cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rita Wilson
Kariéra
V roku 1994 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Steve Martin, Juliette Lewis, Adam Sandler a Liev Schreiber vo filme Mixed Nuts. O rok neskôr sa objavila vedľa herečky Demi Moorovej v komédií Now and Then. Stvárnila tiež manželku Arnolda Schwarzeneggera vo vianočnej komédií Jingle All the Way.
V roku 2008 sa Wilsonová podieľala na produkcií muzikálu Mamma Mia! a o osem rokov neskôr produkovala aj jeho pokračovanie v roku 2019.
V roku 2006 Wilsonová debutovala na Broadwayi, kde zohrala úlohu Roxie Hartovej pri obnove muzikálu Chicago. V roku 2015 sa vrátila na Broadway v pôvodnej vypredanej hre Larryho Davida, Fish in the Dark, kde hráva manželku Brendu.
Osobný život
V roku 1988 sa vydala za herca Toma Hanksa a majú dvoch synov, Chestera a Trumana. Hanks má dve deti z prvého manželstva, Colina a Elizabeth.
Je členkou gréckej pravoslávnej cirkvi.
V apríli 2015 oznámila, že jej bola diagnostikovaná rakovina prsníka a že podstúpila dvojitú mastektómiu. Po mesačnej prestávke sa vrátila späť do televízie Larryho Davida v relácii Dark Broadway.
Dňa 12. marca 2020 Hanks prostredníctvom svojho profilu na Instagrame oznámil, že sa u jeho manželky a aj u neho prejavil vírus COVID-19.
Filantropia
Už viac ako dvadsať rokov sú s manželom, Stevenom Spielbergom a Kate Capshaw čestnými spolupredsedami Fondu pre výskum rakoviny žien (WCRF), ktorý sa špecializuje na získavanie peňazí na rakovinu žien. V roku 2016 sa WCRF spojilo s Nadáciou pre výskum rakoviny prsníka Evelyn Lauder. Wilsonová prispela do centra rakoviny Moffitt darovaním šperkov „True Hearts“ vyrobených z mincového striebra.
Spolu s manželom tiež 25 rokov podporovali Shakespearovské centrum v Los Angeles, od roku 1989, keď sa Wilsonová objavila ako Celia v produkcii „As You Like It“. Každoročné podujatie Simply Shakespeare získava prostriedky na podporu programov pre znevýhodnenú mládež. Medzi hudobníkov v zbierkach patria Paul McCartney, Paul Simon, Jackson Browne, Faith Hill, Tim McGraw, Ben Harper, Reba McEntire a ďalší.
S manželom tiež významne prispeli k pomoci ľuďom, ktorí v Grécku utrpeli požiar Mati. To jej s manželom prinieslo čestnú občianstvo Grécka od gréckeho prezidenta Prokopisa Pavlopoulosa dňa 27. decembra 2019.
Panarthropoda
Panarthropoda (do roku 1995 nazývaný: Gnathopoda alebo článkonožce (Arthropoda) v najširšom zmysle ) je v niektorých systémoch taxón (klad) prvoústovcov (presnejšie zvliekavcov) pozostávajúci z kmeňov článkonožce (Arthropoda; vrátane jazyčnatiek), pomalky (Tardigrada), pazúrikavce (Onychophora) a niekoľkých vyhynutých taxónov.
Nie všetky súčasné štúdie podporujú existenciu kladu Panarthropoda, ale väčšina áno, vrátane neuroanatomických , mitogenomických a paleontologických štúdií.
Charakteristika
Často uvádzané znaky taxónu Panarthropoda sú prítomnosť nôh a pazúrov, rebríčková nervová sústava a segmentované telo.
Zaradenie v systéme
Pôvodne sa taxón Panarthropoda považoval za príbuzný s obrúčkavcami, preto Panarthropoda a obrúčkavce spolu tvorili taxón nazývaný Articulata. Novšie sa však Panarthropoda zaraďuje na úplne iné miesto v systéme - medzi zvliekavce (Ecdysozoa).
Vnútorná systematika
Presné vzájomné vzťahy medzi taxónmi Arthropoda, Onychophora a Tardigrada sú veľmi sporné. Jedna z možností je takáto:
Sialomorpha
Do Panarthropoda možno patrí aj rod Sialomorpha, nájdený v roku 2019 v dominikánskom jantári. Jeho presné umiestnenie v systéme však nie je jasné, pretože má znaky pomaliek aj roztočov.
Igor Kolla
Igor Kolla (* 30. jún 1970, Košice) je slovenský podnikateľ, technologický inovátor, vizionár a investor známy najmä ako zakladateľ, vlastník a šéf technologickej skupiny ANTIK. Skupina má centrálu na Slovensku a pobočky v Číne, Hongkongu, Singapure, USA či v Austrálii.
Je držiteľom viacerých firemných, ale i osobných ocenení, medzi ktoré patria napríklad titul „IT osobnosť roka“ udelený v roku 2014 IT Asociáciou Slovenska, titul „Košičan roka“ získaný v roku 2017 na základe hlasovania verejnosti alebo čestná cena predsedu Košického samosprávneho kraja za rok 2021.
Podnikanie
Svoje podnikateľské aktivity započal už počas štúdia začiatkom 90-tych rokov.
V roku 1999 založil spoločnosť ANTIK Telecom, ktorá sa stala štvrtým najvýznamnejším telekomunikačným operátorom na Slovensku.
Aktivity rozšíril založením divízie ANTIK Technology, zameranej na vývoj televízneho hardvéru a softvéru, ktoré sú dnes využívané na 5 svetových kontinentoch.
Pokračoval v expanzii divíziou ANTIK Hospitality, ktorá dnes patrí medzi top 10 poskytovateľov hotelových systémov na svete a jej klientom je napríklad aj hotel Burj Al Arab v Dubaji.
Následne od roku 2019 sa zameral aj na rozvoj v oblasti elektromobility, a to napríklad spustením služby ekologickej zdieľanej dopravy vo viacerých mestách Slovenska.
V súčasnosti (2023) sa venuje aj budovaniu divízie solárnych systémov ANTIK Solartech a rozvoju širokého spektra smart technológií.
Východná Antarktída
náhľad|Východná Antarktída je v pravej časti mapy Antarktídy - "East Antarctica" Východná Antarktída (angl. East Antarctica alebo Greater Antarctica) je označenie pre časť antarktického kontinentu, ležiacu na východ od Weddellovho mora a na západ od Rossovho mora. Približne teda zodpovedá tej časti Antarktídy, ktorá leží na východnej pologuli. Východná Antarktída je od zvyšnej zhruba tretiny kontinentu (Západnej Antarktídy) oddelená Transantarktickým pohorím.
Názov je odvodený od skutočnosti, že skoro celá leží na východnej pologuli. Na západnej pologuli z nej leží iba Coatsova zem a časť Zeme kráľovnej Maud západne od nultého poludníka. Časť Rossovho šelfového ľadovca, ležiaca na východnej pologuli sa naopak do Východnej Antarktídy už nepočíta. Ďalšie veľké oblasti východnej Antarktídy sú Enderbyho zem, Mac Robertsonova zem, Americká vysočina, Wilkesova zem, Adelina zem a Viktóriina zem.
Celá Východná Antarktída má rozlohu vyše osem miliónov štvorcový kilometrov.
Chlorid fosforitý
náhľad|25 ml balenie
Chlorid fosforitý (PCl3) je zlúčenina fosforu a chlóru. Je najvýznamnejším z troch chloridov fosforu. Dôležitý je hlavne pre chemický priemysel, používa sa pri výrobe organických zlúčenín fosforu pre širokú škálu aplikácií.
Chemické vlastnosti
Oxidačné číslo fosforu v chloride fosforitom je +III, chlóru -I. Reaktivita v zásade tomuto stavu zodpovedá.
Redoxné reakcie
Chlorid fosforitý je prekurzorom iných zlúčenín fosforu, podlieha oxidácii na chlorid fosforečný (PCL5), tiochlorid fosforečný (PSCl3) alebo oxychlorid fosforečný (POCl3).
Pri prechode elektrického výboja zmesí pár chloridu fosforitého a vodíka sa tvorí vzácny chlorid fosforu, tetrachlórdifosfán (P2Cl4).
Bezpečnosť
Chlorid fosforitý je toxický, v koncentrácii 600 ppm usmrcuje už za niekoľko minút. Európska smernica 67/548/EEC ho označuje ako vysoko toxický a žieravý.
Hydrolýzou, a to aj pri kontakte s kožou a sliznicami (vrátane dýchacej sústavy a očí), vznikajú kyseliny chlorovodíková, fosforečná a fosforitá. Výsledkom je silné podráždenie, pri vyšších koncentráciách poleptanie slizníc a kože. Môže sa vyvinúť pľúcny edém, niekedy s oneskorením až 36 hodín. Pri otrave sa objavuje aj mierna leukocytóza, neutrofília a zvýšená sedimentácia červených krviniek. Systémovo sa prejavuje hyperfosfatáza, hypokalciémia a metabolická acidóza (Výsledok vstrebanie kyseliny fosforečnej z rozkladu chloridu fosforečného).
Bod rovnodennosti
Bod rovnodennosti alebo ekvinokciálny bod je bod (na nebeskej sfére), v ktorom sa pretína ekliptika so svetovým rovníkom. Existujú celkovo dva také body: tzv. jarný bod a jesenný bod.
Jarný bod
Je to základný bod dvoch súradnicových sústav. Tomu zodpovedajú aj jeho rovníkové súradnice: rektascenzia = 0 hodín, 0 minút, 0 sekúnd, deklinácia = 0 stupňov, 0 minút, 0 sekúnd. Podobne je na tom aj ekliptikálna dĺžka a šírka, ktorej hodnoty sú v jarnom bode tiež nulové.
V súčasnosti sa jarný bod nachádza v súhvezdí Rýb, v jeho juhovýchodnej časti. V dôsledku precesie sa však pohybuje rýchlosťou 50,26 oblúkových sekúnd smerom do súhvezdia Vodnár. Ide o smer oproti zdanlivému ročnému pohybu Slnka. Preto je tropický rok o niečo málo kratší ako siderický rok. Zároveň sa jarný bod nachádza v znamení Barana, preto sa označuje symbolom tohoto znamenia. Znamenia zvieratníka sa na rozdiel od súhvezdí pohybujú spolu s ním, preto tento bod ostane v znamení Barana už navždy.
Jesenný bod
Jesenný bod je bod rovnodennosti, v ktorom sa Slnko nachádza v čase jesennej rovnodennosti. Je opakom jarného bodu a leží v súhvezdí Panna.
Lavans-lès-Dole
Lavans-lès-Dole je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villersexel
Villersexel môže byť:
Luxeuil-les-Bains
Luxeuil-les-Bains môže byť:
Saint-Loup-sur-Semouse
Saint-Loup-sur-Semouse môže byť:
Bod slnovratu
Bod slnovratu alebo solsticiálny bod je bod na ekliptike, v ktorom je Slnko najďalej od svetového rovníka. Slnko je v bode slnovratu, keď nastal slnovrat. V bode slnovratu má Slnko deklináciu rovnajúcu sa sklonu ekliptiky k svetovému rovníku, teda okolo 23 stupňov. Od bodu slnovratu sa Slnko pri svojom pohybe začína na nebeskej sfére (zhora resp. zdola) k svetovému rovníku.
Existujú dva body slnovratu letný bod (slnovratu) (okolo 21. júna, t.j. keď je letný slnovrat) a zimný bod (slnovratu) (21. alebo 22. decembra, t.j. keď je zimný slnovrat).
Lavans-lès-Saint-Claude
Lavans-lès-Saint-Claude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Simmias zo Seleukie
Simmias bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 100 pred Kr.
Simmias zo Seleukie nad Tigridom bol na 170. olympijských hrách v roku 100 pred Kr. korunovaný olivovým vencom (zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku ) za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia bol hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. Zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi zostavili koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní. Zoznam olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), a to i meno olympionika Simmia, uvádza historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika. Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Camila Giorgiová
Camila Giorgiová (* 30. december 1991, Macerata, Taliansko) je talianska profesionálna tenistka.
Vo svojej doterajšej kariére na okruhu WTA Tour vyhrala jeden titul vo dvojhre, keď dokázala triumfovať na turnaji kategórie WTA International v holandskom Rosmalen. V rámci okruhu ITF získala do októbra 2016 päť titulov vo dvojhre.
Salvia divinorum
Salvia divinorum je rastlina a silný prírodný halucinogén, ktorého hlavnou účinnou látkou je Salvinorín A. Pochádza pôvodne z Mexika, kde sa často využívala pri náboženských obradoch, ako prostriedok na predvídanie budúcnosti, spirituálne zážitky a podpora pri liečení ako enteogén. Časom sa táto rastlina rozšírila aj do iných oblastí sveta (v divokej prírode však už nikde nerastie) a v súčasnosti sa s ňou zvykne experimentovať kvôli jej spôsobilosti privodiť silné zmenené stavy vedomia.
Účinky – psychické a telesné
náhľad|[[Salvinorin A – účinná látka v Salvia divinorum]] Bezprostredné účinky Salvia divinorum nastupujú takmer okamžite a trvajú približne 8 až 15 minút podľa množstva vdýchnutého dymu, resp. koncentrácie účinnej látky v spotrebovanej sušine. Na fyzickej úrovni sa účinky tejto látky najmä vo vyšších dávkach prejavujú zmätočnými nekoordinovanými pohybmi až paralýzou, častokrát sú sprevádzané silným smiechom alebo naopak plačom, nepokojom až panikou. Na psychickej úrovni šalvia výrazne zvyšuje vizuálnu citlivosť a predstavivosť, môže sa dostaviť vnútorná eufória, silné optické halucinácie, rozpad ega, prežitky cestovania v čase a rôznych realitách a pod., ale zároveň sa jej účinok môže prejaviť aj neschopnosťou racionálne premýšľať a chápať význam známych pojmov, zmysluplne komunikovať s okolím a pocitmi úplného zmätku. Všetky tieto účinky však pretrvávajú len počas pôsobenia danej látky v organizme (max. 3045 min.) a potom bez akýchkoľvek následkov úplne odznejú (žiadne krátkodobé alebo dlhodobé účinky dojazdov).
Fajčenie Salvia divinorum nevedie k pozorovateľnej zmene krvného tlaku a srdečného pulzu ani ku kŕčom, iná štúdia ale zaznamenala miernu tachykardiu. Jedna z prvých toxikologických štúdií na potkanoch a myšiach nezistila žiadne akútne ani pretrvavajúce negatívne fyziologické dopady veľmi vysokých dávok Salvinorinu A. Podľa online dotazníku štvrtina z 500 užívateľov popisovala pretrvavajúce pozitívne účinky Salvinorinu A, zatiaľ čo cca 5% pretrvavajúce negatívne účinky (úzkosť).
Online prieskum uvádza najčastejšie popisované účinky po skončení akútnej intoxikácie: Jasnejšie vhľady (47%), zlepšenie nálady (45%), pocit kľudu (42%) a zosilnenia pocitu prepojenia s prírodou či vesmírom (40%).
Spôsoby užívania a účinná dávka
náhľad|Extrakt Salvia divinorum, ktorý sa predáva v krajinách kde je legálna Najčastejší spôsob užívania Salvia divinorum je vo väčšine prípadov fajčenie jej suchých listov, resp. takzvaných extraktov s vysokou koncentráciou jej účinnej látky. Aby bol účinok výraznejší, musí sa dym v pľúcach podržať aspoň 30 sekúnd. V starom Mexiku sa pôvodne šalvia užívala žuvaním čerstvých listov so zámerom vstrebania účinných látok cez sliznicu, pričom jej účinok bol takto o niečo miernejší než pri fajčení, ale na druhú stranu trval o niečo dlhšie.
Priebeh pri fajčení alebo vaporizácií
Pri fajčení sú prvé účinky zaznamenané do 10 sekúnd, rýchlo sa rozvíjajú až do maxima, ktoré trvá 815 minút. V závislosti od dávkovania sa účinky môžu líšiť od jemného až po plnohodnotný psychadelický zážitok. Pri vyšších dávkach užívatelia hlásia dramatické skreslenie času, živé obrazy, stretnutia s bytosťami, cestovanie na iné miesta, planéty, prežívanie svojej existencie ako nejaký objekt alebo prežívanie plnohodnotného života iného jednotlivca. Potom sa účinky následujúcich 2040 minút postupne znížia, človek si všimne vysoký účinok podobný marihuane. Vo vzácnych prípadoch môže účinok trvať až 2 hodiny.
Bezprostredné riziká užívania
Ohrozenie života z dôvodu predávkovania je pri Salvia divinorum prakticky vylúčené, nakoľko človek nie je schopný do organizmu prijať také veľké množstvo účinnej látky Salvinorinu A, aby to malo smrteľné následky. Potenciálne riziko spočíva v možnosti vyvolania psychózy, zatiaľ však bol zdokumentovaný len jeden takýto prípad pri ústnom požití tejto rastliny.
Riziká dlhodobého užívania Salvia divinorum a jej negatívne vplyvy na zdravie nie sú známe, nakoľko jej užívanie nevyvoláva fyzickú ani psychická závislosť, ani sa v žiadnej odbornej štúdii nepotvrdila jej toxicita na ľudský organizmus.
Lavans-sur-Valouse
Lavans-sur-Valouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Starý Plovdiv
Architektonická rezervácia Starý Plovdiv (, známe tiež ako ) sa rozprestiera na troch z plovdivských pahorkov (Nebet tepe, Džambaz tepe a Taksim tepe), známych aj ako „Trojpahorčie“ na ploche 35 hektárov v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. V rámci rezervácie sa nachádzajú pamiatky zo všetkých epoch vývoja mesta od antiky cez stredovek až po bulharské národné obrodenie.
Dejiny
Plovdiv je jedným z najstarších miest v Európe, starší než Rím, alebo Atény, súčasník miest ako Trója a Mykény. Osídlený bol už 4000 rokov pred naším letopočtom, kedy na pahorku Nebet tepe vznikla trácka osada. V 4. storočí pred naším letopočtom mesto obsadil Filip Makedónsky a prekrstil ho na Filipopol. Po pripojení tráckych teritórií k Rímskemu impériu sa mesto stalo centrom rímskej administratívnej oblasti Trákia. Slovania sa na území mesta prvýkrát objavili v 4. storočí nášho letopočtu. Posledná väčšia výstavba sa na území rezervácie odohrala v období bulharského národného obrodenia. Celé územie rezervácie je nepretržite obývané po dobu viac ako 6000 rokov.
Z obdobia antiky
V Plovdive sa nachádza viacero pamiatok z obdobia antiky, na území rezervácie Starý Plovdiv sú to tieto:
Z obdobia bulharského národného obrodenia
Na konci 18. a najmä v 19. storočí bohaté obchodnícke rodiny (obchodujúce najmä medzi Európou a Orientom) radi demonštrovali svoje bohatstvo svojimi domami. Toto obdobie bolo najmä v rokoch bulharského národného obrodenia veľmi výhodné pre plovdivských architektov, majstrov a umelcov, ktorí zanechali v kolorite Starého Plovdivu nezameniteľnú stopu. Medzi najvýznamnejšie pamiatky z tohto obdobia patria:
Religiózne pamiatky
V Plovdive sa nachádza viacero religióznych pamiatok, na území rezervácie Starý Plovdiv sú to tieto:
Boucé (Allier)
Boucé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Polohopis
Boucé má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Boucé má 560 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Lavigny (Jura)
Lavigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Čremošnom
Bitka pri Čremošnom bolo bojové stretnutie medzi jednotkami nemeckej 178. divízie Tatra a jednotkami I. Taktickej skupiny Kriváň spadajúcej pod 1. česko-slovenskú armádu na Slovensku, ktoré sa odohralo 4. októbra 1944 v horskom sedle Maly Šturec. Bitka sa skončila víťazstvom povstaleckých vojakov, ktorí odrazili nemecký pokus o prienik cez Malý Šturec do centra povstania Banskej Bystrice. Počas bitky bol prvý krát do bojov nasadený aj povstalecký Improvizovaný pancierový vlak Hurban.
Predohra
Dňa 29. augusta 1944 sa rozhoreli boje Slovenského národného povstania. Následne 10. septembra 1944 došlo k reorganizácii povstaleckej armády, pričom obranu Stredného Slovenska a prístupov do centra povstania mala mať na starosti I. Taktická skupina (TS) Kriváň pod velením pplk, pech. Jozefa Tlacha. Táto takticka skupina mala budovať obranu v smere Horná Štubňa - Čremošné - Harmanec
Súčasne došlo k stiahnutiu pešieho práporu stot. Vitalaya od Kraľovian do priestoru Malý Šturec, kde prápor zaujal obranu. Z Turca bol stiahnutý aj motorizovaný prápor letcov pod velením stot. let. Ivana Haluzického, ktorý sa stal zálohou velenia povstaleckej armády a oddychoval v Harmanci.
Aktívne bola obrana v Malom Šturci budovaná od 21. septembra po stiahnutí povstaleckých jednotiek z Turca. K dispozícii bola čata kanónov proti útočnej vozbe (KPÚV) por. útv, Ľudovíta Pivovarčiho. Čatu tvorilo 19 mužov, ktorí mali k dispozícii jeden KPÚV 7,5 cm (PAK 40) a jeden 3,7 cm KPÚV vz. 37M. Čata bola zaradená do obrany v rámci pešieho práporu I/6 s krycím názvom Breza, ktorému od 27. septembra 1944 velil kpt. jazd. Jozef vražda. Postavenie kanónov bolo vľavo od kóty 727 nad obcou Čremošné. Čate bol podriadený aj jeden nepojazdný tank LT vz. 35, ktorý bol okolo 20. septembra 1944 zakopaný na sútoku potokov Biela voda a Žarnovica. Velenie povstaleckej armády zvažovalo nasadiť v priestore Čremošné aj posledný stredný tank PzKpfw III auf. N (slovenské označenie tanku bolo P III), ktorým disponovalo, no po rekognoskácii terénu sa od tejto myšlienky upustilo.,
Jednotky I. TS sa do boja prvý krát dostali 25. septembra v skorých ranných hodinách, keď delá čaty por. Pivovarčiho spustili paľbu na nemecké automobily pohybujúce sa na ceste z obce Diviaky do Štubnianskych Teplíc. Povstaleckí delostrelci na vzdialenosť 4,5 km zasiahli dve nemecké nákladné automobily s muníciou a zničili ich.
Rozloženie síl
Podľa bola obrana I.TS rozmiestnená nasledovne. Severnú časť obranného úseku I.TS držal peší prápor stot. Štubniaka. Postavenia práporu sa nachádzali približne oproti Štubnianskym Tepliciam. Na pravom krídle práporu bola umiestnená čata KPÚV por. Pivovarčiho. Južnú časť obranného úseku zase držal peší prápor stot. Vitalaya. V druhej línii obrany sa nachádzal prápor stot. Vraždu. Zálohu tvoril Haluzického prápor a ďalšie menšie jednotky vrátane partizánov.
Podľa bola povstalecká obrana pri Čremošnom tvorená rotami stot. Nižňanského a npor. Klusáčka umiestnenými na pravej strane od železničnej trate. Obidve roty zabezpečovali obranu kóty 961 Diel a protitankovej prekážky na ceste do Banskej Bystrice. Na ľavej strane obrany sa nachádzali rota stot. Hurbana a čata ťažkých guľometnov poručíka Drozda. Prístup na stanicu v Čremošnom prehradila rota z práporu Haluzického. pod velením npor. Petrovského.
Po ústupe povstaleckých jednotiek z Hornej Nitry a Turca sa susedom I. TS vľavo stali jednoky IV. TS (plk. pech. Mikuláš Markus). Obidve taktické skupiny sa dotýkali v priestore Dolný Turček. Na pravej strane I. TS vo Veľkej Fatre držali obranu partizáni z I. partizánskej brigády J.V. Stalina kpt. Jegorova.
Priebeh boja
Dňa 2. októbra 1944 ohlásil nový veliteľ nemeckých okupačných síl gen. SS Hermann Höfle:"':Začiatok frontálneho útoku na centrum československého povstaleckého hnutia.'"Cieľom útoku malo byť zatlačenie povstaleckých síl do tzv. stredoslovenskej pasce.
Hneď na druhý deň zaútočilo 6 nemeckých ľahkých tankov PzKpfw 38 z Hornej Štubne na Dolný Turček. Útok bol odrazený.
Večer a v noci z 3. na 4. októbra 1944 bolo z priestoru Štubnianske Teplice - Čepčín - Diviaky počuť hluk motorov tankov a nákladných vozidiel. Preto boli jednotky I. TS, IV. TS a Haluzického práporu uvedené do plnej bojovej pohotovosti.
Ráno 4. októbra 1944 podnikli Nemci z priestoru Štubnianske Teplice čelný útok na postavenia práporu kpt. Štubniaka Ďalší útok bol obchvatný úder bol vedený z Rakše. Nemci sa údoliami potokov Dolinka a Hrádky až do Žarnovickej doliny, kde narazili na slabo zaistené severné krídlo I. Taktickej skupiny. Do 10 hodiny postúpili až k rozvodiu Žarnovickej doliny a doliny Bielej vody kde sa nachádalo palebné postavenie Pivovarčiho čaty. .
Protiútok
Na porade v hájovni Bartoška bol veliteľ pancierového vlaku stot. útv. Martin Ďuriš-Rubanský informovaný o situácii a cieľoch, ktoré musí pancierový vlak likvidovať. Šlo najmä o veliteľské stanovište v dome pod železničnou traťou v údolí Žarnovica.
Protiútok sa začal o 14.00 hod. Úderná rota postupovala okrajmi lesa severovýchodne od údolia Bielej Vody až po Žarnovickú dolinu. Protitankové kanóny čaty Pivovarči sa však už nepodarilo zachrániť, nakoľko ich Nemci stihli odtiahnuť. Vojakom 1. ČSAS sa podarilo vyčistiť údolie Žarnovického potoka a na juhu nadviazať na obranu práporu stot. Vitalaya. Útok podporoval aj peší prápor stot. let. ivana Haluzického.
Medzitým IPV II Hurban vyrazil smerom na Hornú Štubňu a vrezal sa do postavení nemeckej pechoty. Delový vozeň začal paľbu a zasiahol spomínaný dom. Ostatné zbrane strieľali na skupiny nemeckých vojakov, ktorí sa dávali na ústup. Do boja sa napriek zákazu zapojila aj obsluha lokomotívy. Prekvapenie Nemcov využili vojaci roty stot. Nižňanského a vytlačila nemecké jednotky z výšin Diel.
Vľavo od tratej si však Nemci stále udržiavali prevahu a ostreľovali pancierový vlak z panierových pästí a hádzali naň ručné granáty. Napokon sa im podarilo poškodiť tankovú vežu pred lokomotívou ako aj tankový vozeň za lokomotívou. Jeden tankový vozeň o vežu prišiel, veža druhého bola poškodená. Padli obidvaja velitelia tankových vozňov a štyria tankisti boli ranení. Zranenia utrpela aj obsluha lokomotívy. Navyše lokomotíva mala poškodený parovod, podvozok a piesočník. Július Nosko uvádza, že k poškodeniu pancierového vlaku došlo už pro výjazde z Čremošnianského tunela.
Vlak ostal vysunutý pred líniou obrany za oblúkom trate a hrozilo jeho zničenie, prípadne ukoristenie nemeckými jednotkami. Poškodenie telefónneho zariadenia vlaku neumožnilo jeho veliteľovi vydať rozkaz na stiahnutie sa do výhodnejšieho postavenia, Až vďaka sprievodcovi Jurajovi Trnavskému, ktorý podliezol popod vlak a informoval rušňovodičov, sa podarilo uviesť vlak do pohybu a ustúpiť späť do stanice Čremošné. Tam posádka vlak opustila a ukryla sa v budove stanice, kde mohla ošetriť ranených.
Po boji
V podvečer boje utíchli. Veliteľstvo nemeckých okupačných síl obdržalo hlásenie."Zvlášť tvrdošíjný odpor pri Hornej Štubni a Svätom Kríži. Nepriateľ viedol proti našim jednotkám, ktoré vnikli do nepriteľských postavení početné protiútoky v sile roty, V Hornej Štubni boli tieto útoky podporované tankami a nasadením pechoty."Jednotkám divízie Tatra sa prienik cez Horný Šturec na Banskú Bystricu nepodaril. Podarilo sa im však odtlačiť povstalecké jednotky od cesty zo Štubnianskych Teplic do Kremnice. Hneď 5. októbra preto opätovne zaútočili na Dolný Tuček a po celodennom boji sa im podarilo otvoiť si cestu na Kremnicu.
Serie A 1984/1985
Serie A 1984/1985 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Verona, ktorá tak získala svoj prvý titul majstra Talianska. Výnimočne sa žiaden klub z veľkej trojky - Juventus, Miláno ani Inter neumiestnil na prvom ani druhom mieste. Najlepším strelcom súťaže sa tretí rok po sebe stal Michel Platini s 18 gólmi.
Le Bouchaud
Polohopis
Le Bouchaud má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Le Bouchaud má 211 obyvateľov (2009).
Červený chrám (Peruštica)
Červený chrám sú zvyšky ranokresťanského chrámu pri meste Peruštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy
Chrám je známy aj pod názvami Ranokresťanská bazilika, Ranokresťanská bazilika svätej Bohorodičky , alebo len Bazilika svätej Bohorodičky
Pôvod názvu „Červený chrám“
Aj keď bol chrám zasvätený svätej Bohorodičke, najznámejší je už dlhé roky pod názvom Červený chrám. Pôvod názvu je odvodený od červeného sfarbenia tehál stavby. Chrámu hovorili týmto názvom po dlhé stáročia miestni obyvatelia,   keď mu nejaký čas potom, čo sa prestal aktívne využívať na liturgie, prestali hovoriť chrám svätej Bohorodičky a začali používať len názov odvodený od sfarbenia budovy.
Poloha
Červený chrám sa nachádza v poliach pri úpätí severných svahov pohoria Rodopy približne 11,5 kilometra severne od centra mesta Peruštica   medzi samotným mestom a oddelene ležiacou štvrťou Pastuša v ktorej areáli sa stavba nachádza. Nachádza sa naľavo od automobilovej cesty, ktorá spája Perušticu s Pastušou.
Dejiny a súčasnosť
Bazilika bola postavená medzi 4. až 6. storočím. Výstavba chrámu bola súčasťou vtedajšej rozsiahlej stavebnej iniciatívy spustenej biskupmi z neďalekého Filipopolu, ktorá mala za úlohu popularizáciu kresťanstva medzi obyvateľstvom. Masívna výstavba chrámov v Byzantskej ríši započala po uskutočnení Serdickej synody (343).
V prvej fáze výstavby pravdepodobne v 4. storočí bola postavená základná tetrakonchálna chrámová budova. Predpokladá sa, že táto prvá budova bola postavená ako martýrium, v ktorom sa nachádzali relikvie ranokresťanských mučeníkov. Chrám bol dokončený koncom 5. alebo začiatkom 6. storočia  počas obdobia panovania byzantského cisára Anastasia I. V tejto poslednej fáze výstavby bolo na západnej strane budovy pristavaných viacero stavieb, z ktorých najdôležitejšie boli predsiene a baptistérium.
Koncom 6. storočia alebo začiatkom 7. storočia bol chrám vážnejšie poškodený počas nájazdov Kumánov, Pečenehov a iných barbarských národov. V tomto období bolo zničené veľké množstvo ranokresťanských chrámov na území Bulharska. Budova bola čiastočne prestavaná v priebehu 10.11. storočia, pričom prestavba sa týkala predovšetkým centrálnej časti stavby. Budova bola v rámci prestavby aj nanovo vymaľovaná. V okolí chrámu v tej dobe existovala malá osada s nekropolou, ktorá bola na základe prevedených výskumov obývaná približne do 13. storočia. Osada niesla názov Dragovec a Červený chrám v súčasnosti predstavuje jedinú zachovanú stavbu tejto osady. Samotný chrám sa pravdepodobne prestal akokoľvek využívať niekedy koncom 15. storočia.
Prvá zmienka o budove z neskoršej doby sa datuje z roku 1819, keď boli odkryté jej prvé časti. Za akciou stál igumen Konstantin, ktorý budovu opísal len ako ruinu. V roku 1915 Bulharské archeologické družstvo začalo s prvým výskumom chrámu, tento bol však prerušený prvou svetovou vojnou. V rámci výskumu boli spravené snímky vtedy odkrytých častí budovy. Plne odkrytá bola budova v roku 1921 pod vedením Andreja Frolova. Nasledoval podrobný prieskum pod záštitou Bulharského archeologického inštitútu. Bola nasnímaná celá budova a namaľované farebné kópie chrámových fresiek. Podrobný výskum fresiek previedol André Grabar, ktorý sa pokúsil aj o čiastočnú reštauráciu budovy a ktorý pracoval taktiež aj na výskumných prácach prebiehajúcich na ranokresťanskej Belovskej bazilike. Následne prebehlo v rokoch 1954, 19651966, 19941995 a v rokoch 20102013 niekoľko ďalších reštaurácií spojených s konzerváciou budovy a archeologickými a ďalšími vedeckými výskumami. V roku 1956 prebehol výskum pod vedením Dory Panajotovovej, ktorý sa zaoberal zmapovaním chronológie výstavby budovy. Najrozsiahlejší archeologický prieskum prebehol v roku 1981 pod vedením profesorky Margarity Vaklinovovej  a V. Tankovovej. V priebehu tohto výskumu bolo napríklad zistené, ako vyzerali presné stavebné črty budovy a boli aj objasnené jednotlivé fázy výstavby. Posledná reštaurácia v rokoch 20102013 bola zameraná predovšetkým na konzerváciu a stabilizáciu budovy ako aj na jej lepšie sprístupnenie návštevníkom.
V súčasnosti je stavba mimoriadne cennou kultúrnou pamiatkou národného významu a patrí k najzachovalejším ranokresťanským sakrálnym pamiatkam.
Charakteristika
Ako miesto pre výstavbu chrámu bola náročky vybraná lokalita stojaca na mieste pôvodnej pohanskej svätyne. Na mieste však zároveň zahynul v boji za šírenie kresťanstva miestny mučeník a lokalita tak bola vybraná ako miesto vhodné pre výstavbu martýria. Celý chrám je postavený z červených   tzv. rímskych tehál    spojených ružovou maltou. Budova bola dlhá 32 metrov a široká 26 metrov. Je jedným z najlepšie zachovaných predstaviteľov ranokresťanského umenia, zrovnateľným s podobnými ranokresťanskými sakrálnymi budovami dochovanými v Ravenne, na Sinaji, v Istanbule, alebo v Solúni.
Budova bola postavená v byzantskom slohu. Autori stavby nie sú známi, podľa všetkých znakov je však dokázané, že stavitelia boli predstavitelia miestnej originálnej architektonicko-staviteľskej školy. Typovo ide o na území Bulharska jediný exemplár sakrálnej stavby, ktorá je postavená ako tetrakonchálna budova   okolo naosu štvorcového pôdorysu, ktorý sa nachádzal v centrálnej časti stavby. Pôdorys hlavnej časti chrámu tak bol vo forme trifólia. Na každej strane naosu sa nachádzala koncha, pričom východná bola predurčená ako oltárna časť. Na severnej a južnej strane sa nachádzali obchádzkové koridory. Predpokladá sa, že v konchách sa nachádzali sarkofágy, v ktorých boli uchovávané ostatky mučeníkov a obchádzkovými koridormi k nim pristupovali veriaci s darmi, ktorí sa relikviám chceli pokloniť. Nad centrálnou časťou sa nachádzala mohutná kupola. Kupola bola semisférického tvaru a bola umiestnená na podstavci osemuholníkového pôdorysu. V podstate takmer identický typ riešenia je možné pozorovať v architektúre chrámu Megali Panagia, známeho aj ako Tetrakonchos, z 5. storočia, ktorý sa nachádza v gréckych Aténach. Ďalšie typovo podobné chrámy sa nachádzajú napríklad v severomacedónskom Ochride (4. storočie), alebo v albánskej dedine Lin (6. storočie).
Bridge of Sighs (Oxford)
Charakteristika a dejiny
Stavba sa začala v roku 1903 pod vedením Sira Thomasa Jacksona, ktorý okrem tejto stavby projektoval aj ďalšie budovy Oxfordskej univerzity, ako napríklad Examination Schools, Hertford College, Brasenose College, a Trinity College. Stavba bola oficiálne dokončená v roku 1914. Stavebné práce však boli dokončené už v roku 1913, v januári roku 1914 bol most oficiálne daný do užívania.
Červený chrám (Peruštica)
Charakteristika
Červený chrám sa však ďalej líši, keďže narozdiel od chrámu v Aténach sa na západnej strane naosu nachádzalo niekoľko prístavieb. Jednalo sa predovšetkým o baptistérium, kaplnku, predsiene  (nartex a exonartex) a niekoľko ďalších miestností. Tieto časti boli k chrámu pristavané v priebehu 6. storočia. Predsiene priliehali priamo k západnej fasáde budovy. Boli dve a boli umiestnené za sebou (tzv. nartex a exonartex). Pred nimi sa z vonkajšej strany nad hlavným vchodom do chrámu nachádzal portikus. Portikus bol masívny a viedlo k nemu monumentálne schodisko. Kaplnka a baptistérium priliehali k predsieňovým časti chrámu. Kaplnka priliehala k južnej stene obidvoch predsiení a uchovávali sa v nej ostatky mučeníkov. Bola obdĺžnikového pôdorysu s polkruhovou apsidou na východnej strane. Mala priame spojenie s hlavnou budovou chrámu vybudovaným portálom v stene medzi nimi. Baptistérium bolo štvorcového pôdorysu a priliehalo k severnej strane budovy v priestore exonartexu. V centrálnej časti sa nachádzal menší bazén krížového tvaru v ktorom sa krstilo. Jedno z ramien kríža bolo priamo napojené na stenu budovy. Hrany bazénu boli zaobleného tvaru. Zvnútra bol bazén obložený ružovým mramorom. Baptistérium nemalo priame portálové prepojenie s hlavným priestorom chrámu. Kaplnka, nartex aj exonartex už neboli postavené len z tehál, ale technikou, kedy sa striedali rady tehál s radmi opracovaných kameňov. Predpokladá sa, že na západnej strane sa nachádzalo ohradené nádvorietzv. átrium. V priebehu tejto prestavby v 6. storočí bola taktiež zbúraná východná koncha chrámu a na východnej strane bola postavená apsida aj s predapsidovým priestranstvom štvorcového pôdorysu.
Bridge of Sighs (Oxford)
Charakteristika a dejiny
Na zoznam kultúrnych pamiatok Anglicka v kategórii II bola budova zaradená 29. januára 1968.
Červený chrám (Peruštica)
Výzdoba
Dlážky chrámu boli  z mramoru pokryté mozaikami. Steny budovy boli  do výšky 2 metrov obložené mramorovými doskami a vyššie časti boli vyzdobené freskami.
Fresková výzdoba je štýlom porovnávaná s výzdobou chrámu Hagia Sofia v Istanbule. Chrám bol vyzdobený freskami prinajmenšom dvakrát. Prvýkrát bol vymaľovaný v 6. storočí a druhýkrát v priebehu 11. storočia. Fresky zo 6. storočia sa zachovali na vyššie položených zachovaných častiach stien v severnej centrálnej časti budovy. Sú svetlé a svojím štýlom pripomínajú antické fresky z oblastí východného Stredomoria. Fresky z 11. storočia boli čiastočne nakreslené na mieste pôvodných fresiek zo 6. storočia, pričom ich kopírujú a v niektorých miestach zobrazené výjavy rozširujú. Sú tmavšie a ich vyhotovenie nedosahuje kvalitatívnu úroveň pôvodných fresiek. Časť freskovej výzdoby z obidvoch období sa zachovala do súčasnosti.
Ďalšie stavby
V najbližšom okolí chrámu vznikla osada, ktorá bol obývaná pravdepodobne do 13. storočia. Steny niektorých stavieb osady doslova priliehali k budove chrámu. Pri archeologických prieskumoch sa našli zvyšky kamenných stien týchto budov, pecí, tzv. chromelov (ručné mlyny na žito) ale aj iných pozostatkov spojených s životom a obyčajmi vtedajších osadníkov. Juhovýchodne od chrámu boli odkryté aj zvyšky nekropoly. Hroby sú ohradené kameňmi. Niektorí z pochovaných boli v hroboch uložení v dutinách vytesaných do kmeňov stromov.
Súčasný stav
Odkryté sú základy budovy v celom jej pôdoryse. Najvýznamnejšou časťou sú však zachované pomerne veľké časti stien, ktoré na niektorých miestach dosahujú až do výšky 17 metrov, kde sa začínala pôvodná kupola.
Turizmus a prístup
Chrám je prístupný, prístup k nemu je spoplatnený. K ruinám budovy sa ide asi 10 minút pešo od malého parkoviska po za týmto účelom vybudovanom chodníku, ktorý bol vybudovaný pri reštaurácii v roku 2013. V rámci reštaurácie vznikol chodník vedúci okolo celého chrámového komplexu, ktorý je ľahko prístupný aj vozíčkarom. V tesnej blízkosti chrámu bolo postavené aj moderné informačné návštevnícke centrum. Vo večerných a nočných hodinách je objekt osvetlený.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Stavba bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 69 z roku 1927 ako „národná starožitnosť“. Štatút bol obnovený aj v Štátnom vestníku č.36 z roku 1966 – ako dôvod ochrany bola pridaná architektonicko-staviteľská hodnota.
Propionát sodný
Propionát sodný alebo propanoát sodný , je sodná soľ kyseliny propiónovej. Táto biela kryštalická pevná látka sa vo vlhkom vzduchu rozplýva.
Reakcie
Vyrába sa reakciou kyseliny propiónovej a uhličitanu sodného alebo hydroxidu sodného.
Použitie
Používa sa ako konzervačná látka v potravinách a v Európe má označenie potravín E číslo E281; používa sa predovšetkým ako inhibítor plesní v pekárenských výrobkoch. Je schválený na použitie ako potravinárska prídavná látka v EÚ, USA a Austrálii a na Novom Zélande (kde je uvedený pod číslom INS 281).
Astyanax
náhľad|200px|Rytina zobrazujúca zabitie malého Astyanaxa Astyanax (starogr. Ἀστυάναξ – Astyanax, latinsky Astyanax) je v gréckej mytológii syn Hektora, hrdinu trójskej vojny a vrchného veliteľa trójskych vojsk.
Propionát sodný
Použitie
vľavo|náhľad| Štruktúra propionátu sodného s vynechanými metylovými skupinami a atómami vodíka. Farebný kód: červená = O, modrá = Na.
Astyanax
Jeho matkou bola Andromaché, milujúca manželka a matka, verná, spoľahlivá, vznešená. Osud im ale neprial dlhý a spokojný život.
V desiatom roku trójskej vojny bol Astyanax, ktorému tiež hovorili Skamandrios, len roztomilé nemluvňa. Keď Gréci dobyli a spustošili Tróju, zišla sa ich vojnová rada, aby rozhodla, ako naložiť s členmi kráľovskej rodiny. Odysseus odporúčal, aby potomkovia kráľa Priama boli do jedného vyhubení, ostatní však nechceli nemluvňa zabiť. Veštec Kalchas však vyhlásil, že ak chlapec ostane nažive, pomstí svojich rodičov i svoje mesto. To rozhodlo. Potom Odysseus zhodil malého Astyanaxa z hradieb. V mýtoch je však viac verzií o tom kto dieťa zabil, jedna verzia hovorí, že tento hrozný čin spáchal Achilleov syn Neoptolemos, ktorý získal jeho matku Andromachu ako vojnovú korisť.
Tak prišiel o život posledný potomok zakladateľa Tróje, Ila. Tým sa skončili veľké nádeje jeho otca Hektora, ktorý v ňom videl budúceho veľkého vládcu Tróje, uctievaného a milovaného svojim ľuďom.
Le Chateley
Le Chateley je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Braize
Braize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Braize má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Braize má 290 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Melissa McCarthyová
Melissa McCarthyová (* 26. august 1970, Plainfield, Illinois, USA) je americká herečka. V roku 2012 bola prvý krát nominovaná na Oscara za film Bridesmaids a v roku 2019 dostala druhú nomináciu za film Can You Ever Forgive Me?.
Životopis a kariéra
McCarthyová sa narodila v Plainfielde v štáte Illinois. Je sesternicou herečky a modelky Jenny McCarthy a profesionálnej basketbalistky Joanne McCarthy. McCarthyová bola vychovávaná na farme vo veľmi katolíckej rodine. Jej kariéra rozbehla keď sa začala venovať stand-up komédii v Los Angeles a neskôr v New Yorku.
McCarthyová sa prvý raz objavila v show svojej sesternice, s názvom Jenny McCarthy Show.
V roku 2000 bola McCarthyová obsadená ako Sookie St. James, dobrá kamarátka Lorelai Gilmore (Lauren Graham), v televíznom seriáli WB Gilmore Girls.
V roku 2007 si zahrala spolu s Ryanom Reynoldsom vo vedeckom fantasy psychologickom thrilleri The Nines, ktorý napísal a režíroval John August. Neskôr si zahrala v nezávislých komédiách ako príklad The Captain, Just Add Water a Pretty Ugly People. Tiež sa objavila ako Dena Stevensonová v komédii Samantha Who? po boku herečky Christiny Applegate.
Od roku 2010 stvárnila postavu Molly v seriály Mike & Molly.
V roku 2013 hrala po boku Sandry Bullockovej v komédií The Heat.
V máji 2015 získala McCarthyová svoju hviezdu na hollywoodskom chodníku slávy. V auguste 2015 ju časopis Forbes zaradil ako tretiu najlepšie platenú herečku roku 2015 so ziskom 23 miliónov dolárov.
V roku 2016 hrala vedeckú pracovníčku vo filme Ghostbusters v réžii Paula Feiga. V rovnakom roku nahradila Julianne Moore vo filme Can You Ever Forgive Me?, za ktorý si vyslúžila svoju druhú nomináciu na Oscara.
Neoptolemos (mytológia)
náhľad|250px|Neoptolemos zabíja trójskeho kráľa Priama, čiernofigúrová [[amfora, cca 520 – 510 pred Kr.]] Neoptolemos (starogr. Νεοπτόλεμος – Neoptolemos, latinsky Neoptolemus) je v gréckej mytológii syn hrdinu Achillea a jeho manželky Déidameie.
Neoptolemos sa narodil na ostrove Skiros, kde vládol kráľ Lykomédes, otec jeho matky Déidameie. Tam pred odchodom do trójskej vojny žil aj jeho otec, preslávený Achilles. Keď Achilles pred Trójou padol, priplával na Skiros ithacký kráľ Odysseus a vyzval Neoptolema, aby sa pripojil k achájskemu vojsku. Neoptolemos ochotne súhlasil a s Odysseom do Tróje odišiel. Keďže mladý Neoptolemos vynikal silou i odvahou čoskoro v achájskom vojsku zaujal miesto svojho otca.
Keď sa Achájci v útrobách trójskeho koňa postaveného z dreva dostali ľsťou za brány mesta, Neoptolemos so svojím oddielom dobyl kráľovský hrad. Zabil starého kráľa Priama pred očami jeho manželky a detí. Zmocnil sa Andromachy, vdovy po trójskom hrdinovi Hektorovi, ktorý bol zabitý v súboji s Achilleom.
Po návrate z vojny sa Neoptolemos usadil vo Fthii, kde zdedil vládu po svojom dedovi Péleovi. Potom sa oženil s Hermionou, dcérou spartského kráľa Menelaa a jeho manželky Heleny. Hermiona bola predtým snúbenicou Oresta, syna vrchného veliteľa gréckych vojsk, mykénskeho kráľa Agamemnóna. Orestes preto neskôr Neoptolema zo žiarlivosti zabil a stal sa sám Hermioniným manželom.
Neoptolemos sa nestal taký slávny ako jeho otec, práve naopak. Býva označovaný ako "horší syn lepšieho otca". Vojna ho zmenila na surového zabijaka a násilníka.
Odraz v umení
Starovekými umelcami nebol veľmi obľúbený a zachovalo sa len málo jeho vyobrazení. Najznámejšia je vázová maľba z 5. stor. pred Kr., zvaná Dobytie Tróje je v múzeu v Aténach.
Žibrica
Žibrica môže byť:
Skalárny bozón
Skalárny bozón je bozón, ktorého spin sa rovná nule. Bozón znamená, že má celočíselný spin, ale skalár opraví túto hodnotu na 0. Meno skalárny bozón vychádza z teórie kvantového poľa. Vzťahuje sa na konkrétne transformačné vlastnosti v rámci Lorentzovej transformácie.
Príklady
Jediným základným skalárnym bozónom v štandardnom modeli časticovej fyziky je Higgsov bozón, ktorého existencia bola potvrdená 14. marca 2013 na veľkom Hadrónovom urýchľovači (LHC). Na základe tohto potvrdenia bola Nobelova cena za fyziku za rok 2013 udelená Petrovi Higgsovi a François Englertovi.
Rôzne známe zložené častice sú skalárne bozóny, napr. alfa častice a pión. Skalárne mezóny majú pri Lorentzovej transformácii nemennú paritu, zatiaľ čo pseudo-skalárne mezóny reverzujú paritu pri Lorentzovej transformácii. φ4, populárna teória kvantového poľa, používa skalárne bozonické polia, ako sa používa v mnohých úvodných knihách k teóriám kvantového poľa, slúži ako model hračiek a predstavuje základné pojmy z oblasti.
Ana Konjuhová
Ana Konjuhová (* 27. december 1997, Dubrovník) je chorvátska profesionálna tenistka a víťazka dvoch juniorských grandslamov vo dvojhre na Australian Open 2013 a US Open 2013.
Peter Chanel
Životopis
Narodil v dedinke La Potière neďaleko Montrevel-en-Bresse v departemente Ain vo Francúzsku. Bol synom Clauda-Françoisa Chanela a Marie-Anne Sibellasovej a piatym z ôsmich detí. Pokrstený bol štyri dni po svojom narodení, na sviatok Panny Márie z hory Karmel. O niekoľko rokov neskôr, keď bol konfirmovaný, dostal meno Louis Marie, čo poukazovalo na jeho oddanosť svätému Aloisovi Gonzagovi a Panne Márii. Približne od svojich 7 do 12 rokov pracoval ako pastier. Miestny farár presvedčil jeho rodičov, aby Petrovi umožnili navštevovať malú školu, ktorú kňaz založil.
Lyonský arcibiskup v tej dobe vyzval kňazov, aby pre seminár získavali nových seminaristov, aby v jeho biskupstve boli doplnený chýbajúci kňazi. Kňazi chýbali kvôli revolúcii, ktorá spôsobila Cirkvi vo Francúzsku obrovské škody, kvôli následkom násilnej likvidácii reholí a kláštorov. Bolo zničených veľa kláštorov, a veľké množstvo rehoľníkov a rehoľníčok bolo popravených. Revolucionármi bolo zrušených väčšina biskupstiev. Bolo zavraždených veľa kňazov a traja biskupi. Bolo uväznených a do kolónie v Guayany deportovaných viac ako 3600 kňazov.
Po ukončení miestnej školy jeho zbožnosť a inteligencia upútali pozornosť hosťujúceho kňaza z Cras, abbého Trompiera, ktorý na jeseň 1814 prevzal chlapcovo vzdelávanie v Cras. Keď abbé Trompiera bol v roku 1815 vymenovaný za kňaza do Monsolsu išiel s ním aj Peter Chanel.
K prvému svätému prijímaniu pristúpil 23. marca 1817. Od tohto obdobia sa začal zaujímať o misie v zahraničí. Jeho záujem sa začal, keď si prečítal listy misionárov z Ameriky, ktoré mu posielal biskup Louis William Valentine Dubourg. Neskôr povedal: "V tom roku som si vytvoril myšlienku ísť do zahraničných misií."
V roku 1819 vstúpil do menšieho seminára v Meximieux, kde získal niekoľko ocenení a triednych cien v latinčine, kresťanskej náuke a rečníctve. V roku 1823 navštevoval diecézne kolégium v Belley a v roku 1824 hlavný seminár v Brou.