cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juan Perón
Domáca politika
Jednou z hlavným zmien, ktoré priniesla vláda Juana Peróna bolo politické zrovnoprávnenie mužov a žien. Na týchto zmenách mala výrazný vplyv Eva Perónová, ktorá v krajine presadzovala tieto zmeny. V roku 1947 došlo k ústavnej reforme, ktorá zaviedla všeobecné volebné právo aj pre všetky ženy staršie ako 18 rokov. Tým Perón splnil jeden zo svojich predvolebných sľubov. Aj tieto Perónove reformy sa však stretli s odmietnutím jeho protivníkov a časti médii, ktoré taktiež patrili k odporcom prezidenta. Tieto zmeny posilnili práva žien a súčasne podporili aj ich politické ambície, keďže už v 50. rokoch 20. storočia nemala žiadna latinskoamerická krajina toľko žien v parlamente, ako práve Argentína. V roku 1949 presadila vláda novú ústavu, ktorá nahradila ústavu z roku 1853. Nová ústava zmenila spôsob voľby prezidenta, predĺžila jeho funkčné obdobie na 6 rokov s možnosťou znovuzvolenia bez obmedzenia, rovnako sa dotkla aj spôsobu voľby senátorov a poslancov, predĺžila aj ich mandáty na 6 rokov, zaviedla autonómiu univerzít, upravovala práva zamestnancov, rodiny, dôchodcov, zaviedla povinné a bezplatné základné vzdelanie a zaviedla právnu rovnosť mužov a žien v manželstve a pri uplatňovaní rodičovských práv. Po vojenskom prevrate, ktorý neskôr Peróna zvrhol bola táto ústava zrušená a došlo k znovuzavedeniu určitej formy nadradenosti mužov nad ženami, pričom tento stav platil až do roku 1985. Juan Perón tiež presadil zákon, ktorý zrovnoprávňoval práva manželských a nemanželských detí. Došlo tiež k úprave dôchodkov, zavedeniu vdovského dôchodku a zdravotného poistenia. Do roku 1948 vzrástli mzdy o približne 35%, spotreba obyvateľstva sa zvýšila o 20%.
Zahraničná politika
Aj v Perónovej dobe sa Argentína snažila diplomaticky presadiť kontrolu nad Falklandskými ostrovmi (v Argentíne nazývané Malvíny), ktoré však kontrolovala Británia. V roku 1950 formálne vyhlásila nad týmito ostrovmi svoju zvrchovanosť, v krajinách Južnej Ameriky získavala pre svoje snahy v tomto smere podporu. Perón sa snažil o vytvorenie úzkej ekonomickej spolupráce s Čile a Brazíliou. Podobnú spoluprácu sa snažil následne dohodnúť aj s inými štátmi regiónu, navrhol dokonca obchodnú úniu bez hraníc. S Čile dohodol Perón aj určité územné výmeny, čo aspoň čiastočne riešilo dlhoročné vzájomné územné spory. USA ale postupne opäť začali byť voči Argentíne nepriateľské, do Marshallovho plánu zakázali nákup argentínskych obilnín a mäsa. Vtedajší americký veľvyslanec v Argentíne James Cabell Bruce dokonca vyhlásil, že americká armáda bude nakupovať mäso v ktorejkoľvek krajine bez ohľadu na jeho cenu, okrem Argentíny, aby túto zrazili na kolená. Spojené štáty tým chceli dať najavo, že tretia cesta v zahraničnej politike je pre nich neprijateľná aj napriek tomu, že Perón vyhlásil, že v prípade vojny so ZSSR sa Argentína okamžite pripojí na stranu USA. Problémom bola tiež skutočnosť, že Argentína poskytla útočisko viacerým vojnovým zločincom z druhej svetovej vojny. Na druhej strane nadviazala Argentína diplomatické styky s Izraelom ako jedna z prvých krajín vôbec hneď po jeho založení.
Prvé obdobie exilu
náhľad|Juan Perón počas stretnutia s jedným z odborových vodcov Jorgem Di Pascualom v Madride v roku 1963. Generáli nazvali prevrat Oslobodeneckou revolúciou (Revolución Libertadora), čím chceli dať najavo, že krajinu oslobodili od zlej politiky Juana Peróna. Generál Eduardo Lonardi sa stal de facto prezidentom, čím nadviazal na de facto prezidentov z predchádzajúcich vojenských vlád. Spočiatku armáda nechala Perónovú ústavu bez zmien v snahe o národné zmierenie. Aj pri tomto prevrate sa však armáda delila na dve krídla, na nacionalistické a umiernené, Lonardi viedol nacionalistické krídlo, ktoré však bolo menej početné a tak vydržal vo funkcii iba do novembra 1955. Lonardi a jeho podporovatelia však nechceli Peronizmus úplne odstrániť, iba ho modifikovať. Nová vojenská vláda povolila devalváciu meny (čo pomohlo exportérom, hlavne veľkostatkárom), no uškodilo robotníkom. Aby nevyhrotil vzťah s robotníkmi úplne, na čelo ministerstva práce vymenoval člena odborov. Došlo tiež k rozpusteniu parlamentu, kde mali v oboch komorách absolútnu väčšinu prívrženci Peróna. Následne boli zatknutí niektorí predstavitelia starého režimu a obsadené vysoké školy. Napriek tomu, že Lonardi patril k nacionalistickému krídlu, bol pre väčšinu armády málo radikálny ohľadne vysporiadania sa s peronistami. 13. novembra 1955 ho tak nahradil generál Pedro Eugenio Aramburu, druhý z vodcov posledného prevratu. Ten nariadil bez meškania rozpustenie Peronistickej strany a masové zatýkanie prívržencov bývalého prezidenta. Represie sa dotkli dokonca aj tela Evy Perónovej, ktoré armáda ukryla, aby sa zabránilo vzniku pútnického miesta, ktorým by hrob Evity mohol byť. . V roku 1956 došlo k zrušeniu platnosti ústavy prijatej Perónom a do platnosti sa tak vrátila ústava z roku 1853. Zároveň bola obnovená sloboda tlače, okrem perónistickej. Zákaz Peronizmu trval až do začiatku 70. rokov 20. storočia.
Armáda presadila, že bol Juan Perón už krátko po prevrate obvinený z viacerých trestných činov ako napr. podnecovanie k násiliu, útoky na katolícke náboženstvo, či dokonca znásilnenie, ktoré sa malo týkať maloletej Nelly Rivasovej, ktorá mala mať s Perónom údajný sexuálny vzťah po smrti Evy Perónovej. Sud tiež navrhol degradovanie Peróna, čomu Lonardi vyhovel. V Paraguaji sa však Perón dlho nezdržal, paraguajský prezident Alfredo Stroessner mu totiž povedal, že vzhľadom na situáciu v Argentíne mu ani v Paraguaji nevie zaručiť bezpečnosť a odporučil mu opustiť Paraguaj. Stroessner odporučil Perónovi, aby odišiel do Nikarague, kde mu aj zabezpečil bezpečnú cestu. Na ceste sa však Perón na poslednú chvíľu rozhodol, že odíde do Panamy. Tu sa usadil v prístavnom meste Colón, kde dopisoval knihu, ktorú začal písať ešte v Paraguaji. Táto bola v Argentíne zakázaná rovnako ako všetko spojené s Juanom Perónom. Počas života v exile napísal ešte niekoľko ďalších kníh. V auguste 1956 sa Perón rozhodol odísť do Venezuely, ktorú riadil diktátor Marcos Pérez Jiménez. Vo Venezuele dostal ochranu od tamojšej tajnej polície, no Pérez Jiménez ho nikdy oficiálne neprijal, keďže nebol priaznivcom jeho politiky. V januári 1958 bol Pérez Jiménez zvrhnutý a Perón radšej odišiel na veľvyslanectvo Dominikánskej republiky, následne do tejto krajiny odišiel s povolením tamojšieho diktátora Rafaela Trujilla. Tu sa však zdržal iba krátko a už v roku 1960 sa presťahoval do Španielska, kde vládol diktátor Francisco Franco. Od januára 1960 začal žiť v meste Sevilla. Neskôr sa presťahoval do Madridu, kde sa v novembri 1961 oženil s Maríou Estelou Martínezovou, s ktorou sa zoznámil ešte v Paname v roku 1956. V Španielsku bol údajne prijatý aj do talianskej slobodomurárskej lóže Propaganda Due, ktorá pôsobila aj v krajinách Latinskej Ameriky. Potvrdil to aj vedúci predstaviteľ tejto lóže Licio Gelli.
V tomto období sa skupiny odborárov a podporovateľov Peróna dopúšťali sabotáži v továrňach, výbušninami poškodzovali železničnú sieť, pričom tieto akcie viedol John William Cooke, ktorého Perón vymenoval svojho osobného zástupcu v Argentíne, ktorý mal v krajine viesť perónistické hnutie. Perón neskôr tieto akcie aj osobne podporil, pričom vyjadril zámer zmeniť perónistické hnutie na ľavicové alebo stredoľavicové revolučné hnutie. Perón mal však podporovateľov aj v armáde, jeden z ich vodcov generál Juan José Valle viedol v júni 1956 neúspešný pokus o povstanie proti vojenskej vláde, ktorý skončil popravou povstalcov. Vojenská vláda následne rozšírila represiu aj na tie časti robotníckej triedy, ktoré s Perónom nemali nič spoločné. V roku 1958 sa konali prezidentské voľby, ktoré však skončili remízou, najsilnejší kandidát Arturo Frondizi, ktorý pred tým vystúpil z Radikálnej občianskej únie, získal podporu Juana Peróna výmenou za prísľub umožnenia slobodnej činnosti odborov. Vďaka tomu sa stal následne Frondizi prezidentom, dohodu však splnil iba čiastočne, neskôr však Frondizi existenciu dohody s Perónom popieral.
Snahy o návrat
náhľad|Na fotografii je Juan Perón počas stretnutia s lídrom Radikálnej občianskej únie Ricardom Balbínom v novembri 1972. Toto stretnutie viedlo k zmiereniu Peróna s hlavnou časťou opozície, čo neskôr umožnilo jeho návrat do Argentíny a k moci. V marci alebo apríli 1964 sa Perón v Madride tajne stretol s argentínskym ľavicovým revolucionárom Che Guevarom. Che Guevara mal počas stretnutia poskytnúť Perónovi peňažné prostriedky potrebné na jeho návrat do Argentíny a Perón sa mal na druhej strane zaviazať podporiť gerilové akcie proti latinskoamerickým diktátorom. V decembri 1964 sa Perón pokúsil vrátiť do Argentíny, ale vláda prezidenta Artura Umberta Illiu mu v tom vzhľadom na zákaz vydaný poslednou vojenskou diktatúrou zabránila, keď požiadala brazílsku vojenskú vládu, aby prinútila lietadlo s Perónom pristáť a vrátiť ho do Španielska. Situácia v Argentíne však bola nestabilná, pravidelne sa striedali vojenské vlády s civilnými, ktoré boli zas zvrhnuté po vojenských prevratoch. Perónisti sa stali hlavnou opozičnou silou. Pod tlakom represie vojenských diktatúr, hlavne tej z roku 1966, začali Perónisti vytvárať rôzne ozbrojené (teroristické) skupiny, ktoré začali s odporom a bojom proti vláde. V roku 1969 začali v meste Córdoba veľké ľudové nepokoje, ktoré nariadila vojenská vláda tvrdo potlačiť. V roku 1966 sa Perón v Madride druhýkrát stretol s revolucionárom Che Guevarom, ktorý ho požiadal o podporu jeho gerilového boja v Bolívii. Perón v odpovedi síce vyhlásil, že nebude brániť Perónistom zúčastniť sa Che Guevarovho boja, ale verejne takýto boj nikdy nepodporil. V máji 1969 v meste Corrientes začali demonštrovať miestni študenti. Aj tieto armáda potlačila, pričom jedného študenta pritom vojaci zabili. To vyvolalo protesty študentov po celej Argentíne, následné zabitie ďalšieho študenta počas inej študentskej stávky už prerástlo do celonárodných masových protestov. Do všetkých miest, kde prebiehali protesty poslala vláda vojsko, aby zabezpečilo poriadok. Najväčšie protesty prebehli v meste Córdoba, kde sa spojili študenti a robotníci, ktorí sa dokonca opevnili v jednej z mestských častí. Aj tu však zasiahla armáda, ktorá pritom zabila 14 ľudí. Nasledovali bombové útoky na obchody v Buenos Aires a ľavicová gerilová (teroristická) skupina Národná revolučná armáda zavraždila odborárskeho vodcu Augusta Vandora, ktorý bol pokladaný za Antiperónistu.
Perón verejne podporil perónistické revolučné hnutia, ktoré nazval špeciálnymi formáciami a podporil ozbrojený boj proti diktatúre. Perónistické hnutia následne zavraždili niekoľko významných osobností, v máji 1970 bol unesený a následne po nesplnení požiadavky o navrátenie tela Evy Perónovej aj zavraždený generál Pedro Eugenio Aramburu, ktorý bol jedným z vodcov vojenského prevratu v roku 1955, ktorý zvrhol Juana Peróna. Nasledovali vraždy ľavicových predstaviteľov, ktorých ľavicoví teroristi obviňovali zo spolupráce s chuntou. Vláda odpovedala viacerými násilnými odvetnými opatreniami, počas ktorých prebehlo niekoľko masakrov skutočných a domnelých odporcov. Po vražde generála Aramburua však došlo k zmenám na čele krajiny a chunty. Nová chunta pristúpila na možnosť zmierenia s Perónistami, aby zastavila násilie. Perón tak nadviazal kontakt s dlhoročným lídrom Radikálnej občianskej únie Ricardom Balbínom, ktorý dlhodobo patril k hlavným odporcom Peróna. Perón nechal Balbína dokonca počas svojej poslednej vlády aj uväzniť. Obaja súhlasili so zmierením, čím narušili plány vojenskej chunty, ktorá chcela zmierenie využiť na posilnenie svojej vlády, kedy by krajine vládla naďalej. Perón sa tak snažil o zmierenie so svojimi oponentmi a chcel opäť získať kontrolu nad odbormi, kde sa presadzovali skupiny, ktoré síce presadzovali Peronizmus, no bez Peróna. Hlavným cieľom bolo dosiahnuť návrat Perónistov a následne aj samotného Peróna. Dohol sa teda aj tzv. národnými podnikateľmi.
Návrat do Argentíny
náhľad|vľavo|Ukončenie vojenskej vlády pri inaugurácii perónistického prezidenta Héctora Josého Cámporu v roku 1973 oslavovalo v uliciach Buenos Aires viac ako milión ľudí. V polovici roka 1972 vládol Argentíne vojenský diktátor Alejandro Agustín Lanusse v pozícii prezidenta de facto. Tento stále očakával, že získa podporu Peróna a Balbína a stane sa vďaka tomu prezidentom po riadnych voľbách. Lanusseho vláda pristúpila k tvrdým opatreniam, aby zabránila ďalším násilnostiam. Mestá, kde mali ozbrojenci najväčšiu podporu nechal obsadiť veľkými vojenskými oddielmi. Tieto opatrenia sa ukázali ako účinné a násilnosti postupne ustali. Lanusse zároveň urobil zmierlivý krok smerom k odborom, ktorým umožnil znova fungovať v rámci určitých hraníc. Ústupky odborom však znamenali ďalšie zvýšenie inflácie. V roku 1972 v snahe uzmieriť spoločnosť zrušil prezident zákaz Peronistickej strany. Napriek týmto snahám však 22. augusta radikálna časť námorníctva povraždila 16 partizánov, ktorí boli uväznení na vojenskej základni v meste Trelew, čo sa považuje za začiatok štátneho terorizmu v Argentíne. Nakoniec sa zistilo, že sa nejednalo iba o partizánov, ale aj o iba obyčajných ľavicových aktivistov. Ďalší ústupok prišiel na konci roka 1972, kedy vojenská vláda dovolila Perónovi, aby sa na krátky čas vrátil do Argentíny, Perón tak ohlásil svoj návrat na november 1972. 17.novembra sa Perón triumfálne vrátil do krajiny spolu s desiatkami ďalších disidentov, vítali ho státisíce ľudí. Perón zostal v Argentíne necelý mesiac, počas toho sa stretol so svojim hlavným protivníkom Ricardom Balbínom z Radikálnej občianskej únie. Na stretnutí sa obaja dohodli, že v ďalších voľbách by kandidovali spoločne, no opozícia v ich stranách im v tom zabránila. Napriek tomu bolo vzájomné zmierenie dostatočné na to, aby zabránilo vojenskej vláde pokračovať. Perón ešte stihol zorganizovať širokú volebnú koalíciu nazvanú Justicialistický front oslobodenia, ktorá zahŕňala širokú koalíciu strán, dokonca aj takých, ktoré pred tým bojovali proti Perónovi.
Prezidentské voľby sa konali 11. marca 1973, vojenská vláda však nedovolila kandidovať Juanovi Perónovi. Za Peróna tak kandidoval jeho blízky spolupracovník Héctor José Cámpora, ktorého ako najvhodnejšieho a súčasne dostatočne lojálneho vybral osobne Perón. Cámpora voľby jednoznačne vyhral a v máji 1973 sa ujal funkcie prezidenta, pričom už vtedy Perónovi podporovatelia hlásali heslo: Cámpora k vláde, Perón k moci. Perón sa vrátil do krajiny 20. júna 1973, už na letisku ho vítalo pol milióna ľudí. Túto udalosť však poznačil útok pravicových Perónistov, ktorí začali strieľať do čakajúceho davu. Pravicoví Perónisti zastrelili minimálne 13 ľudí a stovky ďalších zranili. Táto udalosť dostala pomenovanie ezeizský masaker podľa názvu miestneho letiska, kde sa odohrala. Násilnosti však neustali, Perón tak rozhodol, že vymení prezidenta, Cámpora tak odstúpil. 13. júla 1973 sa tak na krátky čas stal prezidentom Raúl Alberto Lastiri.
Tretie prezidentské obdobie a smrť (1973 - 1974)
Vláda vyhlásila niekoľkodňový štátny smútok, telo Juana Peróna bolo vystavené v budove argentínskeho parlamentu a následne pochované v jeho krypte v meste Olivos. Viac ako milión ľudí chcelo vidieť telo Juana Peróna, no stihlo to iba 135 tisíc ľudí. 17. novembra bolo do tejto krypty prenesené aj telo Evy Perónovej, ktoré sa pred tým podarilo nájsť v Európe. Zámerom vlády však bolo vybudovanie veľkého mauzólea pre Juana Peróna, Evitu a argentínskych národných hrdinov. Po vojenskom prevrate v roku 1976 armáda tieto plány zrušila a preniesla telo Juana Peróna na cintorín Chacarita v Buenos Aires, kde zostalo do roku 2006. V tomto roku boli jeho pozostatky prenesené poslednýkrát, tento raz do mauzólea v meste San Vicente, čo vyvolalo v krajine znova ďalšie nepokoje. 10. júna 1987 boli pozostatky Juana Peróna znesvätené, keď neznáme osoby z jeho rakvy ukradli jeho ruky. Motív tohto činu zostáva neznámy. Existuje však podozrenie, že tento čin vykonali príslušníci armády v snahe narušiť demokratizačný proces v krajine po páde vojenskej diktatúry.
Osobný život
Juan Perón bol ženatý trikrát. Ani s jednou manželkou však nemal deti, jeho najbližšou rodinou sa tak stali jeho synovci a netere. 5. januára 1929 sa oženil za Aureliu Gabrielu Tizónovú, ktorá však 10. septembra 1938 vo veku 30 rokov zomrela na rakovinu krčka maternice.
22. októbra 1945 sa v civilnom obrade oženil s herečkou Evou Duarteovou, ktorá bola všeobecne známa ako "Evita". Pár sa chcel zosobášiť aj kvôli politickým ambíciám Juana Peróna, ktorému mala práve aj svadba pomôcť stať sa prezidentom. Perónovi však bolo naznačené, že prezidentom sa môže stať iba po cirkevnom obrade a tak sa nakoniec cirkevný sobáš uskutočnil 10. decembra 1945. V tom čase mal Juan Perón 50 rokov, Eva Duarteová 26. Práve Eva Perónová sa stala kľúčovým spojencom Juana Peróna v jeho politických snahách a projektoch. Spoločne presadili v roku 1947 volebné právo aj pre ženy a iné sociálne opatrenia. 26. júla 1952 však Eva Perónová vo veku 33 rokov zomrela na rakovinu krčka maternice, rovnako ako prvá manželka Juana Peróna.
15. novembra 1961 sa Juan Perón v Španielsku oženil s Maríou Estelou Martínezovou. María Estela bola známa ako "Isabelita". Aj María Estela sa podieľala na politickej činnosti Juana Peróna, v októbri 1973 sa stala viceprezidentkou počas tretieho funkčného obdobia svojho manžela. Po smrti Juana Peróna v júli 1974 ho nahradila v úrade prezidenta, o dva roky neskôr bola zosadená vojenským prevratom.
Nuncq-Hautecôte
Nuncq-Hautecôte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam planétok 67001 – 67250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Námestie Republiky (Bratislava)
Námestie Republiky je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory.
Nachádza sa medzi Chorvátskym ramenom, Tupolevovou, Jiráskovou ulicou a zastávkou MHD Markova.
Vzniklo na území niekdajšieho Námestia Májového povstania českého ľudu, ktoré malo názov podľa českého protifašistického povstania. Toto námestie bolo 1. apríla 1991 zrušené. 12. decembra 2013 bolo obnovené. Názov získalo po tom, ako mestská časť Petržalka usporiadala internetové hlasovanie, pričom ďalšími návrhmi boli Námestie svornosti a Námestie mládeže.
Na území námestia sa pravidelne konajú spoločenské a kultúrne akcie. Nachádza sa na ňom jeden z najznámejších skateparkov na Slovensku.
Staňkov
Staňkov môže byť:
Kmeň (taxonómia)
Kmeň (po latinsky: phylum) je taxonomická jednotka s vyššou úrovňou než trieda (resp. nadtrieda) a nižšou ako ríša (resp. podríša). Podobne ako pri iných taxonomických jednotkách, aj tu nachádzame odvodené jednotky, menovite nadkmeň (Superphylum), podkmeň (Subphylum) alebo infrakmeň (Infraphylum).
Kmeň predstavujú napríklad chordáty (Chordata) s podkmeňom stavovcov (Vertebrata).
Zoznam medicínskych článkov/CH
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 72 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
cha
Charles Dettie Aaron · Charles Louis Alphonse Laveran · Charles Nicolle · Charles Scott Sherrington
che
Chemosyntéza · Chemoterapia
chi
Chiariho-Frommelov syndróm · Chimérizmus · Chinolón · Chirurg · Chirurgia
chl
Chlopňová chyba · Chloramfenikol
cho
Cholera · Cholesterolémia · Cholínergný systém · Chondrocyt · Chondroklast · Choroba · Choroba z ožiarenia · Chorobopis · Choroby bielka, rohovky, dúhovky a vráskovca (MKCH-10) · Choroby cievovky a sietnice (MKCH-10) · Choroby červovitého prívesku (MKCH-10) · Choroby dýchacej sústavy (MKCH-10) · Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10) · Choroby mihalníc, slzných orgánov a očnice (MKCH-10) · Choroby nervového systému (MKCH-10) · Choroby nervovosvalovej platničky a svalu (MKCH-10) · Choroby obehovej sústavy (MKCH-10) · Choroby oka a jeho adnexov (MKCH-10) · Choroby ostatných endokrinných žliaz (MKCH-10) · Choroby pažeráka, žalúdka a dvanástnika (MKCH-10) · Choroby pečene (MKCH-10) · Choroby pľúc zapríčinené vonkajšími činiteľmi (MKCH-10) · Choroby pobrušnice (MKCH-10) · Choroby sklovca a očnej gule (MKCH-10) · Choroby spojovky (MKCH-10) · Choroby stredného ucha a hlávkového výbežku (MKCH-10) · Choroby šošovky (MKCH-10) · Choroby štítnej žľazy (MKCH-10) · Choroby tepien, tepničiek a vlásočníc (MKCH-10) · Choroby tráviacej sústavy (MKCH-10) · Choroby ucha a hlávkového výbežku (MKCH-10) · Choroby ústnej dutiny, slinných žliaz a čeľustí (MKCH-10) · Choroby vnútorného ucha (MKCH-10) · Choroby vonkajšieho ucha (MKCH-10) · Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10) · Choroby z podvýživy - malnutrícia (MKCH-10) · Choroby zrakového nervu a zrakových dráh (MKCH-10) · Choroby žíl, miazgových ciev a uzlín nezatriedené inde (MKCH-10) · Choroby žlčníka, žlčových ciest a podžalúdkovej žľazy (MKCH-10) · Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10)
Střížovice (okres Jindřichův Hradec)
Střížovice je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 596 obyvateľov, z toho 297 mužov a 299 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,6 roka).
Garupovité
Garupovité je čeľaď rýb z radu ostriežotvaré (Perciformes).
Rody
Podčeľaď Anthiinae:
Acanthistius - Anatolanthias - Anthias - Caesioperca - Caprodon - Dactylanthias - Giganthias - Hemanthias - Holanthias - Hypoplectrodes - Lepidoperca - Luzonichthys - Nemanthias - Odontanthias - Othos - Plectranthias - Pronotogrammus - Pseudanthias - Rabaulichthys - Sacura - Selenanthias - Serranocirrhitus - Tosana - Tosanoides - Trachypoma
Podčeľaď Epinephelinae:
Aethaloperca - Alphestes - Anyperodon - Aporops - Aulacocephalus - Bathyanthias - Belonoperca - Cephalopholis - Chromileptes - Dermatolepis - Diploprion - Epinephelides - Epinephelus - Gonioplectrus - Gracila - Grammistes - Grammistops - Jeboehlkia - Liopropoma - Mycteroperca - Niphon - Paranthias - Plectropomus - Pogonoperca - Pseudogramma - Rainfordia - Rypticus - Saloptia - Suttonia - Triso - Variola
Bullisichthys - Centropristis - Chelidoperca - Cratinus - Diplectrum - Dules - Hypoplectrus - Paralabrax - Parasphyraenops - Schultzea - Serraniculus - Serranus
Pompogne
Pompogne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fíni
right|thumb|Fínska farmárska rodina z roku 1901
Fíni (pôv. Aaalandovia (Suomi)) je národ patriaci k ugrofínskym jazykovým a etnickým skupinám, tvoriacim medzi nimi najsevernejšie etnikum spolu s Laponcami. Na územie Fínska prišli začiatkom 1. tisícročia pred Kr. V 9. stor. vytvorili významné obchodné centrum (Turku). V 12. stor. sa dostali pod švédsku nadvládu (do roku 1809), ktorých do roku 1917 vystriedali Rusi. Pred 16. storočím boli Fíni prevažne katolíci, dnes je väčšina Fínov luteránska hlásiaca sa k Fínskej cirkvi. Časť Fínov je tiež pravoslávna.
Hanulova ulica
Hanulova ulica je ulica:
2000 na Slovensku
Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2000 na Slovensku.
Firma
Firma môže byť:
Rebrovčekovité
Rebrovčekovité alebo diskovité (lat. Discidae, Endodontidae) sú čeľaď slimákov, radu pľúcnatých ulitníkov. Ich ulita je plochá až terčovitá, malá (šírka do 7 mm), ústie rovné, ostré, povrch ulity s rebierkovými skulptúrami. Šírka ulity výrazne presahuje výšku alebo je ulita ± izodiametrická.
Na vlhkých miestach v lesoch je hojný druh rebrovček jablčastý (Discus rotundatus).
Pešiak (šach)
thumb|Biely pešiak
Pešiak alebo staršie sedliak je v šachu najslabší kameň, ale s potenciálom premeniť sa na ľubovoľnú figúru okrem kráľa. V exoproblémoch sa dokonca môže zmeniť aj na kráľa. Relatívna sila pešiaka je 1. Symbolom pešiaka je 20px.
Pešiak je jediným kameňom v šachu, ktorý sa inak pohybuje, ak neberie súperov kameň a inak ak ho berie. Keď neberie kameň pohybuje sa o jedno políčko vertikálne vpred. Keď berie kameň, pohybuje sa o jedno políčko vpred diagonálne. Vpred je z pohľadu toho ktorého hráča. Keď sa pešiak nachádza v základnom postavení, môže sa pohnúť vertikálne o jedno alebo dve políčka. Pokiaľ pri dvojkroku prechádza cez políčko kontrolované súperovým pešiakom, súper ho môže vziať ťahom en passant. Keď pešiak dosiahne líniu na opačnom konci šachovnice - čierny 1. rad, biely 8. rad, môže sa premeniť na ľubovoľnú figúru okrem kráľa. Väčšinou sa premieňa na dámu, výnimočne na inú figúru, obvykle jazdca. Význam pešiakov výrazne rastie s ubúdajúcim materiálom. V koncovke výhoda jediného pešiaka môže znamenať rozhodujúcu výhodu. V pešiakovej koncovke môže rozhodujúcou výhodou aj výhoda tempa. V tej istej pozícii môže vyhrať tá strana, ktorá je na ťahu.
Sibyla (veštkyňa)
náhľad|Kúmska Sibyla, [[Andrea del Castagno, 1450]] Sibyla bola podľa starovekých Grékov jedna veštkyňa či meno určitých viacerých významných veštkýň. Slovo neskôr znamenalo aj veštkyňu či starú ženu vôbec. Veštkyne tohto mena sú omnoho slávnejšie ako mužskí veštci nazývaní Bakovia.
Spočiatku sa spomína iba jedna veštkyňa (Platón, Hérakleitos z Efezu), neskôr viacero (Aristoteles) a Varro uvádza už 10 (resp. 30, ale tie sa dajú zredukovať na 10 základných). V rímskej epoche poznali takmer dvanásť Sibýl.
Spravidla sa uvádza, že veštila v skalnatej jaskyni (jaskyňu kúmskej Sibyly sa podarilo archeológom nájsť). V Delfách „Sibylina skala“ vo svätyni Zeme, prvej veštkyne, zachovávala pamiatku na „Herofilu“, ktorá tu vraj veštila pred prvými „Pýtiami“, ba už pred Apolónovým príchodom do Delf.
Pôvodná Sibyla žila asi v Oriente, často sa dáva do súvislosti so sumerskou bohyňou menom Kubaba (pozri aj: Kaaba, Kybela). Podľa Eustatia bola pôvodná Sibyla dcérou kráľa Dardana a nymfy Nésy, podľa Plutarcha pôsobila prvá Sibyla v Delfách, volala sa Libyssa a bola dcérou Dia a najády Lamie.
Pílonosotvaré
Pílonosotvaré alebo piliarotvaré, tzv. piliarotvaré žraloky, sú rad žralokov z nadradu Squalomorphi s jedinou recentnou čeľaďou Pristiophoridae, tzv. piliarovité žraloky. Hlavnými poznávacími znakmi sú: Zaoblené telo, dlhé rostrum (Rovnako ako u piliarov pripomína motorovú pílu) a ústa pod rostrom. Tvarom tela pripomínajú tieto žraloky veľmi piliare (tie sú však rajovidné drsnokožce), dokonca si ich potápači s piliarmi môžu aj spliesť. Na rozdiel od nich však piliarotvaré žraloky nemajú ústa na spodnej strane tela a žiabre majú po bokoch tela.
Hydralmosaurus
Hydralmosaurus je vyhynutý rod dlhokrkých plesiosaurov z čeľade Elasmosauridae ktorý žil v období neskorej kriedy. Zahŕňa 1 druh Hydralmosaurus serpentinus (Cope 1877).
Podľa odhadu mal dĺžku 11 m pričom polovicu z nej tvoril jeho krk vystúžený 63 stavcami. Známy je najmä kvôli tomu, že mal masívnu ramennú kosť ktorá naznačovala dobrého plavca a ktorá sa nevyskytuje u ostatných Elasmosauridov. Cope (1877) ho opísal na základe takmer kompletnej kostry (bez lebky) z Nebrasky. Po ďalších fosíliách sa ukázalo že jeho lebka (37 cm) mala pretiahnuté nozdry.
Slovo Hydralmosaurus je odvodené z gréckych slov „hydralmos“ (v preklade slaná voda) a „sauros“ (v preklade jašter). V preklade teda jeho meno znamená slanovodný jašter.
Siganidae
Siganidae je čeľaď rýb z radu ostriežotvaré (Perciformes). Jej jediný recentný rod sa nazýva siganus (Siganus).
Systém
Siganidae:
Hattalova ulica
Hattalova ulica je ulica:
Nikolaj Fiodorovič Fiodorov
Výrazne ovplyvnil mystika Petra Uspenského a zakladateľa kozmonautiky Konstantina Ciolkovského.
Sekulárny štát
Sekulárny štát je štát, ktorý je založený na sekularizme. To znamená, že nie je viazaný žiadnou náboženskou ideológiou a súčasne zaručuje svojím občanom slobodu vyznania. V sekulárnom štáte je akákoľvek cirkev odlúčená od štátu.
Prvými sekulárnymi štátmi sa stali tradičné kresťanské štáty, v dvadsiatom storočí však vyhlásili sekularizmus aj niektoré štáty s islamom ako dominantným náboženstvom (napríklad Turecko, Irán v dobe pred islamskou revolúciou), či iným (napr. India).
Sekularizmus v Česku
V Česku je sekulárny štát určený článkom 2, odst. 1 Listiny základných práv a slobôd: Štát je založený na demokratických hodnotách a nesmie sa viazať ani na výlučnú ideológiu, ani na náboženské vyznanie. Z opačnej strany tiež čl. 16 odst. 2: Cirkvi a náboženské spoločnosti spravujú svoje záležitosti, najmä ustanovujú svoje orgány, ustanovujú svoje duchovné a zriaďujú rehoľné a iné cirkevné inštitúcie nezávisle od štátnych orgánov.
Zoznam literárnych článkov/CH
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 53 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
cha
Chačatur Abovjan - Chaim Potok - Chairémón z Atén - Chajim Hazaz - Chajim Nachman Bialik - Chalíl Džibrán - Chan Jü - Chana Senešová - Charles Augustin Sainte-Beuve - Charles Baudelaire - Charles Bukowski - Charles Cros - Charles Darwin - Charles Dickens - Charles Maurras - Charles P. Kindleberger - Charles Perrault - Charles Péguy - Charles Sealsfield - Charles Stross - Charlie Hebdo - Charlotte Brontëová
chá
Chádža Ahmad Abbás
chl
Chlpatá opica
cho
Choď a zvestuj to na hore
chr
Chrabromil - Chrám Matky Božej v Paríži (román) - Chris Colfer - Chris Pitman - Christian Giudicelli - Christian Jacq - Christian Morgenstern - Christina Perriová - Christine Brooková-Rosová - Christine de Pisan - Christo Botev - Christo Gruev Danov - Christoph Martin Wieland - Christopher Marlowe - Christopher Nolan - Christopher Paolini - Christopher Uckermann - Chrobáčiky - Chrobákoveda - Chronogram
chu
Chu Š’ - Chuck Palahniuk
chv
Chválospev
Kandidačná listina Misie 21 pre voľby do NR SR v roku 2006
Kandidačná listina Misie 21 – Novej kresťanskej demokracie pre voľby do NR SR, ktoré sa konali 17. júna 2006, tak ako ju zaregistrovala Ústredná volebná komisia. Kandidačnú listinu schválil v sobotu 11. marca 2006 nominačný konvent strany. Poradie kandidátov je nasledovné:
Zoznam informatických článkov/J
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 48 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ja
Jadro (informatika) · Jakarta EE · James Gosling · James Gray · James Hardy Wilkinson · James Horner · Jaroslav Křivánek · Java (programovací jazyk) · Java applet · Java ME · JavaFX · JavaFX Mobile · JavaFX Script · JavaServer Pages · Jazyk príkazov · Jazyk symbolických inštrukcií
je
Jednoduchý manažérsky protokol siete · Jednoduchý protokol na prenos pošty · Jednorazové heslo · Jednosmerná komunikácia · Jednotka USB flash · Jednotný identifikátor prostriedku · Jednotný vyhľadávač prostriedku · Jeff Bezos · Jeffrey Ullman · Jetway
jf
JFS
jo
Johannes Trithemius · John Backus · John Cocke · John D. Carmack · John Hopcroft · John McCarthy · John Resig · Jon Van Caneghem · Joomla · Joseph Sifakis · Jozef Kelemen
jp
JPEG · JPEG 2000 · JPEG XR
ju
Juraj Hromkovič · Jurassic Park: Trespasser · Juris Hartmanis
Zem Františka Jozefa
náhľad|Zem Františka Jozefa. náhľad|Poloha Zem Františka Jozefa je súostrovie, ktoré sa nachádza na ďalekom severe Ruska. Leží v Severnom ľadovom oceáne severne od Novej Zeme, východne od Špicbergov a administratívne patrí do Archangeľskej oblasti. Súostrovie sa skladá zo 191 ľadom pokrytých ostrovov s celkovou rozlohou. Nemá žiadnych pôvodných obyvateľov ale nachádza sa tu niekoľko ruských sídiel. Obživou je mäso mrožov a tuleňov.
Svojou polohou je najsevernejším súostrovím v súvislosti s Euráziou. Najsevernejší bod súostrovia a Ruska je na myse Čeljuskin na Rudolfovom ostrove. Súostrovie je vzdialené iba 900 až od severného pólu.
Súostrovie pravdepodobne prvýkrát objavili nórski moreplavci Nils Fredrik Rønnbeck a Aidijärvi na škuneri Spidsbergen v roku 1865. Podľa záznamov sa plavili východne od Špicbergov až dosiahli novú zem, ktorú pomenovali Nordøst-Spitsbergen. Nie je známe či boli aj na brehoch súostrovia a na nové ostrovy sa skoro zabudlo. Oficiálny objav sa uskutočnil v roku 1873 Rakúsko-Uhorskou expedíciou na severný pól, ktorú viedli Julius von Payer a Karl Weyprecht. Súostrovie pomenovali na počesť cisára Františka Jozefa I. Pretože bola expedícia financovaná súkromnými zdrojmi a nie oficiálne, nebolo súostrovie nikdy súčasťou Rakúsko-Uhorska. V roku 1926 súostrovie obsadil Sovietsky zväz a osídlil ho vedeckým a vojenským personálom. Prístup na ostrov loďami je možný iba počas niekoľkých letných týždňov.
Sex & Violins
Sex & Violins je debutový album švédskej techno-country skupiny Rednex. Album mal komerčný úspech, vrátane dance hitu „Cotton Eye Joe“. Album bol premenovaný na Cotton Eye Joe (Sex & Violins) pre USA vydanie.
Molde
Molde je nórske mesto ležiace v kraji Møre og Romsdal. Má približne 25 000 obyvateľov.
Oblinghem
Oblinghem je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trombón
Trombón môže byť:
Therizinosaurus
Therizinosaurus bol vtákovitý dinosaurus, obrovský maniraptor (Maniraptora) zo skupiny Therizinosauridae, známy z pozostatkov 2,4 m. dlhých predných končatín, na ktorých mal až metrové kosákovité pazúry (tieto boli svojho času považované za rebrá gigantickej korytnačky). Nejde síce o najlepšie známeho terizinosaurida, v rámci svojej skupiny bol však pravdepodobne najväčší. Zástupcovia Therizinosauridae (nepočítajúc primitívne formy ako Beipiaosaurus a Falcarius) sú však ako skupina celkovo pomerne slabo známe, pričom ich celkový výzor bol pôvodne zložený ako skladačka, z pozostatkov viacerých rodov. Therizinosaurus žil pred 70 miliónmi rokov, nájdený bol v Mongolsku.
Znaky
Ako typický vyspelý terizinosaurid mal Therizinosaurus malú a úzku hlavu s kosteným zobákom, dlhý ohybný krk, masívny trup, mocné trojprsté predné končatiny s obrovskými pazúrmi, krátke a pevné zadné končatiny so štyrmi plne dlhými prstami (štvrtý prst sa po predchádzajúcom zakrpatení druhotne znovu vyvinul) a skrátený chvost. Podľa novších výskumov sa on a jeho príbuzní pohybovali po zadných končatinách s chrbtom viac vo zvislej než horizontálnej polohe. Rovnako aj jeho krk smeroval pomerne kolmo hore. Rovnováhu dokázal udržať nielen vďaka silne vzpriamenej postave, ale aj vďaka panvovým kostiam, ktoré smerovali dozadu, aby tak uvoľnili miesto rozľahlej tráviacej sústave posúvajúcej celkové ťažisko jeho tela. Rozľahlá tráviaca sústava bola potrebná na strávenia rastlinnej potravy, ktorou sa živil. Dlhým krkom sa načahoval do korún stromov, pričom pazúrmi predných končatín si priťahoval vetvy. Spomenuté pazúry sa totiž ako zbraň nehodili, viac slúžili ako výstraha, hoci v krajnej núdzi mohli byť použité aj na ráňanie protivníka.
Œuf-en-Ternois
OEuf-en-Ternois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chlorid fosforečný
Chlorid fosforečný je jeden z najdôležitejších chloridov fosforu, medzi ďalšie patria chlorid fosforitý a oxychlorid fosforečný. Jeho hlavne využitie je ako chloračné činidlo. Ide o bezfarebnú pevnú látku, komerčné produkty však bývajú nažltlé, pretože sú kontaminované chlorovodíkom.
Bezpečnosť
Chlorid fosforečný za normálneho tlaku pri teplote 162 °C sublimuje. Je nebezpečnou látkou, pretože búrlivo reaguje s vodou. Pri reakcii vzniká chlorovodík a chlór.
Pont-du-Casse
Pont-du-Casse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nikolaj Alexandrovič Berďajev
Nikolaj Alexandrovič Berďajev (* 18. marec 1874, Kyjev, Ukrajina – † 24. marec 1948, Clamart, Francúzsko) bol ruský filozof, personálny existencionalista, náboženský neoromantik, predstaviteľ bohohľadačstva.
Berďajevov záujem sa v prvom období sústreďoval na etickú problematiku, v druhom období na nábožensko-mystickú, v treťom na historiozofickú a v štvrtom na personalistickú problematiku.
Mystiku interpretuje ako prostriedok vnútorného oslobodzovania sa človeka. Marxizmus podľa Berďajeva zacláňa človeka triedou, a preto nie je schopný riešiť problém aktivity a slobody osobnosti. Berďajevovo filozofické myslenie vyúsťuje do tematizácie tvorivosti ako základu osobnosti. Tvorivosť má podľa neho dialektickú povahu bohočlovečenstva, čiže rodenia sa Boha v človeku a človeka v Bohu.
S Berďajevovým dielom (najmä s kľúčovým spisom 'Zmysel dejín, 1923) sa spája tendencia kresťanskej renesancie: spájanie myšlienky humanizmu a renesancie s tým, čo ľudstvu prinieslo krestanstvo. Strojová civilizácia Západu je podla Berďajeva slepou uličkou vývoja ľudstva a vedie do priepasti. Preto sa ľudstvo musí vrátiť ku koncepciám, ktoré ho môžu vyviesť z bludného kruhu, ktorý ináč smeruje k sebazničeniu. Zvláštnu úlohu bude mať v tomto návrate Rusko (ruský mesianizmus - viera v osloboditelskú úlohu Ruska, ktoré spasí svet). Rusko prostredníctvom svojej literatúry (L. N. Tolstoj, F. M. Dostojevskij) už dávno vyzývalo k náboženskému pretvoreniu ľudstva.
Berďajevova filozofia dejín
Berďajevova filozofia dejín predstavuje dejinno-filozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota.
Literatúra
Pramene a zmysel ruského komunizmu - Kalligram, Bratislava 2004
Ríša Ducha a ríša cisárova - Kalligram, Bratislava 2003
Sebapoznanie (Pokus o filozofickú autobiografiu) - Agora, Bratislava 2005
Nezmieriteľní
Nezmieriteľní (ang. Unforgiven) je americký western, ktorý režíroval Clint Eastwood. Hlavné úlohy stvárnili Clint Eastwood, Gene Hackman, Morgan Freeman, Richard Harris, Jaimz Woolvett, Saul Rubinek a Frances Fisherová. Film mal premiéru v Spojených štátoch 7. augusta 1992. Dej sa odohráva na mýtickom Divokom západe. Film získal celkovo štyroch Oscarov – najlepší film, najlepšia réžia, najlepší herec vo vedľajšej úlohe a najlepší strih.
Dej
Rok 1878, bohom opustený kraj kdesi na západe Spojených štátov. Muž vykopáva hrob. Zomrela mu žena. Bola to krásna, mladá žena, informuje text, a jej matke vraj zlomilo srdce, keď si vzala Williama Munnyho, vyhláseného vraha a pijana. Je to pravda, muž kedysi bol vrahom, ale svojej minulosti sa kvôli žene zriekol. Už desať rokov má vlastnú farmu, ale nie je to ľahké živobytie. S dvomi deťmi sa teraz musí pretĺkať sám. Ošípané v chlieve majú mor a muž potrebuje peniaze. Mohol by si zarobiť tisíc dolárov, ako tvrdí nejaký mladík, keby sa na čas vrátil k starému remeslu. Munnyho pozná z pištoľníckych legiend, a preto by išiel rád do toho s ním.
V Big Whiskey hľadajú vraha: prostitútky vypísali odmenu za likvidáciu oboch kovbojov, ktorí v opitosti brutálne zmrzačili nožom jednu ich kolegyňu, a šerif je podľa ich názoru primerane nepotrestal. Rozhodol, že musia dať majiteľovi nevestinca – zohavená prostitútka koniec koncov už nikdy nevynesie žiadne peniaze – ako odškodnenie sedem koní, potom kovboja nechá ísť. Dámy z nevestinca odškodné odmietnu, aj keď kovboj privedie jedného koňa navyše pre zmrzačenú ženu. Chcú odplatu, preto dajú dokopy všetky svoje peniaze, aby mohli zaplatiť pomstiteľa.
Prácu vykoná smutné trio a naozaj to nie je žiadny hrdinský čin. Vysliedi oboch kovbojov v ich úkryte a bezbranných mužov nemilosrdným spôsobom zastrelí. Démoni minulosti Munnyho opäť dostihli, znova sa stal zbabelým vrahom a je si toho vedomý. Film tým však nekončí. Šerif tento čin nemôže tolerovať. So svojimi pomocníkmi chytí Neda a umučí ho na smrť. Muž ho musí pomstiť. Dôjde k masakru, pri ktorom muž bez výberu postrieľa mužov z mestečka Big Whiskey. Šerif mu prorokuje: "Uvidím ťa v pekle.". Manny odpovie: "Áno" a stlačí spúšť. Potom nasadne na koňa a odíde preč.
Grevenmacher (okres)
Grevenmacher je okres na východe Luxemburska. Má rozlohu 525 km² a žije tu 60 242 obyvateľov (2010). Správne sídlo okresu je mesto Grevenmacher.
Administratívne členenie
V okrese sú 3 kantóny a 24 obcí:
Světce
Světce je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 141 obyvateľov, z toho 68 mužov a 73 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,9 roka (muži 44,8 roka, ženy 43,1 roka).
PostFinance-Arena
PostFinance-Arena (pôvodne: Eisstadion Allmend a Bern Arena) je hokejová aréna v Berne, Švajčiarsko. Primárne sa využíva na ľadový hokej a svoje domáce zápasy tu odohráva tím SC Bern. Aréna bola postavená v roku 1967 a pojme 16 879 ľudí. Charakteristickou črtou arény je najväčší sektor na státie v aréne na svete s kapacitou 11 862 divákov.
PostFinance Arena je hlavnou halou Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2009.
1. októbra 2009 sa tu uskutočnil prvý ročník Victoria Cupu.
Pôvodne sa tu mala uskutočniť i kvalifikácia hokejovej ligy majstrov, ale kvôli rekonštrukcii štadióna sa tak nestalo.
Koroibos z Élidy
Koroibos (Koroibos) bol v roku 776 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
PostFinance-Arena
Rekonštrukcia
Kvôli svojmu veku nemohla PostFinance Arena byť dejiskom Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2009. Preto musela byť rekonštruovaná, čo v konečnom hľadisku aj rozhodlo o výbere Bernu, Švajčiarskou hokejovou federáciou ako centrálnym dejiskom MS 2009. Po rekonštrukcii počas Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2009 sa na celom sektore na státie namontujú sedadlá, čím sa kapacita zníži na 13 000 miest. Po majstrovstvách sa opäť obnoví sektor na státie, ale bude menší ako predtým (10 272 miest), ale zvýši sa celková kapacita na 17 000 miest, čo je viacej ako mala pred rekonštrukciou.
Koroibos z Élidy
Antickí autori uvádzajú, že Koroibos z Élidy bol prvým víťazom starovekých olympijských hier. Zvíťazil v behu na jedno stadion, jedinej disciplíne v ktorej sa na hrách súťažilo. Zavedenie ďalšej disciplíny behu na dve stadiá (diaulos) sa uskutočnilo na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).
Renault Samsung SM3
náhľad|SM3 náhľad|SM3 druhej generácie (Renault Fluence) Renault Samsung SM3 je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrába kórejská automobilka Renault Samsung Motors.
Prvá generácia (B10)
Prvá generácia je založená na modeli Nissan Sunny/Bluebird G10. Vyrábať sa začal v septembri 2002 v Pusane. Má 4 verzie a 2 motorizácie: 1,5 l QG15DE a t 1,6 l s CVTC systémom QG16DE. Oba motory sú benzínové od Nissanu.
V roku 2006 bol SM3 uvedený ako Nissan Almera Classic v Ukrajine a Rusku. V rovnakom roku bol model uvedený v strednej a Južnej Amerike ako Nissan Almera, čím nahradil model Sentra po tom, ako sa stal automobilom strednej triedy.
Samsung SM3 sa predáva aj ako Nissan Sunny v krajinách Stredného východu a ako Renault Scala v Mexiku a Kolumbii.
V júli 2009 bol premenovaný na SM3 CE (Classic Edition). Produkcia prvej generácie bude pokračovať tak dlho, ako po nej bude dopyt.
Druhá generácia (L38)
Druhá generácia bola uvedená v apríli 2009 na Seoul Motor Show. Je to prakticky Mégane 2 so stupňovitou zadnou časťou, predáva sa aj ako Renault Fluence.
Tatárčina
Tatárčina (v latinke tatar tele, tatarça, v cyrilike татар теле, татарча, v arabskom písme تاتارچا) je úradný jazyk Tatárska. Tatársky hovorí asi 8 miliónov Tatárov a asi 400 000 Baškircov. Je to turkický jazyk kypčackej vetvy blízko príbuzný baškirčine, kazaštine a turečtine.
Jodid kademnatý
Jodid kademnatý (CdI2) je anorganická zlúčenina kadmia a jódu. Za bežných podmienok má podobu bielych až žltkastých kryštálov; štruktúra týchto kryštálov je typická pre zlúčeniny MX2 sa silnými polarizačnými účinkami.
Použitie
Jodid kademnatý sa používa v litografii, vo fotografii, v galvanickom pokovovaní a pri výrobe fosforu.
Príprava
Jodid kademnatý sa pripravuje pridaním kovového kadmia, či jeho oxidu, hydroxidu alebo uhličitanu do kyseliny jodovodíkovej. Možno ho získať tiež zahrievaním kadmia s jódom.
Roman Berger
Roman Berger (* 9. august 1930, Cieszyn, Poľsko – † 22. december 2020, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, teoretik a publicista poľského pôvodu, žijúci v Bratislave. Bol filozoficko-meditatívneho typu, muzikológ a filozof hudby, ktorý sa snažil vytvoriť systém hudobnej teórie adekvátny súčasnému vedeckému mysleniu a ktorý by bol maximálne všeobecný.
V detstve zažil nacistický útlak, perzekúciu jeho otca a už ako tínedžer musel pracovať v stolárskej dielni. Po vojne v roku 1949 zmaturoval na Poľskom gymnáziu v Českom Těšíne a začal študovať teóriu u Jana Gawlasa a hru na klavír u Marty Gabryś-Furmanikowej na Štátnej vysokej škole hudobnej v Katoviciach. V roku 1952 bol v dôsledku stalinských represií prinútený aj s rodinou emigrovať. Usadili sa Slovensku v Bratislave, kde doštudoval na VŠMU klavír a neskôr aj kompozíciu u Dezidera Kardoša a kde sa zoznámil s avantgardou 60. rokov a mladou skupinou skladateľov, reprezentovanou Iljom Zeljenkom, Petrom Kolmanom, Ladislavom Kupkovičom, Ivanom Paríkom a ďalšími.
Gumon
náhľad|Továreň Gumon na [[Košická ulica (Bratislava)|Košickej ulici v roku 2005, pred zbúraním]]
Gumon bola chemická továreň v Bratislave, ktorá fungovala takmer 100 rokov. Vyrábali sa v nej vrstvené elektroizolačné materiály, v roku 1915 získala patent na bakelit, jednu z prvých plastických hmôt. Výroba však bola časom zastavená po sťažnostiach obyvateľov na zápach šíriaci sa z prevádzky.
Továreň stála na Košickej ulici, pozostávala z viacerých budov vrátane cennej lisovne bakelitu, ktorá mala ambície zapísať sa medzi technické pamiatky a tak si zabezpečiť ochranu pred zbúraním. Investorská spoločnosť Koruna Invest, a.s., ktorá tu plánovala postaviť komplex Klingerka vrátane 22-podlažného hotela a 45-podlažného mrakodrapu s výškou 157 metrov, však nerešpektovala povolenie stavebného úradu, ktoré búranie lisovne bakelitu nepovolilo.
V máji 2017 celý areál odkúpila od Koruna Invest, a.s. developerská spoločnosť J&T Real Estate, ktorá na danom území plánuje výstavbu polyfunkčného komplexu Klingerka. V auguste 2022 developer J&T Real Estate začal s čistením pozemkov a s prípravou na projekte Klingerka II a Klingerka III.