cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Interklub MADIT Bratislava
Dejiny
Interklub spolupracoval s odborníkmi ako D. Petrides, N. Hunt (umožnili prvý štart vtedy ešte československým párom na festivale v anglickom Blackpoole), B. Irvin, L. Scrivener, B. Tollmayer, R. Burton, M. de Rijk, H. Schandenberg, M. Zehender, K. Breuer a W. Kuhle.
Na svoju najsilnejšiu stránku, 8-párové formácie sa Interklub začal sústreďovať až v roku 1984, kedy sa zúčastnil prvých Majstrovstiev sveta v Brémach a následne na Majstrovstvách sveta v Oslo. V roku 1986 Interklub získal 5. miesto na Majstrovstvách Európy v Doetinchene so štandardnou formáciou, čo určilo jeho ďalšie smerovanie v tejto oblasti.
Vedenie klubu
Od roku 2003 sa v Interklube zmenilo zloženie trénerov. Úlohu hlavného trénera LAT prevzal MVDr. František Plančár. Tento špičkový tréner bol v rokoch 1985 a 1988 majster SR v LAT a v rokoch 1985 a 1986 v 10 tancoch. Trénoval s tými najlepšími svetovými trénermi, ako sú Alain Flatcher, Donnie Burns, či Ruud Vermey (latinsko-americké tance); Marcus a Karen Hilton a Oliver W. Thernhorn (štandardné tance). Bohaté trénerské skúsenosti zbieral počas päťročného pôsobenia v nemeckom Münsteri.
Funkcia hlavného trénera ŠTT zostala Ing. Eduardovi Slimákovi, mnohonásobnému majstrovi SR. V 10 tancoch to bolo v rokoch 1987, 1989, 1990 a 1991. V ŠTT a LAT bol majstrom SR v rokoch 1989 – 1991. V roku 1990 sa na MS v 10 tancoch zaradil medzi 12 najlepších svetových párov. Od roku 1984 do roku 1991 bol stálym členom formačného A-teamu Interklubu MADIT Bratislava. Od roku 1991 v Hannoveri pracoval ako tréner a tanečný učiteľ. Zároveň sa vzdelával v obidvoch odboroch a štúdium úspešne zakončil skúškami. V roku 1992 prestúpil k profesionálom, kde bol štvrťfinalistom MS a víťazom a finalistom niekoľkých súťaží.
Formácia
Hoci Slovensko malo už od roku 1959 dobrú tradíciu v súťažiach choreografií, Interklub sústredil svoju pozornosť na formácie až v roku 1984, kedy sa zúčastnil prvýkrát príslušných medzinárodných súťaží. Prvá účasť bola v roku 1984 na Majstrovstvách sveta v Brémach, s formáciou latinskoamerických tancov (LTT).
Počas roku 1985 sa trénovali formácie v oboch skupinách tancov a nebolo jasné, ktorým smerom sa budú uberať. Predchádzajúce úspechy v choreografiách štandardných tancov (ŠTT) a možno aj neúspech v Brémach zapríčinil, že sa postavila aj formácia štandardných tancov, ktorá sa predstavila v roku 1986 na Majstrovstvách Európy v Doetinchene a získala cenné 5. miesto. Formácia LAT štartovala následne na Majstrovstvách sveta 1987 v Oslo a nebola úspešná.
Semifinálové umiestnenie formácie ŠTT v roku 1987 v Essene bolo príčinou, že sa Interklub začal venovať len formácii ŠTT. V roku 1988 na MS v Dortmunde získal finálové 6. miesto a na ME v Hertogenboschi finálové 5. miesto. Znamenalo to definitívne rozhodnutie pre podporu štandardnej formácie. Nasledovalo potvrdzujúce 5. miesto na ME v Olsztyne, úspech na Nation Cup v Essene, kde Interklub získal 2. miesto, a German Open Championship, opäť s 2. miestom.
Na MS v Stuttgarte v roku 1989 svojim 5. miestom zakončila vystúpenia choreografia Humoreska. Choreografia Carmen bola „prekvapujúca“ a pre spracovania klasickej témy kritizovaná, ale priniesla 4. miesto na MS v Brémach, víťazstvo na Paris Open 1992 a na German Open 1992. V závere roka na MS v Stuttgarte Interklub získal 5. miesto.
Finálové umiestnenia Interklubu na svetových súťažiach zostávali doma stále nedocenené, aj keď neexistoval iný reprezentant štátu, ktorý kedy získal v tanečnom športe lepšie umiestnenie. Rok 1993 bol v znamení 2. miesta na Nation Cupe v Berlíne, 4. miesta na German Open v Mannheime, a 5. miesta na ME v Mníchove a na MS v Berlíne. Vrcholom tohto obdobia bolo prvé víťazstvo v Blackpoole.
V roku 1995 prekvapil Interklub na ME v Doetinchene rôznofarebnými šatami v Operete Gala a získal 5. miesto. Predstavil sa 2. miestom aj v Blackpoole. V roku 1996 v stále väčšej konkurencii to bolo 4. miesto na ME v Oldenburgu a 5. miesto na MS v Berlíne.
V roku 1997 sa klub nezúčastnil na MS v Kišineve, ale na ME v Ludwigsburgu získal vo finále 7. miesto.
V roku 1998 sa konalo len MS v Braunschweigu, kde sa predstavila nová choreografia Broadway a získala 5. miesto. Táto choreografia „bodovala“ aj v roku 1999 na ME v Hertogenbosch (6. miesto) a na MS v poľskom Elblągu (7. miesto).
Rok 2000 priniesol novú choreografiu For the Boys, neskôr prepracovanú na Violet Dream, s ktorou sa na ME v Kišineve Interklub nezúčastnil a na MS v Braunschweigu získal 7. miesto.
Konkurencia sa vo formáciách neustále zvyšuje, o finále sa pokúšajú nové tímy z Moldavska (Kišinev), Ruska, Litvy a Poľska. V roku 2001 Interklub obnovil choreografiu Humoreska II s omladeným tímom, s ktorou získal na ME v Ústí nad Labem a na MS v Berlíne 7. miesto. S touto formáciou absolvoval aj ME v Hertogenbosch 2002 a získal 7. miesto.
V roku 2002 začala ďalšia výmena generácie tanečníkov čo zapríčinilo, že po 18. rokoch stratil Interklub po prvý raz titul Majstra SR vo formáciách STT.
Adobe Illustrator
Adobe Illustrator je program pre tvorbu vektorovej grafiky od firmy Adobe Systems. Zameraný je na digitálnu grafiku, ilustrácie a typografiu. Autori ho používajú na tvorbu firemných log, návrhov webových stránok, užívateľských rozhraní, grafov, diagramov, tabuliek či štylizovaných ilustrácií. Jedným zo základných funkcionalít programu je nástroj Pero, pomocou ktorého je možné jednoducho tvoriť presné aj hladké línie. Funguje na báze matematického konceptu Bézierovych kriviek, a až na detaily ovládanie je tento nástroj identický s tým, ktorý môžeme nájsť v Adobe Photoshop. V súčasnosti je aktuálna sedemnásta verzia programu pod názvom Adobe Illustrator CC, ktorá je súčasťou balíka Creative Cloud.
Systémové požiadavky
Najnovšia verzia programu vyžaduje procesor silnejší ako Intel Pentium 4 alebo ekvivalentný AMD Athlon 64 a odporúčané sú 3 a viac gigabajtov pamäte. Pre spustenie na platforme of firmy Microsoft je potrebná aspoň verzia Windows 7, Mac OS X v10.7 pri počítačoch od firmy Apple. Program je možné ovládať myšou a klávesnicou, alebo pomocou grafického tabletu. Je dostupný v 22 jazykoch.
História
Prvá verzia bola vydaná v roku 1986 na počítačoch Macintosh. Obsahovala už nástroj Pero, no funkcionalita programu bola výrazne obmedzená oproti dnešku. Prvá verzia pre operačný systém Windows vyšla v roku 1989, no aj kvôli konkurencii programu CorelDRAW sa nepredávala dobre. Vo verzii 6.0 z roku 1996 urobili vývojári niekoľko dôležitých zmien v užívateľskom rozhraní, ktoré priblížili verzie pre Windows aj Mac bližšie k sebe. Dôležitou zmenou bolo aj pridanie užívateľských plug-inov, pomocou ktorých mohli užívatelia rozširovať a modifikovať funkcionalitu programu.
V nasledujúcich rokoch sa obe verzie programu štandardizovali a prestali medzi sebou súperiť. Do programu boli zavedené dnes už tradičné funkcie Smart Guides a Paint Bucket Tool. V roku 2003 sa Adobe rozhodlo spojiť všetky programy zo svojho portfólia do balíka Creative Suite. V rámci tejto zmeny dostal Illustrator aj svoju dnes ikonickú oranžovú farbu a po prvýkrát umožňoval pracovať s elementárnou 3D grafikou. Poradové čísla verzií programu potom vždy obsahovali prefix CS.
To sa zmenilo až v rokoch 2011 – 2013, počas ktorých Adobe pretvorilo Creative Suite v balík Creative Cloud s väčším dôrazom na cloudové služby. Tento produkt už je založený na mesačných platbách a nedá sa kúpiť jednorazovo. Illustrator ako aj ostatné programy v tomto balíku majú znova vylepšené užívateľské rozhranie a rozšírenú možnosť komunikácie medzi sebou. Integrované sú tiež služby dátového úložiska a služba Behance. Adobe zároveň upustilo od vydávania verzií programov pod poradovými číslami a poskytuje kontinuálne updaty pod značkou CC.
Adobe Illustrator CC
V najnovšej verzii programu reagovala firma na rozšírenie zariadení s dotykovým ovládaním a pridala špeciálne rozhranie uspôsobené na ovládanie prstom. Vylepšené sú tiež možnosti zaobľovania rohov prednastavených tvarov, ako sú napríklad obdĺžniky. Veľmi dôležitým vylepšením je natívna podpora GPU akcelerácie. Užívatelia s grafickými kartami od spoločnosti NVIDIA tak môžu prenechať časť výpočtovej záťaže na grafickú kartu a zvýšiť tak rýchlosť programu.
Rozdiel od programu Adobe Photoshop
Adobe Photoshop je program určený pre manipuláciu s fotografiami a realistickejšie typy ilustrácií. Je založený na rastrovej grafike, kde užívateľ vždy vytvára alebo upravuje obrázok v prednastavenom rozlíšení. Naproti tomu Illustrator pracuje natívne vo vektorovom režime, kde všetky tvary na obrazovke sú výsledkom matematických rovníc. Tým pádom nie sú pripútané k vybranému rozlíšeniu a je možné ich ľubovoľne škálovať. Programy založené na rastrovej grafike sú však rýchlejšie pri práci s fotografiami.
Podobné programy
Aj keď sa dá povedať, že Adobe Illustrator je v oblasti vektorovej grafiky štandardom, existuje viacero alternatív, ktoré ho z väčšej či menšej miery zastúpia, a to za menej peňazí alebo úplne zdarma. Aj keď dnes už nedosahuje svoju niekdajšiu popularitu, program CorelDRAW na platforme Windows je stále niekde úspešne využívaný. Na počítačoch od firmy Apple existuje viacero moderných platených programov ako PixelMator alebo Sketch, ktoré často kombinujú funkcie Illustratoru aj Photoshopu. Veľmi populárny je open-source program Inkscape, ktorý je dostupný ako na Windows a Mac, tak aj na Linux.
Sergej Alexandrovič Zadeľonov
Sergej Alexandrovič Zadeľonov,, 🇧🇪, niekedy uvádzaný ako Zadelenov (Заделенов), (* 27. február 1976, Novopolock) je bieloruský hokejový útočník.
Klubový hokej
Od sezóny 2005/06 bol hráčom klubu ruskej superligy Neftechimik Nižnekamsk. Ročník 2007/08 odohral v bieloruskom HC Gomeľ. Od ďalšej sezóny hráva za CHK Dinamo Minsk v rámci KHL.
Reprezentácia
Zúčastnil sa MS B 2002, MS 2003, MS B 2004, 2005, 2006, 2007 a 2008.
Giotto
Giotto môže byť:
Auala
Auala je malá dedina nachádzajúca sa na severozápade ostrova Savai’i v Samoe. Patrí do volebného obvodu Vaisigano I, ktorý je súčasťou okresu Vaisigano.
Dedina má čiastočne sebestačné hospodárstvo, pretože sa ľudia spoliehajú hlavne na rybolov, poľnohospodárstvo a príjmy od turistov, ktorí navštevujú Aualu. V dedine sa nachádzajú dva kostoly.
Marine Park
Záliv Auala je pamiatková rezervácia („Morský park“), v ktorej sa vyskytuje veľa druhov korytnačiek. O rezerváciu sa stará Výbor žien Aualy.
William Vickrey
William Vickrey (* 21. jún 1914 Victoria, Britská Kolumbia, Kanada † 11. október 1996 Harrison, New York, USA) bol americký ekonóm kanadského pôvodu, a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu.
Auala
Komunikácia
Výbor žien Auly v dedine prevádzkuje aj feso'ota'i centrum (ICT centrum), ktoré poskytuje obyvateľstvu nové technológie - internet, rôzne druhy fotografií, farebnú tlač, kopírovanie, skenovanie, telefonovanie, faxovanie atď. a veľa ďalších služieb, za ktorými by obyvatelia museli cestovať do hlavného mesta.
William Vickrey
Životopis
Narodil sa v Britskej Kolumbii. Základnú a strednú školu navštevoval v Európe a v Spojených štátoch, štúdium ukončil s maturitou v Phillips Andover Academy v roku 1931. Po získaní B.S. v matematike v Yale University v roku 1935 pokračoval ďalej a ukončil doktorské štúdium v roku 1948. Potom pracoval pre Národnú radu pre plánovanie zdrojov vo Washingtone. Kolumbijská univerzita mu udelila PhD. titul v ekonómii v roku 1948.
V roku 1946 začal jeho učiteľskú dráhu na Kolumbijskej univerzite ako odborný asistent v ekonómii. V roku 1958 sa stal profesorom a bol menovaný ako McVickar profesor politickej ekonómie v roku 1971. Bol predseda katedry ekonómie 19641967. Bol členom misie z roku 1950 Shoup, ktorá vyvinula komplexný program na úpravu daňového systému Japonska. Prednášal a slúžil ako poradca v Spojených štátoch amerických a v Organizácii spojených národov.
Bol zvolený do Národnej akadémie vied a v roku 1992 slúžil ako prezident americkej ekonomickej asociácie. Bol členom ekonometrickej spoločnosti a získal čestný titul z University of Chicago v roku 1979. Bol členom mnohých odborných a občianskych organizácií a aktívny zástanca organizácií, ktoré presadzovali svetový mier.
Veľa z jeho prác je zozbieraných v „Verejná ekonomika“ Cambridge University Press, ktorá tiež obsahuje kompletnú bibliografiu, zoznam ôsmich kníh, 139 článkov, 27 recenzií a 61 nepublikovaných článkov a poznámok.
Vickrey si zobral v roku 1951 za manželku Cecile Thompson. Spolu žili v Hastings-on-Hudson v New Yorku. Zomrel v októbri 1996 na zlyhanie srdca. Tri dni po jeho smrti získal Nobelovu cenu za ekonómiu.
Eva Irmanová
Eva Irmanová (1943) je česká historička, Hist. ústav AV ČR, redaktorka Slovanského přehledu.
Malá Stanišovská jaskyňa
Malá Stanišovská jaskyňa sa nachádza v Jánskej doline pri obci Liptovský Ján. Je prírodnou pamiatkou. Jej dĺžka je, hĺbka 28 metrov. Sprístupnených pre verejnosť je 410 metrov. Jaskyňa je sprístupnená pre verejnosť od 15. januára 2010.
Malá Stanišovská jaskyňa spolu s Veľkou Stanišovskou jaskyňou a Novou Stanišovskou jaskyňou boli vytvorené podzemnými vodnými tokmi v guttensteinskom vápenci v období pleistocénu. Sú súčasťou niekdajšieho rozsiahleho jaskynného systému v dolnej časti Jánskej doliny. V súčasnosti je z tohoto jaskynného systému známych vyše.
Malá i Veľká Stanišovská jaskyňa boli miestnym obyvateľom známe od nepamäti. Prvá písomná zmienka o jaskyniach v doline nad Liptovským svätým Jánom pochádza z roku 1689 z pera Martina Sentivániho. Jaskyne navštívil v roku 1720 i Georg Buchholtz mladší a stručne sa o nich zmienil i Matej Bel v druhom zväzku svojich Notícií z roku 1736. Stanišovské jaskyne boli v ďalších obdobiach cieľom vedeckých i vlastivedných výprav. V tomto období boli objavené i ďalšie podzemné priestory, ako pokračovanie známych jaskýň. O popularizáciu stanišovských jaskýň sa v prvej polovici 20. storočia zaslúžil najmä Miloš Janoška, spoluzakladateľ časopisu Krásy Slovenska a a Tatranského spolku turistického. V 60. rokoch 20. storočia bol zásluhou miestneho amatérskeho speleológa Stanislava Šrola (1925 – 1992) objavený vchod do dovtedy neznámej Novej Stanišovskej jaskyne. V priebehu 20. storočia dochádzalo k značnej devastácii stanišovských jaskýň zo strany príležitostných návštevníkov. V 70. rokoch bol z dôvodu ochrany národnej prírodnej pamiatky uzatvorený vchod do Veľkej Stanišovskej jaskyne.
Malá Stanišovská jaskyňa je aktuálne v správe aktívnych miestnych jaskyniarov, ktorí sa sami podujali zachrániť ju pred ďalším poškodzovaním. V súčasnosti sa v blízkosti jaskyne nachádza parkovisko, kde je možné zaparkovať automobil a zrekonštuovaná chata, kde je možné zakúpiť vstupenky. Návštevníci jaskyne majú príležitosť obdivovať podzemné prírodné krásy a oboznámiť sa so základnými aspektami jaskyniarskeho prieskumu jaskýň a speleológie. Výzdoba jaskyne je tvorená prevažne sintrovými nátekmi. V jarnom období sa vo vchodových partiách tvoria ľadové stalagmity.
Jaskyňa je strednej obťažnosti. Nenachádzajú sa tu betónové chodníky ani výraznejšie terénne úpravy. Dno jaskyne je pokryté hlinito-kamenitou sutinou, miestami s väčšími zrútenými balvanmi. Jaskyňa nie je osvetlená. Každý návštevník od sprievodcu obdrží čelovú lampu a cestu si osvetľuje sám.
Hysteria (Muse)
„Hysteria“ (v Spojených štátoch nazývaná aj „Hysteria (I Want It Now)“ ) je skladba od anglickej rockovej kapely Muse, ktorá sa nachádza na ich treťom štúdiovom albume Absolution. Song bol hraný počas turné, ktoré sprevádzalo vydanie albumu Absolution a stále patrí medzi bežný repertoár koncertných programov skupiny Muse. Nachádza sa aj na obidvoch médiových nosičoch, CD a DVD, ktoré boli vydané ku koncertnému projektu HAARP.
Grafický návrh obalu pre sedempalcovú edíciu singla vzišiel zo súťaže, ktorú vyhral Adam Falkus. Obrázky bežca sú súčasťou balenia DVD singla.
Vo videu k skladbe, ktoré režíroval Matt Kirby, hrá herec Justin Theroux. Má viacero prvkov, ktoré sú motivované filmom The Wall od kapely Pink Floyd: môžeme ich vidieť od úvodu s upratovačkou na chodbe, cez demolačné scény v izbe. V celku dej neprebieha chronologicky a celý jeho dej nekončí šťastne.
Alternatívna verzia videa pre USA je koncipovaná ako prezentácia vystúpenia kapely oproti projekčnej stene, na ktorú sú v psychotickom chaose premietané krvavé fľaky, tvár ženy. Celý klip je farebne ladený v dominancii čiernej a bielej.
Artúr Szalatnai-Slatinský
Artúr Schlesinger (Szalatnai-Slatinský) (* 11. február 1891, Slatina nad Bebravou  – † 10. november 1962, Bratislava) bol slovenský architekt. Schlesinger patrí medzi významných avangardných slovenských medzivojnových architektov, ktorých realizácie našli pozoruhodnú odozvu nielen u nás, ale aj v mnohých svetových odborných časopisoch.
Život
Narodil sa 11. februára 1891 v Slatine nad Bebravou v židovskej rodine roľníka Mórica Schlesingera a Berty, rod. Kellerman, mal dve sestry. Základnú školu absolvoval v Slatine nad Bebravou a v roku 1909 zmaturoval na reálnom gymnáziu v Žiline. V rokoch 1914 – 1918 a 1918 študoval architektúru na Vysokej technickej škole v Budapešti a prvýkrát si zmenil meno na Schlesinger-Szalatnai podľa miesta narodenia.
Počas 1. svetovej vojny bojoval na talianskom a francúzskom fronte, kde spoznáva tamojšiu architektúru. V roku 1920 sa usadil v Bratislave a v nemčine vydal knihu Architektonické formy bratislavských cintorínov. V roku 1923 podľa jeho návrhu zrealizovali v Bratislave ortodoxnú synagógu. V 20. rokoch 20. storočia prežíval v tvorbe najskôr kubistické, potom tehlové obdobie. V roku 1927 vydal knihu o svojej architektonickej tvorbe. V 30. rokoch sa špecializoval na kúpeľné stavby a vidiecke domy pre lekárov. V roku 1945 sa vyhol deportácii a na konci vojny sa skrýval pred nacistami v Bratislave. Po vojne vstúpil do komunistickej strany.
V rokoch 1948 – 1951 navrhol so sochárom Jozef Pospíšilom Pamätník SNP na Jankovom Vŕšku. V rokoch 1951 – 1957 navrhol renováciu kaštieľa v Diviakoch. V 50. rokoch pracoval na územných plánoch mnohých slovenských miest. Zomrel 10. novembra 1961 v Bratislave, kde je aj pochovaný.
Súťaže
Zúčastnil sa na mnohých súťažiach, v ktorých prvé ceny dostal za kino v Trenčianskych Tepliciach, za regulačný plán Nových zámkov a Prešova, za okresný úrad v Stupave, verejné kúpele na Baštovej ulici v Bratislave a za synagógu v Bratislave
Konrádovce
Konrádovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Yoda
Yoda (895 BBY - 5 ABY) je fiktívna postava zo sveta Hviezdnych vojen. Objavuje sa vo všetkých dieloch okrem Hviezdne vojny: Epizóda IV – Nová nádej a Hviezdne vojny: Epizóda VII - Sila sa prebúdza.
Ako mnoho iných mien z Hviezdnych vojen aj meno „Yoda“ môže byť etymologicky odvodené zo sanskritu: Yoddha je v tomto jazyku slovo pre „bojovníka“. Meno môže byť takisto spojené s hebrejským „Yodea“ – znamenajúcim „On vie“ alebo „Ten, kto vie“.
Yoda, ktorý už prekročil 800. rok svojho života, je najstarším členom Najvyššej rady Jediov a zároveň jej najvnímavejším majstrom. Spolu s Maceom Windu má v Rade najväčšie slovo. Yoda v minulosti veľa cestoval, v tichosti sám navštívil stovky svetov a strávil dlhé roky spoznávaním rôznych spôsobov života a nekonečne premenlivých prejavov Sily. Vďaka svojim skúsenostiam je obozretný a vnímavý. Zažil už v živote veľa, a preto posudzuje všetko dianie z dlhodobej perspektívy. Yoda sa osobne zaujíma o pokroky Qui-Gona Jinna a jeho učňa Obi-Wana Kenobiho. Rozoznal totiž mimoriadnu silu a možnosti týchto dvoch Jedi.
V jednotlivých epizodách
Figuren aus Star Wars
Štúdio L+S
Štúdio L+S, pôvodne Štúdio S, je profesionálne divadlo pôsobiace v Bratislave so sídlom na Námestí 1. mája 5, v priestoroch hotela Tatra, kde koncom šestdesiatych rokov 20. storočia existoval legendárny kabaret Tatra revue. Divadlo vzniklo 12. mája 1982 ako „Umelecká scéna Slovkoncertu“. Písmeno S v názve divadla pochádza práve odtiaľ. Po privatizácii divadla v apríli 1999 (ako prvého na Slovensku) sa do názvu pridalo L ako pokračovanie tradície, ktorú tu dvojica Lasica a Satinský začala pár mesiacov po založení.
Ako Štúdio S začalo svoju činnosť 12. mája 1982 otváracím predstavením. Začalo ako divadlo bez vlastného súboru. Prvým riaditeľom Štúdia S bol Štefan Ladižinský. Názov Štúdio S bol zmenený na Štúdio L+S v roku 1999.
Anténky
Anténky je zábavná párty hra, vyžadujúca postreh a synchronizáciu zúčastnených hráčov.
Pravidlá
Hráči stoja v kruhu, prvý z nich vysielač ukáže na jedného z hráčov v kruhu prijímač a povie „Ö“, prijímač potvrdí príjem tak, že si dlane priloží k ušiam a povie „Ö“, jeho susedia overovači signálu si priložia dlaň k opačnému uchu od prijímača, naklonia sa bokom k nemu a povedia „Ö“. Ak všetko prebehlo v poriadku, prijímač sa stáva vysielačom a znovu vyšle signál na niektorého z hráčov. Ak sa niekto pomýli, vypadáva. Hra končí, ak zostanú v kruhu iba dvaja hráči alebo jeden hráč. Takticky môže vysielač ukázať aj sám na seba, čím sa znovu stane prijímačom a potvrdzovači signálu často nezareagujú. Pre nezainteresovaného diváka vyzerajú hráči, ako partia bláznov.
ISO 3166-2:SD
Kódy ISO 3166-2 pre Sudán identifikujú 26 štátov. Prvá časť (SD) je medzinárodný kód pre Sudán, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich štát.
Vaucourt
Vaucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kantóny Rouenu
Kantóny mesta Rouen majú označenie Rouen-1 až Rouen-7 (fr. Canton de Rouen-1 atď.). Ide o sedem francúzskych správnych jednotiek v obvode Rouen, v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Chef-lieu všetkých kantónov je mesto Rouen.
Geografia
Kantóny Rouenu zahrňujú plochu a majú 107 904 obyvateľov (2006), čo zodpovedá hustote zaľudnenia 5 047 obyvateľov na km2.
Lípa (okres Havlíčkův Brod)
Lípa je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 1 094 obyvateľov, z toho 537 mužov a 557 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,9 roka, ženy 39,8 roka).
Majdán (priezvisko)
Majdán je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obciach Ivanka pri Nitre (okres Nitra) a Lesenice (okres Veľký Krtíš).
Známi nositelia
Pozri v článku Majdán.
ISO 3166-2:KP
Kódy ISO 3166-2 pre KĽDR identifikujú 9 provincií a 4 mestá. Prvá časť (KP) je medzinárodný kód pre KĽDR, druhá časť pozostáva z troch písmen identifikujúcich provinciu alebo mesto.
Zoznam kódov
KP-CHA Chagang-do KP-HAB Hamgyŏng-bukto KP-HAN Hamgyŏng-namdo KP-HWB Hwanghae-bukto KP-HWN Hwanghae-namdo KP-KAN Kangwŏn-do KP-KAE mesto Kaesŏng KP-NAJ mesto Rasŏn KP-NAM mesto Nampo KP-PYB P'yŏngan-bukto KP-PYN P'yŏngan-namdo KP-PYO mesto Pchjongjang KP-YAN Ryanggang-do
Notchback
Notchback je termín popisujúci typ automobilovej karosérie. Karoséria sa označuje nepresne ako sedan so stupňovitou zadnou časťou karosérie. Hlavným znakom notchbacku je iný pomer veľkosti zadnej časti v pomere k vozidlu. Všeobecne platí, že pri karosérií stupňovitého typu odkazuje na odlišný pomer okna ku karosérií a uhol zadného okna, ktoré vo vzťahu k vozidlu zviera pravý alebo ostrý uhol do tvaru V alebo Z.
Hlavnou výhodou je väčší priestor pre cestujúcich, nevýhodou je horšia aerodynamika. Z toho dôvodu majú dnešné sedany okno v uhle smerujúcom podľa aerodynamiky k zadnej kapote.
Typickými predstaviteľmi notchbacku v Európe sú napríklad Ford Anglia, Citroën Ami, Toyota Will a Volvo 740.
Budai-hegység
Budai-hegység (maď.) alebo Budínske vrchy je krasové a dolomitové pohorie v Maďarsku v Peštianskej župe a v Budapešti. Má rozlohu. Najvyšší bod je Nagy-Kopasz s výškou  Nachádza sa tu 150 jaskýň.
Rozdelenie
Pohorie sa geomorfologicky člení na celky:
Jaskyne
Najdlhšie jaskyne v pohorí sú :
Zrodenie Venuše
Zrodenie Venuše je obraz od talianskeho renesančného maliara Sandra Botticelliho.
Jedným z mytologických obrazov je maľba Zrodenie Venuše, ktorá vznikla na rozmedzí rokov 1485 – 1486. Maľba bola pôvodne umiestnená v tej istej budove ako La Primavera, vo vidieckej vile v Castelle, ktorá patrila Lorenzovi di Pierfancescovi. Pri tvorbe tohto obrazu sa Botticelli inšpiroval Polizianom a jeho tvorbou inšpirovanou antikou, presnejšie inšpirovanou Ovídiom, kde sa opisuje povstanie Venuše z mora. Cez neoplatónsku interpretáciu diela má toto dielo prezentovať, že krása sa rodí zo spojenia ducha a hmoty alebo idey s prírodou. Uvedieme dve rôzne interpretácie z obsahovej stránky obrazu, prvá je od Josého Pijoana a druhá od Charlesa Dempseyho.
Verzia podľa Pijoana
Ako píše Pijoan vo svojej knihe, že pri tejto maľbe sa dej interpretuje zľava doprava a nie ako tomu bolo pri Primavere. Dvojica, ktorá je vyobrazená na obraze naľavo, je dvojica zefýrov. Obaja vítajú Venušu poletujúcimi kvetmi ruží, ktoré sú symbolom lásky, prostredníctvom ktorých bude Venuša rozdávať lásku ako bohyňa lásky a jari; a jeden Zefýr zahrieva svojim dychom Venušino nahé telo. Zefýri sú opisovaní v Polianových veršoch, ktoré reprezentujú dych pasie, ktorý hýbe a inšpiruje novonarodenú Venušu. Uprostred stojí samotná Venuša, ktorá stojí na lastúre a v teplom Zefýrovom vánku jej vejú vlasy. Poslednou postavou na obraze je postava Hóry, ktorá sa snaží prikryť Venušino telo svojím plášťom. Tu možno vidieť Botticelliho nespútanú fantáziu a vášnivú záľubu v dynamických líniách.
Zdeněk Rozenský
Zdeněk Rozenský (* 12. február 1924, Kolín) je český matematik.
Študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, odbor matematika a fyzika. Väčšinu svojho odborného života pôsobil ako pracovník Českého vysokého učení technického, na dislokovanej katedre matematiky v Poděbradoch.
Zrodenie Venuše
Verzia podľa Charlesa Depseyho
Zefýr, ktorý prichádza do obrazu zľava, vyfukuje zo svojich úst ohrievajúci závan vetra na Venušu. Zefýrov zúrodňovací dych namierený proti Venuši produkuje ruže, ktoré z mytologického hľadiska v skutočnosti vychádzajú z Chloridy, ktorá je v Zefýrových rukách a je oblečená v tmavom. Chloris je často považovaná za druhú bohyňu vetra sprevádzajúca svojho druha, ale v tejto maľbe nie sú rozoznateľné jej atribúty, pohlavie a ani činy, ktoré by pomohli preukázať jej identifikáciu. Nefúka a ani nemá krídla. Krídla, ktoré môžeme vidieť za jej chrbtom, nemôžu byť anatomicky napojené na jej ramená, v skutočnosti patria Zefýrovi, pretože Chloris nelieta, ale je ním unášaná. Môžeme povedať, že ju symbolizuje najmä jej ťažká zelená tunika, ktorá je typická pre Chloris a obopína jej ramená. Je to v podstate pozemská víla, ktorá oblieka celú prírodu do zeleného šatstva počas obdobia západného vetra. Zefýr je tak vlastník mocného páru krídiel, ktoré ho poháňajú k Venuši.
Postava, ktorá stojí na pobreží je často interpretovaná ako jedna z Hór. Hóry boli dcéry najvyššieho boha Dia a bohyne Themidy a pripisuje sa im úloha bohýň ročných období a zákonného usporiadania v prírode a spoločnosti, preto ju v tejto súvislosti môžeme zameniť za postavu bohyne Flóry. Podľa Warburga hľadať v asociácii s maľbami odkazujúcimi na Homérovu Hymnu pre Afroditu, čiže na Venušu. Kvetovaný vzor na jej oblečení nám tak môže pripomínať postavu Flóry z obrazu La Primavera. Na postave Flóry v maľbe Zrodenie Venuše môžeme vidieť opasok, ktorý tvoria ovinuté stonky ruží a okolo jej krku má ovinutý veniec zo stromu myrty, Venušinej rastliny, ktorý je zhodný s vencom, ktorý mala postava Flóry v Primavere, preto si nemôžeme byť tak istý s identifikáciou Flóry. Flóra stojí na brehu ostrova Cyprus – Venušinom ostrove a pripravuje plášť, ktorý je bohato ozdobený kvetinovými vzormi, aby zahalila nahé telo bohyne. Kvety, ktoré zdobia tento plášť sú plno rozkvitnuté, zatiaľ čo na Flórinom oblečení sú všetky kvety zobrazené v nerozkvitnutých púčikoch. Takto môžeme vidieť rozvinutie ročného obdobia až jeho vyvrcholenia.
Maľbu teda interpretujeme takto: „Chloris, zemská víla novovyrastenej zelene, leží v náruči svojho manžela, ktorý prináša krajine jarnú vlahu; Flóra, bohyňa zeme čerstvo pokrytá kvetinami, ktorá stojí na opačnej strane obrazu; a Venuša, ktorej duch vládne nad mesiacom apríl a nad hojnosťou jari, je pripravená na jej prvý krok na pobrežie prijímajúc pokrývku zeme, ktorá je plná čerstvo rozkvitnutých kvetín.“
Podľa Warburga názov Zrodenie Venuše nie veľmi správny k obsahovej stránke, ktorý vidíme v obraze od Botticelliho. Tento názov skorej nahrádza názvom Príchod Venuše, pretože sa mu v tejto súvislosti zdá vhodnejší.
La Tour-de-Salvagny
La Tour-de-Salvagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uksičan
Uksičan je masívny štítový vulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka v pohorí Stredokamčatský chrbát. Jeho základňa zaberá plochu cez 1 800 km² a najvyšší bod má 1 692 m. Vrchol sopky je ukončený kalderou s priemerom 12 km, v ktorej sa nacháda niekoľko dacitových lávových dómov z postkalderového štádia vulkanizmu. Zaujímavosťou rozdielna stavba západného/severozápadného svahu a východného/juhovýchodného. Kým západnú stranu pokrývajú prevažne lávové prúdy, východnú tvoria pyroklastické uloženiny. Vek poslednej erupcie nie je známy, no odhaduje sa na holocén.
Fiber to the x
right|thumb|Schematické znázornenie rôznych konfigurácií FTTx
Fiber to the x (FTTx) je všeobecný pojem pre všetky druhy širokopásmovej sieťovej architektúry, ktorá využíva optické vlákno, aby nahradila klasické metalické vedenie, ktoré sa používa pre tzv. poslednú míľu telekomunikácie (prepojenie medzi koncovým bodom siete a účastníkom). Tento pojem vznikol ako zovšeobecnenie niekoľko konfigurácií nasadenia (FTTN, FTTC, FTTB, FTTH, a pod.), kde všetky názvy začínajú na FTT a rozlišujú sa podľa posledného písmena.
FTTx na Slovensku
Od roku 2008 je pripojenie na internet cez optický kábel k dispozícii aj na Slovensku vo viacerých mestách. Prvým operátorom, ktorý poskytuje internet cez optický kábel je Orange. Neskôr sa internet na optike rozhodol poskytovať aj Telekom, Slovanet, Swan a Detronics.
V súčasnosti najvyššia komerčná rýchlosť pripojenia na internet pre domácnosti predstavuje 1000 Mbit/s v smere prijímania dát z internetu (download) a 1000 Mbit/s v smere odosielania dát do internetu (upload).
Manneville-la-Pipard
Manneville-la-Pipard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 319 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andy Selva
Andy Selva (* 25. máj 1976, Rím, Taliansko) je sanmarínsky futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka. V súčasnosti je hráčom talianskeho klubu US Sassuolo Calcio.
Reprezentačná
V súčasnosti je kapitánom sanmarínskej reprezentácie a je aj jej najlepším strelcom histórie.
Jozef Gamrát
MVDr. Jozef Gamrát (* 8. apríl 1960, Sečovce) je slovenský veterinárny lekár a bývalý primátor mesta Sečovce (od roku 2011 do 25. marca 2021). Funkcie primátora sa vzdal po obvinení z trestného činu prijímania úplatku.
Andy Selva
Reprezentačná
(Stav k: 13. septembru 2009)
Jozef Gamrát
Profesijná kariéra
Po absolvovaní vojenskej základnej služby (19851986) pracoval ako veterinárny lekár na Štátnom majetku v Trebišove (19861987) a následne v Okresnom veterinárnom zariadení Trebišov (19872001). Od roku 2001 až do svojho nástupu do funkcie primátora mesta Sečovce pôsobil ako veterinárny lekár so súkromnou praxou na Obchodnej 51/24 v Sečovciach.
Politická činnosť
O funkciu primátora Sečoviec sa neúspešne uchádzal s podporou SDKÚ-DS a KDH vo voľbách do orgánov samosprávy obcí v roku 2006, v ktorých získal 928 platných hlasov (2. miesto za Monikou Bérešovou s 1 182 hlasmi). Ako nezávislý kandidát v komunálnych voľbách v roku 2010 zvíťazil s počtom platných hlasov 2 072. Do úradu oficiálne nastúpil v januári 2011. V komunálnych voľbách 2014 sa ako nezávislý kandidát umiestnil na prvom mieste s počtom hlasov 1 727. Na ustanovujúcom zasadnutí mestského zastupiteľstva 12. decembra 2014 znovu zložil primátorský sľub.
Obvinenie z trestnej činnosti a koniec činnosti
V dopoludňajších hodinách 18. marca 2021 primátora Gamráta zadržali príslušníci Národnej kriminálnej agentúry Prezídia Policajného zboru v rámci akcie s krycím názvom Feudál. Spolu s ďalšou zamestnankyňou mesta ho vyšetrovateľ obvinil z trestného činu prijímania úplatku, zatiaľ čo ďalšie štyri osoby boli obvinené z prečinu podplácania. Obvinenie sa týka prideľovania nájomných bytov vo vlastníctve mesta a zákaziek pre mesto.
K 25. marcu 2021 sa Gamrát vzdal funkcie primátora. Vo funkcii ho doby zvolenia a ustanovenia nového primátora nahrádza zástupca primátora – poslanec mestského zastupiteľstva Peter Havrila.
Sepang International Circuit
Sepang International Circuit je pretekársky okruh, na ktorom sa od roku 1999 koná Veľká cena Malajzie formuly 1 a ďalšie vrcholné podujatia automobilového a motocyklového športu - A1 Grand Prix a MotoGP. Okruh leží približne 60 km južne od hlavného mesta Malajzie, Kuala Lumpur.
Trať v Sepangu je prvým dielom známeho architekta tratí formuly 1 Hermanna Tilkeho. Nemecký architekt následne navrhol ďalšie okruhy v Číne, Bahrajne, Turecku a na mnohých ďalších miestach.
Od roku 1999 ponúkala vždy dramatické preteky, no najdramatickejšie práve v roku 2009, keď prívalový dážď, ktorý sa spustil po 22 kolách, prinútil organizátorov Veľkú cenu po 32 kolách z celkovo 56 prerušiť a po takmer hodinovom čakaní aj predčasne ukončiť. Jazdci si tak medzi sebou rozdelili len polovičné body. Víťazom sa stal Jenson Button.
Charakteristika trate
Okruh kombinuje dlhé rovinky, sekcie s rýchlymi zákrutami a úzke šikany, a preto je náročný na nastavenie monopostov. Je veľmi široký a vďaka tomu ponúka niekoľko dobrých príležitostí na predbiehanie. Na konci cieľovej rovinky jazdci dosahujú najvyššiu rýchlosť (306,8 km/h). Za ňou čakajú pilotov dve pomalé zákruty, v ktorých sa jazdí na druhom rýchlostnom stupni rýchlosťou približne 75 km/h. Práve tento úsek je najpomalším miestom trate. Táto sekcia je výborne viditeľná z priestorov hlavnej tribúny, v ktorej sa nachádzajú obchody a centrum oddychu. Okruh s veľkou priľnavosťou je veľmi rýchly a relatívne náročný na brzdy. Po fyzickej stránke je to pre jazdcov jeden z najnáročnejších pretekov sezóny, v Malajzii býva tradične veľmi teplo a vysoká vlhkosť vzduchu. Okruh sa nachádza 3,5 km od letiska v meste Kuala Lumpur.
Okruh sa môže pýšiť vynikajúcim zázemím pre tímy a veľmi dobre vybaveným mediálnym centrom. Nevýhodou je však nerovnosť povrchu, zapríčinená tým, že trať bola vybudovaná na mieste, kde boli predtým močiare.
thumb|right|280px|Hlavná tribúna so zastrešením v podobe lotosového kvetu thumb|right|280px|Najpomalší úsek okruhu thumb|right|280px|Koniec cieľovej rovinky a výjazd z boxov
Konfigurácie trate
Okruhu ponúka dve nezávislé konfigurácie, takže na jednom mieste sa môžu konať dva preteky súčasne. Severný okruh, ktorý je súčasťou prvej polovice hlavného okruhu, sa na cieľovú rovinku vracia za zákrutou číslo 6 a má dĺžku 2,71 km. Južný okruh s dĺžkou 2,61 km je súčasťou druhej polovice hlavného okruhu a využíva protiľahlú rovinku. Na hlavnú trať sa pripája v zákrute číslo 8. Okruh tiež ponúka možnosti pre preteky motokár a motokros.
História
V deväťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia prechádzala Malajzia veľkými zmenami. Prírodné bohatstvo a výhodná zemepisná poloha predznamenali veľký pokrok. Premiér Dr. Mahathir Mohamad chcel, aby bola krajina do roku 2020 úplne industrializovaná. Za najlepšiu cestu k dosiahnutiu tohto cieľa bol považovaný automobilový priemysel. V tejto oblasti sa začala angažovať malajská ropná spoločnosť Petronas, ktorá podporovala tím Sauber F1. V roku 1996 automobilka Proton kúpila Lotus Engineering a ekonomický rozmach Malajzie si žiadal medzinárodnú propagáciu. Mahathir rozhodol o výstavbe okruhu, ktorý sa mal stať najmodernejším na svete. Dovtedy bola v Malajzii známa iba trať Johor, kde sa konali preteky Majstrovstiev sveta cestných motocyklov. Projekt nového okruhu mal na starosti Hermann Tilke. Okruh bol dokončený v roku 1998 a o rok neskôr hostil Veľkú cenu Malajzie formuly 1. Predposledné podujatie sezóny prinieslo víťazstvo Eddiemu Irvineovi na monoposte Ferrari a Michael Schumacher vtedy absolvoval návrat k pretekom po zotavení zo zlomeniny nohy. V roku 2000 podujatie v Sepangu uzatváralo sezónu a až od roku 2001 sa tieto preteky presunuli na začiatok roka hneď po GP Austrálie.
DFS 230
DFS 230 bol nákladný klzák, navrhnutý na skrytú prepravu výsadkových vojsk a ich výstroje, používaný Luftwaffe, počas druhej svetovej vojny. Bol aj prvým vojensky nasadeným klzákom druhej svetovej vojny. Používaný bol po celú dobu vojny, až do nemeckej porážky v roku 1945.
Vznik a vývoj
V tridsiatych rokoch 20. storočia venovali veľkú pozornosť vývoju klzákov 2 mocnosti; Nemecko a Sovietsky zväz. V Nemecku bol duchovným otcom výsadkových klzákov generál Kurt Student a praktickým vykonávateľom jeho zámerov Ernst Udet, ktorý vývojom tichej zbrane poveril nemecký ústav plachtenia (DFS – Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug). Rýchly vývoj novej zbrane bol paradoxne nepriamym dôsledkom Versaillskej zmluvy z roku 1918, ktorá Nemecku zakazovala, okrem malého počtu policajných lietadiel a klzákov, vlastniť bojové lietadlá. Nemecko tak v bezmotorovom lietaní dosiahlo vrchol, jeho plachtárom a športovým lietadlám patrili všetky najprestížnejšie ceny a trofeje z medzinárodných súťaží, a tak sa stalo, že na začiatku vojny mala Luftwaffe stovky vyškolených pilotov. Výsledkom práce tímu konštruktérov, vedeného Hansom Jacobsonom, sa stal v roku 1937 vzperový hornoplošník s veľmi štíhlym trupom, ktorý nezaprel podobnosť so športovými klzákmi. Odlišoval sa však výškou trupu, v ktorom na polstrovanej lavici sedelo obkročmo a navyše chrbtom k smeru letu deväť výsadkárov. Pilot v kabíne to mal len o niečo pohodlnejšie. Skúšky prototypov dopadli dobre, pilotov a vojakov bolo dosť a tak ostávalo už len vyrobiť dostatočné množstvo lietadiel pre nadchádzajúcu vojnu. Výroba začala vo vagónke Gotthaer Waggonfabrik, neskôr aj v továrni Erla, Hartwig a po okupácii Československa aj fabrika ČKD Praga a Beneš-Mráz. thumb|DFS 230 v múzeu Gatow v Berlíne.
Konštrukcia
Krídlo bolo jednonosníkové, celodrevené. S trupom bolo spojené dvojicou vzpier z oceľových trubiek. Kostra trupu bola zvarená z oceľových rúrok, potiahnutá plátnom, na rúrkovej konštrukcii uprostred trupu bola lavica pre výsadkárov. Pilot sedel na plechovom sedadle v stiesnenej kabíne, vybavenej len základnými prístrojmi. Posádka nastupovala malými dverami na ľavom boku trupu. K rýchlemu opusteniu klzáku po pristátí slúžili veľké odhadzovateľné dvere na pravom boku. Niektoré kusy mohl byť vyzbrojené dvojicou guľometov na bokoch trupu, iné pohyblivým guľometom, obsluhovaným mužom sediacim za pilotom. Chvostové plochy mali celodrevenú kostru potiahnutú plátnom. Klzák vzlietal na jednoduchom dvojkolesovom podvozku, ktorý bol po štarte odhodený. K cieľu bol obvykle vlečený na dlhom lane, prípadne na krátkej tuhej tyči, za najrôznejšími lietadlami, napr. Junkers Ju 52, Heinkel He 111 či Junkers Ju 87, dokonca vraj aj za upravenými koristnými československými dvojplošníkmi Avia B.534. Pristával na odpruženej lyži pod trupom. Dobeh po pristátí bol u niektorých verzií skracovaný brzdiacim padákom, pokusne aj raketami v prednej časti trupu. Sfarbenie bolo rôznorodé. Obvykle horné a čiastočne bočné plochy boli tmavozelenej farby, niekedy doplnené plochami čiernozelenej, boky boli nastriekané svetlomodorou farbou, občas so škvrnami zelenej. Výsostné znaky a označenie jednotky niesli obvykle len na bokoch trupu.
Medzistavcová symfýza
Medzistavcová symfýza (lat. symphysis intervertebralis) je spojenie tiel stavcov typu synchondrózy. Toto spojenie je vytvorené medzi stavcami pohyblivej časti chrbtice. Jeho základom je medzistavcová platnička (intervertebrálny disk, lat. discus intervertebralis).
Medzistavcová platnička
thumb|250px|[[Sagitálny rez cez medzistavcovú platničku a priľahlé časti tiel susediacich stavcov plodu ovce. Zdroj: (Gray´s Anatomy, 1918.)]] Platničiek je v chrbtici človeka 23 - prvá je medzi stavcami C2 a C3, posledná medzi L5 a S1. Platničky tvoria celkovo približne 20% výšky chrbtice.
DFS 230
Operačné nasadenie
right|200 px|thumb|DFS 230 zničený nemeckými vojakmi po pristátí, pri oslobodzovaní Mussoliniho, 12. september 1943
Medzistavcová symfýza
Medzistavcová platnička
Každá platnička má okraje, ktoré naliehajú na spodnú plochu vyššieho a hornú plochu nižšieho stavca, z hyalínnej chrupavky, ktorá je zrastená s kosťou ich tiel. Vlastnú hmotu platničky tvorí väzivová chrupavka, ktorá po obvode postupne prechádza do hustého fibrózneho väziva.
DFS 230
Používatelia
22px|border Nemecko 22px|border Rumunsko
Medzistavcová symfýza
Unkovertebrálny kĺb
Horné plochy tiel krčných stavcov majú konkávny, dolné konvexný miskovitý tvar, pričom ich prominujúci vonkajší okraj sa označuje ako uncus corporis. V medzistavcových platničkách sa pri tomto okraji môžu obojstranne vytvárať dutiny vyplnené synoviálnou tekutinou, ktoré sa označujú ako unkovertebrálne kĺby.
Teng Siao-pching
Životopis
Narodil sa v provincii S’-čchuan v rodine príslušníkov národnostnej menšiny Hakka. Po štúdiu na Čunkinskej prípravnej škole odišiel v roku 1919 ako pätnásťročný na štúdiá do Francúzska. Vo Francúzsku však strávil viac času prácou ako štúdiom a pod vplyvom kolegov (okrem iných aj Čou En-laja) začal študovať marxistické myšlienky. V roku 1924 sa stal členom Komunistickej strany Číny a vo februári až auguste 1926 absolvoval krátke štúdium v Moskve. Toho istého roku sa po siedmich rokoch vrátil do Číny. V Číne sa aktívne zúčastnil na aktivitách komunistickej strany – viedol povstanie proti vládnemu Kuomintangu, zakladal soviety vo vidieckych oblastiach južnej Číny, zúčastnil sa na Dlhom pochode, bojoval v komunistickej armáde proti Japoncom a bol pri vzniku Čínskej ľudovej republiky v roku 1949.
Ako osoba blízka Mao Ce-tungovi stúpal po straníckom rebríčku a v roku 1954 sa stal generálnym tajomníkom strany. V roku 1957 sa podieľal na kampani proti pravičiarom, ktorá zlikvidovala celú jednu generáciu intelektuálov. Počas Veľkého skoku vpred, vidiac jeho negatívne dôsledky, presadzoval spoločne s prezidentom Liou Šao-čchim pragmatickú politiku. Z tejto doby pochádza jeho najznámejší výrok: „Je mi jedno, či je mačka biela alebo čierna, je dobrá, pokiaľ chytá myši.“ Teng spolu s prezidentom Liouom de facto vytvorili pravicové krídlo v strane, a preto sa stali terčom kritiky počas kultúrnej revolúcie, ktorá začala v roku 1966. Teng bol poslaný pracovať do továrne vyrábajúcej traktory v južnej Číne. V roku 1972 ho Mao, potom ako prijal jeho sebakritiku, povolal späť do Pekingu. Po Čou En-lajovej smrti na začiatku roka 1976 však bol Teng opäť odstavený od moci, tentoraz tzv. bandou štyroch, a poslaný do S’-čchuanu.
Teng Siao-pching nastúpil trend otvorenia sa Číny Západu a v roku 1978 normalizoval vzťahy s Japonskom. Nasledujúci rok podnikol cestu do USA, kde sa stretol s americkým prezidentom Jimmym Carterom. Od roku 1979 Čína a USA nadviazali oficiálne diplomatické vzťahy. V osemdesiatych rokoch sa snažil zjednotiť Hongkong, Macao a Taiwan s Čínou a rozvinul myšlienku „jedna krajina, dva systémy“. V roku 1984 podpísal s Margaret Thatcherovou zmluvu o prechode Hongkongu pod čínsku správu v roku 1997. Nasledujúceho roku podpísal podobnú zmluvu s Portugalskom o Macau. V roku 1978 naštartoval ekonomickú reformu, ktorej ciele boli definované štyrmi modernizáciami, a to poľnohospodárstva, priemyslu, vedy a technológie a obrany. Týmto sa čínska ekonomika transformovala na tzv. „socialistické trhové hospodárstvo“. Prvým krokom bola dekolektivizácia poľnohospodárstva a s tým spojená možnosť roľníkov predávať prebytky na trhu. Ďalším Tengovým revolučným krokom bolo založenie „špeciálnych ekonomických zón“ v pobrežných oblastiach južnej Číny, ktoré boli proexportne orientované a zároveň pritiahli do krajiny zahraničných investorov. V roku 1992 vykonal slávnu cestu na juh, čím dodal silný podnet k rastu čínskej ekonomiky, ktorá bola otrasená sankciami po udalostiach na Námestí Tchien-an-men v roku 1989.
Kesovce
Kesovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
ISO 3166-2:DZ
Kódy ISO 3166-2 pre Alžírsko identifikujú 48 provincií. Prvá časť (DZ) je medzinárodný kód pre Alžírsko, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich provinciu.
Zoznam kódov
DZ-01 Adrar DZ-02 Chlef DZ-03 Laghouat DZ-04 Oum el Bouaghi DZ-05 Batna DZ-06 Béjaïa DZ-07 Biskra DZ-08 Béchar DZ-09 Blida DZ-10 Bouira DZ-11 Tamanghasset DZ-12 Tébessa DZ-13 Tlemcen DZ-14 Tiaret DZ-15 Tizi Ouzou DZ-16 Alžír DZ-17 Djelfa DZ-18 Jijel DZ-19 Sétif DZ-20 Saïda DZ-21 Skikda DZ-22 Sidi Bel Abbès DZ-23 Annaba DZ-24 Guelma DZ-25 Constantine DZ-26 Médéa DZ-27 Mostaganem DZ-28 Msila DZ-29 Mascara DZ-30 Ouargla DZ-31 Oran DZ-32 El Bayadh DZ-33 Illizi DZ-34 Bordj Bou Arréridj DZ-35 Boumerdès DZ-36 El Tarf DZ-37 Tindouf DZ-38 Tissemsilt DZ-39 El Oued DZ-40 Khenchela DZ-41 Souk Ahras DZ-42 Tipaza DZ-43 Mila DZ-44 Aïn Defla DZ-45 Naama DZ-46 Aïn Témouchent DZ-47 Ghardaïa DZ-48 Relizane
Lipnice nad Sázavou
Lipnice nad Sázavou je mesto v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 671 obyvateľov, z toho 334 mužov a 337 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 38,7 roka, ženy 42,6 roka).
László Szarka
László Szarka (* 20. august 1953, Klobušice, Česko-Slovensko) je maďarský historik.
Lipnice nad Sázavou
Iné projekty
.
László Szarka
Vyrastal v Galante, v roku 1976 absolvoval štúdium dejepisu a maďarského jazyka na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracoval v Slovenskej akadémii vied, v roku 1977 bol vyslaný na jednočlenné detašované pracovisko SAV do Budapešti. V roku 1978 požiadal o maďarské občianstvo a zamestnal sa v Historickovednom ústave Maďarskej akadémie vied, po založení Ústavu pre výskum etnických menšín pri Maďarskej akadémii vied v roku 2001 sa stal jeho riaditeľom.
Vaudémont
Vaudémont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avepark
Avepark - Park vedy a techniky (port. Avepark - Parque de Ciência e Tecnologia, SA) je vedecký park, ktorý sa nachádza v blízkosti dediny Caldas das Taipas, vo farnosti Boat v Guimarães v Portugalsku, cca 8 km od centra mesta.
História
Správcovská spoločnosť Avepark - Park vedy a techniky, SA bola založená v máji 2004 z iniciatívy Asociácie C&T Port (PortusPark). Budova jeho centrálneho jadra začala plne fungovať v máji 2007. Avepark sa zaoberá výskumom a komerčným využitím biotechnológií, leteckým, energetickým, farmaceutickým a chemickým priemyslom, nanotechnológiami a automatizáciou.