cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tonight (album)
Reedície
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1995 vydavateľstvom Virgin Records a obsahoval ďalšie štyri bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
Małgorzata Ruchniewicz
Małgorzata Ruchniewicz (* 1970, Bystrzyca Kłodzka) je poľská historička.
Životopis
Pôsobí ako vedecký asistent na historickom inštitúte vroclavskej univerzity, kde v roku 1998 promovala. Spolu s Arnom Herzigom napísala Geschichte des Glatzer Landes.
Klement X.
Klement X. (rodený Emilio Bonaventura Altieri; * 13. júl 1590 – † 22. júl 1676) bol pápežom v rokoch 16701676.
Lebesgueova veta
Lebesgueho veta prípadne Lebesgueova veta o zámene limity a integrálu je matematická veta z teórie lebesueovho integrálu umožňujúca zámenu limitného procesu a integrálu pri integrácii konvergujúcej postupnosti funckii. Vďaka relatívne malým restrikciám na postupnosť funkcii predstavuje silný nástroj na počítanie.
Znenie vety
Nech funkcie \ f_n(x) sú merateľné v\ M a pre skoro všetky a nech existuje funkcia
Eurosong
Eurosong môže byť:
Sannerville
Sannerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
NGC 5681
NGC 5681 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 1. mája 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Sannerville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Soči
Soči je prístavné a kúpeľné mesto v Rusku. Nachádza sa medzi pobrežím Čierneho mora a úpätím Kaukazu. Má rozlohu 3508 km² a žije tu 411 524 obyvateľov (stav k roku 2017). Mesto bolo zvolené ako hostiteľ zimných olympijských hier v roku 2014
Sannerville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1636 obyvateľov (2009).
Soči
Poloha a prírodné pomery
Soči zaberá úsek Čiernomorského pobrežia medzi riekami Šepsi a Psou, je až 145 km dlhé a má rozlohu 3500 km2. Mesto má ako zvyšok ruského pobrežia Čierneho mora južne od mesta Tuapse subtropické podnebie, čím sa výrazne líši od zvyšku pobrežia od Anapy po Tuapse, kde je podnebie výrazne suchšie.
Sannerville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soči
Zimné olympijské hry 2014
V júni 2006 prezident Medzinárodného olympijského výboru Jacques Rogge oznámil, že Soči bolo vybrané za finalistu medzi kandidátmi na hosťovanie Zimných olympijských hier v roku 2014. 4. júla 2007 bolo Soči ohlásené ako hostiteľ Zimných olympijských hier v roku 2014 pred konkurenciou miest Salzburg v Rakúsku a Phjongčhang v Južnej Kórei.
František Skladaný
Klubový hokej
Odchovanec martinského hokeja od roku 2000 hrával v zámorí v univerzitnej súťaži NCAA za Boston. Bol draftovaný Coloradom Avalanche v roku 2001 v piatom kole, celkovo zo 143. miesta. V sezóne 2003/04 dostal príležitosť v AHL, kde hrával za Hershey Bears (farmu Colorada). V januári 2006 bol povolaný do prvého tímu Avalanche, no šancu nakoniec nedostal. Od sezóny 2006/07 pôsobí v najvyššej českej hokejovej súťaži, hráva za HC Energie Karlovy Vary. V sezóne 2008-09 získal s klubom titul v českej extralige.
Soči
Doprava
Mesto leží na železničnej trati medzi Rostovom nad Donom a gruzínskym mestom Samtredia. Čiernomorská cesta pozdĺž pobrežia ho spája s Novorossijskom a Batumi.
František Skladaný
Reprezentácia
Skladaný reprezentoval Slovensko na Majstrovstvách sveta v kategóriach do 18 rokov v roku 2000 a na MS juniorov v roku 2002. V seniorskej reprezentácii debutoval v septembri 2006 v príprave proti Nemecku. V roku 2008 ho tréner Július Šupler nominoval na majstrovstvá sveta. Slovensko nepostúpilo zo základnej skupiny, po úspešných zápasoch o záchranu so Slovinskom obsadilo 13. miesto. Odohral všetkých päť stretnutí, zaznamenal asistenciu.
Soči
Doprava
Mestskú dopravu zabezpečujú autobusy a maršrutky. Pripravuje sa výstavba trolejbusových liniek. Blízko mesta sa nachádza medzinárodné letisko Soči.
František Skladaný
Reprezentačná štatistika
(štatistické údaje v článku sú z 11. mája 2008)
Vojenský a špitálsky rád svätého Lazara Jeruzalemského
Vojenský a špitálsky rád svätého Lazára Jeruzalemského (, OSLJ) je rytiersky rád, ktorý vznikol vo Svätej zemi počas križiackych vojen. Po viacerých rozkoloch a pokusoch o zlúčenie v druhej polovici 20. storočia v súčasnosti pod týmto názvom pôsobí viac organizácií, ktoré o sebe prehlasujú, že sú jediným skutočným pokračovateľom pôvodného rádu. Všetky tieto organizácie sa hlásia k ekumenizmu a venujú sa dobročinnosti, hlavne v oblasti zdravotníctva a rozvojovej pomoci.
Dejiny rádu
Prvá písomná zmienka o ráde je z roku 1043 v bule pápeža Benedikta IX., ktorou rádu priznáva určité privilégiá. Pôvodné aktivity rádu boli zamerané výlučne na špitálsku službu. Vojenské funkcie začal vykonávať až pod vplyvom toho, že ostatné rytierske rády do neho preveľovali rádových bratov, ktorí ochoreli na malomocenstvo. V správach o bitke pri Montgisarde v roku 1177 sa spomína účasť väčšieho počtu rytierov rádu.
Prví veľmajstri Rádu sv. Lazára boli volení z radov malomocných bratov. V roku 1244 utŕžil rád v Gaze, roku 1250 v Al-Mansúre a v roku 1252 pri Ramalláhu zdrvujúcu sériu porážok, kedy sa rád ocitol na hranici úplného vyhladenia. Pápež Inocent IV., ktorý v roku 1253, prakticky okamžite po nešťastnej bitke pri Ramalláhu, povolil rádu voliť za svojho veľmajstra aj zdravého rytiera spomedzi ostatných (bratov) domu keďže, ako uvádza vo svojej bule: všetci malomocní rytieri spomenutého domu boli nemilosrdne pobití nepriateľmi viery. V roku 1255 ten istý pápež o ráde hovorí ako o konvente aktívnych rytierov a ostatných, zdravých či malomocných.
Už v priebehu 12. storočia sa začal rád rozširovať aj v Európe, hlavnou náplňou bola starostlivosť o malomocných. Francúzsky kráľ Ľudovít VII. udelil rádu v roku 1154 kráľovský status a pridelil im za sídlo Boigny-sur-Bionne v blízkosti Orleánu. V súlade s historickou tradíciou popri ústrednej špitálskej činnosti rád prevádzkoval vojenskú akadémiu a jej kadeti slúžili v kráľovskej armáde pri presadzovaní francúzskych záujmov predovšetkým v Stredozemnom mori a pri pobreží Atlantického oceánu. V roku 1291 sa obrany Akkonu zúčastnilo dvadsaťpäť rytierov rádu, ktorí počas bojov zahynuli. Po strate Akkonu bol rád prinútený opustiť Svätú zem a sídlom veľmajstra sa stal zámok Boigny.
Aby bol akýkoľvek rád právne uznaný ako Rád rytiersky, musí mať zaistenú ochranu legitímnym Fons Honorum, t. j. vznešeným zakladateľom patrónom a protektorom, ktorý bol panujúcim suverénom v čase vzniku Rádu alebo v čase, kedy tento suverén prijal rád pod svoju ochranu. To sa v prípade rádu sv. Lazára stalo v roku 1308, kedy ho pod svoju ochranu prijal francúzsky kráľ Filip IV. Od tohto roku obsahuje kompletná francúzska kráľovská titulatúra aj titul ''Ochranca Rádu sv. Lazára''. Neskôr v roku 1517 rozhodnutím Pápeža Leva X. sa úrad veľmajstra Rádu sv. Lazára stal francúzskou prelatúrou s právom kráľa menovať prelátov, čím sa väzba rádu na francúzsku korunu a postavenie kráľa ako Fons Honorum ešte umocnila.
V roku 1824 počas vlády Ľudovíta XVIII. je v kráľovskom almanachu uvedený ako protektor Rádu sv. Lazára nástupca kráľa Karol. Vývoj rádu po roku 1830 – po júlovej revolúcii a abdikácii Karola nie je celkom jasný. Na jednej strane je názor, že rád zanikol, iní historici zastávajú názor, že rád po roku 1830 bol vedený radou dôstojníkov a v roku 1841 sa protektorom rádu stal melchitský gréckokatolícky patriarcha Jeruzalema. Zhoda panuje v tom, že okolo roku 1910 sa vo Francúzsku objavila skupina osôb vyvíjajúcich činnosť pod názvom sv. Lazára. V roku 1930 bol za provizórneho generálneho miestodržiteľa zvolený don Francisco de Borbón, vojvoda zo Sevilly (1882 – 1953), ktorý sa v roku 1935 stal novým veľmajstrom.
Rád na území Česko-Slovenska po roku 1918
V Česko-Slovensku rád pôsobil od roku 1937, kedy bola jeho činnosť obnovená kniežaťom Karolom VI. Schwarzenbergom a vzniklo České veľkopriorstvo (České velkopřevorství). Na slovenskom území sa členom Rádu sv. Lazára stal gróf Ján Kanty Zamoyski, syn Andreja Przemyslava Zamoyski a Márie Caroliny de Bourbon, princeznej Dvoch Sicílií. Za rytiera rádu bol gróf Zamoyski prijatý v roku 1936 ako veľkokrížnik s kolanou (rádovou reťazou). Rodina Zamoyski žila až do konca roka 1944 na v kaštieli v Starej Ľubovni. České veľkopriorstvo (po roku 1948 v exile) sa pod vedením 1. veľkopriora Karla Schwarzenberga po roku 1967 prihlásilo k Parížskej obediencii. Schwarzenberg určil ako svojho nástupcu grófa Radslava Kinského (členom Rádu bol od roku 1973). Kinský bol 2. českým veľkopriorom po Schwarzenbergovom úmrtí v roku 1986.
Symboly a štruktúra rádu
thumb|Nákrčná insígnia ľalia odkazuje na súvis z heraldickým znakom Francúzskeho kráľovstva|vľavoSymbolom Rádu sv. Lazára je osemhrotý kríž so všetkými ramenami rovnako dlhými, tvarom identický s maltézskym (takto je tento kríž nazývaný v heraldickej terminológii). Na rozdiel od maltézskeho kríža, ktorý je biely, má kríž Lazáriánsky zelenú farbu. Zaujímavosťou je, že v súčasnosti oficiálne používaným znakom lekární je jednoduchý zelený kríž. Jeho zelená farba je prevzatá z kríža Rádu, a symbolizuje pôvodné rádové poslanie – bylinkárstvo a liečiteľstvo. Na čele rádu stojí veľmajster. Rád má svoj erb, vlajku, insígnie a rádový odev, zvyky, tradície a štruktúru. Medzinárodná skratka názvu rádu je OSLJ (The Military and Hospitaller Order of Saint Lazárus of Jerusalem).
Štruktúra rádu v rámci národných jurisdikcií
thumb|Erb slovenskej Komendy Českého Veľkopriorstva OSLJ-B Rád vytvára svoje zastúpenia v jednotlivých štátoch prostredníctvom veľkopriorátov alebo bailivikov. V rámci každého štátu môže vzniknúť komenda, čo je menšia územná jednotka (napr. s pôsobením v určitom kraji či župe), najmenšia územná jednotka je delegácia. Každá národná jurisdikcia má svoj erb, ktorý pozostáva z veľkého znaku rádu s tým rozdielom, že v heraldicky pravom hornom poli štítu je národný symbol (Slovensko – dvojkríž na trojvrší, Česko – lev, Kanada – javorový list a pod.) Národná jurisdikcia má aj svoju vlajku s obsiahnutým národným symbolom podľa rovnakého pravidla, ako je tvorený erb. Štruktúra národnej jurisdikcie je nasledovná:
Koberovice
Koberovice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 142 obyvateľov, z toho 74 mužov a 68 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,0 roka (muži 43,8 roka, ženy 46,3 roka).
Vojenský a špitálsky rád svätého Lazara Jeruzalemského
Štruktúra rádu v rámci národných jurisdikcií
Rytieri môžu podľa zásluh dosiahnuť hodnosti, resp. funkcie:
Spor o veľmajstra
S ohľadom na geografické rozdelenie (magistrálne sídlo v Madride a administratívne v Paríži), jazykovú i kultúrnu rozdielnosť, ako aj rozdielny prístup k intenzite práce na charitatívnych projektoch v prospech francúzskeho členstva bolo ťažké dlhodobo udržiavať jeho jednotné vedenie. V roku 1967 bol preto vo Francúzsku zvolený nový veľmajster, princ Charles-Philippe d'Orléans, vojvoda z Nemours, a doterajší veľmajster bol zosadený. Tento krok bol v rozpore s platnými radovými predpismi, pretože veľmajster môže buď zomrieť, alebo abdikovať, k čomu nedošlo. Toto sa stalo základom roztržky a vytvorenie Sevillskej obediencie, ktorá sa ako prvá odtrhla od rádu. Rozdelenie rádu prehĺbili spory vo veci prijímania nekatolíkov do svojich radov. Vojvoda z Nemours, známy anglofil, hromadne naberal členov z tradične protestantských anglosaských krajín a presunom magistrálneho sídla na Maltu, politicky blízku Veľkej Británii, vytvoril tzv. Maltézsku obedienciu. S týmto postupom nesúhlasilo katolícke krídlo reprezentované vojvodom z Brissacu. Zatiaľ čo väčšina francúzskych a nemeckých rytierov rádu zostala verná Brissacovi a vytvorila tzv. Parížsku obedienciu, Španieli naďalej podporovali vojvodu Sevillského, Angličania s Američanmi zas vojvodu z Nemours a jeho Maltézsku obedienciu. Po smrti vojvodu z Nemours v roku 1970 sa skupina členov okolo vojvodu Sevillského pripojila k Maltézskej obediencii a od tejto chvíle na dlhý čas vedľa seba pôsobili dve vetvy rádu – Parížska obediencia a Maltézska obediencia. V rokoch 1979 – 1986 došlo k neúspešnej snahe o vyriešenie sporov a zriadenie jednotného vedenia s jediným veľmajstrom.
V roku 2003 ohlásil Vojvoda z Brissacu svoj zámer abdikovať z pozície veľmajstra s cieľom umožniť voľbu nového najvyššieho predstaveného a znova zjednotiť obidve vetvy rádu. Do volieb naplánovaných na rok 2004 v Toronte boli riadne zaregistrovaní 2 kandidáti:
Jeruzalemský Patriarcha, ako duchovný protektor, ešte v roku 2003 podmienil kandidatúru vojvodu Sevillského usporiadaním jeho rodinnej situácie (bol tretíkrát ženatý bez predchádzajúceho pápežského dišpenzu). Vojvoda však túto podmienku do volieb v roku 2004, a ani neskôr nesplnil. Bol tak z hľadiska cirkevného práva, ako aj rádovej ústavy, nespôsobilý zúčastniť sa voľby a vykonávať úrad veľmajstra. Napriek protestom väčšiny európskych jurisdikcií patriarcha voľby umožnil (v rozpore so svojim predchádzajúcim vyhlásením) a vojvoda Sevillský bol zvolený za de iure nelegitímneho veľmajstra. Zástupcovia prevažne Parížskej obediencie túto voľbu neuznali, a v septembri 2004 zvolili na zámku v Blois pri meste Orléans za veľmajstra Charlesa-Philippa d'Orléans, neskoršieho Vojvodu z Anjou. Tuto voľbu však odmietol uznať duchovný protektor, patriarcha Gregorios III.
Rozkol rádu – obediencie
Pod názvom 'Rád sv. Lazára' v súčasnosti pôsobí viacero organizácií, z ktorých každá sama seba prehlasuje za pravý rád. Asi najvýznamnejšie sú tri z nich:
Rád sa vo svojej histórii, ako vlastne každá organizácia presahujúca hranice jednej krajiny, nevyhol osobným, mocenským či majetkovým sporom. Do rádu boli niekedy prijímané kontroverzné osoby, s pochybnosťami o ich politickej minulosti, či šľachtickom pôvode, ku ktorému sa hlásili. Tomu sa v rámci organizácie, ktorá pôsobí na celom svete, nedá úplne vyhnúť. Za tieto osoby býva rád často kritizovaný a niektoré cirkevné organizácie voči rádu zaujímajú rezervovaný postoj. Rozkol rádu na rôzne skupiny vnáša zmätok do chápania rádu navonok a neprospieva cieľom a snaženiam, ktoré sú nosným pilierom jeho činnosti, založenej na kresťanstve, charite a rytierstve. Je dôležité spomenúť aj fakt, že moderná organizácia (organizácie) pod názvom Rád sv. Lazára je v jeho novodobej histórii azda najrozdelenejšou a najspornejšou (vonkajšie i vnútorne) organizáciou na svete, ktorá sa odvoláva na rytierske tradície. Celosvetovým zjednocujúcim projektom obidvoch organizácií je koordinácia programu OSN – Dekáda čistej vody. Národné jurisdikcie majú svoje vlastné projekty.
vpravo|thumb|Dominik Duka OP vpravo|thumb|Generálna kapitula Českého veľkopriorstva – Bludov 2011 vpravo|náhľad|Lazáriánska pomoc na Slovensku
Rád na území Slovenska
O pôsobení rádu na Slovensku po odchode rodiny Zamoyských až do začiatku 21. storočia nie sú takmer žiadne informácie. V roku 2002 začínajú pôsobiť na Slovensku organizácie odvolávajúce sa na Rád sv. Lazára. V roku 2011 vznikla Slovenská komenda Českého veľkopriorstva OSLJ-B ešte pod patronátom Francúzskeho kráľovského domu (patronát bol odobratý v roku 2012). Slovenská komenda má právny status "organizačná zložka medzinárodnej mimovládnej organizácie". Na Slovensku existujú aj iné organizácie, ktoré sa hlásia k Zjednotenému rádu – Maltézskej obediencii a rovnako sa odvolávajú na tradície, symboly, insígnie či heraldiku Rádu sv. Lazára. Spravidla majú právny status občianskych združení. Toto opätovne vnáša veľký zmätok do chápania organizácie (tej-ktorej) ako seriózneho cirkevného partnera.
Patronátnym zariadením Slovenskej komendy na Slovensku je od roku 2011 hospic a dom sociálnych služieb Dom Božieho Milosrdenstva v Banskej Bystrici. Hospic a domov prevádzkuje 16 lôžok pre pacientov s terminálnou diagnózou a ďalších 42 lôžok pre seniorov so zdravotným postihnutím alebo klientov v sociálnej núdzi (rok 2015). V snahe zmierniť utrpenie a napomôcť v zaistení dôstojnejších podmienok pacientov v ich posledných chvíľach prispieva rád vecnými a finančnými prostriedkami na podporu uvedeného zariadenia. V súlade s historickou tradíciou ochrany a starostlivosti o pútnikov počas krížových výprav do Svätej zeme vytvorila komenda zbor dobrovoľníkov poskytujúcich zdravotnícke asistenčné služby predovšetkým pri katolíckych púťach, či iných významných spoločenských udalostiach. Tento zbor sa nazýva Lazariánska pomoc a má status neziskovej organizácie.
Kaplnka sv. Lazára z Betánie
Dňa 30. augusta 2015 bola v Novej Bystrici slávnostne požehnaná prvá kaplnka na Slovensku, ktorá je zasvätená sv. Lazárovi z Betánie. Kaplnka bola obnovená z iniciatívy Novej Bystrice a Slovenskej komendy rádu sv. Lazára Jeruzalemského, ktorá patrí pod České veľkopriorstvo. Sv. Lazár je v interiéri objektu stvárnený ako biskup Latinskej cirkvi. Kaplnku posvätil kardinál Dominik Duka OP a žilinský diecézny biskup Mons. Tomáš Galis. thumb|Posviacka kaplnky sv. Lazára z Betánie v Novej Bystrici, 30. august 2015
Rádové hodnosti
V orleánskej obediencii sa používa nasledovná titulatúra: Tieto hodnosti sú udeľované osobám kresťanského vierovyznania, ktorí nie sú členmí Rádu, ale sa o jeho činnosť mimoriadne zaslúžili. Ak chce Rád mimoriadne vyznamenať osobu, ktorá je iného, ako kresťanského vierovyznania, takejto osobe udelí hodnosť (titul):
Švajčiarska obediencia
Zoznam zostavený podľa M. Bubena:
Odense
Odense je dánske mesto na ostrove Fyn, ktorého je správnym strediskom. S počtom 170-tisíc obyvateľov (2013) je tretím najväčším mestom Dánska.
Názov mesta pochádza zo slov Odins Vi, teda Odinovo miesto, a odkazuje na severskú mytológiu. Je jedným z najstarších miest Dánska, v roku 1988 oslávilo 1 000 rokov od založenia. Rakva svätého Knuta bola v stredoveku obľúbeným pútnickým miestom.
Vojenský a špitálsky rád svätého Lazara Jeruzalemského
Compagnoni (Kompaňoni)
Compagnoni sú osobnosti svetového formátu, ktoré sú iného ako kresťanského vierovyznania. Títo ľudia Rád podporujú a súhlasia s jeho cieľmi a poslaním.
Ivan Tatranský
Zaoberal sa skladaním šachových problémov. Po asi 10–ročnej činnosti zanechal kompozičný šach a začal sa venovať bridžu. Je autorom licitačného systému Tatry. Je vicemajstrom otvorených majstrovstiev Slovenska v bridži v súťaži družstiev za rok 2005. Bol členom predsedníctva Slovenského bridžového zväzu do októbra 2008.
Je autorom loga Slovenského bridžového zväzu.
Odense
Mesto leží v Odensskom zálive na Odensskej rieke (Odense Å). V Odense sa 2. apríla 1805 narodil slávny spisovateľ, básnik a rozprávkar Hans Christian Andersen. V jeho rodnom dome je dnes múzeum. Jeden dom v historickej časti mesta je prestavaný na Dom Hansa Christiana Andersena.
V Odense je aj múzeum klasického skladateľa Carla Nielsena, ktorý sa narodil neďaleko Odense.
Pivovar Albani varí medzi inými i pivo Odense Pilsner.
V meste je zoologická záhrada a tiež sídlo Juhodánskej univerzity. V Odense sa taktiež nachádza aj najmenší obchodný dom IKEA na svete.
Zo športových klubov je najvýznamnejší Odense BK, založený v roku 1887.
V máji 2022 sa mesto vrátilo k električkovej doprave, ktorá bola zrušená v roku 1952. Trať s dĺžkou 4,5 kilometra má 26 zastávok a vedie od severozápadu mesta na juh.
Stimul
Stimul môže byť:
Amage
Amage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 5682
NGC 5682 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. apríla 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Lukrécia (Lorenzo Lotto)
Lukrécia (úplný názov Portrét dámy ako Lukrécie, ) je názov portrétneho diela talianskeho renesančného umelca Lorenza Lotta.
Námet diela
Námetom obrazu sa stala udalosť zo starorímskych dejín. Podľa starorímskej legendy bola cnostná Lukrécia manželkou rímskeho šľachtica Lucia Tarquinia Collatina. Znásilnil ju syn rímskeho kráľa Lucia Tarquinia Superba Sextus. Zneuctená žena dala prednosť samovražde pred životom v zahanbení. Táto udalosť údajne predznamenala skazu etruského kráľovského rodu a zánik rímskeho kráľovstva v roku 510 pred Kr.
Udalosť vedúca k záhube mladej ženy sa stala vyhľadávaným námetom maliarov takmer každej umeleckej epochy (Botticelli, Tizian, Albrecht Dürer, Rembrandt, Hans von Aachen a ďalší). Lukrécia sa stala symbolom čistoty a manželskej vernosti.
Kompozícia a ikonografia
Lorenzo Lotto predstavuje Lukréciu ako ženu v trojštvrťovom profile, stojacu za operadlom stoličky typickej pre obdobie renesancie. Je oblečená do krásnych, bohato zriasených šiat, dokazujúcich jej významné spoločenské postavenie. Odvracia sa ľahko od diváka. Držiac v ľavej ruke divákovi ukazuje obrázok nahej mladej ženy, ktorá si práve vráža dýku do hrude. Pre význam obrazu je dôležitým latinský nápis na lístku ležiacom na stole: NEC VILA IMPUDICA LUCRETIA EXEMPLO VIVET (Podľa Lukréciinho príkladu nemá žiadna zneuctená žena ďalej žiť).
Lukrécia patrí medzi Lottove najlepšie diela najmä precízne zvolenou paletou farieb. Na tvári postavy je zrejmý Giorgioneho vplyv, ale kontrast jej jasne belostných ramien a zvodne naznačeného dekoltu s jasne ohraničeným striedaním červenej a zelenej farby jej šiat odzrkadľuje vplyv Tiziana. Zaujímavým umeleckým doplnkom, ojedinelým v benátskom renesančnom maliarstve, je drahý šperk na zlatej retiazke visiaci z Lukréciinho výstrihu.
NGC 5683
NGC 5683 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. apríla 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,2.
Saon
Saon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 235 obyvateľov (2009).
Somatogénny
Somatogénny je telesne podmienený; protiklad psychogénneho.
Pohjanmaa
Pohjanmaa (po švédsky: Österbotten) je jeden z devätnástich krajov Fínska. Od roku 1997 patrí tento kraj k provincii Západné Fínsko.
Obce
V roku 2013 sa kraj skladal z 15 obcí (fínsky kunta). Obce boli zoskupené do 4 okresov (tzv. seutukunta). Šesť obcí malo status mesta (napísané tučným písmom).
Melcer
Melcer je priezvisko, pozri Melcer (priezvisko), napr.:
Rockferry
Rockferry je debutový štúdiový album waleskej speváčky Duffy vydaný 3. marca 2008 vydavateľstvom Mercury Records v USA a Polydor Records vo Veľkej Británii. Predtým než vydala svoj album sa dvakrát objavila v hudobnej show Joolsa Hollanda, kde predstavila single ako "Mercy", "Warwick Avenue" a jej verziu piesne "The First Cut Is the Deepest" od Cat Stevens.
Názov albumu Rockferry je podľa Duffy pomenovaný po Rock Ferry, predmestia Birkenheadu, pretože tam žije jej stará mama.
Esnes-en-Argonne
Esnes-en-Argonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Rovniankova ulica (Bratislava)
Rovniankova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka.
Esnes-en-Argonne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rovniankova ulica (Bratislava)
Nachádza sa tu materská škola a Dom kultúry Zrkadlový Háj.
Esnes-en-Argonne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rovniankova ulica (Bratislava)
Ulica bola prvýkrát pomenovaná v roku 1976 ako Fosterova ulica, podľa amerického odborára a komunistu Williama Zebulona Fostera. Od roku 1990 nesie meno Rovniankova ulica, podľa slovenského podnikateľa a novinára pôsobiaceho v USA Petra Víťazoslava Rovnianka.
Esnes-en-Argonne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rovniankova ulica (Bratislava)
Meno Rovniankova ulica niesla v minulosti aj dnešná Príkopova ulica.
Rovniankova 14
Rovniankova 14 je bytový panelový dom v Bratislave v mestskej časti Petržalka na Rovniankovej ulici. Je význačný svojimi aktivitami, ktoré boli prvé svojho druhu a inšpirovali mnohé ďalšie domy po celom Slovensku a odštartoval projekty zvýšenia bezpečnosti domov a ich zveľadenia. Bol pilotným projektom Bezpečného bývania, zabezpečenia domov DEK kľúčom a kamerovým systémom. Má vlastnú web stránku, počítačovú a televíznu sieť, posilovňu a mnohé ďalšie veci. V roku 2010 sa v dome spustil projekt "Susedská knižnica", kde si ľudia môžu zadarmo požičať knihu a po prečítaní vrátiť, ide o predĺženie projektu Knižného kolotoča.
Občianske združenie
Občianske združenie je (podľa slovenského zákona č. 83/1990 Z.z.) výsledok združovania sa občanov (organizácia), ktorý je právnická osoba a nie je to politická strana ani politické hnutie, organizácia na zárobkovú činnosť (podnik), organizácia na zabezpečenie riadneho vykonávania určitých povolaní, cirkev, náboženské spoločenstvo, odborová organizácia, či štátny orgán (alebo subjekt riadiaci štátny orgán).
Ako príklady označenia občianskeho združenia zákon výslovne uvádza spolok, spoločnosť, zväz, hnutie a klub. Združenie má svoje poslanie a stanovy.
Na Slovensku občianske združenia právne upravuje ''Zákon č. 83/1990 Z.z. o združovaní občanov''. Register občianskych združení vedie Ministerstvo vnútra SR. Občania na Slovensku majú právo zakladať občianske združenia (ak nejde o ozbrojené združenie, združenie s cieľom obmedzovať práva občanov pre ich odlišnosť a pod.).
Externé odkazy
Yhdistys (Suomi)
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2001
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2001 boli v poradí 27. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 9.16. júna 2001, za účasti iba 7 tímov. Kvôli ekonomickej kríze sa na nich nepredstavilo družstvo Kolumbie, ktoré skončilo na minulom turnaji strieborné. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien šiestykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1950, 1958, 1972, 1977 a 1981. Ôsmy titul v rade a osemnásty celkovo získala 🇧🇷, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad 🇦🇷.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2001, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Amance (Haute-Saône)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zálesie
Zálesie môže byť :
Halton Arp
Halton Christian Arp (* 21. marec 1927, New York, USA† 28. december 2013, Mníchov, Nemecko ) bol americký astronóm, ktorý sa zaoberal najmä červeným posunom kvazarov. Pracoval v hvezdárňach Mount Wilson a Palomar Observatory ako žiak Edwina Hubblea.
NGC 5684
NGC 5684 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Jakob Hlasek
Jakob Hlasek (* 12. november 1964, Praha) je bývalý švajčiarsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 5 turnajov ATP v dvojhre a 20 turnajov vo štvorhre.
Kojčice
Kojčice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 313 obyvateľov, z toho 164 mužov a 149 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 36,8 roka, ženy 39,3 roka).
Radžedefova pyramída
Radžedefova pyramída alebo Džedefreho pyramída alebo Lepsius II alebo Pyramída Lepsius II je nedokončená pyramída, ktorá sa nachádza na pahorku pri dedine Abú Rawáš v Egypte.
Postavil ju faraón Radžedef (2528–2520 pred Kr.), Chufuov syn a nástupca. Je najsevernejšou pyramídou, ak nepočítame tajomný objekt s označením Lepsius I. Pyramída ostala nedokončená, alebo ju rozobrali, takže dodnes sa z nej zachovalo približne 15 horizontálnych vrstiev kamenných blokov a 21 m hlboká jama. Na jej mieste sa mala nachádzať subštruktúra so zostupnou chodbou, predsieňou a pohrebnou komorou. Z pyramídového komplexu sa zachoval narýchlo vybudovaný zádušný chrám z nepálených tehál, pravdepodobne Menkaureom, a v ňom okrem fragmentov niekoľkých sôch príslušníkov Radžedefovej rodiny aj vápencová sfinga. V areáli sa našlo veľké množstvo úlomkov z viac než dvadsiatich sôch panovníka, jama v tvare lode a pozostatky satelitnej pyramídy. Z komplexu viedla neobvykle dlhá vzostupná cesta z nílskeho údolia, dosahovala až 1 700 m. Pri svojej projektovanej výške okolo 67 m, by bola Radžedefova pyramída vďaka zvýšenému podložiu o 20 m vyššia ako Chufuova Veľká pyramída pri neďalekej Gíze.
KTM-23
KTM-23 (podľa unifikovaného označenia 71 – 623) je typ ruskej električky vyrábanej spoločnosťou UKVZ od roku 2009. V Júli 2015 bolo vyrobených celkom 233 vozňov.
Električka je dlhá a v strednej časti má nízkopodlažnú časť (40% z celkovej plochy vozidla). Pre cestujúcich slúžia štyri dvere umiestnené na pravej časti vozidla. Vozeň poháňajú štyri asynchrónne motory s výkonom 4x 50 kw.
Heymann Steinthal
Heymann Steinthal (* 16. máj 1823, Gröbzig, Sasko-Anhaltsko, Nemecko - † 14. marec 1889, Berlín) bol nemecký filozof a psychológ.
Vplyv mal naň Giovanni Battista Vico. Spolu s W. Wundtom bol najvýznamnejším predstaviteľom psychológie národov (Völkerpsychologie), v rámci ktorej sa pomocou deduktívnej metódy zaoberal oblasťami vyjavovania objektívneho ducha, čiže jazykom, mýtmi, náboženstvami a morálkou. Steinthal vynikol najmä v oblasti jazykovedy.
Buckinghamský palác
náhľad|Pohľad na [[priečelie Buckinghamského paláca a pamätník kráľovnej Viktórie. Pôvodná fasáda Eduarda Blora z roku 1850 bola upravená sirom Astonom Webbom roku 1913]] Buckinghamský palác je oficiálnym londýnskym sídlom britského panovníka a najväčšou kráľovskou pracovňou na svete. Okrem toho, že je londýnskou rezidenciou kráľa Karola, je aj miestom konania akcií štátneho významu, akcií usporiadaných kráľovským dvorom, miestom oficiálnych uvítaní hláv štátov a veľkou turistickou atrakciou. Je tiež miestom, kde sa Briti zhromažďujú v období národných osláv a kríz.
Včasné dejiny
Prvým domom postaveným na tomto mieste, o ktorom existujú záznamy, bol Goring House postavený pre lorda Goringa približne v roku 1633. Dom, ktorý tvorí centrum súčasného paláca, bol však postavený v roku 1703 pre vojvodu z Buckinghamu a Normanby. Lord Buckingham si ho dal postaviť Williamom Windom. Dom obsahoval veľký trojposchodový centrálny blok s dvoma menšími bočnými krídlami. Buckinghamov dom v roku 1762 predal jeho potomok, sir Charles Schefield, kráľovi Jurajovi III. Dom mal pôvodne slúžiť skôr na súkromné účely kráľovskej rodiny, najmä kráľovej manželke Charlotte. Oficiálnym sídlom kráľovskej rodiny naďalej zostal St. James’s Palace.
Premena domu na palác
náhľad|Juraj IV. začal používať Buckinghamský dom ako kráľovský palác Juraj IV. (syn Juraja III.) sa rozhodol Buckinghamský palác rozšíriť a používať ho naďalej spolu so St. James’s Palace podobne ako jeho otec. Roku 1826 sa však rozhodol zrekonštruovať tento dom na úplne vybavený kráľovský palác a touto úlohou poveril architekta Johna Nasha. Vznikol tak palác tvorený tromi krídlami s pôvodným Buckinghamským domom v centre. Na stavbu bol použitý kameň z okolia Bath a bol vyzdobený v štýle francúzskeho neoklasicizmu.
Táto rekonštrukcia vytvorila základ dnešného vzhľadu paláca, s výnimkou východného krídla smerom k Mall. Na tomto mieste bol vtedy postavený triumfálny Mramorový oblúk. Náklady na stavbu oblúka boli 34 450 libier a slúžil ako kráľovský vstup. Juraj IV. mal v úmysle postaviť na jeho vrchole svoju jazdeckú sochu z bronzu. Zomrel však ešte pred jej dokončením, a preto parlament rozhodol o umiestnení sochy na Trafalgarskom námestí.
Na výzdobu interiéru, ktorého autorom bol Charles Long, sa použila jasne sfarbená imitácia kameňa a ružové kamienky spolu s vlisovanými panelmi v stropoch. Juraj IV. zomrel v roku 1820, farebné a masívne pozlátené štátne a súkromné komnaty boli dokončené až v období panovania Viliama IV.
Po smrti Juraja IV. sa narastajúce náklady na dostavbu paláca stretli s výraznou kritikou parlamentu a tlače. Viliam IV. ukončil spoluprácu s Johnom Nashom a poveril ďalšími prácami Eduarda Blora, ktorý viac vyhovoval umiernenému vkusu nového kráľa. Tento menej idealistický architekt s väčším zmyslom pre financie ponechal všetko, čo dokončil Nash, ale ďalšej dostavbe dodal solídnejší a menej pikoreskný ráz. Hoci nový kráľ a kráľovná usporadúvali štátne a kráľovské akcie v tomto paláci, nikdy tu nebývali. Prednosť dávali budove Clarence House, ktorý si dali postaviť ešte pred nástupom na trón. Celkové náklady na rekonštrukciu Buckinghamského paláca sa vyšplhali na 719 000 libier. Zaujímavosťou je, že po požiari Westminsterského paláca roku 1834 ponúkol Viliam IV. Buckinghamský palác ako nové sídlo parlamentu, ale jeho ponuka bola odmietnutá a Westminsterský palác bol nákladne rekonštruovaný.
Kráľovná Viktória
náhľad|vľavo|Kráľovná Viktória — prvý panovník, ktorý trvale býval v tomto paláci. Presťahovala sa sem vo veku 18 rokov po jeho rekonštrukcii. Buckinghamský palác sa stal hlavným kráľovským sídlom roku 1837 s nástupom kráľovnej Viktórie. Kým štátne komnaty oplývali zlatom a farbami, služobné miestnosti neboli zariadené veľmi luxusne. Uvádza sa, že komíny dymili tak, že kozuby museli uhasiť a v paláci bolo chladno.
Ventilácia bola natoľko zlá, že interiér zapáchal. Aj personál bol nedbanlivý a lenivý. Po svadbe Viktórie s princom Albertom v roku 1840 sa jej manžel sústredil na reorganizáciu chodu paláca a odstránenie jeho nedostatkov. S tým súvisiace stavebné práce boli dokončené koncom roku 1840. Rozsiahle krídlo smerom na Mall bolo postavené až po svadbe Viktórie a princa Alberta. Roku 1847 manželia zistili, že palác je primalý pre dvorný život a ich rozrastajúcu sa rodinu. Rozhodli sa preto pre stavbu nového krídla podľa návrhu Eduarda Blora. Táto časť uzavrela vnútornú dvoranu paláca.
Súčasťou tejto dostavby je aj balkón, z ktorého zdravili členovia kráľovskej rodiny verejnosť pri významných príležitostiach. V tom odobí bola postavená aj tanečná sála a doplnené niektoré štátne komnaty podľa návrhu Jamesa Pennethorna, Nashovho žiaka. thumb| Buckinghamský palác v roku 1842 pred uzavretím štvrtého krídla dostavbou pod vedením Eduarda Blora. Mramorový oblúk bol hlavným vstupom do paláca. Pred smrťou princa Alberta usporadúvala kráľovná Viktória spoločenské tanečné a hudobné akcie a v Buckinghamskom paláci hrali významní súdobí hudobníci. Napríklad tu trikrát koncertoval Felix Mendelssohn-Bartholdy a Johann Strauss mladší so svojím orchestrom. Strausova Polka pre Alicu tu bola prvýkrát predvedená na počesť kráľovninej dcéry Alice. Počas tohto obdobia sa tu konali časté maškarné plesy aj bežné kráľovské ceremónie.
Kráľovná Viktória dala Mramorový oblúk premiestniť do Hyde Parku, kde sa nachádza dodnes. Po smrti princa Alberta roku 1861 sa kráľovná stiahla z verejného života a bývala v zámku vo Windsore, Balmoralskom zámku a Osbourne House. Dlhý čas sa Buckinghamský palác používal len zriedkavo. Potom, ako bola kráľovná po nátlaku verejnosti nútená vrátiť sa do Londýna, vyhýbala sa naďalej Buckinghamskému palácu a dvorné záležitosti sa odohrávali na Windsorskom zámku.
20. storočie
Roku 1901 po nástupe Eduarda VII. sa palác začal opäť používať ako kráľovské sídlo. Nový kráľ a kráľovná dali vyzdobiť tanečnú sálu, veľké schodisko, vstupnú halu, mramorovú sieň, vestibul a galériu v štýle Belle epoque s prevažujúcou zlatou a smotanovo žltou farbou. Ich vzhľad sa zachoval dodnes. Posledné významné stavebné úpravy boli uskutočnené za vlády kráľa Juraja V., kedy v roku 1913 sir Aston Webb upravil pôvodnú Blorovu fasádu z roku 1850 do podoby, ktorá pripomínala Lyme Park v Cheshire. Fasáda bola upravená tak, aby vytvárala vhodné pozadie k pamätníku kráľovnej Viktórie. thumb|left|Východné krídlo Buckinghamského paláca bolo dokončené v roku 1850. Stav z roku 1910; do súčasnej podoby bolo upravený roku [[1913.]] Za vlády Juraja V., ktorý mal serióznejšiu povahu než jeho otec, bol Buckinghamský palác skôr miestom oficiálnych aktivít, než plesov a iných radovánok. Jeho manželka, kráľovná Mária, bola znalkyňou umenia a zaujímala sa o kráľovské zbierky mobiliáru a umenia a starala sa o to, aby boli udržiavané a doplňované. Postarala sa aj o výzdobu modrého salónu. V tejto miestnosti, dlhej 21 metrov a v minulosti známej ako Južný salón, sa nachádza jedna z najkrajších Nashových kazetových výzdob stropov, podľa historika Olwena Hedleya ešte krajšia ako v trónnej sále.
Uvádza sa, že v roku 1999 mal Buckinghamský palác 19 štátnych komnát, 52 spální, 188 spální pre personál, 92 kancelárií a 78 kúpelní. Hoci sa to môže javiť ako veľký počet, v porovnaní s niektorými inými kráľovskými sídlami, ako napríklad Carskoje Selo, pápežov palác v Ríme alebo kráľovský palác v Madride, je relatívne malý.
Svetové vojny
Prvú svetovú vojnu prečkal palác (v tej dobe sídlo kráľa Juraja a kráľovnej Márie) bez ujmy. Cennejšie exponáty boli premiestnené do Windsorského zámku, ale kráľovská rodina naďalej bývala v paláci.
Počas druhej svetovej vojny sa palác stal sedemkrát terčom náletov. Jedna z bômb dopadla do vnútorného štvorcového nádvoria v čase, keď kráľ Juraj VI. a kráľovná Alžbeta boli v paláci. Hoci bolo rozbitých veľa okien, veľké škody neboli zaznamenané. Najväčším poškodením bolo zničenie palácovej kaplnky v roku 1940.
8. mája 1945 bol Buckinghamský palác centrom britských osláv konca druhej svetovej vojny a kráľ, kráľovná a princezná Alžbeta na pozadí so začiernenými oknami zdravili z balkóna zhromaždenie na Malle.
Interiér
[[Súbor:Plan of Buckingham palace.gif|náhľad|Plán prvého poschodia (Piano nobile) Buckinghamského paláca.
A – štátna jedáleň B – modrý salón C – hudobný salón D – biely salón E – kráľovská pracovňa F – trónna sála G – zelený salón H – krížová galéria J – tanečná sála K – východná galéria L – žltý salón M – centrálna/balkónová sieň N – čínska jedáleň O – hlavná chodba P – súkromné izby Q – zázemie W – hlavné schodisko Prízemie: R – vstup pre veľvyslancov T – veľká vstupná hala]]
Ďalšími miestnosťami prístupnými z galérie sú trónna sála a zelený salón. Zelený salón slúži ako obrovská predizba trónnej sály a je súčasťou ceremoniálnej trasy zo strážnej komnaty nad hlavným schodiskom. V strážnej komnate stojí biela mramorová socha princa Alberta v rímskom odeve. Tieto významné miestnosti sú používané len na oficiálne a ceremoniálne príležitosti.
Priamo pod štátnymi komnatami je niekoľko trochu menších miestností označovaných ako pološtátne komnaty. Tieto miestnosti sú používané pri menej oficiálnych príležitostiach — obedy a súkromné audiencie. Niektoré z nich sú vyzdobené a pomenované po jednotlivých hosťoch, napríklad komnata 1844, ktorá bola vyzdobená pri príležitosti návštevy ruského cára Mikuláša I. V centre tejto skupiny miestností sa nachádza oblúkový salón, ktorým prechádzajú tisíce hostí na záhradné slávnosti usporadúvané kráľovnou.
V období rokov 1847 až 1850, kedy Blore budoval nové východné krídlo, bolo na jeho výzdobu použité zariadenie Brightonského pavilónu. Červená a čínska jedáleň sú vybavené nábytkom z jedálne a hudobného salóna Brightonského pavilónu. Žltý salón je vyzdobený tapetami z počiatku 19. storočia, ktoré boli vyrobené roku 1817 rovnako pre Brightonský pavilón a obloženie kozuba doplnené okrídlenými drakmi podľa európskych predstáv o čínskom štýle. V strede tohto krídla sa nachádza známy balkón za sklenými dverami centrálnej komnaty. Tento salón bol v 20. rokoch 20. storočia vyzdobený na prianie kráľovnej Márie v čínskom štýle, hoci dvere boli prenesené z Brightonu už roku 1873. Ďalej sa vo východnom krídle nachádza veľká galéria, skromne nazývaná hlavná chodba. Je vybavená zrkadlovými dverami a skrinkami s čínskymi porcelánovými pagodami a iným orientálnym nábytkom z Brightonu.
Návštevy hláv štátov bývajú ubytované v častiach komnát označovaných ako belgické komnaty, ktoré sa nachádzajú na prízemí severného krídla. Tieto komnaty sú vybavené kupolovými svetlíkmi a boli vyzdobené pri príležitosti návštevy Albertovho strýka Leopolda — prvého belgického kráľa. Býval tu kráľ Eduard VIII. po dobu krátkeho panovania.
Dvorné ceremónie
náhľad|vľavo|Obrázok z roku [[1856. Tanečná sála je najväčšou miestnosťou Buckinghamského paláca. Bol vybudovaný v období vlády kráľovnej Viktórie a je používaný na slávnostné príležitosti ako udeľovanie vyznamenaní a štátne recepcie.]] Uvedenie do úradu, ktoré zahŕňa povýšenie do rytierskeho stavu a iné významné ceremónie sa odohrávajú vo viktoriánskej tanečnej sále, vybudovanej roku 1854. S rozmermi 37 × 20 metrov je to najväčšia miestnosť paláca. Nahradila trónnu sálu v jej význame a použití. Počas ceremoniálu kráľovná nesedí na tróne, ale stojí na vyvýšenom mieste pri tróne pod obrovským zamatovým baldachýnom.
Štátne recepcie sa tiež konajú v tanečnej sále. Tieto formálne večery sa konajú vždy prvý deň návštevy hlavy štátu. Počet pozvaných osôb býva okolo 150 a jedlo sa podáva v pozlátenom servise. Najväčšia a veľmi formálna večera sa poriada v Buckinghamskom paláci vždy novembri, kedy kráľovná hostí zahraničných diplomatov, ktorí sídlia v Londýne. Pri tejto príležitosti sú sprístupnené a používané všetky štátne komnaty.
Spoločenské akcie menšieho významu, ako napríklad prijatie nových veľvyslancov, menšie recepcie a stretnutia s kráľovskou radou, sú poriadané v už spomenutej komnate 1844. Ak je na podobnú akciu pozvaný väčší počet hostí, býva využitý aj hudobný salón alebo štátna jedáleň. Pri všetkých akciách sú prítomní príslušníci kráľovskej stráže (Yeomen Warder) v starobylých uniformách.
Najväčšou udalosťou usporiadanou v paláci je záhradná slávnosť, na ktorej býva pozvaných až 9 000 hostí. Potom, čo sa hostia zhromaždia, zahrá vojenská kapela štátnu hymnu, kráľovná vyjde z oblúkového salóna a pomaly prechádza záhradou a pozve do svojho súkromného stanu tých, ktorí boli vopred vybraní.
Prístup pre verejnosť
náhľad|Pohľad na palác z ulice Mall. Buckinghamský palác je víkendovým sídlom kráľovnej a vojvodu z Edinburgu, je tu zamestnaných približne 450 osôb. Každoročne je na záhradné slávnosti, audiencie a recepcie pozvaných okolo 50 000 hostí. Palác je tiež miestom striedania stráží, udalosti, ktorá sa teší veľkému záujmu zo strany turistov. V júni 2003, pri príležitosti 50. výročia panovania súčasnej kráľovnej, sa v záhrade konali koncerty populárnej a vážnej hudby. Bolo to prvýkrát, kedy obyčajní ľudia, ak mali šťastie pri losovaní vstupeniek, boli pozvaní do Buckinghamského paláca.
Sprístupnenie Buckinghamského paláca v lete pre návštevníkov v 90. rokoch 20. storočia bolo významnou zmenou tradície. Prostriedky zo vstupného sú používané na rekonštrukciu štátnych komnát Windsorského zámku zničených požiarom. Každé leto v mesiacoch auguste a septembri je pre verejnosť prístupné západné krídlo paláca. V období prehliadok tvorí sprievodcovskú službu približne 200 osôb, prevažne študentov.
Na rozdiel o bežného názoru, palác nepatrí kráľovnej. Buckinghamský palác, Windsorský zámok a ich umelecké zbierky sú štátnym majetkom.
Za palácom sa rozkladajú záhrady v štýle parku — najväčšie súkromné záhrady v Londýne. Autorom pôvodného vzhľadu záhrad bol Capability Brown, ale prešli úpravami Williama Townsenda Ailtona a Johna Nasha v období rekonštrukcie paláca. Umelé jazero bolo vytvorené roku 1828 a je napájané zo Serpentínového jazera v Hyde Parku. Podobne ako palác je aj záhrada plná umeleckých diel. Jedným z najvzácnejších exponátov je váza Waterloo, obrovská urna vyrobená z jedného kusa kararského mramoru. Urnu nechal vytesať Napoleon Bonaparte, ale zostala otesaná len hrubo a po jeho porážka ju nechal dokončiť princ regent, neskôr kráľ Juraj IV.
V susedstve paláca sa nachádzajú kráľovské garáže a stajne, tiež navrhnuté architektom Johnom Nashom. Dnes je tu umiestnený aj zlatý kráľovský koč. Tento rokokový koč s maľovanými panelmi od G. B. Ciprianiho navrhol sir William Chambers roku 1760. Prvýkrát bol použitý kráľom Jurajom IV. pri ustanovení parlamentu roku 1762 a je panovníkmi používaný len pri korunovácii alebo pri oslave výročia korunovácie. V stajniach sú tiež ustajnené kone, ktoré sú používané na ťahanie kočov pri slávnostných príležitostiach.
Zástavy nad Buckinghamský palácom
Dôstojník kráľovskej zástavy je zodpovedný za všetky zástavy, ktoré sa vyvesujú v paláci. Do roku 1997 bola jedinou vyvesovanou kráľovská štandarda — oficiálna vlajka vládnuceho panovníka, a to len v dobe, keď bol panovník prítomný v paláci. Ani v období smútku nebývala táto vlajka vyvesená na pol žrde. Jediným prípadom bolo obdobie po smrti predchádzajúceho panovníka — vtedy sa vyvesila vlajka najstaršieho príslušníka kráľovského rodu.
Tradícia sa upravila po smrti Diany, princeznej z Walesu, kedy verejnosť len s nevôľou prijala, že nad palácom nie je vyvesená vlajka na pol žrde. Kráľovná bola vtedy v Balmoralskom zámku, takže nad palácom neviala žiadna zástava. Kráľovná sa rozhodla porušiť protokol a v deň pohrebu dala vyvesiť štátnu vlajku (Union Jack) na pol žrde. Odvtedy je štátna vlajka vyvesená aj v neprítomnosti kráľovnej a pri úmrtí člena kráľovskej rodiny a pri štátnom smútku je vyvesená na pol žrde.
Honda Civic
right|thumb|Honda Civic Type-R (siedma generácia) right|thumb|Honda Civic Hybrid Honda Civic je osobný automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrába japonská automobilka Honda. Prvá generácia bola predstavená v roku 1972 a v súčasnosti sa vyrába desiata generácia tohto modelu. Okrem základnej verzie sa vyrábajú aj športové verzie, predovšetkým Civic Type R a tiež Civic GTi and Civic SiR. Takisto sa vyrába verzia šetrná k životnému prostrediu Civic Hybrid, ktorá kombinuje spaľovací motor a elektromotor. Model Civic patrí medzi najúspešnejšie modely automobilky. V roku 2006 bolo predaných 16,5 milióna modelov Civic po celom svete, z ktorých 7,3 milióna bolo predaných v USA.
Džungársko
thumb|300px|Džungarsko a Tarimská panva ([[Taklamakan) sú oddelené pohorím Ťanšan]]
Džungársko (často nesprávne Džungarsko; mongolsky: Зүүнгар, Züüngar, ujgursky Jongghar, جوڭغار, v tradičnej čínštine 準噶爾 (Zhǔngá'ěr), v zjednodušenej čínštine 准噶尔, rusky Джунгария, Džungarija) je geografická oblasť na severe Číny približne odpovedajúca severnej polovici dnešnej provincie Sin-ťiang. Zaberá plochu o rozlohe  a zasahuje aj do západného Mongolska a východného Kazachstanu. V oblasti žijú predovšetkým Kazachovia, Ujguri, Kirgizi a Chanovia.
Etymológia
Názov Džungársko pochádza z mongolského slova Зүүнгар (Züüngar). "Züün" znamená ľavý a "gar" ruka, ako sa označovali Mongoli žijúci na strane po "ľavej ruke", keď sa Mongolská ríša rozdelila na východnú a západnú časť.