cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Číhošťský zázrak
thumb|[[Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Číhošť)|Kostol Nanebovzatia Panny Márie v Číhošti, kde malo k udalosti dôjsť]] Číhošťský zázrak je udalosť, ku ktorej došlo v obci Číhošť na prelome rokov 1949 a 1950. Pri svätej omši na 3. adventnú nedeľu 11. decembra 1949 sa niekoľkokrát počas kázne miestneho farára Josefa Toufara údajne pohol asi pol metra vysoký kríž nad svätostánkom na hlavnom oltári miestneho kostola Nanebovzatia Panny Márie. Sám farár sa o udalosti dozvedel od farníkov až niekoľko dní neskôr. Rovnaký jav sa mal údajne opakovať na Narodenie Ježiša Krista a v Pôstnom období, kedy už P. Toufar nežil (zomrel na Bulovke 25. februára 1950).
Duchovný Toufar obeťou ŠtB
O Číhošť sa začala zaujímať katolícka cirkev, jej veriaci a tiež Štátna bezpečnosť. P. Toufar bol obvinený, že zázrak zinscenoval. V januári bol zatknutý a dopravený do Valdic. Prípad bol zverený vyšetrovateľovi Ladislavovi Máchovi.
Toufar bol potom do Číhošťa v značne zúboženom stave, spôsobenom Máchovým vyšetrovacími metódami, dopravený na „rekonštrukciu“. Akcia bola filmovaná a získaný materiál mal poslúžiť k propagandistickému filmu Běda tomu, skrze něhož přichází pohoršení. Malo byť ukázané, že farár pri kázni kríž rozpohyboval pomocou drôtikového zariadenia maskovaného kvetinami (ide však o zásadnú chybu scenára; číhošťský zázrak sa stal počas adventu, kedy kvetinová výzdoba v kostole podľa liturgických predpisov nie je povolená). Cestou na kazateľnicu zmučený Toufar stratil vedomie a „rekonštrukcia“ musela byť prerušená. Natáčanie prebiehalo v noci, pretože farníci sa o ňom nemali dozvedieť. Toufar bol odvezený späť do Valdíc, kde bol znovu vypočúvaný a pod nátlakom podpísal vykonštruované priznania o „zázraku“ a o sexuálnom zneužívaní miništrantov. Pravosť týchto listín bola v 90. rokoch spochybnená. Vo Valdiciach bol tiež znovu vypočúvaný, ale ďalšieho natáčania „rekonštrukcie“ sa už nezúčastnil, pretože Máchove „vyšetrovacie metódy“ neprežil. Je pochovaný v hromadnom hrobe pri stene ďáblického cintorína v Prahe. Jeho hrob navštívil arcibiskup Dominik Duka 25. februára 2012 pred svojou kardinálskou intronizáciou v katedrále sv. Víta, Václava a Vojtecha.
Provokácia komunistických rozviedok
Začiatkom 50. rokov začína vo Východnom bloku zostrovanie tzv. triedneho boja vnútri komunistických strán (Stalin: Triedny nepriateľ sa stiahol do radov robotníckych strán!) a proti cirkvi (Karl Marx: Náboženstvo je ópiom ľudu!). Komunistické rozviedky potrebovali proti duchovným pastierom kompromitujúce materiály, aby mohli začať politické procesy. Podobné protináboženských represie, aké spoznala Číhošť, sa zhruba v rovnakom období - aj keď v inej réžii - odohrávali v Poľsku (Čenstochová), Maďarsku (Debrecín) a v NDR (Güstrow). Následky však neboli také tragické ako v Gottwaldove v Československu.
Zoznam slovenských článkov/Z
zs
Zsolt Hornyák · Zsolt Komlósy
Číhošťský zázrak
Ohlas Číhošťského zázraku v umení
Motívy číhošťských udalostí našli ohlas v krásnej literatúre. Z básnikov ich vo svojej samizdatovej skladbe ''Symfónia XX. storočia spracoval Miloš Dvořák, Ivan Diviš v exilovej zbierke Odchod z Čiech, Miloš Doležal v zbierke Obec a predovšetkým Jan Zahradníček v skladbe Znamenie moci a v básni Uctievanie kríža zo zbierky Dom strach''. Josef Škvorecký na nich založil svoj román Mirákl, Rudolf Ströbinger a Karel Nešvera zase svoju knihu Stalo sa v adventu. V roku 2012 ich Miloš Doležal podrobne zdokumentoval v monografii Jako bychom dnes zemřít měli: Drama života, kněžství a mučednické smrti číhošťského faráře P. Josefa Toufara. O príbehu kňaza Toufara je aj hraný film In nomine patris.
Zoznam slovenských článkov/Z
zu
Zubák (obec) · Zuberec · Zubné · Zubrohlava · Zuzana Aufrichtová · Zuzana Berešová · Zuzana Cigánová · Zuzana Čaputová · Zuzana Erbyová · Zuzana Fialová · Zuzana Frenglová · Zuzana Gindl-Tatárová · Zuzana Haasová · Zuzana Hagarová · Zuzana Chalupová · Zuzana Kanócz · Zuzana Kapráliková · Zuzana Karasová (spisovateľka) · Zuzana Kiczková · Zuzana Kocúriková · Zuzana Kovačičová · Zuzana Kraváriková · Zuzana Kronerová · Zuzana Kučová · Zuzana Kuglerová · Zuzana Kumanová · Zuzana Kusá · Zuzana Malíková · Zuzana Marošová · Zuzana Martináková (politička) · Zuzana Mauréry · Zuzana Mikulcová · Zuzana Mináčová · Zuzana Mojžišová (filmová kritička) · Zuzana Mojžišová (speváčka) · Zuzana Norisová · Zuzana Piussi · Zuzana Porubjaková · Zuzana Rehák-Štefečeková · Zuzana Smatanová · Zuzana Stavná · Zuzana Stromková · Zuzana Szatmáry · Zuzana Šebová (herečka) · Zuzana Šimkovicová · Zuzana Štefániová · Zuzana Števulová · Zuzana Šulajová · Zuzana Tlučková · Zuzana Tomasová · Zuzana Tomčíková · Zuzana Uličianska · Zuzana Vačková · Zuzana Wienk · Zuzana Zvolenská · Zuzka Medveďová · Zuzka Zguriška
zv
Zväz hornouhorských banských miest · Zverovka · Zvolen · Zvolen (okres) · Zvolenská Slatina · Zvolenská župa (Uhorsko) · Zvončín
Zoznam hudobných článkov/CH
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 105 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
cha
Chad Kroeger · Champagne Showers · Changed the Way You Kiss Me · Changes · Changing · Chant de Ralliement · Chant Down Babylon · Chaos by Design · Charged GBH · Charitatívny singel · Charles Aznavour · Charles Gounod · Charleston (tanec) · Charlie Clouser · Charlie Harper (spevák) · Charlie Huhn · Charlie Parker · Charlie Puth · Charlie Simpson · Charlie Watts · Charlotte Gainsbourgová · Charlotte Ramplingová · Charly · Chas Hodges · Chasapiko · Chase & Status · Chasing Cars · Chavela Vargas
chc
Chcem byť sám
che
Cheek to Cheek (2014) · Cheers (Drink to That) · Cher (speváčka) · Cher Lloydová · Cherie Currie · Cherub Rock · Cheryl Lynnová · Chesney Hawkes · Chester Bennington · Chet Baker · Chevelle
Staroveká indická filozofia
Staroveká indická filozofia je prvá veľká etapa vývinu indickej filozofie, v ktorej sa zvykne vyčleňovať filozofia védskeho obdobia (15. storočie pred Kr. – 6. storočie pred Kr.) a staršia filozofia klasického či brahmansko-budhistického obdobia (6. storočie pred Kr. – 10. storočie po Kr.). Na ňu nadväzuje druhá etapa vývinu indickej filozofie – Poklasická indická filozofia.
Zoznam hudobných článkov/CH
chi
Chibi · Chic · Chicago (hudobná skupina) · Chick Corea · Chickenfoot · Chiki liki tu-a · Children · Children of Bodom · Chillin (album) · Chillwave · China Anne McClainová · China Girl · Chinaski · Chinatown (Thin Lizzy) · Chinatown, My Chinatown · Chinese Democracy · Chip Taylor
chl
Chlapčenská hudobná skupina · Chlapčenský úsmev · Chlapec z ulice · Chloe Bennet
Staroveká indická filozofia
Základný prehľad
India je mimoriadne rozľahlá krajina, ktorú tvorí indický subkontinent s tými najrozmanitejšími prírodnými a klimatickými podmienkami. Obýva ju viac ako miliarda ľudí, čo predstavuje sedminu celosvetovej populácie. Neprekvapí teda skutočnosť, že je zo zemepisného i z duchovného hľadiska svetom sám pre seba. Rozvoj filozofie a múdrosti v starovekej Indii sa spája s inváziou národa Árjov, ktorý si postupne v troch etapách (približne od r. 1900 pred Kr.) podmanil celý subkontinent. Podľa väčšinových názorov Árjovia patria do indoeurópskej (resp. árijskej) jazykovej rodiny. Filozofiu starovekej Indie predstavuje myslenie týchto Indoárijcov. Z duchovného sveta predárijských národov nepoznáme takmer nič.
Filozofické myslenie starovekej Indie možno rozdeliť na
Zoznam hudobných článkov/CH
chr
Chráň svoje bláznovstvá · Chris Andrews · Chris Barron · Chris Cornell · Chris Farlowe · Chris Fehn · Chris Martin · Chris Norman · Chris Pitman · Chris Rea · Chris Shiflett · Chris Spedding · Chris Willis · Christian Burns · Christian Coma · Christian Nørgaard (gitarista) · Christian Vander · Christina Aguilera (album) · Christina Aguilerová · Christina Applegatová · Christina Grimmie · Christina Milian · Christina Perriová · Christoph Brüx · Christoph Demantius · Christoph Willibald Gluck · Christopher Amott · Christopher Uckermann · Christopher Wolstenholme · Chromatics · Chrystyna Ivanivna Solovijová
Staroveká indická filozofia
Védske obdobie
Védske obdobie dejinne spadá do etapy približne medzi rokmi 1500 pred Kr. až 500 pred Kr. Je pomenované podľa rozsiahleho súboru náboženského a teologického poznania rozpracovaného v literatúre, ktorej spisy nazývame védy (sg. véd alebo véda). Védy sú svojím rozsahom šesťkrát väčšie ako kresťanská biblia a zahrnujú mýtické a náboženské myšlienky, ktoré spisovali nám neznámi autori.
Zoznam hudobných článkov/CH
chu
Chuck Berry · Chuck E. Weiss · Chuck Garric · Chumbawamba · Church of Anthrax
Staroveká indická filozofia
Védske obdobie
Védske obdobie možno rozdeliť na tri etapy:
Pod kastou šudrov stoja párjovia, ktorí sú tzv. nedotknuteľnými. Tvorili ich rôzni zajatci a otroci. Čoskoro došlo k vzniku rozličných dedičných podkást, ktoré sa vo vzťahu k iným kastám úplne izolovali. Spočiatku vedúce postavenie v spoločnosti mali kšatrijovia. Ľud však veril, že jeho úspech, úroda, počasie, zdravie a iné kvality života sú podriadené Božej vôli, pričom len brahmani ako kňazi vedeli, ako s Božou mocou jednať. Tí svoje rituály a modlitby zahaľovali tajomstvom a mystikou. Tak sa brahmani stali najvyššou kastou v indickej spoločnosti. Treba povedať, že brahmani sa nikdy neusilovali o svetskú vládu a ani nikdy nevytvorili uzavretú cirkevnú organizáciu s jedným vodcom. Boli a zostali stavom slobodných a rovnoprávnych jednotlivcov. Brahmanizmus sa však stal centrálnym východiskom pre ďalšie filozofické systémy starovekej Indie.
Z filozofického hľadiska je toto obdobie známe vznikom a formuláciou pojmov brahma a átman, ktoré sa neskôr stali základom všetkého ďalšieho hinduistického myslenia. Vznik upanišád podmienil vytvorenie novej éry v starovekej indickej filozofii. Upanišady sú nábožensko-filozofické komentáre k védam, ktoré stavajú svoju múdrosť v kontraste s oslavnými védami na pesimizme a ľudskej konfrontácii so strasťou, utrpením a nestálosťou všetkého vonkajšieho a zmyslového. Medzi autormi sú v popredí žena Gárgí a brahman Jádžňavalkja. Klasický počet upanišád je stoosem. Etymológia pomenovania popisuje odvodenie od upa a sad; čiže ten, kto sedí blízko (zrejme majstra). To naznačuje tajomnosť celej náuky určenej len zasväteným.
Najvýznamnejšími filozofickými myšlienkami rozpracovanými v upanišádach sú
Pojem brahma mal pôvodne význam modlitby a zaklínania. V upanišádach však nadobúda zmysel všeobecného tvoriaceho princípu sveta – duše sveta. Brahma je prazáklad, ktorý stvoril bohov a svety. Pojem átman označuje jadro nášho vlastného ja, ku ktorému prenikáme, keď si odmyslíme telesnú schránku a keď oddelíme od trvácneho, životom dýchajúceho ja (psyché) chcenie, myslenie, cítenie a žiadostivosť. Dospejeme k neuchopiteľnému vnútru našej bytosti, ktoré voláme átman. Rozhodujúcou filozofickou myšlienkou upanišád je náuka, že brahma a átman tvoria dokonalú jednotu – bytostnú identitu. Jestvuje jediná pravá súcnosť, pričom vzhľadom na celok sa nazýva brahma a vzhľadom na jednotlivú bytosť sa volá átman. Keďže cesta k podstate sveta leží hlboko v našom vnútri, vonkajší svet sa stáva ilúziou, ktorá mámi a neposkytuje pravé poznanie. Je to len mája. (závoj). K átmanu sa dá preniknúť nie učenosťou a múdrosťou, ale pôstmi, sústredením, mlčaním, asketizmom a zrieknutím sa seba samého, vonkajšieho úspechu či zmyslových potešení.
Filozofia sťahovania duší (reinkarnácia) objasňuje, čo sa deje s človekom po smrti. Duša sa po opustení tela „sťahuje“ do inej telesnej schránky, do života v lepších alebo horších podmienkach v závislosti od jej karmy, ktorá je definovaná jeho dobrými alebo zlými činmi počas života. Karmu ovplyvňuje nadobúdanie troch cností, o ktorých rozpráva brahmanizmus:
Realizuje sa ustavičný kolobeh reinkarnácie. Cieľom nie je znovuzrodenie na vyššom stupni existencie, ale uniknúť kolobehu. To je zmysel vyslobodenia (mókša). K oslobodeniu človek nepristúpi len askézou a zrieknutím sa vlastnej vôle a činov, ale najmä vedením, že pravé poznanie zjednocuje s átmanom, ktoré je v pravej podstate božské brahma. Toto vedenie má oslobodzujúcu moc. Pri tejto forme spasenia nie je individuálna existencia zachovaná, ale sa rozplýva vo veľkej duši sveta – v brahma.
Povédske obdobie
Všetky filozofické systémy, ktoré neuznávajú autoritu véd sa označujú ako neortodoxné systémy. Tie, ktoré védam autoritu priznávajú, voláme ortodoxnými systémami.
Neortodoxné filozofické systémy
Týchto systémov je veľa, no najvýznamnejšie vzhľadom na svoj vplyv sú materializmus čarváka, džinizmus a budhizmus.
Materializmus čárváka
Materializmus, ktorého hnutie voláme čárváka (zrejme po jeho zakladateľovi), zdrvujúco napadol brahmanské náboženstvo. Myslitelia tejto školy vyznávajú, že existuje len hmota a všetky duchovné deje možno previesť na materiálnu rovinu. Čarváka úplne odmieta metafyziku a považuje náuku o átmane za klam. Nejestvuje totiž žiadna duša – len hmota v podobe štyroch elementov. Táto škola taktiež odmieta celú etiku a vidí cieľ človeka v zmyslovej rozkoši. Odsudzuje brahmanov; považuje ich za podvodníkov, ktorí živia v ľuďoch márnu vieru, sledujúc vlastný prospech. Vo svojej dobe čárváka bol zaujímavým fenoménom a zaujal veľké davy ľudí. Prenikavou kritikou brahmanizmu čarváka otvoril cestu k vzniku nových náboženstiev, ktorých pôvod sa nenachádza v kaste brahmanov.
Džinizmus
Džinisti si vytvorili v snahe chrániť svoj prísne uzavretý dogmatický systém subtílne umenie dokazovania a vyvracania, čoho vrcholom je sjádváda – relativistická teória logiky. Prísnosť mravných príkazov mala za následok, že sa džinizmus neujal v širších vrstvách. Džinisti sa stali elitnou menšinou, ktorá však dodnes do značnej miery ovplyvňuje život indickej spoločnosti vďaka vplyvnému postaveniu jeho príslušníkov.
Budhizmus
Budhizmus vzniká na konci 6. storočia pred Kr. a svojou podstatou je namierený proti vládnucim triedam a kastovníctvu. Jeho zakladateľom je Budha (Prebudený; vlastným menom Siddhárta Gautama; „ten, ktorý dosiahol cieľ“), ktorý sa narodil okolo r. 560 pred Kr. ako syn kráľa v Kapilavaste – hlavnom meste krajiny na južnom úpätí Himalájí. Jeho zrodenie, narodenie, život i smrť sú sprevádzané legendami. Podľa jednej z nich Budha, vychovávaný vo veľkom prepychu, stretol na ceste do záhrady ľudí, ktorí zobrazujú starobu, chorobu, utrpenie a smrť. Nadobudol odpor k svojmu prepychovému prostrediu, vzdal sa majetku, opustil ženu a malého syna a vydal sa prísnou askézou hľadať vyslobodenie z biedy sveta. Pocítil, že askéza nepomáha, a tak sa uchýlil do tieňa stromu a po úpornom snažení dosiahol osvietenie. Vtedy pochopil, že jestvuje večný kolobeh sťahovania duší a uvedomil si štyri tzv. vznešené pravdy: thumb|left|Socha Budhu sediaceho v [[meditácia|meditácii]] Po osvietení žil Budha život putujúceho kazateľa a zhromažďoval učencov. Zomrel okolo r. 483 pred Kr. Prameňmi našej znalosti Budhovej náuky sú tri pitaky (košíky), t. j. zbierky posvätných textov. Najúplnejšie sú pitaky zachované v jazyku páli – indickom dialekte príbuznom sanskritu. Budhistické vierovyznanie stojí na spomenutých štyroch vznešených pravdách. Nedefinuje a nerozoberá otázku božstva. Vo svojej pôvodnej podobe je ateistickým náboženstvom; odmieta predstavu Boha. Svojou formou – kláštormi, kňazmi či chrámami – sa však výrazne podobá teistickým cirkvám. Neskôr, pravda, dochádza k božskému uctievaniu Budhu, ktorý však pôvodne akýkoľvek kult odmietal.
Budha spočiatku odmietal špekulácie o metafyzických problémoch, ale už raný budhizmus sa vyznačuje určitou prepracovanou metafyzikou. Poslednými časťami, z ktorých sa skladá všetko súcno, sú v budhizme dharmy. Existuje ich nekonečné množstvo, pričom sami sú neoživeným javom a nachádzajú sa v neustálom kolobehu vzniku a zániku resp. zmeny. Život je zložený jav. Dharmou sa nazýva aj celá budhistická náuka. Keďže všetko je zmena, nejestvuje nič trvalého, ani nesmrteľná duša, ani večné božstvo. Čas nie je kontinuálny, ale pozostáva z okamihov, ktoré jediné sú skutočné. Neexistuje teda žiadny Boh, žiadne stvorenie, ba ani žiadne pretrvávajúce ja či blaženosť. Budhistické myslenie je veľkou negáciou. Dharmy nevznikajú a nezanikajú náhodou, ale vždy vzhľadom na podmienky predošlých dhariem. Jestvuje teda prísny kauzálny zákon príčiny a účinku. Tento zákon platí nielen pre vonkajšie procesy, ale aj pre mravné deje – tvorí tak mravný zákon a poriadok sveta. Filozofia budhizmu predstavuje kauzálny zákon v slávnom obraze formuly kolesa života, pozostávajúceho z dvanástich častí. Jeho ústrednou myšlienkou je neustále sa navracajúci kolobeh života. Vysvetlenie sa dá rozvrstviť takto:
Znovuzrodená bytosť nie je identická s bytosťou, ktorej skutky (karma) ju vháňajú do existencie, pretože by sa inak muselo priznať niečo trvajúce na našom ja – akúsi dušu, ktorá prežije smrť. To však budhizmus odmieta. Táto bytosť však nie je ani odlišná od predchádzajúcej, pretože kauzálna súvislosť spája „starý poriadok“ dhariem s novým. Neustály kolobeh od utrpenia k utrpeniu možno prerušiť oslobodením od chcenia, nenávisti a žiadosti a osvietením vďaka poznaniu podmienenosti tohto kolobehu. Cesta vedie najmä skrze osem cností (správne konanie, správny spôsob života, správna reč, správne zameranie myšlienok, sústredenie, upokojenie, nehybnosť, opakovanie posvätného textu – sútry). V pôvodnom budhizme sa stav oslobodenia nazýva nirvána (plameň, ktorý zhasol). Je to stav absolútneho nič, ktoré sa nedá popísať žiadnymi slovami. Budha ho tiež chápal aj ako mier. V neskoršom budhizme sa nirvána chápala ako pozitívna blaženosť.
Budhizmus vyzdvihuje ideál mravnej dokonalosti. Správny život, ktorý vedie k nirváne, je popísaný piatimi zásadami: 200px|thumb|right|Koleso dharmy v budhizme Budha tiež hlásal, aby sa hnev prekonával srdečnosťou a zlo dobrom. Budhizmus sa svojou etikou a filozofiou obracia na všetky kasty a všetky národy, hoci Budha osobne kastovný systém neodsudzoval. Dejinám budhizmu dominuje rozsiahle rozštiepenie filozofie do početných smerov a siekt. Najznámejšie smery sú hínajána, mahájána, vadžrajána, tibetský budhizmus a zen-budhizmus. Budhizmus sa rozšíril z Indie na Cejlón, do Barmy a do Thajska, na počiatku nášho letopočtu aj do Číny, Butánu, Kambodže, Laosu, Mongolska, Kórey, Japonska a neskôr do Tibetu. Vyznáva ho najmenej 300 miliónov ľudí, čím sa radí medzi svetové náboženstvá. Budhizmus sa nikdy nešíril krviprelievaním, ale v zásade ako učenie mieru.
Systémy hínajána a mahájána tvoria hlavné budhistické sústavy. V smere hínajána (malá cesta; nižší voz) tvoria metafyzické predstavy realistický systém filozofa Vasubandhu (420-500 po Kr.), kde sa popiera trvácnosť ja, ale nepopiera sa realita telesného sveta, a nihilistický systém filozofa Harivarmana (250-350 po Kr.), ktorý popiera existenciu aj sveta, aj ja, aj ideí. Hínajána využíva k oslobodeniu čistú morálku a meditáciu, aby odstránila nevedenie. V smere mahájána (veľká cesta; vyšší voz) tvoria metafyzické predstavy idealistický systém opäť od filozofa Vasubandhu, ktorý stojí na učení o čistom vedomí a kde pravým bytím sú len idey, a nihilistický systém, ktorý sa tu snaží o strednú cestu – „ani bytie, ani nebytie“. Mahájána hlása spásu aj pre laikov a uznáva kanonickú platnosť aj neskorším písmam. Kladie dôraz na súcit a lásku.
Vadžrajána je diamantovou cestou k nirváne a je konečným štádiom mahájány. Poskytuje urýchlenú cestu k osvieteniu použitím tzv. tantrických metód. Takto sa dá oslobodenie dosiahnuť už počas jedného života, zatiaľ čo v budhizme malej a veľkej cesty treba viac životov. Vadžrajána je súčasťou tibetského budhizmu (lamaizmu), ktorý uznáva autoritu dalajlámu ako prevtelenie bódhisattvu (prebudená bytosť) a valókitéšvaru.
Zen-budhizmus sa sformoval v Číne. Nie je filozofiou či náboženstvom v pravom zmysle slova. Stúpenci sú presvedčení, že lipnutie na slovách, pojmoch, poučkách či pravidlách správania nám bráni vniknúť do pravého zmyslu toho, o čo ide. Čistá, nepodmienená pravda je za tým, čo sa dá vyjadriť slovami. Poznanie sa dosahuje v mlčanlivom chápaní podstaty, čo sa deje stíšením a ponorením do skúsenosti zenu, čím sa veľmi podobá joge. Zenový budhizmus je najpodnetnejším prúdom spirituality ázijského pôvodu.
Ortodoxné filozofické systémy
Ortodoxné systémy (ástika) sa líšia od neortodoxných (nástika) tým, že vychádzajú zo základov starého brahmanizmu a uznávajú autoritu véd. Zrod nástiky vyvolal v brahmanskom náboženstve vlnu odporu v snahe sa obrániť. Mimoriadnu úlohu v tom hral konkurenčný budhizmus. Konkurencia filozofických škôl spôsobila prudký rozvoj filozofickej tradície v celej Indii naprieč všetkými kastami. Naše znalosti ortodoxných systémov pramenia z neskorších upanišád, zo zbierok sútrov (aforizmov) a k nim prislúchajúcich komentárov, z indického národného eposu Mahábhárata a z Manuovho zákonníka. Najvýznamnejšími ortodoxnými systémami sú:
Tieto systémy nevznikali chronologicky po sebe, ale celé stáročia koexistujú vedľa seba.
Njája
Njája (dôkaz, pravidlo) predstavuje umenie správneho logického uvažovania a venuje sa gnozeologickým otázkam. Jeho praktickou úlohou je pomocou logických úvah odstrániť nevedenie, a tým aj utrpenie. Tento systém vytvoril bohatý slovník filozofických termínov, ktorými indický sanskrit oplýva v oveľa väčšom množstve, než hocaký európsky jazyk.
Sánkhja
Za zakladateľa je považovaný Kapila (asi okolo 500 pred Kr.). Sánkhja (číslo) je postavený na dualistickom princípe sveta, kde proti sebe stoja protiklady prakrti a puruša. Teória o prakrti sa vyvinula z máje, ktorá je závojom sveta, priznaním jej reálnosti. Z átmanu vznikla oddelením od brahmy puruša ako individuálne ja nezávisle od svetovej duše.
Prakrti je príčinou 24 princípov pôsobením troch vývojových síl (guny) – svetlého elementu dobra, temného elementu brzdenia a elementu pohyblivosti. Každý princíp sa z týchto elementov skladá. Princípmi sú inteligencia, zmyslové orgány a zmysly, myslenie, orgány činnosti ako ruky, nohy a iné orgány a 5 elementov vonkajšieho sveta – éter, vzduch, oheň a svetlo, voda a zem. Prakrti v neustálom stretaní troch gún vytvára v obrovských cykloch všetok hmotný svet.
Naproti prakrti je puruša ako duchovný protiklad obohatený o vedomie. Je oddelený od materiálneho diania hlbokou priepasťou. Jednota prakrti a puruše v bytosti človeka je iba zdanlivou jednotou; v skutočnosti sú úplne oddelené, pričom psychické deje patria k prakrti. Z tejto náuky sa čerpá pri vysvetlení utrpenia. Trpíme preto, lebo na nás – na našu vedomú purušu, ktorou sme – pôsobí vonkajší prakrti. Uvedomením si, že prakrti sa nás v najvlastnejšom vnútri vôbec netýka, nachádzame oslobodenie od utrpenia. Vyslobodenie sa týka aj samotnej nevedomej hmoty. V individuálnom živote je dôležité dosiahnuť cnosti a odriekaním poznanie. Spôsob existencie oslobodeného purušu je zahalený tajomstvom.
Táto filozofia vo svojej metafyzike je ateistickým myslením.
Joga
Metafyzika jogy (sebadisciplína) sa líši od sánkhja len v tom, že uznáva osobného Boha. Sánkhja je inak pravým teoretickým základom jogy a joga je jej praktickým doplnkom. Osobný Boh je tu nie tvorcom a vládcom sveta, ale najvyšší puruša, ktorý je od večnosti oslobodený od prakrti a je vševediaci. Ústredným spisom jogy je 194 sútier od Patandžalího. Jogín musí podľa nich na svojej ceste za oslobodením prejsť cez systém asketických cvičení, meditácií, koncentrácií, ktoré majú osem stupňov:
V starých joga-sutrách sa pripisujú stavom vytrženia schopnosti ako neviditeľnosť tela, utíšenie hladu a smädu, znalosť vesmíru, odolnosť proti vode, bahnu a tŕniu, vznášanie sa, vláda nad elementmi, porozumenie reči zvierat alebo znalosť minulých životov a proroctvo budúcnosti.
Púrva-Mímánsa
Mímánsa je školou, ktorá vystupuje proti systémom, čo vznikli od konca védskeho obdobia, a hlása pokorný návrat k posvätnej tradícii.
Védanta
200px|right|thumb|Šankara s učeníkmi Védanta (koniec véd) je tvorená mnohými školami, medzi ktorými je najvýznamnejšou škola filozofa Šankaru (okolo r. 800). Šankara vychádza z upanišád, pričom svoju náuku zhrnul formou komentárov k 555 sútram. Hovorí, že jedinou skutočnosťou je átman, ktorý je brahma. Ale naše poznanie nám poukazuje na mnohosť všetkého, preto sa filozof pýta: „Ako dochádza k nášmu vedeniu?“ A prichádza na to, že všetka skúsenosť je nám sprostredkovaná zmyslami ako javy. Skutočné, univerzálne poznanie však dosiahneme, keď prehliadneme zmyslovú podmienenosť skúsenosti a uvedomíme si, že náš átman je brahmou. K tomu pristúpime len na základe božského zjavenia véd.
Predstavy ľudí o Bohu a svete zodpovedajú miere ich chápavosti a sú prijateľné, ale sú iba predsieňou pravého poznania. Na vyššej rovine ezoterického vedenia vidíme, že za javmi sa nachádza brahma, ktoré je absolútne nepopísateľné žiadnymi atribútmi, keďže je úplne nepoznateľné. Oslobodenie od strasti sa tu opäť dosiahne objavením átmanu v nás, kedy ako rieka, ktorá sa vlieva do mora a stráca svoje meno, strácame individualitu vo večnej brahme v najpokojnejšom mieri. Praktická etika védanty zahrňuje tieto požiadavky: • rozlišovať medzi večným a dočasným; • vzdať sa odmeny na tomto i onom svete; • šesť nástrojov – pokoj mysle, sebadisciplína, zrieknutie sa zmyslových pôžitkov, znášanie ťažkostí, vnútorná koncentrácia a viera; • túžba po oslobodení z individuálnej pozemskej existencie.
Prostriedkom k splneniu týchto požiadaviek nie sú dobré skutky, pretože skutky patria do sveta javov. Védanta v súbore brahmanských filozofických systémov zasadá na najvyššom mieste a jej vplyv siaha až do súčasnosti.
Hodnotenie
Hodnota starovekej indickej filozofie zostávala dlho pre Európu a svet západnej filozofie skrytou. Prvé preklady do európskych jazykov začali na prelome 18. a 19. storočia. Známymi filozofmi, ktorí prví prenikli do prepracovaného sveta starej Indie boli Schopenhauer a Schelling. S rastúcou znalosťou duchovného života Indie sa začal rozvíjať aj jeho vplyv na európske myslenie a tvorbu. Čoskoro tak došlo k rozsiahlemu porovnávaniu indického myslenia so západným. Tu možno načrtnúť šesť komparácií:
Písečné
Písečné môže byť:
Súčasná filozofia
Súčasná filozofia je najnovšia etapa vo vývine filozofického myslenia, ktorá nadviazala na novovekú filozofiu a filozofiu 19. storočia. Ideové a tematické základy tejto etapy boli položené už v druhej polovici 19. storočia, pričom na základe pestrosti filozofických problémov a otázok v 20. storočí sa následne vyprofilovali dva veľké vplyvné okruhy - sú nimi kontinentálna a analytická filozofia. Tieto dva celky vytvárajú pôdu pre hľadanie riešení mnohých aktuálnych filozofických tém až do súčasného 21. storočia. Preto je nutné pri tomto procese situáciu v 20. storočí dobre poznať.
Za súčasných musíme považovať všetkých tých mysliteľov, ktorých ideový profil sa formuje riešením dodnes živých sociálno-historických, eticko-morálnych, metafyzických, logických, epistemologických a kognitívno-vedeckých problémov.
Súčasná filozofia teda stavia svoj základ na filozofii 19. storočia (od jeho druhej tretiny) a na výsledkoch filozofie 20. storočia.
Podľa Arna Anzenbachera: "Keď hovoríme o súčasnej filozofii, máme spravidla na mysli filozofiu 20. storočia. Toto vymedzenie nie je náhodné. Okolo roku 1900 došlo v západnom filozofovaní k určitému obratu. Vznikli nové tendencie a stali sa určujúcimi pre budúcnosť. Pre súčasnú filozofiu sú typické predovšetkým tri veľké skupiny filozofických pozícií. Ide o pozície orientované fenomenologicky: klasická fenomenológia, existencializmus a hermeneutická filozofia, ďalej orientované pozitivisticky a marxisticky."
Devätnáste storočie ako východisko pre súčasnú filozofiu
Filozofia 2. tretiny 19. storočia je etapa, zahrňujúca vznik poklasickej novovekej filozofie. Podľa Novosáda je toto obdobie "obdobím (...) ideového chaosu. Rozpadali sa ideové štruktúry klasickej novovekej filozofie a na ich troskách vznikali ideové koncepcie poklasickej buržoáznej filozofie; v tomto období sa zároveň utvára aj marxizmus ako radikálna kritika buržoáznej spoločnosti a jej ideí."
Filozofia 3. tretiny 19. storočia akoby v skratke opakuje všetky spory, ktorými filozofia prešla od 17. storočia. Vyostrujú sa všetky antinómie, ktoré formulovala a ktoré sa pokúšala riešiť klasická novoveká filozofia. Podľa Novosáda "v poslednej tretine 19. storočia sa poklasická buržoázna filozofia stabilizuje, jej myšlienkové pole sa artikuluje sporom medzi rôznymi modifikáciami pozitivizmu, novokantovstva a filozofie života. Bol to práve spor týchto troch hlavných filozofických prúdov, ktorý tvoril základnú štruktúru prvej ideovej formácie poklasickej buržoáznej filozofie."
Prvá fáza súčasnej filozofie
Prvou fázou vlastnej súčasnej filozofie je obdobie prvej polovice 20. storočia. Filozofia 20. storočia je etapa súčasnej filozofie, pre ktorú je príznačná existencia predovšetkým troch veľkých skupín filozofických pozícií. A to pozícií orientovaných fenomenologicky, pozitivisticky a marxisticky.
Hlavnými geografickými lokalitami, na ktorých sa v 20. storočí rozvíjajú filozofické idey, smery a hnutia, sú Európa a USA.
Metodologicky by sa dali vo filozofii 20. storočia vyčleniť nasledovné prúdy: Filozofie postupujúce:
Druhá fáza súčasnej filozofie
Po medzivojnovej etape vonkajšieho dopĺňania sa týchto metód, dochádza postupne po 2. svetovej vojne k prelínaniu sa (zrastaniu, synkréze) alebo striedaniu sa týchto metód v rámci jednej filozofie alebo filozofickej školy. Charakteristickou črtou filozofie 20. storočia sa stáva jej nesystematickosť.
Podľa Blumenberga bola táto filozofia podnietená objavom faktu, že žijeme vo viac než jednom svete.
Obrat k jazyku
right|190px|thumb|Ludwig Wittgenstein ([[1889-1951)]] Hlavné články: Filozofia vedy, Filozofia jazyka, Myslenie a jazyk
V 20. storočí nastal obrat pozornosti smerom k jazyku. Hoci bol jazyk tematizovaný vo filozofickom myslení už od čias staroveku, až v súčasnej filozofii myslitelia pochopili, že jazyk zohráva konštitutívnu rolu v procese nášho poznávania a myslenia. Už na prelome 18. a 19. storočia sa vytvorili k tejto téme prvé impulzy, keď Johann Georg Hamann (1730-1788) opísal nevyhnutnosť prejsť od kritiky poznania ku kritike reči. Následne sa prostredníctvom Johanna Herdera (1744-1803) a ďalších iniciátorov začala utvárať komparatívna a historická jazykoveda. Vznik jazykovedy a začiatky filozofie jazyka sú spojené s pôsobením Wilhelma von Humboldta. Už ten argumentoval, že ak je centrom filozofie človek, tak len človek skrze jazyk. Jeho myšlienky dali podnet pre vypracovanie "jazykovej teórie relativity", teda Sapir-Whorfovej hypotézy o prítomnosti ducha národov v národných jazykoch. V 20. storočí Fritz Mauthner vypracúva tézu, v ktorej každá kritická filozofia je kritikou jazyka, nakoľko všetko myslenie je viazané na jazyk. Jeho práce využívajú ironický prístup a ústia do skepsy z relativity všetkého pojmovo mysleného obsahu, vrátane pojmu Boha a pojmov metafyziky.
Skepticizmus z relatívneho jazyka vytvoril podmienky pre vlastný obrat v jazykovede. Ten je najviac spájaný s F. de Saussurom a L. Wittgensteinom. Saussure rozlíšil v jazyku langue (norma pre lexikón a gramatiku) a parole (jedinečné rozprávanie jednotlivca). V langue rozlíšil medzi označeným a označujúcim, pričom odhalil, že ich spojenie je arbitrárne, náhodné, resp. vecou ľudských konvencií. Saussurovo dielo malo neskôr vplyv na štrukturalizmus, sociológiu a antropológiu. Wittgenstein zase koncipoval rôzne diskurzy ako tzv. jazykové hry. Naše logické tvrdenia sú skalnými "pántami", okolo ktorých sa otáčajú všetky jazykové transakcie. Zohrávajú konštitutívnu rolu pri akomkoľvek ľudskom myslení, až sa napokon nedá ani bez nich zdôvodniť pravdivosť samotnej logiky. To má široké dôsledky pre metafyziku a taktiež pre empirické fakty, nakoľko ich gramatika je úplne odlišná od logických tvrdení. Wittgenstein obratom k jazyku podporil skepsu v otázke možnosti metafyzického myslenia. Jeho najväčší prínos, ktorým sa načrtáva dodnes riešená úloha pre filozofov, je zbaviť naše filozofické uvažovanie a poznávanie všetkých zvodov a omylov, ktoré vznikli z hrubého nepochopenia úlohy jazyka v procese nášho myslenia a tvorby filozofických riešení.
Na situáciu vo filozofii jazyka napokon reaguje aj Viedenský krúžok (najmä R. Carnap a M. Schlick). Táto filozofická skupina je charakteristická napr. tým, že sa v zmysle obratu k jazyku usilovala o očistenie filozofie od metafyzického myslenia. Ďalšími predstaviteľmi, ktorí rozvíjali alebo rozvíjajú teóriu jazyka a jej filozofické implikácie sú Noam Chomsky, B. F. Skinner, John Searle, John Austin, W. O. Quine.
Antropologické koncepty
Hlavný článok: Filozofická antropológia right|200px|thumb|Max Scheler ([[1874 - 1928)]]
V 20. storočí sa prezentujú nové, moderné spôsoby filozofického myslenia, ktoré prenikajú viacero filozofických odborov v snahe o uchopenie reálnej a plnej existencie človeka, jeho podstaty a miesta v kozme. Zakladateľom modernej filozofickej antropológie sa stal Max Scheler, ktorý započal antropologizáciu súčasnej filozofie. Tento trend sa však už rozvíjal v období 16. až 18. storočia, pričom bol priamym výsledkom emancipácie problému človeka spod rámca teologickej a metafyzickej tradície v Európe. Moderné antropologické koncepty sú založené na predpoklade tzv. antropologickej konštanty, teda akejsi univerzálnej vlastnosti človeka, pričom filozofické bádanie sa orientuje následne na objasnenie tejto konštanty. Medzi najvplyvnejšie projekty antropologickej konštanty sa zaraďuje "otvorenosť k svetu" Maxa Schelera a tiež jeho postulát ducha v súvislosti s ľudskou osobou, ďalej "excentricita" Helmutha Plessnera (schopnosť človeka spredmetniť seba samého) a "nedostatok" Arnolda Gehlena (človek ako nedokonalý živý tvor, potrebujúci k prežitiu kultúru a civilizáciu). Na začiatku 70. rokov 20. storočia sa tieto totalizujúce koncepty začínajú prispôsobovať dlhodobému vplyvu antropologického redukcionizmu. Podstata človeka sa tak potom riešila vo vzťahu k jeho dejinnosti a skúsenosti so svetom. Najnovšie filozofické myslenie skúma "conditio humana", teda ľudskú podmienenosť, ktorá istým spôsobom, hoci nedokonalo, napomáha k vymedzeniu ľudskej bytosti. Rozvoj filozofickej antropológie má naďalej relevantný význam so vzrastajúcimi poznatkami v oblasti biológie človeka, medicíny, technológií a kognitívnych vied.
Sociálna a politická filozofia
Hlavné články: Sociálna filozofia, Politická filozofia left|170px|thumb|Friedrich August von Hayek ([[1899 - 1992)]] Sociálna filozofia je typickým fenoménom postmodernej doby. Čerpá z poznatkov sociológie, politológie, ekonómie a histórie, pričom hľadá filozofické implikácie v súvislosti so spoločnosťou, sociálnou etikou, sociálnym priestorom, sociálnym štátom, sociálnymi vrstvami a statusmi, i v súvislosti s verejnosťou a tzv. verejným záujmom. Sociálna a politická filozofia sú úzko previazané, pričom ich rozlíšenie sa realizuje viac-menej v závislosti od základnej orientácie sociálno-politického filozofa. Medzi tieto orientácie na základe výsledkov filozofie 19. storočia zaraďujeme nasledovné tri: Táto orientácia nadobudla široký význam najmä v 80. a 90. rokoch 20. storočia. Vychádza z pojmu sociálnej spravodlivosti, ktorý napr. F. Hayek chápe ako rovnosť sociálnych šancí a príležitostí pri uplatňovaní občianskej slobody. V Hobbesovej koncepcii je štát garantom bezpečnosti a odstránenia prirodzeného stavu, v ktorom sa bez štátu realizuje boj všetkých proti všetkým. Hobbes podporil rolu monarchu a úlohu prirodzeného zákona pri formovaní spoločnosti. Štát vzniká z nutnosti a je morálne neutrálny. Prvotné, predmarxistické východisko nachádza socialistická orientácia v diele Jean-Jacques Rousseaua. Spoločenská zmluva v jeho koncepcii prináša jednotlivcovi výhody a hodnoty. Štát je hodnotovo dobrý a mal by smerovať k ideálnemu stavu suverénnej moci a všestranného vplyvu pre zabezpečenie všeobecného dobra pre zmluvných partnerov, teda občanov. Jeho existencia vyplýva práve z ich racionality a suverenity ako niečo nutné, ale zároveň dobré.
Problém myseľ-telo a kognitívne vedy
Hlavné články: Filozofia mysle, Kognitívne vedy
Etika médií
Súčasný rozmach prostriedkov masmediálnej komunikácie so širokým vplyvom na lokálne, národné i nadnárodné publikum si postupne vyžiadalo profilovanie novej aplikovanej etickej disciplíny. Pôsobenie masmédií a internetu totiž počíta s technológiami, ktoré z diváka a verejnosti vytvára pasívneho recipienta manipulovateľných a potenciálne skreslených informácií. Digitálne technológie túto prax umožňujú par excellence, čo vyvoláva sporné etické dilemy. Situácia vo filozofii 20. a 21. storočia takto predkladá ciele vypracovať zrozumiteľné etické normy a princípy, ktoré by prax žurnalistov a masovo-komunikačných prostriedkov viedli k pôsobeniu pre dobro recipienta. Za všeobecné dobro recipientov sa považuje kritérium pravdivosti, nezávislosti a všestranný rozvoj ľudskej osoby, tiež vyváženosť predkladaných názorov a objektivita, pokiaľ v otázke pravdivosti informácie nie je zhoda. Prvotná eticko-filozofická diskusia v oblasti etiky masmédií bola iniciovaná v počiatkoch 70. rokov 20. storočia, keď sa niektoré mediálne koncerny západných krajín Európy a USA usilovali vytvoriť jednotné pravidlá pre šírenie informácií a pre mediálnu komunikáciu. Hoci toto rané úsilie nebolo úspešné, nakoľko koncerny z USA a Veľkej Británie z diskusie odišli v 80. rokoch, etické expertné tímy pokračovali v diskusiách a publikovaní na pôde OSN. V tejto súvislosti bol vydaný dôležitý etický kódex na Svetovom summite o informačnej spoločnosti v Ženeve v r. 2003. Ten zahrnuje etické princípy a normy pre masmediálnu komunikáciu, pričom jeho prijatie podporilo 175 členov OSN. Udalosti podnietili diskusiu ohľadom eticko-filozofických reflexií nad témami, ako sú mediálna manipulácia, mediálne technológie, komunikácia informácií z ekonomiky a politiky.
Etika médií je založená na potrebe chrániť recipienta pred aktívnym nežiaducim vplyvom masovo-komunikačných prostriedkov. Naširoko pojednáva o etických problémoch spojených so vzrastom násilia, reklamy a sexuálneho obsahu v médiách, taktiež politického zneužívania dezinformácií, manipulátorstva, digitálnych podprahových správ a využívania mediálnych etikiet. Eticky analyzuje a hodnotí aj pozitívny prínos mediálnych technológií najmä v oblasti kultúry a vzdelávania. Hľadá univerzálne etické hodnoty, ktorými by sa mohla zarámcovať masmediálna produkcia.
Postmodernizmus
Hlavný článok: Postmodernizmus
Nielles-lès-Bléquin
Nielles-lès-Bléquin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Galimímus
Galimímus alebo galimimus (lat. Gallimimus; doslova napodobňovateľ kuraťa) bol v podstate typický dinosaurus z taxónu Ornithomimosauria. Žil pred približne 70 miliónmi rokov, nájdený bol v Mongolsku. Jediným druhom je Gallimimus bullatus.
Telesné znaky
Mal malú nízku hlavu uloženú na dlhom ohybnom krku, štíhly trup, dlhé a štíhle, no dosť babravé predné končatiny a oveľa dlhšie zadné končatiny uspôsobené na beh. Celkovo pripomínal veľkú verziu pštrosa s dlhým chvostom (zdá sa, že príslušníci taxónu Ornithomimosauria boli operení, takže ani v tomto veľký rozdiel nebol). V malej bezzubej hlave so silným rohovinovým zobákom mal po stranách veľké oči, takže šikovným otáčaním krku si rýchlo urobil prehľad o celom šírom okolí. So šiestimi až ôsmimi metrami dĺžky ide o zatiaľ najväčšieho istého príslušníka taxónu Ornithomimosauria, pričom oproti svojim americkým príbuzným mal kratšie predné končatiny a silnejšie pazúry.
Potrava
Je pomerne ťažké určiť, čím sa rod galimímus živil. Zdá sa, že jeho hlavnou potravou boli rastliny, pričom korienky rastlín mohol dobre vyhrabávať počas období sucha. Zároveň však mohol konzumovať aj malé stavovce, čo bolo v danom nehostinnom prostredí na prežitie ideálne. Nové výskumy zistili, že ústna dutina tohto dinosaura bola špecializovaná na filtrovanie podobne ako ústna dutina plameniaka.
V kultúre
Tento dinosaurus sa objavuje v slávnom filme Stevena Spielberga Jurský park.
Bradáč
Bradáč môže byť:
Slimáky
Slimáky alebo stopkatooké alebo koncooké (lat. Stylommatophora) sú rad pľucnatých ulitníkov. Majú dva páry tykadiel, zatiahnuteľných pomocou svalových retraktorov; oči sú na konci druhého, dlhšieho páru. Vajíčka majú blanitý obal, ktorý môže byť čiastočne inkrustovaný CaCO3. Schránka môže byť čiastočne alebo aj úplne redukovaná, vnútornostný vak sa v tom prípade sťahuje do nohy. Sú to suchozemské až semiakvatické druhy. V našej prírode žije do 200 druhov v asi 15 čeľadiach.
Systematika
rad slimáky/stopkatooké/koncooké (Stylomatophora):
Abd al-Bahá’
‘Abdu’l-Bahá, (* 23. máj 1844† 28. november 1921) bol najstarší syn Bahá’u’lláha a po jeho skone hlava bahájskych veriacich; zaslúžil sa o rozšírenie bahaizmu do Európy a Ameriky.
Ajoux
Ajoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Nomdieu
Nomdieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Ajoux
Poloha
Ajoux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nomdieu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ajoux
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Nomdieu
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaroslav Kolbas
Jaroslav Kolbas (* 10. január 1985, Trebišov) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub 1. FC Tatran Prešov, kde je na hosťovaní z FK Slavoj Trebišov. Hráva ako záložník.
Kolbas odštartoval kariéru v rodnom Trebišove, odkiaľ sa presťahoval do Košíc. Pôsobil aj v Ličartovciach, Xanthi, Prešove, Haniske a Veľkom Horeši. V roku 2017 sa vrátil do rodného Trebišova. V lete 2019 odišiel na hosťovanie do treťoligového Prešova.
Elektromagnetické žiarenie
Elektromagnetické žiarenie je prenos energie v podobe elektromagnetického vlnenia. Elektromagnetické vlnenie alebo elektromagnetická vlna je lokálne vzniknutá zmena elektromagnetického poľa, periodický dej, pri ktorom dochádza k priestorovej a časovej zmene vektora intenzity elektrického poľa a súčasne vektora magnetickej indukcie.
Elektromagnetické žiarenie zahŕňa elektromagnetické spektrum: gama žiarenie, röntgenové žiarenie, ultrafialové žiarenie, viditeľné žiarenie, infračervené žiarenie, mikrovlnné žiarenie a rádiové žiarenie. Rýchlosť jeho šírenia vo vákuu, alebo tiež rýchlosť svetla je 299 792, 458 km/s. Táto rýchlosť je podľa teórie relativity najväčšia možná rýchlosť vo vesmíre. Človek je zrakom schopný vnímať len úzku oblasť spektra od cca 380 do 760 nm, nazývanú viditeľné svetlo. Niektoré živočíchy sú schopné vidieť aj v iných oblastiach spektra.
Kvantá elektromagnetického žiarenia sa nazývajú fotóny.
Elektromagnetickým žiarením sa zaoberá fyzikálny odbor elektrodynamika, čo je pododbor elektromagnetizmu. Infračerveným žiarením, viditeľným svetlom a ultrafialovým žiarením sa zaoberá optika.
Hraničná vlnová dĺžka medzi ionizujúcim a neionizujúcim elektromagnetickým žiarením je 100 nm, čo zodpovedá frekvencii 3.1015 Hz. Fotóny s nižšou vlnovou dĺžkou sú ionizujúce, s väčšou neionizujúce. Z hľadiska rozdelenia elektromagnetického spektra leží táto hranica v oblasti ultrafialového žiarenia. Časť ultrafialového žiarenia, celé röntgenové a gama spektrum teda patrí medzi ionizujúce žiarenie.
náhľad|Vlastnosti elektomagnetického žiarenie
Saxofón
Saxofón je dychový nástroj vyrábaný prevažne z mosadze. Nástroj bol pôvodne skonštruovaný za účelom zaplnenia medzery medzi dychovými drevenými a dychovými plechovými nástrojmi. Technicky sa radí sa medzi drevené nástroje. Aj napriek tomu že má nižší rozsah ako jeho predchodca klarinet, časom získal ešte väčšiu popularitu. Je využiteľný v koncertných zoskupeniach, ale aj veľkých orchestroch. Obľubu získal predovšetkým v žánroch jazzu, dychovky a rocku.
Popis a stavba
Saxofón sa skladá z tela, nasaditeľného esa a hubice, ľudovo nazývanej aj hubička. Tá býva obvykle vyrobená z kovového, alebo kaučukového materiálu. Materiál hubice má vplyv na zvuk saxofónu. Kovové telo je doplnené klapkami, vystlanými kožou (napr. hadia), ktoré stláčaním a priliehaním k telu vytvárajú jednotlivé tóny.
Typy saxofónov
Základnými typmi sú sopranino, soprán, alt, tenor, barytón, bas a kontrabas.
História
Saxofón skonštruoval belgický nástrojár, flautista a klarinetista Adolphe Sax v roku 1840. Nástroj vznikol dva roky po jeho príchode do Paríža, kde hľadal väčšie pochopenie pre svoje vynálezy. Malé uznanie verejnosťou prišlo však až po priaznivej kritike uznávaného Hectora Berlioza. Schválenie nového patentu však neukončilo problémy s jeho prijatím. Sax bol napádaný odporcami i imitátormi, ktorí robili nástroju zlú povesť. Absolvoval viacero súdov, ktoré síce vyhral, ale dvakrát kvôli nim skrachoval. Napriek tomu však hru na saxofón prednášal na parížskom konzervatóriu. V roku 1870 však odbor zrušili, pričom obnovený bol až v roku 1942.
Pozri aj
thumb|Jay C. Easton s desiatimi zástupcami saxofónovej rodiny. Od najväčšieho po najmenší: kontrabasový, basový, barytonový, tenorový, tenorový in C, altový, mezzosopránový in F, sopránový, sopránový in C, sopraninový. thumb|Schéma saxofónu
Nielles-lès-Calais
Nielles-lès-Calais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roseč
Roseč je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 204 obyvateľov, z toho 93 mužov a 111 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 37,2 roka, ženy 38,6 roka).
Zoznam chránených území v okrese Svitavy
Toto je zoznam chránených území v okrese Svitavy, aktuálny k februáru roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Svitavy
Zoznam geografických článkov/CH
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 205 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
châ
Châlons-en-Champagne · Château de Bilstein · Châtelet · Châtenay-Malabry · Châtillon (Hauts-de-Seine)