cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Colorado (album)
Colorado je tretí štúdiový album českej rockovej skupiny Kabát, ktorý 7. septembra 1994 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.
Vsetín
Vsetín je okresné mesto v Zlínskom kraji na severovýchodnej Morave na rieke Vsetínská Bečva, 27 km severovýchodne od Zlína a 60 km juhovýchodne od Olomouca. Žije tu približne 26 100 obyvateľov (2018).
Dejiny
náhľad|vľavo|Pečať mesta Vsetín
Najstaršie dejiny
Prvé zmienky o Vsetíne pochádzajú z rokov 1297 – 1308 a popisujú mestečko Setteinz v údolí Vsetínskej Bečvy, s mlynom a kostolom. Prvá písomná zmienka však pochádza až z roku 1307 a už v nasledujúcom roku bol rádom templárskych rytierov prenajatý Vokovi z Kravař. Názov Wsetin sa v dokumentoch vyskytuje od roku 1396, prvý vklad vsetínskeho panstva do Moravských zemských dosiek (pozemkovej knihy) bol uskutočnený v roku 1505. Rozhodujúci vplyv na vývoj mesta mala kolonizácia v 13. a 14. storočí. V 16. storočí sa na území Vsetínska rozšíril chov kôz, z neďalekého Slovenska, neskôr sa však viac presadil chov oviec. Túto činnosť vykonávala najmä čeľaď, nazývaná valasi. Tento názov sa postupne vžil ako obecné označenie obyvateľov celého regiónu. V polovici 15. storočia bola na pravom brehu rieky Vsetínskej Bečvy, v lokalite dnešného Horného námestia vybudovaná pevnosť, ktorá bola v 17. storočí prestavaná na zámok.
Rekatolizácia a tridsaťročná vojna
Roku 1609 vyženil vsetínske panstvo Albrecht z Valdštejna, neskorší cisársky vojvodca. Na Vsetínsko povolal jezuitov, za účelom rekatolizácie miestneho obyvateľstva. Náboženský a s ním spojený hospodársky útlak viedli až k rebéliám miestneho obyvateľstva za tridsaťročnej vojny. Vzbury vyvrcholili v roku 1644 popravou asi dvoch stoviek vzbúrencov, čo bola jedna z najmasovejších popráv v národnej histórii. Rebélie evanjelikov pokračovali i neskôr, definitívne upokojenie priniesol až tolerančný patent z roku 1781. V priebehu tridsaťročnej vojny sa Vsetín rozšíril z Horného mesta i na ľavý breh rieky Bečvy.
V roku 1663 vyplienil Vsetín turecko-tatársky vpád, ktorý zaznamenal vsetínsky kronikár: „''Roku 1663, dne 6. oktobra vpadl Turek na Vsetín a pozajímal lidu mladého sebú mnoho a zmordoval selského lidu 676 osob nad Hovězím na Provazném a nocoval s táborem svým v panském dvoře.''“
V roku 1708 počas povstania v Uhorsku Vsetín prepadli a vypálili uhorskí kuruci.
náhľad|vľavo|Mestský pivovar v roku 1885
Priemyselné obdobie
V prvej polovici 19. storočia bolo mesto ovplyvnené technickou revolúciou. K prvým továrňam patrili cukrovar, parné píly, továreň na zápalky a v roku 1868 založená skláreň. Najvýznamnejším podnikom koncom 19. storočia bola továreň na výrobu nábytku bratov Thonetov a Jakuba a Josefa Kohna. Na konci 19. a na začiatku 20. storočia bolo mesto napojené na železnicu, začala výstavba mestskej elektrárne, nemocnice, škôl a ďalších verejných zariadení. V roku 1909 sa mesto stalo sídlom okresu.
V roku 1919 otvoril Josef Sousedík v budove bývalej píly staviteľa Londina vo Vsetíne-Trávníkách novú prevádzku na výrobu elektrických strojov „Závod na výrobu elektrických strojů pro stejnosměrný proud, Josef Sousedík - Vsetín“. V roku 1921 zmenil názov svojej firmy na „Elektrotechnická továrna - Josef Sousedík, Vsetín - Morava“. Po druhej svetovej vojne bola firma znárodnená a premenovaná na MEZ Vsetín s.p., od roku 2011 TES Vsetín s.r.o.
Obyvateľstvo
náhľad|Horné námestie so starou radnicou náhľad|Nová radnica Počet obyvateľov je uvedený za Vsetín vrátane miestnych častí, ktoré k nemu v konkrétnej dobe patrili. V 90. rokoch sa od mesta odtrhli Janová, Ústí a Lhota u Vsetína.
Členenie mesta
Vsetín sa člení na tri časti, ležiace na troch katastrálnych územiach:
V minulosti boli súčasťou Vsetína aj dnes samostatné obce Janová, Lhota u Vsetína a Ústí.
Samospráva
V komunálnych voľbách v roku 2018 získala najviac mandátov (5) KDU-ČSL. Na ustanovujúcom zasadaní zastupiteľstva 5. novembra 2018 bol starostom zvolený líder ľudovcov Jiří Růžička.
Doprava
Cez Vsetín vedie od Valašského Meziříčí železničná trať 280, jeden z hlavných ťahov v smere na Slovensko. V meste odbočuje trať 282 do Veľkých Karlovic, ktorá má na území Vsetína aj jednu stanicu. V rovnakých troch smeroch vedú mestom i cesty: hlavný ťah I/57 od Valašského Meziříčí cez Vsetín na Horní Lideč, II/487 smerom na Velké Karlovice a I/69 do Vizovic.
Vo Vsetíne premáva mestská autobusová doprava, ktorú vrátane prímestských spojov zabezpečuje ČSAD Vsetín a.s., člen skupiny ČSAD Invest, ktorá má vo Vsetíne hlavnú základňu.
Šport
V meste sídli šesťnásobný majster českej hokejovej extraligy, klub VHK ROBE Vsetín.
Pamiatky
náhľad|Vsetínsky zámok
Zaujímavosti
Roku 1865 dorazili do Texasu vsetínski imigranti a založili tam osadu Vsetin, existujúcu dodnes, asi 115 km juhovýchodne od Austinu. Austin je tiež názov významnej firmy, pôsobiacej vo Vsetíne.
Tomáš Garrigue Masaryk navštevoval mesto často ešte ako profesor a poslanec viedenskej ríšskej rady za Valašsko. Ako prezident Československa navštívil mesto 24. júna 1928.
Al-Džazíra ar-rijádíja
Al-Džazíra ar-rijádíja (angl. Al Jazeera Sports; ( – al-Džazíra ar-rijádíja) je arabský televízny športový kanál, ktorý začal vysielať v novembri 2003. Kanál sa rýchlo začal rozrastať a stal sa populárnym na Blízkom východe. Vo svojom vysielacom programe mal už Majstrovstvá Európy vo futbale 2004 či Letné olympijské hry 2004.
Simon Schama
Simon Schama (* 13. február 1943, Londýn) je britský profesor histórie a dejín umenia, ako aj príležitostný novinár. Známy sa stal najmä účinkovaním v dokumentárnom cykle A History of Britain z produkcie spoločnosti BBC.
Al-Džazíra ar-rijádíja
Al-Džazíra ar-rijádíja bola založená v Katare, v súčasnosti je jej sídlom hlavné mesto tohto štátu, Dauha. Jej sesterské projekty sú: Al-Džazíra ar-rijádíja +1, Al-Džazíra ar-rijádíja +2, Al-Džazíra ar-rijádíja +3 a Al-Džazíra ar-rijádíja +4.
Simon Schama
Životopis
Narodil sa do židovskej rodiny. Otec Arthur Schama pochádza z rodiny sefardských Židov s koreňmi v súčasnom Turecku a matka Gertie Steinbergová z aškenázskej židovskej rodiny s pôvodom v Kaunase, v súčasnej Litve. Históriu študoval na Christ′s College univerzity v Cambridge a ukončil ju v roku 1966 s červeným diplomom. Na materskej univerzite ostal aj pracovať. V roku 1980 prijal miesto na Harvardovej univerzite. Od roku 1995 pracoval pre magazín The New Yorker ako kultúrny kritik. Napokon pôsobil na Kolumbijskej univerzite v New Yorku.
Vo svojom výskume sa zameriava na dejiny Nizozemských provincií (dnešného Holandska) na prelome 18. a 19. storočia, na dejiny Veľkej francúzskej revolúcie, na biografie významných historických postáv alebo na premenu krajiny ľudskou činnosťou. Komerčný úspech mu priniesla najmä jeho biografia o dvoch holandských umelcoch Rembrandtovi van Rijnovi a Peterovi Paulovi Rubensovi (s názvom: Rembrandt´s Eye). Oveľa ynámejším sa ale stal vďaka účinkovaniu v 15-dielnej dokumentárnej sérii s názvom A History of Britain, v ktorej divákom osobne priblížil dejiny Britských ostrovov v období od praveku až po rok 1965. Televízny dokument bol neskôr prevedený aj do knižnej podoby (tri zväzky publikované v rokoch 20002002).
Od roku 2006 sa spolupodieľal na vytvorení ďalších úspešných dokumentárnych cyklov o dejinách, ktoré produkovala BBC: osemdielnej série o dejinách a význame umenia (s názvom Simon Schama´s Power of Art, 2006), päťdielnej série Príbeh Židov (The Story of the Jews, 2013) a najnovšie dokumentu Tvár Británie (The Face of Britain by Simon Schama; päť častí, 2015).
Ocenenia
S. Schama získal za svoje knihy niekoľko ocenení. Už jeho prvá vedecká monografia Patriots and Liberators: Revolution in the Netherlands 17801813 získala v roku 1977 Wolfsonovu cenu za históriu (Wolfson History Prize). Jeho kniha The Embarrassment of Riches sa dostala v roku 1987 medzi najlepšie knihy roka, ktoré odporúčal denník The New York Times (Best Books of the Year). Rovnakú cenu získala v roku 1989 jeho kniha Občania: Kronika francúzskej revolúcie (v origináli: Citizens: A Chronicle of the French Revolution).
PFK Piešťany
PFK Piešťany je futbalový klub, ktorý pôsobí v meste Piešťany od roku 1912. Od sezóny 2016/17, po príchode nového vedenia, hrá i kategória mužov, ktorá v minulosti pôsobila v III. lige Západ, avšak bola z nej v roku 2015 odhlásená. Stále sú uchovávané kategórie ako starší a mladší dorast, žiaci a prípravky. Klub dosiahol po “znovuzrodení” v 2016 najlepšiu 7. priečku v 4. lige západ, avšak po reorganizácii zostúpil naspäť do 5. ligy kde momentálne pôsobí.
Miloš Jiránek
Životopis
Študoval na Filozofickej fakulte UK a na pražskej Akadémii výtvarných umení (1894-1899) u M. Pirnera a Vojtecha Hynaisa. Jeden čas býval na Hradčanoch v Lumbeho vile, odkiaľ potom tiež maľoval netradičné pohľady na blízky Pražský hrad.
PFK Piešťany
Dejiny
V sezóne 2016-2017 seniorské mužstvo vyhralo ôsmu ligu a postúpilo do siedmej, v sezóne 2017-2018 vyhralo aj siedmu ligu a postúpilo do šiestej ligy. V sezóne 2018-2019 PFK Piešťany vyhralo šiestu ligu a postúpilo do V. ligy západ. V sezóne 2019-2020 skončilo mužstvo na 3. mieste v V. lige západ.
Základné informácie
Klubovými farbami sú žltá, modrá a biela. Domáci štadión má kapacitu 8 000 miest a z toho 920 na sedenie, rozmery hracej plochy sú 105 x 68 metrov. V areáli PFK sa taktiež nachádza aj povrch s umelou trávou, ktorý slúžil miestnemu, ale taktiež aj množstvu okolitých klubov, na zimnú prípravu a iné udalosti (túto plochu si je možné aj prenajať).
Klub sa angažuje aj v snahe o znovuobnovenie športových tried v meste, keď prvý ročník piatakov by mal byť otvorený v školskom roku 2017/2018. Spolupráca s partnermi, miestnymi podnikateľmi o miestnymi fanúšikmi pomáha k stabilizácii klubu, ktorého cieľom je hrať prvé ligy v mládežníckych kategóriách. Súčasťou PFK je i oddiel prípravkárov (Piešťanskí Kohúti), ktorých vzrastajúci počet smeruje ku vyššej konkurencii a zároveň lepšej centralizácie kvalitných hráčov z celého regiónu.
Creed
Creed je americká rocková skupina ocenená cenou Grammy, ktorá vznikla v roku 1995 v Tallahassee na Floride. Populárnou sa stalaq koncom 90. rokov a začiatkom 00. rokov, keď vydala tri po sebe nasledujúce multi-platinové albumy, z ktorých jeden ocenený diamantovou platňou, pričom v USA predali viac ako 28 miliónov nahrávok a celosvetovo viac ako 40 miliónov, čim sa stali 9. najpredávanejším interpretom 00. rokov. Kým skupina je často kritizovaná a parodovaná, je tiež často označovaná ako jedna z prominentných interpretov hnutia post-grunge konca 90. rokov a tiež ako jedna z komerčne najúspešnejších rockových skupín všetkých čias, so spevákom Scottom Stappom a gitaristom Markom Tremontim súčasne ako jeden z najplodnejších skladateľských tímov v histórii rockovej hudby. Časopis Billboard zaradil skupinu Creed ako 18. najlepšieho interpreta 00. rokov.
Popri Stappovi a Tremontimu sa skupina skladá z basgitaristu Briana Marshalla a bubeníka Scotta Phillipsa. Skupina vydala dva štúdiové albumy My Own Prison v roku 1997 a Human Clay v roku 1999, predtým, ako v roku 2000 Marshall opustil skupinu a bol nahradený koncertným basgitaristom Brettom Hestlom. Ich tretí album Weathered bol vydaný v roku 2001 s Markom Tremontim ako hráčom na basovej gitare predtým, ako sa skupina rozpadla v roku 2004 kvôli narastajúcemu napätiu medzi jej členmi. Tremonti, Phillips a Marshall založili skupinu Alter Bridge, kým Stapp začal svoju sólovú kariéru. Po mesiacoch špekulácií sa skupina Creed v roku 2009 znovu zjednotila a vydala album Full Circle.
Hudobný štýl
Hudba skupiny Creed je predovšetkým označovaná ako rocková. Podľa časopisu Rolling Stone vokály Scotta Strappa sú ovplyvnené Jimom Morrisonom zo skupiny The Doors. Andrew Leahey a Steve Huey z Allmusic opísali hudbu skupiny Creed ako hard rock a post-grunge.
Creed je tiež niekedy označovaná ako kresťanská rocková skupina kvôli faktu, že ich prvé tri albumy za zameriavajú na otázky viery, kresťanstva a večnosti. Skupina nebola nikdy označovaná ako súčasná kresťanská skupina. Taktiež témy z ich hudobných diel ako „My Own Prison“, „Higher“, „My Sacrifice“, „What’s This Life For“, „With Arms Wide Open“ a „One Last Breath“ obsahujú zmienky o kresťanskej teológii, aj napriek čomu niesú považované za kresťanské rockové.
Synagóga status quo ante
náhľad|Synagóga Status Quo s pamätníkom [[Holokaust|Holokaustu v popredí]] náhľad|Pamätná tabuľa na fasáde Synagóga status quo ante je synagóga v Trnave, ktorá patrí v súčasnosti Galérii Jána Koniareka. Organizujú sa v nej vernisáže.
Pochádza z roku 1891 (iný zdroj 1897 ), kedy tam bol rabínom Simon Sidon, ktorý patril k tým, čo chceli zachovať status quo ante, stav pred rozkolom v maďarskej židovskej komunitě medzi reformovaným a ortodoxným smerom.
Pred synagógou je pamätník židovským obetiam druhej svetovej vojny.
Marián Tkáč
Ing. Marián Tkáč Ph.D. (* 25. september 1949, Čičava) bol od 19. novembra 2010 do 11. novembra 2017 predseda Matice slovenskej.
Život
Vzdelaním ekonóm (1972 Ing. ekonómie na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave, 1981 CSc., od r. 2005 PhD.).
Postupne pracoval na Mestskej finančnej správe Bratislava (1972 – 1974), na Ministerstve financií (1972 – 1990), kde bol od 19. januára 1990 do 30. júna 1992 námestníkom ministra, v Štátnej banke československej (viceguvernér pre Slovensko od 22. októbra 1992 do 31. decembra 1992).
Bol členom grémií, ktoré pripravovali vznik Národnej banky Slovenska, a od 1. januára 1993 do 29. júla 1993 ju riadil vo funkcii viceguvernéra povereného jej riadením. Viceguvernérom NBS bol do 11. apríla 1994. Od mája 1995 pripravoval systém poistenia vkladov na Slovensku, odvtedy je vedúcim archívu Národnej banky Slovenska, ktorú zastupuje v Európskej asociácii pre bankovú a finančnú históriu (EABH) so sídlom vo Frankfurte. Ako viceguvernér ŠBČS bol ideovým autorom slovenských bankoviek a mincí platných v rokoch 1993 – 2009.
V 90. rokoch 20. storočia sa angažoval za vznik samostaného Slovenska v rámci Kongresu slovenskej inteligencie a iniciatívy 61 krokov k slovenskej identite. Bol členom komisií Federálneho zhromaždenia a Slovenskej národnej rady na prípravu federálnej ústavy (čo sa nezrealizovalo) a Ústavy Slovenskej republiky. Od roku 2008 je členom Rady Slovenskej televízie a od novembra 2010 predsedom Matice slovenskej.
Od roku 2005 je členom Predstavenstva Spolku slovenských spisovateľov ako autor kníh literatúry faktu: Národ bez peňazí, S vlastnou peňaženkou, Národ a peniaze, Mali sme bankárov?, Tak vznikala Hornouhorská banka Tatra, Hospodárske súvislosti slovenskej štátnosti, Šesťdesiatjeden krokov k slovenskej identite, Slovník nárečia slovenského zemplínske z Čičavy, Kniha o Čičave, Synovia a otcovia, Stále o tom istom, Bratislavské banky. Napísal 4 beletristické diela: Zemplínske nebo, Veľký sen, Vôňa peňazí a Zemplínske nebo – druhá epocha (2009). Okrem toho je autorom skrípt (Dejiny hospodárstva – stručný prehľad a Dejiny peňazí) a štyroch rozhlasových hier v rámci seriálu Slovenské rody: V tieni šibeníc o rode Daxnerovcov, Podpis na dolári o rode Bosákovcov, V znamení leva o rode Turzovcov a Neznámy Petőfi o rode Petrovičovcov. Napísal okolo 1 000 článkov publicistického charakteru, venovaných financiám, bankovníctvu a histórii.
Do vedenia Matice slovenskej bol zvolený v prvom kole jej valného zhromaždenia v Martine 19. novembra 2010. Účastníkom zhromaždenia predstavil svoj Národný program obrody Matice slovenskej.
Plagiátorstvo
Od školského roka 2002/2003 externe prednášal dejiny hospodárstva a dejiny peňazí na Ekonomickej univerzite v Bratislave (EU). Autor blogu Radostná veda na blog.etrend.sk si v zápisnici vedenia EU všimol informáciu rektora o liste prof. Ing. Václava Průchu, CSc., z Vysokej školy ekonomickej v Prahe. Prof. Průcha informoval rektora o Tkáčovom plagiátorstve skrípt, ktoré vydal s dvoma spoluautormi. Predstavitelia univerzity a fakulty na listy prof. Průchu nereagovali až do februára 2008, keď autor blogu požiadal zúčastnené strany o stanovisko k prípadu. Vo februári 2008 dekan Národohospodárskej fakulty ukončil spoluprácu univerzity s Tkáčom. Tkáč mal totiž používať skriptá, ktoré obsahovali prácu iných autorov. Pôvodní autori síce boli na zozname použitej literatúry, ale Tkáčove skriptá neobsahovali priame citácie, pričom vety prebral doslova alebo so zmenou niektorých slov. Rektor univerzity Rudolf Sivák vydal ku kauze stanovisko, v ktorom sa píše: „Podľa dostupných informácií Ing. Tkáč nepostupoval pri písaní skrípt (...) v súlade s autorským zákonom a s jeho konaním nesúhlasíme.“ Na Tkáčove skriptá upozornil blog. Jeho autor podľa SME „''odhaduje, že z tých 160 strán Tkáčových skrípt, ktoré sa venujú obdobiu 19. a 20. storočia pokrytom v pôvodných skriptách, sa zhodujú alebo je mierne obmenených približne 70 percent strán.“'' Článok SME pritom upozorňuje, že študenti Ekonomickej univerzity sú trestaní už v prípade 20% – 25% zhody.
Spolupráca s ŠtB
Marián Tkáč mal v minulosti spolupracovať so Štátnou bezpečnosťou. Ako upozorňuje denník SME, Tkáčovo lustračné osvedčenie zverejnené na vlastnej webovej stránke je čisté, Tkáč však nespomína, že jeho meno bolo zapísané nesprávne. Podľa informácií z archívu Ústavu pamäti národa mal Tkáč byť od októbra 1987 kandidátom spolupráce pod krycím menom Ríman a od októbra 1988 agentom ŠtB pod krycím menom Krajan. ŠtB ho mala získať na základe fotografie s vtedajším pápežom v Ríme, ktorá bola nájdená na fare zavraždeného kňaza Štefana Poláka. Tkáč bol v tom čase vysokým úradníkom na ministerstve financií. Zdrojom SME bol aj Milan Žitný, ktorý pracoval v nezávislej komisii pri Federálnom ministerstve vnútra a ktorý sa Tkáčovmu prípadu venoval aj novinársky. Podľa spisu bol Tkáč od roku 1979 členom KSČ a „od roku 1983 členom výboru ZO KSS na MF“. Podľa Žitného bolo praxou do ŠtB neverbovať členov KSČ. „Evidentne to súviselo s tým, že bol pre nich spravodajsky zaujímavý ako zdroj informácií z ministerstva financií, ako aj z prostredia slovenských katolíkov a duchovenstva, kde sa Tkáč pohyboval," ozrejmil Žitný. Tkáčov spis obsahoval jeho informovanie o dianí na ministerstve financií vrátane tvorby štátneho rozpočtu, ale aj rodinkárstvu medzi zamestnancami.
Je ženatý a má 4 deti: Luciu (1977), Mariána (1979), Kristínu (1996) a Andreja (1997). Manželka – Dagmar Vanečková.
Eva Maliti-Fraňová
Eva Maliti-Fraňová (* 20. február 1953, Bratislava) je slovenská prozaička, dramatička, prekladateľka a literárna historička. Publikovala aj pod menom Maliti, Malievová, Malievová-Fraňová, Fraňová-Malievová, Maliti-Fraňová.
Životopis
Absolvovala Moskovskú štátnu univerzitu, odbor všeobecné dejiny – etnológia.
Pôsobí v Ústave svetovej literatúry Slovenskej akadémie vied, kde sa zaoberá dejinami ruského symbolizmu a dejinami umeleckého prekladu na Slovensku. V roku 1996 obhájila kandidátsku prácu Symbolizmus ako princíp videnia. Knižné vydanie tohto diela vyšlo v r. 1996 (Symbolizmus ako princíp videnia, Veda, 1996). V 2014 vyšlo druhé, doplnené vydanie monografie – ''Symbolizmus ako princíp videnia / Kapitoly z ruskej literatúry a kultúry 20. storočia''. V tom istom roku rakúske vydavateľstvo Holzhausen vydalo dielo pod názvom Symbolismus als Ansichtsprinzip (Eine Abhandlung über russische Literatur und Kultur im 20. Jahrhundert). Eva Maliti-Fraňová bola editorkou medzinárodného kolektívneho vedeckého diela – Symbolizmus v kontextoch a súvislostiach (ÚSvL SAV, 1999). V 2007 vydala monografiu – Tabuizovaná prekladateľka Zora Jesenská (Veda, 2007). V 2018 vyšla jej vedecká monografia Andrej Belyj / celistvosť (v) mnohosti (Veda – ÚSvL SAV, 2018). Publikovala mnohé vedecké state v domácich i zahraničných zborníkoch a časopisoch.
Je autorkou prozaických a dramatických diel. R. 1983 vyšlo jej autorské prerozprávanie osetských epických báji – Nartský epos (Mladé letá, 1983), ktoré r. 2017 v druhom, rozšírenom a doplnenom vydaní vydalo vydavateľstvo AlleGro. Z inšpirácií Severným Osetskom vznikla r. 1987 kniha poviedok a čŕt vydaná v preklade do osetčiny pod názvom Amzorima balc (Potulky s Amzorom, IR, 1987). Značný ohlas vyvolala kniha pôvodných próz Krpatý vrch (1994). Čitateľský úspech zožali aj poviedky z knihy Pod jazdeckou sochou (2011). V r. 2017 uverejnila román Kustódi / Arianina kniha, ktorý má úspech u čitateľskej verejnosti, a zároveň podnecuje odborníkov k hodnoteniu a analyzovaniu. V roku 2021 vydala román O príjemných pocitoch. Jej prózy boli preložené a publikované v niekoľkých jazykoch (nemčina, ruština, angličtina, hindi) divadelná hra Krcheň Nesmrteľný bola viackrát inscenovaná na scénach slovenských divadiel: Komorné divadlo Martin, SND Bratislava, DAD Prešov. Preložená a publikovaná bola do niekoľkých európskych jazykov (angličtina, francúzština, ruština, nemčina, macedónčina, osetčina). Drámy Krcheň Nesmrteľný, Jaskynná panna a Vizionár boli uvedené na medzinárodných divadelných festivaloch a prehliadkach doma i v cudzine (Nitra, Orleans, Moskva, Hamburg, Miláno, Rím, Viedeň, New York). V 2007 vydalo vydavateľstvo Drewo a srd knihu jej dramatických textov Hry (Krcheň Nesmrteľný, Jaskynná panna, Vizionár a Unavená Medea). R. 2016 vyšli jej hry v ruskom preklade v knihe "Providec i drugie" (Koršak Bessmertnyj, Deva v peščere, Providec, Ustalaja Medea, Zuzanna i stariki-paparacci, Igra nevedomogo), vydanej vo vyd. Baltijskije sezony, Sankt-Peterburg (Rusko).
Venuje sa prekladaniu z ruskej a osetskej literatúry a na konte má veľa preložených umeleckých diel. Medzi nimi je zborník Ruská symbolistická dráma / A. Blok, V. Ivanov, F. Sologub (NDC-Tália Press, 1997) a či román Peterburg ruského symbolistu Andreja Belého (Hevi 2001, Petrus 2003, Európa 2020) a ď.
David Lean
David Lean (* 25. marec 1908, Croydon, Spojené kráľovstvo – † 16. apríl 1991, Londýn) bol britský filmový režisér, scenárista a producent.
Preslávili ho jeho veľkorozpočtové filmy ako Most cez rieku Kwai (1957), Lawrence z Arábie (1962), alebo Doktor Živago (1965). Za prvé dva filmy dostal Oscara za réžiu.
British Film Institute ho vo svojom časopise Sight & Sound v roku 2002 zaradil medzi 9 najväčších režisérov všetkých čias. a tri jeho filmy do stovky najlepších britských filmov.
Bzučák
Bzučák môže byť:
Września
Września je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat wrzesiński v rovnomennej gmine.
Žije tu 28 821 obyvateľov (30.6.2007).
Grivy-Loisy
Grivy-Loisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 177 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Appeville
Appeville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3816
NGC 3816 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 9. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 – Európa – Skupina 1
V '''1. kvalifikačnej skupine o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010''' hrali proti sebe 🇵🇹, 🇸🇪,, 🇭🇺, 🇦🇱 a 🇲🇹. Každý hral proti každému dvakrát, t. j. jeden zápas na domácom štadióne a druhý na súperovom. Víťazom skupiny sa stala reprezentácia Dánska. Druhé miesto obsadilo Portugalsko a posunulo sa do baráže o majstrovstvá sveta.
Štatistika
(Pozn.: Stav k: 6. septembru 2009)
Zápasy
Program zápasov bol dohodnutý v januári 2008 v Kodani.
Saint-Gervais-sous-Meymont
Saint-Gervais-sous-Meymont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Projektovanie informačného systému
Existuje veľa štúdií a metodík používaných pri tvorbe IS, napríklad:
Organizácia riadenia tvorby a návrhu systému má tieto fázy:
Návrh
Hlavným artefaktom sú prípady použitia (use cases).Prípady použitia je možno, podobne ako v softvérovom inžinierstve, rozširovať či generalizovať.
Model spolupráce je ďalším artefaktom, ktorý vzniká na základe prípadov použitia. Hľadáme tu prvé náznaky tried a vzťahov. To potom pokračuje do objektového modelu, ktorý už presne zachytáva celý systém, vzťahy medzi objektmi či hierarchiu dedenia.
Funkčný model poskytuje kontrolný pohľad na vytváraný systém. De facto štandardom je tu DFD (Data Flow Diagram), ktorý poskytuje ľahké grafické vyjadrenie prepojiteľné s dátovým modelom. DFD diagramy obsahujú entity (obdĺžnik – napr. osoba, inštitúcia, iný systém a pod.), dátové sklady (obdĺžnik so zaoblenými vrcholmi pravej strany - uchováva dáta), procesy (zaoblenými so zaoblenými vrcholmi - manipulujú s dátami, sú algoritmy) a konečne dátové toky (šípky – predávanie dátových záznamov).
DFD model je hierarchický, to znamená, že procesy sa dajú postupne zjemňovať. Každý proces teda obsahuje „vnorený“ diagram, a tak ďalej až po takzvané listové procesy, ktoré sú atomické (nedeliteľné). Každý proces v DFD obsahuje textový popis (napríklad pseudokód, prirodzený jazyk, rôzne podmienky a podobne), popis obmedzení (constriants) a tiež dodatočné informácie (možnosti optimalizácie atď.).
Dynamický model prispieva k pochopeniu zmien v systéme. Možné popisy sú napríklad slovné scenáre, grafické scenáre (napr. sekvenčné diagramy), mapy udalosti (jeden diagram na celý systém) alebo stavové diagramy a tabuľky. Samostatnou kapitolou sú ER-diagramy, ktoré zachycujú dátový model.
Architektúra
Dôležitá je i bezproblémová integrácia IS, ktorá má dve hľadiska: vnútorné, kde ide o preškolenie pracovníkov, nastavení prostredí a pod., a vonkajšie, kde ide najmä o zákazníkov a dodávateľov. Pre zadávateľa implementácie IS je dôležité najmä:
Implementácia
Väčšina systémov sa implementuje ako tzv. Data Warehouses (DW), čo je architektúra (obvykle založená na SRBD – Systéme riadenia bázy dát), ktorá transformuje operatívne dáta do inej podoby, pri ktorej sa berie ohľad napr. na čas a rýchlosť následných dotazov. Tieto dáta sa nemenia, môžu sa transformovať z viacerých zdrojov (napr. od dodávateľov) a sú aktualizovane v časových intervaloch. Z nich sa robia štatistiky alebo analýza. To je posledná fáza - OLAP (Online Analytical Processing).
Opakom DW sú OLPT (Online Transaction Processing Systems), ktoré sú často prirovnávane k „výrobe“ podniku, DW potom ku „skladovaniu“ výrobkov, následne OLAP systémy sú potom „predajom“.
Je zrejmé, že OLAP systémy sú rozšírením OLTP systémov, tiež ich návrh je zložitejší. Je tu použitá tzv. multidimenzionálna architektúra. Ďalšou dimenziou je tu čas, oblasť či obchodník. OLAP systémy sú tak špecifické, že sa v nich môže porušovať napríklad normalizácia (NF) a dáta sú v týchto systémoch veľmi riedke.
Internet
Internet/intranet poskytuje dobrú platformu pre IS. Dnešné technológie zahrnujú napríklad:
Saar
Saar môže byť:
Inštinkt
Inštinkt (z = popud, vnuknutie, pud) je vrodená dispozícia k určitej činnosti alebo k dosahovaniu určitého cieľa. Sú to vrodené, zdedené spôsoby správania, ktorým sa ani človek, ani zviera nemusia učiť. Inštinkt je zložitý komplex a reťazec nepodmienenych reflexov.
Tieto rôzne zložité, komplexne vrodené schémy správania majú nezastupiteľný význam pri zabezpečovaní rozhodujúcich potrieb organizmov, napr. pri rozmnožovaní, získavaní potravy, obrane pred nebezpečenstvom, komunikácii, sociálnych prejavoch atď. Problematikou inštinktov sa v súčasnosti zaoberá etológia, ktorá okrem iného skúma vrodené prejavy detí v ranom veku (vpečaťovacia fáza - imprinting period a jej zvláštnosti v 4. až 7. mesiaci života).
Podľa Junga je inštinkt nevedomý fyzický popud k akcii, fyzický proťajšok archetypu.
Wyrzysk
Wyrzysk je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat pilski v rovnomennej gmine.
Žije tu 5 254 obyvateľov (30.6.2007).
Hexogén
Hexogén (iné názvy: Cyklonit, RDX) je výkonná a citlivá trhavina, predovšetkým na vojenské a špeciálne použitie.
Vlastnosti
Hexogén je chemicky alicyklický nitramín. V armáde sa najčastejšie používa medzinárodný názov Hexogén a Cyklonit (odvodené od cyklickej štruktúry a zároveň od cyklónu – tropickej búrky). V skratke sa uvádza ako RDX, v špecifickej munícii T4.
Hexogén tvorí biely jemne kryštalický prášok teploty topenia 203 °C, nerozpustný vo vode (rozpustnosť je pri 0 °C 0,01% a pri 100 °C 0,15%) a organických rozpúšťadlách (dobre rozpustný v acetóne – 6,81% pri 20 °C a 15,3% pri 58 °C, v ostatných rozpúšťadlách pod 1%).
Stykom s kyselinou sírovou s koncentráciou nad 70% sa úplne rozkladá na formaldehyd a ďalšie produkty. Vďaka tejto vlastnosti je nemožné použiť k preparácii nitračnú zmes obsahujúcu H2SO4. Hexogén je stabilný, nereaguje s kovmi, nevytvára soli, a je pH neutrálny.
Použitie
Hexogén je veľmi brizantnou (trieštivou) trhavinou patriacou medzi najsilnejšie výbušniny. Svojím výkonom presahuje TNT (2,4,6-trinitrotoluén) o 80%. Používa sa na plnenie rozbušiek, počinových náloží, v kombinácii s veľkým množstvom iných výbušnín, najviac s TNT (Hexolity), hliníkom (Hexaly), dusičnanom amónnym (Ammatexy), v plastických trhavinách (Semtexy, kompozície C-4, Hexoplasty). Zmesi s vysokým obsahom hexogénu sa používajú predovšetkým na plnenie bojových častí riadených striel, na výrobu kumulatívnych bojových častí a na plnenie nábojov pre malokalibrové automatické kanóny, teda tam, kde sa efektívne uplatní jeho veľký výkon a vysoká detonačná rýchlosť, alebo ho nie je možné nahradiť inou, lacnejšou trhavinou – hexogén je 15 až 20-krát drahší ako TNT.
Stabilita
Prednosťou je jeho veľká chemická stabilita, blížiaca sa aromatickým nitrolátkam. Často býva porovnávaný s pentritom, ale na rozdiel od neho je stabilnejší, má nižšiu citlivosť a pri vysokých hustotách i vyššiu brizanciu. Pri zahrievaní a vystavení dlhodobému tepelnému účinku je stabilnejší než pentrit aj tetryl. Stabilita hexogénu je teda vyššia než tetrylu a podľa niektorých odborných prác je dokonca podobná TNT.
S ohľadom na ostatné výbušniny je hexogén pomerne málo jedovatý, nevstrebáva sa pokožkou, len priamou inhaláciou. Príčinou malej jedovatosti je slabá rozpustnosť, ktorá spôsobuje, že sa nedostáva do krvi vo vysokej koncentrácii. Pri dlhodobom vdychovaní sa objavujú tonicko-klonické kŕče, ktoré nastávajú v 10-minútových intervaloch a po odstránení osoby zo zamoreného priestoru nemiznú. Príznaky otravy odznievajú až po 10 – 24 hodinách.
Výroba
Od objavenia hexogénu bolo popísaných približne 30 rôznych metód na jeho syntézu. Z tohoto počtu je 14 metód laboratórne uskutočniteľných, ale bez náležitých znalostí, dobrého laboratórneho vybavenia a presnej znalosti a dodržania postupov nie je žiadna z nich bezpečná.
Nitrolýza kyselinou dusičnou
Najstaršia a najjednoduchšia je metóda nitrolýzy bezvodou kyselinou dusičnou. Podľa tejto metódy sa k ochladenej bezvodej kyseline dusičnej prisypáva v malých dávkach urotropín (hexamín, hexametyléntetraamín), teplota sa intenzívnym chladením udržuje na 20 °C. Koncentrácia kyseliny dusičnej HNO3 je minimálne 98%.
Hlavná reakcia prebieha súčasne podľa dvoch rovníc:
(CH2)6N4 + 4 HNO3 → (CH2N.NO2)3 + 3 CH20 + NH4NO3 (vzniká formaldehyd a dusičnan amónny)
(CH2)6N4 + 6 HNO3 → (CH2N.NO2)3 + 6 H20 + 3 CO2 + 2 N2
Prebieha aj hydrolýza hexogénu na amoniak a formaldehyd a oxidácia formaldehydu kyselinou dusičnou. Okrem toho môžu prebiehať ďalšie vedľajšie reakcie, ktoré dávajú iné výbušné zlúčeniny.
Proces SH vypracoval Schnurra (Nemecko, 1937 – 38) – vychádza sa z hexamínu a kyseliny dusičnej. Do koncentrovanej, 99% kyseliny dusičnej sa pridáva hexamín v pomere 1 diel hexamínu na 8 dielov HNO3 pri teplote nitrátoru 5−10 °C. Nitrácia v prvom nitrátore trvá hodinu, potom sa zmes prepúšťa do ďalších reaktorov, kde za dve hodiny teplota stúpa na 20 °C a reakcia dobehne do konca. Následne sa zmes prevedie do zrieďovačov s vodou aby koncentrácia HNO3 neklesla pod 50% a pri teplote 70 – 75 °C sa oxidom dusičitým odstránia nežiaduce prímesy kontrolovaným oxidačným procesom. Hexogén sa pritom vylúči vo forme kryštálov. Zmes sa postupne ochladí až na 20 °C a hexogén sa takmer úplne vylúči. Nasleduje premývanie vodou. Od stabilizácie dvojhodinovým varom pri tlaku 0,35 MPa a teplote 140 °C sa po výbuchu linky upustilo. Začala sa používať rekryštalizácia hexogénu z acetónu.
Proces K vypracoval Knöffler (Nemecko, 1943) – vychádza sa z hexamínu, kyseliny dusičnej a dusičnanu amónneho. Proces dáva lepšie výťažky ako proces SH a je bezpečnejší – reakcia môže prebiehať pri teplote až 80 °C, kým pri procese SH hrozí už pri teplote 25 °C výbuch. Reakcia prebieha podľa rovnice:
Kašgar
Kašgar (- slovenský názov; ujg. قەشقەر /Qeshqer/K̡ǝxk̡ǝr/Қәшқәр, čínsky 喀什 – pchin-jin: Kāshí  – slov. prepis kcha-š', alebo 喀什噶爾 – pchin-jin: Kāshí gá ěr – slov. prepis: kcha-š' ka er; pchin-jinom aj oficiálne Kaxgar) môže byť v Číne:
Hexogén
Nitrolýza kyselinou dusičnou
(CH2)6N4 + 2 NH4NO3 + 4 HNO3 → 2 (CH2N.NO2)3 + 6 H20
Do koncentrovanej, 99% kyseliny dusičnej sa pridáva hexamín v pomere 1 diel hexamínu na 8,6 dielov HNO3 a vypočítané množstvo NH4NO3 pri teplote 15 °C. Zmes sa prevedie do reaktoru a zahrieva na 80 °C po dobu 30 minút. Po prepustení do ďalšej nádoby sa zmes ochladí na 20 °C, pričom sa vylúči asi 90% hexogénu.
Proces W vypracoval Wolfram (1934) – vychádza sa z kyseliny sulfamínovej, formaldehydu a kyseliny dusičnej. Kyselina sulfamínová sa pripraví z oxidu sírového a amoniaku a prevedie na draselnú soľ. Tá sa kondenzuje s formaldehydom a vznikne metylénaminosulfónan draselný. Táto látka sa nitruje nitračnou zmesou pripravenou z 99% HNO3 a oxidu sírového. Vzniknutý hexogén sa sčasti hneď vylúči a sčasti zostáva v roztoku. Úplné vylúčenie sa zabezpečí zriedením reakčnej zmesi vodou. Hexogén sa premyje vodou do neutrálnej reakcie. Pôvodne sa rekryštalizoval z nitrobenzénu. Po výbuchu linky sa prešlo na rekryštalizáciu z acetónu. Metóda je menej rentabilná a po vojne sa prestala používať.
Proces E vypracoval Eble (v Nemecku 1935 – 1938) a nezávisle od neho Ross a Schieseler (v USA 1940) – vychádza z paraformaldehydu, acetanhydridu a dusičnanu amónneho. Hlavná reakcia prebieha podľa vzorca:
3 CH2O + 3 NH3NO2 + 6 (CH3CO)2O → (CH2N.NO2)3 + 12 CH3COOH
Proces KA vypracoval Knöffler (Nemecko 1943), ide vlastne o kombináciu procesu K a procesu E. Postup vychádza z dinitrátu hexamínu, amóniumdinitrátu a acetanhydridu. Dinitrát hexamínu sa pripraví pôsobením 50% HNO3 na hexamín pri teplote pod 15 °C. Hlavná reakcia prebieha podľa rovnice:
(CH2)6N4.HNO3 + 2 (NH4NO3.HNO3) + 6 (CH3CO)2O → 2 (CH2N.NO2)3 + 12 CH3COOH
V reaktore sa pripraví zmes časti acetanhydridu a filtrátu z predošlej šarže, teplota sa udržuje na 40 – 50 °C. Postupne sa po menších dávkach pridáva striedavo amóniumdinitrát a dinitrát hexamínu. Potom sa pridá druhá dávka acetanhydridu a opäť v menších dávkach sa pridáva amóniumdinitrát a dinitrát hexamínu. Po poslednej dávke sa teplota zvýši na 60 °C a udržuje pol hodinu. Celý proces trvá cca 4 hodiny. Potom sa zmes ochladí na 20 °C a vykryštalizovaný hexogén sa odsaje. Výťažok je cca 70%. Vzniknutý hexogén má teplotu topenia 185 – 190 °C a je znečistený prímesami. Časť filtrátu sa vracia späť priamo, väčšia časť sa destiluje. Po destilácii kyseliny octovej zostáva v destilačnom zvyšku silne znečistený hexogén s teplotou tavenia menej než 160 °C, ktorý je možné tiež vrátiť späť na začiatok reakcie a zvýšiť tak výťažnosť.
Bachmannov proces – vypracoval ho Bachmann (USA 1941) a ide o variant procesu KA.
Rekryštalizácia hexogénu z acetónu – Pripravený roztok hexogénu sa nasype do 8 – 10 násobného množstva acetónu zohriateho na 50 °C. Po rozpustení hexogénu sa roztok prefiltruje cez tkaninu a prevedie do väčšej nádoby. Tu sa počas 5 minút privedie 12 – 15 násobné množstvo vody (počítané na hexogén) a teplota sa udržuje na 25 °C. Pri riedení acetónu vodou sa vylučujú pomerne veľké kryštáliky hexogénu (cca ), ktoré sa odfiltrujú na vákuovom filtri. Acetón sa ešte raz dôkladne filtruje a potom destiluje v rektifikačnej kolóne. Zachytávajú sa aj pary acetónu počas celého procesu.
Rekryštalizovaný hexogén sa flegmatizuje voskom. Flegmatizačný aparát s miešadlom sa naplní horúcou vodou (80 – 88 °C) v množstve 5 násobku hmotnosti hexogénu a zapne sa miešadlo, mieša sa intenzívne. Pridá sa rekryštalizovaný hexogén. Po rozmiešaní sa pridáva 5 – 10 % montánneho vosku s farbivom (množstvo vosku a teplota sa volí podľa potrebného stupňa flegmatizácie; pre nižší stupeň flegmatizácie s menším množstvom vosku je potrebná vyššia teplota vody). Po pridaní vosku a dôkladnom zamiešaní sa začne obsah flegmatizátoru pomaly chladiť. Celá operácia trvá asi 2 hodiny. Flegmatizovaný hexogén sa odfiltruje vo vákuovom filtri, suší a preosieva. Farbivo vo vosku odlišuje flegmatizovaný a neflegmatizovaný hexogén.
V súčasnosti sa na flegmatizáciu hexogénu používajú aj rôzne plastické hmoty, ktoré majú výrazne lepšie vlastnosti ako vosk. Takéto trhaviny sú často označované skratkou PBX a číslom. Skratka PBX znamená plastic bonded explosive.
Chersonézos
Chersonézos (po gr. doslova "polostrov"; po grécky Chersonésos, po latinsky Chersonesus) môžu byť tri staroveké lokality:
Bolešiny
Bolešiny sú obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 734 obyvateľov, z toho 356 mužov a 378 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,0 roka, ženy 39,3 roka).
Wysoka
Wysoka je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat pilski v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 724 obyvateľov (30.6.2007).
Malachov
Malachov je obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica.
Polohopis
Obec leží na východnom úpätí Kremnických vrchov, v strednej časti úzkej Malachovskej doliny. Prvá písomná zmienka je z roku 1327. Dolinou preteká Malachovský potok, pravobrežný prítok rieky Hrona. Zástavba obce v dĺžke cca 2 km sleduje brehy potoka. Nachádza sa 4 km juhozápadne od okresného a krajského sídla Banská Bystrica, od ktorej sa odčlenila v roku 1993.
Katastrálne územie obce (cca 640 ha) sa rozprestiera na rozhraní krajinných celkov Kremnické vrchy a Zvolenská kotlina. Takmer celé územie sa nachádza v Malachovskom predhorí, krajinnom podcelku východného okraja Kremnických vrchov. Nadmorské výšky chotára sú od 400 do 820 m. Prevažne odlesnené územie má vrchovinný reliéf. Reprezentujú ho dlhé chrbty (zvyšky starej poriečnej rovne), budované treťohornými pyroxenickými andezitmi a ich pyroklastikami, len vo východnej časti vystupujú aj druhohorné dolomity.
Neďaleko obce (v Radvani) sa nachádza chránený areál Malachovské skalky.
Dejiny baníctva
Podľa Budkoviča (1968) výroba ortuti na Ortútoch (dnes kat. územie Badína) spôsobom „kondenzáciou hore“ v hlinených nádobách Agricolovho typu, prebiehala až do roku 1780. Ťažba sa obnovila v roku 1785, avšak bez výraznejšieho úspechu. Podnikanie skončilo v roku 1802. Od roku 1780 – 1800 sa zavádzal druhý spôsob výroby v retortách (K. Hereld zaviedol i železné retorty a z Banskej Štiavnice žiadal aj sklenené) s ohnutým hrdlom, pre odvádzanie ortuťových pár na kondenzáciu studenou vodou. V priebehu prvej polovice 19. storočia ťažba celkom ustala. Prieskumné práce boli obnovené v roku 1955 - 1957, systematicky od roku 1965. Zabezpečili sa nimi ekonomicky významné zásoby. Poslednou aktívnou lokalitou v tomto priestore bola Veľká studňa (územne, okrem Malachova, aj kataster Radvane), kde sa ťažila rumelka z paleogénnych pieskovcov a karbonátov v rokoch 1985 - 1990.
Malachovská ortuťová mineralizácia sa nachádza na východnom okraji Kremnických vrchov, západne od Banskej Bystrice. Zasahuje aj do katastrov obcí Badín, Radvaň a Tajov – Jabriková. Na ploche 80 - 100 km² sú sústredené viaceré výskyty a anomálie ako: Veľká studňa, Nemecký vrch, Dolná skala, Trávny Ždiar, Mútna, Ortuťový vrch, Cipkove jamy, Pri jazere a ďalšie. Mineralizácia sa nachádza v polymiktných paleogénnych zlepencoch, karbonatických pieskovcoch, ako aj v dolomitických pieskovcoch bazálneho paleogénu (Veľká studňa), v strednotriasových dolomitoch chočského príkrovu (Trávny Ždiar), tiež v rétskych vápencoch krížňanského príkrovu v podloží paleogénnych súvrství (Nemecký vrch), zriedka aj v miocénnych vulkanitoch. Spoločným znakom pre všetky výskyty v okolí Malachova je ich štruktúrna pozícia a významný vplyv litologických (horninových) faktorov pre lokalizáciu zrudnenia.
Výskyty Hg-As mineralizácie sa viažu na blízkosť tektonických poklesových línií, väčšinou S-J smeru, ktoré slúžili ako kolektor (zberač) rudonosných roztokov. Mineralizácia má jednoduchý, takmer monominerálny charakter, typický pre teletermálnu (nízkoteplotnú) mineralizáciu. Viaže sa na procesy doznievania neogénneho vulkanizmu. Vznikla v dvoch štádiách mineralizácie: arzénovej (realgár a auripigment) a ortuťovej (rumelka). Hg-As mineralizácia je impregnačno - žilníkového typu so šošovkovitými a šmuhovitými akumuláciami rumelky v blízkosti styku s nadložnými bridlicami. Veľká studňa je jednou z najpreskúmanejších lokalít. Ložiskové akumulácie rumelky tvoria výplň a povlaky na puklinách polymiktných zlepencov, ako aj impregnácie karbonatických pieskovcov a v dolomitických brekciách paleogénu. Hĺbka uloženia vzrastá v závislosti od morfológie terénu. Mocnosť bilančných úsekov zrudnenia vo východnej časti je 2-12 m, s priemernou kovnatosťou pozitívnych vrtov 0,1-0,7 hm.% Hg. Ložiskové akumulácie sú usmernené v smere V-Z s rozsahom do 450 m, max. šírkou do 100 m. Na lokalite Trávny Ždiar sú žilky, povlaky, žilníky a impregnácie viazané na strmo uložené pukliny v strednotriasových dolomitoch, s nepravou mocnosťou mineralizovaných zón 1-7 m a priemerným obsahom Hg 0,2-0,07 hm.%. Na lokalite Nemecký vrch je zrudnenie viazané na poklesovú tektonickú líniu oddeľujúcu vulkanity od podložia a nachádza sa v karbonatických pieskovcoch paleogénu a v rétskych vápencoch krížňanského príkrovu. Maximálna koncentrácia Hg mineralizácie je však v paleogénnych zlepencoch. Kovnatosť rúd kolísala od 0,1 do 0,8 hm.% Hg. Vykazuje sa 282 kiloton nebilančných zásob, s priemerným obsahom 0,22 % Hg. Ložisko je uzavreté.
V území sa našli úlomky i celé retorty, ktoré boli využívané v najstaršom období na získavanie rýdzej ortuti. Je pozoruhodné, že ich tvar je veľmi podobný ako v nákresoch použitých v práci Agricolu (1556). Príležitostne sa nachádzala ortuť aj pod horninou s obsahom rumelky, ak bola použitá na obloženie ohniska. Jej lesklé guľôčky reagujúce na dotyk pohybom dali meno ortuti, „živé striebro“.
Areál ťažobného závodu vrátane haldy pri ústí štôlne je zrekultivovaný aplanáciou, vrátane prevádzkových budov. Vyťažené priestory sa na povrchu prejavujú vznikom prepadlín a aktiváciou zosuvov. Banská voda je vyvedená potrubím pod aplanovanou haldou, priamo do Malachovského potoka. Sedimenty potoka pod haldou obsahujú relatívne veľké množstvo rumelky vymývanej z haldoviny. Ortuť patrí medzi najznámejšie škodlivé prvky v ovzduší. Môže sa nachádzať vo všetkých fázach (pevnej, tekutej i plynnej). Zo zlúčenín najväčšiu toxicitu majú dobre rozpustné soli Hg. Je pozoruhodné, že samotná rumelka - chemicky HgS, je takmer inertná zlúčenina, ktorá nemá vážnejší škodlivý vplyv na životné prostredie. Problémovo sa začína prejavovať až po tepelnej úprave, keď vzniká voľná ortuť, ktorá je jedom. V tele človeka vstupuje do zlúčenín s bielkovinovými molekulami. Trvale sa kumuluje v mozgu, obličkách, slezine a srdci, dočasne v kostiach a kostnej dreni. Prejavy otravy soľami Hg sú bolesti hlavy, zvýšený tep, krvácanie ďasien a porucha sluchu. Uvádza sa, že až 80 % Hg sa do tela človeka dostáva vdychovaním a iba 7 % potravou.
Dnes sú všetky lokality opustené, ťažobný závod a odvaly boli rekultivované. Aj preto využitie lokality, ako exkurznej zastávky, je iba symbolické. Iba ojedinele sa nájdu vzorky aj so zrudnením. Pripomenutie dlhej histórie získavania ortuti sa zvažuje ako súčasť „geoparku“ v okolí Banskej Bystrice.
-->
Šport
Futbalový klub bol založený v roku 1949 a v súčasnosti nesie názov TJ Slovan Malachov. A-mužstvo hrá 7. ligu stred.
NGC 3817
NGC 3817 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 18. januára 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Gué-d’Hossus
Gué-d’Hossus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 519 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Menyhért Palágyi
Menyhért Palágyi, tiež Melchior Palágyi (* 16. alebo 26. december 1859, Paks, Maďarsko – † 14. júl 1924, Darmstadt, Nemecko) bol maďarsko-nemecký filozof, filozofický predchodca teórie relativity. Pôvodne priezvisko Silberstein bolo zmenené v roku 1895 na Palágyi.
Tanierovky
Tanierovky (po latinsky Semaeostomeae, Semaeostomatida, Semeostomatida) sú rad pŕhlivcov z triedy medúzovce.
Systematika
tanierovky (Semaeostomeae, Semaeostomatida, Semeostomatida):
Puškinovo múzeum
Puškinovo múzeum, oficiálne Štátne múzeum výtvarných umení Alexandra Sergejeviča Puškina, je umelecko-historické múzeum v hlavnom meste Ruska Moskve, patriace k najvýznamnejším múzeám umenia v krajine. Budova galérie je súčasne významným pamätníkom ruskej klasicistickej architektúry.
Zrod a vývin múzea
Za myšlienkou zriadenia výtvarného múzea v Moskve, ako umeleckej inštitúcie zhromažďujúcej poklady svetového umenia, stáli aktivity významných osobností ruského verejného života polovice 18. storočia - spisovateľky Z. A. Volkonskej, akademika S. P. Ševyrjova, generála N. V. Isakova a umeleckého historika I. V. Cvetajeva, ktorý sa zároveň stal jeho prvým riaditeľom. Zmeny v nazeraní na dôležitosť vzdelávacieho a výchovného poslania umenia sa stali hybnou silou pretvárajúcou ušľachtilé myšlienky na hmatateľný výsledok.
Zriadenie múzea priamo súviselo s existenciou Rumiancevovho múzea. Múzeum sa borilo s existenčnými problémami a i jeho zbierkový fond bol veľmi rôznorodý a nesystematický. To ešte viac podnietilo potrebu zriadenia múzea klasického umenia.