cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viliam IV. (Spojené kráľovstvo)
Reformná kríza
Po odmietnutí druhého reformného zákona Snemovňou lordov v októbri 1831 rástla v celej krajine agitácia za reformu; demonštrácie začali byť násilné v takzvaných „reformných nepokojoch“. Tvárou v tvár populárnemu vzrušeniu odmietlo Greyovo ministerstvo prijať porážku a znovu zaviedlo zákon, a to aj napriek pretrvávajúcemu odporu kolegov v Snemovni lordov. Gray, frustrovaný zatracovaným prístupom lordov, navrhol, aby kráľ vytvoril dostatočný počet nových peerov na zabezpečenie prijatia reformného zákona. Kráľ namietal - hoci mal právomoc vytvárať neobmedzený počet peerov, vo svojich Korunovačných vyznamenaniach už vymenoval 22 nových peerov. Viliam neochotne súhlasil s vymenovaním počtu peerov dostatočných na „zabezpečenie úspechu návrhu zákona“. Kráľ však, odvolávajúc sa na ťažkosti s trvalým rozširovaním šľachtického stavu, povedal Grayovi, že vymenovania sa musia čo najviac obmedziť na najstarších synov a vedľajších dedičov existujúcich peerov, aby sa vytvorené šľachtické tituly nakoniec absorbovali ako dcérska spoločnosť titulov. Lordi tentoraz návrh zákona neodmietli priamo, začali sa však pripravovať zmeny jeho základného charakteru prostredníctvom pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov. Gray a jeho ministerskí kolegovia sa rozhodli rezignovať, ak kráľ nebude súhlasiť s menovaním dostatočného počtu nových peerov po prijatí reforiem. On ale ich rezignáciu prijal a poveril zostavením novej vlády Wellingtona, ale ten nemal dostatočnú podporu pre vytvorenie stabilnej vlády. Na jeho vozeň bolo hádzané blato a on bol verejne vypískaný. Kráľ súhlasil s opätovným ustanovením Greyovej služby a vytvorením nových kolegov, ak by Snemovňa lordov naďalej spôsobovala ťažkosti. Viliam potom súhlasil s opätovným vymenovaním Greyovej vlády a vytvorením nových peerov, ak bude Snemovňa lordov pokračovať v obštrukciách s prijatím zákona o reformách. Znepokojená hrozbou vymenovaní sa väčšina odporcov zákona zdržala hlasovania a bol prijatý reformný zákon z roku 1832. Dav obvinil Viliamove činy z vplyvu jeho manželky a brata a jeho popularita sa znovu obnovila.
Tomášikovský park
Tomášikovský park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1983 na rozlohe 22,8866 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Historický park v obci Tomášikovo - najväčší a najvýznamnejší v okrese Galanta.
Viliam IV. (Spojené kráľovstvo)
Zahraničná politika
Hoci mal povesť netaktného a bifľovaného, dokázal byť chytrý a diplomatický. Predvídal, že vďaka potenciálnej výstavbe prieplavu v Suezi budú dobré vzťahy s Egyptom nevyhnutné pre Britániu. Neskôr počas svojej vlády lichotil americkému veľvyslancovi na večeri vyhlásením, že ľutuje, že sa „nenarodil ako slobodný, nezávislý Američan, ktorý natoľko rešpektoval tento národ, a ktorý porodil Georga Washingtona, najväčšieho muža, aký kedy žil“. Svojím osobným šarmom Viliam pomáhal pri oprave anglo-amerických vzťahov, ktoré boli za vlády jeho otca veľmi hlboko poškodené.
Neskoršia vláda a smrť
náhľad|Portrét od [[David Wilkie (umelec)|Sira Davida Wilkieho, 1837]] Po zvyšok svojej vlády aktívne zasiahol do politiky len raz, v roku 1834, keď sa stal posledným britským panovníkom, ktorý si v rozpore s vôľou parlamentu zvolil premiéra. V roku 1834 čelilo ministerstvo čoraz väčšej neobľúbenosti a lord Gray odišiel na dôchodok; na jeho miesto nastúpil minister vnútra Lord Melbourne. Melbourne si udržal väčšinu členov kabinetu a jeho ministerstvo si udržalo drvivú väčšinu v Dolnej snemovni. Niektorí členovia vlády však boli pre kráľa anatémou a čoraz viac sa ho týkala ľavicová politika. V predchádzajúcom roku Gray už presadil právne predpisy reformujúce Írsku protestantskú cirkev. Cirkev zhromažďovala desiatky po celom Írsku, podporovala viaceré biskupstvá a bola bohatá. Sotva osmina írskeho obyvateľstva však patrila do Írskej cirkvi. V niektorých farnostiach vôbec neboli členovia Írskej cirkvi, stále však existoval kňaz, ktorý bol platený desiatkami zhromaždenými od miestnych katolíkov a presbyteriánov, čo viedlo k obvineniu, že nečinní kňazi žili v luxuse na úkor Írov žijúcich na úrovni životného minima. Greyov zákon znížil počet biskupstiev na polovicu, zrušil niektoré sine cura a prepracoval desiatkový systém. O ďalších opatreniach na zabezpečenie prebytkov výnosov Írskej cirkvi hovorili radikálnejší členovia vlády vrátane lorda Johna Russella. Kráľ mal voči Russellovi zvláštnu nechuť a volal ho „malý nebezpečný radikál“.
Kráľ mal zmiešané vzťahy s lordom Melbourneom. Jeho vláda predniesla viac myšlienok na zavedenie väčšej demokracie, napríklad decentralizáciu právomocí na Legislatívnu radu v Dolnej Kanade, čo veľmi znepokojilo kráľa, ktorý sa obával, že to nakoniec povedie k strate kolónie. Kráľ sa spočiatku proti týmto návrhom ostro postavil. Keď sa ho jeho syn Augustus FitzClarence pýtal či bude počas Ascotského týždňa zabáva, Viliam pochmúrne odpovedal: „Nemôžem robiť žiadne večere bez pozvania ministrov a radšej by som videl diabla ako kohokoľvek z nich v mojom dome“. Napriek tomu schválil odporúčania vlády týkajúce sa reformy. Napriek nezhodám s Melbourneom mu kráľ srdečne zablahoželal, keď zvíťazil v kauze cudzoložstva proti lady Caroline Nortonovej, ktorý proti nemu vzniesli - odmietol dovoliť Melbourneovi rezignovať, keď bol prípad prvýkrát vystavený svetlu sveta. Kráľ a premiér nakoniec našli modus vivendi; Melbourne vyžaduje takt a pevnosť, ak je to potrebné; zatiaľ čo Viliam si uvedomoval, že jeho prvý minister bol vo svojej politike oveľa menej radikálny, ako sa sám obával. vľavo|náhľad|320x320bod|Viliam IV., ktorého začiatkom roku 1837 nakreslila jeho dcéra [[Sofia Sidney, barónka De L'Isle a Dudley|Sofia de L'Isle a Dudley]] Kráľ aj kráľovná mali radi svoju neter, princeznú Viktóriu z Kentu. Ich pokusy o nadviazanie blízkych vzťahov s dievčaťom boli zmarené konfliktom medzi kráľom a vojvodkyňou z Kentu, ovdovenou matkou princeznej. Kráľ, nahnevaný na to, čo považoval za neúctu od vojvodkyni voči svojej manželke, využil príležitosť na vyrovnanie skóre pri príležitosti svojej poslednej narodeninovej hostiny v auguste 1836. V rozhovore s tými, ktorí sa zhromaždili na hostine, vrátane vojvodkyne a princeznej, Viliam vyjadril nádej, že prežije, kým princezná nebude mať 18 rokov, aby vojvodkyňa nikdy nebola regentkou. Povedal: „Verím Bohu, že môj život môže byť ušetrený o deväť mesiacov dlhšie ... Mal by som potom zadosťučinenie, že výkon kráľovskej autority prenechám osobnej autorite tejto mladej dámy, dedičky, ktorá je predpokladanou dedičkou koruny, a nie v rukách osoby, ktorá je teraz v mojej blízkosti, ktorá je obklopená zlými poradcami a je sama neschopná konať slušne v situácii, do ktorej by sa dostala.“ Reč bola taká šokujúca, že sa Viktória rozplakala, zatiaľ čo jej matka sedela ticho a len s ťažkosťami ju presvedčili, aby neodišla hneď po večeri (odišli na druhý deň). Viliamov výbuch nepochybne prispel k temperamentnému pohľadu Viktórie na neho ako na „starého dobrého muža, hoci výstredného a jedinečného“. Viliam žil, aj keď smrteľne chorý, ešte mesiac po Viktóriiných 18 narodených. „Chudák starý muž!", Napísala Viktória, keď umieral, „je mi ho ľúto; vždy bol ku mne láskavý."
Viliam bol „veľmi otrasený a postihnutý“ smrťou svojej najstaršej dcéry Sofie, lady de L'Isleovej a Dudleyovej, pri pôrode v apríli 1837. On a jeho najstarší syn George, gróf z Munsteru, sa v tom čase odcudzili, Viliam však dúfal, že kondolenčný list od Munstera signalizuje zmierenie. Jeho nádeje sa nesplnili a Munster si stále myslel, že mu neboli poskytnuté dostatočné peniaze ani záštita.
Nelegitímne potomstvo
Verejným tajomstvom bol jeho dlhodobý vzťah v rokoch 17801811 s írskou herečkou Dorothy Bland, známou ako Mrs. Jordan (* 1761 – † 1816) s ktorou mal 10 detí:
Medzi ich potomkov patrí viacero historicky významných osôb:
817 Annika
817 Annika je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil M. F. Wolf 6. februára 1916.
Anamorfóza (obraz)
Typy anamorfóz
Existujú dva hlavné typy anamorfóz: perspektívne (zošikmené) and zrkadlové (katoptrické).
Perspektívne anamorfózy nadobudnú správny tvar ak ich divák sleduje s určitého uhla pohľadu. Prvé príklady týchto zobrazení sa objavujú na začiatku 15. storočia.
Zrkadlové anamorfózy vznikajú koncom 16. storočia. Pomocou valcovitého alebo kužeľovitého zrkadla môžeme premeniť dvojrozmerný anamorfovaný obraz na trojrozmerný objekt. Takýmto spôsobom bolo možné do obrazov skryť informácie určené zasväteným príjemcom, čo sa využívalo na šírenie karikatúr, erotických, magických a iných scén.
3032 Evans
3032 Evans je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 8. februára 1984.
Anamorfóza (obraz)
História
Kresba oka od Leonarda da Vinci je najstarším známym príkladom perspektívnej anamorfózy. Taktiež Hans Holbein mladší rád začleňoval optické triky do svojich malieb. Jeho obraz Veľvyslanci je najznámejším príkladom anamorfózy v maliarstve, deformovaný tvar tu leží v spodnej časti obrazu. Pohľad na tento tvar z ostrého uhla ho transformuje do plastického obrazu lebky. V sedemnástom storočí, barokové stropné maľby často používajú túto techniku na kombináciu skutočných architektonických prvkov s ilúziou. Kopula a klenby kostola Sant'Ignazio v Ríme, ktoré namaľoval Andrea Pozzo, predstavujú vrcholný príklad takejto aplikácie perspektívnej anamorfózy. Pozzo vytvoril na plochom strope zdanie vysokej a oblej klenby. V osemnástom a devätnástom storočí, sa anamorfné obrazy používali skôr ako detské hry. Naproti tomu v dvadsiatom storočí niektorí umelci (napr. Marcel Duchamp, Salvador Dalí či Jan Dibbets) začali s touto technikou opätovne experimentovať.
Prada
náhľad|Obchod v Miláne Prada SpA (starší názov Fratelli Prada) je slávny taliansky dom módy, ktorý založil v Miláne roku 1913 Mario Prada. V začiatkoch módny dom predával iba luxusný kožený tovar a doplnky.
Značku celosvetovo preslávila zakladateľova vnučka Miuccia Prada, ktorá zdedila upadajúcu firmu v roku 1978. Miuccia sa začala venovať navrhovaniu módnych kolekcií a manžel Patrizio Bortelli prevzal vedenie obchodu.
V 90. rokoch vznikla Prada Group, ktorá kúpila niekoľko známych značiek vo svete módy, okrem iných: Fendi a Helmut Lang. Prade Group patria aj značky Giorgio Armani a Jil Sander.
Neurotonikum
Neurotonikum je liek celkovo posilňujúci organizmus, najmä pri rekonvalescencii, málokrvnosti, stavoch únavy, nechutenstve a pod. Býva to obyčajne horčinová látka, zlúčenina železa, vápnika, vitamín a pod. Jedná sa o obsolentnú skupinu liekov (podobne ako tzv. roboranciá, "posilňujúce" lieky, ktorých mechanizmus účinku nie je známy a účinnosť nie je preukázaná), ktorá nie je zahrnutá v Anatomicko-terapeuticko-chemickom klasifikačnom systéme liekov (ATC klasifikácia), ktorý spravuje Svetová zdravotnícka organizácia a v EphMRA klasifikácii je táto kategória prázdna.
NGC 4882
NGC 4882 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 22. apríla 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Okrouhlá (okres Česká Lípa)
Okrouhlá (okres Česká Lípa) je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 544 obyvateľov, z toho 276 mužov a 268 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,3 roka).
Heineken Open 2004
Dvojhra mužov
🇸🇰 Dominik Hrbatý vs. 🇪🇸 Rafael Nadal 4-6 6-2 7-5
Štvorhra mužov
🇮🇳 Maheš Bhupáthí / 🇫🇷 Fabrice Santoro vs. 🇨🇿 Jiří Novák / 🇨🇿 Radek Štěpánek 4-6 7-5 6-3
3033 Holbaek
3033 Holbaek je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil K. Augustesen, P. Jensen, H. J. Fogh Olsen 5. marca 1984.
NGC 4883
NGC 4883 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 22. apríla 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Ľubomír Longauer
Životopis
Študoval na SŠUP odbor užitková grafika, 1969-1975 VŠVU Bratislava odd. užitkovej grafiky, v roku 1993 sa habilitoval na docenta, v roku 1998 bol menovaný profesorom. V roku 1967-1969 pôsobil ako pedagóg na Ľudovej škole umenia v Topoľčanoch, 1975-1989 v slobodnom povolaní ako výtvarník, vedúci ateliéru grafického designu na VŠVU, 1992-1993 prorektor VŠVU, od 1999 prorektor Katedry grafického designu na VŠVU.
Vo svojej práci sa zaoberal históriou grafického designu, jeho zakladateľ, účastník viac ako 100 domácich a zahraničných samostatných a kolektívnych výstav. Od roku 1966 člen patafyzickej skupiny 29, majiteľ vydavateľstva Grif-Graf PC. Autor článkov v odborných časopisoch. Čestný člen Združenia Bienále Brno.
Severo-Mujskij chrebet
Pohorie pretína Bajkalsko-amurská magistrála 15 km Severomujským tunelom.
Geológia
Pohorie je tvorené žulami a kryštalickými bridlicami. Vrcholové partie majú tvary formované ľadovcami a po ich obvode sú v nižších výškach oblé holiny.
Flóra
Úbočia sú pokryté listnatými lesmi, vyššie (medzi 1 300 a 1 500 m) je pásmo riedkeho lesa a porasty borovice trpasličej a nad nimi je alpínska tundra.
Wuppertal
Wuppertal je mesto v Nemecku v Severnom Porýní-Vestfálsku vo vládnom obvode Düsseldorf. Je situované na rieke Wupper na juhu Porúria. Nachádza sa tu niekoľko priemyselných odvetví: textilný, metalurgický, chemický, zdravotnícky, elektronický, gumárenský, automobilový a priemysel na výrobu tlačiarenských zariadení. Jeden z najznámejších liekov Aspirín, bol objavený vo Wuppertale.
História
Mesto vzniklo v roku 1929 spojením obcí Barmen, Elberfeld, Vohwinkel, Ronsdorf, Kronenberg, Langerfeld a Beyenburg. Mesto sa spočiatku volalo Barmen-Elberfeld, ale v roku 1930 sa premenovalo na Wuppertal. Počas druhej svetovej vojny bolo zničených okolo 40 % mesta ako to bolo pri mnohých priemyselných centrách. Napriek tomu bolo veľa historických pamiatok zachovaných. Po oslobodení od nacistickej nadvlády sa Wuppertal stal časťou britskej okupačnej zóny, neskôr sa stal súčasťou Severného Porýnia-Vestfálska a teda súčasťou Západného Nemecka.
Hlavné pamiatky
Vo Wuppertali sa nachádza celkovo cez 4 500 pamiatok označených ako národné pamiatky, najviac z obdobia klasicizmu, Art Nouveau a Bauhaus. Medzi najväčšie pamiatky patria:
Monze
Monze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 187 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alcapa
Alcapa niekedy písané aj ako ALCAPA je tektonický blok, mikroplatňa zahŕňajúca Východné Alpy, Západné Karpaty a pohoria Cezdunajského pásma (Uppony a Szendrö) severne od jazera Balaton, ako aj predmiocénny podklad Panónskej panvy na severe až po Pieninské bradlové pásmo. V niektorých zovšeobecňujúcich prácach je považovaná za súčasť Apulskej platne, stavebne je však samostatným celkom. Na rozdiel od Apulskej platne, ktorá bola pričlenená ku Gondwanskej časti Pangey, patrila Alcapa k jej Laurázijskej časti.
Zo severu je blok od Českého masívu a východoeurópskej platformy oddelený peripieninským lineamentom (v oblasti Západných Karpát) a dunajským zlomovým pásmom (vo Východných Alpách), z juhu ho od bloku Tisia-Dacia prípadne od pohoria Bükk oddeľuje pokračovanie periadriatickej línie, darnósky a nekésensky zlom. Samotná mikroplatňa sa skladá z viacerých blokov, spomedzi ktorých sa na území Slovenska nachádza blok vonkajších karpát, dunajský, tatransko-fatranský, potiský a rudohorsko-piliský blok.
Alcapa vznikla pri alpínskej orogenéze subdukciou viacerých oceánskych a intrakontinentálnych priestorov, pri ktorej bolo amalgamovaných niekoľko menších kontinentálnych blokov. V terciéri sa v dôsledku tlaku Apulskej platne oddelil blok Západných Karpát od Východných Álp a došlo k ich posunu pozdĺž transtenzných zlomov smerom na severovýchod. Tieto pohyby umožnili napr. formovanie Viedenskej a Východoslovenskej pull-apart panvy. Následná subdukcia podložia flyšového pásma spôsobila v nasúvajúcej platni extenziu. Tá mala za následok vývoj významných vulkanických štruktúr ako aj vznik neogénnych kotlín a pokles v oblasti Panónskej panvy. Pokračukúce tektonické pohyby sa prejavujú dvomi spôsobmi, jednak výzdvihom (tatransko-fatranský blok o 2 mm ročne) ale aj subsidenciou o 2 - 3 mm ročne v oblasti Panónskej panvy.
Fenouillet (Pyrénées-Orientales)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (4. séria)
Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 4. série seriálu Profesionáli.
Fenouillet (Pyrénées-Orientales)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4885
NGC 4885 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. februára 1830.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Sosnová (okres Česká Lípa)
Sosnová je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 702 obyvateľov, z toho 349 mužov a 353 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 41,3 roka, ženy 43,0 roka).
Tomášikovský presyp
Nachádza sa v katastrálnom území obce Tomášikovo v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v rokoch 1973, 1983 na rozlohe 0,9875 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana pieskového presypu, významného z dôvodu zachovania typických spoločenstiev piesko- a suchomilných druhov rastlín a živočíchov na jeho okrajoch.
Back to Attraction
Back to Attraction je prvá štúdiová nahrávka (konkrétne EP) slovenskej kapely Lavagance. EP bolo vydané v roku 2006, vznikalo v štúdiu Lavagance a vydala ho Agentúra Pohoda.
Bonusy
Back to Attraction obsahuje aj dátovú stopu s mp3 verziami jednotlivých pesničiek, fotogalériou a klipom k „Miles“ (réžia Braňo Špaček). Druhý náklad EP obsahuje aj siedmu skladbu, remix „Miles“ s názvom „Miles (Osho remix)“
Úspech
V roku 2006 sa v éteri hrali single „Miles“, „Best Friend's Girl“ a „Back to Attraction“, pričom najmä skladba „Miles“ vzbudila u fanúšikov ohlas. Lavagance získali za EP Back to Attraction troch Aurelov (ocenenie hudobných akademikov) v kategóriách Najlepší album v kategórii alternatívna hudba, Najlepší videoklip („Miles“) a Objav roka.
František Lopušný
František Lopušný (* 13. september 1813, Brezno † 7. október 1874, Brezno) bol slovenský teológ a vysokoškolský pedagóg.
Choď a zvestuj to na hore
Choď a zvestuj to na hore (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, 1953) je debutovým dielom amerického spisovateľa Jamesa Baldwina. Je to román, v ktorom autor zobrazuje nielen vzťah štrnásťročného chlapca Johna Grimesa k jeho rodine (predovšetkým k otcovi), ale v pozadí sú zobrazené aj vzťahy medzi belochmi a černochmi v 30. rokoch 20. storočia.
František Lopušný
Životopis
Študoval na gymnáziu v Brezne a v Banskej Bystrici, teológiu v Pešti, roku 1836 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza. V roku 1840 profesor na gymnáziu v Banskej Bystrici. 1851-1852 vysokoškolský profesor a dekan na teologickej univerzite v Pešti, kanonik vo Veľkom Varadíne.
Choď a zvestuj to na hore
Dej sa odohráva v Harleme. Autor zobrazuje ako rasa a náboženstvo ovplyvňujú životy ľudí. Ako náboženstvo vytvára v ľuďoch hlboké a silné city, a ako tieto city bránia ľuďom vidieť skutočný svet.
František Lopušný
Životopis
Podporoval slovenské národné a kultúrne hnutie, bol akcionárom Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej a mecénom Pešť budínskych vedomostí. Člen delegácie, ktorá žiadala povolenie MS a Spolku sv. Vojtecha. Prispieval do cirkevnej tlače, samostatne vyšli jeho príležitostné prejavy.
Choď a zvestuj to na hore
Pri písaní románu sa autor inšpiroval vlastným životom. Sám sa narodil ako nemanželské dieťa v Harleme (rovnako ako jeho hrdina John Grimes) a jeho matka si vzala za manžela Davida Baldwina (zobrazený v postave Gabriela Grimesa), ktorý bol pastorom a nenávidel belochov.
I. Siedmy deň
V úvode románu sa predstavuje John Grimes, syn kazateľa Gabriela Grimesa, ktorý na svoje štrnáste narodeniny premýšľa o svojej budúcnosti. Všetci si želajú, aby sa stal kazateľom ako jeho otec, no on sám o tom nie je presvedčený. Nechce byť ako jeho prísny otec, ktorý často Johna a jeho súrodencov bije a nedovolí im okrem kostola a školy nikam chodiť. Napriek tomu túži po jeho láske, ktorej sa mu nedostáva. Otec má radšej jeho brata Roya.
John vyrastá v chudobnej rodine v Harleme. Toto miesto je veľmi kontroverzné, na jednej strane je tu mnoho kostolov a veriacich, no je to aj miesto plné kriminality, prostitútok a drog.
John má troch mladších súrodencov (brata Roya a dve sestry Sáru a Rút). Ich život nie je ľahký, Roy sa niekoľkokrát zapletie do pouličných bitiek s belochmi. To je pre ich otca len ďalším dôkazom toho, že belosi sú skazení.
Na narodeniny dostane John od matky peniaze a ide za ne do kina, do ktorého mu otec zakazuje chodiť. Cestou sa zastaví na kopci v Centrálnom parku, odkiaľ pozoruje New York a cíti sa ako obor, ktorému patrí celé mesto. Uvedomuje si, že nechce žiť v chudobe a špine ako teraz. V meste však vidí aj rozdiely medzi životom bielych a čiernych, nebojí sa chodiť medzi nimi, no vie, že s nimi nemôže bývať na jednej ulici, či vojsť do ich domov.
Večer ide John spolu s mladým Elishom, budúcim kazateľom, upratať kostol pred bohoslužbou. Do kostola príde len otec (Gabriel), matka (Elizabeth), teta Florence a dve ženy (sestra McCadlessová a sestra Priceová). Všetci sa modlia a čitateľ sa tak postupne dozvedá o tajomstvách a hriechoch jednotlivých postáv.
Florencina modlitba
Ako prvá sa modlí Florence, ktorá prichádza do kostola po mnohých rokoch, lebo cíti, že je už stará a blíži sa hodina jej smrti. V modlitbe spomína ako odišla z Juhu, opustila chorú matku i brata Gabriela. Na Severe sa vydala za Franka, ktorý ju po desiatich rokoch opustil a zomrel vo Francúzsku, kde žil s inou ženou. Spomína i na Gabrielovu prvú ženu Deboru, ktorá ho podozrievala, že má nemanželského syna.
Gabrielova modlitba
V kostole sa modlí aj Gabriel, ktorý spomína ako sa stal kazateľom. Johna pokladá len za Elizabethin poklesok, nie je to totiž jeho syn (preto má radšej Roya). Uvedomuje si však aj svoj hriech; počas manželstva s Deborou mal pomer s Ester. Narodil sa mu syn Royal, ku ktorému sa nikdy nepriznal. Ester poslal z mesta preč a umrela pri pôrode. Aj Royal zomrel, zabili ho v krčme. Debora mu pred smrťou povedala, že o Royalovi po celý čas vedela. Gabriela tento hriech prenasleduje po celý život. To je aj dôvod, prečo si vzal Elizabeth, myslí si totiž, že svoj hriech odčinil tým, že si vzal ženu, ktorá mala nemanželské dieťa.
Elizabethina modlitba
Aj Elizabeth sa modlí, plače nad svojim osudom. Spomína na Richarda, Johnovho otca, ktorého milovala. Keď ho nespravodlivo vypočúvali za lúpež, ktorú nespáchal, doma si podrezal žily. Nevedel, že Elizabeth je tehotná. Prostredníctvom priateľky Florence sa zoznámila s Gabrielom a bola šťastná, keď si ju vzal. Už sa viac necítila ako hriešna žena. Zrazu všetci počujú Johnov výkrik, vidia, ako leží na zemi.
III. Mlat
John počuje vnútorný hlas, vidí svoju rodinu, zjavujú sa mu pasáže z Biblie. Vie, že je spasený a bude kazateľom. Elisha spieva a modlí sa za neho ako za svojho duchovného brata.
Keď idú domov, povie Florence Gabrielovi, že dá Elizabeth list od Debory o jeho nemanželskom synovi, aby sa necítila ako jediná hriešnica v ich dome. John je šťastný, no otec akoby stále nemohol uveriť, že je to práve John a nie Roy, kto je Bohom požehnaný. John sa usmieva.
Témy
Baldwin sa v diele venuje viacerým témam. Jednou z nich je láska medzi ľuďmi (otcom a synom). Lásku medzi otcom a synom zobrazuje na vzťahu Gabriela a Johna. Je medzi nimi nepreniknuteľná priepasť, Gabriel sa totiž nevie vyrovnať s tým, že John nie je jeho syn, hoci Elizabeth ešte pred sobášom sľúbil, že bude Johna ľúbiť a postará sa o neho ako o svojho. John nevie, že Gabriel nie je jeho otec a preto nechápe, prečo v ňom otec vidí diablov hriech. Táto nevraživosť medzi nimi stavia múr, ktorý ani jeden nedokáže prekonať.
Téma, ktorá sa nesie celým dielom je nenávisť medzi dvoma rasami. Vzťah medzi belochmi a černochmi pozorujeme v pozadí. Vidíme ho na negatívnom postoji Gabriela voči belochom, na Royovom púšťaní sa do bitiek s belochmi. Aj John si uvedomuje spoločenské rozdiely a segregáciu. Hoci im celkom nerozumie, všíma si ich a vie, že ak sa vzájomné vzťahy nezmenia aj on raz bude belochov nenávidieť. Ubližovanie černochom vidíme na Florencinom znásilnení, po tomto čine ju ľudia volajú svätá, no žiaden černoch sa už o ňu ako o ženu nezaujíma. Gabriel niekoľkokrát spomína na to, ako počas putovania krajinou, keď kázal po krajine, videl, ako belosi bijú a zabíjajú černochov bez príčiny.
V románe je načrtnutá i téma hriechu a vyrovnávania sa s ním – každý z hrdinov sa s ním vyrovnáva rozličným spôsobom. Florence, ktorej hriechom je opustenie matky na smrteľnej posteli, verí, že sa vykúpi, ak sa opäť vráti k viere a prezradí Gabrielove hriechy, čím uľaví Elizabetinmu svedomiu. Elizabethiným hriechom je nemanželský syn John. Hoci ho ľúbi, ľutuje, že sa narodil bez otca, cíti sa preto vinná a hriešna. Verí, že Boh jej poslal Gabriela, aby jej dal druhú šancu. To je aj dôvodom, prečo akceptuje všetky Gabrielove činy (aj to, že ju občas udrie). Gabriel svoj hriech nesie najťažšie, tají ho, hanbí sa za svoje rozhodnutie. Jeho hriechom je milenecký pomer s Ester, nemanželské dieťa a smrť Ester, ktorú nepriamo spôsobil svojim rozhodnutím poslať ju preč z mesta. Svoj prehrešok nesie ťažko, pretože ľudia ho nazývajú Bohom pomazaný, hoci má Esterinu krv na rukách. Autor cez postavy poukázal na to, že nikto nie je bez viny a i keď svoje hriechy tajíme, svedomie nám nedovolí spávať a celý život máme pocit viny.
Baldwin sa v románe venuje aj téme dospievania a hľadania miesta vo svete, ktorá je reprezentovaná Johnom. John si začína uvedomovať samého seba už ako človeka, ktorý má právo sa rozhodovať, ktorý už prestáva byť dieťaťom. Chodieva premýšľať na kopec a začína chápať veci, ktoré si predtým nevšímal (páčia sa mu dievčatá, uvedomuje si rozdiely medzi ľuďmi, vie, že svojím rozhodnutím stať sa kazateľom, môže zmeniť svoju budúcnosť). John sa snaží nájsť sám seba a vybrať si svoje miesto vo svete.
Dôležitá je tiež téma viery a náboženstva, ktorú zastupuje celá rodina Grimesovcov, predovšetkým otec Gabriel a John. Gabriel je presvedčený o tom, že je Bohom vyvolený na povolanie kazateľa. Baldwin približuje aj celkovú situáciu v Amerike, nielen v Harleme, keď opisuje ako Gabriel chodí šíriť slovo Božie po krajine a ľudia upadajú do akejsi extázy, v ktorej ich Boh oslovuje. To sa stane aj Johnovi, potom sa rozhodne pre povolanie kazateľa. Viera je aj akýmsi únikom z krutej reality, z chudoby a rasovej nenávisti. Baldwin v diele využíva aj citáty z Biblie, či alúzie na biblické postavy (Judáš, Peter, Tomáš, Pavol,...).
Sociálny leitmotív
Je zobrazený na rasovej segregácii, ktorá v diele nie je priamo opísaná, ale čitateľ si ju postupne uvedomuje zo správania a pozorovania postáv. Segregácia sa prejavuje v bývaní ľudí, John si uvedomuje, že nemôže bývať na tej istej ulici ako belosi. Rovnako je to s nakupovaním, černosi nemôžu nakupovať v rovnakom obchode ako belosi. Takú istú situáciu vidíme v Harleme, kde bývajú len černosi a ak sem náhodou prídu belosi skončí sa to pouličnou bitkou.
NGC 4886
NGC 4886 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 22. apríla 1865.
Choď a zvestuj to na hore
Zaujímavosti
James Baldwin písal román Choď a zvestuj to na hore desať rokov. Začal ho písať v Amerike, ale dokončil ho v Európe. Autor postupne menil názov románu. Prvý názov bol Spasený (Crying Holy), ďalší bol V otcovom dome (In My Father´s House) a až tretí názov bol Choď a zvestuj to na hore (Go Tell It on the Mountain).
NGC 4886
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Choď a zvestuj to na hore
Názov románu
Baldwin sa pri názve románu inšpiroval známou černošskou vianočnou piesňou Choď a zvestuj to na hore (Choď a zvestuj to na hore / ponad vrchy a všade / choď a zvestuj to na hore / že narodil sa Ježiš Kristus.)
FK Slovan Nemšová
FK Slovan Nemšová alebo FKS Nemšová je slovenský futbalový klub pôsobiaci v Nemšovej. Založený bol roku 1928. V ročníku 2014/2015 hrá klub III. ligu - Západ. Trénerom klubu je Branislav Ďuriš.
Choď a zvestuj to na hore
Film
Román Choď a zvestuj to na hore bol v roku 1984 sfilmovaný americkým režisérom Stanom Lathanom. V úlohe Johna Grimesa sa predstavil Paul Winfield.
Hádzaná na Hrách Perzského zálivu 2015
Hádzaná na Hrách Perzského zálivu 2015 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Perzského zálivu 2015. Konal sa v Dammáme, v Saudskej Arábii v dňoch od 16.22. októbra 2015, za účasti 5 mužských tímov. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 2011 a toto bolo jeho 2. vydanie. Zápasy sa hrali v aréne Prince Nayef bin Abdul Aziz Sports City Stadium s kapacitou pre 12 000 divákov. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Titul získala domáca 🇸🇦, ktorá sa v skupine umiestnila pred 🇧🇭 a 🇴🇲.
Auditórium
Auditórium môže byť:
3034 Climenhaga
3034 Climenhaga je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil M. F. Wolf 24. septembra 1917.
Autigny-le-Petit
Autigny-le-Petit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
819 Barnardiana
819 Barnardiana je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil M. F. Wolf 3. marca 1916.
Partizán Bardejov
História
Prvý bardejovský futbalový klub bol založený 12. februára 1922. Išlo o BSC Bardejov, ktorý hrával na ihrisku pri starej píle. Až v roku 1966 sa presťahoval na súčasný Mestský štadión Bardejov. Rokmi sa menil aj názov klubu:
V súčasnosti sa klub oficiálne volá ŠK Partizán Bardejov.
Aktuálna súpiska
Brankári :        Ján Čikoš-Pavličko (1), Richard Gmitter (22), Bartolomej Majerník (26)
Obrancovia :      Dávid Berežný (3), Erik Šuľa (2), Mikita Rocheu (4), Dominik Lukáč (5), Dávid Belunek (6), Emil Haladej (25), Matej Dybala (16)
Záložníci :       Martin Dupkala (7), Michal Grohoľ (8),  Emmanuel Sarki (11), Mkhanyiseli Siwahla (14), Peter Lipták (17), Peter Katona (20), Michal Horodník (21)
Útočníci :        Marko Milunović (19), Ján Staško (10), Romulo Silva Santos (9), Róbert Stchura (13)
Jozef Móder
Jozef Móder (* 19. september 1947, Tvrdošovce) je bývalý slovenský futbalista. Stal sa majstrom Európy v roku 1976 v Juhoslávii.
Móder začal svoju kariéru v Interi Bratislava, potom hral za Lokomotívu Košice. Počas vojny v Dukle Praha debutoval ako záložník v roku 1972 v česko-slovenskej reprezentácii. V rokoch 19731980 hral zasa v Košiciach. V reprezentácii odohral 17 zápasov a dal 3 góly. Na konci kariéry hral v rokoch 1980 až 1982 v rakúskom Grazer AK. Móder bol obávaný strelec pokutových kopov, v Grazi dosiahol aj priamy gól z rohového kopu. Reprezentácii Sovietskeho zväzu strelil v kvalifikácii ME 1976 svoje jediné tri reprezentačné góly, ktoré znamenali postup Česko-Slovenska na záverečný turnaj do Belehradu.
Filozofický motív
Filozofický motív je opakujúci sa, typický, hybný významový útvar, ktorý (často v príznačnom spojení s inými motívmi) podnecuje alebo priťahuje a charakterizuje filozofické myslenie. Tak napríklad J. Habermas uvádza štyri filozofické motívy (motív postmetafyzického myslenia, lingvistického obratu, situovania rozumu a prekonávania logocentrizmu) ako základné charakteristické črty a podnety filozofovania v 20. storočí, pričom podotýka, že tieto motívy otvorili nielen nové výhľady, ale i nové zaslepenosti. Napríklad ligvistický obrat na jednej strane postavil filozofovanie na pevnejší metodický základ a umožnil mu vymaniť sa z apórií teórií vedomia, no na druhej strane umožnil, aby sa vyvinulo ontologické chápanie jazyka, ktoré izolovalo svetoodhaľujúcu funkciu jazyka od vnútrosvetských procesov učenia sa a povýšilo obmeny jazykových obrazov na originálne básnenie.
Moussan
Moussan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4887
NGC 4887 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 21. apríla 1882.
Partia
Partia môže byť:
Tachov (okres Česká Lípa)
Tachov je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 207 obyvateľov, z toho 110 mužov a 97 žien, pričom priemerný vek v obci bol 32,0 roka (muži 32,0 roka, ženy 31,9 roka).
Partia
Parta môže byť:
TT-33
'''Tulský Tokarov vz. 1933 (TT 33''') bola prvá samonabíjacia pištoľ prijatá do výzbroje Červenej armády a používaná vo významnejšom množstve. Používal ju predovšetkým dôstojnícky zbor, vojenská polícia a v určitej miere aj tankisti alebo letci.
V Sovietskej armáde bola v 50. rokoch nahradená pištoľou Makarov.
Vznik
Tokarev TT 33 vychádza zo svojej predchodkyne TT 30, ktorá vychádza z amerických pištolí Colt. Tieto zbrane boli vyvinuté s cieľom nahradiť už zastarané revolvery Nagant. To bolo dosiahnuté až po 2. svetovej vojne, keď mala pištoľ svoju bojovú kariéru v Červenej armáde už za sebou.
Opis
thumb|Rozobratý Tokarev Zbraň sa nápadne podobá americkému Coltu, z ktorého vo veľkej miere vychádza, ale vo vnútornom mechanizmus došlo k viacerým zmenám. Pretože bola povrchová úprava (vzhľadom k vojne) dosť zanedbávaná pôsobia takmer všetky kusy hrubším dojmom. Zbrane predvojnovej a povojnovej produkcie (iba nepatrné množstvo v porovnaní s vojenskou produkciou) sú výrazne lepšie spracované, napriek tomu sa nemôžu rovnať povrchovou úpravou zbraniam z iných štátov sveta (výnimkou je snáď iba 94 Shiki Kenju). Ide o odolnú zbraň, pričom odolnosťou a spoľahlivosťou značne prevyšuje takmer všetky zbrane 20. storočia a aj na dnešné pomery je dosť spoľahlivá.
Používa sovietsky náboj 7,62x: z pištoľovej hlavne energia 630Joule (z 2-krát dlhšej samopalovej cca 900Joule), čo je najviac z bežných armádnych pištoľových nábojov: viac ako 9para Wehrmachtu, dokonca viac ako.45ACP US Army. Vzhľadom k malému prierezu projektilu: priebojnosť je najvyššia z bežných pištoľových striel: prebije aj väčšinu dnešných nepriestrelných viest (spoľahlivo do kategórie III), spoľahlivo aj na veľkú vzdialenosť prebije aj štandardnú kevlarovú helmu US Army – ako jediný medzi bežnými pištoľovými nábojmi. Svojou charakteristikou (t. j.: prebytkom kinetickej energie) patrí tento náboj skôr medzi karabínové náboje.
Zaujímavosťou je, že pištoľ nemá poistku, čo je pri strelnej zbrani veľmi neobvyklé. Aj napriek skutočnosti, že na pištoli poistka ako samostatná súčiastka nie je, zaistenie zbrane sa dá vykonať nastavením kohútika do poistnej polohy.
Vnútorná konštrukcia
Samo nabíjacia funkcia u pištole TT 33 je zaisteným spätným záklzom hlavne s núteným poklesom. Tento systém je síce obvykle určený pre výkonnejšie náboje než je 7,62x25 Tokarev, napriek tomuto zbraň funguje úplne spoľahlivo. Jedným z vylepšení oproti už zmieňovanému Coltu je vyfrézovanie vývodiek nábojov do zbrane (konkrétne do vynímateľnej súčiastky). To umožňuje podávanie nábojov nezávisle od vývodiek zásobníka, ktoré sú veľmi zraniteľné. Ich poškodenie je jednou z najčastejších príčin zlyhania samonabíjacích zbraní.
Veľmi evolučne je riešené kontajnerové uloženie bicieho kohútika a jeho súčiastok. Celé ústrojenstvo (kontajner) je možné po odsunutí uzáveru vybrať rukou. Pružina kohútika je uložená v kohútiku a podoprená čapom. Oproti pištoli Colt 1911A1 je TT-33 užšia,ľahšia a jednoduchšia. Celkovo sa konštruktér inšpiroval viacerými modelmi zbraní, ktorých skĺbením vytvoril na svoju dobu jednoduchú, veľmi funkčnú zbraň.
Resega
Resega je štadión v Porza, prímestskej obci Lugana vo Švajčiarsku. Primárne sa využíva na ľadový hokej a sídli tu tím HC Lugano. Kapacita arény je 8 250 miest.
Externé odkazy
Štadión na hockeyarenas.net
TT-33
Tokagypt
Najvýznamnejšou zbraňou vychádzajúcou z TT 33 je Tokagypt. Je to zbraň maďarská. Maďarskí konštruktéri vykonali niektoré úpravy, predovšetkým rekonštrukciu na náboj 9 mm Luger. Takto upravenou pištoľou bola vybavená egyptská polícia.
Brekovská brána
Brekovská brána je zúžená časť doliny Laborca, ležiaca juhozápadne od Humenného. Zo západu ju tvoria výbežky Nízkych Beskýd, z východu Vihorlatské vrchy. Brána je asi široká a  dlhá a Laborec tu opúšťa sústavu kotlín a vstupuje do Východoslovenskej nížiny.
Geológia
V priebehu neogénu, trvajúceho asi 23 miliónov rokov, sa v dôsledku nerovnomerných tektonických poklesov zemskej kôry pod horským oblúkom Karpát vytvorila rozsahla krajinná oblasť Východoslovenskej nížiny. Člení sa na centrálnu časť - Východoslovenskú rovinu a obvodovú časť - Východoslovenskú pahorkatinu. Jedným z deviatich podcelkov východoslovenskej pahorkatiny je Laborecká niva. Na severe a severovýchode Laboreckú nivu ohraničuje podcelok Vihorlatských vrchov - Humenské vrchy, tvoriace tektonické rozhranie Východoslovenskej nížiny a Humenskej kotliny.
Pri stvárňovaní ich povrchu hrali značnú úlohu pohyby krýh pozdĺž zlomových porúch v smere pohoria, ale aj pozdĺž porúch, ktoré naň smerujú kolmo. Práve takejto poruche vďačí za svoju podobu prielomová dolina Laborca. Rozdeľuje Humenské vrchy na severozápadnú časť, postupne klesajúcu pod náplavy Ondavky a centrálnu časť, so súvislým ústredným chrbtom Krivoštianky, s pokračovaním až k vulkanitom Vihorlatu. Svedčí o tom, že tok Laborca je starší ako Humenské vrchy.
Prielom vznikol pozdĺž zlomu, pozvoľným zarezávaním rieky do dvíhajúcej sa horskej prekážky, pravdepodobne za súčasného poklesávania priľahlých zníženín. Svedčia o tom zvyšky eróznych terás rieky v zlome, vo výškach 100-150 m od dnešnej hladiny Laborca. Nasledovali ďalšie statisícročia, kým neúnavná rieka na poklesávajúcom území svojou akumulačnou činnosťou nahromadila usadeniny štrkov, pieskov a kalových nánosov, vytvoriac nivu, rozprestierajúcu sa pozdĺž Laborca až k Michalovciam.
Doprava
Bránou vedú hlavné severojužné cestné (cesta I/74) a železničné spojenia (Michalovce – Humenné) medzi Michalovcami a Humenným.
David Prinosil
David Prinosil (* 9. marec 1973, Olomouc, Česko) je bývalý nemecký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre.
Nátronové jazerá
Nátronové jazerá môže byť:
Peter Dennis Mitchell
thumb|Schéma oxidatívnej fosforylácie Peter Dennis Mitchell (* 29. september 1920, Mitcham, Spojené kráľovstvo – † 10. apríl 1992, Bodmin) bol britský biochemik.
Študoval na University of Cambridge, kde v roku 1950 získal aj doktorát.
V roku 1954 bol výskumným riaditeľom Glynn Research Laboratories. V rokoch 1955 až 1963 viedol oddelenie chémie a biológie na zoologickom inštitúte University of Edinburgh.
Potom do roku 1965 dohliadal na obnovu Glynn House v blízkosti Bodminu v Cornwalle. Časť sídla bola adaptovaná na výskumné laboratórium. Spolu s bývalou kolegyňou z výskumu, Jennifer Moyle, založili charitatívnu spoločnosť známu ako Glynn Research Ltd. na podporu základného biologického výskumu v Glynn House a pustili sa do programu výskumu chemiosmotických reakcií a reakčných systémov.
V roku 1978 dostal Nobelovu cenu za formuláciu chemiosmotickej teórie.
Majstrovstvá sveta v korfbale do 23 rokov 1998
Majstrovstvá sveta v korfbale do 23 rokov 1998 boli v poradí 2. majstrovstvá sveta v korfbale do 23 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná korfbalová federácia (ICF). Konali sa od 2.8. novembra 1998 v šiestich holandských mestách: Bennekom, Haag, Heerenveen, Eindhoven, Papendrecht a Tilburg, za účasti 12 tímov. Nováčikmi turnaja boli Portugalsko, Poľsko, Nemecko a Katalánsko. Titul obhájilo Holandsko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Belgickom.
Saracén
thumb|Saracénsky Obchodník s kožušinami v Káhire, olejomaľba, [[Jean-Léon Gérôme, 1869]]
Wádí an-Natrún
náhľad Wádí an-Natrún alebo Wádi 'n-Natrún alebo zriedkavo Skétska púšť (po arabsky:وادي النطرون - Wádí an-Natrún/presnejší prepis Wádi 'n-Natrún/iný prepis: Vádí an-Natrún, Vádi 'n-Natrún/ prepis podľa egyptskej výslovnosti: Wádi/Vádi en-Natrún, Wádi/Vádi el-Natrún, Wádi 'n-Natrún; eg. výslovnosť [wäädinnatrún]; doslovný význam: "údolie/vádí nátronu/sódy"; po starogrécky: Σκητις - Skétis alebo Σκητη - Skété; po latinsky Scetis) je vádí a depresia v Egypte na severovýchode Líbyjskej púšte západne od delty Nílu.
Saracén
Saracén je stredoveký európsky názov pre Turka či Araba, no najmä moslima.
Wádí an-Natrún
Od gréckeho názvu Skétis/Skété je odvodené slovo skit. Grécky názov Skétis/Skétska púšť sa niekedy v širšom vzťahuje aj na Nitriu alebo v ešte širšom zmysle na všetky monastické kolónie v púšti juhozápadne od delty Nílu, teda na Wádí an-Natrún a Nitriu a Kelliu.
Saracén
Etymológia
Etymológiu pojmu sa dosiaľ nepodarilo spoľahlivo preukázať. Rozšírený je názor, že pojem je odvodený z gréckeho Sarakenoi, čo bol grécky názov pre divoký arabský kmeň Sarakov. Názov sa potom mal časom rozšíriť aj do latinčiny a postupne svojim význam zahrnul aj ďalšie arabské kmene.
Wádí an-Natrún
Wádí an-Natrún sa nachádza 24 m pod úrovňou hladiny svetového oceána. Je približne 40 km dlhé a 3 až 8 km široké. Vzniklo v tektonickej trhline, ktorá bola prehĺbená v minulosti riečnou eróziou a defláciou.
Saracén
Etymológia
Vďaka križiakom a Byzantíncom sa pojem rozšíril do západnej Európy, kde bol dlhú dobu používaný.
Wádí an-Natrún
Vo wádí sa nachádza vyše desať neveľkých slaných jazier (tzv. Nátronové jazerá, arab. Miláhát Wádí an-Natrún), ktorých voda obsahuje nátron (prirodzenú sódu), ktorý sa tu ťaží, a podľa ktorého je wádí pomenované.
Wádí patrí k najstarším monastickým centrám na svete. Niektoré kláštory založené v 3. storočí v ňom ešte dodnes existujú a sú funkčné.
Fillols
Fillols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brekov (obec)
Brekov je obec na Slovensku v okrese Humenné, v severnej časti Brekovskej brány. Nad obcou sa nachádza zrúcanina Brekovského hradu, Brekovská jaskyňa a historické mohyly.
Polohopis
Brekov sa nachádza na východnom Slovensku asi 6 km od mesta Humenné. V blízkosti preteká rieka Laborec. Administratívne patrí pod humenský okres a Prešovský kraj.
Symboly obce
Erb obce vychádza z historickej pečate - v striebornom poli štítu na zelenej pažiti je zelený strom (topoľ) a na ňom sediaci vták (havran), pričom vták je k stromu neprimerane veľký. Podkladom erbu bola obecná pečať, pochádzajúca z nedatovaného typária, ktorý je uložený vo fondoch zemplínskeho župného archívu v Satoraljaujhely Loc. 397 No. 1422 Na základe farieb na erbe bola vytvorená aj vlajka obce, na ktorej sú použité farby: čierna, biela, zelená a biela.
Pravek
Na horskom hrebeni Rakovec - Hrabovec - Brekovu bolo zistených 26 eneolitických mohýl. Ide o skupinu Mohýl východoslovenskej kultúry z konca eneolitu (2-3000 rokov pred Kr.) a začiatku doby bronzovej. Brekovská mohyla obsahovala niekoľko kužeľových misiek, obsypaných zlomkami spálených kostí.
Slovania
Brekovskú bránu opevnili starí Slovania z oboch strán. Slovanské sídliská v encyklopedickej literatúre datované do 7.-12.storočia, súvisia s nálezmi K.Andela v roku 1954 a Kričku–Budinského. Okrem črepov sídlištnej keramiky našli slovanské výšinné sídlisko z 9-11. storočia. Rozprestieralo sa na strmom skalnom ostrohu Krivoštianky nad ľavým brehom Laborca. Jeho pradávnu terasu využili starí Slovania práve pre ťažký prístup k sídlisku, ktoré malo zrejme obranný charakter. Doposiaľ síce nebolo archeologicky prekopané, takže nevieme, či bolo opevnené, ale poloha tomu nasvedčuje. Jeho náprotivkom, strážiacim údolný priechod na komunikačnom spoji bolo slovanské hradisko na brekovskom hradnom kopci. Preskúmali ho M. Slivka a M. Vizdal koncom sedemdesiatych rokov. Má oválno elipsovitý pôdorys s rozlohou 70*40 m. Na základe nájdenej keramiky, železných hrotov šípov, charakteristických ostrôh a ďalších súvislostí bádatelia dospeli k významným záverom. Hradisko malo nielen obrannú, ale i určitú mocensko-správnu funkciu kniežacieho charakteru už vo veľkomoravskom období. Nebolo však osamotené. Zásobovali ho obyvatelia ešte staršej osady, rozkladajúcej sa v jeho tesnej blízkosti v sedle na juhozápadnom svahu hradného kopca. Z nálezov v tejto osade vyplýva, že mala najmä poľnohospodársky charakter, ale železná troska, nože s volútovým ukončením a ďalšie výrobky poukazujú aj na rozvinutú remeselnú výrobu. Vyložene poľnohospodársky charakter mala ďalšia osada z 9. – 10. storočia, ktorú severne od centra dnešnej obce Brekov, v časti Za ulicou našli V. Krička Budinský a Juraj Macák ako už štvrtú slovanskú lokalitu v okolí priesmyku.
Zatiaľ možno s určitosťou konštatovať, že slovanské osídlenie na tomto území nebolo prerušené. Povedané inými slovami - Slováci tu žijú nepretržite už od predveľkomoravskej doby, kedy sem prišli ich staroslovanskí predkovia. S ostatnými časťami Slovenska ich spájali tradičné kultúrne zväzky. V čase rozkvetu sa aj naše končiny stali súčasťou Veľkej Moravy. V období rozpadu ríše a zániku Veľkej Moravy (859 – 906) patrili k tej časti krajiny, ktorú pápež Ján IX. ešte v roku 899 uznal za samostatnú cirkevnú provinciu. Aj po mocenskom zániku veľkomoravského štátu, ktorý bol i tu na východných hraniciach zabezpečený systémom hradísk a obranných zariadení, ostali naši predkovia ešte dlho ušetrení od priamej nadvlády dobyvateľov. Bolo to rušné obdobie, počas ktorého starí Maďari postupne obsadzovali východné Slovensko a pripájali ho k vznikajúcemu uhorskému štátu. Podľa prof. B.Varsíka v prvej etape sa prevalili Vareckým priesmykom k hornej Tise. V 10. storočí obsadili územie južne od od Latorice, kde zaujali aj významné slovanské hradisko Zemplín.
Stredovek
Vývoj obce v stredoveku úzko súvisí s históriou Brekovského hradu. Prvá písomná zmienka je z roku 1307 (v súvislosti s hradom), priamy doklad potom z roku 1314.
Politika
Starostovia obce
V období Česko-slovenskej republiky:
Po druhej svetovej vojne:
Obyvateľstvo
Podľa najstarších písomných pamiatok bolo už v roku 1787 v obci Brekov 68 domov a 592 obyvateľov. V roku 1828 bolo už 77 domov a 580 obyvateľov. Počty obyvateľov podľa štatistických výkazov – sčítania ľudu od roku 1869 do roku 1970 boli takéto:
Podľa výsledkov sčítania ľudu roku 1970 bývalo v obci Brekov 982 obyvateľov. 497 mužského pohlavia a 485 ženského pohlavia. Z celkového počtu obyvateľov obce je 266 mužov a 176 žien pracovne aktívni. 55 mužov a 77 žien dôchodcovia a pracovne neaktívni. V domácnosti pracuje celkom 59 žien. V učňovskom pomere bolo v dobe sčítanie 15 chlapcov a 7 dievčat. Žiakov a študentov bolo 31, z toho 11 chlapcov a 20 dievčat. Detí do 15 rokov bolo v obci 281 z toho 144 chlapcov a 137 dievčat.