cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemecká literatúra
Neskorý stredovek (1250 – 1500)
V literatúre tohto obdobia sa prejavuje rozporuplnosť vtedajšej spoločnosti. Spolu so vznikom kniežatstiev sa stratil centrálny vplyv a idey rytierstva stratili svoj význam. Prvé diela teda čerpali námety zo života nižších stavov. Stúpol hospodársky význam miest a ruka v ruke s ním aj ich vplyv. Postupne sa stali centrami vzdelanosti. Začali vznikať prvé univerzity (Heidelberg 1386, Kolín 1388). Literatúru formovalo najmä meštianstvo. Na konci stredoveku došlo k rýchlemu vývoju papiera a Johann Gutenberg vynašiel kníhtlač. To umožnilo rýchle rozšírenie literárnych diel medzi relatívne širokú verejnosť, čo podporovalo rozšírenie reformných a revolučných myšlienok. thumb|right|Erazmus Rotterdamský od Holbeina mladšieho Prednes ustúpil do pozadia a namiesto veršov začala sa viac pestovať próza. Vznikali nové žánre ako napríklad bájka, novela, didaktická a odborná literatúra. Veľmi populárnou sa stala fraška. Obľúbené boli frašky s Tillom Eulenspiegelom.
Počas vlády Karola IV. sa Praha stala sídlom rímskeho cisára a Karlova univerzita sa stala centrom vzdelanosti. Odtiaľ prúdili nové humanistické myšlienky.
Raný novovek (Humanizmus, renesancia a reformácia) (1450 – 1600)
Z Talianska sa začal šíriť nový filozofický pohľad na svet humanizmus a nastúpila nová literárna epocha, renesancia. Stredobodom záujmu sa stal človek spoliehajúci sa na svoje vlastné sily a nie na božie spasenie. Človek si začal viac všímať svet okolo seba a empirickým skúmaním začal pochybovať o cirkevných dogmách. Vznikli nové vedecké metódy, ktoré sa presadzovali na všetkých vtedy známych poliach vedy.
Dvanásťvalcový vidlicový motor
right|thumb|Motor V12 [[Aston Martin DB7|Astonu Martin DB7]] right|thumb|Motor V12 z [[Ferrari 250 GTO]] Dvanásťvalcový vidlicový motor (iné názvy: dvanásťvalcový V-motor, V12, vidlicový dvanásťvalec, dvanásťvalcový motor/dvanásťvalec do V, dvanásťvalcový motor/dvanásťvalec s valcami do V/s usporiadaním valcov do V/s usporiadaním do V) je vidlicový motor, ktorý pozostáva z dvanástich valcov.
Nemecká literatúra
Raný novovek (Humanizmus, renesancia a reformácia) (1450 – 1600)
Nemecký humanizmus sa začal, na rozdiel od ostatných európskych krajín, rozvíjať pomerne neskoro – až v druhej polovici 15. storočia a vyznačuje sa špecifickým poňatím v literatúre. Centrami vzdelanosti sa stali univerzity, veľké mestá, ale aj niektoré kniežatstvá (Viedeň, Augsburg, Norimberg, Kolín, či Lipsko a i.). Jeho zástupcovia pochádzali z vyšších vrstiev a písali prevažne po latinsky. Medzi veľkých humanistov sa radia Erazmus Rotterdamský a Johannes Reuchlin píšuci po latinsky a Ulrich von Hutten, či Sebastian Brant píšuci po nemecky.
Reformácia – hnutie s veľkými dôsledkami vyvolal Martin Luther svojím prekladom Biblie v rokoch 1522 a 1534. Okrem rozsiahleho spoločenského dopadu prispela jeho biblia k rozvoju dnešnej nemčiny.
Dvanásťvalcový vidlicový motor
Používali ho aj lietadlá, napr. nemecký Messerschmitt Bf 109.
Hodites (syn Herakla)
Hodites alebo Hodités (Hodites/iný prepis:Hodités) je v gréckej mytológii syn Herakla a jeho druhej manželky Déianeiry.
Do mýtov sa zapísal ako syn najväčšieho gréckeho hrdinu Herakla. Antický autor Diodoros Sicílsky uvádza, že Herakles a Déianeira mali okrem neho aj synov Hylla a Glénea. V dramatickom diele Herakles od starogréckeho dramatika Euripida, ktoré uviedli v Aténach v roku 430 pred Kr. figuruje medzi deťmi Herakla a jeho manželky Déianeiry aj dcéra Makaria.
Po smrti Herakla mykénsky kráľ Eurystheus prenasledoval jeho deti s veľkým vojskom až do Atén, kde pod hrozbou vojny žiadal aténskeho kráľa Démofona o ich vydanie. Keď veštec Aténčanom poradil, že sa zachránia iba ak obetujú život ušľachtilej dievčiny, Makaria sa sama ponúkla, aby zachránila Atény a svojich súrodencov.
Schengen
Schengen (do roku 2006 Remerschen) je obec v juhovýchodnom Luxembursku, blízko hraníc s Nemeckom a Francúzskom. Schengen (v užšom zmysle) je aj názov jedného z troch sídiel, ktoré túto obec tvoria. Obec mala v roku 2011 3345 obyvateľov a sa nachádza v kantóne Remich v okrese Grevenmacher.
Dvanásťvalcový vidlicový motor
Nákladné automobily
thumb|Motor [[Tatra 111|Tatry 111]] Vznetové V12 motory so zdvihovým objemom až do 18 000 cm³ (18 litrov), prepĺňaním a výkonom až 700 koní sa používajú v nákladných automobiloch a ťahačoch. Vidlicový 12 valcový motor používali napríklad Tatra 111 a ťahače Tatra 141, Tatra 813 a Tatra 815.
Schengen
Schengen (v užšom zmysle) je známy tým, že 14. júna 1985 tu bola podpísaná Schengenská dohoda.
Dejiny
Od 1 januára 2012, byvalé obce Burmerange a Wellenstein sú pripojené k obci Schengen. Remerschen je nové sídlo obci.
Nemecká literatúra
Barok (približne 1600 – 1720)
náhľad|Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen, kresba od Marcusa Bloßa (1641) Barok sa formoval v pochmúrnej spoločenskej situácii 17. storočia. Bolo to obdobie tridsaťročnej vojny (16181648), tureckých nájazdov, stupňujúceho sa útlaku a protireformačného boja (náboženské spory medzi katolíkmi a protestantmi).
Zarbeling
Zarbeling je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Inzersdorf im Kremstal
Inzersdorf im Kremstal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Kirchdorf an der Krems.
Zarbeling
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Inzersdorf im Kremstal
Žije tu 1 874 obyvateľov (1. 1. 2010).
Zarbeling
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nemecká literatúra
Barok (približne 1600 – 1720)
Kultúru v tom období pestovali predovšetkým na šľachtických dvoroch a spisovateľmi sa stávali učenci a mešťania. Zakladali sa rôzne literárne a jazykové spolky, čo súviselo aj so zjednotením nemeckého jazyka.
Lyrika
Martin Opitz (15791639) napísal podľa vzoru antických a talianskych renesančných autorov prvú nemeckú poetiku – Buch von der deutschen Poetery (1624), v ktorej pre nemeckú lyriku odporúča alexandrín, čo na dlhú dobu zásadným spôsobom ovplyvnilo nemeckú poetiku. S menším oneskorením prerazila do nemeckej literatúry aj pastierska lyrika, ktorú pestovali Opitzovi nasledovníci Paul Fleming (16091640) a Simon Dach (16051659), ale aj básnici Georg Philipp Hardsdörffer, Johann Klaj a Sigmund von Birken.
Polní Chrčice
Polní Chrčice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 154 obyvateľov, z toho 74 mužov a 80 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 41,6 roka, ženy 47,1 roka).
Nemecká literatúra
Lyrika
K dôležitým formám lyriky tohto obdobia patrí sonet, óda a epigram. Lyrické diela môžeme rozdeliť na náboženské a svetské. Náboženskú lyriku pestovali Friedrich Spee von Langenfeld (15911635), Paul Gerhardt (16071676), Angelus Silesius (16241677) a mystik Jakob Böhme (15751624). Svetskú poéziu nájdeme v dielach Andreasa Gryphiusa (16161664).
Epika
Baroková epika obsahuje rozsiahle diela ovplyvnené francúzskym, španielskym a anglickým románom. Prevažujú pastierske romány, dvorné romány a píkarske. Výraznou osobnosťou bol Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen (okolo 16251676), ktorého Simplicius (1669) sa presadil po celej Európe.
Dráma
Barokové divadlo sa vyznačuje rozmanitosťou. Jezuiti uvádzali svoje predstavenia v latinčine. Vysoko cenená bola baroková opera.
Sturm und Drang (približne 1765 – 1785)
Hnutie Sturm und Drang vystupovalo proti útlaku, neslobode, nadvláde rozumu a bojovalo za uplatnenie citov, vášní a lásky. Stúpenci tohto hnutia boli predstavitelia nemeckého preromantizmu. Obdivovali osvietenské hnutie a zavrhovali klasicizmus. Filozofom tohto hnutia bol Johann Gottfried von Herder, ktorý vyzdvihol úlohu ľudovej slovesnosti v literatúre ako zdroja inšpirácie.
Najvýznamnejšími predstaviteľmi tohto obdobia boli Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Schiller a Heinrich Heine.
Naturalizmus (1880 – 1900)
thumb|right|150px|Gerhart Hauptmann Naturalizmus sa stal celoeurópskym fenoménom. Je spojený s rýchlo sa rozvíjajúcou industrializáciou, ku ktorej došlo v posledných desaťročiach 19. storočia a ktorá mala nemalý dosah na všetky oblasti života ľudí.
Pojem naturalizmus je v literatúre spojený so snahou autorov ukázať človeka v jeho prirodzenosti, to znamená bez príkras a idealizácie. Literárne diela ovládli témy, ktoré boli ešte pre realistov tabu: alkoholizmus, postavenie žien v spoločnosti, rodinné vzťahy, sexualita či práca vo fabrikách. Pre väčšie priblíženie sa realite postavy rozprávajú dialektom, používajú hanlivé slová a hovorový jazyk podľa toho, z akého prostredia pochádzajú. V centre pozorovania nestojí jedinec, ktorý má možnosť zvoliť si vlastnú cestu, ale kolektív, či človek ovplyvnený prostredím, pôvodom a osudovými udalosťami.
V nemeckej literatúre na rozdiel od iných európskych literatúr nájdeme menej románov, nemeckí spisovatelia však boli plodní na poli krátkej prózy a v lyrike. Medzi najznámejších nemeckých naturalistov sa radí Arno Holz (18631929, ktorý spolu s Johannesom Schlafom (18621941) napísal súbor krátkych čŕt Papa Hamlet. Známa je jeho prirovnanie „Umenie = Príroda – x“, pričom x sú schopnosti autora zobraziť verne realitu. Významné dramatické dielo Tkáči (Die Weber) od Gerharta Hauptmanna (18621946) malo medzinárodný ohlas. Hauptmann v ňom popisuje povstanie sliezskych tkáčov v roku 1944.
Literatúra v období medzi rokmi 1900 a 1945
náhľad|Rainer Maria Rilke, kresba od [[Emil Orlík|Emila Orlíka (1917)]] Na prelome 19. a 20. storočia sa začali v nemeckej literatúre presadzovať viaceré umelecké smery. Popri doznievajúcom naturalizme sa presadzuje impresionizmus, symbolizmus, novoromantizmus, či expresionizmus, ktoré dnes označujeme pojmom moderna.
Symbolizmus
Nemecký symbolizmus sa opieral o francúzske vzory (Charles Baudelaire, Stéphane Mallarmé, Arthur Rimbaud. Presadzuje sa najmä v lyrike. Symbolistické básne sú elitárne a kladú veľký dôraz na krásu a formu diela. K popredným nemeckým symbolistom patria Stefan Georg, Rainer Maria Rilke a Hugo von Hofmannstahl.
Impresionizmus
Impresionizmus prenikol najmä do výtvarného umenia. V literatúre sa pretavil do snahy spisovateľov zachytiť momenty a zvýrazniť silné dojmy. Prejavil sa najmä v poézii, kde nachádzame najmä slová zachytávajúce vnemy a rôzne neologizmy. K popredným impresionistom patria Arthur Schnitzler či Karl Kraus.
Expresionizmus
Expresionizmus sa stal dominantným literárnym smerom, ktorý ovplyvnil nielen nemeckú, ale aj svetovú literatúru. Vznikol v období zhoršujúcej sa ekonomickej situácie, úpadku spoločnosti a ovplyvnili ho udalosti 1. svetovej vojny. Prejavil sa najmä v poézii, kde sa uplatnila hyperbola, metafora, extrémne prirovnania, stupňovanie, opakovanie slov a pod. V próze vznikali najmä novely a poviedky. Medzi popredných expresionistov patria Ernst Stadler, Else Lasker-Schüler, Jakob von Hoddis, Franz Werfel, Georg Heym, Georg Trakl a iní.
Schengen
Obyvateľstvo
Schengen má 3345 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 4.39% bolo v Schengene nezamestnanosť nižšia o 2.58 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Románske umenie
right|thumb|Románska katedrála vo Francúzsku
Románske umenie je prvý univerzálny sloh stredoveku. Označenie (vzniklo až v 19. storočí vo Francúzsku) súvisí so vznikom románskeho slohu na území, kde populácia hovorí románskymi jazykmi.
V jeho vývine hrali najdôležitejšiu úlohu Francúzsko, Taliansko a Nemecko. V každej z týchto krajín vznikli tzv. školy románskeho umenia a tie sa ďalej delili na tzv. regionálne okruhy.
Architektúra
Vedúcim umením bola architektúra; vznikla ustálením a docibrením predrománskej architektúry.
Charakteristické slohové prvky (plný oblúk, stĺp, ornamentika) sú blízke rímskej antike. Nadväzuje na karolínsku renesanciu, v Nemecku a strednej Európe na otonské umenie. Architektúra rozvinula techniku klenby – valená klenba, rebrová klenba, krížová klenba, kupola. Štvorec tvorený krížením transeptu a lode symbolizuje zem s jej štyrmi živlami, ktorým dominuje kupola. Kupola so sférickou klenbou, ktorá je obrazom dokonalosti a úplnosti, teda obrazom Boha v jeho nebeskom sídle, sa stotožňuje s nebom. Románske stavby pôsobia dojmom pevnosti. Vstupný portál i celá fasáda sú priestorom pre plastiku – ornamentálnu alebo figurálnu (Posledný súd). Sochársky sú stvárnené aj hlavice stĺpov. Sochárska výzdoba zdôrazňuje predovšetkým veľkosť a krásu stavieb určených na uctenie Boha, najvyššieho staviteľa. V staviteľstve sa rozvíja: bazilika, hrady, mestské paláce, rotundy a jednoloďové kostoly s tribúnou. K najznámejším stavbám tohto obdobia patria: Arles, v Cluny, v Santiagu de Compostella.
Medzi najvýznamnejšie románske stavby na Slovensku patrí Rotunda svätého Juraja v Skalici, Kostol Panny Márie v Bíni, Kostol svätého Michala archanjela v Dražovciach či Katedrála svätého Martina v Spišskej Kapitule.
Maliarstvo
Maliarstvo sa pod byzantským vplyvom sústreďovalo na nástennú a knižnú maľbu.V maliarstve (knižnom a nástennom) bola základom kresba kolorovaná farbami. v knižnej maľbe bol materiál kníh pergamen z oslej kože.
Umelecké remeslo
Zlatníctvo, kovolejárstvo, tapisérie, rezby v slonovine a podobne dosiahli vysokú úroveň.
Kubánska revolúcia
Kubánska revolúcia bolo zvrhnutie vlády kubánskeho diktátora Fulgencia Batistu Hnutím 26. júla a založenie nového systému politiky, vedeného Fidelom Castrom koncom 50. rokov 20. storočia.
V 1952 sa uskutočnil vojenský prevrat na Kube, po ktorom nastúpil diktátor Fulgencio Batista, ktorý nastolil skorumpovaný a represívny režim. V 1953 vzniká hnutie odporu na čele s Fidelom Castrom, ktorý bol zo začiatku podporovaný aj USA. Po niekoľkoročnej partizánskej vojne vedenej hlavne Castrovými povstalcami je Batistov režim zvrhnutý a Kubánska revolúcia víťazí.
Termín Kubánska revolúcia označuje aj uskutočňovanie sociálnych a ekonomických zmien, presadzovaných novou vládou od roku 1959: začalo vyvlastňovanie (pozemková reforma), poštátňovanie podnikov: toto malo negatívny dopad na americkú ekonomiku. USA žiadalo odškodnenie za zhabanie amerických podnikov, ale neúspešne. Reakciou bolo uzavretie amerického trhu pre cukrovú trstinu z Kuby. Z toho dôvodu Kuba začína hľadať nové odbytisko.
V 1960 bola podpísaná sovietsko-kubánska zmluva, hneď nato USA prerušilo diplomatické styky s Kubou. USA pripravilo akciu - vylodenie kubánskych emigrantov v Zátoke Svíň s cieľom vyvolať na Kube proticastrovské povstanie. Celá akcia skončila fiaskom. USA odmietlo pomôcť emigrantom, lebo by sa prezradila účasť USA na akcii. V roku 1962 bola podpísaná sovietsko-kubánska zmluva o vojenskej pomoci, na základe ktorej ZSSR rozmiestnil rakety stredného doletu na Kube. Toto vyústilo do kubánskej raketovej krízy (tzv. karibská kríza).
Začiatky revolúcie
V marci 1952 sa pri vojenskom puči dostáva na Kube k moci diktátor Fulgencia Batista. Ten za pomoci armády z úzadia riadil kubánsku politiku už od svojho prvého puču v januári 1934, odkedy vymenovával bábkových prezidentov až do r. 1940, keď sa za prezidenta vymenoval sám a vládol tak najbližšie 4 roky. Po jeho druhom prevrate v r. 1952 si definitívne upevňuje moc, no jeho skorumpovaný a represívny režim je od začiatku veľmi nepopulárny a začínajú sa proti nemu vytvárať mnohé radikálne opozičné zoskupenia. V ich popredí sa začína objavovať mladý ľavicovo orientovaný právnik Fidel Castro, ktorý sa rozhodne zorganizovať ozbrojenú akciu, ktorá proti Batistovmu režimu podnieti všeľudové povstanie. left|náhľad|Vlajka [[Hnutie 26. júla|Hnutia 26. júla]] Za začiatok Kubánskej revolúcie sa tak považuje 26. júl 1953, keď skupina vyše 100 slabo vyzbrojených rebelov pod Castrovým vedením uskutočnila útok na kasárne Moncada v Santiago de Cuba a súčasne menšia skupina aj na kasárne v Bayame, pričom cieľom bolo ich obsadenie, získanie zbraní a podnietenie všeľudového povstania. Útoky sa však skončili neúspešne a väčšina ich účastníkov bola zabitá buď priamo namieste, alebo v nasledujúcich dňoch. Fidel Castro, jeho brat Raúl a ďalší, ktorý prežili boli zadržaní o niekoľko dní. Castro bol následne súdený v politickom procese, na konci ktorého predniesol svoju známu obhajovaciu reč („História ma oslobodí“), ktorá sa neskôr stala základom pre jeho revolučný program. Bol odsúdený na 15 rokov väzenia, no po rozsiahlej Batistovej amnestii pre politických väzňov ho v r. 1955 prepustili. Castro následne založil opozičné Hnutie 26. júla a zakrátko odišiel do exilu v Mexiku, odkiaľ začal pripravovať plán na ozbrojený boj proti Batistovi.
Spustenie partizánskej vojny
V Mexiku sa Castro zoznámil s mladým argentínskym lekárom Ernestom Guevarom, ktorý sa k účasti na jeho pláne nadšene pridáva. Castro zorganizoval veľkú skupinu rebelov, ktorí s ním podstúpili niekoľkomesačný vojenský tréning pod patronátom plukovníka Alberta Baya, republikánskeho veterána španielskej občianskej vojny. Castro tiež získal finančnú podporu od exilových Kubáncov žijúcich v USA a 25. novembra 1956 vyplával so svojimi mužmi na neveľkej jachte Granma z mexického Tuxpanu. Po siedmich dňoch od vyplávania, 2. decembra 1956, sa tajne vylodili na Kube v oblasti Los Cayuelos (pláž Las Coloradas), blízko mesta Manzanilla. Následne sa začali presúvať do hôr Sierra Maestra, no už 3 dni po vylodení boli odhalení a napadnutí Batistovým vojskom na mieste známom ako Alegría de Pío. Útok mal fatálne následky a prežilo ho len 12 z pôvodných 82 členov Castrovho výsadku. Preživší útoku, vrátane Fidela Castra, Ernesta Guevaru, Raúla Castra a Camila Cienfuegosa, sa rozptýlili v malých skupinkách do hôr a trvalo im vyše 2 týždne, kým sa opäť preskupili. V tom čase žila hŕstka povstalcov v ťažkých podmienkach, mali minimum zásob, pohybovali sa v pre nich malo známom teréne a boli takmer bez kontaktu s okolitým svetom. Pomerne rýchlo však nadviazali styky s miestnymi roľníkmi, ktorý im začali pomáhať a pridávať sa k nim. Takmer zničená povstalecká skupina sa tak opäť začínala rozrastať a 17. januára 1957 uskutočnila svoj prvý úspešný útok proti neveľkej vojenskej stanici v oblasti La Plata. right|thumb|300px|Mapa označujúca kľúčové miesta Kubánskej revolúcie v oblasti Sierra Maestra V tom čase však všetky kubánske médiá správy o gerile v Sierra Maestra cenzurovali a kubánska verejnosť mala za to, že Castro aj s celou svojou skupinou v Alegría de Pío zahynuli. Napriek tomu všeobecný odpor proti Batistovmu režimu narastal a stále častejšie dochádzalo k občianskym nepokojom a menším lokálnym povstaniam, ktoré však boli rýchlo potlačené. 13. marca 1957 izolovaná skupina študentov (bez bližších kontaktov s Hnutím 26. júla či inými väčšími opozičnými zoskupeniami), známa ako Revolučný direktoríat podnikla ozbrojený útok na Prezidentský palác v Havane s cieľom zabiť Batistu a začať tak v krajine prevrat. Revolucionári sa síce dostali až do Batistovej kancelárie (v ktorej však Batista nebol) a cez rádio rozšírili nepravdivú správu o jeho smrti, zakrátko však väčšina z nich, vrátane ich lídra José Antonia Echeverriu, bola zabitá pri protiútoku Batistových vojakov. Spojené štáty, ktoré Batistov režim výrazne vojensky podporovali (napríklad aj dodávaním napalmových bômb, ktorý Batistove vojska používali pri bombardovaní dedín v povstalcami ovládaných oblastiach), čeliac týmto udalostiam a nepriazni vlastnej verejnej mienky sa od tejto podpory začínali pomaly odvracať, no definitívne ju zastavili až po krvavom potlačení generálneho štrajku z 9. apríla 1958.
Boje v Sierra Maestra
Medzitým už Castrovi povstalci v Sierre Maestre výrazne rástli na sile, pretože okrem miestnych roľníkov sa k nim začali pridávať aj oddiely pôvodných členov a spolupracovníkov Hnutia 26. júla z veľkých kubánskych miest, hlavne z blízkeho Santiaga. Používajúc predovšetkým taktiku partizánskeho boja stále častejšie uskutočňovali útoky na menšie vojenské posádky a konvoje, pričom za jednu z ich najväčších akcii v tomto období sa považuje útok na neveľkú, ale dobre opevnenú pobrežnú vojenskú základňu v El Uvero z 28. mája 1957, pri ktorom sa výrazne vyznamenal Ernesto Che Guevarra, zakrátko na to povýšený na comandanteho. Hoci v tom období mali povstalci len niekoľko desiatok ľudí, získavali v oblasti Sierra Maestra stále väčší vojenský vplyv nad oveľa početnejším Batisistovým vojskom, obzvlášť v centrálnej horskej oblasti nazývanej Zona liberada (oslobodená zóna), ktorá bola na začiatku r. 1958 prakticky úplne pod povstaleckou kontrolou. Povstalci začali vo februári 1958 prevádzkovať vlastnú pirátsku rádio stanicu, známu ako Radio Rebelde, nadviazali kontakty a spoluprácu aj s ďalšími opozičnými skupinami a postupne sa stali vedúcou protibatistovskou silou. right|thumb|[[Raúl Castro a Ernesto Che Guevara v horách Sierra Maestri]] Čeliac týmto udalostiam sa Batista v lete 1958 rozhodol uskutočniť proti Castrovým povstalcom poslednú veľkú ofenzívu, ktorá sa stala známa ako Operácia Verano. Do hôr Sierra Maestri poslal proti asi 300 Castrovým mužom viac ako 12 000 vojakov (takmer s polovice mladých neskúsených regrútov), ktorým velil generál Eulogio Cantillo. Od júna 1958 prebiehali v oblasti viac ako 70 dní intenzívne boje, pričom povstalci v nich napriek prevahe Batistových vojsk zaznamenali mnoho víťazstiev. Medzi najvýznamnejšie patrí boj pri La Plata (známy aj ako boj o El Jigüe, prebiehal od 11. do 21. júla), pri ktorom Castrom vedené oddiely zabili, zajali, alebo iným spôsobom vyradili z boja vyše 500 batistových vojakov, pričom sami utrpeli len minimálne straty (údajne zahynuli len traja). Významnejšiu porážku utrpeli povstalci iba v bojoch pri Las Mercedes (29. júl až 8. august), pri ktorom Castro stratil takmer štvrtinu svojich mužov (vrátane jedného z popredných veliteľov René Latoura). Napriek tomu sa však Batistova ofenzíva skončila neúspechom, nepodarilo sa jej zlomiť odpor povstalcov, vládni vojaci sa zakrátko z oblasti stiahli a povstalci tak upevnili svoje vojenské postavenie.
Povstalecká ofenzíva a víťazstvo revolúcie
Po zlyhaní Operácie Verano zostalo Batistove vojsko silne demoralizované a mnoho vládnych vojakov sa začalo pridávať k povstalcom. Tí, povzbudení týmto úspechom, sa na konci augusta rozhodli pre spustenie vlastnej ofenzívy a začali rozširovať svoje pôsobenie aj do ďalších oblastí mimo Sierra Maestra. Fidel Castro zorganizoval 3 veľké kolóny, ktoré vyslal na západ do centrálnych provincii Kuby. Najväčšej z týchto kolón o sile vyše 140 mužov velil Ernesto Guevara, ďalším dvom velili Camilo Cienfuegos a Jamie Vega. Hoci kolóna J. Vegu bola krátko po odchode zo Sierra Maestri napadnutá a zničená vojskom, kolóny Guevaru a Cienfuegosa úspešne postupovali ďalej. left|thumb|300px|Mapa stručne znázorňujúca postup povstalcov od decembra 1956 do januára 1959 Ďalšie fronty otvoril Castro smerom na východ do provincie Oriente a obzvlášť na mesto Santiago. Okrem Castra samotného týmto hlavným kolónam velili ešte Raúl Castro a Juan Almeida Bosque. Castrova kolóna uskutočnila viacero víťazných bojov, najdôležitejší sa odohral 30. novembra 1958 pri Guise, otvoril cestu na Santiago a umožnil povstalcom získať pod kontrolu viacero dedín a mestečiek na rovinách okolo rieky Cauto. Medzitým Guevarove a Cienfuegosove vysunuté kolóny pokračovali v ceste na západ po centrálnych rovinách do provincie Las Vilas, pričom sa nestretávali s výraznejším vojenským odporom a pridávalo sa k nim aj mnoho miestnych povstaleckých skupín (obzvlášť v oblasti pohoria Escrambay). Na konci decembra sa dostali k dvom strategicky významným mestám a zaútočili na ne. Najprv 30. decembra Cienfuegosova kolóna dobyla mesto Yaguajay, následne sa pridala ku Guevarovej a spolu 31. decembra po ťažkých pouličných bojoch získali kontrolu nad mestom Santa Clara, čo otvorilo cestu smerom na Havanu. Pod vplyvom týchto udalosti Batista 1. januára 1959 v noci z Havany utiekol do Dominikánskej republiky s rozkazom, aby jeho vojsko proti povstalcom ďalej bojovalo. Väčšina vojenských veliteľov si však uvedomila svoju pozíciu a povstalcom prestala klásť ozbrojený odpor. 2. januára 1959 vstúpili Castrove oddiely bez akýchkoľvek bojov do Santiaga, kde boli vrelo vítaní miestnym obyvateľstvom. Toho istého dňa zas Che Guevara a Cienfugos vstúpili do Havany, ktorá už v tom čase bola v rukách miestnych predstaviteľov Hnutia 26. júla. Spoločne počkali na Castra, ktorý absolvoval zo Santiaga triumfálny víťazný pochod cez celú Kubu a do Havany dorazil 8. januára.
Obdobie po víťazstve revolúcie
Zmeny spoločenského a ekonomického systému prebiehali postupne a Castro spočiatku popieral, že by chcel Kubu pretransformovať na štát komunistického typu. Už v máji 1959 však vyhlasuje radikálnu pozemkovú reformu, načo sa rýchlo začínajú zhoršovať vzťahy s USA a Kuba nadväzuje blízke styky so ZSSR. USA v januári 1961 prerušujú s Kubou všetky diplomatické styky a uvaľujú na ňu silné ekonomické embargo. Začínajú tiež pripravovať proti Kube ozbrojený útok (pozri Invázia v Zátoke svíň), organizujú a podporujú mnohé sabotáže a teroristické akcie proti novému režimu a jeho predstaviteľom (napr. pri sabotážou spôsobenom výbuchu francúzskej lode La Coubre v havanskom prístave zahynulo 4. marca 1960 takmer 100 ľudí). V júli 1961 sa najväčšie strany protibatistovského odboja: Hnutie 26.júla, Ľudová socialistická strana a ''Revolučný direktoriát 13. marca spájajú do Zjednotenej revolučnej organizácie, ktorá je v októbri 1965 premenovaná na Komunistickú stranu Kuby''.
Bör (priezvisko)
Bör je priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v obci Perín-Chym (okres Košice-okolie), vzniklo nepresným zápisom priezviska Bőr. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Bör.
Damvillers (kantón)
Damvillers je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 20 obcí.
Krokodíl nílsky
Krokodíl nílsky (lat. Crocodylus niloticus) je druh krokodíla z čeľade krokodílovité. Vyskytuje sa v strednej a južnej Afrike.
Hlava
Krokodíl nílsky má plochú hlavu. V čeľusti má dvojcentimetrové zuby, ktoré keď sa zahryznú do koristi tak už nepustia. Jeho stisk je taký silný, že dokáže stiahnuť do vody aj dospelú žirafu. Krokodíl nílsky má spolu 60 zubov. Svoje ústa dokáže otvoriť do veľkosti až 1 meter, čím sa stal jedným zo živočíchov s najdlhšími ústami na Zemi. Má dve nozdry, pri ktorých má receptory, ktorými vníma teplo okolia. Má malé čierne oči. Krokodíly sú známe aj tým že, matky prenášajú svoje mláďatá do vody v ústach.
Končatiny a chvost
Síce má krokodíl nílsky prispôsobené končatiny na plávanie vo vode, ale používa ich aj ako chodenie po súši. Vďaka svojim malým končatinám dokážu rýchlo behať na súši. Na prstoch majú krokodíly plávacie blany a pazúry. Na svojich končatinách a chvoste majú platničky, ktoré im umožňujú vnímať teplo potravy. Krokodíly sa dokážu plaziť po súši rovnako ako aj vo vode. Predné končatiny sú kratšie ako zadné. Chvost mu slúži ako kormidlo, ktorým sa riadi vo vode.
Vieilmoulin
Vieilmoulin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Krokodíl nílsky
Kostra
Krokodíl nílsky má lebku v tvare trojuholníka, veľmi hlboké očné priehlbiny a hornú sánku hrubšiu ako dolnú. Vďaka dolnej sánke dokáže otvoriť čeľuste až do jedného metra. Má veľmi veľkú chrbticu tvorenú tridsiatimi stavcami. Má malý krk.
Potrava
Krokodíl nílsky je mäsožravec. Živí sa prevažne dospelými jedincami, ale niekedy aj mláďatami. Jeho hlavnú potravu tvoria pakone, zebry, levy, ryby, opice, vtáky, antilopy, gazely, gepardy a dokonca aj mláďatá krokodílov, prípadne dospelé krokodíly.
Výskyt
Krokodíl nílsky sa vyskytuje od juhovýchodného Egypta a Sudánu cez celú strednú Afriku až po východ a sever južnej Afriky. Žije v močiaroch, brehoch riek a obrovských bahnách, kde vyčkáva na svoju potravu.
Vieilmoulin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Krokodíl nílsky
Rozmnožovanie
Krokodíly sa pária väčšinou vo vode. Pohlavne dospievanie jedincov nastáva, keď samce dovŕšia tri metre a samice dva metre. To trvá približne desať rokov. Samec privoláva samicu bitím o vodu svojimi čeľusťami, pričom vydáva zvuky. Väčšie samce sú úspešnejšie. Samice kladú vajíčka asi dva mesiace po párení. Vajíčka kladú v novembri až decembri, na severe je vtedy obdobie sucha a na juhu je obdobie dažďov. Samica vyhľadáva piesčité brehy a vyschnuté korytá, kde nakladie vajíčka. Potom vykope dieru dlhú, kde nakladie 25 – 80 vajec. Vajíčka sa podobajú slepačím vajíčkam, ale majú oveľa tenšiu škrupinu. Potom samica vajíčka zahrabe. Obaja rodičia pozorne sledujú vajíčka a bránia ich pred potenciálnym nepriateľom bez ohľadu na veľkosť nepriateľa. Po vyliahnutí prídu k vajíčkam a pomocou hornej čeľuste rozlúsknu škrupinu vajíčka. Potom mláďatá opatrne prenesú v ústach do vody.
Vieilmoulin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krokodíl nílsky
Uctievanie krokodíla nílskeho
V starovekom Egypte si krokodíla nílskeho veľmi spodobňovali s bohom Sobekom. Sobek mal ľudské telo v nadživotnej veľkosti a hlavu krokodíla. Vo Fajjúme mu bol vystavaný chrám.
Osemvalcový motor
Osemvalcový motor alebo ľudovo osemvalec je spaľovací motor s ôsmimi valcami.
Môže byť: Z iného hľadiska môže byť:
Anders Sandberg
Anders Sandberg (* 11. júl 1972, Solna, Švédsko) je švédsky filozof, futurológ a transhumanista.
Aktivity
Zaoberá sa technológiami zdokonaľujúcimi človeka. Je autorom viacerých kníh a publikácií, zaoberajúcich sa transhumanizmom. Pravidelne vystupuje na transhumanistických konferenciách. Pracuje ako výskumník na Future of Human Institute na Oxfordskej univerzite.
Technológie zdokonaľujúce človeka
Anders Sandberg rozdelil technológie zdokonaľujúce človeka na štyri skupiny, kde zahrnul prostriedky a nástroje rozširovania kapacity a schopnosti mysle. Urobil tak vo svojom príspevku na konferencii Extro 3 v roku 1997. Týmito štyrmi skupinami sú interný hardware, externý hardware, interný software a externý software.
Zoznam europoslancov SR (2004 – 2009)
V Európskom parlamente pôsobili v rokoch 2004 až 2009 títo slovenskí zástupcovia, europoslanci.
Bořík
Bořík môže byť:
Ladislav Ďurkovič
PhDr. Ladislav Ďurkovič (* 1. apríl 1974, Košice) je slovenský občiansky aktivista a novinár. Založil a angažoval sa vo viacerých mimovládnych organizáciách. Založil prvý profesionálny útulok pre zvieratá, verejne sa postavil neonacizmu, otváral kontroverzné témy, organizoval viacero celoslovenských kampaní. Je špecialistom na oblasť PR a masmédií, pracoval ako PR manažér a ako redaktor televízneho spravodajstva v TV JOJ.
Vzdelanie
Narodil sa a vyrastal v Košiciach, kde študoval na Gymnáziu Poštová, po skončení začal študovať na Stavebnej fakulte Technickej Univerzity v Košiciach. Následne ešte študoval na Akadémii reklamy, na Univerzite Cyrila a Metoda marketingovú komunikáciu. Štúdiá ukončil predčasne na vlastnú žiadosť. Absolvoval množstvo školení a študijných pobytov v Anglicku a Rakúsku zameraných hlavne na manažment mimovládnych organizácií a marketing. V roku 2017 získal titul Mgr. na Katedre misie a charity a následne po obhajobe rigoróznej práce získal titul PhDr.
Sloboda zvierat
Ako 18 ročný založil v Košiciach mimovládnu neziskovú organizáciu Sloboda zvierat. Neskôr ju presťahoval do Bratislavy a organizácia získala celoslovenskú pôsobnosť s rôznorodo orientovaným zameraním. Mala 14 pobočiek zameraných na výchovu a kampane, priamu záchranu zvierat a na lobing a odbornú činnosť. Koncom 90-tych rokov v nej zamestnával 26 ľudí, organizácia mala 30 000 členov a stala sa jednou z najznámejších mimovládnych organizácií na Slovensku. Ďurkovič v nej uplatňoval princípy nenásilia, rovnako presadil do stanov že nepríjmala žiadne dotácie od štátu a len dobrovoľné príspevky.
Zasadil sa za zrušenie krutej šarhovne v hlavnom meste a založil prvý profesionálny útulok aj s koncesiou na asanačnú činnosť a kontraktom s magistrátom hlavného mesta. Útulok prevádzkoval skrátené telefónne číslo 187 (dnes 16 187 – Linka proti krutosti) a Systém rýchlej adopcie, vďaka ktorému sa len počas prvých piatich rokov podarilo zachrániť a umiestniť viac ako 12 tisíc zvierat do nových domovov.
Ako šéf Slobody zvierat viedol viaceré úspešné kampane, napr. za zastavenie testovania kozmetiky na zvieratách, či presadil zákaz pokusov na školách, inicioval vznik prvého zákona na ochranu zvierat. Presadzoval podporu vegetariánstva a humánneho chovu zvierat, vystupoval proti noseniu kožuchov, či zneužívaniu zvierat kvôli zábave. Na stretnutí Európskych ochranárskych organizácií v roku 1999 vo Varšave bol ocenený za vybudovanie najlepšej ochranárskej organizácie vo východnej Európe. Bolo mu udelené aj čestné občianstvo štátu Waveland. Predsedom Slobody zvierat bol vyše 8 rokov, do jesene 2000.
Ľudia proti rasizmu
Neskôr založil organizáciu Ľudia proti rasizmu, ktorú viedol 5 rokov Organizácia ako prvá rozsiahlo upozornila na neonacizmus a rasové násilie na Slovensku. Napriek riziku ohrozenia života a mnohým vyhrážkam sa Ďurkovič pustil do monitorovania neonacistov a ich aktivít, burcoval políciu do represívneho prístupu a nulovej tolerancie voči prejavom fašizmu a rasizmu. Vybudoval právnu poradňu, ktorý poskytovala právnu pomoc obetiam útokov, zriadil skrátenu infolinku 16 356 ktorá zbierala informácie o neonacistoch, ich aktivitách a 24 hodín denne poskytovala pomoc a poradenstvo.
Organizácia si získala silné postavenie v rámci spoločnosti, rýchlo sa dostala vďaka masívnym kampaniam do povedomia verejnosti. Ďurkovič presadzoval taktiku suplementa a oponenta štátnych orgánov a inštitúcii. Adresne ostro kritizoval prešľapy polície, ale aj aktívne spolupracoval s políciou. Stal sa iniciátorom vzniku Komisie Ministerstva vnútra zameranú na rasovo motivovanú trestnú činnosť, ktorej bol členom, organizoval školenia pre policajných expertov, vydával školiace materiály, pozýval špecialistov zo zahraničia, produkoval informačné materiály.
Za svoju prácu získal viacero ocenení, samotní členovia neonacistických hnutí uznali oslabenie hnutia. Sám sa nevyhýbal konfrontácii s neonacistami, zapájal sa do mnohých operatívnych akcií. Počas jeho pôsobenia sa výrazne zlepšila činnosť polície a aj vnímanie verejnosti na problémy rasizmu, počet neonacistov sa zredukoval z 5000 na 2000. Prestali sa organizovať neonacistické verejné podujatia, koncerty, vydávať ziny, či web stránky s nacistickou tematikou, ktoré boli dovtedy na Slovensku samozrejmosťou a celé neonacistické hnutie výrazne vybočilo z cesty undergroundovej subkultúry a organizovaného násilia a transformovalo sa do miernejšej podoby.
Ďalšie aktivity
Okrem týchto dvoch hlavných organizácií Ďurkovič založil a viedol ďalšie. Napríklad neformálne zoskupenie Jedlo namiesto zbraní a od roku 1999 štyri roky aj osobne každú sobotu varil a rozdával jedlo hladným v uliciach Bratislavy. Podarilo sa mu koordinovať úspešnú kampaň za zrušenie povinnej vojenskej služby, ktorá vyvrcholila vyhlásením vtedajšieho ministra obrany.
S kamarátom Matúšom Ritomským založili združenie Ži a nechaj žiť zamerané na zmenu jednotlivca, kritické hodnotenie smerovania spoločnosti, hlbinnú ekológiu a pacifizmus. V roku 2003 bol spoluzakladateľom združenia Slobodná voľba, ktorej cieľom bola dekriminalizácia marihuany, organizoval úspešné Ganja party a podarilo sa mu dosiahnuť zmiernenie trestov za držbu marihuany v navrhovanej rekodifikácii trestného zákona.
Okrem týchto organizácií podporovala a bol členom ďalších organizácií (Amnesty International, Greenpeace, Za Matku Zem), organizoval veľkú feministickú akciu Noc čarodejníc'' kde vystupovali iba ženské interpretky ako Stillnox, Iva Bittová, a iné. Organizoval množstvo ďalších kultúrnych podujatí a koncertov, Antifašistický happening 8. mája 2003 na nábreží Dunaja navštívilo viac ako 2000 ľudí.
Dostal viacero ocenení za svoje úspechy doma aj v zahraničí. Bol členom Grémia tretieho sektora, rôznych poradných orgánov a komisií ministerstiev.
Autonehoda
V roku 2003 zapríčinil autonehodu, po ktorej sa v médiách objavila správa, že havaroval pod vplyvom drog. Ďurkovič však túto skutočnosť poprel a vyjadril že išlo o pomstu polície. V roku 2006 následné vyšetrovanie aj súdnoznalecký posudok potvrdil že pod vplyvom drog nebol a bol súdom právoplatne zbavený obvinenia z brania drog, či jazdy pod vplyvom drog.
Odchod z tretieho sektora
V roku 2005 sa stal živnostníkom a rozhodol sa pre odchod z tretieho sektora, podľa svojich slov „aby získal odstup a nadhľad po 12tich rokoch aktívnej práce v treťom sektore“. Absolvoval Púť do Santiago de Compostela a rozhodol sa nastúpiť na dráhu novinára ktorá mu bola blízka aj vzhľadom na dlhoročnú spoluprácu s novinármi a reklamnými agentúrami.
Televízia JOJ
Do TV JOJ nastúpil v novembri 2005. Aj napriek netradičnému výzoru - vyholená hlava, farebné dredy, tetovania, pírsingy, si po čase svojimi odvážnymi a netradičnými reportážami získal sympatie divákov a popularitu. Od jari 2006 bol interným zamestnancom Televízie JOJ. Prinášal reportáže z prezidentského paláca, tábora bezdomovcov, či zo života narkomanov alebo o návšteve Paris Hilton. Pôsobil v spravodajstve, publicistike, okrem večerných Novín v Črepinách, Novinách plus, ranných novinách, Črepinách plus a Prvých novinách. Výnimočná bola jeho sériá reportáži o narkomanovi Lukym. Nakrútil ho na zničeného od drog túlajúceho sa po uliciach bez domova, ako kradne v obchode a aj ako si priamo pred kamerou pripravuje a pichá heroín. Následne aj vďaka Ďurkovičovej pomoci odišiel z väzenia na ročnú protidrogovú liečbu a dnes opäť užíva drogy. Z televízie odišiel na vlastnú žiadosť po tri a pol roku v máji 2009.
PR manažér
Od roku 2009 pracuje v podnikateľskej a kultúrnej sfére a je zameraný na oblasť PR, médií a marketingu. V roku 1998 – 1999 študoval Akadémiu reklamy, viaceré sociálne kampane ktoré relizoval v spolupráci s reklamnými agentúrami boli ocenené. Ako živnostník viedol PR oddelenie produkčného domu Kuul fabrik a pracoval rovnako pre hudobnú televíziu musiq1. Zabezpečoval tlačového hovorcu a mediálny servis pre podujatia ako Musiq1 Awards, koncert Take That či Kevina Costnera. Okrem toho realizoval viacero mediálnych projektov.
Liga otcov
Na jar 2010 sa vrátil do sféry mimovládnych organizácií a založil celoslovenské občianske združenie Liga otcov, zamerané na obhajobu spravodlivosti a práv detí a rodičov. Hlavným cieľom združenia je zachovať deťom oboch rodičov aj po rozchode a podpora striedavej osobnej starostlivosti. Realizoval výstavu Slovensko - krajina jedného rodiča v Slovenskom parlamente.
Reportéri RTVS
V septembri 2018 nastúpil do RTVS ako reportér publicistickej relácie Reportéri RTVS, ktorá bola znovuspustená po trištvrte roku od jej pozastavenia. Hneď jeho prvá Reportáž o únose Vietnamca, pri ktorom mal byť použitý slovenský vládny špeciál vyvolala veľký ohlas. V roku 2019 sa stal víťazom Novinárskej ceny za najlepšiu reportáž v kategórii audiovizuálna žurnalistika. Napriek tomu mal spor s vedením RTVS a 30. septembra 2019 z Reportérov RTVS odišiel. „S RTVS som ukončil spoluprácu dohodou,“ povedal pre Omediach.com Ďurkovič. Dôvody nepovedal.
Misijná práca
V roku 2012 začal študovať na katedre misia a charita na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety. Zúčastnil sa dvoch zahraničných misií - v Hondurase (2014), kde pôsobil v kláštore bratov Vincentínov a učil deti v miestnej škole a v Kambodži (2015), kde pôsobil v slovenskom detskom domove pre HIV pozitívne siroty House of Family. V roku 2017 ukončil magisterské štúdium a následne obhájil titul PhDr.
Hovorca PPA
V marci 2021 nastúpil do Pôdohospodárskej platobnej agentúry, známej korupčnýni škandálmi z minulosti. Nové vedenie ho poverilo zvýšením transparentnosti agentúry a vybudovaním vlastného tlačového oddelenia. Po vyše troch mesiacoch Ďurkovič upozornil na netransparentné procesy a vyzval novovymenovaného ministra pôdohospodárstva o odvolanie riaditeľa PPA, čo minister Vlčan následne urobil.
Osobný život
Od roku 1991 je vegetarián. Ladislav Ďurkovič je ženatý, má dve deti (z predošlých vzťahov). Od roku 1994 žije v Bratislave. Nebol a nie je členom žiadnej politickej strany. Je držiteľom striebornej Janského plakety za dlhoročné dobrovoľné darcovstvo krvi. Hovorí anglicky a španielsky a maturoval z ruského jazyka. Je praktikujúcim kresťanom katolíkom. Obľubuje rôzne štýly hudby.
Exarchát
Exarchát môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Folkušová
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Folkušová v okrese Martin.
Jeging
Žije tu 674 obyvateľov (1. 1. 2011).
Dun-sur-Meuse (kantón)
Dun-sur-Meuse je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 17 obcí.
Maniquerville
Maniquerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borik
Borik môže byť:
UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, pobočka zahraničnej banky
náhľad|Sídlo na Šancovej ulici v Bratislave
Dejiny
V roku 1990, krátko po Nežnej revolúcii, bola na Slovensku založená Slovenská poľnohospodárska banka, účastinná spoločnosť (neskoršie názvy: Slovenská poľnohospodárska banka, akciová spoločnosť a ešte neskôr POĽNOBANKA, a.s.). Túto kúpila talianska UniCredit s.p.A. a v roku 2002 preto dostala nové meno UniBanka a.s.
V roku 2007 bola do UniBanky a.s. začlenená HVB Bank Slovakia a. s. a výsledný podnik dostal nové meno UniCredit Bank Slovakia a. s.
V roku 2013 bola táto UniCredit Bank Slovakia a. s. začlenená do českej banky UniCredit Bank Czech Slovakia, a. s. (takisto vlastnenej talianskou UniCredit S.p.A) a výsledný český podnik dostal od 1. decembra 2013 nové meno UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s. Tento český podnik k rovnakému dátumu vytvoril pobočku na Slovensku pod názvom UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s., pobočka zahraničnej banky. Od 1. decembra 2013 teda UniCredit v Česku a na Slovensku poskytuje bankové produkty a služby v rámci jedného českého podniku.
Aleix Vidal
Aleix Vidal Parreu (* 21. august 1989, Valls, Španielsko ) je španielsky futbalový stredopoliar či obranca, od leta 2018 hráč Sevilla FC. Mimo Španielsko pôsobil na klubovej úrovni krátko v Grécku, inak je skôr známy svojím pôsobením v Almeríi a neskôr i v FC Sevilla, s ktorou sa prebojoval až do finále Európskej ligy 2014/15, v ktorom jeho tím porazil ukrajinský klub FK Dnepr Dnepropetrovsk 3:2.
Začiatky
Aleix Vidal sa narodil v meste Valls, ktoré sa nachádza v provincii Tarragona, a práve za ich tím si prvýkrát kopol do lopty ako registrovaný futbalista. Po roku však zamieril do výberu Infantil B v FC Barcelona, kde sa stretol s Jordim Albom, terajším spoluhráčom. Hneď po roku sa však znovu sťahoval a to do Cambrils, potom zamieril do Gimnàsticu. Dva roky pôsobil v mládežníckych výberoch Realu Madrid, než sa dostal do Reusu, odkiaľ šiel do Espanyolu.
UD Almería
Tu si už konečne pripísal seniorský debut a to hneď 27. augusta toho istého roku v dueli s Córdobou. Do A-tímu bol definitívne presunutý po odchode Alberta Crustata do Wiganu, po ktorom zdedil číslo 8. Vo svojej druhej sezóne už Vidal odohral 37 zápasov, z ktorých 30 bolo v základnej zostave. Celkom nazbieral skoro 2600 odohraných minút a na návrate do La Ligy po dvoch rokoch tak mal obrovský podiel.
6. augusta 2013 predĺžil Vidal zmluvu do roku 2017 a medzi španielskou elitou si pripísal premiéru o 8 dní neskôr v zápase s Villarrealom. V ňom sa objavil v základnej zostave, avšak prehre 2:3 na domácom štadióne nezabránil. Prvý gól zaznamenal o necelý mesiac neskôr pri porážke 2:4 od Atlética Madrid.
Sevilla FC
16. júna roku 2014 Vidal prestúpil za čiastku 3 milióny eur do Sevilly, kde podpísal štvorročný kontrakt. Hneď 12. augusta si na Cardiff City Stadium zahral v prestížnom zápase o Superpohár UEFA proti Realu Madrid. Po 66. minúte ho vystriedal ďalší debutant Iago Aspas. Ani jeden z nich však nezvrátil prehru 0:2. O 11 dní neskôr sa ale Aleix mohol radovať z prvého gólu pre Los Nervionenses, keď otváral skóre domáceho zápasu proti Valencii, ktorý nakoniec skončil nerozhodne 1:1.
7. mája nastúpil do zápasu proti ACF Fiorentina v rámci semifinále Európskej ligy a bolo to na pozícii pravého obrancu, kde ho začal tréner Unai Emery využívať. Pred svojím odchodom z ihriska v 58. minúte, kedy ho nahradil Coke, stihol dať dva góly a nahrať na tretí, ktorého autorom bol Kevin Gameiro a vysokou mierou sa podieľal na výhre 3:0. O 20 dní neskôr naskočil aj do varšavského finále proti FK Dnepr Dnepropetrovsk, ktoré skončilo výhrou FC Sevilla v pomere 3:2.
FC Barcelona
Po sezóne 2014/15 ho za čiastku 18 miliónov eur + bonusy kúpil čerstvý víťaz Ligy majstrov UEFA 2014/15 FC Barcelona. Za tento tím však môže nastúpiť až v januári 2016, keďže katalánsky klub má do konca kalendárneho roku 2015 zákaz registrovania hráčov, ktorý dostal ako trest za porušenie pravidiel FIFA týkajúcich sa prestupov mladých hráčov.
Reprezentačná kariéra
Vidal zažil debut za katalánsku reprezentáciu 30. decembra roku 2013, keď na Estadi Olímpic Lluís Companys odohral druhý polčas zápasu s Kapverdami, ktoré domáci vyhrali 4:1. 26. mája bol spoločne so spoluhráčom zo Sevilly Sergiom Ricom prvýkrát povolaný do španielskeho národného tímu a teraz ho čaká priateľský duel s Kostarikou a kvalifikačný zápas na Euro 2016 proti Bielorusku.
Klubové
Sevilla FC
Zetting
Zetting je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vielverge
Vielverge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Borík
Borík je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bratislave, Malackách a Častkove (okres Senica).
Vielverge
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tatran (vydavateľstvo)
náhľad|Sídlo na Klariskej 16 v Bratislave
Tatran je slovenské vydavateľstvo založené na jeseň v roku 1947 (sto rokov od vystúpenia Ľudovíta Štúra na uhorskom sneme). 1. januára 1953 bolo vydavateľstvo Tatran premenované na Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry (SVKL). 1. novembra 1965 sa vydavateľstvo vrátilo k pôvodnému názvu, pod ktorým funguje dodnes.
Edície Tatranu:
Boric
Boric je priezvisko, napr.:
Polní Voděrady
Polní Voděrady sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 165 obyvateľov, z toho 81 mužov a 84 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 40,0 roka, ženy 39,4 roka).
Julbach
Julbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1617 obyvateľov (1. 1. 2010).
Poříčany
Poříčany sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 453 obyvateľov, z toho 714 mužov a 739 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,6 roka, ženy 41,1 roka).
Manneville-ès-Plains
Manneville-ès-Plains je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod