cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho, 35. prezidenta Spojených štátov amerických, bol spáchaný v piatok 22. novembra 1963 v texaskom Dallase o 12:30 miestneho času (18:30 UTC). John F. Kennedy bol smrteľne ranený strelou z pušky Carcano M91/38, keď v rámci kampane pred prezidentskými voľbami 1964 prechádzal ulicami Dallasu v otvorenom aute, sprevádzaný manželkou Jacqueline, texaským guvernérom Johnom Connallym a jeho manželkou Nellie. Vážne zranený bol aj guvernér Connaly, atentát však prežil.
Atentát na mimoriadne populárneho prezidenta vyvolal celosvetový ohlas. Pohreb sa konal 25. novembra 1963 a zúčastnilo sa na ňom vyše 90 zástupcov krajín z celého sveta, Sovietsky zväz nevynímajúc.
Vnútropolitický
thumb|left|Kennedy s manželkou Jacqueline počas volebnej kampane v roku 1960 Kennedyho politická kariéra začala v rokoch 1947 – 1953, počas ktorých zastupoval štát Massachusetts v Snemovni reprezentantov Spojených štátov amerických ako zástupca Demokratickej strany. V rokoch 1953 – 1960 zastupoval ten istý štát v Senáte Spojených štátov amerických. Kennedy ohlásil svoj zámer kandidovať na post prezidenta 2. januára 1960. V demokratických primárnych voľbách („primárkách“) sa postavil proti senátorom Hubertovi Humphreymu zo štátu Minnesota a Waynovi Morsemu z Oregonu. Po víťazstve nad oboma protikandidátmi sa jeho hlavným oponentom v demokratickej strane stal texaský senátor Lyndon B. Johnson. Na jednom zo zhromaždení Demokratickej strany Kennedy predniesol svoj slávny prejav o "Novej hranici" (New frontier), ohlasujúci zmeny, ktorými by mali prejsť Amerika aj zvyšok sveta. 13. júna 1960 sa Demokratická strana rozhodla nominovať Kennedyho ako svojho kandidáta do prezidentských volieb. Keďže väčšinovo protestantská americká spoločnosť mala isté obavy z jeho rímskokatolíckeho vyznania, rozhodol sa Kennedy predniesť dňa 12. septembra 1960 prejav, počas ktorého zaznela slávna veta: "Nehovorím za svoju cirkev do vecí verejných a moja cirkev nehovorí za mňa." V septembri a októbri 1960 boli po prvýkrát v histórii USA vysielané televízne debaty medzi prezidentskými kandidátmi Kennedym a republikánom Richardom Nixonom. Odvtedy začala televízia hrať významnú úlohu v politike USA. V prezidentských voľbách roku 1960 Kennedy svojho protikandidáta Nixona porazil jedným z najtesnejších výsledkov v histórii a stal sa tak prvým katolíckym a vo veku 43 rokov druhým najmladším prezidentom v dejinách USA (po Theodore Rooseveltovi). Kennedy sa tiež ako jediný prezident stal držiteľom Pulitzerovej ceny. Svoj národný program označoval ako Nová hranica. Jeho cieľom bolo zlepšenie financovania školstva, zdravotnej starostlivosti a zahŕňal opatrenia na zastavenie ekonomickej recesie. V roku 1963 navrhol daňovú reformu, ktorá zahŕňala aj daňové škrty, návrh však prešiel kongresom až po jeho smrti v roku 1964. Kennedy sa počas svojej vlády zasadzoval za integráciu černošskej populácie, bojoval proti diskriminácii menšín a snažil sa aj zlepšiť postavenie amerických žien. Za vlády Kennedyho došlo tiež k významnej zmene v imigračnej politike, pretože vydal zákon neskôr známy ako „Immigration and Nationality Act of 1965“, ktorý zlepšil podmienky pre prisťahovalcov z Južnej Ameriky. Prezident Kennedy sformuloval zámer vyslať pilotovanú misiu na Mesiac: „Rozhodli sme sa letieť na Mesiac ... Chceme letieť na Mesiac a dokázať ešte viac. Nie preto, že je to ľahké, ale práve preto, že je to ťažké.“
Kennedy sa nikdy netajil negatívnym postojom voči komunizmu, ktorý okrem iného potvrdil svojím výrokom počas návštevy Západného Berlína tesne po rozdelení mesta na západnú a východnú časť: „Na svete je veľa ľudí, ktorí nechápu alebo tvrdia, že nechápu, v čom spočíva rozpor medzi slobodným svetom a komunistickým svetom. Nech prídu do Berlína! Sú ľudia, ktorí hovoria, že komunizmus je vlna budúcnosti. Nech prídu do Berlína! A sú ľudia, ktorí hovoria, že v Európe aj inde môžeme spolupracovať s komunistami. Nech prídu do Berlína! A je niekoľko ľudí, ktorí hovoria, že komunizmus je zlý systém, ale umožňuje nám hospodársky vzostup. Lass' sie nach Berlin kommen - nech prídu do Berlína!“ thumb|Kennedy a Nikita Chruščov dosiahli kompromis
Medzinárodný
Atentát bol spáchaný v zložitom období studenej vojny, v ktorom došlo okrem iného k neúspešného vylodeniu v Zátoke svíň – pokusu o zvrhnutie režimu Fidela Castra, po ktorom svet vzápätí stál na pokraji jadrového konfliktu kvôli karibskej kríze. Kennedy sa ocitol pred dilemou: ak USA vojensky zasiahnu, mohla by situácia viesť k jadrovému konfliktu so Sovietskym zväzom; ak však situáciu nevyrieši, boli by USA ohrozené sovietskymi jadrovými zbraňami na Kube. Kennedy začal so Sovietskym zväzom rokovať a s jeho vodcom Nikitom Chruščovom dospeli po týždennom rokovaní k dohode, ktorá uchránila svet od vojnového konfliktu. V tom čase bol tiež vybudovaný Berlínsky múr a začali prvé boje vojny vo Vietname, ktorá naplno prepukla za vlády Kennedyho nástupcu Lyndona Johnsona. Po Kennedyho smrti ďalej pokračovali vesmírne preteky medzi USA a ZSSR, korunované úspechom americkej misie Apollo 11 roku 1969, počas ktorej sa ľudská noha po prvýkrát dostala na Mesiac.
Zákulisie návštevy
Prezident Kennedy si Dallas pre svoju návštevu vybral z troch hlavných dôvodov: Rozhodnutie o novembrovej návšteve Dallasu padlo počas stretnutia Kennedyho s viceprezidentom Johnsonom a texaským guvernérom Johnom Connallym 5. júna 1963.
Dealey Plaza - miesto činu
Dealey Plaza je námestie parkového charakteru pomenované podľa zakladateľa prvých dallaských novín The Dallas Morning News George Bannermana Dealeyho. Jeho dnešná podoba pochádza z roku 1940. Nachádza sa v západnej časti centra Dallasu a z juhu, východu a severu je ohraničené viac než tridsať metrov vysokými budovami. V čase atentátu išlo o budovy Texaského knižného veľkoskladu, spoločnosti Dal-Tex, okresného archívu, dallaského trestného súdu, priľahlého starého súdu, rodného domu zakladateľa Dallasu Johna Neely Bryana a o budovu Poštového úradu Spojených štátov. V západnej časti Dealey Plaza sa nachádza trávnatý pahorok (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) lemovaný betónovou pergolou a z časti tiež dreveným plotom. Pomyselnú južnú hranicu námestia tvorí trojité železničné priecestie, pod ktorým sa ulice Elm, Main a Commerce street spájajú do jedného veľkého cestného toku.
V súčasnosti je Dealey Plaza zvyčajne zaplnené množstvom turistov, ktorí navštevujú aj miestne Múzeum Sixth Floor nachádzajúce sa na dvoch najvyšších poschodiach Texaského knižného veľkoskladu. V múzeu, ktoré od svojho vzniku roku 1989 navštívilo viac ako šesť miliónov turistov, sa nachádzajú rozsiahle expozície venujúce sa okolnostiam atentátu a takisto tu je možné zhliadnuť množstvo autentického fotografického či audiovizuálneho materiálu.
Oficiálna verzia
thumb|Plán trasy prezidentskej kolóny Chvíľu pred 12:30 miestneho času vošla prezidentská limuzína do priestoru parku Dealey Plaza a pomaly sa blížila k Texaskému knižnému veľkoskladu. Nellie Connallyová, manželka guvernéra, sa otočila ku Kennedymu, ktorý sedel na zadnom sedadle a povedala mu: „Pán prezident, rozhodne nemôžete povedať, že by Vás Dallas nemiloval“, čo prezident s potešením uznal. Keď limuzína prešla okolo budovy Texaskéko knižného veľkoskladu a začala vchádzať do ulice Elm Street, ktosi začal strieľať na prezidenta Kennedyho; veľká väčšina svedkov vypočutých po atentáte uvádzala, že padli spolu tri výstrely. V prípade prvej strely, ktorá Kennedyho nezasiahla, bolo podľa výpovedí ľudí z davu veľmi ťažké určiť smer, z ktorého bola vypálená, a veľa svedkov neskôr uviedlo, že prvý výstrel považovali za ohňostroj alebo za ranu z výfuku staršieho automobilu. Hoci niektorí svedkovia uviedli, že limuzína v čase prvej strely spomalila, až takmer zastavila, Warrenova komisia dospela na základe Zapruderovho filmu k záveru, že automobil išiel ďalej rýchlosťou /h ulicou Elm Street a útok bol posádkou vozidla zaznamenaný, pričom auto za 8,3 sekundy medzi prvým a druhým výstrelom (zásah prezidentovho krku) prešlo. Iný výskum založený na Zapruderovom filme uvádza, že rýchlosť limuzíny sa pohybovala v rozmedzí /h až /h. John F. Kennedy a John Connally, ktorí sedeli po boku svojich manželiek, sa hneď po prvej strele začali zmätene obzerať okolo seba. Connally poznal, že ide o zvuk pušky veľmi veľkého kalibru a vykríkol: „Ó, nie, nie, nie!“. Otočil sa doprava a potom za seba, aby sa pozrel na prezidenta sediaceho za ním.
left|thumb| Pohľad na Elm Street zo 6. poschodia Texaského knižného veľkoskladu Zo správ Warrenovej komisie a HSCA vyplynulo, že vo chvíli, keď prezident mával davu po svojej pravici, mu guľka vnikla (pozn. druhá z troch striel) do vrchnej časti chrbta, prešla jeho krkom a vyšla von pažerákom. Potom zdvihol ruky, chytil si krk a zapotácal sa najprv smerom dopredu a následne doľava, zatiaľ čo ho jeho manželka Jacqueline v šoku objala. Guvernéra Connallyho podľa „teórie jednej guľky“ zasiahla tá istá guľka ako prezidenta, prešla mu chrbtom, hrudníkom, pravým zápästím a ľavým stehnom. Hneď potom vykríkol: „Môj Bože, oni nás všetkých zabijú!“ Posledná strela vyšla vo chvíli, keď prezidentská limuzína prechádzala okolo betónového plotu záhrady Johna Neely Bryana. Rozbila pravú časť Kennedyho hlavy, z ktorej vytrhla kus tkaniva o veľkosti ľudskej päste. Kapota kufra limuzíny a policajt jazdiaci ako sprievod za autom boli v tej chvíli postriekaní krvou a časťami mozgového tkaniva.
thumb|Fotografia vyhotovená Mary Moormanovou zlomok sekundy po fatálnom zásahu prezidentovej hlavy Prezidentskú limuzínu nasledovalo sprievodné auto, na ktorého ľavej bočnej stojanovej plošine stál tajný agent Clint Hill. Okamih potom, čo bol prezident zasiahnutý prvou strelou, zoskočil Hill z auta a rozbehol sa k limuzíne. Po fatálnom zásahu Kennedyho hlavy vyliezla pani Kennedyová v šoku na zadnú kapotu limuzíny, počas výpovede si však dôvodom tohto svojho konania nebola úplne istá. Hill sa však domnieval, že sa snažila zobrať kus odstrelenej časti Kennedyho lebky. Hill vyskočil na kufor limuzíny, strčil pani Kennedyovou späť na sedadlo a pritlačil sa na kapotu auta, ktoré začalo vysokou rýchlosťou odchádzať z Dealey Plaza smerom k nemocnici Parkland Memorial Hospital.
Guvernér Connally, ktorý šiel s prezidentom, bol tiež vážne zasiahnutý, ale prežil. Lekári neskôr uviedli, že mu jeho manželka, ktorá ho po zásahu strhla do svojho lona, nevedomky pomohla zatlačiť zranenia na hrudníku, čím mohol vzduch prúdiť do funkčnej polovice pľúc – druhá časť pľúc totiž po zásahu zlyhala.
Posledným zraneným bol svedok atentátu James Tague. Stál vo vzdialenosti smerom dopredu od miesta, kde bol prezident zasiahnutý, a bol ľahko zranený na pravom líci. Zranenie bolo spôsobené odrazenou guľkou alebo jej časťou, ktorá zasiahla obrubník chodníka.
Garrisonova alternatívna verzia o viacerých strelcoch
Alternatívnu verziu celej udalosti ponúkol niekdajší okresný prokurátor z New Orleans Jim Garrison, ktorý sa časom stal značne skeptický voči záverom oficiálnej správy Warrenovej komisie. Vo svojej knihe On the Trail of the Assassins (po slovensky: Na stope vraha) uvádza, že svoj názor na atentát začal meniť na jeseň roku 1966, keď sa stretol s vplyvným senátorom za štát Louisiana Russelom Longom, ktorý mu mal podľa jeho vlastných slov oznámiť nasledovné: "Tí chlapi z Warrenovej komisie sú úplne vedľa. Nikde na svete by ste nenašiel človeka, ktorý by bol takto schopný celkom sám zastreliť Kennedyho."
Podľa alternatívnej verzie popisujúcej priebeh samotného atentátu, malo byť vypálených 5 – 6 striel dvoma alebo aj troma rôznymi strelcami. V prípade strelca ukrytého v texaskom knižnom veľkosklade treba spomenúť, že Garrison do značnej miery pochyboval o tom, či Oswald na Kennedyho vôbec vystrelil – v knihe On the Trail of the Assassins vyslovuje hypotézu (podobne aj vo filme JFK od režiséra Olivera Stonea), podľa ktorej sa Oswald jednoducho nachádzal v zlom čase na zlom mieste a mohol byť skutočne len obetným baránkom. Skrátene povedané sa teda Garrison domnieval, že na Kennedyho strieľala z budovy knižného veľkoskladu úplne iná osoba. Druhým strelcom mal byť neznámy muž ukrytý za drevenou palisádou lemujúcou trávnatý pahorok a hypoteticky aj tretí, strieľajúci z budovy Dal-Tex. Podľa niekoľkých svedkov bol v oblasti okolo trávnatého pahorku cítiť zápach spáleného pušného prachu, ktorý podľa bývalého armádneho kapitána Ralpha Yarborougha nemohol prichádzať zo šiesteho poschodia Texaského knižného veľkoskladu. Prítomný fotoreportér Thomas Atkins o tomto vypovedal: "Kennedyho automobil práve zabočil doľava smerom k železničnému podjazdu. Hoci som sa nedíval na budovu nad nami, dobre som všetko počul ... strely prichádzali zospodu a z pravej strany, od trávnatého pahorku ... nikdy by som netvrdil, že prichádzali len zhora. Zvuk, ktorý ich sprevádzal nenaznačoval, že boli vypálené z miesta vyššie položeného ako ulica."
Garrison vo svojej knihe vyslovuje svoje presvedčenie, že sa prezident Kennedy dostal pod tzv. krížovú paľbu (triangulačnú paľbu), čo je spôsob útoku troch sniperov, pri ktorom je na cieľ pálené z viacerých uhlov, aby sa tak zvýšila pravdepodobnosť úspešného zásahu a zároveň skomplikovalo nájsť ich úkryt.
Priebeh streľby podľa verzie o druhom strelcovi:
Teóriu o streľbe spoza trávnatého pahorku podporuje aj svedectvo Julie Ann Mercerovej, ktorá chvíľu pred spáchaním atentátu zastavila so svojím vozidlom na kraji cesty. Mala vidieť muža, odchádzajúceho z dodávky, ktorý niesol pušku, zabalenú v špeciálnom puzdre, smerom k drevenej palisáde. Túto výpoveď dopĺňa svedectvo Jean Hillovej, ktorá podobe ako neskôr spomínaný J.C. Price, videla ihneď po streľbe rýchlo bežiaceho muža oblečeného v hnedom kabáte a klobúku, smerujúceho ku koľaji pri železničnom prejazde. Hillová stála v čase atentátu spolu so svojou priateľkou Mary Moormanovou na Dealey Plaza, len niekoľko metrov od miesta, kde bol prezident Kennedy smrteľne ranený. Tieto dve svedkyne možno spoločne vidieť napríklad na snímke č. 301 zo Zapruderovho filmu. Spomínaného muža Hillová identifikovala ako Jacka Rubyho, ale jeho prítomnosť na Dealey Plaza v čase atentátu nemožno úplne bezpečne preukázať.
Po atentáte
Vo chvíli fatálneho zásahu limuzína prechádzala okolo trávnatého pahorku v severnej časti Elm Street. Keď kolóna opustila Dealey Plaza, policajti a svedkovia sa rozbehli z trávnatého pahorka a neďalekého železničného prejazdu smerom k vysokému plotu oddeľujúcemu pahorok od parkoviska. Tu však sniper spozorovaný nebol. Svedok S. M. Holland, ktorý sledoval prejazd kolóny zo železničného prejazdu, uviedol, že sa okamžite po zaznení troch rán rozbehol okolo rohu, kde sa prejazd napájal na spomínaný plot, ale nevidel nikoho, kto by z daného miesta utekal. Podľa zvuku streľby ale usúdil, že rany prichádzali zo smeru od trávnatého pahorku a navyše zbadal aj dym, vychádzajúci z tohto miesta.
thumb|center|800px|Snímok Dealey Plaza - úplne vľavo je zachytený železničný nadjazd, odkiaľ udalosť sledoval S. M. Holland. Uprostred je vidieť trávnatý pahorok a biela časť betónového múrika oddeľujúceho Dealey Plaza od parkoviska; úplne vpravo možno za korunou stromu vidieť časť budovy texaského knižného veľkoskladu Lee Bowers, posunovač na dráhe, ktorý v čase atentátu sedel v dvojposchodovej kontrolnej veži, mal dobrý výhľad na oblasť za plotom obklopujúcim trávnatý pahorok. Videl celkom štyroch mužov v oblasti medzi vežou a Elm Street: muža stredného veku s mladším mužom stojacich 3 až od prejazdu, ktorí sa mu javili, že sa navzájom nepoznajú, a jedného alebo dvoch mužov z obsluhy parkoviska. V čase streľby vraj videl v oblasti trávnatého pahorku "niečo nezvyčajné, záblesk a niekoho, kto sa pohyboval dosť podivne", ale nebol schopný to opísať presnejšie. S istotou však žiadneho strelca nevidel. Bowers uviedol, že obaja muži z obsluhy parkoviska stáli na svojich miestach aj potom, čo policajt Clyde Haygood preliezol plot pri pahorku. V interview, ktoré Bowers poskytol v roku 1966, uviedol, že dvaja spomínaní muži, ktorých videl, boli na opačnej strane plotu (z jeho pohľadu) a že nikto z nich nestál v čase streľby priamo pri plote.
Howard Brennan, inštalatér, ktorý sedel oproti budove texaského knižného veľkoskladu, oznámil polícii, že sledoval prechádzajúcu kolónu a zrazu počul ranu prichádzajúcu zhora. Pozrel sa teda smerom, odkiaľ rána vyšla a uvidel muža s puškou strieľajúceho ďalší náboj z rohového okna na 6. poschodí. Rovnakého muža vraj videl niekoľko minút predtým, ako sa z rovnakého okna rozhliada. Brennan poskytol polícii popis muža, ktorý bol o 12.45, 12.48 a 12.55 rádiovo vysielaný všetkým dallaským policajným jednotkám.
Keď Brennan po atentáte hovoril s jedným z vyšetrujúcich policajtov, pripojili sa k nim Harold Norman a James Jarman ml., zamestnanci texaského knižného veľkoskladu, ktorí sledovali prejazd kolóny z juhovýchodného okna na 5. poschodí budovy. Obaja uviedli, že ešte spoločne s kolegom Bonnie Rayom Williamsom počuli tri výstrely prichádzajúce zo smeru priamo nad ich hlavami a zo stropu nad nimi sa odlúpla časť omietky. Norman tiež počul zvuky nabíjania pušky a pád vystrelených nábojníc na podlahu nad nimi.
Sober (Big Bang)
„Sober“ je singel juhokórejskej chlapčenskej skupiny Big Bang. Vydaný bol digitálne 1. júla 2015 vydavateľstvom YG Entertainment ako šiesty singel zo Série MADE a ako druhý z D.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Po atentáte
Odhady času, kedy dallaská polícia zablokovala vchody do budovy texaského knižného veľkoskladu sa pohybujú v rozmedzí od 12.33 do 12.50.
Sober (Big Bang)
Príprava
27. júna bol zverejnený teaser s názvom piesne a informáciami o tom, kto ju zložil. Hodinu pred vydaním skladby boli Big Bang v živom vysielaní Naver Starcast. Tá istá časť, ktorú G-Dragon spieva ku koncu piesne „Sober“, odznela prvýkrát už počas 15. ročníka Mnet Asian Music Awards ako predohra k jeho skladbe „Crooked“.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Po atentáte
Zo 104 svedkov stojacich na Dealey Plaza, ktorí počuli výstrely, 56 uviedlo, že výstrely prichádzali od budovy texaského knižného veľkoskladu, 35 sa domnievalo, že zvuk prichádzal od trávnatého pahorku alebo železničného prejazdu, ôsmim sa zdalo, že zvuk vychádzal buďto od trávnatého pahorku alebo texaského knižného veľkoskladu a 5 nedokázalo smer presne špecifikovať.
Sober (Big Bang)
Vydanie
Skladba „Sober“ bola vydaná digitálne 1. júla 2015. V prvom týždni od vydania sa predalo 276 180 digitálnych kópií a v digitálnom rebríčku Gaon sa pieseň umiestnila na druhom mieste. V mesačnom rebríčku Gaon za mesiac júl obsadila 4. miesto s 572 050 predanými kópiami. V Billboardovom rebríčku Svetové digitálne piesne sa „Sober“ umiestnila na treťom mieste.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Lee Harvey Oswald
thumb|Táto autentická snímka, vytvorená na ulici Marsalis Street, zachytáva autobus MHD, na ktorého palube bol práve v tej chvíli Lee H. Oswald (foto vyhotovené cca o 12.41) Lee Harvey Oswald, hlavný podozrivý zo spáchania atentátu, pracoval v texaskom knižnom veľkosklade od 16. októbra 1963 ako pomocný brigádnik na predvianočné obdobie. Približne deväťdesiat sekúnd po atentáte bol videný v malej jedálni na druhom poschodí, ako popíja Coca-Colu a pojedá syrový sendvič. Oswald teda musel podľa záverov Warrenovej komisie v rozmedzí minúty a pol stihnúť vypáliť tri strely na prezidenta, ukryť pušku medzi škatuľami, zbehnúť štyri poschodia smerom nadol, kúpiť si Coca-Colu v automate a usadiť sa k stolu v jedálni. Prvým policajtom, ktorý po atentáte vstúpil do budovy knižného veľkoskladu, bol Marion Baker. Do budovy vošiel vo 12:32 a vo vstupnej hale stretol riaditeľa Roya Trulyho, ktorého sa spýtal: "Kde sú tu schody alebo výťah?" Truly mu odpovedal: "Ja som tu vedúci. Poďte so mnou dôstojník, ukážem vám to." Obaja potom spoločne vybehli po schodoch do druhého poschodia, kde uvideli muža (Oswalda) vychádzajúceho z kantíny. Baker na neho ihneď zavolal: "Poďte sem!" Oswald sa otočil a šiel rovno k nemu. Baker sa v tej chvíli opýtal riaditeľa Trulyho: "Poznáte toho muža? Pracuje tu?" Truly potvrdil, že je Oswald skutočne zamestnancom veľkoskladu a Baker sa teda o neho už ďalej nezaujímal a bežal po schodoch až do šiesteho poschodia. Policajt Baker Warrenovej komisie oznámil, že Oswald bol po celú dobu úplne pokojný a nejavil žiadne známky nervozity a to aj vo chvíli, keď na neho namieril svoju služobnú zbraň. Oswald opustil budovu Knižného veľkoskladu ešte pred tým, ako bol uzavretý políciou; bol jediným zamestnancom, ktorý po atentáte budovu opustil a jeho nadriadený Roy Truly teda nahlásil jeho neprítomnosť prítomným príslušníkom dallaskej polície. O 12.40 Oswald nastúpil do mestského linkového autobusu č. 1213 na neďalekej zastávke MHD. V autobuse ho zbadala jeho niekdajšia domovníčka Mary E. Bledsoeová, ktorá vypovedala: "'... Oswald nastúpil. Vyzeral ako blázon. Rukávy mu takto pľantali [znázorňuje]. Košeľu mal neupravenú ... s dierou, bol špinavý, pozerala som sa radšej inam. Nechcela som, aby spoznal, že som ho uvidela, a tak som pozerala von. Niekedy v tom okamihu vodič povedal, že zastrelili prezidenta Kennedyho.'" Z dôvodu silnej prevádzky však išiel autobus veľmi pomaly a Oswald teda o dva bloky ďalej požiadal vodiča o otvorenie dverí, aby mohol vystúpiť. Potom šiel pešo na blízku zastávku spoločnosti Greyhound, kde si privolal taxi a odišiel k miestu svojho bydliska na adrese 1026 North Beckley Avenue. Do svojho bytu prišiel približne o 13.00 a podľa výpovede domovníčky Earlene Robertsovej si obliekol kabát a "išiel veľmi rýchlou chôdzou, takmer bežal". Oswald opustil dom a spomínanou svedkyňou Robertsovou bol naposledy videný, ako čaká na blízkej autobusovej zastávke.
Sober (Big Bang)
Kritika
Skladba si získavala pozitívne ohlasy. Billboard si všimol, že Big Bang sa viac priklonili k rocku a funku, čo sa od ich zvyčajného hudobného štýlu líšilo. Pieseň má „odvážne prevedenie a energický rockový zvuk“ a prirovnal ju ku G-Dragonovej skladbe „Crooked“ z roku 2013. Americký Fuse povedal, že pieseň sa hodí do alternatívneho rádia alebo na hudobný festival Warped Tour, ktorý je známy alternatívnou a punk rockovou hudbou. Osen sa vyjadril, že je to „vzrušujúca letná pieseň, ktorá sa perfektne hodí k tomuto ročnému obdobiu“.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Lee Harvey Oswald
Oswalda onedlho potom videli v rezidenčnej štvrti Oak Cliff v ulici 10. Avenue, vzdialenej cca od miesta bydliska. Podľa záverečnej správy Warrenovej komisie ho tu spozoroval strážnik J. D. Tippit a prehovoril na neho cez okienko svojho auta. Hneď ako Tippit z auta vystúpil a chcel si s ním porozprávať, mal Oswald podľa oficiálnej verzie vytiahnuť revolver kalibru 38 a chladnokrvne ho štyrmi ranami zastreliť a to ešte za prítomnosti dvoch svedkov. V tomto bode však existujú dôvodné pochybnosti, či bol Oswald skutočne tou istou osobou, ktorá Tippita zastrelila. Svedkyňa činu, Aquill Clemmonsová, ktorá stála na rohu 10. Avenue a Patton Avenue vypovedala, že muž strieľajúci na policajta Tippita mal krátko strihané vlasy a bol vysokej statnej postavy, čo sa o Oswaldovi povedať nedá. Ďalšiu pochybnosť vnáša do prípadu výpoveď policajta Geralda Hilla, ktorý Warrenovej komisii oznámil, že revolver zaistený u Oswalda mal plnú nábojovou komoru, na mieste činu boli nájdené len dve vystrelené nábojnice namiesto "oficiálnych" štyroch, pričom kaliber týchto nábojov sa výrazne líšil od kalibru Oswaldovho revolvera. thumb|left|Kino Texas v roku 1963 Po zastrelení policajta Tippita sa mal Oswald schovať pred prichádzajúcimi policajnými automobilmi v blízkom obchode s obuvou Hardy Shoe Store v ulici Jefferson Ave a chvíľu potom bez platenia vnikol do miestneho kina "Texas". Dvadsaťdvaročný predavač z obuvníckeho obchodu, Johnny Calvin Brewer, toho dňa počúval správy z rádia a Oswald sa mu zdal podozrivý. Sledoval ho teda do spomínaného kina, kde o svojom podozrení informoval predavača vstupeniek, ktorý následne privolal políciu.
Sober (Big Bang)
Videoklip
Videoklip režíroval Han Sa-min, ktorý bol predtým režisérom aj pre videoklipy k piesňam „Loser“, „Blue“ a „Bad Boy“. Má jedinečný štýl a letnú náladu. Billboard klip opísal slovami „bláznenie vo farbistom svete“.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Lee Harvey Oswald
Polícia dorazila na miesto počas niekoľkých minút (cca o 13:45) a vnikla priamo do sály, kde malo onedlho začať premietanie filmu s názvom "War Is Hell" (po slovensky: Vojna je peklo). Zasahujúci policajt Maurice N. McDonald pristúpil k Oswaldovi sediacom v prednej rade a vyzval ho, aby sa postavil. Oswald v tej chvíli povedal: "No, tak to je asi koniec" a keď sa zdalo, že zdvíha ruky na znamenie kapitulácie, silne policajta McDonalda odstrčil. Následne vytiahol spoza opasku revolver a namieril ho na McDonalda. Výstrel však nevyšiel, pretože McDonald držal Oswaldovu ruku s revolverom a koža jeho ruky sa dostala medzi kohútik a nábojový valec revolvera. Keď bol Oswald vyvádzaný von z kina okolo skupinky prizerajúcich, neustále vykrikoval, že sa stal "obeťou policajnej brutality". Počas nasledujúcej noci mu boli odobraté odtlačky prstov a následne oznámené obvinenie z vraždy policajta Tippita a prezidenta Johna F. Kennedyho. Oswald však odmietol akúkoľvek svoju spojitosť s oboma vraždami a niekoľko minút pred svojou smrťou oznámil jednému z reportérov, prítomných v budove dallaského policajného oddelenia, že je len obetným baránkom polície (pozri nižšie). Otázka reportéra: Vystrelili ste na prezidenta? Odpoveď Oswalda: Nechápem o čom toto celé je. Zobrali ma len preto, že som žil v Sovietskom zväze ... som len obetný baránok!
Prípad sa nikdy nedostal na súd, lebo Oswald bol dňa 24. novembra zastrelený za prítomnosti televíznych štábov vtedy päťdesiatdvaročným Jacobom Rubinsteinom, nazývaným "Jack Ruby", majiteľom miestneho nočného klubu "Carousel". thumb|Jack Ruby pristupuje ku spútanému Oswaldovi a počas zlomku sekundy ho usmrtí výstrelom z revolveru K útoku došlo v podzemnej garáži Dallaskej väzobnej stanice o 11:20 miestneho času, kde na Oswalda čakal dav novinárov a bola tu pre neho už pristavená väzenská dodávka. Tá ho mala transportovať do Dallaskej okresnej väznice, konkrétne do cely s maximálnym strážením. Rubinstein, ukrytý medzi novinármi, vo chvíli prechodu Oswalda vyskočil z davu, vytiahol spod kabáta svoj revolver a tesne pred výstrelom na neho ešte zakričal: "Zabil si môjho prezidenta, ty potkan!". Jeden z policajtov, ktorí viedli spútaného Oswalda, stihol len v údive vykríknuť: "Jack, ty zkurvysyn!" Oswald utrpel priestrel v oblasti brušnej dutiny s následným masívnym krvácaním z poškodenej mezenterickej tepny a takmer okamžite bol prevezený do nemocnice Parkland Memorial Hospital, teda do rovnakej nemocnice, kde o dva dni skôr zomrel prezident Kennedy. Oswaldovo zranenie však bolo natoľko vážne, že mu po štyridsiatich siedmich minútach, teda o 13:07, podľahol. Ruby odôvodnil svoj čin tým, že "chcel ušetriť vdovu po zosnulom prezidentovi od útrap, ktorými by musela prejsť pri procese s vrahom svojho manžela". Väčšina komentátorov sa však domnievala, že Rubyho úlohou bolo iba odstrániť Oswalda, aby pravda o atentáte nevyšla najavo. Jack Ruby bol za svoj čin odsúdený dňa 13. apríla 1964 na trest smrti v elektrickom kresle. Rubymu nepomohla ani snaha obhajcov, ktorí poukazovali na jeho zníženú príčetnosť v čase atentátu; v konečnom rozsudku bolo vyrieknuté, že sa Ruby dopustil chladnokrvnej vraždy. Po svojom odsúdení sa síce úspešne odvolal, ale než mohol byť začatý nový súdny proces, 3. januára 1967 Ruby zomrel na rakovinu pľúc. Ruby sa počas svojho väznenia označoval tiež za obeť a v jednom z televíznych interview uviedol: "Svet sa nikdy nedozvie pravdu o atentáte, inými slovami, moje pravdivé motívy ... nanešťastie tí ľudia, ktorí tým toľko získali a ktorí mali silný motív ma dostať do tejto situácie, nikdy nedovolia, aby skutočná pravda uzrela svetlo sveta."
Puška Carcano
thumb|Reklamný leták chicagského zásielkového obchodu Klein's Sporting Goods z februára 1963, ktorý bol prílohou časopisu American Rifleman. Podľa záveru Warrenovej komisie si mal Oswald v marci nechať z tohto obchodu zaslať pušku s teleskopickým zameriavačom (ľavý stĺpec, tretí zhora) thumb|Fotografia pušky "Mannlicher-Carcano", ktorá bola nájdená na 6. poschodí Texaského knižného veľkoskladu Zbraň, pravdepodobne použitá na spáchanie atentátu, bola puška (karabína) talianskej výroby – Carcano M91/38 kalibru 6,52 x, so sériovým číslom C2766, o ktorej sa v porovnaní so súčasnými puškami a karabínami nedá hovoriť ako o zvlášť výkonnej alebo presnej. Ráno, v deň atentátu, viezol Oswalda do práce jeho kolega Wesley Frazier, ktorý si všimol, že nesie nejaký dlhší predmet zabalený v papieri. Keď sa Frazier pýtal o čo ide, odpovedal mu Oswald, že so sebou nesie tyč na záclony. Polícia neskôr tvrdila, že mal v tomto papierovom puzdre zabalenú práve onú vražednú pušku Carcano. Puška Carcano však vo funkčnej podobe meria na dĺžku približne, po rozmontovaní najmenej. Podľa svedeckých výpovedí L.M. Randlovej, ktorá Oswalda videla ráno 22. novembra pred jeho domom a podľa výpovede už spomínaného kolegu Fraziera, mal však Oswald niesť papierový balík s dĺžkou približne 68. Táto výpoveď sa navyše potvrdila potom, čo polícia premerala miesto vo Frazierovom aute, na ktorom príslušný balík ležal: medzi sedadlom a dverami, o ktoré bol balík opretý, je vzdialenosť 27 palcov, teda asi. Frazier Oswalda to ráno vysadil na parkovisku vzdialenom dva bloky od knižného veľkoskladu, do práce ho ale priamo nesprevádzal, keďže sa zdržal pozorovaním posúvaných vagónov na neďalekej vlakovej stanici a nemohol tak dosvedčiť, či Oswald so zmieneným balíkom skutočne vošiel do budovy veľkoskladu alebo nie. Iný svedok síce vypovedal, že Oswalda v to ráno videl pri vchode do budovy, nepamätal si však, že by dovnútra čokoľvek vnášal. Dallaská polícia a ani Warrenova komisia teda neboli schopné zabezpečiť jediného svedka, ktorý by mohol dosvedčiť, že Oswald v deň atentátu (ani v dňoch pred atentátom) vniesol do budovy veľkoskladu akýkoľvek predmet, aspoň trochu pripomínajúci pušku.
Zbraň bola vybavená jednoduchým zameriavacím ďalekohľadom japonskej výroby a spolu s výrazným spätným rázom, ktorým táto karabína trpela, išlo o zbraň schopnú len pomalej a do istej miery tiež nepresnej streľby. Z tohto dôvodu existujú značné pochybnosti o tom, či mohol Oswald touto zbraňou trikrát takto rýchlo a navyše veľmi presne vypáliť. Zbraň bola nájdená na 6. poschodí Texaského knižného veľkoskladu policajtami Seymourom Weitzmanom a Eugenom Booneom krátko po útoku. Na podlahe pod oknom boli tiež nájdené tri vypálené nábojnice z tejto pušky. Policajt J. W. Fritz z oddelenia vrážd, ktorý bol na miesto privolaný, okamžite nariadil, aby sa so žiadnym nájdeným dôkazom nemanipulovalo do tej doby, než všetko fotograficky zdokumentuje poručík Day z dallaského policajného oddelenia. Nález zbrane neskôr nafilmoval Tom Alyea, reportér televíznej stanice WFAA-TV. Analýzy vykonané HSCA potvrdili, že ide o zbraň, ktorá bola použitá pri atentáte. Bolo preukázané, že aj guľka vytiahnutá z tela guvernéra Connallyho bola vystrelená z nájdenej zbrane. Zbraň bola zakúpená v marci predchádzajúceho roka Lee Harvey Oswaldom pod falošným menom Alek J. Hidell a doručená do P.O. Boxu č. 2915 v Dallase. Podľa správy Warrenovej komisie bol navyše na pažbe zbrane nájdený čiastočný odtlačok dlane Lee Harveyho Oswalda. Experti z FBI však boli nútení konštatovať, že bol odtlačok zobratý z miesta, ktorého by sa Oswald mohol dotknúť len pri demontáži pušky, nie neskôr. To teda dokazuje iba skutočnosť, že Oswald niekedy s puškou manipuloval a v bližšie nešpecifikovanej dobe ju demontoval. Nehovorí však nič o tom, či z nájdenej pušky strieľal alebo nie. Ďalej je nutné spomenúť, že už od začiatku sprevádzali identifikáciu zbrane viaceré nejasnosti. Vyššie spomínaný policajt Seymour Weizman totiž vo svojom prvotnom hlásení identifikoval nájdenú zbraň ako nemeckú pušku Mauser M 98, kalibru. Česko-slovenský denník Rudé Právo však potom 23. novembra uviedol s odkazom na americkú NBC: "... pri pátraní po Kennedyho vrahovi bola v rohovom okne domu, odkiaľ boli vypálené smrtiace strely, nájdená lovecká puška britskej výroby s ďalekohľadom a na podlahe miestnosti tri prázdne nábojnice. Ako však vyhlasuje tajná polícia, bola vrahova zbraň veľmi priebojná armádna alebo japonská guľovnica kalibru asi ". V neskorších vyšetrovacích spisoch Warrenovej komisie sa však hovorí výhradne o puške Carcano.
Úmrtie prezidenta Kennedyho
thumb|left|[[Lyndon B. Johnson skladá prezidentskú prísahu na palube Air Force One v Dallase]] thumb|left| Fotografia hlavy prezidenta Kennedyho urobená počas pitvy v nemocnici Bethesda Naval Hospital; charakter zranení by mohol zodpovedať použitiu guľky s explozívnym účinkom, tzv. "Dum-Dum" (pozri nižšie) O 12:36 dorazili k hlavnému vchodu nemocnice Parkland Memorial Hospital postupne vedúci automobil s policajným šéfom Currym, prezidentská limuzína s ťažko raneným Kennedym (a guvernérom Connalym) a sprievodný voz tajnej služby. Nikto z personálu tu však nečakal, hoci o to bola nemocnica ihneď po streľbe požiadaná. Na túto skutočnosť zareagoval agent Kellerman tým, že po zastavení doslova vyskočil z prezidentskej limuzíny a zakričal: "Nech nám niekto okamžite zoženie dva sanitárne vozíky!" Agent Win Lawson z vedúceho vozidla vbehol do vstupnej haly, schmatol dva vozíky a snažil sa ich sám vytlačiť pred vchod. Spozorovalo ho niekoľko zamestnancov nemocnice, ktorí mu pomohli vyviesť vozíky von k limuzíne. V nej stále sedela šokovaná Jacqueline Kennedyová zvierajúc smrteľne raneného manžela v lone. Na sedadle vedľa nej ležala časť Kennedyho lebky pokrytá vlasmi. Agent Emory Roberts požiadal pani Kennedyovú, aby k sebe prestala tlačiť svojho manžela, pretože ho chcel s pomocou agentov Hilla a Kellermana naložiť na už pristavený vozík. Tí ho potom bezodkladne zaviezli na operačnú sálu Trauma Room 1.
Personál traumatologického oddelenia (Trauma Room 1) však zistil, že Kennedyho stav je nezlučiteľný so životom, čím sa myslí, že ani v prípade okamžitého zásahu lekára hneď na mieste atentátu by nemal nádej prežiť. Prezident nemal hmatateľný pulz, takmer nulový krvný tlak a počúvaním bol zaznamenaný len veľmi nepravidelný tlkot srdca. Počas snahy o resuscitáciu vošiel do sály mladý neurochirurg Kemp Clark, ktorého sa prítomný doktor Baxter okamžite opýtal na stav prezidenta slovami: "Kemp, povedz nám, ako zlé je to zranenie hlavy, pretože ho strácame". Clark teda odhrnul časť vlasov, aby vykonal vyšetrenie hlavy. Potom povedal: "Bože môj, on má odstrelenú celú pravú polovicu hlavy ... pre neho už nemôžeme nič urobiť". Jeden z prítomných doktorov ešte vykonal otvorenie hrudníka a pokúsil sa o priamu masáž srdca. Baxter k tomuto povedal: "Teraz, keď vieme v akom stave prezident je, nemáme dôvod naďalej resuscitovať". Dr. George Gregory Burkley teda neskôr uviedol, že príčinou smrti bolo rozsiahle zranenie hlavy, čo tiež uviedol v úmrtnom liste.
O 13. hodine popoludní (19:00 UTC) bola konštatovaná úplná zástava srdcovej aktivity, katolícky kňaz Oscar Hubert udelil Kennedymu posledné pomazanie a pacient ''#24740, Kennedy, John. F.'', bol vyhlásený za mŕtveho. Jeden zo zasahujúcich doktorov povedal: "Nikdy sme nemali nádej na záchranu jeho života". Kňaz Hubert, ktorý udelil posledné pomazanie, oznámil denníku The New York Times, že bol prezident de facto mŕtvy už pri príchode do nemocnice a že mu musel zložiť z tváre pokrývku, aby mohol vykonať obrad. Oficiálne vyhlásenie o Kennedyho smrti vydal zastupujúci tlačový hovorca Bieleho domu Malcolm Kilduff o 13:33 popoludní (19:33 UTC).
Niekoľko minút po 14:00 (20:00 UTC), po porade dallaskej polície s agentmi tajnej služby, bolo Kennedyho telo umiestnené do rakvy a prevezené na palubu Air Force One. Rakva s telom bola do lietadla naložená zadnými dverami a bola uložená do zadnej časti oddelenia pre cestujúcich do miesta, ktoré bolo uvoľnené odmontovaním niekoľkých sedadiel. Viceprezident Lyndon B. Johnson, ktorý išiel v kolóne v druhom aute za prezidentskou limuzínou, sa stal po Kennedyho smrti prezidentom Spojených štátov amerických; prezidentskú prísahu zložil v 14:38 na palube Air Force One.
Pitva
Potom, čo Air Force One pristál na Andrews Air Force Base neďaleko Washingtonu D.C., telo prezidenta Kennedyho previezli do nemocnice Bethesda Naval Hospital na okamžitú pitvu. Pitva trvala približne od 20:00 do 23:00 (22. novembra), potom bolo v čase cca od 23:00 do 04:00 telo nabalzamované a kozmeticky upravené na pohreb. Pitva prezidentovho tela, vykonaná troma patológmi, potvrdila, že zranenie prezidentovej hlavy bolo smrteľné a guľka: "spôsobila odtrhnutím pravej časti Kennedyho hlavy úplne devastujúce zranenie, ktoré nebolo zlučiteľné so životom." thumb|Americkou vlajkou prikrytá rakva s Kennedyho ostatkami bola po dobu 24 hodín uložená v Bielom dome [[File:JFK funeral dignitaries.png|thumb|Na pohrebe sa zúčastnili zástupcovia z nasledujúcich krajín :
]] Zranenie na krku bolo v pitevnej správe pripísané druhej strele, ktorá "zasiahla prezidenta do chrbta na rozhraní ramien a krku, prešla svalmi v spodnej časti krku, poškodila vrchný cíp pravej časti pľúc bez toho aby ich prešla a nakoniec vyletela prednou časťou krku," čo viedlo k vytvoreniu pseudotracheotómie. Toto zistenie však nebolo v súlade s nálezom prezidentovho osobného lekára dr. Burkleyho, ktorý do úmrtného listu uviedol, že guľka zasiahla Kennedyho približne na úrovni 3. hrudného stavca. V Kennedyho košeli a v kabáte, ktoré mal na sebe, boli v oblasti medzi 12,5 pod golierom nájdené diery po guľkách.
Fotografická analýza záznamu prezidentskej kolóny, ktorá skúmala aj novo uverejnený (2006) film zachytávajúci obdobie tesne pred atentátom, ukázala, že prezidentov kabát bol pokrčený pod úrovňou krku a nevisel teda voľne pozdĺž jeho tela. Preto boli vtedajšie prieskumy oblečenia označené za nevierohodné, čo sa týka objasnenia presného miesta zranenia prezidentovho chrbta. Diagram z pitevnej správy dr. Thorntona Boswella sa niekedy používa ako dôkaz zranenia v nižšej časti chrbta. V roku 1966 však dr. Boswell uviedol, že diagram nebol nikdy myslený ako úplne presné meradlo a pre denník The Baltimore Sun z 25. novembra 1966 ho prekreslil a krížikom označil bod vyššie na diagrame. Boswell konštatoval, že jeho merania, ktoré lokalizovali zranenia do vzdialenosti od krku a ucha, nesúhlasia s nálezom tvrdiacim, že bol poškodený 3. hrudný stavec. Navyše všetci traja členovia pitevného tímu z nemocnice Bethesda zverejnili fotografie z pitvy, na ktorých je vidieť zranenie po vniku guľky v mieste 6. krčného stavca, teda na spodnom okraji krku, čo súhlasí s úrovňou určenou počas vyšetrovania HSCA na základe fotografickej a röntgenovej dokumentácie z pitvy.
Neskôr bola pitva kritizovaná v niekoľkých bodoch – napríklad to, že boli spálené originálne náčrty a poznámky Jamesa Humesa z pitvy a tiež neschopnosť zabezpečiť riadnym spôsobom všetky nálezy a dôkazy.
Výsledky pitevného nálezu neskôr doplnil Robert B. Livingston, jeden z popredných svetových špecialistov pre výskum ľudského mozgu, ktorý v knihe Assassination Science: Experts Speak Out on the Death of JFK (po slovensky: Veda o vraždách: Experti sa vyjadrujú k smrti JFK) vyslovil presvedčenie, že: "... niečo muselo s veľkou silou explodovať v oblasti veľkého tylového otvoru, pretože došlo k odtrhnutiu mozočku, častí lebečnej kosti a ďalej došlo k vytvoreniu masívneho otvoru v tvrdej mozgovej plene, ktorá oddeľuje mozoček od hlavnej dutiny lebečnej." Charakter zranenia podporuje teóriu, podľa ktorej malo byť fatálne zranenie Kennedyho hlavy spôsobené strelou s explozívnym účinkom, tzv. strelou dum-dum, vypálenou spredu od trávnatého pahorku.
Pohreb
Telo prezidenta Kennedyho po pitve previezli do jednej z miestností Bieleho domu, kde bolo 24 hodín uložené v uzavretej rakve. Privátne ho však mohla vidieť rodina a najbližší priatelia. V nedeľu nasledujúcu po atentáte bola rakva, prikrytá americkou vlajkou, prevezená do Kapitolu. Tisíce ľudí stáli takmer nekonečné rady, aby mohli zhliadnuť rakvu stráženú čestnou strážou.
Záznamy atentátu
Žiadna televízna ani rádiová stanica nezachytila atentát v priamom prenose, lebo miesto, kde sa stal, nebolo považované za dôležité. Väčšina novinárov ani nesprevádzala prezidentskú kolónu, namiesto toho čakala na Kennedyho príchod na námestie Dallas Trade Mart. Tí novinári, ktorí kolónu sprevádzali, boli v jej najzadnejšej časti. Dallaská polícia zaznamenávala svoju rádiovú prevádzku na dvoch kanáloch. Prvý komunikačný kanál sa používal pre rutinnú policajnú komunikáciu, druhý kanál bol vyhradený priamo pre potreby prezidentskej kolóny. Až do chvíle atentátu pozostávala komunikácia na druhom kanáli iba z hlásenia polohy.
Okolo 12:30 je na zázname z kanálu číslo 1 počuť počas 3 minút a 11 sekúnd nezrozumiteľný hluk a šum. Na kanáli číslo 2 možno počuť: "Dallas 1: Ideme do nemocnice - do Parkland Hospital; upozornite personál nemocnice, aby sa pripravil; pošlite niekoho na to železničné priecestie, aby zistil, čo sa tam stalo; Dallas 1: Vyzerá to, že postrelili prezidenta, upozornite personál nemocnice; Dispečer : 10-4 už boli upozornení".
Posledné sekundy života prezidenta Kennedyho boli natočené na nemý film v rozsahu 26,6 sekúnd a zachytávajú chvíle tesne pred, počas a tesne po atentáte. Film bol natočený amatérskym kameramanom Abrahamom Zapruderom a vošiel do povedomia ako Zapruderov film. Zväčšené výrezy zo Zapruderovho filmu boli onedlho po atentáte zverejnené v časopise Life. Od roku 1975 boli jeho zábery opakovane vysielané televíziou, pričom mnohokrát vynechali záber fatálneho zásahu a roztrieštenie časti Kennedyho hlavy. Zapruder však nebol jediným, kto urobil zábery atentátu. Na Dealey Plaza bolo v tej chvíli celkom 32 fotografov. Amatérske zábery, ktoré zachytávajú fatálny zásah, boli vyhotovené tiež Orvillom Nixom, Mariou Muchmoreovou a Charlesom Bronsonom, ale z oveľa väčšej diaľky než stál Zapruder.
Ďalšie filmy zachytávajúce Dealey Plaza v čase atentátu boli vyhotovené Robertom Hughesom, F. Markom Bellom, Elsie Dormanovou, Johnom Martinom, ml., Patsy Paschallovou, Tinou Townerovou, Jamesom Underwoodom, Daveom Wiegmanom, Malom Couchom, Thomasom Atkinsom, R. Danielom a neznámou ženou v modrých šatách stojacou na južnej strane Elm street. Autormi fotografií boli Phillip Willis, Mary Moorman, Hugh W. Betzner ml., Wilma Bond, Robert Croft a mnoho ďalších. Jediným profesionálnym fotografom prítomným na Dealey Plaza bol Ike Altgens z dallaského Associated Press.
Veľmi dôležité snímky atentátu mohla zaobstarať aj dodnes neidentifikovaná žena, vyšetrovateľmi prezývaná ako Babushka Lady, ktorá z bezprostrednej blízkosti filmovala prejazd prezidentskej kolóny v čase atentátu, čo dokazujú zábery iných fotografov. Napríklad je vidieť na Zapruderovom filme v rozmedzí snímok 283 – 292, kde stojí za mužom vo svetlom svetri a priamo filmuje prejazd prezidentskej limuzíny. Vidieť ju tiež na fotografiách Marie Muchmoorovej (M42) alebo na filme Orvilla Nixa.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kapušany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kapušany v okrese Prešov.
Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho
Záznamy atentátu
20. februára 2007 boli dallaským Múzeom Sixth Floor zverejnené dovtedy neznáme farebné snímky, nasnímané Georgom Jefferiesom v deň atentátu. Na záberoch nie je zachytený čas streľby, pretože boli urobené zhruba 90 sekúnd pred prvým výstrelom, navyše niekoľko blokov od Dealey Plaza. Jediný detail relevantný pre účely vyšetrovania je zreteľný záber Kennedyho obleku pokrčeného v mieste hneď pod golierom, čo viedlo k rozdielnym kalkuláciám o tom, ako nízko do chrbta bol Kennedy zasiahnutý prvou strelou.
V roku 2010 bol Múzeu Sixth Floor venovaný dovtedy neznámy farebný film urobený Williamom W. Warrenom, ktorý mal v deň atentátu 15 rokov. Tento film, nakrútený osudného 22. novembra, nezaznamenáva atentát samotný, ale prílet Air Force One na dallaské letisko Love Field a následné privítanie prezidentského páru predstaviteľmi Dallasu a Texasu. Mnohí študenti z dallaských škôl boli v tento deň skôr uvoľnení zo školy, aby mohli byť prítomní na letisku a sledovať prílet prezidenta Kennedyho a jeho manželky. Ward sa teda ponáhľal zo školy domov, vzal si so sebou farebnú kameru a vyrazil na letisko, kde vyššie spomínané zábery natočil. Gary Mack, kurátor zbierok Múzea Sixth Floor, považuje tento film "za najlepší amatérsky záznam príletu Kennedyho do Dallasu z 22. novembra 1963."
Dallaská polícia
Po zatknutí Oswalda a zaistení dôkazov z miesta činu držala dallaská polícia Oswalda na policajnej centrále, aby mohli byť vykonané výsluchy. Oswald bol medzi 22. až 24. novembrom vypočúvaný celkom asi 12 hodín a otázky smerovali predovšetkým k objasneniu vraždy policajta Tippita a atentátu na Johna F. Kennedyho. Oswald však počas výsluchov neustále odmietal akúkoľvek spojitosť s týmito vraždami. Väčšinu otázok kládol kapitán Fritz, vyšetrovateľ oddelenia vrážd, ktorý si z výsluchu robil len veľmi stručné poznámky. Fritz vtedy napísal záverečnú správu o výsluchoch na základe poznámok, ktoré spísal „spamäti“ o niekoľko dní neskôr. Počas výsluchov navyše neboli robené žiadne zvukové ani stenografické záznamy. Výsluchom boli prítomní aj príslušníci FBI a amerických tajných služieb, ktorí tiež príležitostne kládli otázky a zapisovali si priebežné poznámky.
Oswald poskytol počas výsluchu na polícii len veľmi málo informácií. Väčšinou bol konfrontovaný s dôkazmi a zisteniami, ktoré nijak neobjasnil a uchyľoval sa k tvrdeniam, ktoré sa neskôr ukázali ako nepravdivé. Ďalšie výsluchy už nebolo možné vykonať, pretože Oswald bol o dva dni neskôr zavraždený.
Vyšetrovanie FBI
Federálny úrad vyšetrovania bol ako prvý poverený úplným vyšetrením okolností atentátu. 24. novembra 1963, niekoľko hodín po zavraždení Oswalda, povedal vtedajší riaditeľ John Edgar Hoover, že „chceme získať evidentný dôkaz, ktorý verejnosť presvedčí o vine L. H. Oswalda.“ 9. decembra 1963 vydala FBI záverečnú správu, ktorú potom odovzdali Warrenovej komisii. FBI konštatovala, že boli vypálené iba 3 strely; s počtom striel s Warrenovou komisiou súhlasila, nezhoda vznikla v tom, ktorá zo striel zasiahla Kennedyho a ktorá guvernéra Connallyho. Správa FBI tvrdila, že prvá zo striel zasiahla Kennedyho, druhá guvernéra Connallyho a tretia smrtiaca opäť Kennedyho. Tento záver je v rozpore s názorom Warrenovej komisie, podľa ktorého prvá strela cieľ minula, druhá zasiahla Kennedyho a zranila aj Connallyho a tretia opäť zasiahla Kennedyho, pričom spôsobila devastujúce zranenie jeho hlavy.