cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny islamu
Moslimská komunita a spoločnosť v Medíne
Ako už bolo spomenuté, obyvateľstvo Jatribu bolo v čase imigrácie mekkskej ummy etnicky a nábožensky pestré. Žili tu aj Arabi, pohania, Židia, kresťania, moslimovia a podobne. Nebolo preto jednoduché všetkých presvedčiť, aby prijali nové, zjednocujúce náboženstvo, pričom „tvrdým orieškom“ boli hlavne Židia. Mohamed prispôsobil niektoré rituály Židom, aby sa im islam viac zdal sympatický – napríklad zaviedol náboženské rítusy v piatočný deň večer, kedy sa Židia pripravovali na sabat, takisto učil o pôste na židovský sviatok Deň zmierenia, ďalej sa moslimovia modlili smerom na Jeruzalem, ako ukazoval v mešite kameň kiblu. Židia však naďalej odmietali konvertovať na islam a hovorili, že éra ich prorokov sa už dávno skončila – žiadneho nového proroka neočakávajú, a už tobôž nie Araba. A tak niektorí Židia boli proti umme, niektorí ummu ignorovali a niektorí aspoň oceňovali Mohamedov záujem o židovské a kresťanské posvätné texty, na ktoré jeho islam nadväzoval.
A práve vtedy v zmysle jeho záujmu o biblické texty vytvoril Mohamed islamskú tradíciu, ktorá vysvetlila pôvod Arabov, a neskôr aj pôvod čierneho meteoritu vo svätyni Ka´ba v Mekke. Podľa prorokovho učenia Abrahám (Ibrahim) mal dvoch synov, Izáka a Izmaela, čo potvrdzuje aj kresťanský Starý zákon. Izmael (po arabsky Ismá´íl) bol vyhnaný na púšť a stal sa otcom veľkého národa Arabov. Podľa moslimskej tradície sa Agar, matka Izmaela, a Izmael usadili v Mekke, kde postavili svätyňu Ka´ba. Takto sa odnepamäti vyjadrovala úcta k jedinému Bohu u arabského národa, pretože Ka´ba je miestom stretu pozemského a nadpozemského sveta.
Svoje výhrady voči islamu mali aj medínski kresťania. Napríklad rozhodne nesúhlasili s Koránom v tom, že „proroka Ježiša“ (Isá) Boh zachránil pred smrťou na kríži. Pre pretrvávajúce výhrady väčšiny Židov a kresťanov sa rozhodol Mohamed pre duchovnú nezávislosť svojho náboženstva. Učinil tak prvýkrát v januári roku 624, kedy vyzval moslimov, aby sa nemodlili smerom na Jeruzalem ako dovtedy, ale smerom k Mekke, kde je svätyňa Ka´ba. Aj kameň kiblu sa otočil smerom na juh. Od tých čias sa už Alláh stal nie iba Bohom kresťanov alebo Židov, ale predovšetkým Bohom Abraháma a jeho syna Izmaela. Odvtedy už moslimovia nenapodobňovali kresťanov alebo Židov a vydali sa na duchovné obrodenie, kráčajúc po ceste samostatnosti a náboženskej nezávislosti.
Umma a jej prví vojenskí nepriatelia
V marci roku 624 sa uskutočnila bitka pri Badre pri pobreží Červeného mora, kde moslimovia prepadli veľkú a ozbrojenú kurajšovskú karavánu, ktorá smerovala z Mekky na sever. Zatiaľ čo Mekkčania bojovali v skupinkách pod velením jednotlivcov, Mohamed tu zaútočil plnou silou naraz a pospolu. Zrejme i preto sa mu podarilo túto bitku vyhrať a získať tak veľký lup pre medínsku ummu. Tento vojenský úspech mal veľký význam, pretože si Mohameda začali väčšmi vážiť aj dovtedy nedôverčiví arabskí beduíni. Mohamed sa teda postupne stával skutočným politickým a vojenským vodcom.
Nepriatelia voči moslimskej umme neprichádzali len z Mekky, ale aj zvnútra – z Medíny. Medínski pohania mali čoraz menšiu trpezlivosť s rastúcim vplyvom moslimských prišelcov. Vodca Mekky Abú Sufján sa zase pripravoval na vojenskú výpravu proti umme, ktorej cieľom bola fyzická likvidácia moslimov. A tak sa aj takmer stalo – v roku 625 Mekkčania spôsobili pri vŕšku Uhud moslimom ťažkú porážku. V roku 627 však moslimovia odrazili mekkský útok v tzv. Priekopovej vojne. Mohamed dal na radu perzského otroka vykopať okolo Medíny priekopu, z ktorej sa im podarilo mestečko obrániť, hoci Mekkčanov bolo vyše trikrát viac než moslimov.
Iné boje prebiehali so židovskými medínskymi kmeňmi, a to najmä s kmeňom Kurajza, ktorý sa spolčil s Kurajšovcami. V Priekopovej vojne prehrali a keďže odmietli prestúpiť na islam, boli muži v súlade s arabskými zvykmi 7. storočia vyvraždení a ich deti a ženy predaní do otroctva. Takýto postup bol v Mohamedovej dobe veľmi rozšírený. Vyhladenie kmeňa Kurajza neviedlo k islamskému nepriateľstvu voči Židom ako etniku, práve naopak – tí Židia, ktorí nepovstali proti umme, mali slobodu náboženského vyznania a pokojný život. Mohamed aj Korán vyzývali, aby moslimovia mali voči ľuďom, ktorým boli zjavené posvätné texty, úctu – teda voči Židom a kresťanom. V moslimskom svete nenávisť voči Židom začala až so vznikom štátu Izrael v roku 1948. Je však pravdou, že súčasné rozbroje medzi moslimami a Židmi sú na moslimskej strane ospravedlňované výrokmi z Koránu, kde sa popisuje boj so židovským kmeňom Kurajza. Ale to je vytŕhanie citátov z kontextu, ktoré je veľmi nebezpečné. Podľa Koránu ako celku je vojna katastrofou, a treba sa jej vyhýbať. V čase vojenského úspechu v Priekopovej vojne mnohí beduíni a mnohé arabské rody alebo aj celé kmene uverili, že Mohamed je dobrým partnerom, ktorého Boh je dôveryhodnejší, než pohanskí bohovia oslabených Kurajšovcov. Hoci nie všetci sa stali moslimami, vytvorili akúsi konfederáciu spojencov. Po Priekopovej vojne, v ktorej Mohamed ponížil Mekku a porazil opozíciu v Medíne, nastal čas rokovaní a vyjednávaní.
V roku 628 sa rozhodol Mohamed vykonať nábožnú púť do Mekky ku svätyni Ka´ba (hadždž). Vyzval moslimov, aby ho nasledovali. V čase veľkej púte sa však musel dodržiavať pokoj zbraniam a pútnik nesmel byť ozbrojený. Mohamed vedel, že ak ho Kurajšovci napadnú, porušia posvätné zvyky a svätú povinnosť zachovať mier voči pútnikom, z ktorého koniec koncov sama Mekka profitovala. Kurajšovci sa preto rozhodli zaútočiť na Mohameda a na asi tisíc jeho prívržencov pútnikov ešte pred Mekkou. Mohamed sa však s pomocou spriatelených beduínov dostal cez horské pásmo do posvätného priestoru. Vtedy začalo medzi Kurajšovcami a Mohamedom vyjednávanie, ktoré skončilo uzavretím mieru na 10 rokov. To dodalo Mohamedovi dostatok času, aby mohol obracať na islam toho, koho chce, takže počet moslimov rapídne stúpal. Tým stúpal aj počet bojovníkov, ktorí sa mohli postaviť po dobe mieru Mekke. V roku 630 Kurajšovci dohodu o mieri porušili. V tom čase mal už Mohamed desaťtisícové vojsko, takže sa rozhodol využiť situáciu a napochodoval do Mekky. Kurajšovci vo výraznej menšine ustúpili a vzdali sa bez boja. Mohamed obsadil mesto a aj svätyňu Ka´ba, odkiaľ povyhadzoval všetky pohanské božstvá a zasvätil Ka´ba jedinému Bohu Alláhovi.
Záver prorokovho účinkovania
Mohamed zomrel v roku 632 v náručí manželky menom ´Á´iša. V tej dobe už väčšina arabských kmeňov prijala islam, alebo sa aspoň zviazala s moslimskou komunitou – umma – spojenectvom. Obsadená Mekka s centrálnou svätyňou Ka´ba podporená novou islamskou tradíciou sa stala náboženským a pútnickym strediskom novej viery. Krátko pred svojou smrťou Mohameda umma uznala za Alahovho (Alláhovho) proroka a za vládcu veľkej časti Arábie. Keďže členovia ummy sa nemohli napádať a viesť medzi sebou vojny, éra kmeňových vojen na Arabskom polostrove skončila. Nepokojná Arábia spoznala po dlhej dobe pokoj, kultúrne a sociálne obrodenie a vytúžený mier.
Karbovanec
thumb|250px|right|Ukrajinská bankovka hodnoty 50 karbovancov z roku [[1918.]] thumb|250px|right|Ukrajinský karbovanec z roku [[1991.]] Karbovanec (po ukrajinsky: Карбованець) bola peňažná jednotka Ukrajiny do roku 1996 a tiež ukrajinský názov sovietskeho rubľa. Názov vznikol na ukrajinskom území a pravdepodobne je odvodený z názvu primitívneho spôsobu klčovania (vysekávania) (po ukrajinsky: карбувати) rýh do prútika alebo z rýh na niektorých rubľových minciach (po ukrajinsky: карб).
Josef Pleskot
Kritika
Josef Pleskot patrí medzi významných českých architektov. Jeho architektúra je progresívna a vždy vyniká čistým a nápaditým detailom. Významný český teoretik Rostislav Švácha zaradil do svojej knihy Česká architektura a její přísnost: padesát staveb 1989 - 2004 týchto päť Pleskotových stavieb:
Vranie
Dejiny
Pri kopaní základov rodinného domu sa tu našlo sídlisko púchovskej kultúry z konca mladšej doby železnej. V roku 1999 bol na vrchu Rochovica nájdený súbor 64 strieborných keltských mincí o hmotnosti 510,991 g s dvoma bronzovými sponami a to z obdobia rokov 2 pred Kr. až 14 po Kr. (zdroj: Slovenská archeológia, Ročník I,II, číslo 1, rok 2004). Vranie sa spomína roku 1438 ako Vranye a roku 1598 ako Wranie. V erbe malo vranu, sediacu na kríku, ktorý vyrastá z pažite. Patrilo pod budatínske panstvo. Obyvatelia sa zaoberali košikárstvom a bolo známe dobrými slivkami. Roku 1784 malo 30 domov a 168 obyvateľov a roku 1980 už 832 obyvateľov. V tomto roku bolo pripojené k mestu Žilina.
Zástavba
Uprostred obce je malé námestie, v skutočnosti je to malý rozšírený priestor, do ktorého prichádzajú štyri cesty. Tu končí aj MHD autobusová linka č. 30 zo Žiliny, ktorá prichádza úzkou komunikáciou v strmom svahu. V tomto úseku môže prechádzať po ceste len jedno vozidlo. Autobus na námestí nemá priestor na otáčanie, a preto sa musí otáčať úvraťovo. Vyžaduje to zručnosť vodiča, lebo priestor na otáčanie sa nachádza ešte na šikmom svahu. Na námestí je postavená Kaplnka sv. Cyrila a Metoda z roku 1947, kultúrny dom a neďaleko vyviera pramenistá voda. Škola v obci bola postavená až za prvej republiky, ale už neexistuje. Teraz sa tam nachádza materská škola, ktorú už tiež zrušili, a blízko je pamätník obetiam II. svetovej vojny. V starej časti je aj cintorín a nad obcou sa nachádza záhradkárska osada. Menšia záhradkárska osada sa nachádza aj na dolnom konci obce, hneď vedľa ihriska a neďaleko od rieky Kysuca.
Po pričlenení k mestu Žilina dostali cesty a uličky vo Vraní pomenovanie po vtákoch. Ulice Vrania, Drozdia, Jastrabia, Ďatlia, Holubia, Stračia, Labutia a Stehlíčia sú nezameniteľné. Vranie patrí pod Rímskokatolícky farský úrad v Brodne, ktorý leží za riekou Kysuca, cez ktorú je postavená lanová lávka.
Turistika
Na území mestskej časti Vranie sa nenachádza nijaký priemysel. Pekné prírodné prostredie je využívané na turistiku a cykloturistiku. V blízkosti sa nachádza vrch Rochovica, ktorý bol vyhlásený v roku 1972 za štátnu prírodnú rezerváciu aj vďaka tomu, že práve tu končí severná hranica výskytu drieňa obyčajného (Cornus mas) na Slovensku. Rozprestiera sa na katastrálnom území obcí Vranie a Rudinka. Má výmeru 31,58 ha a predmetom ochrany sú teplomilné spoločenstvá rastlín s drieňom, ktoré sa nachádzajú na južnom svahu. Obdobne ako na blízkej Brodnianke, s ktorou vytvárajú známu Kysuckú bránu, dominujú bukové porasty. Z vrcholu je krásny výhľad na údolie rieky Kysuca a Žilinskú kotlinu.
Achill Sound
Achill Sound môže byť:
Protofilozofia
Protofilozofia je prvotná filozofia, neraz implicitne prítomná v mytologickej mentalite.
Osteostraci+Galeaspida+Pituriaspida
Osteostraci+Galeaspida+Pituriaspida je relatívne nová skupina (nadtrieda, trieda, podtrieda) bezčeľustnatcov zahŕňajúca len tri rady osteostraky, prilbovce (Galeaspida) a Pituriaspida. Patria medzi tzv. štítovce.
Ustálené meno donedávna neexistovalo. V súčasnosti sa na tento účel obyčajne „revitalizuje“ starší názov Cephalaspidomorphi, ktorý v minulosti označoval niektoré (dovtedy známe) skupiny tejto podtriedy, ale nikdy nemal ustálený význam. Nelson (2006) uvádza túto inkriminovanú skupinu ako nadtriedu pod názvom Osteostracomorphi a zároveň ako triedu pod názvom Cephalaspidomorphi (Monorhina). Slovenské ekvivalenty pre tieto taxóny sú štítohlavovce a cefalaspidy.
Hippostratos
Hippostratos (Hippostratos) môže byť:
Skupina Schill
Úderná skupina SS „Schill“ (po nemecky: SS-Panzergrenadier Regiment „Schill“ alebo Kampfgruppe Schill) bola vojenská jednotka, súčasť nacistických vojsk, ktoré zasiahli proti SNP. Jej veliteľom bol generálporučík Karl Friedrich von Pückler-Burghaus, neskôr Otto Klotz.
Jednotka bola pomenovaná na počesť pruského dôstojníka z obdobia napoleonských vojen Ferdinanda von Schilla.
Dejiny
Jej prvá časť prišla do Bratislavy v noci z 31. augusta na 1. september 1944, do rána nasledujúceho dňa odzbrojila Bratislavskú vojenskú posádku. Velenie mestskej posádky nebolo schopné urýchlene konať a napokon poslúchlo Tisov rozkaz a prikázalo vojakom zložiť zbrane. Skupina Schill sa po jej odzborojení presunula do Nitry, kde sa začala jej bojová činnosť proti povstalcom na strednom Slovensku.
Bacúch
Bacúch je obec na Slovensku v okrese Brezno.
Polohopis
Obec Bacúch sa nachádza v severnej časti Banskobystrického kraja v okrese Brezno. Katastrálne územie obce Bacúch spadá do geomorfologického celku Horehronské podolie. Sever územia obce patrí do geomorfologického celku Nízke Tatry a južná časť oddelená riekou Hron je súčasťou Veporských vrchov. Bacúch na východe susedí s obcou Polomka a na západe s obcou Beňuš. Najsevernejším bodom je vrch Jánov Grúň a najjužnejšou časťou je územie medzi vrchmi Blato  a Lešník. Najvyšším bodom je vrch Končisté v severnej časti územia. Samotná obec sa nachádza vo výške v rozmedzí 590
Dejiny
Existenciu Bacúcha ako najstaršej dediny na Horehroní možno dokázať archeologicky aj písomne už od 13. storočia. Prvá písomná zmienka o území Bacúcha je v listine z roku 1274, ktorá zaručovala Bogomírovi z Liptovského rodu v tejto oblasti ryžovať zlato. Oblasť spomínali ako silva Wazuch, čo v preklade znamená les Bacúch. Vďaka tejto výsade na tomto území vznikla osada Wazych, ktorá však mala charakter sezónneho osídlenia. Po vyťažení zlata osada s najväčšou pravdepodobnosťou zanikla. Až do 16. storočia sú dôkazy o existencii stáleho osídlenia na tomto území nejasné. V 15. storočí sa objavujú dôkazy o osídlení Bacúšskej doliny, a to prevažne slovenským etnikom. Postupne sa tu začali usídľovať Nemci za účelom ťažby a Valasi s poľským alebo rusínskym etnikom.
Fauna a flóra
Lesy sú zastúpené najmä smrekom a listnatými stromami (buk, dub, lipa a javor). Bohaté zastúpenie má aj živočíšstvo, v okolí žije medveď hnedý, rys ostrovid, vlk dravý, líška hrdzavá, jazvec lesný alebo kuna lesná.
V potoku žije pstruh potočný, lipeň timiánový alebo hlaváč pásoplutvý. Okolie obce je posilnené bohatstvom podzemných vôd. Tie vyvierajú v prameňoch a môžu slúžiť pre účel pitnej vody.
Folklór
S cieľom zachovať ľudové zvyky a tradície vznikol v 20. storočí folklórny súbor Bacúšan. Tradícia založenia sa datuje od roku 1937. V tomto roku vystúpil súbor po prvý raz na národnopisných slávnostiach na Sliači.
Tradičný ľudový odev na Bacúchu sa postupne prestával nosiť po druhej svetovej vojne. Približný zánik nosenia kroja sa pohybuje okolo 50. rokov 20. storočia. Bacúšske kroje sú vyšívané krížikovou výšivkou a ich dominantnou farbou je bordová.
4340 Dence
4340 Dence je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 4. mája 1986.
Viktória Zibrínová
Viktória Zibrínová (rod. Kusá) (* 16. december 1904, Brezno† 4. december 1977, Brezno) bola kultúrna pracovníčka, režisérka (ochotníčka) a divadelná ochotníčka.
Jej otec otec Emil Kusý, matka Mária rod. Lopušná a manžel Ján Zibrín.
Životopis
Ľudovú školu vychodila v Brezne. Vzdelanie si dopĺňala rôznymi kurzami poriadanými Miestnym odborom Matice slovenskej. Intenzívnu činnosť vyvíjala ako členka a funkcionárka Živeny a Telovýchovnej jednoty Sokol, tu pracovala ako členka a cvičiteľka. Okrem toho sa zapájala do práce v Cirkevnom evanjelický zbore, kde režírovala hry Mateja Taslera so združením evanjelickej mládeže. Od roku 1936 bola členkou Matice slovenskej, pracovala vo výbore MO MS. Pre svoje demokratické zmýšľanie, odpor proti vojne a verejné vystupovanie proti fašizmu bola v roku 1944 vyšetrovaná a väznená v Brezne a v Banskej Bystrici. Činnosť režisérky vykonávala od roku 1936, do roku 1958 v rôznych divadelných združeniach, napokon aj v súbore Jána Chalupku zrežírovala 25 divadelných hier, vo viacerých aj sama účinkovala. Za svoju hereckú a režisérsku činnosť bola ocenená rôznymi vyznamenaniami. Svojou prácou sa výrazne podpísala na výsledkoch divadelníctva v Brezne a na Horehroní.
DAX
náhľad|Mapa sídiel spoločností zaradených na indexe DAX v marci 2009 DAX je nemecký burzový index Frankfurtskej burzy. Tvorí ho 40 najvýznamnejších nemeckých spoločností zo segmentu blue chip.
Počíta sa od 30. decembra 1987, keď bola počiatočná hodnota stanovená na 1000 bodov. Historické dáta boli prepočítané až do roku 1959. Akciové tituly sa do indexu zaraďujú na základe dvoch kritérií - objem obchodov a trhovej kapitalizácie na báze free-float. Vstupné údaje pre výpočet hodnoty indexu DAX sa čerpajú z trhových kurzov akcií z Exchange Electronic Trading (XETRA).
24. novembra 2020 oznámila burza Deutsche Börse rozšírenie indexu o desať ďalších komponentov, aby plnšie odrážala modernú štruktúru nemeckej ekonomiky. Rozšírenie sa uskutočnilo v 3. štvrťroku 2021.
Výpočet indexu
Od januára 2016 sa index počíta každý obchodný deň od 9:06 SEČ. Pri výpočte DAX sa používajú ceny akcií na elektronickej burze XETRA. Pre výpočet na základe vzorca Etienna Laspeyresa sú ceny akcií vybraných kótovaných spoločností vážené podľa ich trhovej kapitalizácie. Do úvahy sa berú len akcie, ktoré sú voľne plávajúce. Ak je kapitál spoločnosti rozdelený na viacero druhov akcií (napríklad kmeňové akcie a prioritné akcie), používa sa druh akcií s vyššou likviditou.
Kritériá výberu
Od septembra 2021 majú spoločnosti právo byť zaradené do DAX len na základe jedného hlavného kritéria – trhovej kapitalizácie akciovej spoločnosti. Do úvahy sa berie celková hodnota všetkých akcií, ktoré sú voľne obchodovateľné a nie sú v rukách strategických investorov. Ostatné predchádzajúce kritériá ako napríklad činnosť obchodovania s týmito cennými papiermi, zanikli.
Okrem toho bola zavedená nová prísna podmienka: uchádzači o DAX 40 musia mať aspoň dva roky ziskovosti, ako aj pravidelne predkladať nielen ročné a polročné, ale aj štvrťročné auditované správy.
Akcia môže byť vylúčená z indexu medzi dátumami rebalancovania, ak jej váha presiahne 10% a 30-dňová historická volatilita akcie presiahne 250%.
Prehľad spoločností
Zoznam spoločností v indexe DAX k 21. septembru 2015.
Ptahhotepovo ponaučenie
Ptahhotepovo ponaučenie je egyptská písomná pamiatka, vzor vtedajšej múdrosti, a obsahuje rady a ponaučenia do života. Pokladá sa za najstaršiu knihu sveta (vznikla okolo roku 2350 pred Kr.).
Avenue des Champs-Élysées
Avenue des Champs-Élysées [avnüdešɑ̃zelize] alebo skrátene Champs-Élysées alebo po slovensky Elyzejské polia je najprestížnejšia a najširšia ulica v Paríži. So svojimi kinami, kaviarňami a luxusnými obchodmi je Champs-Élysées jednou z najznámejších ulíc na svete a s nájomným $1.25 milióna na rok na 100 m² predstavuje druhú najvyššiu cenu nehnuteľností na svete po newyorskej Fifth Avenue. Svoje meno dostala podľa Élysionu, rajského miesta v gréckej mytológii. Ulica Champs-Élysées je prezývaná aj ako la plus belle avenue du monde. Príchod svetových obchodných reťazcov z minulých rokov nepriaznivo ovplyvňuje charakter ulice. Parížska radnica, ktorá nazvala tento jav banalizáciou, odmietla v roku 2007 otvoriť na Champs-Elysées predajňu švédskeho odevného reťazca H&M.
Podujatia
Champs-Élysées je tradičným koncom poslednej etapy cyklistických pretekov Tour de France. Obrovské a spontánne zhromaždenia na Champs-Élysées bývajú aj oslavy mnohých príležitostí, akými sú napríklad Nový rok alebo aj víťazstvo Francúzska v roku 1998 na Majstrovstvách sveta vo futbale.
Iné projekty
.
Šakti
Šakti je v sanskrite označenie ženského princípu absolútneho božstva, ale pojem má aj iné významy napríklad „tvorivá energia“, potom sa píše s malým písmenom. Šakti je zároveň Šivovou družkou a šivaizmus ju považuje za menej dôležitú ako šaktizmus, pre ktorý je Šakti zvrchovanou bohyňou vesmíru. Šakti má veľa mien, lebo historicky podobne ako Višnuova družka Radha (Síta v Rámájane, Lakšmi atď.) sa počas vývoja inkarnovala (vtelila do ľudskej podoby) v rôznych podobách. Na juhu Indie Veľkú Matku nazývajú ako Amma, teda „Matka“. Jedna z jej prvých podôb, ak nezoberieme do úvahy zdroje ako Védy, prichádza ako Sati (píše sa o nej v puránach) a podľa sanskritských rukopisov Šivu nepozval Satin otec na obetnú slávnosť, aké kedysi veľmi dávno bežne usporadúvali ľudia svojim bohom. Sati bola tak zarmútená, že sa rozhodla ukončiť život. Po smrti sa reinkarnovala ako Parvati.
Mytológia
V hinduistickej literatúre i mytológii (Tamilci majú napríklad vlastné purány) treba rozlíšiť kultúrne zvyky, zvyklosti i tradície, ktoré z dôvodu rôznych historických či geografických zvláštností spôsobili, že je niekoľko stoviek, možno až tisícok mien pre ten istý pojem. Hinduizmus je veľmi tolerantný a heterogénny; Európania majú skôr tendenciu všetko až prílišne „orámovať“, čo je potrebné povedať, lebo ak niekde v deviatich formách bohyne Šakti nie je uvedená Kali (ktorej meno sa tiež rôzne vyslovuje i píše - napríklad Kaali), Európania to zvyknú považovať za chybu. Deväť foriem Šakti, ktoré sú uvedené nižšie, sa teda menia podľa kultúrnych zvyklostí tej–ktorej indickej oblasti.
Šivaizmus považuje Šakti za menej dôležitú, hoci v tantrizme je Šakti vstupnou bránou k Šivovi. So Šaktizmom je to zase opačne. Táto bohyňa má veľa mien, ale tie často vyjadrujú buď kultúrne zvyklosti, alebo formy, čo je v kresťanstve nezvyklé. Bojová, nedostupná a neporaziteľná forma Šakti sa volá Durga; Kali je zase ničivá forma; Bhairavi ďalší hrozivý aspekt podobný Kali – stále je to však iba jeden Boh dokonca aj s menom egyptskej bohyne Isis, ktorej niektoré kňažky usporadúvali sexuálne rituály podobné ľavotočivej tantre. Ľudia teda pomenúvajú božie nálady (formy) a Kali je napríklad hlavným ženským božstvom v Bengálsku (rozumej rovnako samostatný štát Bangladéš a aj Západné Bengálsko, ktoré ostalo po odtrhnutí Bangladéša ako štát v rámci Indickej republiky).
V hinduistickej literatúre je meno Šakti, alebo prípadne Parvati či Veľká Matka – Maa Devi, uvádzané väčšinou všade tam, kde je spomínaný aj Šiva. Hoci výraz Durga sa vyskytuje aj v Rig Véde (Durga Suktham), nie je celkom jasné, kto sa tým myslí. Ak sa však pozrieme na purány, z ktorých pre šivaistov je veľmi dôležitá Skanda purána (Skanda je synom boha Šivu), ktorá je vôbec najväčšia zo všetkých purán (81 000 veršov), je úplne zrejmé, že meno Parvati má veľmi významné zastúpenie v indickej literatúre.
Cabourg
Cabourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je 4 005 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jebsheim
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tereziánska vojenská akadémia
Tereziánska vojenská akadémia je škola vo Viedenskom Novom Meste, ktorú založila Mária Terézia v roku 1751. Od roku 1740 bola Habsburská monarchia, ktorej Mária Terézia vládla, vo vojnovom konflikte v rámci vojen o rakúske dedičstvo. Rakúska armáda trpela nedostatkom kvalifikovaných dôstojníkov, a preto na základe reformy armády spracovanej poľným maršalom Leopoldom Jozefom Maria grófom Daunom došlo dňa 14.decembra 1751 za prítomnosti panovníčky k založeniu tejto vojenskej školy. Zo školy vyšlo približne 11000 dôstojníkov armády.
Sídlo akadémie
Škola sídli na hrade vo Viedenskom Novom Meste. Ten vznikol ako švorvežový hrad v 12.-13. storočí. Neskôr ho ako svoju rezidenciu využíval Fridrich III. Habsburský. Počas 15.storočia prešiel hrad prestavbou, počas ktorej došlo krozšíreniu hradu a k pristaveniu kaplnky svätého Juraja. Po skončení tureckého ohrozenia Európy prestal mať hrad svoj strategický obranný význam. Ďalšie svoje uplatnenie získal až zriadením vojenskej akadémie, ktorá jeho priestory využívala. Počas druhej svetovej vojny síce došlo k jeho zničeniu, ale obnovený bol počas rekonštrukcie v 50.rokoch 20.storočia.
Pratjahára
Pratjahára (sans.) je odtiahnutie mysle od rušivých vplyvov, ktoré pôsobia na telesné zmysly. V. stupeň výcviku v rámci aštangajogy.
4436 Ortizmoreno
4436 1983 EX je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil E. Barr 9. marca 1983.
Eulmont
Eulmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frázová gramatika
Frázová gramatika je jeden z najdôležitejších modelov na opis formálnych jazykov.
Jednotlivé slová gramatika generuje pomocou svojich pravidiel zo štartovacieho symbolu. V každom kroku je možné podľa pravidiel prepísať istú časť už vytvoreného slova na iné. Do jazyka, ktorý táto gramatika generuje, potom vyberieme tie odvodené slová, ktoré sa skladajú len zo špeciálnych symbolov -- terminálov.
Definícia
Prvky (u,v) relácie P (prepisovacie pravidlá) sa zvyknú označovať zápisom, ktorý názornejšie vyjadruje, že časť u vo vetnej forme sa má prepísať na v.
Prepisovanie, odvodenie a jazyk generovaný frázovou gramatikou zavedieme teraz formálne:
Krok odvodenia v gramatike G je binárna relácia na množine vetných foriem (t. j. (N\cup T)^*) označovaná symbolicky \Rightarrow a definovaná takto:
práve vtedy, keď pre nejaké
Symbol označuje reflexívno-tranzitívny uzáver relácie \Rightarrow.
Jazyk generovaný gramatikou G je množina terminálnych slov.
Sila
Trieda jazykov, ktoré dokážu vygenerovať frázové gramatiky, je presne tá istá trieda, ktorú dokážu akceptovať Turingove stroje. Táto trieda jazykov sa nazýva ako trieda rekurzívne vyčísliteľných jazykov a označuje sa.
Postupným pridávaním rôznych obmedzení na pravidlá frázových gramatík získame (väčšinou) slabšie gramatiky (t. j. generujúce ostrú podmnožinu rekurzívne vyčísliteľných jazykov), napr. kontextové gramatiky, bezkontextové gramatiky či regulárne gramatiky. Rekurzívne vyčísliteľné jazyky stoja na vrchu Chomského hierarchie jazykov.
Keďže frázová gramatika ako taká má konečný zápis (hoci reprezentuje potenciálne nekonečný objekt -- jazyk), všetkých frázových gramatík je spočítateľne veľa, z čoho vyplýva, že k veľkej väčšine jazykov sa nedá nájsť príslušná frázová gramatika, ktorá ich generuje. Tieto jazyky sú však veľmi komplikované a vykazujú istú „nepredstaviteľnosť“. Príkladom jazykov, ktoré nie sú rekurzívne vyčísliteľné, sú komplement diagonálneho jazyka či komplement univerzálneho jazyka.
Saab 96
náhľad|Saab 96 v prevedení De Luxe z roku [[1962]] Saab 96 je švédsky osobný automobil, ktorý r. 1956 ho navrhol švédsky návrhár Carl Sixten Andersson - SASON (1912 – 1967). SAAB 96 (1960 – 1967) mal dvojtaktný trojvalcový motor s trojitým karburátorom. SAAB 96 V4 (1967 – 1980) mal štvortaktný vidlicový motor (Ford Taunus) s objemom 1 498 ccm.
Achill Sound (prieliv)
Na brehu prielivu ležia obce Achill Sound a Cloughmore, prieliv premosťuje most na ceste R319 (spojnica obcí Mulrany a Keel), ktorý spája pevninu s ostrovom. Dosahuje šírku 600 - 1 400 metrov.
Štefan Petic
Štefan Petic (* 28. august 1897, Lazany – † 9. júl 1972, Rúbaň) bol slovenský amatérsky maliar a brat Spoločnosti Ježišovej.
Venoval sa maľovaniu obrazov, najmä sakrálnych, a je známy i maľbami v mnohých kostoloch nielen na Slovensku ale aj v zahraničí. Bol výborný kláštorný kuchár. V rukopise zanechal originálnu kuchársku knihu s vlastnými ilustráciami. Od vzniku charitatívneho domu v obci Rúbaň v roku 1960 tu žil až do svojej smrti. Pochovaný je v rodnej obci.
Zoznam poslancov NR SR (1994 – 1998)
Zoznam poslancov Národnej rady Slovenskej republiky vo volebnom období 1994 – 1998 má tri časti: V zátvorke za menom poslanca je uvedená strana, za ktorú kandidoval vo voľbách.
Poslanci, ktorí do NR SR nastúpili ako náhradníci
03.11.1994:
14.12.1994:
22.12. 1994:
19.01.1995:
07.11.1995:
04.12.1996:
04.02.1997:
20.01.1998:
24.03.1998:
30.06.1998:
Lucius Accius
Lucius Accius (170 pred Kr., Pisaurum – † 86 pred Kr.) alebo Lucius Attius bol rímsky autor tragédií a vzdelanec. Autor niekoľkých odborných pojednaní.
Život
Accius sa narodil v Pisaure v Umbrii (dnes Pesaro) ako syn prepustenca. Začal tvoriť okolo roku 140 pred Kr., od roku 120 pred Kr. bol významným členom kolégia básnikov (collegium poetarum). Jeho dátum smrti je neistý, ale dožil sa vysokého veku, pretože Cicero, ktorý sa narodil roku 106 pred Kr., spomína, že s ním viedol rozhovor o literatúre.
Podľa dochovaných anekdot bol na staré kolená Accius vážený ale márnomyseľný starec. Údajne požadoval, aby mu v sídle kolégia bola vztýčená kolosálna socha, hoci sám bol drobnej postavy. S Acciom sa spája aj úslovie oderint dum metuant (Nech ma nenávidia, len nech sa ma boja), ktoré s obľubou používal cisár Caligula.
Dráma
Lucius Accius sa preslávil ako autor početných dramatických diel. Zachovali sa názvy a zlomky o rozsahu asi 700 veršov z približne 50 tragédii. Vytvoril tiež dve praetexty: Brutus, ktorá sa zaoberala vyhnaním Tarquinia Superba z Ríma a založením republiky, a Decius (tiež nazývaná Aeneadae), ktorá pojednávala o obeti Publia Decia Musa v Bitke pri Sentine (295 pred Kr.).
Väčšina z jeho tvorby bola napodobením alebo voľným prekladom gréckych tragikov, obzvlášť Aischyla, Euripida a Sofokla. Acciovou obľúbenou témou bola Trójska vojna a osud potomkov Pelopa. Najstaršia z jeho hier bola pravdepodobne tragédia Atreus.
U Accia oceňovali antickí kritici silu a živelnosť jazyka a čistotu myšlienok. Jeho súčasník, satirik Lucilius, si ho doberal pre vznešený štýl.
Vedecké práce
Accius sa pokúšal presadiť niektoré zmeny v zapisovaní latinského jazyka a jeho gramatike tak, aby písaná podoba jazyka vernejšie zodpovedala jeho výslovnosti. Z navrhovaných zmien sa uchytili len niektoré. Z doby, kedy Accius tvoril, je napríklad doložené písanie dvojitých samohlások (aa) s významom dlhej samohlásky (á), aj keď sa od takéhoto zápisu neskôr upustilo.
Hippostratos z Krotónu
Hippostratos (Hippostratos) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v rokoch 564 a 560 pred Kr.
Hippostrata z Krotónu korunovali v Olympii na 54. a na 55. hrách olivovou ratolesťou z posvätnej olivy Darkyne krásnych vencov (Kallistefanos) za víťazstvá v behu na jedno stadion, v najstaršej olympijskej disciplíne, podľa tradície zavedenej už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr.. Beh na jedno stadion na olympijských hrách vždy považovali za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Waco
Waco, [výslovnosť v angličtine ], je americké mesto v McLennan County v strednom Texase. Aglomerácia Waco Metropolitan Statistical Area zahŕňa McLennan County a má približne 230 000 obyvateľov.
Dejiny
Mesto bolo založené v roku 1838. Centrum mesta bolo postavené v okolí mostu Waco Suspension Bridge, ktorý bol v minulosti hlavným premostením rieky Brazos. V máji 1953 zažilo mesto najhoršie tornádo v histórii Texasu, ktoré usmrtilo 114 ľudí a niekoľko sto ich zranilo. V centre mesta sa nachádza budova firmy ALICO otvorená v roku 1910. Kedysi bola najvyššou budovou juhozápadu. Každý deň do mesta dochádza za prácou približne 17 000 obyvateľov.
V meste sa nachádza známe múzeum Dr Pepper Museum, v meste bola totiž vynájdená limonáda Dr Pepper.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Príjemnosť
Príjemnosť je kladný zážitok alebo vlastnosť vyvolávajúca kladný zážitok. Príjemnosť je zážitok sprevádzaný pocitom rastu alebo uspokojovania psychofyziologických potrieb.
Podľa Kanta je príjemné to, čo sa zmyslom pri pociťovaní páči.
Breda
Breda je mesto v holandskej provincií Severné Brabantsko. Počet obyvateľov je okolo 170 000.
Dejiny
Breda bola opevneným mestom, ktoré malo strategický význam v Holandsku. V meste sa počas jeho existencie stalo viacero historických udalostí. Na konci 11. storočia bola Breda lénom Svätej ríše rímskej, jej prvým známym lenníkom bol Henrich z Brusenheimu (1080-1125). V roku 1327 predal mesto Adelheid Jánovi III. Brabantskému. Neskôr dostal léno rod Nassau.
Brede boli udelené mestské práva v roku 1252. Počas 15. storočia došlo v meste k rozvoju, zvyšovaniu blahobytu. Bol postavený gotický kostol Grote Kerk (alebo Onze Lieve Vrouwe Kerk).
4391 Balodis
4391 Balodis je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 21. augusta 1977.
Dom Pérignon
right|thumb|150px|Socha Doma Pérignona v [[Moët et Chandon]] Dom Pérignon (cca * 1638 – † 1715) bol francúzsky benediktínsky mních, vynálezca šampanského.
Jettingen (Haut-Rhin)
Jettingen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anton Sučka
Anton Sučka (* 1931, Okružná – † 27. november 2005) bol slovenský maliar krajinár.
Štúdium
V roku 1958 absolvoval štúdium v odbore krajinárske maliarstvo u Dezidera Millyho na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave.
Algebrická topológia
Algebrická topológia (staršie algebraická topológia) je oblasť matematiky, ktorá využíva metódy abstraktnej algebry na štúdium topologických priestorov. Cieľom je nájsť algebrické invarianty, ktoré charakterizujú topologický priestor až na homeomorfizmus. V niektorých prípadoch je takáto požiadavka nesplniteľná a hľadá sa charakterizácia až na homotopickú ekvivalenciu.
Hlavnou charakteristikou algebrickej topológie je teda aplikácia algebrických metód v topológii. V niektorých prípadoch je však možná aj aplikácia topológie v algebre. Takýmto spôsobom sa dá napríklad dokázať, že každá podgrupa voľnej grupy je voľná grupa.
Protokol
Protokol môže byť:
Cairo
Cairo môže byť:
Mea Culpa
Mea Culpa je druhý radový album skupiny Konflikt vydaný roku 1999.
Cagny (Calvados)
Cagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1445 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villach-vidiek
Villach-vidiek je okres v rakúskej spolkovej krajine Korutánsko. Má rozlohu a žije tu 64 885 obyvateľov (2010), sídlom okresu je mesto Villach, ktoré však nie je súčasťou okresu.
James Hunt
James Simon Wallis Hunt (* 29. august 1947, Belmont, Spojené kráľovstvo – † 15. jún 1993, Londýn ) bol britský pretekár, ktorý vyhral majstrovstvá sveta Formuly 1 v roku 1976. Po ukončení pretekárskej kariéry v roku 1979 sa stal mediálnym komentátorom a podnikateľom. Zomrel na infarkt vo veku 45 rokov. Dňa 29. januára 2014 ho zaradil magazín Motor Sport do Siene slávy.
Citroën Méhari
náhľad|Citroën Méhari náhľad|Citroën Méhari Ranger sa vyrábal v Argentíne náhľad|Citroën Méhari Citroën Méhari je malý dvoj alebo štvormiestny automobil typu off road SUV, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1968 až 1987. Za 19 rokov produkcie sa vyrobilo 144 953 kusov. Názov Méhari pochádza z plemena saharskej ťavy alebo z francúzskeho Méhariste (kavaléria francúzskej púštnej légie, ktorá využívala ťavy). Automobil vznikol za účelom požiadavky na malé, ľahké, jednoduché vozidlo s dobrou protikoróznou ochranou, odolnosťou voči vlhkosti a vysokým teplotám. Konkurenčným modelom sa v roku 1970 stal Renault Rodéo. Méhari sa neskôr licenčne vyrábal v rôznych krajinách a verziách. V roku 1970 sa Méhari zúčastnil výpravy do Číny.
4x4
Od roku 1979 do roku 1983 sa vyrábal model Méhari aj v prevedení 4x4. Model sa vyznačoval rezervným kolesom umiestneným na kapote. 4x4 dostal upravenú prevodovku s reduktorom, mal tak 4 rýchlosti a 3 redukované. Mal 4 kotúčové brzdy a dosahoval až stúpanie 60%. Po ukončení výroby 4x4 sa model premenoval na Méhari Azur.
Armádne využitie
Pre francúzsku armádu bolo vyrobených 7 064 kusov a 691 kusov pre auto školu. Bolo upravené napájanie na 24V (12V pre políciu) kvôli armádnym vysielačkám. Do írskej armády putovalo 12 kusov, väčšina bola predaná v 80tych rokoch.
Export
Méhari nebol schválený pre dovoz do Nemecka. V roku 1975 uviedla firma Firefab, dodávku podobnú Méhari založenú na Dyane 6 s názvom Sherpa. Model sa predával až do roku 1982. Pre Americký trh musel byť model upravený, dostal väčšie predné svetlomety a bol zaradený ako nákladné vozidlo. Pre Afriku, Ameriku a Áziu existovalo niekoľko modelov s kovovou karosériou. Na podvozku Méhari vznikol Citroën Baby-Brousse ktorý sa vyvážal pre Irak a Čile (Yagan od 1973 do 1974). Podobne modely « FAF » pre Senegal (od mája 1980), Guinea-Bissau (Haag od 1979 do 1984) Stredoafrická republika (od 1979), Vietnam (Dalat Sedan od 1973 do 1985), « Dalat » (1970 do 1975) vo Vietname ako « Namco Pony » (1978 do 1985) a v Grécku kde použili samostatný dizajn. V Argentíne bola ABS karoséria nahradená polyesterovou a model bol nazvaný Méhari Ranger.
Motory
Zážihový vzduchom chladený, plochý dvojvalec z modelu 2CV, Dyane, Ami 6
Karoséria
Karoséria je vyrobená z plastu ABS. Je osadená na oceľovom ráme. Farby boli integrované v plastickom materiáli pri výrobe. Karosérie určené na náhradné diely boli bielej farby a museli byť farbené najprv špeciálnym podkladom.
Názvy farieb a použitie v rokoch. Názvy farieb sú podľa saharských regiónov.
Hindenburg
Hindenburg môže znamenať:
Lee Marvin
Lee Marvin (* 19. február 1924, New York, New York, USA† 29. august 1987, Tucson, Arizona) bol americký filmový herec. Medzi jeho najznámejšie úlohy patrí postava veliteľa vo filme The Dirty Dozen alebo úloha v komediálnom westerne Cat Ballou s Jane Fondovou v hlavnej úlohe, za ktorú dostal cenu Americkej filmovej akadémie Oscar.
Životopis
Ako herec stvárňoval drsných, tvrdých a športovo založených mužov v rôznych westernových, akčných, kriminálnych a vojnových filmoch. Na začiatku svojej hereckej kariéry hral skôr menšie epizódne úlohy kriminálnikov, radových vojakov a ľudí na okraji spoločnosti. Postupne sa však vypracoval na uznávaného herca.
Mal slávnych predkov, ktorí sa významne zapísali do amerických dejín. Jeho otec bol potomkom Matthewa Marvina, ktorý je považovaný za jedného zo zakladateľov amerického mesta Hartford. Jeho matka pochádzala z rodiny Augustína Washingtona, ktorý bol bratom prvého prezidenta USA George Washingtona. Študoval na niekoľkých amerických školách, žiadnu z nich však nedokončil. Vstúpil do armády Spojených štátov, kde slúžil v 4. divízii americkej námornej pechoty ako ostreľovač. Táto jednotka bojovala počas 2.svetovej vojny v Tichomorí v bitke o ostrov Saipan. Lee bol v tejto bitke ranený, následne bol vyznamenaný purpurovým srdcom a uvoľnený z vojenskej služby. Tieto vojnové skúsenosti ho poznamenali na celý život.
Krátku dobu hral v divadle ako herec v rôznych vedľajších a epizódnych úlohách. V roku 1950 sa presťahoval do New Yorku. Svoje skúsenosti a znalosti z vojnového obdobia neskôr uplatnil v Hollywoode, kde okrem svojej hereckej práce často pomáhal ako vojenský poradca pri natáčaní vojnových filmov a westernov.
Skutočný filmový debut prišiel v roku 1951 v snímke You're in the Navy Now, kde si zahral s Gary Cooperom, ale aj s vtedy ešte úplne neznámym hercom Charlesom Bronsonom. Od polovice 50. rokov jeho herecká hviezda postupne stúpala nahor. Po veľkom množstve drobných epizódnych rolí sa dostavil úspech v televíznom seriáli M Squad, kde hral postavu tvrdého chicagského policajta. Na začiatku 60. rokov hral významné úlohy v troch snímkach s Johnom Waynom.
Ján Zdražil
Ján Zdražil (* 14. november 1913, Rychlov – † 21. marec 1990, Banská Bystrica) bol spisovateľ, redaktor, politický pracovník, hospodársky pracovník. Pseudonym: Z. Janko
Životopis
Študoval na Lesníckej technickej škole v Banskej Štiavnici, na Štátnej priemyselnej škole celulózy a papiera v Ružomberku, na Inštitúte riadenia v Prahe. Pôvodne pracoval ako polygrafický pracovník, postupne majster, vedúci výroby a riaditeľ Harmaneckej papierne v Harmanci (19431951 mimo obdobia účasti na SNP a väznenia 19441945). Bol riaditeľom Hlavný správy a námestník povereníka, na Poverenictve lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave. Pracoval tiež ako riaditeľ Celulózy v Žiline, v Ružomberku, od 1969 odborový riaditeľ, námestník gen. riaditeľa, od 1978 redaktor Slovcepy v Banskej Bystrici. Ján Zdražil bol účastník protifašistického odboja a SNP, člen partizánskej brigády Žilina, zostavenej z evakuovaných spolupracovníkov z Banskej Bystrice. Väznený v Koncentračný tábor Mauthausene a v Gusene. Redaktor povstaleckého časopisu Útok. Autor poviedok, spomienok a cestopisných riportov, celovečerných estrádnych politicky zameraných pásiem, televíznych scenárov. Spolupracoval na jubilejných pamätniciach slovenských podnikov papierenského priemyslu. Knižne vydal zbierku čŕt s autobiografickými prvkami. Prispieval do rôznych novín, okrem iného do denníka Smer (19581981). V rokoch 19781984 predsedal Okresnej mierovej rade v Banskej Bystrici.
Praslovančina
Praslovančina je jazyk, ktorým hovorili Slovania, prajazyk slovanských jazykov.
Z pôvodného indoeurópskeho prajazyka sa vyčlenila niekoľkými charakteristickými zmenami v hláskovej stavbe. Napr. spoluhlásky k, g, ch pôvodného prajazyka sa v praslovančine zmenili na č, ž, š pred samohláskami b, i, e, ě. Z predpokladaných praslovanských slov *kelo, *giv, *legeti tak vznikli slovenské slová čelo, živý, ležať. Takáto zmena sa označuje ako prvá palatalizácia (prvé zmäkčovanie). Je známa aj druhá palatalizácia a tretia palatalizácia.
Ak porovnáme dnešné slovanské jazyky, zistíme, že sú neobyčajne blízke. Z toho možno vyvodiť (napríklad) záver, že praslovančina sa pomerne dlho rozvíjala ako jednotný dialekt indoeurópskeho prajazyka, a to v období, keď Praslovania žili v spoločnej pravlasti. Keď sa však z tejto pravlasti rozišli, začal sa aj ich prajazyk rozpadať na jednotlivé dialekty. Tieto dialekty sa rozlišovali najmä svojou hláskovou stavbou. V historickom vývine sa niektoré z týchto dialektov stali základom spisovného jazyka. Napr. stredoslovenský dialekt sa stal základom spisovnej slovenčiny, orlovský dialekt základom spisovnej ruštiny.
Vývoj
Aj praslovančina prešla viacerými vývojovými etapami:
Samohláskový systém
Samohláskový systém praslovančiny sa vyznačuje tým, že má oveľa väčšie množstvo samohlások. Fonologicky nevyužívala kvantitu, dĺžku samohlások. Dlhé samohlásky boli vždy dlhé a tie, ktoré boli krátke, boli vždy krátke. Schematicky môžeme systém samohlások praslovančiny znázorniť takto:
Praslovančina sa vyznačovala aj týmito osobitnými samohláskami:
František Zechenter
František Zechenter (*  Feldkirch - † 10. jún 1750,, Banská Bystrica) bol  zvonolejár.
Životopis
Do roku 1723 pôsobil vo Viedni, 1695 mešťan, 1701 majiteľ zvonolejárne po M. Glaserovi. V roku 1723-1750 pôsobil v Banskej Bystrici, 1732 mešťan, 1742 mešťan a dozorca trhu, člen Mestskej rady v Banskej Bystrici. Už z Viedne dodával zvony pre záp. a stredné Slovensko, ulial zvony i pre Maďarsko a signálne gongy pre strážnu vežu v Banskej Bystrici.
Peter a Alison Smithsonovci
Peter Smithson (18. september 1923, Stockton-on-Tees Anglicko – 2003) a Alison Smithson (1928 Sheffield, južne od Yorkshire – 1993) boli anglickí architekti a autori viacerých spisov o architektúre a stavieb, ktoré ovplyvnili  britskú architektúru 20. storočia. Obaja študovali na univerzite v Durhame v rokoch (1939-1942), kde sa aj spoznali a po ukončení školy sa v roku 1949 zosobášili.
Práca
V roku 1950 si spoločne založili vlastný architektonický ateliér. Vytvorili si vlastný revolučný štýl, ktorý bol založený na technologickom minimalizme. V ich tvorbe zohráva hlavnú rolu myšlienka miesta, čo sa týka hmotovej formy a materiálu. Diela pochádzajúce z ich tvorby, sú často radené do oblasti brutalistického štýlu. Ich tvorbu tvorí široká škála projektov od urbanistických konceptov, cez architektúru rodinných domov až po dizajn nábytku. Boli vynikajúcimi tvorcami ako malých stavieb, tak aj celých mestských centier. Ich mená sa často spájajú s Londýnskym Pop–Artom. Stali sa spoluzakladateľmi skupiny architektov s názvom Team 10, ktorá sa odčlenila od Congrès International d’Architecture Moderne (CIAM) a zaujali popredné miesta v povojnovej Britskej architektúre.
Spoločný ateliér si získal svoje meno potom, ako vyhral na návrh Hunstanton School (1954) v Norfolku. Z návrhu cítiť skorými stavbami Chicagskej školy od Mies van der Rohe. Hanstetonská škola sa stala prvým dielom nového hnutia z názvom Nový Brutalizmus(Brutalizmus) v Anglicku. Keďže budova nefungovala veľmi dobre, neskôr utrpela množstvo zmien a prestavieb. Medzi ich prvé projekty tiež patrí "streets in the sky" (ulice v oblakoch) ,kde doprava a pešie ťahy boli prísne odseparované. Nasledoval návrh Národohospodárskej budovy v Londýne (1959-1965). Ďalej navrhli Smihtsonovci ubytovaciu časť pre študentov Inštitútu Sv. Hildy v Oxforde   (1970). Vďaka skutočnosti že sa angažovali v hnutí Independent Group (časť predstaviteľov Britského Pop-Artu), mali možnosť prezentovať svoje práce, ktoré tvorili avantgardný umelci, kurátori ,kritici a iný architekti.
Realizované projekty
Robin Hood´s Garden´s boli na výstavbu príliš nákladné, čo bolo spôsobené zvoleným systémom výstavby. S výnimkou ich stavby v Bath už nenavrhli žiadnu stavbu v Británii a sústredili sa len na zahraničné objednávky. Peter Smithson taktiež písal a učil ako externista na fakulte v Bath. Od roku 1978 – 1990 učil na Škole Architektonického Spolku (Architectural Association School of Architecture).
Rusko-japonská vojna
Rusko-japonská vojna bol vojnový konflikt na Ďalekom východe medzi Ruským impériom a Japonskom. Táto vojna trvala v rokoch 1904 až 1905 a skončila sa tzv. Portsmouthským mierom podpísaným 5. septembra 1905. Jej príčinou bol konflikt imperiálnych záujmov oboch krajín v Tichom oceáne. Rokovania medzi cárskou vládou a japonskom po Prvej čínsko-japonskej vojne neviedli k úspechu.
Vojnu začali Japonci pod vedením admirála Uriu so 6 krížnikmi a 8 torpédoborcami 8. februára 1904, keď pri neutrálnom Kórejskom prístave Čemulpcho najprv vyzvali ruský krížnik Varjag a delový čln Korobec aby sa vzdali. Po tom, čo kapitáni oboch lodí odmietli ultimátum, pokúsili sa nasledujúceho dňa o únik z prístavu, čo sa im však nepodarilo a obe lode boli prinútené k návratu do prístavu. Ťažko poškodený Varjag bol nakoniec posádkou potopený.