cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rád premonštrátov
Zvláštnosti
Špecifická je pre nich zvláštna úcta k Panne Márii Nepoškvrnenej a k Eucharistii. Takisto používajú svoje špeciálne breviáre a žaltáre, ktoré sa ale príliš neodlišujú od tých rímskych.
Keď materský kláštor založil dcérsky konvent, stal sa jeho patrónom. Opát, alebo prepošt patronátneho kláštora sa stal tejto fílii priamym nadriadeným, takzvaný pater abbas. Svoju fíliu mohol vizitovať, predsedať kapitule, trestal priestupky, naprával vnútorné záležitosti. Keď umrel predstavený fílie kláštora, na voľbe nového sa zúčastňoval pater abbas s ďalšími dvoma predstavenými iných premonštrátskych kláštorov. Potvrdzoval voľbu, do ktorej mohli v istých prípadoch aj zasiahnuť. Volili však samotní bratia. Kláštor mohol mať aj svetského patróna, ktorý sa pričinil o jeho vznik. Takýto patrón sa stal ochrancom kláštora, ale nemal právomoc zasahovať do vnútorných záležitostí kláštora. Kláštor mal ochraňovať v prípade nebezpečenstva. Ale nielen on. Existovala aj skupina donátov, mužov, žijúcich v kláštore, ktorí ale nezložili sľuby a mohli ho kedykoľvek opustiť. Pomáhali kláštoru aj tým, že ho vojensky bránili.
František Valentin
Životopis
Po maturite na gymnáziu v Banskej Bystrici v roku 1911 študova teológiu vo Viedni, po 1. svetovej vojne chémiu na na ČVUT v Prahe. V roku 1925 získal titul Ing. Následne v rokoch 19351939 absolvoval pobyt na Institut de Biologie physico-chemique v Paríži. Medzi rokmi 19151920 krátko pôsobil ako kňaz a kaplán v Banskej Bystrici. Bol prvý slovenský univerzitný profesor v odbore lekárska chémia. V rokoch 1940 až 1942 bol prvým dekanom Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity v Bratislave, kde prednášal organickú chémiu. Pôsobil aj ako rektor a prorektor SVŠT v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zameral na oblasť sacharidov a potravinársku chémiu. Objavil a pripravil viaceré nové organické zlúčeniny. Autor vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov v odborných časopisoch. Vyznamenaný bulharským Radom s hviezdou za občianske zásluhy a inými vyznamenaniami.
Pružinskovci
Pružinskovci alebo Pružinskí sú šľachtický rod, ktorý vznikol v 12. storočí manželským spojením rodu Rawa a rodu Prussenszkí, ktorého potomkovia sa usadili aj na Slovensku a odvtedy spoluvytvárajú jeho dejiny.
Xbox One
Xbox One X
Konzola Xbox One X disponuje výkonnejším APU “Scorpio Engine”. Tvorí ho proprietárny 8-jadrový procesor s frekvenciou 2.3GHz, vychádzajúci z upravenej AMD Jaguar architektúry. Oproti procesoru v Xbox One a Xbox One S ponúka 31% viac výkonu. Inou jeho súčasťou je grafická jednotka pozostávajúca zo 40 výpočtových jednotiek s taktom 1172 MHz. Výkon grafického čipu sa odhaduje na 6 TFLOPs. Vychádza z Polaris architektúry, pravdepodobne z grafického čipu Radeon RX 580. Po vzore PlayStation 4 využíva Xbox One X GDDR5 operačnú pamäť zdieľanú medzi grafickým čipom a procesorom. Pamäť má veľkosť 12GB, z čoho 9GB je vyčlenených na hry a jej prenosová rýchlosť je 326GB/s. Xbox One X tiež využíva systém vapor chamber chladenia, využívaný pri výkonnejších grafických kartách. Konzola je dostupná výhradne v 1TB verzii.
Rád premonštrátov
Zvláštnosti
Základné denné úkony v kláštore sú spísané v stanovách. Mnísi sa riadili liturgiou hodiniek. Ešte v noci vstávali mnísi na modlitby matutinum a laudes. Ráno boli modlitby prima a kapitulum. Po nich mnísi pracovali, ale na terciu boli mnísi zase na modlitbách, potom bola omša iba pre kanonikov, missa summa. V sextách sa mnísi sústredili na štúdium. Po obede bol oddych. Po nónach sa mnísi vrátili do práce až do vešper. Po vešperách bola večera, štúdium a nakoniec collatio, na ktorom sa opát/prepošt venoval vysvetľovaniu Biblie či k prípadným poznámkam na chod kláštora a správanie sa mníchov.
Pružinskovci
Príchod na Slovensko
Potomkovia tohto rodu sa dostali do Uhorska, na dnešné územie Slovenska, za vlády kráľa Bela IV. (1235-1270) na vyplienené územie po tatárskom vpáde (1241-1242) do údolia rieky Váh prichádzajú nemeckí kolonisti, najmä zo severného Nemecka. Týmto prúdom pravdepodobne prišli z Poľska aj Pruszyňskí (Prussyňskí) s erbom Rawa. Kráľ pridelil usadlíkom pozemky, ktorých sa stali dedičnými držiteľmi. Kolonistov priviedol lokátor, ktorý rozmeral pozemky, založil osadu a stal sa richtárom, ponechal si tiež najväčší majetok, bol sudcom, mohol vlastniť krčmu, mlyn ap. Takýto richtári - šoltýsi boli dedične Prussenszkí v obci Pružina, ktorú založili a dali jej meno. Písomne to dokazuje kronika obce kde sa uvádza: „už v čase pred polovicou 13. stor. sa z kráľovského majetku vydeľovali celky, ktoré získavali drobní šľachtici - zemania, takto aj Pružina prechádza do vlastníctva zemianskych rodín Pružinských a Lieskovských." Názov usadlosti Prusina/Prussina je dostatočným dôkazom, že je odvodený od mena Prussynskí a nie ako je bežnejšie zvykom, že šlachtic si odvodzuje priezvisko od lokality, ktorú dostáva donačnou listinou. Z tohto obdobia nie je známa nová donačná listina vydaná uhorským kráľom. Pružinu zrejme potomok rodu vlastní ako poľský šľachtic s erbom Panna na medvedi.
Rád premonštrátov
Hierarchia
Na čele kláštora stál opát, predstavený monastických kláštorov. Na rozdiel od kanonických kláštorov, na ktorých čele stál prepošt. Funkciu opáta uprednostňoval aj svätý Norbert, ale keď ho zvolili za predstaveného kláštora Panny Márie v Magdeburgu, ostal pri tam zaužívanom titule prepošta. Aj keď dával prednosť mníšskemu spôsobu života, urobil tak preto, lebo stál na čele kapituly. Neskôr tituly opát/prepošt kláštory používali podľa územia. Na západe Európy to boli opáti, v nemeckých krajinách aj v Uhorsku prepošti. Aj ďalšie funkcie mali premonštráti rovnaké ako v iných kláštorných komunitách: bol tu zástupca opáta/prepošta prior, subprior riadil bohoslužby, circator dozeral na mníchov, či dodržujú každodenné povinnosti, cantor a succentor viedli chorálny spev, sacrista - kostolník, provisor bol správcom majetku kláštora, cellarius zabezpečoval potraviny, vestarius sa staral o ošatenie a obuv pre spolubratov, canonicus hospitalis sa staral o pútnikov a chorých, portarius - vrátnik, armaritus - knihovník, magister clericorum bol predstavený klerikov. Boli tu aj konveršovia, laickí bratia, čo boli v skúšobnej lehote a starali sa o hospodárstvo kláštora. A už vyššie spomenutí donáti.
Rád, ktorého najvyšší predstavený - generálny opát- sídlil až do roku 1790 v Prémontré, sa veľmi rýchlo rozšíril po celej Európe. Stanovy rádu sú akousi syntézou kánonického a monastického života, ktorého základ tvorí regula sv. Augustína. Hlavné poslanie rehoľníkov je v slávení slávnostnej bohoslužby, v eucharistickej a Mariánskej úcte, kajúcnom živote a apoštoláte formou farskej duchovnej správy.
U premonštrátov bola po prvýkrát v dejinách cirkvi uskutočnená aj myšlienka tretieho rádu - spojenie laikov mimo kláštora s duchovným životom bratov a sestier. Činnosť rehoľníkov je zameraná na rozvíjanie vedeckej a výchovnej práce pôsobením na školách všetkých stupňov (od roku 1787). Od svojich počiatkov rád vynikal aj v oblasti hospodárskeho podnikania. Medzi členmi rádu pôsobili a pôsobia mnohí významní teológovia, pedagógovia, lekári, ekonómovia a učenci z ďalších vedných odborov.
Rád bol a je zväzok samosprávnych kláštorov. Jeho najvyššou autoritou je generálna kapitula, ktorej predsedá generálny opát. Jednotlivé kanónie sú opátstvami na čele s opátom. V rámci štátov tvoria provincie - tzv. cirkárie, ktoré podliehajú vikárovi generálneho opáta. Kanónie si uchovávajú dcérsky vzťah ku kláštorom, z ktorých boli založené. K najvýznamnejším funkciám v ráde patria: prepošt, prior, cirkátor, provizor, kantor a predstavený klerikov - magister clericorum.
Členovia rádu používajú spolu s krstným aj rehoľné meno.
Mária Terézia udelila Uhorskej cirkárii svetlomodrý opasok - cingulum a svetlomodré gombíky. Jednotným erbom rádu je trojrohý modrý štít so zaoblenými bokmi, v ktorom sú v piatich vodorovných radoch zlaté heraldické ľalie franskej vládnucej dynastie Kapetovcov. Medzi nimi sú uložené dve prekrížené pastierske palice - berly. V popise ich farby sa autori rozchádzajú. Jedni tvrdia, že sú zlaté, iní, že strieborné alebo jedna zlatá a druhá strieborná. Podľa princípov cirkevnej heraldiky sa majú predmety zobrazovať vo svojej prirodzenej farbe a forme. Preto sú zobrazené so zlatou hlavicou a striebornou rukoväťou. Na vrchu štítu je umiestnená biskupská čiapka, mitra. Nad ňou vyčnieva ozdobná hlavica berly. V pozadí štítu sa vinie biela hodvábna stuha, mierne sfarbená do ružova, v podobe písmena "S". Kapetovské ľalie a farby francúzskeho kráľovstva, priznané kráľom sv. Ľudovítom IX., vyjadrujú jeho náklonnosť a uznanie tomuto rádu. Zároveň erb jednoznačne poukazuje na francúzsky pôvod premonštrátov.
Do Uhorska prišli prví premonštráti priamo z Premontré v roku 1130 ešte počas života zakladateľa. Domnievame sa, že to bolo na pozvanie kráľa Štefana II. (1116 - 1131) a svoj prvý kláštor postavili vo Váradhegyfoku (dnes Veľký Varadín - Nagyvárad v Rumunsku). O sto rokov na území Uhorska existovalo už 45 kláštorov. Najvýznamnejšie boli Csorna, Jánoshida, Šahy (Ság), Jasov, Türje, Kláštor pod Znievom (Túróc) a Leles, ktoré boli do roku 1874 aj hodnovernými miestami.
Xbox One
Xbox One X
Hardvérové vylepšenia konzoly umožňujú, aby podporovala technológie AMD FreeSync a AMD FreeSync 2 HDR, renderovala hry v natívnom 4K a podporovala obnovovaciu frekvenciu monitorov do 120Hz.
Hry, ktoré využívajú hardvérové možnosti konzoly Xbox One X na dodatočné grafické vylepšenia ako sú podpora vyššieho rozlíšenia, vyššie detaily alebo vyšší framerate, sú označené štítkom “Xbox One X Enhanced”. Hry, ktoré na konzole bežia v 4K rozlíšení, sú ďalej označené štítkom “4K Ultra HD”.
Súčasne s konzolou Xbox One X pripravovala spoločnosť Microsoft podporu virtuálnej reality. V roku 2018 však spoločnosť potvrdila ukončenie tejto iniciatívy.
Štefan Svetko
Ing. arch. Štefan Svetko (* 19. jún 1926, Mojš – † 8. september 2009) bol slovenský architekt.
Detstvo
Pochádza zo štyroch potomkov Jána a Pavlíny, ako druhý najstarší syn Svetkovcov. Mimo Štefana to bol starší brat Jozef a dve mladšie sestry, Ruženka a Margita. Ruženka ako dvojročná umrela na zápal pľúc, brat Jozef zomrel v roku 2008 vo veku 84 rokov.
Škola
Na základnú školu nastúpil v rodnej dedine Mojši. Škola bola po kaštieli nad majerom druhý najväčší dom v dedine. Výučba ôsmich ročníkov tu prebiehala v jednej triede, kde sa naraz stretávali žiaci prvej až ôsmej triedy. Osemtriednu školu v Mojiši nedochodil, pretože ho rodičia po piatej triede dali na meštianku vo Varíne. Po druhej triede meštianky nastúpil na žilinské gymnázium do 2. ročníka. Na gymnáziu študoval sedem rokov. Po neúspechu prijímacej skúšky na odbor maliarstva v Prahe si podal prihlášku na architektúru. Na jeseň roku 1946 začal študovať na Fakulte architektúry a pozemného staviteľstva Českého vysokého učenia technického v Prahe. Na fakulte prijímal progresívne idey funkcionalistických prúdov, sprostredkované svojimi profesormi, predstaviteľmi svetovej moderny.
Práca
Už počas štúdia pracoval v ateliéri rekonštrukcie pamiatkových stavieb architekta Dr. Lorenza a v roku 1950 nastúpil do bratislavského Stavprojektu, kde na nával práce, spojenej so začínajúcou sa konjunktúrov hromadnej bytovej výstavby nebolo dosť kvalifikovaných ľudí. Do Prahy chodieval už len pre zápočty a na skúšky. Školu vďaka praxi v bratislavskom Stavprojekte skončil s vyznamenaním. Pred skončením školy býval v Bratislave u svojho šéfa Rudolfa Miňovského, ktorý viedol v Stavprojekte občianske a bytové stavby. Dva roky po svadbe roku 1949 s mladou Slovenkou Margitou Vagovičovou dostal v Bratislave jednoizbový byt v historickom jadre, na Baštovej ulici. Na začiatok pomáhal pri vykonávajúcich projektoch, kreslil najmä perspektívne pohľady budúcich stavieb. Veľmi skoro dostal aj samostatné projekty, medzi ktoré patrila materská škola v Plaveckom Štvrtku, areál podniku Karpatia v Novom Meste nad Váhom. Vojenskú službu slúžil vo Vojenskom projektovom ústave, kde robil viacero rekonštrukčných, ale aj nových vojenských stavieb. Zaslúžil sa o rekonštrukciu kasární v Kroměříži, vojenských stavieb na Libave, administratívnu budovu v Olomouci, nové kasárne v Bučovciach. Počas vojenskej služby nadviazal viacero nových priateľstiev, najmä však s Ing. arch. Štefanom Ďurkovičom, s ktorým potom spolupracoval na projektoch po celý život. Po vojne sa vrátil do Stavprojektu, kde vzniklo v tej dobe už komplexné pracovisko – ateliér číslo 9, ktorý sa venoval stavebnému rozvoju hlavného mesta. Viedol ho budúci profesor architektúry doktor technických vied Ing. arch. Martin Kusý. Podľa tohto vzoru sa potom prebudovali všetky ateliéry. V tom čase mal možnosť absolvovať viacero ciest do zahraničia. V roku 1954 do Poľska a o dva roky neskôr do Sovietskeho zväzu. Oči mu však otvorila až cesta do Juhoslávie, kde mohol vidieť, kam kráča svetový vývoj. Skutočnou školou, ale najmä povzbudením boli cesty do Anglicka, Nemecka, na Svetovú výstavu Expo v Montreale, do Kanady či na Kubu.
Tvorba
Tvorba architekta Štefana Svetka sa dá lokalizovať na deviaty ateliér bratislavského Stavprojektu, pod vedením architekta Kusého. Počiatky jeho tvorby tvoria obytné štruktúry v Bratislave, medzi ktoré patria najmä vnútromestské sídlisko na Košickej ulici, sídlisko Malinovského, sídlisko Februárka (Sídlisko na ulici Februárového víťazstva). Vo februári roku 1962 mu nečakane zomrela jeho manželka. Na Útvare hlavného architekta pôsobil v rokoch 1962 – 1968 ako vedúci projektant a námestník hlavného architekta Ing. arch. Hladkého. Ten sa onedlho stal primátorom a neskôr ministrom, tak bol Štefan Svetko poverený vedením útvaru. Namiesto vlastnej tvorby ho čakala práca pre iných, ktorá spočívala predovšetkým z uvažovania v najširších kontextoch dotýkajúcich sa života bežných ľudí. V tomto období dochádza k miernemu uvoľneniu politickej situácie a do istej miery i v architektúre sa objavujú odvážnejšie návrhy. Prebiehala tiež medzinárodná súťaž na Petržalku. Úvahy o netradičných formách realizácie Petržalky radikálne ukončil politický vývoj – okupácia Československa v roku 1968, ktorá prerušila takmer všetky novonadobudnuté kontakty so svetom. Okupácia, vstup vojsk na naše územie mal za následok vylúčenie Štefana Svetka KSČ, podobne boli poznačení aj jeho najbližší. V tomto období sa podarilo realizovať vytúženú myšlienku – vznik nezávislých tvorivých pracovísk, projektových ateliérov Zväzu slovenských architektov (ZSA). V rokoch 1968 – 1969 sa pri ZSA vytvorili tri zriadenia, podnik Architektonická služba, Dielo súžiace výtvarníkom a A–Press, dokumentačné stredisko architektonickej služby na Slovensku. Jedným bol ateliér, v ktorom pôsobil Š. Svetko, Š. Ďurkovič, Oto Hrabko a jedna administratívna pracovníčka. Sídlil v provizórnych priestoroch na Bajkalskej, neskôr v sochárskom štúdiu na bývalej Pionierskej ulici. Normalizácia v politickom, ale aj kultúrnom živote mu priniesla spoločenskú a odbornú izoláciu. Združenie projektových ateliérov bolo zrušené a jej činnosť prešla pod Študijný, projektový a typizačný ústav, kde zakotvil po zrušení spomínaného ZPA. V roku 1962 sa oženil s Katkou Stráňavovou a začal svojpomocne s výstavbou vlastného rodinného domu. Aj napriek spoločenskej izolácií dostával vážne práce, len ich nesmel podpisovať. Jednou takouto stavbou bol projekt štátneho ubytovacieho zariadenia na Bôriku, osobitné zariadenie Javorina a práca na projekte novej budovy Slovenského rozhlasu. V čase Helsinskej konferencie sa pustil do náročnej a prepotrebnej práce, do Prognóznej štúdie Veľkého územného celku hlavného mesta. V roku 1986 robil výstavu. Onedlho mu ochorel syn. V roku 1989, nástupom slobody mu zomiera. Trauma mu zabránila účastniť sa na udalostiach v novembri a decembri 1989. Ponoril sa do práce a onedlho aj do realizácie svojich predstáv o vnútornom usporiadaní architektonického života. Zápasil pri tom s nepochopením, nie len zo strany rozličných činovníkov, ale aj architektonickej obce. V roku 1992 začal podnikať. V roku 1998 sa mu dostalo jednej z najvyšších pôct – Cena Emila Belluša za celoživotné dielo. V roku 2009 bol nominovaný na cenu Krištáľové krídlo za celoživotný prínos v architektúre.
Oľga Pietruchová
Ing. Oľga Pietruchová, M.A. (* 20. november 1962, Lučenec) je slovenská chemická inžinierka a ľudskoprávna aktivistka, politička, feministka a odborníčka na rodovú rovnosť a práva žien. V roku 20112020 pôsobila ako riaditeľka Odboru rodovej rovnosti (rovnosti žien a mužov) a rovnosti príležitostí na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR. Okrem toho pôsobila ako riaditeľka pro-choice občianskych združení Možnosť voľby a Spoločnosť pre plánované rodičovstvo.
Mladosť, štúdium a život v Nemecku
Oľga Pietruchová sa narodila v Lučenci, kde tiež vyštudovala strednú školu na Gymnáziu Boženy Slančíkovej Timravy. Následne vyštudovala s vyznamenaním odbor analytická a fyzikálna chémia na Chemicko-technologickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Po skončení štúdia na SVŠT odišla za manželom do Západného Nemecka, kde pracovala 10 rokov ako chemická analytička, neskôr sa venovala marketingu a vlastnila realitnú kanceláriu.
Návrat na Slovensko, ľudskoprávne a politické angažovanie
V roku 1995 sa vrátila na Slovensko, založila firmu IPU s.r.o., ktorá podnikala v oblasti predaja chemických a ekologických prístrojov. Postupne sa začala venovať ženským právam. Bola jednou z iniciátoriek Iniciatívy možnosť voľby, ktorá vznikla ako protireakcia na snahy KDH o zákaz interrupcií na Slovensku a následné podanie na Ústavný súd vo veci rozporu tzv. interrupčného zákona s Ústavou SR. V rokoch 19982001 bola členkou politickej strany Strana občianskeho porozumenia, v ktorej mala na starosti zahraničnú politiku a ľudskoprávnu problematiku.
Od roku 2004 do 2011 bola výkonnou riaditeľkou Spoločnosti pre plánované rodičovstvo. Po založení Ženskej loby Slovenska bola zvolená za jej predsedníčku a za členku výboru European Women's Lobby.
Slovenské energetické strojárne
Slovenské energetické strojárne akciová spoločnosť (skrátene SES a. s.) je slovenský podnik zaoberajúci sa výrobou kotlov pre elektrárne a spaľovne. Podnik sídli v meste Tlmače. Vznikol v 50. rokoch 20. storočia a na akciovú spoločnosť bol pretransformovaný v roku 1992. V súčasnosti zamestnáva asi 2 000 pracovníkov.
Oľga Pietruchová
Návrat na Slovensko, ľudskoprávne a politické angažovanie
V rokoch 20032006 vyštudovala na Rose-Mayreder-College vo Viedni magisterský program rodový výskum a feministická politika, ukončený s titulom Master of Art (M.A.).
Slovenské energetické strojárne
Majoritným vlastníkom akcií podniku je od roku 2006 spoločnosť Segfield Investment z Cypru, ktorá je súčasťou skupiny J&T Finance Group.
Oľga Pietruchová
Návrat na Slovensko, ľudskoprávne a politické angažovanie
V roku 2006 Pietruchová kandidovala vo voľbách do NR SR na 15. mieste kandidátky strany Slobodné Fórum. Strana sa nedostala do parlamentu. V roku 2009 neúspešne kandidovala vo voľbách do Európskeho parlamentu za Stranu zelených.
Pôsobenie v Odbore rodovej rovnosti a rovnosti príležitostí
Od roku 2011 pracovala ako riaditeľka Odboru rovnosti žien a mužov a rovnosti príležitostí (predtým Odboru rodovej rovnosti a rovnosti príležitostí) na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR. Je tajomníčkou Výboru pre rodovú rovnosť Rady vlády pre ľudské práva, národnostné menšiny a rodovú rovnosť.
19. mája 2020 oznámila, že končí ako riaditeľka Odboru rovnosti žien a mužov a rovnosti príležitostí na ministerstve. K odchodu na Facebook napísala: ''„Naše ministerstvo pod vedením “posledného križiaka„ mení spätne naše odborné stanoviská a núti akceptovať pripomienky Konferencie biskupov Slovenska (KBS), ktorí sa snažia pojem rodovej rovnosti úplne vymazať zo slovníka. Odmietnutie správy ombudsmanky a pokusy poslancov vládnej koalície na obmedzenie interrupcií iba dokresľujú tento celok.”'' Pietruchová v rozhovore pre Denník N povedala, že KBS nesúhlasila s prekladom pojmu “gender equality” ako „rodová rovnosť”. Ministerstvo bez diskusie s odborom nariadilo KBS rešpektovať. Ministerstvo s ňou nechcelo komunikovať. O svojom odchode Pietruchová povedala: ''“Odchod z ministerstva mi dáva väčšiu slobodu vyjadrovať sa. Podľa mňa má zmysel robiť veci tam, kde ich môžete ovplyvniť.”'' Na jej poste ju nahradila Zuzana Brixová.
Svoje názory publikuje v rôznych médiách, najmä na portáli jetotak.sk a na vlastnom blogu (pietruchova.blog.sme.sk).
Propagácia liečiva Invermectin na liečbu ochorenia Covid-19
Počas pandémie ochorenia Covid-19 aktívne verejne propagovala liečbu ochorenia užívaním veterinárneho antiparazitika Invermectin. Konala tak napriek tomu, že dôkazy o jeho skutočnej účinnosti u ľudí boli nedostatočné, nepodložené vedeckými štúdiami a od užívania liečiva Invermectin v liečbe Covid-19 sa už v tej dobe verejne dištancoval aj jeho výrobca. Proti užívaniu liečiva Invermectin sa pre riziko jeho toxicity v roku 2020 a opakovane v roku 2021 vyslovila aj FDA.
Ján Valentini (básnik)
Ján Valentini (Valentiny, Valentinyi; * 10. november 1756, Turčiansky Michal† 4. apríl 1812, Kláštor pod Znievom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, básnik, historik, prírodovedec.
Životopis
Jeho otec Ján Valentini a matka Žofia Valentiniová. Roku 17761782 študoval filozofiu a teológiu na gymnáziu a v kňazskom seminári v Budíne, 1782 vysvätený za kňaza. Roku 1782 rímskokatolícky kaplán v Slovenskej Ľupči, 17831787 v Prievidzi, v Bojniciach, od 1787 správca fary, 1788 farár v Kláštore pod Znievom. Príslušník staršej generácie v bernolákovskom hnutí. Autor historickej latinskej klasicistickej príležitostnej poézie. Zaoberal sa aj balneológiou a fyzikou, špeciálne elektrostatikou, ktorú využíval ako liečiteľ. Od 1795 člen Slovenského učeného tovarišstva, ústredná osobnosť v jeho pobočnom stánku v Banskej Bystrici.
Dexamenos (Ólenos)
Dexamenos (starogr. Δεξαμενός – Dexamenos) syn a nástupca ólenskeho kráľa Oikea
Keď Herakles splnil všekých dvanásť úloh, zadaných mykénskym kráľom Eurystheom a dosiahol tak slobodu, vypravil sa s vojskom proti élidskemu kráľovi Aigeiovi, ktorý ho v minulosti namiesto sľúbenej odmeny potupne vyhnal. Herakles však počas vojenskej výpravy ochorel a bol donútený uzavrieť prímerie, ale následne sa po nečakanom útoku nepriateľa po veľkých stratách musel stiahnúť. Jeho cesta ho potom priviedla k ólenskemu kráľovi Dexamenovi. V kráľovstve sa práve konala svadba Dexamenovej dcéry Hippolyty a lykosúrskeho princa Azana a kráľ k svadobnému stolu prizval aj Herakla. Pokojná svadobná hostina sa ale náhle zmenila, keď sa opitý Kentaur Eurytión začal správať k Hippolyte nevyberavým spôsobom a tak Herakles nezaváhal a na mieste ho zabil.
V inom príbehu od autora Apollodora, sa Dexamenova dcéra Mnésimaché mala stať manželkou Eurytióna, ktorý ju do zásnub donútil. Keď si potom Kentaur Eurytión pre ňu prišiel, Herakles mu v tom zabránil a po krátkom boji ho zabil.
Antický autor Pausanias uvádza, že Dexamenos bol otec dvojičiek, dcér, ktoré sa vydali za synov élidskeho kráľa Aktora. Théraifoné sa vydala za Euryta a Théroniké za Kteata.
4217 Engelhardt
4217 Engelhardt je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 24. januára 1988.
Wingersheim
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dalitovia
Dalitovia alebo nedotknuteľní alebo zriedkavo daliti (v sanskrite dalita – doslova: rozštiepený, rozbitý, rozpolený, roztrúsený) je najnižšia indická kasta.
Pomenovanie nedotknuteľní vyjadruje ich sociálne postavenie v indickej spoločnosti. Dalitovia majú silné kolektívne vedomie. Ich spoločnosť je postavená hlavne na pracovnej sile, no sú permanentne okrádaní: trhom, vyššími triedami, sebou navzájom. Zároveň sú silne utláčaní psychicky a veľakrát aj fyzicky vyššími kastami.
Ide o osoby, ktoré vykonávajú práce, ktoré sú považované za rituálne znečisťujúce, a preto zakázané všetkým mimo radov pôvodného obyvateľstva. Sú to osoby stojace mimo rámec kastovej súpravy. Byť mimo kasty značí nepatriť do spoločnosti bežných ľudí, a keďže sú nedotknuteľní značne diskriminovaní svojim stavom, mnohí prestupujú na budhizmus, islam a iné náboženstvá, kde neexistuje kastové delenie ako v hinduizme.
K najväčším konverziám na budhizmus pomohol Ámbédkar. Dôvodom konverzií bolo predovšetkým znechutenie a nespokojnosť so spoločenským postavením, ktoré bolo dalitom prisúdené vyššími kastami. Brahmaizmus bol vnímaný ako príčina ich utrpenia a na základe toho bola hľadaná alternatívna viera. V 80. rokoch sa utvorilo množstvo dalitských organizácií, ktoré sa živo uplatňujú v politickej sfére a snažia sa tiež o spoluprácu s moslimami. Dalitská tlač tvrdí, že až 80% indických moslimov je dalitského pôvodu, pretože v stredoveku prestupovali na islam hlavne nedotknuteľní. V tomto období, čiže v 80. rokoch 20. storočia, prestupuje množstvo dalitov na islam, kresťanstvo a budhizmus, z dôvodu nevyrovnaného postavenia.
Aruküla
Aruküla je miestna časť (tzv. alevik) obce Raasiku v okrese Harjumaa v severnom Estónsku. Je administratívnym centrom obce.
NGC 5207
NGC 5207 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
William Cameron McCool
William Cameron "Willie" McCool (* 23. september 1961, San Diego, Kalifornia, USA – † 1. február 2003, nad Texasom) bol americký astronaut. Vo svojej jedinej misii Columbia STS-107 letel vo funkcii pilota a zahynul spolu s ostatnými šiestimi členmi posádky, keď sa raketoplán počas pristávania rozpadol.
Životopis
Narodil sa v San Diegu v Kalifornii. Jeho rodina sa odsťahovala do mesta Lubbock v štáte Texas, kde v roku 1979 absolvoval Coronado High School. Absolvoval celkove tri vysoké školy: U.S. Naval Academy ukončil v roku 1983, University of Maryland v roku 1986 a U.S. Naval Postgraduate School v roku 1992. Absolvoval pilotný výcvik, u námorníctva lietal na strojoch EA-6B a operoval okrem iného z paluby lietadlovej lode USS Coral Sea CV-43 v Stredozemnom mori. Začiatkom 90. rokov sa venoval tiež výskumnej práci v oblasti letúňov. Astronautom sa stal v roku 1996 na druhý pokus. V tom čase mal nalietaných 2 800 hodín na 24 rôznych typoch lietadiel.
Po absolvovaní dvojročného výcviku bol v roku 2000 zaradený do posádky misie STS-107. Misia STS-107, ktorá odštartovala 16. januára 2003 skončila tragédiou, keď sa pri pristávaní kvôli narušenej tepelnej ochrane dostala do krídla orbitera plazma a spôsobila jeho deštrukciu. McCool bol pochovaný v meste Annapolis. Na jeho pamiatku bol jeho menom pomenovaný asteroid 51829 Williemccool a tiež jeden z vrchov marťanského pohoria Columbia Hills.
Bol ženatý, otec troch synov.
Powiat myszkowski
Powiat myszkowski je powiat v Poľsku v Sliezskom vojvodstve.
Žije tu 71625 obyvateľov (30.6.2007).
Kyselina peroctová
Kyselina peroctová (tiež kyselina peroxooctová, kyselina peroxyoctová, systematický názov kyselina peroxyetánová, PAA) je chemická zlúčenina zo skupiny organických peroxidov, sumárny vzorec CH3CO3H. Je to číra bezfarebná kvapalina s charakteristickým ostrým octovým zápachom. Má silný oxidačný potenciál a je silnou žieravinou.
Výroba
Kyselina peroctová sa vyrába nepretržitým pridávaním kyseliny octovej a peroxidu vodíka do vodného reakčného média obsahujúceho kyselinu sírovú ako katalyzátor. Reakcia sa necháva prebiehať až 10 dní (aby sa dosiahla vysoká výťažnosť produktu) podľa nasledujúcej rovnice: :
Kyselina peroctová sa vždy predáva ako roztok s kyselinou octovou a peroxidom vodíka, aby bola zaistená chemická stabilita. Koncentrácia kyseliny ako aktívnej zložky je rôzna, obvykle záleží na spôsobe použitia. Ďalšou metódou prípravy kyseliny je oxidáciou acetaldehydu alebo alternatívne môže ísť o cieľový produkt reakcie anhydridu kyseliny octovej, peroxidu vodíka a kyseliny sírovej. Iná metóda je založená na reakcii tetraacetyletyléndiamínu (TAED) za prítomnosti zásaditého roztoku peroxidu vodíka. Kyselina peroctová prirodzene vzniká v životnom prostredí sériou fotochemických reakcií, zahŕňajúcich formaldehyd a fotooxidačné radikály.
Antimikrobiálne činidlo
Kyselina peroctová je ideálnym antimikrobiálnym činidlom, vďaka svojmu vysokému oxidačnému potenciálu. Je široko účinná proti mikroorganizmom a nie je deaktivovaná katalázou a peroxidázou, enzýmami rozkladajúcimi peroxid vodíka. Rozpadá sa na látky bezpečné pre potraviny i životné prostredie (kyselinu octovú a peroxid vodíka) a preto ju možno použiť pre bezoplachové aplikácie. Kyselina peroctová sa dá používať v širokom rozmedzí teplôt (0-40 °C), širokom rozmedzí pH(3,0 - 7,5), v procesoch clean-in-place (CIP, čistenie na mieste), v prostredí s tvrdou vodou, nie je ovplyvňovaná zvyškami bielkovín.
Mechanizmus účinku
Kyselina peroctová ničí mikroorganizmy oxidáciou (hydroxylovým radikálom (OH°)) a následným rozpadom ich bunkových membrán. Pretože je difúzia pomalšia než polčas života radikálu, reaguje s akoukoľvek oxidovateľnou zlúčeninou vo svojej blízkosti. Môže poškodiť takmer všetky typy makromolekúl spojených s mikroorganizmami: sacharidy, nukleové kyseliny (mutácia), lipidy (lipidová peroxidácia) a aminokyseliny (napr. konverziou fenylalanínu na m-Tyrozín a o-Tyrozín). To nakoniec vedie k lýze bunky a smrti mikroorganizmu.
Použitie
Americká organizácia EPA prvýkrát zaregistrovala kyselinu peroctovú ako antimikrobiálnu látku v roku 1985, a to pre použitie na tvrdé povrchy v interiéroch. Prípady použitia zahŕňajú napríklad poľnohospodárske objekty, výrobne potravín, zdravotnícke zariadenia a kúpeľne v domácnostiach. Kyselina peroctová je tiež registrovaná pre použitie v mliekarňach a syrárňach, pre zariadenia na výrobu potravín, pasterizéry v pivovaroch, vinárskych závodoch a ďalších výrobniach nápojov. Používa sa tiež na dezinfekciu lekárskej techniky, ako prevencia tvorby biofilmu v papierňach, na čistenie a dezinfekciu vody. Kyselinu peroctovú je možné použiť i k dezinfekcii vody v chladiacich vežiach, kde bráni tvorbe biofilmu a umožňuje účinne bojovať s baktériou Legionelly.
V susednom Česku má použitie kyseliny peroctovej na dezinfekciu ešte oveľa dlhšiu históriu. Dezinfekčný prípravok Persteril sa vyrába od roku 1966, na trhu je rad ďalších prípravkov obsahujúcich kyselinu peroctovú. Prípravky s kyselinou peroctovou majú úplné spektrum dezinfekčnej účinnosti (A, B, C, T, M, V). .
Chemická syntéza
Kyselinu peroctovú možno použiť ako chemikáliu pre syntézu, kedy sa jej oxidačné vlastnosti využívajú k pridávaniu atómu kyslíka do dvojitých väzieb, napríklad v etyléne a propyléne, pre tvorbu epoxidov a alkoholov. Možno ju použiť aj pre syntézu glycerolu z propylénu, a tiež pri výrobe polyamidov.
Bieliace činidlo
Kyselinu peroctovú je možné využiť aj ako bieliace činidlo. Pretože uvoľňuje kyslík výraznejšie a pri nižších teplotách než iné bielidlá, je jemnejšia k bieleným materiálom. Bielenie buničiny peroctovou kyselinou poskytuje papier, ktorý je úplne bez chlóru (označovaný TCF, angl. Totally Chlorine Free).
Bezpečnosť
Smrtiaca dávka (LD50) kyseliny peroctovej, je pre potkana (orálne) 1 740 mg/kg a pre králika (dermálne) 1 590 mg/kg.
Tatra 613
Tatra 613 je osobný automobil vyššej triedy, vyrábaný automobilkou Tatra v rokoch 19741995 ako nástupca druhej generácie Tatry 603. Patrí k automobilovým legendám a je výnimočná ako svojou konštrukciou, tak aj osudom. Je to automobil vyvinutý v Česko-Slovensku ako reprezentačné vozidlo určené hlavne pre najvyšších štátnych úradníkov, ako aj funkcionárov vládnucej totalitnej komunistickej strany. Používali ho prezidenti, členovia vlád a riaditelia štátnych podnikov. Auto sa vyrábalo v pobočnom závode Tatra Příbor v regulovaných malých počtoch a nebolo voľne dostupné, preto bola jeho malosériová výroba s vysokým podielom ručnej práce drahá.
Vývoj
Karoséria typu T-613 bola dielom renomovanej talianskej firmy Carrozzeria Vignale. Prvé vozy boli karosované priamo v Taliansku a do Česko-Slovenska boli dodané začiatkom roku 1969. Auto sa dostalo do výroby po ukončení vývoja až v roku 1973 a v modernizovanej podobe sa vyrábalo až do roku 1995, kedy bolo nahradené od neho technicky odvodeným posledným osobným vozidlom značky – Tatrou 700. Počas týchto rokov došlo k niekoľkým modernizáciam ako na motore, tak aj v interiéri a na karosérii. Označenia vozidiel sa po modernizácii pochopiteľne menili, tie najdôležitejšie boli T613-2, T613-3, T613-4 a T613-S.
Motor
Tatra 613 bola známa ako rýchle priestranné a pohodlné vozidlo s pružným vzduchom chladeným karburátorovým motorom 2x2 OHC, so zdvihovým objemom 3,5 l a výkonom 168 k, s ktorým jazdila rýchlosťou až 190 km/h. Neskôr sa v malých počtoch objavili aj výkonnejšie motory vyššieho zdvihového objemu a v posledných rokoch výroby aj motory so vstrekovaním paliva a výkonom až 200 k. Tieto vozidlá dosahovali maximálnu rýchlosť až /h.
Vo vývoji bola úspešne pripravená aj verzia tohoto motora s vodným chladením.
Prevodovka bola najprv 4-stupňová, u posledných verzií 5-stupňová. Karoséria bola u väčšiny vozidiel typu sedan, existovali však aj iné prevedenia (kupé, long s predĺženým rázvorom, dvojmiestne špeciálne vozidlá pre záchranárov a hasičov, sanitky a montážne vozidlá, vozidlá v policajnej úprave, špeciálne prehliadkové kabriolety…).
Jedinečné a svetové bolo technické riešenie umiestnenia diferenciálu v priestore olejovej vane v bloku motora.
Charakteristika
V bežnom prevedení bola T613 otypovaná ako päťmiestna, zadné sedadlá však boli tvarované pre pohodlné sedenie 2 osôb s vyvýšenou strednou časťou sedáku a so sklopiteľnou opierkou. Neskoršie luxusnejšie verzie (Tatra 613 Special) boli napriek rázvoru predĺženému o otypované len pre 4 osoby, s dôrazom na čo najvyššie pohodlie cestujúcich. V strede zadného operadla tu býval umiestnený minibar.
Neskoršie prevedenia, hlavne vozidlá označované ako T613MiLong, sa mohli výrazne odlišovať v použitej vnútornej výbave podľa želania zákazníkov, čo sa tiež prejavilo aj v značnom rozdiele ceny jednotlivých vozidiel.
Celkovo bolo vyrobených iba okolo 10 tis. vozidiel tohto typu, čo dáva Tatre 613 spolu s jej originálnou technickou koncepciou určitý punc výnimočnosti. Vozidlá sú dnes vyhľadávaným objektom automobilových zberateľov doma i v zahraničí a bežne ich môžeme vídať na stretnutiach milovníkov automobilov. Ich udržiavanie v dobrom technickom stave je však pomerne náročné kvôli slabej korozívnej odolnosti karosérie, ako aj kvôli horšej dostupnosti náhradných dielov. Napriek tomu patrí odvezenie v Tatre 613 dôstojne sa nesúcej po ceste s tlmeným bublaním vzduchom chladeného osemvalca stále k výnimočným technickým zážitkom.
Odvodené verzie
Na báze technických skupín Tatry 613 boli postavené aj viaceré športovo karosované prototypy, z ktorých najznámejšia je MTX Tatra V8 (1991). Pokusom o modernizáciu modelového radu bol prototyp Tatra Prezident.
Oľga Iosifovna Preobraženská
Oľga Iosifovna Preobraženská alebo Preobraženskaja (* 2. február 1871, Petrohrad, Rusko – † 27. december 1962, Saint-Mandé, Francúzsko) bola ruská tanečnica, primabalerína a tanečná pedagogička v Paríži.
Perálec
Perálec je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 243 obyvateľov, z toho 127 mužov a 116 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 40,3 roka, ženy 45,3 roka).
Viliam Valló
Viliam Valló (Vilmos) (* 1851, Kremnica – † 27. jún 1922, Košice) bol pedagóg.
Les Pennes-Mirabeau
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 19634 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Málinec
Málinec je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Polohopis
Málinec je stredisková obec nachádzajúca sa na hornom toku rieky Ipeľ, v severnej časti okresu Poltár v nadmorskej výške Je vzdialená  od mesta Poltár. Ipeľskú dolinu tvoria úbočia juhozápadnej časti Slovenského rudohoria. Od západu cez sever k východu sú to vrchy Hrad, Tri Chotáre , Táňovo , Čierny Hrbok, Diel a Vrbica. Zo severu málinskú dolinu uzatvára mohutne sa rozkladajúci vrch Bykovo so svojimi výbežkami. Na juh je dolina otvorená. Tadiaľto odteká rieka Ipeľ a prechádza tadiaľ cesta, ktorá spája Málinec s ostatným svetom.
Katastrálne územie
V minulosti jej rozsiahly kataster ležal na pomedzí troch žúp – Novohradskej, Zvolenskej a Gemersko-malohontskej. Jeho bezprostredne susedné obce boli Detva, Čierny Balog a Kokava nad Rimavicou. Územie pôvodného katastrálneho územia obce malo tvar kosodĺžnika osadeného dlhšou uhlopriečkou v smere sever – juh na tok Ipľa, pričom v jeho severnom vrchole rieka Ipeľ (pri osade Čierťaž v nadmorskej výške asi ) vyviera a v južnom (v lokalite Bitanská) opúšťa katastrálne územie obce. Katastrálne územie Málinca je konfiguračne hodne členené s výškovým rozdielom až, lebo najvyššiu nadmorskú výšku má vrch Bykovo , voľakedy najvyšší vrch Novohradskej župy a najnižšiu Bitanská. Je zaujímavé, že všetkých 12 málinských prítokov Ipľa je pravobežných. Viaceré z nich (Chocholná, Smolná) sú tak vodnaté, že sú Ipľu pri sútoku takmer rovnocenné. Táto vodnatosť sa v súčasnej dobe využíva pri vodárenskej nádrži Málinec, z ktorej okrem Málinca sú pitnou vodou zásobované aj mestá Fiľakovo, Lučenec a Veľký Krtíš.
Prírodné podmienky
Z prírodných surovín okrem tradovanej ťažby zlata a striebra treba ešte spomenúť železnú rudu, viaceré granitové a žabicové lomy, štrkoviská ako aj tehliarsku hlinu, ktoré spolu s bohatou drevnou hmotou z rozsiahlych lesov dali možnosť vzniku priemyslu, ktorý sa tu najmä v 19. storočí veľmi rozšíril (sklárne, železiarne, salajkárne, papierne). Z ďalších prírodných podmienok, okrem rôznych prírodných výtvorov a krajinských hodnôt treba upozorniť na minerálne pramene. Pri jednom z nich, ktorý dal aj osade meno "Šťavica" v 19. storočí prosperovali kúpele, ktoré okrem miestnych záujemcov využívali aj obyvatelia Lučenca, Rimavskej Soboty a Budapešti.
Občianska vybavenosť
Sú tu vybudované: Vodárenská nádrž Málinec, Spoločenský dom, Dom smútku, predajne potravín, telocvičňa so školskou jedálňou, plynový rozvod, ale i kanalizácia obce s čističkou odpadových vôd. V obci funguje Miestne kultúrne stredisko s niekoľkými záujmovými krúžkami a celoročnou aktivitou, aj Miestna ľudová knižnica ocenená ako jedna z najlepších v okolí.
Lekárska starostlivosť pre dospelých a deti je zabezpečená v miestnom zdravotnom stredisku a lekáreň.
V obci Málinec funguje základná deväťročná škola, ktorú navštevuje 200 žiakov, ktorých vedie 16 pedagogických pracovníkov. Žiaci školy sa zapájajú do viacerých záujmových krúžkov.
V budove starej školy sa nachádza Integračné centrum pre telesne postihnuté deti a novo zrekonštruovaná časť komunitného centa, ktoré začalo fungovať v roku 2015.
V roku 2000 obec zakúpila nový lyžiarsky vlek, ktorý má dopĺňať športové aktivity občanov. Žiaľ podmienky na lyžovanie tu nie sú úplne postačujúce a preto ho využívajú najmä mladší obyvatelia obce, ktorí tam môžu získať cenné základy lyžiarskych schopností.
ST extraliga 2003/2004
Majster Slovenska 2003/2004 - Dukla Trenčín
Brankári: Miroslav Hála, Petr Přikryl
Obráncovia:Lukáš Bambúch, František Bombic, Jiří Heš, Ján Homér, Slavomír Hriňa, Peter Janík, Andrej Meszároš, Peter Mikuš, Andrej Sekera, Tomáš Starosta, Miroslav Šmidriak
Útočníci: Peter Fabuš, Marián Gáborík, Miroslav Hanták, Marcel Hanzal, Andrej Kmeč, Ivan Koložváry, Miroslav Kováčik, Jaroslav Kóňa, Václav Král, Roman Kukumberg, Anton Lezo, Tibor Melichárek, Michal Mravík, Martin Opatovský, Peter Ölvecký, Róbert Rehák, Tomáš Sax, Ladislav Sikorčin, Peter Sivák, Tomáš Vodička, Ján Zlocha
Tréneri: Dušan Gregor, Július Pénzeš
NGC 5208
NGC 5208 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. januára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Tallano-Scopamène
Tallano-Scopamène je francúzsky kantón v obvode Sartène v departemente Corse-du-Sud v regiónu Korzika. Tvorí ho 12 obcí.
Unguja
thumb|Unguja a Pemba Unguja alebo neoficiálne Zanzibar je ostrov v Indickom oceáne na východnom pobreží Afriky. Spolu s ostrovom Pemba a množstvom malých ostrovov v okolí tvorí autonómny štát Zanzibar, patriaci Tanzánii.
Prepadnutie veci
Prepadnutie veci je druh trestu ukladaný súdom páchateľovi trestného činu; postihuje veci použité alebo určené na spáchanie trestného činu a veci získané trestným činom alebo ako odmenu zaň alebo nadobudnuté za veci ziskané trestným činom, resp. ako odmenu zaň.
Unguja
Ostrov s rozlohou obýva 622 459 obyvateľov (2002).
Powiat pszczyński
Powiat pszczyński je powiat v Poľsku v Sliezskom vojvodstve.
Žije tu 104986 obyvateľov (30.6.2007).
4218 Demottoni
4218 Demottoni je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil Henri Debehogne 16. januára 1988.
VHK ROBE Vsetín
Valašský hokejový klub ROBE Vsetín je český hokejový klub.
História
Klub vznikol v roku 1905 a hrával v regionálnej moravskej lige. Po druhej svetovej vojne hrával v krajskej súťaži. Od sezóny 1969/1970 do sezóny 1972/1973 hrával Vsetín v 1. ČNHL. Po zostupe nasledovalo obdobie pôsobenia v 2. ČNHL a Krajských súťažiach. Návrat do 1. ČNHL zažil klub v sezóne 1991/1992. V sezóne 1993/1994 sa stal jej víťazom a postúpil tak do Extraligy. V nej získal 6 majstrovských titulov a jedno druhé miesto. V sezóne 2006/2007 klub skončil na poslednom mieste a pred novou sezónou neobdržal licenciu pre Extraligu. Nasledujúcu sezónu sa nezúčastnil seniorských súťaží, aby od sezóny 2008/2009 opäť začal hrávať v 2. hokejovej lige.
Litmanovský potok
Litmanovský potok je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody PIENAP.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Stará Ľubovňa a obcí Jarabina, Kamienka, Litmanová a Hniezdne v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1990 na rozlohe 14,4191 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: ''Potok horského typu s mimoriadne zachovalým spoločenstvom pôvodnej ichtyofauny, ako aj ostatných zložiek spoločenstva tohoto vodného biotopu. Esteticky a biologicky hodnotné a nenarušené prostredie.''
Allondrelle-la-Malmaison
Allondrelle-la-Malmaison je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erik Sanko
Erik Sanko (* 27. september 1963, New York, New York, USA) je americký basgitarista a spevák. V polovici osemdesiatych rokov sa stal členom skupiny The Lounge Lizards. V roku 1995 založil skupinu Skeleton Key, v ktorej ako jediný z členov pôsobí po celú dobu jej existencie. V roku 2001 vydal vo vydavateľstve Jetset Records svoj prvý sólový album Past Imperfect, Present Tense. Od deväťdesiatych rokov občasne spolupracuje s Johnom Caleom; hral na niekoľkých jeho albumoch a v prvej polovici roka 2003 s ním odohral turné. Ďalšie Caleovo turné, ktorého sa Sanko zúčastnil, prebehlo začiatkom roka 2011. Ďalej spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi, medzi ktorú patrí Yoko Ono, Jim Carroll, Gavin Friday, They Might Be Giants, The Melvins alebo Suzanne Vega.
Mimo hudby sa tiež venuje výrobe marionet a spolu so svojou manželkou Jessicou Grindstaff založil spoločnosť Phantom Limb Company, ktorá sa touto činnosťou zaoberá. Je autorom bábkového predstavenia The Fortune Teller, ku ktorému tiež spolu s Dannym Elfmanom zložil hudbu a rozprávania sa ujal Gavin Friday. Spolu s režisérom Jimom Jarmuschom a Philom Klineom pracoval na opere o Teslovi.
Ázijská kvalifikácia v hádzanej na LOH 2004
Ázijská kvalifikácia v hádzanej na LOH 2004 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia v hádzanej na Letné olympijské hry 2004 v Aténach, ktorú organizovala Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konala sa v Kóbe, v Japonsku od 23.28. septembra 2003. Zúčastnili sa jej 4 mužské a 4 ženské družstvá a zápasy sa odohrali v aréne Kobe Green Arena.
Na hádzanársky turnaj LOH 2004 postúpili iba víťazné družstvá.
Kláštor Poblet
Kláštor Poblet je cisterciánsky kláštor v Katalánsku medzi mestami Vimbodí a Espluga de Francolí.
Dejiny kláštora
Barcelonský gróf Ramón Berenguer IV. založil na mieste zvanom Poblet cisterciánsku fundáciu a povolal mníchov z languedockého kláštora Fontfroide. V roku 1151 začala výstavba kaplnky a potom stavba kláštora Panny Márie. Zároveň s povýšením fundátorovho potomstva na aragónskych kráľov nastal ďalší rozmach opevneného kláštora, ktorý sa časom stal i kráľovským pohrebiskom.
V roku 1991 bol kláštor zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Tibor Biath
Tibor Biath (* 12. máj 1925, Prešov – † 5. máj 2012, Bratislava) bol slovenský kameraman.
Po stredoškolských štúdiách začal študovať na FAMU v Prahe (1946 – 1949). Patrí k jej prvým absolventom odboru kamery. Od roku 1950 spolupracoval ako kameraman Štúdia krátkych filmov v Bratislave na krátkometrážnych filmoch rozličných druhov a žánrov. Od roku 1960 do roku 1989 bol kameramanom Štúdia hraných filmov. Súbežne spolupracoval aj s televíziou.
Pri nakrúcaní hraných filmov spolupracoval so známymi slovenskými režisérmi Jozefom Medveďom, Petrom Solanom, Martinom Ťapákom, Ivanom Terenom, Andrejom Lettrichom, Jánom Zemanom a Ľudovítom Filanom. V televízii spolupracoval na filmoch Rysavá jalovica, Alžbetin dvor, nakrúcal aj televízne seriály.
Počas svojho pôsobenia v slovenskom filme nakrútil takmer 70 krátkych a 50 celovečerných a televíznych filmov.
Tibor Biath zomrel 5. mája 2012 v Bratislave.
Ocenenia
V roku 2005 mu prezident Ivan Gašparovič prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra III. triedy.
Velyki Krušlynci
Velyki Krušlynci je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 980 obyvateľov.
NGC 5209
NGC 5209 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. januára 1784.
Powiat raciborski
Powiat raciborski je powiat v Poľsku v Sliezskom vojvodstve.
Žije tu 111054 obyvateľov (30.6.2007).
Fridrich Valentšík
Fridrich Valentšík (* 31. január 1916, Rajec, Slovensko† 20. jún 1966, Bougie, Alžírsko, pochovaný v Trenčíne) bol slovenský gynekológ.
Životopis
Jeho otec bol Jozef Valentšík a matka Zuzana rod. Čiefová. V rokoch 19221926 absolvoval Štvortriednu rímsko katolícku školu ľudovú v Rajci. Študoval na Československom štátnom gymnáziu Andreja Sládkoviča v Banskej Bystrici (19261934) a počas rokov 19341940 medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde bol promovaný za „doktora všetkých vied lekárskych“.
V októbri 1940 nastupuje na vojenskú prezenčnú aj záložnú službu. Do 31. októbra 1943 pôsobí na Východnom fronte: Dnepropetrovsk, Kalinovka, Kyjev, Ľvov, Ovruč, Minsk.
16. novembra 1953 preložený na OÚNZ Trenčín, kde do 30. júna 1959 pracuje ako prednosta gynekologicko-pôrodníckeho oddelenia. Počas tohto obdobia poskytuje v závode Merina n.p. Trenčín ambulantné a preventívne služby a tiež je vymenovaný za „stáleho prísažného znalca z odboru lekárstva pre gynekológiu a pôrodníctvo v okrese Trenčianskom“. Od 1 júla 1959 do 31. mája 1965 pracuje na oddelení ako zástupca primára.