cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ján III. (Nikajské cisárstvo)
Býva označovaný za najvýznamnejšieho cisára exilového gréckeho Nicejského cisárstva. Podarilo sa mu zastaviť expanziu Latinského cisárstva a upevnil moc exilového cisárstva v Malej Ázii. Obsadil mnohé grécke ostrovy okupované križiakmi a po roku 1234 započal sériu výbojov v Európe. Získal časti Trákie, Macedónska a v roku 1242 si podriadil Epirský despotát. Jeho štát sa tak stal najmocnejším v oblasti. Konštantínopol sa mu i napriek plánom dobyť nepodarilo. Grécka pravoslávna cirkev ho považuje za svätého, jeho sviatok slávi 4. novembra.
Životopis
V roku 1241 Ján Asen zomrel, čo Vatatzes využil a obsadil Bulharmi ovládané severné Grécko. O rok neskôr si podmanil Epirský despotát, ktorý prinútil uznať nicejskú zvrchovanosť. Krajine odňal aj časť území. V roku 1246 obsadil dôležitý prístav Solún, čím významne podporil svoje pozície v Európe. Následne cisár zameral svoju politiku na ochranu nadobudnutých území a prípravám na znovunadobudnutie strateného byzantského hlavného mesta Konštantínopola. Keďže ríšu neustále ťažila hrozba nového ťaženia zo Západu, začal Ján jednať s cisárom Fridrichom II. Hohenštaufským o spojenectve. V roku 1244 bol ujednaný Jánov sobáš s Fridrichovou nelegitímnou dcérou Konštanciou (na Východe prijala meno Anna). Keďže však spojenectvo so západným cisárom prinieslo len malé úspechy, viedol od roku 1248 rokovania aj s pápežom. Pápežovi Inocentovi IV. Ján ponúkol uznanie pápežského primátu za prinavrátenie Konštantínopola. Tieto jednania však zlyhali.
Aby zabezpečil následníctvo svojho syna Theodora, upevňoval Ján svoju pozíciu aj vo vnútri krajiny. V roku 1252 obvinil zo zrady vplyvného palaiologovského šľachtica Michala, ktorý sa neskôr (de facto uzurpáciou moci od Jánovho vnuka) stal cisárom. V roku 1254 Ján zomrel a novým cisárom sa stal jeho jediný syn, ktorý vládol ako Theodoros II. Laskaris.
Vnútorná politika
Ján viedol úspešnú vnútornú politiku, ktorá nicejskému štátu zabezpečila stabilitu a prosperitu. Podporoval a zakladal charitatívne i cirkevné inštitúcie (kostoly, kláštory). Zaslúžil sa tiež o obnovu maloázijských miest a prístavov, ktoré opevnil novými hradbami. Významné postavenie mala najmä Nikaia a Smyrna, no cisárovej podpore sa tešili aj Nymfaion a Magnesia. Podporoval tiež vzdelávanie a rozvoj literatúry. V Nikaii nechal založiť filozofickú školu, ktorej vedenie zveril učencovi Theodorovi Hexapterygovi. Škola následne vyprodukovala veľké množstvo nikajských (resp. byzantských) učencov ako Nikéfora Blemmyda, Georgia Akropolitu, či Georgia Pachyméra. Ďalšie školy zakladal i v iných nicejských mestách. Svojimi poddanými bol veľmi obľúbený, takže už po smrti bol uctievaný ako miestny svätý. Jeho kanonizácia prebehla asi pol storočie po jeho smrti.
La Martre (Var)
La Martre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Emanuel Komínek
RNDr. Emanuel Komínek (* 28. november 1929, Vladislav, Česko† 29. máj 1993, Nové Město na Moravě) bol česko-slovenský geológ, objaviteľ svetového ložiská medenej rudy Erdenet v Mongolsku.
La Martre (Var)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Emanuel Komínek
Biografia
Narodil sa vo Vladislavi pri Třebíči v roku 1929 a vyštudoval Prírodovedeckú fakultu. Pôsobil ako geológ vo vyhľadávaní a revízii rudných aj nerudných ložísk. V roku 1960 publikoval článok o magnetitovom ložisku pri obci Županovice. Pôsobil tiež pri hľadaní ložísk kameňa na Žďársku.
Ruská kotlina
Polohopis
Kotlina sa nachádza v severozápadnej časti Bukovských vrchov, v západnej časti podcelku Bukovce. Vnútrohorskú kotlinu obkolesuje len materský podcelok.
Leží v povodí rieky Cirocha, pričom okrem jej horného toku zaberá i stredný tok Smolníka a Stružnice. V údoliach sa nachádzali sídla, ktoré však počas výstavby vodárenskej nádrže Starina boli z dôvodu ochrany vodného zdroja vysťahované. Takto zanikli obce Ruské a Veľká Poľana v údolí Cirochy, obec Smolník na strednom toku rovnomenného potoka a obec Zvala na strednom toku Stružnice. Územie je prístupné cestou popri nádrži Starina odbočením z cesty II/558 pri obci Jalová.
Chránené územia
Územie Ruskej kotliny leží v centrálnej časti Národného parku Poloniny a nachádzajú sa tu osobitne chránené územia; národná prírodná rezervácia Pod Ruským, prírodná rezervácia Ruské a (okrajovo) Stružnická dolina.
Turizmus
Táto časť Bukovských vrchov patrí vďaka odľahlej polohe, obmedzenému prístupu, no najmä chýbajúcim službám medzi pokojnejšie oblasti. Na druhej strane práve pre tieto „obmedzenia“ oblasť vyhľadávajú praví dobrodruhovia a milovníci prírody, ktorá v Ruskej kotline vykazuje čoraz menej známok zásahu človeka. Desaťročia po vysťahovaní tunajších sídiel sa do týchto dolín postupne vrátili šelmy. Pre návštevníkov tu je len niekoľko málo prístreškov a horární a z celej oblasti je najdostupnejšia časť v okolí bývalej obce Ruské, kde nadšenci udržujú niekoľko chát a vojenské cintoríny.
Východnou časťou kotliny vedie modro značený chodník z obce Runina cez Ruské do Ruského sedla, kde sa pripája na  červeno značenú Medzinárodnú diaľkovú turistickú trasu E8 a Východokarpatskú magistrálu.
Saint-Zacharie (Var)
Saint-Zacharie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
George William Hill
Detstvo a vzdelanie
Hill sa narodil v New Yorku maliarovi a rytcovi John William Hill a jeho manželke Catherine Smith. Keď mal osem rokov, presťahoval sa so svojou rodinou do West Nyack. Po strednej škole navštevoval Rutgers College, kde sa začal zaujímať o matematiku.
V Rutgers Hilla ovplyvnil profesor Theodor Strong, ktorý bol priateľom priekopníckeho amerického matematika a astronóma Nathaniel Bowditch. Silne povzbudil Hilla, aby si prečítal veľké práce týkajúce sa analýzy od Sylvestra Lacroixa a Adrien-Marie Legendre, ako aj pojednania o mechanike a matematickej astronómii, ktoré vypracovali Joseph-Louis Lagrange, Pierre-Simon Laplace, Siméon Denis Poisson a Gustave de Pontécoulant.
Hill vyštudoval Rutgers College v roku 1859 s titulom bakalár. V tom istom roku vydal svoju prvú vedeckú prácu o geometrickej krivke padacieho mosta. O dva roky neskôr získal cenu od Runkle Mathematical Monthly za prácu na matematickej teórii tvar Zeme.
V roku 1862 Rutgers udelil Hillovi titul Master of Arts. Hill chvíľu žil v Cambridge a neskôr vo Washingtone, DC, ale radšej vykonával svoju matematickú prácu na svojej rodinnej farme vo West Nyack, na ktorú odišiel po roku 1892.
Práce o matematickej astronómii
Hillova zrelá práca sa zamerala na matematiku problému troch telies, neskôr problému štyroch telies, na výpočet obežnej dráhy Mesiaca okolo Zeme, ako aj planét okolo Slnka. Hill dokázal vypočítať gravitačnú sféru vplyvu astronomického telesa v prítomnosti iných ťažkých telies zavedením koncepcie povrchu s nulovou rýchlosťou. Priestor je teraz známy ako Hillova sféra a zodpovedá oblasti okolo telesa, v ktorej môže teleso zachytávať satelity.
V roku 1878 Hill poskytol prvé úplné matematické riešenie problému apsidálnej precesie obežnej dráhy Mesiaca okolo Zeme, čo bol ťažký problém lunárnej teórie, ktorý sa prvýkrát objavil v Principia Mathematica Isaaca Newtona z roku 1687. Rovnaká práca tiež predstavila to, čo je dnes vo fyzike a matematike známe ako „Hillova diferenciálna rovnica“, ktorá opisuje správanie parametrického oscilátora a ktorá významne prispela k matematickej Floquetovej teórii.
Vplyv a ocenenie
Hillova práca pritiahla pozornosť medzinárodnej vedeckej komunity a v roku 1894 bol zvolený na dva roky za prezidenta Americkej matematickej spoločnosti. Hill prednášal na Kolumbijskej univerzite v rokoch 1898 až 1901, prilákal však len niekoľko študentov. Preto sa rozhodol pokračovať v samostatnej práci vo svojom dome v West Nyack, a nie v akademickej obci.
George William Hill bol v roku 1902 zvolený za zahraničného člena Kráľovskej spoločnosti v Londýne. V roku 1908 sa stal členom Kráľovskej spoločnosti v Edinburgu a vedeckých akadémií v Belgicku (1909), Nórsku (1910), Švédsku (1913) a Holandsku (1914). Zomrel v roku 1914 vo West Nyack. Nikdy sa neoženil a nemal deti.
Odborný prepis
Odborný prepis (iné názvy: odborná transkripcia, vedecký prepis, vedecká transkripcia) môže byť:
Francisco de Vitoria
Francisco de Vitoria OP (*okolo 1483, Burgos †12. august 1546, Salamanca) bol španielsky dominikánsky renesančno-humanistický filozof, teológ a právnik, zakladateľ tzv. Salamanskej školy. Známy je najmä pre svoj prínos na poli medzinárodného práva, medzi jeho najvýznamnejšie myšlienky patria: právo medzi národmi (ius inter omnes gentes), spravodlivej vojny (bellum iustum), či svetovej republiky (res publica totius orbis). Vitoria rozvinul teóriu o princípoch, ktoré majú dodržiavať všetky štáty, jeho učenie bolo prevratné taktiež z hľadiska slobodného obchodu a námorného práva. Spolu s niektorými ďalšími vzdelancami, napr. Hugom Grotiom, či Albericom Gentilim býva považovaný za otca medzinárodného práva, či zakladateľa globálnej politickej filozofie. Vitoria patril k významným zástancom prirodzenoprávnej, morálno-teologickej školy medzinárodného práva. V oblasti sporu o univerzálie odmietal nominalizmus ako systém, bol ním avšak v mnohých veciach ovplyvnený. Vitorovo dielo je dnes pomerne rešpektované a uznávané, vo svete sa nachádza viacero Vitoriových sôch. Jedna jeho socha sa nachádza aj pred budovou Organizácie Spojených národov v New Yorku.
Život
Vitoria sa narodil v baskickej provincii Álava v meste Vitoria-Gasteiz, alebo v meste Burgos, kde bol vychovávaný a vzdelávaný. Po vstupe do dominikánskeho rádu vďaka svojim vynikajúcim študijným výsledkom odcestoval niekedy okolo roku 1508 študovať do Paríža, kde následne zostal a vyučoval takmer 16 rokov. V Paríži sa spoznal aj s Erazmom Rotterdamským a Juanom Luísom Vivom. V roku 1523 sa vrátil do Španielska a stal sa vyučujúcim na škole vo Valladolide. Niekdajšie hlavné mesto Španielska bolo stále významným centrom učencov, ktorí sa zaoberali španielskym kolonializmom. Významnou otázkou španielskych vzdelancov bolo postavenie amerického domorodého obyvateľstva a španielske nároky na zámorské územia. Niekedy v tomto období sa morálnosťou a legitimitou kolonizácie začal zaoberať aj Vitoria. Podľa dochovaných správ mal byť Vitoria byť živým a vtipným vyučujúcim, ktorý svoje učenie neustále rozvíjal a dopĺňal, či menil. V roku 1526 bol väčšinou univerzitnej obce zvolený za vedúceho teologickej katedry na univerzite v Salamanke. Univerzita sa v tomto období stávala čoraz populárnejšou a združovala učencov z celého Španielska i Európy. Vitoria sa na univerzite s mnohými z nich spriatelil, zároveň si však počas svojho pôsobenia vytvoril mnohých odporcov. Kritizoval správanie kráľovských úradníkov, i cirkevných hodnostárov a nesúhlasil ani s vinou Francúzov za vypuknutie v tom čase prebiehajúcej španielsko-francúzskej vojny. Ba čo viac, svojim učením začal podkopávať aj právo Španielska na agresívne osídľovanie a dobývanie zámorských území a zotročovanie domorodého obyvateľstva. Pôsobil aj ako poradca cisára Karola V. a na popud jeho manželky sa hlbšie začal zaoberať aj témou manželstva a rozvodu anglického kráľa Henricha VIII. V januári 1545 dostal Vitoria list od cisára Karola, aby v jeho delegácii odišiel na Tridentský koncil, avšak už o rok 12. augusta 1546 Vitoria zomrel a španielsku delegáciu nakoniec viedol Vitoriov nástupca v Salamance Domeningo de Soto. Pochovaný bol v kláštore San Esteban, ktorý dnes nesie prezývku Panteón teológov.
Myšlienky a učenie
Jedným z Vitoriových východísk bola Summa teologická od Tomáša Akvinského, ku ktorej podával výklad. Poznal aj diela antických gréckych a rímskych autorov, či dielo Dunsa Scota a stredoveké tradičné učebnice Petra Lombardského. Vitoria odmietol myšlienku univerzalizmu a zdôraznil dôležitosť suverenity štátov. Rímske ius gentium (právo národov), ktoré platilo medzi jednotlivými ľudmi (inter omnes homines) definoval ako prirodzený rozum pôsobiaci medzi národmi (ius inter omnes gentes). Základom Vitoriových myšlienok je prirodzené právo, ktoré ale prostredníctvom rozumu prechádza do pozitívneho (ľudmi vytvoreného) platného práva. Ako prameň práva preto neuznáva samotný svetový poriadok ustanovený rádom bytia, ale racionálnu vôľu ľudí a štátov.
Vo svojom diele De Indis Vitoria spochybnil španielsku doktrínu oprávnenej vojny proti pohanom len preto, že odmietli konvertovať na kresťanstvo. Štáty síce majú právo obsadiť zem nikoho (terra nullius), avšak americké územia patria Indiánom a Európania nemajú právo ich územia dobýjať, môžu na indiánske územia ale posielať misionárov. Právo na ich územie nemôže kresťanom poskytnúť ani cisár, ani pápež. Zavrhuje aristotelovské chápanie otroctva, ľudia sa podľa neho otrokmi nerodia, t.j. nie sú menejcenní pre prirodzený rád, ale pre ľudské konanie. Vitoria tvrdí (v zhode s Tomášom Akvinským), že ľudia, ktorí nevedia o bytí Božieho pozitívneho práva (alebo sa o ňom objektívne nemali ako dozvedieť), t.j. aj Indiáni nie sú vinní ak ho nedodržiavajú. Pohania ako ľudia a teda bytosti stvorené na obraz Boží majú prirodzené právo vlastniť majetok (a teda aj územie) a právo na svoje vlastné právo. Nemožno ich o toto právo pripraviť pozitívnym právom Európanov. Naopak aj pohania musia dodržiavať prirodzené právo, pretože to je poznateľné rozumom. Ako oprávnenú príčinu pre boj proti domorodému obyvateľstvu preto Vitoria označuje ochranu nevinných ľudí pred kanibalizmom a vraždením. Indiáni v španielskych kolóniách mali podľa neho mať podobné postavenie a východy ako španielski prisťahovalci. Kresťania však predsa majú mať určitú moc nad Indiánmi ako ich vychovávatelia, či poručníci, ktorí ich majú priviesť ku kresťanstvu.
Dielo
Francisco za svojho života nič nepublikoval. Zapísané boli ale poznámky z jeho univerzitných prednášok z rokov 15271540 - tzv. relectio, ktoré následne vyšli po jeho smrti v roku 1557 v Lyone pod názvom Relectiones Theologicae (Teologické úvahy). Medzi jeho známe prednášky patria:
Ďalší výber teologických prednášok vyšiel v 60. rokoch ako:
Signes
Signes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dionizije Njaradi
Dionizije Njaradi alebo Dionýz Njarady alebo Dionýz Nyáradi (* 10. október 1874, Ruski Krstur, Srbsko – † 14. apríl 1940, Mrzle Pole, Juhoslávia) bol gréckokatolícky biskup a eparcha Eparchie Križevci v Juhoslávii.
Narodil sa v rodine, ktorej korene siahali na východné Slovensko.
V r. 1899 bol vysvätený za kňaza. V r. 1915 prijal v Ríme biskupskú vysviacku. Následne až do r. 1920 pôsobil ako apoštolský administrátor v eparchii Križevci. Od r. 1920 tam bol ustanovený za riadneho sídelného biskupa.
V rokoch 1922 – 1927 bol aj apoštolským administrátorom Prešovskej eparchie a v rokoch 1938 – 1939 administrátorom v Chuste na Podkarpatskej Rusi.
Liva
Liva môže byť:
The Nutmegs
The Nutmegs bola americká doo-wopová vokálna skupina z 50. rokov 20. storočia z New Haven, štát Connecticut, Spojené štáty americké. Ich najznámejšie piesne sú „Story Untold“ a „Ship of Love“, ktoré vyšli v roku 1955. Každá z nich sa dostala do národného R&B rebríčka (hitparády), prvá pieseň na 2. a druhá na 13. miesto. Kvinteto viedol tenor Leroy Griffin a malo zmluvu s Herald Records.
Osmani
Osmani alebo Osmania ("osman..." je kodifikovaný tvar; zastarané názvy: Otomani, Ottomani, Osmáni) môžu byť:
Alpaka (zliatina)
náhľad|Mince vyrobené z alpaky Alpaka je zliatina medi, zinku a niklu, prípadne ďalších kovov, v Nemecku pre svoj vzhľad známa tiež ako nové striebro. Často býva označovaná aj ako pakfón, v takom prípade však môže ísť aj o zliatinu medi a niklu s prídavkom železa alebo mangánu.
Vlastnosti
Alpaka je pevná látka strieborného až žltkavého lesklého vzhľadu. Zliatina je vyrobená zo 4764% medi, 1025% niklu, 1542% zinku a s prímesami prvkov ako je olovo, cín, mangán alebo železo. Vyznačuje sa jednoduchou opracovateľnosťou, zároveň ale aj tvrdosťou a odolnosťou voči korózií, ako i dobrou tepelnou vodivosťou. Zliatina sama o sebe kladie relatívne veľký odpor elektrickému prúdu, jej oxidy sú ale vodivé.
Využitie
Prv bola alpaka obľúbená ako základný kov na výrobu postriebrených nádob, povrch nádoby bol postriebrený pomocou elektrolýzy. S alpakou sa možno stretnúť najmä v bižutérii, hračkárskom priemysle (pre dobrou elektrickú vodivosť oxidov zlúčeniny je vhodná na výrobu koľajníc modelových železníc), ale aj pri kvalitnejších kľúčoch. Dobrá spracovateľnosť zliatiny sa využíva pri výrobe hudobných nástrojov (napr. činely, flauta, saxofón), odolnosť voči korózií alpaku zase stavia do roly zliatiny vhodnej na výrobu vreckových nožov. Z alpaky sú zhotovené tiež niektoré mince (nemecká marka, či portugalské escudo). Príkladom technického využitia je konštrukcia vodovodných potrubí a výhrevných špirál. Kov často využívajú falšovatelia na výrobu minci a medailónov, ktoré sú vydávané za strieborne.
História
Prvá zmienka o alpake pochádza z Číny, odkiaľ bola dovážaná do Európy. Zliatina niesla čínsky názov paktong nebo pakfong (白銅, doslova „biely bronz“) a slúžila ako náhrada za pravé striebro. Jej hlavné zložky (meď, nikel a zinok) boli však určené až v 18. storočí. V Európe sa zliatina podarila vyrobiť v roku 1770 v nemeckých železiarňach v meste Suhl a v roku 1823 bola vyhlásená súťaž o to, komu sa podarí produkciu zdokonaliť, aby sa výsledná zliatina čo najviac podobala striebru. Nezávisle na sebe boli najúspešnejší bratia Hennigerovci v Berlíne a Ernst August Geitner v meste Schneeberg. Iná forma zliatiny bola vynájdená v roku 1832 v Birminghame (británium). Názov Alpacca bol pôvodne ochrannou známkou obchodníka Berndorfa, v Severnej Európe sa však rýchlo ujal ako všeobecný názov zliatiny. S rozšírením elektrolytického pokovovania po roku 1840 sa alpaka začala využívať ako vhodný základ pre nanesenie strieborného povlaku.
Bukovina (vrch v Oravských Beskydách)
Bukovina je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad Oravskou Lesnou, približne západne od Námestova.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Oravská Lesná. Najbližšími sídlami sú južným a juhovýchodným smerom ležiaca Oravská Lesná, juhozápadne situovaná Vychylovka, miestna časť Novej Bystrice a severne ležiaca Soblówka. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis
Bukovina leží v malej rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z hlavného hrebeňa, medzi Úšustom a Talapkovým Beskydom. Južným smerom leží Korčuľa, východným Vysoká Magura a Krkoškuľa , severným Bednárová  a západným Talapkov Beskyd a Svítková. Severnú a východnú časť masívu odvodňuje do Bielej Oravy Juríkov potok, západnú a južnú jeho prítok Bukovinský potok. Na vrchol nevedie značený chodník. Južným úpätím vedie Oravská lesná železnica.
Výhľady
Súvislý, miestami riedky lesný porast vrcholovej časti umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných miest s nižšou vegetáciou sú viditeľné okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych a Žywieckych Beskýd, Oravskej Magury, Kysuckej vrchoviny a Malej Fatry, nezriedka však vidieť aj Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa a prístup je tak možný lesnými chodníkmi. Severne vedie modro značený hrebeňový chodník z Rycierovej hory na Úšust, z ktorého sa dá dostať na Bukovinu nevýrazným sedlom. Západne vedie zelená značka zo sedla Demänová na Talapkov Beskyd.
Runinská kotlina
Runinská kotlina je geomorfologickou časťou Bukovcov. Leží v ich severnej časti, približne severovýchodne od mesta Snina v rovnomennom okrese.
Polohopis
Leží v povodí riečky Ulička, ktorá síce tečie južným okrajom na západ, no onedlho sa stáča juhovýchodným smerom a vedie na Ukrajinu k rieke Uh. Na území Runinskej kotliny priberá niekoľko menších prítokov, z nich najvýznamnejší je Poloninský a Runinský potok. Prístup do kotliny vedie údolím Uličky cez Topoľu po ceste III/3848, odbočujúcej z II/558 (Stakčín – Ulič).
Chránené územia
Runinská kotlina leží na území Národného parku Poloniny, hoci práve kotlina s okolím obce Runina je z chránenej oblasti vyňatá. Severne od kotliny sa v pohraničnom pásme nachádza národná prírodná rezervácia Jarabá skala a Pľaša.
Turizmus
Táto časť Bukovských vrchov patrí medzi pokojnejšie oblasti. Z Runiny vedie modro značený chodník cez Ruské do Ruského sedla, kde sa pripája na  červeno značenú Medzinárodnú diaľkovú turistickú trasu E8 a Východokarpatskú magistrálu. Severovýchodným smerom vedie z obce do sedla pod Ďurkovcom (1 120,0 m n. m) na pohraničím vedúcu Východokarpatskú magistrálu aj zeleno značený chodník.
Alexandra Novotná-Rozborilová
MUDr. Alexandra Rozborilová PhD., rodená Žiláková je slovenská dermatologička, bývala politička a autorka vlastnej kozmetickej značky Dr.Sandra.
Ministerstvo zdravotníctva
V období 2002-2005 bola postupne hovorkyňou ministerstva zdravotníctva, prvou predsedníčkou Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou (1. november 2004 - 31. marec 2005) a štátnou tajomníčkou ministerstva zdravotníctva (1. apríl 2005 - 7. december 2005). Funkcie štátnej tajomníčky sa vzdala na vlastnú žiadosť koncom novembra 2005 a vláda ju odvolala z funkcie k 7. decembru 2005. Ministrom zdravotníctva bol v tomto období Rudolf Zajac, nominant strany ANO.
Politická strana Nádej
V období od marca 2006 do augusta 2009 bola predsedníčkou politickej strany Nádej. Na fungovanie strany prispela sponzorským darom 300 000 Sk.
V parlamentných voľbách v roku 2006 kandidovala za túto stranu z prvého miesta kandidačnej listiny. Strana získala 14 595 hlasov, čo zodpovedá 0,63% platných hlasov a nedostala sa do parlamentu.
Štúdium a profesionálna kariéra
Študovala na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v roku 1993 dosiahla titul MUDr. a v roku 2002 titul PhD.
V roku 2006 založila firmu Esthetic, s. r. o., ktorá prevádzkuje rovnomennú kliniku korekčnej dermatológie a plastickej chirurgie a predáva kozmetiku značky Dr. Sandra, ktorú sama vyvinula a vyrába.
Je prezidentkou Slovenskej laseroterapeutickej spoločnosti, organizačnej zložky Slovenskej lekárskej spoločnosti.
Občiansky aktivizmus
Podporuje neziskovú organizáciu Sloboda zvierat a v roku 2010 iniciovala a odvtedy i sponzoruje vydávanie každoročného kalendára Slobody zvierat.
Osobný život
Z predchádzajúceho manželstva má dcéru Ninu.
Dielo
Napísala dve knihy príbehov pacientov plastickej chirurgie a estetickej dermatológie.
Mikuláš Russnák
alt=Biskupský vikár Mikuláš Russnák, jeho podpis a pečiatka|náhľad|Podpis a pečiatka Generálneho biskupského vikára Mikuláša Russnáka z roku 1922 Mikuláš Russnák (* 30. apríl 1878, Sopkovce – † 1954, Bratislava) bol gréckokatolícky kňaz. Pochádzal z kňazskej rodiny Pavla Russnáka a jeho manželky Julianny Brinskej. V roku 1900 bol vysvätený za kňaza, v nasledujúcom roku sa stal doktorom teológie. O rok nato bol vymenovaný za vicerektora seminára v Prešove.
V rokoch 19181927 bol generálnym vikárom Prešovskej eparchie.
V roku 1914 bol vymenovaný za kolegiálneho profesora na univerzite v Budapešti a prešovský biskup ho vymenoval za profesora dogmatiky v Prešove. V roku 1936 sa stal profesorom na teologickej fakulte v Bratislave a na istý čas tam pôsobil aj ako dekan.
Po likvidácii gréckokatolíckej cirkvi v 50. rokoch bol internovaný a zomrel v Bratislave.
Je známy ako vzdelaný autor v oblasti teológie.
Vražda Ignáca Mezeia
Vražda Ignáca Mezeia bola vražda muža bez domova rómskeho pôvodu, Ignáca Mezeia (* 1967, Štvrtok na Ostrove - † 27. apríl 2001, Bratislava), ktorého 27. apríla 2001 v Bratislave zavraždili neonacisti.
Ortopedická obuv
Ortopedická obuv alebo tiež zdravotná obuv je obuv, ktorá slúži tiež ako zdravotná pomôcka umožňujúca zdravotne nezávadnú chôdzu a ktorá bola špeciálne navrhnutá tak, aby poskytovala oporu alebo úľavu od bolesti chodidlám, členkom a nohám.
Vražda Ignáca Mezeia
Okolnosti vraždy
náhľad|Improvizovaný pamätník Ignáca Mezeiho na Májkovej ulici. Skupina mladých neonacistov z Vrakune - Martin P. (17) a bratia Marián (17) a Vladimír O. (15) sa 27. apríla 2001 po 23. hodine vracali domov z Corgoň Pubu na Mickiewiczovej ulici v Bratislave. V okolí Amerického a Odborárskeho námestia, na Májkovej ulici, napadli Ignáca Mezeiho, ktorého najprv zbili a následne bol Martinom P. bodnutý do oblasti hrudníka, medzi tretie a štvrté rebro. Nôž zasiahol srdce, na následky čoho Mezei zomrel.
Ortopedická obuv
Ortopedická obuv patrí do kategórie zdravotníckych pomôcok používaných pri konzervatívnej liečbe patomechaniky chodidiel a dolných končatín. Pri zdravotníckej pomôcke na mieru musí výrobca vykonať návrh na základe predpisu riadne kvalifikovaného lekára, ktorý stanoví špecifické konštrukčné vlastnosti pomôcky. Štandardy manažérstva kvality v oblasti zdravotníckych pomôcok upravujú celý proces (alebo jeho časti) od návrhu a vývoja až po dodávku a poskytujú technickú podporu pri ich implementácii. V tomto ohľade je predpis konštituovaný ako vstup, resp. základná požiadavka procesu návrhu a musí byť úplný a jednoznačný.
Vražda Ignáca Mezeia
Neonacistické pozadie útočníkov
V čase vraždy mali útočníci oblečené letecké bundy, tzv. „bombery“, pričom jeden z útočníkov mal na sebe bundu značky Lonsdale, charakteristickú pre subkultúru Skinheads, ktorej výzor často preberajú neonacisti. Jeden zo súrodencov bol v dobe útoku v tričku s nápisom „Skinheads Slovakia“ a vrah Mezeiho mal v tom čase oblečené tričko so sloganom „Terror Machine“, ktoré je spojené s neonacistickou teroristickou organizáciou Combat 18 a podľa niektorých ide o zástupné pomenovanie tohto zoskupenia. Jeden z bratov O. bol taktiež po vražde odsúdený za verbálny rasový útok na muža čiernej pleti.
Ortopedická obuv
EN ISO 9999: 2016 definuje tri kategórie ortopedickej obuvi, a to: „bežná“, „prispôsobená“ a „vyrobená na mieru/na mieru“.
Vražda Ignáca Mezeia
Neonacistické pozadie útočníkov
Na prvé súdne pojednávanie prišlo trojicu podporiť 15 neonacistov.
Ortopedická obuv
Bežná ortopedická obuv je dostupná pre širokú verejnosť a môžete ju zakúpiť v bežných obchodoch s obuvou. Je skvelou prevenciou pri vzniku rôznych deformácií chodidiel, ako ploché nohy, haluxy, ostrohy na pätách, kurie oká... Jej nosenie vám poskytuje komfort pri chôdzi, pretože znižuje zaťaženie chrbtice a kĺbov dolných končatín a podporuje správne držania tela. Ortopedickú obuv na mieru Vám musí predpísať ortopéd a následne je obuv spravidla vyrobená na objednávku na základe individuálnych parametrov pacienta.
Vražda Ignáca Mezeia
Kontroverzie a súdny proces
Napriek indíciám o neonacistickom pozadí všetkých útočníkov nebolo v tomto smere vykonané žiadne ďalšie dokazovanie a nebol ani len podaný návrh na vykonanie domových prehliadok na zaistenie dôkazov. Politický, resp. rasovo motivovaný podtext činu bol vyšetrovateľkou odmietnutý. Informácia o oblečení odkazujúcom na neonacistické hnutie bola vyšetrovateľkou údajne zatajovaná zástupcovi poškodeného a dozvedel sa o nich až priamo zo súdneho spisu.
Ortopedická obuv
Podľa EN ISO 9999: 2016: „Pomocné výrobky pre osoby so zdravotným postihnutím – Klasifikácia a terminológia“ je ortopedická obuv spolu s ortézami na chodidlá zahrnutá do triedy „ortotika a protetika“, podtriedy „ortotiky“, definovanej ako používané pomôcky na povrchu uvažovaného anatomického segmentu s cieľom zmeniť štrukturálne a funkčné charakteristiky neuromuskuloskeletálneho systému.
Vražda Ignáca Mezeia
Kontroverzie a súdny proces
Podľa niektorých zdrojov bol prípad utajovaný pred médiami a zo strany vyšetrovateľky mohlo neskôr dôjsť k vydávaniu falošných informácií, podľa ktorých bol Ignác Mezei „psychicky chorý homosexuál“. To všetko s cieľom „zľahčiť útok a poškodiť obeť.“
Ortopedická obuv
Podľa doterajších právnych predpisov sa zdravotnícke pomôcky (protézy, ortézy) používajú v špecializovanej činnosti „na prekonanie niektorých organických alebo fyziologických nedostatkov“.
Boeing RC-135
RC-135 Rivet Joint je americké prieskumné lietadlo, ktoré bolo vyvinuté v Boeingu, ale modifikované technológiami viacerých spoločností vrátane General Dynamics, Lockheed, LTV, E-Systems a L3 Technologies.
Vražda Ignáca Mezeia
Kontroverzie a súdny proces
Súdny proces bol niekoľkokrát odročený a obvinený z vraždy bez rasového motívu bol nakoniec iba Martin P., pričom súrodenci Marián a Vladimír O. vystupovali len v pozícii svedkov.
Ortopedická obuv
Ortopedická obuv teda slúži najmä na liečbu a korekciu závažných patológií chodidiel, pohybového aparátu a rôznych deformácií chodidiel a je vyrobená výlučne z prírodných surovín (koža, bavlna, viskóza) s protišmykovou podrážkou.
Boeing RC-135
Vznik a vývoj
thumb|Lietadlo RC-135W pristáva na základni RAF vo Waddingtone
Vražda Ignáca Mezeia
Kontroverzie a súdny proces
Rozsudok bol vynesený 10. decembra 2002 a páchateľ vraždy bol odsúdený na 4 roky v 1. nápravnovýchovnej skupine.
Boeing RC-135
Vznik a vývoj
Keď firma Boeing začala v roku 1954 testovať prototyp modelu 367-80 „Dash 80“, dúfala, že letecké spoločnosti budú mať o lietadlo enormný záujem. Pri konštrukcii lietadla sa využilo množstvo skúseností nadobudnutých pri vývoji prúdových bombardérov B-47 a B-52. So zdvihnutým krídlom a pohonom štyroch prúdových motorov predstavoval Dash 80 najmodernejšie dostupné komerčné dopravné lietadlo.
Paradoxne však o lietadlo neprejavili záujem komerčné letecké spoločnosti, ale americké vzdušné sily, ktoré si uvedomili, že na podporu svojich prúdových bombardérov budú potrebovať prúdové tankovacie lietadlo. Preto si v septembri 1955 objednali u Boeingu svoj prvý prúdový tanker. Ten vznikol práve na báze lietadla Dash 80, v ktorom bol pridaný tankovací systém s výsuvným ramenom. Tento stroj, známy ako KC-135A Stratotanker, vstúpil do služby 28. júna 1957 a Boeing pokračoval vo vývoji tejto vojenskej línie pod označením Model 717. Boeing vyrobil celkovo 732 rôznych verzií lietadiel KC-135. Mnohé z nich sa nakoniec dočkali aj modernizácie pohonného systému, keď získali moderné prúdové motory CFM56 (v armáde označované ako F108). Tieto stroje niesli pomenovanie KC-135R. Na základe týchto lietadiel vyvinul Boeing aj dopravnú verziu C-135, veliteľské lietadlá EC-135 a nakoniec aj stroje určené na zhromažďovanie spravodajských informácií RC-135.
Prvý variant RC-135 bol objednaný v roku 1962. Táto prieskumná verzia, vybavená fotografickým zariadením, niesla označenie RC-135A a bola zavedená v polovici 60. rokov 20. storočia. Treba však povedať, že nešlo o úplne prvé verzie RC-135 využívané americkým letectvom. Skutočne prvým variantom bola RC-135S, ktorá začala vykonávať prieskumné misie v roku 1961 a v roku 1962 ju nasledovala RC-135D.
Po ukončení výroby fotografickej verzie RC-135A sa začal vyrábať variant RC-135B, ktorý slúžil na elektronický prieskum.
Verzia RC-135C Big Team bola vybavená automatickým lokalizačným systémom AEELS (automated electronic intelligence emitter locating system), anténou a kamerou, ktoré sa nachádzali v zadnej časti trupu.
RC-135T Rivet Dandy bola modifikovaná KC-135T, ktorá bola vybavená systémom SIGINT (signal inteligence).
Verzia RC-135E Rivet Amber bola určená na monitorovanie skúšok sovietskych balistických rakiet. Jediné lietadlo tohto typu havarovalo 5. júna 1969 počas preletu zo Shemya do Eielsonu.
RC-135S Rivet Ball má predĺžený nosný radóm, v ktorom je anténa na prijímanie signálov v pásme S.
RC-135S Cobra Ball vylepšená verzia Rivet Ballu, ktorá je vybavená elektrooptickými senzormi na monitorovanie letov balistických rakiet dlhého dosahu.
RC-135U Combat Sent určený na zber dát typu ELINT (electronic inteligence), ktoré sa následne využívajú pri výrobe pokročilých radarových výstražných prijímačov, rušičiek, návnad, protiradiačných rakiet a výcvikových simulátorov.
V júni 2011 ukončilo Royal Air Force 37-ročnú prevádzku typu Nimrod R1, určeného na signálne spravodajstvo. Plány na výmenu týchto lietadiel prebiehali v rámci projektu známeho ako Airseeker. Počítalo sa s nadobudnutím troch lietadiel RC-135W, ktoré mali vzniknúť prestavbou drakov lietadiel KC-135R. Všetky tri stroje získalo RAF v priebehu rokov 2013 až 2017.
Štefan Novák
Štefan Novák (* 4. december 1879, Ubľa – † 5. september 1932, Budapešť, Maďarsko ) bol gréckokatolícky biskup Prešovskej eparchie.
Narodil sa v kňazskej rodine Jána Nováka a jeho manželky Márie rodenej Baloghovej v Ubli. Absolvoval gymnázium v Užhorode. Teológiu vyštudoval v Ostrihome a vo Viedni a ukončil ho v r. 1906 doktorátom.
V r. 1905 bol vysvätený za kňaza.
V r. 1914 bol vysvätený na biskupa a stal sa prešovským eparchom. Je známy ako maďarizátor v oblasti školstva ale aj jazyka cirkevných obradov.
Po tom ako v r. 1918 odišiel do Maďarska bol v r. 1920 uvoľnený z vedenia biskupstva. V r. 1932 v Maďarsku aj zomrel.
Krátky ohýbač palca
Krátky ohýbač palca je malý priečne pruhovaný sval ruky, ktorý ohýba palec. Rozdeľuje sa na dve hlavy: povrchovú a hlbokú.
Štruktúra
Povrchová hlava svalu vychádza z dolného okraja zápästného väzu, ktorý sa nachádza neďaleko od lichobežníkovitej väčšej kosti.
Hlboká hlava je veľmi malá časť svalu, ktorá nemusí byť u niektorých ľudí prítomná. Štúdia z roku 2017, zistila absenciu hlavy svalu pri každej 25. ruke. Vychádza z trapézovej a hlavatej kosti na dne karpálneho tunela.
Obe hlavy sú šľachovité a spoločne sa vkladajú do laterálnej strany proximálnej základne článku palca. Na spojnici medzi hlavami sa nachádza sezamská kosť.
Inervácia
Do povrchovej hlavy svalu inervuje stredný nerv a do hlbokej hlavy lakťový nerv.
Krvenie
Sval je prekrvovaný z povrchnej palmárnej vetvy radiálnej artérie.
Funkcia
Krátky ohýbač palca ohýba proximálny článok palca a robí opozíciu palca, čo umožňuje palcu postaviť sa proti ostatným prstom.
Piotr Jevgenevič Jan
Piotr Jevgenevič Jan (* 11. február 1993, Dudinka) je ruský bojovník zmiešaných bojových umení. Zápasí v kategórii bantamovej váhy organizácie Ultimate Fighting Championship (UFC), kde je bývalým UFC šampiónom bantamovej váhy. Pred svojim pôsobením v UFC zápasil v organizácii Absolute Championship Berkut (ACB), kde bol ACB šampiónom bantamovej váhy. Momentálne figuruje na piatom mieste UFC rebríčka najlepších bojovníkov bantamovej váhy.
Detstvo a začiatky
Jan sa už detstva venoval športu, začínajúc s futbalom a vzpieraním. V šiestej triede začal trénovať ITF Taekwondo a často sa dostával do bitiek v škole a na ulici. O box sa prvýkrát začal zaujímať vďaka svojmu staršiemu bratovi Alexejovi, ktorý tento šport trénoval. Alexej ho však odmietol zobrať so sebou na tréningy, preto Jan začal boxovať tajne.
Ako štrnásťročný si začal zarábať peniaze vykladaním nákladných člnov na rieke Jenisej. Jedného z mužov s ktorými pracoval zaujala Janova fyzická sila ktorú mal vo jeho mladom veku, a predstavil ho boxerskému trenérovi Jurijovi Demčenkovi.
V pätnástich rokoch, po skončení deviatej triedy, sa Jan presťahoval z Dudinky do mesta Omsk, kde začal trénovať pod Demčenkovým vedením. Ako boxer bol úspešný a získal titul Majstra športu Ruska v boxe v 64 kilogramovej kategórii. Dostal sa taktiež do finále ruských majstrovstiev v boxe, avšak bol diskvalifikovaný po tom čo na hlavného rozhodcu hodil svoje boxerské rukavice. O MMA sa prvýkrát dozvedel vďaka bojovníkom z MMA klubu Alexandra Nevského ktorí chodili trénovať box s Demčenkom, a po niekoľkých sparringoch s nimi sa rozhodol začať venovať tomuto športu.
Po tom čo vyštudoval strednú školu s polytechnickým zameraním Jan získal bakalársky titul v obore Telesná výchova a šport na Sibírskej federálnej univerzite v Omsku. Pred svojou kariérou v MMA pracoval ako vyhadzovač v nočnom klube na predmestí Omsku.
Začiatky
Jan profesionálne debutoval v MMA na podujatí Eurasian Fighting Championship - Baikal Fight v decembri 2014. Zápas vyhral v treťom kole knokautom oponenta Murada Bakieva, pre ktorého išlo taktiež o debutový zápas. Následne v roku 2015 podpísal kontrakt s ruskou organizáciou Absolute Championship Berkut (dnes známa ako Absolute Championship Akhmat). Jan údajne získal množstvo fanúšikov po tom čo vo svojom debutovom zápase v organizácii jednohlasne na body porazil Brazílčana Renata Velameho, ktorý mal v tom čase za sebou už 26 profesionálnych zápasov. V treťom zápase svojej kariéry Jan porazil Kharona Orzumieva na submisiu v čase 47 sekúnd prvého kola. Vo svojom nasledujúcom zápase knokautoval Artura Mirzakhanyana v prvom kole na podujatí Professional Fight Night 10: Russia Cup.
Absolute Championship Berkut
24. októbra 2015 Jan čelil Muradovi Kalamovi, ktorého porazil jednohlasným rozhodnutím poroty. Týmto víťazstvom získal možnosť zápasiť s Magomedom Magomedovom o titul ACB šampióna bantamovej váhy.
Po svojej prvej profesionálnej prehre sa Jan vrátil proti Angličanovi Edovi Arthurovi na ACB 41: Path to Triumph v Soči. Zápas vyhral jednohlasným rozhodnutím.
Na jar 2017 sa uskutočnila odveta s Magomedovom na podujatí ACB 57: Payback, ktoré sa konalo 15. apríla v Moskve. Tentoraz Jan úspešne pomstil svoju predchádzajúcu prehru a zvíťazil jednohlasným rozhodnutím. Zároveň sa stal novým ACB šampiónom bantamovej váhy.
Po svojej prvej titulovej výhre sa Jan vrátil v septembri 2017 proti Brazílčanovi Mattheusovi Mattosovi na ACB:71 v Moskve. Po tom čo vyhral prvé dve kolá, Jan knokautoval Mattosa zdvihákom v treťom kole a úspešne tak obhájil svoj šampiónsky titul.
Ultimate Fighting Championship
V januári 2018 Jan podpísal kontrakt s organizáciou Ultimate Fighting Championship.
Svoj UFC debut uskutočnil 23. júna 2018 proti Terutovi Ishiharovi na podujatí UFC Fight Night 132 - Edwards vs. Cowboy. Zápas vyhral prostredníctvom technického knokautu v prvom kole.
Následne mal čeliť vtedajšej štrnástke UFC rebríčka bantamovej váhy, Douglasovi Silva de Andrademu, 15. septembra 2018 na UFC Fight Night 136 - Hunt vs. Oleinik. Andrade však zo zápasu 9. augusta odstúpil kvôli zraneniu nohy, a nahradil ho Jin Joo Son. Na predzápasovom vážení Son navážil 0.5 kilogramu nad váhovým limitom pre netitulové zápasy v bantamovej váhe, a bol penalizovaný 20 percent z honoráru za zápas v prospech Jana. Jan zápas vyhral jednohlasným rozhodnutím. Zároveň mu toto víťazstvo získalo jeho prvé ocenenie za Zápas večera.
Zápas medzi Janom a Douglasom Silva de Andrade bol opäť dohodnutý na podujatie UFC 232 - Jones vs. Gustafsson 2, ktoré sa konalo 29. decembra 2018. Jan vyhral prostredníctvom technického knokautu v druhom kole po tom čo Andradeho roh hodil uterák.
10. januára 2019 Jan na sociálnych sieťach odhalil že s UFC podpísal nový štvorzápasový kontrakt. 23. februára 2019 čelil Johnovi Dodsonovi na UFC Fight Night 145 - Błachowicz vs. Santos. Jan vyhral jednohlasným rozhodnutím.
Napriek jeho predchádzajúcemu, len niekoľko mesiacov starému kontraktu, Jan podpísal nový šesťzápasový kontrakt ktorý mu bol ponúknutý okamžite po jeho výhre nad Dodsonom.
Janov ďalší súper bol Jimmie Rivera 8. júna 2019 na UFC 238 - Cejudo vs. Moraes. Zápas vyhral jednohlasným rozhodnutím. Neskôr Jan odhalil že týždeň pre zápasom s Riverom bol popŕhlený jedovatou medúzou v Thajsku a do boja nastupoval so 40 stupňovou horúčkou.
26. júna bolo oznámené, že Jan musel podstúpiť operáciu kvôli synovitíde ľavého lakťa.
Jan čelil Urijahovi Faberovi 14. decembra 2019 na UFC 245 - Usman vs. Covington. Po tom čo dominoval boj v postoji a úderom zrazil Fabera na zem v druhom kole, zápas vyhral v treťom kole prostredníctvom knokautu kopom do hlavy. Toto víťazstvo mu získalo ocenenie za Výkon večera.
Po zápase s Faberom Jan skritizoval vtedajšieho šampióna bantamovej váhy, Henryho Cejuda, a vyhlásil že sa mu Cejudo snaží vyhnúť. „Myslím že je dosť očividné že sa mi vyhýba a robí všetko čo môže aby nemusel so mnou zápasiť. Všetky tie reči že chce väčšie meno sú blbosť, chce pre seba len ľahší zápas“.
UFC šampión bantamovej váhy
Po Cejudovej úspešnej obhajobe titulu proti Dominickovi Cruzovi na UFC 249, Cejudo oznámil že ukončuje svoju športovú kariéru a uvoľnil titul šampióna bantamovej váhy. Jan následne čelil bývalému WEC a UFC šampiónovi perovej váhy Josému Aldovi v zápase o uvoľnený titul 12. júla 2020 na UFC 251 - Usman vs. Masvidal. Zápas vyhral technickým knokautom v piatom kole.
Jan mal uskutočniť svoju prvú obhajobu titulu proti Aljamanovi Sterlingovi 12. decembra 2020 na UFC 256. 22. novembra však bolo oznámené že zápas bol presunutý na kartu UFC 259 - Błachowicz vs. Adesanya, ktorá sa konala 6. marca 2021. Jan zápas prehral kvôli diskvalifikácii v štvrtom kole za nelegálny úder kolenom. Podľa dvoch porotcov Jan pred štvrtým kolom zápas vyhrával 29-28, a podľa jedného vyhrával Sterling 29-28. Sterling sa stal prvým šampiónom v UFC histórii ktorý vyhral titul cez diskvalifikáciu súpera.
Odveta so Sterlingom sa mala uskutočniť 30. októbra 2021 na UFC 267 - Błachowicz vs. Teixeira. 25. septembra však Sterling odstúpil kvôli zraneniu krku. Nahradil ho Cory Sandhagen v zápase ktorý bol teraz o titul dočasného šampióna bantamovej váhy. Jan zápas vyhral jednohlasným rozhodnutím. Zároveň získal ocenenie za Zápas večera.
Titulová unifikačná odveta s Aljamainom Sterlingom sa mala uskutočniť 5. marca 2022 na UFC 272. 11. januára 2022 však bolo oznámené že zápas bol preložený na podujatie UFC 273 - Volkanovski vs. The Korean Zombie, ktoré sa konalo 9. apríla. Jan tesný zápas prehral nejednohlasným rozhodnutím. Stal sa taktiež jedným z bojovníkov ktorí získali finančný bonus na základe fanúšikovského hlasovania o najobľúbenejšieho bojovníka karty, v ktorom sa umiestnil tretí za Chamzatom Čimajevom a Alexandrom Volkanovskim.
Kariéra po šampionáte
Jeho ďalším súperom bol Sean O'Malley 22. októbra 2022 na UFC 280 - Oliveira vs. Makhachev. Zápas prehral na body vysoko kontroverzným nejednohlasným rozhodnutím. 26 z 26 mediálnych outletov bodovalo zápas v prospech Jana. Za svoj výkon získal ocenenie Zápas večera.
Jan čelil Merabovi Dvališvilimu 11. marca 2023 na podujatí UFC Fight Night 221 - Yan vs. Dvalishvili. Zápas prehral jednohlasne na body.
Tréning
Jan trénuje v RCC Academy v Jekaterinburgu, ktorá je sídlom MMA klubu Archanjela Michaela. Medzi jeho hlavných tréningových partnerov patria MMA bojovník Denis Lavrentjev, bývalý Muay Thai šampión Vasiľ Semenov, olympijský wrestler Šarap Gitinov či neporazený boxer Magomed Kurbanov. Pred tým ako sa v roku 2018 presťahoval do Jekaterinburgu, Jan trénoval v klube Alexandra Nevského v Omsku. Na zápasy sa pravidelne pripravuje v Tiger Muay Thai v thajskom Phukete, kde trénuje s bojovníkmi ako Rafael Fiziev a Magomed Bibulatov.
V roku 2016 trénoval niekoľko týždňov v známom gyme Nova União v Brazílii so svojim budúcim protivníkom José Aldom. V roku 2017, v rámci prípravy na odvetu s Magomedom Magomedovom, Jan absolvoval wrestlingový kemp v dagestanskom Chasaviurte pod vedením Zelimchana Chusajnova, olympijského wrestlera a trenéra národného tímu Azerbajdžanu. Do Dagestanu sa opäť vrátil v roku 2020. Na prvý zápas s Aljamainom Sterlingom sa pripravoval v American Top Team na Floride.
Osobný život
Jan a jeho manželka Julia majú spolu dvoch synov, Daniila (narodeného v roku 2016) a Konstantina (narodeného v roku 2020). V septembri 2018 sa Jan aj s rodinou presťahoval z Omsku do Jekaterinburgu, kde začal trénovať pre klub Archanjela Michaela.
Premier League 2023/2024
Premier League 2023/2024 je 32. sezónou Premier League od jej založenia v roku 1992 a celkovo 125. ročník najvyššej anglickej futbalovej súťaže. Titul obhajuje Manchester City. Klub sa môže stať prvým klubom v Anglicku, ktorý vyhrá 4 ligové tituly v rade. Nováčikmi súťaže sú Burnley, Sheffield United a Luton Town. Termínový kalendár bol zverejnený 15. júna 2023. Sezóna sa začala 11. augusta 2023 a skončí 19. mája 2024.
Boj proti zdržovaniu času
The Professional Game Match Officials Limited (PGMOL) oznámilo, že rozhodcovia začnú pridávať nadstavený čas podľa toho ako dlho je lopta mimo hry. (Podobne ako tomu bolo na Majstrovstvách sveta 2022 v Katare) Nadstavovanie času sa bude týkať osláv gólov, odkopov od brány, striedaní a dôležitým aspektom bude aj ošetrovanie zranení. Má sa tým zamedziť zdržovaniu času, ktoré je v Premier League veľmi vysoké. Premier League zaznamenala v minulej sezóne loptu v hre iba 55 minút z celého zápasu. Analýza tiež dospela k záveru, že hráčom Premier League trvalo v priemere 33 sekúnd na zahriate priameho kopu, 30 sekúnd na odkop od brány a celkovo 72 sekúnd na pokračovanie zápasu po góle.
Ján VIII. (Byzantská ríša)
'''Ján VIII. Palaiologos''' (* 17./18. december 1392, Konštantínopol† 31. október 1448, Konštantínopol) bol predposledný cisár Byzantskej ríše. Ako spoluvládca svojho otca Manuela II. vládol od roku 1408, samostatne v rokoch 1421/14251448. Zúčastnil sa na koncile vo Ferrare a Florencii, kde bola zjednaná cirkevná únia medzi Východom a Západom. Ani následné kroky kresťanskej koalície však nezabránili úpadku moci Byzancie a vzostupu Osmanov.
Životopis
Ján sa narodil ako najstarší syn byzantského cisára Manuela II. a Jeleny Dragašovej v decembri roku 1392. Pred rokom alebo v roku 1408 bol ustanovený za spoluvládcu svojho otca. V roku 1421 sa ešte za Manuelovho života stal autokratorom a vládol v podstate sám. Manuelova smrť v roku 1425 z mocenského hľadiska nič nezmenila. Pre obmedzené možnosti expanzie sa zameral na zisk Peloponézu (Morey), stále čiastočne ovládaného franskými rytiermi. Polostrov celý opanoval a začlenil do Morejského despotátu. Začal tiež expandovať do Atiky a Boiótie, no pád Solúna do rúk Osmanom (1430) znamenal citeľnú ranu do jeho mocenských snáh.