cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Obsahová reforma školstva na Slovensku z roku 2008
Príspevky pre deti zo sociálne znevýhodneného prostredia
Táto reforma upravuje poskytovanie finančných príspevkov pre deti zo sociálne znevýhodneného prostredia. O tieto prostriedky si môže požiadať škola a prideľujú sa napríklad na stravu, školské pomôcky alebo motivačný príspevok. Výšku príspevku a spôsob jeho použitia určuje ministerstvo. Podmienkou je, aby dieťa pochádzalo z rodiny, ktorej priemerný mesačný príjem za posledných šesť po sebe nasledujúcich mesiacov nepresiahol výšku životného minima. Príspevok ministerstva sa poskytuje na každého žiaka podľa počtu žiakov, ktorým vzniká takýto nárok. Všeobecne ide o výchovu a vzdelávanie detí zo sociálne znevýhodneného prostredia, na ktoré musí škola vytvoriť špeciálne individuálne podmienky. Sú to: Ide o kompenzačno-motivačný nástroj podporujúci zvyšovanie vzdelanosti detí z marginalizovaného prostredia, etnika, populácie.
Schvaľovanie a odporúčanie učebníc ministerstvom
Školy musia na vzdelávanie podľa tohto zákona používať učebnice schválené ministerstvom školstva, prípadne aj iné učebné texty a pracovné zošity, ktoré sú v súlade s cieľmi a princípmi tohto zákona. Inak povedané zodpovedajú štátnemu vzdelávaciemu programu. Všetky tieto schválené učebnice, schválené učebné texty a schválené pracovné zošity i ich prepisy do Braillovho písma alebo iných vhodných foriem prepisov poskytne ministerstvo školstva školám podľa tohto zákona bezplatne. Na vzdelávanie môžu školy používať spomenuté učebné materiály aj odporúčané ministerstvom, musia však pochopiteľne byť v súlade s cieľmi reformy a zákona.
NPOV
Kritika
Kritika tejto reformy prichádzala pochopiteľne najmä z radov opozície ale i z radov učiteľov a odborníkov z relevantných inštitúcií. Opozícia vyčítala reforme nepripravenosť, že neprinesie žiadne pozitívne zmeny ale naopak chaos a zmätky. I mimovládne organizácie kritizovali reformu a požadovali odklad účinnosti zákona a to z dôvodu, že školy do 1.9. kedy mal začať zákon platiť nedokážu z organizačného, personálneho a administratívneho hľadiska splniť stanovené podmienky. Školy boli teda podľa odborníkov "vhodené" do pomienok novej reformy absolútne nepripravené. Ako príklad uvádzali napríklad nedostatok kvalifikovaných jazykárov na základných školách, keďže reforma určila povinnosť výuky cudzieho jazyka už od tretej triedy ZŠ. Ďalšou výraznou kritikou boli z radov zainteresovaných "ohodnotené" štátne vzdelávacie programy a konkrétne ich načasovanie. Ich konečná podoba bola ministerstvom schválená až v závere školského roka a tak boli pedagógovia nútení počas letných prázdnin namiesto oddych pracovať na tvorbe osnov a školských vzdelávacích programov, keďže od septembra 2008 už mali podľa nich začať učiť. Zriaďovateľom zase reforma spôsobila technické a administratívne problémy, keďže sa podľa nej znižoval počet žiakov v triedach.
Essen (Belgicko)
Obyvateľstvo
Essen má približne 17,797 obyvateľov (2010).
Obsahová reforma školstva na Slovensku z roku 2008
Externé odkazy
Nové školstvo: Reforma vzdelávania v dátumoch http://www.noveskolstvo.sk/article.php?290 http://www.sme.sk/c/3889767/reforma-skolstva-presla.html
Mária Bárkányová
Mária Bárkányová (* 2. marec 1859, Košice – † 26. júl 1928, Berlín ) bola maďarská dramatická herečka pôsobiaca najmä v Nemecku.
Život
Mária bola dcérov vlastníka továrne a vzdelanie nadobudla v uršulínskom kláštore. Počas tejto doby obdivovala predstavenia Dona Carlosa a Maria Stuarta. Z tohto obdivu vznikla jej úprimná túžba stať sa herečkou. Keď ukončila svoje vzdelávanie do Viedni, svoje idály realizovala v divadle Burgtheater.
V roku 1878 debutovala vo Frankfurte nad Mohanom. Odtiaľ išla do Hamburgu a v roku 1881 bola zavolaná na Berliner königliche Schauspielhaus (divadlo v Berlíne). Počas tejto fázy života nabrala množstvo skúseností a precestovala svet. V roku 1892 išla do Ameriky. Vystupovala aj v Petrohrade, Moskve a Rige. Jeden s najväčších úspechov zažila v Holandsku, kde bol jej hlas prirovnávaný k hlasu Hedwigy Raabe.
Počas Svetovej výstavy v roku 1900 išla s vlastnou skupinou do Paríža, aby tam predviedli Goetheho und Schillera.
V znení neskorších predpisov
V znení neskorších predpisov je formulácia, ktorá sa uvádza ako dodatok k názvu zákona Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR), ak bol zákon dva alebo viackrát novelizovaný.
Podľa bodu 21 legislatívnotechnických pokynov, ktoré tvoria prílohu č. 2 k legislatívnym pravidlám tvorby zákonov, schválených uznesením NR SR č. 19/1997 Z. z. z 18. decembra 1996 č. 519 k návrhu legislatívnych pravidiel tvorby zákonov platí:
Baguer-Pican
Baguer-Pican je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolačnianska vrchovina
Polohopis
Územie sa nachádza na severnom okraji pohoria Tribeč a zaberá dvojicu samostatných masívov v severnej polovici podcelku Rázdiel. Predstavuje skupinu vrchov na juhovýchodnom kraji mesta Partizánske, rozdelených údolím Drahožice. Táto depresia je súčasťou Kolačnianskej brázdy, ktorá vymedzuje i celý južný okraj a je tak jedinou susediacou časťou príslušného pohoria. Východnú časť na severe ohraničuje Oslianska kotlina, ktorá tvorí najjužnejšiu časť Hornonitrianskej kotliny. Severný okraj západne situovanej časti vrchoviny susedí s Podunajskou pahorkatinou a jej časťou Stredonitrianska niva.
Územie patrí do povodia Nitry a najvýznamnejším vodným tokom je Drahožica, rozdeľujúca vrchovinu na dve časti. Odvodňuje celú strednú časť, Pažitský potok lemuje východný a rieka Nitra severozápadný okraj územia. V juhovýchodnej časti je na úpätí Čierneho vrchu Veľkouherecká priehrada.
Centrálnou časťou vedie údolím Drahožice cez Veľké Uherce na Skýcov cesta II/511, západným okrajom vedie cesta II/593 (Partizánske – Bošany) a východným okrajom zasa cesta II/512 (Oslany – Žarnovica). Všetky tri komunikácie sa napájajú na severne prechádzajúcu cestu I/64, vedúcu Ponitrím z Topoľčian do Novák.
Chránené územia
Väčšia časť Kolačnianskej vrchoviny leží v Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie, do ktorej však nepatrí severná polovica západnej časti. Osobitne chránené územia sa v tejto časti pohoria nenachádzajú.
Turizmus
Oblasť Kolačnianskej vrchoviny i Kolačnianskej brázdy patrí medzi turisticky menej exponované časti pohoria. Tribeč je známou hubárskou oblasťou a vodná nádrž na okraji vrchoviny pri Veľkých Uherciach je vyhľadávanou rybárskou lokalitou. Z mesta Partizánske vedie žlto značený chodník cez lokalitu Hlboké, odkiaľ vedie odbočka na Osečný vrch. Z Veľkých Uheriec vedie zelená trasa okolo priehrady k prírodnej rezervácii Dobrotínske skaly.
Viliam Hájovský
Ing. Viliam Hájovský (* 23. február 1949, Piešťany – † 27. máj 2021, Piešťany) bol slovenský komunálny politik a podnikateľ, prvý prezident Únie kúpeľných miest a obcí Slovenska. V rokoch 19901994 pôsobil ako prvý demokraticky zvolený primátor mesta Piešťany ako kandidát koalície Demokratický blok (VPN, KDH a DS).
Vo voľbách v roku 1990 bol zvolený za primátora, keď získal najväčší počet hlasov za primátora v dejinách mesta (5 739). Počas svojho pôsobenia vo funkcii založil Nadáciu pre invalidných a prestárlych občanov mesta Piešťany, realizovala sa prvá rekonštrukcia pešej zóny na Winterovej ulici, bolo dobudované Sídlisko Adama Trajana a plynofikovaná miestna časť Banka.
Banisko (vrch v Levočských vrchoch)
Banisko je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Kolačkov, približne juhozápadne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Lomnička. Najbližšími sídlami sú severne ležiace Jakubany a Kolačkov, západne sa nachádzajú Ihľany a Lomnička.
Opis
Banisko leží v rázsoche, vybiehajúcej z Čiernej hory severným smerom na Javorinku. Východne sa nachádzajú Kýčery, Siminy (, Magurič , Zámčisko a Čiernohuzec , južne Šípková hora , Široký vrch , Derežová  a Čierna hora , západne Ihla , Rysová  a Kamenná hora  a severne Macková , Predné hory , Repisko  a Javorinka . Masív patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z východných svahov hrebeňa odvádza potok Jakubianka a zo západných jej prítok Kolačkovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít však možno pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, no tiež Čergov, vrcholy Vysokých Tatier a severne aj vrchy na území Poľska.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný po hrebeni, odbočením z červenej značky, vedúcej z Nižných Ružbách cez Čiernu horu. V okolí je tiež viacero lesných ciest, ktoré uľahčujú prístup z obcí Jakubany, Kolačkov a Lomnička.
Neorenesančná radnica (Valtice)
Neorenesančná radnica je budova radnice z konca 19. storočia na námestí Slobody v centre mesta Valtice v okrese Břeclav v Juhomoravskom kraji. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika
Prvá radnica stála vo Valticiach preukázateľne už na konci 14. storočia a slúžila svojmu účelu až do roku 1763, kedy ju spolu s velkou časťou mesta zničil požiar. Už v roku 1764 však v meste stála nová radnica, tentoraz už na mieste dnešnej budovy. Rýchlemu postaveniu tejto radnice pomohla predovšetkým finančná pomoc od Jozefa Václava z Lichtenštejnu, ako aj od miestnych živnostníkov. Táto budova bola v druhej polovici 19. storočia čiastočne zrenovovaná, ale neskôr sa rozhodlo o výstavbe radnice novej.
Velkú zásluhu na výstavbe má predovšetkým vtedajší starosta Karel Haussner. Jedným z dôvodov na výstavbu novej budovy bola aj nutnosť jej rozšírenia z dôvodu umiestnenia okresného súdu.
Za účelom stavby radnice bola zbúraná pôvodná radničná budova, ako aj jeden susediaci meštiansky dom. Budova bola postavená v neornesenčnom slohu pod vedením viedenského architekta Jana Drexlera v rokoch 1887 - 1889. Takmer polovicu nákladov na stavbu uhradil Ján II. z Lichtenštejnu a sporitelňa. Budova je 38 metrov vysoká. Vstup do radnice zabezpečujú dva neorenesančné portály, jeden s mestským a jeden s cisárskym znakom. Veža radnice je vybavená ochozom. Na prednej fasáde budovy sa nachádza mestský znak a hodiny. Schodisko v budove je vyrobené z mannersdorfského kameňa.
V minulosti sa v budove okrem radnice sídlili aj mestská sporitelňa, múzeum, súd, daňový úrad a jednacia sieň. o dvornom trakte sa nachádzala väznica a byty pre dozorcov, daňových úradníkov a obecného tajomníka.
Dnes v budove radnice sídli mestský úrad a mestská knižnica.
Arpád Gerster
Arpád Gerster (, * 22. december 1848, Košice – † 11. marec 1923, New York) bol významný maďarský chirurg a univerzitný profesor pôsobiaci v New Yorku.
Život
náhľad|German Hospital v New Yorku, [[1868]] Jeho otec pôsobil v Uhorskej revolúcii, jeho strýko Anton Gerster, sa podieľal na uhorskej vojne za nezávislosť a neskôr bol dôstojníkom v Americkej občianskej vojne. Jeho sestrou bola Etela Gersterová-Gardiniová, ktorá v New Yorku pracovala niekoľko rokov. Arpád študoval na košickom premonštrátskom gymnáziu. Lekárske štúdie získal na Viedenskej univerzite. Štúdium začal v roku 1866 no už v roku 1872 dokončil štúdium a získal úplnú chirurgickú a pôrodnícku kvalifikáciu. Od 1. októbra 1872 do 1. októbra 1863 bol dobrovoľníkom na chirurgickom oddelení vojenskej nemocnice vo Viedni. Po jeho ceste v Nemeckom na začiatku roka 1874 sa v marci 1874 rozhodol emigrovať do amerického New Yorku.
V roku 1878 sa zamestnal v New Yorkej nemocnici German Hospital (teraz Lenox Hill Hospital) na Manhattane. V roku 1879 sa taktiež stal chirurgom v Mount Sinai Hospital v Mannhattane. V roku 1882 bol zvolený za chirurgického učitela na New Yorkskej poliklinickej škole. Na škole oôsobil do roku 1894. Columbia University ho vymenoval za profesora operácií v roku 1910. Na univerzite bol členom tzv "Century Club" od roku 1890. Bol aktívne zapojený do činností lekárskych profesijných združení a na komunitných fórach amerických Maďarov. V tejto súvislosti predsedal desať rokov na maďarskom združení v New Yorku. Medzi Američanmi si ako slávny chirurg držal veľkú úctu, ovládal anglický jazyk aj nemčinu.
Rodina
Dňa 15. decembra 1875 sa oženil s Annou Bernard Wynne, s ktorou mal jedno dieťa – Jána Karola Arpáda Gerstera, ktorý vykročil po stopách svojho otca a tiež vstúpil na lekársku dráhu života.
Žralok býčí
Žralok býčí (iné názvy: žralok piesočný, žralok pieskový , piesočný žralok tigrovitý ; lat. Carcharias taurus alebo staršie Odontaspis arenarius, ďalšie latinské názvy pozri nižšie) je veľký druh žraloka, zástupca čeľade Odontaspididae.
Vyskytuje sa v pobrežných vodách po celom svete. Napriek svojmu hrôzostrašnému vzhľadu ide o pomerne pokojný a pomaly sa pohybujúci druh žraloka. Všeobecne sa nepovažuje za nebezpečného, ak nie je vyprovokovaný. Pre tieto rozporuplné vlastnosti a pre veľkú prispôsobivosť v zajatí sa považuje za najčastejšie chovaný veľký druh žraloka vo verejných akváriách.
Vedecké synonymá
Odontaspis taurus Rafinesque 1810, Eugomphodus taurus Rafinesque 1810, Odontaspis americanus Mitchill 1815, Squalus americanus Mitchill 1815, Carcharias griseus Ayres 1843, Odontaspis arenarius Ogilby 1911, Carcharias arenarius Ogilby 1911, Odontaspis platensis Lahille 1928, Carcharius platensis Lahille 1928.
Anatómia a výzor
Žralok býčí má väčšinou sivý chrbát a biely spodok. V auguste 2007 bol v Austrálii vyfotografovaný albín.
Potrava
Strava sa skladá z rýb, mladých žralokov a rají, chobotníc a kôrovcov. náhľad|vľavo|Žralok býčí v [[Minnesota Zoo]]
Správanie
Tieto žraloky sa obvykle zdržujú v pobrežných vodách v hĺbkach medzi 60 až 190 metrov, aj keď boli zaznamenané tiež vo väčších hĺbkach. Počas dňa často vyhľadávajú útočište v podmorských jaskyniach a medzi skaliskami a v noci vyrážajú na lov. Počas dňa vykazujú pomalšie správanie, aktívnejšími sa stávajú v noci. Žralok býčí je jediný známy druh žraloka, ktorý prehĺta vzduch a ukladá si ho v žalúdku, aby zachoval neutrálny vztlak pri plávaní.
Napriek tomu že sa všeobecne tvrdí, že tento druh žraloka nie je pre ľudí nebezpečný, databáza ISAF obsahuje 76 zaznamenaných útokov na ľudí, z ktorých 29 bolo klasifikovaných ako nevyprovokované. Dva z týchto nevyprovokovaných útokov viedli k úmrtiu.
Rozmnožovanie
Tento druh je živorodý, jeho embryá sa však živia navzájom medzi sebou. Vo vnútri maternice sa mladé žraloky kŕmia živinami zo žĺtkového vrecka a potom aj jeden druhým, dokiaľ neostanú dva posledné jedince. Ak chce matka poskytnúť mladým ďalšiu potravu, produkuje ďalšie vajíčka, ktoré zostávajúce mladé konzumujú. Táto reprodukčná stratégia je známa tiež ako vnútromaternicový kanibalizmus. V dvoch rokoch sú mladé žraloky zhruba meter dlhé a plne schopné sa o sebe postarať
Maryja Aľaksandravna Kalesnikavová
Maryja Aľaksandravna Kalesnikavová (* 24. apríl 1982, Minsk, Sovietsky zväz) je jednou z vodcovských osobností bieloruskej opozície počas protestov, ktoré v krajine nasledovali po prezidentských voľbách v roku 2020 a ktoré sú namierené proti prezidentovi Alexandrovi Lukašenkovi. Kalesnikavová je členkou vedenia Koordinačnej rady opozície, ktorú založila formálne neúspešná prezidentská kandidátka Sviatlana Cichanovská.
Politická aktivita
Kalesnikavová bola podľa dostupných správ 7. septembra 2020 spolu s ďalšími dvoma opozičníkmi unesená na ulici v Minsku. O deň neskôr skoro ráno ich doviezli na hranicu s Ukrajinou. Kalesnikavová roztrhala svoj pas a preto ju z auta vyhodili. Námestník ukrajinského ministra vnútra Anton Geraščenko uviedol, že Kalesnikavová "úspešne zabránila násilnej deportácii zo svojej rodnej zeme". Potom, čo odmietla Bielorusko opustiť, bola údajne zadržaná. Niekoľko dní nebolo jasné, kde sa nachádza. Podľa ďalších správ ju z Minsku previezli do väznice v neďalekom meste Žodzina.
Kalesnikavová sa dostala do politiky počas prezidentskej kampane opozičného politika Viktara Babaryku. Bol však uväznený a nemohol tak kandidovať. Kalesnikavová a ďalší členovia Babarykovej kampane oznámili v auguste 2020 založenie novej politickej strany menom „Spoločne“.
Osobný život
Kalesnikavová je učiteľka hudby a flautistka. Po niekoľko rokov žila a pôsobila v nemeckom Stuttgarte.
Je slobodná a bezdetná.
Babadlo
Babadlo je bábkové divadlo, pôsobiace v Prešove. Založené bolo 1. júna 1995 s cieľom obnoviť tradíciu bábkarstva v šarišskej oblasti.
Babadlo je jediným profesionálnym divadlom svojho druhu v celom Prešovskom kraji. Tvorba divadla je zameraná najmä na detského diváka, ktorému sa snaží priblížiť hlavne pôvodnú slovenskú tvorbu. V repertoári však nájdeme aj svetovú klasiku a autorské divadlo.
Práve cez divadlo, hru, interakciu, scénu, bábkarske umenie, sa snaží rozvíjať cit pre krásno, pre umelecké a pre umenie v každom návštevníkovi. Počas už takmer 25 rokov existencie Babadla si jeho tvorbu pozrelo zhruba milión detí z celého Slovenska. Pretože divadlo má síce svoju stálu scénu v Prešove na Solivarskej 80, ale je verné tradícii a podstate divadla a tak pravidelne vyráža za svojim nielen detským divákom po celej krajine.
Úspešne sa prezentuje na festivaloch na Slovensku aj v zahraničí. Od svojho začiatku spolupracuje s kolegami z Česka, tak bábkohercami, ako aj režisérmi. Práve tam čerpá inšpiráciu a vďaka tomu kĺbi v sebe nielen slovenský, ale aj český kumšt, humor a obrovské divadelné srdce.
Cieľom je byť tu pre diváka. Pohladiť mu dušu, otvoriť srdce a vliať mu do nich lásku k divadlu a k umeniu. Upriamiť jeho pozornosť na krásno okolo nás.
Toto divadlo nespí ani počas divadelných prázdnin. Venuje sa deťom v prímestskom tábore, deti sa učia vyrábať jednoduché bábky. Snívajú s otvorenými očami, cibria si fantáziu, zhmotňujú svoje predstavy...
Principálkou divadla je Júlia Labudová.
Kyselina 3-aminoizobutyrová
Kyselina 3-aminoizobutyrová je produkt rozkladu tymínu. Jej konjugovanou zásadou je 3-aminoizobutyrát.
Rozklad tymínu
Kyselina 3-aminoizobutyrová vzniká pri rozklade tymínu. 3-Aminoizobutyrát vzniká z β-ureidoizobutyrátu pôsobením enzýmu β-ureidopropionázy. Dochádza k štiepeniu oxidu uhličitého a amoniaku:
3-Aminoizobutyrát sa následne premieňa na metylmalonátsemialdehyd pomocou aminotransferázy. Aminoskupina sa prenáša na α-ketoglutarát, ktorý sa premieňa na glutamát:
Úloha v metabolizme
Počas cvičenia má zvýšenie hladiny proteínu PGC-1α za následok vylučovanie 3-aminoizobutyrátu zo svalov do krvi (koncentrácia 2-3 μM v ľudskom krvnom séru). Pri kontakte 3-aminoizobutyrátu s bielym tukovým tkanivom dôjde k aktivácii expresii termogénnych génov pomocou PPARα receptorov, čo má za následok hnednutie bieleho tukového tkaniva. Jeden z dôsledkov aktivity 3-aminoizobutyrátu je zvýšenie metabolizmu buniek, na ktoré 3-aminoizobutyrát pôsobí.
Predpokladá sa, že 3-aminoizobutyrát hrá niekoľko úloh v bunkovom metabolizme, pri spaľovaní tukov a regulácii inzulínov, triglyceridov a celkového cholesterolu.
Siarhej Leanidavič Cichanovski
Siarhej Leanidavič Cichanovski (biel. Сярге́й Леані́давіч Ціхано́ўскі; rus. Серге́й Леони́дович Тихано́вский - Sergej Leonidovič Tichanovskij; * 18. august 1978, Homeľ, Bieloruská sovietska socialistická republika, Sovietsky zväz) je bieloruský podnikateľ, youtuber, disident a politický aktivista. Je známy najmä svojim vystupovaním proti bieloruskému prezidentovi Alexandrovi Lukašenkovi.
V máji 2020 oznámil svoj zámer kandidovať v bieloruských prezidentských voľbách, ale zatkli ho a k voľbám odmietli zaregistrovať, pretože podľa volebnej komisie jeho prihláška k registrácii nebola riadne podpísaná. Následne podporil svoju manželku Sviatlanu, ktorá sa rozhodla kandidovať namiesto neho.
Politika a videá
V roku 2016 v aukcii kúpil chátrajúci dom v dedinke neďaleko ruských hraníc. Dom chcel zrekonštruovať, prevádzkovať v ňom hotel a agroturistiku. V roku 2019 ho novinári navštívili znova, projekt však príliš nepokročil, podľa Cichanovského najmä kvôli veľkej miere byrokracie.
Siegfried & Roy
náhľad|Siegfried a Roy v roku 2012 náhľad|Siegfried (vpravo) a Roy so svojím bielym levom Siegfried Fischbacher (* 13. jún 1939, Rosenheim, Nemecká ríša) a Roy Horn (rodným menom Uwe Ludwig Horn; * 3. október 1944, Oldenburg, Nemecká ríša – † 8. máj 2020, Las Vegas, Nevada, USA) boli nemecko-americké duo iluzionistov a krotiteľov zvierat, ktorí pôsobili pod názvom Siegfried & Roy. Do povedomia sa dostali svojimi nápadmi s bielymi levmi a bielymi tigrami.
Inteligencia (rozlišovacia stránka)
Inteligencia môže byť:
Siarhej Leanidavič Cichanovski
Politika a videá
V roku 2019 ho za účasť na nepovolenej demonštrácii proti integrácii s Ruskom odsúdili na 15 dní väzenia. V máji 2020 oznámil svoj zámer kandidovať v bieloruských voľbách prezidenta, znovu ho však zatkli a k voľbám nezaregistrovali, keď podľa volebnej komisie jeho prihláška k registrácii nebola riadne podpísaná. Po návrate z väzenia zistil, že prihlášku za seba podala jeho manželka, čo ho prekvapilo. Svoju manželku však podporil a pomohol jej so zberom 100 tisíc podpisov potrebných na registráciu k voľbám.
Siegfried & Roy
Od roku 1990 do 3. októbra 2003, kedy sa ich etapová kariéra skončila kvôli Royovmu zraneniu, účinkovali v šou Siegfried & Roy at the Mirage Resort and Casino, ktorá bola považovaná za jednu z najnavštevovanejších v Las Vegas.
Životopis
Narodili sa a vyrastali v Nemecku. Následne sa prisťahovali do USA a stali sa americkými občanmi.
Umelci sa stretli v roku 1959 na nemeckej zaoceánskej lodi, kde Siegfried pracoval ako stevard a Roy ako čašník. Siegfried bol iluzionista a niektorým cestujúcim začal ukazovať triky. Čoskoro mu bolo umožnené absolvovať vlastnú šou, pri ktorej mu pomáhal Roy. Svoju prvú vážnu šou predviedli v Las Vegas v roku 1972 a bola vyhlásená za najlepšiu šou roka. náhľad|Biely tiger pripravený na šou v hoteli Mirage v roku 1990
V roku 1990 ich pozval na trvalé miesto manažér kasína Mirage. Dvojica celkovo predviedla asi 5 750 vystúpení až do 3. októbra 2003, keď Roya počas vystúpenia zranil (v deň svojich narodenín) sedemročný tiger Montecore. Po zranení podstupoval niekoľko rokov rehabilitácie.
Za prínos k rozvoju divadelných predstavení boli Siegfried a Roy v roku 1999 ocenení hviezdou na Hollywoodskom chodníku slávy.
Zranenie
3. októbra 2003, počas vystúpenia dua, sa sedemročný tiger zahryzol Royovi Hornovi do krku. Roy bol ťažko zranený a stratil veľa krvi. Keď ho previezli do nemocnice, obával sa, aby sa tigrovi nijako neublížilo: „Montecore je veľká mačka“, uviedol.
Roy tohto tigra vychovával šesť rokov od detstva a nemohol mu ublížiť. Podľa opisu Siegfrieda a bývalého majiteľa „Mirage“ S. Wynna sa stalo toto: počas vystúpenia žena v prvom rade natiahla ruku, aby tigra pohladila, a Roy Horn sa vrhol medzi nich a nešťastnou náhodou spadol. Tiger ho chcel zachrániť tým, že ho odvliekol na bezpečnejšie miesto. Len nepochopil, že človek nemá hrubú pokožku a vrstvu kožušiny a nemožno ho vláčiť ako mláďa. Tiger vlastne nechcel Royovi vôbec ublížiť, ale naopak, chcel ho zachrániť.
Smrť
28. apríla 2020 Hornov publicista uviedol, že „mal pozitívny test na vírus, ktorý spôsobuje COVID-19 a v súčasnosti dobre reaguje na liečbu.“ Jeho stav sa však zhoršil a zomrel vo veku 75 rokov 8. mája 2020 v nemocnici Mountain View Hospital v Las Vegas počas pandémie nového koronavírusu v Nevade.
Baillé
Baillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krátke správy RTVS
náhľad|Staré logo relácie Krátke správy RTVS je spravodajská relácia RTVS, ktorá sa vysiela od 7. septembra 2015 na televíznej stanici Jednotka. Moderátormi relácie sú od roku 2015 Ľubomír Bajaník, Janette Štefánková a Viliam Stankay.
Oziorsk
Oziorsk môže byť:
Sally Hawkinsová
Sally Cecilia Hawkins (* 27. apríl 1976, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka. Je držiteľkou mnohých ocenení vrátane ceny Zlatý glóbus a Golden Bear za najlepšiu herečku. Bola nominovaná dva krát na Academy Awards.
Detstvo a mladosť
Narodila sa v rodine autorov a ilustrátorov detských kníh, Jacqui a Colina Hawkinsonových. Navštevovala dievčenskú školu Jamesa Allena a v roku 1998 absolvovala herectvo na Royal Academy of Dramatic Art.
Kariéra
Svojou kariéru začala ako divadelná herečka. Objavila sa v projektoch ako je Rómeo a Júlia, Mnoho kriku pre nič a Sen noci svätojánskej. V roku 2010 sa objavila v broadwayskej hre Živnosť pani Warrenovej. V divadle Royal Court si v roku 2012 zahrala v hre Constellations.
Prvú väčšiu rolu si zahrala vo filme režiséra Mika Leigha, s názvom All or Nothing v roku 2002. V spolupráci s Leighom pokračovala, v roku 2004 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme Vera Drake a v roku 2008 si zahrala hlavnú rolu vo filme Happy-Go-Lucky. Za rolu vo filme Happy-Go-Lucky získala ceny Zlatý glóbus a Golden Bear na Berlínskom medzinárodnom filmovom festivale.
Ďalej si zahrala vo filmoch Made in Dagenham (2010) a Paddington (2014). Zahrala si vo dvoch filmoch Woodyho Allena, Cassandra's Dream (2007) a Jasmínine slzy (2013), za výkon vo filme získala nomináciu na Oscara a Filmovú cenu Britskej akadémie. V roku 2017 si zopakovala rolu Mary Brown vo filme Paddington 2 a zahrala si rolu Elisy Esposito vo fantazijným filme The Shape of Water. Za rolu získala nomináciu na Oscara a Filmovú cenu Britskej akadémie.
Súkromný život
V januári 2018 prezradila, že trpí ochorením nazývaným lupus.
Alvin a Chipmunkovia (filmy)
Alvin a Chipmunkovia (angl. Alvin and the Chipmunks) je filmová séria, ktorú vydala spoločnosť 20th Century Fox. Séria zahŕňa doposiaľ 4 vydané filmy: Alvin a Chipmunkovia (2007), Alvin a Chipmunkovia 2 (2009), Alvin a Chipmunkovia 3 (2011) a Alvin a Chipmunkovia: Čiperná jazda (2015).
Redfoo
Stefan Kendal Gordy (* 3. september 1975, Los Angeles, Kalifornia, USA), známy pod umeleckým menom Redfoo, je americký raper, spevák, DJ, producent, skladateľ afroamerického pôvodu. Je najznámejší ako člen hudobného dua LMFAO.
Biografia
Je najmladším synom Berryho Gordyho Jr., zakladateľa nahrávacej spoločnosti Motown Records a spisovateľky Nancy Leviskej. Jeho starý otec z matkinej strany bol Fín. Navštevoval strednú školu spolu s Will.i.amom a GoonRockom. Redfoo maturoval v roku 1995 na škole Palisades Charter High School v Pacific Palisades v meste Los Angeles v Kalifornii.
V roku 2006 založil so svojim synovcom Skylerom Hustenom Gordym, známym pod umeleckým menom SkyBlu, skupinu LMFAO. Vydali spolu dva štúdiové albumy. V decembri 2012 vydal svoj prvý sólový singel „Bring Out the Bottles“, s ktorým začal svoju sólovú kariéru a objavil sa aj vo filme Last Vegas.
Od roku 2012 až do roku 2014 chodil s tenistkou Victoriou Azarenkovou.
Sándor Prokopp
Sándor Prokopp (* 7. máj 1887, Košice – † 4. november 1964, Budapešť) bol uhorský športový strelec, ktorý reprezentoval Uhorsko na letných olympijských hrách v rokoch 1908, 1912 a 1924.
Životopis
Jeho otec bol Sándor Prokopp starší – úradník a telegrafista. Jeho matka bola Anna Kiskató. Otec pôsobil od roku 1891 v Budapešti, takže sa tam rodina veľmi často pohybovala. Žili na niekoľkých miestach po celej Budapešti. Sándor navštevoval základnú školu na Karolyi ulici a potom v roku 1897 nastúpil na strednú školu (Gymnázium Piarista), ktorú absolvoval v roku 1905. Podobne ako jeho otec, aj on sa pripravoval na dráhu úradníka, preto pokračoval v štúdiu na Právnickej fakulte Univerzity v Budapešti a získal titul doktora práv.
So športovou streľbou začínal v klube EAC Budapešť. Následne sa záčastnil na letných olympijských hrách, v ktorých v roku 1912 získal vo Švédsku zlatú madailu v streľbe. Vo svojej neskoršej kariére, v roku 1913, vyhral pre svoj klub tímový šampionát v streľbe z pušky. Do roku 1924 bol členom maďarského družstva športovej streľby. V roku 1924 súťažil na letnej olympiáde s rýchlopaľnou pištoľou a pištoľou z voľného dostrelu, no ďalšie medailové úspechy už nedosiahol. Po kariére športovca trénoval mládež. V roku 1928 redigoval pravidlá odborového zväzu a napísal rôzne publikácie týkajúce sa športovej streľby.
Londýn 1908
V roku 1908 skončil v 300 metrovej voľnej puške na 43. mieste.
Štokholm 1912
O štyri roky neskôr získal zlatú medailu v streľbe na 300 metrov s vojenskou puškou (na tri pozície).
Paríž 1924
Na letných olympijských hrách v roku 1924 sa zúčastnil na nasledujúcich udalostiach:
Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (dráma)
Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (dráma) udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov od roku 1944. Vtedy sa kategória nazývala Najlepší herec a od roku 1951 sa cena udeľuje v dvoch kategóriách – Najlepší herec v dráme a Najlepší herec v komédii alebo muzikáli.
Tri ceny vyhrali len Jack Nicholson a Tom Hanks. Obidvaja herci taktiež získali Glóbus dva roky za sebou (Nicholson za roky 1974 a 1975, Hanks za roky 1993 a 1994). Rekordmanom v počtu nominácií je Al Pacino, ktorý bol nominovaný desaťkrát (z toho dvakrát vyhral). Legendárny Paul Newman bol v tejto kategórii nominovaný sedemkrát a ani raz sa mu nepodarilo vyhrať.
Poznámky
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje hercov, ktorí cenu vyhrali (zvýraznení sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tých, ktorí boli na ňu nominovaní. Ďalej sú uvedené charaktery, ktoré stvárnili a filmy, za ktoré boli ocenení / nominovaní. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelec bol nominovaný na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získal. Medzi rokmi 1944 až 1949; a 1954 až 1956 neexistovali nominácie, ale len víťazi.
Mathieu Garon
Mathieu Garon (* 9. január, 1978, Chandler, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský profesionálny hokejový brankár. Preslávil sa najmä svojim pôsobením v National Hockey League v tímoch Edmonton Oilers či Tampa Bay Lightning.
Kariéra
Mathieu Garon hokejovo vyrastal v kanadskej provincii Quebec. V roku 1998 reprezentoval Kanadu na Majstrovstvá sveta juniorov, kde však medailu nezískal. Zasiahol do piatich zápasov. vľavo|náhľad|Garon v drese [[Los Angeles Kings]] Pre National Hockey League bol vychovávaný tímom Montreal Canadiens, ktorý ho draftoval v roku 1998 v 2. kole z celkového 44. miesta.
Jeho najväčším úspechom sa stalo víťazstvo Stanleyho pohára s tímom Pittsburgh Penguins v roku 2009. Pritom v základnej časti nastúpil v drese Penguins iba v 4 zápasoch a vo vyraďovacích bojoch len v jednom.
Z jeho reprezentačnej kariéry vyniká najmä striebro z Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji v roku 2008. Paradoxne, zastával pozíciu brankárskej trojky a neodchytal ani jeden zápas.
Celkovo v NHL hral v šiestich tímoch, odchytal 341 zápasov, vyhral 144 a celkovo si udržal kariérnu % úspešnosť zákrokov 90,3%.
Kariéru ukončil v roku 2014, keď svoju poslednú sezónu strávil v tíme Avangard Omsk v ruskej Kontinentálnej hokejovej lige.
Tintin v krajine Sovietov
Tintin v krajine Sovietov je prvý diel komiksovej série Tintinove dobrodružstvá, ktorú napísal a ilustroval belgický komiksový scenárista a ilustrátor Hergé. Komiks vychádzal na pokračovanie od januára 1929 do mája 1930 v konzervatívnych belgických novinách Le Vingtième Siècle ako antikomunistická satira pre ich detskú prílohu Le Petit Vingtième. Dej komiksu sa točí okolo dobrodružstiev mladého belgického reportéra Tintina a jeho psa Snowyho, ktorí cestujú do Sovietskeho zväzu, aby urobili reportáž o stave krajiny a stalinistickej politiky. Hlavnú zápletku tvorí snaha tajnej polície Tintina umlčať a zabrániť mu, aby ukázal negatívny obraz života v Sovietskom zväze.
Catherine O’Harová
Catherine Anne Welchová (rod. O’Harová) OC (* 4. marec 1954, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadsko-americká herečka, spisovateľka a komička. Preslávila sa filmami ako Beetlejuice (1988), Sám doma (1990), Víchrica (2003), Penelope (2006), Vrahúni (2008) či Dokonalá nedokonalosť (2013).
Životopis
O’Harová sa narodila ako šiesta zo siedmich súrodencov, 4. marca 1954 v Toronte, v Kanade. Jej rodičia mali írskych predkov. Jej sestra je hudobná skladateľka Mary Margaret O’Harová.
Kariéra
O’Harová začala svoju komediálnu kariéru v roku 1974 vo filme Druhé mesto.
V roku 1988 stvárnila postavu menom Delia Deetz v komediálnom filme Tima Burtona, Beetlejuice. V roku 1993 znovu spolupracovala s Timom Burtonom, vo filme Predvianočná nočná mora (1993) ako Sally a Shock. Stvárnila tiež postavu Kate McCallisterovej, matky Kevina, v prázdninovom komediálnom filme Sám doma z roku 1990 a jeho pokračovaní Sám doma 2: Stratený v New Yorku (1992).
Objavila sa tiež ako doktorka Georgina Orwellová v prvej sérii dramatického seriálu Séria nešťastných udalostí, ktorý mal premiéru v roku 2017.
Osobný život
V roku 1988 sa stretla s Bo Welchom, ktorého si v roku 1992 vzala za muža. Spolu majú dvoch synov. Má dvojité občianstvo a v súčasnosti žije so svojím manželom a deťmi v Los Angeles v Kalifornii.
JOJ Šport
JOJ Šport je šiesty televízny okruh (program) JOJ.
Vznikol 6. októbra 2021. Športová televízia vysiela 24 hodín denne, programy ako priame prenosy, športové spravodajstvo. Príchodom šiesteho vysielacieho okruhu dostal väčší priestor regionálny šport.
Stanica začala vysielať 6. októbra 2021 o 19:50 hod. Prvým programom bolo privítanie z nového štúdia od Sláva Jurka a následne nasledovala Volejbalová liga majstrov.
Bain-de-Bretagne
Bain-de-Bretagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slávia TU Košice (basketbal)
Slávia TU Košice (Slávia Technická Univerzita Košice) je slovenský mužský basketbalový klub sídliaci v Košiciach. Bol založený v roku 1952 pod názvom Slávia Strojár Košice. Družstvo mužov 8 sezón pôsobilo v najvyššej česko-slovenskej súťaži a od roku 1993 je účasníkom slovenskej extraligy. Je to majster Slovenska z roku 2007, viacnásobný medailista slovenskej extraligy a dvojnásobný víťaz Slovenského pohára. V sezóne 1993/94 reprezentoval Slovensko v Koračovom pohári, kde sa dostal do 16-finále. Domáce zápasy klub hrá v Športovej hale Lokomotíva. Od roku 2019 hrá družstvo mužov v 1. lige. B družstvo zasa pôsobí v 2. lige Východ. Mediálny názov znie Slávia Hvar sport resort Košice.
História
Klub vznikol v roku 1952 ako jeden z piatich košických vysokoškolských klubov, vo Vysokej škole technickej v Košiciach zameraný na basketbal. V tom čase existovali v Košiciach 4 basketbalové kluby, okrem Slávie VŠT aj TJ Slávia VŠV Košice, TJ Spartak VSS Košice a TJ Lokomotíva Košice. V 60. rokoch pribudol basketbalový oddiel aj v TJ Slávia UPJŠ Košice. Najprv pôsobil v nižších ligách, kým sa začiatkom 70. rokov neprebojoval do najvyššej česko-slovenskej ligy. Potom striedavo pôsobil v I. Slovenskej národnej lige a Česko-slovenskej lige, pričom v najvyššej súťaži absolvoval 8 sezón. V 70. rokoch zrušili svoje basketbalové oddiely v kluboch TJ VSS, TJ VSŽ aj TJ Lokomotíva a ich hráči posilnili tím Slávia VŠT. Tvorili ho predovšetkým univerzitní študenti (amatéri)poslucháči viacerých košických vysokých škôl, v rokoch 1954 až 1982 to bolo 96 hráčov, pričom 63 z nich získalo akademický titul. Z toho 57 tvorili inžinieri a 2 medicínski absolventi. Najlepšie umiestnenia prišli v rokoch 1978 a 1991, keď v česko-slovenskej lige obsadil 7., resp. 8. priečku.
Po vzniku samostatnej slovenskej ligy bol hneď od začiatku jej súčasťou, už pod vynoveným názvom Slávia TU. Názov sa menil aj krátko po roku 2000, keď do Slávie TU vstúpila spoločnosť Dannaxsport a jej tímy niesli názov Delta Online Košice. Úspešné boli predovšetkým mládežnícke tímy, ktoré získali v juniorskej a kadetskej kategórii desiatky medailí a vychovali viacero juniorských a seniorských reprezentantov. Prvé medajlové umiestnenie medzi seniormi sa klubu podarilo dosiahnuť až v roku 2006. Rok na to sa stal majstrom Slovenska. Ďalšie 2 medailové úspechy prišli, už pod názvom KB Košice (Klub býkov), v rokoch 2017 a 2018, popri ktorých v rokoch 2017 a 2018 získal aj víťazstvo v Slovenskom pohári. Názov KB Košice vznikol po výhre v 1. lige v roku 2015, keď do Slávie TU vstúpilo občianske združenie JF Košice, vzniknuté v roku 2015, ktoré predtým tvorili hráči zaniknutého klubu Esprit Košice. Ten je zasa nástupcom TJ Slávie UPJŠ Košice, niekdajšieho tradičného súpera Slávie TU. Od roku 2021 spolupracuje klub s mládežnickou basketbalovou organizáciou Rim Basket.
Grobbendonk
Grobbendonk je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Grobbendonk má približne 10,975 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Grobbendonk pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Lincoln Near-Earth Asteroid Research
Lincoln Near-Earth Asteroid Research (LINEAR) je projekt, spolupráca leteckých síl Spojených štátov amerických, NASA a Lincolnovho laboratória (Lincoln Laboratory) Massachusettského technologickéhi inštitútu pre systematickú detekciu a sledovanie objektov v blízkosti Zeme. LINEAR bol zodpovedný za väčšinu objavov asteroidov od roku 1998 až do doby, kedy bol v roku 2005 prekonaný prieskumom Catalina Sky Survey. K 15. septembru 2011 LINEAR zistil 231 082 nových malých telies slnečnej sústavy, z ktorých najmenej 2 423 boli asteroidy v blízkosti Zeme a 279 komét. Nástroje používané programom LINEAR sú umiestnené na experimentálnom testovacom mieste Lincoln Laboratory (ETS) na White Sands Missile Range (WSMR) neďaleko Socorro v Novom Mexiku.
Čierny kostol
Čierny kostol môže byť:
Irů dvůr
Irů dvůr je prírodná pamiatka ev. č. 1600 v okrese Prachatice. Nachádza sa v Šumavskom podhorí (Prachatická hornatina) na východnom okraji mesta Prachatice. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany sú lúky a pastviny s vstavačovcom májovým a kosatcom sibírskym.
Chráneným územím prechádza značený náučný chodník, ktorý bol vybudovaný v roku 1991, má dĺžku a 10 zastávok.
Zdroj
Na stránke cs wiki je uvedený názov Irův dvůr, no na oficiálnej stránke AOPK ČR je názov Irů dvůr.
Bains-sur-Oust
Bains-sur-Oust je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heist-op-den-Berg
Heist-op-den-Berg je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Heist-op-den-Berg má približne 39,866 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Heist-op-den-Berg pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Skalka (Veporské vrchy, 1256 m)
Skalka je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Polomkou, približne východne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Polomka. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Polomka a Závadka nad Hronom, severovýchodne sa nachádza Heľpa a Pohorelá, juhovýchodne Muráň, južne Tisovec a juhozápadne Michalová a Pohronská Polhora. Vrch patrí do ochranného pásma Národného parku Muránska planina.
Opis
Skalka leží v severovýchodnej časti Veporských vrchov, medzi dolinami Volchovo a Petríkova, v hrebeni, vedúcom severným smerom z Fabovej hole cez Malú Smrekovicu  a odtiaľ severozápadne na Horný kopec. Západne sa nachádza Magura, Kráľovská hora , Veľká Smrekovica a Psica , južne Javorinka , Fabova hoľa , Malá Smrekovica  a Malá Stožka , východne Veľká Stožka , Kľak , Slatvinské , Černákov vrch  a Čierny vrch  a severne Kochlovec , Kolesárová , Oravcová , Homôľka  a Polomské očko. Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde voda zo západnej časti odteká potokom Petríkovo, východne sa zvažujúce svahy odvodňuje potok Volchovo. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva mladý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkym porastom ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Spišsko-gemerského krasu a Stolických vrchov.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný odbočením zo zelenej značky, vedúcej z Polomky západným úbočím Skalky na Fabovu hoľu.
Oziorsk (Čeľabinská oblasť)
Oziorsk je uzavreté mesto v Čeľabinskej oblasti v Rusku. V roku 2010 malo 82 268 obyvateľov.
Dejiny
náhľad|200px|vľavo|Pamätník priekopníkom v staršej časti mesta. Oziorsk bol založený v roku 1945 ako mesto pre zamestnancov vtedy novozaloženého závodu na prepracovanie jadrového paliva Majak, ktorý sa nachádza v jeho blízkosti. Z tohto dôvodu bol od založenia najprv tajným a neskôr uzavretým mestom. V meste sa od jeho založenia až do 60. rokov nachádzal pracovný tábor pod správou GULAG-u, ktorého väzni v počte až do 20 400 pomáhali budovať mesto a závod Maják. Mesto sa stalo neslávne známe po katastrofe v Majaku v roku 1957, ktorá dosiahla 6. stupeň INES. O tejto havárii sa však oficiálne začalo hovoriť až po rozpade ZSSR a následnom odtajnení.
V roku 1986 pri meste začali stavať Južnouralskú atómovú elektráreň, ktorá pôvodne mala byť priamo v meste. Plán ale zamietli a tak ju začali stavať pár kilometrov od mesta, na brehu jazera Kyzyltaš. Kvôli nedostatku financií ale výstavbu zastavili. Podľa nového ruského jadrového programu Projekt 2007-2015 by sa mala na mieste rozostavanej elektrárne postaviť nová so 4 blokmi a s plánovaným spustením do prevádzky v rokoch 2016 až 2020, aj keď až 61% obyvateľov Čeľabinskej oblasti je proti tejto výstavbe.
Radiačné zaťaženie obyvateľstva
Početné nehody, havárie a úniky rádioaktívneho materiálu zo závodu Majak spôsobili, že v okolí je nadmerné radiačné znečistenie. Oziorsk sa nachádza na okraji východouralskej radiačnej stopy, ktorá vznikla po najväčšej z množstva havárií v roku 1957. Obyvateľstvo, najmä tí, ktorí sa v tých rokoch narodili, tak trpia nadmerným výskytom zhubných nádorov. Dnes je už zamorenie nižšie, vďaka lepším bezpečnostným opatreniam v závode a nemalej čiastke, ktorú štát dáva na likvidáciu znečistenia, dokonca nameraná radiácia v meste a v susednom meste Kyštym vykázala nižšie hodnoty ako mestách Čeľabinsk alebo Jekaterinburg. Vysvetlením môže byť vietor, ktorý vanie na severoseverovýchod (určujúci aj tvar a smer východouralskej radiačnej stopy), pričom Oziorsk a Kyštym sú na západ od závodu Majak a aj to, že sú proti prúdu znečistenej rieky Teča, tečúcej cez Majak, kde už také priaznivé hodnoty namerané neboli.
Externé odkazy
[http://www.youtube.com/watch?v=F6DlmRLiQF0 Dokument z 50. - 60. rokov o Oziorsku (vtedy zvaný Oziersk (Озeрск))]
2-aminomukonát-6-semialdehyd
2-aminomukonát-6-semialdehyd je metabolit tryptofánu, ktorý vzniká z produktov kynurenínovej dráhy. Existuje niekoľko izomérov, ktoré sa líšia usporiadaním substituentov na dvojitej väzbe. V metabolizme tryptofánu vzniká izomér (2E,4Z).
Metabolizmus
2-aminomukonát-6-semialdehyd vzniká dekarboxyláciou 2-amino-3-karboxymukonátsemialdehydu pôsobením enzýmu aminomukonátsemialdehyddekarboxylázy:
Tento metabolit sa ďalej premieňa pôsobením aminomukonátsemialdehyddehydrogenázy na 2-aminomukonát. Tento enzým využíva NAD+ na jeho redukciu:
Alternatívne sa 2-aminomukonát-6-semialdehyd môže spontánne bez pôsobenia enzýmov premeniť na pikolinát:
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu (po česky Proces proti titovským špionům a rozvratníkům v Československu) označovaný aj podtitulom „Šefik Kević a spoločníci“ bol vykonštruovaný politický proces súvisiaci s vylúčením Juhoslávie z komunistického tábora v júni 1948 a následnom prenasledovaní domnelých a skutočných Titovych priaznivcov a spojencov. V procese prebiehajúcom v septembri 1950 bola súdená "16 členná banda špiónov a násilníkov", vedená juhoslovanským generálnym konzulom (vicekonzulom) v Bratislave Šefikom Kevićom, ktorý bol 2. septembra 1950 v Prahe odsúdený na doživotie. . Hlavnými obvinenými občanmi Československa boli Slováci Rudolf Lančarič a Ernest Otto. Otto bol obvinený zo šírenia fašistickej titovskej propagandy, úsilia o rozvrátenie štátneho zriadenia, zrady ešte z čias povstania a snahy o rozvrátenie repatriácie Slovákov žijúcich v Juhoslávii späť do vlasti. Otto a Lančarič, obvinený z velezrady a vyzvedačstva, dostali tresty smrti. Ďalších 12 ľudí bolo odsúdených na tresty odňatia slobody. Otto bol ešte Najvyšším súdom 2. februára 1951 uznaný vinným z trestných činov velezrady, vyzvedačstva a nedovoleného ozbrojovania. Až oveľa neskôr sa dozvedel, že 10. februára 1951 mu bol prezidentskou amnestiou trest zmiernený na doživotné väzenie. Avšak Lančarič bol popravený 17. februára 1951.
V širších súvislostiach sa týmto procesom začalo prensledovanie takzvaných "vnútorných nepriateľov" KSČ, ktorí mali patriť k takzvaným buržoáznym nacionalistom. V Českoslovesku to boli predovšetkým Slováci. Už počas prípravy tohto procesu chcela ŠtB získať kompromitujúce dôkazy aj proti Vladimírovi Clementistovi a ďalším vyššie postaveným funkcionárom KSS.
Procesy
Hlavné pojednávanie v procese proti titovským špiónom.. prebiehalo v dňoch 30. augusta až 2. septembra 1950. Zo 16 obvinených bolo desať obyvateľov Juhoslávie. Boli vynesené dva rozsudky trestu smrti (Lančarič a Otto. Len Lančarič bol popravený), tri doživotné tresty a zvyšní účastníci boli odsúdení úhrnom k ​​188 rokov odňatia slobody.
V rovnakej dobe "realizovali" príslušníci referátu číslo 22 ŠtB aj šesťčlennú skupinu na čele s Jánom Sirackým (nar 1925), vykonávajúci údajne špionáž pre Keviča, ktorej členovia boli (v októbri 1950) odsúdení na 8 až 20 rokov odňatia slobody.