cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julio Argentino Roca
Prvá vláda
Vďaka obsadeniu obrovských území na juhu sa zvýšila poľnohospodárska a dobytkárska produkcia, čo veľmi pomohlo ekonomike štátu. Veľmi významná bola menovaná reforma, ktorá štátu umožnila získať definitívnu kontrolu nad menovou politikou. Na konci roka 1884 vypukla krátka ekonomická kríza, ktorú vláda vyriešila získaním zahraničného úveru. Za prvej vlády prezidenta Rocu sa nebývalo rozšírila železničná siet, ktorej dĺžka sa skoro strojnásobila. Bývalý prezident Domingo Faustino Sarmiento presvedčil Rocu, aby sa zameral aj na oblasť vzdelávania, čo znamenalo prijatie nových vzdelávacích zákonov a budovanie ďalších nových škôl. To výrazne zvýšilo gramotnosť obyvateľstva. Roca sa tiež snažil dosiahnuť oddelenie cirkvi od štátu, povolil vyučovanie náboženstva aj na štátnych školách, čo vyvolalo veľký konflikt s cirkvou a niekoľkoročné prerušenie vzťahov so Svätou stolicou. Prezident pokračoval v rozširovaní územia, keď v roku 1884 došlo k vytvoreniu Národného územia Chubut, prítomnosť si Argentína upevňovala aj na severe na území Chaco. V rámci zahraničnej politiky sa snažil o stanovenie hraníc so susedným Čile, kedy využil hlavne skutočnosť, že Čile bolo v konflikte so susednými štátmi Bolívia a Peru. Aby sa Čile vyhlo boju na dvoch frontoch, uzavrelo s Argentínou dohodu. Hlavnou snahou celej vlády však zostávala veľká podpora prisťahovalectva z Európy. V roku 1886 sa konali nové voľby, ktoré vyhral Rocov spojenec Miguel Juárez Celman.
Politická kariéra po odchode z funkcie a druhá vláda
náhľad|vľavo|Julio Argentino Roca počas svojho druhého funkčného obdobia. Nový prezident sa však už veľmi skoro začal správať pomerne autoritársky. Spočiatku sa mu ale celkom ekonomicky darilo, no v roku 1890 bola krajina ekonomicky vo veľmi zlom stave a kvôli tlačeniu nových peňazí začala inflácia. Zahraničný dlh tým pádom rapídne vzrástol, zároveň sa znížila miera exportu a znížili reálne mzdy. Voči Celmanovi sa tak postavila pomerne silná opozícia zložená z rôznych skupín. Na čele opozície stáli politik Leandro Alem a bývalý prezident Bartolomé Mitre. Ten dokázal získať veľkú podporu aj vo vojsku a v júli 1890 začala revolúcia zvaná tiež revolúcia roku 90, alebo tiež revolúcia z parku. Alem a Mitre však mali rozdielne záujmy, kým Alem sa snažil o skutočnú revolúciu a zmenu, Mitre sa chcel hlavne dostať späť k moci. Alem tak vyšiel proti prezidentovi sám so svojou milíciou a bol tak ľahko porazený. Mitre sa totiž ešte pred tým dohodol s bývalým prezidentom Rocom, že Celmana vystrieda kompromisný kandidát Carlos Pellegrini s tým, že v ďalších voľbách podporí Roca práve Mitreho. Celman tak bez podpory Rocu abdikoval a v auguste 1890 sa prezidentom stal skutočne vtedajší viceprezident Pellegrini. Nového prezidenta Roca plne podporoval a vďaka tomu sa vláde podarilo presadiť dôležité úsporné opatrenia, vďaka ktorým Argentína prekonala krízu. Prezidentovi Pellegrinimu sa tiež podarilo vyjednať nové podmienky splácania zahraničného dlhu a zreformovať bankový systém. Pozitívny vplyv mal aj nárast exportu poľnohospodárskych produktov. V roku 1891 sa začal hľadať nový prezident, najvážnejšími kandidátmi boli Roque Sáenz Peña a bývalý prezident Bartolomé Mitre. Ani jedného však Roca nechcel vo funkcii prezidenta vidieť a tak presvedčil otca Roqueho Sáenza Peñu Luisa Sáenza Peñu, aby prijal kandidatúru, čo sa mu aj podarilo. Aby Roca zabránil aj druhej časti opozície získať moc, presvedčil prezidenta Pellegriniho, aby nechal zatknúť Leandra Alema a jeho spolupracovníkov. Vďaka tomu dosiahol, že voľby jednoznačne vyhral jeho kandidát Luis Sáenz Peña, ktorý sa v októbri 1892 ujal funkcie prezidenta. Peñu síce ovládal Roca, ale aj napriek tomu sa tento prezident ukázal ako veľmi slabý. Roca sa ho teda rozhodol nahradiť a v januári 1895 ho vystriedal viceprezident José Evaristo Uriburu. Jednalo sa o schopného človeka, no nemal väčšie osobné ambície a tak sa Roca mohol venovať kampani na svoje ďalšie znovuzvolenie.
Roca vyhral v roku 1898 voľby a v októbri sa ujal druhýkrát funkcie prezidenta. Voľby však boli poznačené mnohými podvodmi a iba v provincii Buenos Aires sa podarilo podvodom zabrániť a vyhral tam tým pádom vodca opozície Bernardo de Irigoyen. Druhá Rocova vláda sa opäť zamerala na budovanie školstva, tento raz odborného technického. Aby sa posilnila a viac sprofesionalizovala armáda, vláda nechala otvoriť novú vojenskú akadémiu. Došlo tiež k zavedeniu povinnej vojenskej služby. V septembri 1904 prezident Roca presadil zákon, ktorý zaviedol dôchodok pre štátnych zamestnancov. Roca následne prešiel celú krajinu, dostal sa až na úplný juh a prešiel na čilské územie, kde sa v meste Punta Arenas stretol s čilským prezidentom Federicom Errázurizom Echaurrenom, aby spolu vyriešili územné spory oboch krajín. V roku 1901 Roca nechal obnoviť vzťahy so Svätou stolicou. O rok neskôr sa dohodol s Čile na obmedzení vzájomného zbrojenia a súčasne sa oba štáty dohodli na tom, že ich budúce územné spory bude riešiť britská arbitráž. Ekonomicky sa Argentíne taktiež darilo, hlavne vďaka zvyšovaniu cien poľnohospodárskych výrobkov na svetových trhoch. Ale snaha vlády o reštrukturalizáciu zahraničného dlhu vyvolala veľké celonárodné protesty, vláda vyhlásila výnimočný stav a svoje snahy v rámci zahraničného dlhu zastavila. To oslabilo prezidentovu pozíciu a rozdelilo jeho stranu na dve frakcie. Pre vládu však bolo znepokojujúce, že chudoba a robotnícka trieda začali podporovať radikálnejšie ľavicové strany vrátane anarchistov. Hlavná opozičná strana sa dokonca od roku 1898 na protest voči manipulovaniu volieb vôbec nezúčastňovala. V krajine tak vznikol tlak na politické zmeny, ktorým sa však Roca veľmi bránil, čo oslabilo jeho pozíciu vnútri jeho vlastnej strany. V roku 1904 sa tak prezidentom stal kompromisný kandidát oboch frakcii Národnej autonomistickej strany Manuel Quintana.
Posledné obdobie
Po odchode z funkcie Roca odišiel na svoj vidiecky statok do provincie Córdoba. Vplyv na chod štátu tak posilňovali jeho odporcovia, ktorým sa podarilo zastaviť všetky pokusy Rocu o presadenie jeho spojencov na nejaký post. Roca sa neskôr vrátil do Buenos Aires, no už nedosiahol žiadny významnejší politický vplyv. 19. októbra 1914 zomrel v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Ján Misch
Ján Misch (* 9. november 1613, Luxemburg, Luxembursko† 14. október 1677, Passau, Nemecko) bol jezuitský prírodovedec a univerzitný pedagóg.
Kariéra
Pôsobil na Trnavskej univerzite v rokoch 1653 – 1663, kde vyučoval matematiku a kazuistiku. Po istý čas pôsobil ako vyslanec cisára v Istanbule. V rokoch 1665 – 1671 pracoval ako lekárnik vo Viedni, Šoprone a v Bratislave. Bol prvý o ktorom je známe, že na univerzite vykonával astronomické pozorovania. V rokoch 1657 – 1663 pod pseudonymom Astrophilus zostavoval a vydával kalendár s názvom Calendarium Typographiae Tyrnaviensis, ku ktorému sám vypočítal viaceré údaje vzťahujúce sa na Trnavský poludník. Hodnotu tohto poludníka 48° 27″ pravdepodobne sám určil. 3. februára 1661 pozoroval kométu, ktorú v ten istý deň objavil Johannes Hevelius v Gdansku. Toto pozorovanie opísal podrobnejšie v diele Prognosis Astrologica ex Martino-Saturnino Cometa vydanom v Trnave v tom istom roku.
Externé odkazy
Heslo Ján Misch v Ponticulus Hungaricus
Њ
náhľad|Písmeno Њ Њ (minuskula њ) je písmeno cyriliky. Je obsiahnuté v srbskej, macedónskej, čiernohorskej a itelmenskej azbuke. Písmeno vzniklo z písmen Н a Ь na zápis hlásky zodpovedajúcej slovenskej hláske zapisovanej písmenom Ň. Písmeno bolo zavedené Vukom Karadžičom.
Maucourt (Somme)
Maucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Netball na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017
Netball na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol netballový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 14.20. augusta 2017, za účasti 5 ženských tímov. Netbalový turnaj sa na hrách objavil prvýkrát v roku 2001 a toto bolo iba jeho 3. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Juara Stadium s kapacitou 1 000 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Bukit Kiara Sports Complex. Zlato získala domáca 🇲🇾, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva zo 🇸🇬.
Účastníci
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku INF k júlu 2017.
Penne (cestovina)
Penne (tal. penne) je extrudovaný druh cestovín valcovitého tvaru, ktorého konce sú šikmo odrezané.
Slovo penne je množné číslo talianskeho slova penna znamenajúceho „pero“ (pero vtáka alebo pero na písanie), ktoré pochádza z latinského slova penna (pero vtáka). Tvar cestoviny penne mal v čase vzniku imitovať hrot plniaceho pera.
Pôvod
Penne sú jedny z mála cestovín, u ktorých je známy presný dátum vzniku: V roku 1865 cestovinár zo San Martino d'Albaro (Janov), ktorý sa volal Giovanni Battista Capurro, požiadal o patent na diagonálny rezací stroj. Nový vynález narezával čerstvé cestoviny do tvaru pera bez ich rozdrvenia, a to v premenlivej veľkosti medzi 3 a 5 cm mezze penne (polovičné perá) alebo penne (perá).
Opis a druhy
V Taliansku sa penne vyrábajú v dvoch variantoch„penne lisce“ (hladké) a „penne rigate“ (drážkované). Pennoni („periská“) sú širšia verzia penne. Je možné sa stretnúť aj s o niečo väčšou verziou s názvom mostaccioli (čo v niektorých talianskych nárečiach znamená „fúzočky“), ktorá môže mať takisto hladkú alebo drážkovanú textúru.
Penne sa tradične varia al dente a ich tvar ich robí obzvlášť vhodnými na omáčky, ako napríklad pesto, marinara alebo arrabbiata. Posledne menovaná bol viackrát oslavovaná v talianskych filmoch, najmä vo filme Marca Ferrariho s názvom La Grande Bouffe a filme Frederica Felliniho s názvom Roma.
Pesto
thumb|Tradičná príprava pesta v mramorovej trecej miske Pesto alebo pesto alla genovese je zelená omáčka, ktorej hlavnou zložkou je bazalka.
Pôvod pesta sa umiestňuje do oblasti Ligúrie v severnom Taliansku, prídomok genovese má podľa severotalianskeho mesta Janov (Genova).
Názov je odvodený z talianskeho slova pestare = tlcť, mlátiť. Tradičná príprava klasického pesta spočíva v rozdrtení a trení bazalkových listov v mramorovom mažiari drevenou paličkou. Do nich sa ďalej pridáva soľ a cesnak, parmezán a/alebo iný nadrobno strúhaný ovčí syr a piniové oriešky, nakoniec olivový olej. Iný druh, pesto alla siciliana, obsahuje na slnku sušené paradajky.
Evanjelický kostol v Blatnici
Evanjelický kostol v Blatnici je tolerančný kostol z roku 1786, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku dňa 17. mája 2010. Ide o jednoloďovú klasicistickú stavbu s prvkami rustikálnej architektúry.
História
Už v roku 1597 je v Blatnici doložený prvý evanjelický kňaz, v reformačnom období slúžil evanjelikom starý kostol sv. Ondreja v blízkych Sebeslavciach. Ten bol, podobne ako veľké množstvo turčianskych kostolov, evanjelikom odobratý v roku 1709 v rámci protireformácie. Súčasný kostol bol vybudovaný v roku 1786, po vydaní Tolerančného patentu, ktorý po rokoch prenasledovania dovolil evanjelikom stavať si vlastné chrámy a obnoviť cirkevné zbory. Pôvodne bol postavený bez veže, keďže protestantské kostoly ešte podliehali určitým stavebným obmedzeniam. Stavbu kostola iniciovali veriaci nie len z Blatnice ale aj z fílií Karlovej a Laskára. Základný kameň bol položený 15. mája 1786, stavba prebiehala pod patronátom Evy Rothovej, manželky Gabriela Prónaia. Staviteľom kostola je neznámy majster z Kremnice, ktorý dielo ukončil ešte na jeseň toho istého roka. Veža bola postavená v roku 1817, na 300. výročie začiatku reformácie. Obsahovala pôvodne tri zvony, z ktorých sa po rekvirácii počas Prvej svetovej vojny zachoval iba jeden, z roku 1817. Ďalší zvon bol doplnený po vojne, v roku 1923. V roku 1838 došlo k rozšíreniu oltárneho priestoru, kostol tak dostal pôdorys latinského kríža. Interiér kostola bol postupne doplňovaný, tak v roku 1906 pribudol luster a v roku 1913 novoklasicistický organ. Komplexná obnova kostola sa uskutočnila v rokoch 19701980.
Architektúra kostola
Evanjelický kostol sa nachádza na východnom okraji obce, tesne na úpätí Veľkej Fatry. Spolu s farou a hospodárskymi budovami tvorí uzavretý areál. Jedná sa o jednoduchú stavbu v duchu tolerančných kostolov. Kostol má pôdorys latinského kríža. Sakristia sa nachádza na severovýchodnej strane, veža na juhozápadnej. Fasády kostola sú jednoduché, bezozdobné. Veža je ukončená rímsou a helmicou v tvare zvona s ozdobnou makovicou a krížom. Vstupný priestor v podveží obsahuje jednoramenné drevené schodisko vedúce na emporu. Vnútornému priestoru dominuje trojramenná empora nesená kovovými stĺpmi s mramorovaním. Strop siene je riešený ako drevený trámový a pochádza pravdepodobne z obdobia rozšírenia kostola v roku 1838.
Interiér kostola obsahuje viacero hodnotných, pamiatkovo chránených prvkov. Oltár je neskorobarokovo-klasicistický, kazateľnicového typu. V edikule oltára sa nachádza rečnisko. Oltár vrcholí konvexne-konkávnym panelovým nadstavcom s ozdobnými vázami, píniovými šiškami a centrálne umiestnenou gloriolou s Božím okom. Krstiteľnica je kamenná, s dreveným vrchnákom. Na dobu jej vzniku v roku 1836 odkazuje nápis „Horlivau Laskau daroval Cirkvi Matthaus Ursziny 1838“. Skladá sa z pätky, kanelovaného drieku a kupy dekorovanej plastickými lupeňmi. V interiéri kostola sa nachádza ešte obraz Kristus v Getsemanskej záhrade, kvalitná práca z druhej polovice 19. storočia.
Peavy Wagner
náhľad|Peavy vystupujúci v [[Miláno|Miláne, 13. apríl 2006]] Peter „Peavy“ Wagner (* 22. december 1964, Herne, Nemecko) je nemecký heavy metalový hudobník. Je známy ako basgitarista a spevák skupiny Rage.
Laurín (vrch v Kremnických vrchoch)
Laurín je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Badín, približne juhozápadne od Banskej Bystrice.
Peavy Wagner
Životopis
V roku 1983 spolu s gitaristami Jochenom Schroederom a Alfom Meyerratkenom založili heavy metalovú skupinu Avenger. V roku 1986 zmenila názov na Rage. Je jediným stálym členom. V súčasnosti tu pôsobí ako basgitarista a spevák.
Laurín (vrch v Kremnických vrchoch)
Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Banská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obcí Badín a Sielnica. Laurín je súčasťou hrebeňa, ktorý z Velestúra pokračuje juhovýchodným smerom cez Rudnú poľanu na Skalicu. Hrebeň na severe vymedzuje Badínska, na juhu Sielnická dolina. Východné svahy sú súčasťou národnej prírodnej rezervácie Badínsky prales.
Peavy Wagner
Životopis
Taktiež prispel na dvoch albumoch skupiny Mekong Delta, objavil sa na albume Black Moon Pyramid od Axela Rudiho Pella ako hosťujúci basgitarista a spolupracoval na projekte Markusa Grosskopfa s názvom Bassinvaders.
Laurín (vrch v Kremnických vrchoch)
Opis
Južná časť pohoria nemá jeden hlavný, ale niekoľko bočných hrebeňov a Laurín je súčasťou jedného z nich. Leží nad záverom Sielnickej doliny a neďaleko je lyžiarske stredisko Brestová. Sielnický potok odvodňuje južnú časť masívu, Badínsky potok severnú. Severným smerom susedí vrch Košiare, západne sa nachádza Labušen , južne Veľký Son a východne vrch Skalica. Západne od vrcholu sa nachádza sedlo Laurín, kde sa križuje magistrála smerujúca na hlavný hrebeň a značený chodník z Badína.
Výhľady
Laurín je vo vrcholovej časti pokrytý riedkym lesom, ktorý najmä južným smerom ponúka obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít sa naskytuje výhľad na susedné vrchy pohoria a Zvolenskú kotlinu, no pri vhodných podmienkach je pozorovateľná tiež juhovýchodná časť Veľkej Fatry, Nízke Tatry, Poľana, Javorie, časť Štiavnických vrchov, Pohronského Inovca i Vtáčnika.
Prístup
Vrchol je prístupný neznačeným chodníkom z blízkeho sedla:
О
náhľad|Písmeno О О (minuskula о) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena O v latinke. V bieloruskej a ruskej azbuke existuje samostatné písmeno pre jotovanú hlásku zapisovanú písmenom О, písmeno Ё.
V arménskom písme písmenu О zodpovedá písmeno Ո (ո), v gruzínskom písme písmeno ო.
V hlaholike písmenu О zodpovedá písmeno Ⱁ.
Subaru Legacy (BE/BH)
thumb|270px|Subaru Legacy Wagon (BH) thumb|250px|Subaru Legacy Wagon 2,0 GT-B E-Tune II
Subaru Legacy BE (BH pre verziu Wagon) je tretia generácia modelu Legacy, ktorú v rokoch 1998 – 2004 vyrábala japonská automobilka Subaru. Na japonský a svetový trh sa dostala v júni 1998, kým na severoamerický trh prišla až v roku 2000. Všetky modely boli štandardne vybavené symetrickým pohonom všetkých kolies. Modely svetového a japonského trhu mali vo výbave atmosférický 2,0-litrový 4-valcový boxer alebo motor EZ30 v modeli 3,0R.
Karosérie Wagon (kombi) s plochou strechou sa nevyrábali dlho, a namiesto toho sa pre modely Legacy Wagon a Legacy Outback použila zvýšená strecha.
V roku 2001 motor EZ30, novonavrhnutý 3,0 H6 bol v ponuke pre modely Outback.
Legacy je jediným automobilom vo svojej triede, ktorý ako štandard ponúka pohon všetkých kolies.
B4
Model B4 bol zavedený spolu s treťou generáciou a bol dostupný jedine ako sedan. Do verzie RSK sa montoval 2,0-litový twin-turbo motor s výkonom 280 koní (210 kW). S týmito údajmi dosiahol zrýchlenie z 0 na /h za 5,7 sekundy s manuálnou prevodovkou a 6,7 sekundy s automatickou prevodovkou. Prezývka B4 bola používaná aj na modely s atmosférickými motoromi, ako napríklad 2,0L TS-R.
GT
GT bola tuningová verzia modelu Legacy Wagon, ktorá používala rovnaký 2,0-litrový twin-turbo motor ako B4 sedan.
GT VDC
Základná špecifikácia GT twin-turbo, ale s VDC (Systém riadenie dynamiky jazdy). Tieto modely boli dostupné jedine s automatickou prevodovkou.
GT-B
GT-B je ďalšia výkonnejšia verzia GT Legacy Wagon, a "B" v názve odkazuje na rozperné tyče Bilstein, ktorými bol tento model vybavený. Modely s tlmičmi Bilstein mali malá znaky Bilstein na zadnej časti, pod znakom "GT". Tiež mali niekoľko interiérových variantov, väčšie brzdy disky kolies, a pod.
Revision D
Štvrtá revízia tretej generácie modelu Legacy bola predstavená počas roku 2001, a obsahovala niekoľko dôležitých, ale drobných zmien v prednej časti. Blatníky, maska chladiča a svetlomety boli trochu iné, a tal nebolo možné si tento model zameniť s Rev1-c. Riadiaca jednotka motora bola tiež vylepšená, a tak ju bolo možné ešte ladiť tuningovými firmami. Ďalšie voliteľné prvky výbavy boli ponúkané na základe objednávky, vrátane nového bodykitu, predných svetiel a 4-piestových bŕzd, pričom disky kolies boli navrhnuté tak, aby boli prispôsobené tejto úprave.
Blitzen (2000 – 2002)
Model Blitzen bol výsledkom spolupráce s Porsche a obsahoval množstvo unikátnych častí a farebných schém. Kolesá, bodykit a interiér boli dizajnované automobilkou Porsche. Tiež obsahoval automatickú prevodovku Tiptronic od Porsche, čo je prvé použitie sekvenčného radenia v modeli automobilky Subaru.
Verzia Wagon bola dostupná od roku 2001 s motorom EZ30.
Legacy Wagon Avignon Concept (2001)
Bol to koncepčný automobil nazvaný po oblasti v južnom Francúzsku, so základom vo verzii Wagon. Obsahoval karosériu v kobaltovej modrej farbe, atmosférický 2,5-litrový motor a unikátny bodykit, kolesá a interiérové doplnky, ako sedadlá hlinenej farby a svetlá prístrojová doska.
Koncept bol odhalený počas 35. ročníka Tokyo Motor Show.
STi 400
Bola to limitovaná edícia (400 kusov) modelu Legacy B4 určená pre japonský trh. Obsahovala twin-turbo motor s druhej generácie.
Legacy S401 (2002)
Bola to limitovaná edícia (401 kusov) s karosériou sedan, ktorú postavila divízia STi. Obsahovala dva sekvenčné turbodúchadlá a motor EJ20, spolu so 6-rýchlostnou manuálnou prevodovkou.
Paló (priezvisko)
Paló je priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie (s výrazným odstupom) v obci Bátorove Kosihy (okres Komárno). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Paló.
Maurepas (Somme)
Maurepas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Servanches
Servanches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pallo (priezvisko)
Pallo je slovenské priezvisko. Vyskytuje sa predovšetkým na strednom Slovensku, najviac v obci Lutiše (okres Žilina), Trstenej a Varíne (okres Žilina)
Známi nositelia
Pozri v článku Pallo a Pallová
Méaulte
Méaulte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čabel
Čabel môže byť:
Černice
Černice môžu byť:
Palla
Palla môže byť:
П
náhľad|Písmeno П П (minuskula п) je písmeno cyriliky. V ruskej azbuke je to 17. písmeno, v ukrajinskej azbuke 20. písmeno.
V kaukazských jazykoch je písmeno П súčasťou digrafov ПӀ a ПӀу, v osetčine je súčasťou digrafu Пъ.
V abcházštine sa vyskytuje variant písmena П, písmeno Ҧ, ktoré je v novších abcházskych textoch nahrádzané písmenom Ԥ.
V hlaholike písmenu П zodpovedá písmeno Ⱂ.
Infinite (album)
Infinite (štylizované ako infinite) je dvadsiaty štúdiový album britskej rockovej kapely Deep Purple. Album bol vydaný 7. apríla 2017.
Р
náhľad|Písmeno Р Р (minuskula р) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena P v latinke.
V latinke písmenu Р zodpovedá písmeno R (r), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Ρ (ρ), v gruzínskom písme písmeno რ a v arménskom písme písmeno Ռ (ռ).
V hlaholike písmenu Р zodpovedá písmeno Ⱃ.
С́
С́ (minuskula с́) je písmeno cyriliky. Bolo zavedené v roku 2009 pre potreby čiernohorčiny. Ide o variant písmena С. Písmeno sa vyslovuje ako písmeno Ś v poľštine, rovnako sa prepisuje do latinky.
Kamenný potok (prítok Váhu)
Kamenný potok je potok v regióne Liptov, na území mesta Ružomberok a jeho mestskej časti Hrboltová v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Veľká Fatra a ústi do Váhu. Má dĺžku a je tokom III. rádu.
Opis toku
Tečie od sútoku zdrojníc lesným extravilánom juhozápadným smerom, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v priberá bezmenný ľavostranný prítok, podteká rozostavaný úsek autostrády Diaľnica D1 (Slovensko), v ulici Záskalie vteká do severnej časti intravilánu Hrboltovej, podteká železnicu zo Žiliny do Košíc, v  ústi do Váhu ako jeho pravostranný prítok. Nachádza sa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Veľká Fatra a v jeho podcelku Šípska Fatra. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj toponymum z pramennej oblasti potoka: dolina Kamenná dolina. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1989. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).
Myšorodé
Myšorodé (iné názvy: myši, pravé myši ; lat. Murinae) sú podčeľaď z čeľade myšovité.
Systematika
Ide o veľmi početnú taxonomickú jednotku - podľa Grzimek et al. 2003 zahŕňa 122 recentných rodov a 529 recentných druhov.
Jednotlivé recentné rody z tejto čeľade majú tieto slovenské názvy (rody a názvy podľa Luptáka 2003) :
Charakteristika
Pôvodom sú z Eurázie, Afriky a Austrálie, ale dnes sú rozšírené po celom svete. Najmenšie sú africké myši dlhé iba 5 cm a najväčšie sú druhy z rodu bandikota (Bandicota) rastúce do 36 cm. Charakteristickým znakom tejto podčeľade je rad hrbolčekov na horných stoličkách.
Povodie Moravy
náhľad|Povodie Moravy v Česku Povodie Moravy je povodie rieky 2. rádu a je súčasťou povodia Dunaja.
Tvorí ho oblasť, z ktorej do rieky Moravy priteká voda buď priamo alebo prostredníctvom jej prítokov. Jeho hranicu tvorí rozvodie so susednými povodiami. Na severe je to povodie Odry, na západe povodie Labe a na východe povodie Váhu. Na juhu sú to potom povodia menších ľavostranných prítokov Dunaja. Najvyšším bodom povodia je s nadmorskou výškou 1491,3 metrov Praděd v Jeseníkoch. Rozloha povodia je 26 658 km², z čoho 20 692,4km² je na území Česka a zvyšok na území Rakúska a Slovenska.
Správa povodia
Na území Česka sa správou povodia zaoberá štátny podnik Povodí Moravy, na Slovensku je to Slovenský vodohospodársky podnik, š.p.
С
náhľad|Písmeno С
С (minuskula с) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena C v latinke.
V čiernohorskej azbuke existuje písmeno С́.
V latinke písmenu С zodpovedá písmeno S (s), v gruzínskom písme písmeno ს a v arménskom písme písmeno Ս (ս).
Evanjelický kostol v Príbovciach
Dejiny
Veriaci z Príboviec pôvodne patrili pod cirkevný zbor v Svätom Petri, ktorý v rámci reformačného hnutia prestúpil na evanjelickú vieru v roku 1580. O význame príbovskej dcérocirkvi svedčí fakt, že v roku 1640 si veriaci postavili vlastný chrám. Uvádza sa, že sa jednalo o polodrevenú stavbu na staršom základe. Evanjelici o svoj chrám prišli v roku 1710, kedy katolícka vrchnosť rozhodla o odobratí všetkých kostolov a škôl protestantom a taktiež zákaze ich bohoslužieb. V tomto období mali príbovskí evanjelici možnosť navštevovať artikulárny chrám v Necpaloch. Príbovčania tiež využívali Služby Božie v kaštieli Benických, aj napriek tomu, že účasť bola zakázaná.
Samostatný cirkevný zbor mohol vzniknúť až v roku 1783, teda po vydaní Tolerančného patentu Jozefa II. Udialo sa tak pod záštitou miestnych zemanov Jozefa Benického a jeho manželky Rebeky rod. Lehotskej. Postavili si jednoduchý drevený kostol bez veže, na mieste ktoré bolo určené kráľovským komisárom. Zemania museli doložiť dostatočné finančné prostriedky na stavbu a jej udržiavanie, plat farára a tiež minimálne sto evanjelických rodín v okolí nového kostola. V roku 1784 už bol dokončený kostol s farou a ev. školou. Tento kostol však nepostačoval veľkému počtu veriacich z Príbociec a okolia a tak sa pristúpilo ku stavbe nového kostola v roku 1829. Postupne prechádzal stavebnými úpravami, ako v roku 1863, kedy na náklady Pavla Párička zo Sedmohradska bola vybudovaná nová sakristia. V roku 1901 prešiel zásadnou úpravou, bola vybudovaná veža kostola a taktiež interiér bol doplnený o historizujúcu dekoratívnu výmaľbu.
Architektúra kostola
Evanjelický kostol sa nachádza na severnom okraji obce. Dnešná stavba je barokovo-klasicistické jednolodie s polkruhovo ukončenou svätyňou z roku 1829. Veža z roku 1901 je štvorpodlažná s cibuľovou strechou a lucernou. Fasády kostola sú jednoduché, členené lizénami na polia s polkruhovo ukončenými oknami. Interiér kostola je zaklenutý troma poľami valenej klenby so styčnými výsečami s nízkymi čelami luniet. V interiéri sa nachádza trojramenná empora s organom z roku 1935 umiestnenom v historizujúcej organovej skrini. Autorom je pravdepodobne Jan Tuček z Kutnej Hory. Steny siene kostola sú vyzdobené dekoratívnou a figurálnou výmaľbou s prvkami secesie v pastelových farbách z roku 1901. Oltár, edikulového typu s nadstavcom, pochádza z roku 1829, teda z obdobia vzniku kostola. Je postavený v striedmom klasicistickom duchu a je pamiatkovo chránený. Oltárny obraz je z roku 1906. Kazateľnica tvorí s oltárom jeden štýlový súbor, pochádza z rovnakého obdobia. Krstiteľnica je taktiež z obdobia postavenia kostola, nesie znaky klasicizmu. V interiéri kostola sa ďalej nachádza obraz Posledná večera, rustikálna práca z prelomu 18. a 19. storočia, ktorý pravdepodobne patril do inventára staršieho kostola. Lavice v kostole sú neskorobarokové s volútovým ukončením bočníc. Jedna z lavíc pri oltári je pôvodne neskororenesančná, dekorovaná akantovými rozvilinami.
Palla (priezvisko)
Palla je české a slovenské priezvisko. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha, Svitavy, Olomouc a Brno. Na Slovensku je najčastejšie v Tomášove (okres Senec) a Spišskej Novej Vsi.
Epigonos z Trallu
Epigonos bol starogrécky športovec. Epigonos z Trallu bol podľa dvoch starovekých epigrafických zdrojov, uvedených na mramorových podstavcoch, štvornásobný víťaz olympiády (v neznámej disciplíne). Na oboch nápisoch je spomínaný ako otec Klaudie Perigenis. Prvý nápis, objavený v archeologickej lokalite starovekého mesta Magnésia nad Maiandrom, bol zhotovený na počesť Tiberia Klaudia Pollióna a Tiberia Klaudia Héfaistióna, detí Klaudie Perigenis. Druhý v Tralleis. Miesto, kde sa našiel druhý nápis, a príslušnosť Epigona k slávnej rodine z Trallu, ktorú poznal aj Cicero (zo súdnej reči na obranu Flacca, pro Flacco, 22: „Kde boli Pythodorus, Archimedes a Epigonus, ďalší muži známi medzi nami, medzi ich šľachticmi?“ ), viedli talianskeho historika Luigiho Morettiho k úvahe, že miestom Epigonových víťazstiev boli skôr súťaže v Tralleis ako olympiády v élidskej Pise (oblasť Pisa alebo Pisatis zahŕňala veľkú svätyňu v Olympii, sama Olympia nebola mestom ). Mená rodiny T. Klaudia Pollióna a jeho brata Héfaistióna, skutočnosť, že ich otec, manžel Klaudie Perigenis, sa už volal Tiberios Klaudios Héfaistión, znamenajú, že víťazstvá Epigona možno datovať približne na začiatok 1. storočia.
Simeyrols
Simeyrols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sigoulès (obec)
Sigoulès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Méharicourt
Méharicourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Sigoulès (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Méharicourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sigoulès (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Méharicourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sigoulès (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elizabeth Berkleyová
Elizabeth Berkleyová (* 28. júl 1972, Farmington Hills, Michigan, USA) je americká herečka. Je známa predovšetkým rolou Jessie Spano, z televízneho seriálu Konečne zvoní (19891993) a rolou Noomi Malone, vo filme Showgirls (1995).
Detstvo a mladosť
Berkleyová vyrastala v židovskej rodine vo Farmington Hills, v Michigan. Má staršieho brata Jasona. Narodila sa s heterochrómiou, čo znamená, že má rôzne sfarbené dúhovky. Jej pravé oko je na pol zelené a na pol hnedé a ľavé oko je celé zelené. Bola vychovávaná v prísne konzervatívnej židovskej rodine a mala tiež bat micva.
Odmalička tancovala a cvičila. Keď sa začala zaujímať o tanec na profesionálnej úrovni, odcestovala do New Yorku, aby sa mohla v tanci zlepšovať. Rovnako účinkovala aj vo viacerých divadelných predstaveniach ako napríklad Labutie jazero.
Kariéra
Krátko pred tým, ako sa začala venovať herectvu, sa venovala modelingu. Bola modelkou pre Elite. V roku 1989 sa zúčastnila konkurzu, na rolu Kelly Kapowski, do televízneho seriálu Konečne zvoní. Producentov filmu natoľko zaujala, že sa nevedeli rozhodnúť, či obsadiť do role Kapowski, Berkleyovú ale jej hereckú kolegyňu Tiffani Thiessen a tak vytvorili pre Berkleyovú vlastnú rolu, Jessie Spano. Rolu Jessie Spano stvárňovala v rokoch 1989 až 1993.
V roku 1995 sa zúčastnila konkurzu na postavu Gale Weathers, vo filme Vreskot, ale neúspešne. V rovnakom roku bola obsadená do erotickej drámy, Showgirls. Film získal zmiešané recenzie a stal sa veľmi kontroverzným. Vo filme si zahrala po boku Kylea MacLachlana a Giny Gershon. O rok neskôr, sa objavila vo vedľajšej úlohe vo filme Klub odložených žien, kde si zahrala po boku Goldie Hawn, Bette Midler, Diane Keaton a Sarah Jessicy Parker.
V roku 2001 sa objavila vo filme Woodyho Allena, Prekliate žltozeleného škorpióna. Po boku Adama Baldwina, si zahrala vo filme Kontrolný faktor, z roku 2003. O rok neskôr, debutovala v divadle Broadway.
V roku 2008 bola obsadená do vedľajšej role v kriminálnom televíznom seriály C.S.I.: Kriminálka Miami, kde stvárnila bývalú manželku Davida Carusa. Berkleyová sa objavila v šiestych epizódach, ktoré boli aj podľa Nielsen stupnice najsledovanejšími časťami. V rovnakom roku si zahrala aj v televíznom filme Čierna vdova, ktorý získal veľmi negatívne recenzie. Po boku Carly Gugino, Marley Shelton a Connie Britton si zahrala v komédii Ženy v problémoch.
V roku 2020 potvrdila svoju účasť v televíznom seriály Konečne zvoní, kde tiež stvárňuje rolu Jessie Spano, no jej rola už prešla istým vývojom a teraz je riaditeľkou školy.
Meigneux (Somme)
Meigneux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Elizabeth Berkleyová
Ask Elizabeth
V roku 2010 spolupracovala s MTV, kde bol uvádzaný program Ask Elizabeth, kde Berkleyová radí dospievajúcim dievčatám. Tiež veľa cestovala po celej krajine a stretávala sa s dievčatami všetkých vekových kategórií a diskutovala s nimi o rôznych témach, ktoré sú pre nich dôležité. V roku 2011 tiež vydala aj knihu, s rovnakým názvom.
Meigneux (Somme)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elizabeth Berkleyová
Súkromný život
V roku 1997, sa nechala nafotiť v šatách z listovej zeleniny, čím chcela podporiť organizáciu PETA a nabádať ľudí, aby prešli k vegetariánskej strave.
Od roku 2003 je vydatá za fotografa Grega Laurena, s ktorým má syna Sky Colea (* 2012).
Ћ
náhľad|Písmeno Ћ Ћ (minuskula ћ) je písmeno cyriliky. Vyskytuje sa len v srbskej a čiernohorskej azbuke. V macedónskej azbuke je na jeho pozícii písmeno Ќ.
Do latinky sa písmeno Ћ prepisuje ako Ć (ć).
Zora Jaurová
Štúdium
V roku 1998 absolvovala štúdium divadelnej dramaturgie na Činohernej a bábkarskej fakulte (dnešná Divadelná fakulta) VŠMU v Bratislave.
Povolanie
Pracovala v distribučnej spoločnosti SPI International, ako riaditeľka Kultúrneho kontaktného bodu, zastupovala Slovensko vo Výbore pre kultúrne záležitosti Rady EÚ, bola viceprezidentkou európskej organizácie Culture Action Europe. Bola spoluautorkou a umeleckou riaditeľkou projektu Košice – Interface 2013 (Európske hlavné mesto kultúry 2013). Do januára 2018 bola členkou Rady Fondu pre umenie.
Dnes pôsobí ako filmová producentka a partnerka v spoločnosti MPhilms a poradkyňa primátora Bratislavy Matúša Valla pre kultúru a kreatívny priemysel. Zároveň pracuje ako expertka na kultúrnu politiku a kreatívny priemysel na domácich i zahraničných fórach a projektoch.
Kultúra
Ako konzultantka sa podieľala na viacerých projektoch Európskych hlavných miest kultúry a medzinárodných umeleckých projektoch. Je prezidentkou slovenského Fóra kreatívneho priemyslu, členkou európskeho top-expertného panelu European Creative Industries Alliance a prestížnej európskej siete filmových producentov Ateliers du Cinéma Européen (ACE).
Bola členkou porôt súťaží Dráma a Poviedka, publikuje vo viacerych periodikách. Pred vstupom do politiky pôsobila v redakčnej rade Denníka N.
Osobný život
Je dcérou prognostika a bývalého predsedu Matice slovenskej Jozefa Markuša. S manželom, protestantským teológom a pedagógom Dušanom Jaurom žijú v Bratislave a majú syna Tobiáša.
Т
náhľad|Písmeno Т Т (minuskula т) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskule písmena T v latinke.
V latinke písmenu Т zodpovedá písmeno T (t), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Τ (τ), v arménskom písme mu zodpovedá písmeno Տ (տ), v gruzínskom písme písmeno ტ.
V hlaholike písmenu Т zodpovedá písmeno Ⱅ.
Echoes
„Echoes“ je skladba, ktorú vydala britská rocková skupina Pink Floyd. Nachádza sa na albume Meddle (1971), kde svojou dĺžkou 23 minút a 31 sekúnd zabrala celú druhú stranu pôvodnej vinylovej verzie albumu. Ide o kompozíciu, ktorá zahŕňa dlhé inštrumentálne pasáže, zvukové efekty a improvizácie.
V skrátenej podobe sa ako piata skladba objavila na kompilácii Echoes: The Best of Pink Floyd. „Echoes“ je treťou najdlhšou skladbou, akú kedy skupina vydala, dlhšie sú už len „Atom Heart Mother“ (23:44) a spojené časti skladby „Shine On You Crazy Diamond“ (26:01). Skladba otvárala setlist A Momentary Lapse of Reason Tour (1987-90), pokým ju nenahradila už spomínaná pieseň „Shine On You Crazy Diamond“. „Echoes“ po jedenástich rokoch úplne oživil až David Gilmour počas jeho sólového turné On an Island Tour (2006).
Kompozícia
Pri nahrávaní skladby bolo použitých veľa progresívnych a netradičných hudobných efektov. Úvodný tón, ktorým sa skladba začína, vznikol ako výsledok experimentu zosilnenia klavíru Ricka Wrighta cez rotačný reproduktor Leslie.
V inštrumentálnej časti je počuť vysoké prenikavé kvílenie, ktoré vytvoril Gilmour, keď náhodne vymenil vstupný a výstupný kábel v jeho wah pedáli.
Koncertné verzie
Skladba bola pravidelnou stálicou od roku 1971 až po 1975. Verzia Live at Pompeii bola rozdelená na dve časti. V predstaveniach z rokov 1974 až 1975 spievali vokalistky Venetta Fields a Carlena Williams namiesto gitarových sól a v 1971 až 1973 Dick Pary hral na saxofón.
Spanish River (Ontário)
Spanish River je provinčne dôležitá trasa pre kanoe s mnohými perejami a bielou vodou.
Echoes
Koncertné verzie
Po znovuobnovení skupiny počas turné A Momentary Lapse of Reason Tour (1987-90) jedenásťkrát skladba „Echoes“ otvárala koncerty. V tejto dobe si Gilmour spieval Wrightove pôvodné vyššie vokály a Wright spieval naopak Gilmourove nižšie vokály. Wright miesto Farfisa organu používal Kurzweil syntetizátor. Avšak, po týchto jedenástich koncertoch ju skupina vyradila z repertoáru.
Spanish River (Ontário)
Dejiny
Rieka je historická cesta pre Ojibway.
Geografia
Miesto spájania dvoch zdrojov sa volá The Forks.
Ján Jasovský
Dr. h. c. doc. Ing. Ján Jasovský, PhD. (* 21. august 1949, Zvolenská Slatina ) je slovenský politik, bývalý minister dopravy, pôšt a telekomunikácií SR v rokoch 1997 – 1998.
Životopis
V rokoch 1964 – 1967 študoval na Stredná všeobecno-vzdelávacej škola vo Zvolene. Následne v rokoch 1971 až 1977 absolvoval štúdium na Strojnícko-elektrotechnickej fakulte Vysokej školy dopravnej v Žiline. Vedeckú ašpiráciu absolvoval na tejto škole v rokoch 1983 až 1988. Docentúru študoval na Fakulte prevádzky a ekonomiky spojov v rokoch 1995 až 1998.
V rokoch 1970 až 1977 pracoval ako technik na Okresnej správe spojov Zvolen, následne v rokoch 1977 až 1991 na Stredoslovenskom riaditeľstve spojov v Banskej Bystrici na rôznych pozíciách. Od 1. januára 1992 bol menovaný do funkcie riaditeľa Stredoslovenského riaditeľstva pôšt. V decembri 1995 sa stal Jasovský generálnym riaditeľom Slovenskej pošty, š. p. v Banskej Bystrici. V tejto funkcii pôsobil do apríla 1997. Od apríla 1997 do októbra 1998 bol ministrom dopravy, pôšt a telekomunikácií SR v poslednej Mečiarovej vláde. V septembrových parlamentných voľbách 1998 bol Ján Jasovský zvolený za poslanca NR SR za HZDS a bol ním až do februára 2005, kedy bol zvolený za predsedu Najvyššieho kontrolného úradu. Funkciu vykonával do 20. mája 2015, kedy ho nahradil Karol Mitrík. V roku 2008 mu bol udelený titul doctor honoris causa Žilinskou univerzitou v Žiline za osobný prínos v oblasti spoločenského života. V októbri 2015 bol zvolený za ombudsmana Slovenskej pošty. Z funkcie odišiel na vlastnú žiadosť v júni 2021, pričom ako oficiálny dôvod odchodu bol zdravotný stav.
Singleyrac
Singleyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ќ
náhľad|Písmeno Ќ Ќ (minuskula ќ) je písmeno cyriliky. Vyskytuje sa len v macedónskej azbuke. Nachádza sa na pozícii, na ktorej sa v srbskej azbuke nachádza písmeno Ћ. Jeho výslovnosť sa ale od výslovnosti písmena Ћ líši, ide o K s nádychom.
Zoopark (rádiolokačný systém)
náhľad|Komplex 1L219M na MAKS 2005
Zoopark (rus. Зоопарк-1) je ruský mobilný rádiolokačný prieskumný komplex, ktorý je určený na prieskum delostreleckých pozícií protivníka a riadenie paľby. Dokáže poskytovať súradnice nepriateľských delostreleckých batérií, mínometov a raketometov na základe extrapolácie z trajektórie letu granátov alebo rakiet vystrelených protivníkom. Následne koriguje vedenie paľby na tieto delostrelecké prostriedky nepriateľa.
Vznik a vývoj
náhľad|Detailný pohľad na radar 1L259
Vývojom systému, ktorý by nahradil radarový komplex ARK-1 1RL239 Rys, bol v máji 1981 poverený Výskumný ústav „Strela“ (v meste Tula). Technický návrh budúceho komplexu bol hotový v roku 1984 a projektová dokumentácia bola pripravená koncom roku 1986. Prvý prototyp komplexu 1L219 Zoopark-1 bol dokončený v roku 1988 a na predbežné testy bol odoslaný v októbri toho istého roku. Štátne skúšky systému prebiehali do 31. marca 1991 a ich výsledkom bolo stanovisko, že 1L219 Zoopark-1 prevyšuje výkonnostné charakteristiky komplexu ARK-1.
Dňa 18. apríla 1992 bol komplex 1L219 Zoopark-1 zavedený do ruských ozbrojených síl. Výrobou nového systému bol poverený Uralský priemyselný podnik Vector v Jekaterinburgu, ktorý v roku 1992 vyrobil prvé dva sériové kusy 1L219 Zoopark-1 a v nasledujúcich rokoch dodal zvyšok objednaných komplexov.
V rokoch 1999-2002 prebehla modernizácia 1L219, zameraná na výmenu zastaraných komponentov, ako aj ďalšie zlepšenie technických a prevádzkových charakteristík systému. Vojskové skúšky modernizovaného systému 1L219M Zoopark-1 začali približne v roku 2004. Nasledovali štátne skúšky komplexu, ktoré boli oficiálne ukončené 19. februára 2008.
V nasledujúcom období vývoj pokračoval a vyústil do vzniku systému 1L260 Zoopark-1M. Prvé komplexy 1L260 boli vyrobené v roku 2012 a o rok neskôr začali ich vojskové skúšky.
Konštrukcia
náhľad|Zadný pohľad na komplex 1L219M
1L219 Zoopark-1
Rádiolokačná stanica 1L219 je vybavená anténou s fázovým poľom, ktorá je umiestnená na podvozku MT-LBu. Dĺžka vozidla je 7860 mm a šírka 2850 mm. V pochodovej polohe má vozidlo výšku 3340 mm, pri rozvinutí antény do pracovnej polohy je výška 5340 mm. Prechod z pochodovej do pracovnej polohy trvá 5 minút. Stanica dokáže prehľadávať priestor nad terénom so šírkou azimutu 40 - 60o. Systém dokáže sledovať 3-4 ciele súčasne. Posádka komplexu pozostáva z 3 osôb. Hmotnosť komplexu je 16095 kg. 1L219 dosahuje pri jazde po ceste maximálnu rýchlosť 62 km/h a jeho dojazd je 500 km.
1L219M Zoopark-1
Modifikácia komplexu 1L219, ktorého súčasťou sa stalo vozidlo technickej obsluhy 1I30 a záložný elektrický agregát ED30-T230P-1 RPM-1 s výkonom 30 kW. 1I30 je postavené na báze vozidla Ural-43203 a elektrocentrála ED30-T230P-1 RPM-1 je na podvozku 2-PN-2. Komplex 1L219M dokáže prehľadávať priestor nad terénom so šírkou azimutu 90o. Systém dokáže sledovať 12 cieľov súčasne. Rádiolokátor je schopný odhaliť súradnice mínometov kalibru 81-120 mm na vzdialenosť 22 km, súradnice poľných húfnic kalibru 105-155 mm na vzdialenosť 20 km, súradnice salvových raketometov kalibru 122-240 mm na vzdialenosť 35 km a taktických rakiet zem-zem na vzdialenosť 45 km.
1L260 Zoopark-1M
Radarový komplex 1L261 je umiestnený na univerzálnom pásovom podvozku GM-5955 vyrobenom v Mytiščinskom automobilovo-strojárenskom závode. Hmotnosť celého vozidla je 38100 kg. Rádiolokátor určuje súradnice palebných pozícií hlavňového delostrelectva s presnosťou 40 m, súradnice salvových raketometov s presnosťou 55 m a súradnice taktických rakiet zem-zem s presnosťou 95 m.
Rusko-ukrajinská vojna
Systém Zoopark-1 bol nasadený na východe Ukrajiny už v úvode rusko-ukrajinského konfliktu. V marci 2016 ruský korešpondent informoval o dvoch komplexoch Zoopark-1, ktoré v Donecku v oblasti Girnyk korigovali útok na pozície ukrajinských ozbrojených síl. V auguste 2016 už aj ukrajinská rozviedka potvrdila, že na západnom okraji Horlivky nepriateľ zlepšuje systém obranných línií a okrem iných zbraňových systémov tam prevádzkuje aj dva komplexy Zoopark-1.
Dňa 24. februára 2022 spustilo Rusko na východe Ukrajiny masívnu vojenskú operáciu, pri ktorej boli spolu s delostreleckými jednotkami nasadené aj modernejšie komplexy 1L260 Zoopark-1M. Za prvých 16 mesiacov vojny stratilo Rusko minimálne 10 takýchto systémov.
Pallo
Pallo je priezvisko, pozri Pallo (priezvisko), napr.:
Březinka
Březinka môže byť:
Karmen Pál-Baláž
Karmen Pál-Baláž (23. máj 1998, Rožňava, Slovensko) je slovenská speváčka. V roku 2018 bola jednou z finalistiek televíznej speváckej súťaže Česko Slovenská Superstar. Umiestnila v nej na treťom mieste za druhou Eliškou Ruskovou a víťazkou Terezou Maškovou. Spomedzi Slovákov a Sloveniek prihlásených do súťaže sa umiestnila najlepšie.
Po skončení Superstar istý čas koncertovala s prešovskou hudobnou skupinou Peha, neskôr so skupinou Acoustic Nights, no s kapelami sa rozišla a začala si budovať individuálnu kariéru. Spolu s Adamom Ďuricom vyprodukovala začiatkom roku 2019 pieseň „Anjel“, v júni 2019 zverejnila pieseň „Nádej“, na ktorej spolupracovala aj Celeste Buckingham. V októbri 2019 publikovala novú skladbu „Púšťam ťa“' z pripravovaného albumu Kúzlo, ktorý vyšiel v roku 2019.
V roku 2017 sa zúčastnila maďarskej verzie X-Factoru.
Okrem spevu sa venuje aj fotografii. Zúčastnila sa aj na akustickom turné s Adamom Ďuricom a s kapelou Peter Bič Project.
У
V bulharskej azbuke a v azbukách východoslovanských jazykov existuje samostatné písmeno pre jotovanú hlásku zapisovanú písmenom У, písmeno Ю. V bieloruštine existuje navyše ešte písmeno Ў.
V latinke písmenu У zodpovedá písmeno U (u), v gruzínskom písme písmeno უ a v arménskom písme digraf ու.
V hlaholike písmenu У zodpovedá písmeno Ⱆ.