cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riencourt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bugaj
Bugaj je vrch v Kysuckých Beskydách. Leží nad Novou Bystricou, približne východne od Čadce a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Rača. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Vedie ním taktiež hranica okresu Čadca a Powiatu żywieckeho a zasahuje na územie obcí Nová Bystrica a Rajcza. Masív sa nachádza v hlavnom hrebeni Kysuckých Beskýd, ktorým vedie rozvodnica povodí Dunaja a Visly. Slovenská, južná časť je odvodňovaná prítokmi Bystrice, severná časť odvádza vodu rieke Sola. Susednými vrchmi sú na západe v hrebeni ležiaci Orol, na juhu vrch Javorina a na východe, opäť v hlavnom hrebeni ležiaca Javorina. Vrch leží v CHKO Kysuce.
Opis
Vrch je súčasťou horského chrbta, ktorý sa tiahne západo-východným smerom od Veľkej Rače na Rycierovu horu. Vedie ním štátna hranica i rozvodie Čierneho a Baltského mora. Južným smerom vybieha z vrchu rázsocha Javoriny, hlavná hrebeňovka vrch traverzuje severným úpätím poľským územím. Vrchol leží zhruba severne od Novej Bystrice. Južnú časť masívu na slovenskom území odvodňujú prítoky Bystrice, severné svahy odvádzajú vodu riečkou Rycerka do rieky Sola.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške a polohe je z čiastočne odlesnených miest vrchu výhľad na široké okolie. Pozorovať je možné najmä okolité vrchy pohoria, pričom veľkú časť západného horizontu zaberá masív Veľkej Rače. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať okolité pohoria, predovšetkým Oravské Beskydy, Oravskú Maguru a Tatry, Krivánsku Fatru, Kysuckú vrchovinu i Sliezske Beskydy.
Prístup
Vrchol traverzuje hlavná hrebeňovka, preto je potrebné odbočiť z chodníka.
Pro Ecclesia et Pontifice
náhľad|Súčasná podoba vyznamenania náhľad|Stuha náhľad|Pôvodný vzhľad vyznamenania Pro Ecclesia et Pontifice je záslužné pápežské vyznamenanie udeľované kňazom i laikom za zvláštne zásluhy, niekedy nazývané aj „Dekorácia cti“. Vyznamenanie bolo založené 17. júla 1888 pápežom Levom XIII. na pamiatku päťdesiateho výročia jeho kňazskej vysviacky. Ide o najvyššie vyznamenanie, ktoré môže pápež udeľovať aj laikom. Je jedným z vysokých ocenení, ktoré Svätý Otec udeľuje za zásluhy v službe Cirkvi a rímskeho pontifika. Z pôvodne jednorazového ocenenia vznikla tradícia. Prvým Slovákom, ktorému bolo udelené toto vyznamenanie, bol pravdepodobne katolícky kňaz Jozef Kompánek.
História
Za pontifikátov Leva XIII. až po Pavla VI. bola stužka medailí fialová, s dvoma bielo-žltými pruhmi. Od pontifikátu sv. Jána Pavla II. sú farby stuhy už iba žlté a biele, zmenil sa tiež celkový výzor vyznamenania. Pôvodne malo vyznamenanie tri kategórie: zlatú, striebornú a bronzovú. Súčasná verzia je iba v jedinej, zlatej triede.
Amaro Averna
náhľad|Fratelli Averna, Caltanisetta, 1911 Amaro Averna je taliansky alkoholický likér. Vyrába sa v Caltanissette na Sicílii, Nápoj patrí medzi korenené bittery Amaro. Vyrába ho už štvrtá generácia sicílskej rodiny Averneových. Je pomenovaná po Salvatoreovi Avernovi, obchodníkovy, ktorému recept dali v roku 1859 bendiktínski mnísi, ako poďakovanie za jeho snahy v kláštore a regióne. V roku 1868 začal Salvatore Averne vyrábať likér pre svojich hostí. Neskôr odovzdal recept svojmu synovi Francescovi a ten začal s výrobou a predajom. Spoločnosť Averna získala v roku 2014 spoločnosť Gruppo Campari.
Receptúra je prísne tajná a obsahuje výťažky z bylín a sladkého drievka. Obsahuje 32 % alkoholu. V kláštore sa pestovalo tradičné bylinné liečivo, takže podľa výrobcu je pre recept typické použitie stredomorských bylín. Bylinky, korene a korenie, granátové jablká a éterické oleje z horkých pomarančov a citrónov sa zmiešajú a nasekajú. V následnej macerácii sú ingrediencie zaliate čistým alkoholom a vydávajú svoje arómy. Ak je chuť a vôňa správna, do zmesi sa pridá pitná voda a plní sa do fliaš. Podľa výrobcu zostáva receptúra ​​od roku 1868 nezmenená.
Martin Čorej
Martin Čorej (* 1971) je slovenský dramaturg, skladateľ a hráč na klávesové nástroje. Ako hudobník účinkoval v skupinách Hex, Polemic a MIDI.
Martin Čorej je synom bývalého umeleckého riaditeľ súboru Lúčnica, Pavla Čoreja.
Mikronova
Mikronova je hviezdny výbuch s približne milióntinou energie klasickej novy. Tento jav je spôsobený nahromadením hmoty z okolia hviezdy, napríklad zo sprievodnej hviezdy.
Tím z Európskeho južného observatória 20. apríla 2022 oznámil, že pomocou údajov z vesmírneho teleskopu TESS a veľmi veľký ďalekohľad identifikoval tri mikronové bielych trpaslíkov.
Slnko
Keď Neil Armstrong počas misie Apollo 11 robil stereoskopické fotografie povrchu Mesiaca, videl trblietavé škvrny, ktoré vyzerali ako - a ukázalo sa, že sú - sklo. Astrofyzik Thomas Gold analyzoval fotografie a navrhol, že sklovina by mohla byť dôsledkom "veľmi malého výbuchu podobného novu" zo Slnka. Bradley Schaefer, profesor astronómie a astrofyziky, neskôr súhlasil, že ide o presvedčivý argument pre jav, ktorý by sme dnes nazvali slnečná mikronova, ktorá by sa vyskytla pred menej ako 30 000 rokmi. Tieto škvrny boli pozorované aj na odvrátenej strane Mesiaca počas misie Čchang-e 4 Čínsky národný kozmický úrad v roku 2019 a pôvodne sa predpokladalo, že ide o gél. Tím naznačil, že sklo nemohlo vzniknúť pri náraze, ktorý vytvoril kráter, v ktorom sa našlo. Objekt by nebol dostatočne veľký, aby vytvoril potrebné teploty.
Martin Čorej
Ako hudobník bol Martin Čorej členom kapiel HEX, Polemic a MIDI. Je autorom a spoluautorom hudby k programom Lúčnice, súborov Technik, Jánošík, skladal scénickú hudbu k hrám divadla Pôtoň. Skomponoval hudbu pre niekoľko animovaných rozprávok v STV a hudobné zvučky.
Od roku 2008 pracuje v redakcii SME, kde v súčasnosti riadi digitálne projekty.
Rivery
Rivery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2005
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2005 boli 5. majstrovstvá sveta vo florbale žien. Bolo to najvyššie medzinárodné podujatie IFF vo florbale žien v roku 2005. Konalo sa od 30. mája5. júna 2005 v Singapure, za účasti 17 tímov. A-divízia mala 8 a B-divízia 9 účastníkov. Holandsko a Španielsko boli nováčikmi turnaja MS. Turnaja sa malo zúčastniť aj družstvo Gruzínska, ale pre problémy s vízami sa tak nestalo. Po prvýkrát sa MS hrali mimo Európy. Zápasy A-divízie videlo naživo 11 869 a zápasy B-divízie 11 185 divákov.
The Midnight Sky
The Midnight Sky je americký sci-fi film z roku 2020 od režiséra Georga Clooneyho podľa románu Dobré ráno, polnoc (Good Morning, Midnight) od Lily Brooks-Daltonovej z roku 2016.
V hlavnej úlohe je Clooney ako vedec, ktorý sa musí vydať na polárny kruh s mladým dievčaťom, aby varoval vracajúcu sa vesmírnu loď pred globálnou katastrofou. Ďalej hrajú Felicity Jones, David Oyelowo, Tiffany Boone, Demián Bichir, Kyle Chandler, Caoilinn Springall či Sophie Rundle.
Film The Midnight Sky začal s obmedzeným uvedením v kinách 11. decembra 2020, predtým ako sa začal streamovať na Netflixe 23. decembra. Film dostal od kritikov zmiešané recenzie, pričom niektorí chválili „ambície a emocionálne vyznenie“, ako aj jeho vizuál, iní ho nepriaznivo porovnávali s predchádzajúcimi sci-fi filmami.
Trolejbusová doprava v Chomutove a Jirkove
Trolejbusová doprava v Chomutove a v Jirkove predstavuje najnovšiu trolejbusovú prevádzku na území Česka. Ide o sieť niekoľkých trolejbusových tratí, spájajúcich tieto severočeské mesta. Prevádzkovateľom je od roku 1996 Dopravný podnik miest Chomutova a Jirkova (DPCHJ).
Plány na zavedenie električkovej dopravy
Za čias normalizácie bol medzi mestami Chomutov a Jirkov budovaný rozsiahly pás sídlisk, ktorého dopravná obsluha prestávala byť zvládnuteľná za pomocou autobusovej dopravy. Preto sa začalo hľadať riešenia, ktoré by danú situáciu vyriešilo. Pre kĺbové autobusy Ikarus 280 bol nevhodný kopcovitý terén, ako jeden z prijateľných plánov sa tak zvolila električková rýchlodráha. Jej realizáciu však postihol ekonomický úpadok prelome 80. a 90. rokov; hoci už niekde boli komunikácie pripravené pre električkové teleso, od stavby sa ustúpilo. Namiesto toho dostali v roku 1990 zelenú práve trolejbusy, ktoré sa ukázali v vtedajšej finančnej situácii ako vhodná kombinácia elektrickej trakcie a autobusovej dopravy.
Reorganizácia v roku 2013
Dňa 15. decembra 2013, od začiatku platnosti nových cestovných poriadkov, prebehla reorganizácia celej trolejbusovej prevádzky. Novo bol zavedený taktový cestovný poriadok, častejšia prevádzka liniek a zvýšenie počtu spojov na najvyťaženejších úsekoch. Naopak trolejbusy prestali jazdiť v niektorých málo využívaných trasách, kde boli nahradené autobusmi. Opustený tak bol koncový úsek do zastávky železiarne, trasa vedúca po ceste I/13 medzi zastávkami Piesočná, zdravotné stredisko a Březenecká I (naďalej je využívaná ako manipulačná trať do vozovne) a slučka Vodné. Nové linky boli označené číslami 40, 41 (obe vedú do Jirkova) a 50-53 (končí v Chomutove-Piesočné).
Odbavovací systém
náhľad|Nainštalovaná výstupná čítačka odbavovacieho systému EM-TEST Od 1. septembra 2010 došlo k výmene odbavovacieho systému za plne elektronický systém, ktorý dodala firma EM-TEST. Nástup prednými dverami bol zachovaný, avšak nový systém umožňuje po softvérových úpravách v budúcnosti plne využívať nástup všetkými dverami. Zavedenie nového systému prinieslo povinnosť zavedenia prepravnej kontroly. K zavedeniu revízorov došlo počas mesiaca marca 2011. Súčasný systém taktiež upravuje prepravnú tarifikáciu v prospech cestujúcich = spravodlivé cestovné podľa prejdenej vzdialenosti (zvýhodnený tarif môžu využívať len majitelia bezkontaktnej čipovej karty, o ktorú si v prepravnej kancelárii požiadajú). Pre platby v hotovosti je cena jazdy pevne stanovená bez ohľadu na prejdenú vzdialenosť.
Vozový park
Prvých 11 rokov bol jediným typom, ktorý tu bol v prevádzke, kĺbový trolejbus Škoda 15Tr v počte 25 kusov. V roku 2006 boli dodané nízkopodlažné vozy (prvý v histórii DPCHJ) Solaris Trollino 12 AC v počte 5 kusov, v dôsledku toho bolo odstavené 6 trolejbusov 15Tr (jeden bol predaný na náhradné diely do Žiliny). Ojedinelým prírastkom sa stal jeden kĺbový trolejbus Škoda 25Tr dodaný 8. decembra 2009.
Ak nemali reklamný polep, jazdili vozy v mestskom modro-bielom náteru, trolejbusy po generálnej oprave získali iba biely lak. Kĺbové trolejbusy neboli vybavené digitálnymi transparentmi, hlásenie zastávok je prevádzkované vo všetkých trolejbusoch približne od marca roku 2007.
V apríli 2018 došlo ku kompletnej obnove vozového parku trolejbusov; zakúpených bolo päť štandardných vozov Škoda 26Tr Solaris a desať kĺbových Škoda 27Tr Solaris. Dňa 30. júna 2018 prebehla rozlúčková jazda s najstarším typom trolejbusu Škoda 15Tr. Z pôvodného vozového parku bol ako historický zachovaný voz 15Tr evidenčné číslo 008. Na novo dodané trolejbusy bola vrátená pôvodná podniková farebná kombinácia tvorená bielym náterom s modrým pruhom v spodnej časti.
Na konci roka 2018 bolo v prevádzke celkovo 15 trolejbusov nasledujúcich typov vozov:
Judit Vargová (politička)
Judit Vargová, (* 10. september 1980, Miskolc) je maďarská právnička, pravicová politička a štátna úradníčka. Od júla 2019 zastáva post ministerky spravodlivosti vo štvrtej vláde Viktora Orbána.
Biografia
Roku 2004 získala právnický diplom na Miskolci Egyetom v meste Miskolc. Potom pracovala ako právnička pre právnické kancelárie Freshfields Bruckhaus Deringer a Hogan & Hartson. Od mája 2018 pôsobila ako štátna sekretárka pre Európsku úniu na Úrade predsedu vlády (Miniszterelnökség). Potom, čo bol vtedajší minister László Trócsányi zvolený vo voľbách 2019 poslancom Európskeho parlamentu, sa stala jeho nástupkyňou na čele maďarského Ministerstva spravodlivosti.
Súkromný život
Hovorí anglicky, francúzsky, maďarsky, nemecky a španielsky.
Je vydatá a má troch synov (Levente, Lórant, Miklós).
Ipswich
Ipswich je hlavné mesto anglického grófstva Suffolk. Leží na rieke Orwell a žije v ňom 133 tisíc ľudí.
Ipswich je strediskom poľnohospodárskej oblasti, najdôležitejším priemyslom je potravinársky. Do roku 1987 v meste sídlila továreň na poľnohospodárske stroje Ransomes, Sims & Jefferies.
V meste žil a pracoval Charles Dickens, Thomas Gainsborough, Horatio Nelson a William Lawrence Bragg.
Futbalový klub Ipswich Town FC, majster Anglicka z roku 1962 a víťaz Pohára UEFA 1981, hrá svoje zápasy na miestnom štadióne Portman Road.
V meste sídli vysoká škola University Campus Suffolk a rozhlasová stanica BBC Radio Suffolk.
Na jeseň roku 2006 zabil v Ipswichi sériový vrah Steven Wright päť prostitútok. Vo februári 2008 bol odsúdený na doživotné väzenie.
Hereford
Hereford je samostatná obec so statusom mesta, nachádzajúca sa v anglickom regióne West Midlands, blízko hranice s Walesom na rieke Wye. Je hlavným mestom grófstva Herefordshire a s počtom obyvateľov 53 112 (podľa výsledkov sčítania obyvateľov z roku 2021) je aj najľudnatejším sídlom tohto grófstva.
História
vpravo|náhľad| Herefordská katedrála je domovom Mappa Mundi, mapy známeho sveta z konca 13. storočia. Meno Hereford pochádza z anglosaského here – znamenajúceho armádu alebo vojenský útvar, a ford – pochádzajúceho z rímskeho označenia používaného aj Sasmi pre miesto, kde vojenský konvoj môže prekročiť rieku.
Kráľ Richard udelil v roku 1189 Herefordu, vtedy označovanému ako Hereford vo Walese, status mesta. Vtedy išlo o prvé udelenie tohto statusu vo Veľkej Británii.
V meste stál svojho času Herefordský hrad, ktorý veľkosťou súperil s hradom vo Windsore a bol hlavným miestom obrany proti útokom z Walesu a bezpečným útočiskom pre anglických kráľa, napríklad pre Henricha IV. Hrad bol zbúraný začiatkom 18. storočia.
V období Anglickej občianskej vojny bol Hereford postupne ovládaný rôznymi stranami tohto konfliktu. 30. septembra 1642 dobyli mesto parlamentaristi vedení sirom Robertom Harleyom a Henrym Greyom. V decembri toho istého roku sa stiahli do Gloucesteru, pretože sa v blízkosti mesta objavili vojská royalistov vedené lordom Herbertom. Mesto bolo neskôr medzi 23. aprílom až 18. májom 1643 okupované parlamentaristami vedenými sirom Williamom Wallerom. 31. júla 1645 obliehala Hereford škótska armáda v počte približne 14 000 vojakov, ale stretla sa s úporným odporom. Škóti sa stiahli po tom, čo dostali informáciu, že sa na pomoc mestu blíži vojsko vedené kráľom Karlom. Mesto bolo nakoniec 18. decembra 1645 ovládnuté parlamentaristami.
Ekonomika a priemysel
Začiatkom 21. storočia je Hereford predovšetkým obchodným centrom pre rozsiahlu poľnohospodársku oblasť v jeho okolí. Hlavnými produktmi sú mušt, pivo, kožené výrobky, hydina, hovädzí dobytok (vrátane Herefordského plemena) a výrobky z niklu. V meste dlhú dobu sídlili špeciálne letecké služby (SAS), než boli na konci 90. rokov 20. storočia presťahované do Credenhillu.
Herefordshire je globálnym centrom výroby cideru.
Hlavné priemyselné spoločnosti:
Správa
náhľad| Radnica (otvorená v roku 1904) Hlavným orgánom správy je Rada grófstva Herefordshire. V Hereforde pôsobila aj mestská rada, ale v súčasnosti je to rada samostatnej obce, ktorá má status mesta, a táto rada má obmedzené právomoci.
Hereford je jedným zo siedmich samostatných obcí v Anglicku, ktoré majú štatút mesta.
Kultúra
Každoročný Three Choirs Festival, ktorého tradícia siaha do 18. storočia, je jedným z najstarších hudobných festivalov na britských ostrovoch, sa koná v Hereforde každý tretí rok, ďalšími usporiadateľskými mestami sú Gloucester a Worcester. Hlavným kultúrnym centrom mesta je Courtyard Centre for the Arts, ktoré bolo otvorené roku 1998 a nahradilo pôvodný New Hereford Theatre.
Školstvo
V Herefordshire sa nachádza mnoho fakúlt, z toho päť priamo v Hereforde:
V Hereforde bola vytvorená nová inštitúcia vysokoškolského vzdelávania, New Model Institute for Technology and Engineering (NMITE), ktorá prvýkrát prijala študentov v septembri 2021. Vo výhľade to predstavuje základnú inštitúciu pre budúcu univerzitu v Hereforde v priebehu desaťročia.
Šport
V Hereforde predtým sídlil ligový futbalový klub Hereford United, ktorého najväčším úspechom bolo víťazstvo nad Newcastlom United v Anglickom futbalovom pohári 5. februára 1972. Po jeho zániku v decembri 2014 bol klubovými priaznivcami založený nový klub Hereford FC, ktorý začal hrať na poloprofesionálnej úrovni od roku 2015. V meste tiež existujú ragbyové a kriketové kluby, ale ich sláva je menšia.
Zaujímavosťou je mestská kolkárska liga, založená 24. októbra 1902. V súčasnosti je rozdelená do piatich divízií.
Na brehu rieky Wye má svoje sídlo Herefordský veslársky klub, ktorý sa môže pochváliť silným juniorským družstvom.
Zaujímavosti
Z Herefordu pochádza svetová speváčka Ellie Goulding.
Gornja Lomnica (Chorvátsko)
Gornja Lomnica je osídlené miesto v mikroregióne Turopolje v Záhrebskej župe. Administratívne patrí do mesta Velika Gorica. Gornja Lomnica je jednou z menších turopolských osád. Podľa posledného sčítania z roku 2011 má osada 580 obyvateľov a rozprestiera sa na 2,49 kilometroch štvorcových. Hustota obyvateľstva je 232 obyvateľov na kilometer štvorcový. Gornja Lomnica má 146 domácností (rok 2011).
Rogy
Rogy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kresťanské zbory na Slovensku
Kresťanské zbory na Slovensku, skrátene Kresťanské zbory (KZ), historicky Bratské zbory, je malá protestantská štátom uznávaná cirkev pôsobiaca na Slovensku. Cirkev sa vytvorila v prvej tretine 19.storočia na britských ostrovoch, na území Slovenska sa prvé zbory konštituovali okolo roku 1900. Cirkev bola perzekuovaná počas Slovenského štátu aj počas komunistického režimu, v roku 1951 bola v ČSR zakázaná, viacerí kňazi boli zatknutí a KZ boli opätovne uznané až v roku 1956.
Pri Sčítaní obyvateľov, domov a bytov v roku 2021 sa ku Kresťanským zborom prihlásilo 18 553 ľudí (0,34%), čo z cirkvi činí ôsmu najpočetnejšiu cirkev Slovenska.
Charakteristika
Základným dokumentom Kresťanských zborov je Biblické poznanie a vnútorný poriadok.
Organizačné členenie
Prvý zbor vznikol vďaka pôsobeniu britského kazateľa Fredericka Butchera po roku 1900 v Bratislave. Medzi rokmi 1905-1915 vznikli ďalšie zbory v Rači, Modre a Pezinku. V súčasnosti na Slovensku pôsobí 22 zborov KZ združených do 10 oblastí, prevažne na západe krajiny.
Obce s najväčším percentuálnym počtom veriacich
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2021, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Obce s najväčším počtom veriacich
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2021, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Lysá (vrch v Čergove)
Lysá je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Drienica, približne severne od Sabinova.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obce Olejníkov, Šarišské Sokolovce a Drienica. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situované obce Drienica a Červená Voda, západne ležia Jakovany a Olejníkov, juhovýchodne Terňa a južne Bodovce a Jakubovany.
Opis
Lysá leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z oblasti sedla Čergov v hlavnom hrebeni, situovanom na juhovýchodnom úbočí rovnomenného vrchu. Východne sa nachádza Ostrý kameň a Hradová hora, južným smerom Predná hora  a Háj , západným Holá  a Trepeš  a severným Škaredé , Solisko , Veľká Javorina  a Čergov. Oblasť patrí do povodia Torysy, kde vodu zo severnej časti odvádzajú prítoky Ľutinky, z juhozápadných svahov Drienický potok a z juhovýchodných Veľký potok. Vrcholom vedie značený turistický chodník a veľkú časť severných a západných svahov využíva lyžiarske stredisko. V okolí je viacero chát.
Ulica Svätého Pia X.
Svätého Pia X. je ulica v Bratislave, v mestskej časti Záhorská Bystrica. Križuje sa len s Námestím svätého Floriána a Pútnickou ulicou.
Evanjelický kostol v Dúžave
Evanjelický kostol v Dúžave je ľudová stavba, ktorá bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku dňa 31. mája 1963. Dúžavský kostol je jednopriestorová zrubová stavba s valbovou strechou. V interiéri sa nachádza hodnotné dobové zariadenie.
História
Evanjelický kostol v Dúžave pochádza pôvodne z obce Selce pri Poltári, kde si ho postavili miestni veriaci v roku 1786, po vydaní Tolerančného patentu Jozefa II., ktorý umožnil aj evanjelikom stavať si svoje chrámy. Cirkevný zbor v Selciach si neskôr postavil nový chrám a tak ten starý predal podľa záznamov za 450 zlatých do Dúžavy v roku 1807. Stavba bola rozobraná a znovu postavená na novom mieste.
Kostol bol donedávna v zlom technickom stave a tak bolo nutné stavbu reštaurovať. Obnova bola ukončená v roku 2007. V súčasnosti sa v kostole konajú okrem evanjelických služieb Božích aj rímskokatolícke sväté omše.
Architektúra
Evanjelický kostol je jednoduchá jednopriestorová zrubová stavba o rozmeroch 11,2 x 7,7 m. Je postavený z dubových trámov, ktoré sú na nárožiach spájané tradičným tesárskym spojom na rybinu. Fasádá je z hlinito-vápennej omietky, hladká bez akýchkoľvek dekoratívnych prvkov. Strecha kostola je valbová, pokrytá šindľom. Okraje hrebeňa strechy sú ukončené motívom slnka, alebo hviezdy, ktorý je typický pre evanjelické kostoly na Gemeri a Malohonte. Vstup do kostola je riešený ako prostý portál s polkruhovým ukončením.
Vnútorné zariadenie
Zariadenie kostola predstavuje hodnotný súbor prvkov z rôznych období, zväčša starších ako je samotná stavba. Nachádza sa tu hodnotný iluzívny kazetový strop s ľudovou výmaľbou. Dovedna 42 kaziet vzniklo v roku 1747, pôvodne pre kostol v Klenovci. Jednotlivé kazety zobrazujú rôzne motívy, od štylizovaných florálnych až po výjavy biblických a historických postáv. Niektoré kazety sú doplnené o latinské nápisy. Autora výmaľby uvádza jedna z kaziet, bol ním Michael von Dall z Tisovca. Ďalej sú tu uvedené mená troch zborových funkcionárov, dokladajúce význam laikov v evanjelickom prostredí.
Priestor kostola je lemovaný dvojstrannou maľovanou emporou na vyrezávaných stĺpoch. Zachovali sa aj pôvodné lavice s esovitými bočnicami a čiastočne dochovanou mramorážou. Centrálnym bodom priestoru je renesančno-barokový edikulový oltár z roku 1681. Ide o stĺpovú architektúru s akantovou výzdobou a kartušou v nadstavci. Oltárny obraz Obetovanie Izáka bol pravdepodobne sekundárne inštalovaný.
Judit Vargová
Judit Vargová môže byť:
BMPT Terminator
náhľad|BMPT-72 Terminator 2
BMPT Terminator je ruské bojové vozidlo podpory tankov. Toto pásové vozidlo je určené na elimináciu nepriateľských vojakov vybavených prenosnými protitankovými systémami. Dokáže však ničiť aj ľahko pancierované vozidlá, bojové vozidlá pechoty a tanky. Použitie týchto vozidiel v bojových formáciách môže výrazne zvýšiť bojové schopnosti tankov a ich prežitie na modernom bojisku. Ruské zdroje uvádzajú, že z hľadiska bojovej účinnosti dokáže jedno BMPT nahradiť 2 bojové vozidlá pechoty (BMP).
Vznik a vývoj
Koncept BMPT bol v Sovietskom zväze rozvíjaný od začiatku osemdesiatych rokov 20. storočia. Pod označením BMPT (bojevaja mašina pechoty ťažolaja) sa však vtedy rozumelo „ťažké bojové vozidlo pechoty“. Studená vojna v tej dobe vrcholila a v Európe proti sebe stáli jednotky NATO a Varšavskej zmluvy. Sovietska vojenská doktrína tých rokov počítala s útočnou operáciou, počas ktorej by sa pomocou tankov a bojových vozidiel pechoty podarilo prelomiť pripravenú obranu Západu. Výsledky výskumov však ukázali, že prelomenie tejto obrany podľa tejto tradičnej schémy bude problematické z toho dôvodu, že protivník bol masívne zásobený rôznymi protitankovými zbraňami vrátane prenosných protitankových rakiet. Preto sovietska armáda potrebovala zbraň, ktorá by sa mohla efektívne vysporiadať so živou silou predstavujúcou hrozbu pre tanky.
Na základe toho začali vznikať rôzne projekty bojových vozidiel. Prvým z nich bolo BMPT na podvozku nového ľahkého obojživelného tanku „objekt 934“ „Suďja“, ktorý vyrobil Volgogradský traktorový závod. Z viacerých opodstatnených či neopodstatnených príčin však boli tieto vývojové práce ukončené.
V roku 1984 predložil generálmajor O.N. Brilev vedeniu Vojenskej akadémie obrnených síl nákresy niekoľkých možností pre BMPT založené na tanku T-72. Práce na vývoji tohto stroja sa začali realizovať v roku 1985 v konštrukčnej kancelári GSKB-2 v Čeľabinskom traktorovom závode. Do roku 1987 boli vyrobené dva varianty budúceho bojového vozidla, ktoré sa líšili hlavne vo výzbroji. Jeden variant mal dva automatické 30 mm kanóny 2A72, druhý bol vyzbrojený 100 mm kanónom 2A70 a 30 mm automatickým kanónom 2A72. V roku 1987 prebehli skúšky oboch vozidiel a armáda si nakoniec vybrala verziu s dvojicou automatických 30 mm kanónov 2A72.
Tím konštrukčnej kancelárie GSKB-2 začal pripravovať výkresy pre následnú pilotnú výrobu. Prišiel však rok 1990, kedy došlo významným politickým zmenám, ktoré viedli k obmedzeniu vojenskej výroby. V roku 1991 sa rozpadla Varšavská zmluva a Sovietsky zväz, v dôsledku čoho bol program výroby BMPT (ako aj iných vojenských programov) ukončený.
Na základe nového zadania ruského ministerstva obrany sa v roku 1998 opäť spustil vývoj BMPT v kancelárii UKBTM v Nižnom Tagile (súčasť spoločnosti Ultravagonzavod). Vývoj nového stroja prebiehal pod označením „objekt 199“ alebo Ramka-99. Požiadavka na výzbroj vozidla bola neskôr zo strany ministerstva obrany zmenená, preto sa vývoj vozidla ukončil až koncom roku 2006. BMPT postavené na základe tanku T-90 sa však do sériovej výroby nedostalo a začiatkom roku 2010 vedenie ministerstva obrany nákup vozidiel oficiálne zamietlo.
Dňa 24. augusta 2017 na vojensko-technickom fóre Armia-2017 podpísalo Ministerstvo obrany Ruskej federácie so spoločnosťou Uralvagonzavod zmluvu na dodávku prvých 12 sériových vozidiel Terminator. Všetky vozidlá mali byť dodané v priebehu roka 2018. V tomto roku však boli vyrobené a dodané iba tri stroje, ktoré sa 9. mája 2018 zúčastnili na Prehliadke víťazstva v Moskve. Kvôli potrebe ďalších vylepšení tohto vozidla sa však výroba celej šarže oneskorila. Výsledkom bolo, že osem vozidiel Terminator postúpilo na vojskové skúšky až 1. decembra 2020. Boli zaradené do 90. gardovej tankovej divízie Centrálneho vojenského okruhu v Čebarkule (Čeľabinská oblasť) a začalo sa preškolenie personálu motostreleckej jednotky, ktorá bola prezbrojená na tento nový typ techniky.
Po úspešnom otestovaní nových vlastností a spôsobov využitia bojových vozidiel bolo BMPT Terminator 1. decembra 2021 oficiálne zaradené do služby. Prvých deväť bojových vozidiel sa stalo súčasťou 90. gardovej tankovej divízie Centrálneho vojenského okruhu, ktorej jednotky sú dislokované v regiónoch Sverdlovsk a Čeľabinsk.
Konštrukcia
Hmotnosť BMPT je 48 ton, teda podobne ako váži tank T-90. Maximálna rýchlosť je 60 km/ha dojazd 550 km.
Uralvagonzavod ponúka aj upravenú verziu BMPT-72 „Terminator 2“, ktorá postráda kritizované granátomety. Granátomety v BMPT majú totiž podľa kritikov malý rozsah námeru a odmeru. Okrem toho navyšujú počet členov posádky o dvoch. V dôsledku odstránenia granátometov môže stroj obsluhovať iba trojčlenná posádka. Vďaka absencii granátometov sa tiež nemusí zásadne upravovať podvozok tankov T-72/T-90, čo sa priaznivo odráža na výrobnej cene BMPT-72.
Yekta Uzunoglu
Yekta Uzunoglu (kurdsky Yekta Geylanî, * 10. máj 1953, Silvan, provincia Diyarbakır, Turecko) je kurdský spisovateľ, prekladateľ, lekár a podnikateľ s kurdsko-arménskymi koreňmi. Mimo svojich profesií sa celoživotne angažuje ako bojovník v oblasti ľudských práv a kurdský aktivista.
Upozorňuje napr. na potláčanie kurdskej menšiny v Turecku, Iráne a Iraku. Je autorom prekladov, okrem iného častí Biblie a diel Karla Čapka z češtiny do kurdského jazyka a naopak kurdskej poézie aj prózy do češtiny a nemčiny.
Životopis
Narodil sa na území Turecka v meste Silvan (kurdsky Farqin) ako tretie dieťa kurdského právnika Ahmeta Uzunoglu. V roku 1970 odišiel do Paríža študovať francúzštinu na Inštitút de Touraine. Po vojenskom puči v Turecku v marci 1971 získal štipendium na štúdium v Česko-Slovensku. Úspešne sa naučil po česky a v roku 1979 absolvoval Fakultu všeobecného lekárstva Karlovej univerzity v Prahe.
V roku 1978 bol spoluzakladateľom kurdského Polmesiaca, obdoby Červeného kríža v islamských krajinách.
V roku 1979 mu nebolo predĺžené vízum a bol vyhostený z ČSSR. V decembri 1979 bol prijatý predstaviteľmi Medzinárodného červeného kríža v Ženeve, a to spoločne s nemeckým právnikom profesorom Mönchom, ako predseda delegácie kurdského polmesiaca.
S podporou Asociácie Francúzsko - Kurdistan dostal štipendium na prestížnom Pasteurovom ústave v Paríži. Namiesto toho však v marci 1980 odišiel ako humanitárny pracovník organizácie Lekári bez hraníc do iránskeho a následne od októbra 1980 tiež do irackého Kurdistanu. V novembri toho istého roku mu turecká vláda za jeho angažmán odobrala cestovný pas. V roku 1981 získal štatút utečenca v Spolkovej republike Nemecko, kde spolupracoval s medzinárodnou humanitárnou organizáciou Amnesty International. O dva roky neskôr bol jedným zo zakladajúcich členov Institut Kurde de Paris a takisto kurdského inštitútu vo vtedajšom provizórnom hlavnom meste Západného Nemecka Bonne. Až do roku 1988 bol riaditeľom tohto inštitútu.
V roku 1986 ho Turecko definitívne zbavilo občianstva, od roku 1996 však má nemecké občianstvo. V súčasnosti je krajinou jeho trvalého pobytu Česko. V roku 2006 dostal cenu Františka Kriegla.
Štúdium
V roku 1971 prišiel do Paríža, kde študoval francúzštinu. Medzi rokmi 1973 a 1979 študoval medicínu na Karlovej univerzite v Prahe, a to vďaka štipendiu od posledného kurdského princa Celadeta Bedira Khana.
Počas štúdia sa priatelil s disidentmi a prenasledovanými ľuďmi najmä z radov adventistickej cirkvi, pre ktorú organizoval prednášky o Svätej zemi. S nimi tiež v roku 1976 založil ilegálne nakladateľstvo ARARAT (prvé kurdské nakladateľstvo vôbec), ktoré vydávalo samizdatové publikácie, o.i. aj jeho vlastné diela o Kurdoch a Kurdistane v českom jazyku.
Ešte o rok skôr, teda v roku 1975, na protest proti vydávaniu kurdských študentov komunistickým režimom v ČSSR do rúk režimu irackého diktátora Saddáma Husajna, spoločne s ďalšími kurdskými študentami nelegálne vnikol na pôdu švédskeho veľvyslanectva na pražskej Malej Strane, kde zorganizovali protestnú hladovku.
V roku 1979 absolvoval Fakultu všeobecného lekárstva Karlovej univerzity v Prahe.
Politické činnosti
Po dokončení štúdií v Prahe mu nebolo predĺžené vízum v ČSSR, a preto odišiel opäť do Paríža. Vzdal sa výskumného štipendiá v prestížnom Pasteurovom ústave a odišiel ako dobrovoľník Lekárov bez hraníc zakladať poľné nemocnice do iránskeho Kurdistanu, kde práve prebiehalo povstanie proti novovzniknutej Islamskej republike Irán. Pre svoje angažmá v kurdskej otázke bol zbavený tureckého pasu. V roku 1981 získal štatút utečenca v Spolkovej republike Nemecko. O dva roky neskôr bol jedným zo zakladajúcich členov Institut Kurde de Paris (kurdského inštitútu v Paríži). Zároveň založil Kurdisches Inštitút v Bonne, ktorý až do roku 1988 viedol ako riaditeľ. V súčasnosti pôsobí ako zakladateľ a predseda spolku Pre Kurdistan v Česku.
V roku 1987 projektoval kurdské vysielanie rozhlasovej stanice RADIO MONTE CARLO, s počúvateľnosťou po celom svete. Tento projekt bol realizovaný za pomoci protestantskej cirkvi. Kurdčina bola v tej dobe v Turecku zakázaným jazykom. Prednášal dva roky po celej Európe o Kurdoch, o ľudských právach, o kultúrnych právach menšín, o právach Rómov, o nutnosti poskytovania psychoterapie osobám mučených v diktátorských krajinách a pod.
Od konca roka 1988 sa stal terčom útokov islamských fanatikov z Iránu a Turecka, tureckej fašistickej strany a zástancov Saddáma Husajna.
Krátko po Nežnej revolúcii sa vrátil do ČSFR, kde koncom roka 1990 založil pobočku svojej obchodnej spoločnosti. V roku 1990 podpísal zmluvu so spoločnosťou ŠKODA-Praha. Uzunoğluova spoločnosť sa podpisom tejto zmluvy stala výhradným zástupcom ŠKODA-Praha na celom Strednom východe.
V roku 1993 mohol po 23 rokoch prvýkrát navštíviť svoju rodinu v Turecku.
13. septembra 1994 bol zadržaný príslušníkmi Útvaru pre odhaľovanie organizovaného zločinu.
V októbri 2015 organizoval Uzunoglu návštevu europoslanca Jaromíra Štětinu v Kobane na pozvanie sýrskych kurdských ozbrojených síl YPG a YPJ. Spoločne prešli 800 km cez Rojavu (sýrskym Kurdistanom). Jaromír Štětina ako podpredseda parlamentného podvýboru pozval zástupcu sýrskych Kurdov a ich organizácií YPG a YP, aby prišli do Európskeho parlamentu na zasadnutí výboru informovať o situácii na mieste.
23. apríla 2016 navštívil Uzunoglu so skupinou českých novinárov frontovú líniu Kurdov v irackom Kurdistane.
19941997: zatknutia, väzby
V noci z 13. na 14. septembra 1994 bol Uzunoğlu spolu s tromi ďalšími Kurdami zadržaný príslušníkmi OBOZ pod osobným velením Josefa Opavy (neskôr odsúdeného ako člen takzvaného Berdychovho gangu) a až do uvalenia väzby o takmer 3 dni neskôr (s prekročením vtedajšej zákonnej lehoty 24 hodín, teda protiprávne) zadržiavaný.
16. septembra 1994 bola na Uzunoğlua uvalená väzba. Podľa tlačovej správy detektíva OBOZ, Jiřího Gregora, Uzunoğlu „obchodoval so zbraňami a drogami“. Oficiálne bol však o mesiac neskôr obvinený z „mučenia, prípravy trojnásobnej vraždy, nedovoleného ozbrojovania a podvodov v obchodnej činnosti“.
Do 10. apríla 1995 boli všetky časti obvinenia stiahnuté späť ako bezpredmetné, s výnimkou mučenia. Toho sa mal Uzunoğlu dopustiť v noci z 8. na 9. septembra na dvoch osobách (vrátane vlastného bratranca). V obidvoch prípadoch mali Uzunoğluovi asistovať ostatné tri zadržané osoby, z ktorých jedna je jeho synovcom - ten však bol podľa spisu zatknutý už dopoludnia, teda pred údajným mučením. Ani v tejto podobe však nebola obžaloba Mestským súdom v Prahe prijatá, rozhodnutie definitívne potvrdil 14. februára 1995 Vrchný súd v Prahe.
Medzitým bola šesťmesačná väzba celkom štyrikrát predĺžená, naposledy kvôli prekročeniu zákonnej hranice dvoch rokov dokonca Najvyšším súdom Českej republiky. V tom čase bol podľa vtedajšieho ministra vnútra Jána Rumla aj týraný.
12. marca 1997 bol Uzunoğlu prepustený z väzby a ihneď podal trestné oznámenie na Jiřího Gregora za „ohováranie a lživú správu poskytnutú ČTK“. V máji odišiel navštíviť rodinu do Turecka, odkiaľ mu v júni bolo zakázané odísť.
V tom čase bol naďalej stíhaný pre údajné obmedzovanie osobnej slobody a mučenie tureckého emigranta a obchodníka Otana Göksena. Toto meno bolo počas procesu obžalovaným preukázané ako falošné a dotyčný priznal, že v Česku žije už od 80. rokov na falošný pas. Začal tvrdiť, že sa volá Gurkan Gönena, ale aj pravosť tejto identity bola obžalovaným na súde spochybnená. Podľa správy Inšpekcie MV ČR pracoval Göksel Otan / Gürkan Gönen ako agent priamo pod kpt. Horákom, ktorý riadil zatknutie Uzunoğlua. Göksel Otal alias Gürkan Gönentiež bol dlhodobým konfidentom ŠTB.
2006: podpora, hladovka
3. marca 2006 bol na Uzunogluovu podporu uverejnený otvorený list „Žalujeme“, ktorý podpísali významné osobnosti verejného života, konkrétne: Pavel Dostál, Táňa Fischerová, František Janouch, Karel Jech, Květa Jechová, Svatopluk Karásek, Jaroslav Kořán, Dana Němcová, Karel Schwarzenberg, Jiřina Šiklová, Věněk Šilhán, Libuše Šilhánová, Jaromír Štětina a Petruška Šustrová.
V marci 2007 Uzunoglu zahájil na protest proti vlečúcemu sa procesu hladovku, ktorú po 11 dňoch ukončil, jednodennou hladovkou ho podporilo viacero ľudí, vrátane bývalého prezidenta Václav Havel.
Ocenenie
náhľad|Yekta Uzunoğlu s [[Václav Havel, 2006]] V apríli 2006 dostal Cena Františka Kriegla, už udeľuje Nadácia Charty 77, a to "za dlhoročný a neohrozený boj za ľudské práva a ľudskú dôstojnosť ako za komunistického režimu (zakončený jeho vyhostením z Československa v roku 1979), ako aj po novembri 1989, kedy bol v roku 1994 zatknutý a celých 31 mesiacov väznený, a už skoro 12 rokov sa na českej ponovembrovej justíciou domáha spravodlivého procesu a očistenie svojho mena.
Roiglise
Roiglise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Súcnosť
Súcnosť (zastarano: súcosť, jsúcosť; vo filozofii novšie aj: jestvujúcnosť ) môže byť:
Roiglise
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Súcnosť
Súcosť (zastarano: súcnosť, jsúcosť) môže byť aj vlastnosť byť súci (čiže spôsobilosť a podobne), pozri súcosť (vlastnosť)
Roiglise
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Námestie svätého Floriána (Bratislava)
Námestie svätého Floriána je námestie v Bratislave, v mestskej časti Záhorská Bystrica. Križuje sa spolu s 2 ulicami: Svätého Pia X. a Pútnická.
Luniak sivý
Luniak sivý alebo haja sivá  je druh dravca z čeľade jastrabovité (Accipitridae). V 20. storočí sa rozšíril z Afriky na Pyrenejský polostrov, v Európe hniezdi dnes v počte 1000 až 2000 párov v Portugalsku, Španielsku a vo Francúzsku. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov luniak sivý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, malá európska populácia narastá.
Výskyt a stav na Slovensku
Prvý výskyt na Slovensku bol doložený v auguste 2012 v chránenom vtáčom území Žitavský luh pri obci Maňa.
Ladislav Volko
Životopis
Sociológiu študoval na Univerzite Komenského, doštudoval ju na Jagelonskej univerzite v Krakove. V roku 1975 začal pôsobiť v Slovenskom filmovom ústave, kde pracoval 15 rokov. „V SFÚ patril k formujúcim členom odboru výskumu a metodiky práce s filmom, podieľal sa na projekte Malá filmová akadémia mládeže a neskôr na vzniku Kina M.“ V rokoch 1990 až 1992 bol šéfredaktorom časopisu Film a divadlo a neskôr učil na VŠMU a na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 2000 až 2004 bol veľvyslanec Slovenska v Indii. Bol guvernérom pre Slovenskú republiku: Asia Europe Foundation v Singapure v rokoch 20032007, taktiež vedúci Katedry právnych a humanitných vied Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave, zakladateľ a prezident India klubu (od roku 1983), bývalý prezident Slovenského centra PEN (20122015). Je tiež členom rôznych organizácií ako Slovenský syndikát novinárov, Klub filmových novinárov, Slovenský filmový zväz. Okrem toho je korešpondentom, spolupracovníkom a členom redakčných rád rôznych publikácií a organizácií. Napísal tiež množstvo štúdií a článkov z oblasti literatúry, sociológie kultúry, filmu a médií. Píše poéziu v slovenčine a poľštine.
Oral history
Ladislav Volko sa zúčastnil školského projektu Oral history Katedry filmových štúdií (vtedy Katedry audiovizuálnych štúdií) Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzickych umení (v školskom roku 2017/2018). Rozhovor viedla Eva Petrželová pod vedením, v súčasnosti vedúcej Katedry filmových štúdií, Zuzany Mojžišovej a pedagógov Evy Filovej a Jozefa Hardoša.
Roisel
Roisel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2007
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2007 boli 6. majstrovstvá sveta vo florbale žien. Bolo to najvyššie medzinárodné podujatie IFF vo florbale žien v roku 2007. Konalo sa od 12.19. mája 2007 v Frederikshavene, v Dánsku, za účasti 20 tímov. A-divízia aj B-divízia mala po 10 účastníkov. Kanada a Slovensko boli nováčikmi turnaja MS. Zápasy A-divízie videlo naživo 8 067 a zápasy B-divízie 1 909 divákov.
Nissan Pulsar GTI-R
Nissan Pulsar GTI-R (kód podvozku RNN14 - GTiR, IR a 'R) je homologované vozidlo s 2-litrovým turbodúchadlom prepĺňaným motorom s pohonom 4WD, ktoré vyrábala medzi rokmi 1990 a 1994 japonská automobilka Nissan v Japonsku s cieľom vstúpiť do skupiny A vo WRC. Karoséria je založená na 3-dverovom hatchbacku Nissan Pulsar N14 (Sunny), ale odlišuje ho veľký zadný spojler a nasávač na kapote. Pulsar GTI-R má systém Attesa 4WD (tiež sa používa na niektorých U12 a U13 Bluebird modeloch), a unikátny variant motora SR20DET (nebol použitý na iné auto).
Modely
Hlavné verzie:
Polygnótos z Thasosu
Polygnótos, grécky maliar z 5. storočia pred Kr., bol jedným z najvýznamnejších umelcov staroveku. Polygnótos, syn maliara Aglaofóna, pochádzal z ostrova Thasos. Približne v roku 475 pred Kr. sa presťahoval do Atén, kde sa stal Kimónovým priateľom a údajne milencom jeho nevlastnej sestry Elpiky. Už z toho sa dá predpokladať, že v sociálnom postavení nebol len obyčajným remeselníkom (technites).
Nissan Pulsar GTI-R
Modely
Existovali 2 verzie Nissanu Pulsar GTI-R predávané širokej verejnosti:
Polygnótos z Thasosu
Nezachovala sa žiadna z jeho nástenných malieb. Z antických správ je ale známe, že mali prevažne mytologický námet. Medzi jeho najznámejšie diela patrili maľba Iliú persis (dobytie Tróje) a Nekyia (Odyseov vstup do podsvetia), vystavená v knidskej lesché (vo verejnej miestnosti) v Delfách. Tieto maľby mali viac ako 70 postáv a boli namaľované zrejme v rokoch 458 až 447 pred Kr., v Aténach vyzdobil tiež časť stoy poikilé (maľovaného stĺporadia), Théseion a Anakeion. Už za svojho života sa stal slávnym maliarom. Aj keď ešte nepoužíval tieňovanie (skiágrafia - umenie tieňovať), tvoril už omnoho voľnejším štýlom (postavy boli napríklad zoradené naprieč maľbou, nie len v jednej línii). Antický cestovateľ Pausanias, ktorý niekoľko jeho diel podrobne opísal, uvádza, že s využitím štyroch základných farieb, čiernej, bielej, červenej a okrovej na rozdiel od iných maliarov upustil od profilových zobrazení figúr, zaobišiel sa bez základnej linky a vniesol do svojich obrazov priestorový prvok. Jednotná perspektíva v modernom zmysle síce ešte neexistovala, ale rozptýlené Polygnótove postavy tak voľne vystupovali z priestoru, že jeho obrazy nevzbudzovali dojem dekorácie, ale okna do sveta. Neskorší kritici tiež oceňovali Polygnótovu kombináciu ethosu (charakterový a mravný základ) a pathosu (spontánne, emotívne reakcie na vonkajší popud). Technika, ktorú používal pre zachytenie ideálnych charakterových rysov, bola značne rozmanitá. Musel mať dokonalý kresbový štýl, keď vedel vystihnúť aj tie najjemnejšie odtienky v gestách, pózach a výrazoch tvárí postáv a tiež docieliť znázornenie ich citov a celkovú atmosféru obrazu. Tvorba bez základných liniek mu umožňovala vytvárať dovtedy nezvyčajné zoskupenia postáv a oveľa výraznejšie vyjadrovať i psychologické vzťahy medzi nimi. Strata či zničenie týchto majstrovských diel, vďaka ktorým sa starogrécka maľba stala jednou z najpozoruhodnejších výtvarných prejavov svojej doby, je zrejme najťažšou ranou, akú nám starovek utŕžil.
Nissan Pulsar GTI-R
Modely
GTI-RA: Alpha / Road / Luxury – číslo modelu: EBYNRVFN14xxxx
GTI-RB: Beta / Rally / Homologation – číslo modelu: EBYNRRFN14xxxx
(číslo modelu je umiestnené na protipožiarnej stene v motorovom priestore).
RHD a LHD modely: Verzie s pravostranným riadením sa vyrábali v Japonsku od augusta 1990 do novembra 1994. Celkový počet vyrobených automobilov počas týchto 4 rokov je od 13000 do 15000 kusov. Nie je ale jasné, koľko z nich bolo RA alebo RB modelov. V prvý rok výroby sa vyrobilo okolo 5000 kusov, v ktorých musel Nissan splniť predpisy FIA (5000 vyrobených celkom a z toho 500 homologovaných) s cieľom vstúpiť ako výrobca do WRC. Homologácia stála ¥2270000.
RA modely:
Asi v polovici výroby v roku 1992 dal Nissan rad kozmetických zmien na verziu RA. Aj keď to tak Nissan neoznámil, zmeny boli dostatočne rozsiahle (asi 10 položiek), ktoré boli nápadné ako nesériové a sú jasne definované číslami podvozkov RNN14-100000 a vyššie.
RB modely:
Homologovaný model bol špeciálne vyrobený a mal byť použitý pre motoršport (Group N – presnejšie rely). Oni mali luxusné veci (napr. klimatizácia a elektrické ovládanie okien) odstránené ako štandard, a jednoduchá výbava interiéru znižovala hmotnosť o na. Niektoré luxusné predmety boli k dispozícii ako možnosť. Motor zostal rovnaký ako v modeli RA a nebolo na ňom vykonávaných veľa technických zmien. Za zmienku stojí iba skrátená prevodovka a predný samosvorný diferenciál namiesto otvoreného z modelu RA.
Železničná stanica Holíč nad Moravou
Železničná stanica Holíč nad Moravou je železničná stanica v meste Holíč. Leží na trati ŽSR č. 114 Kúty – Skalica – Sudoměřice nad Moravou a odbočuje z nej trať do Hodonína. Obsahuje 7 dopravných, 3 manipulačné a 2 iné koľaje.
Iba deň
Iba deň je slovenský film. Bol inšpirovaný novou vlnou v rámci obrazu človeka v osemdesiatych rokoch. „Zvláštnym paradoxom filmu je, že jeho poetika súvisí s ironizovaním banality, so záľubou v anonymných ľuďoch z ulice, s averziou k výrazne dramatickým situáciám, čiže s ideálmi filmárov novej vlny.“
Zatriedenie diela
Osemdesiate roky v slovenskom hranom filme sú charakteristické pomerne veľkým množstvom debutantov. Na Kolibe sa približne v tomto období začalo uvažovať nad poviedkovým filmom, ktorý by dal priestor hneď niekoľkým autorom naraz. Zatiaľ čo v Česku nemali s touto koncepciou dobré skúsenosti – filmy ako Přátelé bermudského trojúhelníku (1987) či Figurky ze šmantů (1987) nezaznamenali výrazný úspech. Typ poviedkového filmu nie je v rámci slovenskej ani českej kinematografie žiadna novinka – za zmienku stojí debut Petra Solana Čert nespí z roku 1956, ktorý spolurežíroval František Žáček. Film sa skladá z troch samostatných satirických poviedok, ktoré boli k sfilmovaniu vybrané z tvorby Petra Karvaša.
Načrtnutie deja
Ako prezrádza samotný názov, príbeh sa odohráva v jeden deň každej z troch hlavných postáv. Jednotlivé časti sú pomenované podľa hudobných nástrojov, na ktoré hrajú. Traja bývalí členovia bigbítovej kapely sa majú večer stretnúť spolu s jej spevákom a lídrom a zahrať si opäť spolu po dvadsiatich rokoch. Keď sa im napokon, aj napriek rôznym problémom, podarí večer stretnúť, zisťujú, že spevák, ktorému sa ako jedinému podarilo presadiť v hudobnej oblasti, zmizol.