cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HC VSŽ Košice v sezóne 1998/1999
Víťazom Kontinentálneho pohár v ľadovom hokeji 1998/1999 sa stal tím HC Ambri-Piotta, na druhom mieste skončilo domáci klub HC VSŽ Košice, na treťom Avangard Omsk a posledné miesto finále obsadilo mužstvo EG Düsseldorf.
V úvode najvyššej slovenskej hokejovej súťaži sa v sezóne 98/99 darilo, keď po základnej časti čiže 22. kolách skončili za suverénnym tímom Slovana Harvard Bratislava a zaistili si tým postup do série A a play-off.
Počas sezóny boli v klube veľké naťahovačky okolo prestupu košického útočníka Vlastimila Plavuchu. Najlepši strelec a najproduktívnejší hráč minuloročnej sezóny extraligy v tíme vicemajstra nedostával dosť príležitostí, najmä kvôli výkonom a chcel odísť do iného klubu. Vedenie sa s ním dohodlo, že môže odísť kdekoľvek, ale nemôže posilniť konkurenciu v extralige a tak mu ostávala buď 1. liga alebo zahraničie. O jeho služby sa uchádzal klub z Nemecka a český extraligista HC Bohemex Trade Opava. Nemecký klub chcel Plavuchu len na mesačné hosťovanie čo Košice odmietli a HC Bohemex Trade Opava chcel košického útočnika na hosťovanie, potom na prestup, no nakoniec po zlepšujúcich sa výsledkoch stratil o Vlastimila Plavuchu záujem. .
Vlastimil Plavucha mal ešte aj po polovici novembra v Košiciach zmluvu, no začal trénovať so Zvolenom. HK mesta Zvolen neskôr prejavil záujem o extraligového kanoniera a Košice upustili od toho, že ho nepredajú žiadnemu tímu west extraligy. Celá záležitosť sa natiahla, keď sa tímy nevedeli dohodnúť na cene. Košice nechceli predať Plavuchu pod cenu. Začiatkom decembra to vyzeralo, že sa kluby už dohodnú, no HC VSŽ si pýtalo za dovtedy najlepšieho hráča histórie extraligy dva milióny slovenský korún.Zvolenu sa táto suma zdala privysoká a rokovania sa na istý čas prerušili.
V priebehu decembra 1998 abdikoval z funkcie prezidenta a člena správnej rady Viktor Špakovský. Z klubu odišli bieloruský legionári Mikulčik a Solopukin. Situácia okolo Plavuchu sa v decembri nepohla. Až v polovici januára prišlo riešenie, keď sa tím HC VSŽ Košice dohodol so Zvolenom na prestupe. Košice dostali útočníka Michala Košíka
V januári odišiel útočník Ľubomír Vaic na hosťovanie do 17. marca do rodnej Spiškej novej Vsi.
21. februára 1999 sa v Trnave odohral Zápas hviezd West Extraligy 1998/1999. Z tímu Košíc boli do tímu VÝCHOD vybraní vo fanúšikovskom hlasovaní brankár Miroslav Šimonovič, obrancovia Daniel Babka, Jerguš Bača, Stanislav Jasečko, útočníci Ľubomír Vaic, Peter Pucher a Igor Liba. Tím východu trénoval tréner Košíc Ján Selvek. Východ tento zápas vyhral 9:7.
Pre HC VSŽ Košice to už bolo šieste finále extraligy v rade a súperom mal byť po roku opäť bratislavský Slovan Harvard, ktorý do finále postúpil ako jasný favorit s 25 bodovým náskokom pred Košicami a nič ako titul ich nezaujímalo. HC VSŽ Košice trápila v tejto sezóne už spomínaná zlá finančná situácia ešte pred play-off niektorí hráči avizovali, že nevedia či vôbec dostanú svoje peniaze. Tesne pred finále so Slovanom Harvard Bratislava sa zdalo, že Košice naň ani nenastúpia. Na tímovej porade sa mali hráči rozhodnúť či pôjdu hrať finále aj bez peňazí. Všetci hráči až na Ryboviča sa rozhodli, že nastúpia a vrátia slovanistom porážku z lanského finále v ktorom Slovan vyhral veľmi kontroverzne 3:2 na zápasy. Tesne pred finále do šatne Košíc prišli do šatni Rezešovci, ktorí prisľubili hráčom prémie za titul. Finále pískali po prvýkrát v histórii aj český rozhodcovia.
Po prvom finálovom zápase, ktorý Slovanom Harvard Bratislava vyhral 4:1 a zdalo sa, že Slovan to má vo svojich rukách. V ďalšom zápase Košice vyrovnali sériu na 1:1, keď vyhrali 6:5  a mužstvo Slovanu Harvard sa dostalo pod psychický tlak, pretože si nič iné ako titul nepripúštali a neočakávali. V treťom zápase v Košiciach vyhralo domáce mužstvo 3:2, čím získalo dva majstrovské mečbaly. Víťazný gól tohoto stretnutia dal Igor Liba.
Víťazi aj porazení sa zhodoli v tom, že finále vyhral tím z väčším hokejovým srdcom. Po sezóne mali Kosičania prisľubených miliónov slovenských korún ya titul od železiarní. Po tejto sezóne s tímu odišla z tímu väčšina hráčov.
Herný systém
Turnaj hralo 6 mužstiev rozdelených do dvoch skupín (A, B) po tri tímy. Víťazi skupín sa stretli vo finále turnaja, kluby na druhom mieste hrali zápas o 3. miesto a tímy umiestnené na posledných tretích miestach skupín hrali zápas o 5. miesto.
Cambridgeská ekonomická škola
thumb|[[Alfred Marshall položil základy Cambridgeskej ekonomickej školy.]] Cambridgeská ekonomická škola alebo cambridgeská národohospodárska škola alebo cambridgeská škola bola škola ekonomického myslenia, ktorej základy položil Alfred Marshall. Bol zakladateľom a zároveň osobnosťou tak výraznou, že ostatní príslušníci tejto školy prevzali spôsob jeho ekonomickej analýzy. Dôležitým znakom školy bola snaha uchovať myšlienky anglických klasikov, napríklad Adama Smitha. Výrazný bol jej záujem o ekonomickú rovnováhu a o ekonomický blahobyt.
HC VSŽ Košice v sezóne 1998/1999
Káder
Tréneri
Cambridgeská ekonomická škola
Od lausannskej školy sa odlišovala v chápaní všeobecnej rovnováhy trhov. Cambridgeská škola používala metódu čiastočnej rovnováhy trhu: skúmala dopyt, ponuku a rovnováhu určitého trhu za predpokladu, že na všetkých ostatných trhoch neprichádza k žiadnym zmenám. Tento pohľad bol značne zjednodušený, avšak do dnešných dní pretrval a používa sa v mikroekonómii.
HC VSŽ Košice v sezóne 1998/1999
Herný systém
Finále IIHF Super Pohára 1998 hral víťaz Európskej hokejovej ligy 1997/1998 a víťaz Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 1997/1998.
Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 1998/99 hralo 48 tímov z 27 krajín. Pohár trval od 18. septembra do 29. decembra 1998. Turnaj organizovala medzinárodná hokejová federácia. Turnaj bol vytvorený spoolu s Európskou hokejovou ligou(EHL) ako náhrada za zaniknutý turnaj o Pohár európskych majstrov. Turnaj slúžil ako náhrada pre krajiny, ktoré nehrali EHL, tímy boli volené krajinami respektíve hokejovými asociácami.
Turnaj sa hralo trojkolovo s finálnym turnajom v skupinách. 1.kolo (A, B, C, D, E, F), 2.kolo (G, J, K, L, M), 3.kolo (N, O, P). Tímy v kolách boli nasadené podľa kvality. Do finále postupovali víťazi skupín 3.kola a organizátor finále.
Finále
Finálový turnaj sa hral v slovenskom meste Košice, na Zimnom Štadióne na Kavečianskej ceste.
Individuálne ocenenia na turnaji
Najlepší obranca: Dmitrij Rjabykin (Avangard Omsk)
Najlepší útočník: Oleg Petrov (HC Ambri-Piotta)
Herný systém
Základná časť sa hrala na 22 zápasov, čiže každý s každým odhral 1 zápas vonku a 1 zápas doma. Po ktorých sa Extraliga rozdelila na skupinu A a B, kde každý s každým odhral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma. Prvých 8 tímov postupovalo do play-off
Nadstavbová časť o 1.-6.miesto
HC VSŽ Košice bol v Skupine A, kde sa stretol s klubmi s vyššej časti tabuľky.
Štatistiky hráčov
Zdroj: eurohockey.com
Gniebing-Weißenbach
Gniebing-Weißenbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Svetové ocenenie Alberta Einsteina za vedu
Svetové ocenenie Alberta Einsteina za vedu je každoročne udeľovaná cena Svetovým kultúrnym výborom "ako uznanie za vytvorenie stimulov pre vyvíjanie vedy a technologický výskum".
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity je jednou z deviatich fakúlt Masarykovej univerzity, ktorá sa špecializuje na výučbu lekárov, dentistov, zdravotníckych špecializácií a vedecko-výskumnú prácu. Vznikla v roku 1919 a patrí medzi štyri najstaršie fakulty univerzity.
Svetové ocenenie Alberta Einsteina za vedu
Ocenenie je pomenované po Albertovi Einsteinovi. Zahrňuje diplom, pamätnú medailu a finančnú hotovosť vo výške 10 tisíc amerických dolárov.
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity
Od svojho založenia sídlila na Komenského námestí v centre Brna. Od septembra 2010 sídli v Univerzitnom kampuse v Brne-Bohuniciach spolu s prírodovedeckou fakultou, fakultou športových štúdií a početnými vedeckými inštitúciami v rámci centra vedeckej excelentnosti CEITEC. Lekárska fakulta využíva tiež priestory Fakultnej nemocnice Brno v kampuse, Fakultnej nemocnice u sv. Anny v Brne v centre mesta a Masarykovho onkologického ústavu na Žlutém kopci.
Gniebing-Weißenbach
Žije tu 2 190 obyvateľov (1. 1. 2007).
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity
Štúdium
Lekárska fakulta ponúka dva magisterské študijné programy lekárstvo a stomatológiu. Od roku 2005 sú ponúkané aj bakalárske študijné programy.
Thuban
Thuban (α Dra/α Draconis/Alfa Draconis) je dvojhviezda v súhvezdí Drak.
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity
Štúdium
V špecializáciách je možné pokračovať v nadväzujúcom magisterskom štúdiu a doktorskom štúdiu obecne.
Thuban
Táto hviezda bola pred 5000 rokmi Severkou. V jej blízkosti bol totiž v tých časoch Severný svetový pól, ktorý sa neskôr dôsledkom precesie presunul k Polárke. Severný svetový pól bol od Thubanu vzdialený iba 10´, čiže asi tretinu mesačného priemeru. Vtedy začínali Egypťania stavať pyramídy. Thuban bol vraj stále viditeľný priezorom Chufuovej pyramídy. Dnes to už tak nie je; pól sa posunul k Polárke a Thuban obieha okolo pólu tak ako ostatné hviezdy.
Lekárska fakulta Masarykovej univerzity
Štatistiky
V súčasnosti je jednou z desiatich lekárskych fakúlt na území Česka. V roku 2015 bolo na magisterské študijné programy prijatých 743 z 4 627 uchádzačov. Na bakalárske študijné programy bolo ten istý rok prijatých 582 z 3 050 uchádzačov.
Thuban
Thuban je spektroskopická dvojhviezda s obežnou dobou 51, 38 dňa. Je zaujímavé, že podľa starého označenia gréckym písmenom bol Thuban označený ako najjasnejšia hviezda súhvezdia (α Dra). Jeho jasnosť odvtedy pravdepodobne značne poklesla. Najjasnejšou hviezdou je teraz Etamin.
Axl Rose
W. Axl Rose, vlastným menom William Bruce Rose (* 6. február 1962, Lafayette, Indiana) je americký hudobník, spevák a skladateľ, známy predovšetkým ako spoluzakladateľ a spevák americkej hard rockovej skupiny Guns N’ Roses, v ktorej pôsobí od roku 1985.
Biografia
Axl vyrastal v rodine, kde sa stritkne riadili podľa biblie. Mal ťažké detstvo a sám ako dospelý priznal, že potláčal spomienky, keď ho jeho biologický otec William Rose sexuálne zneužil. William Rose opustil rodinu, keď Axl mal dva roky. Jeho nevlastný otec Stephen 'Beetle' Bailey ho týral fyzicky.
Axl vyrastal a myslel si, že jeho skutočným otcom je Bailey, Axlove meno bolo „William Bailey“. V sedemnástich po zistení mena biologického otca si zmenil meno na William Rose. Seba však nazýval iba „W. Rose“, ale neželal si, aby sa musel o meno deliť so svojím biologickým otcom. Tvrdá disciplína a vychovávanie podľa biblie ho viedlo k vzbure proti Indiane a tiež spoločnosti vo všeobecnosti.
Kvôli jeho búrlivému dospievaniu a matkinej neochote opustiť násilníka Baileho má Axl vážne problémy so ženami. V rozhovore pre Rolling Stones v roku 1992 povedal, že počas detstva pokladal ženy a sexualitu za zlo následkom bolo fyzické týranie jeho matky otčimom, ktorého bol svedkom ako citlivé dieťa, myslel si, že domáce násilie patrí k prirodzenému spôsobu života.
Rose prejavil veľký záujem o hudbu, spieval v miestnom kostole a učil sa hrať na klavíri. Založil skupinu nazvanú Axl. Meno skupiny považoval za vlastné a zákonne si osvojil meno Axl. Počas celej mladosti mal Axl neustále potýčky s políciou, bol zatknutý vyše dvadsaťkrát a obžalovaný z činov ako opilosť na verejnosti a napadnutie. V neskorších rokoch sa ho pokúšali v Lafayette zatvoriť ako notorického kriminálnika a na radu jeho právnika, opustil mesto a odišiel do Los Angeles na začiatku 80. rokoch, kde sa chcel presadiť v rockovej hudbe. Znova sa tu stretáva s blízkymi priateľmi z detstva medzi, ktorými je aj bývalý člen skupiny Axl Izzy Stradlin.
Los Angeles: Vznik Guns N’ Roses
Na začiatku 80. rokov predstavoval hudbu v Los Angeles punk a heavy metal. Axl chcel tieto žánre spojiť do jedného unikátneho hudobného štýlu. Dostal sa cez niekoľko kapiel vrátane Hollywood Rose, L.A. Guns, Rapidfire, A.X.L. a Rose. Potom Axl a bývalí členovia L.A. Gunsu Tracii Guns (čoskoro ho nahradil Slash, vlastným menom Saul Hudson) a Rob Gardner (nahradil ho Steven Adler) založili v lete roku 1985 skupinu Guns N’ Roses.
Bez peňazí a predstavy sa snažili prežiť v uliciach LA. Údajne Rose a Stradlin dokonca predávali drogy za smiešne sumy. Podľa Axla, zvádzali ženy pre ich peniaze, napríklad boli na párty u nemenovanej ženy, kým jeden z nich sa s ňou miloval, ostatní kradli peniaze len, aby mohli prežiť.
Nakoniec si prenajali malý apartmán, prezývaný Hell House (Pekelný Dom Podľa neho vznikla pieseň Right Next Door To Hell) ktorý sa rýchlo stal brlohom sexu, drog a rock n' rollu. LA usporiadateľka Vicky Hamilton údajne našla skupinu a vybavila im ich prvé koncerty.
Axl (vokály), Izzy Stradlin (rytmická gitara), Slash (sólová gitara), Duff McKagan (basgitara), a Steven Adler (bicie) ako Guns N’ Roses podpísali nahrávaciu zmluvu s Geffen Records v roku 1986. Vydali svoj prvý debutový album Appetite for Destruction v 1987. Album hneď nemal úspech, ale čoskoro sa stal megaúspešným po vypustení niekoľkých singlov. Do roku 1988 dosiahol vrchol rockovej hudby podporovaný obrovskou popularitou piesní Welcome to the Jungle, Paradise City a Sweet Child o’ Mine. „Sweet Child O' Mine“ napísal Rose pre svoju priateľku Erin Everly.
Život na hrane
V strede 80. rokov a do začiatku 90. rokov prežíval Axl búrlivý vzťah s Erin Everly, jej otcom je spevák Don Everly. Napokon sa s ňou oženil v roku 1990, ale na nasledujúci mesiac požiadal o rozvod. Pár sa dal znova dokopy na nejaký čas, keď Erin otehotnela, ale utrpela spontánny potrat v októbri 1990, čo sa Axla veľmi vzalo, lebo chcel mať vlastné deti. Deň po pôrode bol Axl zatknutý, lebo napadol suseda s fľašou vína pretože sa vyhrážal, že zavolá políciu kvôli hlasnej hudbe. Manželstvo medzi Everly a Rose bolo anulované v roku 1991. Ten istý rok sa Rose zaplietol s mladou modelkou Stephanie Seymour. Rose bol celý blázon do Stephanie a považoval ju za jedinú. Rose veľmi lipol na jej synovi Dylanovi a skúšal byť skvelým otcom, ktorého on nikdy nemal. V roku 1993 sa odlúčili a Axl upadol do hlbokej depresie.
Hoci ich debut bol úspešný, čoskoro Guns N’ Roses boli neblaho známi za svoj divoký spôsob života sprevádzaní užívaním veľkého množstva tvrdých drog, hlavne heroínu. Nasledovali zrušenia koncertov a vynárali sa klebety o ich rozchode. V roku 1988 vydali album G N' R Lies, ktorý sa stal veľmi žiadaným. Avšak za pieseň „One in a Million“ bola skupina kritizovaná aj napriek veľkej irónii v texte, ako nehanebná urážka gayov, černochov a prisťahovalcov. Axl bol zaškatuľkovaný ako rasista a tiež považovaný za homofóbneho kvôli textu tej piesne, avšak všetko to odmietal. Pokiaľ ide o homofóbne obvinenia, tak Rose tvrdil, že mal zlé skúsenosti s homosexuálmi a skutočne nepochopil spôsob ich života. Nečakane v roku 1992 Rose a Elton John spolu vystúpili s piesňou „November Rain“ na MTV Video Music Awards. Tvrdil, že hudba Eltona Johna mala na neho veľký vplyv čo dokazujú aj albumy Use Your Illusion, kde znie viac operných songov. Znova s Eltonom Johnom vystúpili v roku 1992 na Freddie Mercury Tribute Concert, kde Axl vzdal úctu Freddiemu Mercurymu.
Po rôznych oneskoreniach vydáva skupina v roku 1991 dvojalbum Use Your Illusion I a Use Your Illusion II. Tieto albumy zožali obrovské úspechy, ale čoskoro sa kapela dostala do problémov, kvôli Roseovmu nevypočítateľnému správaniu. V júli roku 1991, na začiatku 28-mesačného turné Use Your Illusion Tour, Rose zoskočil z pódia v St. Louis, aby vzal fanúšikovi videokameru. Koncert zrušili a Rose s ostatnými členmi odišli, čo podnietilo vznik veľkých výtržností, za ktoré bol neskôr zatknutý. Súd nakoniec rozhodol, že nebol zodpovedný za tie výtržností a zrušil obvinenia proti nemu. Ďalšie nepokoje vypukli 8. augusta 1992 na Montreal Stade Olympique, kde Axl prišiel na pódium neskoro a po odohratí deviatich piesní odišiel. Tvrdil, že mal ťažkosti s hlasom. Pred piesňou 'Double Talkin' Jive' povedal, že to bude na dlho posledný koncert skupiny. Na konci posledného singlu 'Civil War' Axl povedal: „Ďakujeme, vaše peniaze sa vám vrátia, padáme odtiaľto.“ Toto viedlo k ďalším výtržnostiam, ktoré zasiahlo takmer celé mesto a ledva sa ho podarilo dostať pod kontrolu.
Rose sa stával čudným a agresívnym, keď spôsobil dlhé oneskorenia vystúpení a vyzval speváka skupiny Nirvana Kurta Cobaina, aby sa s ním pobil počas MTV Video Music Awards po tom, čo jeho žena Courtney Love sa zo zábavy spýtala Axla či by bol krstným otcom ich dcéry Frances Bean. Rose a Kurt Cobain sa neznášali, prevládala medzi nimi rivalita a aj medzi ich fanúšikmi. Axl predtým zbožňoval Nirvanu a požiadal Kurta či by boli ich predkapelou počas Your Illusion Tour, Kurt to odmietol.
V rozhovore s Michaelom Azerradom v neoficiálnej autobiagrafii Come As You Are Cobain vysvetlil aký videl hlavný filozofický rozdiel medzi Guns N’ Roses a Nirvanou: „Oni totálne veci skazia a potom sa prizerajú a hľadia na to čo skazili a až potom sa pokúšajú prísť na to ako to môžu napraviť, zatiaľ čo my skazíme veci, zaoberáme sa len tým a robíme to ešte horším.“ Cobain sa ďalej vyjadril o Roseovi, že je namyslený egoista, ktorý si myslí, že mu svet niečo dlží.
Basgitarista Duff McKagan bol jeden z posledných, ktorý videl Cobaina predtým ako spáchal samovraždu v roku 1994. Fanúšikovia oboch skupín sa ďalej nenávideli, kvôli sporom, ktoré sa odohrali medzi Axlom a Kurtom. Po čase to však prestalo. Vdova Courtney Love sa ospravedlnila McKaganovi za ich búrlivú minulosť. Okrem toho, títo dvaja spolu vystúpili naživo s piesňou „It's So Easy“ a Velvet Revolver, súčasná Duffova a Slashova kapela, zahrali pieseň Nirvany „Negative Creep“ na koncerte.
Úpadok
V roku 1993 Guns N’ Roses vydal album The Spaghetti Incident?, ktorého ohlasy boli rozpačité. Album rozútal menšiu polemiku, pretože obsahoval skrytú pieseň „Look at Your Game, Girl“, ktorú napísal Charles Manson.
V roku 1994 bol vyhodený gitarista Gilby Clarke a Rose namiesto neho dosadil svojho starého kamaráta Paula Tobiasa. Spolu s ostatkom kapely (Slash, McKagan a Sorum) nahrali Rose a Tobias novú verziu piesne „Sympathy for the Devil“ pre soundtrack k filmu Rozhovor s upírom. Keď Slash zistil, že Tobias zmenil jeho sóla a pridal svoje vlastné, tak sa rozzúril, jeden z dôvodov prečo chcel Slash opustiť skupinu.
Skupina sa vrátila do štúdia, kde údajne nahrala trinásť nových skladieb pre nový album. Tieto piesne stále existujú, ale neboli nikdy vydané. Duff McKagan rozprával odlišne pre média, že album (ne)obsahuje pomalé balady a akustické piesne.
Slash opustil kapelu, keď sa album stále ešte nahrával. V roku 1997 McKagan opustil Guns N’ Roses, bol posledný člen okrem Axla, ktorý bol so skupinou od vzniku. V tom istom čase odchádza Sorum. Tento posledný album nebol nikdy vydaný. Niektorí sa chybne domnievajú, že materiál z albumu bol použitý na albume It's Five O'Clock Somewhere skupiny Slash's Snakepit, ktorú neskôr založil. V skutočnosti Slash napísal zopár piesní v polovici 90. rokov, ale Axlovi sa nepáčili. Pred opustením kapely sa Slash spýtal Axla či môže použiť tie texty pre svoju novú skupinu. Axl nemal o ne záujem, tak Slash ich použil s pozmenenou hudbou.
Chinese Democracy
Axl dostal vlastnenie práv na názov Guns N’ Roses potom čo ostatní pôvodní členovia odišli alebo boli vyhodení. Dizzy Reed hral na klávesy počas Use Your Illusion Tour a neskôr sa stal členom kapely. Mnoho skvelých hudobníkov prešlo cez skupinu počas tých rokov. Pravdepodobne najznámejšími sú bassgitarista Tommy Stinson (bývalý člen The Replacements) a gitarista Robin Finck (bývalý člen Nine Inch Nails), ktorí sú v kapele od roku 1997, resp. 1998. V roku 2000 mali v úmysle vydať album Chinese Democracy.
V roku 2001 nové „stelesnenie“ Guns N’ Roses vystúpilo v Las Vegas a Rio de Janeiro, kde Axl a jeho nová skupina hrali pred 250 000 publikom na festivale Rock In Rio III. Tu predstavili nove piesne z pripravovaného albumu, „Madagascar“, „The Blues“, „Silkworms“, „Rhiad and The Bedouins“ a tiež zahrali staršie hity. V auguste 2002 sa predstavili na šiestich vystúpeniach a prekvapivo na Video Music Awards, kde Axl oficiálne predstavil novú zostavu. Bolo to jedno z najlepšie hodnotených vystúpení v histórii MTV a Ozzy Osbourne povedal, že to bolo jedno z najohromnejších vystúpení všetkých čias. Avšak, mnohí si všimli, že Axl spieval falošne, čo neskôr prisudzoval odposluchu lebo vôbec nepočul svoj hlas.
Nasledovalo 16 koncertov v Severnej Amerike, ale v polovice turné sa Axl neobjavil vo Vancouveri (prvý koncert), a potom ani vo Philadelphii, čo vyústilo do výtržností.
Guns N’ Roses si naplánovali vystúpiť na festivale Rock In Rio v Lisabone na začiatku roka 2004, ale Axl vystúpenie neskôr zrušil a ospravedlnil sa fanúšikom viniac Bucketheada kvôli jeho odchodu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vígľaš
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vígľaš v okrese Detva.
Larchant
Larchant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Wudce z Trnawi
Wudce z Trnawi bol protislovenský týždenník písaný po slovensky viac-menej podporujúci kossuthovcov, ktorý vychádzal počas revolúcie 1848/49.
Týždenník mal náboženskú prílohu Bohumil. Ich vydavateľom bola trnavská vysoká katolícka cirkevná hierarchia.
Jedinými známymi Pelikánovými slovenskými spismi sú tie, ktoré vyšli počas revolúcie v rokoch 1848/49. Ide o leták vydaný v Trnave 8.5.1849 pod názvom „Milí Braťja Slováci“. Bol vydaný v pomerne vysokom náklade - 5.000 exemplárov. Obsahuje polemiku s letákom Jozefa M. Hurbana „Braťja Slováci“, v ktorom svojim rodákom vysvetľoval úlohy a ciele slovenského povstania a nabádal ich k vstupu do povstaleckých jednotiek. Pelikánov leták obsahuje nepravdivé tvrdenia. Oslavuje v ňom uhorskú šľachtu, ktorá sa vraj dobrovoľne vzdala svojich stavovských výsad a zrušila poddanstvo, hoci tak urobila iba pod hrozbou rozsiahlej roľníckej revolúcie.
F. Pelikán vo svojom letáku vystríhal slovenský pospolitý ľud pred vzburou „proti pánom“, ale aj pred bojom proti kossuthovskému revolučnému vojsku. Podľa neho „páni budú vždy pánmi“ - a preto aj akékoľvek snahy Slovákov o zlepšenie ich zlého sociálneho postavenia a o získanie národnej rovnoprávnosti sú škodlivé a úplne zbytočné. Preto aj zatracoval snahy štúrovcov o získanie národnej rovnoprávnosti, ako aj všetkých nemaďarských národov žijúcich na území Uhorska. Preto aj vystríhal pospolitý ľud pred vodcami slovenského povstania Ľ. Štúrom, J. M. Hurbanom a M. M. Hodžom a velebil údajné právo vládnucich vrstiev na ich úplné pomaďarčenie.
V takom istom protislovenskom a protištúrovskom duchu viedol F. Pelikán aj noviny Wudce z Trnawi. Ani on, tak ako ani redaktori a vydavatelia kossuthovských novín (Slovácke novini, Prjateľ ľudu), nechcel ich písať v štúrovskej slovenčine považujúc ju za spisovný jazyk nepriateľov. F. Pelikán sa snažil v novinách používať „vlastnú spisovnú slovenčinu“, ktorá mala veľmi nízku jazykovú úroveň. Ide vlastne o snahu používať bernolákovskú slovenčinu, v ktorej bolo veľmi veľa českých výrazov. Gramatika a štylistika Pelikánovej „spisovnej slovenčiny“ bola nedôsledná a nedokonalá. Sám pritom mal iba veľmi nízke ambície, pretože sa snažil iba o to, aby jeho „slovenčina“ v novinách bola čitateľom ako-tak zrozumiteľná. Zánikom maďarskej revolúcie automaticky prestali aj Pelikánove snahy o vytvorenie „nového slovenského spisovného jazyka“.
Periodicita
Prvé číslo vyšlo 12. 7. 1848 a č. 6 vyšlo 16. augusta 1848.
Diaľnica A861 (Nemecko)
Diaľnica A861 je 4,3 kilometra dlhá odbočka z diaľnice A98 na švajčiarske hranice v meste Rheinfelden.
Gosdorf
Gosdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
Zoltan Zinn-Collis
Zoltan Zinn-Collis (* 1940, Vysoké Tatry† 10. december 2012, Athy, Írsko) bol ako štvorročný v roku 1944 deportovaný do koncentračného tábora Ravensbrück a následne do Bergen-Belsenu. V roku 2006 vydal v Írsku knihu s názvom „Final witness: My Journey from the Holocaust to Ireland“ opisujúcu jeho život.
Rodina
Zoltán Collis bol synom židovského otca a matky protestantky maďarskej národnosti. Mal dve sestry a jedného brata Aladára. Najmladšia zo sestier neprežila transport do koncentračného tábora Ravensbrück. Brat Aladár zomrel v koncentračnom tábore Bergen-Belsen. V apríli 1945 tu zomrela aj jeho matka. Stalo sa tak v deň kedy do tábora prišiel Červený kríž, ktorý zachránil aj malého Zoltána. Jeho otec Adolf Zinn zomrel pravdepodobne v roku 1944 v koncentračnom tábore Ravensbrück. Jeho staršia sestra Edita prežila holokaust a spolu so Zoltánom prežila svoj život v Írsku.
Život v Írsku
Zoltán Collins bol spolu so sestrou adoptovaný doktorom Bobom Collinsom, ktorý prišiel v rámci Červeného kríža pomáhať po oslobodení do koncentračného tábora Bergen-Belsen. Malý Zoltán mu tu po nemecky povedal: „''Môj otec je mŕtvy. Teraz si ty môj otec''“.
Podmileský potok
Podmileský potok je potok v okrese Chomutov v Úsťanskom kraji v Česku. Je dlhý 8,85 km.
Poloha
Pramení v Krušných horách v katastrálnom území Podmilesy, ktoré spadá pod obec Domašín. Prameň sa nachádza vo výške Asi jeden kilometer juhozápadne od vlakovej zastávky Rusová a asi 600 m juhovýchodne od bezmennej kóty s nadmorskou výškou.
Steká po úbočí Krušných hôr krajinou, v ktorej sa striedajú pastviny a lesy a až v poslednej tretine dĺžky preteká Ciboušovom a Kláštercom nad Ohří, kde sa zľava vlieva do Ohře v nadmorskej výške pred železničným mostom trati Chomutov-Cheb. Najväčším prítokom Podmileského potoka je Hradišťský a Klášterecký potok. Na hornej časti toku stávala dedina Podmilesy, ktorá zanikla v roku 1967 vysídlením. V údolí potoka sa medzi Domašínom a Louchovom nachádza prírodná pamiatka Podmilesy.
Priemerný prietok Podmileského potoka pri ústi do Ohře je 0,15 m³/s. Plocha povodia meria 27,62 km² a nachádza sa v ňom 25 vodných plôch s celkovou rozlohou 2 ha. Hustota riečnej siete povodia je 1,23 km/km². Správcom toku je štátny podnik Povodí Ohře.
Stupne povodňovej aktivity na hlásnom profile v Klášterci nad Ohří na riečnom kilometri 0,77:
Cesta I. triedy 69 (Slovensko)
Cesta I. triedy 69 (I/69) je cesta I. triedy na Slovensku, ktorá spája Banskú Bystricu a Zvolen. Jej celková dĺžka je 13,420 km.
História
Cesta pôvodne spájala cesty I/50 a I/66 medzi križovatkami Stráže a Kováčová. Na začiatku 80. rokov po výstavbe 4-pruhovej preložky cesty I/50 Šášovské Podhradie - Zvolen bol začiatok cesty posunutý do križovatky Budča. V 90. rokoch bola cesta predĺžená cez Sliač do Banskej Bystrice (pôvodný úsek cesty I/66 pred výstavbou 4-pruhovej preložky). V roku 2009 bol úsek Budča - Kováčová zaradený ako súčasť rýchlostnej cesty R1.
Priebeh
Začiatok I/69 je v križovatke Kováčová s rýchlostnou cestou R1 a cesty I/66. Ďalej sa I/69 v Kováčovej križuje s III/2459, s III/2460 pri Zvolene a v Sliači, následne s III/2448 a III/2449.
I/69 ďalej prechádza do banskobystrického okresu, križuje sa s III/2413, III/2415 a s III/2414 a končí sa na križovatke s I/66 a R1.
Saint-Maurice-la-Souterraine
Saint-Maurice-la-Souterraine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Glen Murray
Glen Murray (* 1. november 1972, Halifax, NS) je bývalý kanadský hokejový utočník. V drese Boston Bruins, Pittsburgh Penguins a Los Angeles Kings odohral spolu 16 sezón v NHL. Za 🇨🇦 získal zlatú medailu z MS 2004. Po skončení kariéry pôsobil ako konzultant v organizácií Los Angeles Kings.
Bol zvolený v prvom kole draftu, celkovo 18. Bostonom Bruins vo vstupnom drafte NHL v roku 1991. Strávil štyri sezóny v Bruins a potom bol vymenený do Pittsburghu Penguins s Bryanom Smolinskim za Kevina Stevensa a Shawna McEacherna. Murrayove pôsobenie za Penguins trval len niečo vyše roka a nakoniec opäť zmenil pôsobisko; tentoraz ho vymenili do Los Angeles Kings za Eda Olczyka. Murray zaznamenal úspech s Kings, počas svojho päťročného pôsobenia bol produktívny, ale 24. októbra 2001 bol opäť súčasťou výmeny. Tentoraz bol vymenený späť do Bostonu Bruins s Jozefom Stümpelom za Jasona Allisona a Mikka Elorantu.
V júli 2002 podpísal Murray dvojročný kontrakt s Boston Bruins.
Murray dosiahol svoju najproduktívnejšiu sezónu v rokoch 2002-03, keď za Bruins zaznamenal 92 bodov (44 gólov a 48 asistencií) a v roku 2003 si vybojoval miesto v Zápase hviezd NHL.
V novembri 2008 podstúpil Murray operáciu členka a tvrdil, že to bolo dôsledkom zranenia, ktoré utrpel počas hry v sezóne 2007/08. V dôsledku toho jeho agent podal žalobu proti Boston Bruins. Bruins skončili víťazstvom v arbitráži a 23. júla 2008 bol Murray vyradený z klubu Bruins. O tri dni neskôr, 26. júla, Bruins oznámili odkúpenie Murrayho zmluvy, aby uvoľnili priestor pre platový strop.
Karekin II.
Karekin II. (* 21. august 1951, Voskehat, Arménsko) je arménsky pravoslávny duchovný, hlava Arménskej apoštolskej cirkvi s titulom katolikos všetkých Arménov. Sídli v arménskom meste Ečmiadzin blízko Jerevanu.
Životopis
Narodil sa ako Ktrič Nersessian. V roku 1965 vstúpil do seminára v Ečmiadzine. Za diakona bol vysvätený v roku 1970. Teologické štúdiá ukončil v roku 1971. Neskôr sa stal mníchom. V roku 1972 bol vysvätený za kňaza. Postdgraduálne štúdiá absolvoval vo Viedni a Zagorsku (dnes Sergijev Posad, Rusko). V roku 1983 bol vysvätený za biskupa pričom sa stal správcom araratskej patriarchálnej diecézy so sídlom v Jerevane. V roku 1992 bol povýšený na arcibiskupa, pričom naďalej spravoval svoju diecézu. V roku 1995 neúspešne kandidoval na úrad katolikosa všetkých Arménov. Do tejto funkcie bol napokon zvolený v roku 1999 po smrti katolikosa Karekina I. V roku 2001 viedol oslavy 1700. výročia prijatia kresťanstva za štátne náboženstvo Arménska. Katolikos Karekin II. udržiava intenzívne ekumenické vzťahy s Katolíckou cirkvou. V roku 2001 sa stretol s pápežom Jánom Pavlom II. počas jeho návštevy Arménska a v roku 2008 sa v Ríme stretol s pápežom Benediktom XVI..
Karekin II. navštívil rôzne krajiny. Krátko po svojom zvolení - v januári 2000 - sa spolu s arménskymi cirkevnými aj svetskými predstaviteľmi zúčastnil v Betleheme osláv 2000. výročia narodenia Ježiša Krista.
Invaders Must Die (singel)
„Invaders Must Die“ je osemnásty singel britskej elektronickej skupiny The Prodigy. Bol vydaný dňa 26. novembra 2008 z oficiálnej webstránky skupiny vo forme digital download. Je v poradí prvým singlom vydaným z albumu Invaders Must Die. Skladba bola koprodukovaná Jamesom Rushentom zo skupiny Does It Offend You, Yeah?. Liam Howlett povedal o nej pre dubajskú edíciu časopisu Time Out: "veľmi zvukovo drsná elektronická skladba, ktorá sa líši predchádzajúcim skladbám". Hoci nebola komerčným singlom, dosiahla 49. miesto v rebríčku UK Singles Chart, kým remix od Chase & Status dosiahol 53. miesto v rebríčku ARIA Charts a 7. miesto v rebríčku ARIA Dance Chart.
Élincourt
Élincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vígľašská Huta-Kalinka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vígľašská Huta-Kalinka v okrese Detva.
Gößnitz (Štajersko)
Gößnitz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Voitsberg.
Marco Klepoch
Marco Klepoch (* 3. november 1997, Bratislava, Slovensko) je slovenský krasokorčuliar súťažiaci v mužskej sólovej kategórii. Je trojnásobný majster Slovenska, reprezentoval Slovensko na viacerých vrcholových krasokorčuliarskych súťažiach (MS juniorov, majstrovstvá Európy).
Kariéra
Marco Klepoch sa narodil presne pätnásť rokov po jednom zo svojich idolov – Jevgenijovi Pľuščenkovi. Od útleho detstva sa venoval viacerým športom, v korčuľovaní spočiatku vôbec nevynikal. Pomohla mu až krasokorčuliarska prípravka a ako jedenásťročný už skákal dvojité skoky. Jeho prvou krasokorčuliarskou trénerkou bola Eva Tkáčová, dnes trénuje s Vladimirom Dvojnikovom, ktorý mu pripravuje aj choreografie.
Klepoch svoju prvú seniorskú medailu získal v sezóne 2013/2014 na medzinárodnej súťaži „Novoročný pohár“, ktorá konala v januári 2014 v Bratislave. Jeho prvou veľkou seniorskou súťažou boli Majstrovstvá Európy 2014 v Budapešti. Vo veku 16 rokov bol jedným z najmladších účastníkov. Účasť vo voľných jazdách mu ušla o 2,61 bodu a celkovo sa umiestnil na 26. mieste.
Saint-Maurice-près-Crocq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovácke novini
Charakter novín
Žiadosť na vydávanie slovenských novín podal budínskemu ministerstvu vnútra Jozef Just - hlavný župan tekovskej stolice, známy ako veľký neprajník štúrovcov a fanatický maďarizátor. Svoj návrh na vydávanie slovenských novín financovaných vládou, ktorý poslal ministerstvu vnútra 8. mája 1848, podoprel tvrdením, že nielen on, ale aj viacej ľudí je ochotných takéto noviny vydávať, prípadne redigovať. Jeho podmienky boli nasledovné: 1. Vláda nebude od novín požadovať kauciu a zníži pre ne aj poštovné poplatky, 2. Novinám bude zverené uverejňovanie úradných oznamov, pravda za isté poplatky redakcii. Just sa zaviazal, že ak vláda tieto jeho podmienky splní, je schopný svojimi novinami vytlačiť zo Slovenska vplyv štúrovskej publicistiky.
Aj keď ministerstvo vnútra nemohlo, podľa zákonných predpisov odpustiť Justovi zloženie kaucie, nebolo ani toto vážnou prekážkou ich uverejnenia. Kauciu na noviny v nehnuteľnostiach zložil starý Štúrov nepriateľ gróf Karol Zay a župan Jozef Just, ktorý úradne žiadal o spoluprácu a podporu všetkých hlavných županov slovenských stolíc pri zbieraní predplatiteľov i pri rozširovaní týchto nádejných novín.
V letáku zvanom Oznam nového političného časopisu pod ménom Slovácke novini pre verejné záležitosti Slovákov - vydanom v Bratislave 26. V. 1848 sa tvrdí, že tieto noviny budú “deptať poburovanie štúrizmu a slúžiť záujmom ministerstva a národa". Už tento leták zostavil redaktor (odpovedlivý sporjadateľ) nádejných novín – Andrej Kostelný - advokát, predtým vychovávateľ v zemianskej rodine Beniczkých. Roku 1861 stal sa sudcom v Trenčíne a neskoršie bol sudcom v Žiline, kde aj zomrel 22. XII. 1865.
V letáku Kostelný tvrdí „úprimným Slovákom“, že vraj zrušenie poddanstva odhlasovala šľachta dobrovoľne a nezištne. Jej vraj tiež možno ďakovať za uzákonenie rovnosti pred zákonom pre každého občana i za to, že odteraz bude “jeden každý vlastenec voliť poslancov do snemu”. Boli to falošné tvrdenia. Volebné právo v Uhorsku sa riadilo výškou majetku a zostávalo privilégiom najvyšších vrstiev. O údajnej nezištnosti šľachty sa ani netreba zmieňovať. Kostelný na tomto mieste vystríha roľníkov pred vzburami proti bývalým zemským pánom.
Ako redaktori všetkých slovenských novín stojacich v službách maďarského revolučného boja, aj Andrej Kostelný odsúdil štúrovské hnutie a spisovnú slovenčinu. Tvrdil, že on sám pre Slovákov zostaví nový spisovný jazyk, ktorý uplatní už vo svojich novinách. Kostelného spisovná slovenčina bola po morfologickej i lexikálnej stránke veľmi biedna. Išlo tu o akési nárečie blízke bernolákovskej slovenčine. V pravopise sa čiastočne približoval k úzu zavedenému Ľudovítom Štúrom. Kostelného slovenčina nemala ustálenej gramatickej stavby, nehovoriac už o jej celkovej nízkej úrovni. Ďaleko zaostávala za jazykom Slovenských národných novín a stratila sa po zániku jeho Slováckych novín.
Prvé číslo Slováckych novín vyšlo 3. júla 1848 v Bratislave. Vychádzali vo forme veľkého hárku dva razy do týždňa. V ich hlavičke bol drevoryt uhorského štátneho znaku s uvedením dátumu a čísla novín. Pod ním bolo heslo: Sloboda. Ich hlavnými rubrikami boli: Vladarski poručnik (Úradné oznamy), Ministerské rozkazy, vyznamenaňá a povýšená dóstojníkov, a síce hneď z prvej ruky; Závodný výklad: političné stavy a umienky našich časov; Vlastenecký posel: zájemné príhody, jak voľby do snemu atď. Prešporský novinkár: zvláštne prešporskými najnovejšími príhodami sa vďačiť bude. V novinách boli ešte Zahraničné chýry (spravodajstvo) a Vyhlášky. Redaktor však toto rozdelenie rubrík dôsledne nezachovával.
Už po troch týždňoch existencie novín Kostelný znovu žiadal ministerstvo vnútra o finančnú podporu. Tvrdil, že hoci svoje redaktorské povolanie vykonáva zadarmo, jeho noviny sú pasívne a nemajú viacej ako 200 predplatiteľov. Tvrdí, že agitujú proti ním „panslávi“, ktorí propagujú a rozširujú medzi ľudom české a moravské noviny. Hovorí tu ďalej, že bratislavský Juraj Palkovič len striehne na zánik jeho novín, aby mohol vydávať vlastné v bibličtine. Ministerstvo mu síce poskytlo žiadanú podporu, no súčasne vyslovilo sklamanie nad slabým spoločenským ohlasom Slováckych novín.
Program svojej novinárskej práce Andrej Kostelný podal v úvodníku prvého čísla Slováckych novín zvanom Vláda a snem. Vítal tu zrušenie poddanstva, odmietal rakúsky absolutizmus a dovolával sa demokratickejšieho konštitučného zriadenia, osobitného uhorského ministerstva a samostatného rozhodovania uhorskej vlády. Aj tu prehnane a neobjektívne vychvaľuje uhorskú šľachtu.
Toto Kostelného okázalé oslavovanie šľachty nebolo náhodné. Súviselo to s tým, že rozhodné slovo v novinách mali gróf Karol Zay a župan Jozef Just - obidvaja príslušníci bohatej šľachty. Podľa Kostelného národnostná otázka v Uhorsku vôbec nejestvovala, pretože vraj slovenskému národu maďarská vládnuca trieda nerobí nijaké krivdy.
Kostelný v súlade s politikou kossuthovského revolučného hnutia vychovával čitateľov Slováckych novín k nenávisti k panovníckemu absolutizmu, k viedenskej kamarile i k feudálnemu spoločenskému poriadku. Autor ďalej tu uvádzal, aké podvody a úklady proti slobode národov užíval viedenský cisársky dvor, ktorý sa držal starobylého: Dividie et impera! (rozdeľuj a panuj!). Preto aj vítal útek cisára z Viedne pred revolúciou a víťazný postup maďarských honvédov.
Pevná dôvera a konečné víťazstvo revolúcie nad rakúskym absolutizmom neopustila tvorcov Kostelného novín ani vtedy, keď sa situácia na frontoch stávala pre maďarskú revolúciu priamo hrozivou. Túto dôveru snažili sa preniesť aj na čitateľov tvrdiac, že feudalizmus síce môže sláviť dočasné úspechy, ale napriek tomu je jeho koniec neodvratný: “Možno síce, že podvodná reakcia ešte s našim strjebrom a zlatom, s našim vojskom, s našimi statkami a právame samo rozkazuvať bude; možnosti je nečíselní počet; avšak zdáliž preto aj nad ústavnú slobodu zvíťazí, zdáliž preto národi zas do predošlého jarma zapráhně!... jakživ ňje a trikráť nie!."
Hlavným poslaním Slováckych novín bolo potieranie propagandy štúrovcov a rozširovanie ilúzií o dobrom vzťahu kossuthovskej vláde k slovenským národným i sociálnym požiadavkám. Ostro útočila proti Štúrovi, Hurbanovi a ich prívržencom a vyzývajúc Slovanov, aby sa spojili s maďarskými revolucionármi v boji proti rakúskemu absolutizmu a jeho obrancovi bánovi Jelačičovi.
Kostelný v otázkach sociálnych zastáva pravicovú líniu maďarskej revolúcie. Stavia sa veľmi tvrdo proti akýmkoľvek pokusom sedliakov i bezzemkov odvrátiť vykorisťovanie vládnucej triedy - vysokej i strednej šľachty. V Slováckych novinách vystupoval ako obranca vykorisťovateľskej politiky šľachty oproti sedliakom. Tvrdil, že pravou príčinou rozsiahleho povstania poddaných sedliakov proti šľachte v Haliči bola podvodná propaganda cisárskej Viedne, ktorá sa vraj takto chcela pomstiť maďarským zemanom za ich opozíciu a otvorené nepriateľstvo. Zamlčal, že pravou príčinou tohto povstania bolo ťažké sociálne postavenie a surové vykorisťovanie sedliakov.
Politické názory Slováckych novín boli značne vzdialené od názorov krajnej ľavice maďarského národného hnutia, grupujúceho sa okolo revolučného predstaviteľa roľníckych a robotníckych vrstiev - Michala Táncsicsa. Tým si možno vysvetliť aj uverejnenie tohto oznamu: „Zemplínska stolica nám dopísala, aby krajinská vláda Tánscicsa Robotnícke Novini nazvaní časopis, kterí pospolní ľud darmo mámi, a na omilné cesty vede, zakázala - čo mi podobňe podporovať budeme“.
Slovácke novini venovali najviac miesta agitácii proti slovenskému národnému hnutiu, útokom proti štúrovcom, proti slovenským dobrovoľníkom - „hurbanistom“ - účastníkom slovenského povstania. Sústredili sa hlavne na zničenie bášt slovenského národného hnutia - spisovnej slovenčine a politických novín. Dokonca aj po zániku Slovenských národných novín sa sťažujú na ich silný vplyv na obyvateľov “horných slovenských stolíc, hlavne oravskej, liptovskej, turčianskej i trenčianskej”. Obyvateľom týchto stolíc vyčítali ich odpor proti maďarizácii a nevedeli im odpustiť, že sú „inšieho národného ducha“.
So spisovnou slovenčinou sa Andrej Kostelný zaoberal v rozsiahlom článku Slováci. Tu urobil aj exkurzie do histórie, v ktorej však namiesto historickej pravdy bola mystifikácia. Podľa neho v bratislavskej bitke roku 907, (ktorá nie je historicky doložená), zvíťazili Maďari. Porazení obyvatelia Veľkej Moravy potom s nimi “do rovnakého spolku vstúpili". Kostelný tu hanobí pokrokové tradície slovenských národných dejín a s osobitnou nenávisťou hovorí o česko-slovenskej spolupráci. O husitských tradíciách hovorí so zamietaním a husitov volá „vandalskými krvosavcami“. Odsúdil na tomto mieste aj stavovské, protihabsburské povstanie Štefana Bočkaja a Františka Rákociho II. Kostelný tu odmietal ako spisovný slovenský jazyk bibličtinu, bernolákovskú i štúrovskú slovenčinu - snáď preto, že ju užívala opozičná strana. Radil svojim rodákom, aby za spisovnú reč prijali tú, ktorú on sám užíval v Slováckych novinách. Kostelný tu aj uvádzal kritériá, ktorých sa pri vytváraní svojej „spisovnej reči“ pridržiaval: “Já však aňi po ňitrianski, aňi po trenčianski ňepišem, ale vedla tej zásadi: od obecného úžitku vimjenki ňerobíť, a kde úžitek rozliční je, tam mluvospit za sudcu povolať. Vedľa tejto zásadi, povedám, chcel som Štúra s Bernolákom zmeriť a tak něco vlastného pre Slovákov utvoriť…".
V porovnaní so štúrovskou gramatickou normou, podloženou viacerými jazykovednými spismi, je Kostelného „spisovná reč“ návratom k anarchii a ku náhodnosti. Kostelný mienil vo svojich novinách usporiadať akúsi anketu o svojom jazyku a vyzýval do nej „všetkích horľivích vlastencov“. Pravda, búrlivé, revolučné udalosti vtedy vytláčali aj zo Slováckych novín takúto „anketu“, ktorá sa nakoniec ani neuskutočnila. Preto aj „nová spisovná slovenčina“ Andreja Kostelného zahynula spolu s jeho Slováckymi novinami.
Slovácke noviny sa vyjadrovali ku každej významnejšej akcii štúrovcov a písali veľmi nevraživo o prejavoch slovenského národného pohybu. Podrobne komentovali aj priebeh bojov medzi „hurbanistami“ - oddielmi slovenských dobrovoľníkov a medzi maďarskými gardistami a honvédmi. Slovácke novini vítali Karla Szentiványiho - kráľovského komisára, vyslaného maďarským ministerstvom vnútra k vyšetrovaniu slovenských národných akcií v Liptove. O pamätných a pokrokových Žiadostiach slovenského národa z 10. mája 1848, vyhlásených v Liptovskom Mikuláši sa vyslovujú zamietavo, tvrdiac, že slovenskí národovci v nich “nevedeľi čo pítať mali". Uverejňujú tu aj text zatykačov na Štúra, Hurbana a Hodžu a ich prívržencov. Ondreja Hodžu a Eugena V. Šparnensisa volajú „podpaľačmi a zradcami najošklivejšej bandi Hurbano –Štúro -Hodžovskej“.
Štúrovci nemohli v revolučnej dobe na stránkach tlače bezprostredne reagovať na útoky Slováckych, ale aj iných novín, stojacich v službách kossuthovskej revolúcie pre nedostatok možností a času. Urobili tak však už bezprostredne po obsadení Slovenska cisárskymi vojskami roku 1849 i neskoršie. Polemizovali s nimi vo verejných prejavoch i v publikáciách. (Urobil tak napr. aj Mikuláš Dohnány vo svojej Histórii povstaňja slovenskjeho.)
Najslabšou rubrikou novín boli Zahraničné chíri. Je to aj pochopiteľné. Noviny nemali nijakých dopisovateľov a spolupracovníkov zo zahraničia a museli sa uspokojiť preberaním správ a informácií z peštianskych, viedenských, pražských a iných novín. Kostelný však tento materiál nepreberal mechanicky, ale prebraté správy sám komentoval a glosoval. Polemizoval tiež často s pražskými novinami, odsudzoval austroslavizmus konzervatívnych vrstiev českej spoločnosti a varoval českých politikov pred prisluhovaním cisárskej Viedni: “Rakúski absolutizmus, jako Ďjevka, ktorá mnoho milovňíkov má, každému odlišnú tvár ukazuje a žjadneho ňemiluje". Kostelný však pritom nepravdivo tvrdí, že rakúska vláda súhlasila s poslovenčením nemeckého a maďarského obyvateľstva, čím vraj “panslavizmus už tak rečeno do skutku prijďe". Podobné tvrdenia sa v novinách často opakujú. Strašiaka panslavizmu stále stavali pred oči čitateľov, redaktor i niektorí dopisovatelia novín, ale aj vodcovia maďarského revolučného hnutia preto, aby ním ospravedlnili vlastný nacionálny šovinizmus, neznášanlivosť k ostatnými národom a bezohľadnú maďarizáciu Slovanov v Uhorsku.
V niektorých prípadoch Slovácke novini však správne rozpoznali, na ktorej strane je pravda a čo slúži revolúcii i spoločenskému pokroku. Kritizovali napr. vedenie Slovanskej lipy za to, že útočilo na pražských vysokoškolákov pre ich spoluprácu s viedenskými kolegami, ktorí patrili medzi najaktívnejších účastníkov viedenskej revolúcie.
Okrem rubriky Sňemské novini, sviežim a zaujímavým spôsobom bola vedená rubrika Prešporskí novinkár, v ktorej vychádzalo vnútropolitické i lokálne spravodajstvo. Bývali tu aj správy z frontov, informácie o živote občanov Bratislavy, ale aj reportáže a fejtóny. Mnohé z nich mali slušnú úroveň a nechýbala im ani duchaplnosť, zmysel pre iróniu a humor. Napriek určitej štylistickej ťarbavosti a jazykovým chybám, sú niektoré príspevky Slováckych novín zaujímavým čítaním. Vo väčšine materiálu v týchto novinách uverejneného však nájdeme primitivizmus, neobjektívne informácie, zveličovanie i demagógiu.
Andrej Kostelný, ktorý v ich redakcii sa prvý raz dostal k novinárskej práci, nebol na úrovni ani po stránke čisto profesionálnej. Slovácke novini síce prispeli k rozširovaniu ideológie a k propagovaniu politiky kossuthovského hnutia, no stali sa tiež jedným z nástrojov tohto hnutia na potláčanie snáh po národnostnej rovnoprávnosti v Uhorsku.
Periodicita
Noviny vychádzali dvakrát týždenne v Bratislave.
Laval-en-Brie
Laval-en-Brie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.