cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VAZ 21099
Od roku 1997 sa vo výskumnom oddelení začal vyrábať VAZ-2115, čo je modernizovaná Samara sedan, pod označením Samara 2. 30. júna 2004 bola výroba pôvodného sedanu ukončená. Ďalej pokračovala len výroba modernizovanej verzie. Na Ukrajine, v továrni ZAZ, však pôvodný Samaru sedan vyrábali do konca roka 2011. Samara 2 (VAZ-2115) sa prestala v AvtoVAZ vyrábať na konci roka 2012.
František Matouš Klácel
František Matouš Klácel (* 7. apríl 1808, Česká Třebová – † 17. marec 1882, Belle Plaine, Iowa, USA) bol český filozof a teológ, publicista a básnik, národný buditeľ, stúpenec Hegelovej filozofie. Venoval sa problematike budúcnosti ľudstva.
Klácel je autorom prvej českej sústavne napísanej etiky (Dobrověda, 1847).
Eris
right|thumb|Eris, aténska kresba z [[575 pred Kr.–525 pred Kr.]] Eris alebo Erida (grécky ἔρις - eris - doslova "svár") je grécka bohyňa sváru, v rímskom panteóne sa nazýva Discordia. Bola dcérou Dia a Héry v iních verziách aj Nyx a Erebosa. Jej protipólom je Harmónia.
Bola to pomstychtivá osoba. Vždy bola prítomná pri každej hádke alebo konflikte, verná spoločníčka Aresa boha vojny. Spôsobovala najmä hádky a konflikty. Podľa povesti Eris zapríčinila Trójsku vojnu. Z pomsty, že ju nepozvali na svadobnú hostinu Pélea a Tetidy, prišla a hodila medzi prítomných zlaté jablko zo stromu Hesperyd s nápisom Tej najkrajšej (τῇ καλλιστῇ te(i) kallisté(i)). Po jablku siahli tri bohyne, Afrodita, Aténa a Héra. Keď sa nevedeli dohodnúť, na Diovu radu ich Hermes zaviedol do Tróje k Paridovi. Keď mu Afrodita prisľúbila najkrajšiu ženu na svete, prisúdil Paris jablko jej. Najkrajšia bola Helena, manželka kráľa Menelaa. Jej únos viedol k Trójskej vojne.
Podľa bohyne Eris je pomenovaná planétka 136199 Eris.
Marek Križin
Svätý Marek Križin (, 🇭🇺, ) (* 1589, Križevci – † 7. september 1619, Košice) bol rímskokatolícky kňaz, ostrihomský kanonik. Je jedným z troch košických mučeníkov, spolu s Melicharom Grodeckim a Štefanom Pongrácom.
Životopis
Narodil sa v rodine dôstojníka v chorvátskom meste Križevci (severovýchodne od Záhrebu) okolo roku 1589 ako Marko Stjepan Krizin.
Marek bol bystré dieťa, preto sa mu rodičia snažili poskytnúť, čo najlepšie vzdelanie. V roku 1600 poslali syna do Viedne na jezuitské gymnázium. Stredoškolské štúdium ukončil v roku 1607. Rodičia chceli mať z neho dôstojníka. On si však vybral povolanie kňaza. V štúdiu pokračoval na jezuitskej univerzite v Štajerskom Hradci (Graz), kde študoval filozofiu. V roku 1610 získal titul magistra filozofie. Po odporúčaní rakúskeho provinciála jezuitov P. Juraja Rummera pokračoval od roku 1611 v štúdiu teológie v Ríme na Nemecko-uhorskom kolégiu (Collegium Germanicium-Hungaricium), ktoré založil v roku 1522 zakladateľ jezuitskej rehole Ignác z Loyoly. V septembri 1615 ho vysvätili za kňaza. Krátko nato zložil doktorské skúšky.
Po štúdiu teológie ho ostrihomský arcibiskup Peter Pázmaň v roku 1616 vymenoval za profesora kapitulnej školy v Trnave a neskôr za ostrihomského kanonika. O dva roky sa stal komárňanským archidiakonom a správcom bývalého benediktínskeho opátstva v Krásnej nad Hornádom. Popri spravovaní majetku vykonával aj duchovnú službu v opátstve, ale aj v neďalekých Košiciach. 4. apríla 1619 požiadal o uvoľnenie z funkcie správcu opátstva, keďže spravovanie majetku mu bolo cudzie. V júli 1619 odišiel s jezuitským misionárom Štefanom Pongrácom do Humenného, kde sa zúčastnil duchovných cvičení pod vedením jezuitského kazateľa P. Dobokaya.
V noci zo 6. na 7. septembra 1619 bol umučený spolu so Štefanom Pongrácom a Melicharom Grodeckim potom, čo sa odmietol vzdať katolíckej viery.
Jeho ostatky sa dostali v roku 1635 do Trnavy, kde boli do roku 1905 v uršulínskom kostole sv. Anny. Pri príležitosti blahorečenia bola časť jeho ostatkov poslaná do Ríma, lebka bola prenesená do ostrihomskej katedrály a časť bola prenesená do záhrebskej katedrály a do Križevca, jeho rodiska.
Cirkevný proces blahorečenia košických mučeníkov začal krátko po ich smrti, za blahoslavených ich však vyhlásil až 15. januára 1905 pápež Pius X. Za svätých boli vyhlásení pápežom Jánom Pavlom II. dňa 2. júla 1995 na košickom letisku.
Jurbise
Jurbise je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 9 931 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Jurbise pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Puškin
Puškin môže byť:
Gurun
Gurun môže byť:
Heardov ostrov (teritórium)
náhľad|Heardov ostrov
Heardov ostrov, dlhý tvar Teritórium Heardovho ostrova a Macdonaldových ostrovov , sú neobývané pusté ostrovy ležiace v južnej časti Indického oceána. Majú 2. Politicky je to tzv. vonkajšie teritórium Austrálie.
Teritórium pozostáva z území:
Cesta II. triedy 525 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 525''' bola v rokoch 1946 až 2009 cesta II. triedy na Slovensku.
História
Cesta viedla v koridore časti dnešnej cesty I/51 v trase Hronská Dúbrava (I/16, križovatka v 80. rokoch preložená na ľavú stranu Hrona) - Banská Štiavnica - Hontianske Nemce (I/66). V roku 2009 bola cesta zrušená a v celej dĺžke začlenená do cesty I/51.
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2002
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2002 boli v poradí 5. majstrovstvá sveta v canoe pole, ktoré organizuje Medzinárodná kanoistická federácia (ICF). Konali sa v Essene, v Nemecku od 11.15. septembra 2002, za účasti dovtedy rekordných 27 mužských a 19 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské tímy Dánska, Česka, Švédska, Lotyšska a Iránu a ženské tímy Talianska, Holandska, Španielska, Maďarska, Poľska, Fínska, Švédska, Dánska a Taiwanu. Ďalšími tímami, ktorí sa pôvodne mali predstaviť na MS boli aj Litovci a Brazílčanky. Víťazmi sa druhýkrát v histórii stali Briti a Nemky.
Spolu so seniormi sa prvýkrát na MS predstavili aj hráči mužov a žien do 21 rokov.
Konečné poradie
Muži
Ženy
Muži do 21 rokov
Ženy do 21 rokov
Kleitomachos
Kleitomachos bol starogrécky filozof, predstaviteľ stredného skepticizmu, žiak Karneadov.
Vion (Ardèche)
Vion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Vion má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vion má 905 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Šumen (mesto)
thumb|left|Pravoslávny chrám
Šumen (po bulharsky: Шумен) je desiate najväčšie bulharské mesto vo východnom Bulharsku, ktoré je hlavným mestom Šumenskej oblasti. V roku 2013 tu žilo 89 866 obyvateľov.
Revízor (divadelná hra)
Revízor je satirická komédia s prvkami satiry od N.V. Gogoľa. Námet na jej napísanie získal od Puškina a kritizuje v nej spoločenské pomery vo vtedajšom Rusku. Po premiére Revízora musel N.V. Gogoľ opustiť Rusko, pretože kritika ho považovala za nepriateľa štátu.
Téma
Vzťahy ľudí v zaostalej ruskej dedine - poukázanie na pokrytectvo ľudí, na ich nečestnosť.
Hlavná myšlienka
Nie vždy môže byť prvý dojem správny.
Formálna stránka
Revízor je komédia v piatich dejstvách.
Celý dej odohráva v tej istej dedine aj keď na rôznych miestach. Odohráva sa počas 2 dní.
Babylonská filozofia
Babylonská filozofia je tvorená múdrosťou starovekej Mezopotámie a akkadskej Babylonskej ríše. Vyvinula sa zo všeobecných konceptov životnej filozofie a etiky Sumeru, z dialektických metód a dialógových foriem akkadskej literatúry, ďalej z rôznych súdobých povier, prísloví, epickej poézie, folklóru, hymnusov a eposov. Je pravdepodobné, že babylonská filozofia ovplyvnila grécku antickú filozofiu, avšak o tomto vplyve chýbajú dostatočné a vierohodné písomné svedectvá. Spomedzi zachovaných textov vyniká Dialóg o pesimizme, ktorého datovanie nie je známe. Toto dielo predznamenáva dialektický spôsob vedenia dialógov u Platóna a Sokrata, pričom obsahuje filozofický koncept agnosticizmu, typický pre neskorších gréckych sofistov. Súčasťou spisu je aj učenie o protikladoch, podobné doktríne gréckeho mysliteľa Hérakleita. Mezopotámsku filozofiu študoval vo svojej dobe aj známy filozof Táles.
Revízor (divadelná hra)
Význam diela
Revízor je majstrovská komédia. V tejto komédii Gogoľ kritizoval feudálno-nevoľnícke zriadenie a štátny aparát cárskeho Ruska. Táto komédia odhalila korupciu ruských úradníkov, ale aj vrstvy obchodníkov a statkárov, ktorí úradníkov podplácajú. Cárska úradnícka trieda bola dielom nesmierne pohoršená a útočila na autora do takej miery, že bol nútený opustiť krajinu.
Dej
Do malého mesta príde mladý úradník z Hlavného mesta Ivan Chlestakov. Mestskému kapitánovi v tej dobe oznámia, že má do ich mestečka zavítať revízor z Hlavného mesta. Preto všetci začnú za tohto revízora považovať práve Chlestakova. Ten kvôli nedostatku peňazí vďačne príjme ubytovanie v kapitánovom dome a berie úplatky od vysoko postavených miestnych úradníkov.Dokonca požiada o ruku kapitánovu dcéru Máriu. Hneď na to odchádza so sľubom, že sa vráti nasledujúci deň. No v skutočnosti to nemyslí vážne. Obyvatelia mesta sa dozvedia z listu, ktorý poslal Chlestakov svojmu priateľovi, že on nie je tým revízorom a že si z každého urobil hlupáka. No vtedy je už neskoro. Chlestakov je preč a do mesta prichádza skutočný revízor.
1186 Turnera
1186 Turnera je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 1. augusta 1929.
Okres Rychnov nad Kněžnou
Okres Rychnov nad Kněžnou je okres v Královéhradeckom kraji. Jeho sídlom je mesto Rychnov nad Kněžnou. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 78 640 (r. 2007) a hustota zaľudnenia je 80 obyvateľov/km². V okrese Rychnov nad Kněžnou je 80 obcí, z toho 9 miest a 2 mestečká.
Car-kolokol
náhľad|Car Kolokol
Car-kolokol (, doslova "cár/kráľ zvonov", ale do slovenčiny zvyčajne prekladané ako cársky zvon) je najväčší zvon sveta a je vystavený v moskovskom Kremli. Oficiálny názov tejto pamiatky je Veľký uspenský zvon. Je dielom ruských majstrov Ivana Fiodoroviča Motorina a jeho syna Michaila. Na jeho výzdobe plnej ornamentov, portrétov a nápisov pracovali dva roky viacerí umelci (V. Kobelev, P Galikin, P. Kochtev, P. Serebriakov a P. Lukovinikov). Je vyrobený z bronzu, váži 216 ton a meria 6,14 m na výšku a 6,6 m v priemere. Zvon bol zhotovený ako plne funkčný, pri požiari a následnom hasení však v dôsledku prudkého ochladenia praskol, a preto nikdy nezvonil. Vďaka svojim obrovským rozmerom a vysokej umeleckej hodnote bol napriek tomu ponechaný v Kremli ako pamätník ruského zvonárstva.
Dejiny
V roku 1730 ruská cárovná Anna I. Ivanovna nariadila zhotoviť nový zvon, ktorý mal nahradiť predošlý rozbitý. Po 1,5 ročných prípravách ho v Moskve z bronzu odliali zvonári Ivan Fiodorovič Motorin (zomrel ešte pred odliatím) a jeho syn Michail. Formovanie prebiehalo priamo v Kremli na Ivanovskom námestí, kde pre tento účel vyhĺbili 10 metrov hlbokú jamu. Zvon nakoniec odliali 25. novembra 1735. Posledná tavba kovu trvala 36 hodín v štyroch peciach a odliatie trvalo 1 hodinu 12 minút. Po vychladnutí začali práce na výzdobe zvonu, ktoré trvali dva roky. Zvon bol stále umiestnený v odlievacej jame, podopieralo ho 12 dubových kolov, nad jamou bola zhotovená drevená konštrukcia. V roku 1737 počas veľkého požiaru drevená konštrukcia chrániaca a podopierajúca zvon zhorela. Pri hasení došlo k príliš prudkému ochladeniu zvona a ten praskol. Odlomila sa od neho časť vážiaca 11,5 tony. V jame zvon zostal až do roku 1836, kedy ho umiestnili na kamenný podstavec od francúzskeho architekta Augusta Montferranda.
Zvonov nazvaných Car-kolokol bolo v ruských dejinách niekoľko. Najväčší z nich bol odliaty v roku 1656 a tiež vážil 160 ton. Bol v Kremli zavesený v roku 1668, ale zrútil sa počas veľkého požiaru Kremľa 19. júna 1701.
Poręba
Poręba je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat zawierciański v rovnomennej gmine.
Žije tu 8 759 obyvateľov (30.6.2007).
Ján Kocka
Ján Kocka je slovenský filozof, člen Katedry filozofie a dejín filozofie FF UK v Bratislave, univerzitný profesor.
Babylon Circus
Babylon Circus je francúzska, v súčasnosti deväťčlenná, skupina pochádzajúca z Lyonu. Skupina, ktorú r. 1995 založil spevák David Baruchel, kĺbi vo svojej hudbe žánre rocku, reggae, ska, je však výrazne inšpirovaná aj cirkusovou hudbou a francúzskym šansónom. Aj napriek šiestim radovým albumom, Babylon Circus získali popularitu predovšetkým vďaka energickým, divadelným a výrazne muzikantským vystúpeniam a pódiových show. V priebehu jedného desaťročia zaznamenali úspech takmer na celom svete: koncertné turné odohrali v Európe, Amerike, Austrálii, pričom medzi úspešné koncerty patrili aj vystúpenia v Rusku a v Sýrii. Skupina spievajúca vo francúzštine i angličtine je známa aj svojimi pacifistickými textami a vystúpeniami.
Výraznou charakteristickou črtou skupiny tiež je, že aj napriek dobrým vzťahom s fanúšikmi, popularita zoskupenia nie je postavená na jednotlivých členoch, ani na ich osobnom živote. Členovia nepublikujú materiály o ich súkromnom živote a vystupujú pod krstnými menami, či osobnými prezývkami.
Gemini Suite Live
Gemini Suite Live je živá nahrávka experimentálnej klasickej/rockovej skladby Jona Lorda spolu s Deep Purple, nahratá  naživo počas jeho prvého a jediného predstavenia v Royal Albert Hall 17. septembra 1970. Hudobne ide o nasledovníka projektu Concerto for Group and Orchestra, zahŕňa päť skladieb (pre každého člena kapely) a jednu spoločnú.
Peseta
Peseta môže byť:
Okres Semily
Okres Semily je okres v Libereckom kraji. Jeho sídlom je mesto Semily. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 74 596 a hustota zaľudnenia je 107 obyvateľov na. V okrese Semily je 64 obcí, z toho 8 miest a 1 mestečko.
Človek rozumný
Človek rozumný (iné názvy: rozumný človek, zriedkavo: homo sapiens , staršie: človek múdry , ďalšie synonymá pozri nižšie; ) je jediný recentný druh rodu človek (Homo). V súčasnosti obýva planétu Zem, Medzinárodnú vesmírnu stanicu a Čínsku vesmírnu stanicu na obežnej dráhe Zeme.
Je preňho charakteristické vertikálne držanie tela, inteligencia, využívanie odevu, schopnosť hovoriť a pomocou rúk používať nástroje. Vytvára veľké a hierarchicky komplikované spoločenstvá. Ako bytosť si uvedomuje sama seba a je schopná abstraktného myslenia a vedeckého bádania.
Synonymá
Homo sapiens v užšom zmysle (vysvetlenie pozri nižšie) sa označuje aj ako homo sapiens sapiens, človek rozumný dnešný, človek dnešného typu, človek súčasného typu, človek vyspelý, sapient (t. j. latinsky Homo sapiens sapiens ) alebo skôr neformálne ako neantrop, neantropín (lat. Neoanthropus) či homo. S. Sergi a jeho nasledovníci používajú vedecký termín Phaneranthropus či Phaneranthropi, G. Sergi (otec S. Sergiho) používal rodové označenia Notanthropus (pre západných Európanov a Afričanov) a Heoanthropus (pre Rusov a podobne) a Hesperanthropus (pre Indiánov a Eskimákov).
Staršie nálezy z Homo sapiens v užšom zmysle sa zvyknú označovať aj ako anatomicky moderný človek, raný moderný človek, človek predveký či človek praveký.
Rôzne rozsahy pojmu a taxónu Homo sapiens
Termín Homo sapiens zaviedol Linné (mimochodom popri alternatívnom označení Homo diurnus) na označenie človeka ako biologického druhu (v tom čase fosílne nálezy človeka ešte takmer neexistovali). Neskôr sa označenie Homo sapiens obyčajne používalo na označenie len ľudí dnešného typu (nižšie označované ako Homo sapiens v užšom zmysle), iné nálezy boli považované za iné druhy (treba však poznamenať, že do prvej polovice 20. storočia viacerí autori nahradzovali druh Homo sapiens sadou viacerých rozlične zadelených a pomenovaných geograficky definovaných druhov, ktoré by sme dnes skôr klasifikovali maximálne ako rasy).
Neskôr, najmä od 60. do 90. rokov 20. storočia, väčšina autorov zvykla pod Homo sapiens zahŕňať ako poddruhy aj neandertálcov a často aj časť alebo väčšinu nálezov, ktoré dnes obyčajne radíme pod Homo heidelbegensis (napr. Homo steinheimensis, Homo soloensis, Homo rhodesiensis a pod.). Takto chápaný Homo sapiens sa nižšie označuje ako Homo sapiens v širšom zmysle. Človek dnešného typu sa pri takomto postupe taxonomicky obyčajne označoval ako Homo sapiens sapiens. Pre nálezy, ktoré spadajú pod Homo sapiens v širšom zmysle, ale nie sú to ľudia dnešného typu (teda nie sú Homo sapiens v užšom zmysle), sa čoskoro zaužívalo aj súhrnné označenie archaický Homo sapiens (podrobnosti pozri v článku archaický Homo sapiens).
Od polovice 90. rokov sa vyššie spomenuté nálezy typu Homo steinheimensis, Homo soloensis atď. preradili do Homo heidelbergensis a neandertálci do (po rokoch opäť) samostatného druhu Homo neanderthalensis. Homo sapiens sa takto zredukoval späť na svoj pôvodný rozsah – Homo sapiens v užšom zmysle; inými slovami, druh Homo sapiens sa stal zhodným s dovtedajším poddruhom Homo sapiens sapiens.
Treba však dodať, že niektorí autori (najmä nemeckí) naďalej definujú Homo sapiens ako Homo sapiens v širšom zmysle, teda vrátane toho, čo je u iných bádateľov klasifikované ako Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, pričom však niektorí z tejto skupiny autorov už Homo neanderthalensis považujú za samostatný druh.
Menšia skupina autorov (napr. Wolpoff 1999; Curnoe a Thorne 2003) Homo sapiens nielenže nezúžila, ale naopak rozšírila (Homo sapiens v najširšom zmysle): Do Homo sapiens zaraďuje nielen Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, ale aj to, čo iní označujú ako Homo erectus a Homo ergaster (autori zastávajúci tento názor patria medzi zástancov teórie multiregionálneho vývoja), prípadne zriedkavejšie aj to, čo iní označujú ako Homo habilis (v širšom zmysle).
Zahrnuté staršie taxóny (t. j. subjektívne synonymá)
Pozri pod človek (Homo).
1187 Afra
1187 Afra je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil K. Reinmuth 6. decembra 1929.
Človek rozumný
Charakteristika
Podľa Vančata 2007 mladšie formy anatomicky moderného človeka (t. j. mladopaleolitické nálezy) boli čiastočne odlišné od jeho starších foriem. Boli dlholebé a mali vypuklinu v tylovej časti lebky, nazývanú hemi-bun, ktorá sa odlišovala od vypukliny neandertálcov. Aj výrazné nadočnicové oblúky sa morfologicky líšia od neandertálcov. Zuby a čeľuste boli prakticky neodlíšiteľné od niektorých súčasných ľudí. Zuby mali malé dutiny, vyskytovali sa tri moláre, ale medzi posledným molárom a mandibulou nebol retromolárny priestor. Postkraniálny skelet nálezov z aurigancienu a gravettienu sa najmä u žien odlišoval od dnešného v tom, že mal vyššiu a užšiu panvu a robustnejšie dlhé kosti, že diafýza femuru bolo prehnutá a veľmi dlhá, a že mali dlhé predlaktia a holeň. Postkraniálny skelet z obdobia magdalénienu je viac podobný súčasnému. U mladopaleolitických ľudí bol typický výrazný pohlavný dimorfizmus v morfológii a predovšetkým v stavbe tela. Mladopaleolitickí muži dosahovali výšku až 2 metre a boli pomerne štíhli; ženy zo starších mladopaleolitických (pre neskoršie mladopaleolitické to už neplatí) nálezov boli výrazne nižšie a zároveň robustnejšie než muži. U nálezov z aurignacienu sú podľa niektorých názorov badateľné niektoré archaické znaky, údajne dokazujúce fylogenetické väzby k neandertálcom či hybridizáciu s nimi.
Z oblasti sociokultúrnej evolúcie sa mnohé z jej aspektov vyvinuli v mladom (niekedy už strednom) paleolite. ''Sú to napr. stavanie obydlí, používanie ohňa na iné účely než na tepelnú úpravu potravy a ochranu skupiny, uchovávanie potravín, výroba keramických predmetov a látok,obchod, umenie, náboženstvo a liečiteľstvo. Iné, ako napr. písané písmo, moderná sociálna štruktúra a domestikácia rastlín a živočíchov, sú relatívne veľmi mladé.'' Z mladého alebo dokonca už stredného paleolitu pochádza aj čepeľová technológia a modulárne technológie s mikrolitickými čepeľami, vynález vrhača oštepov a luku a protodomestikácia niektorých zvierat a rastlín. Predpokladá sa, že človek dnešného typu mal od svojho vzniku v strednom pleistocéne už artikulovanú reč (hoci niektorí autori tvrdia, že ju mali aj neandertálci a možno už Homo erectus).
Človek, ktorý vyzeral skoro ako dnes, sa objavil až medzi 12 – 8 000 rokmi (BP?). ''Lebka sa stala gracilnejšou ... u oboch pohlaví sa zmenšila postava, muži sa stali robustnejšími a ženy drobnejšími. Tento proces sa začal podľa všetkého už oveľa skôr než v neolite, a to zrejme po skončení posledného glaciálu pred 18-tisíc rokmi v magdalénskom období a skončil sa až v priebehu neolitu. V tomto období tiež začínajú v evolúcii človeka prevažovať aspekty sociokultúrnej evolúcie. Začína sa formovanie prvých ľudských etnických skupín v súčasnom slova zmysle. Pre pochopenie tohto procesu má veľký význam analýza natufiánskeho obdobia na Blízkom východe a obdobie epipaleolitu a mezolitu v Európe, ktoré predstavujú akési prechodné obdobie medzi neskorou lovecko-zberačskou fázou evolúcie človeka a najstaršou fázou raného poľnohospodárstva.''
Podľa Soukup 2005 bolo pre (prvých) ľudí dnešného typu (buď od ich vzniku, alebo najneskôr od 40 000 BP) charakteristické používanie reči, rozvoj pamäti, schopnosť predpovedať budúcnosť, abstraktné myslenie (umenie; najstarší nález je asi Blombos 80 000 BP) a špecializovaná výroba kostených nástrojov.
Podľa Thurzo 1998 sa fyzický vývoj človeka dnešného typu v posledných tisícročiach vyznačuje najmä gracilizáciou lebky, chrupu a postkraniálneho skeletu, pričom približne od obdobia pred 35 – 30 000 ''rokmi dochádza aj ku klesaniu hmotnosti tela a kapacity lebky. Obyvateľstvo Európy podlieha od neolitu po súčasnosť konformizačno-heterogenizačnému trendu, v rámci ktorého sa konformizácia prejavuje spodobňovaním telesných vlastností Európanov – interpopulačnou konformizáciou. Druhou zložkou trendu je intrapopulačná heterogenizácia prejavujúca sa rastom intrapopulačnej variability polygénne dedičných znakov – teda zväčšovaním rozdielov medzi telesnými charakteristikami tej istej populačnej skupiny.''
Podľa Bild der Wissenschaft je človek dnešného typu morfologicky pomerne variabilný. Ľudia v chladnejších klimatických zónach majú spravidla väčší trup a kratšie končatiny, aby nestrácali teplo. Naopak v teplých regiónoch je telo skôr jemnejšie, ruky a nohy sú dlhšie. Podobne je to aj s farbou pokožky: čím slabšie je slnečné žiarenie, tým svetlejšia je koža, aby vedela aj pri nedostatku slnka vyprodukovať dostatok vitamínu D.
Rasy
Človek dnešného typu vytvoril na Zemi tri ľudské rasy:
Monocentrické a multiregionálne teórie
Zo súčasného pohľadu možno rozlíšiť najmä nasledujúce tri teórie (znak "/" oddeľuje synonymá, skratky: v š. z. = v širšom zmysle, v u. z. = v užšom zmysle, v n. z. = v najširšom zmysle):
I)Teória monocentrizmu/ monocentrické teórie/ monocentrizmus/ „single origin models/hypothesis“/ hypotéza rajskej záhrady/model rajskej záhrady (Garden of Eden hypothesis/model)/ hypotéza Noemovej archy (Noah’s Ark hypothesis) v š. z.: Podľa tohto prístupu človek dnešného typu vznikol na jednom mieste sveta. Delí sa nasledovne: Existovali od 19. stor.. Napr.: Haeckel v roku 1866 (miesto vzniku druhu Homo primigenius a na rovnakom mieste z neho aj dnešných ľudí bol bývalý kontinent ležiaci v miestach, kde je dnes Indický oceán, prípadne alternatívne východná Afrika), Turner v roku 1987 (miestom vzniku bola Ázia), Howells v roku 1976? (hypotéza Noemovej archy v u. z.: bolo viacero migrácií ľudí z jedného nešpecifikovaného miesta – neskôr upresnil na pravdepodobne Afriku –, pričom poslednú migráciu tvorili ľudia dnešného typu). Napr. J. Kollman v roku 1905 (ľudia pochádzajú z afrických Pygmejov), Leakey v 60. rokoch (predkami dnešných ľudí sú rano- a stredopleistocénni Afričania, ázijský Homo erectus bola slepá vetva), R. Protsch v roku 1975 (všetci ľudia dnešného typu pochádzajú z Afriky), P. Beaumont et al. v roku 1978 (podobne ako Protsch). Toto je silná verzia hypotézy nedávneho afrického pôvodu v širšom zmysle. Tvrdí, že človek dnešného typu vznikol v Afrike, rozšíril sa z Afriky a nahradil dovtedajších ľudí žijúcich mimo Afriky, a to bez hybridizácie. Hlavní predstavitelia: Stringer, Andrews. Existuje od roku 1988 (v rokoch 1980 –1987 existovala čiastočne, pretože autori nechávali otvorené či dochádzalo aj k hybridizácii alebo len k nahradeniu, napr. Righmire v roku 1984 a Stringer v roku 1985 zastávali názor, že k hybridizácii skôr nedochádzalo). Keďže boli najnovšie dokázané prinajmenšom genetické kontakty medzi ľuďmi dnešného typu a neandertálcami (napr. Krause et al. v roku 2010), možno túto hypotézu považovať za vyvrátenú. Toto je slabá verzia hypotézy nedávneho afrického pôvodu v širšom zmysle. Tvrdí to isté ako silná verzia, ale podľa tejto verzie dochádzalo nielen (v konečnom dôsledku najmä) k nahradeniu dovtedajších ľudí (t. j. najmä Homo neanderthalensis a Homo erectus) mimo Afriky, ale aj k hybridizácii s týmito dovtedajšími ľudmi. Hlavní predstavitelia: Bräuer (nadviazal na Protscha), Waddle. Existuje od roku 1982. Do konca 80. rokov sa vznik človeka dnešného typu v Afrike datoval väčšinou buď na 100 000, alebo na 70 000 BP, od konca 80. rokov väčšinou na 200 000 BP.
III) Teória polycentrizmu v š. z./polycentrická teória v š. z./polycentrizmus v š. z./teória polycentrickej evolúcie v š. z./ polycentrické teórie/“multiple origin models/hypothesis“/ model/hypotéza/teória multiregionálneho vývoja (Multiregional Evolution model/ hypothesis/theory) v n. z./ model/hypotéza/teória regionálnej kontinuity (Regional Continuity model/hypothesis/theory) v n. z./multiregionalizmus v n. z./ multiregionálny model/hypotéza/teória v n .z./ multiregionálne modely/hypotézy/teórie v n.z./kandelábrový model/hypotéza/teória/škola v š. z.: Podľa tohto prístupu človek dnešného typu vznikol paralelne na viacerých miestach (v podstate na tých istých miestach, kde žije aj dnes). Prístup možno rozdeliť takto: Tvrdí, že človek dnešného typu (jeho rasy) vznikol takmer úplne nezávisle na viacerých miestach (pozri poznámku dole). Predstavitelia: napr. H. Klaatsch či Coon 1962. Existuje od konca 19. storočia. Termín s kandelábrom zaviedol Howell 1959. Pochádza od Weidenreicha z 30. rokov, ktorý tvrdí, že ľudia dnešného typu sa vyvinuli paralelne nezávisle na viacerých miestach (u Weidenreicha konkrétne štyroch: južná/východná Afrika, Európa/Blízky východ, severná Ázia a južná Ázia/Australázia), pričom však dochádzalo ku vzájomným genetickým kontaktom; variantom tohto prístupu je hypotéza neandertálskej fázy (Hrdlička a podobne).
Poznámky:
O datovaní vzniku človeka dnešného typu pozri nižšie.
Neandertálska a preneandertálska a presapientná hypotéza
Kým od 80. rokov diskusie prebiehajú najmä medzi teóriami „Von z Afriky“ a multiregionálnymi modelmi, do 70. rokov diskusie prebiehali najmä medzi nasledujúcimi teóriami: Terminologicky toto delenie (na neandertálsku, preneandertálsku a presapientnú teóriu) zaviedol Vallois v roku 1958.
(Referencie k podnadpisu Teórie vzniku človeka dnešného typu: Wood et al. 2011, Wolpoff 1999, Klein 1999, Lewin a Foley 2004, McKee 2005, Stringer 2002, Bräuer 2007, Thurzo 2010, Thurzo 1998, Delson et al. 2000, Vančata 2007, Haeckel 1868.)
Vzťah k neandertálcom
Neandertálci sa pôvodne obyčajne považovali za samostatný druh, t. j. druh oddelený od človeka dnešného typu. Neskôr, od 60. rokov do polovice 90. rokov 20. storočia, sa považovali spolu s človekom dnešného typu za poddruh druhu človek rozumný (Homo sapiens) v širšom zmysle. Od konca 90. rokov sa znova u väčšiny autorov považujú za samostatný druh. V roku 2006 (potvrdené aj neskôr) sa ukázalo, že rozhodne dochádzalo aj ku kríženiu medzi neandertálcami a ľuďmi dnešného typu, napriek tomu sa neandertálci naďalej obyčajne klasifikujú ako samostatný druh (t. j. neaplikuje sa definícia biologického druhu, ktorá je založená len na krížiteľnosti skúmaných jedincov).
Konkrétnejší názor o vzťahu ľudí dnešného typu a neandertálcov od začiatku 20. storočia do zhruba 70. rokov závisel od toho, či sa autor pridŕžal hypotézy neandertálskej fázy, preneandertálskej hypotézy alebo presapientnej hypotézy (pozri vyššie). Súčasné názory na postavenie neandertálcov vo vývojovom strome sa rôznia, ale názor, že sa dnešní ľudia vyvinuli z neandertálcov, sa už nevyskytuje. Isté je, že obidva taxóny existovali dlhý čas paralelne – a (prinajmenšom) v európskej oblasti od cca 40/35 000 BP aj fyzicky blízko seba – a vzájomne sa krížili.
Nálezy
Nasledujú príklady zoznamov nálezov človeka dnešného typu zo zdrojov, ktoré sa nálezmi zaoberajú podrobnejšie. Ostatné – t. j. kratšie – zoznamy nálezov človeka dnešného typu pozri dole pod nadpisom Systematika. Pre všetky zoznamy nálezov človeka dnešného typu platí, že sú uvedené len staršie nálezy, pretože novších nálezov a nálezov súčasných ľudí je samozrejme „nekonečne“ veľa.
Pri najstarších nálezoch je sporné, ktoré nálezy zaradiť pod človeka dnešného typu a ktoré mimo neho – k tomu pozri podnapis Datovanie vzniku/najstaršie nálezy.
Vančata (2007)
anatomicky moderný človek (anatomicky moderný Homo sapiens, staršie: človek predveký):
Poznámky:
McKee et al. (2005)
Homo sapiens sapiens:
Poznámka (McKee et al. 2005): Podľa genetikov Homo sapiens sapiens vznikol zhruba okolo 200 000 BP (podrobnejšie pozri nižšie).
Jozerand
Jozerand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Človek rozumný
Klein (1999)
Klein uvádza viacero možných dátumov pre vznik Homo sapiens, vrátane viacerých možných dátumov pre vznik človeka dnešného typu; tu sa uvádzajú nálezy spadajúce pod definície od 300/260/130 000 alebo od 50/40 000. Nálezy od 50/40 000 autor označuje (aj) ako úplne moderný Homo sapiens a nálezy pred týmto dátumom (aj) ako takmer moderný Homo sapiens (near-modern Homo sapiens, pričom veľmi staré – t. j. len africké – nálezy nejasne označuje ?aj/?skôr ako archaický Homo sapiens).
Jozerand
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Človek rozumný
Klein (1999)
Poznámka:
Thurzo (1998)
Homo sapiens – človek rozumný:
Datovanie vzniku / najstaršie nálezy
Najprv príklady datovania vzniku Homo sapiens v užšom zmysle (človeka dnešného typu) uvádzané v literatúre, zoradené podľa roka (všetky dátumy sú BP):
Údaje sa rôznia, pretože podobne ako pri iných taxónoch (nie len) človeka, závisí aj rozhodnutie o dátume vzniku taxónu človek dnešného typu:
Konkrétne:
Šírenie po svete resp. vznik v jednotlivých častiach sveta
Pokiaľ ide o prvé výskyty mimo Afriky, zdroje sa v presnom datovaní rozchádzajú (pozri aj podnadpis Nálezy):
Podľa Thurzo 2010 sa človek dnešného typu objavil na Blízkom východe pred 100 000 rokmi, v Európe pred 40 – 35 000 rokmi, Austrálii pred 62 000 rokmi a v Amerike pred vyše 30 000 rokmi.
Vančata 2007 uvádza, že človek dnešného typu sa rozšíril najprv na Blízky východ a (pravdepodobne aj) do juhovýchodnej Ázie. Potom začal ''zhruba pred 60 000 tisícmi rokov novú fázu kolonizácie ... a prenikol na indonézske ostrovy a do Austrálie. Podľa súčasných analýz sa zdá pravdepodobné, že definitívna kolonizácia Austrálie prebehla ďaleko neskoršie, zhruba v čase, keď anatomicky moderný človek kolonizoval Európu, teda pred 35 000 rokmi.'' Podľa niektorých názorov niekedy medzi 60 a 40/30 000 prenikol aj do americkej časti Beringie (oblasti okolo Beringovej úžiny). ''V období zhruba od 35 000 rokov dochádza k expanzívnemu vývoju anatomicky moderného človeka, ktorý v priebehu nasledujúcich 20 000 rokov kolonizoval väčšinu človeku dostupných ekosystémov v tropickom, subtropickom aj miernom a arktickom pásme. Anatomicky moderný človek tiež definitívne kolonizoval Európu, Áziu a severnú a južnú Ameriku, a to vrátane ich subarktických pásiem...Kolonizácia podľa všetkého prebehla v dvoch vlnách. V prvej vlne, ktorá sa začala v období po 35 000 rokov a trvala až do 19 000 rokov, bola definitívne osídlená Austrália, Európa a prevažná časť južnej a centrálnej Ázie, a prinajmenšom západná časť Sibíri. O osídlení východnej Sibíri, Beringie a severnej a južnej Ameriky sa vedie rad sporov.'' Podľa niektorých názorov boli východná Sibír a Beringia (a prípadne severná Kanada) kolonizované v dvoch vlnách: Prvá za zastavila na severe Ameriky. Druhá vlna, tvorená populáciami podobnými európskym magdaléncom a vykazujúcimi cloviskú kultúru, definitívne kolonizovala celú severnú Ameriku. Kolonizácia južnej a strednej Ameriky je sporná – podľa niektorých nálezov mohli do južnej Ameriky preniknúť ''časti populácie, ktoré sa pokúsili osídliť medzi 30 000 - 20 000 rokmi severnú Ameriku. Podľa iných názorov bolo súčasťou druhej migračnej vlny niekoľko kultúrne aj biologicky rozdielnych ľudských skupín, z ktorých niektoré osídlili severné a iné južné časti severnej a celú strednú Ameriku a ďalšie zas južnú Ameriku. Existujú aj exotické názory, podľa ktorých bola južná Amerika osídlená z Oceánie alebo Afriky...Zdá sa najpravdepodobnejšie, že definitívna kolonizácia Ameriky prebehla až po vrcholu posledného zaľadnenia, keď dochádza k dôležitým zmenám aj v rámci Európy a Ázie.''
Soukup 2005 píše, že človek dnešného typu Pred 160 až 140 tisíc rokmi osídlil subsaharské časti Afriky, pred 100 až 80 tisíc rokmi prenikol na Blízky východ a odtiaľ postupoval ďalej dovnútra Ázie, pred 70 až 60 tisíc rokmi dosiahol Novú Guineu a Austráliu, pred 40 až 28 tisíc rokmi nahradil v Európe klasických neandertálcov a pred 20 až 13 tisíc rokmi vstúpil cez Beringiu do Nového sveta.
McKee 2005 (pozri aj podnadpis Nálezy) uvádza, že najstaršie nálezy (takmer) moderných ľudí z Blízkeho východu majú menej ako 115 000 BP alebo menej ako 100 000 BP. Najstaršie nálezy moderných ľudí z Číny majú možno až 100 – 67 000 rokov, ale väčšina je od 35 000 BP, japonské nálezy začínajú 50 000 BP a najstaršie nálezy zo Sibíri majú menej než 40 000 BP. V Austrálii vegetačné zmeny spôsobené ľudmi naznačujú osídlenie od 60 – 54 000 BP alebo už od 140 000 BP, sporné nálezy artefaktov majú 176 – 116 000 BP, nesporné nálezy artefaktov majú menej než 50 000 BP a najstarší nález jedinca má 40 000 BP. K Amerike uvádza nasledovné: Najstaršie nálezy v severnej Amerike začínajú pred 40 000 alebo 38 000 BP alebo 30 000 rokmi, v južnej Amerike pred 47 000 alebo 33 000 rokmi. Niektorí autori neuznávajú akékoľvek americké nálezy staršie ako 13 000 BP alebo ako 11 500 BP. Genetika naznačuje viacero vĺn (asi 3 vlny) migrácií do Ameriky od 40 000 BP alebo od 30 000 BP. Výskum zubov naznačuje osídlenie Ameriky od 14/13 000 BP. Väčšina bádateľov tvrdí, že ľudia prišli do Ameriky cez Beringovu úžinu z Ázie – pevninský most cez Beringovu úžinu sa mohol objaviť okolo 40 000 BP a/alebo istý čas po 28/25 000 BP a potom znova 14/ 12 000 BP a prípadne aj inokedy; niektorí bádatelia však tvrdia, že ľudia do Ameriky prišli z Afriky alebo Austrálie alebo – okolo 18 000 BP – z Európy.
Klein 1999 (pozri aj podnadpis Nálezy) udáva najstaršie nálezy moderných ľudí na Blízkom východe na 120 – 90/80 000 BP resp. 47 000 BP, v Európe od 40 000 BP, vo východnej Ázii od 40 000 BP (jeden nález má 260 000 BP) a v Austrálii buď od 176 – 116 000 BP alebo od 60 – 50 000 BP alebo od 40 000 BP. V Amerike je najstaršia kostra stará 10/8 000 BP, hranica najstaršieho možného osídlenia podľa vzniku indiánskeho typu chrupu je 30 000 BP a najstaršie nesporné náleziská artefaktov sú od 13/12 000 BP (pričom ale niektoré nálezy z južnej Ameriky by mohli byť až 48 000 resp. 33 000 rokov staré).
Podľa Parker 1999 sa ľudia dnešného typu dostali na Blízky východ okolo 100 000 BP, odtiaľ:
Thurzo 1998 (pozri aj podnadpis Nálezy) uvádzal najstaršie nálezy na Blízkom východe na 100 – 90 000 rokov BP, v Európe 35 000 BP, v Číne 40 – 30 000 rokov BP, na Jáve 41 500 BP a v Austrálii 116 000 rokov BP. K Amerike píše ''Hoci antropológovia predpokladajú, že prvými Američanmi boli predstavitelia H. sapiens, ktorí sa dostali do Severnej Ameriky pred cca 30 000 rokmi, najstaršie nájdené skamenené pozostatky (nájdené v Kansase) sú datované na 15 400 rokov BP. Hoci archeologických názov svedčiacich o osídlení Ameriky je viac, doteraz sa nenašli spoľahlivo datované artefakty staršie ako 19 600 rokov BP (Meadowcroft Rockshelter, údolie rieky Ohio, Pensylvánia). Kamenné a kostené artefakty, základy obydlí a dokonca kusy mäsa zachované v rašeline čilskej lokality Monte Verde - datované rádiokarbónovou metódou na 33 000 rokov BP - sa zatiaľ nedočkali všeobecného uznania, no počas výskumov zo začiatku 90. rokov pri meste Calgary provincie Alberta v Kanade sa našli jednoduché kamenné sekáče datované na 25 000 - 21 000 rokov BP.''
Systematika
Uvedené sú rôzne príklady z literatúry. Najčastejší prípad – teda systematika, ktorá obsahuje len položku Homo sapiens a ďalej ju viac nedelí – je v prehľade pochopiteľne vynechaný.
Rightmire (2009)
Homo sapiens:
Tattersall (2009)
Homo sapiens
Storch (2007)
Homo sapiens/moderný Homo sapiens
Schwartz a Tattersall 2005
rod Homo:
Paleos.com 2006-2010
Homo sapiens
Cambridge Dictionary 2005
Homo sapiens/staršie: Homo sapiens sapiens/anatomicky moderný človek
Paleobiology database (prístup september 2011, posledný zdroj 2004/2006)
Homo sapiens – vrátane Homo floresiensis
Systema Naturae (2004 - 2011)- Taxonomicon
Homo sapiens
Groves 2004
rod Homo:
Cameron a Groves 2004
Homo sapiens
Stringer 2002
Homo sapiens
Wood 2000
Homo sapiens
McBrearty a Brooks (2000)
Homo sapiens A:
Boľšaja sovetskaja enciklopedija/Great Soviet Encyclopedia (1970-1979)
Homo sapiens/neantrop (Neoanthropinae)
Fischer Weltgeschichte (1966)
Homo sapiens:
Gremjackij (1950)
citované v Drobyševskij 2003
Homo sapiens
McCown a Keith (1939)
citované v Drobyševskij 2003
rod Homo/Neoanthropus:
Homo sapiens v užšom zmysle tento zdroj nazýva Homo alebo Neoanthropus. Neandertálci sú zvlášť.
Osborn (1918)
Homo sapiens – uvedená je (zrejme) len Európa Neandertálci sú zvlášť
Linnaeus (1758)
Homo sapiens alebo Homo diurnus:
Homo sapiens v širšom zmysle aj v užšom zmysle
Nasledujú príklady zdrojov, ktoré zohľadňujú aj Homo sapiens v širšom zmysle aj Homo sapiens v užšom zmysle.
Wood a Lonergan 2008
Homo sapiens v širšom zmysle:
Pietrusewsky
Homo sapiens v staršom zmysle/neskorý Homo:
Vančata 2007
Homo sapiens
Encyclopedia of Anthropology 2006
a) str. 312:
Homo sapiens
b)inde:
rod Homo:
Soukup 2005
rod Homo:
Lewin a Foley 2004
a)str. 257
naddruh Homo sapiens
b)str. 370/371
Homo sapiens I Alternatívne môže Homo sapiens zahŕňať ešte aj taxón Homo erectus v širšom zmysle.
Koltes, T. 2002-2005 (písané 2004 alebo 2005)
a)Homo sapiens v širšom zmysle
b)Homo sapiens
c)Homo sapiens:
Mikko
skupina druhov Homo sapiens:
Heslip 2001
Tento zdroj do Homo sapiens zaraďuje len časť z toho, čo je inde Homo heidelbergensis. Konkrétne ide o nálezy od 350 000 BP. Celkovo ako nálezy Homo sapiens uvádza: Ázia: Ta-li (Dali), Darra-i-Kur, Ťin-niou-šan (Jinniushan), Laj-šuej (Laishui), Liou-ťiang (Liujiang), Ma-pa (Maba), Minatogawa, Nanking (Nanjing), Narmada, Ngandong, Niah, Pinza-Abu, Qafzeh (Kafza) 9, Sa-la-wu-su, Š'-jü (Shiyu), Wadjak 1 a 2, Si-ťia-jap (Xijiayao), Jamašita-čo (Yamashita-cho), C'-jang (Ziyang); Afrika: Kabwe (uvedené aj pod Homo heidelbergensis), Border Cave, Florisbad, Klasies River Mouth, KNM-ER 736, KNM-ER 803, LH 18, Ndutu, Omo 1 a 2; Európa: Atapuerca 5, Cro-Magnon 1, Fontéchevade, Předmostí, Salá (Salé), Steinheim, Swanscombe; Austrália: Coolbool, Keilor, Kow Swamp 1 a 5, WLH 1, 3 a 50
Delson et al. 2000
Homo sapiens v širšom zmysle
Klein 1999
Homo sapiens v širšom zmysle Neandertálci sú zvlášť.
Podrobnejší rozpis nálezov pozri vyššie.
Homo sapiens v širšom zmysle
Nesledujú príklady systematík. Charakteristiku pozri ako kombináciu charakteristiky Homo sapiens v užšom zmysle (pozri vyššie) a charakteristík v článkoch o druhoch, ktoré sú okrem toho nižšie uvedené.
Derevianko (2010, 2011)
Zdroje pozri v článku Zoznam systematík rodu človek
Homo sapiens/Homo sapiens sapiens v širšom zmysle:
Schrenk (2008, 1997)
a)2008
Homo sapiens
Bräuer (2007, 1996)
a)2007:
Pes v dejinách
náhľad|vpravo|Pes v [[Egypt|Starovekom Egypte]] náhľad|vpravo|Soška psa z Egypta v [[Louvre]] náhľad|vpravo|Grécky boh podsvätia - [[Cerberus]] náhľad|vpravo|Nápis v [[Pompeje|Pompejach upozorňujúci na prítomnosť psa.]] Pes patrí nielen k najstarším, ale aj k najvšestrajnejším domácim zvieratám. Zo všetkých domácich zvierat existuje v najväčšej plemennej variabilite. Odhaduje sa, že človek vyšľachtil dodnes viac ako 400 rôznych plemien. Túto variabilitu možno pripísať skutočnosti, že človek využíva psa pri rôznych úlohách: pes chráni stádo, prenasleduje a durí zver, prináša korisť, ťahá ťažké bremená, hľadá a zachraňuje ľudí, či stráži ich majetok. Podľa prostredia v ktorom žije a pracuje dané plemeno musí pes vykazovať určité žiaduce fyziologické i povahové vlastnosti. Lovec v ázijskej stepi potrebuje psa rýchleho a loviaceho zrakom, zatiaľ čo lovec v hustých lesoch strednej Európy využije skôr psa vytrvalého, s vynikajúcim čuchom a schopným vyduriť zver. Vďaka selekcii teda človek vyšľachtil plemená, ktoré vyhovovali určitému účelu.
Človek rozumný
Bräuer (2007, 1996)
b)1996:
Homo sapiens (v širšom zmysle)
Pes v dejinách
Starovek
Pes bol v rôznych kultúrach ponímaný rôzne: niekde bol uctievaný, inde zatracovaný. Bol dôležitým zvieracím symbolom v afrických kultúrach bol označovaný za nosiča ohňa, v antike ho zasa považovali za šťastné znamenie. V niektorých kultúrach ho považovali za strážcu neba. Vďaka svojej príslovečnej vernosti sa stal početným motívom európskeho maliarstva, v Japonsku sa zasa stal symbolom manželskej vernosti.
Človek rozumný
Brechner et al. (?2005)
Homo sapiens
Pes v dejinách
Staroveký Egypt
Egypťania podobne ako Inkovia, Iránci či Indovia uctievali psa ako strážcu podsvetia a sprievodcu do kráľovstva smrti. Pre psa to znamenalo veľké ocenenie, pretože Egypťania povyšovali kult smrti nad všetko ostatné. Ich boh Anubis mal ľudské telo a psiu hlavu. Egypťania si psov ctili natoľko, že keď pes zomrel, zabalzamovali ho a uložili jeho pozostatky na zvláštne pohrebisko. Najstarším zobrazeným psom je pes, ktorého môžeme označiť za predchodcu dnešných chrtov. Popri ňom nachádzame často zobrazenia stavačov, ktoré Egypťania používali pri love zajacov a gaziel. Do Egypta prenikli z Mezopotámie aj molosoidné psy, ktoré nachádzame na zobrazeniach bojových scén. Nie je však isté, či Egypťania sami používali týchto psov v boji. V egyptských domácnostiach sa rozšíril aj chov spoločenských psov podobných dnešným jazvečíkom. Najrozšírenejím chovaným plemenom Starovekom Egypte však bol zrejme predchodca dnešného basenjiho, ktorý našiel široké využitie – používali ho ako pri love, tak aj ako spoločníka. Často však fungovali aj ako požierači zvyškov a výkalov.
Mezopotámia
Akadská bohyňa Gula bola patrónkou psov v Mezopotámii. Ľudia jej z vďačnosti nosili psov vymodelovaných z hliny. Na ranosumerských pečatiach sú často zobrazené psy s veľkou hlavou, podobné dnešným mastifom, ktoré sa v Mezopotámii objavili o niečo neskôr ako chrty. Tieto psy slúžili na lov levov a divých svíň, či ako bojové psy. Na neskorších akadských pečatiach sú tieto psy najčastejšie zobrazované ako pastierske psy. Približne 1000 rokov pr. Kr. došlo v Mezopotámii k primiešaniu krvi tibetských dogovitých psov do miestnych molosoidných plemien. Tieto psy sa vyznačovali nízkym prahom agresivity a používali ich ako vojnové psy. Kroniky dokladajú cielený chov molosoidných psov na psích farmách.
Staroveké Grécko
Gréci si psov tiež cenili. Chovali v svätyniach boha Asklepia posvätné jedince, ktoré pomáhali uzdravovať chorých. Lovec Oriona mal dvoch psov – Procyona a Síria. Sírius dal dokonca svoje meno najjasnejšej hviezde na oblohe. Grécky strážca podsvätia Cerberus bol trojhlavý Pes. Aj Ikarios vlastnil psa menom Maira, ktorý doviedol jeho dcéru k jeho mŕtvemu telu. Dvojhlavý Orthus strážil stádo dobytka Geryona a zároveň bol otcom Chimérinej dcéry Sphinx.
Človek rozumný
Brockhaus (2005 - 2006)
Homo sapiens Neandertálec je zvlášť
Medzinárodné centrum pre riešenie investičných sporov
Medzinárodné stredisko pre riešenie investičných sporov (anglicky International Centre for Settlement of Investment Disputes ICSID) ako jedna z inštitúcii Skupiny Svetovej banky bola založená v roku 1966 na základe Konvencie o riešení investičných sporov medzi členských štátmi a súkromnými investormi iných členských štátov (Konvencia).
Pszczyna
Pszczyna (po česky Pština, ) je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat pszczyński v rovnomennej gmine.
Žije tu 25 621 obyvateľov (30.6.2007).
Medzinárodné centrum pre riešenie investičných sporov
Ciele
Ceiľom ICSID je riešiť investičné spory medzi členskými krajinami a zahraničnými investormi, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských krajín. Členské štáty, ktoré podpísali Konvenciu, súhlasili s tým, že rozhodnutia vynesené rozhodcovským tribunálom budú pre obidve strany záväzné, t. j. obidve strany budú dodržiavať a plniť podmienky rozhodnutí. Ich porušenie môže byť predmetom súdneho pojednávania pred Medzinárodným súdom v Haagu. Okrem toho sa snaží riešiť "ad hoc spory", ktoré sa riešia podľa arbitrážnych pravidiel Komisie OSN pre Medzinárodné obchodné právo (UNCITRAL). ICSID participuje aj pri vytváraní a harmonizovaní právnych noriem.
Človek rozumný
McKee (2005)
rod Homo:
Pes v dejinách
Staroveké Grécko
Gréci chovali predovšetkým veľké psy na boj a malé psy pre potešenie. Vyskytovali sa tiež lovecké psy privezené z Egypta a Ázie, Gréci ich však cielene nechovali. Chov psov v dnešnom ponímaní zaviedli až v Rimania. Na šírich pláňach používali Gréci k stráženiu stád oviec pred vlkmi predchodcov dnešných pastierskych psov. Z týchto psov sa neskôr vyvinuli plemená ako komondor, kuvasz a kangal.