cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gréci
Hudba a tance
Tradičná ľudová hudba je odlišná v rôznych tradičných krajoch Grécka. Rozdeľuje sa ľudová hudba pevninského Grécka, ľudová hudba z Kréty, Iónskych ostrovov, Egejských ostrovov a z krajov, ktoré boli obývané Grékmi do Grécko-tureckej výmeny obyvateľov v r. 1923, teda ľudová hudba Pontských, Maloázijských a Kapadóckych Grékov. Pevninská hudba z Makedonie a Trákie sa podobá ostatnej balkánskej hudbe, hudba z Epiru, Tesálie, Rumélie a Peloponézu (dimotiki musiki) je však špecifická a zároveň najpopulárnejšia celogrécka ľudová hudba. Tradičné nástroje sú hlavne dychové-klarinet, zurna a flojera, v pozadí znie brnkacie udi či lauto. Najznámejšie piesne z tejto oblasti pochádzajú od novogréckych kmeňov, Sarakacanov a Karagunidov a tiež z peloponézskeho kraja Arkádia. V mnohých piesňach sa oslavuje aj hrdinský boj Grékov proti Turkom. Tradičným mužským krojom je obľúbená suknica fustanella. Hudba z gréckych ostrovov (nisiotika) je odlišná, dominujú tu husle a hudba je viac melodická. Podobnú hudbu majú aj Maloázijskí Gréci (mikrasiatika). V ich tradičnej hudbe prevládajú prevažne brnkacie nástroje (kanonaki, udi) a husle. Hudba z Pontu (pondiaka) je odlišná, hraná na sláčikový nástroj kemenče, piesne sú rýchle v silnom orientálnom tóne. Osobitné postavenie má aj hudba z Kréty (kritika), kde je tradičným nástrojom sláčiková lyra, podobná ako kemenče. Piesne sú často rýchle a melodické. Tradičná je tu aj mandináda, vtipná rýmovaná porekadlová pieseň. Mandinády sú v Grécku veľmi populárne.
Tradičné grécke tance (chori) sa tancujú zvyčajne v kruhu (kyklos) a väčšina z nich má staroveký pôvod, ako napr. tanec syrtos, ktorý sa tancuje vo všetkých oblastiach a prvá zmienka o ňom je z 1. stor. po Kr. Jemu podobný tanec je aj kalamatianos, itia a klistos, ktoré sa tancujú v pevninskom Grécku. Tradičným tancom pevninského Grécka je akrobatický tanec tsamiko, nazývaný aj kleftikos choros, teda zbojnícky tanec. Na ostrovoch sa tancujú tance susta či pidichtos, na Kréte je najznámejší divoký tanec pendozalis či siganos. Krétske tance sú často doprevádzané výstrelmi. Typycké maloázijské tance sú zeimbekiko, 'karsilamas a ženský tanec tsifteteli, čo je brušný tanec. Pontské tance sú tiež veľmi divoké, známe sú Tik, Dipat či Trigona. Kapadócki Gréci tancujú tance seitata, El Vassilis či leilalum.
Po výmene obyvateľov medzi Gréckom a Tureckom v roku 1923 priniesli Maloázijskí Gréci do Grécka svoju tradičnú hudbu, spočiatku spievali ironicky, o problémoch, drogách, tento štýl je známy ako Rembetiko. Hralo sa v tradičných anatólskych tónoch, prevažovali tu brnkacie nástroje. Po Druhej svetovej vojne sa tento štýl spopularizoval, teda aj nástroje, ako buzuki, ktoré sa stalo najpopulárnejším nástrojom Grékov. Veľký zlatý vek gréckej hudby nastal v 50.-70. rokoch, kedy vznikol štýl laika, hraný na buzuki. Sú to tzv. piesne Syrtaki, ktoré skladali známi skladatelia ako Mikis Theodorakis (zložil aj pieseň Zorbas), Vassilis Tsitsanis, Manos Chatzidakis, Stavros Xarchakos, Nikos Gatsos či Manos Loizos. Najznámejší speváci boli Jorgos Dalaras, Grigoris Bithikotsis či Stelios Kazantzidis. Z tohto štýlu sa vyvinula v 80. rokoch tzv. synchrona laika, ktorá je najpopulárnejším štýlom dodnes, nesmie tu chýbať buzuki. Dnes je populárnym štýlom aj tradičné tsifteteli, teda brušný tanec, takisto v sprievode buzuki. Venujú sa mu speváci ako Tasos Bugas, Jorgos Dalaras, či Notis Sfakianakis.
Zvyky a tradície
thumb|250px|Grécky reliéf znázorňujúci rodinu
Gréci sú veľmi konzervatívni ľudia, ktorí si ctia svoje starobylé tradície, vychádzajúce ešte z pohanských čias. Grécke ľudové zvyky sú prežitkom starého Grécka, ktoré kresťanstvo nevytlačilo. Najväčšími gréckymi slávnosťami sú tradičné dedinské veselice panijiria, ktoré sa organizujú na počesť rôznych svätých (v staroveku na počesť bohov), či na počesť dobrej úrody (sviatok chleba, sviatok hrozna, sviatok melónov). Pri týchto zábavách sa tancuje na hlavnom námestí, kde sa hoduje niekoľko dní. Tradičné oslavy kresťanských sviatkov ako Veľká noc, či Vianoce si uchovali množstvo zvykov z predkresťanskej doby. Ľudová mytológia vychádza zo starogréckej mytológie, je plná pohanských bohov a povier. Známy je príbeh o drevorubačovi, kde vystupuje riečny boh, ktorý trestá ľudskú chamtivosť. Príbeh o Jannisovi a Mandritse, o nerozlučnej láske obsahuje prvky z gréckych mýtov o Filemónovi a Baukcis či o kráľovi Midasovi. Veľkým sviatkom je aj svadba (gamos), kde sa oslavuje niekoľko dní a na vidieku nie je výnimočné vidieť na svadbe až 1000 hostí. Na prvom mieste je u Grékov rodina, ktorá drží spolu a je nerozlučiteľná, preto deti žijú so svojimi rodičmi aj v dospelosti a často aj so svojou rodinou. Pre Grékov je tradičná aj ich pohostinnosť (filoxenia).
Literatúra
náhľad|Básnik a držiteľ Nobelovej ceny, Jorgos Seferis Bližšie informácie v článku: Grécka literatúra Grécka literatúra začína v 9. stor. pred Kr. Homérom. Gréci vymysleli moderný epos, drámu, teda komédiu a tragédiu a historiografiu. Najvýznamnejší starovekí spisovatelia boli napr. Sofokles, Euripides, Aischylos, Aristofanes, Thukydides, Herodotos či Plutarchos. Z filozofov najznámejší Platón a Aristoteles.
Veľké literárne diela vznikali aj v byzantskej dobe, známi historiografi boli napr. Theofylaktos Simokattis, Prokopios, Michael Psellos a Laonikos Chalkokondylis. Najvýznamnejším byzantským románom, od neznámeho autora, písaným v modernej gréčtine je Digenis Akritas, byzantský vojak zažívajúci lásku a dobrodružstvá, keď zabije draka. Významným byzantským filozofom bol Georgios Gemistos Plethon.
Za zakladateľa modernej gréckej literatúry je považovaný Visentzos Kornaros, ktorý v 16. stor. napísal jeden z najvýznamnejších renesančných diel, Erotokritos, ľúbostný román zasadený do starovekých Atén. Spisovateľ Konstantinos Paparrigopoulos napísal v 19. stor. ako prvý dejiny Grékov od staroveku po súčasnosť. Koncom 19. a v 20. stor. pôsobili velikáni gréckej poézie, ako Dionysios Solomos (autor gréckej hymny), Konstantinos Kavafis, Jannis Ritsos, Kostis Palamas a nositelia Nobelovej ceny Giorgos Seferis a Odysseas Elytis. Z prozaikov boli známi Adamantios Korais a Rigas Fereos, neskôr slávny Nikos Kazantzakis, stvoriteľ Gréka Zorbu. Známi sú aj moderní grécki filozofi, snáď najslávnejším filozofom 20. storočia bol Grék Panajotis Kondylis, známy je aj Kostas Axelos a Cornelius Castoriadis, zo súčasných spisovateľov, básnikov akritikov vyniká uznávaný Nikos Dimu.
Kuchyňa
Grécka kuchyňa patrí pod typickú stredomorskú kuchyňu. Všeobecne je veľmi zdravá, Gréci konzumujú veľké množstvo olivového oleja, ktorý je základom skoro každého jedla. Väčšina jedál pochádza zo starovekého obdobia, hoci mnohé majú turecké mená, ako napr. tradičný medový zákusok baklavas, o ktorom sa zmieňoval už spisovateľ Athénaios v 2. stor. K tradičným gréckym jedlám patrí pečené mäso (najmä jahňacie a kozie), ryby a morské živočíchy, šaláty (najznámejší je tradičný choriatiki-dedinský), syry (najznámejší je feta), mussakas (zapekaný baklažán s paradajkovou omáčkou), suvlaki a gyros, pastitsio, dolmades (viničové listy plnené ragú), rôzne druhy omáčok na cestoviny a omáčka tsatsiki. Grécke zákusky sú medové a veľmi sladké, existuje množstvo druhov, no najznámejší je spomínaný baklavas. Grécka kuchyňa bola ovplyvnená talianskou kuchyňou, z ktorej pochádzajú jedlá ako pastitsio, cestoviny či stifado. Veľmi kvalitné je aj grécke víno a alkoholické nápoje ouzo, retsina a Metaxa. Obľúbeným nápojom je aj tradičné frapé, ktoré vzniklo práve v Grécku.
Grécke priezviská
Grécke priezviská sa vyvíjali od antiky až po 20. storočie. Mnohé znamenajú konkrétne slová, alebo pomenovania a pochádzajú z rôznych oblastí Grécka a Anatólie. Niektoré majú aj cudzí pôvod (turecký, taliansky, arabský, albánsky, slovanský). Turecký pôvod majú mená, ktoré začínajú na kara-čierny (napr. Karamanlis, Karapanajotidis) a tiež končiace na oglu (Portokaloglou) a azis (napr. Abdazis). Nie vždy však musia byť tureckého pôvodu, turecký môže byť len kmeň, napr. Karapanajotidis je zloženie tureckého slova kara (čierny) a gréckeho mena Panajotis s gréckou koncovkou -dis. Arabský pôvod majú mená ktoré začínajú na chadzi (z arabského hadži, pútnik, napr. Chatzidakis). Tieto mená dostali ľudia, ktorí sa v minulosti podujali na púť do Svätej zeme. Slovanské priezviská majú grécke koncovky a sú teda celkom helenizované, napr. Vikelas (od slova býk), alebo Dovros (od slova dobre). Priezviská talianskeho pôvodu nájdeme na Peloponéze, či na ostrovoch sú to napr. Markezinis, Antonellis. Priezviská albánskeho pôvodu sa vyskytujú prevažne u Arvanitov, napr. Bithikotsis, Bukuras, Lalas.
Niektoré mená označujú vonkajší charakter (Paleologos-staré slovo, Makrijannis-dlhý Ján, Jeros-starec, Mavroforakis-v čiernom oblečený), alebo nejakú vnútornú charakteristiku (Kutsos-hlupák, Voskopulos-potomok pastiera, Delijannis-hlúpy Ján). Ženské priezviská sú genitívom mužských (Paulopulu-od Paulopulos, Kusteni-od Kustenis, Theodoridu-od Theodoridis).
Toto sú najčastejšie koncovky gréckych priezvisk: Existujú aj priezviská, ktoré označujú mená (Theodoros, Avgustinos) a priezviská označujúce nejaký topografický pôvod (Moraitis – Peloponézan, Arachovitis – obyvateľ dediny Arachova, Agrafiotis – obyvateľ oblasti Agrafa).
Zoteux
Zoteux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kadov (okres Strakonice)
Kadov je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 355 obyvateľov, z toho 180 mužov a 175 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,0 roka (muži 42,3 roka, ženy 45,8 roka).
Herliansky gejzír
alt=Erupcia gejzíru v Herľanoch|thumb|Erupcia gejzíru v Herľanoch
Herliansky gejzír je vzácny studený gejzír, nachádzajúci sa v obci Herľany (okres Košice-okolie) na úpätí Slanských vrchov, v starom kúpeľnom areáli kúpeľov Herľany-Rankovce. Je aktívny nepretržite od roku 1872, pričom do roku 1903 a v rokoch 1957-2006 bol jediným studeným gejzírom v Európe. Momentálne je okrem neho aktívny ešte studený gejzír v nemeckom Andernachu, na Ukrajine a ďalšie podobné gejzíry sú na Islande. Gejzír bol v roku 1987 vyhlásený za národnú prírodnú pamiatku, a od roku 2002 je na predbežnom zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Gejzír je prírodný úkaz aktivovaný ľudskou činnosťou (vrtom hlbokým 404,5 metra). Samovoľne strieka do výšky 22 metrov s periódou 34-36 hodín, erupcia trvá približne 25 minút. Teplota vystrekovanej vody je 14-18°C a voda je silne mineralizovaná. Priemerná výdatnosť je 25-30 litrov vody za sekundu.
História
Vrt sa začal hĺbiť v roku 1870. Prvý horizont podzemnej vody bol v hĺbke 111 m. Keď vrt dosiahol hĺbku 172 m, nastala prvá erupcia do výšky 4 m a trvala 5 minút. Bolo to 16. 8. 1872. Ďalšia erupcia nasledovala 4. 7. 1873 z hĺbky 275 m. Bola taká silná, že prerazila strechu vrtnej veže vysokej 20 m. Nasledujúca erupcia bola 17. 12. 1873 a opakovala sa už častejšie. Keď vrt dosiahol hĺbku 330 m (15.-25. 10. 1874) voda eruptovala neprestajne 10 dní do výšky až 112 m. Po tejto erupcii sa už začala predlžovať ďalšia periodicita erupčných cyklov. Vrt sa skončil 6. 5. 1875 v hĺbke 404,5 m.
Podľa priemerných údajov erupčnej činnosti Herlianský gejzír za 120 rokov svojej aktivity eruptoval vyše 40 000 ráz a v tomto časovom období z útrob zeme pri erupčnej činnosti vystreklo na povrch 20 miliónov m3 mineralizovanej vody, ktorá by naplnila bazén vel'ký 2 x 2 km a hlboký 5 metrov.
História Herlianskeho gejzíra vrátane modelu vrtného zariadenia, ktoré pri prieskumných prácach používal Viliam Zsigmondy, sú zdokumentované v Zsigmondyho múzeu vo Visegráde v Maďarsku.
Technické a chemické údaje
Vrt do hĺbky 351 m zapažuje kolóna pažníc s vnútorným priemerom 10,3 cm. Spodná časť vrtu - v hĺbke od 351 do 404,5 m, kde bol navŕtaný hlavný artézský horizont, nie je zapažená. V r. 1980 bola vykonaná oprava zrubu fontány gejzíra.
Pri erupcii je mineralizovanou vodou na povrch vynášaný ílovitý sediment. Podľa chemického rozboru, vykonaného v r. 1995, je voda z Herlianského gejzíra stredne mineralizovaná, natrium-chlorido-bikarbonátového typu. Podl'a klasifikácie platnej normy je to prírodná voda hydrouhličitano-chloridová, sódna, uhličitá, sírna hypotonická. Pri erupcii vykazuje nárast teploty od 10 °C do 17,8 °C, ďalej nárast vodivosti vody a obsahu CO2. Celková mineralizácia dosahuje 6350,32 mg/l. Celková objemová aktivita alfa dosahuje 1,40 ± 0,47 Bq na liter vody, aktivita beta dosahuje 1,52 ± 0,33 Bq na liter vody, čo nasvedčuje zvýšenej rádioaktivite, ktorá je u väčšiny minerálnych vôd bežným javom.
Erupcie
Energiou spôsobujúcou erupciu je oxid uhličitý vystupujúci z podložia pozdĺž tektonických zlomov. Pochádza sčasti z vulkanitov a sčasti z mezozoických karbonátových súvrství. Čas medzi erupčnými periódami závisí od zrážkovej činnosti. Pri väčších zrážkach sa skracuje a naopak. Celkove však gejzír postupne stráca na sile a čas medzi erupciami sa predlžuje.
Erupčné intervaly boli spočiatku 8-9 hodinové, neskôr 18-20 hodinové a mali výdatnosť 21-36 litrov vody za sekundu. Do roku 2016 sa interval medzi erupciami zvýšil na 34-36 hod., a voda striekala už len do výšky 7-15 metrov. V roku 2016 bol zrekonštruovaný z finančných prostriedkov envirofondu SR a Technickej univerzity Košice. Výška erupcie gejzíra je po oprave okolo 22 metrov, erupčná činnosť trvá 25 min. a priemerná výdatnosť je 25-30 litrov vody za sekundu.
Čas erupcie sa predpokladá podľa poslednej známej erupcie a zverejňuje sa na oficiálnych stránkach obce Herľany. Je však len orientačný - vypočítavaný v intervale 34-36 hod.
Łańcut
Łańcut je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat łańcucki v rovnomennej gmine.
Žije tu 18 057 obyvateľov (31. 12. 2010).
Slovenská Volová
Slovenská Volová je obec na Slovensku v okrese Humenné.
Obec z roku 1451 leží na východe Ondavskej vrchoviny, vo výške 173 m. Dominantou chotára s rozlohou 866 ha je kostol Navštívenia Panny Márie (1973). V 113 domoch žije 557 obyvateľov. V oblasti Rybníky sú výborné podmienky na rekreáciu.
Miletínská bažantnice
Ochrana
Dôvodom ochrany je uchovanie zvyškov prirodzenej geobiocenózy typickej pre oblasť Podzvičínska. Ochrana starej dubovej jaseniny so vzácnou kvetenou, rybničná a lúčna fauna. Rybník Bubnovka je významná ornitologická lokalita.
Horní Poříčí
Horní Poříčí môže byť:
Rým
Rým je zvuková zhoda dvoch alebo viacerých slabík na istých bodoch veršov, najčastejšie na ich koncoch. Rozsah zhody je v každej národnej poézii odlišný, mení sa aj v rámci jednej národnej literatúry (zmeny závisia od obdobia, literárnej školy, autorov i od básnického vývinu jednotlivca). Napriek tomu, že rým je predovšetkým zvukovou zhodou, medzi slovami v rýme vzniká širší vzťah, do vzájomného súvisu vstupujú celé slová a ich významy. Do tohto vzťahu niekedy vstupujú aj významy slov v skrytej prítomnosti, teda významy slov, ktoré by sa mohli rýmovať, ale do rýmu nevstúpili.
Rým je vertikálnou metaforou, pretože sa v ňom vstupujú do vzťahu slová, ktoré sa obyčajne nespájajú v mimoumeleckých prejavoch. Ich čiastočná podobnosť, nevyhnutná zložka básnickej obraznosti vôbec, je obsiahnutá v podobnom zvuku. Čiastočná zvuková zhoda je tzv. tertium comparationis, ktoré stavia do prirovnania slová na konci veršov.
Združený rým
O združenom rýme hovoríme vtedy, ak zvuková zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy: AABB, teda keď sa prvý verš rýmuje s tým druhým a tretí verš sa rýmuje so štvrtým.
Napríklad: Zdalo sa mi vo sne, zdalo: A
dievča moje ma čakalo, A
čakalo ma s pekným pierkom B
na záhrade pod večierkom. B (úryvok z básne Sen od Sama Chalupku)
Párový rým
O párovom (čes. tirádový rým) rýme hovoríme vtedy, ak zvukomalebná zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy AAAA, teda keď sa všetky verše rýmujú navzájom.
V slovenskej literatúre sa tento typ rýmu nepoužíva takmer vôbec, ale v českej a maďarskej áno.
Napríklad: V hlubokosti uctivosti A
s hroznou horlivostí A
k veliké slavnosti A
namáhám se dosti A
ve své výřečnosti A (Karel Havlíček Borovský: 19. března 1845)
Obkročný rým
O obkročnom rýme hovoríme vtedy, ak zvukomalebná zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy ABBA, teda keď sa prvý verš rýmuje so štvrtým a druhý verš s tretím, alebo sa opakuje).
na hory svoje hodíte: B
tône v života úsvite. B
tak ona duchom svojím mi šatí A (úryvok z Maríny od Andreja Sládkoviča - druhá strofa)
Striedavý rým
O striedavom rýme hovoríme vtedy, ak zvukomalebná zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy ABAB, teda keď sa prvý verš rýmuje s tretím a druhý verš so štvrtým).
Napríklad: Za mier musí básnik do olova A
tvrdo písať spravodlivú zášť. B
Sláviť musí jasným zvonom slova A
radostnú a rozkvitnutú vlasť. B (úryvok z básne Verše od Milana Rúfusa)
Prerývaný rým
O prerývanom rýme hovoríme vtedy, ak zvukomalebná zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy ABCB, teda keď sa prvý verš nerýmuje so žiadnym (alebo ak existuje, tak s piatym) a druhý verš so štvrtým).
Napríklad: Mám ústa plné tvojich úst. A
Mám dlane plné tvojich dlaní. B
V lebke jak vietor v roklinách C
mi šumí hlas tvoj rozvzlykaný. B (Úryvok z diela Rozlúčenie od Milana Rúfusa)
Postupný rým
O postupnom rýme hovoríme vtedy, ak zvukomalebná zhoda slabík na konci veršov sa dá vyjadriť pomocou schémy ABCABC, teda keď sa prvý verš rýmuje so štvrtým, druhý verš s piatym a tretí verš so šiestym.
Napríklad: Ale buď mocná v tichu, A
ako je ruží pýcha, B
ako je ruží stud, C
a cestou do zániku A
ty, ktorá nezaniká, B
človeka neodsúď. C (Úryvok od Jána Kostru)
Exotický rým
O exotickom rýme hovoríme ak sa rýmujú dve slová cudzieho pôvodu alebo má cudzí pôvod aspoň jeden z rýmov.
Napríklad: Treba avantgarde
stále robiť garde? Ďalší príklad: Do éteru
na literu.
Asonančný rým (Asonancia)
U asonončnom rýme je zvuková podobnosť, ktorá sa uplatňuje, keď je nejaká zhoda samohlások v rýmoch na konci veršov. Samohlásky nemusia byť totožné, totižto nejde o zvukovú zhodu. Najčastejšie sa vyskytuje v ľudových piesňach a riekankách.
Napríklad:
Zhodný rým
U zhodnom rýme sa posledné samohlásky a spoluhlásky rýmov zhodujú.
Napríklad:
Gramatický rým
Napríklad:
Rýmové echo
Napríklad:
Vnútorný rým
Keď sa poloverš rýmuje s tým druhým.
Napríklad: Hory, šíre hory – to ich rodné dvory,
hole, sivé hole – to ich rodné pole. (úryvok z diela Smrť Jánošíkova od Jána Botta)
== Delenie rýmov podľa prízvuku ==
Mužský rým
Pri mužskom rýme je prízvuk na poslednej rýmujúcej sa slabike, teda je prízvučná.
Napríklad: Ach, nie som viac ten, čo som býval:
tak istí mi i samodôvera.
Čo prvými sa lúčmi v tvár mi díval,
kým — junoš citný — o kráse som sníval,
deň dávno zhasol v chladoch večera;
zrak márne tône rozberá. (úryvok z diela Ach, nie som viac ten, čo som býval od Pavla Országha Hviezdoslava)
Ženský rým
Pri ženskom rýme je posledná rýmujúca sa slabika je neprízvučná.
No keď z nej víchor strhol zvyšky šiat,
začala sa mu v bezradnosti biela
nahotou tela v dlaniach mlčky smiať. (úryvok z diela Breza od Pavla Horova)
Slovenské Krivé
Slovenské Krivé je obec na Slovensku v okrese Humenné.
Imám
Imám je islamský duchovný vodca alebo predstavený komunity. V pôvodnom význame slova predstavený moslimskej náboženskej obce, neskôr titul uznávaného znalca Koránu a náboženského práva, v súčasnosti používaný vo význame moslimského duchovného. V Sunnitskom islame aj čestný titul zakladateľa právnickej, alebo náboženskej školy. V Šiitizme najvyšší duchovný predstavený. Imám nie je kňaz v kresťanskom zmysle. Zvyčajne je to laik, ktorý je zbehlý vo veciach viery a jeho funkcia je svojím spôsobom čestná. Imám môže mať aj iné, civilné zamestnanie ale často vedie modlitbu v mešite.
Dubková
Dubková je miestna časť obce Lazy pod Makytou v okrese Púchov.
Nachádza sa na južnom okraji Javorníkov, v geomorfologickej časti Lysianska brázda, na potoku Biela voda v nadmorskej výške 355 m n. m. Leží na ceste medzi Lúkami (2 km na juhozápad) a Lazmi pod Makytou, 2,5 km južne od obce. Miestna časť je zložená z dvoch častí, z Dolnej a Hornej Dubkovej, a viacerých osád.
Jean de Gerson
Jean de Gerson [žerson], vl. menom Jean Charlier (* 14. december 1363, Barby, Francúzsko – † 12. júl 1429, Lyon), prezývaný doctor christianissimus, bol francúzsky filozof, teológ a cirkevný politik. Kancelár parížskej univerzity, jeden z najvýznamnejších teológov na kostnickom koncile.
Javorinka (prítok Bielej vody)
Javorinka, hovorili mu Javorový potok i Javorinský potok  je tatranská rieka v severnej časti Východných Tatier, je to pravostranný prítok Bielej vody, má dĺžku  (pričom  úsek tvorí slovensko-poľskú štátnu hranicu) a je tokom IV. rádu. Tečie územím okresu Poprad.
Lesko
Lesko je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat leski v rovnomennej gmine.
Jean de Gerson
Na Gersona mal vplyv augustinizmus, svätoviktorská škola a bonaventurizmus. Jeho učiteľmi boli Gilles Deschamps (Aegidius Campensis) a Peter z Ailly.
Lesko
Žije tu 5 796 obyvateľov (30.6.2007).
Javorinka (prítok Bielej vody)
Na hornom toku preteká Zadnou Javorovou dolinou, potom pokračuje Javorovou dolinou. Na dolnom toku preteká Ždiarskou brázdou, kde sa koryto výraznejšie horizontálne vlní a vytvára niekoľko sihotí. Javorinka je vysokohorským tokom so snehovo-dažďovým režimom odtoku. Pri horárni Vojtasová utvorila veľký riečny ostrov (sihoť).
Prameň
Javorinka má svoj prameň v Žabom plese Javorovom, ktoré nemá viditeľný prítok.
Lahovice
right|thumb|Lahovice
Lahovice sú mestská štvrť a katastrálne územie na juhu Prahy, ktoré tvorí od 24. novembra 1990 severnú časť mestskej časti Praha-Zbraslav. Lahovický kataster má rozlohu a rozkladá sa na ľavom brehu Vltavy pri jej sútoku s Berounkou. Súčasťou Lahovického územia je aj severnejšie položená malá osada Lahovičky.
Medal of Honor (vyznamenanie)
thumb|Medaila cti (zľava) pre pechotu, námorníctvo a letectvo Medaila cti (v origináli Medal of Honor) je najvyššie vojenské vyznamenanie udeľované vládou USA.
Je udeľovaná príslušníkom amerických ozbrojených síl, ktorí riskovali život vysoko nad rámec svojich povinností počas akcie proti nepriateľom Spojených štátov. Vzhľadom na veľmi prísne podmienky udelenia je často udeľovaná posmrtne.
Viacnásobní nositelia
Nasledujúcich 19 osôb dostalo Medal of Honor dvakrát:
Ruská Poruba
Ruská Poruba je obec na Východnom Slovensku v okrese Humenné. Potočná radová dedina.
Geografia
Ruská Poruba sa nachádza v strednej časti Ondavskej Vrchoviny, v doline rieky Sitničky, západného prítoku rieky Oľky. Obec leží v nadmorskej výške 242 m n. m.. Najvyšším miestom katastra je vrch Lipovica s nadmorskou výškou 555 m n. m.. Ruská Poruba na severe susedí s obcou Závada, na juhozápade s obcou Prituľany, na juhu s obcou Vyšná Sitnica.
Mesto Humenné je od obce vzdialené 30,1 km, mesto Vranov nad Topľou zase 40,6 km.
Obcou prechádza cesta III/3820.
Príroda
Mierne členitý povrch chotára tvoria flyšové vrstvy, svahové hliny a náplavy Sitničky. V lesnom poraste prevláda buk a breza, menej dub. Ide o doposiaľ jediné známe nálezisko komára Aedes pulchritarsis na Slovensku.
História
Prvá písomná zmienka o Ruskej Porube pochádza z roku 1454 v listine o dedení Stropkovského panstva. Nevyskytuje sa však na listinách z roku 1430 o vtedajších dedinách panstva. Z týchto skutočností vyplýva, že miestne sídlisko vzniklo medzi rokmi 1430 a 1454. Obec založili na zákupnom práve magnáti z Perína.
Do roku 1767 patrila obec pod panstvo Stropkov, neskôr aj niekoľkým šľachtickým rodom.
Slovenský názov obce je charakteristický pre dediny, založené šoltýsom a poddanými podľa zákupného práva. Možno predpokladať, že sídlisko založili podľa nemeckého práva, je však pravdepodobnejšie, že pôvodcami bolo valašské obyvateľstvo. V 16. storočí tu dokázateľne platilo valašské právo a nehospodárilo roľnícke obyvateľstvo.
V písomnostiach z 15.– 17. storočia sa dedina vyskytuje zväčša pod slovenským názvom Poruba, zriedkavejšie Porubka. Svedčí to o tom, že v čase vzniku dediny žilo v blízkom okolí slovenské obyvateľstvo, ktoré jej dalo priliehavý názov.
Poruba bola v 15.– 17. storočí nepretržite majetkovou súčasťou Stropkovského panstva. V urbári Stropkovského panstva z roku 1557 je Poruba zapísaná medzi rusínskymi dedinami. Vtedy v nej hospodárila domácnosť šoltýsa, štyri valašské domácnosti a štyri želiarske. Podľa mien to boli Slováci aj Rusíni. Aj údaje v urbári z roku 1567 dosvedčujú, že v Porube bývali Slováci aj Rusíni.
Porubské valašské domácnosti boli v roku 1567 zdanené daňou kráľovi od dvoch port, v roku 1582 od 3,5 porty. Sídlisko malo v roku 1600 obývaných dvanásť poddanských domov a nepochybne aj dom šoltýsa.
Na prelome 16.– 17. storočia bola Poruba stredne veľkou dedinou s valašskými obyvateľmi slovenského a rusínskeho pôvodu. V etnickej skladbe obyvateľstva bola jedinečnou dedinou na Stropkovskom panstve.
V 17. storočí tamojšie valašské domácnosti chudobneli.
V roku 1610 zdanili valachov od 0,75 porty, v roku 1635 od 0,25 porty. V rokoch 1715 a 1720 v dedine bývalo dvanásť poddanských domácností. K dedine patril aj mlyn.
Najväčší rozmach zaznamenala Ruská Poruba v 70.-80. rokoch 20. storočia. V tom čase bol potok Sitnička regulovaný a bola vybudovaná technická, športová a občianska infraštruktúra obce. Pošta, kultúrny dom, obecný rozhlas a futbalové ihrisko pochádzajú z tohoto obdobia.
Vojnová história
Počas Druhej svetovej vojny bola obec vypálená. Vojaci partizánskeho oddielu Čapajev a Šukajev sú pochovaní na miestnom cintoríne. Vo farskej kronike Ruskej Poruby je zaznamenané, že Ľudovít Kukorelli sa v obci oženil.
Kultúrne dedičstvo
Gréckokatolícky chrám Zosnutia Presvätej Bohorodičky bol postavený v roku 1777. Ide o barokový kostol, poľsko-ukrajinského typu. Po druhej svetovej vojne bol opravený, 1977 reštaurovaný. V roku 2007 bola zreštaurovaná fasáda, následne na to aj ikonostas a fresky.
Murovaná baroková stavba je riešená na spôsob drevených východoslovenských sakrálnych stavieb tereziánskeho typu. Skladá sa z oblého presbytéria, z lode a predstavanej veže. Vnútorné priestory sú kryté pruskými klenbami. Fasáda členená lizénami a polkruhovo zakončenými oknami. Trojitosť priestorov navonok zdôrazňuje trojica veží. Vstup s dreveným ostením má v supraporte vyrytý ornament s letopočtom. Vnútorné zariadenie pochádza z 20. storočia.
Zvonicu pri kostole predstavuje ľudová drevená stavba so štvorcovým pôdorysom, vykrojeným šalovaním a stanovou strechou.
Pred vstupom do obce sa nachádza kaplnka Zoslania Svätého Ducha postavená v roku 2007.
Festival Rusínskej kultúry v Ruskej Porube
V roku 1979 sa v obci konal prvý ročník Obvodových slávností piesní a tancov v Ruskej Porube. O zrealizovanie tejto udalosti sa postarali vtedajší predseda miestneho národného výboru v Ruskej Porube Demeter Ščerba (1922-1990) a PeaDr. Jozef Švarbalík, riaditeľ Okresného osvetového strediska vo Vranove nad Topľou. Šlo o jedinečné podujatie svojho druhu, určené pre rusínske a ukrajinské obyvateľstvo v okrese Vranov nad Topľou, do ktorého sa vtedy radila aj obec Ruská Poruba.
Hľadenie na boha
Hľadenie na boha v katolicizme je videnie Boha tvárou v tvár, takého aký je. Je to cieľ putovania človeka tu na zemi.
Ruská Poruba
Festival Rusínskej kultúry v Ruskej Porube
Ako spoluorganizátori slávností sa angažovali okrem obce Ruská Poruba aj Zväz Rusínov a Ukrajincov v Prešove (ZRUS), Okresný výbor ZRUS Humenné, Okresné osvetové stredisko vo Vranove nad Topľou, spotrebné družstvo Jednota Vranov, Jednotné roľnícke družstvo Závada, Únia žien a Slovenská rozhlas Prešov.
Na slávnostiach organizovaných tradične v posledný májový víkend sa každoročne zúčastňovali významní sólisti či duetá, folklórne skupiny a súbory zo Slovenska aj zo zahraničia, ľudoví rozprávači aj miestna základná škola. Za týmto účelom vznikla v roku 1979 v Ruskej Porube folklórna skupina Porubľanka.
Základná škola Ruská Poruba
Prvá škola na území obce bola zriadená v roku 1877. Až do roku 1914 pôsobil na tejto škole Vasiľ Kolenka. Šlo o jednotriednu základnú školu s vyučovacím jazykom maďarským. V roku 1918 sa zmenil vyučovací jazyk a škola bola úradne vedená ako Ľudová škola s vyučovacím jazykom ruským. V roku 1933 mala škola dve triedy. Vyučovanie prebiehalo aj počas vojnových rokov.
Podľa národnostného zloženia bola už v 50. rokoch založená Národná škola s vyučovacím jazykom ukrajinským. Vtedajšie priestory (budova COOP Jednota, dnes FRESH potraviny) sa ukázali ako nedostačujúce, keď v povojnových rokoch náramne stúpla demografická krivka v obci. Výučba prebiehala aj v súkromných domoch Jána Lukacka a Michala Blaška.
V roku 1964 sa začalo s výstavbou novej budovy školy, ktorú realizoval Chemkostav Humenné spolu s občanmi obce. Súčasťou projektu bola aj výstavba telocvične, športového areálu a školskej bytovky. Nová budova bola uvedená do prevádzky 1. septembra 1965, telocvičňa vybudovaná nebola. Športový areál vo forme ihriska bol vybudovaný až po dvadsiatich rokoch.
Pre nedostatok žiakov zanikli v roku 1975/76 základné školy v susedných obciach Prituľany a Závada. ZŠ Ruská Poruba sa tak stala spádovou školou pre tento región.
Základná škola v Ruskej Porube ukončila svoju činnosť v roku 2011 z dôvodu nedostatočného počtu žiakov.
Farnosť Ruská Poruba
Pod farnosť Ruská Poruba spadajú filiálky Prituľany (Chrám sv. Kozmu a Damiána), Rohožník (Chrám Nanebovstúpenia Pána) a Závada (Chrám sv. archanjela Michala).
Zoznam farárov a správcov farnosti:
Allonnes (Maine-et-Loire)
Allonnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bakler
náhľad|Bakler spredu a zozadu náhľad|Boj mečom a baklerom, list z Tacuinum Sanitatis ilustrovaného v [[Lombardia|Lombardii, ca. 1390.]] náhľad|Írsky okrúhly štít Bakler ( 'štít', zo starej francúzštiny bocle, boucle 'puklica';, vyslov: [bakler], IPA: [ˈbʌklə]) je malý štít o priemere od 15 do 45 cm, držaný v ruke. Všeobecne sa používal ako doplnková súbojová zbraň v období stredoveku a renesancie. Vďaka svojej veľkosti poskytoval slabú ochranu voči strelám, ale bol užitočný na odrazenie protivníkovho meča či palcátu. Zo stredovekých spisov poznáme jeho dve hlavné formy. Prvou je jednoduchý okrúhly štít s päsťou priamo za puklicou a rôznymi profilmi a hĺbkou okraja. Taktiež mohli mať rôzne výčnelky alebo zúbkované okraje. Druhou formou je preliačený obdĺžnik, ktorý predstavuje Achille Marozzo vo svojej Opera Nova.
Rukopis MS I.33, považovaný za prvú príručku pre ozbrojený boj (okolo r. 1300), obsahuje opis systému boja s mečom a baklerom.
Využitie
Bakler sa využíval viac ako by sa zdalo. Bola to jednoduchá no efektívna zbraň, často kombinovaná s krátkym mečom, falchionom alebo rapírom, populárna najmä v období od 12. do 17. storočia. Pokiaľ ide o šerm, plnil bakler rôzne úlohy, ale MS I.33 zmieňuje päť hlavných využití, z ktorých každé pracuje s jeho malými rozmermi a dobrou ovládateľnosťou.
Zbora
Zbora je bývalá samostatná obec, v súčasnosti súčasť obce Dohňany v okrese Púchov.
Kathy Batesová
Kathy Batesová (* 28. jún 1948, Memphis,Tennessee, USA) je americká filmová herečka, režisérka a producentka.
Lablachère
Lablachère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Zbora
Nachádza sa na južnom okraji Javorníkov na potoku Petríkovec v nadmorskej výške 357 m n. m. Leží 4,5 km severne od stredu Dohnian, je dostupná odbočením z cesty I/49 medzi Dohňanmi a Mestečkom.
K pôvodne samostatnej obci prináležia viaceré osady: Doliny, Lazovce, Lejšie, Podhradištie, Podskálie, Podveliková, Slatina.
Lablachère
Poloha
Lablachère má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lablachère má 1852 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zouafques
Zouafques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Docilita
Docilita je miera schopností a osobnostných dispozícií zapojiť sa aktívne do vzdelávacieho procesu. S vekom sa vzdelávateľnosť nestráca, schopnosť učenia sa modifikuje predovšetkým v tom, že z mechanickej pamäte časom vzniká pamäť logická, rýchlosť učenia je postupne nahradzovaná istotou a presnosťou, narastá i schopnosť zapamätania si abstraktných pojmov a obrazov. V neskoršom veku klesá ľahkosť učenia, kapacita (množstvo spracovaných informácií) a trvanlivosť (miera udržania informácií v dlhodobej pamäti). Narastá však intenzita učenia, zodpovednosť v prístupe, ochota študovať stimulovaná životnými rolami, vyššími spoločenskými potrebami ako sú napr. prestíž, uznanie, sebauspokojenie, sebarealizácia.
Liboc
right|thumb|Liboc
Korydalín
Korydalín je alkaloid izolovaný z chochlačky dutej. Má halucinogénne účinky.
Kalenice
Kalenice je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 95 obyvateľov, z toho 43 mužov a 52 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,2 roka (muži 45,2 roka, ženy 45,3 roka).
Leżajsk
Leżajsk je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat leżajski v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 252 obyvateľov (30.6.2007).
Sopkovce
Sopkovce sú obec na Slovensku v okrese Humenné.
Pulčín - Hradisko
Pulčín - Hradisko je národná prírodná rezervácia ev. č. 350 neďaleko obce Francova Lhota v okrese Vsetín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana
Predmetom ochrany sú význačné skalné útvary a lesné spoločenstvá prirodzenej druhovej skladby.
Modrý Kameň (hrad)
Modrý Kameň (historické názvy: 1290 – Keykkw, 1446 – Kekkew  , 🇭🇺, 🇩🇪) je goticko-renesančný hrad pochádzajúci z druhej polovice 13. storočia, ktorý sa nachádza v banskobystrickom kraji v okrese Veľký Krtíš a je postavený nad rovnomenným mestom v nadmorskej výške asi
Dejiny
Výstavba tohto hradu sa začala pravdepodobne po mongolskom ("tatárskom") vpáde, aj keď pamätná tabuľa datuje vznik hradu už do roku 1237. Najstaršie písomné zmienky o hrade sa datujú do rokov 1278 a 1290. V písomnej zmienke z roku 1285 je spomenutý majiteľ a aj predpokladaný stavebník hradu Peter Forró. Po jeho smrti sídlo získali synovia Kazimíra z bíňskej vetvy Huntovcov-Poznanovcov. Ale už v roku 1290 ho dobyli späť Petrovi súrodenci, zakladatelia rodu Balašovcov. Ich držbu hradu prerušil Matúš Čák Trenčiansky, ale po jeho smrti sa vrátil do ich moci. Hrad bol celé storočia majetkom šľachtickej rodiny Balašovcov (staršie Balassovcov ), ktorí ho vlastnili až do 19. storočia.
Výzor hradu bol niekoľkokrát zmenený v dôsledku mnohých rekonštrukcií a prestavieb. Prvá výraznejšia oprava hradu sa konala v rokoch 1609 až 1612, kedy získal renesančný výzor. Dôvodom bolo to, že v roku 1576 (niektoré pramene uvádzajú rok 1575 ) hrad obsadili Turci, ktorí ho opustili až v roku 1593, pričom hrad zničili. Pri tejto rekonštrukcii hradu vznikli aj delostrelecké plošiny. V čase stavovských povstaní na začiatku 17. storočia sa hradný majiteľ Žigmund Balaša uchádzal o funkciu sedmohradského kniežaťa a za týmto cieľom sa neváhal spojiť aj s Turkami. Preto hrad v roku 1616 dobylo kráľovské vojsko a Žigmund bol uväznený. V rámci koristníckeho vpádu bol hrad opätovne napadnutý Turkami v roku 1659. V roku 1683 hrad dobýjalo povstalecké vojsko Imricha Tököliho a hrad bol značne poškodený. Toto poškodenie už majitelia neobnovovali.
V prvej polovici 18. storočia postavil vtedajší majiteľ Gabriel Balaša na starších zničených základoch rozsiahly barokový kaštieľ, ktorý však bol postavený len na dolnom nádvorí hradu; horná časť hradu sa obnovy nedočkala a tieto priestory sa využili ako záhrada, ktorá tiež patrí medzi národné kultúrne pamiatky. Ku kaštieľu bola neskôr pristavená aj kaplnka svätej Anny.
V 19. a 20. storočí hrad niekoľkokrát zmenil majiteľa; v roku 1813 hrad od rodu Balašovcov získal župan Forgáč z Gýmeša a Haliče, po ňom sa majiteľom hradu stal gróf Károly. Poslednou súkromnou majiteľkou bola Károlyho dcéra Gabriela Almášiová, ktorá ho však v roku 1923 predala štátu, ktorý je jeho vlastníkom až do súčasnosti. Od roku 1991 je v hrade Múzeum bábkarských kultúr a hračiek Slovenského národného múzea.
Mostište
Mostište je pôvodne samostatná obec, v súčasnosti je administratívnou súčasťou obce Dohňany v okrese Púchov.
Leží na južnom okraji Javorníkov na pravostrannom prítoku Hoštinského potoka v nadmorskej výške 390 m n. m. Mostište je prístupné odbočením z cesty I/49 medzi Dohňanmi a Mestečkom, leží 3,5 km SSV od Dohnian.
V polohe Gýmeš (579,6 m n. m.) bolo odkryté predslovanské hradisko.
Ostravsko-opavská diecéza
Ostravsko-opavská diecéza je rímskokatolícka diecéza zriadená v severovýchodnej časti Česka 30. mája 1996 bulou pápeža Jána Pavla II. Ad Christifidelium spirituali. Je súčasťou Moravskej cirkevnej provincie.
Biskup sídli v Ostrave, kde sa nachádza i katedrála Božského Spasiteľa, v Opave je konkatedrála Nanebovzatia Panny Márie. Diecéza je členená na 11 dekanátov.
Steven Weinberg
Steven Weinberg (* 3. máj 1933, New York, New York, USA† 23. júl 2021, Austin, Texas ) bol americký fyzik.
V roku 1979 dostal spolu s Ábdusom Sálamom a Sheldonom Glashowom Nobelovu cenu za fyziku za model zjednocujúci slabé a elektromagnetické interakcie a predpoveď existencie neutrálnych prúdov.
Fine-tuned universe
Bol jeden z prvých, kto upozornil na dôležitosť presného nastavenia kozmologickej konštanty pre existenciu komplexného života. Uvedomil si, že jej príliš vysoká hodnota by znamenala, že vesmír sa bude rozpínať príliš rýchlo a nebude môcť dôjsť k sformovaniu sa hmotných objektov napríklad galaxií. Naopak jej príliš nízka hodnota by znamenala, že vesmír príliš rýchlo zase skolabuje v singularite a vôbec nedôjde k objaveniu sa života. Weinberg preto tvrdí, že náš vesmír, umožňujúci existenciu komplexného života, je veľmi zriedkavý.
Grupoid
Grupoid je jedna zo základných algebraických štruktúr v abstraktnej algebre. Je to množina spojená s jednou operáciou, ktorá musí byť voči tejto množine uzavretá.
Grupoid je najjednoduchšia štruktúra. Obmedzeniami, či už na operáciu (vyžadovanie jej asociativity, komutativity), prípadne vyžadovaním výskytu určitého (neutrálneho a/alebo inverzného) prvku v množine, sa vytvárajú ďalšie štruktúry ako napríklad pologrupy (grupoidy, ktorých operácia je asociatívna) a grupy (grupoidy s asociatívnou operáciou a zároveň s výskytom neutrálneho a inverzného prvku).
Definícia
Grupoid je množina M vybavená jednou binárnou operáciou ⊙ : M × M → M, ktorá zobrazuje každé dva prvky danej množiny na iný prvok. Všeobecný zápis grupoidu je (M, ⊙), kde M je označenie množiny a ⊙ je označenie príslušnej operácie. Operácia musí byť voči množine uzavretá, t. j. musí platiť, že pre každé a, b z M výsledok operácie a ⊙ b taktiež patrí do M. Matematicky:
Satori v Paríži
Satori v Paríži je cestopisná novela od autora Jacka Kerouaca. Je to rozprávanie o jeho ceste do Paríža a Bretónska, kde hľadal svoje rodinné korene. Zistil, že pochádza z francúzskeho šľachtického rodu. V úvode ku knihe si pripisuje svoje meno odvodené od predkov vo forme Jean-Louis Lebris de Kérouac. Jeho predok sa vysťahoval do Kanady a Kerouacovou materčinou bola francúzština, ktorou výhradne hovoril až do ukončenia povinnej školskej dochádzky. „Satori“ (po japonsky osvietenie) prepadlo Kerouaca v taxíku z letiska a odvtedy sa ho držalo niekoľko rokov. Je to svieže a rýchle rozprávanie o skúsenostiach Francúza s americkým pasom v Paríži a Bretónsku.
Štátna pokladnica
Štátna pokladnica môže byť:
Malá Chuchle
náhľad|Zbraslavská ulica
Malá Chuchle je katastrálne územie Prahy na ľavom brehu Vltavy, medzi Hlubočepmi a Velkou Chuchlou. Pred pripojením k Prahe v roku 1922 bola Malá Chuchle súčasťou obce Velká Chuchle, Velká Chuchle však bola pripojená k Prahe až v roku 1968.
Hľadisko
Hľadisko môže byť:
Asociatívny grupoid
Asociatívny grupoid (alebo Pologrupa) je grupoid s asociatívnou operáciou.
Vlastnosti
Každá konečná pologrupa obsahuje prvok, ktorý je idempotentný.
Wigan Athletic FC
Wigan Athletic je futbalový klub hrajúci v Anglickej lige EFL League One. Sídli vo Wigane neďaleko Manchestru. V sezóne 2012/13 vyhral tento tím FA Cup proti Manchestru City 1:0 vďaka čomu hrali nasledujúcu sezónu v Európskej Lige. Zároveň v rovnakej sezóne aj vypadli z Premier League a ako prvý tím vyhrali FA Cup v sezóne zostupu a zároveň boli aj prvým tímom z druhej najvyššej ligy čo hral Európsku Ligu
História
Klub Wigan Athletic bol založený v roku 1932, ale dlho nefiguroval medzi ligovými tímami. Medzi ligové profesionálne tímy bol prijatý až v roku 1978. Dlho ale bojoval len medzi 3. a 4. divíziou.
V roku 1995 do klubu prišiel podnikateľ a majiteľ obchodného reťazca JJB, obchodujúcou so športovým oblečením, David Whelan. Whelan, ktorý sa vo Wigan narodil, vyhlásil médiám smelé plány o postupe do FA Premier League. Jeho zámer sa začal podľa plánu, keď klub v roku 1997 vyhral 4. anglickú divíziu a postúpil tak do 3. divízie, kde zostal až do roku 2001, kedy sa klubu ujal nový manažér Paul Jewell, ktorý v premiérovej sezóne za Latics vybojoval postup do League Championship - druhej najvyššej súťaže. Tu si Wigan nepočínal vôbec zle, keď skončil siedmy a len o jednu pozíciu mu ušli boje v play-off o najvyššiu súťaž. Nasledujúcu sezónu si Wigan Athletic už postup nenechal ujsť a postúpil priamo z druhej pozície do Premier League.
Svoj debut medzi anglickou smotánkou sa mu vydaril a skončil na desiatej pozícii a len o 7 bodov mu utiekla pohárová Európa. To ale nebol jediný úspech v sezóne 2005-06, Wiganu sa totiž podarilo prebojovať až do finále Ligového pohára, kde podľahol Manchestru United. Klub po tejto sezóne opustila klub rada opôr ako Jimmy Bullard, Jason Roberts alebo Stéphane Henchoz. Ale za nich prišli hráči ako Emile Heskey, Denny Landzaat, Chris Kirkland a Antonio Valencia.
Majstrovstvá Ázie v bejzbale 2015
Majstrovstvá Ázie v bejzbale 2015 boli v poradí 27. majstrovstvá Ázie v bejzbale mužov, ktoré organizuje Ázijská bejzbalová federácia (BFA). Konali sa v Tchaj-čungu, na Taiwane od 16.20. septembra 2015, za účasti 6 tímov. Taiwan bol organizátorom ázijského šampionátu siedmykrát, keď predtým hostil toto podujatie v rokoch 1962, 1969, 1997, 2001, 2007 a naposledy v roku 2012. Po 16 rokoch sa víťazom stala 🇰🇷. Obhajca titulu a predchádzajúci päťnásobný víťaz turnaja z 🇯🇵 skončil až na treťom mieste a vyrovnal tak svoje najhoršie umiestnenie z roku 2001.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1993
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1993 boli v poradí 21. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Sheffielde a Leedsi, v Spojenom kráľovstve v dňoch od 31. júla8. augusta 1993, za účasti 12 mužských a 12 ženských tímov. Oproti predchádzajúcemu turnaju sa znížil u mužov počet družstiev o 4 tímy a u žien naopak o 4 tímy zvýšil. Nováčikom bola štvorica mužských družstiev: Chorvátsko, Rusko (nástupca Sovietskeho družstva), Slovensko a Ukrajina, a pätica ženských družstiev: Česko, Rusko, Slovensko, Španielsko a Švajčiarsko. Spojené kráľovstvo organizovalo európsky šampionát druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1938, v Londýne. V mužskej kategórii po finálovej výhre nad 🇭🇺 zvíťazilo 🇮🇹. V ženskej kategórii získalo titul 🇳🇱, keď vo finále vyhralo nad 🇷🇺.
Lubaczów
Lubaczów je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat lubaczowski v rovnomennej gmine.
Majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov 2012
Majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov 2012 boli v poradí 5. majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Oceánska hádzanárska federácia (OHF). Konali sa v Sydney, v Austrálii od 22.23. júna 2012, za účasti iba 2 tímov. Pôvodne sa oceánske majstrovstvá v roku 2012 mali hrať na Cookovych ostrovoch. Víťazom sa štvrtýkrát stala Austrália, ktorá vyhrala obidva zápasy.
Tieto majstrovstvá Oceánie boli zároveň kvalifikáciou na budúcoročné MS 2013. Kvalifikoval sa na ne iba víťazný tím.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku Roon Ba k 14. júnu 2012.
Topoľovka
Topoľovka je obec na Slovensku v okrese Humenné.
Petrínovec
Petrínovec je potok na Strednom Považí, na území okresu Púchov. Je to ľavostranný prítok Bielej vody, meria 5,9 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Lazianska vrchovina, na východnom svahu Štrbáka (869,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 700 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na juhojuhovýchod, oblúkom sa postupne stáča na juhozápad a sprava priberá prítok z juhojuhozápadného svahu Štrbáka. Ďalej pri osade Dolinky priberá pravostranný prítok z osady Ozimovci a pokračuje juhojuhozápadným smerom. Následne preteká cez osadu Matejkovce, kde zľava priberá prítok z oblasti Stávky a cez obec Vydrná, kde opäť zľava priberá prítok spod sedla Kýčera (745 m n. m.). Na dolnom konci tejto obce ešte z ľavej strany priberá prítok spod kóty 758,4 m a medzi obcami Lúky a Záriečie ústi v nadmorskej výške cca 328 m n. m. do Bielej vody.
Malešice
right|thumb|Malešice
Malešice sú mestská štvrť a katastrálne územie vo východnej časti Prahy. Z prevažnej časti sú súčasťou mestského obvodu a mestskej časti Praha 10, iba záhrady na západnom úpätí vrchu Tábor v areáli záhradníckej školy a v okolí patria do mestskej časti Praha 9.
Rabín
náhľad|Rabín [[Moshe Feinstein, popredný predstaviteľ ortodoxného judaizmu v druhej polovici 20. storočia]] Rabín (iné názvy: rabbi, rabi, slávnostnejšie rabbúni; zo ) je duchovný judaizmu, pôvodne učiteľ a znalec židovského náboženského práva. Predstavuje hlavu židovskej obce, vedie modlitbu v synagóge. Funkcia rabína je čestná, zvyčajne máva aj iné zamestnanie učiteľ, právnik a pod. alebo ho platí židovská náboženská obec.
Etymológia
V Novom zákone sa výraz vyskytuje ako úctivé oslovenie zákonníkov, znalcov a vykladačov svätých spisov (písmoznalcov). Takto často oslovovali aj Ježiša Krista (Mt 23, 7; Mk 11, 21; Jn 1, 39). Ešte slávnostnejšia podoba tohto oslovenia je rabbúni, ktorú sa tiež vyskytuje v súvislosti s Ježišom Kristom (Mk 10,51; J 20,16). Výraz postupne stratil svoj osobný charakter a z oslovenia sa stal titul, resp. hodnosť, ktorá sa vo význame „učiteľ“, „majster“ objavuje v Mišne.