cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koncentračný tábor Auschwitz I
História
Nacisti použili pôvodné poľské delostrelecké kasárne, pozostávajúce z 16 jednopodlažných budov. Pôvodne mal slúžiť ako tábor pre poľských vojnových zajatcov. Lokalitu vybral SS-Oberfuhrer Arpád Wigand, ktorý potreboval umiestniť veľké množstvo poľských zajatcov zo Sliezska. Richard Glucks náčelník inšpektorátu koncentračných táborov vyslal veliteľa tábora Sachsenhausen Waltera Eisfelda aby si prezrel lokalitu pre budúci tábor. Po inšpekcii 21. februára 1940 Richard Glücks, hlavný inšpektor koncentračných táborov, nahlásil veliteľovi SS Himmlerovi, že začne v okolí Osvienčimu s výstavbou tábora. Prvým veliteľom tábora sa mal stať Rudolf Höss, SS-Obersturmführer Josef Kramer sa stal jeho zástupcom. náhľad|vpravo|Tehlový barak, jeden z blokov tábora. Z oblasti bolo následne vysťahovaných asi 1200 poľských roľníkov a obyvateľov budov v oblasti asi 40 km2 okolo zamýšľaného tábora. Pre výstavbu tábora bolo určených prvých asi 300 Židov z mesta Osvienčim. Ďalšími, kto sa mal podieľať na stavbe bolo 30 nemeckých kriminálnych väzňov z tábora Sachsenhausen. Tí dorazili do Osvienčimu v máji 1940. Následne boli poverení správnymi funkciami pri výstavbe tábora. Prvý transport s väzňami do tábora dorazil 14. júna 1940, tvorilo ho 728 poľských zajatcov z Tarnówa, z ktorých 20 boli Židia. Kým boli pre nich upravené priestory, boli umiestnení do pôvodných budov Poľského tabakového monopolu. Pôvodné budovy kasární boli jedno a dvojposchodové stavby z červených tehiel, ktoré nemohli poskytnúť ubytovacie priestory pre dostatok väzňov. Jednoposchodové stavby boli preto prebudované, bolo k nim pristavené ďalšie poschodie. Boli tiež postavené nové budovy, použité boli aj budovy zabrané vysťahovaným Poliakom. Každý z barakov, v ktorom boli umiestnení väzni sa označoval blok a mal pridelené číslo. V bloku 11 sa nachádzalo táborové väzenie. Nachádzali sa v ňom zvláštne cely na státie s podlahou asi 1,5 m2, do ktorých sa vchádzalo malým otvorom pri podlahe. Boli do nich umiestňovaní viacerí, väčšinou 4 väzni, ktorí museli postojačky prečkať celú noc (počas dňa však museli spolu s ostatnými pracovať). V suteréne bloku sa nachádzali aj cely, v ktorých nechávali väzňov bez prísunu stravy a vody zomierať hladom, často vo veľkom množstve.
Po základných úpravách tábor rýchlo rástol, v marci 1941, tu bolo uväznených 10 900 ľudí, prevažne Poliakov. V prvej polovici roku 1941 sa začala pri Osvienčime stavať chemická továreň koncernu I.G. Farben. Pre Hansa Kammlera to bol signál na rozšírenie tábora. Výstavba hál a infraštruktúry pre I.G. Farben sa skončila v októbri 1942. Pre obsluhu továrne bol vybudovaný nový tábor Monowitz. 17. júna 1941 krátko pred začiatkom vpádu do Sovietskeho zväzu dostal vtedajší veliteľ tábora Hans Kammler rozkaz pripraviť tábor na príchod ďalších niekoľko tisíc väzňov. Obrovské množstvo sovietskych zajatcov si nakoniec vyžiadalo vybudovanie nového tábora Auschwitz II, na mieste bývalej obce Brzezinka. Plánovaná kapacita pre celý komplex táborov Auschwitz I, II a III bolo 125 000 ľudí. náhľad|vpravo|Vpravo Blok 11 s väznicou, naproti stena, pri ktorej strieľali väzňov. Spočiatku bolo jediným spôsobom popráv v tábore zastrelenie. Ani po tom, čo sa vedenie tábora dozvedelo o tom, že budú musieť zlikvidovať veľké množstvo ľudí, neboli pripravené žiadne metódy ako vykonávať plánované vykynožovanie. 3. septembra 1941 zástupca veliteľa tábora SS-Hauptsturmführer Fritzsch v Hössovej neprítomnosti použil 600 sovietskych vojnových zajatcov a 250 poľských väzňov, ktorých zamkli v suteréne bloku 11, pri prvom pokuse s použitím jedovatej látky Zyklon B proti ľuďom. Zyklon B bol vysoko jedovatý pesticíd na báze kyanovodíku. V nasledujúcich dňoch sa podobné vraždy opakovali. Použitie látky Zyklon B a vytvorenie prvej plynovej komory v protileteckom kryte spolu s krematóriom, umožnilo začiatok masových vrážd na priemyselnom základe. Krematórium v tábore Auschwitz I disponovalo iba 2 pecami. V plynových komorách v tábore Auschwitz I bolo zavraždených asi 60 000 ľudí.
Koncom roka 1941 začali do tábora Auschwitz I prúdiť sovietski vojnoví zajatci, hlavne zo zajateckého tábora Lamsdorf. Tritisíc z nich čoskoro po príchode zastrelili. Prišli zrejme vo veľmi zúboženom stave, pretože z pôvodných 12000 ich vo februári 1942 žilo už iba približne 1000. Nacisti totiž väzňov neschopných práce vraždili.
V novembri 1943 bol Höss prevelený a novým veliteľom komplexu sa stal Arthur Liebehenschel. Ten rozdelil komplex na 3 samostatné tábory, každý s vlastným veliteľom. Auschwitz I sa stal hlavným táborom (tzv. Stammlager), jeho velenie si ponechal Liebehenschel. Posádka SS v tábore sa skladala z 4 rôt strážcov a štábnej roty.
V priebehu roka 1943 sa podarilo z tábora prepašovať rozsiahlu správu so štatistikami o dianí v tábore. Dostala sa do rúk Poľskej exilovej vláde, do Washingtonu a inde. Nikto však proti dianiu v tábore nezakročil. 10. apríla 1944 sa podarilo z tábora utiecť dvom židovským väzňom A. Wetzlerovi a R. Vrbovi (pôvodným menom Walter Rosenberg) pochádzajúcim zo Slovenska. Po príchode do Žiliny nadiktovali židovským predstaviteľom 32-stránkovú správu o hrôzach v Osvienčime, ktorá sa stala známou ako Wetzlerova a Vrbova správa (- je publikovaná v knihe A. Wetzlera Čo Dante nevidel, MilaniuM 2009). Napriek tomu, že ju židovskí predstavitelia poslali do Maďarska, Švajčiarska, Vatikánu a inde, oslovené inštitúcie nijako nekonali. Rovnako ani po tom čo 4. apríla 1944 kvôli pripravovaným náletom na blízku továreň I.G. Farben spojenecké prieskumné lietadlo zachytilo na niekoľkých snímkach koncentračné tábory. Tábory ani plynové komory sa ani raz nestali cieľom spojeneckých náletov.
Červená armáda dorazila do koncentračného tábora Auschwitz 27. januára 1945. Nachádzalo sa tam asi 7 až 8 000 chorých väzňov neschopných transportu a mnoho tých, ktorí sa pred evakuáciou schovali (napr. niektoré deti). V komplexe ležalo asi 1 000 nepochovaných tiel.
Podmienky v tábore
náhľad|vpravo|Nápis nad jednou z vnútorných brán: Arbeit macht frei, v preklade Prácou k slobode. Medzi väzňami nacisti vytvorili zvláštnu hierarchiu. Zvlášť privilegovaní väzni - dozorcovia (kápovia) boli veľmi často vyberaní spomedzi nemeckých kriminálnych väzňov. Často s väzňami zaobchádzali veľmi brutálne. K takémuto konaniu ich viedol celý väzenský systém, pokiaľ by totiž prejavovali k ostatným zhovievavosť, boli by svojej funkcie zbavení. Neskôr boli za dozorcov vyberaní aj politickí väzni. Podmienky ostatných väzňov sa tak mierne zlepšili. Rôzne kategórie väzňov boli rozlišované pomocou zvláštnych farebných značiek, pracujúci väzni nosili bielo modré pásikované väzenské rovnošaty. Od začiatku roku 1943 do konca roku 1944 boli väzňom vytetované na ramená čísla, to sa týkalo všetkých okrem nemeckých väzňov. Najhoršie sa spravidla zaobchádzalo so sovietskymi vojnovými zajatcami a Židmi. Väzni museli pracovať 6 dní do týždňa, v nedeľu sa nepracovalo, tento deň bol určený na očistu a upratovanie. Drsné pracovné podmienky spolu s nedostatočnou stravou a zlými hygienickými podmienkami medzi väzňami viedli k ich vysokej úmrtnosti.
Beh ťažkoodencov
náhľad|Beh ťažkoodencov znázornený na čiernofigúrovej [[Amfora|amfore zo 4. stor. pred Kr.]] Beh ťažkoodencov alebo hoplitodromos alebo hoplítodromos (od hoplitodromos, hoplitodromia) bola súťažná bežecká disciplína v starovekom Grécku. Beh ťažkoodencov bol behom v plnej zbroji, zameraný pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. V Olympii ho zaviedli na 65. hrách v roku 520 pred Kr. Jeho účastníci pôvodne pretekali so štítom, prilbou a chráničmi na píšťalách. Po reforme tohto behu im ostal len bronzový štít, ktorý mali spočiatku vlastný a neskôr pridelený z úschovne v Diovom chráme. Jeho názov bol odvodený od ťažkého okrúhleho štítu nazývaného hoplon. Bežal sa na vzdialenosť štyroch stádií, ktorý sa volal hoppios (769 metrov), alebo na jeho polovicu. Miesto pretekára na štarte sa určilo žrebom. Pravidlá preteku boli jednoduché, bežci sa z postavenia stojného zo štartovej čiary na dané znamenie (v Olympii pravdepodobne na zatrúbenie) rozbehli a po predpísanej trase dobehli do cieľa. Podľa najvýznamnejších historikov, olympijské hry klasického obdobia trvali päť dní. Po príslušných obradoch sa začalo súťažiť až na druhý deň a súťaže vyvrcholili na štvrtý deň poslednou disciplínou, behom ťažkoodencov. Na piaty deň sa hry po rozdelení cien a obradoch skončili.
Antický autor Pausanias uvádza, že podľa jeho názoru bol beh ťažkoodencov aj súčasťou výcviku vojakov (hoplitov) pre vojnu. Ťažko ozbrojení hopliti bojovali v tesnej formácií, tzv. falange. Keď sa dve nepriateľské falangy k sebe blížili, vojaci sa tesne pred bojom v udržanej formácii k nepriateľovi rozbehli a zrazili sa s ním štítmi a kopijami.
Jeufosse
Jeufosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andeville
Andeville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulica Ľuda Ondrejova
Ulica Ľuda Ondrejova je ulica:
Ulica M. Hattalu
Ulica M. Hattalu je ulica:
Westmorland (grófstvo)
Westmorland je tradičné grófstvo Anglicka.
Yorkshire
Yorkshire môže byť:
Ulica M. M. Hodžu
Ulica M. M. Hodžu je ulica:
Società Entomologica Italiana
Società Entomologica Italiana (doslova Talianska entomologická spoločnosť) je entomologická spoločnosť založená vo Florencii dňa 31. októbra v roku 1869. Patrí k najstarším a najprestížnejším entomologickým spoločnostiam sveta. Založená bola ako ôsma v poradí na svete v Reale Museo di Storia Naturale vo Florencii (teraz Museo di Storia Naturale dell'Università).
Prvým prezidentom spoločnosti bol Adolfo Targioni Tozzetti (1823 – 1902). Ďalšími významnými členmi tejto spoločnosti v nasledujúcom období boli napr.: Giovanni Battista Grassi (1854 – 1925), Antonio Berlese (1863 – 1927), Filippo Silvestri (1873 – 1949) a Guido Grandi (1886 – 1970).
Hlavnou činnosťou je vydávanie dvoch periodík: "Bollettino della Società Italiana Entomologica", ktorá sa od roku 1869 vydáva trikrát ročne. Obsahuje pôvodné vedecké články, krátke monografie, knižné recenzie a novinky spoločnosti. Ďalším periodikom je "Memorie della Societa Italiana Entomologica", ktorá je vydávaná jedenkrát ročne cca od roku 1922. Obsahuje väčšie monografie a systematické hodnotenia. Tieto dva časopisy sú zasielané všetkým členom spoločnosti (ktorých je takmer 700) a vymieňajú ich za iné podobné časopisy (takmer 400) s inými významnými múzeami a vedeckými inštitúciami v Taliansku, ale aj v zahraničí.
Agaué (dcéra Danaa)
Agaué alebo Agaua (Agaué) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Európy. Agaué bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Žrebovaním potom vybrali Agaue za manžela Lyka, syna Aigypta a jeho manželky Argyfie. Keď sa následne chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Agaué a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Jouars-Pontchartrain
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Angicourt
Angicourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam častí seriálu South Park
250px|náhľad|vpravo|Trey Parker (naľavo) a Matt Stone (napravo) v roku 2006. Nasledujúci článok zobrazuje zoznam častí amerického animovaného seriálu Mestečko South Park. Seriál sa vysiela od 13. augusta 1997. V Spojených štátoch ho vysiela káblová televízia Comedy Central. Seriál zobrazuje štyroch tretiakov resp. štvrtákov, Stana, Kyla, Cartmana a Kennyho, a ich neobyčajné zážitky vo vymyslenom mestečku South Park v Colorade. Seriál vytvorili Trey Parker a Matt Stone, ktorí veľa postáv v seriáli aj dabujú, pričom Parker prevažnú väčšinu častí aj sám píše a režíruje.
V roku 2021 podpísali Parker a Stone predĺženie zmluvy až do roku 2027, t.j. 30. série. Súčasťou zmluvy je aj 14 filmov, resp. špeciálnych častí pre streamovaciu službu Paramount+.
South Park: Peklo na Zemi
South Park: Peklo na Zemi je celovečerný film založený sa seriáli. Rozpočet filmu bol 21 mil. dolárov a zarobil celosvetovo 83 mil. dolárov.
Ulica M. Rázusa
Ulica M. Rázusa je ulica:
Lollapalooza
Lollapalooza je každoročný hudobný festival hosťujúci heavymetalové, alternatívne rockové, hiphopové a punkrockové skupiny, tanečné a komediálne predstavenia a remeselné stánky. Poskytuje zároveň platformu neziskovým a politickým zoskupeniam. Na festivale vystupuje množstvo rôznych hudobných skupín a v minulosti pomohol objaviť a popularizovať alternatívne rockové skupiny ako sú napríklad Pearl Jam, Rage Against the Machine, Nine Inch Nails, Jane's Addiction, Soundgarden, The Smashing Pumpkins, Alice in Chains, Tool, Red Hot Chili Peppers, Hole, 30 Seconds to Mars, The Strokes, Green Day a Depeche Mode.
Festival založil v roku 1991 spevák skupiny Jane's Addiction Perry Farrell v rámci rozlúčkového turné so svojou kapelou. Lollapalooza sa od tej doby konala každoročne až do roku 1997 a následne bola obnovená v roku 2003. Od svojho vzniku až do roku 1997 a potom po svojom obnovení v roku 2003 mal festival putovný charakter a cestoval po Spojených štátoch a Kanade. V roku 2004 sa organizátori festivalu rozhodli rozšíriť dĺžku festivalu na dva dni pre každé mesto, ale nízke tržby z predaja vstupeniek ich donútili festival prerušiť. V roku 2005 sa Farell a William Morris Agency spojili so spoločnosťou Capital Sports Entertainment (teraz C3 Presents) z Austinu v Texase a reorganizovali festival do jeho súčasnej podoby, teda vo víkendový festival v Grantovom parku v Chicagu v štáte Illinois.
Tour Granite
Tour Granite (známy aj ako Tour Société Générale III) je mrakodrap nachádzajúci sa na predmestí Paríža Nanterre v štvrti La Défense. S výškou je 7. najvyššou budovou Île-de-France a najvyššou budovou Nanterre.
Budova bola postavená v rokoch 2005 – 2008 pre spoločnosť Société Générale a architektom budovy bol Christian de Portzamparc. Dvojičky Tours Société Générale, ktoré sú sídlom spoločnosti, sa nachádzajú v bezprostrednej blízkosti Tour Granite a sú s ňou spojené mostíkom. V budove je 36 nadzemných a 7 podzemných poschodí. Celková podlahová plocha budovy je.
Saul Bellow
Saul Bellow (vlastným menom Solomon Bellows) (* 10. jún 1915, Lachine, Quebec, Kanada – † 5. apríl 2005, Brookline, Massachusetts, USA) bol americký spisovateľ židovského pôvodu; nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1976.
Životopis
Narodil sa v Kanade v rodine s rusko-židovským pôvodom, no vyrastal v Chicagu. Keď mal deväť rokov, naučil sa hebrejsky, a odvtedy sa datuje i jeho celoživotná láska k biblii. Miloval knihy a veľa času venoval čítaniu, a po prečítaní knihy Uncle Tom's Cabin (Chalúpka strýčka Toma)  sa rozhodol, že bude spisovateľom. Vyštudoval však antropológiu a sociológiu. Po ukončení štúdia učil na viacerých univerzitách (University of Minnesota, New York University, Princeton University, the University of Chicago, Bard College a Boston University). Počas svojho dlhého života sa stihol päťkrát oženiť. V roku 1993 sa presťahoval z Chicaga do Brooklinu v Massachusetts, kde aj 5. apríla 2005 zomrel vo veku 89 rokov. Pochovaný je na židovskom cintoríne Shir he harim v Brattleboro, Vermont.
Tvorba
Jeho prvé literárne práce mu zaistili, že ho považovali za jedného z najznámejších prozaikov 20. storočia, a až kým nezomrel, bol považovaný za najväčšieho žijúceho anglicky píšuceho autora. Stal sa prvým spisovateľom, ktorý vyhral National Book Award trikrát. Jeho priateľ Philip Roth o ňom povedal, že „chrbtovú kosť americkej literatúry tvoria dvaja spisovatelia – William Faulkner a Saul Bellow. Spoločne sú Melville, Hawthorne a Twain 20. storočia.“
Do literatúry vstúpil dielom Dangling Man (Rozkolísaný človek) , ktoré bolo psychologickou štúdiou vo forme denníka. Nasledovali ďalšie romány, v ktorých rozvíjal príbehy a osudy románových hrdinov, ktorých životy boli úzkostlivé, vzrušené, často až búrlivé, no napokon nikdy nie tragické, pretože vždy ešte ostáva maličká nádej pre ľudstvo i pre jednotlivých hrdinov, a to i napriek všetkým stroskotaniam a ohrozeniam. Asi najpopulárnejším románom sa stalo dielo Herzog, no skutočný úspech zaznamenal až románom Humboldt's Gift (doslova Humboldtov dar), za ktorý získal v roku 1976 najprv Pulitzerovu cenu a neskôr i Nobelovu cenu za literatúru.
I Am… Tour
I Am… tour je po The Beyoncé Experience tour tretie koncertné turné americkej speváčky Beyoncé, ktoré odštartovala 26. marca 2009 v kanadskom Edmontone, už 4 mesiace po vydaní tretieho štúdijového albumu „I Am... Sasha Fierce“.
Koncert
thumb|left|Beyoncé počas titulnej piesne "Crazy in love" Hlavná scéna je jednoduchá, pozostáva z niekoľkých schodov, veľkej LCD obrazovky a sklenených mini-pódií, ktoré sú určené pre kapelu a vokalistky. V strede koncertnej haly sa nachádza mini pódium, na ktorom Beyoncé počas show zaspieva niekoľko pesničiek. thumb|right|200px|Beyoncé spieva pieseň "Smash into you" Koncert začína siluetou Beyoncé, uprostred hlavného pódia, kedy zaznie prvá sloha piesne "Déjá Vu". Po záplave svetiel padá opona a Beyoncé odštartuje svoju 2-hodinovú show pesničkou "Crazy in love". Po niekoľkých minútach sa aréna ponára do červených svetiel, počas ktorých odznievajú prvé verše piesne "Naughty Girl". Koncert pokračuje piesňami "Freakum dress" a "Get me bodied" kedy už tancuje tisíce divákov.
thumb|left|Beyoncé počas piesne "If I were a boy" Neskôr sa Beyoncé objavuje na vrchole schodiska za sprievodu prvých nôt piesne "Smash into you". Nasleduje pieseň "Ave Maria", ku ktorej Beyoncé pridala časť piesne od "Angel" Angel Sarah McLachlan. Ďalšou skladbou na zozname je "Broken hearted Girl ". Na začiatku piesne "If I were a boy" sa na veľkej obrazovke zobrazujú nezverejnené scény z videoklipu a Beyoncé sa objavuje v kožených šatách v okuliaroch. Pieseň zakončí úryvkom "You Oughta Know" od Alanis Morissette.
I Am...Yours
thumb|right|Beyoncé končí svoju show piesňou "Halo" "I am...Yours" je vystúpením v rámci turné ''I Am.. Tour'', ktoré sa uskutočnilo v Encore Theatre v Las Vegas v štáte Nevada. Ide o 2 hodinové intímne vystúpenie pre približne 1 500 divákov. Väčšina piesni je v rámci tohto koncertu akustického charakteru. Ide o veľmi špecifické vystúpenie, ktoré Beyoncé nikdy predtým neabsolvovala. Začiatkom tohto roku vyšiel záznam tohto koncertu aj na DVD.
Ďalšie poznámky
thumb|right|200px|Beyoncé na mini pódiu v strede koncertnej arény
Ulica Marka Čulena
Ulica Marka Čulena je ulica:
Ulica mieru
Ulica mieru je ulica:
Angivillers
Angivillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jouy-en-Josas
Jouy-en-Josas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Yorke
Yorke je:
Angy
Angy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mosadzná ulica
Mosadzná ulica je ulica:
Národné vodnopólové družstvo mužov USA
Národné vodnopólové družstvo mužov USA je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Spojené štáty v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou United States Aquatic Sports (USAS), presnejšie pod sekciou USA Waper Polo (USWP). Je to dlhodobo najlepší vodnopólový celok Ameriky, ktorý sa pravidelne zúčastňuje všetkých medzinárodných podujatí, organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 7 medailí z olympijských hier, striebornú medailu zo Svetovej ligy 2008, 2 zlaté medaily zo svetového pohára či 12 titulov víťaza panamerických hier.
Wight
Wight je ostrov pri južnom pobreží Anglicka oproti mestu Southampton. Administratívne je to jednostupňový celok (a ako taký formálne nemetropolitné) a ceremoniálne grófstvo Anglicka.
Národné vodnopólové družstvo mužov USA
Vrcholné podujatia
Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je zlato zo St. Louis 1904, na ktorom sa ale zúčastnili iba univerzitné tímy z USA. O 20 rokov neskôr vybojovalo bronzovú medailu, ktorú ešte v rokoch 1932 a 1972 zopakovalo. V rokoch 1984 a 1988 k nim pridalo strieborné medaily. Poslednú medailu na OH vybojovalo v Pekingu 2008, keď vo finálovom stretnutí podľahlo Maďarsku.
Na majstrovstvách sveta sa americké družstvo nedokázalo dostať na medailový stupienok. 3-krát, v rokoch 1986, 1991 a naposledy v 2009, sa dokázalo prebojovať do semifinále MS. Zakaždým však prehralo oba zápasy, semifinálový aj zápas o 3. miesto.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na panamerických hrách vyhralo 12-krát a zo všetkých ostatných si priviezlo nejakú medailu. Posledné finále prehralo ešte v roku 1991 proti domácej Kube. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo 4-krát a 3-krát ho aj jasne vyhralo. V roku 2013 však nestačilo na domácu Kanadu a skončilo druhé.
Americké družstvo sa pravidelne zúčastňuje svetovej ligy. Najväčší úspech zaznamenalo v roku 2008, keď sa dostalo až do finále. V ňom podľahlo Srbsku. Predtým, v roku 2003, keď organizoval finálový turnaj americký New York, získalo bronz. Druhé striebro pridalo v roku 2016, keď vo finále prehralo opäť so Srbskom. 2 zlaté a 2 strieborné medaily vybojovalo aj na svetovom pohári. Poslednú medailu získalo v Aténach v roku 1997.
Výsledky
náhľad|Americké družstvo na OH 2012
Celtic League (politická organizácia)
Celtic League (po slov. Keltská liga) je keltská mimovládna organizácia, ktorá vedie kampaň za politické, jazykové, kultúrne a sociálne práva šiestich keltských národov – Bretónsko (Breizh), Cornwall (Kernow), Írsko (Éire), Man (Mannin), Škótsko (Alba) a Wales (Cymru). Organizácia sa tiež zameriava na prehĺbenie práva každého keltského národa na nezávislosť a propagovať výhody spoluprácu medzi keltskými národmi. Organizácia bola založená keltskými nacionalistami v roku 1961, ktorí videli potrebu založiť organizáciu, ktorá by zastrešovala keltské národy a upovedomovala ich o vzájomnej jazykovej, historickej a kultúrnej blízkosti. Keltská liga vydáva štvrťročník Carn. Organizácia má 10 vetiev: po jednej v šiestich keltských územiach, v USA, Anglicku a Patagónii a jedna je medzinárodná.
Jouy-Mauvoisin
Jouy-Mauvoisin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Homeľ
Homeľ je mesto v juhovýchodnom Bielorusku, administratívne centrum Homeľskej oblasti a Homeľského rajónu. Má rozlohu a žije tu vyše 480-tisíc obyvateľov, je druhým najväčším mestom v krajine. Prvá písomná zmienka o meste Homeľ pochádza z roku 1142. Mesto bolo po Černobyľskej havárii značne kontaminované ,avšak obyvatelia neboli nikdy evakuovaní.
Ansacq
Ansacq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brunovský
Brunovský je slovenské priezvisko odvodené od obce Brunovce. Najčastejšie je v Gbeloch (okres Senica), Bratislave a Piešťanoch.
Juziers
Juziers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jumeauville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Doubler
Doubler je nová kartová hra pre dvoch hráčov, ktorej autor je Vladimír Pribylinec. Pravidlá boli publikované v časopise Games and puzzles.
Počet kariet: 44 - 10, J, Q, K, A dvakrát v 4 farbách plus 4x Joker.
Pri kladení karty na stôl vždy rozlišujeme svoju stranu (A) a súperovu stranu (B).
Vyhráva hráč, ktorý dosiahne dve kompletné sekvencie. Druhý spôsob ukončenia hry je ten, že niektorý hráč nemá na ruke žiadne karty - vtedy vyhráva hráč, ktorý má jednu kompletnú sekvenciu, pri ich rovnosti končí hra remízou.
Skylink
náhľad|278x278bod|logo používané do roku 2017 Skylink je obchodná značka pre českú-slovenskú satelitnú platformu, prevádzkovaná luxemburskou spoločnosťou M7 Group (Canal+ International S.a.r.l.)
Satelitná televízia Skylink umožňuje svojim zákazníkom prijímať stovky televíznych programov. Dekódovacia karta Skylink slúži k sprístupneniu kódovaných programov zo satelitov ASTRA 23,5°E a ASTRA 19,2°E na území Česka a Slovenska. Kódované programy sú zoskupené do programových balíčkov. Na každej dekódovacej karte s registrovanou službou Skylink, pre ktorú je uhradený Servisný poplatok, sú automaticky dostupné balíčky Digital a Digital HD, ktoré obsahujú základné české a slovenské televízne programy a rozhlasové stanice. Ostatné programové balíčky sú platené a je možné si ich predplatiť na ľubovoľné obdobie podľa vlastnej voľby, a to bez zvláštnej zmluvy a záväzkov. Skylink je leadrom v zavádzaní programov vo vysokom rozlíšení HD. Programová ponuka a ďalšie služby satelitnej televízie Skylink sa neustále vyvíjajú a teraz ponúka viac ako 130 programov.
Prémiové balíčky
Ku každému platenému prémiovému balíčku zákazník získa bezplatne  viac ako 50 programov z balíčkov Digital a Digital HD.
Zákaznícka zóna
Zákaznícka zóna je určená hlavne zákazníkom Skylinku a poskytuje jednoduchý prehľad všetkých aktivovaných služieb a ich administráciu. Zároveň je tu možné online objednávať alebo nakupovať ďalšie služby a produkty. Zákaznícku zónu si môže bezplatne zriadiť každý zákazník a vstupovať do nej s pomocí emailu a hesla alebo čísla dekódovacej karty. Zákaznícka zóna je dostupná z osobných počítačov tiež aj z mobilných zariadení.
Dekódovanie kanálov
Ako každá satelitná platforma aj Skylink svoje programy kóduje, aby ich zabezpečil pred ilegálnym príjmom. Satelitná platforma Skylink používa kódovací systém Irdeto od rovnomennej spoločnosti. Dekódovacie karty Skylink Standard HD M7 (typ Irdeto) sú k dostaniu u zmluvných partnerov Skylinku.
Karta Next
Satelitná platforma Skylink ponúka majiteľom kariet Irdeto možnosť poskytnutia druhej (prípadne aj tretej karty) karty za fixný mesačný poplatok, na ktorú je skopírovaná ponuka z hlavnej karty a slúži k príjmu služieb na dvoch (troch) televízoroch nezávisle na sebe. Táto druhá karta však musí byť používaná v rovnakej domácnosti. Ku každej materskej karte je možné objednať maximálne dve karty Skylink NEXT.
Košický seniorát
Počet členov
Zo štúdie pre nové usporiadanie mal KOS v Košickom kraji 8 386 členov.
Anserville
Anserville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antheuil-Portes
Antheuil-Portes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marína
Marína môže byť:
Rainier III.
Rainier III., zvrchované monacké knieža (Rainier Louis Henri Maxence Bertrand Grimaldi  ; 31. máj, 1923 – 6. apríl, 2005), nazývaný Jeho Jasnosť monacké knieža, vládol Monackému kniežatstvu takmer 56 rokov. Aj keď bol mimo Európy najviac známy pre svoju svadbu s americkou herečkou Grace Kellyovou, bol tiež zodpovedný za reformy Monackej ústavy a za rozvoj ekonomiky kniežatstva a jeho premenu na bohaté a elegantné letovisko.
Rodokmeň
Rainier bol jediným synom monackej princeznej Charlotty a Pierra z Polignacu. Má taktiež sestru, princeznú Antoinettu, mladšiu o dva roky. Jeho starý otec Ľudovít II. bol generálom francúzskej armády počas druhej svetovej vojny. Jeho nástupcom od roku 2005 je Albert II..
L’Étang-la-Ville
L’ Étang-la-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Rainier III.
Na čele Monaka
V marci 2005 Rainier vážne ochorel a 6. apríla 2005 chorobe podľahol.
L’Étang-la-Ville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Obišovský hrad
Obišovský hrad (-normovaný názov ; iné názvy: hrad Obišovce, staršie: Zámčisko) je hrad - zrúcanina v pohorí Čiernej hory.
Poloha
Zvyšky zrúcanín hradu ležia severne od obce Obišovce, v časti Stráža, v nadmorskej výške na mieste zvanom Zámčisko v katastrálnom území obce Obišovce.
Prístup
Na hrad sa dostanete priamo z Ličartoviec alebo z Obišoviec od údolia Svinky.
Súčasný stav
Dnešné ruiny Obišovského hradu sú pozostatkom pevnosti postavenej v 13. storočí na mieste starého slovanského hradiska drienovskými pánmi z rodu Abovcov. Obišovský hrad patrí k najstarším a zanikol v 15. storočí v čase tzv. hradoborectva. V súčasnej dobe na hrade prebiehajú konzervačné práce.
Okolie
Blízke hrady:
Dejiny Nemecka
thumb|Výjav z bitky v Teutoburskom lese.
Poňatie  Nemecka ako osobitnej oblasti v strednej Európe možno doviesť k rímskemu veliteľovi Caesarovi, ktorý popisoval nedobyté oblasti východne od rieky Rýn ako Germaniu, ktorú odlíšil od Galie (Francúzsko), ktorá bola podmanená. Víťazstvo germánskych kmeňov v bitke v Teutoburskom lese v roku 9 podľa nášho letopočtu zabránilo pripojeniu k Rímskej ríši. S pádom Rímskej ríše Frankovia dobyli ostatné západné germánske kmene.
V 8. storočí začala christianizácia germánskych kmeňov, obývajúcich územie terajšieho Nemecka. V 10. storočí vznikla Svätá ríša rímska (nem. Heiliges Römisches Reich, ang. Holy Roman Empire), ktorá existovala až do roku 1806. V čase svojho najväčšieho územného rozmachu zahŕňal tento štátny útvar teritórium dnešného Nemecka, Rakúska, Slovinska, Česka, západného Poľska, Holandska, Belgicka, Luxemburska, východného Francúzska, Švajčiarska, Lichtenštajnska, severozápadnú časť Chorvátska, väčšinu severného Talianska a južnú časť Dánska. Od polovice 15. storočia sa tento pomerne heterogénny celok nazýval "Svätá ríša rímska národa nemeckého".
Po nej nasledoval najskôr Nemecký spolok v rokoch 1815 – 1866, Nemecké cisárstvo (1871 – 1918), Weimarská republika v rokoch 1919 – 1933, nacistické Nemecko (tiež nazývané "Tretia ríša") od roku 1933 až do skončenia druhej svetovej vojny v roku 1945. Povojnová história Nemecka zahŕňa dejiny Nemeckej spolkovej republiky (Západné Nemecko) resp. dejiny Nemeckej demokratickej republiky (Východné Nemecko) medzi rokmi 1949 až 1990 a súčasné Nemecko.
Christianizácia (6. storočie – 843)
Na troskách Západorímskej ríše vytvorili Frankovia za vlády Chlodovíka I. v Galii vlastné kráľovstvo. Germánski Frankovia na čele s merovejovskými panovníkmi si vzápätí podrobili početné germánske kmene sídliace východne od Rýna, ako boli Burgundi alebo Alamani vo Švábsku. To sa stalo ako vojvodstvo súčasťou Franskej ríše po porážke v bitke pri Tolbiaku v roku 496. Už kráľ Chlotar I. v druhej polovici 6. storočia ovládal veľkú časť západného územia terajšieho Nemecka a viedol výpravy proti Sasom. V roku 531 zničili Sasi a Frankovia spoločnými silami ríšu Durinkov. Podmaneným germánskym kmeňom bolo dovolené podržať si svoje vlastné právo, súčasne však boli nútené odvrhnúť pohanských bohov a prijať kresťanstvo. Za ich polonezávislého vládcu ustanovili Merovejovci vojvodu franksého alebo miestneho pôvodu.
Rímske provincie, ležiace severne od Álp na území dnešného Nemecka, boli christianizované už v 4. storočí. Tunajšia cirkevná organizácia, ako napríklad v Augsburgu, dokonca prečkala zánik rímskej ríše na konci 5. storočia. Niekedy okolo roku 600 začali kresťanské misie podnikané do teritórií pohanských kmeňov v divokej Germánii. Mnísi z britských ostrovov založili kláštory vo Würzburgu, Regensburgu, Reichenau a na mnohých ďalších miestach. V misijných aktivitách v merovejskom kráľovstve pokračoval anglosaský mních Bonifác, ktorý sa stal zakladateľom prvého kláštora ležiaceho na východ od Rýna vo Fritzlar v dnešnom Hessensku. K šíreniu kresťanstva v Germánii poslúžil tiež vznik biskupstva podliehajúcich autorite rímskych pápežov.
Počas obdobia rozdelenia franskej ríše za neskorých Merovejovcov patrili germánske územia Austrázii. V roku 718 napadol franský majordomus Austrázie Karol Martel Sasov ako odplatu za to, že sa spojili s jeho konkurentmi v Neustrii. Karolov syn, Karloman, obnovil v roku 743 vojnu proti Sasom, ktorí poskytli pomoc bavorskému vládcovi a nepriateľovi Frankov, Odilovi. V roku 751 Pipin III., Majordomus merovejských kráľov, prijal kráľovský titul a bol posvätený samotným pápežom. Na oplátku sa franskí králi od tohto okamihu stavali do úlohy záštity pápežov. Pipinov syn, Karol Veľký, absolvoval súbor náročných a dlhotrvajúcich vojnových ťažení proti pohanským nepriateľom Frankov: Sasom a Bavorom. Oba kmeňové zväzy boli nakoniec porazené a prinútené k prijatiu kresťanstva. Ich krajiny sa stali súčasťou franskej ríše, ktorá tak dosiahla svoj najväčší územný rozmach. Karol Veľký si okrem toho podrobil kráľovstvo Longobardov v severnom Taliansku a navyše odmietol ríšu Avarov na Panónii. 25. decembra roku 800 bola Karolova autorita na Západe potvrdená jeho cisárskou korunováciou vykonanou pápežom v Ríme. Karol sa prejavil aj ako reformátor. Na hraniciach ríše nechal na jej obranu zriadiť pohraničné marky. Ekonomickými a kultúrnymi centrami sa stali cisárske falce (Kaiserpfalzen), z ktorých najznámejšie boli Aachen. Cisár ďalej podporoval rozvoj kultúry a vzdelanosti.
Stredovek (843 – 1517)
thumb|250px|Rozdelenie franskej ríše podľa verdúnskej zmluvy, 843. thumb|250px|Kniežatá – volitelia (kurfirsti) Svätej ríše rímskej (úplne vpravo český kráľ). V roku 843 bola Franská ríša rozdelená Verdunskou zmluvou medzi Karolovych vnukov, čo však nezabránilo dlhodobým konfliktom medzi jednotlivými časťami ríše. Východofranská ríša, ktorú dostal ako svoju doménu Ľudovít Nemec, sa na prelome 9. a 10. storočia pozvoľne premenila na nemeckú ríšu. Germánske kmene boli definitívne zjednotené na začiatku 10. storočia za vlády Henricha I. Vtáčnika z otonskej dynastie. Niekedy z tejto doby zrejme tiež pochádza prvá zmienka o "kráľovstve Nemcov" ("Regnum Teutonicorum"). Vedľa pôvodného franského dedičstva sa tak stále viac drala do popredia vlastná nemecká identita týchto krajín.
Počas vlády Henrichovho syna, Ota I. Veľkého, došlo k posilneniu kráľovskej moci povýšením biskupov do stavu ríšskych kniežat (Reichsfürsten). V roku 951 sa Oto oženil s ovdovenou talianskou kráľovnou Adelheid, čím získal nárok na Lombardskú korunu. Podarilo sa mu tiež eliminovať vonkajšie hrozby podrobením Slovanov, sídliacich v oblasti medzi riekami Labe a Odra (ktorí sa ale čoskoro opäť oslobodili) a predovšetkým víťazstvom nad nomádskymi Maďarmi v bitke na rieke Lech v roku 955. V roku 962 bol Oto I. korunovaný v Ríme za cisára a plne sa tak ujal dedičstva Karola Veľkého. Týmto aktom bola fakticky založená Svätá ríša rímska.
Otov vnuk, Oto III., chcel v rámci svojho programu Renovatio imperii Romanorum vytvoriť kresťanskú univerzalistickú ríšu s hlavným mestom Rímom, ktorá by zaberala nielen Nemecko, ale všetky kresťanské štáty a ktorej by vládli cisár a pápež vo vzájomnej zhode. Oto ale zomrel skôr, než bol schopný svoj ambiciózny zámer uskutočniť. Jeho nástupcovia upustili od presadzovania Otových myšlienok a koncentrovali sa na vnútorné upevnenie ríše. Po vymretí Otonov (Liudolfingov) bol v roku 1024 zvolený za kráľa Konrád II. zo Salskej dynastie, ktorý o niekoľko rokov neskôr získal pre ríšu Burgundsko.
Clunyjské reformné hnutie prebiehajúce v 11. storočí prispelo k osamostatneniu cirkvi, čo vo svojom dôsledku privodilo obrat pápežov proti nemeckým vládcom a nahlodalo tak ich doterajší vzájomný súlad. V spore o investitúru, ktorý sa rozhorel medzi Henrichom IV. a pápežom Gregorom VII. kvôli vymenovaniu cirkevných hodnostárov, bol cisár prinútený vykonať potupnú púť do Canossa, kde sa podriadil pápežovi, ktorý ho predtým nechal exkomunikovať. Až poslednému príslušníkovi Salskej dynastie, Henrichovi V., sa podarilo dosiahnuť urovnanie konfliktu s cirkvou dohodnutím konkordátu wormského v roku 1122.
Po roku 1100 došlo po celom Nemecku k zakladaniu nových miest, hradov, biskupských palácov a kláštorov. Mestá sa čoskoro začali domáhať uznania rôznych municipálnych práv a slobôd (mestské právo), zatiaľ čo obyvateľstvo na vidieku si zachovávalo svoj nevoľnícky status. Niektoré mestá získali titul slobodných ríšskych miest, ktoré nepodliehali kniežatám či biskupom, ale boli podriadené priamo cisárovi. Takéto mestá boli ovládané majetným patriciátom (často kupcami bohatnúcimi z diaľkového obchodu). Remeselníci vytvárali cechy, riadené striktnými pravidlami. Nárastom obchodu s východnými a severnými krajinami vzrastal význam hlavných obchodných centier a prístavov združených v tzv. hanzovej lige, v ktorej čele stalo mesto Lübeck. V tej istej dobe začal proces východnej kolonizácie. Zakladaním miest a dedín na slovanských územiach východne od Labe došlo k rozšíreniu nemeckej kultúry do oblastí ako sú Čechy, Morava, Sliezsko, Pomoransko, Prusko a Poľsko.
Po smrti Henricha V. vypukol v ríši spor medzi súperiacimi dynastiami Štaufov a Welfov, ktorý mal pretrvať počas celého 12. storočia. Za vlády Fridricha I. Barbarossu z dynastie Štaufov bolo dosiahnuté zmierenie s Welfami, keď bolo saskému vojvodovi Henrichovi Levovi udelené Bavorsko, ale bez Rakúska, ktoré bolo privilégiom minus povýšené na samostatné vojvodstvo. Barbarossa sa tiež usiloval o obnovenie nemeckej kontroly Talianska a v roku 1177 dojednal v Benátkach zmierenie s pápežom. Henrich Lev si následne podmanil Slovanov v Meklenbursku a Pomoransku. V roku 1180 bol ale cisárom zosadený, načo bolo Bavorsko odovzdané Otovi z Wittelsbach (zakladateľovi dynastie Wittelsbachovcov, vládnucej v Bavorsku až do roku 1918).
Medzi rokmi 1184 a 1186 dosiahla moc Štaufov v Nemecku svoj vrchol. Postavenie feudálnych vládcov v Nemecku bolo účinne podkopávané ustavovaním cisárskych úradníkov "ministerialov". Rytierstvo a dvorný život zažívali svoj najväčší rozkvet, čo viedlo k rozmachu nemeckej kultúry a literatúry.
Barbarossov vnuk, Fridrich II. Štaufský, pokračoval v dobývaní Talianska, čo však zostrilo konflikt s pápežmi. Fridrich položil na Sicílii základy centralizovanému a odborne spravovanému štátu, ale v Nemecku fakticky odovzdal vládu ríšskym kniežatám. Poskytovaním rôznych privilégií zveril značné zemské práva svetským a duchovným vládcom, čím podporil rozvíjajúci sa proces defragmentácie ríše. Nekončiaci zápas s cirkvou, počas ktorého bol Friedrich trikrát exkomunikovaný, vyčerpal sily ríše. Jeho smrťou moc dynastie Štaufov v Nemecku pohasla a ríša sa následne ponorila do chaosu interregna.
Defragmentácia, vzostup Habsburgovcov
thumb|[[Svätá ríša rímska na prelome 13. a 14. storočia.]] Interregnum skončilo v roku 1273 zvolením Rudolfa I. Habsburského, ktorý tak začal vzostup habsburského rodu na pozíciu najmocnejšej dynastie v ríši. V roku 1308 bol kráľom zvolený Henrich VII. z rodu Luxemburgovcov. Henrichov vnuk, cisár Karol IV., sa pokúsil obnoviť cisársku autoritu voči teraz prakticky nezávislým ríšskym kniežatám. Hlavným ťažiskom svojej moci pritom urobil České kráľovstvo. Za jeho vlády bola v Prahe v roku 1348 založená prvá univerzita v strednej Európe. Zlatou bulou z roku 1356 bolo stanovené, že každý budúci nemecký vládca bude volený štyrmi svetskými a troma cirkevnými voliteľmi (Kráľ český, falcgróf rýnsky, vojvoda saský, markgróf brandenburský a arcibiskupmi Mainzu, Trieru a Kolína).
Okolo roku 1350 zachvátila Nemecko rovnako ako celú Európu zhubná epidémia čiernej smrti. To spoločne s relatívnym preľudnením, neúrodou a prírodnými katastrofami zapríčinilo smrť asi tretiny obyvateľstva. Židia, ktorým boli tieto pohromy kladené za vinu, boli tvrdo prenasledovaní a mnohí z nich utiekli do Poľska. Dôsledkom týchto katastrof boli zásadné sociálne, ekonomické, náboženské a politické zmeny. Vzrastajúce peňažné hospodárstvo viedlo k prehlbujúcej sa sociálnej nerovnosti medzi jednotlivými spoločenskými vrstvami. Skorý nástup kapitalizmu zároveň privodil pozvoľný úpadok feudalizmu. Mocné a bohaté rodiny ako napríklad Fuggerovci nadobudli vďaka svojim obchodným a finančným aktivitám na dôležitosti, pretože sa stali hlavnými veriteľmi kráľov a pápežov. Postavenie nižšej šľachty (rytierov), ktorá tradične nachádzala svoje uplatnenie vo vojnách, bolo podlomené vzostupom významu žoldnierskych vojsk a posilnením úlohy pechoty.
V roku 1410 nastúpil na trón Karolov syn, Žigmund. Neskôr dosiahol takisto cisársku korunu, ale nebol schopný konsolidovať nestabilnú ríšu, k čomu nepochybne prispela tiež husitská revolta v Čechách. Po roku 1438 sa Habsburgovci, ktorí kontrolovali územie dnešného Rakúska a Slovinska a vznášali svoje nároky tiež na české kráľovstvo a Uhorsko, zmocnili vlády v Nemecku, ktorú si mali podržať (s výnimkou krátkej prestávky v rokoch 1742 až 1745) až do roku 1806.
Medzi habsburskými vládcami tejto doby vynikal predovšetkým Maximilián I., ktorý sa pokúsil ríšu reformovať. Založil ríšsku súdnu komoru (Reichskammergericht), ustanovil spoločné ríšske dane a zvýšil právomoci ríšskeho snemu (Reichstag). Účinok reforiem ale zmarilo pretrvávajúce teritoriálne rozštiepenie ríše. Maxmiliánovým najväčším úspechom bola jeho svadobná politika. Sám týmto spôsobom získal Burgundsko. Svojho syna, Filipa I. Pekného, oženil s dedičkou španielskej ríše a dynastickými zväzkami s Jagelovcami získal pre Habsburgovcov české kráľovstvo a Uhorsko, a preto býva považovaný za skutočného tvorcu habsburskej hegemónie v Európe.
Reformácia a protireformácia
Počiatok reformácie sa datuje na 31. októbra 1517, kedy Martin Luther zverejnil na dverách kostola vo Wittenbergu 95 téz, v ktorých sa vyslovil proti odpustkom a iným nešvárom v cirkvi. O štyri roky neskôr bol za to z cirkvi vylúčený, ale reformácia sa v tej dobe už nezadržateľne šírila Nemeckom.
V roku 1519 sa stal cisárom Karol V., za ktorého panovania sa habsburská ríša povzniesla na najväčšiu svetovú mocnosť. Zahraničnopoliticky sa zaplietol do dlhotrvajúceho konfliktu s Osmanmi a s Francúzskom, podporovaným pápežom. Tým bolo oslabené Karolovo postavenie v ríši, ktorý sa tak nemohol účinne postaviť šíreniu reformácie. Luther, ukrývajúci sa na hrade Wartburg, zatiaľ do nemčiny preložil Bibliu, čo spolu s Gutenbergovým vynálezom kníhtlače v polovici 15. storočia položilo základy zrodu moderného Nemecka. thumb|[[Martin Luther, nemecký reformátor]]
Cisárov brat, Ferdinand I., chcel skoncovať s toleranciou luteránov, proti čomu ale protestovali evanjelické kniežatá. Od tohto okamihu sa preto pre nich užíval názov protestanti. V roku 1524 vypukla vo Švábsku, Fransku a Durínsku sedliacka vojna, podporovaná kázaniami reformovaných duchovných a namierené proti vládnucim kniežatám a vrchnosti. Toto povstanie, v ktorom sa angažoval aj teológ Thomas Müntzer, bolo však ríšskymi kniežatami čoskoro potlačené.
V roku 1608 sa protestantské kniežatá zjednotili v tzv. protestantskej únii, do jej čela sa postavil Fridrich Falcký. Na to odpovedali katolíci o rok neskôr vytvorením katolíckej ligy, vedenej bavorským vojvodom Maximiliánom I.
Tridsaťročná vojna
Rozbuškou tridsaťročnej vojny sa stala tretia pražská defenestrácia v roku 1618 a následné povstanie protestantských českých stavov proti cisárovi. Českým kráľom bol zvolený Fridrich Falcký, načo vojsko cisára Ferdinanda II. vtiahlo do Čiech. Potom, čo bolo vojsko českých stavov rozhodne porazené v bitke na Bielej hore v roku 1620, bol Fridrich vyhnaný z krajiny a do roku 1623 stratil aj Falcko.
Keď dánsky kráľ Kristián IV. prenikol v roku 1625 do severného Nemecka, vstúpila vojna do svojej ďalšej fázy. Ale už v ďalšom roku Kristián podľahol cisárskemu vojsku, ktorému velil český šľachtic Albrecht z Valdštejna. Katolíci potom obsadili Pomoransko, Meklenbursko a Jutsko. Zdalo sa, že vojna skončila presvedčivým víťazstvom katolíkov a cisár preto v roku 1629 vydal tzv. reštitučný edikt.
V roku 1630 sa švédsky kráľ Gustáv II. Adolf zapojil do vojnového diania a podporil tak upadajúcu protestantskú vec. Dva roky nato padol v bitke pri Lützene, švédske vojská však aj potom zostali kľúčovým mocenským faktorom v severnom a strednom Nemecku. Aby vytlačil Švédov z nemeckej pôdy, uzavrel cisár v roku 1635 v Prahe mier so saským kniežaťom. V tom istom roku však do vojny vstúpilo na strane Švédska Francúzsko, ale ani jedna z bojujúcich strán nedokázala rozhodnúť boj vo svoj prospech. Nemecko sa tak stalo hlavným dejiskom konfliktu medzi Francúzskom a Habsburgovcami o vedúcu úlohu v Európe. Vojna viedla k rozsiahlemu vydrancovaniu Nemecka a celej strednej Európy, ktorej počet obyvateľov poklesol oproti predvojnovému stavu takmer na polovicu.
Tridsaťročná vojna skončila až v roku 1648 uzavretím Vestfálskeho mieru. Výsledkom bolo odstúpenie časti Lotrinska a Alsaska Francúzsku, zatiaľ čo Švédsko dostalo niektoré územia v severnom Nemecku. Zároveň sa Holandsko a Švajčiarsko oficiálne oddelili od Svätej ríše rímskej. Autorita cisára v ríši ešte viac upadla posilnením takmer nezávislého postavenia ríšskych kniežat a potvrdením augsburského mieru.