cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teopanizmus
Teopanizmus je panteizmus, ktorý spočíva v chápaní boha ako univerza.
Tajmyr
Tajmyr môže byť:
Bakonyszombathely
Bakonyszombathely je obec v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe v obvode Kisbér.
Má rozlohu 3653 ha a žije tu 1498 obyvateľov (2007).
Kacír
Kacír alebo heretik je dnes hanlivé označenie pre odpadlíka od kresťanskej, katolíckej aj protestantskej viery, najmä pre obdobie stredoveku. Ojedinele označuje aj hriešnika všeobecne.
Pôvodne vznikol z pojmu katar (z gréckeho καθαρός katharos = čistý > lat. cathari > tal. gazzari [vyslov: gaddzari]), čo bol príslušník francúzskej stredovekej náboženskej skupiny, vyhladenej krížovými výpravami začiatkom 13. storočia.
Výbuchy v Londýne 7. júla 2005
V Londýne 7. júla 2005 sa od 8:51 do 9:47 miestneho času (9:51 – 10:47 nášho času) uskutočnila séria explózií v metre a v jednom autobuse. Britská polícia udáva 50 úmrtí a približne 700 zranených (8. júl 2005).
Fakty
V čase, keď v hlavnom meste Spojeného kráľovstva rokovali lídri najvyspelejších krajín sveta a Ruska a deň po získaní letných olympijských hier, prišiel nečakaný útok. Začal sa niekoľko minút pred deviatou a v priebehu necelej polhodiny vybuchli ďalšie tri nálože v troch staniciach metra. Stanice boli po treťom výbuchu uzatvorené. V tej chvíli sa všetci domnievali, že dopravný kolaps súvisí s výpadkom elektriny. Pol hodinu na to vybuchla nálož v poschodovom autobuse na Russellovom námestí.
Britský premiér Tony Blair ihneď opustil samit štátov G8 a zo Škótska odcestoval do Londýna. Neskôr oficiálne potvrdil, že podľa britskej vlády ide o teroristický útok.
Doprava bola na niekoľko hodín odstavená. Tisíce ľudí bolo na niekoľko hodín zavretých v metre. Medzičasom sa vraj situácia zlepšila a všetci sú už z podzemia vonku. Doteraz sú odstavené niektoré stanice v Londýne a jeho okolí.
Správy o zranených a mŕtvych sa pre nedostatok informácií líšia. Hovorí sa o 52 mŕtvych a 700 ľahko a ťažko ranených ľuďoch.
Páchatelia
Krátko po útoku úrady kategoricky zamietli možnosť, že by šlo o teroristický útok a ako príčinu uvádzali výpadok elektrického prúdu alebo zrážku dvoch vlakov. Scotland Yard však potvrdil prítomnosť minimálne jednej bomby vo vlaku. Britská vláda potvrdila, že ide o teroristický útok.
K teroristickým útokom v Londýne sa na internete prihlásila islamistická skupina, ktorá si hovorí Tajná skupina džihádu a Al-Káidy v Európe.
NGC 5821
NGC 5821 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Tom Nijssen
Tom Nijssen (* 1. október 1964, Maastricht, Holandsko) je bývalý holandský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 11 turnajov ATP vo štvorhre.
Služobník Boží
Služobník Boží je označenie používané v katolíckej cirkvi pre zosnulú osobu, u ktorej bol začatý kanonizačný proces, ktorý doteraz nebol ukončený ani udelením najnižšieho stupňa („ctihodný“).
Definícia
Používanie označenia upravuje inštrukcia Kongregácie pre kauzy svätých „Sanctorum Mater“ z roku 2008, ktorá uvádza (čl. 4, § 2): „Kresťan, ktorého proces blahorečenia a svätorečenia bol začatý, sa nazýva Služobník Boží.“ Predtým, než biskup začne proces blahorečenia, musí overiť, či sa kandidát teší povesti svätosti, mučeníctva alebo povesti zázračných znamení (príhovornej moci). Začatiu konania tiež musí predchádzať „Nihil Obstat“ čiže vyjadrenie vatikánskej Kongregácie pre kauzy svätých, že nič nebráni tomu, aby sa začalo konanie (čl. 45, § 2).
Oslavice
Oslavice je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 667 obyvateľov, z toho 344 mužov a 323 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 37,0 roka, ženy 39,9 roka).
Vaudoncourt (Meuse)
Vaudoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
František Borgia Kéri
František Borgia Kéri (* 10. október 1702, Kenézlő (v Sabolčskej stolici) ? – † 1. december 1768, Trnava) bol fyzik, astronóm, historik a člen jezuitského rádu. V 50. a 60. rokoch 18. storočia zastával funkciu rektora na univerzitách v Trnave a Košiciach a prefekta trnavského jezuitského seminára. Podieľal sa aj na založení a vybudovaní astronomického observatória v Trnave.
Štúdiá a profesionálna kariéra
21. októbra 1719 vstúpil v Trenčíne do noviciátu jezuitského rádu. V rokoch 1723 – 1725 študoval filozofiu v Grazi a v období 1730 – 1733 teológiu v Trnave. Záverečné rehoľné sľuby zložil v Trnave 2. februára 1737. Ako učiteľ-jezuita pôsobil na viacerých školách a funkciách v Skalici, vo Viedni a Budíne, vrátane univerzít v Košiciach a Trnave. Na Trnavskej univerzite dva razy (v rokoch 1752 – 1756 a 1759 – 1763) pôsobil ako rektor. Na Košickej univerzite bol rektor v období rokov 1756 – 1759. V rokoch 1764 – 1768 bol prefektom seminára v Trnave.
Kéri sa venoval astronómii už v 30. rokoch 18. storočia, teda ešte pred postavením trnavského univerzitného observatória. Astronómii na Trnavskej univerzite sa venovali pred ním najmä Ján Misch a Martin Sentiváni. Predovšetkým Kériho zásluhou sa podarilo v rokoch 1753 – 1756, (kedy pôsobil ako rektor univerzity) vybudovať v Trnave astronomické observatórium. Skúsenosti pre výstavbu takéhoto zariadenia získal pri svojej ceste do Ríma v 30. rokoch 18. storočia, keď navštívil niekoľko moderných európskych observatórií. Astronomické prístroje pre trnavské observatórium konštruoval sám. Išlo najmä o súčiastky do ďalekohľadov (napr. disky do dutých zrkadiel, brúsenie zrkadiel), ale aj samotné ďalekohľady. Kéri sám navrhoval spôsob brúsenia dutého zrkadla a pokusmi zisťoval najvhodnejší typ zliatiny pre svoje prístroje. Viaceré z týchto prístrojov vyvolali kladný ohlas aj v zahraničí. Medzi astronómov, ktorí sa o nich pochvalne vyjadrovali, patrí aj Francúz Jacques Cassini. Kéri bol učiteľ prvej modernej generácie fyzikov – Andreja Jaslinského, Antona Revického, Jána Ivančiča, Andreja Adányiho a iných. Okrem prírodných vied sa venoval aj štúdiu byzantských a osmanských dejín.
Prírodnofilozofické názory
František Borgia Kéri je autor viacerých filozoficko-fyzikálnych aj astronomických diel, v ktorých konfrontoval prírodnú filozofiu Descarta a Newtona. Po filozofickej stránke sa prikláňal viac k Descartovi. Samotná analýza a konfrontácia názorov týchto učencov bola v tej dobe priekopnícka, a práve tým prispel Kéri k prekonaniu scholastických interpretácií. V šesťdesiatych rokoch prijal Kéri ako jediný v celom Uhorsku bezvýhradne názory Isaaca Newtona v oblasti dynamiky a jej aplikácie na nebeskú mechaniku.
Poznámky
<references group="pozn." />
Loveč (mesto)
Loveč (🇧🇬) je mesto na severe stredného Bulharska, ktoré patrí do rovnomennej oblasti.
Bombardovanie Drážďan
Bombardovanie Drážďan bolo letecké bombardovanie britským Royal Air Force (RAF) a americkým United States Army Air Forces (USAAF) 13. - 15. februára 1945 počas druhej svetovej vojny. V štyroch náletoch zhodilo 1 300 ťažkých bombardérov vyše 3 900 ton výbušných a zápalných bômb na Drážďany, hlavné mesto spolkovej krajiny Sasko, ktoré boli v tej dobe preplnené utečencami unikajúcimi pred postupujúcimi sovietskymi vojskami. Následná ohnivá búrka zničila centra mesta.
V roku 1953 vyšla správa Vojenského letectva Spojených štátov, ktorú napísal Joseph W. Angell, v ktorej obhajovali túto udalosť ako oprávnené bombardovanie vojenského a priemyselného centra, ktoré bolo dôležitým železničným a komunikačným bodom so 110 továrňami a 50 000 robotníkmi podporujúcimi vojenské ťaženie Nacistického Nemecka. Naproti tomu, niekoľko odborníkov namietalo, že cieľom nebola celá infraštruktúra, ako napríklad mosty alebo rozsiahle priemyselné oblasti mimo centra mesta, a že Drážďany boli kultúrnym centrom, Florenciou na Labe s malým alebo žiadnym vojenským významom a že útok prebehol ako plošné bombardovanie a nie ako nálet primeraný vojenským cieľom.
Niekoľko desaťročí po vojne odhadovali rôzne zdroje počet mŕtvych až na 250 000, toto číslo je však v súčasnosti považované za prehnané. Nezávislé vyšetrovanie, ktoré zadala mestská rada v roku 2010, hlásilo najmenej 22 700 a najviac 25 000 obetí.
V porovnaní s bombardovaním Hamburgu v roku 1943, ktoré spôsobilo najničivejší požiar v dejinách RAF a USAAF, vyžiadalo si asi 50 000 obetí a ktoré zničilo prakticky celý Hamburg a bombardovaním Pforzheim v roku 1945, v ktorom zahynulo približne 18 000 civilistov , nebolo bombardovanie Drážďan najhorším počas druhej svetovej vojny. Avšak zostáva jedným z najhorších príkladov utrpenia civilistov, ktoré spôsobujú nálety a stalo sa známym príkladom kontroverzného útoku v druhej svetovej vojne. Povojnové diskusie polemizujú o tom, či bombardovanie Drážďan bolo oprávnené a či jeho výsledok možno označiť ako vojnový zločin.
Pozadie
thumb|Podoba Drážďan v 90. rokoch 19. storočia. Vľavo kostol [[Frauenkirche (Drážďany)|Frauenkirche, ďalej Augustov most a katolícky Hofkirche]] thumb|Pohľad na Altstadt (staré mesto) z radnice v roku 1910 Na konci roku 1944 ustupovala nemecká armáda na oboch frontoch, no stále nebola definitívne porazená. 8. februára prekročili Sovieti rieku Odra iba 70 kilometrov od Berlína. Ako sa východný a západný front približovali, spojenci na západe začali uvažovať, ako by mohli pomôcť Sovietskej armáde v postupe pomocou svojho bombardovacieho letectva. Cieľom bolo bombardovanie Berlína a niekoľkých ďalších východonemeckých miest v súčinnosti s postupom sovietskych vojsk, aby tak spôsobili zmätok medzi nemeckými jednotkami a utečencami z východnej fronty a narušili ich zásobovanie zo západu.
Správa zvláštnej britskej komisie s názvom German Strategy and Capacity to Resist (Nemecká stratégia a možnosti odporu), ktorá bola pripravená výlučne pre Winstona Churchilla, predpovedala, že Nemecko by sa mohlo zrútiť už okolo polovice apríla, ak Sovieti dokážu obsadiť ich východné pozície. Správa zároveň varovala, že Nemci by mohli vzdorovať až do novembra, ak Sovieti nedokážu obsadiť Sliezsko. Preto by mohla akákoľvek pomoc východnému frontu skrátiť vojnu.
Plány na rozsiahly a intenzívny útok na Berlín a iné východonemecké mestá analyzovali Spojenci pod krycím názvom Operácia Thunderclap v polovici roku 1944, no napokon ho odložili na 16. augusta. Dovtedy boli tieto plány znova prediskutované a Spojenci rozhodli o menej rozsiahlej operácii.
22. januára poslal komodor RAF Sidney Osborne Bufton správu zástupcovi náčelníka leteckého štábu, sirovi Normanovi Bottomleymu, v ktorej uvádzal, že zdanlivý koordinovaný letecký útok RAF na pomoc Sovietskej ofenzíve by mohol mať ničivý efekt na morálku Nemcov. 25. januára po tom, ako Spoločná spravodajská služba (Joint Intelligence Committee) usúdila, že Nemci presúvajú desiatky divízií zo západného frontu na východný, vyjadrila tejto myšlienke podporu s tým, že zastavenie presunu týchto jednotiek je dôležitou prioritou. Arthur Harris, v britskej tlači prezývaný tiež „bombardér“ Harris, známy ako horlivý zástanca plošného bombardovania, navrhoval koordinovaný útok na mestá Chemnitz, Lipsko a Drážďany. Toho večera sa Churchill pýtal Archibalda Sinclaira (minister britského letectva) na plány pre uskutočnenie týchto návrhov, pričom nespomenul odpoveď sira Charlesa Portala (náčelník leteckého štábu), ktorý odpovedal: „Mali by sme použiť dostupnú silu na jeden veľký útok na Berlín a útoky na Drážďany, Lipsko a Chemnitz, prípadne akékoľvek iné mestá, kde by ťažké bombardovanie spôsobilo nielen chaos v evakuáciách z východu, ale prekazilo by aj pohyb nemeckých jednotiek zo západu.“ Avšak spomenul, že letectvo vyčlenené na takéto nálety by nemalo byť stiahnuté z aktuálnych úloh ničenia ropných rafinérií, tovární na výrobu prúdových lietadiel a ponorkových dokov. Churchill nebol spokojný s takouto odpoveďou a 26. januára napísal Sinclairovi: ''„Pýtal som sa (minulú noc), či Berlín a bezpochyby aj ďalšie veľké mestá v Nemecku, by nemali byť teraz považované za dôležitý terč.... Prosím napíšte mi zajtra, čo sa ide diať.“''
4. februára, počas Jaltskej konferencie, nastolil sovietsky generál Alexej Antonov otázku narušenia presunu nemeckých jednotiek zo západného frontu leteckým bombardovaním dopravných križovatiek Berlína a Lipska. Portal, ktorý bol v Jalte, preto požiadal Bottomleyho, aby mu poslal zoznam cieľov, aby ich mohli prediskutovať so Sovietmi. Tento zoznam obsahoval ropné rafinérie, továrne na výrobu tankov a lietadiel. Takisto tu boli aj mestá Berlín a Drážďany. Britský tlmočník neskôr tvrdil, že Antonov a Stalin žiadali spojencov o bombardovanie Drážďan, no v oficiálnych záznamoch z konferencie sa takáto zmienka nenachádza. Je preto možné, že išlo iba o propagandu v rámci Studenej vojny.
Vojenský a priemyselný význam mesta
Drážďany boli siedmym najväčším nemeckým mestom a podľa záznamov RAF boli najväčším, zatiaľ nebombardovaným zastavaným územím. Taylor napísal, že podľa oficiálnej príručky z roku 1942 bolo mesto „jedným z najdôležitejších priemyselných centier Tretej ríše“ a v roku 1944 najdôležitejším výrobcom zbraní. Nachádzalo sa tu 127 stredne veľkých a veľkých tovární a dielní, ktoré zásobovali nemeckú armádu vojenskou technikou. Významnosť tohto mesta z vojenského hľadiska však nemusela byť pre Nemecko až taká veľká, ako sa domnievali plánovači bombardovania.
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Šaľa
thumb|Okres Šaľa
V okrese Šaľa sa nachádza 39 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Bombardovanie Drážďan
Vojenský a priemyselný význam mesta
Ako reakciu na medzinárodné obavy z bombardovania napísalo americké letectvo správu, ktorá bola utajená až do decembra 1978. Písalo sa v nej, že v Drážďanoch bolo 110 tovární a 50 000 robotníkov. Podľa tejto správy sa v meste nachádzali fabriky na výrobu leteckých komponentov, továrne na výrobu jedovatých plynov (Chemische Fabrik Goye and Company), protilietadlová a delostrelecká továreň Lehman, továreň na výrobu optických zariadení Zeiss Ikon a tiež továrne na výrobu elektrických a röntgenových prístrojov (Koch & Sterzel), prevodoviek a diferenciálov (Saxoniswerke) a elektromerov (Gebrüder Bassler). V správe sa tiež písalo, že sa tu nachádzali kasárne, stanové tábory a muničné sklady.
Nagyrév
Nagyrév je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Kunszentmárton.
Má rozlohu 2979 ha a žije tu 763 obyvateľov (2007).
Bombardovanie Drážďan
Vojenský a priemyselný význam mesta
V náletoch však spojenci neútočili na hlavné priemyselné oblasti na perifériách mesta, ktoré sa rozkladali na míle ďaleko. Podľa Donalda Millera by ekonomické škody mohli byť oveľa väčšie, ak by sa bombardéry zamerali na periférie, kde bola sústredená väčšina drážďanského priemyslu.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2011
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2011 boli v poradí 6. Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konalo sa v Weißenfelse, v Nemecku. Víťazom sa stali florbalisti Fínska.
Memento (John)
Memento je psychologický román o rozpade mladého muža, ktorý podľahol špecifickej odrode česko-slovenskej narkománie. Napísal ho český spisovateľ a publicista Radek John v roku 1986. Román zobrazuje vtedajšiu drogovú scénu. Autor už v tom období dokázal s neuveriteľnou presnosťou predpovedať vtedy len vznikajúce problémy. Kniha je vysoko aktuálna aj dnes. Ukazuje, ako človek s drogami začína. Oveľa silnejší je odkaz, ktorý nabáda človeka s drogami prestať.
Obsah
Hlavný hrdina, mladý muž, Michal Otava sa po predávkovaní ocitá na nemocničnom lôžku, kde si retrospektívne spomína na svoj život. V spomienkach opisuje život stredoškoláka, svojho nadmieru prísneho otca, príliš milujúcu matku, nevydarený výlet na Slovensko, dievča, do ktorého sa zahľadel na strednej škole (Olina) až po prvý kontakt s drogou. Ďalej kniha s veľkým prehľadom opisuje život feťáka na svojej neistej ceste "toboganom", opisuje partiu, Evu Popelkovú ako svoju "fetpriateľku", s ktoru žije, predávkovania, probémy so zháňaním drogy, za ktorú zaplatil aj svojím telom homosexuálnemu kamarátovi z partie, vojenčinu, liečenia, vlastnú kariéru najlepšieho "variča pervitínu" v Prahe, krádeže, väzenie, paranoidnú psychózu. Kniha poukazuje na sociálne problémy, ktorými sa toxikoman borí - neschopnosť pracovať, teda v čase socializmu príživníctvo, nezáujem o okolie, večný problém nedostatku všetkého vrátane drogy. Poukazuje aj na spoločnosť, ktorá musí s toxikomanmi žiť. Príbeh nie je rozprávka a končí sa smrťou tehotnej Evy a ťažkým telesným postihnutím Michala. Kniha nielenže opisuje toxikomániu ako celospoločenský problém, otvára oči rodičom, učiteľom aj mládeži. Je tam krásne vystihnutý moment, kedy začínajúci toxikoman "nevie, že s niečím začína". Myšlienka ktorá čitateľovi utkvie v pamäti je z rozhovoru lekára s Michalom uvedomujúc si bezmocnosť spoločnosti a silu drogy: „Naša bezmocnosť však rozhodne neznamená vaše víťazstvo!“.
Frank De Winne
Frank De Winne (* 25. apríl 1961, Gent, Belgicko) je od januára 2000 belgický astronaut, člen oddielu astronautov ESA. Roku 2002 vzlietol na palube ruskej kozmickej lode Sojuz TMA-1 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na týždennú návštevu. V roku 2009 sa stal členom dlhodobej posádky ISS (Expedícia 20).
Vojenský pilot
Frank De Winne roku 1984 ukončil Kráľovskú vojenskú akadémiu v Bruseli. Potom slúžil v belgickom vojenskom letectve, dosiahol kvalifikáciu skúšobného pilota. Na rôznych typoch lietadiel nalietal viac ako 2300 hodín.
Kozmonaut
Už roku 1991 bol jedným z piatich belgických finalistov druhého výberu ESA. Vtedy za Belgicko medzi európskych astronautov postúpila Marianne Merchezová. De Winne sa astronautom oddielu ESA stal až v januári 2000.
Slovenské národné družstvo pozemného hokeja žien
Slovenské národné družstvo pozemného hokeja žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Slovensko v medzinárodných hokejových súťažiach a priateľských zápasoch. Pôsobí pod záštitou Slovenského zväzu pozemného hokeja (SZPH). Jeho najvýraznejším úspechom je 3. miesto na ME 2005 C kategórie na tráve a 4. miesto na HME 1996 v hale. V júli 2017 mu patrilo vo svetovom outdoorom rebríčku FIH 47. miesto. Vo svetovom halovom rebríčku FIH mu v októbri 2017 patrilo 26. miesto.
Frank De Winne
Prvý let
Do vesmíru odštartovali z kozmodrómu Bajkonur 30. októbra 2002 v Sojuz TMA-1. Hlavnou úlohou letu bola zámena lode Sojuz, slúžiacej ako záchranná loď ISS. Po týždennom pobyte na ISS sa trojica 10. novembra 2002 vrátila na Zem na palube Sojuz TM-34, celkovo po 10 dňoch, 20 hodinách a 52 minútach letu.
Slovenské národné družstvo pozemného hokeja žien
Zostava
Zostava družstva na MS II. divízie 2014:
Frank De Winne
Prvý let
V auguste 2006 bol určený za náhradníka Leopolda Eyhartsa (Expedícia 16, štart STS-122, pristátie STS-123). Let Eyhardsa uskutočnil vo februári - marci 2008.
Druhý let
V auguste 2007 bol zaradený do Expedície 20, pričom v júli 2008 bol menovaný za veliteľa Expedície 21.
Dňa 27. mája 2009 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v kozmickej lodi Sojuz TMA-15. Spolu s ním boli na palube ruský kozmonaut Roman Romanenko - veliteľ lode a Robert Thirsk z Kanadskej vesmírnej agentúry (CSA). Cieľom letu bola Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) pri ktorej Sojuz pristál 29. mája 2009. Posádka Sojuz TMA-15 rozšírila počet kozmonautov ISS na 6, De Winne v dlhodobej posádke Expedície 20 zaujal pozíciu palubného inžiniera. Po výmene posádky sa stal veliteľom Expedície 21. Na Zem sa vrátil 1. decembra 2009.
Újszentmargita
Újszentmargita je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Polgár.
Má rozlohu 9622 ha a žije tu 1473 obyvateľov (2007).
Karel Janeček
Karel Janeček môže byť:
Arpajon-sur-Cère (obec)
Arpajon-sur-Cère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
La Malachère
La Malachère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Arpajon-sur-Cère (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Malachère
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zatvorená hra
Zatvorené hry sú otvorenia v šachu, v ktorých biely otvorí iným ťahom, ako je dvojkrok kráľovského pešiaka.
Vauquois
Vauquois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Zatvorená hra
Anglická hra
Anglická hra sa začína ťahom Občas sa tak hralo už v 19. storočí, ale súčasnú podobu získalo otvorenie až pod vplyvom predstaviteľov hypermodernej školy v 20. rokoch 20. storočia.
Birdova hra
Birdova hra hra vzniká po ťahu
Vauquois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zatvorená hra
Bogoľubovova indická obrana
Bogoľubovova indická obrana vzniká po ťahoch
Autorom je ruský veľmajster, ktorý žil neskôr v Nemecku, Jefim Bogoľubov.
Dámsky gambit
Dámsky gambit vzniká po ťahoch:
Dámska indická obrana
Dámska indická obrana vzniká po ťahoch
Grünfeldova indická obrana
Grünfeldova indická obrana, skrátene Grünfeldova obrana, vzniká po ťahoch
Holandská obrana
Holandská obrana vzniká po ťahoch
Hra dámskym pešiakom
Ako Hra dámskym pešiakom sa označujú otvorenia po 1. d4, ktoré sa nedajú zaradiť do iných otvorení.
Hromádkova indická obrana
Hromádkova indická obrana, často nazývaná aj Moderný benoni systém, vzniká po ťahoch
Často sa hráva aj iné poradie ťahov:
V tomto prípade má však biely pestrejší výber pokračovaní. Ak zvolí čierny toto poradie ťahov, obvykle prechádza do Volžského gambitu.
Katalánska hra
Katalánska hra sa dá rozohrať (podobne ako väčšina zatvorených hier) viacerými spôsobmi. Napr. alebo
Kráľovská indická obrana
Kráľovská indická obrana vzniká po ťahoch
Kudischewitsch gambit
Kudischewitsch gambit vzniká po ťahoch
Nimcovičova indická obrana
Nimcovičova indická obrana vzniká po ťahoch
Nimcovičov-Larsenov útok
Nimcovičov-Larsenov útok vzniká po ťahu
Otvorenie často prechádza do iných otvorení, napr. Rétiho hry, Anglickej hry.
Rétiho hra
Úvodným ťahom Rétiho hry je
Rétiho hra je typickým otvorením hypermodernej školy z 20. rokov 20. storočia. Ťah 1. Jf3 sa hrával už aj v 19. storočí. Hrávali tak napríklad Wilhelm Steinitz a Johannes Hermann Zukertort. Potom však obsadzovali centrum šachovnice pešiakmi. Veľmajster Richard Réti (po 1. svetovej vojne žil v ČSR) presadzoval inú taktiku: Snažil sa kontrolovať centrum hlavne figúrami. V Rétiho hre sa obvykle používa bočný vývin strelca (fianchetto) na g2 ťahom c4 sa napáda čierny d-pešiak, postup bieleho d- a e- pešiaka sa odkladá na neskôr.
Staroindická obrana
Staroindická obrana vzniká po ťahoch
Sokoľského hra (Orangutan)
Sokoľského hra, iný názov je Orangutan, vzniká po ťahu
Volžský gambit
Volžský gambit, používa sa aj názov Benköov gambit vzniká po ťahoch
NGC 5822
NGC 5822 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Vlk, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. júla 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,5.
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Juraj VI. (Albert Frederick Arthur George Windsor; * 14. december 1895, Sandringham, Spojené kráľovstvo – † 6. február 1952, Sandringham) bol kráľom Spojeného kráľovstva a domínií britského spoločenstva od 11. decembra 1936 do svojej smrti v roku 1952. Súčasne bol posledným indickým cisárom až do augusta 1947, kedy bola Britská India rozpustená.
V septembri 1939 vyhlásilo Britské impérium a Spoločenstvo – ale nie Írsko – vojnu nacistickému Nemecku. Vojna s Talianskym kráľovstvom a Japonským cisárstvom nasledovala v rokoch 1940 a 1941. Juraj bol medzi obyčajnými ľuďmi obľúbený a jeho popularita stúpala. Buckinghamský palác bol počas Blitzkriegu bombardovaný, v čase keď v ňom boli kráľ aj kráľovná, a taktiež jeho mladší brat, vojvoda z Kentu, ktorý bol zabitý v činnej službe. Juraj sa stal známym ako symbol britského odhodlania zvíťaziť vo vojne. Británia a jej spojenci zvíťazili v roku 1945, ale Britské impérium upadlo. Írsko sa do veľkej miery odtrhlo, po ňom nasledovala v roku 1947 nezávislosť Indie a Pakistanu. Juraj sa v júni 1948 vzdal titulu indický cisár a namiesto toho prijal nový titul hlava Spoločenstva. V neskorších rokoch jeho vlády ho trápili zdravotné problémy spojené s fajčením a v roku 1952 zomrel na koronárne trombózy. Po ňom nastúpila jeho dcéra Alžbeta II.
Mladosť
vľavo|náhľad|295x295bod|Štyria králi: [[Eduard VII. (úplne vpravo); jeho syn Juraj, princ z Walesu, neskôr Juraj V. (úplne vľavo); a vnuci Eduard, neskôr Eduard VIII. (vzadu); a Albert, neskôr Juraj VI. (vpredu), cca 1908]] Narodil sa v York Cottage v Sandringham Estate v Norfolku za vlády jeho prababičky kráľovnej Viktórie. Jeho otcom bol princ Juraj, vojvoda z Yorku (neskorší kráľ Juraj V.), druhý a najstarší žijúci syn princa a princeznej z Walesu (neskorší kráľ Eduard VII. a kráľovná Alexandra). Jeho matka, vojvodkyňa z Yorku (neskôr kráľovná Mária), bola najstarším dieťaťom a jedinou dcérou Františka, vojvodu z Tecku, a Márie Adelaide, vojvodkyne z Tecku. Deň Albertových narodenín, 14. december 1895, bol 34. výročím smrti jeho pradeda Alberta Sasko-Kobursko-Gothajského.
Bol pokrstený ako „Albert Frederick Arthur George“ v kostole sv. Márie Magdalény v Sandringhame o tri mesiace neskôr. V rámci rodiny bol neformálne známy ako „Bertie“. Vojvodkyni z Tecku sa nepáčilo prvé meno, ktoré jej vnuk dostal, a prorocky napísala, že dúfa, že priezvisko „môže nahradiť menej priaznivé meno“. Albert bol po narodení štvrtý v poradí na trón po svojom starom otcovi, otcovi a staršom bratovi Eduardovi.
Často trpel zlým zdravotným stavom a bol označovaný za „vyľakaného a trochu náchylného k plaču“. Jeho rodičia boli spravidla vylúčení z každodennej výchovy svojich detí, ako to bolo v aristokratických rodinách tej doby normou. Trpel koktaním, čo mu vydržalo mnoho rokov. Hoci bol prirodzene ľavák, bol nútený písať pravou rukou, ako to v tom čase bolo bežné. Trpel chronickými žalúdočnými problémami, ako aj klepaním kolien, pre ktoré bol nútený nosiť bolestivé opravné dlahy. Kráľovná Viktória zomrela 22. januára 1901 a nahradil ju princ z Walesu ako kráľ Eduard VII. Princ Albert sa posunul na tretie miesto v nástupníctve na trón po svojom otcovi a staršom bratovi.
Vojenská kariéra a vzdelanie
Od roku 1909 Albert navštevoval Kráľovskú námornú školu v Osborne ako námorný kadet. V roku 1911 sa dostal na poslednú priečku v záverečnej skúške, ale napriek tomu postúpil na Kráľovskú námornú školu v Dartmouthe. Keď v roku 1910 zomrel jeho starý otec Eduard VII., jeho otec sa stal kráľom Jurajom V., Eduard sa stal princom z Walesu a Albert bol druhým v poradí na trón. vľavo|náhľad|301x301bod|Albert na večeri v RAF-e v roku 1919 Albert strávil prvých šesť mesiacov roku 1913 na cvičnej lodi HMS Cumberland v Západnej Indii a na východnom pobreží Kanady. Dňa 15. septembra 1913 bol vymenovaný na stredného dôstojníka na palube lode HMS Collingwood. Strávil tri mesiace v Stredozemnom mori, svoju morskú chorobu však nikdy neprekonal. Tri týždne po vypuknutí prvej svetovej vojny bol lekársky evakuovaný z lode do Aberdeenu, kde mu slepé črevo odstránil sir John Marnoch. Za svoje činy ho vymenovali za dôstojníka veže na palube lode Collingwoodu v bitke pri Jutsku (31. máj - 1. jún 1916), veľkej vojnovej námornej bitke. Ďalší boj už nevidel, najmä pre zlý zdravotný stav spôsobený dvanástnikovým vredom, ktorý mu v novembri 1917 vyoperovali.
Vo februári 1918 bol vymenovaný za policajného dôstojníka vo výcvikovom zariadení Kráľovskej námornej leteckej služby v Cranwelle. So založením Kráľovského letectva (RAF) prešiel Albert z Kráľovského námorníctva do Kráľovského letectva. Do augusta 1918 pôsobil vo funkcii veliteľa letky číslo 4 chlapčenského krídla v Cranwelle, potom sa hlásil v kadetskej škole v RAF v St. Leonards-on-Sea. Absolvoval štrnásťdňový výcvik a prevzal velenie nad letkou na kadetskom krídle. Bol prvým členom britskej kráľovskej rodiny, ktorý získal osvedčenie ako plne kvalifikovaný pilot.
Albert chcel slúžiť na kontinente ešte počas vojny a privítal vyslanie do štábu generála Trencharda vo Francúzsku. 23. októbra preletel cez Lamanšský prieliv do Autigny. Počas záverečných týždňov vojny pôsobil v štábe nezávislých vzdušných síl RAF-u v jej veliteľstve vo francúzskom Nancy. Po rozpustení nezávislých vzdušných síl v novembri 1918 zostal na kontinente dva mesiace ako dôstojník štábu RAF, až kým nebol vyslaný späť do Británie. Sprevádzal belgického kráľa Alberta I. pri jeho triumfálnom opätovnom vstupe do Bruselu 22. novembra. Princ Albert sa 31. júla 1919 kvalifikoval ako pilot RAF-u a nasledujúci deň bol povýšený na vedúceho letky.
V októbri 1919 odišiel na Trinity College v Cambridge, kde rok študoval dejepis, ekonómiu a občiansku náuku, pričom jeho „oficiálnym mentorom“ bol historik R. V. Laurence. 4. júna 1920 ho jeho otec vymenoval za vojvodu z Yorku, grófa z Inverness a baróna Killarney. Začal preberať ďalšie kráľovské povinnosti. Zastupoval svojho otca a cestoval po uhoľných baniach, továrňach a lodeniciach. Počas týchto návštev získal prezývku „Priemyselný princ“. Jeho koktanie spolu so sklonom k plachosti spôsobili, že na verejnosti pôsobil menej sebavedome ako jeho starší brat Eduard. Bol však fyzicky aktívny a rád hrával tenis. V roku 1926 hral vo Wimbledone v štvorhre mužov s Louisom Greigom, po prvom kole však vypadli. Prejavil záujem o pracovné podmienky a bol prezidentom Spoločnosti pre priemyselné blaho. Jeho séria každoročných letných táborov pre chlapcov v rokoch 1921 až 1939 spojila chlapcov z rôznych sociálnych prostredí.
Manželstvo
vľavo|náhľad|256x256bod|Vojvoda a vojvodkyňa z Yorku (v strede, čítajúci) na závodisku Eagle Farm, [[Brisbane, 1927]] náhľad|Vojvoda rybárči na [[Tongariro (rieka)|rieke Tongariro na Novom Zélande, 1927]] Bolo neobvyklé, že Albert mal pri voľbe budúcej manželky veľkú slobodu. Zamilovanie do už vydatej austrálskej prominentky Lady Loughboroughovej skončilo v apríli 1920, keď kráľ s prísľubom yorkského vojvodstva presvedčil Alberta, aby sa prestal o ňu zaujímať. V tom roku sa prvýkrát od detstva stretol s Lady Alžbetou Bowes-Lyonovou, najmladšou dcérou grófa zo Strathmoru a Kinghorne. Začal byť odhodlaný si ju vziať. Jeho návrh odmietla dvakrát, údajne v rokoch 1921 a 1922, pretože sa zdráhala vykonať obete potrebné na to, aby sa stala členom kráľovskej rodiny. Po zdĺhavom dvorení Alžbeta súhlasila, že si ho vezme.
Od decembra 1924 do apríla 1925 vojvoda a vojvodkyňa cestovali po Keni, Ugande a Sudáne a prechádzali Suezským prieplavom a Adenom. Počas cesty sa obaja vybrali na lov veľkej zveri.
Albert sa kvôli svojmu koktaniu obával verejného prejavu. Po záverečnej reči na British Empire Exhibition vo Wembley 31. októbra 1925, ktorá bola utrpením pre neho aj pre jeho poslucháčov, začal navštevovať logopéda austrálskeho pôvodu Lionela Logueho. Vojvoda a Logue cvičili dychové cvičenia a vojvodkyňa s ním trpezlivo trénovala. Následne bol schopný hovoriť s menšími zaváhaniami. Keď sa jeho prednes zlepšil, vojvoda počas prehliadky impéria s vojvodkyňou v roku 1927 otvoril novú budovu parlamentu v austrálskej Canberre. Ich cesta po mori do Austrálie, Nového Zélandu a na Fidži ich viedla cez Jamajku, kde Albert hral štvorhru v dvojici s černochom Bertrandom Clarkom, čo bolo v tom čase neobvyklé a považované za miestny prejav rovnosti medzi rasami.
Počítačový tomograf
Počítačový tomograf je diagnostický prístroj, ktorý umožňuje rádiologické vyšetrenie známe ako počítačová tomografia (CT).
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Neochotný kráľ
20. januára 1936 zomrel Juraj V. a Eduard nastúpil na trón ako kráľ Eduard VIII. Princ Albert a jeho traja bratia (nový kráľ, princ Henrich, vojvoda z Gloucesteru a princ Juraj, vojvoda z Kentu) sa počas vigílie kniežat posunuli a strážili telo svojho otca, keď ležalo v uzavretej rakve vo Westminster Hall.
Počítačový tomograf
História
"Otcom" prvého počítačového tomografu bol Godfrey Newbold Hounsfield, ktorý zaň a za vyšetrovaciu metódu, ktorú prístroj umožnil, v roku 1979 získal spolu s Allanom Cormackom Nobelovu cenu za fyziológiu a medicínu.
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Neochotný kráľ
Pretože Eduard nebol ženatý a nemal žiadne deti, Albert bol následníkom trónu. O necelý rok neskôr, 11. decembra 1936, Eduard abdikoval, aby sa oženil s Wallis Simpsonovou, ktorá bola rozvedená s jej prvým aj druhým manželom. Eduardovi britský premiér Stanley Baldwin povedal, že nemôže zostať kráľom a popritom sa oženiť s rozvedenou ženou, ktorej obaja bývalí manželia stále žijú. Abdikoval a Albert, hoci sa zdráhal prijať trón, sa stal kráľom. Deň pred abdikáciou sa Albert vydal do Londýna za svojou matkou, kráľovnou Máriou. Do denníka si napísal: „Keď som jej povedal, čo sa stalo, zlomil som sa a vzlykal som ako dieťa.“
Roman Jurievič Romanenko
Roman Jurievič Romanenko (* 9. august 1971, Ščiolkovo) je bývalý ruský kozmonaut, v rokoch 1997 až 2014 bol aktívnym členom oddielu kozmonautov CPK. V máji 2009 sa na šesť mesiacov vypravil na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedície 20 a Expedície 21. Svoj približne polročný pobyt na ISS si od decembra 2012 do polovice mája 2013 zopakoval v rámci Expedícií 34 a 35.
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Neochotný kráľ
V deň Eduardovej abdikácie odstránil Oireachtas, parlament írskeho slobodného štátu, z írskej ústavy všetky priame zmienky o panovníkovi. Nasledujúci deň bol prijatý zákon o vonkajších vzťahoch, ktorý monarchovi poskytoval obmedzené právomoci (prísne na odporúčanie vlády) menovať diplomatických zástupcov pre Írsko a podieľať sa na uzatváraní zahraničných zmlúv. Vďaka týmto dvom aktom sa írsky slobodný štát stal v podstate republikou bez toho, aby sa zrušili jeho väzby na Spoločenstvo.
Roman Jurievič Romanenko
Mladosť
Roman Romanenko je synom kozmonauta Jurija Romanenka. Roku 1992 ukončil štúdium na Černigovskej vojenskej vysokej leteckej škole. Po škole slúžil v leteckom pluku Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK) ako asistent veliteľa lietadla. lietal na lietadlách L-39 a Tu-154 s celkovým náletom 800 hodín.
Kozmonaut
V polovici deväťdesiatych rokov sa prihlásil na kozmonautický výcvik, prešiel lekárskymi prehliadkami a 28. júla 1997 bol Štátnou medzirezortnou komisiou odporúčaný k zaradeniu do oddielu kozmonautov CPK, do oddielu bol zapracovaný na pozícii kandidáta na kozmonauta 26. decembra 1997. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Od januára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Od júla 2001 sa zdržiaval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone ako splnomocnenec CPK. Vo februári 2005 bol zaradený do záložnej posádky Expedícia 9, vo februári 2003 bola posádka rozpustená.
Prvý let
Dňa 27. mája 2009 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v kozmickej lodi Sojuz TMA-15 ako jej veliteľ. Spolu s ním boli na palube belgický astronaut Frank De Winne (ESA) a Robert Thirsk z Kanadskej vesmírnej agentúry (CSA). Cieľom letu bola Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) pri ktorej Sojuz pristál 29. mája 2009. Posádka Sojuz TMA-15 rozšírila počet kozmonautov ISS na 6, Romanenko v dlhodobej posádke Expedície 20 zaujal pozíciu palubného inžiniera.
Roman Romanenko je ženatý, má syna a dcéru.
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Neochotný kráľ
Po celej Británii sa šírili klebety, že Albert nebol fyzicky a psychicky schopný zvládnuť kraľovanie. Sám si z toho robil starosti. Nenašli sa nijaké dôkazy podporujúce fámu, že vláda uvažovala o jeho obídení v prospech jeho škandálmi sužovaného mladšieho brata Juraja.
Raná vláda
vľavo|náhľad|Darlingtonská radnica vyzdobená pre korunováciu, rok 1937 Albert prijal meno „Juraj VI.“, aby zdôraznil kontinuitu so svojím otcom a obnovil dôveru v monarchiu. Začiatkom vlády Juraja VI. sa ujali otázky okolo jeho predchodcu a brata, ktorých tituly, štýl a postavenie boli neisté. Po abdikácii bol Eduard menovaný ako „jeho kráľovská výsosť princ Eduard“, avšak Juraj VI. mal pocit, že abdikáciou a zrieknutím sa nástupníctva Eduard stratil právo niesť kráľovské tituly vrátane „kráľovskej výsosti“. Pri urovnávaní problému bolo prvým Jurajovým kráľovským činom udelenie jeho bratovi titul „vojvoda z Windsoru“ v štýle „kráľovská výsosť“. Juraj VI. bol nútený kúpiť od Eduarda kráľovské sídla Balmoral Castle a Sandringham House, pretože išlo o súkromné nehnuteľnosti a neprechádzali k nemu automaticky. Tri dni po svojom nástupe, na svoje 41. narodeniny, udelil svojej manželke, novej kráľovnej, Podväzkový rád. náhľad|198x198bod|Titulná stránka vydania [[Radio Times zo 7. mája 1937, ktorú nakreslil Christopher R. W. Nevinson, a pripomína tak prvú korunováciu, ktorá sa má vysielať v priamom prenose]] Korunovácia Juraja VI. Vo Westminsterskom opátstve sa uskutočnila 12. mája 1937, v deň, ktorý bol predtým určený pre korunováciu Eduarda. V rozpore s tradíciou sa jeho matka kráľovná Mária zúčastnila na obrade ako prejav podpory svojmu synovi. V Dillí sa pre Juraja VI. nekonal žiadny Durbar, ako sa to stalo v prípade jeho otca, pretože náklady by predstavovali bremeno pre indickú vládu. Rastúci indický nacionalizmus spôsobil, že vítanie kráľovskej strany by bolo prinajlepšom tlmené, a dlhodobá neprítomnosť Británie by bola vo vypätom období pred druhou svetovou vojnou nežiaduca. Uskutočnili sa dve zámorské cesty, do Francúzska a do Severnej Ameriky, pričom obe sľubovali väčšie strategické výhody v prípade vojny.
Rastúca pravdepodobnosť vojny v Európe dominovala rannej vláde Juraja VI. Kráľ bol ústavne viazaný na podporu zmierenia Hitlera s predsedom vlády Nevillom Chamberlainom. Keď kráľ a kráľovná pozdravili Chamberlaina po návrate z rokovania o Mníchovskej dohode v roku 1938, pozvali ho, aby sa s nimi objavil na balkóne Buckinghamského paláca. Toto verejné združenie monarchie s politikom bolo výnimočné, pretože miesto na balkóne sa tradične obmedzovalo len na kráľovskú rodinu. Chamberlainova politika voči Hitlerovi bola medzi širokou verejnosťou široko populárna, bola predmetom istej opozície v Dolnej snemovni, čo viedlo historika Johna Grigga k tomu, že označil správanie kráľa, keď sa tak prominentne spájal s politikom, za „najneústavnejší čin Britského panovníka v onom storočí“. vľavo|náhľad|[[Franklin Delano Roosevelt|Franklin a Eleanor Rooseveltovci s kráľom Jurajom VI. a kráľovnou Alžbetou na USS Potomac, 9. jún 1939]] V máji a júni 1939 kráľ a kráľovná absolvovali turné po Kanade a USA; bola to prvá návšteva vládnuceho britského panovníka v Severnej Amerike, hoci bol v Kanade úž pred jeho nástupom na trón. Z Ottawy ich sprevádzal kanadský predseda vlády William Lyon Mackenzie King, aby sa v Severnej Amerike predstavili ako kanadskí kráľ a kráľovná. Generálny guvernér Kanady Lord Tweedsmuir a Mackenzie King dúfali, že prítomnosť kráľa v Kanade preukáže princípy Westminsterského štatútu z roku 1931, ktorý dal úplnú suverenitu britským domíniám. 19. mája Juraj VI. osobne prijal a schválil poverovací list nového veľvyslanca USA v Kanade Daniela Calhouna Ropera; udelil kráľovský súhlas deviatim parlamentným návrhom zákonov; a ratifikoval dve medzinárodné zmluvy s Veľkou pečaťou Kanady.
Cieľom tejto cesty bolo zmierniť silné izolacionistické tendencie severoamerickej verejnosti v súvislosti s vývojom napätia v Európe. Hoci cieľ cesty bol hlavne politický, aby atlantická sila podporila Spojené kráľovstvo v akejkoľvek budúcej vojne, verejnosť kráľa a kráľovnú prijala s nadšením. Obavy, že sa Juraj bude nepriaznivo porovnávať s jeho predchodcom, boli zbytočné. Navštívili svetovú výstavu 1939 v New Yorku a ubytovali sa u prezidenta Franklina D. Roosevelta v Bielom dome a na jeho súkromnom pozemku v Hyde Parku v štáte New York. Počas cesty sa medzi kráľom a kráľovnou a prezidentom vytvorilo silné priateľské puto, ktoré malo počas nasledujúcich vojnových rokov zásadný význam vo vzťahoch medzi USA a Spojeným kráľovstvom.
Druhá svetová vojna
náhľad|Juraj VI., [[Alžbeta, kráľovná matka|kráľovná Alžbeta a princezná Alžbeta s personálom RAF-u]] vľavo|náhľad|242x242bod|Juraj VI. (Vľavo) s [[Poľný maršal (Spojené kráľovstvo)|poľným maršalom sirom Bernardom Montgomerym (vpravo) blízko predných línií v Holandsku, október 1944]] Po nemeckej invázii do Poľska v septembri 1939 vyhlásilo Spojené kráľovstvo a samosprávne Domínia okrem Írska vojnu nacistickému Nemecku. Juraj VI. a jeho manželka sa rozhodli zostať v Londýne napriek nemeckým bombovým útokom. Oficiálne zostali v Buckinghamskom paláci celú vojnu, aj keď zvyčajne strávili noci na hrade Windsor. Prvá noc Blitzkriegu v Londýne, 7. septembra 1940, zabila asi tisíc civilistov, väčšinou v East Ende. Kráľ a kráľovná 13. septembra len tesne ušli smrti, keď na nádvorí v Buckinghamskom paláci explodovali dve nemecké bomby, v čase, keď na ňom nachádzali. Kráľovná vzdorom vyhlásila: „Som rada, že sme boli bombardovaní. Cítim, že sa môžeme East Endu pozrieť do tváre.“ Kráľovská rodina bola zobrazená ako zdieľajúca rovnaké nebezpečenstvo a deprivácie ako zvyšok krajiny. V auguste 1942 bol v činnej službe zabitý brat kráľa, vojvoda z Kentu.
V roku 1940 nahradil Nevilla Chamberlaina na poste predsedu vlády Winston Churchill, hoci osobne by Juraj najradšej vymenoval lorda Halifaxa. Po počiatočnom zdesení kráľa nad Churchillovým vymenovaním lorda Beaverbrooka do kabinetu si vytvorili [Juraj VI. a Churchill] „najbližší osobný vzťah v modernej britskej histórii medzi panovníkom a predsedom vlády“. Každý september, štyri a pol roka, od septembra 1940, sa obaja muži súkromne stretali na obede, aby tajne a otvorene hovorili o vojne. Kráľ uviedol veľa z toho, o čom obaja diskutovali vo svojom denníku, ktorý je jediným existujúcim popisom týchto rozhovorov z prvej ruky.
Počas vojny uskutočňovali kráľ a kráľovná návštevy zvyšujúce morálku po celom Spojenom kráľovstve, keď navštevovali zbombardované miesta, továrne na muníciu a vojská. Kráľ navštívil vojenské sily v zahraničí vo Francúzsku v decembri 1939, v severnej Afrike a Malte v júni 1943, v Normandii v júni 1944, v južnom Taliansku v júli 1944 a v Nizozemsku v októbri 1944. Vďaka ich vysokému verejnému profilu a zjavne neúnavnému odhodlaniu si zabezpečili miesto ako symboly národného odporu.
V roku 1945 davy kričali: „Chceme kráľa!“ pred Buckinghamským palácom počas osláv Dňa víťazstva v Európe. Kráľ vyzval Churchilla, tak ako to urobil aj s Chamberlainom, aby vystúpil s kráľovskou rodinou na balkóne na verejné uznanie. V januári 1946 predniesol Juraj prejav na OSN na svojom prvom zhromaždení, ktoré sa konalo v Londýne, a znovu potvrdil „našu vieru v rovnaké práva mužov a žien a veľkých i malých národov“.
Z impéria na Spoločenstvo
náhľad|Kráľ Juraj VI. a britský premiér [[Clement Attlee (vľavo) v Buckinghamskom paláci, júl 1945]] Vláda Juraja VI. zaznamenala urýchlenie rozpadu Britského impéria. Štatút Westminsteru z roku 1931 už uznával vývoj nadvlády na samostatné zvrchované štáty. Proces transformácie z impéria na dobrovoľné združenie nezávislých štátov, známe ako Spoločenstvo (Commonwealth), sa po druhej svetovej vojne zrýchlil. Počas služby Clementa Attleeho sa Britská India stala v auguste 1947 dvoma nezávislými domíniami Indie a Pakistanu. Juraj sa vzdal titulu indický cisár a namiesto neho sa stal indickým a pakistanským kráľom. V januári 1950 prestal byť indickým kráľom, keď sa stala úplnou republikou v rámci Spoločenstva, a uznal svoj nový titul hlava Spoločenstva; pakistanským kráľom zostal až do svojej smrti. Spoločenstvo opustili ďalšie krajiny, napríklad Barma v januári 1948, Palestína (rozdelená medzi Izrael a arabské štáty) v máji 1948 a Írska republika v roku 1949.
V roku 1947 kráľ a jeho rodina absolvovali turné po južnej Afrike. Predseda vlády Juhoafrickej únie Jan Smuts čelil voľbám a dúfal, že sa z návštevy stane politický kapitál. Juraj bol však zhrozený, keď dostal od juhoafrickej vlády pokyn, aby si podávali ruky iba s bielymi, a svojich juhoafrických bodyguardov označil za „gestapo“. Napriek turné Smuts nasledujúci rok voľby prehral a nová vláda zaviedla prísnu politiku rasovej segregácie.
Choroba a smrť
Stres z vojny sa podpísal pod zdravie kráľa, čo zhoršilo jeho nadmerné fajčenie a následný rozvoj rakoviny pľúc okrem iných chorôb vrátane artériosklerózy a Buergerovej choroby. Plánovaná tour po Austrálii a Novom Zélande bola odložená po tom, čo kráľ utrpel arteriálnu blokádu pravej nohy, ktorá hrozila stratou nohy a v marci 1949 bola liečená pravou bedrovou sympatektómiou. Jeho staršia dcéra Alžbeta, predpokladaná dedička, sa ujala kráľovských povinností, pretože sa zhoršoval zdravotný stav jej otca. Odložená tour bola reorganizovaná a miesto kráľa a kráľovnej vycestovali Alžbeta a jej manžel Filip, vojvoda z Edinburghu.
Dňa 31. januára 1952 sa kráľ napriek odporúčaniam svojich blízkych vydal na londýnske letisko, aby videl Alžbetu a Filipa na ich ceste do Austrálie cez Keňu. Bolo to jeho posledné verejné vystúpenie. O šesť dní neskôr, 6. februára ráno o 8:30 nášho času, ho našli mŕtveho v posteli v Sandringham House v Norfolku. Zomrel v noci na koronárnu trombózu vo veku 56 rokov. Jeho dcéra odletela z Kene späť do Británie ako kráľovná Alžbeta II.
Osová Bítýška
Osová Bítýška je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v moravskej časti kraja Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 864 obyvateľov, z toho 415 mužov a 449 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 39,3 roka, ženy 39,1 roka).
Juraj VI. (Spojené kráľovstvo)
Choroba a smrť
Od 9. februára dva dni spočívala rakva Juraja VI. v kostole svätej Márie Magdalény v Sandringhame a potom 11. februára ležal vo Westminster Hall. Jeho pohreb sa konal v kaplnke svätého Juraja na hrade Windsor na 15. deň od smrti. Spočiatku bol pochovaný v Kráľovskej klenbe, kým ho 26. marca 1969 nepreložili do pamätnej kaplnky kráľa Juraja VI. v kaplnke svätého Juraja. V roku 2002, päťdesiat rokov po jeho smrti, boli v kaplnke vedľa neho uložené ostatky jeho vdovy, kráľovnej Alžbety, kráľovnej matky a popol jeho mladšej dcéry princeznej Margaréty, ktorá v tom roku zomrela.
Posolstvo
Colin Firth získal Cenu Akadémie pre najlepšieho herca za herecký výkon v roli Juraja VI. vo filme Kráľova reč z roku 2010, ktorý získal cenu Akadémie za najlepší film.
Tituly a štýly
Juraj bol po celý svoj život držiteľom viacerých titulov ako postupný pravnuk, vnuk a syn panovníka.