cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verfeil (kantón)
Verfeil je francúzsky kantón v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Kláštor Saint-Gilles
thumb|Kláštor Saint-Gilles
Kláštor Saint-Gilles je benediktínsky kláštor vo francúzskom mestečku Saint-Gilles v departemente Gard.
Podľa legendy založenie kláštora v 7. storočí súviselo s pustovníkom Egídiom (fr. Gilles), ktorý tu bol prvým opátom. Egídius, ktorého náhrobok sa v kláštore zachoval, je katolíkmi považovaný za mocného prosebníka v prípade neplodnosti. Po celý stredovek preto smerovali do kláštora početné posolstvá s cennými darmi, aby manželky panovníkov porodili následníkov svojich manželov.
Dnešná podoba stavby pochádza z 12. storočia a najmä západný portál je majstrovskou ukážkou románskeho umenia.
Ako súčasť pútnickej cesty do Santiaga de Compostela patrí od roku 1998 na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Brne
Zoznamy podľa mestskej časti
Mesto Brno sa skladá z 29 mestských častí. Kultúrne pamiatky v každej z nich boli vyčlenené do samostatného zoznamu:
Administratívne členenie Francúzskej Polynézie
Francúzska Polynézia sa skladá z 5 subdivízií (obvodov) a 48 obcí, plus z ostrova Clipperton, ktorý k Francúzskej Polynézii nepatrí, ale jej je správne priradený.
Hranice subdivízií sú určené dékretom č.72-408 zo 17. mája 1972 (fr. Zbierka zákonov z 20. mája 1972). Hranice obcí sú určené zákonom 71-1028 z 24. decembra 1971 (fr. Zbierka zákonov z 25. decembra 1971) a dekrétom č. 72-407 zo 17. mája 1972 (fr. Zbierka zákonov z 20. mája 1972 a 9. júla 1972)
Náveterné ostrovy
Náveterné ostrovy (fr. Îles du Vent, angl. Windward Islands, šp. Islas de Barlovento, port. Ilhas de Barlavento, hol. Bovenwindse Eilanden) môžu byť:
Centrobasket mužov 1971
Centrobasket mužov 1971 boli v poradí 4. majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v basketbale mužov, ktoré organizuje Stredoamerická a karibská basketbalová konfederácia (CONCENCABA) v spolupráci s FIBA Americas. Konali sa vo Valencii a Caracase, vo Venezuele v dňoch od 1927. októbra 1971, za účasti 7 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Guayany a Trinidadu a Tobaga. Titul získala 🇨🇺, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇵🇷 a 🇻🇪.
Lingenau
Lingenau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bregenz.
Žije tu obyvateľov.
Chazilly
Chazilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Mont-Saxonnex
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Chazilly
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Katarína Lancasterová
Katarína Lancasterová, tiež známa ako Katarína Plantagenetová alebo Katarína Španielska (* 31. marec 1373 – † 2. jún 1418) bola dcéra Jána z Gentu, lancasterského vojvodu, a jeho druhej manželky, Konstance Kastílskej, dcéry a právoplatnej dedičky kráľa Petra Kastílskeho, ktorého zabil jeho nevlastný brat Henrich II. Katarína sa kastílskou kráľovnou stala vďaka sobášu s Henrichom III. Bola po nej pomenovaná jej pravnučka Katarína Aragónska, prvá manželka anglického kráľa Henricha VIII.
Chazilly
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mont-Saxonnex
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chazilly
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Katarína Lancasterová
Nárok na kastílsky trón
Keď v roku 1385 porazil portugalský kráľ Ján I. kastílskeho kráľa Jána I. v bitke o Aljubarrotau (Južná Leiria), boli Katarínini rodičia podporený, aby presadili svoje právo na kastílsky trón (toto právo mal Ján Gaunt vďaka svojej manželke Konstance, dcére kastílskeho kráľa Petra). V roku 1386 Katarína sprevádzala otca a matku na ceste z Anglicka do Kastílie, aby dosiahli právo Jána Gaunta na trón. Anglicko a Portugalsko uzavreli v roku 1386 proti Kastílii spojenectvo, ktoré posilnili manželstvom kráľa Jána I. a Kataríninej nevlastnej sestry, Filipy.
Dohodnutie manželstva
V roku 1387 prijal Ján Gaunt návrh kráľa Jána I. Kastílskeho na svadbu Kataríny s jeho synom, budúcim Henrichom III. a tiež súhlasil, že Konstance, lancasterská vojvodkyňa sa vzdá všetkých práv na kastílsky trón. 8. júla 1388 bola podpísaná zmluva o tejto dohode v Bayonne v Gascony. Manželstvo pomohlo obnoviť legitimitu trastamarskej línie. Okrem toho, spolu s prímerím z Leulinghamu a v Moncaou, pomohli zásnuby ukončiť storočnú vojnu.
Svadba a manželstvo
5. augusta 1388 Katarína prehlásila, že vstúpi do manželstva dobrovoľne a plne akceptuje danú zmluvu. Zmluva zahŕňala aj veno – mestá Sória, Almazán, Atienza, Deza a Molina. 17. septembra 1388 sa Katarína vydala za, o deväť rokov staršieho, Henricha v katedrále v Palencii. Jej manžel prevzal trón po smrti svojho otca v roku 1390, ale až v roku 1393 bol prehlásený za plnoletého a začal vládnuť. Katarínin jediný prínos do manželovej vlády bolo porodenie ich troch detí a starostlivosť o náboženskú ochranu Rehole kazateľov. V septembri 1390 Katarína uznala právomoc Avignonského pápežstva, pričom vtedajším pápežom bol Klement VII. a odvtedy podporovala toto pápežstvo.
Potomkovia
Katarína porodila manželovi Henrichovi tri deti:
Vdova
right|150px|thumb|Erb Lancasterovcov right|150px|thumb|Ďalší erb Lancasterovcov
Regentstvo s Ferdinandom
Henrich III. zomrel v roku 1406 a podľa jeho poslednej vôle, sa regentmi počas synovej neplnoletosti mali stať jeho manželka Katarína a jeho brat Ferdinand I. Aragónsky, pričom moc mali zdielať s kráľovskou radou, no Ferdinand mal mať najväčšiu moc. Poručníctvo Jána II. však získali dvaja šľachtici, Diego López de Stúñiga a Juan Fernandez de Velasco. Katarína bola pripravená brániť seba i svoju rodinu v známom španielskom zámku, Alcázar of Segovia, pretože nebola ochotná vzdať sa svojho ročného syna. Ferdinandovi sa nakoniec podarilo uzavrieť dohodu, ktorej výsledkom bolo, že Katarína získala hlavné poručníctvo svojho syna.
Ferdinand nariadil Mudejarom (farmári, remeselníci, námorníci a stavitelia lodí) nosiť na oblečení symbol – modrý mesiac. Tí nesmeli opustiť svoje domovy a ani pracovať alebo obchodovať s kresťanmi. Takisto Židia mali zakázané pracovať a obchodovať s kresťanmi. To bol pokus prostredníctvom Jána II. potlačiť náboženské menšiny, ktoré Katarína podporovala až do svojej smrti. Ďalšie napätie medzi regentmi viedlo k rozdeleniu vlády. Kráľovská rada udelila Kataríne kontrolu nad severnou časťou Kastílskeho kráľovstva a Leonu.
Samostatné regentstvo
Keď v roku 1416 Ferdinand zomrel, bola Katarínina moc oslabená, pretože Ferdinandovi odporcovia ju už nepodporovali. Vláda sa stala veľmi konziliárnou. Katarína, ktorá bola chorá po mŕtvici, sa vzdala starostlivosti o syna.
Smrť a pohreb
Kráľovná Katarína zomrela 2. júna 1418 vo Valladolide na mŕtvicu, ktorú pravdepodobne spôsobila jej veľká nadváha. Opustila tak svojho trinásťročného syna a nechala ho napospas milosti sebeckých dvoranov. Pochovali ju vedľa svojho manžela v Capilla de los Reyes Nuevos v toledskej katedrále.
Jej monumentálna socha ju zobrazuje ako ženu s dlhou tvárou a vysokým klenutým čelom.
Říp
Říp je zďaleka viditeľný vrch s románskou rotundou na vrchole, vystupujúci z roviny  južne od Roudnice nad Labem. Predstavuje pamätné miesto českej mytológie a histórie. Podľa legendy vystúpil na horu praotec Čech a vykonal tu prvú obetu.
Říp je čadičová kopa, pozostatok treťohorného vulkánu, dnes už značne znížená zvetrávaním, so silnými suťovými vrstvami na úpätí. Tunajší sodalitovo-nefelinický čadič obsahuje okrem olivínu aj magnetit, čo spôsobuje lokálnu magnetickú anomáliu, na vrchu možno pozorovať výchylky strelky kompasu.
Kobeliarovský potok
náhľad|Kobeliarovský potok v obci Nižná Slaná Kobeliarovský potok je potok v Gemeri, na území okresu Rožňava. Je to pravostranný prítok Slanej, meria 6,3 km a je tokom IV. rádu.
Guntzviller
Guntzviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Irkutsk
Nachádza sa vo Východnej Sibíri, na brehoch rieky Angara, na mieste prítoku rieky Irkut. Leží asi 66 km od jazera Bajkal. Má silne kontinentálne podnebie s veľkými zmenami teplôt. V dôsledku blízkosti seizmicky aktívnej oblasti jazera Bajkal sú tu časté slabšie zemetrasenia. Mesto bolo založené v 17. storočí. Je jedným z najväčších miest na Sibíri.
Záveterné ostrovy
Záveterné ostrovy (fr. Îles Sous-le-Vent, angl. Leeward Islands, šp. Islas de Sotavento, port. Ilhas de Sotavento, hol. Benedenwindse Eilanden) môžu byť:
École Polytechnique
thumb|Parížske sídlo školy v Rue Descartes v rokoch 1805 – 1976 École Polytechnique (často nazývaná X) je najvýznamnejšia a najznámejšia francúzska vysoká škola technického zamerania.
Je známa svojimi veľmi náročnými prijímacími testami, ale aj tým, že jej absolventi sú považovaní za elitu. Vo Francúzsku má škola podobné postavenie ako napríklad MIT v USA. Absolventi školy zastávajú väčšinu dôležitých riadiacich miest vo francúzskom priemysle a ekonomike. Z radov študentov a absolventov vyšlo niekoľko držiteľov Nobelovej ceny i iných prestížnych vedeckých ocenení.
Dejiny
École Polytechnique bola založená už v roku 1794 a jej sídlo bolo v Latinskej štvrti v Paríži. Dnes sídli v meste Palaiseau asi juhozápadne od Paríža, kam sa presťahovala v roku 1976. Škola tiež patrila k zakladajúcim členom združenia ParisTech. Na škole študuje vyše 2 000 študentov a každoročne úspešne doštuduje vyše 500. Farbami univerzity sú červená a žltá.
Študenti školy sa pravidelne zúčastňujú osláv pádu Bastily a tiež sú známi tým, že v dobách ohrozenia krajiny bojovali za svoju vlasť, napríklad v roku 1814. Na nádvorí školy je pomník všetkým študentom, ktorí padli za obranu vlasti.
Džámsky minaret
Džámsky minaret je 65 metrov vysoký minaret, ktorý sa nachádza na západe Afganistanu v provincii Ghór na brehu rieky Džám pri sídle Džám. Postavený bol v 12. storočí s použitím pálených tehál. Je známy pre svoju komplikovanú skladbu muriva, omietku a glazúrované dlaždice, na ktorý s nachádzajú kaligrafické výjavy, geometrické tvary a úryvky z koránu.
Po dlhé stáročia bol minaret zabudnutý a až v roku 1886 ho znova objavil Sir Thomas Holdich. Objav nevzbudil veľké nadšenie. V roku 1957 začali v tejto lokalite pracovať francúzsky archeológovia André Maricq a Gaston Wiet. V roku 2002 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva a zároveň na zoznam dedičstva v ohrození, pre neisté zachovanie pamiatkovej ochrany a rabovanie v oblasti.
Iné projekty
.
Alberto Pasini
Alberto Pasini (* 3. september 1826, Busseto† 15. december 1899, Cavoretto) bol taliansky maliar, známy predovšetkým scénami z Orientu.
Život
Študoval v Parme. Rozhodujúci vplyv na neho mala cesta do Perzie a po Blízkom Východe v rokoch 1855 a 1856, na ktorú ho pozval francúzsky maliar Théodore Chassériau, s ktorým zdieľal ateliér. Vrátil sa s náčrtníkmi plnými kresieb, prezrádzajúcich skvelý pozorovací talent. Svojim nasledujúcim dielom pomohol zmeniť štýl, ktorým európska maľba spracovávala orientálne témy, smerom k realistickejšiemu a poučenejšiemu poňatiu.
Villefranche-de-Lauragais (kantón)
Villefranche-de-Lauragais je francúzsky kantón v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 21 obcí.
Zoznam kultúrnych pamiatok v mestskej časti Brno-střed
Zoznamy podľa katastrálneho územia
thumb|Mestská časť Brno-stred na mape mesta Brna
Sin City – mesto hriechu
Sin City – mesto hriechu je americký film z roku 2005 natočený podľa motívov rovnomenného komiksu od Franka Millera, Sin City.
Dej
Samotný príbeh sa odohráva v Sin City, na mieste, ktoré je rozdelené na tri celky: skorumpovanú políciu, mafiu a radodajné dievčatá, ktoré po nociach predávajú svoje telá. Pôsobenie v ich mestečku funguje na princípe, že sa nikto nestará do nikoho a pár rokov to takto vydrží, ale potom sa všetko zmení a v Sin City zavládne krutý boj.
Zoznam kultúrnych pamiatok v mestskej časti Brno-střed
Zoznamy podľa katastrálneho územia
Mestská časť Brno-stred zahŕňa niekoľko katastrálnych území alebo ich častí. Kultúrne pamiatky v každom z nich boli vyčlenené do samostatného zoznamu:
Marek Čech (1983)
Marek Čech (* 26. január 1983, Trebišov) je slovenský futbalista, v súčasnosti hráč portugalského klubu Boavista FC. Hráva na ľavom kraji obrany, niekedy aj na pozícii ľavého stredopoliara.
Najprv hral v klube FK Slavoj Trebišov, v sezóne 2000-01 vyhral s Interom Bratislava ligu aj pohár. V sezóne 2004-05 bol hráčom AC Sparta Praha, o rok neskôr prestúpil do tímu portugalského majstra FC Porto.
Dňa 15. júla 2008 podpísal kontrakt s nováčikom FA Premier League West Bromwich Albion. Na svoj prvý zápas nastúpil v lige proti Arsenalu na netradičnom poste pravého záložníka. Po tomto zápase nedostával šancu v základnej zostave klubu, 27. decembra dostal príležitosť kvôli zraneniu Paula Robinsona v zápase proti Tottenhamu Hotspur. West Bromwich vyhral tento zápas 2:0 a Marek Čech bol vyhlásený hráčom zápasu. V januári 2009 sa objavili správy ohľadne prípadného prestupu Čecha do talianskeho klubu SSC Neapol.
Reprezentácia
Marek Čech reprezentoval 🇸🇰 v juniorských kategóriách, získal bronz na Majstrovstvách sveta do 19 rokov a zúčastnil sa Majstrovstiev sveta do 20 rokov v Spojených arabských emirátoch.
V slovenskej reprezentácii debutoval 9. júla 2004 na turnaji v Japonsku. Vtedy nastúpil na celý zápas proti Japonsku.
Reprezentačné zápasy
(Stav k: 12. septembru 2009)
Lochau
Žije tu obyvateľov.
Mriežka
Mriežka môže byť:
Abbeville (obvod)
Abbeville je obvod v departemente Somme a regióne Nord-Pas-de-Calais-Pikardia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 200 obcí.
Jančina architekti
Jančina architekti je architektonický ateliér, ktorý vznikol v roku 1992. Navrhol vyše milióna metrov štvorcových už postavených plôch a známy je najmä veľkými projektami, ako sú Aupark Bratislava, Košice, Žilina či Piešťany, ale aj Apollo Business Center I. a II., Hotel Mercure, Malý trh, Ústredie Poštovej banky a ďalšie. Poskytuje služby od počiatočného návrhu po finálnu realizáciu diela v oblasti urbanizmu, architektúry, interiérov a dizajnu.
Súľovský potok (prítok Slanej)
Súľovský potok je potok v Gemeri, v severnej časti okresu Rožňava. Je to významný ľavostranný prítok na hornom toku Slanej a má dĺžku 13,1 km.
Prameň: vo Volovských vrchoch na východnom svahu Smrečinky v nadmorskej výške okolo
Smer toku: prevažne severojužný
Geomorfologické celky: 1.Volovské vrchy, podcelky Knola a Zlatý stôl, 2.Revúcka vrchovina, podcelok Dobšinské predhorie
Prítoky: sprava spod Stromiša, z Hluchej doliny, dva prítoky spod Bielej skaly , spod Jaseňového vrchu , Martinkov potok, zľava spod sedla Súľová , z Dobošovej doliny, Dlhý potok, prítok z oblasti Balochovej hole a prítok  z oblasti Šramiek
Alžbeta Bavorská (Sissi)
Alžbeta Bavorská, zv. Sissi, (* 24. december 1837, Mníchov – † 10. september 1898, Ženeva) bola bavorská princezná, rakúska cisárovná (od r. 1854), česká a uhorská kráľovná (od r. 1854), manželka rakúskeho cisára Františka Jozefa I.
Súľovský potok (prítok Slanej)
Ústie: do Slanej na južnom okraji obce Gemerská Poloma v nadmorskej výške okolo
Alžbeta Bavorská (Sissi)
Pôvod
Alžbeta Amália Eugénia (ako znelo jej celé meno) bola dcéra bavorského vojvodu Maximiliána Jozefa (* 1808 – † 1888) a vojvodkyne Ludoviky Vilhelmíny Bavorskej (* 1808 – † 1892). Mala sedem súrodencov, narodila sa ako tretia v poradí. V útlom detstve mala najbližšie k svojej staršej sestre Helene, avšak keď mala Sissi deväť rokov, vychovávateľka usúdila, že Helena má na nežnejšiu Sissi príliš veľký vplyv. Preto ich držali trochu od seba a Sissi sa začala pripájať k o dva roky mladšiemu bratovi, Karolovi Teodorovi.
Súľovský potok (prítok Slanej)
Obce: osada Podsúľová a obec Gemerská Poloma
Alžbeta Bavorská (Sissi)
Pôvod
Pochádzala z vedľajšej, nesuverénnej vetvy rodu Wittelsbachovcov. Jej matka bola dcérou bavorského kráľa Maximiliána I. a sestrou Žofie, matky Františka Jozefa I.
Alžbeta vyrastala stranou od bavorského dvora. Zimy trávila rodina v mníchovskom paláci, leto v possenhofských záhradách. Na rozdiel od väčšiny vtedajších princezien vyrástla z nej vzdelaná, ambiciózna, nekonvenčná, slobodomyseľná a citlivá dievčina. Ako dieťa žila v tieni Heleny. S ňou sa pôvodne počítalo v sobášnych plánoch Žofie Bavorskej ako s nastávajúcou manželkou jej syna Františka Jozefa. K zasnúbeniu páru malo dôjsť v cisárskom letnom sídle v Bad Ischl, kam Ludovika cestovala s oboma dcérami. No tu sa cisár zamiloval do mladšej z nich, Alžbety, a aj napriek protestom svojej matky sa s ňou 23. apríla 1854 oženil.
Život
Pôvodne šťastné manželstvo narážalo od začiatku na úskalia spôsobované neprimeranými zásahmi Alžbetinej autoritatívnej svokry Žofie. Aj napriek tomu, že to s ňou Žofia myslela dobre, bola prezieravá a myslela politicky, Sissi na viedenskom dvore trpela. Cítila sa príliš obmedzovaná prísnou spoločenskou etiketou, na ktorú nebola zvyknutá, chýbala jej vlasť a súrodenci. Všetky ústrky spočiatku trpela a vzdala sa boja o výchovu svojich dvoch dcér, ktoré jej svokra hneď po narodení vzala a umiestnila do blízkosti svojich komnát, ďaleko od Sissi. No po zverení výchovy jej syna Rudolfa arcivojvodkyni Žofii demonštratívne opustila dvor. Až neskôr si vymohla ukončenie prísnej vojenskej výchovy svojho syna. left|thumb|Busta "Sissi" v Alžbetinom parku v Ostrihome, Maďarsko Všeobecne bola známa jej náklonnosť k Maďarom. Na cisárskom dvore presadzovala maďarské záujmy, v úzkej spolupráci najmä s uhorským politikom Júliusom Andrášim. Vehementne sa zasadzovala za ústupky Maďarom v roku 1867. Neváhala sa stýkať ani s bývalými revolucionármi z rokov 18481849, vďaka čomu je dodnes v Maďarsku uctievaná ako „národná“ kráľovná. Svoju prvú cestu po Uhorsku však musela kvôli smrti svojej prvorodenej dcéry Sophie dňa 25. mája 1857 náhle prerušiť. Sissi cítila výčitky, pretože Žofia ju pred cestou varovala a odporúčala, aby Sophiu nechali doma.
V 60. rokoch 19. storočia Alžbetu považovali za najkrajšiu panovníčku na svete. Preslávila sa ako skvelá jazdkyňa. Držala prísne diéty a neustále cvičila. Veľmi si zakladala na svojich vlasoch a ich úprave venovala aj niekoľko hodín denne. Starala sa jej o ne výsostne dvorná dáma Franziska "Fanny" Feifaliková, ktorá bola pre Alžbetu jednou z najdôležitejších osôb. Na dvore mala vďaka tomu výsostné postavenie, čo sa prejavilo aj faktom, že jej Sissi povolila svadbu aj napriek tomu, že cisárovnej mohli obyčajne robiť spoločnosť len slobodné dámy. Skladala verše v štýle H. Heineho vždy, keď sa jej mimoriadne silne zmocnil nejaký pocit. Naučila sa novogréčtinu a venovala sa s veľkým zaujatím štúdiu antických dejín. Na ostrove Korfu, kam rada cestovala, si dala postaviť zámok nazvaný podľa jej obľúbeného antického mýtického hrdinu Achilleion.
Povinnosti rakúskej cisárovnej nevykonávala, venovala sa takmer výlučne vlastnej osobe. Obrovským psychickým šokom bola pre ňu samovražda jej syna Rudolfa. Z tejto traumy sa až do konca života nespamätala. Odvtedy chodila zásadne v čiernom oblečení a vyhýbala sa Viedni. Často cestovala do Mníchova.
V septembri 1898 podnikla cestu do Švajčiarska. Počas nej v Ženeve pri prichádzaní k prístavisku ju s jej spoločníčkou Irmou Sztárayovou prepadol taliansky anarchista Luigi Lucheni. Spáchal na ňu atentát, bodol ju trojhranným pilníkom a Alžbeta tomuto zraneniu podľahla. Atentátnika zadržali, svoj čin však nikdy neoľutoval. Odsúdili ho na doživotie, ale vo väzenskej cele spáchal samovraždu.
Rodinné pomery
S manželom, cisárom Františkom Jozefom I. mali štyri deti:
Lorüns
Lorüns je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bludenz.
Žije tu obyvateľov.
Ropný šok
Ropný šok je prudké zvýšenie cien ropy. K ropnému šoku dochádza, keď dopyt po rope prevýši jej ponuku. Príčiny môžu byť rôzne, od logistických problémov po politické dôvody.
Chemin-d’Aisey
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villemur-sur-Tarn (kantón)
Villemur-sur-Tarn je francúzsky kantón v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Will.i.am
William James Adams Jr. (* 15. marec 1975, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty), známy pod umeleckým menom will.i.am, je americký spevák, skladateľ, reper, podnikateľ, herec, hudobník, hudobný producent a filantrop. Je členom a spoluzakladateľom skupiny The Black Eyed Peas.
Kariéra
Jeho matka ho už od detstva podporovala v kariére, aby neskončil v jednom z kalifornských ghet, ako väčšina jeho spolužiakov a kamarátov. V dobe, keď začal študovať na strednej škole, začal viac pracovať na svojej hudobnej kariére. Zoznámil sa tu tiež so svojím budúcim kolegom z Black Eyed Peas Apl.de.ap. Čoskoro na to začal Will skladať prvé piesne a s Apl.de.ap vystupovať v Los Angeleských kluboch. Založili tu svoju prvú hudobnú skupinu Atban Klann. Potom to šlo s jeho hudobnou kariérou prudko hore. Pripojil sa ku nim raper Taboo a založili skupinu Black Eyed Peas. V roku 1998 vydali prvý album Behind the Front a tri roky na to album Bridging the Gap. Potom, v roku 2003 sa ku nim pridala speváčka Fergie a album Elephunk bol na svete. Nasledoval ešte úspešnejší album Monkey Business (2005) potom The E.N.D.(Energy Never Dies) (2009) a najnovší The Beginning (2010).
Haboudange
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montagny-les-Lanches
Montagny-les-Lanches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rožňavský potok
náhľad|Rožňavský potok Rožňavský potok je potok v Gemeri, na katastrálnom území mesta Rožňava. Je to významný ľavostranný prítok Slanej a meria. Na hornom toku preteká Rožňavskou dolinou, ktorá bola v minulosti známa rozsiahlou ťažbou železných rúd i zlata. Pozostatky banskej činnosti sú evidentné dodnes na oboch brehoch potoka (haldy, lomy a opustené štôlne).
Prameň: vo Volovských vrchoch priamo pod sedlom Krivé, v hlavnom hrebeni pohoria, v nadmorskej výške cca
Smer toku: po sútok s potokom Laz na juhozápad, potom najprv na krátkom úseku na juh, vzápätí sa stáča a tečie k ústiu na juhojuhozápad
Príčiny druhej svetovej vojny
thumb|Premiér Veľkej Británie [[David Lloyd George, Vittorio Orlando z Talianska, Premiér Francúzska Georges Clemenceau a prezident USA Woodrow Wilson]]
Libanonské národné futsalové družstvo mužov
Libanonské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Libanon v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federation Libanaise de Football Association (FLFA). Prvý medzištátny zápas absolvovalo v roku 2003. Vo februári 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 40. miesto.
Príčiny druhej svetovej vojny
Druhá svetová vojna je dodnes najväčší a najrozsiahlejší ozbrojený konflikt v dejinách ľudstva, ktorý stál život asi 45 až 60 miliónov ľudí. Boje prebiehali v Európe, Ázii a Afrike a zúčastňovali sa na nich muži i ženy aj z oboch ďalších obývaných kontinentov: Ameriky a Austrálie. Počas šiestich rokov trvania zomreli desiatky miliónov civilistov, milióny príslušníkov ozbrojených síl, boli zničené celé mestá a spôsobené nevyčísliteľné škody na majetku a kultúrnom dedičstve ľudstva. Ich bezprostrednými príčinami bolo napätie vyvolané chybne koncipovanou Versaillskou zmluvou, Veľká hospodárska kríza na prelome 20. a 30. rokov, ktorá kriticky oslabila všetky štáty a ich vlády ako aj slabosť Spoločnosti národov a mocností, ktoré mali udržovať svetový mier a dohliadať na dodržovanie versaillského systému.
Quartier de l’École-Militaire
thumb|upright=1.2|Pohľad z [[Eiffelova veža|Eiffelovej veže na školu, za ktorou sa rozkladá štvrť]] Quartier de l'École-Militaire (štvrť Vojenská škola) je 27. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 7. obvodu.
Príčiny druhej svetovej vojny
Porazení nespokojní
Skupina porazených nespokojných predstavovala nesúrodú skupinku štátov, ktoré počas prvej svetovej vojny skončili na strane porazených a stratili obrovské územia. Ich porážka spolu s nacionalistickými vášňami a celosvetovou recesiou vytvorila podhubie pre vznik militaristických režimov, ktorých cieľom bola pomsta a minimálne napravenie tých najpodstatnejších „krívd“ (s jedlom však rastie chuť a s víťazstvom sebavedomie). Najdôležitejšie štáty tejto skupiny boli Nemecko, Maďarsko a Sovietsky zväz.
Quartier de l’École-Militaire
Má veľmi nepravidelný pôdorys a rozlohu 80,8 ha. Ohraničujú ju ulice Avenue de Saxe a Avenue de Ségur na juhu, Avenue de Suffren na juhozápade, námestie Place Joffre na severozápade, Avenue de Tourville, Boulevard des Invalides a Rue de Babylone na severe, Rue Vaneau na východe a Rue de Sèvres na juhovýchode.
Príčiny druhej svetovej vojny
Nemecko
náhľad|vpravo|Hitler na zjazde nacistickej strany v Norimbergu roku 1935 Nemecko bolo najvýznamnejším a najagresívnejším európskym nespokojným štátom. Jeho územná strata bola rozsiahla, Nemecko bolo čiastočne rozdelené a milióny Nemcov sa ocitli v niektorých novovzniknutých „neprirodzených“ a „slabých“ štátoch pod nadvládou iných národov. Nemci to pociťovali ako nespravodlivosť najmä v súvislosti s tým, že sa na ich území vôbec nebojovalo. Väčšina radových vojakov a nižších dôstojníkov, ako aj obyčajných obyvateľov, sa cítila podvedená povojnovým usporiadaním, ktoré pre nich bolo omnoho horšie, ako to ktoré im v dobe kapitulácie sľuboval americký prezident Woodrow Wilson, a vlastne ani nechápala, prečo bolo nutné kapitulovať. Nechápali úplnú beznádejnosť postavenia Centrálnych mocností v roku 1918 a výsledok vojny pre nich bol trpkou zradou, ktorú zinscenovala Dohoda a nemecké vedenie. Mohutná hospodárska recesia, ktorá v Nemecku po vojne prepukla sa vystupňovala, podobne ako inde vo svete, na prelome 20. a 30. rokov, vyniesla k moci Adolfa Hitlera, charizmatického rečníka, ktorý sa presadil zvládnutím hospodárskej recesie a inflácie (aj keď v mnoho ohľadoch iba umelým a dočasným), jednak agresívnym programom vo vzťahu k zahraničiu, ktorý mal vrátiť Nemecku jeho veľkosť, jednak národnostnou kartou na ktorú vsadil.
Quartier de l’École-Militaire
Štvrť nesie meno vojenskej akadémie École-Militaire.
Rožňavský potok
Geomorfologické celky: 1.Volovské vrchy, podcelok Zlatý stôl, 2.Rožňavská kotlina
Príčiny druhej svetovej vojny
Nemecko
Hitler vsadil na nacionalizmus a antisemitizmus, ktoré sa v povojnových podmienkach v Nemecku rozrástli a neskôr dostali súhrnný názov nacionálny-socializmus, alebo skrátene nacizmus. Jeho program vychádzal z odmietnutia versaillského systému. Pod jeho vedením Nemecko prestalo platiť reparácie, znovu vyzbrojilo armádu a začalo ju rozširovať, obsadilo demilitarizované Porýnie, pripojilo k Nemecku späť Sársko. Otvorene začalo hovoriť o spojení sa s Rakúskom, (čo v roku 1938 sčasti násilne uskutočnilo) a začalo vznášať územné nároky proti Česko-Slovensku (Sudety) a po ich presadení aj proti Poľsku. S každým krokom tohto plánu, ktorý bol sprevádzaný ústupkom zo strany Anglicka a Francúzska, ktoré už ničím nepripomínali sebavedomých víťazov, rástla Hitlerova popularita a podpora medzi ľudom. Veľmi šikovne pritom využíval spory a boľavé rany medzi svojimi nepriateľmi, ako bol spor o Tešínsko medzi Česko-Slovenskom a Poľskom. Definitívnu dôveru a absolútnu moc získal v roku 1939, keď bez boja a za skoro až smiešnych protestov Francúzska a Británie, rozdelil Česko-Slovensko a vyhlásil protektorát Čechy a Morava (podľa niektorých historikov sa tak stalo už o pol roka skôr uzatvorením Mníchovskej dohody). S podporou Talianska, Maďarska a ďalších satelitov Hitlerova odvaha ešte vzrástla a keď sa mu podarilo dohodnúť sa o rozdelení sféry vplyvu so Stalinom (pozri Pakt Ribbentrop-Molotov a s ním súvisiace zmluvy a dodatky) a získať tak dôležitého spojenca, bola pre neho vojna otvorená. Prvou obeťou, ktorá sa bránila, bolo Poľsko.
Rožňavský potok
Prítoky: sprava Zlatý potok, Laz, zľava prítok spod Ostrého vrchu
Príčiny druhej svetovej vojny
Maďarsko
náhľad|Admirál Miklós Horthy Maďarsko bolo druhým veľkým porazeným prvej svetovej vojny, pretože na jej začiatku zahŕňalo polovicu Rakúsko-Uhorska. Aj v jeho prípade sa veľa Maďarov ocitlo mimo zmenšeného štátu. Za najbolestivejšiu stratu bola považovaná strata Slovenska a Podkarpatskej Rusi, ďalšie územné požiadavky boli vznášané proti Rumunsku a Juhoslávii. Treba však povedať, že Maďari na čele s regentom Horthym síce chceli stratené územia späť, ale spočiatku o ne nehodlali vážnejšie bojovať (Horthy sa vyjadril, že by ho česko-slovenské lietadlá zbombardovali skôr ako by v Budapešti vstal z postele). Pripojili sa síce k územným požiadavkám Nemecka proti Česko-Slovensku v roku 1938, ale drvivá väčšina vtedajších politikov, rovnako ako dnešných historikov, sa zhoduje v tom, že sa nehodlalo podieľať na prípadnom vojenskom riešení skôr, ako by bolo jasné, že Česko-Slovensko je celkom stratené. V ďalších rokoch sa Maďarsko ocitlo stále viac pod vplyvom a tlakom Nemecka, ktoré ho do vojny „vzalo so sebou“. Spoločne s Nemeckom sa podieľalo na likvidácii Česko-Slovenska v roku 1939. Maďarská karta bola pre Nemcov skvelým spôsobom, ako si zabezpečiť absolútnu poslušnosť jedného zo svojich satelitov – Slovenska. Možnosť, že by bolo celé odovzdané späť Maďarsku, desila slovenských politikov natoľko, že pre ilúziu samostatnosti v priateľstve s Nemeckom urobili prakticky čokoľvek (pozri Prvá Slovenská republika).
Rožňavský potok
Ústie: do Slanej v juhozápadnej časti mesta Rožňava v nadmorskej výške pribli6ne
Obce: osada Rožňavské kúpele a mesto Rožňava
Príčiny druhej svetovej vojny
ZSSR
Stalin, ktorý sa po Leninovej smrti dostal k moci, od začiatku 30. rokov chvatne budoval armádu a pripravoval sa na renesanciu vlastného impéria. Bol však opatrný, zrejme sa obával, aby sa proti nemu svet nespojil ako v 20. rokoch. Plánoval i pracoval rozvážne a pomaly, postupne, spracovával jeden cieľ po druhom. Aby si kryl chrbát, začal pred vojnou vyjednávať s rôznymi štátmi – Francúzskom, Spojeným kráľovstvom a Nemeckom. Francúzi boli celkom prívetiví, Briti však reagovali na všetky návrhy skôr chladne a dali Stalinovi najavo, že nechcú garantovať jeho územné požiadavky. Stalin sa vtedy rozhodol dohodnúť sa s Nemeckom, ktoré síce proti nemu organizovalo medzinárodné koalície (pozri článok Os Berlín-Rím-Tokio), aj keď ako každý diktátorský režim bol schopný svoje predsudky a principiálne postoje bez problémov prekonať, ak išlo o zisk.
Ostatní
Boli tu samozrejme aj ďalší nespokojní a potenciálni spojenci nespokojných, z nich najdôležitejším bolo Turecko a Španielsko. Oba tieto štáty sa ale nakoniec múdro rozhodli zostať bokom od konfliktu. Aj keď napríklad Španielsko poskytovalo Nemecku počas vojny dobrovoľníkov.
Víťazní a neuspokojení
Druhou skupinou bola skupina sklamaných víťazov – štátov, ktoré sa po váhaní pripojili k Dohode, pretože od toho očakávali nejaký zisk a posilnenie svojich pozícií. Najvýznamnejšími štátmi tohto typu boli Japonsko a Taliansko.
Taliansko
Taliansko bolo ďalším veľkým európskym nespokojným. V roku 1915 sa pripojilo na stranu Dohody vyložene s cieľom rozšíriť svoje panstvo. Nárokovalo si priestor a dominantnú rolu v Stredozemnom mori, Južnom Tirolsku, Terst, dominantný vplyv na Balkáne a nemecké kolónie v Afrike. V tomto ohľade však zostali jeho túžby prevažne nevypočutými, nakoniec získalo len Južné Tirolsko, Terst a niekoľko nie príliš významných ostrovčekov vo východnom Stredomorí. Jeho koloniálne túžby a balkánske plány zostali z veľkej časti nenaplnené a Taliansko čoskoro dospelo k názoru, že bolo zneužité. Do čela Talianska sa dostali fašisti v čele s Benitom Mussolinim, ktorý sa rozhodol vrátiť Taliansko späť na výslnie a dobyť mu postavenie veľmoci. Jeho koloniálne snahy v Afrike, ktoré vygradovali v invázii do Habeša, sa však nestretli s pochopením a viedli k ostrakizácii Talianska zo spolku civilizovaných krajín, čo logicky len upevnilo jeho spojenie s Nemeckom. V nasledujúcich rokoch sa Mussolini po boku Nemecka nerozhodne potácal medzi vojnovým nadšením a nabádaním k opatrnosti, hoci v rozhodujúcich chvíľach sa k Nemecku pripojil.
Japonsko
náhľad|Japonský cisár Hirohito na obrázku s [[Douglas MacArthur|Douglasom MacArthurom, už po vojne.]] Ak Taliansko predstavovalo spojenca, ktorého nebolo nutné brať zase až tak vážne, Japonsko bolo driemajúcim ázijským obrom, ktorý sa nedal brať na ľahkú váhu. Keď sa Japonsko pripojilo na stranu Dohody, očakávalo, že zaujme postavenie veľmoci na Ďalekom východe. Prevzatie správy nemeckých kolónií, voľná ruka v Kórei a Mandžusku, dominantné postavenie v Tichomorí a Číne, po prepuknutí VOSR ešte nejaké ruské východné územia – to boli minimalistické očakávania Japoncov. V drvivej väčšine z nich sa však sklamali. Namiesto toho sa dočkali medzinárodných zmlúv, ktoré definovali pomer námorných síl, ktorých hlavným účelom bolo zachovať námornú prevahu Británie a znemožniť akúkoľvek hegemóniu Japonska. Japonsko na to zareagovalo rozhorčením a pevným odhodlaním, že si svoju zaslúženú pozíciu vydobyje. Po určitom čase odstúpili od zmlúv, ktoré obmedzovali ich námornú výrobu a začali budovať námorné a armádne sily, ktoré im mali zabezpečiť prostriedky na ovládnutie vysnívaného impéria silou. Ich vojaci získavali obrovské skúsenosti pri bojoch proti Číne, ktoré boli predohrou ku druhej svetovej vojne v Ázii. Japonsko sa pripojilo k paktu Berlín – Rím a bolo odhodlané si svoju novú pozíciu vybojovať. Británia, Francúzsko a neskôr aj USA si túto skutočnosť dobre uvedomili, ich tragédia však spočívala v tom, že Japonsko hrubo podcenili. Najmä Británia sa dlho domnievala, že na východných barbarov úplne postačia druhoradé jednotky, a až reťazec zdrvujúcich porážok jej ukázal, aká hrubá to bola chyba…
Slabosť víťazov
Ďalšou skupinou, ktorá sa tu vyskytovala, boli spokojní víťazi. Jednak išlo o víťazné veľmoci (USA, Francúzsko, Spojené kráľovstvo), jednak o nové štáty, ktoré vznikli demontážou Centrálnych mocností a cárskeho Ruska (Poľsko, Česko-Slovensko, Juhoslávia, Litva, Lotyšsko, Estónsko, Fínsko). Obe podskupiny boli so súčasným stavom spokojné a plánovali ho udržať. Spoločne sa snažili vytvoriť jednak rozumný a stabilný systém zmlúv a záruk, jednak medzinárodnú organizáciu, ktorá by dohliadala na mier a spoluprácu vo svete – Spoločnosť národov. Ani v jednom ohľade však príliš neuspeli. Najzásadnejší problém spočíval v tom, že všetky tri veľmoci celkom zanedbali svoje ozbrojené sily, takže za ich zmluvami a Spoločnosťou národov neexistovala reálna sila, ktorá by ich mohla podporiť a ochrániť.
USA
USA sa po konci prvej svetovej vojny pomaly vrátili ku svojmu izolacionizmu a radikálne obmedzili svoje ozbrojené sily. Ich pozemná armáda v dobe tesne pred vojnou bola podľa európskych merítok natoľko smiešna, že jednoducho nebola schopná reálne zastrašiť vôbec nikoho. Iba americké loďstvo mohlo predstavovať hrozbu, ale aj tá nebola tak veľká, akú by si Američania priali. Napríklad Japonci sa celkom oprávnene domnievali, že ich flotila je lepšia a USA dokáže poraziť. Pokiaľ mali niektorí japonskí admiráli na čele s Isoroku Jamamotom výhrady k vojne s USA, bolo to preto, že ich desila predstava flotily, ktorú by Spojené štáty americké dokázali postaviť, nie tej reálne existujúcej. V európskom kontexte bol vplyv USA na „inkubáciu vojny“ vo väčšine ohľadov marginálny.
Francúzsko
Francúzsko bolo vlastne jediným európskym štátom, ktorý mal silnú a početnú pozemnú armádu. Keď Nemecko prestalo platiť reparácie, francúzska armáda obsadila Porýnie. Nedostala však patričnú podporu ani od najbližších spojencov, a preto sa potom stiahla, bez toho aby obnovené platenie presadila, a čo je horšie, vzala si z toho ponaučenie a prestala o podobných akciách uvažovať. Francúzsko malo problematickú zmluvu so ZSSR a kľúčovú zmluvu so Spojeným kráľovstvom. Francúzsko tiež garantovalo bezpečnosť Česko-Slovensku a Poľsku. Vzrastajúca neochota používať svoje ozbrojené sily a evidentné obavy francúzskych predstaviteľov z ďalšej svetovej vojny však Francúzsko aj jeho armádu diskvalifikovali.
Libanonské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo, resp. kvalifikovalo sa na ne 11-krát, prvýkrát v roku 2003 v Iráne. Najďalej sa na nich dostalo do štvrťfinále. Najprv v roku 2004, a potom nepretržite od 20072014. Na šampionáte v roku 2014, ktoré sa konali vo Vietname, skončilo v základnej skupine druhé za favorizovaným 🇹🇭, s ktorým dokázalo remizovať a vo štvrťfinále podľahlo 🇺🇿.
Družstvo sa zúčastnilo v rokoch 2007 až 2017 Ázijských halových hier, na ktorých sa dostalo najďalej do štvrťfinále. Okrem toho sa predstavilo 3-krát aj na arabských majstrovstvách, z ktorých si dvakrát odnieslo bronzovú medailu. V roku 2005 v boji o 3. miesto porazilo 🇱🇾. Družstvo sa 2-krát zúčastnilo aj na majstrovstvách Juhozápadnej Ázie, na ktorých skončilo v roku 2007 strieborné za domácim 🇮🇷 a o 2 roky neskôr bronzové.
Gneisenau (bojová loď)
Gneisenau bola druhá jednotka (v konečnom poradí prvá) z dvoch jednotiek triedy Scharnhorst, bojových lodí Tretej ríše. Bola to prvá trieda bojových lodí stavaných v Nemecku po WWI, ktorá sa mohla postaviť nepriateľským bojovým plavidlám. Vzhľadom na svoju rýchlosť a výzbroj 9x280 sú v odbornej literatúre klasifikované ako bitevné krížniky. Primárne boli určené na vedenie "korzárskej" vojny, kedy ich výzbroj umožňovala potopiť akúkoľvek rýchlejšiu loď ako napr. ťažké a ľahké krížniky a uniknúť pred silnejšie vyzbrojenými plavidlami ako napr. britské bitevné lode. Loď bola pomenovaná po bojovom krížniku Gneisenau nemeckého námorníctva potopeného v I. svetovej vojne v Falklandskej bitke v roku 1914.
Stavba
thumb|left|[[Scharnhorst (bojová loď)|Sharnhorst, sesterská loď Gneisenau.]]
Stavba kýlu lode sa začala v Deutsche Werke, 8. decembra 1934. Spustenie na vodu prebehlo 8. decembra 1936 a loď bola odovzdaná nemeckej Kriegsmarine 21. máj 1938. Keďže kvôli sklzu spôsobenému nedostatkami na začiatku stavby lode sa dokončenie Sharnhorstu oneskorilo, bola na hladinu skôr spustená sesterská loď Gneisenau. Vzhľadom na to býva trieda Scharnhorst označovaná (hlavne v anglosaských krajinách) aj ako trieda Gneisenau.
Pohon a pancierovanie
thumb|left|Schéma [[Scharnhorst (bojová loď)|Scharnhorstu, (údaje sú v stopách a yardoch).]] Vzhľadom na rozvinutý nemecký priemysel, so skúsenosťami z I. svetovej vojny, a následným rozvojom v dobe nástupu nacizmu bolo pancierovanie veľmi kvalitné. Hrúbka pancierovania trupu, bola v rozmedzí 170 až 320 mm. Menej dôležité časti boli pancierované slabšie, no strojovne, veliteľské stanovištia a muničné sklady boli pancierované veľmi kvalitne. Hrúbku panciera hlavných delostreleckých veží dosahovali až 350 mm. Pancierovanie trupu lode sa zužovalo z hrúbky 320 mm na hrúbku 170 mm. Klinovité zúženie spolu so zužovaním trupu spôsobovalo, že delostrelecké granáty sa po pancieri skôr kĺzali, ako ho prerážali. Pri delostreleckej paľbe vedenej z menšej vzdialenosti bol však Gneisenau v nevýhode. V takomto prípade dopadali granáty pod ostrejším uhlom, a mohlo dôjsť k prerazeniu panciera. Vďaka vysokej maximálnej rýchlosti si však Gneisenau mohol určiť vhodnú vzdialenosť delostreleckého súboja. Paluba bola chránená 50 mm pancierom, pod ktorým bol umiestnený (znova na najcitlivejších miestach lode) ďalší pancier o hrúbke 150 mm. V prednej časti mal prvý predel hrúbku rovnako 150 mm. Ako na podobných lodiach tej doby bolo čelo lode skosené pod uhlom 90°, ktoré bolo neskôr (kvôli hydrodynamike) zmenené na tzv. Atlantický typ, s nižším skosením.
Gneisenau bol ako jedna z prvých lodí vybavená rádiolokátorom (radarom) FuMO 22 s frekvenciou 368 MHz neskôr nahradený FuMO 26 alebo 27.
Pohonnú sústavu tvorilo 12 kotlov Wagner, poháňajúcich tri Brown-Boveri turbíny s výkonom 165 000 ks, Motory a turbíny prenášali svoj výkon cez tri lodné skrutky ktoré ho mohli premeniť až na rýchlosť 32 uzlov. Zásoba paliva vydržala na vzdialenosť 9020 míľ (pri ekonomickej rýchlosti 15 uzlov.).
Výzbroj
vľavo|náhľad|Delová veža C z Gneisenau ako súčasť pobrežnej obrany v [[Nórsko|Nórsku v roku 2004.]] Od začiatku boli ako hlavná výzbroj plánované 15 palcové kanóny, avšak nakoniec boli namontované 11 palcové (280 mm) s predpokladom, že neskôr dôjde ku zmene na vyšší kaliber 15 palcov (380 mm). Do konca kariéry sa ani Scharnhorst ani Gneisenau tejto výzbroje nedočkali. Zostalo tak pri troch vežiach Dreh C/34 jedna vzadu, a dve vpredu po troch hlavniach dela SK/LC28 kalibru 280mm/54,5 cal., ktoré dodali Kruppove závody. Munícia hlavného delostrelectva bola AP (protipancierová) a HE (trieštivá). Dostrel bol na hranici 41 km, pričom granát AP dokázal ešte na vzdialenosť 27 km preraziť pancier s hrúbkou 205 mm (pri kolmom dopade na pancier).
Príčiny druhej svetovej vojny
Francúzsko
Čo bolo ešte horšie, Hitler aj nemeckí generáli zhodne dospeli k názoru, že francúzska armáda je síce veľká, ale neefektívna, že myšlienkami aj koncepciou stále stojí v prvej svetovej vojne a pre novo a moderne usporiadané a vedené nemecké vojská nebude dôstojným súperom. Ich sebavedomie rástlo s tým, ako Francúzsko začalo pomaly kopiť jeden ústupok za druhým v snahe vyhnúť sa stretom. Keď Hitler vyhlásil svoje územné požiadavky proti Česko-Slovensku, bol si už takmer istý, že Francúzsko svojho spojenca brániť nebude. Francúzsko síce spočiatku tvrdilo, že spojenca ochráni, ale keď zistilo, že Británia mu v tom nepomôže, ustúpilo a požiadavky Nemecka akceptovalo s tým, že sa vzdá akýchkoľvek ďalších územných požiadaviek. Zároveň vyhlásilo spolu s Britániou najvyššie garancie česko-slovenskej druhej republike. Likvidácia tohto torza bývalého spojenca v roku 1939 Nemeckom a Maďarskom ukázala, nakoľko sa Francúzsko v očiach protivníkov zmenilo z veľmoci na obyčajného šaša.
Gneisenau (bojová loď)
Výzbroj
Stredné delostrelectvo tvorilo 12 diel SKC/28 kalibru 150 mm (5,9"/55) z toho osem diel v štyroch dvojdelových vežiach Dreh LC/34 a štyri v jednodelových vežiach MPL C/35, ktoré slúžili hlavne proti menším hladinovým cieľom, tak proti lietadlám. Zaujímavé boli osvetľovacie granáty, ktoré mohli byť použité.
Príčiny druhej svetovej vojny
Spojené kráľovstvo
Spojené kráľovstvo trpelo podobnými problémami ako ostatné veľmoci. Nominálne zostávala svetovou veľmocou číslo 1, faktom však bolo, že táto skutočnosť bola reálne podporená iba námornou silou, pozemné vojská Británie boli v žalostnom stave. A ani námorníctvo nebolo v takom dobrom stave, v akom by malo byť, bolo síce početne silné, no jeho náskok sa znížil a jeho pripravenosť na vojnu bola problematická. Ďalším základným problémom Británie bol jej vlastný izolacionizmus vychádzajúci z presvedčenia, že dianie v Európe sa jej zas až tak nemusí týkať, pretože jej loďstvo jej spolu s prielivom La Manche zabezpečuje úplnú nedobytnosť. V prípade Tichomoria sa potom pridalo ešte úplne scestné podceňovanie potenciálneho protivníka. Británia zapadla do ilúzie, že Japonci sú zaostalí barbari s druhoradou technikou, a až japonský útok, ktorý zničil veľkú časť ich dŕžav na Ďalekom východe, jej ukázal, aký tragický omyl to bol.
Gneisenau (bojová loď)
Výzbroj
Proti lietadlám boli nainštalované kanóny SKC/33 kalibru 105 mm v počte 14 kusov v dvojvežiach LC/31. Protilietadlovú obranu doplňovalo 16 kusov 37 mm a 38 kusov 20 mm kanónov. Na lodi mohli byť umiestnené až tri lietadlá (Arado Ar 196), pre ktoré boli namontované dva katapulty.
V polovici roku 1942 bola Gneisenau premiestnená do Gdyne kde bola plánovaná jej oprava a hlavne výmena hlavného delostrelectva z pôvodných 9 diel kal. 280mm na 6 diel kalibru 380mm (ten istý typ akým bola vyzbrojená trieda Bismarck). Nakoľko ale na Nemecko doľahla ťarcha vojny vedenej na viacerých frontoch, bola v roku 1943 prestavba zastavená a Gneisenau bola neskôr potopená v roku 1945 v Gdyni ako blokáda. Jej pôvodné delostrelectvo bolo predtým použité ako pobrežná obrana.
Príčiny druhej svetovej vojny
Spojené kráľovstvo
Spojené kráľovstvo bolo hlavným hráčom presadzujúcim voči Hitlerovi politiku ústupkov. V tejto otázke bola jej politická scéna relatívne konzistentná, aj keď dôvody rôznych politikov boli rôzne. Skalní pacifisti sa domnievali, že Hitlera nakŕmia a až bude spokojný, tak sa dohodnú. Izolacionisti verili, že sa celý problém Británie netýka, a že by bolo zločinom posielať svojich mužov do vojny za pár nezaujímavých štátikov v Európe. Antikomunisti sa domnievali, že treba vypestovať silné Nemecko, ktoré by bolo protiváhou Sovietskeho zväzu. Politikov, ktorí si uvedomovali, aké hrozné nebezpečenstvo tu vzniká, ako bol napríklad Winston Churchill, bola menšina.
Politika ústupkov (appeasementu) vyvrcholila v politike premiéra Nevilla Chamberlaina, ktorý priviedol Britániu aj s Francúzskom k Mníchovskej dohode, v ktorej obetoval česko-slovenské pohraničie. Mal to byť posledný a najväčší ústupok, pri ktorom si vynútil od Hitlera písomné uistenie o nedotknuteľnosti zvyšku Česko-Slovenska a o tom, že tým sú jeho všetky územné nároky voči susedom ukončené. Chamberlain zmluvu o novom usporiadaní hraníc vydával za veľké víťazstvo a záruku mieru pre večné časy. Pri prejave po návrate z Mníchova mal veľmi úsmevné prehlásenie: ''„My good friends, for the second time in our history, a British Prime Minister has returned from Germany bringing peace with honour. I believe it is peace for our time.“ (Milí priatelia, druhýkrát v našej histórii sa britský premiér vracia z Nemecka, aby nám s cťou priniesol mier. Verím, že to je mier pre našu dobu.“'') Niektorí historici sa domnievajú, že tomu neveril. O pol roka neskôr nastalo kruté vytriezvenie, keď Hitler zlikvidoval Česko-Slovensko a s armádou dovyzbrojenou česko-slovenskými zbraňami vzniesol nároky proti Poľsku. Nemecko už Britániu ako neporaziteľnú veľmoc nevnímalo. Hitler si ju síce ešte stále vážil, ale sa jej neobával. A zmluvy pre neho nič neznamenali.
Nové štáty
Koniec prvej svetovej vojny spojený s rozpadom Rakúsko-Uhorska a orezaním Nemecka a cárskeho Ruska vyústil do vzniku niekoľkých nových štátov. Tieto novovzniknuté útvary boli buď zmluvne zviazané s víťaznými mocnosťami, alebo sa im aspoň snažili priblížiť, pretože samy boli príliš slabé a nedokázali by vzdorovať nárokom susedných mocností, aj keď dočasne oslabených. Je fakt, že u všetkých následne vymenovaných štátov došlo k tomu, že so začiatkom vojny všetky ich zmluvné záruky (respektíve alternatívne spôsoby zaistenia bezpečnosti) zlyhali a tieto štáty boli rozparcelované medzi Nemecko a ZSSR. Jedinú výnimku predstavovalo Fínsko, ktoré však taktiež nevyviazlo bez jaziev a za svoje prežitie zaplatilo vysokú cenu.
Česko-Slovensko
Česko-Slovensko vzniklo ako jeden z nástupníckych štátov Rakúsko-Uhorska. Malo explicitné spojenecké zmluvné záväzky s Francúzskom a navyše hralo hlavnú rolu vo vlastnom obrannom spolku (trochu posmešne nazývanom Malá dohoda) s Rumunskom a Juhosláviou. Česko-Slovensko v tomto období predstavovalo jedného z najvýznamnejších svetových exportérov zbraní, a tomu aj zodpovedalo prvotriedne vybavenie Česko-slovenskej armády. Tento štát navyše v druhej polovici 30. rokov intenzívne budoval systém pohraničného opevnenia, ktorý mu mal uľahčiť obranu.