cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Waffen-SS
Výcvik a národnostné zloženie
náhľad|vpravo|Himmler na inšpekcii 5. divízie SS Wiking v Sovietskom zväze september 1942. K jednotke Verfügungstruppe boli na začiatku vyberaní iba vhodní jedinci, dobrovoľníci. Muži museli byť veku medzi 17 a 22 rokov a vysokí najmenej. Nacisti verili, že takéto oddiely, v prípade že budú vybavené modernými zbraňami budú nadradené bežným vojenským jednotkám svojou vysokou morálkou aj výcvikom. Členovia Waffen SS boli, spočiatku v drvivej väčšine dobrovoľníci, často bývalí členovia Hitlerjugend, ktorí prešli pomerne prísnym výberom. Až v neskoršej fáze vojny, kedy už obyčajný nábor nestačil pokrývať ťažké straty, ktoré jednotky SS utrpeli na frontoch, boli do týchto jednotiek naberaní príslušníci aj inými spôsobmi. Noví príslušníci Waffen-SS prechádzali kvalitným fyzickým ako aj vojenským výcvikom. Súčasťou prípravy bola aj dôkladná ideologická príprava zahrňujúca štúdium viacerých nacistických a rasistických myšlienok, ktoré mali pomáhať realizovať. Každý vojak SS prešiel výcvikom so streľnou zbraňou, po ktorom mohol nasledovať i ďalší špeciálny výcvik napr. s výbušninami či v ovládaní ťažkej techniky. Waffen SS tak dostával podstatne lepší výcvik, než väčšina Wehrmachtu. Prístup dôstojníkov a poddôstojníkov k vojakom bol tiež podstatne iný, než vo väčšine nemeckej armády. Vojaci Waffen SS boli veľmi cenní a ich velenie si ich veľmi vážilo. I preto v jednotkách SS panoval o niečo voľnejší režim, než bolo v nemeckej armáde zvykom. Medzi veliteľmi a vojakmi panovala často kamarátska atmosféra, v jednotkách bolo údajne časté i tykanie nadriadeným. Waffen-SS mali lepšie prídely jedla a celkovo lepšie podmienky. Panovali však značné rozdiely v kvalite jednotlivých jednotiek. Predovšetkým tankové a motorizované divízie boli zásobené podľa možností tou najlepšou technikou a výstrojom. Nebolo tomu však v priebehu celej doby ich existencie. Na začiatku druhej svetovej vojny boli jednotky Waffen-SS vyzbrojované staršími zbraňami (prevažne skonfiškovanými v česko-slovenskej a rakúskej armáde). Konfiškovaná a koristná výzbroj horšej kvality bola tiež typická pre niektoré menej významné jednotky tvorené na východnom fronte z kolaborujúceho miestneho obyvateľstva.
Vo Waffen-SS bol spočiatku braný veľký dôraz na „rasovú čistotu“, vojna však spôsobila vážny nedostatok vhodných dobrovoľníkov z radov Nemcov a čoskoro v SS už neslúžili iba „rasovo čistí“. Okrem toho sa k SS pridalo množstvo etnických Nemcov tzv. Volksdeutsche, jednak z okupovaných krajín ako aj z krajín nemeckých satelitov, ako bolo i Slovensko. Neskôr počas vojny preto SS označovali ako paneurópsku armádu, v ktorej etnickí Nemci tvorili okolo 40% stavu. Ostatnú časť vojakov SS tvorili iné národy, zväčša kolaborujúci cudzinci z podmanených zemí. Boli to najmä Dáni, Francúzi, Azerbajdžanci, Flámi, Valóni, Fíni, Nóri, Holanďania, Slováci, Chorváti, Bosnianski moslimovia, Litovci, Estónci, Ukrajinci aj Rusi. V SS bolo dokonca aj menšie množstvo Indov a Britov (resp. obyvateľov zemí Britského impéria). Vojaci všetkých týchto krajín boli nazývaní Freiwilligen (Dobrovoľníci), a väčšina z nich, mala svoje vlastné jednotky.
Nasadenie
náhľad|Vojaci Waffen-SS v maskovacích uniformách vyzbrojení samopalmi a granátmi. Jednotky SS sa zúčastnili väčšiny veľkých nemeckých ťažení počínajúc inváziou do Poľska v roku 1939. Významnú úlohu zohrali pri bojoch v rámci operácie Weserübung, v roku 1940 sa ďalej zúčastnili na bleskovej vojne v krajinách západnej Európy. Operovali na Balkáne, kde sa zúčastnili útoku na Juhosláviu a Grécko, no v týchto oblastiach sa podieľali i na boji proti partizánom. Po vpáde do ZSSR, boli významnou oporou nemeckých síl počas bojov. Zaznamenali úspechy nielen pri útočných operáciach ale aj pri obrane. V bojoch o Leningrad zohrali významnú úlohu pri bojoch na rieke Volchov, kde SS za ťažkých strát odrazili útok silnejších sovietskych síl a významne prispeli k stabilizácii frontu. Ďalším z ich veľkých úspechov bol úspešný protiútok pri Charkove, kde II. tankový zbor SS pod vedením Paula Haussera výrazne prispel k nemeckému víťazstvu a zastaveniu sovietskeho postupu od Stalingradu. V následnej bitke v Kurskom oblúku sa stretli so silnou obranou Červenej armády, ktorá pre tankových granátnikov pripravila vo svojej rozvrstvenej obrane peklo. Najmä straty pechoty, často spôsobené veľkým vyčerpaním jednotiek, boli na nemeckej strane vysoké. Tankové jednotky SS však v okolí Kurska zaznamenali rad úspechov a zúčastnili sa i najväčšej tankovej bitky pri Prochorovke. Mnohé jednotky sa zúčastnili na boji proti partizánom v Bielorusku, na Ukrajine a v Poľsku, kde spáchali rad vojnových zločinov a zverstiev. Známe je i nasadenie jednotiek SS na západe. 12. divízia SS Hitlerjugend, napr. zohrala významnú úlohu v bitke v Normandii. V bitke o Ardeny bola jednou z hlavných nemeckých útočiacich síl 6. tanková armáda SS. Proti SNP zasahovalo tiež viacero jednotiek SS. Najznámejšie z nich boli 18. divízia tankových granátnikov SS Horst Wessel, či 2. brigáda SS Dirlewanger, tá sa stala známou najmä kvôli výčinom svojich príslušníkov počas Varšavského povstania.
Vojnové zločiny
Jednotky Waffen-SS sa podieľali na množstve vojnových zločinov. Prvé z nich sa udiali už pri vpáde do Poľska. Ďalších zločinov sa dopustili napr. proti britským vojnovým zajatcom pri meste La Basée Canal, kde Fritz Knochlein zavraždil asi 100 z nich. Jednotky Totenkopfverbände mali za úlohu zabezpečovať činnosť a bezpečnosť koncentračných a vyhladzovacích táborov. Na východnom fronte, v Poľsku a na Balkáne boli Waffen-SS súčasťou zoskupení Einsatzgruppen, kde tvorili asi 1/4 ich personálu. Tieto jednotky postupovali za jednotkami nemeckej armády a systematicky likvidovali rasových a ideologických nepriateľov. Tieto jednotky zabili desiatky tisíc ľudí na mnohých miestach v Pobaltí a na Ukrajine. Príkladom bol masaker v rokline Babij Jar pri Kyjeve. Mnoho jednotiek SS v rámci protipartizánskeho boja vypálilo tisíce dedín po celej Európe (Chatyň, Oradour-sur-Glane, Ostrý Grúň, Tokajík a iné). Potlačili povstanie vo varšavskom gete ale aj Varšavské povstanie v lete 1944. Dopusti sa tiež mnohých vojnových zločinov proti zajatcom, na východnom aj západnom fronte. K najznámejším z nich patril Malmédsky masaker, kde Kampfgruppe Peiper postrieľala 17. decembra 1944 308 spojeneckých vojakov a 111 belgických civilistov.
Prehľad divízií Waffen SS
náhľad|vpravo|Príslušníci Lotyšskej jednotky SS v novembri 1943. náhľad|vpravo|2 tanky PzKpfw VI Tiger, 1. divízie SS Leibstandarte Adolf Hitler pri Villers-Bocage v Normandii, jún 1944.
Proteinúria
Proteinúria je stav, keď sa močom vylúči väčšie množstvo bielkovín ako je hraničná hodnota 150 mg proteínov za deň. Normálny moč obsahuje fyziologické množstvo proteínov, ktoré nie je zistiteľné klasickými vyšetrovacími technikami.
Fyziologická proteinúria
Fyziologicky sa v moči vylúči asi 50-80 mg bielkovín denne, najviac 150 mg za deň. Asi 40% z tohto množstva predstavujú plazmatické proteíny, zvyšných 60% sú bielkoviny renálneho pôvodu. Takéto zloženie a množstvo ovplyvňuje filtrácia glomerulárnou membránou, spätná resorpcia v bunkách proximálneho tubulu a množstvo krvi pretekajúce obličkami.
Glomerulárna bazálna membrána bráni prefiltrovaniu z krvi do moču bielkovinám s molekulovou hmotnosťou väčšou ako 100 000. Elektrostatická bariéra (daná povrchovou štruktúrou glomerulárnej steny) zase zabraňuje prechodu bielkovín s negatívnym elektrickým nábojom a molekulovou hmotnosťou 60 000 – 70 000.
Typy proteinúrií
Proteinúrie sa podľa miesta a spôsobu vzniku delia na:
Renálna proteinúria
Glomerulárna proteinúria nastáva pri poškodení filtračnej schopnosti glomerulu, čím sa zvýši permeabilita steny glomerulu pre bielkoviny. Tým je umožnený zvýšený prestup proteínov z krvi do filtrátu a do moču.
Pri selektívnej glomerulárnej proteinúrii zaniká negatívny náboj glomerulárnej membrány a tak sa do moču dostanú proteíny s stredne veľkou molekulovou hmotnosťou (70 000 – 100 000), ako je albumín a transferrin, no väčšie proteíny sú zadržané. U osoby s neselektívnou proteinúriou sa v moči vyskytnú bielkoviny so strednou aj väčšou molekulovou hmotnosťou (teda aj nad 100 000), predovšetkým imonoglobulín G.
Pri glomerulárnej proteinúrii pacient stráca veľké množstvo proteínov, až nad 2 g za deň, ktoré môže eskalovať do nefrotického syndrómu, pri ktorom masívny úbytok proteínov spôsobuje hypoalbuminémiu.
Tubulárna proteinúria vzniká pri poruche spätnej resorpcie normálne filtrovaných bielkovín v proximálnom tubule. Takéto poškodenie môže vzniknúť pri bakteriálnych zápaloch obličkových panvičiek, pri používaní niektorých nefrotoxicky pôsobiacich liekov alebo ťažkých kovov.
Tubulárna proteinúria môže sprevádzať niektoré prerenálne proteinúrie, pretože zvýšené množstvo proteínov malej molekulárnej hmotnosti vo filtráte prekročí resorpčnú kapacitu proximálneho tubulu a tým sa dostáva do moču. Veľkosť straty bielkovín nie je taká veľká ako pri glomerulárnej proteinúrii, obvykle do 1.5 g za deň.
Zmiešaná proteinúria je kombináciou neselektívnej glomerulárnej proteinúrie a tubulárnej proteinúrie. Vyskytuje sa pri chronickej renálnej insuficiencii so zánikom väčšiny nefrónov.
Prerenálna proteinúria
Nenastáva kvôli poškodeniu funkcie obličiek, teda glomerulárna permeabilita aj tubulárna resorpcia sú v poriadku. Je spôsobená zvýšeným množstvom krvných proteínov s malou molekulovou hmotnosťou, ktoré do moču prechádzajú aj za fyziologických podmienok.
Príčinou môžu byť napríklad masívna intravaskulárna hemolýza (v moči bude hemoglobín – hemoglobinúria), pomliaždenie svalov pri crush syndróme (zvýšený myoglobín – myoglobinúria), mnohopočetný myelóm (Bence-Jonesova bielkovina v moči). Taktiež sa vyskytuje pri akútnych zápalových a nekrotizujúcich ochoreniach.
Postrenálna proteinúria
Vyskytuje sa pri krvácaní do močových ciest alebo mechúra, pri raste malígnych tumorov alebo zápaloch v močových cestách. Dochádza k priamemu prieniku plazmy a jej bielkovín do moču.
Postrenálnu proteinúriu preukážeme prítomnosťou plazmatických bielkovín s vysokou molekulovou hmotnosťou, ktoré ani pri glomerulárnej proteinúrii neprenikajú membránou glomerulu, ako je α2-makroglobulin a imunoglobulín M. Spolu so zvýšeným množstvom bielkovín sa v moči vyskytujú aj leukocyty alebo erytrocyty.
Funkčná proteinúria
Funkčná (alebo benígna) proteinúria je spôsobená prechodnou zmenou glomerulárnej filtrácie pri zvýšení alebo znížení prekrvenia glomerulov. Môže sa vyskytovať po veľkej fyzickej námahe, prechladnutí, pri zvýšenej telesnej teplote, tehotenstve alebo srdcovom zlyhaní.
Pri tejto proteinúrii sú straty bielkovín menšie, nepresahujú 1 g za deň. Po odznení danej príčiny sa funkčná proteinúria spontánne upraví bez nutného lekárskeho zásahu.
Zistenie proteinúrie
K dôkazu proteinúrie sa používajú diagnostické prúžky, založené na bielkovinovej chybe acidobázického identifikátora.
Pre stanovenie typu proteinúrie sa používa elektroforéza v agaróze alebo polyakrylamidovom géle. Pri elektroforéze sa bielkoviny z moču usporiadajú podľa svojej molekulovej hmotnosti, menšie molekuly doputujú na géle ďalej ako tie väčšie.
Podľa prítomnosti daných proteínov sme schopný odlíšiť glomerulárnu selektívnu a neselektívnu proteinúriu, tubulárnu proteinúriu, prerenálnu a zmiešanú proteinúriu.
Pravý človek
Pravý človek alebo euhominín alebo euhominid (lat. Euhomininae, Euhominidae) môže byť:
Gagra
Gagra je mesto v regióne Abcházsko severného Gruzínska, na severovýchodnom pobreží Čierneho mora, na úpätí kaukazkého pohoria. Jej subtropická klíma spravila z Gagry populárnu rekreačnú oblasť.
Chubut (argentínska provincia)
Názov provincie pochádza z jazyka techuelcha, v ktorom chupat označuje priezračný, a týmto slovom opisovali domorodci rieku Chubut. Slovo chupat je tiež asi zo španielskeho chupar (piť, alebo v slangu, opiť sa).
Najväčším mestom provincie je Comodoro Rivadavia s približne 125 000 obyvateľmi, ležiace na juhu. Hlavným mestom však je mesto Rawson (25 000 obyv.). Iné väčšie mestá sú Puerto Madryn, Trelew, Esquel a tiež Sarmiento. Gaiman je kultúrne a demografické centrum regiónu nazývaného "Y Wladfa", kde žije mnoho obyvateľov waleského pôvodu. V provincii Chubut žije asi 25 000 osôb používajúcich waleský jazyk s hlavnými centrami Trelew a Trevelin.
Dejiny
Pred príchodom Španielov do Ameriky obývali roviny Patagónie rozličné kočovné domorodé kmene, medzi nimi Tehuelchovia. V 17. a 18. storočí tu zahájili svoju misijnú činnosť španielski misionári (páter Nicolas Mascardi), a v polovici 18. storočia založili pevnosť San José Fort na polostrove Valdés, ktorá bola neskôr zničená domorodcami. V 19. storočí prišli do Chubutu na lodi Mimóza Walesania a usadili sa v oblastiach pozdĺž rieky Chubut.
V roku 1944 bola južná časť územia Chubutu a severná časť územia Santa Cruz prehlásená ako Vojenská zóna Comodoro Rivadavia. Zóna zanikla v roku 1955 a bola vytvorená provincia Chubut.
Interná imigrácia v posledných desaťročiach 20. storočia, najmä z Buenos Aires, stále zvyšovala počet obyvateľstva z 190 000 (r. 1970), 357 000 (r. 1991) až po 413 237 (r. 2001). Väčšina obyvateľstva je v hlavnom meste alebo v menších mestách pozdĺž rieky Chubut, kde je najväčšia hustota obyvateľstva. Na ostatnom území je hustota menšia ako 1 obyvateľ na km2.
Politické rozdelenie
right|thumb|Departmenty provincie Chubut Provincia má 15 departmentov (špan. departamentos).
Department (Hlavné mesto)
Maisoncelles-Pelvey
Maisoncelles-Pelvey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 259 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Užok
Užok je dedina v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. Žije tu 772 obyvateľov. Územie obce sa nachádza v Užanskom národnom parku.
Poloha
Obec leží na rieke Uh, v severnej časti Veľkobereznianskeho rajónu, neďaleko poľskej štátnej hranice. Od Veľkého Berezného je Užok vzdialený približne 45 kilometrov.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o Užoku pochádza z roku 1582, v ktorej sa spomína epidémia, ktorej podľahlo takmer celé obyvateľstvo. Od roku 1894 cez obec vedie dôležitá železnica Užhorod-Užok-Ľvov. Za Rakúsko-Uhorska bol Užok súčasťou Užskej župy. Podľa štatistiky z roku 1910 v obci žilo 1 045 obyvateľov, z ktorých bolo 823 rusínskej, 130 nemeckej a 62 maďarskej národnosti.
Po prvej svetovej vojne, počas ktorej sa v Užoku zdržiavala ruská armáda, pripadla obec aj s okolím Česko-Slovensku, čo v roku 1920 potvrdila aj Trianonská mierová zmluva. Od roku 1928, keď bolo v ČSR zriadené krajinské zriadenie, patrila obec do okresu Veľké Berezné.
V marci 1939 Užok pripadol horthyovskému Maďarsku, po druhej svetovej vojne prešiel pod správu Ukrajinskej SSR v rámci Sovietskeho zväzu. Po rozpadnutí Sovietskeho zväzu sa stal súčasťou Ukrajiny.
Pamätihodnosti
vľavo|náhľad|Drevený kostol svätého Michala Archanjela Hlavnou pamätihodnosťou dediny je drevený kostol svätého Michala archanjela, ktorý bol dokončený v roku 1745. V roku 2010 bol spolu s ďalšími drevenými kostolmi na Ukrajine a v Poľsku zapísaný do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Vallois
Vallois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Carnuntum
thumb|Mapa rímskeho mesta thumb|Mapa areálu thumb|Ruiny pohanskej brány v pevnosti Carnuntum thumb|Amfiteáter v Carnuntume thumb|Otvorené múzeum thumb|Ruiny rímskych verejných kúpeľov thumb|Ruiny zámku pri Petronelli thumb|Múzeum Carnuntinum
Carnuntum bolo od 40. rokov 1. stor. po Kr. rímske sídlo (vojenské a civilné mesto), hlavné mesto provincie Panónia/Horná Panónia. Leží v katastrálnom území dnešných obcí Petronell a Bad Deutsch-Altenburg v Dolnom Rakúsku neďaleko Bratislavy. Pred vznikom tohto rímskeho mesta názov Carnuntum (Karnuntum) označoval sídlo neznámej polohy, pravdepodobne sa ním ale myslelo bratislavské oppidum.
Názov
Názov Carnuntum pochádza z ilýrskeho slova karn a teda pôvodne znamenal kamenné mesto.
== Stavby rímskeho sídla == Rímske osídlenie je doložené od cca. 40 po Kr. Areál sa skladá z vojenského mesta, civilného mesta a chrámového okrsku na Pffafenbergu.
Vojenské mesto
Vojenské mesto sa skladalo z legionárskeho tábora a vojenského predmestia. Prvé doložené rímske sídlo v Carnunte bol legionársky tábor (lat. castra). Vybudovala legio XV Apollinaris okolo roku 40 po Kr. (najprv bol drevozemný, od začiatku 2. storočia kamenný). Súčasne s ním v jeho okolí vzniklo vojenské predmestie (canabae legionis), v ktorom sídlili rodiny vojakov, obchodníci a remeselníci pod vojenským velením. Vo vojenskom predmestí sa okrem vlastného predmestia nachádzal vojenský amfiteáter zo 70. rokov 1. stor. po Kr. , vojenské cvičisko (campus), palác miestodržiteľa, auxiliárny kastel, kultové okrsky a termy.
Civilné mesto
Najneskôr okolo roku 70 po Kr. vzniklo 2,2 km západne od vojenského mesta civilné mesto, v ktorom sa usadzovali rímski občania, ktorí mali záujem podnikať (bez toho, aby podliehali vojenskému veleniu) v pohraničnej provincii, pri Jantárovej ceste a v susedstve silného vojenského tábora.
V civilnom meste bolo fórum, viacero chrámov, curia, mestský archív, tabularia, viacero kúpeľov (termy), insulae a ulice. Pri meste sa nachádzal civilný amfiteáter s kapacitou 14 000 divákov z prvej polovice 2. storočia a vedľa neho gladiátorská škola (objavená v roku 2011). Od konca 2. storočia pribudli aj mestské múry a viaceré luxusné stavby. Civilný amfiteáter pravdepodobne v 4. stor. stor. zanikol, pretože v jeho južnom vchode sa z tohto obdobia našli objekty naznačujúce, že tu asi stálo kresťanské baptistérium (kostol).
Tzv. Pohanská brána (nem. Heidentor) bola postavená na prístupovej ceste k civilnému mestu ako triumfálny „oblúk“ cisára Constantia v 50. rokoch 4. storočia. Má tvar štvoruholníkovej veže so štyrmi oblúkmi postavenej nad križovatkou ciest (quadrivium) a dodnes sa zachovala jej veľká časť.
Museum Carnuntinum
Toto múzeum bolo vybudované v mestečku Deutsch-Altenburg. Sú v ňom uložené drobné nálezy zbraní a výzbroje (kopije, meče, zvyšky šupinových brnení), keramiky, mincí, rôznych pracovných nástrojov (lekárskych, stavebných), šperkov a predmetov pre hygienu (zrkadlá, hrebene, nožničky, britvy), kovania z rôznych drevených skriniek a predmetov.
Dejiny
Carnuntum patrilo k významným vojenským táborom a mestám na strednom Dunaji. Prvýkrát sa písomne spomína nejaké Carnuntum v roku 6 po Kr., ale podľa novších zistení vtedy asi ešte išlo o označenie bratislavského oppida (porovnaj vysvetlenie v článku bratislavské oppidum). To, čo dnes označujeme ako Carnuntum vzniklo asi až v 40. rokoch 1. storočia.
Po vytvorení provincie Pannonia bolo Carnuntum sídlom miestodržiteľa, po rozdelení Panónie (103/104) sa stalo sídlom Hornej Panónie (Pannonia Superior). V budove sídla miestodržiteľa Panónie navštívil pravdepodobne Carnuntum už cisár Domicián v rámci vojen s Germánmi.
Civilné mesto dostalo od cisára Hadriána (117 - 138 po Kr.) štatút municípium a nazývalo sa Municipium Aelium Carnuntum,
Carnuntum zohralo významnú úlohu v markomanských vojnách (166 - 180). Počas markomanských vojen (vedených aj na Slovensku) mal cisár Marcus Aurelius tu a vo Viedni svoj hlavný stan. Carnuntum bolo centrom akcií voči Germánom, odkiaľ Rimania prenikali na územie dnešného Slovenska. Počas markomanských vojen značne utrpel vojenský tábor aj civilné mesto. Civilné mesto bolo po nich úplne prestavané. Vojenský amfiteáter, ktorý bol predtým drevený, bol prebudovaný na kamenný.
13. augusta 193 bol v Carnunte Septimius Severus, miestodržiteľ Hornej Panónie, vyhlásený za cisára. Z vďaky povýšil civilné mesto Carnuntum na kolóniu (Colonia Septimia Aurelia Antoniniana Carnuntum), čo bolo postavenie, aké mal vtedy dnešný Kolín nad Rýnom, Trier a Efez.
V 2. storočí malo celé Carnuntum asi 40 000 obyvateľov (keltsko-ilýrske obyvateľstvo, Germáni, Italikovia, orientálci).
V 3. storočí bolo Carnuntum významným vojenským centrom obrany podunajskej hranice. V roku 260 tu ešte vyhlásili za cisára Regaliana, ktorý však fakticky vládol len v Carnunte. V rámci reformy správy sa koncom 3. storočia Carnuntum stal súčasťou provincie Panónia Prima.
V roku 308 alebo 309 sa v Carnunte zišli niekoľkí rímski cisári pod vedením bývalého cisára Diocletiana na jednaní, ktoré malo vyriešiť problém viacerých súčasných cisárov pri moci (Diocletianus, Galerius, Maximianus). Schôdzka však neskončila s úspechom a v Rímskej ríši pokračovali boje o trón až dovtedy, kým sa cisár Konštantín Veľký (Constantinus) nestal opäť jediným cisárom v ríši.
V 4. storočí osídlenie v Carnunte začalo ubúdať. V dôsledku ohrozenia podunajskej hranice germánskymi kmeňmi sa veľká časť civilného obyvateľstva sťahovala do západných provincií (Itália, Galia). V 4. storočí zrejme zavreli civilný amfiteáter (pozri vyššie). V polovici 4. storočia mesto postihlo zemetrasenie.
V roku 375 cisár Valentinián I. v rámci výpravy proti Kvádom a Sarmatom našiel mesto už rozpadnuté, ale dal znova vybudovať tábor. Posledná posádka odišla z Carnunta asi koncom 4. storočia. Neskororímsky historik Ammianus Marcellinus píše o meste "ako o opustenej a špinavej diere".
Le Grand-Quevilly (kantón)
Le Grand-Quevilly je francúzsky kantón v obvode Rouen v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Skladá sa z obce Le Grand-Quevilly.
Český
Český je prídavné meno k slovu:
Slovenský
Slovenský je prídavné meno k slovu:
Otto Urban
Otto Urban (* 9. december 1938, Bílovec – † 7. máj 1996, Opava) bol český historik, ktorý sa venoval najmä českým dejinám 19. storočia.
Zbyněk Irgl
right|180px Zbyněk Irgl (* 29. november 1980) je český hokejový útočník. Meria 179 cm a váži 83 kg (2006).
Klubový hokej
Je odchovancom Vítkovíc a s týmto klubom je spojená aj jeho doterajšia kariéra. V sezóne 2006/07 sa s klubom neprebojoval do play-off a ukončil ju vo švajčiarskom klube HC Davos. Od sezóny 2007-2008 je hráčom ruského klubu Lokomotiv Jaroslavľ.
Miroslav Šimonovič
Miroslav Šimonovič (* 10. august 1974, Poprad) je bývalý slovenský hokejový brankár. So slovenskou reprezentáciou v roku 2002 získal zlatú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji. V roku 1999 vyhral majstrovský titul Slovenská hokejová extraliga s tímom HC Košice. V roku 1999, 2002 a 2003 sa stal súčasťou All-Star Teamu Slovenskej extraligy.
Klubový hokej
Je odchovancom popradského hokeja. Debut v extralige zaznamenal v ročníku 1994/95. Pravidelne však začal v najvyššej súťaži chytať až v HC Košice (sezóna 1998/99). Ďalšie dva roky odohral znova v Poprade, potom ho angažoval český klub HC Plzeň. Prvé štyri stretnutia mu nevyšli a dostal sa do pozície tretieho brankára, ktorý ani necestoval na zápasy vonku. S vedením sa dohodol na predčasnom ukončení zmluvy a vrátil sa do Popradu, kde bol s percentuálnou úspešnosťou 93,4 oporou tímu. Po sezóne opäť podpísal kontrakt s Košicami, ďalšie dva roky pôsobil v MsHK Žilina. Ročníky 2005/06 a 2006/07 chytal za HKM Zvolen, v sezónach od roku 2007 po rok 2009 bol opäť hráčom svojho materského klubu HK Aquacity ŠKP Poprad. V sezóne 2010 - 2011 hral za HC'05 Banská Bystrica a od decembra 2011 je znova hráčom HK AutoFinance Poprad.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odchytal 37 zápasov. Zúčastnil sa MS 1999 a MS 2002 (zlato) a reprezentoval aj na zimnej olympiáde 1998 v Nagane.
Obezita
Obezita, tučnota (ob- = okolo, edere = jesť) alebo adipozita je nadmerné ukladanie energetických zásob v podobe tuku z rôznych príčin. Dochádza k nej, ak je príjem energie väčší ako výdaj. Príčinou je najčastejšie kombinácia väčšieho energetického príjmu, nedostatku pohybu, dedičných vplyvov, psychických vplyvov a spôsob výživy v detstve – tzv. primárna obezita. Zriedkavo ju spôsobuje iné ochorenie, napr. endokrinologické choroby, psychické ochorenie – napr. depresia, bulímia, vrodené choroby alebo lieky.
Pre belošskú európsku populáciu je podľa kritérií Svetovej zdravotníckej organizácie (WHO) definovaná indexom telesnej hmotnosti (body-mass index, BMI) vyšším ako 30. Pre ázijskú a pacifickú populáciu je obezita definovaná BMI vyšším ako 25, niekedy ako 27. Hodnota BMI v rozmedzí 25 – 30 u belošskej európskej populácie je označovaná ako nadváha.
Klasifikácia obezity
Rozlišuje sa primárna obezita, ktorej prvotnou príčinou je nerovnováha medzi príjmom a výdajom energie, spôsobená nadmerným príjmom potravy, a sekundárna obezita, ktorá je zapríčinená iným ochorením.
Obezita môže byť androidného typu, takzvaný mužský alebo centrálny typ, s rozložením tuku v oblasti trupu a brucha, ktorý sa považuje za zdravotne rizikovejší. Pri tomto type obezity dochádza k zmnoženiu viscerálneho tuku v dutine brušnej, ktorý je vysoko metabolicky aktívny a okrem iného produkuje hormóny a cytokíny, ktoré sprostredkujú ďalší nárast obezity a vznik jej metabolických komplikácii. Druhý typ je gynoidný, takzvaný ženský typ, s hromadením tuku v oblasti bokov, ktorý je menej škodlivý. Základné stupne obezity podľa BMI.Najznámejší spôsob, ako klasifikovať obezitu a nadváhu, je index, ktorý zohľadňuje hmotnosť a výšku dospelého. Hovoríme o BMI (body mass index, index telesnej hmotnosti).
Epidemiológia
Je to jedno z najrozšírenejších ochorení v civilizovanom svete a jeho výskyt rýchlo stúpa. V roku 1975 bolo v USA menej, ako 15% obéznych, v roku 2000 približne 30% a pre rok 2025 sa počíta, že obézna bude polovica populácie. V epidemiologickej štúdii IDEA Slovensko z r. 2006 sa tiež ukázala vysoká prevalencia nadváhy a obezity: až 38 % pacientov, ktorí prišli ku svojmu praktickému lekárovi, malo obezitu.
Mechanizmy vzniku obezity
Základnou príčinou obezity je energetický príjem, prevyšujúci výdaj. Následkom je nahromadenie tukového tkaniva, ktoré spočíva vo zväčšení objemu tukových buniek – adipocytov. Za normálnych okolností plní tukové tkanivo okrem úlohy zásobárne energie, tepelnej izolácie a mechanickej ochrany organizmu úlohu sekrécie hormónov a cytokínov (adipokínov) a ako ochrana pred vzostupmi hladiny lipidov v krvi po najedení a tým ich ukladaním na nepatričných miestach. Pri obezite adipocyty, preplnené tukom nie sú schopné absorbovať nárazové dávky lipidov v krvi a produkujú látky, ktoré majú významný podiel na vzniku aterosklerózy a diabetes mellitus 2. typu.
Je známych veľa hormónov, ktoré ovplyvňujú príjem potravy: endokanabinoidy účinkom na endokanabinoidné receptory zvyšujú chuť do jedla, zvyšujú vstrebávanie živín a stimulujú lipogenézu. Melanokortín cez rôzne melanokortínové receptory modifikuje chuť k jedlu. Pocit sýtosti ovplyvňujú hormóny zažívacieho traktu – glucagonlike peptid-1 (GLP-1), neuropeptid YY (PYY), amylín, cholecystokinín, tiež leptín produkovaný tukovým tkanivom. Naopak, ghrelin, vylučovaný v žalúdku, je hlavný hormón hladu.
Na vzniku obezity sa nepochybne podieľajú genetické faktory. Fyziologicky je človek aj ostatné cicavce nastavený na prekonávanie nedostatku potravy, ale nie na boj s jej prebytkom. Nakoniec ale aj rizikoví jedinci s androidným typom obezity priberajú následkom obmedzeného pohybu a prejedania – bez prebytku v energetickej bilancii nie je prírastok telesnej hmotnosti možný.
Diagnostika obezity
Na stanovenie diagnózy závažnej obezity postačí samotný pohľad na pacienta, podrobnejšie vyšetrenie je potrebné k stanoveniu stupňa závažnosti, príčiny obezity a jej následkov.
Základom je stanovenie výšky a telesnej hmotnosti pacienta. Z nich sa vypočíta index telesnej hmotnosti (body mass index, BMI) podľa vzorca: BMI = hmotnosť/výška²  (kg, m). BMI je základný, väčšinou postačujúci  ukazovateľ pre nadváhu a obezitu. Nevypovedá však o podiele hmotnosti tuku a svalovej hmoty, ani o type obezity. Preto je potrebné zisťovať aj obvod pása, prípadne pomer pás/boky a ďalšie parametre, napríklad množstvo podkožného tuku. Riziko alebo prítomnosť ochorení, spojených s obezitou určí kompletné vyšetrenie pacienta, vrátane biochemického vyšetrenia lipidov v krvi. Niekedy je potrebné vyšetrenie u špecialistu pre metabolické ochorenia alebo endokrinológa. Primárna obezita (ktorá nie je spôsobená iným ochorením) však zahrňuje 95 – 98% prípadov.
Liečba
Liečba obezity sa zahajuje diétou so zníženým obsahom energie, zvýšením pohybovej aktivity a intervenciou k zmene životného štýlu. Pri nedostatočnom účinku sa pridáva farmakoterapia. Chirurgické metódy liečby nastupuje až v prípade závažnej obezity so zdravotnými komplikáciami, ktorá dostatočne nereaguje na predchádzajúcu liečbu.
Diéta – je to najdôležitejšie liečebné opatrenie. Vždy je založená na navodení negatívnej energetickej bilancie. Hlavnou zásadou je celoživotná úprava stravovania, krátkodobé diétne opatrenia nemajú trvalý účinok. Hlavné diétne zásady sú:  pravidelnosť v jedle, rovnomerné rozdelenie energie a sacharidov počas celého dňa (aby nedochádzalo k hladovaniu a veľkým výkyvom glykémie), zníženie obsahu tukov s dostatkom vlákniny, vitamínov a minerálov. Energetický príjem by mal byť okolo 6 000 kJ (asi 1 500 kcal) denne, u niektorých pacientov musí klesnúť pod 4 000 kJ. Pre jednorázové schudnutie sú použiteľné diéty, spravidla založené na vylúčení niektorých zložiek stravy (delená strava, Dukanova diéta, Atkinsova diéta) alebo nízkoenergetické instantné diéty (VLSD – very low calorie diet). Diétny režim by malo vždy doplňovať zvýšenie fyzickej aktivity.
Zvýšenie fyzickej aktivity má priaznivý vplyv nielen v znížení telesnej hmotnosti, ale aj v zlepšení celkového zdravotného stavu pacienta. Aj obézni, ale fyzicky aktívni ľudia („fit-fat“) môžu mať lepšiu zdravotnú prognózu, ako štíhli necvičiaci. Pohybová aktivita by mala trvať 45 minút, najmenej trikrát týždenne, v intenzite 50 – 75% anaeróbnej kapacity, alebo ekvivalent 75 minút rýchlej chôdze denne, v rámci prevencie 30 minút. Fyzická aktivita nemusí byť súvislá a môže byť vykonávaná aj v rámci stanovenia určitých pravidiel v každodennom živote – nechodiť pravidelne autom, nepoužívať výťahy, časť zamýšľanej cesty verejnou dopravou absolvovať peši. Fyzická aktivita je súčasne prevenciou aterosklerózy a srdcovocievnych ochorení. U časti chorých je výber fyzickej aktivity obmedzený inými ochoreniami, neraz komplikáciami obezity (napr. poškodenie kĺbov).
Lieky môžu uľahčiť chudnutie. Centrálne anorektika znižujú chuť do jedla, ich predstaviteľom je sibutramin. Starší preparát je fentermin, ktorý máva významné nežiaduce účinky. Medzi nové prípravky patria nasledujúce: antagonista endokanabinoidných receptorov CB1 rimonabant je v klinickom použití, podobný taranabant má problémy s nežiaducimi účinkami. Lorcaserin, vysokoselektívny agonista receptora 5HT-2C je schválený v USA, ale nie v Európe. Liraglutid, GLP-1 analóg, je schválený pre liečbu diabetes mellitus; zníženie chuti do jedla sa uvádza medzi nežiadúcimi účinkami (hoci u diabetikov 2. typu býva často žiadúce) a v liečbe obezity sa používa bez oficiálneho schválenia (tzv. "off-label" indikácia). Ďalšia skupina liekov znižuje vstrebávanie živín z tráviaceho traktu, vyrába sa napr. orlistat. Tieto lieky často spôsobujú tráviace ťažkosti a pacienti ich prestávajú užívať.
Komplikácie obezity
Mechanické komplikácie obezity sú spôsobené vysokou hmotnosťou a masou telesného tuku. Patria sem poruchy pohybového aparátu (poškodenie váhonosných kĺbov, chrbtice) s rozvojom artrózy, bolesťami chrbta a poškodením medzistavcových platničiek, častejšie vznikajú aj úrazy. Masa tuku spôsobuje obmedzenie dýchania (syndróm spánkového apnoe, Pickwickov syndróm), kožné choroby (intertrigo, mykózy), zhoršené hojenie rán.
Metabolické a z nich vyplývajúce kardiovaskulárne komplikácie obezity  sú zvýšená hladina lipidov v krvi s rozvojom aterosklerózy a z nej vyplývajúcich srdcovocievnych ochorení – arteriálna hypertenzia, ischemická choroba srdca, infarkt myokardu, cievna mozgová príhoda... Inzulínová rezistencia vedie k rozvoji metabolického syndrómu, cukrovky (diabetes mellitus 2. typu). Následkom obezity vznikajú endokrinné poruchy, predispozícia k niektorým typom nádorov a ďalšie ochorenia.
Vojenské športové centrum Dukla Banská Bystrica
Vojenské športové centrum Dukla Banská Bystrica je športové centrum v zriaďovateľskej pôsobnosti Ministerstva obrany. Hlavnou činnosťou centra je „zabezpečenie prípravy športovcov na reprezentáciu Ozbrojených síl SR a štátnu športovú reprezentáciu, vrátane prípravy talentovanej mládeže“. Členovia VŠC získali zatiaľ 25 olympijských medailí, z toho 11 zlatých. Centrum vzniklo 1. januára 2006 zlúčením dovtedy samostatných armádnych športových klubov AŠK Dukla Banská Bystrica a AŠK Dukla Trenčín. Po reorganizácii k 1. januáru 2010 kluby zanikli a všetky športové oddiely sú pod hlavičkou VŠC DUKLA Banská Bystrica. Skladá sa zo štyroch oddielov, v ktorých sú združené jednotlivé športy. Sídlom centra je Banská Bystrica. Po Letnej olympiáde 2020 (konanej v auguste 2021) sa riaditeľom Dukly stal chodec Matej Tóth. Funkciu preberie od 1. novembra 2021.
História
Prvý šport, čo sa začal hrať armádne, bol futbal v roku 1965, neskôr pribudli atléti a v nasledujúcom roku skokani na lyžiach. Armádne stredisko (AS) Dukla Banská Bystrica vzniklo ako samostatný športový útvar k 1. októbru 1967. Pôvodne sa v oddieli vojenčilo aj športovalo. „''AŠK Dukla Banská Bystrica získala viac ako 300 medailí z vrcholných športových šampionátov. Vychovala piatich olympijských víťazov, 15 majstrov sveta a 36 majstrov Európy.''“ V Trenčíne sa začalo v roku 1969 ľadovým hokejom, potom pribudlo zápasenie a box. „''AŠK Dukla Trenčín získal viac ako 80 medailí z vrcholných športových šampionátov. Vychovala jedného olympijského víťaza, 20 majstrov sveta a 5 majstrov Európy.''“ K 1. januáru 2006 boli oba armádne športové kluby zlúčené do jednej organizácie Vojenské športové centrum DUKLA Banská Bystrica s dvoma klubmi. Tie boli tiež zrušené k 1. januáru 2010.
Športoviská
V januári 2016 bola otvorená nová biatlonová strelnica v Tréningovom centre Králiky, na Králikoch v okrese Banská Bystrica. Okrem športovcov majú na strelnici trénovať aj príslušníci 5. pluku špeciálneho určenia.
Riaditelia VŠC DUKLA Banská Bystrica
Riaditelia VŠC Dukla :
Drienčanský kras
Drienčanský kras územie bolo v roku 2004 zapísané do národného zoznamu navrhovaných území európskeho významu s rozlohou 1719,96 ha. Patrí pod správu CHKO Cerová vrchovina. Nachádza sa v okresoch Rimavská Sobota a Revúca v Banskobystrickom kraji. Patrí do katastrálnych území obcí: Rybník, Hrušovo, Slizké, Striežovce, Kyjatice, Potok, Ratkovská Lehota, Španie Pole, Lipovec, Drienčany.
Dejiny
Prvý opis prostredia publikoval v roku 1808 Ladislav Bartholomaeides. V jeho diele sa spomínajú krasové útvary v okolí Španieho Poľa, Slizkého a Hrušova. Opísal aj dve drienčanské jaskyne pod názvami Kis-Lyuk a Magyar-Lyuk. Tieto dve jaskyne spomína aj geograf János Hunfalvy a zmienka o nich sa nachádza aj v monografii Gemera-Malohontu. V roku 1820 Gábor Szentmiklóssy pri hľadaní zlata v Chvalovskej jaskyni vykopal 13 ľudských kostier. Neskôr využíval jaskyňu ako vínnu pivnicu. V roku 1919 navštívil územie aj zoológ Elemér Bokor a popísal nový druh (vtedy ako poddruh) Duvalius geomoeriensis. Koncom prvej polovice 20. storočia robil na území geomorfologický výskum Sándor Láng a krasové územie v okolí Hrušova, Slizkého a Španieho poľa označil za najkrajšie v širšom okolí. V roku 1954 bol vykonaný podrobný speleologicko-archeologický výskum Chvalovskej jaskyne pod vedením Juraja Bárta. Boli tu objavené zvyšky kyjatickej keramiky, ľudských kostí, zuby medveďa jaskynného a napodobeniny uhorských denárov. Začiatkom druhej polovice 20. storočia realizoval výskum chvostoskokov zoológ Juraj Paclt. V roku 1971 bola Jozefom Gaálom založená jaskyniarska skupina v Rimavskej Sobote, ktorá sa zamerala práve na oblasť Drienčanského krasu. V roku 1972 bola touto skupinou objavená Frontová jaskyňa a v roku 1976 Jaskyňa pri Holom vrchu. Koncom 70. rokov sa akcie skupiny rozšírili na všestranný vedecký výskum zameraný na krasové javy, mineralogický výskum krasu, výskum speleofauny a flóry krasového územia. V roku 1980 bola objavená jaskyňa Dúbravica a v roku 1991 jaskyňa Nad Kadlubom. V 90. rokoch 20. storočia sa na území riešil projekt Geoekodiverzita Drienčanského krasu a jej záchrana in situ, ktorý výrazne obohatil poznanie prírody daného územia. . Výsledky boli zosumarizované a publikované v monografii Príroda Drienčanského krasu (Klimnet et al., 2000)
Geológia a geomorfológia
Územie je tvorené prevažne vápencami, ktoré vznikali začiatkom mezozoika. Koncom mezozoika a začiatkom kenozoika boli nasunuté na podložné bridlice z turnaika. V paleogéne boli následne prekryté vápencami, ktoré vznikli ako pozostatok morského pobrežia. Počas neogénneho vulkanizmu bolo územie pokryté andezitmi. Krasovatenie územia prebiehalo prevažne v kvartéry vyzdvihovaním a zarezávaním sa vodných tokov do vápencového podložia.
Hydrológia
Drienčanský kras odvodňujú dva väčšie povrchové toky a to Blh zo západu a Drienok zo severovýchodu. Najvýchodnejšiu časť územia odvodňuje Banský potok, ktorý sa vlieva do Západného Turca do ktorého sa vlieva aj Drienok pri obci Rybník. Blh sa vlieva do Rimavy. Rimava aj Západný Turiec patria do povodia Slanej.
Na území sa nachádza väčšie množstvo prameňov a vyvieračiek. Medzi najväčšie patrí Hrušovský prameň s výdatnosťou až 15l/s. Ďalšie pramene sú napríklad prameň Pod Ridzoňom, Válovy, Horná, Stredná a Dolná Hlavina, Kadlub, Močidlá, Pri ústí, Lendojána, Pod Somárovými hrbmi a Pod studničkou. Zaujímavosťou sú aj krasové jazierka, ktoré vznikajú upchatím puklín, čím sa v krasových jamách zadržuje dažďová voda. Najstálejšie sú 4 krasové jazierka pri Drienčanoch. Na jar sa pravidelne zaplavujú vodou z topiaceho sa snehu, v lete sa premenia na mokrade a sčasti sa zamenia a na jeseň sa opäť naplnia vodou z jesenných dažďov. V minulosti bola snaha o ich odvodnenie avšak bez úspechov. Jedno podobné jazierko sa nachádza aj severne od Španieho Poľa.
Flóra
náhľad|Bradatec (Usnea sp.) náhľad|Jazyk jelení (phyllitis scolopendrium) Prvý botanický záznam publikoval Richter v roku 1888, ktorý na tomto území našiel pérovník pštrosí (Mateuccia struthiopteris). Koncom 19. a začiatkom 20. storočia robila niekoľko zberov Textorisová medzi Španím Poľom a Slizkým, pričom uvádza nález hrachora sedmohradského (Lathyrus transsilvanicus). V roku 1892 sa Starý zmienil o výskyte hlaváčika jarného (Adonis vernalis). . Zo xerotermných druhov sa v Drienčanskom krase vyskytujú napríklad hlaváčik jarný (Adonis vernalis), poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis), zlatovlások obyčajný (Crinitina linosyris), hadinec červený (Echium rusicum), horec krížnatý (Gentiana cruciata), ľan tenkolistý (Linum tenuifolium), kavyľ Ivanov (Stipa joannis), valdštajnka kuklíková (Waldsteinia geoides), silenka Sillingerova (Silene sillingeri), ometlina štíhla (Koeleria macrantha). Teplomilné druhy flóry boli zistené aj na andezitoch ako napríklad pýr sivý (Elytrigia intermedia), plamienok rovný (Clematis recta), oman srstnatý (Inula hirta), rebríček panónsky (Achilea panonica), hrachor čierny (Lathyrus niger), ruža galská (Rosa gallica).
Fauna
náhľad|Kriticky ohrozený Apalus bimaculatus
Na území Drienčanského krasu a v jeho okolí sa vyskytujú viaceré chránené a vzácne druhy fauny. Z bezstavovcov sa tu vyskytujú: roháč obyčajný (Lucanus cervus) LR, fuzáč alpský (Rosalia alpina) VU, Apalus bimaculatus CR, Duvalius goemoeriensis EN, Euoniticellus fulvus , Onthophagus taurus ,Caccobius schreberi VU, lajniak starostlivý (Copris lunaris) LR, Staphylinus chloropterus  LR, Myrmoecia perezi VU, Zyras erraticus CR, Dromaeolus barnabita VU, Isorhipis marmottani VU, Paracylindromorphus subuliformis EN, Grynocharis oblonga, Laemophloeus monilis  VU, Mycetophagus ater  VU, Colobicus hirtus , Bolitophagus interruptus VU, Neomida haemorrhoidalis, Choragus horni VU, Ulorhinus bilineatus VU, bielopásovec hrachorový (Neptis sappho) CR, jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne) VU, vydlochvost ovocný (Iphiclides podalirius) LR. Zo stavovcov sa tu vyskytujú kunka žltobruchá (Bombina variegata) LR, salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra) LR, jašterica zelená (Lacerta viridis) LR, užovka stromová (Zamenis longissimus) LR Kategórie zostavené podľa Červeného zoznamu rastlín a živčíchov Slovenska (Baláž et al., 2001)
Ochrana prírody
Predmetom ochrany prírody je predovšetkým ochrana biotopov európskeho významu:
V rámci ÚEV Drienčanský kras sú lesné biotopy navrhnuté do 4. a 2. stupňa ochrany. V 4. stupni ochrany sa jedná o lesné porasty prirodzeného charakteru, zväčša so zmenami v štruktúre a miestami aj v drevinovej skladbe. Cieľom ochrany je zachovanie rozmanitosti lesných biotopov a podpora ich stability. V lesných porastoch v 2. stupni ochrany je cieľom aj v intenzívnejšie využívaných lesoch zabezpečiť vhodné drevinové zloženie a štruktúru. Do 4. stupňa ochrany sú navrhnuté aj najviac zachované nelesné ekosystémy (trávne porasty a mokrade) s výskytom vzácnych a ohrozených druhov rastlín, ktoré sú závislé na obhospodarovaní človekom. Cieľom ochrany v nelesných ekosystémoch je zachovanie druhovej rozmanitosti a priaznivého stavu rastlinných a živočíšnych druhov a biotopov európskeho významu, ako aj zachovanie doterajšieho charakteru krajiny prostredníctvom tradičného hospodárenia (pasenie, kosenie). Súčasťou navrhovaného územia je existujúci Chránený areál Alúvium Blhu, v ktorom platí 4. stupeň ochrany a navrhovaná Prírodná rezervácia Drienok. Územie bolo v roku 2000 navrhnuté na územnú ochranu ako Chránená krajinná oblasť Drienčanský kras.
David Carradine
David Carradine (rodným menom John Arthur Carradine, * 8. december 1936, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 3. jún 2009, Bangkok, Thajsko) bol americký herec, ktorého preslávili jeho úlohy majstrov bojových umení v seriáloch Kung-fu, Kung-fu: Legenda pokračuje, či v dvojdielnom filme Kill Bill.
Slovák
Slovák môže byť:
Jons
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grégory Carraz
Grégory Carraz (* 9. apríl 1975, Bourgoin-Jallieu, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista.
Marcel Šimurda
Marcel Šimurda (* 1. december 1980, Humenné) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Reprezentácia
V slovenskom drese odohral do 22. marca 2006 4 zápasy, bez skórovania.
Daniel
Daniel môže byť:
Maďarský
Maďarský je prídavné meno k slovu:
Reciprocita (právo)
Reciprocita alebo vzájomnosť sú vzťahy založené na zhodnom postupe v obdobných prípadoch u všetkých zmluvných strán.
Oceánske slapy
thumb|Vzájomné ovplyvňovanie gravitačných síl Slnka a Mesiaca A - silný [[príliv, Slnko, Mesiac a Zem sú na priamke B - slabý príliv, sily pôsobia kolmo na seba]] Oceánske slapy (iné názvy: morské slapy, oceánické slapy, príliv a odliv) sú slapy prejavujúce sa ako periodické vzdúvanie hladiny oceánov, morí a jazier.
Reciprocita (právo)
Rozoznáva sa:
Pavlovce (okres Rimavská Sobota)
Pavlovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Publilius Syrus
Publilius Syrus (1. storočie pred Kr.) bol rímsky autor mimov a výrokov.
Narodil sa v Sýrii, odkiaľ bol privedený do Ríma ako otrok. Jeho duchaplnosť a vtip mu vyslúžili prepustenie. Publius potom pôsobil v hereckej skupine pre ktorú písal jednoduché hry a sám v nich vystupoval. Jeho divadelná spoločnosť sa zúčastnila aj hier, ktoré v roku 46 pred Kr. usporiadal Gaius Iulius Caesar. Za svoj výstup tu získal Publilius Syrus ocenenie od samotného Caesara.
Z Publiliovho diela sa zachovala iba zbierka výrokov (Sententiae) v jambickom a trochejskom metre. Každé ponaučenie pozostáva z jedného verša, pričom jednotlivé verše sú usporiadané abecedne podľa počiatočného písmena výroku. Rozsiahle dielo nie je pravdepodobne celé autentické. Obsahuje výroky iných slávnych autorít, napríklad Senecu, ale aj ďalších, málo známych anonymných básnikov. Počet pravých Publiliových výrokov bol stanovený na 700 poučení. Medzi nimi je i známy výrok: Iudex damnatur ubi nocens absolvitur (Sudca je sám odsúdený, keď je vinník oslobodený).
Kazuhide Uekusa
Kazuhide Uekusa (, * 18. december 1960 Edogawa, Tokio), je japonský ekonóm, ekonomický analytik, bývalý vedúci ekonóm spoločnosti Nomura Research Institute a predseda Three-Nations Research Institute.
Kariéra
V roku 1979 nastúpil na univerzitu v Tokiu a vyštudoval ekonómiu. Po jej absolvovaní v marci 1983 nastúpil Uekusa nasledujúci mesiac do Výskumného ústavu Nomura. V júli 1985 získal postavenie vedeckého pracovníka v Ústave fiškálnej a monetárnej politiky na Ministerstve financií. V júni 1991 sa stal odborným asistentom ústavu pre výskum hospodárstva na univerzite v Kjóte, v októbri 1993 čestným členom Hooverovho inštitútu pri Stanfordovej univerzite.
Senior ekonómom spoločnosti Nomura Research Institute sa stal v apríli 2002. Od apríla 2003 je profesorom na postgraduálnej škole v Waseda University. Potom založil Three-Nations Research Institute, a 1. apríla 2005 sa stal predsedom spoločnosti. V apríli 2006 vrátil k akademickej kariére ako hosťujúci profesor na Univerzite Nagoya.
Kostroma
Kostroma (rusky Кострома) je mesto v Rusku, centrum Kostromskej oblasti. Nachádza sa 372 kilometrov severovýchodne od Moskvy. Leží pri sútoku riek Volgy a Kostromy. V roku 2008 malo mesto 271 600 obyvateľov. Mesto je súčasťou tzv. zlatého kruhu. thumb|right|Kostroma – chrám Vzkriesenia
Dejiny
Mesto bolo založené v roku 1152 Jurijom Dolgorukým.V roku 1364 sa stala súčasťou Moskovského kniežatstva.
Teoretický rozum
Teoretický rozum (podľa Immanuela Kanta) je nadriadený umu, pretože buduje základ schopnosti vyvodzovať závery a hľadať nepodmienené (idey rozumu). Zatiaľ čo um sa viaže na zmyslovo dané (empirické, aposteriórne), rozumu ide o poznanie nezávislé od skúsenosti, apriórne.
Maisoncelles-sur-Ajon
Maisoncelles-sur-Ajon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 205 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chubut (rieka)
thumb|Chubut Chubut (šp. Río Chubut; po walesky Afon Camwy) je rieka v južnej časti Argentíny (provincie Río Negro, Chubut). Jej dĺžka je. Povodie má rozlohu.
Pramení na východných svahoch Patagónskych Ánd. Preteká polopúštnou rovinou Patagónie v úzkej a hlbokej doline. Ústi do Atlantického oceánu neďaleko mesta Rawson. Hlavným prítokom je Río Chico sprava.
Priemerný prietok je cca. 50 m³/s. V rieke je vody málo, iba v zime hladina mierne stúpa.
Vandelainville
Vandelainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čech
Čech môže byť: