cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okres Uherské Hradiště
Okres Uherské Hradiště je okres v Zlínskom kraji. Jeho sídlom je mesto Uherské Hradiště. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 143 745 a hustota zaľudnenia je 145 obyvateľov na. V okrese Uherské Hradiště je 78 obcí, z toho 7 miest a 1 mestečko.
Kia Motors Corporation
alt=|náhľad|Logo alt=|náhľad|[[Kia cee’d, ktorá sa vyrába v Žiline, na Slovensku]] thumb|Kia Sephia thumb|Kia Avella thumb|Kia Pride
Podľa údajov z decembra 2015, Hyundai Motor Company vlastní 33,8% spoločnosti Kia Motors. Taktiež, Kia je čiastkovým vlastníkom rôznych sesterských spoločností Hyundai-u, s podielmi medzi 4,9% a 45,3%.
História
Bola založená v roku 1944 ako Kyungsung Precision Industry, výrobca oceľových rúr a bicyklových súčiastok. V 1951 vyrobili prvý juhokórejský bicykel, Samchully. V roku 1952 sa premenovali na Kia Industries a postupne začali vyrábať malé motorky pod licenciou Hondy (od 1957), nákladné vozidlá pod licenciou Mazdy (1962) a autá (1974). Prvý automobilový závod otvorili v roku 1973, závod v juhokórejskom meste Sohari. V ňom sa vyrábali autá radu Kia Brisa, Fiat 132 a Peugeot 604 až do roku 1981, kedy boli zo strany vlády prinútení prestať vyrábať osobné vozidlá a zamerať sa len na ľahké nákladné vozidlá. Po obnovení produkcie v roku 1986, Kia spečatila partnerstvo so spoločnosťou Ford. Vyrábali taktiež niekoľko druhov vozidiel odvodených od áut Mazda na predaj v Kórey a na export. Boli to napríklad Kia Pride - variant auta na iných trhoch predávaného ako Mazda 121 a Avella, Ford Festiva a Aspire. Kia zožala obrovský úspech po príchode na americký trh v roku 1992. V roku 1995 mali viac ako 100 predajcov v tridsiatich amerických štátoch, s rekordnými predajmi - 24 740 áut.
Problémy nastali počas Ázijskej finančnej krízy, kedy v roku 1997 vyhlásili bankrot. V nasledujúcom roku sa dohodli s Hyundai Motor Company na zlúčení, kedy Hyundai odkúpili 51% spoločnosti Kia. Počas nasledujúcich rokov sa finančná situácia mierne menila; Hyundai vlastní približne tretinu spoločnosti a zostáva tým väčšinovým vlastníkom spoločnosti Kia Motors Corporation. Od roku 2005 sa zamerali aj na európsky trh a vyhlásili dizajn ako ich hlavný rastový nástroj - najímajúc nemeckého šéfdizajnéra a tvoriac identitu značky - prednú mriežku známu ako Tigrí Ňufák. V roku 2006 otvorili závod Kia Motors Slovakia pri Žiline a začali so stavbou ďalšieho, v americkom štáte Georgia.
La Pouëze
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jacobus de Voragine
Jeho literárna činnosť vyplývala z jeho cirkevného postavenia a bola zameraná čisto prakticky, preto písal prostou latinčinou.
Superpelícia
náhľad|Miništranti Superpelícia je liturgická košeľa bielej farby, ktorá vznikla skrátením alby. Najčastejšie ju používajú miništranti. Pri omši ju kňazi používajú iba ako súčasť chórového odevu. Superpelíciou nemožno nahradiť albu. Kňazi mimo omše pri liturgii a pobožnostiach používajú superpelíciu alebo albu.
Ruda Śląska
Ruda Śląska je mesto s právami powiatu v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v rovnomennej gmine.
Žije tu 144914 obyvateľov (30.6.2007).
Pedro Pablo Ramírez
Pedro Pablo Ramirez Machuca (* 30. január 1884, La Paz – † 11. jún 1962, Buenos Aires) bol argentínsky vojak a politik. V roku 1943 sa podieľal na vojenskom prevrate, ktorý zvrhol prezidenta Ramóna Castilla. Vo funkcii úradujúceho prezidenta nahradil generála Artura Rawsona a 7. júna 1943 sa stal (de facto) 21. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 26. prezidenta krajiny. Pred tým vykonával tiež funkciu ministra vojny. Pôsobil v argentínskej armáde, dosiahol hodnosť divízneho generála.
Životopis
Narodil sa v meste La Paz v provincii Entre Ríos na severovýchode Argentíny. Už v mladosti sa pripojil k argentínskej armáde, v roku 1904 úspešne ukončil vojenskú akadémiu. V roku 1911 bol vyslaný do Nemecka, kde trénoval s miestnou armádou. O dva roky neskôr sa vrátil do Argentíny a dokončil vojenské štúdiá. V roku 1930 sa podieľal na vojenskom prevrate voči prezidentovi Hipólitovi Yrigoyenovi, postupne sa stal jedným z najaktívnejších dôstojníkov, ktorí presadzovali záujmy armády. Generál José Félix Uriburu ho ešte pred prevratom presadil do funkcie vedúceho informačnej služby generálneho štábu, vďaka čomu sa významne podieľal na príprave prevratu. Po prevzatí moci vojskom ho už prezident Uriburu vyslal do Talianska ako vojenského atašé. V novembri 1942 ho prezident Ramón Castillo vymenoval za ministra vojny. Ramirez v tej dobe už patril do tzv. Spojenej skupiny dôstojníkov (GOU), ktorá presadzovala nacionalizmus a zachovanie neutrality v rámci druhej svetovej vojny. Prezident Castillo nebol veľmi populárny, rozhodol sa preto so svojimi stúpencami zorganizovať nové prezidentské voľby na konci roka 1943, kde aj vybral vhodného kandidáta na nového prezidenta Robustiana Patróna Costasa. Práve osoba vybraného budúceho prezidenta však vzbudila taký odpor, ktorý musela vyriešiť armáda. Zásah armády začal 3. júna 1943, na stranu prezidenta sa postavila časť vojska, no povstalecká časť bol silnejšia a obsadila hlavné body v Buenos Aires vrátane prezidentského paláca. Castillo sa snažil odporovať, presunul sa na loď, ktorá mala vyplávať do ústia Río de la Plata, no armáde sa ho podarilo zadržať. Na druhý deň prevzala armáda úplnú kontrolu nad krajinou a oficiálne prezidenta Castilla zvrhla, na čelo krajiny sa postavil generál Arturo Rawson, jeden z vodcov prevratu. Tento krok armády uvítala väčšina obyvateľstva, keďže toto verilo, že iba vojaci zaistia poriadok a stabilitu. Generáli sa zas domnievali, že predlžovanie zlej situácie a ďalšie volebné podvody iba prehĺbia krízu. Prevrat podporila hlavná opozičná strana Radikálna občianska únia, ale i Spojenci, predovšetkým USA.
Rawson však nemal v armáde veľkú podporu a preto mu 7. júna oznámil generál Pedro Pablo Ramírez, že musí odstúpiť a sám ho nahradil vo funkcii. Ramírez patril k umiernenému krídlu a prisľúbil dokonca vypísanie nových prezidentských volieb. Spojené štáty nový vojenský režim bez problémov uznali za vládu Argentíny. Generál Ramírez však nakoniec nové voľby odmietol a dokonca aj zhoršil vzťahy s USA, keď odmietol prerušiť styky s Osou. Do popredia sa začalo dostávať radikálne krídlo armády, keď sa viceprezidentom a ministrom vojny stal generál Edelmiro Julián Farrell, jeden z najväčších extrémistov medzi generálmi. Konzervatívni generáli verili, že podpora nacistického Nemecka a jeho spojencov pomôže Argentíne, aby sa v budúcnosti zbavila závislosti na britskej obchodnej dominancií. Voči vojenskej vláde sa však čoskoro začala tvoriť silná opozícia zložená z rôznych politických strán a spoločenských tried. Obyvateľstvo požadovalo vypísanie volieb a zrušenie výnimočného stavu. Armáda pristúpila k zvýšeniu intenzity národného vyučovania na školách, k posilneniu vyučovaniu náboženstva (v snahe získať cirkev), došlo však aj k zrušeniu politických strán, cenzúre tlače, zákazu stávok a tvrdým represiám voči opozícii. Bola tiež zriadená federálna polícia. Vojenská vláda následne začala rokovať s Nemeckom o dodávkach zbraní (keďže USA jej nechceli dodávať). To znamenalo stratu podpory aj posledných krajín, ktoré boli ochotné s Argentínou spolupracovať ako Spojené kráľovstvo. Spojenci pohrozili vojenskej vláde totálnym embargom na všetok tovar. Tomuto tlaku v januári 1944 vojenská vláda ustúpila a prerušila diplomatické styky s Nemeckom. To sa však nepáčilo konzervatívnemu krídlu armády, ktoré presadilo odvolanie Ramíreza z funkcie faktického prezidenta. Na čelo štátu sa tak už 24. februára 1944 dostal zástanca tvrdej konzervatívnej línie generál Edelmiro Julián Farrell, ktorý získal predbežný súhlas vojska na vládu a Ramirez na neho delegoval svoju moc. Oficiálne sa Farrell prezidentom stal 9. marca. V tejto dobe začal postupne stúpať vplyv ďalšieho dôstojníka Juana Peróna, ktorý získaval stále väčšiu popularitu medzi odbormi. Po odchode z funkcie prezidenta odišiel Ramirez úplne z verejného života, zomrel v júni 1962 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Leu
Leu môže byť:
La Celle (Puy-de-Dôme)
La Celle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pcheng Čcheng
Pcheng Čcheng (, pchin-jin: Péng Chéng) (* 23. apríl 1997, Charbin, Čína) je čínska krasokorčuliarka súťažiaca v kategórii „športové dvojice“. S partnerom Čang Chao vytvorila športovú dvojicu v máji 2012. Spoločne sa prvýkrát súťaží zúčastnili v sezóne 2012/2013.
Programy
(s Čang Chao)
Číselná sústava
Podľa spôsobu určenia hodnoty čísla z daného zápisu rozlišujeme dva hlavné druhy číselných sústav: pozičné číselné sústavy a nepozičné číselné sústavy. V minulosti sa však tiež používali spôsoby zápisu, ktoré boli kombináciou oboch typov. Dnes sa používajú väčšinou pozičné sústavy.
Dejiny
Prirodzenou pomôckou na vyjadrenie počtu boli odjakživa prsty na rukách a na nohách človeka. Bohužiaľ nestačili na vyjadrenie väčšieho počtu ako 20. Preto sa osvedčili zárezy do stien jaskýň starovekých lovcov, neskôr do hlinených doštičiek. Tu sa ale objavil ďalší problém: ak bolo čiar veľmi veľa, boli veľmi ťažko spočítateľné. Preto sa zaviedli špeciálne symboly pre označenie určitého počtu menších značiek (napr. Mayovia používali na označenie jednotiek bodku, na označenie pätíc – prsty jednej ruky – vodorovnú čiaru, na označovanie počtu 20 – prsty na celom tele – zvislú čiaru. Potom napr. číslo 52 zapísali ako Obrázok:mayovia.png.
Ukázalo sa, že je výhodnejšie zapisovať cifry od 1 po 9 špeciálnymi znakmi a ich pozíciou vo výslednom zápise čísla vyjadriť desiatky, stovky, tisícky ...
To dalo základ vzniku pozičných číselných sústav. Bol to objav starovekých Indov koncom 7. storočia, ktorí zaviedli aj zápis pre číslo nula, cifier bolo teda 10, a tak dali základ desiatkovej číselnej sústave.
Zápis cifier, ako ich poznáme dnes, zaviedli Arabi, ktorí len poopravili Indskú myšlienku.
Zaujímavosti
Dvanástková sústava Sumerov je dávaná do súvislosti s šesťprstou ľudskou rasou, ktorá sa vyskytuje v mýtoch rôznych národov. Druhým možným dôvodom existencie tejto sústavy môže byť jednoduchšie delenie čísel na tretiny oproti desiatkovej sústave. Tretím možným vysvetlením je počet článkov na štyroch prstoch jednej ruky, pričom palec stužil len ako pomôcka pre odčítanie jednotlivých článkov pri počítaní.
Krištof Traugott Delius
Krištof Traugott Delius (* 1728, Wallhausen† 21. január 1779, Florencia) bol štiavnický banský inžinier a profesor nemeckého pôvodu.
Život
Narodil sa v starej šľachtickej protestantskej rodine, ktorá prišla o svoje majetky v tridsaťročnej vojne. Po štúdiách na gymnáziách v Quedlinburgu a Magdeburgu sa zapísal 17. marca 1749 na Univerzitu Wittenberg. Spočiatku chcel študovať právo, ale napokon sa rozhodol pre štúdium matematiky a prírodných vied. Z finančných dôvodov vstúpil dočasne do vojenskej služby.
Potom sa Delius usadil vo Viedni, kde konvertoval na katolícku vieru. V Banskej Štiavnici študoval baníctvo, pričom mohol využiť svoje matematické znalosti. V r. 1756 prijal miesto banského inšpektora v Banáte. Od r. 1761 pôsobil na Banskej akadémii v Banskej Štiavnici, najprv ako banský správca, od r. 1764 ako Vrchný banský správca a člen Banského kolégia a od r. 1770 ako Profesor baníctva a banskokomorskej správy. Zároveň sa stal cisárskym radcom a členom predsedníctva Komorskogrófskeho úradu.
V roku 1772 povolali Deliusa do Viedne, kde sa podieľal na zriaďovaní Oddelenia baníctva a mincovníctva. Zároveň bol vymenovaný za Riadneho Dvorného Radcu pre otázky baníctva a mincovníctva. Po mimoriadne plodnom a náročnom živote sa pokúšal o zlepšenie svojho zdravotného stavu liečením v Taliansku, avšak počas liečebnej cesty zomrel vo Florencii.
Dielo
Delius sa vo svojich dielach zaoberal predovšetkým baníctvom a hutníctvom.
Reggina Calcio
Reggina Calcio alebo len Reggina je futbalový klub z talianskeho mesta Reggio Calabria. Hráva druhú najvyššiu taliansku futbalovú súťaž Sériu B.
História
Klub bol založený v roku 1914 ako Unione Sportiva Reggio Calabria. Svoje meno však zmenil viackrát, až sa jeho názov v roku 1986 ustálil na súčasnom pomenovaní. Spočiatku hrala Reggina nižšie súťaže. V roku 1938 postúpila do Série C. Nasledujúce sezóny však boli v znamení postupov a zostupov do tejto ligy. Až v sezóne 1964/65 zaznamenala Reggina prvý výraznejší úspech, keď sa jej podarilo postúpiť do Série B. Tam vydržala až do roku 1974, kedy vypadla. Do druhej ligy sa na krátko vrátila v roku 1988. Trvalejšie sa medzi talianskou elitou usadila po sezóne 1994/95, keď postúpila opäť do Série B. V roku 1999 postúpila dokonca do Série A, kde vydržala až do roku 2009. Od tohto roka hráva stabilne druhú najvyššiu súťaž.
Športové úspechy
Serie C / Serie C1 - 2
Externé odkazy
Oficiálna webová stránka
Andreea Ehrittová-Vancová
Andreea Ehrittová-Vancová (* 6. október 1973, Temešvár, Rumunsko) je súčasná rumunská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA vo štvorhre.
Melichar Grodecki
Svätý Melichar Grodecki (* 1584, Tešín (Cieszyn) (dnešné Poľsko) – † 7. september 1619, Košice) bol rímskokatolícky kňaz, jezuita. Je jedným z troch košických mučeníkov, spolu s Markom Križinom a Štefanom Pongrácom.
Životopis
Narodil sa okolo roku 1584 v sliezskom Tešíne v šľachtickej rodine. Z rodiny Grodzieckych pochádza viacero cirkevných hodnostárov. Melicharov strýko Ján bol od roku 1582 biskupom v Olomouci a založil jezuitské kolégium v Brne. Biskupov mladší brat Václav bol prepoštom. Ďalší Melicharov príbuzný P. Stanislav Grodziecki bol rektorom krakovského kolégia Spoločnosti Ježišovej. Melicharovým príbuzným bol aj svätý Ján Sarkander, umučený v Olomouci 17. marca 1620.
Istý čas ostáva v Brne kde vyučuje v nižších triedach tamojšieho kolégia. Neskôr odchádza študovať rétoriku do Jindřichovho Hradca. Od roku 1608 študoval v Prahe filozofiu. Po ukončení štúdia v roku 1610 vyučoval gramatiku na kolégiu v Kladsku (Kłodzko). V roku 1614 bol vysvätený za kňaza. Pôsobil ako riaditeľ výchovného ústavu sv. Václava (ubytovňa pre chudobných študentov) v Prahe, súčasne bol duchovným správcom pražskej farnosti Kopaniny. Keď sa na začiatku tridsaťročnej vojny v roku 1618 ujali v Čechách vlády protestanti, vypovedali jezuitov. Melichar Grodecki preto opúšťa Čechy a prichádza do Košíc, kde začal pôsobiť spolu so Štefanom Pongrácom.
V noci zo 6. na 7. septembra 1619 bol umučený spolu s Markom Križinom a Štefanom Pongrácom potom, čo sa odmietol vzdať katolíckej viery.
Jeho ostatky sa dostali v roku 1635 do Trnavy, kde boli do roku 1905 v uršulínskom kostole sv. Anny. Pri príležitosti blahorečenia bola časť jeho ostatkov poslaná do Ríma, lebka a časť kostí bola prenesená do jezuitského kostola v Trnave a časť bola prenesená do novopostavenej kaplnky v kostole sv. Magdalény v jeho rodnom Tešíne, ktorá mu bola zasvätená.
Cirkevný proces blahorečenia košických mučeníkov začal krátko po ich smrti, za blahoslavených ich však vyhlásil až 15. januára 1905 pápež Pius X. Za svätých boli vyhlásení pápežom Jánom Pavlom II. dňa 2. júla 1995 na košickom letisku.
Majstrovstvá Ázie v bejzbale 2009
Majstrovstvá Ázie v bejzbale 2009 boli v poradí 25. majstrovstvá Ázie v bejzbale mužov, ktoré organizuje Ázijská bejzbalová federácia (BFA). Konali sa v mestách Sapporo a Narita, v Japonsku v dňoch od 27. júla3. augusta 2009, za účasti 7 tímov. Japonsko bolo organizátorom ázijského šampionátu siedmykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1959, 1967, 1987, 1995, 2003 a 2005. Zápasy sa hrali na 2 štadiónoch: Maruyama Baseball Stadium a Narita Municipal Ohyatsu Baseball Stadium. Svoj šestnásty (štvrtý v rade) titul získalo 🇯🇵, keď sa v skupine umiestnilo pred a 🇰🇷. Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2011, ktoré organizovala Panama. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Addisonova choroba
Addisonova choroba (iné názvy: Addisonov syndróm, primárna nedostatočnosť nadobličiek, chronická nedostatočnosť nadobličiek, hypokorticizmus) je vzácne endokrinné ochorenie, ktoré bolo prvýkrát popísané britským lekárom Thomasom Addisonom. Odhaduje sa, že postihuje zhruba 4 ľudí zo 100 000. Choroba prepukne, ak nadobličky nedokážu produkovať dostatočné množstvo hormónu kortizolu a aldosterónu.
Addisonovou chorobou označujeme primárnu adrenálnu insuficienciu (nedostatočnosť nadobličiek), pri ktorej zlyháva samotná nadoblička. Sekundárna adrenálna insuficiencia vzniká, ak hypofýza neprodukuje dostatočné množstvo adrenokortikotropného hormónu (ACTH), ktorý stimuluje kôru nadobličiek.
Príčiny
Najčastejšou príčinou je deštrukcia tkaniva nadobličiek spôsobená autoimunitným procesom (až 80% prípadov) a zápalom (najmä TBC, 20%); vzácne metastázami, AIDS a krvácaním do nadobličiek. Genetická predispozícia HLA DR3.
Laboratórne nálezy
Pri vyšetrení krvi sa zistí zvýšená hladina ACTH (adrenokortikotropný hormón), ktorého produkciu stimuluje znížená hladina kortizolu, aldosterónu aj katecholamínov. Ďalej je znížená hladina glukózy a sodíka a zvýšená hladina draslíka.
Liečba
Náhrada hormónov nadobličky - podáva sa hydrokortizón, prípadne aj mineralokortikoidy. Niekedy treba liečbu doplniť zvýšeným prívodom NaCl a tekutín.
Ústavný súd Slovenskej republiky
right|thumb|[[Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky|Budova Ústavného súdu SR v Košiciach]]
Ústavný súd Slovenskej republiky je nezávislý súdny orgán ochrany ústavnosti Slovenskej republiky. Sídli v Košiciach.
Ústavný súd sa skladá z trinástich sudcov. Vymenúva ich prezident Slovenskej republiky na funkčné obdobie 12 rokov zo zoznamu kandidátov navrhnutých Národnou radou Slovenskej republiky. Národná rada Slovenskej republiky navrhuje vždy dvojnásobný počet kandidátov na sudcov, z ktorých prezident vyberie a vymenuje polovicu.
Základné postavenie Ústavného súdu a jeho sudcov upravuje Ústava Slovenskej republiky v čl. 124 až 140. Okrem toho, že rozhoduje o súlade právnych predpisov nižšej právnej sily (spravidla zákonov) s právnymi predpismi vyššej právnej sily (spravidla Ústava), Ústavný súd rozhoduje i o individuálnych ústavných sťažnostiach podaných fyzickými a právnickými osobami proti rozhodnutiam orgánov verejnej moci (v drvivej väčšine súdov), ak nimi boli porušené ich práva.
Ústavný súd rozhoduje ďalej kompetenčné konflikty medzi ústrednými orgánmi štátnej správy, ak zákon neustanovuje, že tieto spory rozhoduje iný štátny orgán. Ústavný súd podáva výklad ústavy alebo ústavných zákonov, ak je vec sporná. Iba Ústavný súd je kompetentný súdiť úradujúceho prezidenta Slovenskej republiky za vlastizradu alebo úmyselné porušenie Ústavy, a to len na základe obžaloby Národnej rady Slovenskej republiky schválenej trojpätinovou väčšinou hlasov všetkých poslancov.
Podrobnosti o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky špecifikuje osobitný právny predpis (zákon č. 314/2018 Z. z. o Ústavnom súde Slovenskej republiky).
Dejiny
Ústavný súd existoval už v prvej česko-slovenskej republike. De iure bol inštitút Ústavného súdu znova zavedený roku 1968 ústavným zákonom o česko-slovenskej federácii, de facto ale nebol zriadený. Až po Nežnej revolúcii bol v roku 1991 zriadený Ústavný súd Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky pozostávajúci zo 6 sudcov z Česka a 6 sudcov zo Slovenska. Od roku 1993 existuje Ústavný súd Slovenskej republiky. Pôvodne sa skladal z 10 sudcov vymenúvaných na obdobie 7 rokov. Na základe novely Ústavy (ústavný zákon č. 90/2001 Z. z.) sa od roku 2002 Ústavný súd Slovenskej republiky skladá z 13 sudcov vymenúvaných na obdobie 12 rokov.
2007
Od 22. januára 2007 bolo plénum ústavného súdu nefunkčné, ústavný súd mal len 4 sudcov, lebo Národná rada nenavrhla plný počet kandidátov do uplynutia funkčného obdobia odchádzajúcich sudcov (k 22. januáru 2007 bolo prezidentovi navrhnutých len 17 kandidátov namiesto 18). Tento stav bol odstránený 16. februára 2007 vymenovaním deviatich sudcov Ústavného súdu.
2014
Koncom volebného obdobia Ivana Gašparoviča mali byť vymenovaní traja sudcovia Ústavného súdu aj predseda Najvyššieho súdu. Prezidentovo volebné obdobie sa skončilo 15. júna, pričom noví ústavní sudcovia mali svoje funkcie vykonávať od 4. júla. Podľa názoru Daniela Lipšica by prezident nemal menovať do funkcie ľudí, ktorí nastúpia po konci jeho funkčného obdobia. Kritizoval aj kandidátov na ústavných sudcov. Ján Bernát z Krajského súdu v Nitre (navrhnutý generálnym prokurátorom Jaromírom Čižnárom) má byť podľa neho „nomenklatúrny komunistický káder“. Kandidáta Petra Filipa (navrhnutého predsedníctvom Slovenskej advokátskej komory) spája s obhajobou zločineckých skupín a pripomína, že počas Mečiarovej vlády bol riaditeľom trestného odboru Generálnej prokuratúry v čase únosu Michala Kováča ml. či zmareného referenda.
V apríli 2014 novozvolený prezident Andrej Kiska povedal, že Gašparovičovi vo veci napísal a požiadal ho o stretnutie. Myslí si však, že by ich mal menovať ten prezident, ktorý s nimi bude spolupracovať.
Na schôdzi NR SR konanej 3. apríla 2014 poslanci v tajnej voľbe zvolili piatich kandidátov na ústavných sudcov: Imrich Volkai získal 84 hlasov, Jana Baricová 78, Ján Bernát 78, Miroslav Duriš 77 a Eva Fulcová 79 hlasov. Šiesty kandidát nebol spomedzi ostatných účastníkov voľby (Rudolf Čirč, Ján Drgonec, Peter Filip, Vladimír Horváth, Peter Kresák, Ján Mazák, Robert Schronk a Ján Šikuta) zvolený ani po opakovanej voľbe konanej v ten istý deň.
Na schôdzi NR SR 15. mája 2014 sa uskutočnila nová voľba na zvolenie šiesteho kandidáta. V tejto voľbe kandidovali len traja kandidáti: Ján Drgonec (získal 14 hlasov), Pavol Malich (získal 12 hlasov) a Juraj Sopoliga (získal 79 hlasov). Za šiesteho kandidáta tak bol zvolený Juraj Sopoliga.
Prezident Andrej Kiska vymenoval 10. júla 2014 za sudkyňu Ústavného súdu Janu Baricovú na obdobie dvanástich rokov. Ostatných kandidátov odmietol vymenovať a dve sudcovské miesta z trinástich tak zostali neobsadené.
2017
Po troch rokoch, počas ktorých boli neobsadené dve miesta sudcov, vydal 6. decembra 2017 prvý senát Ústavného súdu (v zložení Peter Brňák, Milan Ľalik, Marianna Mochnáčová) nález sp. zn. I. ÚS 575/2016, ktorým rozhodol o ústavných sťažnostiach nevymenovaných kandidátov na ústavných sudcov. V náleze konštatuje porušenie základného ústavného práva na prístup k voleným a iným verejným funkciám za rovnakých podmienok. Zároveň zrušil rozhodnutia prezidenta o nevymenovaní a vrátil prezidentovi vec na ďalšie konanie. Prikázal prezidentovi, aby vo veci znova konal a zo zvolených kandidátov vymenoval troch nových sudcov ústavného súdu.
Prezident následne vymenoval 14. decembra 2017 troch nových ústavných sudcov, ktorými sa stali Jana Laššáková, Mojmír Mamojka a Miroslav Duriš.
2019
16. februára 2019 sa skončilo funkčné obdobie deviatim sudcom a na súde zostali pôsobiť len štyria sudcovia: Jana Baricová, Miroslav Duriš, Jana Laššáková a Mojmír Mamojka. Od 17. februára bol vytvorený jediný senát z týchto sudcov a jeho predsedníčkou sa stala Jana Baricová. Súd tak počas obdobia, kým budú vymenovaní noví sudcovia, bude môcť rozhodovať aspoň v senátnych veciach. Rozhodovanie v pléne nebude možné, lebo Ústavný súd je spôsobilý v pléne konať a uznášať sa, ak je na rokovaní a rozhodovaní prítomných aspoň sedem sudcov.
3. apríla 2019 Národná rada zvolila nasledovných kandidátov: Ivan Fiačan, Peter Molnár, Rastislav Kaššák, Ľuboš Szigeti, Daniela Švecová, Michal Truban. 4. apríla Národná rada zvolila nasledovných kandidátov: Pavol Malich, Miloš Maďar. 17. apríla 2019 prezident Andrej Kiska vymenoval sudcov Ivana Fiačana, Ľuboša Szigetiho a Petra Molnára. Prezident zároveň vymenoval Ivana Fiačana za predsedu Ústavného súdu a Ľuboša Szigetiho za podpredsedu.
2020
13. mája 2020 sudca Mojmír Mamojka oznámil, že sa vzdáva funkcie sudcu Ústavného súdu. Zo súdu sa rozhodol odísť po tom ako jeho predseda Ivan Fiačan získal odpovede od bezpečnostných zložiek o Mamojkových kontaktoch s Marianom Kočnerom. Podľa Denníka N zavážila správa od SIS vedenej novým riaditeľom Vladimírom Pčolinským. Komunikáciu s Kočnerom Mamojka popieral. Fiačan rozhodoval o podaní návrhu na Mamojkovo disciplinárne stíhanie.
Okres Ústí nad Labem
Okres Ústí nad Labem je okres v Ústeckom kraji. Jeho sídlom je mesto Ústí nad Labem. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 118 633 a hustota zaľudnenia je 293 obyvateľov na. V okrese Ústí nad Labem je 23 obcí, z toho 3 mestá.
1193 Africa
1193 Africa je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 24. apríla 1931.
Ján Mucha
Ján Mucha môže byť:
Silistra (mesto)
Silistra (po bulharsky: Силистра) je mesto v severovýchodnom Bulharsku, ktoré vytvára rovnomennú oblasť. Mesto je okrem toho administratívnym centrom menšieho územného celku - rajónu Silistra.
Lesniansky potok
Lesniansky potok je potok v Spišskej Magure, v západnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Lipníka a má dĺžku 10 km.
Pramení neďaleko Toporeckého sedla v nadmorskej výške okolo 825 m n. m. Tečie výhradne severným smerom cez podcelok Veterný vrch. Z prítokov vyniká ľavostranný Zadný potok a pravostranné Vápenník (575,1 m n. m.) a Hutník. Do Lipníka sa vlieva pri obci Haligovce v nadmorskej výške cca 495 m n. m. Preteká cez Veľkú Lesnú, osadu Dox a Haligovce.
Iatrochémia
Iatrochémia je konečné obdobie alchýmie, v ktorom sa venovala pozornosť predovšetkým príprave liekov.
Malé Prespanské jazero
Malé Prespanské jazero  je jazero nachádzajúce sa na hraniciach Albánska (kraj Korçë) a Grécka (Západná Makedónia). Nachádza sa vo vnútrozemí Balkánskeho polostrova, neďaleko od Veľkého Prespanského jazera, s ktorým tvorí jeden celok. Z celkovej plochy jazera leží 42,5 km² (138 km² povodia) v Grécku a 4,3 km² (51 km² povodia) v Albánsku.
Na sever od Malého Prespanského jazera, na hraniciach Albánska (kraj Korçë), Grécka (Západná Makedónia) a Severného Macedónska, sa nachádza Veľké Prespanské jazero.
21. augusta 1975 bolo zaradené do Rámsarského zoznamu mokradí medzinárodného významu, najmä pre dôležitosť územia pre hniezdenie a rozmnožovanie ohrozených vtáčích druhov.
Rámsarská lokalita
V roku 1975 bolo zaradené na Rámsarský zoznam mokradí medzinárodného významu, v rámci ktorého bolo v rokoch 1990–1999 na Montreuxskom zozname, v ktorom sú vedené lokality ohrozené ľudskou činnosťou. V tomto období bol miestny ekosystém ohrozovaný vysúšaním, nadmerným spásaním pasienkov v bezprostrednom okolí a výlovom rýb. Vegetáciu tvorí rozmanitá vodomilná flóra, ktorá rastie na nivách v oblasti. Územie je významnou lokalitou pre prezimovanie a rozmnožovanie ohrozených vtákov, najmä pelikánov: Pelikán kučeravý (200 párov); Pelecanus onocrotalus (70 párov); a Phalacrocorax pygmeus (100 párov).
Rydułtowy
Rydułtowy je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat wodzisławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 21 900 obyvateľov (30.6.2007).
Honoriát
Honoriát (lat.) je inteligent nešľachtického pôvodu v Uhorsku.
Seyfertova galaxia
right|thumb|[[Galaxia Kružidlo, ktorá je klasifikovaná ako Seyfertova galaxia typu 2]]
William Hogarth
Životopis
Narodil sa ako piate dieťa učiteľa latinčiny Richarda Hogartha. Jeho otec vlastnil malú kaviarničku, jeho podnik bol však stratový a tak bol v roku 1707 odsúdený k pobytu vo väzení pre dlžníkov a bol tam až do roku 1712, kedy bola vyhlásená amnestia. V rokoch 1713 až 1714 sa malý Hogarth začal učiť rytectvo u svojho vzdialeného príbuzného Elisa Gamblea a potom pracoval na podradnejších prácach v drobných dielňach. V roku 1718 mu zomrel otec, čo ho donútilo k intenzívnej práci a hľadaniu spôsobov ako prostredníctvom svojho talentu zaistiť živobytie. V apríli roku 1720 si Hogarth založil vlastnú ryteckú a portrétnu dielňu, ktorá ho preslávila už prvou vážnejšou zákazkou, ktorá predstavovala malé ryté kartičky a návrhy do kníh. Významnou bola aj zákazka na dve rytiny alegórií, ktoré vytvoril v roku 1721. Tieto alegórie vzbudili obrovský ohlas verejnosti a motivovali Hogartha k tomu, aby sa začal venovať vytváraniu čiernobielych satiristických kúskov, ktoré ho preslávili v celej Európe. V tom istom čase sa začal zaoberať aj maľovaním – vytváral predovšetkým obrazy so skupinkami ľudí a ich obľúbenými predmetmi každodenného života. V tej dobe sa Hogarth tiež zoznámil s maliarom Sirom Jamesom Thornhillom, ktorý naňho urobil obrovský dojem svojimi obrazmi s historickou tematikou. Od tej doby Hogarth pravidelne chodil na Thornhillove lekcie umenia na akadémii v Covent Garden a tiež navštevoval Thornhilla v jeho dome, kde sa zoznámil s jeho dcérou Jane, s ktorou sa v roku 1729 oženil.
V roku 1730 nastal zlom v Hogarthovej umeleckej kariére, keď vytvoril podľa skutočnosti obraz z hry „Žobrácka opera“. Tento obraz mu potom priniesol ďalšie zákazky a inšpiroval ho k tomu, aby sa začal venovať maľovaniu výjavov z divadla a rytinám s rovnakými témami, ktoré sa cez rôzne reprodukcie dostali do povedomia širokej verejnosti. Touto cestou potom Hogarth získal finančné prostriedky, ktoré mu v roku 1735 umožnili, aby otvoril vlastnú maliarsku akadémiu St. Martyn´s Lane. Získavanie financií však nebolo pre Hogartha vždy ľahké, lebo mnohí tlačiari používali Hogarthove rytiny bez jeho súhlasu a bez toho, aby mu čokoľvek platili za jeho autorstvo. V roku 1735 však Hogarth prostredníctvom svojich priateľov v parlamente dosiahol to, že bol schválený zákon na ochranu rytcov, čo preňho znamenalo vyplácanie nemalých honorárov. Pri práci v svojej akadémii sa Hogarth venoval prevažne vytváraniu portrétov pre bohatých a slávnych zákazníkov, v roku 1751 sa vrátil k rytectvu a venoval sa predovšetkým témam z každodenného života.
Seyfertova galaxia
Seyfertova galaxia je súhrnné označenie špirálovej alebo nepravidelnej galaxie obsahujúcej extrémne jasné jadro, pravdepodobne kvôli prítomnosti supermasívnej čiernej diery. Svetlo z centrálnej oblasti sa mení v intervaloch kratších ako rok, čo znamená, že oblasť emisie musí byť v priemere menšia ako jeden svetelný rok. Sú pomenované po astronómovi menom Carl Seyfert, ktorý ich intenzívne študoval v 40-tych rokoch 20. storočia. Sú podtriedou aktívnych galaxií.
William Hogarth
Životopis
Hogarth je považovaný za jedného z najväčších anglických maliarov a novátorov anglického umenia. Bol taktiež prvým anglickým maliarom, ktorý sa vo svojich obrazoch inšpiroval literárnymi dielami Shakespeara a Miltona a zaujímal sa o témy z divadla. Okrem toho tiež vytvoril unikátny štýl, v ktorom spojil témy z histórie a poučenie z nich plynúce. Tento štýl bol tiež neskôr podľa Hogartha pomenovaný hogartizmus. Ďalšími Hogarthovými obľúbenými témami bola politická satira a jeho obľúbenou obeťou bol vtedajší ministerský predseda Robert Walpole. Hogarth sa tiež zaujímal o rôzne princípy v umení, ktoré zhrnul a popísal v knihe „Analýza Krásy“ (The Analysis of Beauty, 1753).
Hogarth zomrel po vážnej a dlhej chorobe 26. októbra 1764 v Londýne a bol pochovaný na cintoríne v Chiswicku.
Socha slobody
Socha slobody (, plným názvom Liberty Enlightening the World – „Sloboda osvetľujúca svet“) stojí v New Yorku v USA na ostrove Liberty Island. Jednotlivé časti samotnej sochy boli zhotovené vo Francúzsku pod vedením sochára Frédérica Auguste Bartholdiho a následne prevezené a v roku 1886 spojené v celok na podstavci v Spojených štátoch amerických.
Opis
Socha je vysoká 93 metrov a váži necelých 205 ton. Spolu so 47-metrovým podstavcom je vrchol fakle vo výške 93 metrov nad zemou. V páse má socha obvod 10,6 metra. Pravá ruka, držiaca fakľu, je dlhá 12,8 metra, len ukazovák je dlhý 2,4 metra. V ľavej ruke drží dosku (tzv. tabula ansulata) s dátumom JULY IV MDCCLXXVI (4. júla 1776, čo je deň deklarácie nezávislosti USA). Pri nohách sochy ležia rozťaté putá, symbolizujúce zrušenie otrokárstva. Jej koruna so siedmimi lúčmi je symbolom slnka žiariaceho ponad sedem morí a sedem kontinentov a podobne ako fakľa znázorňuje osvietenie sveta slobodou.
Socha získala svoju charakteristickú zelenkastú farbu až po roku 1900 vplyvom oxidácie. Pôvodne bola vo farbe medi.
Vznik a dejiny
Sochár Frédéric Auguste Bartholdi začal na projekte pracovať v roku 1876. Ešte predtým navrhol a vytvoril viacero menších modelov. Jednotlivé časti tela vytváral postupne, pričom niektoré z nich boli verejnosti vystavené už pred samotným dokončením sochy. V roku 1880 sa mu podarilo získať služby Gustava Eiffela, ktorý navrhol vnútornú opornú konštrukciu.
Jednotlivé dokončené časti tela boli v roku 1885 preplavené do USA na francúzskej lodi. V newyorskom prístave sa potom socha opätovne skladala a napokon bola umiestnená na podstavec, ktorý navrhol americký architekt Richard Morris Hunt. Formálne bola venovaná 28. októbra 1886 na ceremónii za účasti prezidenta USA Grovera Clevelanda. Stojí na ostrove Liberty Island, ktorý sa do roku 1956 volal Bedloe's Island.
V Paríži od roku 1889 existuje jej zmenšená kópia, odovzdaná Američanmi, pripomínajúca jej francúzsky pôvod.
Časom sa socha stala jedným zo symbolov USA a v roku 1984 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Počas storočia, ktoré ubehlo od jej darovania, došlo k jej značnému poškodeniu, medzi rokmi 1984 až 1986 bola zrekonštruovaná aj vďaka verejným zbierkam. Práve pri oslave stého výročia vztýčenia sochy na Liberty Island prisahalo v New Yorku v roku 1986 vtedajšiemu predsedovi Najvyššieho súdu USA Warrenovi E. Burgerovi vernosť Spojeným štátom takmer 300 imigrantov, čím sa stali naturalizovanými Američanmi. Ďalších 25 000 imigrantov bolo pri tejto príležitosti naturalizovaných v ďalších amerických mestách.
Porovnanie
V čase svojho venovania bola Socha slobody druhou najvyššou sochou postavy na svete, vyšší bol len Budha z Le-šanu v Číne. Odvtedy ju výškou predbehlo už niekoľko desiatok sôch postáv. Ak nerátame podstavec, tak napríklad Matka Vlasť volá! na Mamajovej mohyle vo Volgograde meria celkovo 85 metrov. Najvyššia socha postavy na svete vôbec je Socha jednoty, znázorňujúca indického bojovníka za nezávislosť Sardára Vallabhbháího Patéla, stojaca v Gudžaráte, ktorá dosahuje 182 metrov (resp. spolu s podstavcom 240 metrov).
Okres Vsetín
Okres Vsetín je okres v Zlínskom kraji. Jeho sídlom je mesto Vsetín. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 145 814 a hustota zaľudnenia je 128 obyvateľov na. V okrese Vsetín je 59 obcí, z toho 6 miest a 1 mestečko.
Ľudmila Ivanovna Černychová
Ľudmila Ivanovna Černychová (, * 13. jún 1935, Šuja, Rusko – 28. júl 2017) bola ruská astronómka.
Narodila sa v meste Šuja, v Ivanovskej oblasti. Absolvovala Štátnu pedagogickú univerzitu v Irkutsku. Medzi rokmi 1959 až 1963 pracovala vo výskumnom ústave pre fyzikálno-technické a rádio-technické merania, kde vykonávala astronomické pozorovania.
Od roku 1963 pracovala spolu so svojim manželom Nikolajom v Krymskom astrofyzikálnom observatóriu. V období medzi 1964 a 1998 bola výskumnou spolupracovníčkou Inštitútu teoretickej astronómie Ruske akadémie vied.
Objavila 268 asteroidov, vrátane asteroidov 2212 Hephaistos a 3147 Samantha.
Na počesť manželov Černychových bol pomenovaný asteroid 2325 Černych.
Tranoscius (vydavateľstvo)
Tranoscius je slovenské vydavateľstvo. Založené bolo v roku 1898 v Liptovskom Mikuláši, kde bolo aj jeho sídlo. Pomenované bolo na počesť Juraja Tranovského.
Zameriava sa na vydávanie náboženskej literatúry. Prvou vydanou knihou bola v roku 1898 kniha Nevyhováraj sa! (podtitul: Krátke odpovede na obyčajné výhovorky a námietky vo veciach náboženských) od Adolfa Petra Zátureckého. Od 24. septembra do 14. októbra 1943 bola súdom zastavená jeho činnosť. V roku 1953 bolo dovolené vydávať len kalendáre a bohoslužobné knihy a ostatné vydávanie bolo pozastavené. V rokoch 1898-1990 vydalo vydavateľstvo 1400 titulov. Činnosť Tranoscia bola obnovená v roku 1991, keď sa stal oficiálnym vydavateľstvom Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania (ECAV).
Richard Konkolski
Richard Konkolski (* 6. júl 1943, Bohumín) je americký jachtár a osamelý moreplavec českého pôvodu.
Richard Konkolski je vyučený murár, absolvent priemyselnej školy stavebnej. Od mladosti sa venoval jachtingu a zvíťazil alebo sa umiestnil na poprednom mieste v rozličných jachtárskych pretekoch. Bol prvým občanom bývalého Česko-Slovenska, ktorý na jachte Niké oboplával Zem v priebehu rokov 1972–1975. Stal sa nositeľom titulu zaslúžilý majster športu.
V júni 1982 emigroval na svojej jachte Niké II s manželkou aj synom cez poľský prístav Štetín do Newportu, USA.
Bruno Massot
Bruno Massot (* 28. január 1989, Caen, Francúzsko) je pôvodom francúzsky krasokorčuliar vystupujúci v kategórii „športové dvojice“ a reprezentujúci Nemecko. S terajšou partnerkou Aljonou Savchenko sú majstrami Nemecka, držiteľmi striebra z majstrovstiev Európy 2016 a bronzu z majstrovstviev sveta 2016.
Osobný život
Massot sa narodil vo francúzskom meste Caen. Je zasnúbený so svojou dlhoročnou priateľkou Sophie Levaufre.
Kariéra
Do roku 2006 súťažil Massot v mužskej sólovej kategórii. Následne prešiel do kategórie športových dvojíc a jeho prvou partnerkou bola Camille Foucher, s ktorou dvakrát reprezentovali Francúzsko na juniorských majstrovstvách sveta a dvakrát získali bronzovú medailu na seniorskom národnom šampionáte. Ďalšou jeho partnerkou bola Anne-Laure Letscher, s ktorou súťažil až do februára 2011.
Sezóna 2011/2012
Od júna 2011 Massot trénoval s novou partnerkou Dariou Popovou pod vedením Jean-Francoisa Ballestera.
Za svoje prvé spoločné vystúpenie v súťaži „Master's de Patinage“ vo francúzskom meste Orléans získali striebornú medailu. Medzinárodný debut absolvovali na súťaži „Coupe de Nice“, kde skončili na desiatom mieste. V decembri 2012 získali svoj prvý spoločný titul majstrov Francúzska. V januári 2012 sa kvôli komplikáciám s vízami pre Popovu, ktorá mala ruské občianstvo, takmer nemohli zúčastniť na Majstrovstvách Európy 2012. Nakoniec získali šieste miesto v krátkom programe a deviate vo voľných jazdách, celkovo skončili na ôsmom mieste. Na majstrovstvá sveta pár nebol nominovaný. Vrcholom sezóny sa tak pre nich stala tímová súťaž „World Team Trophy 2012“, kde ako súčasť francúzskeho tímu získali striebro.
Sezóna 2012/2013
V nasledujúcej sezóne boli Massot s Popovovou nominovaní na dve súťaže série ISU Grand Prix („Skate Canada International 2012“ a „Trophée Eric Bompard 2012“). V prvej skončili na piatom mieste, v druhej na siedmom. Na národnom šampionáte skončili druhí. Na majstrovstvách Európy obsadili siedme miesto.
Naa Majstrovstvách sveta 2013 vďaka svojmu umiestneniu získal pár Vanessa James a Morgan Ciprès druhú miestenku pre Francúzsko do súťaže športových dvojíc na Zimných olympijských hrách v Soči. Massotovi a Popovovej sa tak ako druhému najvýkonnejšej francúzskej športovej dvojici naskytla príležitosť štartovať na Olympiáde. Problémom sa stalo chýbajúce francúzske občianstvo Popovovej.
Sezóna 2013/2014
21. januára 2014 bola zamietnutá Popovovej žiadosť o francúzske občianstvo, pričom za hlavný dôvod bola označená nedostatočná dĺžka pobytu vo Francúzsku. Toto rozhodnutie spôsobilo, že pár nemohol štartovať na Zimných olympijských hrách v Soči. Keďže Francúzsko nemalo ďalšiu športovú dvojicu spĺňajúcu kritériá nominácie (okrem Jamesovej s Cipresom), ich miestenka pripadla Rakúsku.
Partnerstvo so Savchenko
Massota oslovil Ingo Steuer, po tom, čo dovtedajší partner Aljony Savchenko, Robin Szolkowy, ukončil kariéru. Steuer v minulosti Massota s Popovou dva roky trénoval a poznal jeho ambicióznosť a ochotu tvrdo pracovať. V apríli 2014 spolu začali trénovať a už v máji mali prvé spoločné vystúpenie na exhibícii v Južnej Kórei. Spočiatku dvojica pod vedením Ingo Steuera trénovala v Chemnitzi. Pomohol im zohrať sa, pretože Massot bol oproti Szolkowemu o desať centimetrov vyšší, pri odhadzovaných skokoch vyvíjal väčšiu silu a obaja mali odlišný štýl korčuľovania. Ich situácia však nebola bezproblémová. Nový pár nemal prostriedky, aby sám platil trénera Ingo Steuera, pretože nemecký štát odmietol financovať v štátnych službách bývalých spolupracovníkov Stasi (medzi ktorých patril aj Steuer). Navyše, vzhľadom k rozdielnej štátnej príslušnosti oboch sa museli rozhodnúť, ktorú krajinu budú reprezentovať. Massot preferoval rodné Francúzsko, Savchenko zas Nemecko, v ktorom už 12 rokov žila, mala tu vybudované krasokorčuliarske zázemie a aj tréningové podmienky boli v Nemecku lepšie. Podľa pravidiel Medzinárodnej korčuliarskej únie môžu športovci novú krajinu reprezentovať na medzinárodnej úrovni až po uplynutí ročnej lehoty (Savchenko aj Massot naposledy svoje krajiny reprezentovali na MS 2014). Nakoniec voľba padla na Nemecko a Massot oficiálne požiadal o uvoľnenie z Francúzska a možnosť reprezentovať Nemecko 14. septembra 2014. Francúzska federácia korčuliarskych športov ale s odchodom nesúhlasila a zakázala Massotovi nielen štart na súťažiach, ale aj na exhibičných vystúpeniach, čím ho pripravila o väčšinu finančných príjmov z krasokorčuľovania. Tiež mu prestala prispievať na prípravu, a tak jediným zdrojom jeho príjmov bol mesačný príspevok 200 eur zo športovej nadácie. Začiatkom októbra 2014 pár opustil doterajšieho trénera aj pôsobisko a presťahoval sa do Oberstdorfu, kde začal trénovať pod vedením Alexandra Königa. Keďže nebolo možné dosiahnuť žiadnu dohodu, obrátila sa Nemecká korčuliarska únia v júni 2015 na ISU so žiadosťou o pomoc. Napokon navrhli Francúzi neobvyklé riešenie - za povolenie prestupu do Nemecka musela Nemecká korčuliarska únia francúzskym partnerom zaplatiť 30 000 EUR (oficiálne to bola „náhrada nevyhnutných výdavkov“) a následne 3. novembra 2015 dostal Massot povolenie vytvoriť novú nemeckú športovú dvojicu.
Sezóna 2015/2016
Prvým medzinárodným podujatím novej dvojice bola koncom novembra 2015 súťaž „Tallinn Trophy 2015“ v Estónsku, v ktorej získali aj svoju prvú zlatú medailu. Nasledovalo víťazstvo na „Varšavskom pohári 2015“ a zisk titulu majstrov Nemecka. Ani na vrcholových podujatiach sezóny neobišli bez medaily. V januári na majstrovstvách Európy v Bratislave získali striebro a v apríli 2016 na svetovom šampionáte bronz.
Františkánske námestie (Bratislava)
Františkánske námestie je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. . Nachádza sa vedľa Hlavného námestia. V období socializmu – do 1. apríla 1991 malo názov Dibrovo námestie.
Významné objekty
Na námestí sa nachádza významný Františkánsky kostol a kláštor, postavený na konci 13. storočia.
Nachádza sa tu aj fontána so ženou s krčahom. Fontána, pôvodne studňa vybudovaná po požiari mesta, pochádza z roku 1592, socha z roku 1804. Oba roky sú uvedené na tabuliach na fontáne. Na podstavci sochy sú dve ťažko čitateľné nápisové tabule z červeného mramoru - staršia zo zadnej strany, novšia z prednej. Text na staršej tabuli (1592) znie: "S. P. Q . POSONIEN OB LV // CTIFICAM CCCXX AEDIV // ANNO MDXC INTRA // VRBIS MOENIA ET EXTRA // INCENDIO CONFLAGRA // TARVM CLADEM HVIC // SECLO SOLATII ET // POSTERITATI PERFV // GII AC MEMORIAE // ERGO HOC MONV // MENTVM POSVIT // MDXCII". Tento text uvádza (s drobnými odchýlkami) aj Matej Bel vo svojom diele Notitia vo zväzku týkajúcom sa Bratislavy. Text na novšej tabuli (1804) znie: "CIVIUM . HOSPITUMQVE . COMODO . // CURA . SENATUS . L . R . Q . // CIVITATIS . POSONIENSIS . // AQUAE . DUCTULACUQUE . REFECTO . // CONTRACTUM . AB . ANNO . MDXCII . // QUO . ESSE . COEPERAM . // MUTAVI . TRISTEM . MELIORE . // CULTU . SQUALOREM . // MDCCCIV . // HAEREDITARII . AUSTRIAE . // IMPERII . ANNO . I . INEUNTE .". Na bočných stranách podstavca sú erby - po ľavici ženy je erb mesta vo forme srdcového štítu na prsiach cisárskeho orla ovenčeného reťazou Rádu Zlatého rúna, po pravici ženy je erb cisára Rudolfa II., rovnako ovenčený reťazou Rádu.
Automotive-HIS
HIS (z nem. Herstellerinitiative Software) je združenie týchto výrobcov automobilov:
Združenie vzniklo z potreby automobilových výrobcov štandardizovať parametre komponentov od svojich dodávateľov, definovať spoločné komunikačné rozhrania medzi subsystémami v automobile a stanoviť spoločný súbor požiadaviek na kvalitu samotných komponentov ako i na kvalitu procesov pre ich vývoj. Tým sa pre dodávateľov má zredukovať a štandardizovať súbor spolčných požiadaviek na zariadenie. Dôvodom tohoto kroku bola nutnosť znížiť náklady na vývoj komponentov a skrátiť čas ich vývoja. Časť definícií, týkajúcich sa spoločnej štruktúry softvéru bola presunutá do zodpovednosti projektu AUTOSAR. HIS ďalej pracuje na štandardizácii procesov pre kontrolu dodávateľov a ich podpory v zdokonaľovaní vývoja. HIS konzorcium sa dohodlo napríklad o spoločnom postupe pri auditovaní dodávateľa na základe normy ISO 15504, čím sa dodávateľovi zjednodušil život z hľadiska počtu auditov (predstavme si dodávateľa, ktorému príde audit od troch zákazníkov, každý trvá približne 3-5 dní. To predstavuje pomerne veľké náklady najmä na ľudské zdroje. V prípade, že sa štandardizované výsledky auditov budú medzi automobilkami aspoň čiastočne uznávať, pri každom ďalšom audite sa dá zredukovať potrebný čas na 1 deň na projekt a zákazníka).
Ďalšou aktivitou konzorcia HIS je úprava normy ISO 15504 (prezývaná SPICE) na súbor požiadaviek šitých špeciálne na mieru automobilového priemyslu. Projekt dostal názov Automotive-SPICE.
HIS prevzalo štandard MISRA, platný pre akýkoľvek vývoj softvéru pre vnorené systémy a vytriedilo z neho súbor požiadaviek pre oblasť automobilového priemyslu.
Furmint
náhľad|Hrozno odrody Furmint Furmint je odroda viniča hroznorodého registrovaná na území Slovenska od roku 1952, ktorej pestovanie je povolené vo vinohradníckej oblasti Tokaj.
Charakteristika
Furmintu vyhovujú ľahšie, piesočnaté ale aj kamenisté pôdy. Má sklon k opadavosti kvetov, sucho znáša pomerne dobre, nepatrí však medzi mrazuvzdorné odrody. Je citlivý na peronospóru, za daždivého počasia ho poškodzuje hniloba. Strapec furmintu je stredne veľký až veľký, šupka bobúľ je tenká, dužina sladká a harmonická. Hrozno dozrieva začiatkom októbra, avšak v suchých rokoch sa ponecháva na kríku za účelom tvorby cibéb, ktoré sú základom pre výrobu tokajských výberov.
Trójsky kôň
Trójsky kôň môže byť:
Závislosť
Závislosť alebo v niektorých kontextoch aj dependencia môže byť:
Northwest (USA)
thumb|Poloha regiónu v USA
Northwest je jeden z regiónov USA, ktorý zahŕňa severozápadné štáty po región Veľké prérie a obsahuje štáty Oregon a Washington, pričom niekedy sa sem zaraďuje aj Idaho, Montana, juhovýchodná Aljaška a Wyoming. Zriedkavo sa sem zaraďuje aj časť severnej Kalifornie.
La Cellette (Puy-de-Dôme)
La Cellette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1194 Aletta
1194 Aletta je planétka s priemerom 56 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 13. mája 1931.