cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Letisko Košice
Ďalšia rozsiahla rekonštrukcia dráh a vybavovacej plochy sa uskutočnila v rokoch 1992-1993. V roku 2001 sa začalo s výstavbou nového terminálu, ktorý bol otvorený v roku 2004 a v roku 2005 bol ocenený titulom Stavba roka 2005. V roku 2004 vznikla obchodná spoločnosť Letisko Košice – Airport Kosice, a.s., do ktorej v roku 2006 vstúpil strategický partner. V roku 2007 bola rozšírená vybavovacia plocha, čím sa zväčšil počet stojísk.
Súčasnosť
Po dostavaní nového terminálu bolo letisko odprivatizované, momentálne má v letiskovej spoločnosti najväčší podiel (66%) obch. spol. KSC Holding, a. s., ktorej majoritným akcionárom je letisko Viedeň-Schwechat, a zvyšný podiel (34%) vlastní Slovenská republika.
Najvyššiu frekvenciu letov na jednej linke operuje letecká spoločnosť Austrian Airlines, ktorá Košice spája s Viedňou. Prvý let na priamej linke sa uskutočnil 15. apríla 1996. Odvtedy je Austrian Airlines vyhľadávaným a spoľahlivým partnerom, či už pre dovolenkárov, alebo cestujúcich letiacich do Viedne za biznisom. Aerolinka v súčasnej dobe prevádzkuje na trase medzi letiskom Košice a letiskom Viedeň-Schwechat jedenásť letov týždenne trvajúcich približne 1 hodinu.
Dňa 26. júna 2013 v tlačovej správe oznámilo Letisko Košice vstup nového dopravcu na letisko. Stal sa ním low-cost dopravca Wizz Air, ktorý je najväčším v strednej Európe. Jednalo sa o destináciu Londýn Luton, kam sa od 17. septembra 2013 lietalo 2x týždenne (utorok, sobota). Od 27. októbra 2013 sa počet frekvencií zdvojnásobil na 4x týždenne a aktuálne sa lieta až 6x za týždeň. Lety Wizz Air z Košíc na letisko Londýn Luton patria k najvyťaženejším letom košického letiska. Už za prvý rok svojej existencie linka prepravila 94 830 cestujúcich a na letisku pristálo 303 lietadiel. Jubilejnú 100 000. cestujúcu prepravili dva týždne po prvom výročí založenia tejto linky.
Z Košíc je možné do Londýna lietať aj leteckou spoločnosťou Ryanair a to na letisko Londýn - Stansted. V súčasnosti je táto linka k dispozícii päťkrát týždenne, vždy v utorok, stredu, štvrtok, piatok a sobotu.
Letecká spoločnosť Ryanair operuje z košického letiska najvyšší počet destinácií. Okrem Londýna môžete Ryanairom letieť aj do Prahy (štyrikrát týždenne), Liverpoolu (dvakrát týždenne) a od 31. októbra 2021 aj do Dublinu (dvakrát týždenne).
Od 27. marca 2023 obnovilo letisko Košice lety do Varšavy s leteckou spoločnosťou LOT Polish Airlines.
V októbri 2018 bola spustená nová linka z Košíc Düsseldorfu so spoločnosťou Eurowings, ktorá bola prevádzkovaná do mája 2022.
V roku 2016 Letisko Košice získalo silného a významného leteckého partnera - tureckú leteckú spoločnosť Turkish Airlines. No ten na konci leta v roku 2019 svoju linku do Istanbulu pozastavil, z dôvodu globálnej leteckej krízy lietadiel Boeing 737 MAX.
Jednou z najobľúbenejších a najdlhšie fungujúcich liniek bola aj linka ČSA do Prahy. Prvý odlet z Košíc do Prahy prebehol ešte v roku 1946, v súčasnosti tieto lety nie sú obnovené. náhľad|WizzAir na odbavovacej ploche
Ekonomická situácia
V roku 2010 bolo Letisko Košice ako jediné letisko na Slovensku ziskové, a teda jeho prevádzku ani infraštruktúru nijak nedotujú daňoví poplatníci, ako je to na ostatných slovenských letiskách, ktoré sú vo vlastníctve štátu. Na udržanie ziskovosti, a v súlade s európskym právom, letisko Košice vyrovnalo poplatky účtované pri domácich a zahraničných letoch.
Letiskové poplatky
Košické letisko má poplatky, porovnateľné s blízkymi letiskami vo Viedni, Prahe i Budapešti. Letisko sa snaží prilákať nových prepravcov a rozlietať nové linky z Košíc. Dopravcom, ktorí chcú zaviesť nové linky je určená Growth Incentive Scheme, ktorá im znižuje poplatky.
Počet cestujúcich
náhľad|Austrian Airlines Za posledných 7 rokov až do začiatku celosvetovej pandémie letisko Košice zaznamenalo výrazný nárast prepravených pasažierov. Čísla rástli vďaka získaným novým leteckým prepravcom a novým leteckým linkám, ktoré k dnešnému dňu môžu cestujúci využívať. Rok 2018 bol prelomový nielen z hľadiska počtu prepravených pasažierov, ktorý prekonal číslo 500 000, ale aj získaním dvoch nových leteckých prepravcov - Eurowings (zaviedli žiadané linky do Nemecka) a Ryanair (od apríla 2020 spustia novú linku do Londýna na letisko London Stansted).
Parkovanie na letisku
Na letisku je možné zaparkovať krátkodobo na 10 minút pre účely vyzdvihnutia alebo vyloženia pasažiera bez poplatku. Dlhodobé parkovanie je následne možné na parkovisku P3. Ceny za parkovanie na parkovisku P3 sú 18€ za 1 deň, 24€ za dva dni, 30€ za 3 dni či 48€ za 7 dní.
Pravidelné linky
=== Charterové lety 2022 === Pravidelné linky 2023
Zabezpečenie letiska
Protipožiarnu ochranu letiska zabezpečuje Hasičská záchranná služba letiska Košice (skr. HZS), ktorej vozový park pozostáva zo špeciálneho letiskového hasiaceho vozidla Sides S3000 (2 kusy), CAS 32 Tatra T815 (2 kusy) a CAS K25 LIAZ 101. HZS pri riešení mimoriadnych situácií aktívne spolupracuje s HaZZ SR, ZS Košice a ďalšími záchrannými zložkami.
Bezpečnostný dozor spadá do kompetencie Ochrany letiska Košice (skr. OL), ktorá vykonáva kontrolu pasažierov, batožiny a zabezpečuje pokoj a poriadok v areáli letiska. Pasovú kontrolu pasažierov odlietajúcich do krajín mimo Schengenského priestoru vykonáva úsek Hraničnej a cudzineckej polície SR (súčasť PZ SR).
NGC 389
NGC 389 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 6. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Ján Šumný
Ján Šumný (* 13. august 1901, Bobot† máj 1981, Zlaté Moravce) bol slovenský pedagóg a matematik.
Životopis
Pôsobil na gymnáziách v Zlatých Moravciach, Berehove, Nových Zámkoch, Martine, na obchodnej akadémii v Banskej Bystrici a opäť na gymnáziu v Zlatých Moravciach. Bol uznávaným metodikom vyučovania matematiky. Sledoval, praxou a publikáciami spoluvytváral pokrok v tejto disciplíne a sprostredkoval ho prednáškami na vedeckých a metodických podujatiach v rámci činnosti pobočky JSMF v Nitre.
V druhom predmete svojej aprobácie – v chémii – bol autorom učebnice pre gymnáziá a učebno-metodickej príručky pre maturantov. Bol nositeľom vyznamenania za vynikajúcu pedagogickú prácu od ÚV JČSMF a ÚV JSMF (1965) a Zlatej medaily J. A. Komenského (1970).
Stredoveká hudba
Duchovný spev a jeho charakteristika
Vo vrcholnom stredoveku - v 13. storočí - bola svetská a duchovná moc pevne sústredená v rukách cirkvi. Kňaz bol nielen sluhom božím, ale tiež veľkostatkárom, kniežaťom, sudcom, kráľovským úradníkom, pedagógom, vedcom a umelcom. Umenie slúžilo predovšetkým náboženskému kultu. Rozhodujúcim činiteľom hudobného umenia bol morálny moment.
Hudba zdôrazňovala text a nie zmyslový moment, v ktorom duchovenstvo tušilo nebezpečenstvo pozemskej radosti. Heslom sa stalo „non voce, sed corde canere“, t. j. podriadiť tóny textu, spievať od srdca, vylúčiť hudobné nástroje, aby umenie nemalo len umelecký účel. V kostoloch nesmeli spievať ženy, lebo podľa stredovekého úzusu skôr zmyselne roznecovali ako obracali myseľ k Bohu. Umelec ako individualista sa strácal v kolektíve, pretože mal predpísaný celý rad skladobných postupov, ktoré musel rešpektovať, aby skladba vyhovovala svojmu bohoslužobnému účelu. Charakteristika prvého štádia cirkevnej hudby:
Svätý Ambróz a Gregor Veľký
V tomto období ako organizátor vystupuje do popredia sv. Ambróz, ktorý sa zaslúžil o prenikanie východného cirkevného spevu na západ. Pripisuje sa mu autorstvo hymnu „Te deum laudamus“.
Tzv. Ambroziánsky chorál zatlačil v 6. storočí chorál gregoriánsky nazvaný podľa pápeža Gregora Veľkého 540 - 604, ktorý má zásluhu na zjednotení a definitívnej úprave cirkevného spevu. Gregor Veľký vymedzil poradie liturgickej hudby, zrevidoval a v konečnej redakcii upravil všetky bohoslužobné spevy v zbierke Antiphonarius cento. Štýlovým základom ostal spev responzoriálny (striedanie sóla a zboru) a antifonický (striedanie zborov). Začínajú sa rozvíjať nové tvary ako sú sekvencie, trópy, omše, lamentácie, antifóny a hymny.
Potom nastupuje gregoriánsky chorál.
Ľudové prvky v liturgii a kresťanskom speve
Od samých začiatkov kresťanského spevu vnikajú aj napriek zákazu do liturgie ľudové prvky. V jeho celom vývoji sme svedkami vzájomného pôsobenia ľudovej a vyššej kultúry. Ľudové momenty vnikali do cirkevného spevu nielen spontánne, ale využívali ich aj vedome. Svätý Ambróz použil ľudové myslenie vo svojich rytmických hymnách veľmi účinne v boji proti ariánom, keď v bazilike, ktorú chceli obsadiť, hymnami udržiaval niekoľko dní a nocí svojich veriacich v bdelom stave. Takto sa stali Ambrózove hymny sa stali svojím účinkom na ľudí legendárnymi. Neskôr sa obohacovanie chorálovými ľudovými prvkami stalôo súčasťou taktiky prenikania rímskej cirkvi do života a politiky krajín, ktoré prijali kresťastvo v otázkach viery.
Ponímanie kresťanstva v hudobnej tvorbe
Aj v hudobnej tvorbe sa kresťanstvo uberalo celkom inou cestou ako antická hudba. Kým „musice“ u Grékov znamenalo jednotu hudby, poézie a tanca, kresťanstvo uprednostňuje spev viazaný na náboženský text - bez nástrojov. Kresťanské hudobné myslenie bolo teda primárne vokálne. Pre spev, ktorý žil v ústnej tradícii, dlhý čas nebol potrebný vôbec tonálny systém. Po hudobnej stránke vyšlo kresťanstvo z obradov a hudby starovekého židovského náboženstva. V bohoslužbách sa v tomto čase uplatňovali: V súvislosti s nimi sa - podobne ako u Židov - uplatňovali lektori a kantori ako dve funkcie v rámci bohoslužieb. Tí boli vychovávaní v tzv. scholae lectorum a tzv. scholae cantorum. Kantor (psalmista) bol vlastne hudobne školený laik.
Eddingtonov vesmír
Eddingtonov vesmír je zaujímavý z historického hľadiska a podnietil formulovanie modelu Eddingtonovho-Lemaitrovho vesmíru.
Stredoveká hudba
Hudobná teória v období stredoveku
V stredoveku existujú teoretické a praktické typy hudobných traktátov. Teoretické boli súčasťou o výchovnej funkcii hudby, alegorike a matematickom základe hudby. Základy stredovekej hudobnej výchovy položil Manlius Torquatus Sverinus Boethius. Jeho traktát (t. j. stredoveký vedecký spis) De institutione musica sa používal ako učebnica v tzv. kvadríviu spolu s aritmetikou, geometriou a astronómiou. Praktická výuka sa venovala intenzívne tzv. aplikovanej teórii, (t. j. cvičeniu žiakov v čítaní nôt a v spievaní intervalov ako aj v správnom používaní konsonancií a disonancií).
Vývoj stredovekého modálneho systému bol postupný proces. V úplnej forme - dosiahnutej v 11. storočí - zahrňoval systém mody (cirkevné stupnice), ktoré sa odlišovali rôznym zložením celých tónov a poltónov. Najdôležitejšie tóny v cirkevných tóninách sú:
Počet cirkevných tónin doplnil teoretik Glareanus v spise Dodechachordon na dvanásť.
V stredovekej hudobnej teórii sa preberali aj otázky názorného hudobného vyučovania. Jeden z popredných teoretikov Quido z Arezza vytvoril v 11. storočí metódu solmizačného spievania. Speváci sa mali naučiť naspamäť šesť solmizačných slabík, ktoré Quido prevzal z hymnu Paula Diakona Ut quieant laxis, ktorý má 6 fráz a každá z nich začína jednou z nôt hexachordu. Slabiky slov týchto šiestich fráz vytvorili solmizačný rad s poltónom medzi mi a fa - ut re mi fa sol la.
Gyönk
Gyönk je malé mesto v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Tamási.
Má rozlohu 3 812 ha a žije tu obyvateľov .
Masaker v Mỹ Lai
náhľad|vpravo|Mŕtve telá obyvateľov dediny My Lai Masaker v Mỹ Lai alebo Masakra v Mỹ Lai bol vojnový zločin, masová vražda asi 347 až 504 neozbrojených vietnamských civilistov, hlavne žien a detí, ktoré spáchali vojaci divízie Americal U.S. Army 16. marca 1968 v dedine My Lai počas Vietnamskej vojny. Pred smrťou boli niektoré obete znásilnené, zbité, mučené, zohavené alebo pobodané. Telá niektorých povraždených boli vojakmi znetvorené. Išlo o najväčší známy vojnový zločin amerických vojsk počas vojny vo Vietname.
Situácia v oblasti
Na začiatku roku 1968 dohasínali po celom južnom Vietname boje, ktoré sa rozpútali po komunistickej ofenzíve Tet. Americké vojská viedli v provincii Quang Ngai boje s komunistickými jednotkami, ktoré boli v dôsledku ťažkých strát z predošlého obdobia nútené prejsť od otvoreného boja k partizánskej taktike kladenia pascí a náhlych prepadov.
O osade Song My, skladajúcej sa z dedín My Lai 1, 2, 3 a 4 americký prieskum predpokladal, že je oporným bodom 48. práporu NFOJV. Dané informácie poukazovali na to, že väčšina obyvateľov týchto dedín mala byť príslušníkmi alebo presvedčenými prívržencami Vietkongu. Vzhľadom na to, že sa dedina nachádzala v zóne kontrolovanej protivníkom nemuseli nasadené americké jednotky ani žiadať o povolenie k paľbe. Rota C (Charlie) 1. práporu 20. pechotného pluku 11. brigády divízie Americal (bývalá 23. divízia), ktorá mala kontrolu vykonať, sa skladala najmä z mladých 18 a 19 ročných brancov. Od začiatku svojho nasadenia koncom roku 1967, stratila rota Charlie pri rutinných hliadkach 28 mužov, z toho 5 mŕtvych. 14. marca, dva dni pred My Laiským incidentom stratila jednotka pri hliadkovaní v okolí Song My význačnú osobnosť – seržanta Georga Cocksa. Pri rozlúčkovom obrade poznamenal veliteľ roty kapitán Medina, že jeho obeť je potrebné pomstiť.
Masaker v My Lai
náhľad|vpravo|Zhromaždení civilisti krátko predtým než na nich spustili paľbu americkí vojaci Okolo ôsmej hodiny ráno 16. marca 1968 po päťminútovej delostreleckej príprave boli vojaci roty Charlie vysadení z vrtuľníkov v blízkosti dediny My Lai 4. Následne rýchlo postúpili do dediny, kde sa nestretli so žiadnym odporom. Namiesto toho aby osadu zaistil, kapitán Ernest Medina najprv nariadil 1. a 2. čate aby zaútočili na dedinu a 3. čate aby zlikvidovala zvyšky nepriateľa. Veliteľ pešej čaty William Calley na mieste prikázal spustiť na civilistov paľbu. Tento rozkaz však niektorí jeho vojaci neuposlúchli. Ďalší vojaci ale začali strieľať a hádzať granáty po všetkých Vietnamcoch, ktorých spozorovali. Mnohých civilistov povraždili na ryžových poliach v okolí, na uliciach či priamo v domoch. Viaceré obete boli pred smrťou znásilnené, či mučené. Proti vyčíňaniu svojich vojakov Calleyho nadriadený kapitán Ernest Medina nijak nezasiahol, naopak sám sa pridal k vraždeniu. Americkí vojaci vraždili v dedine vyše dve hodiny, kým do situácie nezasiahol Warrant Officer Hugh Thompson, jeden z pilotov prieskumných vrtuľníkov, ktoré mali asistovať pechote. Ten si najprv povšimol v okolí početné telá postrieľaných civilistov a rozhodol sa preskúmať situáciu v dedine. Keď pochopil, že pešiaci vraždia neozbrojených obyvateľov, pokúšal sa privolať pomoc pre ranených, následne sa snažil s pešiakmi spojiť pomocou rádia. Keď videl že sa pešiaci na zemi chystajú zaútočiť na skupinu civilistov ukrývajúcich sa v jednom z bunkrov, pristál s vrtuľníkom priamo pred nimi a prikázal palubnému strelcovi aby nad ich hlavami vystrelil niekoľko varovných rán. Dal tak pešiakom najavo, že ak budú vo vraždení pokračovať, spustia na nich jeho strelci paľbu. Americká armáda neskôr z dediny evakuovala 11 civilistov.
Vyšetrovanie
Napriek tomu, že sa o incidente dozvedelo viacero vyšších dôstojníkov, americká armáda už udalosti nevenovala žiadnu pozornosť. O masakre zatiaľ okrem zúčastnených nikto nevedel. Podľa oficiálnych správ, ktoré vydalo veliteľstvo amerických vojsk niekoľko dní po masakre bolo 16. marca 1968 severovýchodne od mesta Quang Ngai zlikvidovaných 128 nepriateľských vojakov, pri čom Američania stratili 2 mŕtvych a 10 ranených. Podľa neskorších odhadov bolo v dedine zavraždených 347 až 504 ľudí, mnoho nejasností a nepresností navyše neskôr do problému vniesli médiá, ktoré nepresne interpretovali výpovede svedkov, takže sa informácie o masakre v niektorých ohľadoch veľmi rozchádzajú. Až neskôr armáda začala vnútorné vyšetrovanie, ktoré malo objasniť incident. Veliteľ 11. ľahkej pechotnej brigády plukovník Henderson po rozhovore s viacerými vojakmi, ktorí sa zúčastnili na masakre, podal svojim nadriadeným správu, že pri boji bolo zabitých aj 22 civilistov. Táto správa sa však na verejnosť nedostala. Udalosti rozhýbal až list svedka incidentu Rona Ridenhoura, ktorý o masakre napísal prezidentovi Nixonovi, ale aj viacerým kongresmanom a zodpovedným do Pentagónu. Väčšina z nich na list nereagovala. Jedným z mála, ktorí sa o incident začali zaujímať bol Morris King Udall. Po tom čo začali vychádzať najavo všetky okolnosti americká armáda nakoniec obvinila poručíka Calleyho z vraždy.
Od 12. do 20. novembra 1969 uverejnil informácie o incidente v časopisoch Time, Life a Newsweek americký investigatívny novinár Seymour Hersh.
17. marca 1970 americká armáda obvinila 14 dôstojníkov, vrátane generálmajora Samuela W. Kostera, veliteľa divízia Americal, zo zatajovania informácií o incidente. Väčšina z obvinení však bola zrušená. Veliteľ brigády plukovník Oran K. Henderson bol nakoniec jediným, kto bol z krytia masovej vraždy obvinený. Stalo sa tak 17. decembra 1970.
Dopad na morálku a pravda o činnosti amerických vojakov vo Vietname
Masaker v My Lai a fotografie povraždených obyvateľov dediny, vytvorené prítomnými vojakmi sa stali vďaka výraznému zájmu médií jedným z najznámejších obrazov vojny vo Vietname, ktorý prezentoval americké vojská v tom najhoršom svetle. Táto udalosť rozšírila rozhorčenie z tejto vojny po celom svete a znížila podporu amerických vojsk vo Vietname. Incident bol jedným z mnohých, ktorých sa dopustili počas vojny obe strany. Poukazoval na nesprávnu koncepciu vedenia bojovej činnosti proti partizánom, ktorú aplikovali americké sily. Mnoho amerických jednotiek nedbalo pri vedení bojových operácií na civilné obete na strane južného Vietnamu a nesnažili sa správnym spôsobom nakloniť si miestne obyvateľstvo, ktoré bolo na mnohých miestach rovnako terorizované juhovietnamskou armádou ako aj komunistickými jednotkami. Masaker bol tiež známkou toho, že aj vojaci demokratických krajín sú schopní tých najbrutálnejších vojnových zločinov rovnako ako príslušníci ozbrojených síl nedemokratických režimov. Ďalší z faktov, ktorý si vyžiadal reflexiu v armádnych kruhoch bolo najmä to, že vyššie velenie ako aj mnohé oficiálne miesta masaker úplne ignorovali alebo sa ho snažili utajiť.
Pavlína Wolfová
Pavlína Wolfová, rodená Pavlína Spálená (* 22. december 1971, Praha) je česká redaktorka a moderátorka.
Absolvovala Fakultu sociálnych vied Karlovej univerzity, v rokoch 1991-1992 pracovala ako elév v Lidových novinách. Pôsobila v domácom a neskôr aj zahraničnom spravodajstve Českej televízie. V roku 1996 bola reportérkou relácie TV Nova Na vlastní oči. V rovnakej televízii potom od roku 1997 mala vlastnú talkshow, Áčko. Od roku 2000 moderuje pre Český rozhlas - ČRo 1 - Radiožurnál relácie Nad vecí, "BonaDea" a Radiofórum. Na rovnakej stanici ju potom môžeme počuť v relácii Deti vám to povedia. V súčasnej dobe je redaktorkou týždenníka Reflex.
Je dcérou speváka Petra Spáleného a herečky Pavlíny Filipovskej. Zároveň je vnučkou herca Františka Filipovského. Druhýkrát bola vydatá za podnikateľa Jana Bubeníka. S Bubeníkom majú dve deti (Matildu a Matúša).
Apollo 16
Emblém misie
Emblému Apolla 16 dominuje zobrazenie orliaka bielohlavého (štátny symbol Spojených štátov) a štít v národných farbách (červená, biela, modrá), ktorý reprezentuje ľud Spojených štátov. Motív sa nachádza na šedom poli, ktoré predstavuje mesačný povrch. Štít je z časti prekrytý zlatou krivkou, ktorá symbolizuje NASA. Na modrom kruhu so zlatým okrajom, ktorý obopína celé zobrazenie, sa nachádza 16 hviezd. Reprezentujú číslo misie. Zároveň sa v ňom nachádzajú mená členov posádky. Emblém navrhla posádka Apolla 16.
Kométa Arend-Roland
Kométa Arend-Roland alebo C/1956 R1 je neperiodická kométa, ktorú objavili 8. novembra 1956 Sylvain Arend a Georges Roland na fotografickej platni. Najjasnejšia bola v roku 1957.
Zvonkohra
300px|thumb|right|Zvonkohra. 300px|thumb|right|Hráčka na zvonkohru počas osláv [[Mardi Gras v New Orleans.]]
Zvonkohra (z nemeckého Glockenspiel) je hudobný nástroj, ktorý zaraďujeme medzi bicie nástroje. Podľa Sachsovho a Hornbostelovho delenia patrí zvonkohra medzi úderové idiofóny. Svojim vzhľadom sa podobá na xylofón, najmä vďaka usporiadaniu kovových plátkov, ktoré pripomína klávesnicu klavíra. Plátky xylofónu sú však vyrobené z dreva. Zvonkohra je aj oveľa menšia ako xylofón a vydáva aj vyššie tóny.
Prvé zvonkohry pozostávali zo zvončekov rôznej veľkosti, na ktoré sa udieralo priamo alebo pomocou klaviatúry alebo kladiva alebo komplikovaného mechanizmu. Od 17. storočí sa okrem chrámových zvoníc se skutočnými zvonmi a zvončekami (ktoré existujú do súčasnosti), objavily prenosné náhrady - kovové platničky rôznej dĺžky. Keď sa používa pri prehliadkach a pochodoch, často sa používa variant v prenosnom ráme s vertikálne umiestnenými plátkami. Pri hre v orchestri sa používa rozloženie horizontálne. Na plátky sa udiera drevenou paličkou.
Rozsah zvonkohry sa pohybuje od dva a pol až po tri oktávy. Notuje sa v husľovom i v basovom kľúči o dve oktávy nižšie ako je jej skutočný zvuk. Pri údere vydáva jasný, zvonivý zvuk.
Zvonkohra v hudobných dielach
Zvonkohra je známa už od staroveku, no v symfonickom orchestri sa používa až od 18. storočia.
Jedným z príkladov moderného použitia zvonkorhy je pieseň „No Surprises“ (z albumu OK Computer) od britskej supiny Radiohead. Part odohral gitarista skupiny Johny Greenwood. Kanadská skupiny Arcade Fire používa zvonkohru na väčšine skladieb na svojom debutovom albume Funeral.
Apollo 16
Prípravy na let
thumb|left|170px|Prvý vývoz [[nosná raketa|nosnej rakety Saturn V z montážnej haly Vehicle Assembly Building (VAB) k štartovaciemu komplexu 39A, 13. december 1971]]
Prípravy na misiu Apollo 16 sa začali už na začiatku júla 1970, kedy na Kennedyho vesmírne stredisko začali prichádzať prvé časti nosnej rakety Saturn V s výrobným číslom SA-511. Dňa 3. marca 1971 NASA zverejnila zloženie posádky Apolla 16, pričom veliteľom misie sa stal John Young, pilotom veliteľského modulu Ken Mattingly a pilotom lunárneho modulu Charles Duke. V záložnej posádke sa začali pripravovať Fred Haise, Stuart Roosa a Edgar Mitchell. Medzitým pokračovali aj prípravy kozmickej lode a nosnej rakety pre misiu Apollo 16. Dňa 5. mája 1971 prišiel na kozmodróm pristávací stupeň lunárneho modulu a 14. mája aj jeho štartovací stupeň. Následne začali ich skúšky vo vákuovej komore. Dňa 29. júla prišiel na kozmodróm veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo, ktorý tiež podstúpil skúšky vo vákuovej komore, a 1. septembra prišlo aj mesačné vozidlo LRV (Lunar Roving Vehicle). Koncom septembra sa vo Vehicle Assembly Building (VAB) začala na pohyblivom vypúšťacom zariadení zostavovať nosná raketa, ktorej budovanie trvalo do októbra. Koncom októbra sa skúšky veliteľského, servisného aj lunárneho modulu skončili a začalo sa s montážou ich zostavy. Dňa 7. decembra sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do VAB a tam ju 8. decembra pripevnili na vrchol nosnej rakety. O päť dní neskôr, 13. decembra, sa celá zostava presunula na štartovací komplex 39A.
Štart Apolla 16 bol pôvodne naplánovaný na 17. marca 1972, ale začiatkom januára sa najprv vyskytol problém s pyrotechnickým systémom, ktorý mal zabezpečiť oddelenie kozmickej lode Apollo od lunárneho modulu, potom bol počas testov na štartovacej rampe poškodený teflonový vak v jednej z nádrží reaktívneho riadiaceho systému (Reactive Control System, RCS) na servisnom module, a tak 27. januára sa nosná raketa nakoniec musela vrátiť späť do montážnej haly VAB. Štart sa musel odložiť o mesiac neskôr, kedy bolo k dispozícii ďalšie štartovacie okno, ktorého termín bol ovplyvnený svetelnými podmienkami počas pristávania na Mesiaci. Dňa 9. februára došlo k opätovnému vývozu rakety Saturn V na štartovaciu rampu a 2. marca bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety. V priebehu 30. a 31. marca sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie a 14. apríla o 22:54:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred štartom, začalo finálne odpočítavanie.
Priebeh letu
V nedeľu 16. apríla 1972 astronautov prebudil Deke Slayton, riaditeľ operácií letových posádok, o 07:39 miestneho času. Následne John Young, Ken Mattingly a Charles Duke absolvovali poslednú lekársku prehliadku pred štartom a o 08:24 si sadli k raňajkám. Podával sa grapefruitový džús, filet mignon, vaječná omeleta, anglické muffiny s maslom, ovocný džem a káva. Pri raňajkách im spoločnosť robili Deke Slayton, záložný pilot veliteľského modulu Stuart Roosa, záložný pilot lunárneho modulu Edgar Mitchell, Dave Ballard, vedúci tímu podpory posádky Apolla 16 a Charles Buckley, riaditeľ bezpečnostnej služby Kennedyho vesmírneho strediska. Potom nasledovalo obliekanie skafandrov a o 09:48 odchod z Budovy pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building). Astronauti spolu s dvoma technikmi a Slaytonom nasadli do špeciálne upravenej dodávky, ktorá ich doviezla k 14 km vzdialenému štartovaciemu komplexu 39A. Slayton z dodávky vystúpil pri Stredisku riadenia štartu (Launch Control Center). Veliteľ John Young nastúpil do veliteľského modulu ako prvý a po ňom nasledoval pilot lunárneho modulu Charles Duke. O chvíľu neskôr sa k nim pridal pilot veliteľského modulu Ken Mattingly.
thumb|left|170px|Štart Apolla 16, 16. apríl 1972
Misia Apollo 16 nakoniec úspešne odštartovala 16. apríla 1972 o 12:54:00,59 miestneho času (17:54:00,59 svetového času) zo štartovacieho komplexu 39A v Kennedyho vesmírnom stredisku. Navedenie kozmickej lode na parkovaciu obežnú dráhu okolo Zeme prebehlo bez problémov. Po odlete z obežnej dráhy Zeme loď letela k Mesiacu, kam priletela po troch dňoch. Let k Mesiacu prebehol tiež bez problémov a 19. apríla o 20:22:27,87 UTC bol nad odvrátenou stranou Mesiaca spustený motor SPS v servisnom module, ktorý súlodie úspešne spomalil a naviedol na obežnú dráhu vo výške 108 – 315,6 km nad povrchom. Po navedení na obežnú dráhu Mesiaca nasledovali prípravy na manéver DOI (Descent Orbit Insertion – navedenie na zostupovú obežnú dráhu), ktorý súlodie uviedol na nižšiu dráhu (najnižší bod dráhy bol znížený na výšku 19,8 km nad povrchom), čím sa ušetrilo palivo v lunárnom module. Zvyšok štvrtého letového dňa astronauti strávili pozorovaniami a prípravami na aktiváciu lunárneho modulu, prípravami na odpojenie od materskej lode a pristátie. Prípravy na oddelenie lunárneho modulu Orion od veliteľského modulu Casper pokračovali nasledujúci deň, 20. apríla, kedy astronauti John Young a Charles Duke prestúpili do lunárneho modulu a o 18:07:31 UTC sa oddelili od materskej lode, v ktorej zostal Ken Mattingly. Pol hodinu po oddelení lunárneho modulu, v čase keď sa obe kozmické lode nachádzali nad odvrátenou stranou Mesiaca a nebola možná komunikácia s riadiacim strediskom, Mattingly astronautom do lunárneho modulu ohlásil problémy s kyvnými závesmi motora SPS, čo znamenalo možné prerušenie pristátia a návrat späť k Zemi, pretože pre pristátie na Mesiaci musela byť podľa letových pravidiel materská loď bezchybná. Riadiace stredisko v Houstone následne problém riešilo až niekoľko hodín a nakoniec došlo k záveru, že vo veliteľskom module ide iba o poruchu v elektrickej inštalácii, a je možné pokračovať ďalej v misii. Nasledovala cirkularizácia obežnej dráhy materskej lode a Young s Dukom v lunárnom module dostali povolenie na pristátie. Lunárny modul Orion úspešne pristál 21. apríla o 02:23:35 UTC v pevninskej oblasti Descartes Highlands a približne 85 km od krátera Descartes. Pred nimi na povrch Mesiaca dopadol posledný stupeň nosnej rakety Saturn.
thumb|[[John Watts Young|John Young odoberá vzorky na okraji krátera Plum počas prvého výstupu na mesačný povrch, 21. apríl 1972]]
Po 14 hodinách od pristátia začali obaja astronauti s prvým výstupom na mesačný povrch. „Tu ste, vy tajomné neznáme vysokohorské pláne u Descarta,“ ohlásil Young. „Apollo 16 sa chystá zmeniť vašu tvárnosť.“ „Tony,“ kričí Duke na komunikátora v riadiacom stredisku, ''„tento prvý krok po Mesiaci je nadovšetko. Johoho, je to tak obrovské, že tomu nemôžem uveriť!“ Najskôr vyložili mesačné vozidlo LRV (Lunar Roving Vehicle), nasledovala inštalácia malého ďalekohľadu s kamerou v tieni lunárneho modulu, vztýčenie vlajky a inštalácia laboratória ALSEP (Apollo Lunar Surface Experiment Package''). To všetko im trvalo približne 4 hodiny. Potom odišli vozidlom na plánované miesto zberu vzoriek, kde sa asi hodinu zaoberali geológiou. Nasledovala dôkladná skúška jazdných vlastností vozidla, ktorá sa aj oficiálne nazývala „Grand Prix“. Kým Young sedel za volantom, Duke dokumentoval priebeh skúšky 16-mm kamerou. „Jazdí skoro len po dvoch,“ oznámil. ''„Ale práši sa mu skvostne od všetkých štyroch kolies. V zákrute dostanú zadné kolesá šmyk, odtrhnú sa a idú ako po snehu. Tak zase späť, John. Človeče, takéhoto pretekára som ešte nevidel. Hej, keď vojde do krátera, tak poskakuje ako kozľa. Teraz prechádza ostré zákruty sem a tam. Fuj. To bolo zastavenie. Kolesá sa proste zablokovali. Hurá!“'' Po skúšobnej jazde s roverom prvý výstup skončil po vyše 7 hodinách, pričom astronauti nazbierali takmer 30 kg vzoriek a s vozidlom prešli vzdialenosť vyše 4 km.
thumb|left|[[Charles Moss Duke|Charles Duke pri mesačnom vozidle LRV (Lunar Roving Vehicle) počas druhého výstupu, 22. apríl 1972]]
S druhým výstupom začali 22. apríla o 16:33:35 UTC a s vozidlom tentokrát vyšli smerom na juh, pričom na rovine rover šiel rýchlosťou 7 až 8 km/h. Na úpätí Stony Hill sa však jeho rýchlosť podstatne znížila. Young vybral širokú priehlbeň a vozidlo hnal nahor do desaťstupňového svahu. Po necelých piatich kilometroch výprava zastavila pri kráteri Crown vo výške asi 250 m nad miestom pristátia. V mäkkej pôde tu boli všade naokolo rozosiate kopy hranatých balvanov. Young s Dukom sa tu hodinu zaoberali zbieraním vzoriek a fotografovaním. Vďaka dobrému stavu zásob kyslíka a vody v batohoch PLSS (Primary Life Support System – primárny systém na udržanie životných podmienok) sa druhý výstup mohol predĺžiť o 20 minút oproti pôvodnému plánu. Skončil nakoniec po takmer 7,5 hodine, pričom astronauti priniesli do lunárneho modulu 29 kg vzoriek a s mesačným vozidlom prešli vzdialenosť 11,3 km.
thumb|[[Lunárny modul Orion na povrchu Mesiaca, 23. apríl 1972]]
Tretí výstup začal 23. apríla o 15:25:28 UTC, pričom Young s Dukom tentokrát zamierili na sever ku kráteru North Ray. Preskúmali aj veľký balvan, ktorý na dĺžku meral približne 24 metrov. Pri spiatočnej ceste bol za cenu odtrhnutého blatníka prekonaný doterajší rýchlostný rekord mesačného vozidla. Z kopca s ním Young nabral rýchlosť 17 km/h, čiže o 5 km/h vyššiu, než bola maximálna konštrukčná rýchlosť. Po 11,4 km jazdy sa astronauti vrátili späť k lunárnemu modulu, kde ešte upratovali niektoré experimenty. Young zaviezol mesačné vozidlo do vzdialenosti asi 100 metrov od lunárneho modulu, aby bolo možné snímať ich štart z Mesiaca. Na záver Young ešte predviedol pokus o vysoký skok, ale v prostredí so zníženou gravitáciou prehnal švih a skončil kotrmelcom na chrbte. Duke tesne pred návratom do lunárneho modulu zanechal na povrchu fotografiu svojej rodiny a následne pozoroval, ako vplyvom slnečného žiarenia fotka sčernela. Tretí výstup sa musel z pôvodne plánovaných 7 hodín skrátiť na 5 hodín a 40 minút v dôsledku predchádzajúcich problémov so záložným systémom riadenia závesu motora SPS na servisnom module materskej lode. Počas riešenia spomínaných problémov došlo k 6-hodinovému oneskoreniu misie oproti plánu, a tým aj k spotrebovaniu časti energie v palubných batériách. Riadiace stredisko nechcelo riskovať prípadný nedostatok energie v čase, keď bude potrebné naviesť návratový stupeň lunárneho modulu späť k materskej lodi. Počas tretieho výstupu astronauti nazbierali ďalších 35,4 kg vzoriek. Celkovo v priebehu troch výstupov získali 95,71 kg mesačných hornín a prachu.
Ken Mattingly medzitým vo veliteľskom module Casper snímkoval na obežnej dráhe vybrané oblasti mesačného povrchu pomocou vedeckých prístrojov SIM (Scientific Instrument Module), ktoré boli umiestnené v servisnej časti kozmickej lode. Štart návratového stupňa lunárneho modulu Orion z Mesiaca, ktorý sa uskutočnil 24. apríla o 01:25:47 UTC, a následné spojenie s veliteľským modulom Casper, o 03:35:18 UTC, bolo tiež bez problémov. Astronauti vyložili náklad vzoriek a experimentov z lunárneho modulu a uložili sa k spánku. Ešte v ten istý deň o 20:54:12 UTC došlo k odhodeniu teraz už nepotrebného návratového stupňa Orionu. Kvôli chybe v nastavení sa návratový stupeň nepodarilo naviesť na povrch Mesiaca, ale zostal na obežnej dráhe ešte približne rok. V dôsledku predchádzajúceho neplánovaného zdržania misie sa rozhodlo, že kozmická loď strávi na obežnej dráhe Mesiaca o jeden deň menej. Mattingly vypustil malú družicu, ktorá ale nedosiahla plánovanú výšku obežnej dráhy, a preto zanikla predčasne po 30 dňoch (pôvodný plán bol rok). Potom nasledovalo navedenie na dráhu späť k Zemi, známe pod skratkou TEI (Trans Earth Injection). Manéver sa uskutočnil 25. apríla o 02:15:33,07 UTC. Počas spiatočnej cesty Mattingly vystúpil ako druhý človek do otvoreného vesmíru v cislunárnom priestore (priestor medzi Zemou a dráhou Mesiaca), aby zo servisného modulu priniesol kazety s filmom a biologický materiál. Apollo 16 pristálo 27. apríla 1972 o 19:45:05 UTC pomocou padákov na hladinu Tichého oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo 290 km juhovýchodne od ostrova Kiritimati, 5,5 km od stredu pristávacej oblasti a 3,7 km od čakajúcej lietadlovej lode USS Ticonderoga.
Saint-Étienne-Cantalès
Saint-Étienne-Cantalès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neit
thumb|Neit Neit (🇪🇬) alebo Nit alebo Net, alebo Neith (🇬🇷) bola staroegyptská bohyňa mesta Sais v západnej časti nílskej delty. Pôvodne bola snáď bohyňou lovu a boju a mala ten istý znak ako samo mesto – dva prekrížené šípy nad štítom. V tejto funkcii sa o nej verilo, že pripravuje zbrane bojovníkov a chráni ich telá po smrti. Je možné, že má súvis s berberskou a púnskou bohyňou Tanit (Ta-Nit).
Neitino meno môže mať i význam „Voda“, čo viedlo k ďalším úvahám o jej funkciach. Bohyňa začala byť stotožňovaná s prvotnými vodami Ogdoady a matkou boha Ré. Ako bohyňa vôd sa stala aj matkou Sobeka a bola inokedy považovaná za Chnumovu manželku. V jej stvoriteľskom aspekte Neit podľa povestí utkala svet na svojom stave. Podľa Plutarcha sa nachádzal v jej chráme nápis: ''„Ja som všetko, čo bolo, je i bude. Žiaden smrteľník dosiaľ nedokázal zdvihnúť závoj, ktorý ma zahaľuje.“''
Neit bola jedným z troch ochranných božstiev Latopolu (Esny).
V neskorších dobách spojenie Neit s vojnou a smrťou viedlo k jej stotožneniu s bohyňami Nebtet a Anukis, teda s manželkou boha Sutecha. V boji medzi Horom a Sutechom údajne zasiahla a navrhla, aby sa vlády ujal Hor.
Neit bola zobrazovaná s tkáčskym člnkom na hlave, držiaca luk a šípy, ako žena s hlavou levice, ako had alebo krava. Niekedy sa objavovala ako žena dojčiaca malého krokodíla a bola označovaná ako „Dojka krokodílov“. Ako matka boha Ré bola titulovaná „Veľká krava, ktorá porodila Réa“. Pretože prvotné body boli podľa Egypťanov bezpohlavné, uvažovalo sa o Neit niekedy aj ako o obojpohlavnej bytosti.
Na Neitinu počesť sa podľa Herodota konala každoročne veľká slávnosť nazvaná Sviatok lámp. Jej ctitelia zapalovali počas celej sviatočnej noci veľké množstvo svetiel. Jestvujú dôkazy o tom, že s Neit bol spojený kult pripomínajúci mystéria boha Usirea (🇬🇷), v ktorom žena umierala a vstala z mŕtvych. Platón v dialógu Timaeus tvrdí, že Neit bola bohyňa Aténa pod iným menom, aj keď historicky nemajú tieto dve božstvá žiadnu spojitosť.
Gibson Explorer
náhľad|Gibson Explorer
Gibson Explorer je elektrická gitara vyrábaná firmou Gibson Guitar Corporation. Pôvodne bola nazývaná Futura, v roku 1958 bola premenovaná a prerobená. Je charakteristická futuristickým vzhľadom (vďaka svojmu inovatívnemu vzhľadu a podobnosťou s gitarou Flying V.
Prvé vyrobené modely neboli úspešné, a preto boli v roku 1958 vyradené z výrobnej linky. V roku 1976 firma Gibson začala kampaň s cieľom obnoviť výrobu Explorera vzhľadom na obchodný úspech gitár iných výrobcov podobnej konštrukcie. Model Explorer bol obzvlášť kladne prijatý hlavne hard rockovými a metalovými hudobníkmi počas 70-tych a 80-tych rokov.
Efektívna šírka
Efektívna šírka je vzdialenosť medzi bodmi profilu spektrálnej čiary, v ktorom pozorovateľ už nerozlíši kontrast medzi emisiou (napr. slnečné erupcie) a pozadím (napr. fotosféry).
East Zway
East Zway je anglický názov väčšej oblasti troskových kužeľov a lávových kužeľov, nachádzajúcej sa na južnom a východnom brehu jazera Ziwaj Hajk (angl. Zway) v Etiópii, pričom niektoré sopečné formy vytvárajú ostrovčeky na východnom brehu. Celový počet erupčných centier poľa East Zway je asi 80 a ich vek je odhadovaný na holocén.
Norman Foster
thumb|right|Rekonštruovaná [[Budova Ríšskeho snemu (Berlín)|Budova Ríšskeho snemu v Berlíne. Budova bola rekonštruovaná na základe Fosterovho redizajnu.]]
thumb|Expo MRT Stanica, súčasť [[Singapurské metro|Singapurského metra.]] thumb|Pohľad na [[30 St Mary Axe z ulice. Ľudovo nazývaná ako „Uhorka“.]]
Sir Norman Foster (* 1. jún 1935 Stockport, Veľký Manchester, Anglicko) je anglický architekt. Od roku 1999 je nositeľom Pritzkerovej ceny. Je jedným z najproduktívnejších a najtalentovanejších architektov 20. storočia. Vo svojich budovách kombinuje vedomosti a techniku.
Štúdium
Norman Foster sa narodil v anglickom meste Reddish v oblasti Stockport. Bol skutočne talentovaný a dosahoval dobré výsledky v škole, začal sa zaujímať o architektúru a predovšetkým o práce Franka Lloyda Wright a Le Corbusiera. Študoval na univerzite v Manchestre urbanizmus (architektúra) a architektúru. Po skúškach v roku 1961 získal štipendium na americkú renomovanú Yalesku univerzitu v New Havenu v Connecticute.
Po získaní grantu rok cestoval po Amerike a po návrate do Veľkej Británie v roku 1962 si vybavil architektonickú prax. Založil ateliér Team A4 spolu so svojou manželkou Wendy a manželským párom Su a Richardom Rogersovými.
Práca
Po rozdelení tímu v roku 1967 Foster so ženou založil ateliér pod novým názvom Foster Associates, neskôr Foster a Partners. V roku 1968 sa začalo dlhé obdobie spolupracovania s americkým architektom Richardom Buckminstrom, ktoré trvalo do smrti Buckminstra. V spolupráci vytvorili mnoho projektov ktoré sa stali význame v rozvoji životného prostredia.
Ocenenia
Za zásluhy pre krajinu v roku 1990 bol pasovaný za Sira a žije život šľachtica ako Sir Norman Foster. Je druhý britský architekt ktorý 2-krát vyhral Stirlingovu cenu. Prvú za americky hangár v Kráľovskom vojnovom múzeu v roku 1998 a druhú za stavbu 30 St Mary Axe v roku 2004. Pritzkerova cena mu bola udelená v roku 1999. V roku 1990 získal jeho ateliér Foster & Partners Cenu Miesa van der Rohea za terminál letiska Stansted, (Londýn).
V Nemecku sir Norman Foster obdržal medailu Pour le Mérite.
Porsche Tennis Grand Prix
Porsche Tennis Grand Prix je oficiálny názov turnaja hraného od roku 2009 vždy na jar v nemeckom Stuttgarte. Do roku 2008 sa turnaj hrával v októbri.
Je to profesionálny ženský turnaj kategórie Premier Tournaments na okruhu WTA Tour založený v roku 1978.
NGC 390
NGC 390 je hviezda v súhvezdí Ryby, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 19. novembra 1884.
Hőgyész
Hőgyész je veľká obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v okrese Tamási.
NGC 391
NGC 391 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm George Phillips Bond 8. januára 1853.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Tibeťania
Tibeťania (tibet. Bodpa) sú národnosti a kmene žijúce na území Tibetu a západnej Číny, ale aj na území Kašmíru, Nepálu, Sikkimu a Bhutánu. Tibeťania tvoria zvláštnu etnickú skupinu mongoloidov, ktorých pôvod je prinajmenšom taký starý ako pôvod Číňanov, pretože o tibetských národoch sa zmieňujú už najstaršie čínske záznamy. Tibeťanov je v súčasnej dobe približne 5,5 milióna, z toho približne 3 mil. na území Tibetu. Dnešná štruktúra obyvateľstva sa sformovala už v 1. tisícročie pred Kr., iba Tibeťania v južných čínskych provinciách, ktorí žijú usadlým poľnohospodárskym spôsobom života, sa formovali neskôr. Väčšina Tibeťanov zostala pastiermi ovcí, jakov a koní.
Jazykom Tibeťanov je tibetčina.
Tibeťania boli ovplyvnení Číňanmi a Indmi (budhizmus). Politickým a kultúrnym centrom sa stali kláštory (lamaizmus).
V 6. storočie vytvorili prvé veľké ríše s centrom južne od Lhasy. Kráľ Srong-tzan-sgam-po [sontsen gampo] (620-648) podľa legendy zaviedol v Tibete budhizmus, ku ktorého všeobecnému rozšíreniu došlo až potom, keď Tibet nadobudol nadregionálny význam v 8. storočie: vtedy si Tibeťania načas podrobili aj časť Číny a východný Turkestan.
V 9. stor. sa celá ríša rozpadla na rad malých štátov.
V 15. stor. sa sformovalo reformné hnutie Tibeťanov, pri ktorom vzrástol význam kláštorov a siekt (príslušníci starých siekt nosili červené čapice, noví lamaisti žlté).
Koprivnicko-križevatská župa
Koprivnicko-križevatská župa je jedna z chorvátskych žúp. Leží na severe územia a jej hlavným mestom je Koprivnica.
Tibeťania
V roku 1720 zriadili Číňania nad Tibetom protektorát, v r. 1965 bola zriadená Tibetská AO v rámci ČĽR.
Horní solopyský rybník
Horní solopyský rybník je chránená prírodná pamiatka za obcou Sedlčany v okrese Příbram.
Koprivnicko-križevatská župa
Charakter župy
Na severe župa hraničí s Maďarskom; prirodzenou hranicou je tu rieka Dráva, na západe s Medzimurskou a s Varaždínskou župou, na juhu so Záhrebskou župou, na východě potom s Bjelovarsko-bilogorskou a Viroviticko-podrávskou župou. Jej územie je rovinaté, v polovici ho delí pohorie Bilo Gora. Juh župy patrí do povodia rieky Sávy (preteká tadiaľ rieka Česma), sever potom do povodia Drávy. Župa má kvalitnú cestnú a železničnú sieť. Veľmi významná je tu ťažba ropy a zemného plynu.
Horní solopyský rybník
Je to jedno z najvýznamnejších ornitologických území v okrese. Z obojživelníkov, predmetom ochrany je napr. populácia kunky červenobruchej (Bombina bombina), ktorá je v Česku zvlášť chráneným, silno ohrozeným druhom.
Ekonómia
Ekonómia alebo národohospodárska náuka alebo národné hospodárstvo je ekonomická veda, ktorá skúma na základe čoho a akým spôsobom spoločnosť rieši problém vzácnosti zdrojov. Skúma aj ekonomické vzťahy vznikajúce medzi subjektami, vyslovuje prognózy a formuluje ekonomické zákony, a to prevažne na základe metriky.
V tradičnom stredoeurópskom delení sa rozlišuje ekonómia (národohospodárska náuka) a podniková ekonomika (podnikovohospodárska náuka). Niekedy (najmä v anglosaských krajinách a za socializmu aj na Slovensku) sa pod termín ekonómia však zaraďuje aj podniková ekonomika a termín ekonómia potom viac-menej splýva s termínom ekonomické vedy.
Názov
Výraz ekonómia sa vo vyššie uvedenom zmysle používa prakticky až od začiatku 20. storočia, podrobnosti pozri v článku politická ekonómia.
Slovo ekonómia pochádza z gréckeho lat. oeconomia ("patričné zadelenie/hospodárnosť, úspornosť"), ktoré pochádza z gréckeho slova oikonomia ("vedenie domácnosti, správa"), ktoré vzniklo zo slov oikos ("dom, hospodárstvo") a nomos  ("pravidlo, zákon").
Delenie
Ekonómia sa najčastejšie delí na nasledujúce disciplíny:
Ekonómia (najmä národohospodárska teória) sa alternatívne delí na:
Charakteristika
Ekonómia je veda o tom, ako spoločnosť využíva vzácne prírodné a umelé zdroje na výrobu užitočných produktov a ako ich rozdeľuje medzi rozličné skupiny ľudí či jednotlivcov. Jednoduchšie povedané je vedou o voľbe, ako ľudia vyrábajú, ako sa výrobky rozdeľujú, ako sa tovar dostáva k spotrebiteľovi a ako sa produkty spotrebúvajú.
Základné funkcie ekonómie ako vedy:
Tri základné otázky ekonómie
Z koncepcií vzácnosti a alternatívnych nákladov (oportunity costs) vyplýva nutnosť robiť rozhodnutia. Každá spoločnosť musí riešiť tri základné ekonomické problémy (známe aj ako triáda otázok alebo problémy ekonomík):
Pritom základnými kategóriami, z ktorých sa vychádza sú:
Spôsob, akým spoločnosť vyrieši tieto otázky určuje, aký má ekonomický systém (trhová ekonomika, zmiešaná ekonomika atď.)
Dejiny ekonomického myslenia
Hlavné školy ekonomického myslenia, ktoré vznikli v západnej kultúrnej sfére, boli chronologicky:
Všetky články a skupiny článkov k ekonómii vo Wikipédii
Pozri:Kategória:Ekonómia
Robinson Jeffers
Robinson Jeffers, celým menom John Robinson Jeffers (* 10. január 1887, Pittsburgh, Pensylvánia, USA – † 20. január 1962, Carmel, Kalifornia) bol americký básnik.
Nagydorog
Nagydorog je veľká obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v okrese Paks.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Jeltyriova
Jeltyriova alebo Žigalova  je rieka v Tomskej oblasti v Rusku.
Opis
Je 332 km dlhá. Povodie má rozlohu 5 240 km². Preteká cez močiare Západosibírskej roviny. Ústi sprava do Keti (povodie Obu). Zdroj vody je zmiešaný s prevahou snehového. Najvyšších vodných stavov dosahuje od mája do júla.
Písečná-mokřad
Písečná-mokřad je prírodná pamiatka ev.č.5654 pri obci Písečná v okrese Jeseník. Lokalitu spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Efemérna oblasť
Efemérna oblasť je malá oblasť na povrchu Slnka, v ktorej sa prejavuje silnejšie magnetické pole krátkej životnosti.
Slovenské národné hokejové mužstvo na ZOH 2006
thumb|right|Dresy slovenského národného hokejového mužstva na ZOH 2006
Toto je súpiska slovenskej hokejovej reprezentáce, ktorá skončila na celkovom 5. mieste na Zimných olympijských hrách v roku 2006. Trénermi tohto výberu boli František Hossa, Ján Jaško a Jerguš Bača.
Saint-Étienne-de-Carlat
Saint-Étienne-de-Carlat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvinta
Kvinta je hudobný interval; vzdialenosť dvoch tónov, medzi ktorými sa nachádza sedem poltónov, inými slovami, vzdialenosť dvoch tónov, ktorých výšky sú v pomere 3:2.
NGC 392
NGC 392 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Butadžiri-Silti
Butadžiri-Silti je 80 km dlhé vulkanické pole, nachádzajúce sa na západnom okraji etiópskeho riftu, blízko mesta Däbrä Zäjit v Etiópii. Pole je tvorené viacerými dómami, troskovými kužeľmi, maarmi a lávovými prúdmi. V starších horninách prevládajú ryolity, v mladších bazalty.
Kartografia
Kartografia (z gréckeho chartis – mapa, graphein – kresliť) je vedný odbor, ktorý sa zaoberá znázorňovaním zemského povrchu, nebeských telies a objektov, javov na nich a ich vzájomných vzťahov. Mapy sa pôvodne tvorili pomocou pera a papiera, vynálezom a rozšírením počítačov došlo k revolúcii aj v kartografii. Väčšina dnešných komerčných máp sa tvorí pomocou špecializovaného softvéru.