cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villers-sur-Authie
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľký münsterlandský stavač
náhľad|Veľký münsterlandský stavač
Veľký münsterlandský stavač, oficiálne Großer Münsterländer Vorstehhund, je nemecké národné plemeno. Pridružuje sa k 7 FCI skupine, sekcia 1. Vznikol ako farebná varieta nemeckého dlhosrstého stavača, u ktorého sa začali vyskytovať čierno-biele šteniatka. Toto sfarbenie bolo síce zanedlho vylúčené ale poľovníci z Münsteru sa rozhodli naďalej chovať čierno-biele psy pre ich vynikajúce poľovné vlohy. Plemeno bolo uznané v roku 1908. Psi vynikajú skvelým čuchom, prácou po výstrele aj vo vode. Majú chuť pracovať a silný lovecký pud.
Vzhľad
Veľký münsterlandský stavač by mal mať atletickú postavu, dĺžka trupu a výška v kohútiku by sa mali zhodovať. Dĺžka trupu môže prevyšovať výšku v kohútiku o. Telo by malo byť dobre osvalené, nie však ťažkopádne. Klus by mal byť pružný a plynulý.Výraz tváre ušľachtilý a inteligentný.
Povaha plemena
Toto plemeno je zvyčajne opisované ako veľmi inteligentné, energické, pracovité a lojálne. Typickí sú nedôverčivosťou takže psi tohto plemena sú dobrí strážnici. Môžu byť trochu dominantný, nie však agresívny. Dobre vychádzajú s ostatnými zvieratami, taktiež vo svorke. Veľká trpezlivosť voči deťom. Majú vysoký stupeň inteligencie ale taktiež tvrdohlavosti. Plemeno je veľmi energické takže nie je vhodné do bytu, potrebuje pravidelný pohyb a výcvik.
Veľkosť
Veľký münsterlandský stavač by mal mať od 60 do v kohútiku u psa, u feny 58 až 63. Váha by mala byť približne, psy však často vážia aj 35 kilogramov.
Srsť a sfarbenie
Srsť by mala mať strednú dĺžku, podstatne dlhšia by mala byť na ušiach, na krku a hrudi, na zadnej strane predných nôh, na zadných nohách by mala srsť tvoriť tzv. nohavičky, na chvoste vytvára zástavu. Srsť by mala byť hustá, hladká, a jemná. Drsná srsť je neprípustná. Jediné povolené sfarbenie je čierno-biele. Kvôli výskytu piebald génu sa množstvo čiernej a bielej líši v závislosti na predispozíciach. Pes môže byť prevažne biely až po prevažne čierneho. Hlava musí byť vždy čierna, prípustná je biela lysinka. Koniec chvosta je zvyčajne biely. Zvyšok tela môže byť striekaný, bodkovaný.
Veľký münsterlandský stavač na Slovensku
V súčasnosti sa na Slovensku nachádza jediná chovateľská stanica. Prvý a dosiaľ jediný vrh bol odchovaný koncom roka 2012. Dve tretiny šteniat zostalo na slovensku. Možnosť vidieť toto plemeno na výstavách alebo poľovačkách je vzácnosť. Na celom svete je približne len 3000 psov tejto rasy. Na slovensku je ich aktuálne približne 20. Naopak, u našich susedov, v Česku je týchto stavačov hojne. U nás sa plemeno pomaly ale isto dostáva do povedomia verejnosti.
Kongresovka
Kongresovka môže byť:
1890 (seriál)
1890 je slovenský historický seriál s kriminálnou zápletkou televízie JOJ, ktorý sa vysielal od 5. marca do 28. mája 2017. Tvorcovia sa pri jeho príprave nechali inšpirovať podmanivou prírodou a unikátnou atmosférou slovenského Gemera, predovšetkým kaštieľom Betliar a jeho blízkym okolím. Dej príbehu je situovaný do konca 19. storočia, napriek tomu nejde o vernú dobovú rekonštrukciu a tvorcovia sa napriek konzultáciám s odborníkmi nesnažili o absolútnu historickú presnosť vo všetkých zložkách, ale vytvorili vlastný svet. Niektoré dobové detaily boli prispôsobené v prospech motívov zaujímavých pre súčasného diváka
Produkcia
V októbri 2015 oznámila JOJ, že vyvíja výpravný dobový seriál s pracovným názvom 1890 v hlavnej úlohe s Jánom Koleníkom. Seriál má 13 častí. Seriál sa nakrúcal od septembra do decembra 2016 v kaštieli Betliar, ktorý bol v tom čase uzatvorený pre reinštaláciu expozícií a inštaláciu kúrenia. Režisérom seriálu je Peter Begányi, ktorý pracoval aj na seriáloch Naši a Superhrdinovia. V seriáli si zahrali aj Stanislav Majer, Milan Ondrík, Lukasz Kos, Anikó Vargová, Filip Kaňkovský, Vladimír Jedľovský, Vica Kerekes, Pavel Višnovský, Attila Mokos a Danica Matušová. Podľa slov generálneho riaditeľa Marcela Gregu je 1890 jeden z najväčších projektov televízie vôbec a seriál označil za najvýpravnejšiu dobovú sériu v histórii Slovenska. Veľký dôraz bol kladený na verné dobové vizuálne spracovanie, mnohé autentické dobové kostýmy sa pre detektívku nechali dokonca priamo šiť a rekvizity sa začali zbierať už rok pred výrobou. Rozpočet seriálu sa vyšplhal na 2 milióny eur, v priemere 154 tisíc na jednu epizódu. O seriál prejavili záujem aj niektorí významní filmoví distribútori v Európe.
Queer (rozlišovacia stránka)
Queer alebo Queers môže byť:
Villers-Tournelle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
AIM-7 Sparrow
AIM-120 Advanced Medium-Range Air-to-Air Missile je riadená strela vzduch-vzduch stredného dosahu s poloaktívnym navádzaním. Bola hlavnou raketou vzduch-vzduch stredného dosahu v arzenále amerických stíhačiek až do príchodu AIM-120 AMRAAM.
Sparrow II
Spôsob navedenia použitý u AAM-N-2 sa ukázal byť ako nevhodný už na začiatku jeho vývoja. Preto spoločnosť Douglas v roku 1951 vyvinula ďalšiu verziu strely. Tá mala mať aktívny rádiolokačný navádzací systém. Strela spočiatku niesla označenie XAAM-N-2a alebo Sparrow II. To však bolo na prelome rokov 1951 a 1952 zmenené na XAAM-N-3. Raketa sa mala stať súčasťou výzbroje Douglas F5D Skylancer, tento projekt bol však v roku 1956 zrušený a spolu s tým stratilo záujem o AAM-N-3 aj americké námorníctvo. Raketa potom mala byť integrovaná stíhacieho lietadla Avro CF-105 Arrow, ktoré v tej dobe vyvíjala Kanada. Aj tento projekt bol však zrušený, čo v septembri 1958 znamenalo pre Sparrow II definitívny koniec. V roku 1963 bol strele pridelený názov AIM-7B.
Sparrow III
náhľad|AAM-N-2 Sparrow počas testovania na lietadle [[Douglas F3D Skyknight|XF3D-1 Skyknight]]
V roku 1955 sa vývojom striel Sparrow začala zaoberať spoločnosť Raytheon, pričom pričom nová verzia dostala označenie XAAM-N-6 Sparrow III. Raketa mala využívať rádiolokačný režim so stálou vlnou s poloaktívnym navedením na cieľ. Výroba AAM-N-6 začala v januári 1958 a do služby bola zavedená v auguste toho istého roku. Raketa mala motor na pevné palivo a bojovú časť tvorila MK38 s hmotnosťou. Prvým stíhacím lietadlom prispôsobeným pre ich použitie sa stali stroja McDonnell F3H-2M Demon. Produkcia striel sa začala v septembri 1957 a celkovo bolo vyrobených okolo 2000 vyrobených kusov. AAM-N-6 Sparrow III bola prvou strelou na svete schopnú ničiť ciele za hranicou viditeľnosti. V roku 1963 bol AAM-N-6 Sparrow III preznačenie na AIM-7C.
V roku 1963 bola do služby zaradená verzia AIM-7E. V rakete bol použitý nový pohonný systém na tuhé palivo MK 38 (neskôr MK 52) od spoločnosti Rocketdyne. Nový motor opäť významne zvýšil dolet a výkon rakety. V optimálnych podmienkach pri čelných útokoch mohol byť efektívny dostrel až, zatiaľ čo pri sťažených podmienkach bol maximálny efektívny dostrel rakety asi len. Celkovo bolo vyrobených 25000 rakiet AIM-7E. náhľad|Rakety AIM-7F na stíhačke F-4G
Rakety AIM-7D a AIM-7E boli americkým letectvom a námorníctvom masívne využívané vo Vietname. Prvý bojový zostrel touto raketou sa uskutočnil 7. júna 1965, keď lietadlá F-4B Phantom zostrelil 2 stíhačky MiG-17. Počiatočné skúsenosti s použitím striel Sparrow však boli veľkým sklamaním. Potenciálny dostrel AIM-7 nebol naplno využitý, pretože v tom čase slabé schopnosti systému vlastný-cudzí si vyžadovali vizuálnu identifikáciu všetkých cieľov. V kombinácii so slabým výkonom striel proti manévrujúcim alebo nízko letiacim cieľom to viedlo k pravdepodobnosti zásahu nižšej ako 10%. To viedlo k vývoju AIM-7E-2, ktorá bola zavedená v roku 1969. Strela mohla byť odpálená z kratšej vzdialenosti a mala orezané krídla kvôli zlepšeniu obratnosti. Ďalšou verziou bola AIM-7E-3, ktorá disponovala vylepšeným zapaľovačom a vyššou spoľahlivosťou. Nasledovala verzia AIM-7E-4, ktorá bola špeciálne upravená pre použitie s vysokovýkonnými radarmi, ako bol napríklad AN/AWG-9 v stíhačke F-14. Napriek všetkým problémom bolo počas leteckých súbojov vo Vietname raketami Sparrow zostrelených viac ako 50 lietadiel.
Minsk Arena
Minsk Arena je športovo-koncertný komplex v Minsku, hlavnom meste Bieloruska. Hráva tu hokejový klub CHK Dynama-Minsk, ktorý hráva ruskú KHL. S kapacitou 15 086 miest je to najväčší hokejový štadión KHL. Je súčasťou komplexu, ktorý tvorí krasokorčuliarsky štadión s kapacitou 3 000 divákov a velodrom s kapacitou 2 000 divákov. Výstavba bola zahájená v roku 2006, otvorenie prebehlo v roku 2010.
AIM-7 Sparrow
AIM-7F Sparrow
V januári 1972 spustil Raytheon vývoj výrazne vylepšenej AIM-7F. Vyznačovala sa novým raketovým motorom, ktorý výrazne zvýšil dolet rakety. AIM-7F mala tiež úplne nový polovodičový elektronický navádzací a riadiaci systém, označený ako AN/DSQ-35, ktorý bol kompatibilný aj s modernými impulznými-dopplerovskými radarmi. Menší navádzací systém umožnil použitie väčšej hlavice MK 71 s hmotnosťou. Výroba rakety sa začala v roku 1975 a pokračovala až do roku 1981.
Výsledky z vojny vo Vietname (1965–1973) náhľad|Príprava rakiet AIM-7E a AIM-9P pre stíhačku F-4C
Okolo roku 1970 sa začal vývoj AIM-7G s novým senzorom pre lietadlá F-111D. Nakoniec však bolo vyrobených iba niekoľko prototypov YAIM-7G a vývoj bol ukončený.
Neexistujú informácie o tom, že by niektoré varianty rakiet Sparrow niesli označenie -7J/K/L (hoci niekedy boli ako AIM-7J označované AIM-7E vyrábané na licenciu v Japonsku).
AIM-7M Sparrow
Ďalšou verziou bola AIM-7M s novým navádzacím systémom, ktorý umožnil navádzanie rakety aj na ciele letiace na pozadí zeme. Rakety boli tiež odolnejšie voči rušeniu. K ďalším vylepšeniam AIM-7M digitálny autopilot a nový zapaľovač. Autopilot umožnil rakete letieť s optimalizovanými trajektórii, pričom ožiarenie cieľa radarom bolo potrebné iba v strednej a záverečnej fáze letu. Výroba AIM-7M sa začala v roku 1982.
AIM-7N Sparrow
Označenie AIM-7N bolo pridelené vylepšenej verzii AIM-7F. Tá bola určená pre lietadlá F-15C, ktoré vzišli z modernizačného programu Multistage Improvement Program (MSIP). Táto verzia sa nevyrábala vo veľkom množstve.
AIM-7P Sparrow
AIM-7P bola vylepšená AIM-7M a tieto rakety vznikli buď konverziou existujúcich AIM-7M alebo pochádzali z novej výroby, ktorá bola spustená v roku 1987. AIM-7P bola vybavená vylepšeným navádzacím systémom, novým zapaľovačom a dátovým spojením s autopilotom pre aktualizáciu navádzania v strednej fáze letu. AIM-7P bola účinnejšia proti malým alebo nízko letiacim cieľom. Existujú dve subvarianty AIM-7P, známe ako Block I a Block II. Blok I AIM-7P má navádzací systém WGU-6D/B a Block II používa WGU-23D/B. Efektivita verzií AIM-7M/P bola pri bojovom nasadení oveľa vyššia ako u starších AIM-7D/E vo vietnamskej vojne. V operácii Desert Storm bolo bolo vystrelených 71 rakiet AIM-7 a podarilo sa s nimi zostreliť 26 irackých lietadiel. Miera pravdepodobnosti zásahu sa tak zvýšila na 37%.
Komenda
Komenda môže byť:
Železničná stanica Palárikovo
Železničná stanica Palárikovo je železničná stanica v Palárikove. Leží na trati 130 Bratislava – Štúrovo a ústí do nej šurianska spojka trate 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná 25 kV striedavého prúdu. Železnice Slovenskej republiky Palárikovo spomínajú ako príklad stanice strácajúcej sa za svojou "prirodzenou zjemňujúcou bariérou", stromami.
Doprava
Na stanici sa nachádza 7 dopravných a 3 manipulačné koľaje. Stanica má dva nástupištia: typu SUDOP pri koľajách č. 1 a 2 a štrkové č. 3 a 4.
Na stanici sa nachádza pokladňa ZSSK pre vnútroštátne lístky. Pri stanici sa tiež nachádza autobusová zástavka.
Vismes
Vismes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Massey Ferguson
thumb|Kombajn Massey Ferguson 7260 AL-4 Beta thumb|Traktor 6490 Dyna-6 s prívesom Redrock Massey Ferguson Limited je hlavný výrobca poľnohospodárskych mechanizmov, ktorý sídlil v Kanade, predtým ako ho odkúpil americký výrobca AGCO. Spoločnosť bola založená ako spojenie Masseya Harrisa so spoločnosťou Ferguson Tractor Company v roku 1953, pričom vznikla spoločnosť Massey Harris Ferguson. Avšak, v roku 1958 bol názov spoločnosti skrátený na dnešný názov Massey Ferguson. Dnes spoločnosť existuje iba ako značka používaná spoločnosťou AGCO.
The Hooters
náhľad|The Hooters na [[Zelt-Musik-Festival | ZMF 2018 v meste Freiburg im Breisgau Nemecko ]] The Hooters je americká rocková skupina z mesta Philadelphia. Vo svojej tvorbe kombinuje štýly ako ska, reggae či folk. Najväčší úspech získala skupina v 80. rokoch, vďaka hranosti skladieb „All You Zombies“, „Day by Day“, „And We Danced“ či „Where Do the Children Go“. Skupina svojím vystúpením otvorila Philadelphskú časť benefičného koncertu Live Aid v roku 1985. V 80. rokoch mala skupina značný úspech v Európe, kde hrala na koncerte The Wall – Live in Berlin.
Vybrané kompilácie
Poznámky
Starosta (rozlišovacia stránka)
Starosta môže byť:
Vironchaux
Vironchaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Neale Donald Walsch
Neale Donald Walsch (* 10. september 1943, Milwaukee, Wisconsin, USA) je americký spisovateľ, autor trilógie Rozhovory s Bohom, herec, scenárista a rečník.
Osobný život
Bol vychovaný v katolíckej rodine. Od detstva ho podporovali v hľadaní duševnej pravdy. Venoval sa komparatívnej teológii (komparatívna religionistika). Sám povedal, že nemal v pláne sa stať spisovateľom, vraj sa mu to podarilo len vďaka Božej pomoci. Tiež vraví, že jeho knihy pomáhajú človeku nadviazať s Bohom kontakt. Walschova vízia spája všetky súčasné teológie do jedného celku. Pre ľudstvo vytvoril duševné hnutie, ktorého účelom je komunikovať s Bohom a porozumieť presvedčeniu, že všetci sme jedno (vrátane Boha), teda že sme si s Bohom rovní. Na otázku ako dosiahnuť tento duševný stav odpovedal:
Má deväť detí a s manželkou Em Claire žijú v južnom Oregone.
Hildegard Ó Riainová
Hildegard („Hilda“ ) Ó Riainová  je írska diplomatka, od septembra 2017 veľvyslankyňa Írska na Slovensku.
Životopis
Hildegard Ó Riainová získala BA na University College Cork a magisterský titul z ruskej histórie na Trinity College Dublin. Pracovala pre súkromné spoločnosti v Írsku a v Nemecku.
Diplomatické pôsobenie
Pred pôsobením na Slovensku pracovala v blízkovýchodnom oddelení na Ministerstve zahraničných vecí a obchodu. V rokoch 2006 až 2009 bola zástupkyňou vedúceho írskej misie na Slovensku. V rokoch 2009 až 2012 bola zástupkyňa riaditeľa Divízie vývojovej spolupráce na Ministerstve zahraničných vecí a obchodu kde bola zodpovedná za spoluprácu v oblasti občianskej spoločnosti a volebného pozorovania. V rokoch 2012 až 2017 pracovala na rôznych postoch v Stálej misii Írska pri Európskej únii.
Kópiu svojich poverovacích listín odovzdala štátnemu tajomníkovi Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Ivanovi Korčokovi 5. septembra 2017. Prezident Andrej Kiska prevzal poverovacie listiny 11. októbra 2017. Jej predchodkyňou bola Anne-Marie Callanová (20132017).
Blanka Kastílska
Blanka Kastílska (* 4. marec 1188, Palencia – † 26. november 1252, Paríž) bola kastílska princezná a francúzska kráľovná. Po manželovej smrti sa stala regentkou Francúzska za neplnoletého syna Ľudovíta IX. a dokázala pre neho uhájiť kráľovstvo pred spurnou šľachtou.
Životopis
Blanka bola tretia dcéra Alfonza VIII., kastílskeho kráľa, a Eleonóry, dcéry anglického kráľa Henricha II. a Eleonóry Akvitánskej. Na základe zmluvy medzi francúzskym kráľom Filipom II. Augustom a Blankiným strýkom Jánom, sa Blanka za pomoci svojej osemdesiatročnej starej matky Eleonóry Akvitánskej, s veľkou slávou a za účasti oboch kráľov, vydala dňa 22. mája 1200 za princa Ľudovíta. thumb|left|upright|Kráľov potupný návrat z Anglicka, dobová miniatúra (1216) Prvý raz preukázala svoje vladárske schopnosti v roku 1216, keď si Ľudovít chcel po Jánovej smrti prisvojiť anglickú korunu a pri invázii do Anglicka narazil na jednotný odpor. Filip II. August odmietol syna podporovať, a tak Blanka sama organizovala podporné flotily do Anglicka, aj keď bez konečného úspechu.
Ľudovít zomrel po trojročnom panovaní na úplavicu v novembri 1226 pri návrate z južného Francúzska, kde na pápežovo naliehanie potláčal katarské hnutie a presadzoval tam prísne severofrancúzske lénne právo. Blanka sa stala podľa manželovho závetu regentkou a opatrovníčkou ich detí, Ľudovít IX. mal iba 12 rokov. Spravovanie svojich financií zverovala templárom, ktorí jej pravidelne predkladali vyúčtovanie a v roku 1236 ich tiež poverila financovaním výstavby kláštornej fundácie v Maubuissone.
Kráľovstvo sa po kráľovej smrti ocitlo v kritickej situácii, všetky Kapetovcami pracne získané územia sa zdali byť stratené. Blanka však dokázala potlačiť povstanie barónov (1226), aj anglický útok (1230). Šľachta bola buď zastrašená, alebo získaná na stranu Bielej kráľovnej a kráľovstvo bolo pre Ľudovíta zachované. Kráľovniní nepriatelia hovorili o jej milostnom pomere s pápežskym vyslancom. Je fakt, že s podporou pápežského legáta Romana Frangipana sa Blanke podarilo udržať stabilitu štátu a dokonca odraziť útoky anglického kráľa Henricha III. Obdivovateľom kráľovnej bol aj Theobald I. Navarrský, ktorý jej skladal milostné verše.
I po prevzatí vlády Ľudovítom bol Blankin vplyv výrazný, práve matka mu našla vhodnú nevestu – v roku 1234 sa po získaní pápežského dišpenzu oženil s dcérou provensalského grófa Raimonda Bérengera IV. a Beatrix SavojskeJ, Margarétou. Blanka Kastílska bola vyhlásená za kráľovnú matku. Celý nevestin sprievod – savojskí strýkovia, pestúnka, dvorné dámy – boli ihneď po sobáši poslaní naspäť domov.
Po Ľudovítovom odchode na siedmu križiacku výpravu, od ktorej ho vášnivo odrádzala, sa opäť stala regentkou a zúfalo ho podporovala všetkými dosiahnuteľnými peniazmi a vojskom. V roku 1252 však došla na koniec svojich síl a po nehode v novembri zomrela.
Telo Blanky Kastílskej bolo pochované v kláštore Maubuisson pri Pontoise a srdce v kláštore Notre-Dame du Lys v Dammarie-les-Lys pri Melune, ktoré sama založila.
Vitz-sur-Authie
Vitz-sur-Authie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Kečkeš
Martin Kečkeš (*7. marec 1994) je slovenský hokejový obranca. Je odchovancom klubu MHK Dubnica nad Váhom.
Klubový hokej
Martin Kečkeš začínal s hokejom v klube MHK Dubnica nad Váhom. Ako mladší žiak prestúpil pred sezónou 2007/08 do susednej Dukly Trenčín, kde odohral dve sezóny. Pre sezónou 2009/10 sa vrátil do klubu MHK Dubnica nad Váhom, kde hral za dorastenecké mužstvo. V nasledujúcej sezóne hrával okrem dorastencov MHK Dubnica nad Váhom už aj za juniorské mužstvo. Pred sezónou 2011/12 prestúpil do Švédska do klubu Falu IF, kde hral dorasteneckú ligu J18 Elit čo je druhá najvyšia dorastenecká liga vo Švédsku. V tejto sezóne nastúpil aj za Slovenskú reprezentáciu v 6 prípravných zápasoch. Pred novým ročníkom sa stal hráčom klubu Luleå HF, kde hrával v juniorskej lige SuperElit. Práve počas tejto sezóny nastúpil premiérovo medzi mužmi. V 4 stretnutiach nastúpil za klub Bodens HF v Division 1, čo je tretia najvyššia súťaž vo Švédsku. Sezónu, ale dokončil v zámorí v lige NAHL, kde sa stal hráčom klubu Wenatchee Wild, kde si zahral aj play-off. V sezóne 2013/14 odišiel hrať ruskú juniorskú ligu MHL, kde pôsobil v českom klube HC Energie Karlovy Vary. V tejto sezóne nastúpil aj za reprezentáciu Slovenska do 20 rokov na Majstrovstvách sveta juniorov, kde nastúpil v 5 stretnutiach. Za juniorské mužstvo klubu HC Energie Karlovy Vary pôsobil v MHL aj v nasledujúcej sezóne. Počas sezóny nastúpil aj za seniorské mužstvo HC Baník Sololov v 2. hokejovej lige ČR. Nasledujúci ročník odohral v poľskej lige za klub Zaglebie Sosnowiec. Pred sezónou 2016/17 sa stal hráčom švédskeho klubu Boro/Vetlanda, ktorý pôsobí v lige Division 2, čo je 4 najvyššia súťaž vo ŠVédsku.
Majstrovstvá sveta v interkrose 2003
Majstrovstvá sveta v interkrose 2003 boli v poradí 5. majstrovstvá sveta v interkrose, ktoré organizuje Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Konali sa v Sherbrooke, v provincii Quebec, v Kanade v dňoch od 5.9. augusta 2003, za účasti 5 mužských a 3 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské družstvo Kanady a ženské družstvá Kanady a Francúzska. Zápasy sa odohrali v hale University of Sherbrooke. V mužskej kategórii získal druhýkrát titul Quebec, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad Francúzskom. U žien zvíťazil rovnako Quebec po finálovej výhre nad Kanadou.
Varechovský potok
Varechovský potok môže byť:
Vranje
náhľad|Biely most (srb. Бели Мост) alebo „Most zaľúbených“ na ulici Jugoviča Vranje (srb. Врање) je mesto na juhu Srbska, administratívne centrum Pčinského okruhu. Podľa sčítania z roku 2011 žilo v meste v meste 60 485 ľudí.
Vranje sa nachádza vo Vranskej doline na rieke Vranje, neďaleko sútoku s riekou Južna Morava. Prvýkrát sa spomína v roku 1093, ale až v roku 1207 bolo začlenené do Srbského štátu. Turci dobyli mesto v roku 1455. V čase osmanskej nadvlády bolo mesto na križovatke obchodných ciest zo Srbska do Macedónska a Bulharska, v tom čase bolo známe výrobou zbraní a konope vysokej kvality. Mesto bolo oslobodené od Turkov v roku 1878. Vranje je rodiskom Borisava Starkoviča. Po druhej svetovej vojne sa mesto stalo priemyselným centrom s obuvníckymi, nábytkárskymi a textilnými továrňami.
Dejiny
Neexistujú žiadne spoľahlivé údaje o tom, kde a kedy bola založená obec, ktorá sa neskôr rozvinula na mesto Vranje. Predpokladá sa, že obec bola založená počas Byzantskej ríše Grékmi a Slovanmi, ktorí sa usadili v tejto oblasti v 6. a 7. storočí. Jedna vec je však jasná: ide o veľmi dôležitú geostrategickú pozíciu, ktorou prechádzali obchodné cesty od nepamäti.
Prvú písomnú zmienku o Vranje nám zanechala Anna Komnéna, byzantská princezná, v jedenástom storočí, keď opísala dobýjanie svojho otca cisára Alexeja I.
Druhá zmienka je z roku 1193, keď veľký župan Srbskej veľkej župy Rašky, Stefan Nemanja, vyhlásil nezávislosť Srbska od Byzancie a k svojmu štátu pripojil aj Vranje. Vranje však vstúpilo do Srbského štátu až v roku 1207, keď Štefan I. Prvokorunovaný prevzal kontrolu nad touto oblasťou.
V prvej polovici 14. storočia sa vojvoda Nikola a jeho synovia presťahovali z Vranjského biskupstva do Maramurešu. Jeden z nich, Bogdan I., so synovcom Štefanom (od roku 1366 - gróf Štefan Rybotický) dobyl v roku 1359 Moldavské kniežatstvo, ktoré predtým patrilo Uhorsku. Bogdan I. sa stal prvým panovníkom Moldavského štátu.
Je zaujímavé, že počas rozpadu stredovekého srbského štátu sa Vranje stalo nezávislým štátom pod vládou cisára Uglišeho, „Pána Vranje, Prešova a Kumanova“. Tento štát existoval až do bitky na Kosovom poli, kedy bolo Vranje začlenené do srbského štátu závislého od Turecka pod vládou Štefana Lazareviča.
Po páde tohto štátu si Turci 14. júna 1445 podmanili Vranje.
V rokoch 1689–1690 bolo mesto okupované rakúskymi vojskami na konci tzv. Veľkej tureckej vojny. Po skončení vojny mnoho pravoslávneho obyvateľstva odišlo ďalej na sever v rámci tzv. sťahovania Srbov.
V roku 1844 tu vypuklo tzv. Ašaratské povstanie miestneho tureckého obyvateľstva, ktoré odmietalo reformy prijímané vládou (Vysokou portou) v Istanbule. Tieto reformy mali zlepšiť postavenie pravoslávneho (srbského) obyvateľstva. Výsledkom protestov bol hnev miestnych Turkov voči kresťanskej populácii a jeho ostrakizácia.
Kaplnka svätej Rozálie (Pezinok)
Kaplnka svätej Rozálie je baroková kaplnka a pútnické miesto v Pezinku v lokalite a zároveň aj na ulici Rozálka, ktoré sú po nej pomenované. Bola postavená v roku 1730 a je jednou zo skupiny takýchto kaplniek, ktoré sú postavené na pamiatku morových epidémii, keďže svätá Rozália z Palerma je patrónkou proti moru.
Vranje
Dejiny
31. januára 1878, bolo mesto dobyté srbským vojskom pod velením Jovana Belimarkoviča.
V roku 1883 získalo mesto prvý urbanistický plán. O tri roky neskôr bola do mesta privedená zo severu (z Niša) železničná trať. V roku 1889 bola predĺžená do Skopje.
Na začiatku 20. storočia malo obyvateľstvo asi 12 000 obyvateľov. V tom čase bol v meste osmanský konzulát.
Kaplnka svätej Rozálie (Pezinok)
Popis budovy
V blízkosti kaplnky sa nachádzala Božia muka, ktorá dnes už neexistuje. Kaplnka má pôdorys v tvare šesťuholníka. Po stranách portálu sú dve okná. Hlavnou časťou vnútorného zariadenia je oltár. Nad drevenou menzou je zavesený obraz z roku 1898, ktorého autorom je František Meissl, pezinský lekárnik, historik, maliar, mestský kapitán, zakladateľ múzea, tútor sirôt, ktorý mal ešte veľa ďalších funkcií. V strede obrazu je postava svätej Rozálie v nike s nápisom „S. ROSALIA“. Po jej bokoch sú v nikách postavy ďalších morových patrónov svätého Šebastiána a svätého Rócha s príslušnými nápismi. Obraz je signovaný „F. v. Meissel 1898“. Do najvrchnejšej časti rámu obrazu je vsadený malý obraz Najsvätejšej Trojice. Za obrazom sa nachádza výklenok, ktorý môže potvrdzovať, že na mieste tohto obrazu bol pôvodne iný, keďže je menší ako obraz. Oltárny obraz reštauroval v roku 1998 Mgr.art. Tomáš Molnár a kaplnku obnovil kapucínsky kňaz P. Hubert Ferdinand Müller OFMCap.
Po oboch bokoch oltára sú niky. Pôvodne sa tam mali nachádzať plastiky svätého Joachima a svätého Jozefa, od roku 2002 sa tu však nachádzajú sošky Najsvätejšieho Srdca Ježišovho a Panny Márie Fatimskej, čo bol dar od Jozefíny Glváčovej. V roku 2001 pribudli do kaplnky aj ďalšie prvky zariadenia a to ambona z Kostola Povýšenia svätého Kríža v Cajle a lavičky z Kresťanského domu. Od roku 2004 sú v kaplnke aj tri stoličky, tvoriace sedes, ktoré boli darom od vtedajšieho Charitného domova v Pezinku.
Vranje
Dejiny
Dňa 4. apríla 1904 mesto postihlo zemetrasenie, ktoré si vyžiadalo veľké materiálne škody. Z celkových 2043 budov bolo zničených alebo vážne poškodených 891, čo predstavovalo celkom 38,7 % všetkých stavieb. Neboli žiadne obete na životoch a len dvaja zranení.
V roku 1919 bol vo Vranje založený prvý futbalový klub s názvom Jedinstvo (Jednota) a následne aj druhý s názvom Sloga (Svornosť). Po druhej svetovej vojne sa názvy oboch klubov zmenili na Hajduk a Građanski. V roku 1920 bola vo Vranje zavedená elektrina.
V priebehu Balkánskych a dvoch svetových vojen bolo Vranje opäť cieľom pokusov o dobytie. Počas prvej balkánskej vojny v roku 1912 sa tu uskutočnila vojenská operácia proti osmanskej armáde pod osobným velením kráľa Petra I. Karadžordževiča. Táto oblasť, najmä v novodobých dejinách bola častým cieľom bulharských výbojov. V prvej svetovej vojne Bulhari obsadili Vranje v noci zo 16. na 17. októbra 1918. Mesto stratilo 514 ľudí na fronte a ďalších 335 osôb bolo popravených v zajatí. Počas druhej svetovej vojny vstúpili Nemci do Vranje 9. apríla 1941, 22. apríla bolo mesto odovzdané pod správu bulharských fašistov. Počas štyroch rokov okupácie bolo v meste zastrelených asi 700 ľudí. V bojoch za oslobodenie mesta sa zúčastnilo 12 000 vojakov. Mesto bolo oslobodené od Bulharov 7. septembra 1944.
Nárečie
Väčšina obyvateľov hovorí osobitným nárečím srbského jazyka, ktoré bolo výrazne ovplyvnené bulharským a macedónskym jazykom a zároveň obsahuje svoje vlastné jedinečné črty. Väčšina ostatných nositeľov srbského jazyka rozumie vranjskému nárečiu s veľkými ťažkosťami alebo mu vôbec nerozumie.
Haley Joel Osment
Hayley Joel Osment (* 10. apríl 1988, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký herec, ktorý v roku 1999 stvárnil postavu Colea Seara vo filme Šiesty zmysel.
Detstvo a mladosť
Osment sa narodil v Los Angeles v Kalifornii. Je synom učiteľky Theresy a divadelného a filmového herca Michaela Eugena Osmenta. Má jednu sestru, Emily Osment. Bol vychovávaný v katolíckej viere.
Kariéra
Jeho prvou úlohou v celovečernom filme bol syn Forresta Gumpa (Tom Hanks), ktorý sa tiež volal Forrest Gump, v rovnomennom filme z roku 1994. Počas zvyšku 90. rokov Osment hrával pravidelné alebo opakujúce sa úlohy v rôznych televíznych seriáloch ako napríklad v televíznom seriály Murphy Brown.
V roku 1999 si zahral po boku Bruca Willisa, vo filme Šiesty zmysel. Za svoj herecký výkon získal cenu Saturn za najlepší herecký výkon mladého herca. Bol tiež nominovaný na Academy Awards za najlepší herecký výkon vo vedľajšej úlohe a stal sa tak druhým najmladším umelcom, ktorý bol nominovaný. náhľad|Osment v roku 2001
V novembri 2008 debutoval na Broadwayi v divadle Belasco, v úlohe mladého Bobbyho, závislého na heroíne.
V roku 2010 hral v komediálnom filme Sex Ed, kde si zahral absolventa vysokej školy, ktorý sa chce učiť geometriu, ale skončí ako učiteľ sexuálnej výchovy, zatiaľ čo on sám je neskúsený.
V roku 2019 hral vo vedľajšej úlohe vo filme Extremely Wicked, Shockingly Evil and Vile, v ktorom hral po boku Lily Collinsovej a Zaca Efrona.
Súkromný život
Osment je vášnivým golfistom, ktorý začal hrať už ako sedemročný.
V roku 2006 mal autonehodu, pri ktorej si zlomil rebro a lopatku. Šoféroval pod vplyvom alkoholu a bol odsúdený na trojročný podmienečný trest, 60 hodín v rámci rehabilitačného a vzdelávacieho programu v oblasti alkoholu.
Slovenská vesmírna kancelária
Slovenská vesmírna kancelária bola zriadená dňa 1. januára 2021 na Ministerstve školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky (MŠVVaŠ SR) uznesením vlády SR č. 635/2020 zo 7. októbra 2020, v úzkom napojení na prístupový proces členstva Slovenska v ESA. Slovenská vesmírna kancelária pozostáva z dvoch zložiek:
Slovenská vesmírna kancelária sa stala v júni 2021 členom Eurisy, neziskového združenia so sídlom v Paríži, ktoré združuje vesmírne agentúry, výskumné inštitúcie a ​​podniky.
Pozri aj
Mimovládne organizácie zameriavané na tvorbu vesmírnych politík:
František Gaal
František Gaal (, * 27. marec 1860, Skačany† 11. december 1906, Subotica) bol hudobný skladateľ, autor asi 150 orchestrálnych a klavírnych skladieb, úprav ľudových piesní a tancovpedagóg.
Rané detstvo
František Gaal sa narodil 27. marca 1860 v Skačanoch v rodine učiteľa ľudovej školy. Po smrti rodičov ho starší brat Pius chcel dať na kňazské povolanie. Mimoriadne talentovaný osirotený chlapec sa v roku 1866 stal žiakom rehoľnej školy v Nitre. Mal vrodený hudobný a jazykový talent. Už ako desaťročný vedel hrať na každom nástroji, ktorý sa mu dostal do rúk. Na spôsob hrania prišiel sám, inštinktívne, bez učiteľa. S ľahkosťou si osvojil aj všetky jazyky viacnárodnostného okolia Nitry. Okrem maďarčiny, nemčiny, češtiny a slovenčiny takmer plynulo rozprával aj po francúzsky a latinsky. Keď pocítil bezhraničnú túžbu po hudbe, oznámil svojmu bratovi želanie stať sa hudobníkom. Vyššie ročníky gymnázia neukončil v Nitre, ale v Budapešti, kde zároveň navštevoval aj Národné konzervatórium.
Hudobná akadémia Budapešťžiak Franza Liszta
Po maturite v roku 1878 sa prihlásil na Hudobnú akadémiu v Budapešti na odbor klavír a kompozícia. Riaditeľom a vedúcim profesorom hry na klavíri bol Ferenc Erkel, slávny skladateľ, jedným z profesorov kompozície bol Kornél Ábrányi, významný hudobný spisovateľ. Lesk a význam Akadémie zvyšovala prítomnosť Franza Liszta, ktorý v tom čase trávil tri mesiace ročne v Budapešti a zapájal sa do pedagogickej práce. Obetavá práca týchto hudobných pedagógov našla najsilnejšiu ozvenu u Františka Gaala, ktorý bol v tom čase najlepším študentom Akadémie. Štvorročné štúdium na Hudobnej akadémii ukončil v roku 1882 s výborným hodnotením.
Suboticanepoznaný a neprijatý génius
František Gaal bol nielen prvým riaditeľom hudobnej školy, ktorý skončil Hudobnú akadémiu, ale vôbec jej prvým učiteľom, ktorý mal akademické vzdelanie. Vzdelával sa vo výborných školách a dovtedy sa pohyboval len medzi svojimi vzdelanými spolužiakmi a profesormi. Práve preto ho skľučovali primitívne hudobné pomery Subotice. V týchto časoch mal prívržencov len medzi mladými intelektuálmi okolo novín Szabadkai Hírlap. Postupne sa však subotická verejná mienka o ňom zlepšovala. Niežeby ho skutočne pochopili, možno si iba zvykli na nepoznaného génia, ktorý žil medzi nimi. Vplýval na nich aj medzinárodný úspech, ktorý dosiahol svojimi koncertmi a skladbami.
Skladateľská a koncertná tvorba
Obyvatelia Subotice si Františka Gaala vážili ako umelca, skladateľa či dirigenta, v skutočnosti ho neprijali medzi seba. Niekdajší najlepší študent budapeštianskej Hudobnej akadémie, ktorého renomovaní profesori priam rozmaznávali svojím uznaním a pochvalou, unikal z tohto preňho tak chladného prostredia. Utekal ku komponovaniu. S ľubozvučnými skladbami napísanými pre mužský zbor dosiahol v mnohých speváckych kruhoch Uhorska úspech, na ktorý bol zvyknutý na Hudobnej akadémii. Jednu svoju klavírnu skladbu venoval Lisztovi, druhú Wagnerovi. Poslal im ich a obaja veľkí skladatelia mu vyjadrili svoje uznanie. Pápež Lev XII. mu dvakrát poslal vyznamenanie, najskôr za jeho Omšu C dur, potom za Pápežskú hymnu.
Voyennes
Voyennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
František Gaal
Skladateľská a koncertná tvorba
Úspešné koncertné turné tiež boli preňho útekom. Otvárali sa mu najslávnejšie koncertné siene Európy v Budapešti, vo Viedni, v Paríži, v Londýne a v Ríme. Bolo to najmä vďaka jeho klavírnej technike, svoju úlohu však zohralo aj jeho nadpriemerné kozmopolitické vzdelanie. Na svojich koncertoch – okrem svojich vlastných skladieb – najradšej hrával romantické diela vyžadujúce veľkú virtuozitu, skladby Liszta, Chopina, Mendelssohna. Aj jeho vlastné diela odzrkadľovali vplyv týchto veľkých majstrov romantiky, hlavne Franza Liszta. Maďarské rapsódie pre klavír napísal v Lisztovom štýle a dosiahol nimi mimoriadne veľký úspech.
Voyennes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
František Gaal
Skladateľská a koncertná tvorba
V roku 1887 bol na koncertnom turné v Srbsku a Bulharsku, kde sa zoznámil s belehradskou herečkou Zorkou Teodosijević a vytvoril sa medzi nimi romantický vzťah. Prostredníctvom nej sa potom spriatelil aj s významným srbským skladateľom Stevanom Mokranjacom. Zorke Teodosijević venoval Romancu, Mokranjacovi svoju melodrámu s názvom Jadna majka. Na znak sympatie voči svojim srbským priateľom - umelcom a hlavne voči Zorke Teodosijević sa na tomto turné viackrát podpísal ako Franja Galović. Slovanská hudba ho zaujala už aj v detstve: melódie svojej rodnej zeme z okolia Nitry uchopil v kompozícii pre sláčikový orchester s názvom Suita z ruských a česko-moravských piesní. Srbské ľudové piesne spracoval v sprievodnej hudbe k divadelnej hre belehradského herca a dramatika Velju Miljkovića s názvom Kraljević Marko.
Voyennes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Gaal
Skladateľská a koncertná tvorba
Jednu zo svojich najpopulárnejších skladieb s názvom Maďarská ilúzia, v ktorej spracováva ľudovú pieseň Chrúst, žltý chrúst, venoval nadanej a obľúbenej žiačke Nelli Brestyánszky z Bresztiny.
23. januára 1887 koncertoval v Subotici gróf Géza Zichy, slávny jednoruký klavirista, pre ktorého Franz Liszt písal špeciálne virtuózne skladby pre jednu ruku. Na tomto koncerte sa uskutočnila premiéra Gaalovej Slávnostnej predohry, ktorá sa neskôr stala populárnou. Predviedol ju subotický orchester pod vedením autora.
Komponovanie, koncertovanie a organizovanie koncertov boli Františkovi Gaalovi oveľa bližšie než starosti okolo hudobnej školy. 13. apríla 1903 slávil umelec dvadsiate výročie skladateľskej tvorby. Na príležitostnom koncerte osobne dirigoval svoju Slávnostnú predohru.
Posledné tóny života
V roku 1905 sa začali u klavírneho virtuóza a už svetoznámeho hudobného skladateľa prejavovať zdravotné problémy – ochorenie pečene. V novembri 1906 sa uňho objavila žltačka, ktorú však nebral vážne. V sobotu 8. decembra poobede ešte dirigoval orchester v divadle. Jeho zdravotný stav sa však prudko zhoršil a 11. decembra 1906 zomrel.
Svätovavrinecká ulica (Bratislava)
Svätovavrinecká ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Vznikla v júni 2014. Je pomenovaná podľa Svätovavrineckého vína.
Nachádza sa v lokalite Vtáčnik. Je kolmá na Tupého ulicu. Tvorí ju zástavba nových rodinných domov.
Emil Barč
Emil Barč (* 15. máj 1924, Trnava† 19. december 2004, Trnava) bol slovenský fotograf, pôsobiaci v Trnave, priekopník farebnej fotografie. Jeho meno sa stalo v 60. rokoch minulého storočia slávnym s súvislosti s kauzou „falošných filmárov“ v Čachticiach.
Falošní filmári v Čachticiach
V máji roku 1961 Emil Barč spolu s komplicom Ladislavom Fabianičom (toho času obaja zamestnanci ŠGÚDŠ ) presvedčili s použitím prázdnych kamier a falošných filmárskych preukazov občanov obce Čachtice, že u nich idú natáčať film o Alžbete Bátoriovej. Nakoľko viacerým sľúbili veľké honoráre a účinkovanie v zahraničnej produkcii, v priebehu niekoľkých týždňov im občania obce poskytovali ubytovanie a stravu zadarmo. Na podvod sa prišlo náhodou, keď sa 14. júna o filmovaní dopočul režisér Štefan Uher, ktorý bol práve v Novom Meste nad Váhom a išiel sa do Čachtíc pozrieť. Obaja boli následne odsúdení za trestný čin podvodu, výtržníctva a rozkrádania majetku v socialistickom vlastníctve. Emil Barč dostal okrem toho obvinenie za trestný čin ohrozenia mravnosti (podľa niektorých výpovedí počas „konkurzov“ opakovane fotil ženy z obce nahé) a Ladislav Fabianič falšovanie a pozmeňovanie úradnej listiny (v súvislosti s falšovaním filmárskych preukazov).
Udalosť sa stala v Československu legendárnou, Čachtice si vďaka nej vyslúžili posmešnú prezývku Filmárovce. Dostala sa do knihy Ladislava Mňačka Súdruh Münchhausen, bol o nej natočený film Filmárovce, alebo Čachtice 1961 režisérky Kristíny Klimekovej.
Svätovavrinecká ulica
Svätovavrinecká ulica je ulica:
Chrám svätého Spasiteľa (Chóra)
Chrám svätého Spasiteľa v Chóre (iné názvy pozri nižšie) je pôvodne stredoveký byzantský chrám v Istanbule. Chrám bol v byzantskom období súčasťou rovnomenného monastiera, v období Osmanskej ríše slúžil ako mešita (džámí). V rokoch 19582020 budova fungovala ako múzeum. V roku 2019 turecký Najvyšší správny súd rozhodol o tom, že Chóra má byť opätovne premenená na mešitu. Rozhodnutie muselo byť následne vykonané právnym predpisom. 21. augusta 2020 bol status budovy dekrétom tureckého prezidenta Recepa Tayyipa Erdogana zmenený na mešitu. Podobne bol už skôr v roku 2020 premenený aj byzantský chrám Hagia Sofia. Chrám je známy vďaka svojej architektúre a zachovaným palaiologovským freskám a mozaikám, ktoré nechal vyhotoviť Theodoros Metochites. Budova je dnes súčasťou Historických oblastí Istanbulu, ktoré sú na zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Historický vývin
Chrám bol pôvodne vybudovaný mimo mesta za hradbami v južnej časti Zlatého rohu pri Adrianopolskej (Edirnskej) bráne. Pre túto polohu dostal názov Chóra (v krajine, na vidieku, na poliach). Počiatky chrámu sú nejasné. Niektoré zdroje uvádzajú prvú výstavbu už v 5. storočí, iné sa viac prikláňajú až k neskoršiemu obdobiu 6. či 7. storočia. V období obrazoborectva sa miestni mnísi prikláňali na stranu ikonofilov, čím sa dostali do nemilosti obrazoboreckých cisárov. Za vlády Komnénovcov v 11. storočí bol kláštor obnovený svokrou Alexia I. Máriou Dukovou. Máriin vnuk sebastokrator Izák Komnénos (brat cisára Jána II.) nechal kostol prestavať na baziliku s kupolou a pôdorysom vpísaného kríža s veľkou apsidou. Počas IV. križiackej výpravy bol chrám poškodený, po znovu dobytí mesta Nicejským cisárstvom bol však vďaka mecenášstvu Theodora Metochita obnovený v duchu palaiologovskej renesancie. Metochites nechal postaviť nový exonartex, ktorý má dekoratívne priečelie s odstupňovanými arkádami, a pristavaná bola aj kaplnka parekklésion. V palaiologovskom období bol chrám s monastierom jedným z hlavných centier vzdelanosti v Konštantínopole i vtedajšej Byzantskej ríši. Vlastnil rozsiahlu knižnicu a poskytoval aj vedľajšie služby ako napr. zdravotnú starostlivosť, či vzdelanie. Sultán Bajazid II. chrám premenil na mešitu. V dôsledku odporu moslimov ku obrazom a modlám boli následne v 17. a 19. storočí miestne umelecké diela ukryté a odhalené až v 20. storočí.
Architektúra
náhľad|Plán Chóry V súčasnosti má chrám tvar atrofizovaného gréckeho kríža s vonkajším a vnútorným nartexom a parekklésionom. Najstaršie časti stavby sa nachádzajú pod naosom, datujú sa do 6. storočia, a neskôr boli prestavané. Prvotnou podobou chrámu bol pravdepodobne štvorec so štyrmi stĺpmi a kupolou. Severná, západná a južná stena naosu sa datujú do 11. storočia, dnešnú podobu začal chrám získavať v 12. storočí počas komnénovskej rekonštrukcie. Stĺpy boli nahradené piliermi, ktoré zaručovali väčšiu oporu, vďaka čomu sa mohla zväčšiť kupola. Zväčšením kupoly a okrem nej aj apsidy sa stal chrám priestornejším. Odhmotnenie budov bolo cieľom byzantských staviteľov v strednobyzantskom období. Theodoros Metochites následne chrám úplne prestaval. Prerobená bola hlavná kupola, bočné miestnosti apsidy, dve predsiene, a pridaná bola kaplnka parekklésion. Interiér bol vyplnený mramorovým obkladom, mozaikami a freskami. Prestavané boli aj nartexy. Vonkajší nartex, ktorý slúži ako hlavný vchod bol pôvodne otvoreným portikom, no v 14. a 15. storočí bol a prerobený na arkosóliá. Arkosólium obsahoval aj vnútorný nartex, a hneď štyri arkosóliá s hrobkami obsahovalo parekklésion. Parekklésion má tvar dvojpodlažnej apsidálnej haly s tekvicovou kupolou. Pod ním sa nachádza dvojkomorová cisterna, ktorá sa využívala na zber vody. Severne od naosu sa nachádza dvojposchodová prístavba, jej dolná časť spája nartex so severnou kaplnkou, horná časť prístupná cez schodisko, mohla slúžiť ako skeuofylakion (pokladnica) alebo knižnica. Budova mala pôvodne mala v juhozápadnom rohu budovy aj zvonicu, v osmanskom období však bola nahradená súčasným minaretom.
Fresky a mozaiky
náhľad|[[Naos Chrámu Chóra, mozaiky po bokoch sú spolu s Usnutím Bohorodičky jediné zachované mozaiky v naose]] Cennou ukážkou palaiologovského umenia sú mozaikové výzdoby naosu a vnútorného a vonkajšieho nartexu. Exonartexy zobrazujú Kristovu genealógiu a esonartex Bohorodičku. Nezvyčajnými mozaikovými výjavmi sú Prvé kroky Panny Márie, v chráme sa nachádza aj donátorská freska Theodora Metochita a mozaika Izáka Komnéna. Z fresiek vyniká Posledný súd v kaplnke (parekklésione), ktoré sú tematicky prevzaté z Nového zákona a apokryfných textov. Vzácne je zobrazenie Krista Pantokratora (Miesto spočinutia živých) v exonartexe, či Miesto spočinutia Neobsiahnuteľného (Ježiša Krista). Mozaiky a fresky sú pomerne v dobrom stave, objavené boli na začiatku 20. storočia a znamenali obrat v ponímaní palaiologovského umenia. Mozaiky majú výrazné farby a nesú zmysel pre dejovosť, figurálne scény sú dopĺňané a rámcované krajinnými a architektonickými výjavmi, ktoré sú plastické a znázornené z opačnej perspektívy. V kupole severnej časti nartexu chrámu je znázornená Mária a jej rodičia, na lunetách Sčítanie ľudu v Betleheme. V chráme sa tiež nachádza viacero Kristových zázrakov, ktorých ikonografia sa opiera o dávnu tradíciu. Výjavy obsahujú aj početné detaily zvierat a rastlinstva, rámcovo sú ohradené ornamentom bordúr.
Senát (staroveký Rím)
Počas Rímskeho kráľovstva bol senát väčšinou len poradným orgánom kráľa, ale zvolil aj nových rímskych kráľov. Posledný rímsky kráľ Lucius Tarquinius Superbus bol zvrhnutý po štátnom prevrate, ktorý viedol Lucius Junius Brutus, zakladateľ Rímskej republiky. Na začiatku republiky bol senát politicky slabý, zatiaľ čo rôzni výkonní magistráti boli dosť silní. Keďže prechod od monarchie k ústavnému poriadku bol s najväčšou pravdepodobnosťou postupný, trvalo niekoľko generácií, kým sa senát mohol presadiť nad výkonnými magistrátmi. Do polovice obdobia republiky sa senát dostal na vrchol svojej republikovej moci. Neskorá republika zaznamenala pokles moci senátu, ktorý sa začal po reformách tribúnov Tiberia a Gaia Graccha.
Po transformácii republiky na principát stratil senát veľkú časť svojej politickej moci a prestíže. Po ústavných reformách cisára Diokleciána sa senát stal politicky irelevantným. Po premiestnení sídla vlády z Ríma bol senát zredukovaný na čisto mestský orgán. Tento pokles stavu sa posilnil, keď cisár Konštantín vytvoril v Konštantínopole dodatočný byzantský senát.
Po zosadení Romula Augusta v roku 476 fungoval senát na západe pod vládou Odoakera (476 – 489) a počas ostrogótskeho panovania (489 - 535). Obnovili ho po opätovnom získaní Talianska Justiniánom I., ale nakoniec zmizol po roku 603, čo je dátum jeho posledného zaznamenaného verejného aktu. Titul „senátor“ pokračoval v stredoveku, bez väčšieho významu. Byzantský senát prežil v Konštantínopole do 14. storočia.
Viečkovkovité
Viečkovkovité (Eupomatiaceae) je čeľaď z radu magnóliotvaré (Magnoliales). Jediný rod je viečkovka (Eupomatia).
Charakteristika
Zástupcovia rodu viečkovka sú kry až stromy s jednoduchými striedavými listami. Kvety sú aromatické, bez okvetia (achlamydeické), ktorého funkciu prebrali biele lupeňovité tyčinky. Gyneceum je apokarpné, semenník polospodný. Plodolisty, ktorých je 13 a viac, sú ponorené v kvetnej čiaškej. V obojpohlavných achlamydeických kvetoch je priestorové oddelenie piestikov a tyčiniek prostredníctvom staminódií – tzv. herkogamia, aby nedochádzalo k samoopeleniu. Plodom je plodstvo bobúľ v zdužinatenej kvetnej čiaške.
Tri druhy jediného rodu sa vyskytujú v Novej Guinei a pri pobreží východnej Austrálie.
Význam
Sušené plody viečkovky vavrínovej (Eupomatia laurina) sa pod menom "bolwarra" používajú v Austrálii k aromatizovaniu zmrzlín a ďalších pokrmov.
Hold On
Hold On môže byť:
Letné paralympijské hry 2024
'''XVII. letné paralympijské hry''' sa budú konať v francúzskom Paríži v roku 2024.
O konaní hier sa rozhodlo v septembri 2017 na zasadaní Medzinárodného olympijského výboru v Lime. Paríž sa znovu stane dejiskom paralympijských a olympijských hier sto rokov po ôsmej olympiáde.
Parížski organizátori svoju kandidatúru potvrdili 23. júna 2015. Podľa nich je už k dispozícii medzi 60 a 80% športovísk potrebných na hry.
Konrád Gaal
Mená
náhľad|Bronzová krstiteľnica od majstra Konráda, druhá polovica 14. storočia, Kostol nanebovzatia Panny Márie v [[Podolínec|Podolínci]]