cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hviezdny čas (Star Trek)
Hviezdny čas sa vyskytuje pravidelne v Star Treku. Ide o päťcifernú dekadickú číselnú hodnotu zaokrúhlenú na jedno desatinné miesto. Nahradzuje formát dátumu, ktorý používa gregoriánsky kalendár. Bol zavedený na navodenie predstavy vzdialenej budúcnosti a na približné určenie po sebe nasledujúcich udalostí bez nutnosti uvedenia roku. Z týchto dôvodov nie je deterministický algoritmus na prevod do iného formátu. Trekkies gregoriánsky formát dátumu dopočítavajú podľa chronológie udalostí, ktoré nastali pred alebo po epizóde, prípadne sú v nej spomínané. V pôvodnom seriáli Star Trek (seriál) nebol hviezdny čas používaný príliš dôsledne, od čoho sa dištancujú aj tvorcovia seriálu.
Semtex
Dejiny
Semtex pripravili koncom 50. rokov 20. storočia na vývojovom pracovisku VCHZ Syntézia Pardubice. Niekedy sa ako vynálezca uvádza Stanislav Brebera, chemik firmy VCHZ Syntézia, v roku 1966. Prvýkrát ho vyrobila česká firma VCHZ Syntezia Semtín (dnes Explozia). Výbušnina je pomenovaná podľa Semtína - predmestia Pardubíc v Čechách - SEMTín EXplosia. Trhavina pozostáva z veľkej časti z pentritu a hexogénu, zvyšok je butadiénstyrénový kaučuk, plastifikovaný minerálnym olejom (Semtex 1A a 1H) alebo nitrilový kaučuk, plastifikovaný polárnejším amidovým rozpúšťadlom (PlNp 10, Semtex 10).
Hviezdny čas (Star Trek)
Novší Star Trek: Nová generácia a za ním nasledujúce série pristupujú k tvorbe hviezdneho času systematickejšie.
Semtex
Dejiny
Pôvodný výrobok bol označovaný Semtex B1 a bol určený pre armádu ako náplň odmínovacích zariadení (výbušných šnúrových odmínovačov), neskôr bola plastická trhavina pod označením Semtex 1A uvoľnená na civilné použitie v Československu. Semtex H bol určený predovšetkým na export.
Pod značkou "Semtex" sa nevyrába len "Semtex A" a "Semtex H", ale celá pestrá skupina priemyslových trhavín určená na trhacie práce, tvarovanie výbuchom a špeciálne činnosti. Existujú trhaviny tuhé, dodávané vo forme plochých dosiek, listových náloží a tehličiek, trhaviny plastické i trhaviny práškové. Dnes sa z celej tejto skupiny priemyslových trhavín vyrába okrem plastických trhavín Semtex 1A, Semtex 1H, Semtex 10, Semtex C4, Semtex PW4 a Semtex 90 aj elastický Semtex 10-SE vo forme listových náloží, práškový Semtex S 30 určený na tvarovanie výbuchom a špeciálne trhacie práce. Na vojenské použitie firma vyrába plastické trhaviny Pl Np 10, Pl Hx 30 ako aj elastickú Pl SE M vo forme listových náloží.
Hviezdny čas (Star Trek)
Hviezdny dátum má tvar XXXXX,X . Hodnoty môžu byť len prirodzené čísla, začína číslom 4, ktoré predstavuje 24. storočie, nasleduje číslo sezóny seriálu. Zvyšný interval priraďujú scenáristi jednotlivých epizód v pridelenom rozsahu. Desatinné miesto predstavuje časť roku.
Kapitánov denník, hviezdny čas 43989,1. (ST:TNG 3x26) ''Denník 1. dôstojníka, hviezdny čas 44001,4.'' (ST:TNG 4x01)
Denný čas má bežný tvar YY:YY . Zároveň sa používa rovnaký denný rytmus (ráno, obed, večer) ako v bežný pozemský deň.
Josef Hlávka
Josef Hlávka (* 15. február 1831, Přeštice † 11. marec 1908, Praha) bol český architekt, staviteľ a mecenáš.
Jeho stavebná firma realizovala okrem iného rad stavieb na vtedy budovanej viedenskej Ringstraße. Z jeho architektonických návrhov je známa napríklad Rezidencia bukovinských metropolitov v Černoviciach, zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO alebo budova Zemskej porodnice u Apolináře v Prahe.
Neskôr sa stal hlavným zakladateľom, mecenášom a I. prezidentom Českej akademie pro vědy, slovesnost a umění (predchodkyňa dnešnej Akadémie vied). Koncom života založil Nadání Josefa, Marie a Zdenky Hlávkových cez ktoré odkázal všetok svoj majetok národu s presným určením ako majú byť každoročné výnosy z tohto majetku rozdeľované.
NGC 549
NGC 549 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. novembra 1837.
Aunac
Aunac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
NGC 549
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
Aunac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaumont (kantón)
Beaumont je francúzsky kantón v obvode Clermont-Ferrand v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvoria ho 3 obce.
Scye
Scye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Gyöngyös
Gyöngyös je mesto v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Scye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gyöngyös
Má rozlohu 5 531 ha a žije tu 29 337 obyvateľov (1.január.2018).
Scye
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Červia diera
thumb|Červia diera analogicky znázornená v dvoj-dimenzionálnom priestore thumb|Diagram Schwarzschildovej červej diery náhľad|Pri kvantových fluktuáciách časopriestoru môžu vznikať malé červie diery, ktoré rýchlo zanikajú. Červia diera je hypotetický fyzikálny objekt umožnený schopnosťou časopriestoru vytvoriť skratku cez priestor a čas.
Tento fenomén po prvýkrát opísali v roku 1935 Albert Einstein a Nathan Rosen ako tzv. Einsteinov-Rosenov most, čo je však iba jeden z hypotetických možných druhov červích dier. Tento most má prepájať náš s vesmír s iným paralelným vesmírom s opačne plynúcim časom a bielou dierou- objektom, z ktorého objekty naopak vychádzajú. Prejsť cez Einsteinov-Rosenov most by ale trvalo nekonečne dlho a mosty sa naviac aj veľmi rýchlo uzatvárajú, takže je vylúčené, že by sa nám cez nejaký podarilo prejsť.
Názov červia diera sa vysvetľuje na základe analógie k červovi, ktorý sa z jedného bodu povrchu jablka prehrýza samotným jablkom na iný bod na jeho povrchu, nepohybuje sa teda dvojrozmerne po povrchu, ale používa trojrozmernú skratku práve červou dierou.
Podľa teórie možno prepojiť dva veľmi vzdialené body vo vesmíre s využitím zakrivenia časopriestoru. Pozorovateľ prechádzajúci červou dierou nikdy neprekračuje rýchlosť svetla, no vzdialenosť medzi štartom a cieľom prekonáva podstatne rýchlejšie ako svetelný lúč letiaci priamo.
NGC 6100
NGC 6100 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 3. júla 1886.
Červia diera
Mini červie diery
Pri kvantových fluktuáciach ("bublanie" časopriestoru pri ktorom vznikajú páry častíc a antičastíc), ktoré sa dejú na fyzikálne najmenšej možnej škále- tzv. Planckovej dĺžke, sa podľa vedcov môžu vyskytovať rýchlo vznikajúce a zanikajúce submikroskopické červie diery, ktoré sú prepojené strunami. Počas veľkého tresku mohol vzniknúť obrovský počet týchto malých červých dier, ktoré teraz prepletajú celý vesmír.
Exotická hmota
I keď sme vyššie spomínali, že Einsteinov-Rosenov most sa veľmi rýchlo zatvára, vedeli by sme ho hypoteticky vedieť nechať otvorený. Čierne diery sa s červými dierami veľmi podobajú- nie je preto vylúčené, že i čierna diera v srdci našej galaxii je v skutočnosti červou dierou. Čiernu dieru si môžme predstaviť ako lievik, ktorý koniec v skreslenom prípade predstavuje singularitu. Aby sme mohli vytvoriť spomínaný priechodný most medzi našou čiernou dierou a bielou dierou v inom vesmíre, potrebovali by sme množstvo energie, aby nám gravitácia náš mostík neprestrihla a nevytvorila singularitu.
Potrebovali by sme určitú formu hmoty, ktorá by mala zápornú hmotnosť, ktorá by naopak veci odpudzovala- exotickú hmotu. Tá by nám pomohla nechať našu hypotetickú červiu dieru otvorenú. Môže to pôsobiť formou mágie a aj trocha sci-fi, no dokonca sme už aj na túto formu hmoty našli možného kandidáta- vákuum samotné. Vo vákuu kvôli kvantovým fluktuáciam neustále vznikajú páry častíc a antičastíc, ktoré hneď aj zaniknú. Manipulovaním s vákuom by sme mohli vytvoriť práve zápornú formu hmoty, ktorá by nám udržala voľný priechod.
Zdroj: https://m.youtube.com/watch?v=9P6rdqiybaw&t=429s
Hľadanie červých dier
Čierne a červie diery sú si navzájom veľmi podobné, preto je možné, že i naša čierna diera v strede našej galaxie, Sagitarius A*, je vlastne červou dierou. Sagitarius A* sa považuje za superhmotnú čiernu dieru a ak by sa tam nachádzala červia diera, spôsobilo by ti veľmi malé odchýlku v obežných dráhach hviezd krúžiacich okolo našej čiernej diery. Keďže gravitačný tok prechádza celou červou dierou, teleso na druhom konci tunela by gravitačne reagovalo aj s naším telesom, obiehajúcim okolo Sagitarius A*. Takže ak by sme sledovali hviezdu obiehajúcu našu čiernu dieru, hviezda na druhom konci tunela červej diery by mohla gravitačne zareagovať s tou našou a my by sme videli jasnú odchýlku v jej dráhe. Najvhodnejší objekt vybrali vedci hviezdu S2, ktorá vykazovala v jej dráhe (veľmi) jemné poruchy.
Problém ale je, že zatiaľ ešte neexistuje dostatočne presná pozorovacia technika, ktorá by nám umožnila pozorovať jasné nepresnosti v dráhe hviezdy. A aj keby sme v dráhe hviezdy pozorovali odchýlky od pozorovania, stále to neznamená, že je hviezda ovplyvňovaná práve červou dierou.
NGC 914
NGC 914 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 30. novembra 1878.
Mína
Mína môže byť:
František Laurinec
Doc. JUDr. František Laurinec CSc. (* 19. august 1951, Veľké Uherce) je bývalý prezident Slovenského futbalového zväzu (SFZ).
Hráčska kariéra
Počas hráčskej kariéry nedosiahol žiadne významnejšie úspechy; hrával za Iskru Partizánske.
Prezident SFZ
V rokoch 19992010 bol prezidentom Slovenského futbalového zväzu. Počas tohto obdobia slovenská reprezentácia dosiahla jeden významný úspech. Dostala sa do baráže o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2006, kde vypadla na Španielsku.
Profesná kariéra
V rokoch 19841990 posobil ako docent na Vysokej škole Zboru národnej bezpečnosti v Bratislave. Od roku 1990 pôsobí ako advokát vo svojej advokátskej kancelárii.
Reprezentační tréneri
Títo reprezentační tréneri trénovali slovenskú reprezentáciu počas jeho obdobia vo funkcii prezidenta:
Skandovania fanúšikov
František Laurinec je často terčom nemiestnych skandovaní fanúšikov. Vyjadrujú tak nespokojnosť s jeho prácou a žiadajú odstúpenie jeho i celého vedenia SFZ. Podľa neho to však nepomôže.
Billom (kantón)
Billom je francúzsky kantón v obvode Clermont-Ferrand v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvoria ho 10 obce.
Velké Opatovice
Velké Opatovice sú mesto v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 956 obyvateľov, z toho 2 024 mužov a 1 932 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,0 roka (muži 40,0 roka, ženy 42,1 roka).
NGC 719
NGC 719 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 24. novembra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Trebišov
thumb|Okres Trebišov
Digitálne pero
vpravo|náhľad|Digitálne pero od spoločnosti LogitechDigitálne pero je elektronické zariadenie, ktoré slúži na písanie poznámok na štandardný papier (tak ako s klasickým perom) alebo na digitálny papier (špeciálne upravený papier s predtlačenou „bodovou štruktúrou“), pričom počas písania dochádza k online archivácií písaného textu do digitálnej formy. V digitálnom pere je integrovaný vysielač, ktorý vysiela impulzy generujúce sa počas písania (napr. ultrazvukové vlny), ktoré sa následne zachytávajú v prijímači a ukladajú na pamäťovú kartu tvoriacu súčasť tohto prijímača. Poznámky uložené v pamäťovej karte prijímača sa cez USB kábel prenesú do počítača, a to buď vo forme digitálnej kópie písaného textu, alebo sa príslušným softwarom prekonvertujú na súbor typu .doc, resp. pdf.
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Trebišov
V okrese Trebišov sa nachádza 135 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Digitálne pero
Písaním poznámok s použitím digitálneho pera vylúči používateľ potrebu ich prepisovania do počítača treťou osobou. S použitím vhodného softwaru na rozpoznávanie textu a osobného rukopisu si môže používateľ priamo sám, za niekoľko minút vytvoriť  „digitálny dokument“ formátu MS Word resp. alebo PDF-súbor.
Aussac-Vadalle
Aussac-Vadalle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vranová
Vranová je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 325 obyvateľov, z toho 166 mužov a 159 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 41,8 roka, ženy 40,9 roka).
Geyer
Geyer môže byť:
Bourg-Lastic (kantón)
Bourg-Lastic je francúzsky kantón v obvode Clermont-Ferrand v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvoria ho 7 obce.
Brava (sopka)
Brava je názov neaktívneho stratovulkánu ktorý pokrýva ostrov rovnakého mena. Sopku tvorí pätnásť mladých kráterov usporiadaných v dvoch líniách križujúcich ostrov.
Erupcie pochádzajú z fonolitických magiem, ktoré prichádzajú do kontaktu so spodnými vodami zadržiavanými v starších vulkanických formáciách. Taktiež je zdokumentovaný nález karbonatitových láv z ostrova. Zvýšená seizmická aktivita v posledných rokoch indikuje, že sopka nie je vyhasnutá a hrozí možná explózia.
Hrad Malbork
Hrad Malbork leží v meste Malbork v severnom Poľsku v Pomoranskom vojvodstve.
Hrad je príkladom stredovekej pevnosti, za čo bol zapísaný zoznam svetového dedičstva UNESCO. Je to najväčší gotický hrad postavený z tehly.
Dejiny
Rád nemeckých rytierov začal stavať hrad asi v roku 1274, ako stredisko výbojov proti pohanským Prusom. V roku 1309 presídlil do Malborku veľmajster rádu nemeckých rytierov z Milána a odvtedy sa stal Malbork trvalým sídlom veľmajstrov Rádu nemeckých rytierov. Začalo sa s prestavbami a prístavbami pôvodného hradu, ktorý pomenovali horným hradom. Základom hradného komplexu sa stal tzv. prostredný hrad a okrem neho pribudlo aj rozsiahle predhradie. Najväčší rozsah dosiahol hradný komplex za čias veľmajstra Winricha z Kniprode (1351 - 1382).
Tvrdza veľmajstra nebola dobytá počas obliehania poľsko-litovskými vojskami pod vedením kráľa Vladislava II. Jagela po bitke pri Grünwalde v roku 1410. Počas trinásťročnej vojny v roku 1456 sa vzbúrili námezdní žoldnieri rytierskeho rádu, zmocnili sa hradu aj mesta a o rok ho predali. Hrad kúpil kráľ Kazimír IV. Jagelovský. Tento stav potvrdila aj toruňská mierová zmluva z roku 1466. V poľských rukách ostal Malbork až do delenia Poľska v roku 1772. V tom čase došlo k posilneniu poľského obyvateľstva v meste a začiatkom 18. storočia tu sídlil kratší čas aj poľský kráľ Stanislav I. Leszczyński.
Hrad bol poškodený počas vojen so Švédskom, delenia Poľska a Napoleonskych vojen, preto ho rekonštruovali od roku 1817. Od roku 1877 bol hrad znovu rekonštruovaný K. Steinbrechtom až do jeho smrti v roku 1923, práce pokračovali do roku 1945, kedy bol silno poškodený Červenou armádou počas bojov o mesto. Rekonštrukcia prebieha dodnes.
Indiana University Bloomington
Univerzita je najdôležitejším miestom indiánskeho univerzitného systému do ktorého patria okrem centra v Bloomingtone školy v Richmonde, Kokomo, Gary, South Bend a New Albany. V Indianapolise a vo Fort Wayne má spoločné areály s Purdue University.
Patrí k najlepším univerzitám v USA a spolu s renomovanými fakultami Kelley School of Business, Jacobs School of Music a Maurer School of Law. Je členom Association of American Universities, asociácie severoamerických výskumných univerzít založenej v roku 1900.
NGC 817
NGC 817 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 2. septembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Hatvan
Hatvan (slovensky aj Hatvaň ) je mesto v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan. Jeho názov v maďarčine znamená šesťdesiat, čo je zaujímavé, lebo leží približne 60 km od centra Budapešti.
Má rozlohu 8 066 ha a žije tu obyvateľov .
Martin Luther King, Jr.
Dr. Martin Luther King, Jr. (Michael King, * 15. január 1929, Atlanta, Georgia, USA – † 4. apríl 1968, Memphis, Tennessee) bol americký baptistický pastor, bojovník za občianske práva a nositeľ Nobelovej ceny za mier. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších vodcov americkej histórie. 4. apríla 1968 bol, v jeho 39-tich rokoch, na neho spáchaný atentát, keď bol zastrelený v meste Memphis v Tennessee v USA.
Rodina a vzdelanie
Narodil sa do rodiny reverenda Martina Luthera Kinga seniora a jeho manželky Alberty Williamsovej Kingovej ako Michael King. V roku 1948 získal titul bakalára zo sociológie a v roku 1951 z teológie. Postgraduálne štúdium a titul PhD získal v roku 1955 zo systematickej teológie na univerzite v Bostone. V rokoch 1957 - 1967 obdržal rad čestných doktorátov z univerzít po celom svete.
18. júna 1953 sa oženil s Correttou Scottovou. Mali spolu štyri deti:
Všetky štyri deti nasledovali otcove šľapaje a stali sa bojovníkmi za občianske slobody, hoci v niektorých otázkach sa ich názory rozchádzajú.
Boj za občianske slobody
V roku 1953 sa stal pastorom v baptistickom kostole na ulici Dexter Avenue v meste Montgomery v Alabame. Viedol bojkot verejnej dopravy v Montgomery z roku 1955, po tom, čo Rosa Parksová odmietla uvoľniť svoje miesto v autobuse bielemu pasažierovi. Bojkot trval 382 dní. Počas tohto obdobia bola do Kingovho domu napr. hodená bomba, King bol za svoj postoj zatknutý, ale v konečnom dôsledku kampaň viedla k zrušeniu rasovej segregácie na vnútroštátnych autobusových linkách. thumb|Martin Luther King Po tejto kampani v roku 1957 sa podieľal na založení skupiny Southern Christian Leadership Conference (SCLC), ktorej úlohou bolo koordinovať černošské kresťanské skupiny pri nenásilných protestoch v záujme dosiahnutia reformy zákonov týkajúcich sa občianskych slobôd. King viedol túto skupinu až do svojej smrti.
Členmi SCLC boli predovšetkým obyvatelia černošských komunít v spojení s baptistickými cirkvami. King postupoval podľa filozofie nenásilnej občianskej neposlušnosti, ktorú predtým úspešne presadil Mahátmá Gándhí v Indii. Uvedomil si, že organizované nenásilné protesty proti rasistickému systému južanskej segregácie (známe ako Zákony Jima Crowa) za volebné práva černošskej menšiny povedú k obsiahlej informovanosti prostredníctvom médií. Reportáže a televízne zábery na každodenné ponižovanie a neprávosti páchané na černochoch a násilie zo strany zástancov segregácie vyvolali vlnu sympatií s hnutím za občianske slobody, ktoré sa stali najdôležitejšou politickou otázkou začiatku šesťdesiatych rokov v Spojených štátoch.
King organizoval a viedol protestné pochody afroamerických obyvateľov za právo voliť, právo na prácu, za ukončenie rasovej segregácie a ďalšie základné občianske práva. Väčšina z týchto práv bola úspešne zakomponovaná do právneho poriadku Spojených štátov prijatím zákona o občianskych právach z roku 1964 a zákona o volebnom práve z roku 1965.
King, podľa Nobelovej Nadácie, ktorá mu v roku 1964 udelila Nobelovu cenu za mier, v rokoch 1957 – 1968 precestoval viac ako šesť miliónov míľ, predniesol asi 2500 prejavov, viedol početné protestné pochody a bol viac ako 20-krát zatknutý. Cenu dostal rok po pochode na Washington, D.C., kde pred zhromaždením 250 000 ľudí proklamoval svoju nádej, že „jedného dňa ... synovia bývalých otrokov a synovia bývalých majiteľov otrokov budú schopní spoločne zasadnúť za stôl bratstva... a že moje štyri malé deti budú raz žiť v národe, ktorý ich nebude posudzovať podľa farby ich pokožky, ale podľa ich charakteru.“ King bol v roku 1968 zavraždený najatým vrahom, ktorý bol následne zadržaný a odsúdený na doživotné väzenie.
Základná interakcia
Základná interakcia (hmotných objektov) alebo základná sila je mechanizmus, ktorým na seba pôsobia elementárne častice, a ktorý už nemôže byť opísaný inou interakciou.
V časticovej fyzike pod základnými interakciami rozumieme spôsoby, akými elementárne častice interagujú medzi sebou. Interakciu považujeme za základnú, ak sa nedá opísať pomocou iných interakcií. Sú známe štyri základné interakcie, všetky sú bezkontaktné, a to sú elektromagnetizmus, silná interakcia, slabá interakcia a gravitácia. Tieto interakcie, s výnimkou gravitácie, možno zvyčajne popísať sadou matematických aproximačných metód známych ako teória odchýlok, a sú prenášané výmenou kalibračných bozónov medzi časticami. Napriek tomu existujú situácie, kde teória odchýlok neposkytuje dostatočný popis pozorovaných javov.
Prehľad
náhľad|400px|Prehľad rôznych rodín elementárnych a zložených častíc a teórií opisujúcich ich interakcie. Fermióny sú naľavo a bozóny napravo.
Podľa koncepčného modelu základných interakcií sa hmota skladá z fermiónov, ktoré sú nositeľmi vlastností zvaných náboj a spin v hodnote ±1⁄2. Fermióny sa priťahujú alebo odpudzujú navzájom pomocou výmeny bozónov.
Interakciu hocijakého páru fermiónov môžeme podľa teórie odchýlok modelovať takto:
Výmena bozónov vždy prenáša energiu a moment hybnosti medzi fermiónmi, a tým menia ich rýchlosť a smer. Výmena môže tiež prenášať náboj medzi fermiónmi a meniť tým náboj fermiónov zapojených do procesu (napr. zmeniť typ fermiónu na iný). Pretože bozóny nesú jednu jednotku uhlového momentu, tak smer spinu fermiónu sa zmení z +1⁄2 na −1⁄2 a opačne počas interakcie.
Pretože následkom interakcií sa fermióny priťahujú a odpudzujú navzájom, tak v minulosti sa pre interakciu používal termín sila.
Dnes sú známe štyri základné interakcie alebo sily : gravitácia, elektromagnetizmus, slabá interakcia a silná interakcia. Ich sila a správanie sa značne odlišujú a sú popísané v tabuľke nižšie. Moderná fyzika sa pokúša vysvetliť každý pozorovaný fyzikálny jav pomocou týchto základných interakcií. Redukovanie počtu typov základných interakcií sa zdá vhodné. Dva prípady sú príkladom zjednotenia:
Obe, magnitúda (relatívna sila) a dosah, podľa tabuľky, majú význam len v pomerne zložitom teoretickom rámci. Treba poznamenať, že tabuľka nižšie je zoznamom vlastností koncepčnej schémy, ktorá je stále vo výskume.
Moderná kvantová mechanika pozerá na základné sily, okrem gravitácie, ako na častice hmoty, ktoré nepôsobia priamo na seba, ale skôr nesú náboj a vymieňajú si virtuálne častice (kalibračné bozóny), ktoré sú nositeľmi interakcií alebo sprostredkovateľmi sily. Napríklad fotóny prenášajú interakciu elektrického náboja a gluóny prenášajú interakciu farebného náboja.
Gravitácia
Napriek tomu je gravitácia veľmi dôležitá pre makroskopické objekty a makroskopické vzdialenosti z nasledovných dôvodov – gravitácia:
Napriek tomu, že elektromagnetizmus je omnoho silnejší ako gravitácia, pri veľkých nebeských telesách ako planéty, hviezdy a galaxie elektrostatická príťažlivosť nie je relevantná. Jednoducho preto, že takéto telesá obsahujú rovnaký počet protónov a elektrónov a majú nulový elektrický náboj. Gravitácia sa nedá odrušiť, pretože je len príťažlivá, na rozdiel od elektrických síl, ktoré priťahujú aj odpudzujú. Na druhej strane, všetky telesá s hmotnosťou podliehajú gravitácii, a tá je iba príťažlivá a preto je jediná relevantná sila v obrovských mierkach štruktúry vesmíru.
Gravitácia je vďaka svojmu dosahu zodpovedná za také obrovské javy ako je štruktúra galaxií, čierne diery a rozpínanie vesmíru. Gravitácia vysvetľuje tiež astronomické javy v menších mierkach ako napr. obežné dráhy planét, ako aj každodenné javy ako, že veci padajú.
Spojenie všeobecnej relativity a kvantovej mechaniky do všeobecnejšej teórie kvantovej gravitácie je predmetom aktívneho výskumu. Predpokladá sa, že gravitácia je prenášaná nehmotnou časticou so spinom 2 tzv. gravitónom.
Aj keď všeobecná relativita bola experimentálne potvrdená vo všetkých mierkach až na tie najmenšie, tak existujú aj iné teórie gravitácie. Tie, ktoré vedecká komunita berie vážne, sa v nejakom bode zhodujú so všeobecnou relativitou. Výskum sa zameriava na určenie limitov možných odchýlok od všeobecnej relativity.
Elektroslabá interakcia
Elektromagnetizmus a slabá interakcia sa javia ako veľmi odlišné pri bežných nízkych energiách. Môžu byť modelované pomocou dvoch odlišných teórií. Napriek tomu nad zjednocujúcou energiou v rádoch 100GeV sa spoja do jedinej elektroslabej sily.
Elektroslabá teória je veľmi dôležitá pre modernú kozmológiu a čiastočne aj pre vysvetlenie vývoja vesmíru. To pretože krátko po veľkom tresku bola teplota zhruba 1015 K a elektromagnetická sila a slabá sila boli spojené v jednej kombinovanej elektroslabej sile.
Za prínos k zjednoteniu slabej a elektromagnetickej interakcie boli fyzici Abdus Salam, Sheldon Glashow a Steven Weinberg v roku 1979 ocenení Nobelovou cenou za fyziku..
Elektromagnetizmus
Elektromagnetizmus je sila pôsobiaca medzi elektricky nabitými časticami. Tento jav zahŕňa elektrostatickú silu pôsobiacu medzi nabitými časticami, ako aj kombinovaný efekt elektrickej a magnetickej sily pôsobiacej medzi nabitými časticami pohybujúcimi sa navzájom.
Elektromagnetizmus má nekonečný dosah ako gravitácia, ale je omnoho silnejší, a preto opisuje takmer všetky každodenné makroskopické javy od nepriepustnosti pevných látok, trenie, dúhu, blesky a všetky ľuďmi vyrobené zariadenia, ktoré používajú elektrický prúd ako TV, lasery a počítače. Elektromagnetizmus určuje všetky makroskopické, a aj mnohé mikroskopické, vlastnosti chemických prvkov, vrátane chemických väzieb.V štyroch kg (~1galón) vody nádobe je
náboja v elektrónoch. Preto ak položíme dve také nádoby meter od seba, elektróny v jednej nádobe odpudzujú tie v druhej nádobe silou
Jadrá v jednej nádobe odpudzujú tie v druhej nádobe rovnakou silou. Napriek tomu, tieto odpudivé sily sa navzájom vyrušia príťažlivosťou medzi elektrónmi v nádobe A a jadrami v nádobe B a príťažlivosťou medzi jadrami v nádobe A a elektrónmi v nádobe B, čoho výsledkom je nulové silové pôsobenie. Záver je jasný: elektromagnetické sily sú neporovnateľne silnejšie ako gravitácia, ale majú tendenciu vyrušiť sa navzájom tak dokonale, že gravitácia môže v prípade veľkých telies dominovať.
Elektrické a magnetické javy pozorovali od staroveku, ale iba v 19. storočí sme zistili, že elektrina a magnetizmus sú dva prejavy jednej základnej interakcie. Maxwellove rovnice v roku 1864 dôsledne popísali túto zjednotenú interakciu. Maxwellova teória, s použitím vektorov, je klasickou teóriou elektromagnetizmu a je vhodná na väčšinu technologických účelov.
Konštantná rýchlosť svetla vo vákuu sa dá odvodiť z Maxwellových rovníc, ktoré nie sú v rozpore so špeciálnou relativitou.
V inej práci vzniknutej z klasického elektromagnetizmu, Einstein tiež vysvetlil fotoelektrický jav pomocou predpokladu, že svetlo je prenášané v kvantách, ktoré teraz nazývame fotóny. V 1927 Paul Dirac skombinoval kvantovú mechaniku s relativistickou teóriu elektromagnetizmu. Ďalšími prácami v 40. rokoch 19. storočia Richard Feynman, Freeman Dyson, Julian Schwinger a Šiničiró Tomonaga skompletizovali túto teóriu, ktorú teraz nazývame kvantová elektrodynamika, revidovaná teória elektromagnetizmu. Kvantová mechanika a kvantová elektrodynamika poskytuje teoretický základ pre elektromagnetické správanie ako kvantové tunelovanie, v ktorom sa určité percento elektricky nabitých častíc pohybuje spôsobom, ktorý by bol v klasickej elektromagnetickej teórii nebol možný a ktorý je potrebný pre každodenne používané elektronické zariadenia ako napr. tranzistory.
Slabá interakcia
Slabá interakcia alebo aj slabá jadrová sila je zodpovedná za niektoré jadrové javy ako napr. beta rozklad. Elektromagnetizmus a slabú silu v súčasnosti považujeme za dva prejavy zjednotenej elektroslabej interakcie – tento objav bol prvým krokom k zjednocujúcej teórii známej ako štandardný model. V teórii elektroslabej interakcie sú nositeľmi slabej sily hmotné kalibračné bozóny W a Z. Slabá interakcia je jediná známa interakcie, ktorá nezachováva paritu, je stranovo asymetrická. Slabá interakcia porušuje CP symetriu, ale zachováva CPT symetriu.
Silná interakcia
Silná interakcia alebo aj silná jadrová sila je najkomplikovanejšia interakcia, hlavne pre to ako sa jej vplyv mení so vzdialenosťou. Vo vzdialenosti väčšej ako 10 femtometrov je silná sila prakticky nepozorovateľná. Navyše sa nachádza iba vo vnútri jadier atómov.
Po objave jadra v roku 1908 bolo jasné, že bola potrebná nová sila na prekonanie elektrostatickej odpudivosti, prejavu elektromagnetizmu pozitívne nabitých protónov. Inak by jadro nemohlo existovať.Navyše sila by mala byť dostatočne silná na stlačenie protónov do objemu, ktorý je 10−15 celého atómu. Z krátkeho dosahu tejto sily Hideki Yukawa predpokladal, že je spojená s hmotnou časticou, ktorej hmotnosť je približne 100MeV.
Objav piónu v roku 1947 ohlásil modernú éru časticovej fyziky. Stovky hadrónov bolo objavených medzi 40. až 60. rokmi 20. storočia, a vyvinuli sme extrémne komplikovanú teóriu hadrónov ako silne interagujúcich častíc. Predovšetkým:
Aj keď každý z týchto pokrokov nám poskytol hlbší pohľad,  žiadny z nich neviedol k základnej teórii.
Murray Gell-Mann spolu s Georgom Zweigom v roku 1961 ako prví predpokladali čiastočne nabité častice, tzv. kvarky. V priebehu 60. rokov rôzni autori zvažovali teórie podobné modernej základnej teórii kvantovej chromodynamiky (QCD), ako jednoduché modely interakcií kvarkov. Ako prví s predpokladom gluónov podľa QCD prišli Moo-Young Han a Yoichiro Nambu, ktorí predstavili farebný náboj kvarkov a predpokladali, že môžu súvisieť s poľom prenášajúcim silu. Napriek tomu bolo ťažké si v tej dobe predstaviť, ako by takýto model mohol trvalo obsiahnuť kvarky. Han a Nambu tiež priradili každej farbe kvarku celočíselný elektrický náboj, takže kvarky mali zlomkový náboj iba v priemere a neočakávali, že ich model trvalo vymedzí kvarky.
Za predpokladu vymedzenia kvarkov Nukhail Shifman, Arkady Vainshtein a Valentine Zharkov boli schopní vypočítať vlastnosti mnohých nízkopoložených hadrónov priamo z QCD a iba s málo extra parametrami popísali vákuum. Kenneth G. Wilson v roku 1980 publikoval počítačové výpočty založené na prvých princípoch QCD, potvrdzujúce s pravdepodobnosťou hraničiacou s istotou, že QCD obsahuje kvarky. Odvtedy sa QCD pokladá za potvrdenú teóriu silnej interakcie.
QCD je teória kvarkov so zlomkovým nábojom interagujúcich pomocou 8 častíc podobných fotónom nazývaných gluóny. Gluóny interagujú aj medzi sebou, nie len s kvarkami, a na dlhé vzdialenosti sa siločiary správajú ako struny. Týmto spôsobom matematická teória QCD vysvetľuje nielen ako kvarky interagujú na krátke vzdialenosti, ale aj správanie podobné strunám, ktoré vykazujú na väčšie vzdialenosti a ktoré objavili Chew a Frautschi.
Mimo štandardného modelu
Existuje mnoho teoretických pokusov o systematizáciu existujúcich štyroch základných interakcií na základe modelu zjednotenia elektroslabej sily.
Veľká teória zjednotenia (GUT – Grand Unified Theory) je návrh na preukázanie, že všetky základné interakcie, okrem gravitácie, vznikli z jednej sily so symetriou, ktorá sa rozpadá pri nízkych energiách. GUT predpokladá vzťahy medzi prírodnými konštantami, ktoré sa nezhodujú so štandardným modelom. GUT tiež predpokladá zjednotenie kalibračného zdvojenia pre relatívne sily elektromagnetickej, slabej a silnej interakcie, potvrdenej v LEP v 1991.
Teórie všetkého, ktoré integrujú GUT a teóriu kvantovej gravitácie čelia veľkej prekážke, pretože žiadna teória kvantovej gravitácie, zahŕňajúca teóriu strún, slučkovú kvantovú gravitáciu a twistorovú teóriu nie je široko akceptovaná. Niektoré teórie hľadajú gravitón na skompletizovanie štandardného modelu, zatiaľ čo iné, ako slučková kvantová gravitácia, obsahujú možnosť, že samotný časopriestor môže byť jej kvantovým prejavom.
Niektoré teórie mimo štandardného modelu zahŕňajú hypotetickú piatu silu a hľadanie takejto sily pokračuje s experimentálnym výskumom vo fyzike. V supersymetrických teóriách sú častice, ktoré získavajú hmotnosť iba vďaka efektom rozpadu supersymetrie a tieto častíc, známe ako moduli môžu prenášať nové sily. Ďalším dôvodom pre hľadanie nových síl je nedávny objav zrýchľovania rozpínania vesmíru (t. j. tmavá energia). Práve preto je potrebné vysvetliť nenulovú kozmologickú konštantu a možno aj inak modifikovať všeobecnú relativitu. predpokladá sa, že piata sila vysvetlí také javy ako porušenia CP, tmavú hmotu a tmavú energiu.
Mína (podkop)
Mína je v ženijnej terminológii podkop pod nepriateľské opevnenie, s cieľom jeho poškodenia alebo zbúrania. Pod opevnenie sa vykopal podzemný tunel a komora, výdreva sa potom zapálila a časť opevnenia sa následne prepadla. Mínová komora mohla byť naplnená strelným prachom a opevnenie bolo zničené výbuchom. Takéto podkopy – míny budovali útočníci i obrancovia – tí zasa s cieľom narušiť alebo zničiť podzemné dielo útočníkov a zabiť kopáčov alebo zničiť jeho obliehacie sapy či delostrelecké batérie.
Tunel k mínovej komore sa nazýva mínová vetva a začína (na strane obrancov) spravidla v hlavnej galérii, ktorá prebieha pod kontreskarpou – vonkajšou stranou priekopy (u bastionových opevnení). U niektorých bastionových pevností začínajú mínové a odpočúvacie chodby z envelopy – podzemnej chodby predsunutej o niekoľko desiatok metrov pred hlavnú galériu. Z hlavnej galérie alebo envelopy vybiehali pred opevnenie mínové vetvy, pričom nie všetky boli zakončené mínovou komorou, mínové vetvy bez mínovej komory sa nazývali odpočúvacie chodby a slúžili k „načúvaniu“ – zisťovaniu či a kde budujú obliehatelia svoje podzemné tunely podľa zvukov.
Pokiaľ sa výbuch podzemnej míny neprejavil na povrchu, ale len v podzemí, mína sa označovala ako podbitá mína, pokiaľ sa na povrchu prejavil vznikom kráteru, mína sa označovala ako prebitá mína.
Demoličná mína bola miestnosť na konci mínovej vetvy, ktorá slúžila na zničenie opevňovacieho prvku bastiónovej pevnosti v prípade jeho dobytia nepriateľom.
Dolná (potok)
Dolná (do 2010 aj Dóna alebo Dona) je krátky potok v juhovýchodnej časti okresu Nové Zámky. Odhliadnuc od krátkeho potoka prameniaceho v oblasti Panského lesa pri osade Kováčov, je Dolná jediným trvalým vodným tokom prameniacim a tečúcim v pohorí Burda. Je to ľavostranný prítok Dunaja, meria a je tokom II. rádu.
Prameň
Pramení v Burde na severovýchodnom úpätí Burdova v nadmorskej výške približne
Opis toku
Od prameňa preteká Veľkou dolinou, ktorou sa stáča juhovýchodným smerom. Na dolnom toku preteká okrajom obce Chľaba, stáča sa severojužným smerom a tečie v rovinatom priestore Vyšehradskej brány. Ďalej podteká železničnú trať č. 130 a na katastrálnom území spomenutej obce sa v nadmorskej výške cca vlieva do Dunaja.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Dolná vznikol zo slovného spojenia prídavného mena dolný vo význame nízko položený, zaujímajúci nízku polohu a všeobecného podstatného mena potok, voda označujúceho menší vodný tok, v podobe Dolný potok príp. Dolná voda, teda potok charakteristický svojou nízkou polohou; z rovnakého slovného základu teda podobný pôvod názvu má i Dolný potok (ľavostranný prítok Svinky v povodí Hornádu), Dolný potok (ľavostranný prítok Mutelky v povodí Ondavy), Dolná voda (dnes les v obci Malé Lednice v okrese Považská Bystrica), alebo Doľany (obec v okrese Levoča).
Pomenovací akt Dolnej prebehol pred rokom 1262 v slovenskom jazykovom prostredí v podobe Dolná voda → Dolná; po prisídlení maďarského obyvateľstva pred rokom 1262 bol postupne prvý komponent názvu Dolná podľa zákonitostí preberania cudzích slov do maďarčiny transformáciou dvojice hlások -ol → -ó prevzatý a modifikovanný do podoby → Dóna podobne ako v toponymách Kostolnica (niekdajšia obec, dnes súčasť obce Vinica v okrese Veľký Krtíš) → Kosztonca, Olšava (prítok Hornádu) → Ósva, Olša → Ócsa (mesto v Maďarsku, južne od Budapešti v Peštianskej župe); po opätovnom posune slovensko-maďarskej etnickej a jazykovej hranice bol maďarský názov Dóna späťprevzatý do slovenčiny v podobe Dóna a neskôr aj Dona (ktorej význam bol pre vtedajšieho slovenského používateľa už zrejme nejasný); názvoslovná autorita v roku 2010 revitalizáciou pôvodného názvu štandardizovala podobu Dolná.
K roku 1262 sa viaže listina v latinčine, ktorou Štefan V. mladší uhorský kráľ rozdelil sporný rybolov na Dunaji, pozemky a lesy medzi poddaných Ostrihomského arcibiskupstva a dömöšského prepoštstva. Táto listina obsahuje viaceré toponymá v domácich ľudových jazykoch a medzi inými aj názov Dolnapatakateu vo význame hlava, ústie potoka Dolná alebo Dolného potoka. Listina pomáha datovať začiatok procesu prevzatia názvu Dolná zo slovenčiny do maďarčiny a jeho modifikáciu do podoby Dóna pred rok 1262; zároveň podoba názvu Dolnapatak v listine je svedectvom toho, že s prevzatím slovenského názvu do maďarčiny spojená prirodzená hláskoslovná adaptácia nebola ešte úplne dokončená. Existencia vodného toku Dolná (alebo Dolná voda, resp. Dolný potok) bola známa z historického listinného dokumentu z roka 1262, ale jeho lokalizácia bola do 2010 iba približne známa (niekde v dolnej časti povodia rieky Ipeľ v oblasti obce Chľaba). Presná lokalizácia bola sťažená tým, že po realizácii protipovodňových úprav v 17. až 19. storočí na dolnom toku Ipľa pred jeho ústím a na priľahlom toku Dunaja bol umelo zmenený priebeh toku Dolnej pred jej zaústením. Kým pred realizáciou protipovodňových úprav Dolná ústila do niektorého z meandrujúcich ramien Ipľa, po uskutočnení týchto úprav bol vodný tok Dolná kanalizovaný, napriamený a zaústený rovno do Dunaja. Odborníci sa bezvýsledne do 2010 snažili zidentifikovať vodný tok Dolná s niektorým zo súčasných alebo zaniknutých prítokov Ipľa; úspech prinieslo až rozšírenie priestoru hľadania o priľahlý úsek Dunaja. Dnes je vzdialenosť medzi ústím vodného toku Dolná do Dunaja a nižšie položeným ústím rieky Ipeľ do Dunaja cca 2,5 km.
Chiméra (mytológia)
Chiméra (po grécky Χίμαιρα (Chímaira)) je v gréckej mytológii dcéra stohlavého obra Tyfóna a Echidny, napoly ženy, napoly hada. Sama bola fantastický netvor.
200px|náhľad|Chiméra – [[Katedrála Notre-Dame (Paríž)]] thumb|[[Chiméra z Arezza – etruská bronzová socha]] Predná časť tela Chiméry mala podobu leva, prostriedok divej kozy a zadná časť tela podobu draka. Jej tri papule chrlili oheň. Žila v rokline sopky a strážila vchod do podsvetia. Keď zacítila človeka, vyliezla zo svojej nory a chrlila na neho oheň. Zabil ju Bellerofontes, ktorý priletel na okrídlenom koni Pegasovi a Chiméru zasiahol niekoľkými smrtiacimi šípmi z bezpečnej výšky. Prvým šípom ju len zranil a tak na neho zaútočila ohňom zo svojich troch papúľ, šibala chvostom a vysoko za ním vyskakovala. No Bellerofontes dal na hrot svojej kopije olovo, ktoré sa v plamennej papuli netvora roztavilo a spálilo jej vnútornosti.
Súrodencami Chiméry boli:
Odraz v umení
Napriek tomu, že Chiméra bola netvor, antickí umelci ju zobrazovali často. Jej najznámejšie zobrazenie je zrejme bronzová socha Chiméra z Arezza, vynikajúce dielo etruského umelca z 5. storočia pred naším letopočtom. Nachádza sa v Archeologickom múzeu vo Florencii.
Induská (Harappská) civilizácia
V induskej civilizácii je chiméra zobrazená na mnohých tabuľkách ("pečatidlách"). Znázornené sú rôzne druhy chimér zložených zo zvierat vyskytujúcich sa na indickom subkontinente. Aký názov mala chiméra v induskej civilizácii nie je známe.
Marcello Mastroianni
Marcello Vincenzo Domenico Mastroianni (* 28. september 1924, Fontana Liri, Taliansko - † 19. december 1996, Paríž, Francúzsko) bol taliansky filmový herec nominovaný na Oscara, mnohými považovaný za najlepšieho talianskeho herca všetkých čias.
Modelka
thumb|Modelka [[Gisele Bündchen]]
Marcello Mastroianni
Životopis
Narodil sa vo Fontana Liri, v malej dedine v Apeninách, vyrastal v Turíne a v Ríme. Počas Druhej svetovej vojny bol zavretý do nacistického väzenia, ale ušiel z neho a skryl sa v Benátkach.
Modelka
Modelka je žena, ktorá propaguje módu (oblečenie na módnych prehliadkach), robí reklamu rôznym výrobkom (tlačená reklama v médiach, výstava automobilov a pod.) a svojou prítomnosťou pomáha propagovať významné spoločenské a podnikové akcie. Niektoré z nich sa stanú široko známymi. Mužský náprotivok sa nazýva model.
Hoci termín modelka a supermodelka sa výrazne spopularizoval v 80. rokoch, niekoľko prvých modeliek získalo slávu už počas 50. rokov 20. storočia.
Marcello Mastroianni
Životopis
V roku 1945 začal pracovať pre filmovú spoločnosť a začal chodiť na hodiny herectva. Jeho oficiálny filmový debut bol vo filme I Miserabili v roku 1947.
Modelka
Medzi prvými modelkami, ktorých meno a tvár boli dôverne známe všetkým ľuďom mimo módneho priemyslu, boli Suzy Parker (okolo roku 1955) a Cheryl Tiegs (okolo roku 1968). V roku 1979 začala rozširovať tento termín Janice Dickinson, sama ale túto frázu nevytvorila, dostala sa však do povedomia tým, že samu seba prehlasovala za „Prvú supermodelku na svete“. Rovnako aj modelky - Jean Shrimpton, Colleen Corby a Twiggy (všetky z polovice 60. rokov minulého storočia) si môžu uplatňovať svoje právo na titul Supermodelka.
Marcello Mastroianni
Životopis
Čoskoro sa stal veľkou medzinárodnou hviezdou, keď účinkoval vo filme Zmýlená neplatí (Big Deal on Madonna Street) a vo filme Federica Felliniho Sladký život (La dolce vita), kde hral rozčarovaného a sebaneznášajúceho publicistu tráviaceho svoje dni a noci skúmaním rímskej vysokej spoločnosti.
Modelka
Najlepším obdobím supermodeliek boli celé 80. a 90. roky minulého storočia, ktorému kraľovala slávna trojica supermodeliek - Linda Evangelista, Naomi Campbell a Christy Turlington. V tom čase aj supermodelky ako Paulina Porizkova pripravili cestu na príliv špičkových modeliek z východnej a strednej Európy. V rovnakom čase výrazne stúpala sláva už dobre známych supermodeliek ako Cindy Crawford.
Všetky supermodelky sú dnes takmer okamžite považované za sexuálne symboly. Sú globálne slávne a často sa výrazne presadzujú v komerčnej sfére pri predaji luxusných výrobkov, v reklame alebo ako špičkové herečky. Príkladom môže byť - Milla Jovovich, Elle Macpherson, Rebecca Romijn, Tatiana Sorokko, Tricia Helfer alebo česká Alena Šeredová.
Slnovrat (astronómia)
náhľad|Východ a západ Slnka, denné svetlo, [[časová rovnica (pravé poludnie), pre 48°S, 17°V.]] Slnovrat alebo solstícium má viacero ekvivalentných definícií:
Rozlišuje sa:
Dňom júnového slnovratu sa začína na severnej pologuli leto, na južnej pologuli zima. Dňom decembrového slnovratu sa začína na severnej pologuli zima, na južnej pologuli leto. Termín "letný" resp. "zimný" slnovrat síce prísne vzaté platí len pre severnú pologuľu, ale v astronómii sa tradične používa aj pre južnú.
Bod ekliptiky, v ktorom sa nachádza Slnko v okamihu slnovratu, sa nazýva bod slnovratu (solsticiálny bod), t. j. buď letný bod alebo zimný bod.
Príčina
Jav slnovratu je spôsobený sklonom zemskej osi od roviny ekliptiky a obehom Zeme okolo Slnka. Ide totiž o miesta na dráhe obehu Zeme okolo Slnka, v ktorých platí, že zemská os smeruje najviac "preč od Slnka" alebo najviac "smerom k Slnku". Takáto poloha Zeme spôsobuje, že je buď severná pologuľa (ako celok) resp. južná pologuľa (ako celok) ožarovaná Slnkom intenzívnejšie než južná pologuľa (ako celok) resp. severná pologuľa (ako celok), a že je buď najdlhšia svetlá časť dňa alebo naopak najdlhšia noc.
Júnový/letný slnovrat
thumb
Letný slnovrat je jav, kedy Slnko vrcholí v nadhlavníku na obratníku Raka. Znamená to, že slnečné lúče dopadajú kolmo na 23,5° rovnobežku severnej geografickej šírky. Je pomenovaný podľa ročného obdobia, ktoré spôsobuje na severnej pologuli. Nastáva zvyčajne 21. júna. V čase letného slnovratu začína na severnej pologuli leto, na južnej pologuli zima.
Súradnice Slnka
Slnko má v okamihu letného slnovratu rovníkové súradnice: Slnko má v okamihu letného slnovratu ekliptikálne súradnice:
Dôsledky
V deň letného slnovratu, 21. júna, je na severnej pologuli najdlhší deň v roku (čím severnejšie, tým dlhší čas slnečného svitu), na južnej pologuli najkratší deň (čím južnejšie, tým kratší čas slnečného svitu). Špecifický je prípad rovníka a polárnych kružníc.
Na rovníku sú dni stále rovnaké (s minimálnou časovou odchýlkou slnečného svitu).
Za severnou polárnou kružnicou (66°30' s.g.š.) nastáva jav, ktorý sa nazýva polárny deň – slnko tu vôbec nezapadá. Presne na severnej polárnej kružnici nastáva polárny deň len raz do roka (v čase letného slnovratu). Čím severnejšie, tým je počet polárnych dní vyšší.
Za južnou polárnou kružnicou (66°30' j.g.š.) nastáva jav, ktorý sa nazýva polárna noc – slnko tu nevychádza nad horizont. Presne na južnej polárnej kružnici nastáva polárna noc len raz do roka (v čase letného slnovratu). Čím južnejšie, tým je počet polárnych nocí vyšší.
Výpočet uhla dopadu slnečných lúčov
Dopad slnečných lúčov na danú rovnobežku môžeme ľahko vypočítať aj v prípade letného slnovratu:
x = rovnobežka, na ktorej chceme vypočítať dopad slnečných lúčov. y = uhol, ktorý zvierajú dopadajúce slnečné lúče so zemským povrchom.
pre severnú pologuľu: (90° − x) + 23,5° = y
(v prípade, že „x“ je menšie ako 23,5°, dosiahneme výsledok odpočítaním „y“ od 180°, teda „180° − y“)
Pre Bratislavu platí 90° − 48° + 23,5° = 65,5° = v lete dopadajú slnečné lúče pod najväčším uhlom 65° 30'.
Decembrový/zimný slnovrat
thumb Zimný slnovrat je okamih, keď Slnko vrcholí v nadhlavníku na obratníku Kozorožca. Zimný slnovrat nastáva 21. decembra, pričom jeho presný čas sa môže mierne meniť. V čase zimného slnovratu začína na severnej pologuli zima a na južnej pologuli leto.
Súradnice Slnka
Slnko má v okamihu zimného slnovratu rovníkové súradnice: Slnko má v okamihu zimného slnovratu ekliptikálne súradnice:
Na nebeskej sfére sa Slnko nachádza v súhvezdí Strelca, v bode, ktorý sa nazýva zimný bod.
Dôsledky
V deň zimného slnovratu je na severnej pologuli najkratší deň v roku (čím severnejšie tým kratší čas slnečného svitu), na južnej pologuli najdlhší deň (čím južnejšie tým dlhší čas slnečného svitu). Špecifický je prípad rovníka a polárnych kruhov.
Za severným polárnym kruhom (66°30' s.g.š.) nastáva jav, ktorý sa nazýva polárna noc – slnko tu nevychádza nad horizont. Presne na severnom polárnom kruhu nastáva polárna noc len raz do roka (v čase zimného slnovratu). Čím severnejšie, tým je polárna noc dlhšia.