cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prekážka (sídlisko)
Dejiny
Dnešné sídlisko sa nachádza na mieste samostatnej obce, ktorá patrila zemanom z Podturne. S hrádockým panstvom o túto obec často viedli spory. Tomu, komu bude patriť rozhodol cisár až v roku 1889, kedy ju prisúdil Hrádockému panstvu. Znova sa Podtureň o ňu sporila po roku 1918, kedy si robila nároky na jej občanov. Žili to totiž veľmi bohatí Židia. Pri asanovaní budov pri stavbe sídliska sa našlo veľa zlatých predmetov, ktoré boli ukryté v zárubniach, múroch, medzi nábytkom a na rôznych iných miestach. Dnes sú vystavené v Ružomberku. Nachádzala sa tu aj židovská škola a synagóga, zbúrané v roku 1984, kedy sa tu postavilo sídlisko.
Súčasnosť
Dnes je sídlisko najväčšie v meste. Nachádza sa tu aj predajňa potravín Lidl, Verex a ďalšie.
Bašo
Bašo je slovenské priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v okrese Považská Bystrica, najviac v obci Papradno a meste Považská Bystrica.
Samuel Ivaška
Charakteristika tvorby
Prevažnú časť jeho tvorby predstavujú dokumentárne filmy. Typickými príkladmi, kde využíva kontrast sú filmy Muž, žena, chlieb (1981), v ktorom proti sebe stavia tradičné hodnoty so zhonom moderného životného štýlu, a Cesty pod snehom (1982) odhaľujúci rozdiely medzi robotníkmi a masami turistov v Tatrách. Autorským štýlom tvorby narúša hranice konvenčného dokumentu.
Samuel Ivaška taktiež rád vo svojich filmoch experimentuje. V diele Subjekt (1984) využitím strihu a montáže stiera hranice medzi individuálnym a všeobecným. Dokáže tak zobraziť ľudský život pod nemilosrdným vplyvom vonkajšieho okolia.
Filmová tvorba
Je autorom 78 autorských filmov a medzi jeho najvýznamnejšie diela patria:
NGC 7094
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Parnassiológia
Parnassiológia je náuka o rode motýľov jasoň (lat. Parnassius Latreille, 1804). Je to súčasť entomológie. Osoba venujúca sa parnassiológii sa nazýva parnassiológ.
Štěpánkovice
Štěpánkovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 3 172 obyvateľov, z toho 1 551 mužov a 1 621 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,5 roka).
Parnassiológia
K významným parnassiológom patrili v minulosti napr.: Dr. Felix Bryk, Aristides von Caradja, Curt Jacobus Eisner, Roger Verity, Paul Pekarský, Alois Friedrich Rogenhofer, Ján Zelný, Otto Slabý a mnohí iní.
Meymac
Meymac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pisa (rozlišovacia stránka)
Pisa môže byť:
Zdeněk Frankenberger
Zdeněk Frankenberger (* 24. január 1892, Praha – † 12. január 1966, Černošice) bol český lekár, univerzitný profesor histológie, embryológie a patológie, prírodovedec, zoológ, malakozoológ, isopodológ a entomológ. Člen viacerých vedeckých spoločností a inštitúcií.
Životopis
Študoval na akademickom gymnáziu v Prahe, kde maturoval v roku 1911. V tom istom roku sa zapísal na lekársku fakultu Karlovej univerzity v Prahe, kde sa v rokoch 1914 – 1915 stal najskôr demonštrátorom a neskôr asistentom ústavu pre všeobecnú biológiu a experimentálnu morfológiu. Doktorom všeobecného lekárstva bol promovaný v roku 1917.
Po skončení I. svetovej vojny bol menovaný asistentom Histologicko – embryologického ústavu prof. O. Srdínka, kde habilitoval. Po habilitácii odišiel pracovať do Paríža a Lublani, odkiaľ sa vrátil v roku 1922, kedy bol menovaný za mimoriadneho profesora histológie a embryológie na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1927 bol menovaný riadnym profesorom. Súčasne v rokoch 1929 – 1936 vykonával funkciu prednostu Anatomického ústavu Univerzity Komenského v Bratislave.
Po prevzatí politickej moci Hlinkovou Slovenskou ľudovou stranou v roku 1938 bol ako učiteľ českej národnosti zo služieb prepustený a odišiel do Čiech. Tu bol v roku 1939 menovaný riadnym profesorom a prednostom Histologicko – embryologického ústavu Karlovej univerzity v Prahe. Po uzatvorení vysokých škôl v Česku pracoval na patologicko – anatomickom oddelení Vinohradskej nemocnice.
Prof. MUDr. Zdeněk Frankenberger bol všestranným vedcom, ktorý dokonale ovládal niekoľko vedných odborov. Sú všeobecne známe jeho práce paleontologické, všeobecne biologické, anatomické, histologické, fylogenetické, lekárske a zoologické. Prvou jeho zoologickou prácou bolo spracovanie mäkkýšov Šumavy. Zaoberal sa tiež štúdiom skupiny Isopodov z jaskýň Balkánu.
Entomologické aktivity
Z entomologického hľadiska sa zaoberal predovšetkým organizovaním zberateľskej činnosti pre Slovenské vlastivedné múzeum v Bratislave, kde v rokoch 1929 – 1933 zastával funkciu referenta entomologickej sekcie prírodovedného odboru. Práve tu významne prispel k rozšíreniu a zhodnoteniu entomologických zbierok a tiež aktívne pracoval na tvorbe muzeálnych expozícií.
Spočiatku zbieral hlavne chrobáky (rad Coleoptera). Prevádzal zbery hlavne v Česku a neskôr na Istrii v Dalmácii a Chorvátsku, odkiaľ priniesol niekoľko exemplárov chrobákov z rodu Stomis. Z týchto chrobákov popísal v roku 1913 Prof. Jan Obenberger nový druh, ktorý na jeho počesť pomenoval Stomis frankenbergeri Obenberger.
V roku 1928 vykonával zbery vo Vysokých Tatrách, ako i neskôr v oblasti Plešivca, Zádielskej doliny a opakovane v Dalmácii. V roku 1937 daroval Prof. MUDr. Zdeněk Frankenberger do múzea entomologický materiál z oblasti Krkonôš a Talianska.
Baša
Baša môže byť:
Zdeněk Frankenberger
Entomologické aktivity
Na jeho pamiatku bolo viacero druhov hmyzu pomenovaných jeho menom. Okrem už vyššie spomínaného druhu z rodu Stomis sa jednalo o viaceré druhy chrobákov: napr.: Onthophagus frankenbergeri Balth., 1933, Scarabeus frankenbergeri Balth.,1934, Ataenius frankenbergeri Balth., 1938, Phanaeus frankenbergeri Balth.,1939. Medzi lepidopterológmi je známy poddruh jasoňa červenookého Parnassius apollo L., ssp. frankenbergeri Slabý, 1955 z oblasti Pienin. Z jeho entomologických prác je známych niekoľko, hlavne nasledujúce: „Příspěvek ke známostem o broucích žijících u některých savců“ (1910), „O zvláštní rýze v oesophagu nižších hmyzů“ (1943), „K problému morfologického původu hmyzích křídel“(1944), „Studie o svalovém systému hmyzu I. a II.“(1944, 1955).
Profesor MUDr. Zděnek Frankenberger zomrel v Černošicích u Prahy.
Politika Kórejskej ľudovodemokratickej republiky
Politika Kórejskej ľudovodemokratickej republiky (KĽDR) je formálne koncipovaná, ako demokratický multi-stranícky systém, v rámci oficiálnej štátnej filozofie Čučche. Koncept vytvoril zakladateľ severokórejského štátu Kim Il-song a jeho syn a nástupca vo funkcii vodcu, Kim Čong-il. V praxi Severná Kórea funguje ako štát jednej strany. Je všeobecne považovaný za de facto totalitnú stalinistickú diktatúru a aj keď Economist Intelligence Unit pripúšťa, že „neexistuje konsenzus o tom, ako merať demokraciu“ a že „definície demokracie sú sporné“, uvádza Severnú Kóreu na posledné miesto, ako najviac autoritársky režim v indexe hodnotenia demokracie v 167 krajinách. Severokórejský politický systém je postavený na princípe centralizácie. Kým ústava zaručuje ochranu ľudských práv a demokratickej vlády, väčšina moci je v rukách vládnucej elity, ktorej dominuje Kim Čong-un, ako vodca krajiny.
Severná Kórea je v západnom svete všeobecne považovaná za komunistický štát, ale vláda formálne nahradila odkazy marxizmu-leninizmu vo svojej ústave, lokálne vyvinutým konceptom Džuče, alebo „Sebestačnosť“. V posledných rokoch sa kládol veľký dôraz na Songun alebo „Prvovojenskú“ filozofiu. Pôvodná ústava KĽDR vyhlasuje, že „Kórejská Ľudovodemokratická republika, bude vykonávaním dôkladnej kultúrnej revolúcie, školiť všetkých ľudí, aby boli budovatelia socializmu a komunizmu“. V revidovanej ústave z roku 2009 boli všetky odkazy na komunizmus odstránené; to je však len formálna záležitosť, pretože o budovaní komunizmu stále hovorí program vládnej strany, ktorý je v praxi považovaný za dôležitejší dokument ako ústava.
Parmenides z Poseidónie
Parmenides alebo Parmenidés (Parmenides, iný prepis: Parmenidés) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion a na dve stadiá v roku 468 pred Kr.
Politika Kórejskej ľudovodemokratickej republiky
Postavenie armády bolo posilnené a zdá sa, že obsadí centrum severokórejského politického systému; všetky sociálne oblasti sú nútené dodržiavať vojenský duch a prijatie vojenských metód. Kim Čong-ilova verejná činnosť sa zameriava prevažne na centrálne vedenie záležitostí a udalostí spojených s armádou. Posilnené postavenie vojenského a vojensko-politického systému bolo potvrdené na prvom zasadnutí 10. Najvyššieho ľudového zhromaždenia (NĽZ) na podporu Komisie národnej obrany (KNO) členmi oficiálnej mocenskej hierarchie.
Parmenides z Poseidónie
Parmenida z Poseidónie korunovali v Olympii na 78. hrách olivovými vencami za víťazstvá v behu na jedno stadion a na dve stadiá. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Beh na dve stadiá (diaulos) sa stal olympijskou disciplínou v roku 724 pred Kr. Záznam o olympijskom víťazstve Parmenida je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Sófróna uvádza aj historik Dionysios z Halikarnasu, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom gréckom svete.
Allan McLeod Cormack
Allan McLeod Cormack (* 23. február 1924, Johannesburg, Južná Afrika – † 7. máj 1998, Winchester, Massachusetts, USA) bol americký fyzik juhoafrického pôvodu.
Politika Kórejskej ľudovodemokratickej republiky
Vláda
Vládny kabinet Severnej Kórei sa skladá z premiéra, ministrov a viceministrov. Ich funkčné obdobie je súčasné s Najvyšším ľudovým zhromaždením. Premiér je na čele kabinetu. Kabinet vykonáva teoretickú kontrolu nad exekutívou ministerstiev a má právomoc vydávať vyhlášky o správe vlády, hoci v skutočnosti sa vláda tiež riadi Kim Čong-ilovými pokynmi. Súčasný kabinet sa skladá z:
Allan McLeod Cormack
V roku 1979 mu bola spolu s Godfreyom Hounsfieldom udelená Nobelova cena za fyziológiu alebo medicínu za vývoj počítačovej tomografie.
Willis Carrier
Willis Haviland Carrier (* 26. november 1876, Angola, New York, USA – † 7. október, 1950, New York ) bol americký technik a vynálezca. Položil základy modernej úpravy vzduchu a vyvinul prvý klimatizačný systém.
Časom toto zariadenie začali používať americké továrne, novo zakladané biografy; v roku 1928 boli klimatizáciou vybavené priestory amerického Kongresu a nasledujúci rok aj miestnosti Bieleho domu. Z firmy Carrier Corporation (súčasť United Technologies Corporation), ktorú Carrier zakladal, je v súčasnosti najväčší svetový výrobca klimatizačných systémov.
Železničná trať Žabokliky – Březno u Chomutova
Železničná trať Žabokliky – Březno u Chomutova bola jednokoľajová hlavná trať, vybudovaná spoločnosťou Plzeňsko-březenskej dráhy ako koncový úsek trate Plzeň – Březno u Chomutova (Pilsen - Priesen).
Koncesia na stavbu trati bola udelená 21. apríla 1870, jej súčasťou bola aj stavba odbočky z Žaboklik (Schaboglück) do Žatca (Saaz). Prevádzka na trati sa začala 8. augusta 1873, po necelých šiestich rokoch však bola zastavená a trať bola v roku 1882 znesená. Vlaky medzi Plzňou a Chomutovom sú odvtedy vedené cez Žatec.
Súčasný stav
Za stanicou Žabokliky je dodnes v teréne patrný vľavo sa stáčajúci násyp, v ďalšom úseku bolo teleso trate rozorané. Pred bývalou zastávkou Sobiesak (Soběsuky) sa zachoval kamenný mostík. Zachovali sa tiež piliere bývalého priehradového mosta cez Ohře. Nasledujúca časť trate sa nachádza pod hladinou vodnej nádrže Nechranice, vybudovanej v šesťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia. Záverečný úsek traťového telesa bol neskôr využitý pri stavbe vlečky do tepelných elektrární Tušimice a Prunéřov.
Beauvais-Nord-Ouest
Beauvais-Nord-Ouest je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 5 obcí.
Haj
Haj môže byť:
NGC 7095
NGC 7095 je galaxia v súhvezdí Oktant, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 21. septembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
Jarabiná
Poloha
Nachádza sa v turčianskej vetve hlavného hrebeňa, severne od centrálnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Leží na hranici okresov Martin a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Turčianske Jaseno, Sklabinský Podzámok a Ľubochňa. Na úpätie Jarabinej dosahuje na juhozápade Hornojasenská dolina, na severozápade Kantorská dolina a východne vedie severojužným smerom mohutná Ľubochnianska dolina.
Popis
Jarabiná je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie severojužným smerom od Ľubochnianskeho sedla na Ploskú. Z jeho masívu vybieha severovýchodným smerom rázsocha, zakončená pahorkom Čepeľová, západným smerom vybieha bočný hrebeň s vrchmi Kečko , Končitý vrch a Tisové. Susednými vrchmi v hlavnom hrebeni sú Vyšná Lipová na severe a Malý Lysec  na juhu. Juhozápadnú časť odvodňuje potok Vôdky cez Beliansky potok do rieky Turiec, severozápadnú časť vrchu odvodňuje do Váhu Kantorský potok a východné svahy, klesajúce do Ľubochnianskej doliny odvádzajú vodu do Ľubochnianky. Časť vrcholu má formu horskej lúky, zvyšok masívu má lesný porast.
Výhľady
Poloha vrchu a čiastočne hôľnatý vrchol umožňujú obmedzený, no zaujímavý výhľad. Horizontu dominujú najmä vrcholy severnej časti Veľkej Fatry, no pri priaznivom počasí je možné pozorovať takmer celý hrebeň Malej Fatry, časť Oravskej Magury, no tiež Babiu horu, Veľký Choč a nezriedka ponad Strečniansky priesmyk aj Lysú horu, Smrk a Kněhyně v Moravsko-sliezskych Beskydách.
Pustkovec
Pustkovec je bývalá obec, katastrálne územie a od 24. novembra 1990 mestský obvod štatutárneho mesta Ostrava. Leží na severozápade mesta, na území s rozlohou 106,95 ha a 6. júna 2010 tu žilo 1 235 obyvateľov.
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1377. Na základe mníchovskej dohody bola obec v roku 1938 pripojená k nacistickému Nemecku. Pustkovec bol z nemeckej okupácie oslobodený 28. apríla 1945 Červenou armádou v rámci Ostravskej operácie. 20. mája 1957 bola obec spojená s Porubou a pripojená k Ostrave ako Ostrava-Poruba. V rokoch 1960 - 1971 bola súčasťou obvodu Ostrava VIII a od novembra 1971 obvodu Ostrava 4.
NGC 7096
NGC 7096 je galaxia v súhvezdí Indián, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 31. augusta 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Barbara
Barbara môže byť:
Belanská (sídlisko)
Belanská je sídlisko nachádzajúce sa v meste Liptovský Hrádok, susedí s riekou Belá.
Štítina
Štítina je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 204 obyvateľov, z toho 599 mužov a 605 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,3 roka, ženy 41,7 roka).
Belanská (sídlisko)
Dejiny
História sídliska sa začala písať už pred naším letopočtom. Usadili sa tu totiž ľudia púchovskej kultúry, o čom svedči nález 70 pohrebných urien v tejto lokalite. Potom bola dosť dlho zalesnená, a ten les tu bol do roku 1777, kedy sa les skultúrnil, aby mohlo vzniknúť Hrádocké arborétum. To tu bolo až do roku 1969, kedy tu bol postavený prvý panelový dom v meste.
Kastelorizo
Kastelorizo (gr. Καστελόριζο) alebo Mejisti (resp. v staroveku Megisté; gr. Μεγίστη), po taliansky Castelrosso, je grécky ostrov. Je to najvýchodnejšie územie Grécka, geograficky sa zvykne uvádzať už do Anatólie, leží iba niekoľko kilometrov od pobrežia južnej Anatólie, blízko tureckého mesta Kaş, kam často chodia miestni Gréci. Leží na polceste medzi Rodos a Antalyou alebo, vo vzťahu ku gréckym ostrovom, medzi Rodos a Cyprom. Na ostrove žije už iba 430 obyvateľov, keďže väčšina sa vysťahovala do Atén alebo do zahraničia. Je súčasťou nomu Dodekanéz.
Belanská (sídlisko)
Vybavenosť sídliska
Na sídlisku sa nachádzajú rôzne predajne, ako CBA Verex, Lippek Včela, darčekové obchody. V blizkosti sa nachádza škola, priamo na sídlisku sa nachádza materská škola. Tiež tu sídli Športový klub mesta, Telovýchovná jednota Tesla, dve reštaurácia, a dokonca aj kultúrny dom.
Kastelorizo
Dejiny
Hoci je ostrov Kastelorizo veľmi malý, má veľmi bohatú históriu. Nepretržite je osídlený od neolitu. Asi v 12. storočí pred Kr. sa na ostrove usadili dórski Gréci, ktorí sem prišli z ostrova Rodos. V staroveku sa ostrov nazýval Megisté (Μεγίστη). Ostrov podliehal Rodosu, ale v 4. storočí sa pravdepodobne osamostatnil, lebo razil vlastné mince. Neskôr ovládli Megisté Rimania a od roku 395 bol súčasťou Byzantskej ríše. V roku 1306 pripadol johanitom, ktorí ovládali aj Rodos. V tejto dobe zmenil meno na Kastelorizo, z talianskych slov castello (kaštieľ) a rosso (červený), teda Castellorosso, pogréčtene Kastelorizo. Od roku 1480 tu vládli Turci, ktorých však čoskoro vyhnali Benátčania. Turci sa ostrova znovu zmocnili až v roku 1659.
Belanská (sídlisko)
Ďalší vývoj sídliska
Do roku 2020 by mali byť postavené ďalšie bytové domy.
Pluvigner
Pluvigner je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Kastelorizo
Dejiny
V 17. storočí obyvateľstvo Kasteloriza rapídne vzrástlo, preto sa mnoho obyvateľov vysťahovalo do pobrežných oblastí Anatólie, čím tu posilnili populáciu maloázijských Grékov. Obyvatelia Kasteloriza počas gréckej vojny za nezávislosť útočili svojimi loďami na turecké flotily, ku Grécku sa však pričlenili až roku 1947, keď získali nezávislosť od Talianov. Vtedy malo Kastelorizo asi 15 000 obyvateľov, ktorí sa počas storočia vysťahovali hlavne do Atén.
Pluvigner
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fairview
Fairview môže byť:
Chazarská teória vzniku ruského štátu
Chazarská teória prisudzuje zásadný podiel na vzniku starého ruského štátu kočovným Chazarom, ktorých ríša sa rozkladala východne od sídiel Slovanov.
Kastelorizo
Kultúra
Kastelorizo má bohatý folklór. Známy je bohato zdobený trblietavý ženský kroj. Obyvatelia sú veľmi pobožní a prísne dodržiavajú starobylé tradície, vychádzajúce ešte z byzantských a antických čias. Kastelorizo je známe aj svojimi ľudovými piesňami, najznámejšia z nich je určite pieseň To kastro tis Aspropalias.
Chazarská teória vzniku ruského štátu
Pôvod teórie
Menej známa chazarská teória sa objavila analogicky s normanskou teóriou. Preceňovala pôsobenie východných vplyvov na včasné dejiny Slovanov. Jej tvorcom bol Schlözerov žiak a názorový protivník vo výklade Nestorovho diela Johann Ewers, ktorý pôsobil na univerzite v ruskom Jurjeve. Začiatkom 19.storočia vyslovil názor, že ruskí Varjagovia boli „ľud chazarského kmeňa“ — tento názor ale na rozdiel od normanizmu upadol čoskoro do zabudnutia. Diskuzia o chazarizme bola obnovená v sovietskej ére, kedy boli obe teórie ideologicky zneužívané.
Digital video (záznam)
Digital Video (DV) je spôsob záznamu digitálnych videokamier. Väčšinou sa takto natočený záznam v kamere nahráva na miniDV alebo Digital8 pásku a do počítača prenáša na následný strih alebo archiváciu pomocou FireWire (i.Link) alebo USB kábla. Dátový tok DV je okolo 3,6 MB/s.
Viadukt (súčasnosť)
right|thumb|Telgártsky viadukt right|thumb|Viadukt
Belanská (sídlisko)
Zdroje a referencie
http://www.lhsity.sk/index.php?page=vysledkyvyhladavania&skupina=mesto&category=&subcategory=
Viadukt (súčasnosť)
Možné definície:
Podobný je pojem estakáda. Viadukt sa od estakády odlišuje prevažne tým, že výška pilierov a/alebo rozpätie pilierov smerom k najvyššej časti výrazne narastá, kým pri estakáde sú piliere skôr rovnako vysoké a/alebo rozpätie pilierov skôr rovnako veľké.
Slovo vzniklo analógiou k slovu akvadukt (pozri aj viadukt (staroveký Rím)).
Najvyšší viadukt na svete je Millauský viadukt v južnom Francúzsku.
Pluvigner
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Estónska sovietska socialistická republika
Estónska sovietska socialistická republika (skrátene Estónska SSR;, ) bola jednou z pätnástich republík Sovietskeho zväzu, obývaná prevažne Estóncami (v roku 1989 tvorili už len 62 % obyvateľov, kým Rusi 30 %). Jestvovala od roku 1940 do roku 1991. V rokoch 1941 – 1944 de facto neexistovala, keďže jej územie bolo od júla 1941 obsadené nacistickým Nemeckom (Estónsko bolo vtedy administratívne súčasťou Ríšskeho komisariátu Ostland.
Sovietsky zväz vykonával v Estónsku politiku masovej imigrácie Rusov a ďalších národov ZSSR, podobne ako v susednom Lotyšsku. Tento fakt spolu s masovými deportáciami nepohodlných Estóncov v 40. rokoch 20. storočia a emigráciou mnohých obyvateľov pred príchodom Červenej armády zmenil etnickú štruktúru krajiny (v roku 1934 tvorili Estónci 88 % obyvateľov, v roku 1989 už len 62 %).
Počas druhej svetovej vojny
Estónsko bolo v medzivojnovom období nezávislým štátom. 16. júla 1940 územie obsadil ZSSR, ktorý si predtým v pakte Molotov-Ribbentrop (august 1939) vyrokoval, aby Estónsko bolo súčasťou sovietskej sféry vplyvu. 21. júla bola vytvorená Estónska SSR, ktorá bola 9. augusta 1940 anektovaná Sovietskym zväzom. Po vpáde vojsk Osi do ZSSR bolo územie Estónska obsadené a stalo sa súčasťou Ríšskeho komisariátu Ostland. Následkom Pobaltskej ofenzívy Červenej armády (september 1944) bola sovietska vláda nad Estónskom obnovená. Tesne pred oslobodením Estónska opustilo krajinu po mori 80-tisíc ľudí. Po okupácii v roku 1940 a aj po oslobodení Estónska v roku 1944 Sovietskym zväzom nastali v Estónsku presuny obyvateľstva a masové deportácie do
Jáchal (department)
Department Jáchal leží na severe provincie San Juan, na západe Argentíny a je jeden z 19 departmentov provincie.
Na severe hraničí s provinciou La Rioja, na východe s departmentom Valle Fértil, na juhu s departmentmi Caucete, Angaco, Albardón a Ullum a na západe s departmentom Iglesia.
Hlavné mesto departmentu Jáchal je San José de Jáchal.
Gekónovité
Gekónovité (Gekkonidae) je čeľaď jašterov, ktoré sa vedia udržať aj hore nohami. Využívajú na to chĺpky, ktoré majú na spodku labiek.
Beauvais-Sud-Ouest
Beauvais-Sud-Ouest je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 5 obcí.
Saint-François-Longchamp
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chris Hemsworth
Chris Hemsworth (* 11. august 1983, Melbourne, Viktória, Austrália) je austrálsky herec. Preslávil sa ako Kim Hyde v austrálskom seriáli Home and Away (2004) a Thor vo filmoch od Marvel Cinematic Universe: Thor (2011), Avengers: Pomstitelia (2012), Thor: Temný svet (2013) a Avengers 2: Vek Ultrona (2015), Avengers: Nekonečná vojna (2018), Avengers: Endgame (2019). Tiež sa objavil v sci-fi akčnom filme Star Trek (2009), v trileri Dokonalý únik (2009), v hororovej komédii Chata v horách (2012), vo fantasy filme Snehulienka a lovec (2012), vo vojnovom filme Útok na Spojené štáty (2012) a v biografickej športovej dráme Rivali (2013). Jeho bratia Liam a Luke sú tiež herci.
Filmografia
náhľad|Hemsworth na [[Tribeca Film Festival v apríli 2012]] náhľad|Chris Hemsworth v [[Sydney v roku 2013]]
NGC 7097
NGC 7097 je galaxia v súhvezdí Žeriav, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. septembra 1834.
Tourcoing
Tourcoing je mesto vo Francúzsku v departemente Nord a regióne Hauts-de-France neďaleko belgických hraníc v blízkosti Roubaix a Lille. Má asi 92 000 obyvateľov.
Lednica
Lednica môže byť názov pre:
Meyrignac-l’Église
Meyrignac-l’Église je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
NGC 7097
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Tourcoing
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Meyrignac-l’Église
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tourcoing
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Jozef Poštulka
Jozef Poštulka (* 6. január 1923, Česká Třebová - † 5. marec 2009, Bratislava) bol statik a projektant.
Tourcoing
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Jozef Poštulka
Život
V roku 1950 patril k prvým absolventom Stavebnej fakulty na STU v Bratislave. V Bratislave vyprojektoval vyše sto lanových striech, pričom k jeho najznámejším dielam patrí napr. Športová hala na Pasienkoch. Niekoľko stavieb vyprojektoval aj pre exotické krajiny ako Čína, Afganistan či Južná Kórea.
Svoju pečať dal aj olympijskému štadiónu v Mníchove. Bol autorom siedmich vynálezov. Keď ho počas normalizácie v roku 1968 udal kolega za nedovolené podnikanie, odsedel si štyri roky vo väzení, no aj tam si vyžiadal rysovacie potreby a v projektovaní pokračoval aj tam. Exaktné výpočty príliš neuznával.
Tourcoing
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Aj
Aj môže byť:
A.j. môže byť:
AJ môže byť:
Podhorie (okres Žilina)
Podhorie (maď. Zsolnaerdőd - do roku 1907 Podhorje ) je obec na severe Slovenska nachádzajúca sa v okrese Žilina v Žilinskom samosprávnom kraji.
Geografia
Obec sa nachádza na pomedzí Žilinskej pahorkatiny a Súľovských skál, podcelkom Súľovských vrchov. Podhorím preteká Lietavský potok, ktorý tu priberá niekoľko prítokov. Centrum obce sa nachádza v nadmorskej výške a od okresného mesta Žilina je vzdialené 13 km juhozápadným smerom.
Obec susedí na severe a východe s obcou Lietava, resp. na severe s jej časťou Lietavská Závadka, na juhu s obcou Lietavská Svinná-Babkov, na západe so Súľovom-Hradnou a na severozápade s Paštinou Závadou.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o osade s názvom Pothora pochádza z roku 1393. Usadlosť bola založená v druhej polovici 14. storočia na lúke v panstve Lietava. V roku 1598 už mala obec 12 domov, v roku 1828 to bolo už 42 domov a 328 obyvateľov, ktorí sa živili prevažne ako poľnohospodári. Jediná známa pečať pochádza z 18. storočia a je na nej latinský nápis SIGIL[lum] P[ossessionis] PODHORGE a tri štylizované skalné útesy so stromom rastúcim na strednom útese. Súčasný erb obce odkazuje na túto pečať a taktiež sa na ňom nachádzajú tri bralá so stromom v strede.
Až do roku 1918 obec patrila do Trenčianskej župy v Uhorskom kráľovstve. Po konci druhej svetovej vojny patrila postupne pod Česko-Slovensko, vojnovú Slovenskú republiku, opäť pod Česko-Slovensko a po rozdelení federácie pod samostatné Slovensko.
Etnické zloženie
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 žilo v Podhorí 811 obyvateľov, z toho bolo 802 Slovákov, 3 Maďari, 2 Ukrajinci, 1 Moravan a 1 Čech, pričom dvaja obyvatelia národnosť neuviedli. V súčasnosti vzrastá počet prisťahovalcov, nakoľko sa obec nachádza pomerne blízko k mestu Žilina a prostredie ju predurčuje k pokojnému bývaniu.
Náboženské zloženie
750 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, štyria k evanjelickej cirkvi a. v., dvaja k ortodoxnej cirkvi, jeden k starokatolíckej cirkvi a jeden k Svedkom Jehovovim. Dvaja obyvatelia vyznávajú inú vieru, 38 ich bolo bez vierovyznania a pri 13 sa vyznanie nepodarilo zistiť.
Politika
Súčasným starostom obce je Anton Chobot (SMER – SD). Obecné zastupiteľstvo má 7 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné volebné obdobie. OZ má taktiež 7 komisií.
Občianska vybavenosť
V Podhorí sa nachádza materská škola, potraviny, pohostinstvo, dve autobusové zastávky, obecná knižnica, futbalové ihrisko a poľnohospodárske družstvo. V minulosti sa v obci nachádzala aj základná škola, ktorá však bola pre nedostatok detí zrušená. Obec má aj vlastný cintorín. Na kopci za dedinou sa nachádza taktiež malý lyžiarsky vlek.
Doprava
Autom sa dá do obce sa dá dostať po ceste III. triedy č. 2102, ktorá sa odpája v Lietavskej Lúčke od cesty I/64. Pravidelnú autobusovú linku na trase Žilina - Podhorie - Lietavská Závadka prevádzkuje spoločnosť SAD Žilina, pričom autobusy zastavujú na zastávkach Podhorie, OcÚ a Podhorie, ZŠ. Železničná trať do Podhoria vybudovaná nie je, najbližšia železničná stanica v Lietavskej Lúčke je vzdialená asi 7, 5 km.
Hej
Hej môže byť:
HEJ môže byť:
Hank (priezvisko)
Hank je priezvisko. Na Slovensku je najrozšírenejšie v okrese Rimavská Sobota, najviac v meste Rimavská Sobota a Konrádovciach. V Česku je najčastejšie v mestách Vrchlabí a Moravská Třebová.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nitrianska Blatnica
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nitrianska Blatnica v okrese Topoľčany.
NGC 7098
NGC 7098 je galaxia v súhvezdí Oktant, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. septembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
NGC 7100
NGC 7100 je hviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 31. augusta 1886.
Haněk (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Haněk.
Blues
Blues je vokálno-inštrumentálna forma hudby, ktorá vznikla v afroamerických komunitách na juhu USA (najviac v okolí delty rieky Mississippi) zo spirituálov, náboženských piesní, pokrikov čiernych otrokov pracujúcich na poliach, rýmovaných anglických a škótskych národných balád a chválospevov. Blues má korene v spevoch kmeňov západoafrických krajín. Na rozdiel od spirituálov bol v pôvodnom blues dávaný hlavný dôraz na sólový spev. Najčastejšie bol používaný model zvolanie – odpoveď. Sólový hlas bol neskôr sprevádzaný hudobným nástrojom, veľmi často gitarou a harmonikou.
Blues je na vrchole rodokmeňa vývoja americkej a západnej populárnej hudby. Je základom pre vznik moderných žánrov ako sú ragtime, džez, bluegrass, R&B, rock, hip hop a populárne piesne.
„I’m blue“ by mohlo v angličtine znamenať „Som modrý“, skutočný význam tohto slovného spojenia ale znamená „smútim“. Slovo „blues“ odkazuje na to, že človek je pod vplyvom démonov smútku (blue devils), teda je bez nálady a v depresii. Prvá zmienka o démonoch smútku sa objavila v divadelnej fraške Georga Colmana Blue Devils z roku 1798. V afroamerickej hudbe je prvýkrát slovo blues oficiálne registrované roku 1912 v skladbe „Dallas Blues“ od Harta Wanda. V texte tejto piesne sa týmto slovom opisuje depresívny stav.
Štýlový a kultúrny pôvod
Nakoľko má tento žáner svoj zrejmý tvar, pozostávajúci z určitých zvláštností svojho prejavu, dá sa v ňom nájsť niekoľko charakteristických znakov, ktoré boli známe pred vznikom moderného blues. Ranou formou prejavov podobným blues boli pokriky v štýle zvolania a odpovede, ktoré boli funkčným prejavom, štýlom ktorý nesprevádzala snaha o harmonicky hudobne ohraničenú štruktúru. Tvar tohto praotca blues vznikol z pokrikov čiernych otrokov na poliach, ktoré sa postupne rozvinuli do jednoduchých sólových, citovo podfarbených, popevkov.
V súčasnom blues môžeme nájsť prvky európskej harmonickej štruktúry spojené so spevom štrukturálne rozdelenom do častí pokriku a odpovede, (ktoré boli typické v tradičných spevoch západoafrických kmeňov) transformovanej do súhry spevákovho hlasu a gitarovej hudby. Tónové kolísanie (vlnenie hlasu) v speve a nosová intonácia sú tiež spoločným znakom bluesovú hudbu a stredo až západoafrickú hudobnú kultúru. Etnomuzikológ Gerhard Kubik dokonca tvrdí, že pôvod niektorých znakov blues (vrátane používania strunových nástrojov) je v islamskej hudbe západnej a strednej Afriky.
Hudobná forma
Najčastejšou a základnou formou blues je dvanásťtaktová stále dokola opakovaná harmonická slučka:
Príkladom jednoduchého bluesového hudobného sprievodu je nasledujúca postupnosť akordových značiek:
Melódia
Melodika vychádza z bluesovej pentatoniky, ktorá je obvykle rozširovaná do niektorej z viacstupňových bluesových stupníc. Typická je nevyhranenosť medzi durovým a molovým charakterom skladby – použitie veľkej aj malej tercie a veľkej aj malej septimy (veľmi častý je durový sprievod v kombinácii s molovou melodickou linkou). Ďalším charakteristickým tónom (pochádzajúcim z tzv. „blue notes“) je zmenšená kvinta.
Rytmus
Pre blues je typické štvorštvrťové členenie taktu, kde je každá štvrť ďalej členená na trioly – ide o triolový rytmus s odľahčenou (alebo úplne vynechanou) druhou triolou v každej štvrťovej note. Vzniká tým charakteristický „kolísavý rytmus“.
V melódii sa s obľubou využívajú synkopy a (úmyselne) nepresné frázovanie, ktoré vypadáva zo základného rytmu – tým sa dosahuje okrem harmonického aj rytmické napätie medzi sprievodnou a sólovou (spevnou) líniou skladby.
Texty piesní
Pravdepodobne bol pôvodný bluesový spev jedným veršom, ktorý sa zopakoval trikrát. Neskôr sa tretie opakovanie verša nahradilo jedným ktorý slohu uzatváral.
Rané blues bolo najčastejšie formou voľného rozprávania príbehu. Spevák hovoril o svojom osobnom utrpení v trpkej realite života: stratenej láske, krutosti policajných úradníkov, útlaku pod nadvládou bielych osadníkov, a ťažkých časoch. Väčšina textov najstarších bluesových skladieb je v príkrom kontraste s textami súdobej populárnej hudby.
Kustód
Kustód (kustódka) (lat.) – týmto pojmom označujeme správcu (správkyňu) zbierok, archívu, múzea a pod. Je to starší pojem, ktorý sa dnes už používa menej, ako v minulosti.
V cirkevnej "nomenklatúre" sa pojmom kustód alebo "kustos" či "custos" označuje kanonik, ktorý má na starosti liturgické slávenia a často aj inventár kapituly.
V civilnom ponímaní sa s pojmom kustód spája funkcia opatrovateľa alebo správcu zbierok (múzea, galérie, hradu, zámku, bibliotéky ai.). V oblasti športu je kustódom pracovník, ktorý sa stará o kompletný servis výstroja pre športovca alebo športové družstvo (napr. lyžovanie, hokej, futbal a pod.).
Dn
Dn môže byť:
Mendoza
Mendoza môže byť:
Dn
DN môže byť:
Mendoza
V geografii:
Časté priezvisko, napr.:
Iné:
Meyssac
Meyssac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kniha kráľov
Kniha kráľov môže byť:
Veľkonočný ostrov
Veľkonočný ostrov (v polinézštine: Rapa Nui („Veľký Rapa“), ) je ostrov v južnej časti Tichého oceánu patriaci Čile. Má rozlohu. Nachádza sa na východnom okraji Polynézie. Na ostrove žije 7 750 obyvateľov (2017). Hlavným mestom je Hanga Roa. Veľkonočný ostrov je jedným z najviac izolovaných obývaných ostrovov na svete. Jeho najbližší obývaný susedný ostrov je ostrov Pitcairn vzdialený. Vzdialenosť od pobrežia Južnej Ameriky je asi.
V juhozápadnej časti Veľkonočného ostrova sa nachádzajú malé, aj neobývané ostrovy Motu Iti a Motu Kau Kau (Motu Kao Kao). Na tomto ostrove sa vyskytuje magnetická anomália (odchýlka), Na západnej strane je ostrov Motu Tautara, na východ pri polostrove Poike sú ostrovy Marotiri a ostrov Motu Nui (najväčší z ostrovov, z ktorého v minulosti pochádzali volení bojovníci). Dohromady je pätnásť malých ostrovov vzdialených do poldruha kilometra od Veľkonočného ostrova. Vzdialenosť od pevninskej časti pobrežia Čile je. Veľkonočný ostrov je jedným z najviac izolovaných obývaných ostrovov na svete. Jeho najbližší obývaný susedný ostrov je ostrov Pitcairn vzdialený.
Pomenovanie ostrova Veľký Rapa bolo zaužívané tahitskými rybármi, ktorí navštívili ostrov v devätnástom storočí. Názov používali na rozlíšenie medzi Veľkonočným ostrovom a ostrovom „Rapa Iti“ („Malý Rapa“), ktorý leží južne od Tahiti. Ďalší názov ostrova je Te Pito o Te Henua (Pupok sveta). Rovnaké pomenovanie má aj zaokrúhlený kameň, ležiaci v blízkosti kamennej plošiny Ahu Te Pito Kura. Podľa rapa-nuiských legiend najstaršie meno ostrova bolo Te pito o te kainga a Hau Maka (Malý kúsok zeme Hau Maka). Sú známe aj ďalšie mená tohto ostrova ako napríklad Waihu, Mata-ki-Te-rangi, (Oči, ktoré hľadia do neba) alebo Hiti Ai Rangi (Kraj nebies)
Geografia
náhľad|Vonkajší svah sopky Rano Raraku, kameňolomu sôch Moai s mnohými nedokončenými sochami Veľkonočný ostrov je vulkanického pôvodu. Najčastejšie horniny na ostrove sú čadič, obsidián, ryolit a trachyt. Útesy v zátoke La Perouse (Hanga Hoon) sa skladajú z červenej lávy. Najúrodnejšia pôda sa nachádza na severe ostrova. Pobrežný pás je skalnatý a mohutný. Na ostrove sú malé piesočné pláže, ktoré sa nachádzajú len na niekoľkých miestach, napríklad v zátoke Anakena na severnom pobreží, na juhozápadnom výbežku. Na východe na polostrove Poike útesy prudko stúpajú až do 300 metrovej výšky.
Ostrov je súčasťou Východomorského podmorského chrbta. Má tri vyhasnuté sopečné krátery (Rano) a v nich sladkovodné jazerá Rano Kau, Rano Raraku a Rano Aroi. Sú tam viaceré sopečné jaskyne a lávové trubice.
Východná časť ostrova zvaná Poike v minulosti bývala samostatným ostrovom. Vyvretým sopečným materiálom z krátera Terevaka sa spojila do väčšieho celku. Ostrov je súčasťou havajských čadičových vyvrelín, bohatých na železo a vykazujú afinitu (príbuznosť) s vyvretými horninami nájdenými na Galapágoch.
Veľkonočný ostrov, vrchy Pukao, Moai a okolité ostrovčeky, ako Motu Nui a Motu Iti tvoria vrchol veľkého sopečného vrchu týčiaceho sa dvetisíc metrov z morského dna. Vznikli v priebehu posledných 750 tisíc rokov a patria medzi najmladšie geologické útvary. Podľa geológov k ostatnej sopečnej aktivite došlo pred desaťtisíc rokmi. V prvej polovici 20. storočia z krátera Rano Kau údajne vyšla para. Tá bola odfotografovaná guvernérom ostrova Edmundsom. Žiadne sopečné aktivity v nedávnej dobe neboli pozorované, ale i napriek tomu sú spomínané v starých mýtoch domorodcov.
Povrch
Veľkonočný ostrov je trojuholníkového tvaru, asi dlhý,  široký. Povrch pozostáva z dvadsiatich sopečných kužeľov. Najvyšším bodom je vrchol vyhasnutej sopky Terevaka
Podnebie
Podnebie je subtropické, mierne teplé. Prevažujú silné pasáty. Zrážky asi ročne. Priemerná ročná teplota je 21 °C. Relatívna vlhkosť 77 %. Najchladnejšie mesiace sú júl a august (19,2 °C), najteplejšie január a február (24,6 °C). Najdaždivejšie mesiace sú apríl a máj, najsuchší november a február. Priemerná teplota vody je 18 °C. Ostrov leží v blízkosti južnej hranice letného prúdenia vetrov. V zime prevažujú severozápadné vetry, ale vyskytuje sa aj juhozápadné a juhovýchodné prúdenie. Vzhľadom na blízkosť studeného Humboldtovho prúdu a neexistujúcej akejkoľvek pevniny medzi ostrovom a Antarktídou, napriek blízkosti trópov, podnebie je na ostrove relatívne chladné. Vietor z Antarktídy v júli a auguste často zníži denné teploty až o 20 °C. Hlavným zdrojom pitnej vody na ostrove sú jazerá, ktoré vznikli v kráteroch sopiek. Na ostrove netečie žiadna rieka. Dažďová voda ľahko presakuje cez pôdou a vytvára podzemnú vodu, ktorá vteká do oceána. Pitnej vody preto na ostrove nie je veľa. Obyvatelia si v minulosti vykopali studne a malé vodné nádrže. Najhlbšia navŕtaná studňa na ostrove sa nachádza pri letisku Mataveri.
Spoločenská štruktúra
náhľad|Tradičný tanec ostrovanov Podľa ústnej tradície zaznamenanej kresťanskými misionármi v roku 1860 na ostrove existoval pôvodne silný triedny systém na čele s vládcom alebo kráľom (Ariki), ktorý mal neobmedzenú moc nad ďalšími kmeňmi a ich náčelníkmi. Panovníkom bol spravidla najstarší potomok po línii prvorodených synov legendárneho zakladateľa Hotu Mutua. Prví ostrovania boli rozdelení do desiatich rodinných klanov, ktoré žili v šestnástich osadách. Najvýznamnejšie klany boli: Miru (Fregatský klan), obýval sever ostrova, Marama (Mesačný klan); Haumoana (Pobrežný klan); Tupahotu (klan Tupa), ktorý pravdepodobne vlastnil kameňolom v Rano Raraku, Ureohei, Hamea, Kotu’u, Roca, Ngauré a ďalšie. Každý klan mal svojho kňaza (inetao), bojovníkov (matatoa), poľnohospodárskych sluhov a služobníctvo (mata kio). Najviditeľnejším prvkom v kultúre bola výroba masívnych sôch nazývaných moai, ktoré predstavovali zbožštenie predkov. Verilo sa, že živí mali symbiotický (úzke súžitie) vzťah s mŕtvymi, kde všetko, čo živí potrebovali (zdravie, úrodnosť pôdy, plodnosť zvierat, šťastie atď.) sa dosiahne ľahšie za predpokladu, že mŕtvi majú veľký vplyv vo svete duchov a záhrobia a sú schopní cez sochy odovzdať im duchovnú silu (manu). Väčšina sídlisk bolo postavených na pobreží a sochy moai boli vztýčené pozdĺž pobrežia, verilo sa, že strážia svojich potomkov v osadách otočení chrbtami k duchovnému svetu sídliacemu v mori. Predpokladá sa, že kanibalizmus a kmeňové vojny na Veľkonočnom ostrove sa začali vyskytovať až po výstavbe sôch moai, ktorá výrazne prispela k ekologickej degradácii a v dôsledku extrémneho odlesňovania destabilizovala už i tak vratký a nestabilný ekosystém ostrova. Podľa Diamonda a ústnej tradície (jej pravdivosť bola spochybnená Routledgeovou a Henrim Lavacherym, Mètrauxom, Peiserom a ďalšími), ktorí sa zdajú byť posadnutí kanibalizmom v bežnom živote ostrovanov, ktorý sa ponúka ako dôkaz podporujúci príčinu rýchleho kolapsu ostrovnej civilizácie Kanibalizmus však bol rozšírený v kultúrach celej Polynézie. Žiadne ľudské kosti sa nenašli v zemných peciach, ani v žiadnych iných, okrem tých, čo sa našli pri náboženských kamenných plošinách (ahu), čo naznačuje, že kanibalizmus na Veľkonočnom ostrove mal rituálno-náboženský význam. Súčasný etnografický výskum ukázal, že sotva existuje nejaký hmatateľný dôkaz pre všeobecné praktizovanie kanibalizmu kdekoľvek a kedykoľvek na ostrove. Prvý vedecký prieskum na Veľkonočnom ostrove (v roku 1914) zaznamenal, že domorodé obyvateľstvo dôrazne odmietlo tvrdenie, že by oni, alebo ich predkovia boli kanibalmi. Domorodci bývali prevažne v jaskyniach, ktorých je na ostrove veľa. Stavali aj obydlia z palmových listov pripomínajúce obrátený čln. Do vyhĺbených dier v kameni zastrkávali trstinu, ktorá tvorila kostru konštrukcie. Strop a boky boli pletené z trstiny palmových listov a lyka.
Novodobé dejiny
Roku 1888 priplával ku ostrovu na čilskej lodi Angamos poručík Policarpo Toro, ktorý vyhlásil nad ostrovom čilskú zvrchovanosť. V tej dobe žilo na ostrove 201 obyvateľov. Ostrov sa tak stal 9. septembra 1888 čilskou kolóniou (Policarpo Toro, zastupujúc vládu Čile, podpísal zmluvu s kráľom Atami Tekenom,  ktorého  následník a dedič zomrel, takže platnosť tejto zmluvy je stále predmetom sporov s niektorými domorodcami na ostrove). Čile ostrov následne prenajalo britskej spoločnosti Williamson-Balfour na chov ovcí. Obyvatelia ostrova boli presídlení do obce Hanga Roa a smeli ju opúšťať iba na povolenie. Tento stav trval až do roku 1960. Prenájom firmy Williamson-Balfourd skončil až v roku 1953. Roku 1915 sa vypravila na ostrov britská archeologička Katherine Routledgeová a uskutočnila vedeckú expedíciu pod názvom „Mana“, ktorá systematicky zdokumentovala kultúru pôvodného obyvateľstva. Čile v roku 1935 vyhlásilo Veľkonočný ostrov za čilský národný park. Až do roku 1966 ostrov využívalo čilské vojenské námorníctvo. V roku 1966 čilský parlament prijal zákon o právach obyvateľov ostrova. Ostrovania sa zákonom stali plnoprávnymi občanmi Čile (podľa tohto zákona smú byť vlastníkmi pôdy na ostrove jedine rodení ostrovania). V roku 1973 generál Augusto Pinochet vyhlásil na Veľkonočnom ostrove stanné právo. Bol zastavený cestovný ruch. Pinochet ostrov navštívil celkom tri razy. Čilská armáda tam vybudovala viacero nových vojenských zariadení a novú radnicu Po dohode v roku 1985 medzi Čile a USA bola v roku 1987 dráha letiska Mataveri rekonštruovaná z dôvodu núdzového pristávania raketoplánov. Bola rozšírená na 423 metrov, dlhá je 3353 metrov. ("Pinochet sa údajne odmietol zúčastniť inaugurácie na protest proti tlakom Spojených štátov pre jeho porušovanie ľudských práv.") Dňa 30. júla 2007 ústavnou reformou čilská vláda poskytla pre Veľkonočný ostrov a Ostrov Robinsona Crusoa osobitný status "zvláštne územie" Čile. Až do prijatia osobitnej listiny ostrov naďalej riadi ako svoju územnú provinciu Valparaiso. Dňa jedenásteho júla 2010 o osemnástej hodine a pätnástej minúte, prvýkrát po 1300 rokoch odtiaľto bolo viditeľné Úplné zatmenie Slnka Roku 1996 bol ostrov zapísaný do zoznamu Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Pôvodný stav ostrova
Keď na Veľkonočný ostrov priplávali prví Polynézania (niekedy okolo roku 900 n. l. alebo ešte skôr), našli ostrov pokrytý subtropickým listnatým lesom a s najbohatším hniezdiskom morských vtákov v celom Pacifiku. Pôda bola sopečného pôvodu, teda veľmi úrodná, ale dažde tu neboli také časté ako na iných polynézskych ostrovoch. Novým usadlíkom, ktorý si so sebou priviezli iba sliepky, sa na ostrove darilo. Život bol celkovo pohodlný a bezprácny. Ich pôvodná potrava pochádzala hlavne zo záhradiek, vtáctva (morského i pevninského), potkanov, rýb a delfínov. Lesy boli plné vysokých paliem (až 18 metrov vysokých a takmer dva metre hrubých), ktoré poskytovali ideálne kmene na stavbu kánoí a neskôr na transport sôch, navyše aj jedlé orechy a sladký sirup. Taktiež stromové astry ("tree daisies"), moruše, stromy toromiro a hauhau (príbuzné lipe, z ktorých vyrábali silné povrazy), aj nízke druhy paliem. Predpokladá sa, že v dobe najväčšieho rozvoja, okolo roku 1550, na ostrove žilo okolo 12000 obyvateľov (niektorí archeológovia tvrdia, že viac, niektorí, že menej). Napriek devastácii životného prostredia tesanie, preprava a výstavba sôch pokračovala zrýchleným tempom. Sochy boli čoraz väčšie, boli vytesané aj také, ktoré boli nezmyselne nadrozmerné, čo svedčilo o veľkej rivalite kmeňov a ich náčelníkov. Okolo roku 1600 sa obyvateľom podarilo na ostrove zničiť všetky lesy. Pôvodne úrodná zem vysychala a erodovala. Nebolo z čoho stavať, ani na čom variť. Studničky a potoky vyschli. Ľudia vykynožili všetky ostrovné vtáky, aj slimáky. Bez papierových moruší nemohli už ani pliesť rybárske siete. Začali žiť v jaskyniach a kamenných chyžiach, vyhrabaných do svahov. Potom nastal hladomor, kmeňové boje, ničenie sôch a kanibalizmus. Sochy moai boli navždy opustené, mnohé ešte v kameňolome, alebo na ceste k plošinám zvaným ahu. Väčšina sôch bola zvalená a rozbitá už v dobe, keď Európania začali navštevovať ostrov.
Veľkonočný ostrov dnes
Veľkonočný ostrov je od 1888 súčasťou Čile. V roku 2007 sa ostrov stal "špeciálnym územím" Čile, avšak stále patrí do čilského regiónu Valparaíso. Od 1888 do 1953 bol celý ostrov (okrem mesta Hanga Roa) prenajatý firme Williamson-Balfour ako farma pre ovce. Do roku 1966 bol ostrov prenajatý čilskému námorníctvu. Potom čo sa Augusto Pinochet dostal k moci, na Veľkonočný ostrov sa vzťahovalo stanné právo až do 1990, keď Pinochet odstúpil.