cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maciej Sieczka
Životopis
V 50-tych rokoch 19. storočia bol baníkom. Pracoval v baniach na Kope Magury na severovýchodnom hrebeni Kasprovho vrchu a na vtedy uhorskej strane Belianskych Tatier. Po roku 1875 sa učil za kamenára. Pomáhal pri stavbe turistických chodníkov vo Vysokých Tatrách, napríklad na Chałubińského bránu, Ľaliové sedlo a na Závory. Pripevňoval reťaze a kramle na exponovaných miestach chodníka na Rysy, na výstupových cestách na Vysokú a Mengusovské sedlo. S Janom Gwalbertom Pawlikowskim prenikal do tatranských jaskýň, čo vtedy gorali len zriedka robili. Mal hudobný talent, hral na flautu. Veľký vplyv na jeho život mal Seweryn Goszczyński, ktorý ho naučil „čo je v tých pekné Tatrách“.
Ešte pred založením Towarzystwa Tatrzańskiego vodil v Tatrách mnohých bádateľov, vedcov a horolezcov. Okrem iných Józefa Stolarczyka, Mieczysława Gwalberta Pawlikowskeho, Jana Gwalberta Pawlikowskeho, Tytusa Chałubińskeho a Ludwika Chałubińskeho alebo Leopolda Świerza. Keď Towarzystwo zaradilo horských vodcov do troch tried Maciej Sieczka bol zaradený do prvej, vďaka čomu mohol klientov vodiť na najťažšie tatranské výstupy.
Zoznam častí televíznej relácie Ťažký týždeň
Toto je zoznam častí televíznej relácie Ťažký týždeň, v ktorej moderátor komentuje súčasné dianie na slovenskej politickej i nepolitickej scéne.
Maciej Sieczka
Najvýznamnejšie výstupy
Bol prvým známym horským vodcom, ktorý v roku 1879 zaviedol turistov k vodopádom Mickiewicza. Vykonal veľa zaujímavých prvovýstupov a horolezeckých ciest:
V roku 1883 sprevádzal prvú poľskú horolezkyňu Nataliu Janothovu na Gerlachovský štít. Bol známy veľmi dobrou horolezeckou technikou, vodcovskými znalosťami a vynikajúcou fyzickou kondíciou.
Zomrel po ťažkej chorobe. Na Cmentarzi Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom má pamätník.
Syn Macieja Sieczku, Józef Sieczka, bol horským vodcom.
Záznam
Záznam alebo zaznamenanie môže byť:
Záznam môže byť v informatike aj: dátový záznam
Zaznamenanie môže byť aj:
Venon (Eure)
Venon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Parný rušeň 475.1
Parný rušeň 475.1 je univerzálna parná lokomotíva, vyrábaná v rokoch 19471950 Škodovými závodmi v Plzni pre Česko-slovenské štátne dráhy. Z celkového počtu 172 kusov bolo posledných 25 dodaných do KĽDR. Pre svoj elegantný vzhľad dostala prezývku šľachtičná. Rušne boli určené pre ťahanie diaľkových rýchlikov, osobných vlakov a príležitostne tiež rýchlych nákladných vlakov.
Stroje radu 475.1 slúžili viac ako 30 rokov a pre svoju spoľahlivosť a zároveň jednoduchú obsluhu si získali obľubu u obsluhy a dielenského personálu. S pribúdajúcim vekom prechádzali na menej dôležité výkony a vedľajšie trate, kde nahradili staršie stroje. Prešli tiež niekoľkými rekonštrukciami, medzi ktorými bolo doplnenie mechanických prikladačov a nových dyšien typu Kylchap. Od polovice 60. rokov boli postupne vyraďované a s dodávkami nových motorových rušňov v sedemdesiatych rokoch sa ich počty ďalej znižovali. Značná poruchovosť nových motorových lokomotív radu T 478.3 však viedla k predĺženiu ich služobného nasadenia o ďalšie roky. Posledné stroje tohto radu vydržali v prevádzke až do roku 1980. K rušňom sa používali tendre radov 932.3 a 935.0.
Vznik, objednávka
V rámci povojnovej obnovy značne rozmanitého parku parných rušňov bolo rozhodnuté skonštruovať a vyrobiť niekoľko typov lokomotív. Pre najdôležitejšie a najrýchlejšie vlaky bola objednaná rada 498.0, ale pre vlaky osobné a nákladné bolo počítané so strojmi nižšieho výkonu a menšieho nápravového tlaku, umožňujúceho priechodnosť na trate so slabším typom zvršku. Základné parametre boli:
Výroba lokomotív bola zadaná do plzenských Škodových závodov, ktoré už pracovali na dodávkach radu 498.0. S ​ním mala byť nová lokomotíva aspoň v niektorých konštrukčných prvkoch unifikovaná. Objednávka prvej série na 55 kusov prišla v roku 1946, s požiadavkou dodania prvej lokomotívy do konca roka nasledujúceho. Za jednu lokomotívu výrobca požadoval sumu 3 114 315 Kčs, príslušný tender radu 935.0 (pre vzájomnú zameniteľnosť rovnaký ako pri rade 498.0) stál 665 250 Kčs.
Výroba
vľavo|náhľad|Výrobný štítok S využitím najnovších dostupných technológií (moderný kotol s prehrievačom a pyrometrom, rošty Houlson, u niektorých lokomotív valivé ložiská a podobne) bola objednávka vybavená veľmi rýchlo a už 2. decembra 1947, teda štyri týždne pred vypršaním termínu, bola ČSD odovzdaná prvá lokomotíva 475.103 (bola dokončená skôr ako čísla 1 a 2). V niekoľkotýždňových odstupoch boli po nevyhnutných skúškach do prevádzky zaraďované ďalšie stroje a ihneď nasadené na vlakoch. Rušne sa osvedčili a ešte pred dodaním celej prvej série bola objednaná séria druhá, v množstve 27 kusov.
Na základe dobrých skúseností s rušňami (dokázali nahradiť staršiu radu 365.4, 455.2, 456.0 predovšetkým z vojnovej koristi) boli doobjednávané ďalšie stroje a do roku 1950 bolo vyrobených celkom 172 kusov v štyroch výrobných sériách. Posledných 25 rušňov bolo v rámci socialistickej výpomoci odoslaných do Kórejskej ľudovodemokratickej republiky. Stalo sa tak na jar 1951. Zároveň bola medzi rokmi 19551956 predvádzaná lokomotíva 475.1142 v Číne (na tento účel mala zelený náter, inšpirovaný radom 387.0).
Využitie
Rušne boli využívané takmer na všetkých typoch výkonov, s výnimkou ťažkých nákladných vlakov (pre tie boli určené rušne 556.0). Vďaka výrobe takmer 150 kusov sa rozšírili naprieč Česko-Slovenskom a slúžili na mnohých hlavných i vedľajších tratiach, kde to traťové pomery dovoľovali. Pre svoju jednoduchú dvojvalcovú konštrukciu a s tým spojenú spoľahlivosť, si získali medzi prevádzkovým personálom obľubu a neraz nahrádzali aj výkonnejšie stroje radu 498.0 na diaľkových rýchlikoch.
Ministerstvo zahraničných vecí Českej republiky
Ministerstvo zahraničných vecí Českej republiky (skratka MZV ČR) je ústredný orgán štátnej správy Česka pre oblasť zahraničnej politiky, v rámci ktorej vytvára koncepciu a koordinuje zahraničnú rozvojovú pomoc a vonkajšie ekonomické vzťahy.
Parný rušeň 475.1
Presuny
Ku koncu prevádzky sa ako nadbytočné lokomotívy dostali aj na rýdzo podradné výkony, akými boli pracovné a stavebné vlaky, prípadne vykurovanie rotúnd v rušňových depách parou.
Vyraďovanie
vľavo|náhľad|Vyviazané dvojkolesia náhľad|Rušeň 475.132 ku koncu prevádzky (1975) Od polovice 60. rokov začal masívny nástup moderných trakcií (elektrickej aj motorovej), čo spôsobilo značný nadbytok parných rušňov. Rad 475.1 bol väčšinou premiestňovaný na vedľajšie trate alebo tam, kde nahradil ešte staršie stroje. Niektoré stroje v horšom technickom stave boli rovno zrušené a zošrotované, prípadne použité na náhradné diely – prvé dva exempláre boli zrušené už v roku 1963. Po roku 1970 sa počet prevádzkových rušňov ďalej znižoval v prospech motorových lokomotív, hoci ich značná poruchovosť (predovšetkým radu 478.3) umožnila rad 475.1 udržať v prevádzke dlhšie, než sa predpokladalo. Posledné lokomotívy dosluhovali ako stroje pre dopravu pomocných vlakov, prípadne ako stabilné vykurovacie kotly. Definitívne vyradené boli v roku 1980 ako jedna z posledných rušňových radov.
Ministerstvo zahraničných vecí Českej republiky
Úlohy a právomoci ministerstva
Ministerstvo zahraničných vecí zabezpečuje vzťahy Česka k ostatným štátom, medzinárodným organizáciám a integračným zoskupeniam, koordinuje aktivity vyplývajúce z dvojstrannej a mnohostrannej spolupráce, s výnimkou vecí náležiacich do pôsobnosti Ministerstva spravodlivosti.
Ministerstvo zahraničných vecí je zriadené novelou zákona č. 2/1969 Zb.
Parný rušeň 475.1
Rekonštrukcia
Hoci bol rad 475.1 už z výroby technicky na veľmi vysokej úrovni, ani jemu sa nevyhli rekonštrukcie a zlepšenia za účelom zhospodárnenia a zjednodušenia ich obsluhy a údržby. Išlo najmä o dodatočné dosadenie mechanických prikladačov uhlia (typu Standard Stocker ako u radu 556.0 pre nákladnú dopravu – v južných Čechách si preto vyslúžili inde neobvyklú prezývku „štoker“), ktoré veľmi uľahčili prácu kuriča a znížili spotrebu paliva, hoci v rušňoch prvej série musel byť v tendri zmenšený vodojem. Podobne prínosnou rekonštrukciou bola výmena pôvodnej dyšne za novú, typu Kylchap.
Historické rušne
Vzhľadom k počtu vyrobených rušňov sa podarilo do súčasnosti zachovať väčšie množstvo exemplárov, z ktorých štyri sú aj prevádzkyschopné. Okrem týchto strojov bolo uchovaných tiež niekoľko vrakov, slúžiacich najmä ako zdroj náhradných dielov.
475.101
náhľad|Rušeň 475.101 v Brne Lokomotíva s najnižším číslom bola dodaná ČSD dňa 10. decembra 1947 do výhrevne Praha Masarykovo nádraží. Odtiaľ sa neskôr cez ďalšie depa dostala do depa Brno dolní nádraží, kde slúžila väčšinu svojho života. Tu tiež bola 13. júna 1979 zrušená, ale zošrotovaniu unikla a bola zachovaná. Teraz patrí Českým dráham a je vedená ako prevádzkové historické vozidlo.
475.111
Lokomotíva 475.111 bola po vyrobení odovzdaná vo februári 1948 do plzenského depa. Odtiaľ bola vypravovaná s vlakmi predovšetkým na trate Plzeň – Praha a Plzeň – Cheb. V roku 1955 bola odovzdaná do rušňového depa v Chomutove, kde vozila rýchliky na trase Praha – Chomutov – Cheb. Na záver prevádzky sa dostala do depa v Lounoch, kde bola v roku 1977 vyradená z prevádzky. Následne bola prevezená do Českej Třebovej, kde sa mala stať exponátom pre zamýšľaný železničný skanzen. Z projektu nakoniec zišlo a v roku 1983 sa novým majiteľom stroja stalo Múzeum Škoda Plzeň. V roku 1990 bola lokomotíva prevedená do zbierok občianskeho združenia Iron Monument Club Plzeň (IMC), ktoré sa rozhodlo ju sprevádzkovať. Náročná oprava bola v ŽOS České Velenice vykonaná v roku 1993 a lokomotíva je používaná k historickým jazdám a stretnutiam nielen v Česku, ale aj v zahraničí.
475.179 (994.004-0)
náhľad|Stroj 475.179 Lokomotíva 475.179 bola vyrobená v Škode Plzeň v roku 1948 s výrobným číslom 1900 a tendrom 932.323. Dňa 5. augusta 1948 začala svoju prevádzku v LD Vršovice. Jej ďalšie pôsobenie bolo v depách České Budějovice, Bratislava, Veselí nad Moravou, Zvolen (Fiľakovo) a od roku 1972 Děčín (výhrevňa Podmokly). Spolu s ňou boli do Děčína odovzdané lokomotívy 475.1104, 1106, 1137 a 1146. Od roku 1976 do roku 1979 pôsobila ešte v Lovosiciach, odkiaľ sa vrátila do Děčína, kde zakončila svoju pravidelnú prevádzku. Lokomotíva nebola nikdy zrušená a bola vedená ako prevádzkovaný stroj do roku 1981, kedy sa z nej stal múzejný exponát. V roku 2003 bola na lokomotíve vykonaná posledná generálna oprava v Českých Veleniciach a dostala tender 932.394, s ktorým pôvodne jazdila lokomotíva 475.1138. Lokomotíva patrí Českým dráham, je vedená pod CHV Lužná u Rakovníka a od júna 2009 je deponovaná v Českej Lípe.
475.194
Rušeň 475.194 bol spoločne so strojmi 475.1142 a 498.106 poslednou turnusovo nasadenou parnou rýchlikovou lokomotívou v Československu, keď v trojdňovej turnusovej skupine P04 rušňového depa Brno od septembra do konca novembra 1978 zaisťovala vozby osobných vlakov na trati Brno – Přerov. Ako posledný stroj rady ešte v marci 1980 zachádzala vlastnou silou predhrievať súpravy na odstavnej stanici B v Brne. Následne bola upravená na vykurovací kotol K767 a zaisťovala vykurovanie objektov rušňového depa Brno. V decembri 1999 ju odkúpila od Českých dráh fyzická osoba, ktorá lokomotívu aj jej tender postupne renovuje s predpokladom sprevádzkovania. Lokomotíva je deponovaná v areáli spoločnosti Teplárne Brno a. s.
475.196
Okrem troch prevádzkovaných českých lokomotív sa jedna lokomotíva radu 475.1 nachádza aj na Slovensku, konkrétne exemplár číslo 96 vo Vrútkach. Z výroby bol dodaný do Břeclavi, odkiaľ sa neskôr presunul aj do zvolenského depa, tu bol vyradený v roku 1975 a skončil ako vykurovací kotol v depe Fiľakovo. Po niekoľkoročnom chátraní prejavilo o rušeň záujem Múzejno-dokumentačné centrum v Bratislave a bol prevzatý do jeho zbierok. V roku 2004 bola dokončená náročná oprava členmi spolku výhrevne Vrútky a lokomotíva bola opäť sprevádzkovaná.
475.1142
Lokomotíva 475.1142 v unikátnom zelenom nátere slúžila takmer 27 rokov v Plzni, odkiaľ bola v roku 1978 odovzdaná do Brna. Pre svoju výnimočnosť bola vybratá do zbierok Národného technického múzea ako prevádzkový exponát a po vyradení udržiavaná v depe Přerov. Takto slúžila až do roku 2003, kedy jej skončila spôsobilosť kotla a lokomotíva bola odstavená. V neprevádzkovom stave bola cez múzeum ČD v Lužnej u Rakovníka presunutá do depozitára NTM v Chomutove.
Sainte-Marguerite (Vosges)
Sainte-Marguerite je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Predskokan
Predskokan môže byť:
Le Payaco (album)
Le Payaco je názov debutového štúdiového albumu slovenskej skupiny Le Payaco, ktorý bol vydaný v roku 1999 hudobným vydavateľstvom Pavol Bílek Production.
Zoznam skladieb
Autorom textov a hudby je kapela Le Payaco
František Gerhát
František Gerhát (* 28. apríl 1990, Bratislava) je bývalý slovenský hokejista, ktorý hrával na pozícii útočníka.
V mladšom veku hrával za dorast a juniorov HC Slovan Bratislava. Od septembra 2008 bol hráčom HC Litvínov. V jeho drese získal v roku 2015 titul majstra Česka. V roku 2022, po 13 sezónach v drese Litvínova oznámil vo veku 32 rokov ukončenie svojej aktívnej hráčskej kariéry.
Reprezentoval Slovensko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2009.
Predkapela
Predkapela (iné názvy: predskupina, prenesene predskokan , v hudobnom a hudobno-publicistickom žargóne aj support ) je hudobná skupina vystupujúca s kratším programom pred hlavným účinkujúcim (tzv. headlinerom) koncertu. Ide o skupinu menej známu alebo menej úspešnú ako hlavný účinkujúci, ktorá sa teda vďaka tomu dostáva do širšieho povedomia. Vystúpenie predkapely akoby stupňuje atmosféru očakávania a pripravuje publikum na hlavný bod programu.
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov (angl. Speaker of the United States House of Representatives, alebo iba Speaker of the House) je predsedajúci člen Snemovne reprezentantov (dolnej komory Kongresu).
Tento úrad vznikol v roku 1789 článkom I, odsekom 2 Ústavy Spojených štátov. Predseda Snemovne je podľa ústavy druhou osobou, ktorá nahrádza prezidenta v prípade, že je neschopný vykonávať svoj úrad. Predseda Snemovne nedohliada na bežné jednania Snemovne, jeho úloha je viacmenej administratívna.
Od 29. októbra 2015 do 3. januára 2019 bol predsedom 113. zasadania Snemovne republikán Paul Ryan, ktorý však nekandidoval na ďalšie funkčné obdobie. Následne sa 52. predsedkyňou Snemovne reprezentantov opätovne stala demokratka Nancy Pelosiová, ktorá funkciu zastávala do roku 2023. Od 7. januára 2023 je predsedom republikán Kevin McCarthy.
Sanchey
Sanchey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov
Dejiny
Prvým predsedom Snemovne reprezentantov Kongresu USA bol Frederick Muhlenberg, ktorý bol do tejto funkcie zvolený 1. apríla 1789 na 2-ročné funkčné obdobie.
Sanchey
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov
Dejiny
4. januára 2007, na ustanovujúcom zasadnutí 110. Kongresu USA sa prvou ženou na čele Snemovne reprezentantov stala demokratka Nancy Pelosiová.
Funkcia
Predseda Snemovne reprezentantov je ceremoniálne najvyššie postaveným predstaviteľom legislatívnej vetvy vlády USA. V prípade smrti prezidenta a viceprezidenta USA sa prezidentom stáva práve predseda Snemovne reprezentantov. K naplneniu tejto línie nástupníctva ustanovenej zákonom z roku 1947 však nikdy v dejinách nedošlo.
Sanchey
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verneuil-sur-Avre (obec)
Verneuil-sur-Avre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verneusses
Verneusses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Talihov dvor
Talihov dvor (iné názvy: Natáliin majer, Natalin majer, Natalin dvor; alebo Talihof ) je ulica a lokalita medzi Pezinkom a Viničným. Nachádza sa pri lokalitách Pri háji a Lazarňa v katastrálnom území mesta Pezinok.
Prvá písomná zmienka o Natalinom dvore pochádza z 19. storočia. V júni 1944 na roli kúsok od vtedajšieho majera Talihof pristál nemecký stíhač Luftwaffe po tom, čo bol donútený ku riskantnému manévru a kĺzavému pristávacemu letu dvomi americkými lietadlami.
V súčasnosti sa tu nachádzajú rodinné domy, budova so službami, autobusová zastávka a zvyšok bývalého areálu.
Taboo
Taboo môže byť:
Pohár majstrov európskych krajín 1956/1957
Pohár majstrov európskych krajín 1956/1957 bol 2. ročník najprestížnejšej európskej futbalovej súťaže klubov.
Finále sa odohralo na štadióne Estadio Santiago Bernabéu v Madride, 30. mája 1957. Z víťazstva sa tešili domáci hráči Realu Madrid, ktorí zdolali taliansky klub Fiorentina.
Tímy
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstúpili do Pohára majstrov európskych krajín 1956/1957. V zátvorkách sú ligovej pozície z predchádzajúcej sezóny.
PMEK: víťaz Pohára majstrov európskych krajín 1955/1956
Predkolo
Prvé zápasy sa hrali od 1. augusta do 20. septembra a odvety od 6. do 30. septembra 1956.
1. kolo
Prvé zápasy sa hrali od 17. októbra do 22. novembra a odvety od 8. novembra do 30. decembra 1956.
Štvrťfinále
Prvé zápasy sa hrali od 16. januára do 17. febrára, odvety od 6. febrára do 14. marca 1957.
Semifinále
Prvé zápasy sa hrali 3. a 11. apríla, druhé zápasy 18. a 25. apríla 1957.
Finále
Finále sa odohralo 30. mája 1957 na Estadio Santiago Bernabéu v Madride, v Španielsku.
Nudge
Nudge, alebo postrčenie je koncept používaný v psychológii, behaviorálnej ekonómii a politickej teórii. Navrhuje metódu pozitívneho posilnenia a nepriamych návrhov ako spôsoby ovplyvňovania správania a rozhodovania jednotlivcov alebo skupín. Koncept je založený na drobných zmenách v prostredí ovplyvňujúcich rozhodnutie človek.
Definícia
náhľad|Richard Thaler Podľa významných teoretikov postrčenia Richarda H. Thalera (držiteľ Nobelovej ceny) a Cassa R. Sunsteina je postrčenie (ang. nudge) akýkoľvek článok architektúry výberu, ktorý predvídateľne mení ľudské správanie bez toho, aby zakazoval nejaké iné možnosti alebo významne menil ekonomické podnety. Aby sa zásah mohol charakterizovať ako postrčenie musí byť jednoduchý a musí sa mu dať vyhnúť. Príklad: Vystavenie ovocia na úroveň očí je postrčenie, zákaz nezdravej stravy nie.
Architekt výberu
náhľad|Príklad postrčenia: obrázok muchy v pisoári zlepšil čistotu na toaletách. Dôležitým pojmom je architekt výberu. Ide o subjekt, ktorý je zodpovedný za usporiadanie súvislostí a kontextu v ktorom sa ľudia rozhodujú a v ktorom konajú; môže ísť o lekára, ktorý navrhuje pacientovi možnosti liečby; architekta administratívnej budovy; úradníka, ktorý navrhuje formuláre. Vychádza sa pritom z predpokladu, že neexistuje nič také, ako neutrálny návrh a aj nepatrné maličkosti majú častokrát v konečnom dôsledku obrovský dopad na ľudské správanie.
Predpoklady
Výskum v oblasti psychológie, sociológie, behaviorálnych vied a ekonómie v posledných desaťročiach ukázal, že ľudia nie sú zďaleka dokonale ekonomicky a racionálne uvažujúce bytosti. Na označenie názoru pochádzajúceho z ekonómie, že človek je racionálny a vyberá si vždy správne sa v žargóne behaviorálnej ekonómie a psychológie používa pojem homo economicus, čiže človek ekonomický, skrátene ekon.
Libertariánsky paternalizmus
Tento pojem sa skladá z dvoch slov. Slovo liberalizmus pochádza z latinského slova liber, respektíve liberalis čo znamená slobodný, respektíve slobody sa týkajúci alebo slobodomyseľný. Slovo paternalizmus vysvetľuje slovenský internetový slovník ako: „otcovský, nadradený, ale partnerský a ochranný prístup“ alebo v ekonómií ako:  „systém vládnutia, riadenia vyznačujúci sa centralizmom, direktívnosťou a ochranným postojom“. Spojenie slov libertariánsky paternalizmus vytvára istý protiklad. Predsa len, je tu istá otázka, ako môže byť niečo voľné a zároveň riadené? Libertariánski paternalisti trvajú na tom, aby bola zachovaná sloboda výberu. Paternalistické hľadisko hovorí, že architekti výberu majú konať tak, aby ovplyvňovali chovanie ľudí, ktoré by viedlo k lepšiemu životu. Architekt výberu je napríklad ten, čo skladá jedálny lístok v školskej jedálni. Na Slovensku takýto systém veľmi nepoznáme, ale napríklad v USA je v školských jedálňach veľmi široký sortiment jedál a bývajú tam aj veci ako napríklad smažené zemiakové hranolky. Podľa libertariánskeho paternalizmu má architekt výberu za úlohu to, aby jedálny lístok poskladal tak, aby si žiaci samovoľne vybrali zdravšie jedlo. Žiakom síce nie je odobraná možnosť dať si napríklad tie hranolky, ale architekt výberu ich nenápadne postrčí k tomu, aby si dali zdravšiu alternatívu. Libertariánsky paternalizmus môžeme vidieť aj na omnoho väčšom príklade, ako je školská jedáleň. Štáty po celom svete sa snažia obmedziť fajčenie svojich obyvateľov. Nerobia to však tak, že by predaj cigariet úplne zakázali. Ale zvýšia ceny cigariet, vytvoria fajčiarom osobitné miesta na fajčenie (napríklad v reštauráciách) alebo dajú na krabičky obrázky toho, čo sa môže stať s ľudským organizmom po dlhodobom fajčení. Týmito vecami síce štát priamo nezakazuje fajčenie, ale robí veci, ktorými fajčenie obmedzí. Nakoniec to môže viesť k tomu, že človek sám od seba prestane fajčiť. Toto presne spĺňa podmienky libertariánskeho paternalizmu. Ďalšou podmienkou libertariánskeho paternalizmu je to, že je dôležité snažiť sa o to, aby si dotyčná osoba myslela, že na dané riešenie prišila sama.
Príklady
Jedným z možných príkladov postrčenia je nastavenie východzích možností. Príklad: výrobca mobilného telefónu prednastavil melódiu zvonenia, pozadie atď. Výskumy ukazujú, že nech je základné nastavenie akékoľvek, veľká časť ľudí pri ňom zostane.
V americkom štáte Texas bolo v okolí ciest veľmi veľa odpadkov, ktoré ľudia vyhadzovali z áut. Zistilo sa, že väčšina ľudí, ktorí robili neporiadok boli muži medzi 18 a 24 rokmi. Verejní činitelia sa preto rozhodli, že potrebujú drsný slogan, ktorý by oslovil túto cieľovú skupinu, apelovaním na ich ducha texaskej hrdosti. Za pomoci hráčov amerického futbalu boli nafilmované televízne šoty, v ktorých svalnatí hráči popri diaľnici zbierajú a následne krčia plechovky od piva, pričom hovoria: „S Texasom sa nezahrávaj (ang. Don’t mess with Texas!)“. V nasledujúcich šiestich rokoch sa množstvo viditeľného odpadu pri cestách znížilo o 72 percent.
Preskupením usporiadania vydávaného jedla v školskej jedálni sa mohla zvýšiť, alebo znížiť spotreba mnohých druhov jedál až o 25 percent.
Separovanie odpadu na univerzite v Pennsylvanii bolo podporené tým, že pri príslušnom koši boli vystavené predmety, ktoré doň patria.
Príklady zo Slovenska
Pred vchodom do bratislavskej hlavnej vlakovej stanice sa fajčilo aj na miestach, kde je fajčenie zakázané. Stačilo na zem namaľovať stopy vedúce mimo nefajčiarsku zónu a počet fajčiarov pred vchodom sa znížil o 75 percent.
V podchode, v ktorom sa nachádzal eskalátor aj schody bol pod schody umiestnený nápis: „Budete cez Vianoce jesť koláče?“ Odpoveď áno viedla ku schodom, nie k eskalátoru. Nezmenilo to správanie ľudí dramaticky, ale o tretinu viac ľudí začalo chodiť po schodoch, ako chodilo predtým – stúplo to z 18 na 24 %.
V roku 2013 preradila vláda SR všetkých sporiteľov v druhom pilieri do garantovaných dôchodkových fondov, ale dala im možnosť prestúpiť do rizikových fondov. Podľa očakávaní reagovalo len bezvýznamné percento sporiteľov (menej ako 5 %).
Jasmin Geratová
Jasmin Geratová (* 25. december 1978, Berlín) je nemecká filmová a divadelná herečka.
Život
Jasmin je dcérou nemeckej matky a tureckého otca. V roku 1994 vyhrala súťaž Bravo girl. Neskôr začala pracovať v nemeckých televíziách, kde moderovala relácie ako Heart Attack či Chartbreaker. Svoju hereckú kariéru zahájila v roku 1997.
Okná vesmíru dokorán (Le Payaco)
Okná vesmíru dokorán je názov druhého štúdiového albumu slovenskej skupiny Le Payaco. Album bol vydaný v roku 2001 hudobným vydavateľstvom Warner Music.
Sandaucourt
Sandaucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vernon (Eure)
Vernon je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Eure, v regióne Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vesly (Eure)
Vesly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sans-Vallois
Sans-Vallois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Martin Gernát
Martin Gernát (* 11. apríl 1993, Košice) je slovenský profesionálny hokejový obranca.
Sans-Vallois
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Gernát
Klubový hokej
Gernát je odchovancom Košíc. Bol draftovaný v roku 2011 klubom Edmonton Oilers. V drese HC Oceláři Třinec sa stal v rokoch 2019 a 2021 majstrom Česka. Nosí dres s číslom 28.
Reprezentácia
Slovensko reprezentoval na MS v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov v roku 2012. Slovensko reprezentoval aj na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji v rokoch 2017 a 2021. V roku 2022 reprezentoval Slovensko na ZOH 2022 v Pekingu, kde získal bronzovú medailu.
Salaka
náhľad| Ilustrácia salaky s jedlými plodmi Salaka je tropické ovocie, plod salaky jedlej (Salacca zalacca), palmy pochádzajúce pôvodne z juhozápadnej Jávy a južnej Sumatry. Vplyvom pestovania je rozšírená aj v iných častiach juhovýchodnej Ázie. Plody sú v zahraničí známe tiež pod názvami snakefruit, hadie ovocie, hadie vajcia alebo hadie figy. V súčasnosti je pestovaná predovšetkým v Indonézii, Malajzii a Thajsku.
Listy dorastajú do dĺžky šiestich metrov, stopky s dĺžkou až dva metre sú opatrené tŕňmi s dĺžkou do 15 cm. Rastline vyhovuje polotieň, bývajú teda vysadené pod vysokými stromami. Salaka vyžaduje celoročnú teplotu nad 20 °C, pri teplote pod 16 °C rastliny hynú.
Plody o veľkosti figy rastú pri zemi, ich šupka pripomína hadiu kožu. Majú škridlicovito usporiadané šupiny z oplodia. Koža sa lúpe od špičky, jemné výstupky môžu byť trochu ostré. Existujú odrody s rozličnou konzistenciou, plody chuťovo pripomínajú banán, jahody, alebo ananás. Salaka sa vyznačuje svojou trvanlivosťou, preto býval obľúbeným jedlom napr. na pútnických cestách.
Sartes
Sartes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sapois (Vosges)
Sapois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vézillon
Vézillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pĺž vrchovský
Pĺž vrchovský (Sabanejewia balcanica) je malá ryba z čeľade pĺžovité (Cobitidae).
Je rozšírený v povodí Čierneho mora (Dunaj), v povodí Egejského mora (Marica). Žije v čistých horských tokoch so štrkovým podložím ale aj vo veľkých riekach. Cez deň sa zahrabáva do piesku. Dorastá do 9 cm.
Vlado Goreski
Vlado Goreski (macedónsky: Владо Ѓорески; * 21. apríl, 1958, Bitola, Juhoslávia, dnes Severné Macedónsko) je macedónsky maliar, grafik, divadelný scenárista a dizajnér divadelných plagátov.
Životopis
Strednú školu ukončil v Bitole a v roku 1981 promoval na Filozofickej fakulte v Skopje na Katedre dejín umenia.
Študoval na Medzinárodnom stredisku grafického umenia v Ľubľana v Slovinsko, , , ,.
V roku 1980 začal pracovať ako dobrovoľník a v roku 1981 bol zamestnaný ako maliar v Národnom divadle Bitola. V roku 1982 pôsobil ako kurátor súčasného umenia v inštitúte, múzeu a galérii v Bitole.
Od roku 1994 je umeleckým riaditeľom na International Triennial Of Graphic Art v Bitole.
Svoju prvú samostatnú výstavu mal v roku 1981 a od tej doby je permanentne prítomný so samostatnými a kolektívnymi výstavami doma i v zahraničí.
Je členom medzinárodnej poroty Grafického bienále vo Varne v Bulharsku. . Bol členom medzinárodnej poroty galérie svetovej kresby v Skopje Bol selektorom autorov, predstaviteľov krajiny Severné Macedónsko a moderátorom zbierky Medzinárodného grafického trienále - Bitola na Grafickom trienále v Chamalières vo Francúzsku.
Bol odborným konzultantom a podieľal sa na organizovaní 2. medzinárodného grafického bienále, Čačak, Srbsko, 2014.
Maľba
Autor približne 20 samostatných výstav umenia a približne 150 kolektívnych výstav umenia: Slovinsko, Chorvátsko, Francúzsko, Anglicko, Taliansko, Mexiko. , Poľsko ,Rusko , Japonsko , Moldavsko , Maďarsko , Austrália , Turecko , Brazília , Argentína , Srbsko , Arménsko , Rumunsko ...
Vlado Goreski je na divadelnej scéne už mnoho rokov a za svoje scénografie mal veľa ocenení a pozitívnych kritikov Je autorom viac ako stovky divadelných scenérie.Jeho scénografie sú prítomné v mnohých divadlách doma iv zahraničí:
Činoherné divadlo v Skopje
Turecké divadlo, Skopje
Macedónske národné divadlo
Národné divadlo Strumica
Národné divadlo Prilep
Divadlo Rodopa Drama Theatre, Smolyan
Teoretické texty a umelecké eseje
Je autorom mnohých esejí o výtvarnom umení.Je autorom mnohých štúdií pre popredných umelcov z celého sveta:
Saulcy-sur-Meurthe
Saulcy-sur-Meurthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vlado Goreski
Dizajn divadelných plagátov
Vlado Goreski je autorom mnohých divadelných plagátov, za ktoré získal množstvo ocenení:
Saulcy-sur-Meurthe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlado Goreski
Pôvodné projekty
Pôvodné divadlo, dramatické texty:
Ocenenie
Vyhral viac ako dvadsať medzinárodných a národných cien:
.
Vieux-Villez
Vieux-Villez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taboo (seriál z roku 2017)
Taboo je britsko-americký dramatický televizný seriál, produkovaný produkčnými spoločnosťami Scott Free London a Hardy Son & Baker. Seriál mal premiéru v Spojenom Kráľovstve 7. januára 2017 na stanici BBC One a v USA 10. januára 2017 na stanici FX. Druhá séria bola oznámena v marci 2017.
Seriál bol vytvorený Stevenom Knightom, Tomom Hardym a jeho otcom Edwardom "Chipsom" Hardym a je založený na príbehu, ktorý napísali Tom a Chips Hardy. Osemdielna séria, odohrávajúca sa v roku 1814, začína návratom Jamesa Keziaha Delaneyho (Tomom Hardym) do Anglicka po dvanástich rokoch v Afrike so štrnástimi ukradnutými diamantmi po smrti svojho otca a na konci vojny so Spojenými štátmi.
Kristoffer Nyholm a Anders Engström režírovali každý štyri epizódy prvej série. Hudba bola zložená Maxom Richterom. Seriál získal všeobecne priaznivé hodnotenia, pričom kritici chválili Hardyho výkon. V pláne sú ďalšie dve série.
Na Slovensku mal seriál premiéru 7. apríla 2018 na Dvojke.
Produkcia
Seriál Taboo bol vytvorený Stevenom Knightom, Tomom Hardym a jeho otcom Edwardom "Chipsom" Hardym a je založený na príbehu, ktorý napísali Tom a Chips Hardy. Knight a Tom Hardy v minulosti spolupracovali na filme Locke z roku 2013 a na seriáli Peaky Blinders, ktorý mal premiéru v roku 2013. Prvá séria bola režírovaná Kristofferom Nyholmom a Andersom Engströmom. Hudba bola zložená Maxom Richterom. Steven Knight plánuje ďalšie dve série. Seriál Taboo bol v marci 2017 obnovený pre druhú sériu.
Kľukva veľkoplodá
Kľukva veľkoplodá (Vaccinium macrocarpon, syn. Oxycoccus macrocarpos) je rastlina z čeľade vresovcovitých, rodu brusnica (Vaccinium). Jej plodom je bobuľa, ktorá sa podobá brusnici. Jej domovom je oblasť strednej a východnej Kanady (od provincie Ontário po Newfoundland) a severovýchod a strednej severu Spojených štátov (Severovýchod, oblasť Veľkých jazier a Apalačských vrchov až po Severnú Karolínu a Tennessee). Zdomácnela tiež v niektorých častiach Európy a na niekoľkých miestach na západe Kanady (Britská Kolumbia) a na západnom pobreží USA.
Kľukva veľkoplodá je plazivý ker s bielymi či ružovými kvetmi. Ružové alebo červené bobule dorastajú veľkosti 9 – 14 mm v priereze a majú kyslastú chuť.
Manínska vrchovina
Manínska vrchovina sú geomorfologický podcelok Súľovských vrchov. Nachádza sa v západnej časti pohoria a najvyšším vrcholom je Veľký Manín.
Vymedzenie
Podcelok sa nachádza na západe a severe pohoria a ohraničuje ho na západe Podmanínska pahorkatina a Bytčianska kotlina (podcelky Považského podolia), na severovýchode Nízke Javorníky (podcelok Javorníkov) a Žilinská pahorkatina (podcelok Žilinskej kotliny) a východným smerom pokračujú Súľovské vrchy podcelkom Súľovské skaly. Súčasťou územia je geomorfologická časť Maníny. Územie odvodňujú prítoky Váhu.
Chránené územia
V tejto časti pohoria sa nachádzajú:
Vieux-Port (Eure)
Vieux-Port je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mary Elizabeth Mastrantonio
Mary Elizabeth Mastrantonio (* 17. november 1958, Oak Park, Illinois, USA) je americká herečka a speváčka, ktorá bola nominovaná na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme Farba peňazí (1986).
Detstvo a mladosť
Mastrantoniová sa narodila na predmestí Chicaga, v štáte Illinois. Obaja jej rodičia boli talianskeho pôvodu. Mastrantoniová študovala drámu na University of Illinois. Počas leta pracovala v zábavnom parku Opryland v USA, aby si zarobila peniaze na vysokú školu.
Kariéra
Mastrantoniová sa prvýkrát objavila na obrazovke vo filme Briana De Palmu, Zjazvená tvár z roku 1983. O rok neskôr, si zahrala v benefičnom divadelnom predstavení Vianočná koleda s Helen Hayes, Raulom Juliom či Haroldom Scottom. V roku 1986 si zahrala po boku Paula Newmana, vo filme Farba peňazí, kde za svoj herecký výkon, bola nominovaná na Academy Awards a Zlatý glóbus. V roku 1989 ju obsadil režisér James Cameron do filmu Priepasť.
Dorykleidas
Dorykleidas bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. Sochár Dorykleidas pochádzal zo Sparty. Činný bol v 6. storočí pred Kr. Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že bol autorom sochy bohyne Themidy nachádzajúcej sa medzi inými umeleckými dielami v chráme bohyne Héry v Olympii: „''V chráme bohyne Héry je Diova socha, socha Héry sedí na tróne; stojí vedľa nej (socha Dia), má bradu a prilbu na hlave, sú to prosté umelecké diela. Hóry, ktoré sedia vedľa seba na tróne, vytvoril aiginsky Smilis; vedľa nich stojí socha Themidy, matky Hór, dielo Dorykleida, rodom Lakedaimončana, žiaka Dipoina a Skyllida.''“ V tomto chráme stála aj socha bohyne Atény, ktorú zhotovil Dorykleidov brat Medón. V Olympii sa v blízkosti chrámu bohyne Héry našla obrovská ženská hlava z vápenca v archaickom slohu. Medzi dvomi vnútornými stĺpmi bol objavený podstavec trónu.
Mary Elizabeth Mastrantonio
Kariéra
V rokoch 2005 až 2007 hosťovala vo štvrtej a piatej sérii televízneho seriálu, Bez stopy. V roku 2015 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu Všemohúci. V rokoch 2018 až 2020 hrala v akčnom televíznom seriály, Mŕtvy bod.
Mastrantoniová sa objavila aj vo viacerých divadelných hrách na Broadwayi a aj v iných divadlách. Za jej divadelné vystúpenia v New Yorku, jej priniesli nomináciu na cenu Tony a dve nominácie na cenu Drama Desk.
Súkromný život
Od roku 1990 je Mastrantoniová vydatá za režisérom Pata O'Connora, s ktorým má dvoch synov.
Saulxures-lès-Bulgnéville
Saulxures-lès-Bulgnéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Parný rušeň 556.0
Parný rušeň 556.0 je typ parných lokomotív pre ťažkú ​​nákladnú dopravu, vyrábaných v plzenskej Škode (v čase výroby pod názvom Závody V. I. Lenina) v rokoch 19511958. S počtom 510 vyrobených kusov ide o najpočetnejší tuzemský typ parných lokomotív a vďaka pokročilej technike a skúsenostiam je považovaný za najdokonalejšiu nákladnú lokomotívu česko-slovenskej proveniencie. Stroje boli určené pre najťažšie nákladné vlaky na hlavných tratiach naprieč celým Česko-Slovenskom. Ku koncu prevádzky sa dostali aj na menej významné výkony na vedľajších tratiach, kde dosluhovali až do úplného konca parnej prevádzky v roku 1981. Niekoľko lokomotív bolo zachovaných ako historických a jeden stroj (036) je vedený v prevádzkyschopnom stave ako múzejné vozidlo.
Vývoj a výroba
vľavo|náhľad|Lokomotíva 556.036 v [[Bratislava|Bratislave]] Vznik parných rušňov radu 556.0 sa datuje do obdobia krátko po druhej svetovej vojne, kedy bola vykonávaná komplexná obnova železníc a medzi jeden z vážnych problémov patril nedostatok výkonných nákladných rušňov, schopných dopraviť stále rastúci objem záťaže. Už od roku 1945 prebiehala výroba radu 534.0, ktorá situáciu zlepšila, bola však už v čase výroby považovaná za neperspektívnu a do budúcnosti nedostačujúcu. Koncom 40. rokov preto podali ČSD prostredníctvom ministerstva dopravy požiadavku na výrobu výkonných nákladných lokomotív novej konštrukcie.
Prvý rušeň 556.001 železnice prevzali dňa 7. februára 1951 a postupne boli doobjednávané ďalšie série. Pôvodne zvažovaný počet lokomotív bol niekoľkokrát prekročený a celkový počet 510 vyrobených strojov bol dosiahnutý na jar 1958 prevzatím posledného rušňa 556.0491 zo 6. výrobnej série (rušeň číslo 556.0510 bol dodaný o niekoľko dní skôr). Cena jedného stroja bola 902 675 Kčs vrátane tendra. Zároveň išlo o úplne posledný parný rušeň normálneho rozchodu 1435 mm, vyrobený v Česko-Slovensku. Nešlo však o posledný vyrobený typ, ktorým sa stali dva stroje radu 464.2 taktiež zo Škody, ktoré opustili brány závodu v roku 1956. Tie ale boli určené pre osobnú dopravu a ich počet zostal pri dvoch vyrobených prototypoch.
Technický popis
Na základe skúseností z prevádzky nemeckej vojnovej lokomotívy radu 52 (v ČSD označené radom 555.0), ktoré za vojny vyrábali lokomotívky v trinástich európskych továrňach na územiach okupovaných nacistickým Nemeckom vrátane plzenskej Škodovky, sa využila osvedčená konštrukcia pojazdu 1'E s jedným dvojkolesím behúňov a piatimi posuvnými hnacími dvojkolesami. Vďaka zosilneniu konštrukcie mierne narástlo zaťaženie nápravy na 16 ton, čo sa prejavilo aj v označení novým radom 556.0. vľavo|náhľad|Stroj radu 556.0 v Gmünde Kotol bol konštruovaný na základe najnovších poznatkov z technického stavu lokomotív a bol čiastočne zhodný s vtedy vyrábaným radom 475.1; hlavné rozdiely boli predovšetkým v oblasti piestov, posúvačov, križiakov, klzných klinov a servomotora. Lokomotívy tiež boli z výroby vybavené závitovkovým mechanickým prikladačom typu Standard Stoker (vďaka ktorému potom získali prezývku „štoker“) a moderné dyšne Kylchap. Prvých 80 kusov rušňov malo veľké usmerňovače dymu, ktoré boli od čísla 81 zjednodušené. Začiatkom 50. rokov boli v Škode objednané rýchlikové lokomotívy radu 498.1 a pre zjednodušenie vývoja a dostatočný výkon bol u nich použitý kotol práve z radu 556.0 s patričnými úpravami a zvýšeným výkonom až na hodnotu 2000 kW.
K rušňom bol tiež navrhnutý úplne nový typ tendra pod označením 935.2. Jeho vývoj sa však pretiahol a prvé skúšobné jazdy lokomotívy absolvovali so staršími tendrami 930.2 z lokomotív radu 555.0. Tendre radu 935.2 začali byť vyrábané v Tatre Kolín (s prispením Škodových závodov) až v roku 1952 a k starším rušňom dodané oneskorene. Tento tender bol tiež neskôr použitý pri rušňoch radu 498.1.
Prevádzka
vľavo|náhľad|Stroj 556.0225 v [[Zittau v roku 1979]] náhľad|556.036 v čele nostalgického vlaku odchádzajúceho zo železničnej stanice [[Vrútky]] Po vyrobení nastúpili nové lokomotívy do dopravy najťažších nákladných vlakov v sieti ČSD. Vďaka tomu boli používané aj v dobe ťažkotonážneho hnutia k vedeniu mnohých rekordných vlakov. Lokomotívy radu 556.0 držia stále platný rekord v podobe najťažšieho vlaku na území Česko-Slovenska – dňa 20. decembra 1958 odviezli stroje 556.0338 a 556.020 z depa Přerov z Kojetína do Ostravy vlak so 121 vagónmi a hmotnosťou 8 272 ton (v úseku Přerov – Hranice na Morave s pomocou postrkového stroja 556.0155). Podobné rekordy boli zaznamenané na viacerých tratiach, kde lokomotívy niekoľkokrát viedli vlaky s hmotnosťou vyše 5 000 ton. Vzhľadom na to, že takto ťažké a dlhé vlaky často komplikovali prevádzku, po oslabení pozície ťažkotonážnikov začiatkom 60. rokov už k takýmto výkonom dochádzalo len výnimočne.
Počet viac ako 500 vyrobených strojov spôsobil, že sa rad 556.0 rozšíril naprieč celým Česko-Slovenskom a slúžil vo väčšine dep na hlavných tratiach. Nezriedka boli lokomotívy využívané aj v osobnej doprave ako záskok pri nedostatku iných strojov. Postupujúca elektrifikácia od konca 60. rokov spôsobila úbytok výkonov a lokomotívy tak odchádzali aj na menej vyťažené trate nahrádzať staršie typy lokomotív, ktoré boli vyraďované. Zároveň boli odstavené aj niektoré stroje radu 556.0 po nehodách či pre zlý technický stav.
Po roku 1977 zostali "štokre" medzi poslednými prevádzkovými parnými rušňami a stále slúžili v nákladnej doprave, predovšetkým tam, kde najmä pre vysokú poruchovosť stroskotali pokusy o nasadenie motorových rušňov. Práve časté výpadky strojov zánovného radu T478.3 z ČKD spôsobovali potrebu udržať radu 556.0 v prevádzke. Na začiatku novej dekády už zostali v prevádzke iba lokomotívy na podradných výkonoch, kde by boli motorové lokomotívy málo efektívne alebo nevhodné. Ešte v roku 1980 slúžili niektoré lokomotívy na manipulačných a pomocných vlakoch v niekoľkých lokalitách, napríklad v českých depách Jaroměř, Plzeň a tiež Sokolov, kde zostalo v prevádzke viac lokomotív. Úplne posledné výkony týchto strojov boli zaznamenané na jar v roku 1981, pričom vyniká stroj 556.0506, voziaci medzištátny expres Vindobona cez štátnu hranicu z Česka do rakúskeho Gmündu. Nahrádzal poruchové a nedostatočne výkonné stroje radu T 466.0. Naposledy bol takto vypravený 1. apríla 1981. Väčšina odstavených lokomotív nebola hneď vyradená, ale boli používané ako vykurovacie kotly v depách či odpredané mimo ČSD.
„Štokre“ boli na svoju dobu moderné výkonné lokomotívy s vynikajúcimi trakčnými vlastnosťami pri relatívne nízkej adhéznej hmotnosti, ktoré zvládali dovtedy nevídané záťaže. Rekordy radu 556.0 boli prekonané až v dobe elektrických lokomotív.
Zachované rušne
Z 510 vyrobených strojov sa do súčasnosti zachovali dva prevádzkyschopné a viacero parných kotlov, prípadne neprevádzkovaných strojov. Na Slovensku je takýmto zástupom rušeň 556.036 z prvej výrobnej série, deponovaný vo Vrútkach, v Česku je prevádzkovaný stroj 556.0506 v Hradci Králové. V železničnom múzeum v Lužnej u Rakovníka je vystavovaný stroj 556.0271, ktorý ale nie je prevádzkyschopný. Posledná vyrobená lokomotíva 556.0510 sa taktiež zachovala a je ako neprevádzkovaná uchovávaná v depozitári Národného technického múzea v Chomutove.
Túl
Priebeh toku
Pramení v pohorí Chentej a tečie v širokej doline, pričom sa rozvetvuje na mnohé ramená. Ústí do rieky Orchon (povodie Selengy).
Vodný stav
V lete dochádza k povodniam a zime hladina klesá. Priemerný ročný prietok vody pri Ulanbátare je 20 až 25 m³/s. Zamŕza na konci októbra a rozmŕza do polovice apríla. Charakteristická je námraza.
Využitie
Využíva sa k zavlažovaniu a k zásobovaniu vodou pre hlavné mesto Ulanbátar.
Ovsienka striebristá
Ovsienka striebristá alebo ovsienka obyčajná (Leucaspius delineatus) je malá ryba z čeľade kaprovité (Cyprinidae) a jediný druh v rode ovsienka (Leucaspius).
Je rozšírená v povodí Baltského, Čierneho a Kaspického mora. Introdukovaná bola do Francúzka, Švajčiarska a na juhu Britských ostrovov. Je hojná v zaplavovaných územiach Dunaja a Labe. Bola zavlečená aj do Štrbského plesa, dnes v ňom ale už nežije.
Neresí sa od apríla do júna v teplých vodách vo viacerých dávkach. Samička lepí ikry na spodnú stranu listov alebo dreva v plytkej vode. Samec ikry ochraňuje. Je to spoločenský druh a samce sú teritoriálne. Živí sa zooplanktónom a hmyzom.
Hanga Roa
Hanga Roa je najväčšia obec, prístav a hlavné mesto Veľkonočného ostrova. Nachádza sa v južnej časti západného pobrežia ostrova, v nížine medzi vyhasnutými sopkami Maunga Terevaka a Rano Kau.
Počet obyvateľov bol podľa sčítania v roku 2012, 5 035. V roku 1914 mala obec Hanga Roa len 250 obyvateľov. Hlavnou ulicou a centrom obce je Avenida Atamu Tekena. Popri ulici je množstvo obchodov, hotelov, penziónov, reštaurácii a tiež jediný supermarket a lekáreň na ostrove.