cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enzýmová imunosorbentová analýza
Vykonanie testu ELISA zahŕňa aspoň jednu protilátku so špecifickosťou pre konkrétny antigén. Vzorka s neznámym množstvom antigénu sa imobilizuje na pevný nosič (zvyčajne polystyrénovú mikrotitračnú platničku) buď nešpecificky (prostredníctvom adsorpcie na povrch), alebo špecificky (prostredníctvom zachytenia inou protilátkou špecifickou pre ten istý antigén, v "sendvičovej" ELISA). Po imobilizácii antigénu sa pridá detekčná protilátka, ktorá s antigénom vytvorí komplex. Detekčná protilátka môže byť kovalentne spojená s enzýmom alebo môže byť sama detegovaná sekundárnou protilátkou, ktorá je spojená s enzýmom prostredníctvom biokonjugácie. Medzi jednotlivými krokmi sa platňa zvyčajne premyje jemným roztokom detergentu, aby sa odstránili všetky proteíny alebo protilátky, ktoré sú nešpecificky naviazané. Po poslednom kroku premývania sa platňa vyvolá pridaním enzymatického substrátu, aby sa vytvoril viditeľný signál, ktorý indikuje množstvo antigénu vo vzorke.
Netýkavka malokvetá
Netýkavka malokvetá (Impatiens parviflora) je jednoročná rastlina z čeľade netýkavkovité.
Rastie na jednej stonke alebo zriedkavo aj rozvetvene do výšky 10 až 100 cm. Pôvodom je zo severovýchodnej Ázie. Na území Slovenska ide o nepôvodný a invázny druh. Rozšírila sa po celom území v 19. storočí aj to aj do lesných spoločenstiev (okrem vyšších polôh). Riedke súkvetia majú slabožlté listy s červenými škvrnami. Obľubuje vlhké a tienisté miesta.
Podobne ako ostatné netýkavky, zrelé semená pri dotyku a vetre vystreľuje.
Beulas
náhľad|Diaľkový autobus Beulas Glory postavený na podvozku Volvo cestovnej spoločnosti [[Student Agency]]
Beulas SAU je španielsky výrobca autobusov. Spoločnosť vyrába diaľkové autobusy na rôznych podvozkoch. Autobusy Beulas sa predávajú po celej Európe.
Podvozky
Karosérie diaľkových autobusov Beulas sú stavané na podvozkoch týchto výrobcov:
Asklépion (Kos)
thumb|Asklépion na gréckom ostrove Kos Asklépion (Asklépieion, ) je staroveký liečebný chrám boha Asklépia na gréckom ostrove Kos.
Tieto chrámy, zasvätené bohu lekárov, prekvitali najmä v 4. storočí pred Kr., kedy bol obľúbený kult tohto boha. Boli tu kúpele i škola lekárstva a pravdepodobne tu študoval i slávny grécky lekár Hippokrates. Asklépion sa nachádza približne 4 km od hlavného mesta ostrova Kosu.
Ďalší asklépion sa nachádza v gréckej provincii Tesália.
Saint-Georges-de-Commiers
Saint-Georges-de-Commiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kryscina Cimanovská
Kryscina Cimanovská (* 19. november 1996, Klimavičy, Bielorusko) je bieloruská šprintérka. Na Majstrovstvách Európy v atletike do 23 rokov v roku 2017 získala striebornú medailu v behu na 100 metrov. Na Letnej svetovej univerziáde a Európskych hrách v roku 2019 vyhrala zlaté medaily v behu na 200 metrov.
Počas letných olympijských hier v Tokiu obvinila Cimanovská zástupcu bieloruského olympijského výboru, ktorý vedie syn bieloruského prezidenta Viktor Lukašenko, že sa ju pokúsili donútiť k návratu do Bieloruska. Dňa 2. augusta 2021 mala atlétka pretekať v behu na 200 metrov, ale bieloruský tím ju deň predtým odviezol na tokijské letisko. Cimanovská uviedla, že ju z olympijského tímu vyhodili po sťažnostiach na trénerov, kvôli jej zaradeniu do ďalšej disciplíny (štafeta 4 × 400 m). Z letiska Cimanovská kontaktovala japonskú políciu. Do lietadla mieriaceho do tureckého Istanbulu tak nenastúpila. Na letisko neskôr prišli aj zástupcovia japonského ministerstva zahraničia a atlétka odišla na bezpečné miesto. Noc strávila v hoteli na letisku, pod dohľadom japonskej polície. 2. augusta získala humanitárne víza v Poľsku, kam 4. augusta priletela. Situáciu preveruje Medzinárodný olympijský výbor, ktorý bieloruský olympijský výbor požiadal o vysvetlenie.
Osobné rekordy
Von
Dnu
Soc-pop
Soc-pop je hudobný žáner, podžáner pop music, ktorý sa rozvíjal najmä v krajinách bývalého východného bloku. Išlo o hudbu schválenú vtedajším systémom v týchto krajinách, pričom niektorí umelci boli priam uctievaní. Typickým predstaviteľom v bývalej ČSSR je napr. Karel Gott. Žáner bol relatívne pestrý, vyskytovali sa v ňom však mnohé prvky, ktoré ho robia dnes neaktuálnym, napríklad časté odkazy na témy ako VOSR, socializmus a pod. (najmä v ZSSR), rovnako ako aj zaostávanie za svetovou hudobnou scénou, keďže každý nový štýl zo západu bol sprvoti odsudzovaný ako „imperialistický“ a „úpadkový“.
Lavours
Lavours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Lavours má 139 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kamenný potok (prítok Klinkovice)
Kamenný potok je potok v regióne Pohronie, na území obce Pliešovce a v nepatrnom rozsahu na území vojenského obvodu Lešť v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Krupinská planina. Ústi do Klinkovice. Má dĺžku. Rád toku V.
Prameň
Pramení v v stredovýchodnej časti územia obce Pliešovce v zmiešanom lesnom a poľnohospodárskom extraviláne v lesnom komplexe premiešanom pasienkami Podjavorie v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji.
Opis toku
Kamenný potok tečie od prameňa juhozápadojužným smerom, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, v  priberá pravostranný bezmenný prítok, v  sa približuje k obecnej hranici medzi obcou Pliešovce a vojenským obvodom Lešť, sleduje túto hranicu tečúc po pliešovskom území, ľavým brehom obmýva les Medzibučinky, ľavým brehom obmýva les Adamov táľ, v  priberá ľavostranný bezmenný prítok, stáča sa do južného smeru, podteká cestu, preteká cez obecnú hranicu na územie vojenského obvodu Lešť v katastrálnom území Lažteky, posledných 100 m svojho toku preteká týmto územím a v  ústi do Klinkovice ako jej pravostranný prítok.
Kamenný potok patrí do okresu Zvolen v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Krupinská planina v geomorfologickom podcelku Závozská vrchovina. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Názov potoka Kamenný potok má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1993. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok (pravostranný prítok Klinkovice) nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (december 2022).
USS Hornet (CV-8)
USS Hornet (CV-8) bola americká lietadlová loď triedy Yorktown. Bola tretia a zároveň posledná postavená loď tejto triedy. Do služby amerického námorníctva bola zaradená v októbri 1941 a zúčastnila sa prvých námorných bitiek v Pacifiku s japonským námorníctvom. 27. októbra 1942 bola potopená v bitke pri ostrovoch Santa Cruz.
Operačné nasadenie
thumb|left|Stredný bombardér [[B-25 Mitchell vzlieta z paluby USS Hornet na Tokio]] V apríli 1942 USS Hornet poslúžila ako plávajúca základňa pre vzlet 16-tich stredných bombardérov B-25 Mitchell pod velením plukovníka Doolittlea k náletu na Tokio. V júni 1942 sa zúčastnila bitky pri Midway. V októbri 1942 sa zúčastnila bitky pri ostrovoch Santa Cruz, kde bola niekoľkokrát zasiahnutá a nakoniec 27. októbra 1942 potopená. Jej bojové meno bolo pridelené novej rozostavanej lietadlovej lodi USS Hornet (CV-12).
Northrop Grumman B-21 Raider
B-21 Raider je americký strategický bombardér, ktorý vyvíja spoločnosť Northrop Grumman. Malo by ísť o ťažký diaľkový stealth bombardér, ktorý bude niesť konvenčné aj termojadrové zbrane.
Vznik a vývoj
náhľad|Prvé verejné predstavenie v [[Palmdale (Kalifornia)|Palmdale 3. decembra 2022]] Korene vývoja B-21 siahajú do roku 2004, kedy bol spustený program Next-Generation Bomber (NGB), čo bola iniciatíva zameraná na skúmanie nových technológií. Cieľom tohto projektu bol vývoj bombardéra novej generácie, ktorý mal vstúpiť do služby v roku 2018. V rámci programu NGB sa americké letectvo snažilo vyvinúť bombardér schopný ničiť pozemné ciele na veľké vzdialenosti. Súťaže sa zúčastnila spoločnosť Northrop Grumman a tím zložený z firiem Boeing a Lockheed Martin. Po počiatočnom úsilí vývojárov na oboch stranách bol projekt v roku 2009 zrušený. Dôvodom bol fakt, že sa nepodarilo jednoznačne vyriešiť otázky, či by bombardér mal byť bezposádkový, a či by mal byť schopný niesť jadrové zbrane. Každá z týchto možností by v tej dobe značne zvýšila náklady a zložitosť systému.
Po zrušení programu NGB v roku 2009 vykonali úradníci amerického letectva a ministerstva obrany analýzu, v ktorej prehodnotili rôzne koncepty. Po zvážení všetkých možností schválil minister obrany Robert Gates v roku 2011 žiadosť USAF o ďalší vývoj pilotovaného bombardéra. Tento program, nazvaný LRS-B (Long Range Strike Bomber), bol menej ambiciózny ako NGB. Vývoj budúceho bombardéra sa tak prerušil len na dva roky.
V júli 2014 vydalo americké námorníctvo požiadavku na vývoj nového diaľkového bombardéra LRS-B. V tej dobe USAF plánovalo obstarať 80 až 100 lietadiel tohto typu. Celkové množstvo vyrobených bombardérov je však dodnes predmetom vášnivých diskusií. Vo februári 2016 upozornil generál Robin Rand, vtedajší šéf US Air Force Global Strike Command, že letectvo by malo zabudnúť na počet 100 lietadiel a namiesto toho by malo obstarať 175 až 200 bombardérov Raider.
V roku 2016 získal nový stroj oficiálne označenie B-21, ktoré má indikovať, že pôjde o prvý bombardér pre 21. storočie. Pomenovanie „Raider“ je na počesť Doolittle Raiders, ktorí počas druhej svetovej vojny uskutočnili bombardovanie Tokia nazvané Doolittlov nálet.
Montáž prvého prototypu by mala prebehnúť v závode amerického letectva Plant 42 v kalifornskom Palmdale, pričom lietadlo malo byť dokončené v roku 2020. Prvý let bol naplánovaný na 3. december 2021 a dosiahnutie počiatočnej operačnej spôsobilosti už v polovici 20. rokov.
Výdavky na na program B-21 by sa mali vo fiškálnom roku 2023 zvýšiť na 2,4 miliardy dolárov a vo fiškálnom roku 2024 až 3,3 miliardy dolárov.
Prvá letka nových bombardérov by sa mala sformovať na základni Ellsworth v Južnej Dakote, ktorá je momentálne domovom lietadiel B-1B Lancer z 28. bombardovacieho krídla. Ako ďalšie bude prezbrojené 7. bombardovacie krídlo zo základne Dyess v Texasse s bombardérmi B-1B. Následne budú dodávky nových lietadiel prúdiť k 509. a 131. bombardovaciemu krídlu na základni Whiteman v Missouri, kde nahradia stealth bombardéry B-2 Spirit.
Používatelia
USA
Natalia Makarova
Nataliya Romanovna Makarova (* 21. november 1940, Leningrad, Sovietsky zväz, dnes Rusko) je rusko-americká primabalerína a choreografka. Na západe je považovaná za najlepšiu primabalerínu svojej generácie.
Detstvo a mladosť
vľavo|náhľad|Makarova v roku 2012 na odovzdávaní cien Kennedy Center Honors. Makarova sa narodila v Leningrade v ruskej SFSR Sovietskeho zväzu. Vo veku 12 rokov sa zúčastnila konkurzu na Leningradskú choreografickú školu, kde bola prijatá, hoci väčšina študentov nastúpila do školy vo veku 9 rokov.
Kariéra
Makarová bola stálou členkou Kirovho baletu v Leningrade v rokoch 1956 až 1970, pričom v 60. rokoch dosiahla status primabaleríny. Na Západ emigrovala 4. septembra 1970 počas turné so zborom, v Londýne. Krátko potom, začala Makarova vystupovať v American Ballet Theatre v New Yorku a Royal Ballet v Londýne.
Dnes inscenuje balety ako Labutie jazero, La Bayadère a Spiaca krásavica pre spoločnosti po celom svete. Pre hromadiace sa zranenia, najmä kolien, prestala s tancom. Získala divadelné ocenenie Tony, ako aj množstvo ďalších pódiových ocenení za herecké výkony v broadwayskom uvedení hry On Your Toes.
Súkromný život
Makarova bola vydatá trikrát. V roku 1976 sa Makarova vydala za priemyselníka Edwarda Karkara a mali spolu syna Andreja. Karkar zomrel 22. decembra 2013 vo veku 81 rokov.
Heteroatóm
Heteroatóm (z gréckeho ἕτερος, héteros, iný, a atóm) je v akýkoľvek atóm, ktorý nie je uhlíkový alebo vodíkový (C alebo H).
Organická chémia
V organickej chémii sa ako heteroatómy bežne označujú neuhlíkové atómy, ktoré nahrádzajú uhlíkové atómy v uhlíkovom reťazci. Medzi typické heteroatómy patrí dusík (N), kyslík (O), síra (S), fosfor (P), chlór (Cl), bróm (Br) a jód (I), patria sem ale i kovy ako lítium (Li) a horčík (Mg).
Heteroatómy sa bežne vyskytujú ako súčasť cyklov cyklických zlúčenín, ktoré sa potom označujú ako heterocyklické zlúčeniny. Mnohé heterocyklické zlúčeniny sú prírodného pôvodu.
Bielkoviny
Pojem heteroatóm môže mať i mierne iné významy podľa konkrétnych kontextov. Pri popise štruktúry bielkovín sa používa formát z Protein Data Bank (PDB), kde označenie HETATM (heteroatóm) označuje atómy, ktoré patria malým nebielkovinovým molekulám, napríklad kofaktorom.
Jizerské hory
Jizerské hory sú geomorfologický celok a pohorie v Libereckom kraji na severe Čiech a juhozápade Poľska. Pomenované sú podľa rieky Jizery, prameniacej pod Smrkom, najvyšším vrchom v českej časti. Veľká časť sa nachádza v Poľsku, kde pohorie kulminuje vrchom Vysoká kopa.
Heteroatóm
Zeolity
V prípade zeolitov popisuje pojem heteroatóm čiastočnú izomorfnú substitúciu bežnej kostry (kremík, hliník, fosfor) inými prvkami, napríklad berýliom, vanádom a chrómom. Tieto zámeny zvyčajne prebiehajú kvôli úprave vlastností materiálu (napríklad Lewisovej kyslosti) na optimalizáciu materiálov pre rôzne aplikácie (napríklad katalýzu).
Léaz
Léaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Léaz má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Léaz má 529 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Heteroatóm
Referencie
<references group="" responsive="1">
Jizerské hory
Geomorfológia
Pohorie, v minulosti považované za západný výbežok Krkonôš, patrí do Krkonošsko-jesenickej sústavy a Krkonošskej podsústavy. Jizerské hory susedia na severe s Frýdlantskou pahorkatinou, na východe s Krkonošami a na juhu prechádzajú do Libereckej kotliny.
Charakteristika
Pre Jizerské hory sú charakteristické zarovnané povrchy vo vrcholových oblastiach, vytvárajúce tak vysoko položené náhorné plošiny. Z nich vystupujú žulové vrcholky s menšími depresiami s množstvom rašelinísk. V pohorí sa nachádza 28 vrcholov (15 v Česku) s nadmorskou výškou nad, na juhu väčšinou zakončených skalnými útvarmi.
Geológia
Hlavnou horninou dnešného masívu sú granitové horniny – žuly, zastúpené sú však i kryštalické bridlice, svory, vápence a dolomity. V treťohorách pribudli čadiče.
Vodstvo
Jizerské hory majú hustú sieť vodných tokov a hrebene tvoria rozvodnicu medzi Baltským a Severným morom. Západnú a juhozápadnú časť odvodňuje Lužická Nisa do Baltského mora, východ a juhovýchod územia odvodňuje Jizera do Labe a Severného mora.
Podnebie
Podnebie ovplyvňuje poloha pohoria v strede Európy a fakt, že ide o prvý vyšší celistvý útvar na severozápadnom okraji Krkonošsko-jesenickej sústavy. Expozícia, sklon svahov, horninové podložie, vegetačný kryt a skalné útvary výrazne ovplyvňujú klimatické podmienky. Oblasť svojim reliéfom vytvára vhodné podmienky pre veternú cirkuláciu. Patrí do chladnej klimatickej oblasti s krátkym, mierne chladným a vlhkým letom a dlhou zimou so snehovou pokrývkou v trvaní 140 až 160 dní. Jasných dní v roku je 3040.
Priemerná ročná teplota sa pohybuje medzi 47 °C, pričom v januári je to od -7 do -3 °C a v júli od 12 do 16 °C. Teplotný extrém −42 °C bol nameraný v osade Jizerka v roku 1940. Zrážkové úhrny v oblasti exponovaných vlhkým severozápadným vetrom dosahujú v priemere 700 za rok. Rekord 24 hodinového úhrnu z osady Nová Louka z 29. júla 1897 predstavuje zrážok a ročného úhrnu na Jizerke z roku 1926 celkom.
Turistika
Jizerské hory sú obľúbenou turistickou, rekreačnou a športovou oblasťou. V lete sú obľúbeným terénom pre turistické a cykloturistické výpravy. V zime je v horách udržiavaná sieť bežkárskych tratí – tzv. Jizerská magistrála. Najznámejšie strediská turistiky sú Jizerka, Bedřichov a Tanvaldský Špičák.
Od 80. rokov 19. storočia dochádza k veľkému rozvoju turistiky a budovaniu vyhliadkových veží a rozhľadní. Medzi najznámejšie patrí rozhľadňa Slovanka nad Hraběticami, na Tanvaldskom Špičáku a na Smrku.
Konrad Krajewski
Konrad Krajewski (* 25. november 1963, Łódź, Poľsko) je poľský rímskokatolícky arcibiskup, kardinál a pápežský almužník.
Biografia
V rokoch 1982 - 1988 sa pripravoval na kňazstvo v Kňazskom seminári v Łódźi a za kňaza bol vysvätený 11. júna 1988 biskupom Mons. Władysławom Ziółekom. V rokoch 1990 - 1993 študoval v Ríme na Pápežskom liturgickom inštitúte sv. Anzelma, ktoré ukončil na stupni licenciátu. Doktorát z teológie získal v roku 1995 na Pápežskej univerzite sv. Tomáša Akvinského v Ríme. Od roku 1995 plnil funkciu ceremoniára a osobného tajomníka arcibiskupa Mons. Władysława Ziółeka. V roku 1997 bol prefektom Kňazského seminára v Łódźi.
Dňa 1. októbra 1998 sa stal pracovníkom pápežského Úradu liturgických slávení Najvyššieho veľkňaza a dňa 12. mája 1999 sa stal pápežským ceremoniárom. Od roku 1999 má hodnosť honorárneho preláta Jeho svätosti, od roku 2002 je Kaplánom Jeho svätosti – monsignorom a od roku 2008 honorárny kanonik kapituly Łódźskej arcidiecézy.
Dňa 3. augusta 2013 pápež František ho vymenoval za titulárneho arcibiskupa sídla Beneventum a pápežského almužníka na Úrade apoštolskej charity. Biskupskú vysviacku prijal 17. septembra 2013 v prítomnosti pápeža Františka v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne. Hlavným svätiteľom bol kardinál Mons. Giuseppe Bertello, prezident Pápežskej komisie pre Mestský štát Vatikán, spolusvätiteľmi boli arcibiskup Mons. Piero Marini, predseda Pápežskej komisie pre Medzinárodné eucharistické kongresy a Mons. Władysław Ziółek, emeritný arcibiskup metropolita Łódźskej arcidiecézy. Za biskupské heslo si zvolil „Misericordia“ (Milosrdenstvo).
Dňa 28. júna 2018 bol pápežom Františkom kreovaný za kardinála v stupni diakon. Jeho titulárnym chrámom je Chrám Nepoškvrnenej Panny Márie na Esquiline v Ríme. V súčasnosti je tiež členom vatikánskeho Dikastéria pre integrálny ľudský rozvoj.
Tintoretto
Tintoretto, vl. menom Jacopo (Giacopo) Robusti (* 29. september 1518, Benátky – † 31. máj 1594, Benátky) bol taliansky renesančný maliar, jeden z popredných predstaviteľov benátskej maliarskej školy.
Pretože jeho rodný list sa zničil, dátum jeho narodenia bol odvodený z úmrtného listu, objaveného v Kostole San Marziale, kde sa píše: ''„31. mája 1594 zomrel pán Jacopo Robusti, zvaný Tintoretto, 75 rokov a 8 mesiacov starý, po štrnástich dňoch horúčky.“''
Mladosť a rané obdobie tvorby
Jacopov otec Giovanni Battista Robusti, ktorého rodina pochádzala pravdepodobne z Luccy, bol povolaním farbiar hodvábnych látok. Bolo zvykom dávať niektorému zo synov prezývku podľa otcovho remesla. Preto dostalo najstaršie z Giovanniho detí meno Tintoretto (farbiarik), odvodené z pomenovania del Tintore (t. j. farbiarov syn).
Majster neskorších gigantických diel svoje umelecké začiatky absolvoval v maliarskej dielni slávneho Tiziana. Ako dvadsaťročný začínajúci umelec svoje prvé práce signoval jednoducho: „Ja majster Giacomo, maliar z námestia San Chassan“. Z toho je jasné umelcovo bydlisko na jednom z benátskych námestí. Svojmu rodnému mestu ostal Tintoretto verný po celý život.
Z obdobia okolo roku 1537 pochádza jeho prvé známe dielo Madona s Dieťaťom, malým svätým Jánom Krstiteľom, donátorkou, Máriou Magdalénou a svätou Katarínou Alexandrijskou.
Obrazy pre Scuola Grande di San Marco
V roku 1562 dostal Tintoretto objednávku na vyhotovenie troch obrazov zachytávajúcich zázraky svätého Marka. Obrazy Prenesenia tela svätého Marka, Nájdenie tela svätého Marka a Záchrana Saracéna sú od roku 1920 súčasťou expozície benátskej Akadémie. náhľad|vľavo|Svätý Rochus v nebeskej sláve, 1564, olej na plátne, [[Scuola di San Roco, Benátky]]
Obrazy pre Scuola di San Roco
V polovici 16. storočia bola v Benátkach dostavaná nová budova Školy svätého Rochusa. Vzápätí sa v predstavenstve rozhodovalo o jej výzdobe. Boli vyzvaní najlepší maliari v meste (o. i. Veronese, Salviati) aby predložili návrhy na obraz, ktorý mal byť umiestnený na strope miestnosti Sala dell'Albergo.
Sequoia
Sequoia môže byť:
Tintoretto
Obrazy pre Scuola di San Roco
K výzdobe školy sa Tintoretto vrátil v roku 1575, kedy sa sám ponúkol namaľovaním viacerých obrazov pre hlavnú sieň. Po schválení radou školy tak vznikli diela Zázrak s kovovým hadom, Mojžiš vyráža vodu zo skaly, Zbieranie many a ďalších tridsať obrazov so starozákonnými výjavmi. Vďaka tejto práci získal vynikajúcu pozíciu pri získaní objednávky na neskoršiu výzdobu siení Dóžovho paláca, zničených pri požiari v roku 1577.
Maľby v Dóžovom paláci
Pravdepodobne najvýznamnejšiu časť Tintorettovej tvorby predstavujú obrazy tvoriace výzdobu Dóžovho paláca. Už v roku 1553 pre palác namaľoval dva obrazy: Korunovácia Barbarossu a Vyobcovanie Barbarossu z cirkvi, ktoré však boli pri veľkom požiari paláca v roku 1577 zničené. Rovnaký osud postihol i jeho ďalšie dielo, obraz Mŕtvy Kristus, určený do miestnosti zvanej Sala dello Scrutinio (Volebná sieň). V roku 1565 namaľoval Tintoretto pre palác päť veľkorozmerných pláten s biblickými výjavmi. Obrazy tvoria výzdobu stropu vo vestibule paláca. O rok nato pribudlo v paláci päť Tintorettových alegorických pláten na strope v Sieni inkvizície (Saletta degli Inquisitori).
V roku 1576 pre Dóžov palác vytvoril sériu štyroch alegorických malieb, pôvodne zdobiacich steny vestibulu, v roku 1716 premiestnených do Sály Antikolégia (Sala dell'anticollegio).
náhľad|[[Vznik mliečnej dráhy (Tintoretto)|Vznik mliečnej dráhy, 1570, olej na plátne, Národná galéria, Londýn]]Najvýznamnejšou zákazkou v paláci bol Tintoretto poverený v roku 1577. V tomto roku bola následkom veľkého požiaru zničená časť palácovej výzdoby. Spolu s architektom Jacopom Sansovinom sa podieľal na výzdobe tzv. Sály štyroch brán (Salla delle Quattro Porte), kde jeho alegorické fresky nahradili pôvodný vykladaný strop. Spolu so spolupracovníkmi zo svojej dielne sa podieľal na výzdobe ďalšej miestnosti – Siene senátorov (Sala dei Senato).
V rokoch 15791585 bola Tintorettovi zverená maliarska výzdoba stropu Sály Veľkej rady (Sala del Maggior Consiglio) a stien Sály Kolégia (Sala del Collegio). Obrazy sú oslavou Benátok a ich vládcov – dóžat.
V roku 1577 vypísal senát Benátskej republiky konkurz na zhotovenie veľkorozmerného plátna, ktoré malo zdobiť čelnú stenu Sály Veľkej rady (Sala del Maggior Consiglio) a nahradiť zničenú pôvodnú fresku Guarienta di Arpo z druhej polovice 14. storočia. Do konkurzu sa prihlásilo niekoľko umelcov, medzi nimi napr. Veronese, Jacopo Bassano či Jacopo Palma il Giovane. Komisia po vyše desiatich rokoch v prvom kole vybrala návrhy Veroneseho a Bassana, no vzhľadom k nejednotnosti pri určení celkového víťaza ako aj k skutočnosti, že Veronese v roku 1588 zomrel, bola vypísaná nová súťaž. Práca bola zverená Tintorettovi, ktorý tu vytvoril svoje najslávnejšie dielo. Obraz s príznačným názvom Raj (rovnaký názov niesla i pôvodná Guarientova freska) z roku 1588 je dodnes najväčším plátnom (rozmery 700 × ) aké bolo kedy namaľované. Dielo, na zhotovení ktorého sa s veľkou pravdepodobnosťou podieľal i umelcov starší syn Domenico a majstrova dielňa, zachytáva Tintorretovu predstavu neba. Ústrednými postavami sú Kristus Pantokrator (t. j. žehnajúci) a Panna Mária, ktorým robí spoločnosť obrovské množstvo ľudí, túžiacich po spáse svojich duší.
Vzhľadom ku kolosálnym rozmerom je plátno zložené z niekoľkých častí a vznikalo v priestoroch benátskej Scuola della Misericordia.
Obraz sa od počiatku stal predmetom protichodných hodnotení. Kým jedni ho pokladali za „najskvostnejšie dielo, aké kedy Benátky mali“, iní v ňom videli „nakopenie postáv, mravenisko, stádo, chaos“. Napriek tomu tvorí tento gigantický obraz vskutku veľkolepé včlenenie do starobylého, slávnostného prostredia.
Osobný život
Tintoretto sa v roku 1550 oženil s Faustínou de' Vescovi, dcérou dekana benátskej Školy svätého Marka. Celkovo sa im narodilo sedem deti – dcéry Marietta, Perina, Ottavia, Lanza a Altura a synovia Domenico a Marco. Marietta, Domenico a Marco pokračovali v otcových stopách (Marietta sa stala jednou z najvýznamnejších talianskych maliarok renesancie, so synom Domenicom často spolupracoval a on je aj spoluautorom viacerých nedokončených diel) a dcéry Perina a Ottavia sa stali rehoľníčkami. O ďalších dvoch dcérach bližšie údaje chýbajú.
Zhodnotenie tvorby
Tintorettovo dielo je považované za protipól tvorby ďalších dvoch veľkých Benátčanov – Veroneseho a Tiziana. Hlavnými atribútmi, na ktorých Tintoretto staval svoju tvorbu bola neuveriteľná rýchlosť maľovania, veľká usilovnosť a precíznosť. Je až obdivuhodné ako tieto aspekty dokázal v konkrétnom diele vždy zladiť. Dokazoval to rovnako v náboženských obrazoch ako aj v portrétoch či dielach čerpajúcich námety z antickej mytológie. Často jeho tvorbu svojou grandióznosťou a takmer divadelnými efektami pripodobňovali rímskym dielam slávneho Michelangela. Tintorettova tvorba znamenala veľký prínos do benátskej maľby druhej polovice 16. storočia.
OxygenOS
OxygenOS je upravená verzia operačného systému Android, za ktorého vývojom stojí čínsky výrobca mobilných telefónov OnePlus. Systém je určený iba pre telefóny ich vlastnej výroby. OxygenOS je určený pre telefóny OnePlus pre zahraničný trh.
Na čínskom trhu je v týchto telefón použitý HydrogenOS (H2OS). Súčasná verzia systému je 5.1.1 a bola vydaná 28. apríla 2018. Táto verzia je beží na Androide 8.1.0
Saint-Gervais (Isère)
Saint-Gervais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Szentlőrincský obvod
Szentlőrincský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Baranskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Szentlőrinc. Obvody boli zavedené v roku 1994 a zanikli v roku 2014, kedy ich nahradili okresy.
Lent
Lent môže byť:
Fraktúra (písmo)
<!-- náhľad|Historické zobrazenie rozšírenia písiem v Európe z Petermanns Mitteilungen (1901). Zobrazenie však uvádza pomery nereálne: V Dánsku a Nórsku sa v tom čase už prevažne používala Antikva a v Nemecku sa – ako je vidieť už z názvu mapy – písalo nielen výhradne fraktúrou. --> Fraktúra ( pôvodom z, od polovice 15. storočia aj "lomené písmo" ) je druh písma zo skupiny lomených písiem. Od polovice 16. storočia až do roku 1941 bola bežne používaným tlačeným písmom v Nemecku. Písalo sa ňou aj v severoeurópskych jazykoch a príležitostne v češtine.
SEAT Arosa
náhľad|SEAT Arosa SEAT Arosa (Typ 6 H) je mestské vozidlo, ktoré bolo vyrábané španielskou automobilkou SEAT od roku 1997 do roku 2004. Model bol predstavený v marci 1997 na autosalóne v Ženeve. Jeho faceliftovaná verzia bola predstavená v októbri 2000 na autosalóne v Paríži. Zdieľala platformu s Volkswagenom Lupo.
Lélex
Lélex je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
SEAT Arosa
Nástupca SEAT Mii bol uvedený na trh 21. októbra 2011 a je v predaji od 16. januára 2012.
Lélex
Polohopis
Lélex má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
SEAT Arosa
Pred faceliftom (19972000)
Arosa je pomenovaná po dedine Vilagarcía de Arousa v provincii Pontevedra v Španielsku. Bola k dispozícii iba ako trojdverový, štvorsedadlový hatchback.
Lélex
Obyvateľstvo
Lélex má 225 obyvateľov (2009).
SEAT Arosa
Pred faceliftom (19972000)
Arosa, ktorá bola uvedená na trh v roku 1998, bola do značnej miery identická so sesterským mestským autom Volkswagen Lupo, ktorý bol predstavený koncom roku 1998. Obidve vozidlá boli založené na platforme A00 skupiny Volkswagen, skrátenej verzii platformy A03 ktorú používajú väčšie modely Volkswagen Polo a SEAT Ibiza.
Arosa sa pôvodne vyrábala v závode Volkswagen vo Wolfsburgu v Nemecku a až v máji 1998 sa výroba presunula do závodov SEAT v španielskom Martorell. Arosu navrhol ten istý muž, ktorý navrhol Bugatti Veyron 16.4, Slovák Jozef Kabaň.
Lélex
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
SEAT Arosa
Pred faceliftom (19972000)
Výroba trvala od februára 1997 do augusta 2000.
Facelift (20002004)
Model bol v októbri 2000 faceliftovaný. Model Arosa nahradil v zostave španielskej značky SEAT Marbella, ale po ukončení výroby v júni 2004 nebol nahradený žiadnym autom. Faceliftovaný model mal okrem vonkajšieho restylingu aj upravený interiér s novou palubnou doskou. Výroba trvala od septembra 2000 do júna 2004.
V januári 2012 prišiel SEAT s pomyselným nástupcom Seatom Mii.
Koncepty
Na autosalóne vo Frankfurte v septembri 2001 predstavil SEAT dva koncepty založené na SEAT Arosa. Nikdy sa však nedostali do výroby.
Údaje o predaji a výrobe
Od svojho uvedenia na trh v roku 1997 až do roku 2004 sa predalo a vyrobilo viac ako 175 000 kusov automobilov SEAT Arosa.
Celková ročná výroba automobilov SEAT Arosa vyrobených v SEAT a iných závodoch koncernu Volkswagen je uvedená v nasledujúcej tabuľke:
Pečiarkotvaré
Pečiarkotvaré (Agaricales) je rad húb, ktorý obsahuje známe druhy. Tento rad má 33 čeľadí, 413 rodov a viac ako 13 tisíc druhov, spolu so šiestimi vyhynutými rodmi známych z fosílií.
Siouxsie & the Banshees
V začiatkoch boli Siouxsie and the Banshees ovplyvnení punkovou vlnou. V roku 1978 vydali svoj debutový album s názvom The Scream, ktorý zadefinoval post-punk. Začiatkom 80. rokov kapela výrazne zmenila svoj zvuk. Nové skladby boli depresívnejšie a melancholické. Siouxsie and the Banshees prispeli k rozšíreniu žánru gothic rock. Vrcholom ich temného obdobia bol album Juju, ktorý vyšiel v roku 1981. Na ďalších albumoch sa objavujú aj veselšie skladby a miesto tu má aj bezstarostný pop. V roku 1986 vydali Siouxsie and the Banshees album Tinderbox, ktorým sa definitívne presadili v USA. V roku 1988 vydali svoje vrcholné dielo Peepshow.
Rovniansky potok (prítok Slanej)
Rovniansky potok (prítok Slanej) je vodný tok s dĺžkou 3,8 km v regióne Gemer v povodí rieky Slaná na území obce Rejdová v okrese Rožňava v Košickom kraji. Geomorfologická kategorizácia polohy Rovnianskeho potoka (prítok Slanej): geomorfologická oblasť Slovenské rudohorie; približne horná polovica potoka geomorfologický celok Stolické vrchy; geomorfologický podcelok Stolica a zvyšná dolná polovica potoka geomorfologický celok Revúcka vrchovina; geomorfologický podcelok Dobšinské predhorie. Hydrologické poradie vodného toku Rovniansky potok (prítok Slanej): 4-31-01-003. Rovniansky potok (prítok Slanej) je tokom IV. rádu.
Opis toku
Rovniansky potok (prítok Slanej) pramení v nadmorskej výške 1189 m n. m. v lesnom komplexe s prevažným zastúpením smrekových monokultúr na severovýchodnom svahu medzi lesom Nad Judovým a lesom Ďurmanský diel; tečie od prameňa severovýchodným a nižšie východným smerom a na svojom severnom brehu obteká les Pod Rovnou; po opätovnej drobnej zmene smeru na severovýchod na svojom južnom brehu obteká les Chajnalov; pri výstupe z lesa v trvalom trávnatom poraste Pod Chajnalom priberá v nadmorskej výške 665 m n. m. bezmenný ľavostranný prítok a mení smer toku na východ; ďalej vstupuje na ornú pôdu a lemovaný pásom príbrežnej stromovej vegetácie brodom prekonáva poľnú cestu v nadmorskej výške 614 m n. m. a po 400 m v nadmorskej výške 582 m n. m. ústi ako pravostranný prítok do Slanej, ktorá ďalej ústi do Tisy. Pramení, tečie a ústi na území extravilánu obce Rejdová v okrese Rožňava.
Pôvod názvu
Toponymum Rovniansky potok (prítok Slanej) má pôvod v geografickom názve Pod Rovnou (les v Rejdovej), v ktorého priestore preteká. Zo slovného základu rovná systémovým utvorením prídavného mena formantom -ian-sky a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Rovniansky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii, podobne ako Bradliansky potok, Brezniansky potok, Brusniansky potok, Močidliansky potok, Počúvadlianske jazero a s aplikáciou rytmického zákona Brádňanský potok, Komárňanský kanál, Vrátňanský potok. V pomenovacom procese vodného toku Rovniansky potok bol motivačným prvkom menší vodný tok v priestore geografického objektu - lesa s názvom Pod Rovnou. Hydronymum Rovniansky potok (prítok Slanej) bolo štandardizované v roku 2007. V katastrálnom území Rejdová je síce 3 km juhozápadne od lesa Pod Rovnou v blízkosti obecnej hranice medzi Rejdovou a Čiernou Lehotou (okres Rožňava) a 0,6 km juhovýchodne od vrchu Stolica (1476 m n. m.) situovaný les a pasienok Rovná, ale tento nemá priamy súvis ani s lesom Pod Rovnou ani s Rovnianskym potokom (prítok Slanej); vzhľadom na skutočnosť, že staršia miestna podoba názvu lesa Pod Rovnou je Pod Rovňou, nemožno vylúčiť ani pôvod názvu Rovniansky potok zo všeobecného podstatného mena roveň s významom ''pôda s rovným povrchom, rovina,. planina, pláň'', porovnaj aj toponymá napr. Lednické Rovne, Roveň, Rovienka, Rovienky, Rovience. Najstaršia písomná zmienka o obci Rejdová je v listine z roka 1551.
Darina Kárová
Životopis
Darina Kárová sa narodila v Skalici. Detstvo a mladosť prežila v Prahe a Bratislave. Od roku 1975 žije a pracuje v Nitre. Jej matkou je akademická maliarka Oľga Bartošíková (*1922), otcom výtvarný teoretik Lubor Kára (*1927 – †1994) a sestrou akademická sochárka Elena Kárová (*1955). Jej manželom je lekár Jozef Weber (*1950).
Štúdium
V rokoch 1969 – 1974 študovala divadelnú vedu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave v ročníku prof. Petra Karvaša, prof. Jána Boora a prof. Zoltána Rampáka.
Činnosť v oblasti dramaturgie
Po absolvovaní štúdia divadelnej vedy na Vysokej škole múzických umení v Bratislave nastúpila v roku 1975 ako dramaturgička do Divadla Andreja Bagara v Nitre (do roku 1979 Krajové divadlo Nitra). Pôsobila tu interne do roku 1994, neskôr spolupracovala s divadlom externe. Spolupracovala predovšetkým s Jozefom Bednárikom, Karolom Spišákom, Martinom Kákošom, Romanom Polákom a Ľubomírom Vajdičkom. Je aj autorkou dramatizácií próz Vlada Bednára, Vincenta Šikulu a Andreja Ferka a prekladov hier z češtiny a ruštiny. Medzi najvýznamnejšie inscenácie, na ktorých dramaturgicky spolupracovala, patria Dom Bernardy Alby, Titus Andronicus, Zojkin byt, Modrý vták (réžia Jozef Bednárik) a Psie srdce (réžia Juraj Deák). Ako dramaturgička spolupracovala aj so Slovenským národným divadlom.
Činnosť v oblasti kultúrneho manažmentu
Medzi najvýznamnejšie projekty Dariny Károvej v oblasti kultúrneho manažmentu patrí založenie Asociácie a Medzinárodného festivalu Divadelná Nitra. Ako ich zakladateľka a riaditeľka systematicky vytvára prostredie pre ich trvalú udržateľnosť a podporuje a vzdeláva mladú generáciu kultúrnych manažérov. Pod aktivity Asociácie Divadelná Nitra spadajú okrem festivalu aj ďalšie kultúrne, umelecké, vzdelávacie a komunitné projekty miestneho, celoslovenského a medzinárodného významu.
Spolupráca s Jozefom Bednárikom v Nitre
Pôsobenie Dariny Károvej v nitrianskom divadle je spojené s obdobím, ktoré predstavuje jeden z najzásadnejších zlomov v jeho histórii (nárastom kvality inscenácií, ale aj reputácie divadla). Nejde tu pritom len o kvalitatívny posun súboru, ale hlavne o obdobie jeho zotrvania. V mimobratislavských divadlách bolo totiž v tom čase bežným javom, že po niekoľkých úspešných sezónach nastal hromadný odchod členov hereckého súboru či režisérov do bratislavských divadiel. V tomto ohľade zohralo kľúčovú úlohu najmä to, že dramaturgička Darina Kárová spoločne s režisérom Jozefom Bednárikom, ktorý do divadla nastúpil pôvodne ako herec, v ňom zostali pôsobiť dlhé roky. V spojení s výraznými hereckými osobnosťami, ako Adela Gáborová, Eva Matejková či Marián Slovák (a mnohí ďalší), tak v Nitre vznikla silná generácia, ktorá nitrianske divadlo posunula do pozície špičky slovenskej (československej) divadelnej kultúry. Sedemdesiate roky 20. storočia sú vďaka tomu definované ako ''„začiatok úspešnej etapy, premeny zájazdového divadla lokálneho významu na sebavedomú divadelnú inštitúciu, ktorá v 80. rokoch vzbudzovala nielenže celoštátny rešpekt, ale bola schopná zastať reprezentačnú úlohu divadelnej kultúry Československa na zahraničných festivaloch s medzinárodným významom“''. Za pozornosť v tomto ohľade stojí hlavne šírka dramaturgického záberu Dariny Károvej, ktorá sa odzrkadlila v profilácii súboru.
V istom zmysle predstavovali prvú líniu tvorby inscenácie zamerané na tvorbu pre detského diváka. Práve nimi totiž dvojica Kárová – Bednárik vzdelávala detské publikum. Vytvárala návyk rodín, detí a mládeže Nitry a okolia brať návštevu divadla ako prirodzenú súčasť života a zároveň v nich pestovala estetické nároky. V tomto kontexte možno spomenúť napríklad dramatizáciu štyroch poviedok Vincenta Šikulu, uvedenú pod názvom Šikuliáda. (1982), inscenáciu adaptácie rozprávky A. S. Puškina O cárovi Saltánovi (1983) či naštudovanie symbolistického textu M. Maeterlincka Modrý vták (1988).
Pri inscenáciách určených dospelému publiku rovnako platí, že Darina Kárová pracovala s textami vychádzajúcimi z rôznorodých poetík, kultúr a spoločenského ukotvenia. Výraznú stopu zanechali napríklad inscenácie málo uvádzaných Shakespearových hier Oko za oko (1977), Perikles, Kráľ tyrský (1984), Troilos a Kressida (1988), Zimná rozprávka (1989), no predovšetkým Titus Andronicus (1981) – tá naposledy menovaná jednak pre výrazné protitotalitné posolstvo a kvalitu umeleckého spracovania a jednak preto, že išlo o tragédiu zriedkavo inscenovanú aj v zahraničí. Výnimočnosť nitrianskej inscenácie dokazuje, že sa spomína aj v britskej encyklopédii World Encyclopedia of Contemporary Theatre, Volume 1: Europe.
Druhou výraznou líniou bolo uvádzanie ruských a sovietskych textov. Okrem spomínanej Puškinovej rozprávky O cárovi Saltánovi rezonovalo autorské spojenie textov I. A. Bunina pod názvom 3 x Bunin (1978), Vidiecka lady Macbeth N. S. Leskova (1987) či dramatizácia Bulgakovovej novely Psie srdce (1988) a uvedenie jeho divadelnej hry Zojkin byt (1984). Nechýbali ani texty súdobých slovenských autorov, medzi ktorými vyniká inscenácia Andreja Ferka Proso (1986). Často sa objavovali aj texty nemeckých dramatikov romantického a postromantického obdobia (Malomeštiakova svadba Bertold Brechta, 1978; Mária Stuartová F. Schillera, 1978; Jarné prebudenie F. Wedekinda, 1983; Katarínka z Heilbronnu H. von Kleista, 1988, a i.).
Spolupráca so Slovenským národným divadlom
V rokoch 1993 – 1997 pôsobila Darina Kárová ako dramaturgička Činohry Slovenského národného divadla. Bola dramaturgičkou niekoľkých inscenácii, hlavne v spolupráci s režisérom Pavlom Hasprom. Na líniu inscenácií pre deti nadviazala napríklad spoluprácou (dramatizácia, dramaturgia) na divadelnom spracovaní v tom čase známej rozprávkovej knihy Gianniho Rodariho Jazmínko v krajine klamárov. (1994) Spomenúť možno aj dramaturgickú spoluprácu na inscenácii textu Júliusa Barča-Ivana Neznámy (1995).
Kultúrna politika
Darina Kárová sa angažuje v profesijných združeniach a v združeniach strategicky podporujúcich aktivity neštátnej kultúry. V rokoch 1998 – 2001, počas pôsobenia ministra Milana Kňažka, bola generálnou riaditeľkou sekcie umenia Ministerstva kultúry Slovenskej republiky.
Združenie divadelníkov na Slovensku
Profesijné občianske združenie bolo založené v roku 1990. Darina Kárová bola jeho predsedníčkou v rokoch 1991 – 1998. Prioritnými činnosťami združenia boli organizácia akcií (semináre, prehliadky, súťaže, festivaly), poskytovanie servisu divadelným umelcom (zahraničné kontakty, knižnica, videotéka) a predovšetkým podieľanie na vytváraní podmienok na tvorbu a ochranu divadelného umenia (legislatíva, ekonomické pravidlá podpory divadelného umenia).
Otvorené fórum Zachráňme kultúru
V roku 1996 Darina Kárová založila občiansku iniciatívu celoslovenského dosahu Otvorené fórum Zachráňme kultúru. V súčasnosti sú hlavnými aktérkami fóra Darina Kárová a kultúrna manažérka, bývalá riaditeľka významných kultúrnych inštitúcií na Slovensku a v Česku Silvia Hroncová. Cieľom iniciatívy je vytvoriť konštruktívnu krízovú platformu z nezávislých odborníkov z oblasti kultúry a kreatívneho priemyslu, ktorá bude kontinuálne pracovať na riešení dnešnej vážnej situácie v súvislosti so záchranou neštátnych i štátnych kultúrnych podujatí, projektov, infraštruktúry a najmä tvorivého, organizačného a technického potenciálu kultúry. Prvú výzvu na záchranu kultúry vydalo fórum 21. augusta 1996 a do roku 1998 zohralo úlohu aktivizátora a akcelerátora kultúrneho i politického diania smerom k zásadnej politickej zmene. V modifikovanej podobe Hlas pre kultúru bola táto platforma aktívna aj v čase boja proti „privatizácii“ novostavby SND. Jednou z významných iniciatív fóra v poslednom období v súvislosti s covidovou pandémiou bola výzva a vypracovanie unikátneho materiálu, ktorý obsahuje súbor rýchlych krízových opatrení pre celý kultúrny sektor. Návrh bol 30. marca 2020 predložený ministerke kultúry SR N. Milanovej.
Hlas pre kultúru
Hlas pre kultúru bol jednou zo zásadných občianskych iniciatív v oblasti kultúry na Slovensku s cieľom podporovať diskusiu o kultúre a umení na celospoločenskej úrovni. Jeho hlavnou koordinátorkou bola Darina Kárová. Hlas pre kultúru spojil v rokoch 2005 – 2007 expertov v oblasti kultúry a občanov so záujmom o dianie v kultúre v diskusii za záchranu a proti „privatizácii“ novostavby Slovenského národného divadla. Základným impulzom pre vznik iniciatívy Hlas pre kultúru bol nesúhlas s postupom vlády SR vo veci novostavby SND, najmä s jej rozhodnutím o dokončení novostavby s pomocou vstupu súkromného investora, o následnej zmene účelu novej budovy zo sídla Slovenského národného divadla na komerčné Národné kultúrne a kongresové centrum, ako aj o zmene vlastníckeho podielu štátu, ktorou by štát fakticky prišiel o možnosť používať novostavbu na poskytovanie služieb vo verejnom záujme. Rozhodnutím ministra kultúry vznikla z aktívnych členov Hlasu pre kultúru pracovná skupina (D. Kárová, S. Hroncová, A. Popovič), ktorá vypracovala expertný materiál s návrhom riešenia problematiky novostavby SND. Iniciatíva bola aktívna aj v iných otázkach, napr. pri upozornení na kardinálne zníženie rozpočtu MK SR na rok 2007.
Kultúrny manažment
Darina Kárová je kultúrnou manažérkou, ktorá vedie najvýznamnejší medzinárodný divadelný festival na Slovensku a podieľala sa na koncepcii a organizácii mnohých kultúrnych projektov.
Medzinárodný festival Divadelná Nitra
Festival v roku 1992 založila Darina Kárová a odvtedy ho vedie ako výkonná riaditeľka. Na tvorbe hlavného, sprievodného a pracovného programu spolupracuje s kurátormi pre zahraničný a slovenský program a s dramaturgom sprievodného programu. Divadelná Nitra je najväčším medzinárodným divadelným festivalom a jedným z najvýznamnejších kultúrnych podujatí na Slovensku. Koná sa od roku 1992 každoročne koncom septembra. V hlavnom programe predstavuje priemerne 10 inscenácií zo 7 krajín vrátane Slovenska. Súčasťou sprievodného, pracovného a vzdelávacieho projektu sú desiatky podujatí z oblasti divadla, hudby či výtvarného umenia. Divadelná Nitra je neštátne neziskové podujatie s výrazným verejnoprospešným charakterom. Prepája prezentáciu zahraničných a slovenských divadelných diel s lokálnymi a regionálnymi aktivitami. Uskutočňuje presahy z divadla do iných druhov umenia, zapája do festivalu výstupy a osobnosti spoločenských a iných vied, rôzne komunity, rozvíja dobrovoľníctvo a kultúrny a spoločenský život v meste a regióne. Identifikuje sa ako medzinárodná platforma na kultúrnu výmenu, komunikáciu a spoluprácu, na šírenie i výmenu ideí a inšpiráciu. Programovo prezentuje nové témy, nové tendencie a nové mená. Orientuje sa na umenie netradičné, objavné, a teda divácky náročnejšie. Poskytuje priestor na rozvoj kritického myslenia a verejného diskurzu na závažné spoločensko-politické témy. Je miestom neformálneho vzdelávania a rozvíjania vzťahu k umeniu a ku kultúre. Slúži ako nástroj na aktivizáciu miestnej a regionálnej kultúry, na zviditeľnenie slovenskej kultúry v zahraničí, ako sprostredkovateľ hodnôt umenia a kultúry a zásad kreatívnej spoločnosti. Špecifikom festivalu je motto každého ročníka, na základe ktorého sa tematicky formuje program (napr. územie: étos, 2020 ; Óda na radosť?, 2016 ; Načo umenie?, 2014; Out of normal, 2010 ). Festival je ťažiskovou aktivitou Asociácie Divadelná Nitra, ktorej predsedníčkou je teatrologička a vysokoškolská pedagogička prof. Soňa Šimková.
Míting IETM Bratislava 2009
Jarný plenárny míting IETM (International Network for Contemporary Performing Arts) sa konal od 23. do 26. apríla 2009 v Bratislave. Míting spoluorganizovali Asociácia Divadelná Nitra, Slovenské národné divadlo, Divadelný ústav, Asociácia Bratislava v pohybe a Kultúrny kontaktný bod Slovensko. Míting IETM Bratislava sa konal aj v rámci 2009: Európskeho roku kreativity a inovácií. Témou mítingu bola Kultúra a vzdelávanie. Súčasťou programu boli desiatky pracovných stretnutí, prednášok, seminárov a diskusií umelcov, kultúrnych manažérov, politikov a verejnosti, ako aj prezentácia 25 divadelných inscenácií v rámci Festivalu slovenského divadla a tanca. Darina Kárová sa podieľala na koncepcii, programovej dramaturgii a organizácii projektu.
ŠŠK Prešov
ŠŠK Prešov (celý názov: Školský športový klub Prešov) je slovenský ženský hádzanársky klub z Prešova. Vznikol v roku 2005 ako oddiel hádzanej, ktorý neskôr prešiel niekoľkými názvami. ŠŠK je účastníkom najvyššej domácej súťaže, do ktorej vstúpil v roku 2014 po tom, čo bolo jeho zaradenie do druhej najvyššej slovenskej súťaže odmietnuté ostatnými prvoligovývi klubmi. Svoje zápasy hrá v športovej hale H.A. s kapacitou 1 455 divákov. Najväčší úspech dosiahol v sezóne 2018/19, keď sa stal vicemajstrom krajiny. Klub má okrem seniorského tímu aj dorastenecké, žiacke a prípravkárské oddiely.
Saint-Guillaume
Saint-Guillaume je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Hilaire (Isère)
Saint-Hilaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Saint-Guillaume
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Hilaire (Isère)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Horňák
Horňák, a Hornyák môže byť: