava sa stala hlavným (1536 – 1784/1848), korunovačným (1563 – 1830) mestom a sídlom snemu (1542 – 1848) Kráľovského Uhorska resp. neskôr Uhorska. Trnava sa stala sídlom ostrihomského arcibiskupa, čím sa stala centrálnym miestom uhorskej rímskokatolíckej cirkvi. Dlho trvajúce vojny s Osmanskou ríšou na dlhšiu dobu ukončil v roku 1711 Satmársky mier. Najznámejším národným hrdinom, ktorého nájdeme v slovenskej mytológii z tohto obdobia, je zbojnícky kapitán Juraj Jánošík (1688 – 1713) z Terchovej. Legenda hovorí, že bohatým bral a chudobným dával.
Počas 18. storočia začalo slovenské národné obrodenie. Obhajcom slovenských práv sa stáva kňazská inteligencia, ktorá bola rozdelená na dva prúdy: na katolíkov (na čele Anton Bernolák) a evanjelikov (hlavní predstavitelia Ján Kollár a Pavol Jozef Šafárik). Evanjelici presadzovali koncepciu slovanskej jednoty. Naopak katolíci zastávali názor, že Slováci sú svojbytný národ a potrebujú vlastný jazyk. V roku 1787 kodifikoval Anton Bernolák prvú spisovnú slovenčinu založenú na západoslovenskom nárečí (nazývaná bernolákovčina).
V polovici 19. storočia sa do popredia dostáva tzv. štúrovská generácia. Roku 1843 kodifikoval Ľudovít Štúr spisovnú slovenčinu na základe stredoslovenského nárečia, ktorá je s malými úpravami používaná dodnes. Štúrovci viedli boj za slovenskú svojbytnosť a právo sebaurčenia Slovákov. V revolúcii z rokov 1848 – 1849 bolo vyhlásené Autonómne Slovensko v rámci Uhorska a Slováci sa pridali na stranu Rakúšanov, aby sa oddelili od Uhorska ako samostatná časť Rakúskej monarchie, čo sa im žiaľ nepodarilo a slovenská samospráva v roku 1849 zanikla. Najhoršiemu tlaku maďarizácie čelili Slováci po rakúsko-uhorskom vyrovnaní v rokoch 1867 – 1918. S Rakúsko-Uhorskom malo Slovensko spoločný osud až do začiatku 20. storočia.
Novodobé dejiny
vľavo|náhľad|250px|Územie [[Česko-Slovensko|Československa v rokoch 1920 – 1938]]
V 20. storočí sa situácia začala meniť. Predstavitelia slovenského a českého národa využili porážku Rakúsko-Uhorska v 1. svetovej vojne. V októbri 1918 spojením Slovenska, českých krajín a Podkarpatskej Rusi vzniklo Česko-Slovensko (Československá republika), o jej založenie sa zaslúžil aj slovenský politik Milan Rastislav Štefánik. Slováci sa k novovznikajúcemu štátu prihlásili Martinskou deklaráciou (30. októbra 1918). Slovensko bolo po uzatvorení mierovej zmluvy v Trianone prvýkrát vyčlenené ako samostatné územie, hoci v rámci Česko-Slovenska. Postavenie Slovenska v novom štáte však časť jeho obyvateľov a politikov neuspokojovala. Koncom 30. rokov 20. storočia na Slovensku silneli separatistické tendencie.
Od roku 1918 mala na Slovensku veľký vplyv katolícka Slovenská ľudová strana (Andrej Hlinka), ktorá žiadala autonómiu Slovenska. Národnostné rozdiely v krajine využil nemecký diktátor Adolf Hitler, ktorý najprv pripravil Česko o pohraničné územia a následne rokoval so slovenskými politikmi. Dňa 19. novembra 1938 bol schválený zákon o autonómii Slovenska v rámci Česko-Slovenska. Územie Slovenska bolo výrazne oklieštené v rámci 1. viedenskej arbitráže, ktorou muselo odstúpiť Maďarsku južné územia. Za týchto okolností bol pod nátlakom Nemecka nakoniec 14. marca 1939 vyhlásený samostatný Slovenský štát (neskôr oficiálne Slovenská republika) – jeden zo satelitov nacistického Nemecka, v ktorom sa ustanovil totalitný politický systém.
Slovensko počas 2. svetovej vojny vystupovalo ako spojenec Nemeckej ríše. Snaha po vlastnej štátnosti bola čoskoro prekrytá odporom voči fašizmu a nacizmu, ktoré zostrovali perzekúciu židovského a rómskeho obyvateľstva. Behom holokaustu, na ktorom sa Slovensko podieľalo vyvezením väčšiny Židov do nacistických koncentračných táborov, bolo usmrtených približne 75 000 slovenských Židov. Reakciou na vstup nemeckej armády na Slovensko vypuklo v auguste 1944 Slovenské národné povstanie, ktorého politickým a vojenským centrom bola Banská Bystrica. Keď Nemci povstanie porazili, povstalci prešli na partizánsky spôsob boja. Na začiatku roku 1945 oslobodenie Slovenska Červenou armádou, armádou Rumunska a 1. česko-slovenským armádnym zborom ukončilo existenciu slovenského štátu.
thumb|right|[[Sovietsky zväz|Sovietsky tank v Bratislave počas vpádu vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, august 1968]]
V roku 1989 Nežná revolúcia ukončila komunistický režim a Česko-Slovensko sa stalo opäť demokratickým štátom. Slovensko vzniklo 1. januára 1993 ako jeden z nástupníckych štátov Česko-Slovenska. Stalo sa tak po 75 rokoch existencie spoločného štátu Čechov a Slovákov, na základe ústavného zákona schváleného Federálnym zhromaždením ČSFR. Krajina sa začala otvárať svetu, demokratizovať a väčšmi spolupracovať s inými štátmi. Od 19. januára 1993 je Slovensko členom OSN, od 29. marca 2004 členom NATO, od 1. mája 2004 členom Európskej únie, od 21. decembra 2007 je členom Schengenského priestoru. a od 1. januára 2009 je 16. členom Európskej menovej únie – eurozóny a oficiálnou menou sa stalo euro, ktoré vystriedalo slovenskú korunu.
Geografia
Krajina je charakterizovaná hornatým reliéfom na severe a nížinami na juhu. Všetky povrchové celky Slovenska patria do Panónskej panvy a Karpát. Svojou územnou rozlohou 49 036 km2 sa Slovensko zaraďuje medzi menšie štáty európskeho kontinentu. Tvar územia Slovenska je podlhovastý v rovnobežkovom smere (východ – západ). Slovenskom vedie hlavné európske rozvodie, rozhranie území, z ktorých rieky odvádzajú vodu do dvoch morí (Baltského a Čierneho mora).
Povrch
Jednotlivé pohoria oddeľujú doliny riek a kotliny. Najväčšie sú Košická, Juhoslovenská, Hornonitrianska, Turčianska, Žilinská a ďalšie. Nížiny sa rozprestierajú na juhozápade, juhu a východe. Patria do rozľahlej zníženiny Panónskej panvy. Najväčšia a najúrodnejšia je Podunajská nížina. Jej južná časť so Žitným ostrovom, kde sú najväčšie zásoby podzemných vôd, je Podunajská rovina. Severnejšie prechádza do Podunajskej pahorkatiny rozčlenenej dolnými tokmi riek – Váh, Nitra, Žitava, Hron a Ipeľ. Druhá najväčšia je Východoslovenská nížina. Pretekajú ňou viaceré rieky – Topľa, Ondava, Laborec, Uh, Latorica, ktorých vody odvádza Bodrog a Tisa. Medzi Malými Karpatami a riekou Moravou leží rozlohou najmenšia Záhorská nížina.
Podnebie
Na Slovensku panuje mierne podnebie prechodného typu, s častejším striedaním vlhkého oceánskeho a suchého pevninského vzduchu (v lete horúceho, v zime studeného). Preto na území Slovenska prevládajú teplé letá a chladné vlhké zimy s veľkou oblačnosťou. Rozdiely v podnebí zapríčiňuje predovšetkým nadmorská výška. Najteplejšie a najsuchšie sú nížiny (okolo 570 mm zrážok ročne) a nižšie položené kotliny. S rastúcou nadmorskou výškou klesá teplota a viac prší a sneží. Najchladnejšie sú najvyššie pohoria, kde spadne aj najviac zrážok (Tatry vyše 2 000 mm ročne). Viac zrážok majú náveterné strany pohorí. Priemerná teplota vo vyšších polohách, najmä v Tatrách, činí okolo -4°C a naopak v nížinách sa pohybuje okolo 10°C. Čo sa týka vetra, v ročnom chode prevláda západné prúdenie.
Na Slovensku sú tri klimatické oblasti: teplá, mierne teplá a chladná. Teplá oblasť je v nížinách a nízko položených kotlinách, približne do 350 m n. m. Mierna teplá oblasť má subkontinentálny ráz a tvoria ju časti Slovenska do 800 m n. m (nižšie pohoria a úpätia vyšších hôr). Chladná oblasť sa rozprestiera nad 800 m n. m. vo vyšších častiach pohorí.
Vodstvo
Rieky na Slovensku takmer z celého územia (96 %) patria do úmoria Čierneho mora, kam ich odvádza rieka Dunaj s prítokmi. Ostatné územie odvodňuje Poprad s Dunajcom do Baltského mora. Najdlhšie rieky sú Váh (403 km), Hron, Ipeľ, Nitra, Hornád. Najviac jazier na území Slovenska je v Tatrách (asi 200) a nazývajú sa plesá. Vznikli po ústupe ľadovca. Najväčšie a najhlbšie (53 m) je Veľké Hincovo pleso, známe sú Štrbské, Popradské a Skalnaté pleso.
V krajine je situovaných množstvo umelých priehradných nádrží. Najviac priehrad (celkom 19) je na rieke Váh, kde tvoria Vážsku kaskádu. Sú to napr. Liptovská Mara, Sĺňava, Kráľová, Nosice a iné. Najväčšia priehrada je Oravská priehrada s rozlohou, ďalej Zemplínska šírava a Liptovská Mara. Účel priehrad je hydroenergetický, protizáplavový, slúžia na zavlažovanie, rekreáciu alebo zásobovanie pitnou vodou. K najväčším vodným nádržiam patrí Vodné dielo Gabčíkovo na Dunaji. V minulosti sa na Slovensku budovali rybníky (chov rýb), tajchy (banská činnosť) a klauzy (splavovanie dreva).
Podzemná voda
Najväčšie zásoby podzemných vôd sú v riečnych usadeninách a najmä na Žitnom ostrove. Slovensko je bohaté na minerálne a termálne vody (skoro 1 500 prameňov). Využívajú sa ako stolové vody a na liečebné účely v kúpeľoch Piešťany, Trenčianske Teplice, Sliač, Dudince, Bojnice, Bardejove a iných. Najznámejšie stolové vody sú Fatra, Slatina, Salvator, Cígeľka, Santovka, Mitická a Rajec. Podzemná voda nasýtená minerálmi má aj rekreačný význam (termálne kúpaliská – Bešeňová, Podhájska, Dunajská Streda, Veľký Meder a i.).
Geológia
náhľad|Mapa geologickej stavby Slovenska náhľad|[[Šomoška (národná prírodná rezervácia)|Kamenný vodopád Somoška v Cerovej vrchovine, najznámejší vulkanický útvar na Slovensku]] thumb|Magnezit z [[Lubeníka, minerál patrí medzi najvýznamnejšie suroviny v súčasnosti ťažené na Slovensku]] thumb|Jaskyňa [[Domica]]
Geologické pomery sú veľmi pestré. Územie Slovenska zaberajú z väčšej časti Karpaty, ktoré na juhu lemujú nížiny Panónskej panvy. Karpaty sa zaraďujú do alpsko-himalájskej sústavy. Vytvorili ju vrásnenia koncom druhohôr a v treťohorách, preto majú výraznú príkrovovú stavbu. Jednotlivé pásma sú na seba nasúvané, približne smerom z juhu na sever.
Geologická stavba
Geologická stavba Slovenska je rozmanitá. Pohoria karpatského horského systému majú výraznú príkrovovú geologickú stavbu a tvoria ich rozmanité kryštalinické aj usadené horniny, čím sa výrazne odlišujú od nížin Panónskej panvy (ktoré obsahujú najmä vrstvy piesku, štrku a ílu). Na území Slovenska utvárajú Karpaty rozsiahly oblúk, ktorý možno rozdeliť na Západné a Východné Karpaty. Väčšinu povrchu zaberajú Západné Karpaty.
Západné Karpaty sa tiahnu v dvoch pásmach: vonkajšom a vnútornom. Vonkajšie Karpaty tvorí najmä flyšové pásmo, ktoré sa rozprestiera na severe a severozápade Slovenska. Tvoria ho prevažne hraničné pohoria, ktoré sú vybudované flyšom (striedanie pieskovcov, ílovcov a bridlíc). Začína Bielymi Karpatami, pokračuje cez Kysuce a Oravu na východné Slovensko až po pohorie Čergov. Hranicu medzi vonkajšími a vnútornými Západnými Karpatami predstavuje bradlové pásmo. Tvoria ho odolné vápence (bradlá) vyčnievajúce bralnaté z menej odolných ílov a pieskovcov (napr. Vršatské bradlá).
Vnútorné pásmo Západných Karpát tvorí mnoho pohorí a kotlín. Podľa stavby a vzhľadu ich možno rozdeliť do štyroch skupín: 1. jadrové pohoria, 2. sopečné pohoria, 3. Slovenské rudohorie, 4. karpatské kotliny a nížiny. Jadrové pohoria budujú tvrdé jadrá (žuly, ruly, svory) a obalové horniny (vápence, pieskovce a bridlice). Patria k nim pohoria Malé Karpaty, Strážovské vrchy, Súľovské vrchy, Malá Fatra, Veľká Fatra, Chočské vrchy, Nízke Tatry a Tatry. Sopečné pohoria sa nachádzajú južnejšie od jadrových pohorí. Na ich stavbe sa podieľa najmä andezit a ryolit, menej čadič. Najvýznamnejšie sopečné pohoria Slovenska sú Poľana, Kremnické vrchy, Vtáčnik, Javorie, Štiavnické vrchy a Slanské vrchy. Slovenské rudohorie tvorí akúsi klenbu odlišného zloženia (hlavne slabo premenené horniny fylity a metabazalty), o ktorú sa opierajú jadrové pohoria zo severu a sopečné zo západu. K pásmu Slovenského rudohoria patria aj vápencové pohoria: Slovenský kras, Slovenský raj a Muránska planina. V nich vzniklo činnosťou vody mnoho jaskýň. Pohoria Západných Karpát oddeľujú doliny a kotliny. Najväčšie sú Košická, Juhoslovenská, Hornonitrianska, Turčianska kotlina, Horehronské podolie a i.
Východné Karpaty sa rozprestierajú na severovýchode Slovenska. Ich vonkajšia časť (Nízke Beskydy a Poloniny – Bukovské vrchy) sa podobá na flyšové Západné Karpaty, ale má nižšie nadmorské výšky. Vnútornú časť Východných Karpát vypĺňajú sopečné Vihorlatské vrchy.
Geologický vývoj
Geologický vývoj prebiehal vo viacerých etapách dávno predtým, ako sa tu objavili v štvrtohorách prví ľudia. V období prvohôr pred asi 400 - 300 miliónmi rokov vznikli v hlbinách zeme počas tzv. variského/hercýnskeho vrásnenia premenené horniny ruly, svory a amfibolity. Miestami intrudovali variské granitoidy. Územie budúceho Slovenska vtedy tvorilo súčasť kontinentu Pangea. Do konca prvohôr bolo staré hercýnske pohorie postupne zarovnané a zmenené na rozsiahlu púšť. Začiatkom druhohôr v triase prevažnú časť dnešného Slovenska zalievalo prevažne plytké more. Iba v najjužnejších oblastiach sa nachádzajú zvyšky triasovo-jurského tzv. Meliatskeho oceánu (súčasť väčšieho oceánu Tethys). Na dne mora sa milióny rokov hromadili vápenaté schránky živočíchov. Na väčšine územia sa usadzovali vápence a dolomity. V jure a kriede hlavne vápence. Koncom druhohôr územie budúceho Slovenska postihli rozsiahle horotvorné pohyby (orogenéza a tektogenéza). Vznikli vnútrokarpatské príkrovy, ktoré sa sunuli smerom zo severu na juh. V mladších treťohorách sa zemská kôra rozlámala na kryhy. Z vyzdvihnutých krýh vznikli pohoria, z poklesnutých krýh vznikli neogénne kotliny a nížiny. Zasahovalo sem more Paratethys. V treťohorách vnikli na území dnešného Slovenská viaceré sopky. Vulkanická aktivita bola intenzívna hlavne na strednom a východnom Slovensku. Príkladom veľkých sopiek sú Štiavnický stratovulkán, najväčšia sopka v Európe pred 15 miliónmi rokov, Poľana, či Vihorlat. Posledná sopka, ktorá eruptovala na Slovensku, je Putikov vŕšok pri Novej Bani. Jej vek odhadujú vedci na 102 tisíc rokov. Horotvorný proces pokračoval od záverečnej fázy treťohôr pozvoľným dvíhaním celého priestoru. K sformovaniu dnešnej tvárnosti georeliéfu prispela i činnosť štvrtohorných ľadovcov a nadmerná erózia. Vo štvrtohorách sa objavuje človek a sopečná činnosť postupne ustáva.
Slovensko sa nachádza na eurázijskej litosférickej platni, resp. na časti označovanej Alcapa. Tektonické zlomy, ktoré pretínajú miestne územie, nie sú v súčasnosti veľmi aktívne. Preto sa na Slovensku vyskytujú zemetrasenia pomerne zriedkavo a majú malú intenzitu. Celkovo sa seizmická aktivita najviac prejavuje v okolí Komárna, v oblasti Malých Karpát od Bratislavy po Vrbové, v oblasti Horehronia východne od Banskej Bystrice a na východnom Slovensku približne medzi Humenným a Užhorodom. Zdrojom zemetrasení je aj oblasť severne od Tatier na poľskom území v okolí mesta Zakopané. Najsilnejšie historicky doložené zemetrasenie zasiahlo Slovensko 28. júna 1763 pri Komárne (pozri zemetrasenie v Komárne v roku 1763) a jeho magnitúdo bolo 5,8 (zomrelo pri ňom 63 ľudí). Slovensko je seizmicky a vulkanicky stabilná oblasť.
Nerastné bohatstvo
Ťažba nerastných surovín predstavuje jeden zo základov hutníckej výroby, chemického a stavebného priemyslu a ovplyvňuje výrazne aj ďalšie priemyselné odvetvia. V roku 2009 dosiahla hodnota ťažby nerastných surovín na Slovensku 329,59 miliónov € v bežných cenách, čo predstavuje asi 0,52 % HDP.
Spomedzi energetických surovín sa dnes na území Slovenska ťažia ropa, zemný plyn, hnedé uhlie a lignit. Ťažba ropy pokrýva iba okolo 1 % a ťažba zemného plynu 3 % domácej spotreby. Ťažba hnedého uhlia pokrýva 80 % domácej spotreby, zvyšok je podobne ako celá spotreba čierneho uhlia zabezpečená dovozom z Česka. Ďalšie energetické suroviny ako antracit, bitumenózne bridlice a neživičné plyny nie sú pri dnešných cenách vhodné na rentabilnú ťažbu. Ekonomicky zaujímavé zásoby uránu sa nachádzajú napr. na ložisku Jahodná (Kurišková), ale k ich ťažbe zatiaľ nedošlo. Spomedzi rúd bola na Slovensku donedávna ťažená už iba železná ruda (siderit), ktorej ťažba pokrývala 11 % domácej spotreby. V priebehu leta 2008 však ťažba ustala. Na Slovensku sa na rozdiel od okolitých krajín nachádzajú zásoby antimónu, ktorý sa však v súčasnosti neťaží. V minulosti patrili medzi významné ložiská tohto polokovu Dúbrava v Nízkych Tatrách a Pezinok v Malých Karpatoch. Krajina má značné zásoby nerudných surovín, z ktorých veľký význam má hlavne ťažba magnezitu, ktorý je exportovaný a predstavuje okolo 6 % svetovej ťažby tejto suroviny. Z celosvetového meradla je významná aj ťažba perlitu a zeolitov. Významným je i novo otvárané ložisko mastenca pri Gemerskej Polome. Medzi ostatné na Slovensku ťažené nerudné suroviny patrí barit, bentonit, kaolín (pokrýva asi 26 % domácej spotreby), keramické íly, petrurgický bazalt, stavebný a obkladový kameň, dolomit, vápenec, kamenná soľ (pokrýva asi 20 % domácej spotreby), anhydrit (pokrýva asi 45 % domácej spotreby), živce, kremenné piesky a ďalšie. V minulosti bola krajina významným producentom zlata, striebra, medi a ďalších rúd, ktorých ložiská sú v dnešnej dobe vyťažené. V malej miere pokračuje iba ťažba zlata v Banskej Hodruši (Hodruša-Hámre).
Jaskyne
Vzhľadom ku geologickej stavbe nie je divu, že tu nájdeme rozvinuté krasové útvary, ktoré právom patria medzi veľké prírodné pozoruhodnosti. Krasová a erózna činnosť vytvorili viac než 7 500 jaskýň, pričom 13 z nich je sprístupnených verejnosti. Medzi tie najvýznamnejšie a najcennejšie patria jaskyne Slovenského krasu a Dobšinská ľadová jaskyňa, ktoré boli zapísané do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Unikátnu hodnotu má predovšetkým Ochtinská aragonitová jaskyňa, jediná svojho druhu v Európe. Jaskyne svojimi pozoruhodnosťami oslovujú širokú verejnosť i odborníkov rôzneho zamerania.
Príroda
náhľad|[[Palcmanská Maša (vodná nádrž)|Palcmanská Maša, Národný park Slovenský raj]] thumb|[[Svišť vrchovský|Svišť vrchovský tatranský]]
Rastlinstvo
Územie Slovenska sa rozprestiera v oblasti listnatých a zmiešaných lesov mierneho pásma. S meniacou sa nadmorskou výškou sa menia rastlinné aj živočíšne spoločenstvá, ktoré takto tvoria výškové stupne (dubový, bukový, smrekový stupeň, kosodrevina, alpínske lúky a podsnežné pásmo). Lesy pokrývajú 44,3 % územia Slovenska (2,17 milióna hektárov). Až 60 % lesných porastov tvoria listnáče a 40 % ihličnany, prevládajú 60- až 100-ročné porasty. Medzi drevinami je najviac zastúpený v nížinách dub, na úpätiach hôr buk a vo vyšších polohách smrek. Približne 60 % výmery lesných pozemkov obhospodarujú štátne organizácie. Na výslnných svahoch v najteplejších oblastiach Slovenska sa vyskytujú tzv. skalné stepi a lesostepi. Rastie v nich veľa vzácnych druhov bylín a žijú tam i vzácne teplomilné druhy živočíchov.
Žitovlice
Žitovlice je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 177 obyvateľov, z toho 86 mužov a 91 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,3 roka (muži 43,2 roka, ženy 49,3 roka).
Slovensko
Ochrana prírody
Na Slovensku zabezpečuje veľkoplošnú ochranu prírody 9 národných parkov a 14 chránených krajinných oblastí (CHKO). Najstarší a rozlohou najväčší je Tatranský národný park. Medzi ďalšie národné parky sa zaraďujú Pieninský národný park, Nízke Tatry, Slovenský raj, Slovenský kras, Malá Fatra, Veľká Fatra, Poloniny a Národný park Muránska planina. Celkom je na Slovensku vyhlásených 1 098 maloplošných chránených území, 41 chránených vtáčích území a 642 území európskeho významu. Chránené územia zaberajú asi 23 % rozlohy štátu.
V posledných rokoch narastajú environmentálne problémy. Slováci svojou činnosťou životné prostredie menia priaznivo i nepriaznivo. Na znečisťovaní ovzdušia sa najviac podieľajú tepelné elektrárne a iné vykurovacie zariadenia spaľujúce pevné palivá, hutnícky a chemický priemysel a automobilová doprava. Do vzduchu vypúšťajú zvýšené množstvo škodlivých látok. Ich pôsobením vznikajú kyslé dažde a za bezvetria aj mestský smog. Slovenskú prírodu taktiež poškodzujú víchrice, snehové kalamity, zosuvy pôdy, škodcovia, požiare, povodne a nepovolený výrub (dokonca aj v národných parkoch). Odpadové vody z tovární a sídlisk znečisťujú povrchové a podzemné vody. Vo všetkých mestách vznikajú problémy s odstraňovaním odpadu. Postupne sa však robí triedený zber odpadových surovín (plastov, skla, papiera, kovov, textilu ap.) a ich opätovné spracovanie a využitie – recyklácia. Časť nespracovaných odpadov sa spaľuje, ostatné sa sústreďujú na skládkach odpadov.
Obyvateľstvo
náhľad|Graf populačného vývoja v rokoch 1993 – 2010 náhľad|Hustota obyvateľstva Slovenska (2019) náhľad|Veková pyramída Slovenska (2017) náhľad|Veková pyramída Slovenska (2020) Slovensko má vyše 5,4 miliónov obyvateľov. Najvyšší počet obyvateľov majú kraje Prešovský, Košický a Nitriansky. Počet obyvateľov sa v ostatných rokoch zvyšuje iba málo, pretože je nízky počet narodených. Prirodzený prírastok dosahuje -0,02 % (k roku 2018). Najväčší úbytok obyvateľstva je v Bratislavskom, Myjavskom, Košickom, Medzilaborskom a Sobraneckom okrese. Najväčší prírastok obyvateľstva je na Spiši, Orave, Above a Zemplíne.
Územie Slovenska je nerovnomerne zaľudnené, čo súvisí najmä s prírodnými danosťami. Priemerná hustota zaľudnenia je 110 obyvateľov na km². Obyvateľstvo sa sústreďuje v husto zaľudnených mestách, ktoré sa nachádzajú v nížinách západného Slovenska (Bratislavský, Trenčiansky a Trnavský kraj). Oveľa menej sú zaľudnené pohoria.
Demografický vývoj silne ovplyvňuje migrácia. Predovšetkým v minulosti vlny sťahovania smerovali do USA, Česka, Srbska (Vojvodina), Maďarska, Rakúska a do niektorých ďalších krajín. Momentálne sú vo vnútornej migrácii charakteristické pohyby z východu krajiny na západ a sťahovanie obyvateľstva na krátke vzdialenosti – medzi mestom a zázemím, predovšetkým za prácou. Negatívnym fenoménom je odliv kvalifikovanej pracovnej sily, ktorý pretrváva v menšej miere dodnes.
Veková štruktúra obyvateľov Slovenska je priaznivá. Najpočetnejšiu skupinu tvoria obyvatelia v produktívnom veku (ženy vo veku 15-59, muži vo veku 15-61). Naopak, najmenej početná je skupina predproduktívnych obyvateľov (0- až 14-roční obyvatelia), čo z dlhodobého hľadiska nie je priaznivá situácia. V krajine i naďalej rastie počet poproduktívnych obyvateľov (ženy vyše 60 rokov, muži vyše 62 rokov). Preto dochádza aj k zvyšovaniu priemerného veku obyvateľov Slovenska (38,7 rokov). Stredná dĺžka života obyvateľov pri narodení je u žien vyššia (79 rokov) ako u mužov (72 rokov). Súvisí to s kvalitným zdravotníctvom a vysokou životnou úrovňou.
Etnické zloženie
náhľad|Etnická štruktúra obcí a miest Slovenskej republiky, podľa sčítania z roku [[2011]]
V súčasnosti je populácia na území Slovenska národnostne takmer jednotná. Z celkového počtu obyvateľstva je až 80 % etnických Slovákov. Najvýraznejšie zastúpenie majú na severe Slovenska. Po slovenskej sú najviac zastúpení obyvatelia maďarskej národnosti, ktorí žijú najmä na juhu pri hraniciach s Maďarskom. Druhou najpočetnejšou menšinou sú Rómovia, ktorí obývajú najmä regióny na východnom Slovensku (Spiš, Šariš a Gemer). Podiel rómskeho obyvateľstva sa postupne zvyšuje. Časť obyvateľstva na západe Slovenska sa hlási k českej, moravskej a sliezskej národnosti. Na východe a severovýchode je početne zastúpená aj rusínska a ukrajinská národnosť, na severe pri hraniciach s Poľskom poľská. Nemci na Slovensku, ktorí sami seba nazývali Karpatskí Nemci, kedysi tvorili významnú národnostnú menšinu. Nemecky hovoriace obyvateľstvo v roku 1930 tvorilo viac ako 4%. Po roku 1945 bolo evakuovaných a čiastočne násilne deportovaných 84 % Nemcov zo Slovenska (v rámci Vysídlenia Nemcov z Česko-Slovenska), čím sa nemecká menšina (v 2011 sa 4 690 hlásilo k nemeckej národnosti) dostala na úroveň asi jedno promile (0,1%) obyvateľstva.
Podľa údajov za sčítania z roku 2021 etnickú štruktúru Slovenska tvoria:
Slováci – 83,8 %, Maďari – 7,7 %, Rómovia – 1,2 %, ostatní – 1,9 %, nezistení – 5,4 %. * = územie prvej Slovenskej republiky (bez územia na juhu a východe Slovenska, ktoré bolo počas Viedenskej arbitráže a Malej vojny odstúpené Maďarsku).
Jazyky
Úradným a vzdelávacím jazykom Slovenska je slovenčina, ktorá patrí do skupiny západoslovanských jazykov. Kodifikácia spisovného slovenského jazyka prebehla v roku 1843 na základe stredoslovenského nárečia. Slovenčina používa abecedu zloženú zo 46 modifikovaných latinských písmen. Popri spisovnom jazyku sa v jednotlivých oblastiach Slovenska používajú rozličné dialekty, čiže nárečia. Z tradičných nárečí sú najtypickejšie východoslovenské (jeho viaceré varianty), záhorácke, stredoslovenské a západoslovenské. Menšinové jazyky sa môžu používať v styku s úradmi v obciach, kde podiel obyvateľstva prevyšuje 20 %. V praxi sa to týka vyše stovky maďarských obcí, desiatky rusínskych/ukrajinských a rómskych obcí a jednej nemeckej obce. náhľad|Jazyková štruktúra (dominantný materinský jazyk) v obciach Slovenskej republiky, podľa sčítania z roku 2021. náhľad|Národnostná štruktúra (dominantná národnosť) v obciach Slovenskej republiky, podľa sčítania v roku 1930. náhľad|Jazyková štruktúra (dominantný jazyk) v obciach Slovenskej republiky, podľa sčítania z roku 1880. náhľad|Jazyková štruktúra (materinský jazyk) obcí a miest Slovenskej republiky, podľa sčítania z roku [[2011]] náhľad|Slovenská [[abeceda sa skladá zo 46 písmen]]
Materinský jazyk
Slovenčina – 80,7 %, maďarčina – 8,5 %, rómčina – 2,0 %, ostatné – 1,8 %, nezistené – 7,0 %.
Údaje sú čerpané zo sčítania z roku 2011.
Najčastejšie používaný jazyk v domácnosti: Slovenčina – 73,3 %, maďarčina – 8,7 %, rómčina – 2,4 %, ostatné – 2,1 %, nezistené – 13,5 %.
Najčastejšie používaný jazyk na verejnosti: Slovenčina – 80,4 %, maďarčina – 7,3 %, ostatné – 2,8 %, nezistené – 9,5 %.
Náboženské zloženie
náhľad|Náboženské zloženie obcí SR, podľa sčítania z roku 2021. náhľad|Náboženské zloženie obcí SR, podľa sčítania v roku 1930. thumb|Náboženské zloženie obcí SR, podľa sčítania z roku [[2011]] náhľad|Náboženské zloženie obcí Slovenska, podľa sčítania z roku 2001 thumb|[[Katedrála svätého Martina (Bratislava)|Katedrála svätého Martina v Bratislave]] thumb|[[Dóm svätej Alžbety v Košiciach]]
Slovensko je prevažne kresťanská krajina, najpočetnejšia skupina obyvateľstva je rímskokatolíckeho vierovyznania. Kresťania žijú takmer vo všetkých obciach Slovenska, pričom najvýraznejšie postavenie má na severe krajiny (Orava, Kysuce). Ostatné cirkvi sú v priestore sústredené do vybratých regiónov (evanjelická cirkev augsburského vyznania, gréckokatolícka cirkev a reformovaná kresťanská cirkev). Okrem týchto cirkví pôsobí na Slovensku viacero ďalších s menším počtom veriacich (pravoslávna cirkev, Náboženská spoločnosť Jehovovi svedkovia, Evanjelická cirkev metodistická a i.). Nepočetné minority tvoria ostatné vyznania, vrátane islamu a judaizmu. Na Slovensku sa však nenachádza žiadna verejná mešita. Približne štvrtina (23%) obyvateľstva sa v sčítaní v roku 2021 nehlásila k žiadnemu náboženstvu (je bez vyznania). Najmenej veriacich žije v mestách, najmä na západnom Slovensku.
Kresťania – 68,8 % (Katolíci – 59,8 %, Protestanti – 7,6 %, Pravoslávni – 0,9 %, Ostatní kresťania – 0,5 %), Bez vyznania – 23,8 %, Ostatní – 0,9 %, Nezistení – 6,5 %.
Práca
Vyše polovice pracovne činného obyvateľstva zamestnávajú služby, viac než tretinu priemysel, poľnohospodárstvo len okolo 5 %. Pracovné miesta na Slovensku síce nie sú vzácne, ale mzdy sú nízke. Minimálna mzda pre rok 2019 predstavuje 520 €. Pracuje sa často na zmeny, celkom 48 hodín týždenne. Problémom je vo viacerých oblastiach nezamestnanosť (4,8 % v roku 2018). Vznikla po zániku mnohých priemyselných závodov, najmä strojárskych. Zároveň dochádza k prehlbovaniu rozdielu životnej úrovne vo väčších mestách a vidieckych regiónoch. náhľad|Vidiecke sídlo [[Valaská]]
Sídla
Slovensko má pomerne hustú sieť osídlenia. Nachádza sa tu okolo 7 000 sídel. Tie sú zoskupené do 2 890 samostatných obcí (vrátane 3 vojenských obvodov), z nich 141 má štatút mesta. Najväčší počet obcí tvoria vidiecke sídla (2 753 – 95 %), žije v nich menej ako polovica obyvateľstva. Z geografického hľadiska ich delíme na kompaktné vidiecke sídla (dediny) a rozptýlené sídla – samoty (majú regionálne názvy ako kopanice, lazy, štále, rale). Miest na Slovensku je len 141. Najviac miest je v Banskobystrickom samosprávnom kraji (24), v Prešovskom (23), v Žilinskom (19), v Trenčianskom (18), v Košickom a v Trnavskom (17), v Nitrianskom (16) a v Bratislavskom (7). Urbanizácia Slovenska je nižšia ako európsky priemer, postupne sa však zväčšuje. V mestách žije približne 54 % populácie. Najväčším mestom podľa počtu obyvateľov (na základe údajov ŠÚ SR k 31. decembru 2021) je Bratislava, nasledujú Košice, Prešov, Žilina, Banská Bystrica a Nitra. Podľa rozlohy dominuje Bratislava, nepatrne menšie je mesto Vysoké Tatry, tretie sú Košice. Hlavným mestom je Bratislava.
Sociálna starostlivosť
Sociálna starostlivosť vo všeobecnosti predstavuje systém, ktorého úlohou je zabezpečiť plnohodnotný život občanom štátu. Životná úroveň obyvateľov je relatívne vysoká. Štát sa neustále usiluje vytvoriť predpoklady na zlepšenie podmienok, v ktorých žijú slovenskí obyvatelia. Každý Slovák má prístup ku kvalitnej pitnej vode a základným potravinám dennej potreby. Do štátom zabezpečovaných služieb patrí zdravotníctvo, školstvo, veda a výskum.
Zdravotníctvo
Zdravotníctvo a lekárske ošetrenie sú platené. Úroveň, vybavenie a hygiena slovenského zdravotníctva dosahuje európsky priemer. Okrem zdravotníckych zariadení, ktoré zväčša spravuje štát, zdravotnú starostlivosť poskytuje aj súkromný sektor. V rezorte zdravotníctva ústavnú starostlivosť vykonávajú nemocnice, polikliniky, sanatóriá, hospice, liečebne atď. Počet lekárov je 246 na 100 000 obyvateľov (k roku 2016). Počet postelí v zdravotníckych zariadeniach je 595,8 na 100 000 obyvateľov (k roku 2015). Výdaje na zdravotníctvo tvoria 8,1 % HDP. náhľad|Historická budova auly [[Univerzita Komenského v Bratislave|Univerzity Komenského v Bratislave na Šafárikovom námestí]]
Školstvo a vzdelanie
Systém školských zariadení na Slovensku utvára sieť predškolských zariadení (detské jasle a materské školy) a školských zariadení (základné, stredné a vysoké školy). Ďalšiu vzdelávaciu úlohu plnia aj rôzne ústavy, laboratóriá a ďalšie inštitúcie. Vzdelávanie je poskytované bezplatne, dokonca aj v jazykoch viacerých národnostných menšín. Výdaje na školstvo predstavujú 4,6 % HDP. Negramotnosť obyvateľstva sa pohybuje okolo 0,4%.
Povinná, pôvodne 6-ročná školská dochádzka bola na území dnešného Slovenska zavedená v roku 1868. V priebehu éry socializmu bola rozšírená na 10-ročnú povinnú školskú dochádzku. Sieť základných škôl je rovnomerne rozložená po celom území Slovenska a stredné školy sú prevažne v mestách. Základnú školu navštevujú deti od 6 (alebo 7) po 14 (alebo 15) rokov.
Vysoké školstvo v roku 2010 pozostáva z verejných (20), štátnych (3) a súkromných škôl (10). Z nich sa medzi 500 najlepšími univerzitami na svete drží dlhšie iba Univerzita Komenského. Medzi najlepšie hodnotené univerzity a vysoké školy v rámci východoeurópskeho regiónu (podľa hodnotenia vedeckého publikovania na internete) na Slovensku patria Technická univerzita v Košiciach, Slovenská technická univerzita v Bratislave, Slovenská poľnohospodárska univerzita v Nitre a Univerzita Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Na Slovensku majú pobočky aj niektoré zahraničné vysoké školy. Trendom je zvyšovanie počtu študentov vysokých škôl. V roku 2006 absolvovalo vysokoškolské štúdium 34 535 absolventov.
Politika
Pozri aj Politický vývoj Slovenska od roku 1989, Vláda Slovenskej republiky od 1. apríla 2021
Politický systém
Slovenská republika je pluralitná demokracia parlamentného typu – parlamentná republika. Presnejšie, podľa odbornej literatúry (Prusák, Jozef.: Teória práva. Bratislava: 1999, s. 137) ide o hybridnú, parlamentno-prezidentskú republiku, nakoľko prijala niektoré prvky prezidentskej republiky (správne súdnictvo, priama voľba prezidenta, právo veta). Krajina má povahu unitárneho štátu. Základným zákonom štátu je ústava, ktorú tvorí preambula, 9 hláv a 156 článkov. Zakotvuje štruktúru a vzťahy štátnych orgánov, definuje ich právomoci a kompetencie. V druhej hlave deklaruje základné ľudské práva a slobody. Ústava SR bola prijatá 1.septembra 1992, účinnosť nadobudla 1. januára 1993. Štátna moc sa rozdeľuje na: zákonodarnú moc (legislatívu), výkonnú moc (exekutívu) a súdnu moc (justíciu).
Bob Birch
Bob Birch (* 14. júl 1956, Detroit, Michigan, USA† 15. august 2012, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol americký hudobník a basgitarista. Od roku 1992 bol členom sprievodnej skupiny Eltona Johna. Krátko sa tiež objavil v skupine Iron Butterfly a spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi, medzi ktorých patria napríklad Lauren Wood, Dharma Buds, Keith Emerson a B. B. King. V auguste 2012 sa pravdepodobne zastrelil.
Stavovce
Majú rozvinuté všetky základné orgánové sústavy (oporná, obehová, vylučovacia, pohybová, dýchacia, tráviaca, rozmnožovacia, nervová) a dobre vyvinuté zmysly. Vyvinuli sa vo vode, a preto majú primárne pravdepodobne 7 žiabrových oblúkov, z ktorých niektoré alebo všetky sú redukované a pozmenené na iné funkcie. Ich telo pokrýva viacvrstvová pokožka, ktorá môže mať rôzne deriváty. Oporu tela tvorí vnútorná kostra (endoskelet) na ktorú sa upínajú svaly.
Charakteristika
Stavovce sú tie chordáty, ktoré majú chrbticu, chorda je teda zatláčaná a nahradzovaná v nižších triedach chrupavkovitými, vo vyšších triedach kostenými stavcami, vznikajúcimi zo spojivového obalu chordy. Chrbtica tvorí os tela.
Dodatočnou charakteristickou vlastnosťou tohto podkmeňa je napríklad svalový systém a centrálna nervová sústava, ktorá je čiastočne umiestnená vnútri chrbtice. Mozog stavovcov sa nazýva encefalon (teda „hlavový mozog“), lebo ho chráni lebka. Vylučovacím orgánom sú párové obličky na rôznom stupni vývoja. Sú gonochoristi, čiže pohlavie je väčšinou oddelené (najprimitívnejšie stavovce kruhoústnice sú na hranici medzi gonochorizmom a hermafroditizmom), u niektorých starších skupín sa však vyskytuje zmena pohlavia (ryby, obojživelníky). Niektoré triedy sú výlučne vajcorodé (napr. vtáky) u iných sa vyskytuje živorodosť aj vajcorodosť (napr. cicavce). Vývin je spravidla priamy, niekedy však cez larvu (obojživelníky, niektoré skupiny rýb). U niektorých druhov možno pozorovať starostlivosť o mláďatá. Obehová sústava je vždy uzavretá, to znamená, že krv koluje v cievach a nerozlieva sa voľne po tele. Dve najvyspelejšie skupiny stavovcov majú stálu telesnú teplotu (homoiotermia). Všetky majú srdce delené na niekoľko oddielov, minimálne na dva. Najvyššie stavovce, vtáky a cicavce, majú štvordielne srdce. Zabezpečuje oddelený obeh neokysličenej a okysličenej krvi. Dýchacím orgánom sú žiabre (vodné stavovce) alebo pľúca (suchozemské stavovce), časté je aj kožné dýchanie (obojživelníky).
Stavovce delíme (podľa veľmi starej systematiky) na dve skupiny, pričom len druhá (blanovce) je aj súčasťou modernej systematiky (pozri nižšie):
V niektorých systémoch je pojem „bezblanovce“ obmedzený len na čeľustnatce. Ide o chybu.
Črepovce
V starších systémoch, v ktorých sú sliznatky (Myxini) radené na rovnakú úroveň s ostatnými stavovcami (teda stavovcami v užšom zmysle) je črepovce (Craniata) označenie pre sliznatky plus tieto stavovce v užšom zmysle. Dnes – keďže sliznatky z dnešného pohľadu patria dovnútra stavovcov – je však Craniata de facto synonymum pre Vertebrata.
Systematika
=== Systematika používaná v tejto wikipédii (prevažne podľa Benton 2004/2005, Nelson 2006,, ) ===
Slovensko
Politický systém
Nemecká nadácia Bertelsmann Stiftung a americká organizácia Freedom House konštatovali, že sa na Slovensku konajú slobodné voľby a funguje oddelenie štátnych mocí. Podľa ich názoru ale v slovenskej spoločnosti naďalej pretrváva silná korupcia.
Stavovce
Systematika
črepovce (Craniata)/ stavovce (Vertebrata):
(*) Taxóny označené hviezdičkou sú tradičný (z dnešného pohľadu neprirodzený) taxón ostrakodermy (Ostracodermi).
Iné systematiky
Pozri v článku Systematika stavovcov.
Slovensko
Legislatíva
Parlament (NR SR) je najvyšším legislatívnym orgánom štátu. Určuje normy správanie všetkého, čo je v štáte. Má 150 členov – poslancov volených v demokratických voľbách, ktoré sa konajú (okrem prípadu predčasných volieb) raz za štyri roky. Volebný systém pre Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky je pomerný, výsledky volieb a prerozdelenie hlasov na poslanecké kreslá teda do veľkej miery kopírujú pomer hlasov voličov. Poslanci svoj mandát získavajú ako jednotlivci na kandidátke, nemôže im teda by byť odobratý v prípade, že sa ich názory rozchádzajú s názorovou líniou strany, t. j. neexistuje tu imperatívny mandát. Slovensko má jednokomorový parlament. K jeho základným právomociam patrí uznášať sa na ústave a zákonoch, rokovať o programovom vyhlásení vlády, kontrolovať činnosť vlády, schvaľovať štátny rozpočet, voliť a odvolávať sudcov.
Exekutíva
Vláda sa skladá z ministrov, ktorí vzišli z politických strán, ktoré vytvorili väčšinovú koalíciu, t. j. takú, ktorá má viac ako 75 poslancov v pléne NR SR. Na čele vlády stojí premiér, ktorý nedisponuje vlastnou ministerskou agendou. Vláda je zodpovedná Národnej rade. Jej funkciou je navrhovať zákony, vydávať vládne nariadenia a stanovovať programové vyhlásenia. Pre súhlas zákonov je nutná nadpolovičná väčšina, pre zmenu ústavy 3/5 väčšina hlasov. Vládu aktuálne vedie Eduard Heger za stranu OĽANO.
Prezident Slovenskej republiky je spolu s premiérom a predsedom parlamentu najvyšším ústavným činiteľom v krajine. Prezident je hlavou štátu a má osobitné postavenie. Je volený v priamych voľbách na 5 rokov. Funkcia prezidenta je skôr reprezentatívna. Medzi jeho právomoci patrí napríklad poverovanie budúceho premiéra zostavením vlády, ktorú následne vymenuje. Ďalej disponuje tzv. malým vetom, to značí, že môže vrátiť zákon na opätovné posúdenie Národnou radou. Prezident je veliteľom ozbrojených síl, okrem toho podpisuje medzinárodné zmluvy, menuje ústavných sudcov, vymenúva a odvoláva parlament, vyhlasuje referendum či udeľuje amnestiu. Súčasnou prezidentkou republiky je Zuzana Čaputová.
Justícia
Súdna moc kontroluje zákonodarnú a výkonnú moc. Podáva výklad ústavy a rieši konflikty. Súdnu moc Slovenskej republiky tvorí Ústavný súd SR a sústava súdov: Najvyšší súd SR, krajské a okresné súdy. Najvyššiu právomoc má práve Ústavný súd, tvorený 13 sudcami menovanými prezidentom na 12 rokov. Posudzuje, či zákony a rozhodnutia vlády nie sú v rozpore s ústavou. Ďalej tiež kontroluje, či parlament a výkonné orgány dodržiavajú ústavnosť. Súdny systém ako celok je veľmi zaťažený, dôsledkom čoho mnohé súdne procesy trvajú nepomerne dlhú dobu.
Administratívne členenie
Administratívne členenie Slovenska sa v priebehu dejín často menilo. Napriek tomu, že určitá tradícia administratívneho členenia pretrváva, vyčlenené územné celky podliehajú zmenám. Nové územné a správne usporiadanie je výsledkom niekoľkoročného úsilia o zmenu priestorového usporiadania štátnej správy v SR.
Samosprávne územné celky SR sú obce a vyššie územné celky (VÚC, samosprávne kraje). Počet obcí nie je stabilný, vďaka územným zmenám sa mení. V posledných rokoch počas prebiehajúcej dezintegrácie obcí sa ich počet na Slovensku zvyšoval. Úspešné referendum v obci rozhodlo o územných zmenách i o zmenách názvov.
Administratívne celky v SR sú kraje a okresy. Od roku 1996 je Slovensko rozdelené na osem krajov a 79 okresov. Kraje sú od roku 2002 zároveň samosprávnymi krajmi. Pomenovanie dostali podľa sídla kraja.
thumb|right|[[Región cestovného ruchu|Regióny cestovného ruchu Slovenska]]
Slovensko sa oddávna členilo na menšie územné celky, ktoré tvorili väčšinou jednotlivé kotliny, doliny alebo rôzne pohoria. V nich sa udržiavali osobité zvyky, medzi sebou sa odlišovali nárečím aj odevom (krojmi). Aj to umožňovalo, aby obyvatelia vedeli, že niekto je z nich kraja alebo z iného regiónu.
Osobité, ale svojrázne územné celky boli súčasťou väčších regiónov. V rôznych obdobiach v minulosti sa nazývali župy, komitáty či stolice. Dodnes takto vyčlenené regióny používajú na svoje odlíšenie od ostatných častí Slovenska buď vžité, alebo historické označenie.
Medzi známe historické regióny cestovného ruchu patria:
Ozbrojené sily
thumb|right|Príslušníci [[5. pluk špeciálneho určenia|5. pluku špeciálneho určenia počas cvičenia vo vojenskom priestore Lešť]]