cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nechválka
Smer toku: od prameňa najprv na juhojuhozápad, od sútoku s Topoľovým potokom tečie na krátkom úseku na západojuhozápad, následne preteká obcou Nechválova Polianka severojužným smerom, na dolnom toku sa stáča na západ až juhozápad
Prítoky: sprava Papínsky potok, prítok zo severovýchodného svahu Vršakova (402,0 m n. m.), prítok z južného svahu Vršakova, tri krátke prítoky z južných svahov Benkovne (428,6 m n. m.); zľava prítok zo severozápadného svahu Grúňa (626,3 m n. m.), Topoľový potok, prítok zo severného svahu Kýčery (532,5 m n. m.), Kašovský potok, prítok zo západného svahu Grúňa, potok Marína
Ústie: do Udavy na okraji obce Zubné v nadmorskej výške približne 220,5 m n. m.
Obce: Nechválova Polianka a Zubné
Letisko Mníchov
Letisko Mníchov, oficiálne Letisko Franza Josefa Straußa Mníchov, (IATA: MUC, ICAO: EDDM) bolo dané do prevádzky 17. mája 1992, staré letisko Letisko Mníchov-Riem bolo primalé a nezodpovedalo požiadavkám doby. Letisko Mníchov je letecká križovatka pre nemeckú Lufthansu a tým aj pre Star Alliance, v dôsledku čoho má veľký medzinárodný význam.
Významná politická postava Bavorska a povojnového Nemecka Franz Josef Strauß dala letisku svoje meno, ktoré sa však v praxi málo používa.
Endrefalva
Endrefalva je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Szécsény.
Paul Collier
Paul Collier je profesorom ekonómie a riaditeľom Centra pre štúdium afrických ekonomík na Oxfordskej univerzite v Anglicku. V rokoch 1998 až 2003 bol riaditeľom Rozvojovej výskumnej skupiny Svetovej banky.
Villers-lès-Luxeuil
Villers-lès-Luxeuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chladiaca veža
náhľad|vpravo|Chladiace veže v atómovej elektrárni Temelín náhľad|Schéma systému chladiacej veže Chladiaca veža je zariadenie, inštalované spravidla v tepelných elektrárňach, ale aj v iných priemyselných komplexoch. Slúži k ochladzovaniu použitej chladiacej vody alebo inej kvapaliny na teplotu až 23°C, pre nižšie teploty je potom odporúčaný iný spôsob chladenia. Spravidla ide o veľké komíny, ktoré môžu mať až 100 metrov v priemere.
Komory
Komory, dlhý tvar Komorský zväz (do roku 2001 Komorská federatívna islamská republika), je ostrovný štát v Afrike. Nachádza sa v Mozambickom prielive v Indickom oceáne a je súčasťou Komorských ostrovov.
Californication (album)
Californication je siedmy štúdiový album americkej rockovej skupiny Red Hot Chili Peppers, ktorý 8. júna 1999 vydalo hudobné vydavateľstvo Warner Bros. Records. Názov albumu je slovnou hračkou založenou na kombinácii slov „California“ a „fornication“ (z angl. smilstvo), čo sa dá voľne preložiť ako „smilstvo Kalifornie“ alebo „smilná Kalifornia“.
Komory
Hlavné ostrovy:
Californication (album)
Producentom nahrávania albumu bol Rick Rubin. Californication je poznačnený funk rockovým hudobným štýlom Johna Fruscianteho, ktorý nahradil gitaristu Dave Navarra. Frusciante už s kapelou Red Hot Chili Peppers predtým spolupracoval na predošlých projektoch Mother's Milk a Blood Sugar Sex Magik.
Komory
Hlavné a najväčšie mesto je Moroni (26 300 obyv. v r. 2000) na ostrove Grande Comore.
Californication (album)
Na albume Californication sa nachádza viacero najznámejších hitov skupiny vrátane skladieb „Otherside“, „Californication“, či „Scar Tissue“, za ktorú kapela dostala cenu Grammy. Album Californication patrí medzi najúspešnejšie projekty skupiny. V americkom rebríčku Billboard 200 sa dostal na tretiu priečku, a do dnešného dňa sa z neho na celom svete predalo viac ako 15 miliónov nosičov. Bol pozitívne hodnotený aj zo strany kritiky. Pri porovnaní s predošlým albumom, One Hot Minute (z r. 1995), bol Gregom Tatem z časopisu Rolling Stone označený za výrazné hudobné a spirituálne oživenie a znovuvzkriesenie hudobného štýlu Red Hot Chili Peppers. V témach skladieb je viacero pre kapelu charakteristických sexuálnych narážok, no nachádzajú sa v nich aj témy hriechu, smrti, rozjímanie o samovražde, drogách, globalizácii, cestovaní.
Komory
Jazyky: komorčina (šáfí islam, dialekt svahilčiny), malgaština, francúzština a arabčina.
Californication (album)
Úspechy albumu
Album Californication sa nachádza v publikácii 1001 albumov, ktoré musíte počuť, kým zomriete, ktorú v roku 2005 vydal Robert Dimery, je na 399. priečke zoznamu 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v rokoch 2003 a 2005, zverejnil časopis Rolling Stone, je v zozname 200 najlepších albumov 90. rokov, ktorý bol zverejnený v roku 2006 v časopise Classic Rock & Metal Hammer, časopis Mojo ho v tom istom roku dal na 89. miesto zoznamu stovky najlepších albumov rokov 1993-2006 a v roku 2007 bol uvedený do Rokenrolovej siene slávy ako 92. album z 200 najlepších albumov všetkých čias („The Definitive 200: Top 200 Albums of All-Time“).
Komory
Vierovyznanie: sunnitský islam (86%) a rímskokatolícke (14%).
Na základe referenda z roku 2001 je od roku 2002 je oficiálnym názvom štátu Komorský zväz (fr. Union des Komores, arab. الاتحاد القمر' al-Ittihád al-Qamar). Jednotlivé ostrovy získali v novom zväzku čiastočnú autonómiu s vlastnou vládou a vlajkou.
Dejiny
Od roku 1886 do 6. júla 1975 boli Komory francúzskou dŕžavou spolu s ostrovom Mayotte, ktorý je súčasťou Francúzska dodnes. Po nadobudnutí nezávislosti na Francúzsku sa stali častými prevraty. Prvého prezidenta Ahmeda Abdallaha Abderemaneho zvrhol po mesiaci vlády pomocou žoldnierov vtedajší minister spravodlivosti Ali Soilih. Ten bol zvrhnutý v máji 1978. Počas deväťdesiatych rokov minulého storočia zostávala politická situácia na Komorách nestabilná.
Politický systém
Ústava zaručuje deľbu moci medzi Úniou a jednotlivými ostrovmi a ostrovom priznáva čiastočnú nezávislosť, vrátane finančnej (miestny rozpočet, clá a dane). Exkluzívnymi právomocami Únie sú:
Výkonná moc
Hlavou štátu je prezident volený na obdobie 4 rokov. Funkcia prezidenta rotuje medzi jednotlivými ostrovmi. Na ostrovoch, na ktorých nie je volený prezident sa volia dvaja viceprezidenti. Prezident a viceprezidenti tvoria Predsedníctvo Únie.
Vládu riadi ministerský predseda. Zloženie vlády má odrážať zastúpenie všetký členských ostrovov Únie.
Zákonodarná moc
Zákonodarnú moc má Zhromaždenie Únie (fr. Assemblée de l'Union) pozostávajúci zo 33 poslancov volených na obdobie 5 rokov. Zástupcov do Zhromaždenia Únie volia poslanci zhromažení jednotlivých ostrovov (5 poslancov, jeden za každý ostrov) a 28 poslancov volia občania vo včeobecných voľbách.
Ekonomika
Prevláda poľnohospodárstvo, v ktorom pracuje 80 % zamestnaných, a ktorého hlavné produkty sú vonné esencie, kopra, kokosové orechy, klinčeky, vanilka, kasáva a banány. Hlavným výrobkom spracovateľského priemyslu sú vonné destiláty pre kozmetiku. Hlavnými obchodnými partnermi sú Francúzsko, Nemecko a USA.
Dračí hrádok
Dračí hrádok (-normovaný názov ; (iné názvy: Dračí hrad, Hadí zámok, Hadí hrad) je zrúcanina hrádku na výraznom ostrohu vrchu Úboč nad údolím Stupavského (Borinského) potoka, v nadmorskej výške, 2 km východne od obce Borinka v najjužnejšej časti pohoria Malé Karpaty.
História
Hrádok bol s najväčšou pravdepodobnosťou postavený na základe kráľovskej iniciatívy v 13. storočí, keď sa majiteľmi dovtedajšieho kráľovského hradu na Pajštúne stali grófi zo Svätého Jura a Pezinka. Kráľovský pôvod tiež naznačuje podobnosť veže na Dračom hrádku s vežami na iných kráľovských hradoch (Plavecký hrad 10,2x10,2 m, Beckovský hrad 9,5x9,5 m). Michal Slivka a Miroslav Plaček stotožňujú Dračí hrádok s objektom Drach-kugel-schols z Meyerovej rytiny z roku 1563, na ktorej je zachytená korunovácia cisára Maximiliána II. v Bratislave. Rytina sa nachádza v Mestskej galérii v Bratislave. Tento predpoklad však odmieta Andrej Fiala (1972) a tiež Zdeněk Farkaš (1993).
Zaujímavá je tiež podoba názvu objektu: Dračí hrádok s názvom tzv. Dračieho rádu, ktorý založil v roku 1408 kráľ Žigmund Luxemburský a sústredil v ňom najmocnejšie a najvplyvnejšie osobnosti vtedajšieho Uhorska (Ctibor zo Ctiboríc, Peter Čech z Levíc, Mikuláš Garaj z Devína). Od 1409 bol jeho členom dokonca rakúsky vojvoda a 24 štajerskych rytierov.
Hrádok zanikol požiarom v prvej polovici 15. storočia. Pravdepodobne bol zničený počas husitských vpádov na územie dnešného západného Slovenska.
Popis
Samotný areál hrádku sa skladá z dvoch častí: pretiahnutej vyvýšeniny širokej 15 metrov a dlhej 115 metrov, oddelenej od okolitého terénu nízkym valom a druhej vyvýšeniny (južne od prvej) širokej 20 metrov a dlhej 112 metrov, oddelenej od prvej priekopou. Centrálna hranolová veža s vonkajšími rozmermi 10x10 metrov bola postavená za 17 metrov širokou a 6 metrov hlbokou, do skaly vytesanou priekopou. Jej vzdialenosť od priekopy je asi 17 metrov. Na vonkajšej časti priekopy sa zachovali skromné zvyšky murovaného osadenia vstupného mosta.
Súčasný stav
Viditeľná je len časť zachovaného múru osadenia vstupného mosta. Ostatné časti základov, ktoré sú spomínané v texte v súčasnosti nevidno.
Archeologické výskumy
Prvý archeologický výskum na lokalite zrealizoval v rokoch 19411942 prof. Vojtech Ondrouch, ktorý na základe istých nálezov predpokladal, že stredovekému opevneniu predchádzala rímska strážna veža Orlie hniezdo. V lete 1993 sa uskutočnil v troch turnusoch archeologický výskum pod vedením Zdeňka Farkaša. Výskum odhalil zvyšky kamennej budovy za vežou, ktorá mala rozmery 10,9x9,1 metrov a múry hrubé 90 cm. Pravdepodobne ide o tú istú budovu, ktorú lokalizoval už V. Ondrouch.
Praveké umenie
Praveké umenie je najdlhšia, najmenej známa, počiatočná epocha vo vývoji umenia v období zhruba 40000 – 2000 rokov pred Kristom. Po ňom nasleduje staroveké umenie.
Praveké umenie
O najstaršom vývojovom období človeka a jeho umeleckých výtvoroch existuje dosiaľ len veľmi málo informácií. Ide o predhistorické, preddejinné obdobie o ktorom svedčia len artefakty archeologických nálezov a porovnávacie výskumy sociológov, psychológov, etnológov či posledné vedecké metódy, akými je napr. uhlíková analýza. Objavy výtvarných prejavov pravekého človeka sú staré len cca 160 rokov.
Najstaršie výtvarné prejavy sú pripisované cromagnonskému človeku z obdobia paleolitu (staršia doba kamenná), ktorý žil v Európe a Ázii.
Obdobie paleolitu sa datovalo približne od 40 000 do 10 000 rokov pred Kr. Prvé stopy paleolitického umenia sa vyskytujú už v jeho staršej fáze, kedy sa nachádzajú rozličné rytiny na skalných stenách, vyplnené červeným okrom. Najvýznamnejšou jaskyňou z tohto obdobia je jaskyňa Altamira v severnom Španielsku.
Výtvarný prejav paleolitu a neolitu
Najstaršie výtvarné prejavy sa zachovali v jaskyniach. Išlo o tzv. imobilné (jaskynné maľby) a mobilné (rytiny do kosti, sošky Venuší, zvierat) prejavy.
Ďalšími prejavmi boli aj tzv. makkaroni, kedy išlo o plynulé stopy rukou do mäkkého ílovitého materiálu. V pravekom umení sa často vyskytujú aj odtlačky rúk či ich maľba, predovšetkým ľavej ruky. Končatiny bývajú občas obtiahnuté tmavou farbou.
Štýly jaskynných malieb
1. Frankokantáberský sa vyznačuje monumentálnou veľkosťou kresby. Zvieratá sú namaľované v pokoji.
2. Levantínsky je veľmi živý, zvieratá sú zachytené v pohybe, stráca sa monumentálnosť kresby. Z tohto okruhu poznáme tiež kresby ľudí. Sú nakreslení v odeve a kresby zachytávajú rozličné pohybové scény. Najznámejším náleziskom je jaskyňa Lascaux v južnom Francúzsku, kde sa nachádza viac ako 500 obrazov. Maľby sa datujú do obdobia 13 000 pred Kristom.
Okrem jaskynných malieb poznáme z tohto obdobia malé plastiky z mamutoviny, alebo kostí, ktoré zobrazujú ženu matku, tzv. Venušu.
Kokot (Kije)
Kokot je dedina v Poľsku, v Svätokrížskom vojvodstve, náležiaca do gminy Kije. Leží približne južne od centra mesta Kielce. V roku 2011 tu žilo 212 obyvateľov, z toho bolo 50,5 % žien a 49,5 % mužov.
Praveké umenie
Périgordská škola
(30000 – 13500 pred Kr.) Charakteristické sú primitívne postupy zobrazovania. Farebné bodky, neskôr čiary zo splývajúcich bodiek. Striekaná maľba= odtlačky rúk lemované farbou sa našli v Gargase. Okruhliaky z La Colombiére a kosti s rytinami. Vrcholom tejto školy sú výtvory z jaskyne Lascaux, z obdobia 13 500 pred Kr., ktoré využívajú krútenú perspektívu, pri ktorej je zviera zobrazované z profilu, ale jeho parohy spredu. Objekty sú modelované, ale dômyslene tieňované. Známa je „Sieň býkov“. Vrcholnými sú však aj prejavy v jaskyniach Niaux či Font-de-Gaume.
Magdalénska škola (15. – 10. tisícročie pred Kr.)
Magdalénska škola je obdobím rozmachu monumentálnych jaskynných malieb. Prejavuje sa nová elegancia a presnosť línie, plochy tiel sa začínajú pokrývať čiernou farbou, zjavná je však aj anatomická presnosť a odpozorovaný detail. Objavuje sa pravá perspektíva a postavy už sú usporiadané do tematických celkov- stretnutie mamutích stád, zvieratá stojace čelom k sebe. Zaraďuje sa tu napr. Rouffignac.
Neolit
Častými prejavmi sú mobilné výtvory. Venuše, ale vyrobené z hliny sa nachádzajú aj na neolitických sídliskách, kde ich často sprevádzajú aj z hliny vypálené sošky zvierat. Okrem toho sa výtvarné cítenie neolitického človeka prejavuje najmä na tvarovaní a výzdobe nádob. Keramika je zdobená rozličnými ozdobnými prvkami, čo umožňuje rozlíšiť neolitické kultúry a stanoviť ich presné datovanie.
Megalitické stavby
Okolo r. 3000 pred Kr. sa začali stavať obrovské stavby, pravdepodobné náhrobného charakteru. V mnohých prípadoch však nie je úplne jasný účel ich existencie (hroby, označenia kultových miest, observatória).
Na prelome 2. a 3. tisíročia sa objavujú dolmeny. Ide o stavby v tvare kamenného stola, tvorené plochým kameňom spočívajúcim na dvoch alebo štyroch menších kameňoch. Iným typom stavby sú menhiry, zvisle postavené neopracované alebo prispôsobené kamene veľkých rozmerov. Objavujú sa celé aleje menhirov, ktoré sa rozšírili v 2. tisícročí. Zo známych je alej v Carnacu (Francúzsko), ktorú tvorí niekoľko tisíc menhirov, rozostavených v rovnobežných radoch na veľkom území. Jednou z najznámejších stavieb je aj britský Stonehenge z obdobia okolo 3500 až 1100 rokov pred Kr., ktorý je pravdepodobne zasvätený kultu slnka. Pôdorys je zložený z kružnice a podkovy a má vonkajší kruhový obvod s priemerom.
NGC 762
NGC 762 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. novembra 1785.
Hostěnice
Hostěnice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 643 obyvateľov, z toho 337 mužov a 306 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,0 roka, ženy 39,6 roka).
NGC 762
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Sófrón z Ambrakie
Sófrón alebo Sofrón (Sófrón) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 432 pred Kr.
Sófróna z epirskej Ambrakie korunovali v Olympii na 86. hrách olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Sófróna je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Sófróna uvádza aj historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Ríme a Grécku.
Kirť
Kirť je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 2172 ha a žije tu 594 obyvateľov (2007). Patrí medzi obce s najvyšším podielom slovenskej národnosti v Maďarsku ku ktorej sa hlási cca 40%.
Cognac
Cognac je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Charente, v regióne Nové Akvitánsko.Nachádza sa 120 km severne od Bordeaux na rieke Charente.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov mesta je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pravidlá ľadového hokeja
Pravidlá ľadového hokeja vydáva Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Aktuálna verzia je platná od roka 2018 do konca roka 2022.
NHL
Severoamerická Národná hokejová liga (NHL) používa pravidlá, ktoré sa od oficiálnych pravidiel IIHF čiastočne odlišujú.
Erdőtarcsa
Erdőtarcsa je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 1507 ha a žije tu 581 obyvateľov (2007).
Hrušovany u Brna
Hrušovany u Brna je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 333 obyvateľov, z toho 1 615 mužov a 1 718 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 37,5 roka, ženy 39,6 roka).
NGC 593
NGC 593 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. novembra 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 849
NGC 849 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Skupinka
Skupinka môže byť:
Česko-slovenská hokejová liga 1987/1988
Česko-slovenská hokejová liga 1987/1988 bola 45. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom I.liga. Štartovalo v nej 12 účastníkov. Najskôr sa stretli všetky družstvá dvojkolovo každý s každým (22 zápasov). Potom nasledovala druhá časť, kde sa po úvodnej časti párne družstvá stretli s nepárnymi. Výsledky prvých 22. kôl sa započítavali. Po základnej časti nasledovalo klasické play-off. Družstvá na 9.-12. mieste hrali štvorkolovo každý s každým o zotrvanie v lige. V play-off sa hrali aj zápasy o umiestnenie.
Titul získalo družstvo VSŽ Košice, keď vo finále porazilo HC Sparta Praha 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadlo družstvo Zetor Brno. Nahradila ho TJ Vítkovice.
Villers-Pater
Villers-Pater je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Top
Top (angl.) môže byť:
TOP môže byť:
Érsekvadkert
Vadkert (po maďarsky Érsekvadkert) je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Má rozlohu 5537 ha a žije tu 3746 obyvateľov (2007).
Ďurďošík (rozlišovacia stránka)
Ďurďošík môže byť:
Sojuz T-9
Sojuz T-9 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz T-9 vyštartoval 27. júna 1983 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Saľut 7. Posádka zo stanice priviezla výsledky vedeckých experimentov, keďže predchádzajúci Sojuz T-8 mal technické problémy.
Filozofická teológia
Filozofická teológia je filozofická disciplína (súčasť teoretickej filozofie), ktorá sa zaoberá Bohom – filozofická náuka o Bohu, filozofická tematizácia Boha.
Filozofická teológia vychádza z viery v Boha, pričom sa ju usiluje doplniť o rozumové argumenty. Ide teda o súhrn filozofických systémov, ktoré bez predpokladu tzv. zjavenia racionálne skúmajú možnosť Božieho jestvovania, rozvíjajú pojem Boha, skúmajú Božie atribúty (vlastnosti) a riešia problém zla.
Pojem a predmet
Pojem filozofickej teológie (prirodzenej teológie) je istým spôsobom dobre vymedzený. Názov ukazuje, že ide o teológiu s atribútom filozofického prístupu. To znamená, že jej primárnym predmetom je Boh – skúma pojem Boha (alebo boha) a zaoberá sa možnosťou jeho jestvovania. Ale atribút filozofického prístupu stanovuje za prostriedok jej výskumu len ľudský rozum. Filozofická teológia je teda myšlienkovým systémom vybudovaným filozofickými prostriedkami na filozofických princípoch, a teda nepredpokladá, ani nevychádza z premís, ktoré sú vyjadrením náboženskej viery (nepoužíva žiadne tzv. zjavenie, ktorým je napríklad v kresťanstve Biblia).
Výskum filozofickej teológie je zameraný najmä na tieto témy:
Vzťah ku teodícei
Filozof Gottfried Wilhelm Leibniz použil pojem teodícey v špecifickom zmysle, keď jej predmet zúžil na problém zla (Essais de théodicée; 1710). Jemu išlo o apológiu Boha v konfrontácii s týmto problémom. Ak sa teodícea vníma ako špecifická filozofická disciplína riešiaca problém zla, tak ako taká je určite súčasťou filozofickej teológie a jej pojem je značne úzky.
V minulosti a niekedy i dnes sa však u niektorých autorov teodícea stotožňuje so samotnou filozofickou teológiou a vtedy je pojem teodícey širší. Je možné potvrdiť, že vzťah filozofickej teológie a teodícey je teda vecou názoru každého filozofa.
Vzťah k filozofii náboženstva
Filozofia náboženstva sa zaoberá fenoménom náboženstva vo všeobecnosti. Pojednáva o filozofických problémoch, ktoré povstávajú z reflexie o obsahu a pravdivosti náboženskej viery, o náboženskej praxi alebo o náboženskej skúsenosti. Rozlíšenie medzi filozofickou teológiou a filozofiou náboženstva sa teda vymedzuje tak, že filozofia náboženstva „filozofuje“ o náboženstve a analyzuje náboženstvo, zatiaľ čo filozofická teológia pojednáva o Bohu ako takom nezávisle od náboženského kultu alebo našej skúsenosti s Božím jestvovaním.
Vzťah k fundamentálnej teológii
Fundamentálna teológia zvažuje význam a kredibilitu tzv. kresťanského zjavenia, čím hľadá systematické vysvetlenie základov kresťanskej viery. Filozofická teológia nepredpokladá, ani nepoužíva tézy vyjadrené kresťanským zjavením, preto možno povedať, že vzťah filozofickej teológie k fundamentálnej teológii je obdobný ako vzťah samotnej filozofie ku kresťanskej teológii. Ide teda o rôzne disciplíny, ktorých vzájomný vplyv je často zanedbateľný.
Filozofia a náboženská viera
Pozri aj: Filozofia a náboženstvo
Prvá a základná téma filozofickej teológie je vymedzenie vzťahu náboženskej viery (viery v Boha) a filozofie. Táto otázka, ktorá sa dá chápať aj ako problém vzťahu rozumu a viery, bola značne pertraktovaná práve v období patristiky a stredovekej scholastiky.
V ranej patristike myslitelia hodnotili filozofiu ako prvok, ktorý ohrozuje kresťanskú vieru, a stavali ich tak do vzájomného ostrého sporu. S filozofom Augustínom z Hippa však prichádza zmena, keďže on sám používa niektoré myšlienky gréckej filozofie (najmä novoplatonizmus) a pomocou gréckych filozofických konštrukcií následne rieši kresťanské teologické témy. Tým sa všeobecný spor viery a rozumu potlačil, až vystúpili myslitelia ako Pseudo-Dionýzios Areopagita a Boethius, ktorí rozum a vieru videli v pevnej vzájomnej súdržnosti.
left|thumb|150px|Tomáš Akvinský Scholastik Anselm z Canterbury v 11. storočí proklamoval, že viera a rozum sú a musia byť v harmónii, pretože oba smerujú k tej istej pravde – Bohu. Tento mysliteľ je známy tým, že koncipoval vieru ako hľadajúcu porozumenie. To znamená, že viera hľadá svoje racionálne zdôvodnenia – teológia má byť podporovaná filozofiou. Anselm teda vraví, že človek má síce brať autoritu viery za smerodajný prvok vo svojom živote, ale môže a má hľadať racionálne vysvetlenie toho, čo sa verí.
Tomáš Akvinský vidí úlohu rozumu limitovanejšie. Rozum môže vysvetľovať mnohé veci, ale podľa neho nestačí na všetko – nestačí na tzv. kresťanské pravdy alebo dogmy. Vo všeobecnosti sa dá povedať, že v európskom stredoveku sa vnímala filozofia ako slúžiaca viere, z čoho vyplýval jednak prudký rozvoj kresťanskej teológie, ktorá sa usilovala zvyšovať svoju kredibilitu, a jednak na druhej strane slabý až zanedbateľný rozvoj nezávislej filozofie (vrátane induktívneho výskumu). right|thumb|138px|William K. Clifford
V neskoršom období sa situácia obrátila a niektorí filozofi napádali náboženskú vieru (napr. David Hume alebo francúzski osvietenci). V 19. storočí anglický matematik William Kingdon Clifford vyslovuje tézu, že je morálne zlé, ak človek prijíma náboženskú vieru bez predošlého racionálneho zdôvodnenia celej vierouky daného náboženstva (tzv. hriech proti ľudstvu). Konflikt filozofie a náboženskej viery v 18. a 19. storočí je badateľný na filozofických systémoch najmä Schopenhauera, Feuerbacha, Nietzscheho, Marxa a Freuda (pozri aj Filozofický ateizmus).
Problém poznateľnosti Boha a možnosti hovorenia o ňom
Táto téma skúma problematiku našej schopnosti vyjadriť Božie atribúty ľudským jazykom. Filozof David Hume považuje vo svojom diele Dialógy o prirodzenom náboženstve (1779) zachytenie Božích atribútov v rámci teistického pojmu Boha za úplne nemožné, čo ho vedie ku skepse a k deizmu (podľa niektorých k ateizmu). Intelektovo a jazykovo uchopiť „univerzálnu, duchovnú a nekonečnú bytosť“ sa javí ako zásadný problém aj pre kresťanských filozofov (napr. Augustín z Hippa alebo Tomáš Akvinský) Preto sa táto téma stala pevnou súčasťou filozofickej teológie, pričom jej problematika je časovo veľmi stará.
Už predstaviteľ vrcholnej patristiky Augustín z Hippa túto tému rieši. Ovplyvnený novoplatonizmom posudzuje ľudskú schopnosť poznať Božie atribúty v rovine tzv. osvietenia. Zdrojom tejto „osvetľujúcej milosti“ má byť Boh sám. Predstaviteľ vrcholnej scholastiky Tomáš Akvinský popisuje našu jazykovú postihnuteľnosť Boha cez pojem analógie. To znamená, že človek používa pojmy na označenie Božích atribútov analogicky k svojim vlastným (pojmy múdry Boh a múdry človek sú síce mimoriadne vzdialené, ale analogická prepojenosť medzi nimi aj tak zostáva). Iný filozof, Pseudo-Dionýzios Areopagita je zástanca tzv. negatívnej teológie. Tvrdí, že nemožno poznať, aké má Boh atribúty (vlastnosti) – je možné spoznať len, čím Boh nie je.
Verifikačný princíp
V neskoršom období, v 19. a 20. storočí, vystúpili filozofi, ktorí formulovali tzv. verifikačný princíp a na základe neho následne kritizovali náboženskú vieru resp. poznateľnosť Boha. Medzi takýchto verifikacionistov patrili najmä logickí pozitivisti Viedenského krúžku. Podstata verifikačného princípu sa vysvetľuje v dvoch jeho podobách:
Zástancom silnej verzie bol napríklad Friedrich Waismann. Táto verzia zastáva názor, že každé tvrdenie musí byť presne vysvetlené, musia byť presne stanovené podmienky, za ktorých je ono tvrdenie pravdivé a nepravdivé, pričom celý obsah tvrdenia musí byť konkluzívne úplne verifikovaný bez možnosti akéhokoľvek pochybenia. Ak sa takýto stav nedosiahne, dané tvrdenie stráca zmysel. Spomínaná verifikácia sa chápe na podklade zmyslovej evidencie. Slabšia verzia bola oveľa viac rozšírená. Tá uznáva tvrdenie za zmysluplné vtedy, ak je jeho obsah verifikovaný aspoň do istej miery. Predstaviteľom takéhoto názoru je britský logický pozitivista Alfred Jules Ayer.
Silná verzia bola zväčša odmietaná kvôli tomu, že by jeho kritériám nevyhovovali ani vedecké, indukciou nadobudnuté vedomosti. Tvrdenie „všetky havrany sú čierne“ nie je možné overiť, keďže k verifikácii by bolo potrebné zhliadnuť každého havrana na svete. Napriek tomu induktívne vedy s takýmito tvrdeniami pracujú a prijímajú ich ako základ pre ďalší výskum. Takýmto spôsobom argumentuje proti silnej verzii britský filozof Richard Swinburne.
Dvojaký pojem Boha
right|150px|thumb|Personalistický pojem Boha má tendenciu antropomorfizovať predstavu o Božej prirodzenosti. Ako už bolo spomenuté, filozofická teológia sa viaže aj na náboženskú kultúru, takže istým spôsobom súvisí s filozofiou náboženstva. V tejto súvislosti je teda relevantné spomenúť, že kresťanskí filozofi rozlišujú v otázke poznania Boha dva rôzne pojmy:
V personalistickom pojme je menší problém poznať Boha alebo dokázať o ňom hovoriť. Výrazná problematizácia nastáva pri klasickom pojme, ktorý je v kresťanskom intelektuálnom prostredí pod vplyvom Katolíckej cirkvi značne rozšírený. (pozri aj Teistický pojem Boha)
Argumenty pre Božie jestvovanie
Hlavný článok: Dôkaz existencie Boha
Pojem dôkazu sa v súčasnosti chápe ako úzko previazaný so zmyslovou verifikáciou induktívneho typu. Takto chápané dôkazy Božieho jestvovania filozofická teológia neposkytuje. Jej filozofi ponúkajú skôr logické dôkazy deduktívneho typu, ktoré je vhodné nazvať pre rozlíšenie argumentmi.
Immanuel Kant rozdeľuje argumenty pre Božie jestvovanie na tri druhy:
Ontologické, apriórne argumenty
Apriórne argumenty obhajovali v dejinách filozofie predovšetkým Anselm z Canterbury, René Descartes a Gottfried Wilhelm Leibniz. Ide o argumenty, ktoré nenadväzujú na skúsenosť, snažia sa vyvodiť Božie jestvovanie apriórne, čiže len zo samotného pojmu Boha. right|thumb|150px|Anselm z Canterbury Anselmov prvý argument z diela Proslogion 2 sa dá zhrnúť nasledovne:
Takto zhŕňa argument americký filozof Alvin Plantinga v diele God and other Minds z roku 1967.
V druhom argumente v diele Proslogion 3 Anselm hovorí nasledovne:
Je zrejmé, že Anselmove argumenty sú postavené na definícii Boha ako toho, nad čo nemožno myslieť nič väčšie. Práve takáto definícia sa nezdala samozrejmá veľkému kritikovi apriórnych argumentov – Tomášovi Akvinskému. Z tohto základu sa argument snažil vyvrátiť. Iným kritikom je mních Gaunilo, ktorý vraví, že by takto bolo možné dokázať jestvovanie trebárs aj najdokonalejšieho ostrova, ktorý ale v skutočnosti jestvovať vôbec nemusí.
155px|thumb|right|René Descartes René Descartes ponúka trochu odlišné apriórne argumenty v diele Meditácie o prvej filozofii (1641). Prvý argument sa nachádza v Tretej meditácii, druhý v Piatej meditácii a je možné ich zhrnúť nasledovne:
Descartove argumenty väčšina mysliteľov považuje za zacyklené, keďže garantom pravdivosti toho, čo jasne a rozlíšene koncipujem, má byť Boh sám – Boh, ktorý nie je klamárom. Tým sa zdá, že argument predpokladá jestvovanie niečoho, čo plánuje ešte len dokázať.
Kozmologické, aposteriórne argumenty
Kalámski myslitelia (napr. Al-Kindí) podali tzv. kalámsky argument, ktorý je tiež aposteriórny a má kozmologický charakter:
Iný kozmologický argument podávajú Gottfried W. Leibniz a Samuel Clarke. Je to argument založený na tzv. princípe dostatočného dôvodu. Dá sa zosumarizovať nasledovne: 153px|thumb|Samuel Clarke
Teleologické, aposteriórne argumenty
Teleologické argumenty vychádzajú z pozorovania poriadku vecí vo svete, pričom v tomto poriadku vecí vidia účel, cieľovosť. Takže možno povedať, že tieto argumenty sú často analogického, induktívneho typu, čím sa stávajú pre mnohých (napr. Immanuel Kant) logicky silnými odôvodneniami Božieho jestvovania. Ale niektorí myslitelia ponúkajú aj teleologické argumenty neanalogického typu.
Vo všeobecnosti sa snažia tieto argumenty ukázať, že svet je istým spôsobom plánovaný, usporiadaný a riadený vyššou inteligenciou, ktorá je mimo tohto sveta (vesmíru).
Analogický argument Williama Paleyho (1734 – 1805) vníma David Hume nasledovne: 150px|right|thumb|William Paley
Neanalogické teleologické argumenty sú kumuláciou poznatkov z prírodných vied, kde sa ich zástancovia snažia ukázať, že „nastavenie“ kozmologických a fyzikálnych konštánt vo vesmíre je tak nesamozrejmé, že je možné predpokladať účelovosť. Na takomto základe sú postavené tzv. argumenty z vied a tiež tzv. piata cesta Tomáša Akvinského (argument z poriadku vecí).
Filozofický ateizmus
Pozri aj: Ateizmus thumb|upright|Barón von Holbach Počiatky filozofického ateizmu možno nájsť už v antickej filozofii (napr. materialisti Demokritos a Titus Lucretius Carus), ale systematický ateizmus je fenoménom až osvietenstva 18. storočia. Najčastejším dôvodmi pre ateizmus vtedy boli prijatie už spomínaného verifikačného princípu a nedostatočné riešenia problému zla. Prvým obhajovateľom prísneho ateizmu v západnej tradícii sa stal francúzsky filozof barón von Holbach.
Immanuel Kant
Immanuel Kant svojimi dielami Kritika čistého rozumu (1781) a Prolegomena (1783) spôsobil skutočný prevrat. Diela sú kritikou dovtedajšej metafyziky, v rámci ktorej kritizuje všetky argumenty pre Božie jestvovanie (vrátane teleologických). Nadväzujúc na Davida Huma tak vyvolal dojem, že všetky dôvody pre vieru v Boha sú presvedčivo zničené, čím si vyslúžil veľký obdiv najmä francúzskych osvietencov. Kantov postoj bol pre teizmus skutočne deštruktívny, čo sa prejavilo i v európskej kultúre a filozofii nasledujúceho 19. storočia (Fichte, Schopenhauer, Comte, Nietzsche a pod.). Kant argumentuje, že idea Boha v ľudskej mysli je len regulatívnou ideou, ktorá si nemôže nárokovať objektívny a vedecký charakter.
Sám Kant však nebol ateistom, zaujímal skôr agnostické stanovisko, ktoré doplnil o myšlienky v prospech Božieho jestvovania v diele Kritika praktického rozumu (1788). V ňom postuluje Boha ako podmienku možnosti morálne hodnotnej praktickej činnosti človeka. left|upright|thumb|Johann Gottlieb Fichte
Johann Gottlieb Fichte
Fichte vychádza z Kantovej Kritiky praktického rozumu. Objavuje, že Ja nie je len „skutočnosťou vedomia“, ale je čírou činnosťou, ktorú nemožno odvodiť od žiadnych aposteriórnych dát. Tým sa usiluje v rozpore s Kantom ukázať, že celá rozumová činnosť je „praktickou činnosťou“, a to aj vrátane jej teoretickej oblasti. Napokon postavením takéhoto Ja do opozície voči Nie-Ja (ktorým je objektívny svet) vytvára priestor pre ich vzájomnú syntézu. Takto Fichte formuluje subjektívny transcendentálny idealizmus, ktorého súčasťou je koncipovanie Boha ako mravného poriadku vo svete. Týmto konceptom získal povesť ateistu, zavrhujúceho kresťanské poňatie Boha.
Arthur Schopenhauer
Schopenhauer prispel k filozofickému ateizmu objavom vôle, ktorú chápal ako vitálnu tendenciu, charakterizujúcu všetko dianie vo svete. Celé bytie je preňho takouto vôľou, ktorá sa prejavuje vo všetkom živom i neživom, často je to slepá túžba, slepé smerovanie, inokedy je to vedomé rozhodnutie človeka. Celý vesmír je v podstate obrovským, nezmyselným a iracionálnym hnutím vôle.
Z takéhoto poňatia vyplýva Schopenhauerovi skutočný pesimizmus, keďže tento svet je preňho iracionálnou realitou – je vlastne najhorší zo všetkých možných. Preto je irelevantné hľadať v ňom nejakého usporiadateľa, akéhosi Boha, ktorý by bol jeho „architektom“. Taký nezmysel, akým je svet, nemá nijakého pôvodcu – nemá rozumnú príčinu. Takto Schopenhauer pristupuje k pesimistickému filozofickému ateizmu. Týmto konceptom následne do značnej miery ovplyvnil Friedricha Nietzscheho a tiež pesimistické formy francúzskeho a nemeckého existencializmu 20. storočia. thumb|upright|Ludwig Feuerbach
Ludwig Feuerbach
Feuerbach bol spočiatku teistom a nadšeným zástancom Hegelovej filozofie. Keď nemecký teológ David Strauss (1808 – 1874) vydáva dielo Život Ježiša (1836), v ktorej kritizuje evanjeliové zázraky a obviňuje kresťanstvo, že zmanipulovalo Ježišov život tak, aby vytvorilo ideálneho mesiáša, Feuerbach nahrádza koncept Boha konceptom človeka. Stal som Hegelovým odporcom a stal sa tiež prvým nemeckým filozofom, ktorý sa explicitne hlási k ateizmu a z ateizmu robí svoj životný program (tzv. ateizmus v mene človeka, ktorým ovplyvnil ateizmus marxistický).
Feuerbach vraví, že náboženstvo (viera v Boha) vzniklo z neuvedomenej túžby človeka stať sa Bohom, čím došlo k rozštiepeniu človeka v jeho vlastnom jadre. Boh je teda spredmetnením, projekciou ľudského rozumu. Človek je sám sebou, len ak prijme dôslednú antropológiu a ateizmus. Tým sa filozof usiluje ukázať cestu k tzv. ateistickému humanizmu.
Je možné povedať, že Feuerbachom sa začína „reťazová reakcia“ ateizmu 19. storočia, keďže práve on sa stal základnou inšpiráciou Nietzscheho a Karla Marxa. upright|thumb|left|Karl Marx
Karl Marx
Karl Marx argumentuje systematicky proti náboženstvu od svojho pobytu v Paríži (1843) a po vydaní diela Komunistický manifest (1848). V jeho argumentácii je cítiť vplyv Feuerbacha, ale Marxova kritika náboženstva má spočiatku pomerne mierny tón. Radikálnu kritiku rozvíja až po vybudovaní svojich politických, sociálnych a ekonomických teórií.
Náboženstvo je pre Marxa súhrnom všetkých nedostatkov – je to ópium ľudstva (nem. Opium des Volkes). Kritikou náboženstva chce začať emancipáciu človeka, ktorá sa dá charakterizovať aj potrebou revolúcie. Marxistický ateizmus sa stal pre kresťanstvo najväčšou dejinnou „provokáciou“, na ktoré reagovali aj viacerí pápeži (napr. Lev XIII. v encyklike Rerum novarum; 1891).
Friedrich Nietzsche
Nietzsche v mnohom vychádza zo Schopenhauera. Jeho myslenie nadväzuje nepriamo na agnosticizmus Immanuela Kanta, ktorý vyhlásil Boha za objektívne nepoznateľného. Nietzsche hovorí, že ak Boha naozaj nemôžeme poznať, potom náš život stráca tradičný zmysel, čím sa otvára myšlienke prehodnocovania všetkých (kresťanských) hodnôt. „Boh je mŕtvy“, píše Nietzsche v diele Radostná veda (1882), preto je potrebné zavrhnúť náboženstvo a obrátiť pozornosť na človeka – človeka, ktorý už nebude uznávať klasickú dichotómiu dobra a zla. Naopak, dobré bude to, čo je silné a mocné – tak koncipuje ideál nadčloveka, ktorý je jediným prirodzeným útočiskom dnešného človeka v tomto inak nezmyselnom svete.
Sigmund Freud
Analýze náboženstva a viery v Boha sa venuje Freud vo svojich viacerých dielach (napr. Totem a tabu z r. 1913, Budúcnosť jednej ilúzie z r. 1927 alebo Muž Mojžiš a monoteistické náboženstvo z r. 1939). Tento psychiater a psychológ obhajuje v rámci konceptu psychoanalýzy myšlienku, že náboženstvo je len súhrn ilúzií, ktoré predstavujú potlačené, nesplnené detské túžby bezbranného človeka, ktorý sa zveruje mocnej ochrane. Je teda možné náboženský fenomén zredukovať na infantilný jav, prameniaci z Oidipovho komplexu. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že takto Freud vnímal náboženstvo ako nepriateľa racionality a vedy.
Ludwig Wittgenstein
Wittgenstein je príkladom filozofa, ktorý buduje svoj myšlienkový systém, úzko nadväzujúc na teoretické základy matematiky a technické vedy, čím sa stáva ovplyvnený novopozitivizmom a už spomínaným verifikačným princípom. V prvom období svojej filozofie inklinuje najviac k logickej analýze a analýze jazyka, a prostredníctvom tejto analýzy kritizuje filozofiu a bežnú metafyziku. Wittgenstein zastáva názor, že nie je možné zmysluplne hovoriť o Bohu (ale nepopiera jeho jestvovanie) – v tejto otázke treba podľa neho mlčať (Tractatus Logico-Philosophicus; 1921).
Teistický pojem Boha
Pozri aj: Teizmus
Problém zla
Hlavný článok: Zlo
Problém zla je predmetom špeciálnej disciplíny filozofickej teológie – teodícey. Tento problém vzniká v konfrontácii fenoménu zla (fyzického i morálneho) s konceptom Božej prozreteľnosti, ktorá by mala v súlade s Božou dokonalosťou (dobrotou) predvídať vznik zla a zabrániť mu v tom. Tým sa prichádza k záveru, že dokonalý Boh nejestvuje. Austrálsky filozof John Leslie Mackie (1917 – 1981) zhŕňa problém zla nasledovne:
V dejinách filozofickej teológie sa vyskytlo niekoľko možných riešení problému zla. Najznámejšie sú tieto:
Posmrtný život
Otázku posmrtného života vnímajú filozofickí teológovia (alebo filozofi náboženstva) rôzne. Všeobecne sa rozdeľujú na dve skupiny:
Koncept popierania posmrtného života
Pozri aj: Materializmus 120px|right|thumb|Epikuros zo Samu Najznámejším starovekým predstaviteľom negácie posmrtného života je grécky filozof Epikuros zo Samu, nadväzujúci na Demokritov atomizmus. Ten argumentuje, že ak nejestvuje posmrtný život, nie je dôvod sa obávať smrti. Smrť znamená nejestvovanie vedomia, definitívny zánik vlastnej individuality, kedy človek žiadnym spôsobom nebude vnímať – jednoducho mŕtvy človek už nie je. Preto sa netreba báť bolesti, ani posmrtných trestov. Takto ukazuje Epikuros človeku cestu k vyrovnaniu sa so svojou očakávanou smrťou.
Je možné postrehnúť, že popretie posmrtného života sa už od čias Demokrita a Epikura najčastejšie viaže s materializmom. Klasická materialistická koncepcia vraví, že mentálne entity nejestvujú samostatne, oddelené od materiálneho tela (mozgu) – mentálne entity majú fyzickú, materiálnu podstatu, sú produkciou organizovanej hmoty. Preto po rozpade takejto organizácie hmota prestane produkovať mentálne stavy vrátane vedomia a individualita človeka sa skončí. Materializmus v tejto súvislosti rieši potom už len otázku intencionality, ktorá sa zdá byť problémom pri vysvetľovaní mentálnej entity len na podklade elektro-chemickej činnosti ľudskej nervovej sústavy.
Niektoré z verzií materialistickej negácie posmrtného života sa usilujú vyhnúť pesimizmu tým, že koncipujú mŕtveho človeka ako prežívajúceho napríklad v spomienkach druhých, živých ľudí. Takisto sa ponúka ako východisko aj predstava, že atómy zosnulého človeka sa stávajú súčasťou ďalšieho evolučného procesu vesmíru.
Koncept dualizmu duše a tela
Hlavný článok: Dualizmus (filozofia)
Prísny dualizmus duše a tela sa spája s francúzskym racionalistickým filozofom René Descartom, ktorý vypracoval systém zvaný interakcionizmus. Vraví, že človek pozostáva z dvoch rôznych entít – fyzického tela a duše, ktorá je charakterizovaná vedomím samého seba. Po smrti tela vedomie samého seba podľa Descarta nezaniká, ostáva oddelene jestvovať. Podobné koncepcie nachádzame u viacerých filozofov (napr. Platón, Aristoteles). 135px|right|thumb|V hinduistickej náboženskej kultúre je viera v reinkarnáciu stále veľmi silná. Na obrázku hinduistický boh Šiva.
Koncept reinkarnácie
Hlavný článok: Reinkarnácia
Tento koncept, rozšírený najmä v orientálnej kultúre, je založený na dualizme, pričom tvrdí, že ľudská duša dokáže animovať viacej tiel – po smrti jedného tela sa presúva do iného tela. Hinduistické a niektoré budhistické koncepcie vidia v presune duše do ďalšieho tela istú zákonitosť, ktorá je vyjadrením všeobecnej božskej spravodlivosti (pozri aj karma).
Koncept zmŕtvychvstania tela
Hlavný článok: Zmŕtvychvstanie
Tento koncept vyznáva židovské, kresťanské a islamské náboženstvo. Jeho nosnou myšlienkou je viera, že po smrti tela duša zostáva jestvovať, pričom na konci dejín (tzv. apokalypsa) Boh zázračne telo vzkriesi a spojí s danou dušou. Celý tento koncept je založený na istom type monizmu, v ktorom sa obhajuje radikálna prepojenosť duše a tela. Toto prepojenie je síce zásadné, ale umožňuje jestvovanie duše po smrti tela. Tento stav sa však nazýva akýmsi „spánkom“. Človek je tu koncipovaný ako jednota duše a tela, preto skutočné prebudenie „v nebeskom kráľovstve“ nastane práve po opätovnom zjednotení sa so svojím, istým spôsobom zdokonaleným telom.
Pojem zmŕtvychvstania teda nevyžaduje prijatie dualizmu. Predstaviteľom takéhoto poňatia ľudskej prirodzenosti je napríklad Tomáš Akvinský.
Etika a náboženstvo
Hlavné články: Etika a Náboženstvo
Vzťah etiky a náboženstva je veľmi problematický kvôli veľkej pestrosti filozofických názorov na to, čo je vlastne etika a čo je jej úlohou. V zásade sa vynárajú tieto vzájomne konfrontačné tézy: 115px|right|thumb|Bertrand Russell
Zástancovia prvej tézy hovoria, že etické uvažovanie vyplýva z náboženského myslenia a bez neho je neinteligibilné. Súčasné filozofické myslenie prijíma fenomén svedomia za smerodajný a psychologicky samostatný, čím sa otvára priestor pre pochopenie etiky ako nezávislej reflexie človeka bez potreby ju spájať s náboženskou vierou. A zástancovia tretej predstavy obhajujú, že náboženstvo bráni skutočnej etickej reflexii, pretože prikazuje uctievať Boha, čo znamená diktát poslušnosti a popretie možnosti slobodného rozhodovania. Predstaviteľom takéhoto ostrého sporu medzi etikou a náboženstvom je anglický filozof a matematik Bertrand Russell.
Florián Augustín Balogh
Florián Augustín Balogh (* 20. september 1821, Melčice† 3. september 1898, Horné Kočkovce) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, historik a propagátor moderného hospodárstva a ovocinárstva.
Život
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Narodil sa v Melčiciach Floriánovi Baloghovi a Alojzii rod. Kubicovej. Gymnázium vyštudoval u trenčianskych piaristov a teológiu v seminári v Nitre. Za kňaza bol vysvätený 8. septembra 1844. Krátko pôsobil ako kaplán v Kysuckej Novej Vsi a ako farár od roku 1846 až do svojej smrti v Horných Kočkovciach. Pochovaný je v kaplnke nad železničnou stanicou.
Zaslúžil sa o rozvoj moderného hospodárstva a ovocinárstva medzi svojimi farníkmi. Slovenský ľud vyzýval predovšetkým k sadeniu šľachtených ovocných stromov. Publikoval články o ovocinárstve a záhradníctve v maďarských odborných časopisoch (Falusi gauda, Kertesz gazda). Venoval sa aj cirkevným dejinám. Z tejto oblasti uverejňoval príspevky v maďarských a nemeckých časopisoch (Magyaer Sion, Katolische Christ, Pressburger Zeitung).
Auros (kantón)
Kantón Auros (fr. Canton d'Auros) je francúzsky kantón v obvode Langon v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 14 obcí.
Florián Augustín Balogh
Život
Pozornosť si zasluhuje jeho dielo Beatissima Virgo Maria Mater Dei, qua regina et patrona Hungarorum, I. a II., Záhreb, 1873 (Najblahoslavenejšia Panna Mária, ktorá je kráľovnou a patrónkou Uhorska) a príspevok A kocskoczi pletabánia törtenete (Dejiny kočkovskej farnosti, 1866).
Bol zakladajúcim členom Spolku sv. Vojtecha, zakladajúcim členom Rímskokatolíckeho gymnázia pod Znievom, podporovateľom slovenských národných pohybov.
NGC 959
NGC 959 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 9. novembra 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Tvar (filozofia)
Tvar alebo v niektorých kontextoch aj forma je abstrakcia od hmotnej podstaty telesa. Opak látky.
Tunel Ďurďošík
Tunel Ďurďošík (resp. aj Tunel Orechový les) bol plánovaný diaľničný tunel na Slovensku, ktorého dĺžka bola projektovaná na 670 metrov. Nachádzať sa mal na úseku diaľnice D1 Budimír-Bidovce v okrese Košice-okolie.
Tvar (filozofia)
Albert Veľký
Forma podľa Alberta Veľkého je to, čo je všeobecné, čiže idea nezávislá od látky. Formy aktualizujúce látku sú odrazom tejto idey, ktorá vo veci nemá bytie (nebo, ktoré vidím, je čosi iné ako nebo vôbec; v prvom prípade je látka spojená s formou, v druhom formou je však len to, čo je všeobecné, nespojené s látkou). Formy prajestvujúce v božskom rozume počiatkami vecí, odovzdávané veciam prostredníctvom inštrumentálnych vlastných príčin (duchovné bytia, elementárne kvality a semená), ktoré sú riadené svetlom božského rozumu. Takto sú formy zároveň počiatkom jestvovania vecí, ako aj zdrojom ľudského poznania, ďaka čomu môže človek z foriem vecí usudzovať na prvé formy obsiahnuté v absolútnom rozume. Ľudská duša ako forma bezprostredne pochádza od Boha.