cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Subotica
Dejiny
Subotica sa v písomných prameňoch prvýkrát spomína 7. mája 1391, no osídlenie v okolí je oveľa staršie. Rozvoj mesta je poznačený jeho polohou, kedy bol dlhé desaťročia pohraničným mestom Uhorska s Osmanskou ríšou.
Neustále výboje viedli k častému sťahovaniu obyvateľstva, čo spôsobilo etnickú rôznorodosť. V Subotici tak okrem Maďarov žili Nemci, Slováci, Židia, Bulhari a Srbi. Často sa striedala vrchnosť, no i pomenovanie mesta a z pôvodného Zabadka malo ďalších viac ako 200 názvov.
Turci mesto obsadili v roku 1542 a vládli v ňom až do roku 1686, kedy bola Subotica spolu s celým Uhorskom obsadená vojskami Habsburskej monarchie. Súčasťou Uhorska mesto zostalo až do roku 1918, kedy sa stalo súčasťou Kráľovstva SHS a neskôr Juhoslávie. Koncom 19. storočia nastal rozvoj mesta a vybudovali sa školy, pošta, železnica a rozvíjal priemysel. Druhá svetová vojna zmenila národnostné zloženie obyvateľstva, keď mesto opustili najmä Nemci a Židia.
Gurama
Gurama alebo ňuchavec je slovenský názov rodov rýb Osphronemus, Helostoma, Sphaerichthys, Trichogaster, Trichopodus a niekedy aj Trichopsis. O časti z týchto rodov pozri aj guramy.
Clarence Irving Lewis
Pôsobil na Harvardovej univerzite, učil aj v Princetone a Stanforde. Zastával konceptualistický pragmatizmus.
Arto Paasilinna
Arto Paasilinna (* 20. apríl 1942, Kittilä, Fínsko – † 15. október 2018, Espoo) bol fínsky spisovateľ, autor prevažne humoristických románov. Jeho knihy sú preložené do mnohých cudzích jazykov.
Windows NT 4.0
Windows NT 4.0 je preemptívny, grafický operačný systém orientovaný na podnikanie, určený pre prácu buď s jednoprocesorovými alebo sa symetrickými multi-procesorovými počítačmi. Išlo o novú verziu systému radu operačných systémov Windows NT spoločnosti Microsoft, ktorá bola uvedená do výroby 31. júla 1996. Ide o 32-bitový systém Windows, ktorý je k dispozícii v pracovnej stanici a serverovej edícii s grafickým prostredím podobne ako Windows 95. Označenie v názve výrobku "NT" pôvodne znamenalo "New Technology" (t.j. nová technológia), ale neskôr sa firma Microsoft rozhodla ďalej toto označenie nepoužívať a teraz už nemá žiadny osobitný význam. Po Windows NT 4.0 nasledoval systém Windows 2000, ktorý bol vydaný 17. februára 2000. Windows NT 4.0 obsahuje hybridné jadro operačného systému.
Prehľad
Systém Windows NT poskytuje užívateľovi väčšiu stabilitu a flexibilitu, než Windows pre DOS (napr. Windows 95). Stabilita je zabezpečená použitím ochrany pamäte a hardvérovou abstrakčnou vrstvou (HAL). Priamy prístup k hardvéru nebol dovolený a aplikácie, ktoré nepracovali správne, sa dali ukončiť bez nutnosti reštartovania celého počítača. Nevýhodou boli vyššie požiadavky na množstvo pamäte a výkon systému.
Kým takmer všetky programy napísané pre Windows 95 pobežia na Windows NT, väčšina 3D hier nepôjde, čo je čiastočne spôsobené tým, že systém Windows NT 4.0 má obmedzenú podporu pre DirectX. Tretím variantom ovládača zariadení bola alternatíva, ktorá by mohla umožniť priamy prístup k hardvéru, ale zle napísané ovládače sa stali často zdrojom "stop chýb". Tieto nedostatky začali byť označované ako BSOD a vyžadovali, aby bol v takýchto prípadoch systém reštartovaný. Tieto chyby boli vzácne a pre NT servery a pracovné stanice nebolo nezvyčajné, aby bežali po celé mesiace bez poruchy.
V predvolenom nastavení nie je vo Windows 4.0 podpora Plug-and-play (aj keď obmedzená podpora mohla byť nainštalovaná neskôr), ktorá výrazne zjednodušuje inštaláciu hardvérových zariadení. Mnoho základných DOS aplikácií beží, však grafické DOS aplikácie nemožno spustiť z dôvodu, akým spôsobom je sprístupnený grafický hardvér.
Rozdiel medzi Windows NT a radom Windows pre DOS skončil príchodom systému Windows XP. Windows NT 4.0 je posledná hlavná verzia operačného systému Microsoft Windows pre podporu Alpha, MIPS alebo PowerPC CPU architektúry. Vo firemnom prostredí sa stále používal ešte niekoľko rokov, napriek veľkému úsiliu spoločnosti Microsoft, aby si zákazníci inovovali systém na Windows 2000 a novšie verzie. Bolo to tiež posledné vydanie v rade Windows NT, ktoré bolo označované ako Windows NT.
Edícia
Windows NT 4.0 Server bol zahrnutý vo verziách 4.0 a 4,5 servera BackOffice Small Business.
Limit fyzickej pamäte RAM
Windows NT 4.0 podporuje maximálnu veľkosť pamäte RAM 4 GB.
1763 Williams
1763 Williams je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Indiana University 13. októbra 1953.
La Bastide-de-Besplas
La Bastide-de-Besplas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 379 obyvateľov (2009).
NGC 4129
NGC 4129 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Gabriela Svobodová
Gabriela Svobodová, rodená Sekajová (* 27. február 1953, Kremnica) je bývalá slovenská bežkyňa na lyžiach, reprezentantka Česko-Slovenska.
Kariéra
S lyžovaním začínala v rodnej Kremnici pod vedením trénera Rudolfa Čillíka. V kariére pokračovala v Liptovskom Hrádku, odkiaľ prešla do Červenej hviezdy Štrbské Pleso, súťažila aj za Rudú hvězdu Jablonec nad Nisou. Na majstrovstvách sveta 1974 bola pod dievčenským menom Sekajová členkou bronzovej štafety v behu na 4×5 km. Trojnásobná účastníčka zimných olympijských hier dosiahla najväčší úspech v Sarajeve 1984, kde získala striebornú medailu v štafetovom behu na 4×5 km. V štafetách bola štvrtá v Lake Placid 1980, šiesta v Innsbrucku 1976. V roku 1982 obsadila druhé miesto v pretekoch Svetového pohára v nemeckom Furtwangene.
Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 prijala české občianstvo. S prvým manželom Jaroslavom Svobodom sa rozviedla, druhý raz sa vydala za Karla Soukala. Jej dcérou je úspešná česká biatlonistka Gabriela Koukalová.
Hala
Hala môže byť:
10 Hygiea
10 Hygiea je veľká planétka, štvrtá najväčšia v hlavnom páse planétok. Objavil ju 12. apríla 1849 Annibale de Gasparis v talianskom meste Neapol.
Svätená voda
Latinská formula
Tradičná latinská formula pre posvätenie znie:
Exorcizo te, creatura aquæ, in nomine Dei Patris omnipotentis, et in nomine Jesu Christi, Filii ejus Domini nostri, et in virtute Spiritus Sancti: ut fias aqua exorcizata ad effugandam omnem potestatem inimici, et ipsum inimicum eradicare et explantare valeas cum angelis suis apostaticis, per virtutem ejusdem Domini nostri Jesu Christi: qui venturus est judicare vivos et mortuos et sæculum per ignem.
''Deus, qui ad salutem humani generis maxima quæque sacramenta in aquarum substantia condidisti: adesto propitius invocationibus nostris, et elemento huic, multimodis purificationibus præparato, virtutem tuæ benedictionis infunde; ut creatura tua, mysteriis tuis serviens, ad abigendos dæmones morbosque pellendos divinæ gratiæ sumat effectum; ut quidquid in domibus vel in locis fidelium hæc unda resperserit careat omni immunditia, liberetur a noxa. Non illic resideat spiritus pestilens, non aura corrumpens: discedant omnes insidiæ latentis inimici; et si quid est quod aut incolumitati habitantium invidet aut quieti, aspersione hujus aquæ effugiat: ut salubritas, per invocationem sancti tui nominis expetita, ab omnibus sit impugnationibus defensa. Per Dominum, amen .''
Svetlá
Svetlá môže byť:
Acherón (mytológia)
Acherón alebo Acheron (🇬🇷) je rieka v gréckej mytológii. Jedna z piatich riek obmývajúcich krajinu mŕtvych (rieka smútku), cez ktorú sa museli preplaviť duše zomretých, aby sa dostali do podsvetia. Prievozníkom na rieke bol Cháron, cesta späť nebola možná.
Róbert Szelepcsényi
RNDr. Róbert Szelepcsényi, CSc. (* 19. august 1966, Žilina) je slovenský informatik maďarského pôvodu.
Je známy najmä vďaka svojmu výsledku v oblasti formálnych jazykov, dnes známemu ako Immermanova-Szelepcsényiho veta, ktorá hovorí, že trieda kontextových jazykov je uzavretá na komplement. Dôkaz objavil v roku 1987 ako študent Matematicko-fyzikálnej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V tom istom roku, nezávisle od neho, prišiel k rovnakému výsledku aj americký informatik Neil Immerman. Obaja dostali v roku 1995 Gödelovu cenu.
Čížkov
Čížkov môže byť:
Fridrich Frič
Doc. Ing. Fridrich Frič, DrSc. (* 10. február 1932 Bratislava – † 25. december 1995 tamže) bol slovenský biochemik a biológ.
Bol špecialistom na fyziológiu a biochémiu rastlín, z hľadiska ich odolnosti voči fytopatogénnym mikroorganizmom. Autor vyše 70 vedeckých stúdií. Patril medzi spoluautorov Encyclopedia of Plant Physiology (4 zv.) z roku 1976.
Hradec (okres Plzeň-juh)
Hradec je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 527 obyvateľov, z toho 271 mužov a 256 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 39,9 roka, ženy 41,8 roka).
Maďarizácia
thumb|Rozloženie národností v Rakúsko-Uhorsku v roku [[1911]] thumb|Pamätník pripomínajúci odvlečenie 1 462 detí z územia Slovenska do Maďarska na cieľavedomé odnárodňovanie. Umiestnený je na budove [[Bibiana|Bibiany, medzinárodného domu umenia pre deti v Bratislave]]
Maďarizácia (doslova: pomaďarčovanie) alebo zastarano maďarizmus ako špecifický historický termín je súbor opatrení, postupov a snáh vlády, ale aj ostatných inštitúcií Uhorska na pomaďarčenie nemaďarského obyvateľstva v Uhorsku od konca 18. storočia, so zvýšenou intenzitou po rakúsko-uhorskom vyrovnaní.
Štatistické údaje zo sčítaní 1880-1930
Dané štatistické údaje z uhorských a československých sčítaní ukazujú, že vo viacerých slovenských obciach, ktoré sa nachádzali v čisto slovenskom etnickom prostredí, a kde v roku 1880 Maďari žili len v malom množstve, alebo takmer vôbec, tvorili podľa sčítania v roku 1910 už väčšinu obyvateľstva. Navyše ich počet významne vzrástol aj v mestách, ktoré si ešte v roku 1910 zachovávali nemaďarskú väčšinu. Bolo to spôsobené niekoľkými faktormi - ako preferencia maďarského jazyka kvôli kariére, vysťahovalectvo, časté zastrašovanie a dokonca falšovanie výsledkov sčítania. Ukázalo sa to po roku 1918, keď v mnohých obciach Slovenska náhle poklesov počet Maďarov takmer na nulu.
údaje: Historicko-demografický lexikón obcí Slovenskej republiky, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Kvantifikácia zmeny národnostného zloženia obyvateľstva Uhorska
Podľa výsledkov sčítaní ľudu možno proces maďarizácie demonštrovať na vývine počtu maďarského obyvateľstva v Uhorsku: Podľa jozefínskeho sčítania ľudu z rokov 1785 - 1787 tvorili Maďari len 37,7 % obyvateľstva. Jedným z výsledkov maďarizácie bolo postupné (ku koncu často len štatistické) zvyšovanie tohto podielu, až napokon v roku 1910 dosiahol podiel Maďarov:
Presnejšie údaje aj so zdrojmi sú uvedené v článku Národnostné zloženie Uhorska
Úradný jazyk v Uhorsku
Vývoj úradného jazyka v Uhorsku  :
Ako vidno cca. 900 rokov bola úradným jazykom latinčina, maďarčina bola úradným jazykom cca. 65 rokov a nemčina 17 rokov.
Treba dodať, že vzhľadom na to, že od začiatku 16. storočia bolo Uhorsko súčasťou rakúskej monarchie so sídlom panovníka vo Viedni, ktorého materinským a dvorným jazykom bola vždy nemčina, a vzhľadom na to, že vo vtedajšom hlavnom meste Uhorska Bratislave sa komunikovalo prevažne po nemecky, bola nepriamo "druhým" úradným jazykom Uhorska (popri latinčine resp. maďarčine) od 16. storočia vždy aj nemčina.
Prejavy a dôvody maďarizácie
Pod pojem maďarizácia patrí napríklad rušenie nemaďarských škôl, zavedenie maďarčiny do škôlok a škôl, rušenie spolkov a združení, zavádzanie vládnych pomaďarčovacích spolkov (napr. na území Slovenska Hornouhorský maďarský vzdelávací spolok, maďarsky: Felvidéki/Felsőmagyarországi Magyar Közművelődési Egyesület - FEMKE založený 20. novembra 1883 Belom Grünwaldom), neuplatňovanie národnostného zákona z roku 1868, zákaz Matice slovenskej, Černovský masaker, Apponyiho školské zákony atď.
Za hlavný dôvod maďarizácie sa považuje fikcia jediného politického národa, na ktorej neochvejne lipli maďarskí politickí vodcovia najmä po rakúsko – maďarskom vyrovnaní. Počnúc rokom 1880 upadala národnostná sieť škôl a zvyšoval sa pomer občanov hlásiacich sa k maďarskej národnosti. Maďarizácia logicky dosahovala najsilnejší účinok v mestách a preto pomaďarčovaniu podliehali najmä Nemci a Židia, teda národnosti, ktoré žili zväčša v mestách. V menšej miere podliehali pomaďarčovaniu Slováci. Omnoho menšie úspechy mala maďarizácia medzi Srbmi a Rumunmi, ktorí sa odlišovali od Maďarov aj nábožensky a ich materské štáty susedili s Uhorskom, čo posilňovalo ich národné povedomie.
Násilná maďarizácia
V rokoch 1874-1892 boli slovenské deti bez rodičov presídlované do "čiste maďarských okresov". Len v rokoch 1887 a 1888 Hornouhorský maďarský vzdelávací spolok - FEMKE presídlil približne 500 slovenských sirôt.
Maďarizácia mien
V roku 1881 bola v Budapešti založená "Centrálna spoločnosť pre maďarizáciu mien" (Központi Névmagyarositó Társaság). Cieľom tejto súkromnej spoločnosti bolo poskytnúť rady a usmernenia pre tých, ktorí si chcú pomaďarčiť meno. Simon Telkes, ktorý vyhlásil, že „človek môže dosiahnuť prijatie ako pravý syn národa prijatím národného (maďarského) mena“, sa stal predsedom spoločnosti. Spoločnosť začala svoju činnosť reklamnou kampaňou v novinách a rozosielaním listov. Navrhovali aj zníženie poplatkov za zmenu mena. Návrh Parlament prijal a poplatok sa znížil z 5 forintov na 50 grajciarov. Následne sa zmena mien rozbehla (v rokoch 1881 s 1261 a v roku 1882 so 1065 zmenami mien) a pokračovala v nasledujúcich rokoch v priemere s 750 až 850 zmenami mien ročne. V priebehu Bánffyho administratívy došlo k ďalšiemu nárastu, ktorý v roku 1897 dosiahol maximum 6 700 žiadostí a to najmä v dôsledku tlaku orgánov a zamestnávateľov v štátnom sektore. Štatistické údaje ukazujú, že len medzi rokmi 1881 a 1905 bolo pomaďarčených 42 437 mien. Súčasne počas celého obdobia 20. storočia prebiehala aj dobrovoľná maďarizácia nemeckých alebo slovanských mien. Podľa maďarskej štatistiky a vzhľadom na obrovský počet asimilovaných osôb medzi 1700 a 1944 (~ 3 milióny) bolo medzi rokmi 1815 až 1944 celkovo pomaďarčených 340 000 až 350 000 mien hlavne v majoritne maďarsky hovoriacich oblastiach.
Maďarizácia miestnych pomenovaní
Spolu s maďarizáciou osobných mien a priezvisk bolo tiež bežné používanie maďarských foriem miestnych pomenovaní namiesto viacjazyčného používania. Pre miesta, ktoré neboli v minulosti známe pod maďarskými názvami, boli vymyslené nové maďarské mená a používané v administratíve namiesto pôvodných nemaďarských mien. Príklady miest, ktorých pôvodné nemaďarské mená boli takto nahradené maďarskými názvami, sú napríklad: Svidník - Felsővízköz, Sztarcsova - Tárcsó (srbsky Starčevo), Lyutta - Havasköz (rusínsky Lyuta, Ukrajina), Bruck - Királyhida (Bruck an der Leitha, Rakúsko) (hoci Bruck a Királyhida boli dve samostatné mestá oddelené riekou Leitha).
Chronologický vývoj uhorského školstva s ohľadom na maďarizáciu
==Beksicsov text o maďarizácii == V roku 1883 vydal Gusztáv Beksics štúdiu o postupe a perspektívach maďarizácie "Magyarosodás és magyarositás" (Maďarizácia a pomaďarčovanie). V úvode označuje Bélu Grünwalda za svojho "výborného priateľa". Vyjadruje svoj názor, že oblastiach, v ktorých nemaďarské národnosti tvoria absolútnu väčšinu, nebude pomaďarčovanie možné uskutočniť. To sa podľa neho vzhľadom na štatistické údaje fakticky týka len takýchto oblastí obývaných Slovákmi a Rumunmi, pretože Nemci sú v Uhorsku roztrúsení a sú dokonca spojencami Maďarov pri maďarizácii iných etník, Srbov a Rusínov je príliš málo a (ako uvádza neskôr v texte) Židia sa masovo pomaďarčujú a takisto pomáhajú maďarizácii.
Napríklad vo vzťahu k Slovákom, ktorých v celej práci považuje za vôbec najťažšie maďarizovateľné etnikum v Uhorsku, autor upresňuje: Za úspešne fungujúce nástroje maďarizácie v Uhorsku (popri vplyvu niektorých miest, v ktorých prevažujú Maďari) považuje autor najmä súdnictvo, verejnú správu, železnicu a školstvo.
Autor konštatuje, že hoci je v Uhorsku len 44 % Maďarov, v mestách ich je podľa neho až 63 %, z remeselníkov je ich 49 % a z obchodníkov 54 %, z čoho vyplýva, že maďarizácia je podľa neho tak povediac na dobrej ceste. Následne však priznáva, že maďarskosť priemyslu a obchodu je dôsledkom maďarizácie Židov, teda spomínaných 49 % a 54 % sú z veľkej väčšiny v skutočnosti len pomaďarčení Židia. Na porovnanie: Slovákov je podľa neho v Uhorsku 13 %, v mestách je ich 7 %, z remeselníkov je ich 15 % a z obchodníkov 9 %.
Autor považuje národnostné zloženie miest všade na svete, aj v Uhorsku, za kľúč k ovplyvňovaniu národnostného zloženia krajín. Rozoberá preto najmä štatistiku zmeny národnostného zloženia miest za posledných 50 rokov (t.j. od 30. rokov 19. storočia do roku 1880):
Literatúra a externé odkazy
Pozri aj odkazy v článku Apponyiho školské zákony
Notre-Dame-d’Elle
Notre-Dame-d’Elle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1764 Cogshall
1764 Cogshall je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Indiana University 7. novembra 1953.
NGC 4130
NGC 4130 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 15. marca 1866.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Alban Dragusha
Alban Dragusha (* 11. december 1981, Priština) je kosovský futbalista, v súčasnosti hráč KF Skënderbeu, kam prišiel v roku 2010 z klubu KS Besa Kavajë. Dragusha pôsobí na pozícii stredopoliara.
Petros (Čornohora)
Petros je vrch v pohorí Čornohora v Zakarpatskej oblasti v juhozápadnej časti Ukrajiny. Nachádza sa v severozápadnej časti masívu medzi vrcholmi Šešul na juhozápade a Hoverla  na východe. Severozápadným smerom vybieha z hory rázcocha smerujúca cez vrchol Petrosul k vrcholu Kakaraza, za ktorým klesá do údolia rieky Čorna Tysa. Južné svahy vrchu spadajú do údolia potoka Harmaneskul, západne do údolia potoka Keveliv a severovýchodne do údolia potoka Lazeščyna.
Black Mesa Research Facility
Black Mesa Research Facility je tajné výskumné zariadenie v Novom Mexiku v USA. V tejto centrále a na pobočkách po celom svete prebiehajú výskumy rôzneho typu. Má niekoľko sektorov a zón.
Guéthary
Guéthary je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Chapelierov zákon
Le Chapelierov zákon alebo zákon Le Chapelier (fr. Loi Le Chapelier) bol zákon, ktorým sa v roku 1791 vo Francúzsku zakázali štrajky a vytváranie profesionálnych zväzov.
Od roku 1789 narastal počet demonštrácií robotníkov, ktorými sa dožadovali zlepšenia svojho postavenia. Na dosiahnutie svojich cieľov si dokonca vytvorili odborový zväz a akýsi druh vzájomného poistenia v nezamestnanosti. V roku 1791 si robotníci národnej manufaktúry na gobelíny vynútili, aby riaditeľstvo vydalo nový pracovný poriadok. Ústavodarné národné zhromaždenie bolo nútené riešiť tento problém narastajúcich nepokojov medzi pracujúcimi a tak s cieľom zastaviť ich zvýšenú aktivitu bez diskusie schválilo dňa 14. júna 1791 zákon La Chapelierov, nazvaný podľa jeho navrhovateľa. „Isaac René Guy le Chapelier tiež známy ako Jean Le Chapelier bol francúzskym právnikom a politikom revolučného obdobia.“  Aj do tohto zákona ako prameňa pracovného práva, ktoré sa zaraďuje medzi osobitné odvetvia súkromného práva, sa premietlo zdôrazňovanie princípov individualizmu a liberalizmu, ktoré priniesla do francúzskeho zákonodarstva revolúcia.
„Medzi najdôležitejšie ustanovenia La Chapelierovho zákona“ patria články 2 a 8. V článku 2 zákon ustanovoval: „Občania toho istého stavu a povolania, podnikatelia, ktorý vykonávajú obchod, robotníci všetkých remesiel si nemôžu na zhromaždeniach menovať ani predsedu, ani tajomníka, ani zástupcu, ani viesť registre, uznášať sa a formulovať stanovy v zmysle svojich spoločných záujmov“. Podľa článku 8: „Všetky zhromaždenia zložené z remeselníkov, robotníkov, tovarišov, nádenníkov alebo nimi podnecované, ktoré smerujú proti slobodnému podnikaniu… alebo sú zamerané proti činnosti polície a výkonu rozsudku… rovnako ako proti dražbám… budú sa považovať za buričské zhluknutie a ako také budú na legálnu žiadosť rozhodnuté nositeľmi verejnej moci. Pôvodcovia, podnecovatelia a vodcovia zmienených zhluknutí budú potrestaní so všetkou prísnosťou zákona, rovnako ako tí, ktorí sa dopustia priestupkov a násilností.“
Z citovaných ustanovení vyplýva, že zákon pozbavoval robotníkov slobody združovania, organizovania a zhromažďovania a to pod zámienkou zrušenia a úplnej likvidácie feudálnych stavovských inštitúcií. „Zákon odhalil celkom otvorene skutočných charakter zásad z roku 1789. Vo všeobecnosti bola vyhlásená sloboda, ale jeden zo základných prejavov tejto slobody, sloboda zhromažďovania, bola vzápätí zákonom potlačená.“ La Chapelier zákazom združovania zakázal obnovenie bývalých cechov v akejkoľvek podobe a taktiež znemožnil vytvárať nové vzájomné spolky zamestnávateľov a zamestnancov. V prípade, že by sa založil spolok, ktorý by sa, napríklad, snažil ovplyvňovať ceny tovarov alebo zvýšiť výplaty, išlo by o konanie v rozpore zo zákonom.
Heresie
Heresie je druhý album Univers zero, typický svojou temnou náladou. Vyšiel v roku 1979. Originálne LP vyšlo v roku 1979 na labely Daniel Denis v náklade päťsto kusov. Album Heresie vyšlo na CD v roku 1991 na americkom Cuneiform Records (Rune 29 CD)
Bacboský záliv
Bacboský záliv (- slovenský normovaný názov) alebo staršie Tonkinský záliv (po čínsky v slovenskom prepise Pej-pu Wan, po vietnamsky Vịnh Bắc Bộ) je polootvorený záliv v Juhočínskom mori medzi pobrežím Vietnamu a Číny a ostrovom Chaj-nan.
Je dlhý asi 500 km (inde sa uvádza 330 km), široký pri vstupe 241 km, priemerne hlboký 40 m, maximálne hlboký 82 m. Hlavné prístavy sú Hai Phong, Ben Thuy a Pej-chaj. Do zálivu sa vlieva Červená rieka.
Záliv bol bojiskom Vietnamskej vojny. Od jej skončenia tu viacero nadnárodných spoločností ťaží ropu.
Zoznam skupín hrajúcich melodický death metal
Zoznam skupín hrajúcich melodický death metal a skupiny, ktoré sú melodickým death metalom ovplyvnené.
Niflheim
Niflheim (starosev. Niflheimr) je v severskej mytológii jeden z deviatich svetov. Slovo Niflheimr sa objavuje len v dvoch zdrojoch – Gylfaginning a Hrafnagaldr Odins. Je to ríša chladu, zimy, hmly, temnoty a ľadu. Predstavuje opak Muspelheimu, ríše ohňa.
Zo studne Hvergelmir sem pramení dvanásť ľadových riek. Do Niflheimu viedol jeden koreň jaseňa Yggdrasilu. Pánom Zeme ľadu je had (niekedy červ, alebo drak) Nidhögg – symbol a zdroj všetkéo zla na svete. Ovíja sa okolo Stromu sveta a bez ustania ohlodáva jeho korene vo snahe ho čo najviac poškodiť.Toto ohryzovanie, vyvoláva zemetrasenie. Každý deň k nemu zletí orol, ktorý je priateľom bohov a hada napadá.
Etymológia
Slovo nifl býva spojované so staroseverským Nifol (temný) a nemeckým Nebel (hmla).
La Bastide-de-Bousignac
La Bastide-de-Bousignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 338 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1765 Wrubel
1765 Wrubel je planétka s priemerom 45 km, ktorú objavil Indiana University 15. decembra 1957.
Izotón
Izotón je označenie dvojice rôznych atómov, ktoré majú v jadre rozdielny počet protónov (rozdielne protónové číslo), ale rovnaký počet neutrónov v jadre (rovnaké neutrónové číslo). Napríklad 12B a 13C sú izotóny, nakoľko počet protónov v bóre je 5 a v uhlíku 6, no počet neutrónov majú oba rovnaký - 7.
Pip Ivan
Pip Ivan môže byť:
Otto Kaušitz
Otto Kaušitz (pseudonym Otto Ivančan; * 19. máj 1909, Piešťany – † 30. apríl 1982, Bratislava) bol slovenský libretista, textár a prekladateľ. Približne napísal texty k 150 piesňam a 30 libriet k operetám. Ako prekladateľ preložil veľa operiet do maďarčiny a nemčiny a tým propagoval slovenskú hudbu v zahraničí. Prekladal aj diela z maďarčiny, nemčiny a ruštiny do slovenčiny.
Zo života
V roku 1951 sa stal členom zboru a umeleckým tajomníkom v divadle na Novej scéne.
Bol redaktorom vo Zväze slovenských skladateľov a koncertných umelcov (po roku 1990 Spolok slovenských skladateľov v rámci Slovenskej hudobnej únie), redaktor vo vydavateľstve Supraphon a redaktor v Slovenskom hudobnom fonde.
Piesňová tvorba a libretá
Pozn. K pár piesňam okrem textu vytvoril aj hudbu.
Chlumčany (okres Plzeň-juh)
Chlumčany je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 462 obyvateľov, z toho 1 238 mužov a 1 224 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 39,1 roka, ženy 40,8 roka).
Rebra
Rebra je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hranici medzi Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblasťou. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Turkul na severozápade a Brebeneskul  na juhovýchode. Severovýchodne svahy vrchy klesajú do údolia potoka Mres, juhozápadne do údolia riečky Brebeneskul a jeho pravobrežných prítokov.
Juraj Byrtus
Juraj Byrtus (* 7. január 1897, Mosty u Jablunkova – † 9. január 1962, Michalovce), bol český projektant a staviteľ, ktorý pôsobil na východnom Slovensku, kde staval sakrálne stavby.
Životopis
Tiež nazývaný aj svedomitý architekt z Michaloviec, vlastne ani nebol architektom. Pochádzal zo Sliezska a narodil sa v obci Mosty u Jablunkova, 7. januára 1897. Tu sa vyučil za murára. 2. marca roku 1928 zložil majstrovské skúšky z oblasti staviteľstva s výborným výsledkom a hneď potom vstúpil do „Spoločenstva smíšených řemesel“. Z výučného listu s pečiatkou jablunkovského „Spoločenstva smíšených řemesel“ je čitateľné, že Juraj Byrtus mal aj kvalifikáciu tesára. Začal podnikať v stavebníctve, a aj keď to vo svojom odbore dotiahol na majstra, neustále a vytrvalo sa naďalej vzdelával a tiež podnikal v širšom rozsahu. Jeho prvým pôsobiskom bola Banská Bystrica, ale i tak ho to ťahalo ďalej na východ. A preto po krátkom pobyte odišiel do Michaloviec, kde sa natrvalo usadil. Ako stavebný podnikateľ, projektant a staviteľ v jednej osobe, projektoval a podľa vlastných projektov i realizoval svoje stavby. Taktiež staval podľa plánov iných architektov. Pôsobil na východnom Slovensku v regiónoch Zemplína a Šariša, ale jeho aktivity zasahujú až na Podkarpatskú Rus. Staval sakrálne stavby, kostoly a chrámy pre rímskokatolícku, gréckokatolícku ale aj evanjelickú reformovanú cirkev. Je autorom asi 15 stavieb, ktoré postavil v medzivojnovom a povojnovom období, konkrétne v 30. a 40. rokoch 20. storočia. Po znárodnení, v období po roku 1948, boli stavebné aktivity Juraja Byrtusa utlmené a nemohol už vykonávať stavebnú činnosť. Zamestnal sa v nákupnom poľnohospodárskom podniku v Prešove. Aj napriek tomu sa mu podarilo ešte realizovať niektoré stavby. Jeho poslednou bola stavba sila v Michalovciach, z roku 1962. Ako 65-ročný v Michalovciach i zomrel, 9. januára 1962, kde je aj pochovaný. Nešťastnou zhodou okolností sa nepodarilo nájsť, resp. nezachovalo vyobrazenie jeho tváre.
Charakteristika stavieb
Popri funkcionalistických dielach bytových a občianskych stavieb, kde niektoré dosiahli i európsku úroveň, a ktoré sledovali najnovšie trendy, sakrálna tvorba, až na malé výnimky zaostávala. Bolo to spôsobené najmä situáciou po 1. svetovej vojne, kedy bolo mnoho kostolov poškodených a väčšina prostriedkov sa dávala na ich opravu než na výstavbu nových objektov. Nové kostoly boli stavané väčšinou v historizujúcich štýloch. Takáto bola aj tvorba Juraja Byrtusa, ale toto všeobecné zaradenie nemôžeme u neho uplatniť v plnej miere. Juraj Byrtus sa totiž zmiešavaním rôznych historických štýlov, rôznych tradícií na rôznych miestach, dopracoval k osobitému historizujucému slohu. Pri charakteristike jednotlivých stavieb nájdeme veľa spoločných znakov. Majú rovnaký rukopis, používajú výrazové prostriedky inšpirované secesiou, ale aj románskym a gotickým štýlom. Taktiež jeho tvorba inklinovala k východnej staroruskej a byzantskej inšpirácii. V spojení s tradíciami a začlenením do konkrétneho regiónu vytvárajú jeho stavby citlivý, nie dominujúci zásah do okolitej zástavby. Sú v kontexte s dedinským prostredím a prirodzene vstupujú do krajinného obrazu. Ďalšími spoločnými znakmi sú: jednoloďový priestor s polkruhovým (Čemerné, Malý Šariš, Hudcovce) alebo s polygonálnym ukončením presbytéria (Giraltovce, Lúčky pri Michalovciach a dnes asanovaný kostol vo Svidníku) a tiež s náznakom transeptu, čo sa prejavuje aj na fasáde; otvorená arkádová predsieň, hranatého (Lúčky pri Michalovciach, Hudcovce, Čemerné), zaobleného (Jabloň, Svidník) alebo polygonálneho tvaru (Malý Šariš). Výnimkou je kostol v Hlinnom, ktorý má uzavretú predsieň. Nad predsieňou sa týči vysoká štíhla a z pôdorysu predsunutá štvorcová veža s ihlanovým ukončením. Hlavným zdrojom presvetlenia interiéru sú štylizované gotizujúce združené okná, ktoré sú umietnené v náznaku transeptu. Často sú zvýraznené orámovaním z režného tehlového muriva alebo tiež plytkými pilastrami. Tomuto je tiež prispôsobená aj dvojfarebná fasáda. Nárožia a orámovanie sú akcentované červenou alebo okrovou farbou, čo znásobuje tiež dojem vertikality. Aj napriek mnohým prínosom a pozitívam nájdeme v sakrálnej tvorbe Juraja Byrtusa tiež negatíva. Týka sa to hlavne konštrukčného priestorového riešenia, ktoré neprinášajú žiadny vývojový posun. Namiesto nejakých progresívnych trendov v oblastí konštrukcií použil zaužívané a bežné riešenia ako napríklad železobetónové klenby, empory a veže.
Kostoly Juraja Byrtusa
Jeden z prvých Byrtusových chrámov z roku 1934. Na základe tejto kvalitnej realizácie získal zákazku v Michalovciach, čo bol vtedy zaužívaný postup investora pri výbere staviteľa u stavieb miestneho alebo regionálneho významu.
Tento kostol Byrtus navrhol a je možné, že ho aj stavala jeho firma. Tak ako aj na realizáciii v Jastrabí pri Michalovciach sa tomto kostole prejavuje silná gotická inšpirácia v spojení so secesnými motívmi s pridaním byzantských a staroruských prvkov. Kostol sv. Anny postavili po zbúraní starej barokovej kaplnky. Secesná stavba s novogotickými prvkami. Má vysokú vežu postavenú nad otvorenou arkádou predsiene. Do novej betónovej ohrady je vsadený fragment portálu z pôvodnej barokovej kaplnky z roku 1754. Kostol bol počas vojny poškodený, no neskôr opravený.
K výstavbe tohto chrámu sa viažu počiatky tvorby Juraja Byrtusa, ktorý bol postavený podľa návrhu Vladimíra Sičinského a Byrtus tu vystupoval len ako staviteľ, i keď čiastočne upravil plány. Tiež naprojektoval zvonicu. Stavba mala rozhodujúci vplyv na jeho ďalšiu tvorbu. Základy začali kopať 2. júla 1934 a o 20 dní vykonali i posviacku základov. Posviacku chrámu vykonali 29. septembra 1935. V lete 1936 bola dokončená aj zvonica, kde boli umiestnené tri zvony (Sv. Duch, Mária a Jozef). Ikony vyhotovil známy maliar prof. Bokšaj z Užhorodu. Návrh ikonostasu, baldachýnu nad prestolom, kazateľnice, žertveníka a tetrapodu mal na starosti autor celého projektu Vladimír Sičinský. Interiér chrámu bol zariaďovaný postupne, na čo mala hlavný vplyv 2. svetová vojna a potom príchod komunistického režimu, ktoré nedovolili realizovať všetky pôvodné plány. Ikonostas bol dokončený až v roku 1944, ale maľba chrámu či drevené obloženia už neboli zrealizované.
Taktiež jednoloďová stavba, s náznakom transeptu. Veža postavená na otvorenej arkádovej predsieni s hrotitými oblúkmi na stĺpoch. Vnútorné zariadenie z čias stavby kostola.
Postavný v doznievajúcom secesnom chápaní gotizujúcich tvarov. Jednolodie má takmer štvorcovú loď. Na západnom priečelí pred vežou sa nachádza vstupná sieň s tromi gotizujúcimi bránami. Masív veže je členený úzkym pásom nad sebou usporiadaných malých okien a tiež zvukovou arkádou. Tento kostol je projekčným variantom kostola v Jabloni.
Tento chrám postavil Byrtus podľa projektu Ing. E. Egressyho z Užhorodu. Stavba je inšpirovaná architektonickými prvkami staroruského staviteľstva. Oproti iným Byrtusovým chrámom má tento trojloďovú dispozíciu, s krátkym transeptom. Nad krížením je veľké pole krížovej klenby, nad ostatnými priestormi sa nachádzajú valené klenby, ktoré v bočných lodiach dosadajú na piliere so štylizovanou palmetovou hlavicou. Bočné fasády sú členené slepou arkádou. Na priečelí sa nachádza veľký otvorený oblúk, ktorý je postavený na arkádovej pristavanej predsieni. Vežu obklopujú zo štyroch strán malé vykrojené štítové nadstavby, pripomínajúce kokošníky. Hlavnej veži konkurujú z frontálneho pohľadu dve menšie vežičky bočných lodí s cibuľovitým ukončením. Na chráme sa nachádza ešte jedna vežička, tiež s cibuľou, ktorá je umiestnená na krížení lodí. Hlavný oltár pochádza zo starého chrámu z roku 1718, ktorý pred rokom 1937 zbúrali.
Postavený podľa projektu J. Byrtusa, po vojne v roku 1947 opravený. Stavba ovplyvnená secesiou, gotikou a tiež modernou. Hmotové a dispozičné riešenie podobné ako u iných kostolov. Oltár Božského srdca je od Št. Švidroňa z Levoče z roku 1946.
Vonkajšia forma a tvaroslovie podobné ako u iných kostolov. Vnútorné zariadenie je pseudohistorické, z čias stavby. Na bočnom oltári obraz P. Márie od M. Nikschovej-Stickerovej z roku 1935, maľba na víťaznom oblúku od kostolného maliara V. Gábora. Stavba stála „blízko 300 000 korún krem naturálnej práce“. Kostol Byrtus situoval na na návrší uprostred obce, čiže je vnímateľný i z väčšej diaľky a aj napriek malým rozmerom (9,8x18,5m) sa stal miestnou dominantou. Zaujímavosťou je, že veriaci z Giraltoviec založili v roku 1939 stavebný výbor, ktorý sa zaoberal výstavbou kostola.
Je projekčným variantom kostola v Hudcovciach. Výraz kostola, ako aj tvaroslovie a vnútorné riešenie totožné s inými kostolmi od Juraja Byrtusa.
Stavbu realizoval Juraj Byrtus podľa vlastných plánov na mieste staršieho kostola z roku 1684, ktorý museli kvôli vážnym statickým poruchám asanovať. Kostol staval za veľkých ťažkostí, počas druhej svetovej vojny. Náklad činil 600 000 Kčs. V roku 1991 pristavali okolo celého presbytéria polkruhovú sakristiu, ktorá však narušila vyváženú hmotovú skladbu objektu.
Secesná stavba s prvkami neogotiky. Má jednoloďový vnútroný priestor s polygonálnym presbytériom. Predstavaná veža má lomené zakončenie a zvukovú arkádu s lomenými otvormi. Bočné rizality so združenými lomenými oknami sú v exteriéri zdôraznené lomeným štítom.
Tiež postavený na mieste starého kostola z roku 1640, zničeného počas druhej svetovej vojny. Táto Byrtusova stavba nie je zapísaná ani v súpise pamiatok na Slovensku. Zvláštnosťou je, že na tejto stavbe sa firma Juraja Byrtusa nepodieľala, ale postavili ju miestni stavitelia a remeselníci.
Tak ako u iných kostolov nachádzame jednoloďový vnútorný priestor s polygonálnym uzáverom presbytéria, na bočných stranách veľké trojité okno, naznačujúce transept. Ihlanovite ukončená veža má zvukovú arkádu. Vnútorné zariadenie kostola je z čias výstavby.
NGC 4131
NGC 4131 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 4132
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Cichlazoma červenohrdlá
Cichlazoma červenohrdlá (lat. Thorichthys meeki syn. Cichlasoma meeki) je druh ryby z čeľade cichlidovité (Cichlidae).
Pôvod
Pochádza zo Strenej Ameriky (polostrov Yucatán).
Letisko Tivat
Letisko Tivat (po čiernohorsky: Аеродром Тиват) (IATA: TIV, ICAO: LYTV) sa nachádza 4 km od čiernohorského letoviska Tivat. Pretože sú dve hlavné čiernohorské letiská od seba vzdialené iba 80 km, Tivat odbavuje iba medzinárodné lety, vnútroštátne lety boli nahradené charterovými.
Z Tivatu pravidelne lietajú lety do rôznych európskych metropol a miest, najčastejšie spojenie je tu Tivat – Belehrad.
História
Letisko Tivat bolo postavené v roku 1971 so 7 parkovacími miestami pre dopravné lietadlá a s kapacitou až 6 pristátí za hodinu. Letisko je prevádzkované spoločnosťou Aerodromi Crne Gore.
Poloha letiska
Tivatské medzinárodné letisko leží v Kotorskej boke, zálive na pobreží Jadranu. Napriek tomu, že letisko obklopujú vysoké hory a vzletová a pristávacia dráha leží len 100 metrov od vody, nedošlo na letisku k žiadnej nehode. Avšak vzhľadom na horský terén a zlé svetelné navádzanie je letisko otvorené len za denného svetla. Letisko je jedno z najnebezpečnejších pre priblíženie na pristátie, aj pre čakanie na prijatie vo vzduchu.
Vybavenie
Letisko má jednoposchodový terminál, ktorý odbavuje všetky prílety a odlety. V roku 2006 prešiel rozsiahlou rekonštrukciou. Je tu 12 odbavovacích pultov, obchodíky, požičovne áut a pobočky bánk. Všetky lety sú navádzané riadiacou vežou s radarom na jednu vzletovú a pristávaciu dráhu s dĺžkou 2 500 metrov.
Jáger
Jáger ( 🇹🇷) je mesto so župným právom v severnom Maďarsku a hlavné mesto Hevešskej župy.
Chlumy
Chlumy je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 193 obyvateľov, z toho 132 mužov a 61 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,5 roka (muži 49,0 roka, ženy 47,5 roka).
Jáger
Má rozlohu 9 224 ha a 52 898 obyvateľov (1.január.2019)
Stredovek
Až do 10. storočia sa v oblasti dnešného Jágru striedali Slovania s Avarmi a germánskymi kmeňmi. Počas vlády uhorského kráľa Štefana I. tu bolo v roku 1009 založené biskupstvo a bola postavená prvá katedrála, ktorá sa nachádzala na mieste, kde dnes stojí hrad. Okolo vtedajšej katedrály sa začalo postupne formovať dnešné staré mesto. Pod správu jágerského rímskokatolíckeho biskupstva patrila dlho aj časť územia dnešného východného Slovenska. V období 14. až 16. storočia mesto prosperovalo; pestovalo sa tu dobré víno. Počas vlády kráľa Mateja Korvína boli vybudované renesančné stavby (1458-1460), väčšinou cirkevné.
Turecká okupácia
Hoci sa miestni obyvatelia pod vedením kapitána hradu /István Dobó z Ruskej/ nejakú dobu úspešne bránili, a dokonca aj odrazili tureckú armádu počtom 80000 vojakov (1552),  v roku 1596 sa už mesto ubrániť nedokázalo a Turci ho obsadili. Ďalších 80 rokov sa stal Jáger tureckým mestom, centrom vilájetu (osmanskej provincie) a severným pohraničným mestom. Počas tejto doby osmanskí Turci opravili pevnosť, prebudovali kostoly na mešity a postavili kúpele (jeden minaret sa z tejto doby dodnes zachoval). Po nevydarenom tureckom útoku na Viedeň však nastal zvrat. Habsburgovci Osmanov porazili a postupne ich z Uhorska vytlačili. V roku 1686 dobyli cisársko-kráľovské vojská Budín a o rok neskôr aj Jáger.
Vláda Habsburgovcov
Po obsadení Habsburgovcami bol Jáger rekatolizovaný, vrátil sa sem biskup, a okrem moslimov ho museli opustiť aj protestanti. Počas 18. storočia tu došlo k bojom proti Habsburgovcom, počas nich mesto podporovalo kurucov, tí však boli rýchlo porazení. V roku 1800 mesto ťažko poškodil požiar, o štyri roky neskôr tu bolo zriadené arcibiskupstvo. Aj tu došlo k významným udalostiam počas celoeurópskych revolúcií v roku 1848. Napriek tomu, nepokoj bol potlačený, v Jágri prestali mať vplyv arcibiskupi a feudáli. Veľkým fiaskom pre mesto bolo zavedenie železnice, Jáger nebol napojený na trať Budapešť-Miškovec priamo, ale odbočkou. Kvôli tomu tak nezažil taký ekonomický a demografický rast, ako niektoré iné mestá v krajine.
Múzeá
Egri Road - Beatles Museum bolo založené v Hotel Korona, v samom srdci historického mesta Jáger. Návštevníci môžu nahliadnuť do života a kariéry kapely vďaka viac ako 1500 exponátom.
Nikanor z Efezu
Nikanor alebo Nikanór (Nikanor, iný prepis: Nikanór) bol olympijský víťaz v pankratiu dorastencov v roku 89. Nikanor, syn Sóklea z Efezu, bol na 217. olympijských hrách v roku 89 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu dorastencov. Pankration dorastencov zaradili do olympijského programu na 145. hrách v roku 200 pred Kr. Jeho olympijské víťazstvo je uvedené na poškodenom nápise (nápis: IvO 227, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) podstavca (rozlomeného na štyri kusy) jeho nezachanej sochy, objaveného východne od Diovho chrámu v Olympii. Sochu olympionika Nikanora na toto posvätné miesto venoval jeho brat Diodóros.
Ján Botto
Ján Botto, pseudonym Janko Maginhradský (* 27. január 1829, Vyšný Skálnik – † 28. apríl 1881, Banská Bystrica), bol slovenský romantický básnik, autor balád a povestí inšpirovaných ľudovou poéziou.
Životopis
Ján Botto sa narodil vo Vyšnom Skálniku, pochádzal z roľníckej rodiny. Študoval na latinskej škole v Ožďanoch v rodnom Malohonte, od roku 1843 na lýceu v Levoči, kde bol aktívnym členom Jednoty mládeže slovenskej. Prispieval do literárnych časopisov Sokol a Orol. Zapájal sa do národno-kultúrnych podujatí, bol zakladajúcim členom Matice slovenskej, členom jej literárneho odboru, patrónom slovenského gymnázia v Revúcej.
Prvotiny publikoval v rukopisných zábavníkoch levočského lýcea (Život, Holubica, Považie). Čerpal z ľudovej poézie, jej námetov, obraznosti a symboliky. Obraz súčasného Slovenska premietal do alegorického sveta povestí, svojím rozprávkovým námetom dával vlastenecký podtext.
Najväčší úspech dosiahol básňou Smrť Jánošikova, komponovanou metódou kontrastu. Cez postavu ľudového hrdinu sa vyslovoval o dobových problémoch a situácii v národnom živote, aktualizoval ľudové tradície a zvýraznil v nej hodnoty živé aj v tom období.
Z ľudových tradícií si vzal námety aj pre balady. Neaktualizoval ich, rešpektoval postupy baladického žánru, zvýrazňoval v nich predovšetkým tragické životné pocity.
Inšpiroval sa aj slovenskou národnou poéziou, ktorú voľnejšie adaptoval. Jeho poézia dôsledne využívala melodiku ľudovej poézie. Ukázala na nové možnosti básnického zobrazenia skutočnosti oživovaním ľudovej tradície a vystihnutím národného koloritu.
Vyslovoval sa aj k aktuálnym dobovým otázkam, zaujímal k nim postoj a spoločensky sa angažoval. Písal vlastenecké a príležitostné básne, v ktorých reagoval na dôležité udalosti v národnom živote. Vzdal v nich aj hold významným osobnostiam národnej kultúry – Kollárovi a Sládkovičovi. Prekladal zo slovanskej poézie (A. Mickiewicz, A. S. Chomiakov) a z maďarčiny (S. Petöffi).
Charakteristika
Botto patrí popri Samovi Chalupkovi, Andrejovi Sládkovičovi a Jankovi Kráľovi medzi najvýznamnejších básnikov slovenského romantizmu. Bol najmladším štúrovským básnikom. Jediný z nich neštudoval v Bratislave, nezúčastňoval sa na prácach v Ústave reči a literatúry československej a stretol sa s Ľudovítom Štúrom. Stretol sa aj s myšlienkami bratislavskej mládeže v Levoči pod vedením Jána Francisciho a svojimi dielami sa zaradil medzi najlepších zo Štúrovej básnickej školy. Celý život sledoval pozorne slovenské národné a kultúrne úsilia a podporoval ich. Agitoval a zbieral na Maticu slovenskú. S príspevkom dvesto zlatých sa stal zakladateľom a patrónom revúckeho slovenského gymnázia.
Vplyv štúrovcov
Jedným z najdôležitejších a najpodstatnejších vecí, ktoré ho ovplyvnili, bolo práve štúdium v Levoči. Ešte v roku 1856 založil pri levočskom lýceu podľa bratislavského vzoru Slovenskú spoločnosť Michal Hlaváček, v ktorej si národne uvedomelí študenti doplňovali vedomosti hlavne zo slovenskej gramatiky, literatúry a histórie. Učili sa samostatne vystupovať, na spoločné zasadnutia prinášali vlastné náučné a beletristické práce a sami si ich posudzovali. Väčšinou sa zaoberali poéziou. To vysvetľuje Bottov neskorší vzťah k poézii a jeho zameranie na básnické skladby, no básnicky sa začal prejavovať už v Levoči.
Predrevolučné roky 1840 – 1847
Táto spoločnosť vydala roku 1840 výber zo svojej poézie v almanachu Jitřenka. Takmer okamžite bol almanach zakázaný, kvôli slovanskému charakteru básní, maďarskou tlačou. Výsledkom tejto udalosti bol zákaz slovenských spoločností na všetkých vyšších školách okrem Bratislavy, Levoče a Banskej Štiavnice. V roku 1843 pozbavil bratislavský cirkevný konvent Ľudovíta Štúra námestníctva profesora Katedry reči a literatúry československej. Na protest opustilo bratislavské lýceum dvadsať študentov. Trinásti odišli do Levoče, lebo tamojšie lýceum bolo prakticky v slovenských rukách. So študentmi z Bardejova odišiel aj Štúrov spolupracovník Ján Francisci. Ján Francisci mal na Bottu veľký vplyv, ktorý okrem iného zbieral s Pavlom Dobšinským slovenské ľudové piesne a rozprávky. Botto taktiež začal zbierať ľudovú slovesnosť, čo sa odzrkadlilo v jeho tvorbe. Jeho zbierka povestí vyšla u Pavla Dobšinského. Aj po posilnení Spoločnosti bratislavskými študentmi bolo jej postavenie neisté, kým ju roku 1845 definitívne nezakázali. Ján Francisci v Levoči zostal a združil slovenskú mládež do súkromnej Jednoty mládeže slovenskej. Mladý Botto sa už ako šestnásťročný člen Jednoty zriekol pitia a fajčenia. Takéto združenia boli aj v iných mestách a všetky sa združili do Jednoty mládeže slovenskej pod vedením Francisciho až do revolučnej jari roku 1848, kedy zanikla. V roku 1846 sa zúčastnil na založení rukopisného časopisu levočských študentov Holubica s prílohou Sokol.
Tvorba
Ján Botto bol reprezentatívnym básnikom Jednoty a tu sa ukázalo Bottovo nadanie, keď prispieval do študentských rukopisných zábavníkov Život, Holubica a Považie. Do časopisov prispieval pod pseudonymom Janko Maginhradský (J. M-ski). Tento pseudonym si vybral podľa vrchu nad jeho rodiskom. Jeho básnické začiatky spadajú do obdobia, keď slovenský literárny romantizmus nadobúda vyhranenejšiu podobu. Hlásil sa k Francisciho ideovo-umeleckému programu a usilovne tvoril. Až do svojho odchodu z Levoče roku 1847 patril medzi najusilovnejších účastníkov Jednoty. Medzi svojimi druhmi sa vyznačil ako najplodnejší a najnadanejší. Jeho prvá tlačená báseň Hrob vyšla v časopise Orol tatranský. Prvotiny publikoval v rukopisných zábavníkoch levočského lýcea (Život, Holubica, Považie), neskôr prispieval do literárnych časopisov Sokol a Orol.
Čerpal z ľudovej poézie, jej námetov, obraznosti a symboliky. Obraz súčasného Slovenska premietal do alegorického sveta povestí, svojím rozprávkovým námetom dával vlastenecký podtext. Cez postavu ľudového hrdinu sa vyslovoval o dobových problémoch a situácii v národnom živote, aktualizoval ľudové tradície a zvýraznil v nej hodnoty živé aj v tom období. Z ľudových tradícií si vzal námety aj pre balady, ktoré neaktualizoval, ale rešpektoval postupy baladického žánru. Inšpiroval sa aj slovenskou národnou poéziou, ktorú voľnejšie adaptoval. Najväčší úspech dosiahol básňou Smrť Jánošikova.
Vyslovoval sa aj k aktuálnym dobovým otázkam, zaujímal k nim postoj a spoločensky sa angažoval. Písal vlastenecké a príležitostné básne, v ktorých reagoval na dôležité udalosti v národnom živote. Vzdal v nich aj hold významným osobnostiam národnej kultúry – Kollárovi a Sládkovičovi. Okrem vlastnej tvorby a zbierania ľudovej slovesnosti tiež prekladal zo slovanskej a maďarskej poézie (Mickiewicza, Chomiakova a Petöfiho).
William Kent (dizajnér)
William Kent (* asi 1685, Bridlington, Yorkshire, Anglicko – † 12. apríl 1748, Londýn, Anglicko) bol významný anglický architekt, krajinný architekt a dizajnér nábytku začiatku 18. storočia.