cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kominforma
Tretie stretnutie
Keďže Juhoslávia odmietla dodržiavať disciplínu Kominformu a ignorovala jej kritiku, tým vystúpila z „rodiny bratských komunistických strán“. Všetko, čo mohol Tito „infikovať“, malo byť vylúčené. Rozhodujúci postup proti nemu bol dohodnutý do konca júna. Na začiatku júla 1948 boli predvolané dve z komunistických strán, a to poľská a bulharská, aby prehodnotili svoju ideológiu. Prehodnotenia nakoniec skončili prenasledovaním čelných predstaviteľov vo viacerých krajinách (pozri vyššie Prenasledovanie a čistky).
Štvrté stretnutie
Nakoniec sa štvrté stretnutie uskutočnilo v Maďarsku 27. novembra 1949. Boli predložené dve správy, ktoré viedli k trom rezolúciám. Sovietsky delegát Suslov ohlásil správu „O obrane mieru a boji proti vojnovým štváčom“, ktorého časťou bolo odhaľovať skutočný zámer Titovej bandy ako inštrumentu agresívnych západných plánov. Cieľom tohto imperialistického sprisahania bolo uskutočniť ďalekosiahle plány: zvrhnúť demokratický systém v Maďarsku a ďalších ľudových demokraciách pomocou fašistickej špionážnej Titovej kliky, ktorá sa stala agentúrou medzinárodnej reakcie, s cieľom vytrhnúť tieto krajiny z tábora mieru a demokracie; obnoviť tam reakčné fašistické režimy; premeniť krajiny juhovýchodnej a strednej Európy na bábky imperialistov a odrazové mostíky pre agresiu.
Odhalenie zradnej Titovej bandy na budapeštianskom procese s Rajkom a (Lazar Brankov (nar. 1912), ukázalo zlyhanie zákerných plánov na obnovenie kapitalizmu v ľudových demokraciách, ktoré osvedčili svoju silu a rozhodnosť.
Veľká Smrekovica
Veľká Smrekovica je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Polomkou, približne východne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Polomka. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Polomka, Bacúch a Závadka nad Hronom, severovýchodne sa nachádza Heľpa a Pohorelá, južne Tisovec, juhozápadne Michalová a Pohronská Polhora a západne Beňuš a Brezno. Vrcholom vedie hranica Národného parku Muránska planina.
Opis
Veľká Smrekovica leží v najvyššej, severovýchodnej časti Veporských vrchov, v rázsoche vybiehajúcej severným smerom z Fabovej hole cez Javorinku. Západne sa nachádza Magura, Kráľovská hora , Ďurová a Lešník , južne Psica , Javorinka , Fabova hoľa  a Vysoký vrch , východne Malá Stožka , Veľká Stožka , Kľak , Malá Smrekovica , Slatvinské , Černákov vrch , Čierny vrch  a Skalka  a severne Kochlovec , Kolesárová , Oravcová , Homôľka , Babina  a Polomské očko. Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu odvádza potok Petríkovo. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Spišsko-gemerského krasu a Stolických vrchov.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný odbočením zo zelenej značky, vedúcej z Polomky východným úpätím na Fabovu hoľu.
Stimulácia (ekonomika)
Stimulácia je aplikácia stimulov na zvýšenie výkonu či dosiahnutie nejakého cieľa.
Stimulácia v personálnom manažmente
V personálnom manažmente je stimulácia aplikácia súboru vonkajších podnetov (nástrojov), ktoré usmerňujú správanie sa zamestnancov a pôsobia na ich motiváciu. Je to cieľavedomé ovplyvňovanie a usmerňovanie vnútornej dynamiky a aktivity zamestnancov, ktoré využíva 2 prístupy:
Stimulácia sa mení na motiváciu v okamihu, keď si zamestnanec z viacerých ponúknutých stimulačných faktorov vyberie jeden (alebo určený počet).
Kaufbeuren
Kaufbeuren je mesto s postavením mestského okresu v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko v kraji Allgäu v morénovom údolí rieky Wertach v nadmorskej výške okolo 680 m. Z hľadiska správy tvorí mesto so štatútom mestský okres, je obklopené krajinským okresom Ostallgäu.
Dejiny
Kaufbeuren vznikol okolo roku 740 z franského dvora, ktorý slúžil ako správne centrum oblasti na hraniciach s Bavorskom. V 11. storočí tu mali sídlo páni z Beuren, ktorí boli lénikmi Welfovcov. Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1126. Na konci 12. storočia sa mesto dostalo pod moc Staufovcov. 3. februára 1286 povýšil Rudolf I. Habsburský Kaufbeuren na slobodné ríšske mesto, čo vydržalo až do roku 1802, kedy sa stalo súčasťou Bavorska.
Na začiatku druhej svetovej vojny bola v zalesnenom území na sever od mesta zriadená muničná továreň firmy Dynamit AG (predtým Alfréd Nobel), v ktorej pracovali vojnoví zajatci a nútené nasadení, bola tu pobočka koncentračného tábora Dachau. V miestnej psychiatrickej liečebni bola počas vojny vykonaná eutanázia zhruba 2 000 psychicky nemocných osôb (tzv. program T-4).
Po vojne bola na troskách továrne Dynamit AG vybudovaná štvrť Neugablonz založená vyhnancami z Jablonca nad Nisou, ktorí sem priniesli svoje znalosti zo sklárskeho priemyslu.
Broualan
Broualan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abú Bakr
Abú Bakr alebo Abúbakr alebo Abú Bakar alebo Abúbakar môže byť:
Faraónove cigary
Faraónove cigary je štvrtý diel komiksovej série Tintinove dobrodružstvá, ktorú napísal a ilustroval belgický komiksový scenárista a ilustrátor Hergé. Komiks vychádzal na pokračovanie od decembra 1932 do februára 1934 v konzervatívnych belgických novinách Le Vingtième Siècle a to v rámci ich detskej prílohy Le Petit Vingtième. Dej komiksu sa točí okolo dobrodružstiev mladého belgického reportéra Tintina a jeho psa Snowyho, ktorí na svojich cestách v Egypte objavia faraónovu hrobku. V nej okrem ostatkov stratených egyptológov nájdu aj krabice s cigarami s podivným znakom. Pátranie ich zavedie na Arabský polostrov a do Indie, aby následne odhalili tajomnú medzinárodnú sieť pašerákov.
Bruc-sur-Aff
Bruc-sur-Aff je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vyšné Jamnícke pleso
Vyšné Jamnícke pleso je pleso v Jamníckej doline v Západných Tatrách na Slovensku. Je známe tiež pod názvom Horné Jamnícke pleso. Má rozlohu 0,4095 ha a je 110 m dlhé a 58 m široké. Má maximálnu hĺbku 3,6 m a objem je 5 406 m³. Leží v nadmorskej výške.
Okolie
Nachádza sa v najvyššej časti Jamníckej doliny západne od Jamníckeho sedla, severne od Ostrého Roháča a južne od Volovca. Východne od neho sa nachádza Nižné Jamnícke pleso.
Vodný režim
Z plesa odteká Jamnícky potok, ktorý je prítokom Račkovej patriacej do povodia Váhu. Rozmery jazera v priebehu času zachycuje tabuľka:
Prístup
Pleso je verejnosti prístupné
Externé odkazy
Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Jamnicki Staw, Wyżni
Koma (optika)
Koma (iné názvy: asymetrická chyba, kóma ) je optická chyba, spočívajúca v tom, že sa svietiaci bod mimo optickej osi objektívu zobrazí v tvare kométy s jasným jadrom, z ktorého vychádza široký chvost. Vzniká tým, že zväzok lúčov po lome nemá osovú symetriu, lúče prechádzajúce rôznymi časťami objektívu sa stretávajú v rozličných vzdialenostiach od hlavného ohniska. Koma vzrastá úmerne so vzdialenosťou od optickej osi a môže dosiahnuť veľkú hodnotu. Veľmi znižuje rozlišovaciu schopnosť ďalekohľadu a ostrosť zobrazenia na okrajoch poľa. Možno ju odstrániť vhodnou kombináciou viacerých šošoviek (aplanát) a jej kvadratická závislosť od svetelnosti ju umožňuje ľahšie odstrániť pri málo svetelných optických sústavách.
MBK Handlová
MBK Handlová (Mestský basketbalový klub Handlová), predtým dlho známy pod názvom BK Baník Handlová, je slovenský mužský basketbalový klub sídliaci v Handlovej. Bol založený v roku 1941. Družstvo mužov pôsobilo 15 sezón v najvyššej česko-slovenskej súťaži a od roku 1993 je pravidelným účastníkom slovenskej extraligy. Je to 5-násobný medailista najvyššej slovenskej súťaže a v troch sezónach reprezentoval Slovensko aj v Koračovom pohári. Domáce zápasy hrá v Športovej hale Handlová, ktorá má kapacitu 1 200 divákov.
História
Klub vznikol v roku 1941, kedy bol súčasťou športového klubu ŠK Handlová Iniciátorom vzniku boli bratia Machovci, študenti a basketbaloví nadšenci. Zápasy sa hrávali na futbalovom štadióne ŠK Handlová, za futbalovou bránou na severnej strane a basketbalové koše boli z dreva. Spočiatku nehrali žiadnu súťaž, tú začali hrať až v 50. rokoch, najprv v nižších ligách, až kým sa tím v sezóne 1964/65 prebojoval z krajských majstrovstiev do II. ligy. To už prešlo družstvo pod telovýchovnú jednotu Baník. Nová éra nastala v roku 1966, keď do klubu prišli česko-slovenskí reprezentanti bratia Lukašíkovci. Začala sa uplatňovať koncepčná práca a športový rozvoj v meste. Už rok po príchode bratov postúpilo družstvo z oblastnej súťaže do II. ligy a ďalší rok sa prebojovalo až do najvyššej česko-slovenskej ligy, keď preskočilo aj favorizované tímy Interu Bratislava a Slávie VŠT Košice. V česko-slovenskej lige obsadilo pri svojej premiére 8. miesto a udržalo sa v nej aj nasledujúce 2 sezóny. Potom striedavo pôsobilo v I. Slovenskej národnej lige a Česko-slovenskej lige, pričom v najvyššej súťaži absolvovalo 15 sezón. Najlepšie umiestnenia prišli v rokoch 1989 a 1991, keď v nej obsadilo zhodne 7. priečku. Od roku 1972 hrávalo v novopostavenej športovej hale.
Po vzniku samostatnej slovenskej ligy bolo hneď od začiatku jej súčasťou, už pod vynoveným názvom BK Baník. Prvé medailové umiestnenie sa klubu podarilo dosiahnuť až v roku 2004, keď získalo bronzovú medailu. Rok na to striebornú, ktorú zopakovalo aj v roku 2006, keď vyhralo základnú i nadstavbovú časť a až vo finále nestačilo na E.S.O. Lučenec. Neskôr prišli ešte dva medailové úspechy v bodobe bronzovej medaily. V Slovenskom pohári nemalo taký úspech, keď sa dostalo maximálne do semifinále pohára. V európskych súťažiach štartovalo trikrát, vždy v Koračovom pohári (tretia najvyššia európska pohárová súťaž), zakaždým však skončilo už v 1. kole. V sezóne 2008/09 účinkoval klub aj v Stredoeurópskej lige (CEBL), kde skončil už v základnej skupine.
Sférická aberácia
Sférická aberácia (iné názvy: sférická chyba, guľová chyba/aberácia, otvorová chyba/aberácia, nevhodne [bohemizmus]: sférická/guľová/otvorová vada) je optická chyba spôsobená guľovým tvarom šošoviek tým, že lúče prechádzajúce okrajom šošovky sa viac lámu ako lúče blízko optickej osi. Rozdiel medzi vzdialenosťami ich ohnísk je sférická pozdĺžna aberácia. Táto optická chyba zapríčiňuje neostrosť obrazov, pretože pri dopade rovnobežného zväzku svetelných lúčov na šošovku pretínajú okrajové lúče zväzku (po lome šošovkou) optickú os v inom bode ako lúče v blízkosti osi. Pri spojke (šošovke s kladnou optickou mohutnosťou) je sférická aberácia záporná. Pri rozptylke (šošovke so zápornou optickou mohutnosťou) sa okrajové lúče lámu menej ako paraxiálne, ohnisko okrajových lúčov je ďalej ako paraxiálnych a sférická aberácia je kladná. Preto možno opravovať túto optickú chybu kombináciou spojných a rozptylných šošoviek s pozdĺžnou sférickou aberáciou rôznych znamienok. Pri dvojitom objektíve sa dá súčasne znížiť sférická i chromatická aberácia. Sférická aberácia sa vyskytuje aj pri sférických zrkadlách a odstraňuje sa prechodom od sférickej obrazovej plochy k parabolickej alebo použitím korekčnej šošovky (Schmidtov ďalekohľad) a menisku (Maksutovov ďalekohľad). Aj sférickú aberáciu jednoduchej šošovky možno odstrániť tým, že jej jedna alebo obidve guľové plochy sa podľa potreby korigujú. Objektívy ďalekohľadov pracujú obyčajne len blízko optickej osi. Inak je to pri fotografických objektívoch, kde sa niekedy vyžaduje veľmi široké zorné pole.
Bruz
Bruz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sklenutie
Sklenutie môže byť:
Danko Jones (spevák)
Danko Jones, vlastným menom Rishi James Ganjoo (* 1972, Scarborough, Ontário, Kanada), je kanadský rockový spevák, hudobník, skladateľ s indickými koreňmi, ktorý je hlavným spevákom a gitaristom rovnomenného hard rockového tria založeného v roku 1996. V minulosti bol DJom rozhlasovej stanice CHRY-FM a neskôr tiež prispieval ako hudobný žurnalista pre časopisy The Huffington Post, Close-Up Magazine, Rock Zone Magazine a Burning Guitars.
Životopis
Narodil sa a vyrastal v Scarborough (v súčasnosti časť mesta Toronto) na žánroch metal a punk rock. Pochádza z akademickej rodiny a jeho otec pochádza z Naí Dillí. Vo svojich šiestich rokoch hral po prvýkrát na akustickú gitaru a neskôr, keď sa začal venovať rocku, dostal na Vianoce novú elektrickú gitaru. V roku 1991 absolvoval katolícku školu De La Salle College v Toronte. Počas štúdia na tejto škole bol spolu s gitaristom KongDurom basgitaristom vo svojej prvej hudobnej skupine 3 Reasons to Puke (3RP). Po absolvovaní De La Salle College pokračoval v triede world music Trichyho Sankarana a dva roky štúdiom filmu, ktoré nedokončil, na York University. Po doštudovaní si zarábal prácou v sex shope a neskôr začal kariéru v rámci dua Dapper Dan Trio, kde pôsobil spolu s Paulom Ziraldom. Duo ale nevydržalo dlho a po prizvaní bubeníka Josha Rossetta z neho vzniklo post-hardcorové trio Horshack. Neskôr, medzi rokmi 1994 a 1995, Danko opäť iba s Paulom Ziraldom založil nové hudobné duo The Violent Brothers, ktoré pôsobilo len jeden rok, a vystupoval v ňom pod pseudonymom Cruz Control. Jeho rovnomenná skupina, ktorú založil spolu s Johnom Calabreseom a Michaelom Caricarim v roku 1996, si rýchlo získala reputáciu v celej Kanade pre svoje sexuálne nabité živé vystúpenia a Dankove veľké hlasné ústa.
Skupina Danko Jones vydala niekoľko EP a albumov po celom svete a bola nominovaná na 4 ceny Juno.
V Európe hrajú na najväčších festivaloch a dvakrát bol Danko pozvaný na pódium spievať so skupinou Motörhead. Medzi rokmi 2003 a 2006 hostil syndikovanú rozhlasovú reláciu s názvom The Magical World of Rock a píše stĺpce pre štyri európske rockové časopisy.
V roku 2004 vydal hovorený slovný album a je jedným z najvýraznejších kanadských rockerov.
Zahral si aj v krátkych filmoch Full of Regret (2010), Had Enough (2010) a I Think Bad Thoughts (2011), ktoré sa spojili do krátkeho filmu The Ballad of Danko Jones (2012). Film The Ballad of Danko Jones bol zase súčasťou DVD Bring on the Mountain.
V roku 2012 pokračoval v hovorenom slove formou tzv. „prednášiek“. Jednou z nich bola aj dvojdňová prednáška na festivale Wacken Open Air 2012, kedy rozprával o skupine Kiss a jej bubeníkovi Peterovi Crissovi, ktorý údajne zomrel už v roku 1978.
V októbri 2012 bola o ňom napísaná kniha Too Much Trouble: A Very Oral History of Danko Jones, ktorej autorom je Stuart Berman.
V roku 2017 založil spolu s Johnom Calabreseom, Jussim Lehtisalom a Tomim Leppänenom skupinu Iron Magazine.
Dňa 12. júna 2018 bola publikovaná jeho autobiografická kniha I’ve Got Something to Say.
V súčasnosti hostí online podcast s názvom The Official Danko Jones Podcast, občasne spoluhostený jeho priateľom, komikom a spevákom Nickom Flanaganom.
Dňa 15. júna 2020 bola v rámci kompilácie Black Lives Matter vydavateľstva Yeah Right! Records po prvýkrát oficiálne vydaná skladba jeho pôvodnej skupiny, dua The Violent Brothers, s názvom „That's Rock“. Skladba bola nahraná v roku 1995 Darylom Smithom v nahrávacom štúdiu Chemical Sound v Toronte.
Dňa 26. júna 2020 konečne dokončil svoje filmové štúdium na York University s titulom Bachelor of Arts vo filme. Nanešťastie bola jeho promócia, plánovaná na 16. júna, kvôli opatreniam zrušená.
V septembri 2020 založil vocal noisový projekt s názvom Throat Funeral, ktorý vydal album OU812112 dostupný len na platforme Bandcamp. Album je od 24. decembra 2020 dočasne vymazaný a nahradil ho dvojskladbový singel „Cherish“/„Maybe“. Opätovné zverejnenie albumu OU812112 na platforme Bandcamp a ďalší štúdiový album sú v pláne, ale nie je známy konkrétny termín.
Hudobné vybavenie
Od roku 2012 sú Jonesovými hlavnými gitarami gitary Gibson SG. Prvou tohto druhu bola v roku 2011 gitara Melody Maker vo farbe Satin White, ktorá bola kúpená za 400 dolárov pri príležitosti nakrúcania videoklipu ku skladbe „It's a Beautiful Day“. Zásobný snímač 491T bol vymenený za P-94T.
V roku 2014 prešiel na vtedajší model Standard vo farbe Alpine White a Melody Maker zaradil do zálohy. Koncertné fotografie zo začiatku roka 2015 taktiež ukazujú jeho používanie čierneho modelu Standard P-90 z roku 2012.
Medzi rokmi 2002 a 2005 používal Fender Telecaster čerešňovej farby a od roku 2006 používal vtedajší model Black Gibson Explorer Standard, tiež s vymeneným P-94T ako na modeli Melody Maker z roku 2011. Na jesennom turné v roku 2012 použil biely model Explorer s odstráneným snímačom krku.
Od roku 2019 používa gitary Hagström Ultra Max.
Sklenutie poľa
Sklenutie poľa (iné názvy: sklenutie poľa obrazu, sklenutie obrazového poľa , sklenutie , klenutie poľa , skrivenie poľa , zakrivenie poľa , krivosť poľa , sklenutie obrazu ) je optická chyba spočívajúca v tom, že objekt v tvare roviny kolmej na optickú os sa zobrazí v tvare časti krivej plochy.
Skreslenie (optika)
Skreslenie alebo distorzia je optická chyba spôsobená tým, že priečne zväčšenie nie je po celom poli obrazu rovnaké, a tak sa porušuje geometrická podobnosť medzi predmetom a jeho obrazom. Neskresľuje sa zobrazenie jednotlivých bodov, ale ich konfigurácia. Ak je zobrazovaným predmetom sieťka so štvorcovými okienkami ležiaca kolmo na optickú os, zobrazí sa ako sieťka tvorená sústavou kriviek: pri zväčšovaní s rastúcou vzdialenosťou od optickej osi ako sieťka tvorená konvexnými krivkami a pri poklese zväčšenia ako sieťka s konkávnymi krivkami. Ak ide o prístroje určené na bežné vizuálne pozorovanie, skreslenie veľmi neprekáža, ale ak je obraz potrebný na presné vymeriavanie, musí sa skreslenie opraviť vhodnou kombináciou šošoviek. S rastúcim počtom šošoviek vzrastajú i svetelné straty odrazom a absorpciou. Preto sa často dáva prednosť zrkadlovým ďalekohľadom.
Otomar Kubala
Otomar Kubala (* 26. január 1906, Lakšárska Nová Ves – † 28. august 1946, Bratislava) významný príslušník radikálneho pravicového krídla HSĽS, náčelník štábu, neskôr zástupca veliteľa Hlinkovej gardy (HG), po vypuknutí SNP s právomocami hlavného veliteľa HG. V roku 1946 popravený zastrelením za zločiny proti ľudskosti.
Život
Narodil sa 26. januára 1906 v Lakšárskej Novej Vsi, dnes okres Senica. Študoval na učiteľskom ústave v Modre. Pôsobil ako učiteľ v Smoleniciach, Kútoch a Uhorskej Vsi (dnes Záhorská Ves). V roku 1934 sa stal riaditeľom školy vo Varíne. V novembri 1938 sa stal aktívnym členom Hlinkovej gardy a neskôr jej miestnym veliteľom. V roku 1939 sa stal riaditeľom školy v Bratislavskej Rači, pôsobil na hlavnom veliteľstve HG. V roku 1941 sa stal šéfredaktorom novín Gardista.
Po salzburských rokovaniach sa stal 30. júla 1940 zástupcom veliteľa Hlinkovej gardy a zároveň náčelníkom jej štábu. Udržiaval blízke kontakty s nemeckým poradcom pre HG Viktorom Nagelerom. Kubala bol napriek tomu, že neovládal nemecký jazyk, oddaným obdivovateľom nemeckého národného socializmu a spolu s Tukom a Machom prívrženec zavedenia nacistickej politiky na Slovensku. V dôsledku konfliktov s Jozefom Tisom bol 20. mája 1942 zbavený funkcie. Vo funkcií zástupcu veliteľa HG ho nahradil Karol Danihel. Kubala potom krátko pracoval ako učiteľ.
Po vypuknutí SNP bol Mach kritizovaný za podiel na vzniku povstania a 5. septembra odvolaný z funkcie. Kubala bol od 7. septembra 1944 (po okupácii väčšiny územia nacistickými jednotkami) opäť menovaný náčelníkom štábu Hlavného veliteľstva Hlinkovej gardy. Deň na to vydal príkaz na vytvorenie Pohotovostných oddielov HG. Keďže od tej doby nebol do konca vojny na post šéfa HG menovaný nikto (de iure ním bol Tiso), Kubala bol de facto jej najvyšším veliteľom. Zároveň sa 11. októbra 1944 stal vedúcim bezpečnostného odboru Ministerstva vnútra. Okrem Hlinkovej gardy velil aj jednotkám Pohotovostných oddielov HG, Domobrane, ÚŠB, polícii, žandárstvu, finančnej stráži a ďalším. Jednotky pod jeho velením úzko spolupracovali s nemeckými okupačnými silami, Gestapom a SS pri perzekúciách a prenasledovaní povstalcov, partizánov a ostatných pre nacistov nežiaducich osôb. Kubala nesie zodpovednosť na uskutočnení viacerých masových popráv a vojnových zločinov. Od decembra 1944 plne spolupracoval s nemeckými orgánmi, bol označený za najpovolanejšiu osobu sústreďujúcu výkonnú moc na Slovensku a nástroj uskutočňovania nemeckých príkazov.
V dôsledku postupu Červenej armády po území Slovenska Kubala organizoval ústup kolaborantských jednotiek až do južných Čiech. Pri Strakoniciach sa nechal zajať Američanmi. Následne však bol odovzdaný česko-slovenským orgánom.
Národný súd ho 24. augusta 1946 odsúdil na trest smrti. 28. augusta 1946 bol za zločiny proti ľudskosti popravený zastrelením.
Pôdohospodárstvo
Pôdohospodárstvo (iné názvy: poľnohospodárstvo a lesníctvo ; staršie: poľnohospodárstvo [v širšom zmysle], zemedelstvo [v širšom zmysle] ) je zložka (prípadne odvetvie) národného hospodárstva, ktorá pozostáva z poľnohospodárstva (vrátane včelárstva, poľovníctva, záhradníctva, rybolovu a pod.) a lesníctva. Staršia všeobecná definícia pôdohospodárstva znie: "súčasť materiálnej výroby, ktorá sa ako samostatná zložka národného hospodárstva zaoberá získavaním, obnovovaním zdokonaľovaním produkcie, zdrojom ktorej je obrábaná a lesná pôda v organickej spätosti so živočíšnou výrobou, vrátane záhradníctva, včelárstva, poľovníctva a vnútrozemského rybárstva“.
Hoci sa výraz pôdohospodárstvo vyskytuje napríklad v súčasnom názve príslušného slovenského ministerstva, od konca 20. storočia sa v oficiálnych deleniach národného hospodárstva pojem pôdohospodárstvo nepoužíva a namiesto neho sa používajú len názvy jeho jednotlivých veľkých častí (poľnohospodárstvo, lesníctvo a podobne).
Vecné podrobnosti o pôdohospodárstve pozri v článkoch poľnohospodárstvo a lesníctvo.
Delenie
V roku 1964 sa problému terminologického vymedzenia tohto pojmu v jazykovednom článku venoval Imrich Kabina, a to v komparácii s českou terminológiou a najmä s ohľadom na dobové právne normy. Hoci, ako uvádza Kabina, niektoré dobové zdroje rozlišovali v danom kontexte viac než dva úseky hospodárstva, podľa autora treba („na základe celkového bohatstva založeného na produkčnej sile pôdy“) rozlišovať len 2 veľké úseky pôdohospodárstva:
Paraceratherium
Paraceratherium alebo Indricotherium alebo Baluchitherium je vyhynutý rod obrovských bezrohých nosorožcov, ktoré žili počas obdobia eocénu a oligocénu v Eurázii a Ázii pred 37,5 – 23,03 miliónmi rokov.
Opis
Paraceratherium je najväčší známy suchozemský cicavec, oveľa väčší než mamut. Meral priemerne 5,5 metra na výšku a bol 12 metrov dlhý. Najväčší známy jedinec bol vysoký 8 metrov, lebka tvorila 1,5 metra. Jeho predpokladaná váha je 20 ton, čo je stredná hmotnosť sauropodného dinosaura.
Bol bylinožravec, ktorý odtrhával zo stromov lístie s pomocou dlhého krku a dole smerujúcimi klovitými zubami. S ohľadom na jeho veľkosť by toto zviera nemalo byť veľmi mobilné. Výhodu mu ale dodáva fakt, že je cicavec. Paraceratherium bolo veľmi aktívne zviera, pohybujúce sa v stádach po 15 až 20 jedincov.
Stáda tvorili samice (dospelé), samice s mláďatami žili osamotene, dospelé jedince predstavovali hrozbu pre mláďa. Samce sa združovali len v období párenia, keď medzi sebou bojovali o samice. Rovnako ako u slonov, samice si vyberali toho najväčšieho a najsilnejšieho samca.
Ochrana a odchovanie mláďat
Dospelé jedince rodu Paraceratheium neboli ohrozované ničím, boli príliš veľké. Mladé jedince však boli ohrozované všetkým, vrátane jedincov vlastného rodu. Medzi zvieratá, ktoré ohrozovali mladé Paraceratheria patrili: Mláďatá, ako predpokladáme, boli chránené matkou, inú obranu u nich nepozorujeme (na pozostatkoch sa nenašli žiadne známky inej anatómie ako u dospelých). Ich jedinou ochranou okrem matky bol vrodený úkon "zvaliť sa na zem a nehybne ležať".
Druhy
Z pozostatkov týchto zvierat vieme, že existovalo viac druhov tohto rodu: Najznámejší druh, stredný a neskorý Oligocén, Mongolsko, Kazachstan južná Čína
Popularizácia
Paraceratherium bolo hlavným aktérom tretej epizódy seriálu BBC Putovanie s pravekými zvieratami.
Campel
Campel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
IPod shuffle
iPod shuffle je digitálny audio prehrávač navrhnutý a predávaný spoločnosťou Apple Inc. Bol to najmenší model v rodine iPodov spoločnosti Apple a bol prvým prehrávačom iPod, ktorý používal pamäť typu flash. Prvý model bol vyhlásený na konferencii Macworld & Expo 11. januára 2005, štvrtá a posledná generácia modelov bola zavedená 1. septembra 2010. Koniec podpory tohto zariadenia nastal 27. júla 2017.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1990
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1990 boli 23. juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Tímy hrali v troch výkonnostných skupinách. Majstrami Európy sa po siedmykrát stali hokejisti Švédska.
Majstrovstvá Európy – Skupina A
Turnaj Skupiny A sa hral od 4. do 11. apríla 1990 vo švédskych mestách Örnsköldsvik a Sollefteå.
O udržanie
Tímy Nemeckej spolkovej republiky a Švajčiarska skončili v základných skupinách na poslednom mieste a hrali o udržanie. NSR vyhrala 2 : 1 na zápasy a skončila na 7. mieste. Švajčiarsko skončilo na 8. mieste a zostúpilo do Skupiny B Majstrovstiev Európy 1991.
Majstrovstvá Európy – Skupina B
Turnaj Skupiny B sa hral vo Val Gardene v Taliansku od 21. do 30. marca 1990. Španielsko malo zostúpiť do Skupiny C Majstrovstiev Európy 1991, avšak ostalo v Skupine B ako náhradník za zaniknutú NDR.
Majstrovstvá Európy – Skupina C
Turnaj Skupiny C sa hral v Sofii v Bulharsku od 8. do 11. marca 1990. Nikto nepostúpil do Skupiny B Majstrovstiev Európy 1991. NDR získala právo postúpiť, ale štát už v roku 1991 neexistoval.
Kostol Panny Márie Kráľovnej anjelov
Kostol Panny Márie Kráľovnej anjelov môže byť:
Na Slovensku
V Bulharsku
Rudolf Lančarič
Rudolf Lančarič (* 14. august 1914, Grenville, Pensylvánia, USA† 17. február 1951 Praha) bol pracovník bezpečnosti, ktorý bol zatknutý spolu so skupinou „Šefik Kevič a spoločníci“ a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva a popravený.
Životopis
Rudolf Lančarič sa narodil 14. augusta 1914 v Grenville, Pennsylvánia, USA. V roku 1922 sa s rodičmi a súrodencami vrátil na Slovensko.
Od októbra 1935 do októbra 1937 absolvoval vojenskú prezenčnú službu pri pešom pluku v Bratislave, kde dosiahol hodnosť desiatnika. Od 1. apríla 1939 do 4. apríla 1944 slúžil na Hlavnom veliteľstve žandárstva, odkiaľ ho prepustil zo služby kvôli zamlčiavaniu nemanželského dieťaťa. Od 19. apríla 1944 do 19. mája 1945 pracoval vo výrobných podnikoch. Po 2. svetovej vojne sa vrátil do Národnej bezpečnosti, kde agilne vykonával čiernu prácu. Štátna bezpečnosť (ŠtB) pomáhala vtedy ešte spriateleným súdruhom z Juhoslávie riešiť ich záujmy na území Československa, najmä vyhľadávanie ukrývajúcich sa bývalých členov Ustaše. V tejto súvislosti ho so Šefikom Kevičom zoznámil na jar 1947 jeho nadriadený podplukovník Rudolf Viktorin. Poveril ho sprevádzaním Keviča počas jeho návštevy Nitry, kde mal vypočúvať údajnú agentku americkej spravodajskej služby Bosilku Perše.
Dňa 6. apríla 1950 bol zatknutý a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva. Štátny súd v Prahe ho 2. septembra 1950 odsúdil na trest smrti, Najvyšší súd rozsudok potvrdil a Rudolf Lančarič skončil 17. februára 1951 na popravisku.
Lančarič riadil pri prenasledovaní Viliama Žingora (tzv. žingoriáda) Zoru Adamcovú, bývalú sekretárku politika Jána Lichnera, ktorá sa po februári 1948 dostala do vyšetrovacej väzby ŠtB. Po prepustení začala pod nátlakom spolupracovať s ŠtB. Je iróniou osudu, že Lančarič bol teda v procese so Šefikom Kevičom a spol. odsúdený skôr ako Viliam Žingor, ktorého pomáhal dostať do väzenia.
„...spolčili sa navzájom a s ďalšími osobami na pokus o zničenie samostatnosti alebo ústavnej jednotnosti republiky, o rozvrátenie ľudovodemokratického zriadenia, spoločenskej a hospodárskej sústavy republiky (…) a za tým účelom vstúpili do priameho styku s cudzou mocou“ a tejto cudzej moci vyzradili štátne tajomstvá. V prípade Rudolfa Lančariča bolo obzvlášť závažnou okolnosťou, že bol osobitne povinný zachovávať štátne tajomstvo, k čomu sa zaviazal služobnou prísahou. Prokurátor sa vo svojej argumentácii opieral o výsledky vykonštruovaných procesov s Lászlóm Rajkom, z ktorých mal údajne vyplynúť zámer Josipa Broza Tita o vybudovanie tzv. „Dunajskej federácie“ ktorá by bola mimo dozoru ZSSR.
Rudolf Lančarič bol popravený 17. februára 1951 v Prahe. Rehabilitovaný bol v roku 1964 na základe vyšetrenia Inšpekcie Ministerstva vnútra.
Timotheos II. (alexandrijský patriarcha)
Svätý '''Timotheos II. Ailouros''' (iné mená pozri nižšie: * ?† 31. júl 477, Alexandria) bol byzantský teológ a spisovateľ, alexandrijský patriarcha v rokoch 457459/460 a 475477. Spolu s Filoxénom z Mabbúgu a Severom z Antiochie patril k šampiónom monofyzitizmu (miafyzitizmu). Teologickými postojmi sa nachádzal medzi Severom z Antiochie a Cyrilom Alexandrijským. Odmietal eutychiánsky monofyzitizmus i závery Chalcedónskeho koncilu. Prezývku Ailouros (Lasička) získal pre svoju štíhlosť /nízky vzrast alebo preto, že sa mal po nociach túlať po uliciach a monastieroch, kde búril ľud pre monofyzitizmus. Koptská ortodoxná cirkev ho uctieva ako svätého. Jeho sviatok pripadá na 31. júla.
Životopis
O Timotheovom pôvode sa nevie. Už za patriarchátu Cyrila I. bol mníchom a následne aj presbyterom. Počas patriarchátu Dioskura I. sa zúčastnil Zbojníckej synody v Efeze (449), kde spolu s ďalšími egyptskými mníchmi podporil monofyzitizmus. Po Dioskurovom zosadení naďalej podporoval jeho stanovisko a spolu s Petrom Mongom sa zaslúžil o šírenie náuky v Egypte. Po tom čo bol za ortodoxného patriarchu menovaný Proteria, bol Timotheos monofyzitmi vysvätený za alexandrijského biskupa. Krátko na to rozbúrený dav Proteria v chráme zavraždil. So šírením monofyzitskej náuky nesúhlasili prívrženci chalcedónskej ortodoxie a najmä pápež Lev I. Niekedy medzi 458/460 rokmi preto byzantský cisár Lev I. na pápežovo naliehanie Timothea vyhnal do maloázijskej Gangry a asi o päť rokov dokonca na Krym do Chersonézu. Alexandrijským patriarchom sa v tomto období stal Timotheos III., ktorého však Kopti neuznávajú. Po tom, čo sa v roku 475 stal cisárom monofyzita Basiliskos, bol Ailuros povolaný späť do Alexandrie. Tam v roku 477 zomrel pred tým než ho cisár Zenón stihol vyhnať. Podľa Liberáta mal zomrieť požitím jedu.
Dielo
Timotheova literárna činnosť mala byť značná, podľa akéhosi koptského prameňa mal dokonca vytvoriť 512 komentárov Svätého Písma spísaných v dvoch knihách. Jeho dielo sa však zachovalo len sčasti a v prevažne v prekladoch. V koptčine sa zachovali dve jemu pripisované práce, no ich autenticita je pochybná. V sýrčine sa zachovali jeho tri listy preložené Zachariášom Rétorom, v arménčine dielo Vyvrátenie náuk schválených v Chalcedóne (dosl. preklad). Vo svojom vyhnanstve v Gangre napísal cirkevné dejiny, o ktorých sa však dozvedáme len sprostredkovane. Sú mu pripisované aj ďalšie diela.
Teológia
Zaoberal sa najmä kristológiou. Skôr než teológom bol pamfletistom, ktorý nespisoval systematické exegetické dielo, ale reagoval na odlišné názory. Trval na tom, že Kristus má iba jednu prirodzenosť, ktorá je v súlade s Božstvom i ľudskosťou. Tým, že Kristus pri Vtelení prijal ľudské telo, nestratil svoje božstvo. Logos je súpodstatný s Otcom a nemenný v jeho božstve, ktoré sa stalo človekom v osobe Krista. Kristovo telo bolo rovnaké ako ľudské a Logos preto na kríži reálne trpel. Božstvo a telo mali podľa neho v osobe Krista iba jednu nemennú prirodzenosť. Eutychiánov považuje za heretikov a podobne odsudzuje aj Chalcedónsky koncil a pápežov list Tomus ad Flavianum.
Severos z Antiochie
Svätý Severos z Antiochie (iné mená pozri nižšie,* okolo 465, Sozopolis † 8. február 538, Xois) bol byzantský monofyzitský (resp. z hľadiska orientálnych cirkví skôr miafyzitský) mních, teológ a právnik, antiochijský patriarcha v rokoch 512 až 518. Podľa niektorých názorov najvýznamnejší grécky teológ v období medzi Cyrilom Alexandrijským a Maximom Vyznávačom.
Chalcedónskymi kresťanmi bol odsúdený na konštantínopolskom koncile v roku 536, miafyziti ho uctievajú ako svätého. Napísal viacero teologických diel, homílií a komentárov k Biblii. Odmietol ako chalcedónsky duofyzitizmus reprezentovaný pápežským listom Lectis dilectionis tuae, tak aj nestoriánstvo a eutychiánsky monofyzitizmus. Podarilo sa mu vypracovať dynamický pohľad na úniu božského a ľudského v Kristovi, čo znamenalo obrovský posun v teológii mierneho monofyzitského (miafyzitského) sveta. Vo svojej teológii spojil antiochijskú a alexandrijskú tradíciu. Medzi jeho prívržencov patrila aj cisárovná Theodora. O jeho živote sa dozvedáme z viacerých zdrojov, významná je biografia Zachariáša Rétora.
Životopis
Severos sa narodil do kresťanskej rodiny v pisidskom meste Sozopolis v Malej Ázii. Najprv študoval gramatiku a rétoriku v egyptskej Alexandrii, následne filozofiu a právo v Beryte (Bejrút). V roku 488 prijal krst a následne sa pod vplyvom gazského biskupa Petra Iberského stal mníchom v kláštore neďaleko Eleutheropolu. Neskôr založil vlastný monastier v Maiume, kde sa stal archimandritom a presbyterom. Vo východných oblastiach Byzantskej ríše sa zoznámil s monofyzitskou doktrínou, ktorej umierneným prívržencom (miafyzitom) sa stal. Striktne odmietol Zenónov Henotikon i alexandrijského monofyzitského patriarchu Petra Monga, ktorý ho uznal. Istý čas žil aj v monastieri v Egypte, odkiaľ bol však vyhnaný po tom, čo miestny igumen Neftalius prijal ortodoxiu. V egyptskej metropole Alexandrii sa následne snažil rozhorliť dav pre monofyzitizmus, čo vyústilo v krviprelievanie.
V roku 508/509 odišiel do Konštantínopola, kde sa postavil na stranu prenasledovaných monofyzitských mníchov. Po tom, čo sa cisárom stal umiernený Anastasios, bol Severos v roku 512 vysvätený za biskupa a poslaný do Antiochie. Na poste vystriedal osadeného Flaviána II. Podľa synodikonu sa cisárovi zaviazal, že nebude vystupovať proti Chalcedónskemu koncilu, čo sa však nestalo. Naopak uznal pred tým zavrhnutý Henotikon. Na patriarchálnom stolci významne podporoval rozvoj umierneného monofyzitizmu a stal sa vedúcou náboženskou osobnosťou na Východe.
V roku 518 sa novým cisárom stal ortodoxný kresťan Justín I. a Severos sa dostal do nemilosti. Bol zosadený a cisár vydal rozkaz na jeho zatknutie a potrestanie. Za jeho rúhanie mu mal byť vyrezaný jazyk. Severos sa však o rozkaze dozvedel a ešte pred jeho vykonaním utiekol do Egypta, kde bol vrelo prijatý miestnym patriarchom Timotheom III. (IV.) V Egypte sa so Severom spoznala vtedy ešte nevýznamná Theodora, ktorá pod jeho vplyvom konvertovala na miafyzitizmus. Theodora sa neskôr stala cisárovnou a snažila sa svojho manžela Justiniána I. presvedčiť k zmieru medzi znepriatelenými kristologickými smermi. Severos bol v roku 535 pozvaný do Konštantínopola a vypočutý. K úspešnému zmieru ale nedošlo a Severos bol na koncile o rok neskôr odsúdený. Jeho diela boli zničené a on sám sa vrátil do Egyptu, kde v roku 538 zomrel.
Dielo
Severos bol plodným autorom, ktorý písal v gréčtine. Z pôvodných gréckych textov však zostali len malé zlomky, pretože mnohé jeho práce boli za vlády Justína a Justiniána zničené. Jeho teológia je tak dnes známa najmä z prekladov v sýrčine. Preklady vznikli v 6. až 8. storočí a boli vydané v 20. storočí. Medzi teologické diela patria polemiky s Neftaliom, Jánom Grammatikom (alebo Jánom Askusnageom ) a akýmsi anonymným autorom (protichalcedónske), ďalej polemiky proti Sergiovi Grammatikovi a Juliánovi z Halikarnasu (polemiky s julianistami) a proti monofyzitizmu - spory s aftharodokétmi. V spise Filaletes (v preklade Milovníci pravdy) podrobil kritike spisy Cyrila Alexandrijského na obranu 4. ekumenického koncilu.
Napísal tiež obrovský počet homílií (celkovo sa mu pripisuje asi 125 ). Homílie z obdobia jeho patriarchátu (tzv. Katedrálne homílie) sa zachovali prevažne v sýrskom preklade Jakuba z Edessy. Iba jedna sa zachovala v gréčtine a dve v koptčine. Okrem nich bol autorom niekoľkých ďalších homílií, niektoré sa ale zdajú byť neautentické. Z pôvodných údajných 4000 listov sa zachovalo asi 250/300. Okrem teologickej hodnoty poskytujú aj obraz o živote vo vtedajšej Sýrii. V liturgickej tvorbe mu je pripisovaný Oktoechos a sýrska anafora. V gréčtine sa zachovali zlomky jeho komentárov k Biblii.
Niekedy býval stotožňovaný s Pseudo-Dionýziom Areopagitom, tento názor však už dnes nie je uznávaný.
Teológia
Bol umierneným zástancom doktríny hlásajúcej jednu podstatu Krista, ktorá je súpodstatná s Otcom. V postojoch sa však blížil k postchalcedónskym kresťanom a zvlášť k neochalkedonitom Možno najmä pre obavy z nestoriánstva sa však vyhýbal akejkoľvek terminológii, ktorá by mohla naznačiť Kristov dualizmus. Kristova Božská podstata fysis je podľa neho nevyhnutne ekvivalentná s hypostázou (osobou – prosóponom) a všetky tieto termíny vždy indikujú jednu realitu v Kristovi, Lógu, ktorý prijal ľudské telo. Kristus tak tvorí syntézu dvoch pomyselných, teoretických podstát (ek duo physeón), ktoré ale tvoria jeden celok, skutočnú realitu a zároveň sa nijako nerušia – t. j. jedna zložená hypostáza, podstata a osoba. V Kristovom konaní rozlišuje konanie Krista ako človeka a konanie Krista ako Boha. Z toho vychádza téza smrteľnosti i prípadnej skorumpovateľnosti Kristovho tela pred jeho zmŕtvychvstaním. Tento model Severos často prirovnáva jednote duše a tela v človeku. Keďže sa Severov monofyzitizmus prejavuje skôr v terminológii, než v praktickej rovine, často je označovaný aj ako verbálny monofyzitizmus. Jeho prívrženci bývajú niekedy označovaní aj ako severiáni.
Slimbook
Slimbook je španielsky výrobca notebookov a názov ich produktov, prevažne ultrabookov.
Zameriava sa hlavne na notebooky s otvoreným softvérom.
Oceánsky pohár národov 1980
Oceánsky pohár národov 1980 bol druhým veľkým futbalovým turnajom v Oceánii. Turnaj sa konal v Novej Kaledónii v hlavnom meste Nouméa. Turnaja sa zúčastnilo osem tímov, ktoré boli rozdelené do dvoch skupín. Víťazi skupín hrali vo finále a tímy na druhých miestach odohrali zápas o tretie miesto.
Víťazom turnaja sa stala 🇦🇺, ktorá vo finále zdolala Tahiti 4:2.
Austrália obhajovala titul dlhých 16 rokov, keďže tretí ročník Oceánskeho poháru národov sa uskutočnil až v roku 1996.
Externé odkazy
https://web.archive.org/web/20060823230903/http://www.oceaniafootball.com/index.cgi?sID=43&intArticleID=433&det=1
Cancale
Cancale je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mikrofluidika
Zvyčajne mikro znamená jednu z týchto vlastností:
Mikrofluidné systémy zvyčajne prepravujú, miešajú, oddeľujú alebo inak spracovávajú kvapaliny. Rôzne aplikácie sa spoliehajú na pasívne riadenie tekutín pomocou kapilárnych síl vo forme kapilárnych prvkov modifikujúcich prúdenie, podobných rezistorom a urýchľovačom prúdenia. V niektorých aplikáciách sa na usmernený transport médií dodatočne používajú externé aktivačné prostriedky. Príkladom sú rotačné pohony, ktoré uplatňujú odstredivé sily na transport kvapaliny na pasívnych čipoch. Aktívna mikrofluidika sa vzťahuje na definovanú manipuláciu s pracovnou tekutinou pomocou aktívnych (mikro) komponentov, ako sú mikropumpy alebo mikroventily. Mikročerpadlá dodávajú kvapaliny kontinuálnym spôsobom alebo sa používajú na dávkovanie. Mikroventily určujú smer toku alebo spôsob pohybu čerpaných kvapalín. Procesy, ktoré sa bežne vykonávajú v laboratóriu, sa často miniaturizujú na jeden čip, čo zvyšuje účinnosť a mobilitu a znižuje objem vzoriek a činidiel.
Koniarky
Koniarky môže byť:
Zemetrasenie v Lisabone
Zemetrasenie v Lisabone je zemetrasenie, ktoré postihlo oblasť Lisabonu v Portugalsku 1. novembra 1755 približne o 9:40 ráno.
Po zemetrasení nasledovali požiare a cunami, ktoré mali za následok silné poškodenie mesta a okolitých oblastí. Predpokladá sa, že zemetrasenie dosiahlo momentové magnitúdo okolo 8,5 až 9,0. Epicentrum zemetrasenia bolo asi na juhozápad od mysu sv. Vincenta v Atlantickom oceáne. V meste zahynulo asi 10 000 až 100 000 ľudí, čo z neho robí jedno z najničivejších zemetrasení v histórii.
Príčinou zemetrasenia bol pravdepodobne azorsko-gibraltársky transformný zlom, ktorý je hranicou medzi africkou a eurázijskou platňou. Zlom sa tiahne západne od Gibraltáru smerom do Atlantiku. Aktivita zlomu je známa aj z obdobia pred rokom 1755. Je známych 8 zemetrasení v 14. storočí, 5 v 16. storočí a 3 v 17. storočí. V 18. storočí došlo k zemetraseniam v roku 1724 a 1740.
Cardroc
Cardroc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
IPod mini
iPod mini je digitálny audio prehrávač, ktorý bol navrhnutý a predávaný spoločnosťou Apple Inc. Počas toho čo bol predávaný, to bol model strednej triedy v produktovej rade spoločnosti Apple. Bol oznámený 6. januára 2004 a predávať sa začal 20. februára toho istého roku. Verzia druhej generácie bola oznámená 23. februára 2005 a vydaná okamžite. Keď bol vo výrobe, bol jedným z najobľúbenejších elektronických výrobkov na trhu [4], pričom spotrebitelia často nedokázali nájsť predajcu s produktom na sklade. iPod mini bol zrušený 7. septembra 2005 a bol nahradený iPodom nano.
iPod Mini používal koliesko citlivé na dotyk z iPodu tretej generácie. Namiesto štyroch dotykových tlačidiel umiestnených nad kolieskom však boli tlačidlá prepracované ako mechanické spínače pod samotným kolieskom - odtiaľ je aj "click wheel". Ak ste chceti použiť jedno zo štyroch tlačidiel, používateľ fyzicky stlačil okraj kolesa dovnútra cez jeden zo štyroch štítkov. Rovnako ako jeho predchodcovia, koliesko bolo vyvinuté pre Apple Synaptics. Klikacie koliesko sa teraz používa aj vo štvrtej, piatej a šiestej generácii prehrávačov iPod a v prehrávači iPod nano od prvej generácie až po piatu generáciu. Avšak, v nano a iPodoch 5. generácie, bolo ďalej použité klikové koliesko opäť vyvinuté spoločnosťou Apple.
Nad kolieskom bol monochromatický LCD displej s rozlíšením 138x110, ktorý zobrazoval ponuku alebo informácie o zvolenej stope. Novšie generované iPody majú odvtedy zavedené farebné displeje.
Modely
{| class="wikitable" !Model !Obrázok !Kapacita !Farby !Pripojiteľnosť !Pôvodný dátum vydania !Min. OS na synchronizáciu !Menovitá výdrž batérie (hodiny) ! rowspan="2"|
1. generácia
!rowspan="3"|
Čierna kopa
Čierna kopa je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad Bajerovcami, približne južne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obcí Tichý Potok a Bajerovce. Najbližšími sídlami sú severovýchodným smerom situované Bajerovce, východne leží Krásna Lúka a Poloma, južne Tichý Potok a severne obec Šambron.
Opis
Čierna kopa leží v rázsoche, ktorá vedie z vrchu Javor východným smerom cez Zámčisko  a Kuliguru. Severným smerom leží Kopa, Hromovec a Lazčík , východným Kňazová , Demianka  a Homôľka , južným Čierna hora  a Javorinka  a západným Stredný vrch , Čiernohuzec , Zámčisko  a Kuligura. Severozápadné svahy odvodňuje Ľubotínka do rieky Poprad, severovýchodné Kučmanovský potok, východné jeho prítoky Črchľa a Goduša a juhozápadné Zatrichovec, všetky v povodí Torysy. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Novaja Gazeta
náhľad|Logo Novej Gazety z roku 2016. Novaja Gazeta (rus. Новая газета, slov. Nové Noviny) sú nezávislé ruské noviny známe pre svoje opozičné demokratické, liberálne, kritické a investigatívne spravodajstvo o ruských politických záležitostiach a sociálnej situácii. Vychádzali pôvodne v Moskve, v ruských regiónoch a v niektorých cudzích krajinách. Tlačené vydanie vychádza v pondelok, stredu a piatok. Články v anglickom jazyku na webovej stránke sa zverejňujú každý týždeň vo forme bulletinu Russia, Explained.
Čierna kopa
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Ľubovniansku vrchovinu, Spišsko-šarišské medzihorie, Čergov, Bachureň, Branisko a Volovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východným úpätím vedú značené náučné chodníky k rozhľadni Čierna hora. Prístup je tak možný neznačenými chodníkmi z okolitých obcí.
Novaja Gazeta
Noviny a ich zamestnanci sa opakovane stali laureátmi odborných, verejných a štátnych ocenení. Najmenej päť novinárov novín bolo zavraždených, pravdepodobne v súvislosti s investigatívnym vyšetrovaním. Patria medzi nich Jurij Ščekočichin, Anna Politkovskaja a Anastasia Baburovová.
V októbri 2021 dostal šéfredaktor Novej Gazety Dmitrij Muratov spolu s Mariou Ressa Nobelovu cenu za mier za ochranu slobody prejavu vo svojej vlasti.
V marci 2022, počas ruskej invázie na Ukrajinu, noviny pozastavili vydávanie z dôvodu zvýšenej vládnej cenzúry. Aby sa predišlo cenzúre, bolo nasledujúci mesiac z Rigy v Lotyšsku spustené európske vydanie novín Novaja Gazeta Evropa. Ruská webová stránka novín bola v Rusku zablokovaná. V júli noviny spustili časopis Novaja Rasskaz-Gazeta, ktorého webová stránka bola krátko nato tiež zablokovaná. Dňa 5. septembra bola v Rusku spoločnosti Novaja Gazeta odňatá mediálna licencia.