cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villiers-Saint-Denis
Historické objekty
V období neskorej antiky nieslo sídlo latinský názov Vilare. Nachádza sa tu zámok Villiers-Saint-Denis a v ňom nemocničné zariadenie, ku ktorému patrí rozľahlý park. Zámok bol sídlom Émiliena de Nieuwerkerke, direktora francúzskych múzeí v roku 1849 a neskôr podintendanta pre krásne umenia, veľmi blízkeho cisárovi Napoleonovi III. Zámok bol rekonštruovaný v 18. storočí na základoch románskeho sídla, ktorého prvky sú viditeľné dodnes.
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Jill Bidenová
Rodina, štúdium a začiatky kariéry
V januári 2007 získala doktorát na University of Delaware.
Kariéra
Od roku 2009 bola profesorkou angličtiny na Northern Virginia Community College.
Počas svojej kariéry sa venovala aj pomoci rodinám, ktorých príslušníci sú v armáde v rámci neziskovej organizácie Delaware Boots on the Ground a tiež ochrane práv žien.
Jill Bidenová sa tiež zúčastnila v prezidentskej kampani svojho manžela Joea Bidena v Prezidentských voľbách v Spojených štátoch v roku 2020.
Návšteva Slovenska v roku 2022
Jill Bidenová navštívila v dňoch 7. mája - 9. mája Slovensko kam pricestovala po návšteve Rumunska kde sa stretla s americkými vojakmi, vládnymi predstaviteľmi, diplomatmi USA i humanitárnymi pracovníkmi a učiteľmi ktorí pomáhajú vzdelávať ukrajinské deti. 7. mája si po prílete uctila pamiatku zavraždeného novinára Jána Kuciaka a jeho snúbenice Martiny Kušnírovej na námestí SNP, pričom v tejto spojitosti Veľvyslanectvo Spojených štátov na Slovensku odkázalo: ''„Musíme chrániť slobodu médií a bojovať proti korupcii. Nikdy nezabudneme na tvoju odvahu, Ján.“'' Po uctení si pamiatky sa stretla s rodinami amerických diplomatov.
8. mája 2022, v deň matiek priletela Jill Bidenová po ôsmej hodine ráno do Košíc kde ju po vystúpení z lietadla privítal primátor Košíc Jaroslav Polaček a košický župan Rastislav Trnka. Po odchode z letiska navštívila Jill Bidenová utečenecký hotspot v Košiciach kde sa rozprávala s viacerými rodinami. Starších manželov sa pýtala na situáciu pri príchode na Slovensko, odkiaľ pochádzajú a aké sú ich ďalšie plány. Pri ďalšej rodine sa Prvá dáma Jill Bidenová zaujímala či sa chystajú naspäť.
Po návšteve hotspotu navštívila Jill Bidenová Základnú školu na Tomášikovej ulici v Košiciach kde sa stretla a rozprávala so slovenskými a ukrajinskými mamami a ich deťmi. Prvá dáma sa zaujímala aj o to, kedy a či často komunikujú ukrajinské mamy a ich deti so svojimi manželmi ktorí ostali v domovine.
V návšteve pokračovala Jill Bidenová na hraničnom priechode vo Vyšnom Nemeckom, kde ju sprevádzal premiér Slovenskej republiky Eduard Heger s manželkou Luciou a minister vnútra Roman Mikulec. Na hraničnom priechode Jill Bidenová navštívila priestory na vstupe i výstupe zo Slovenska, stretla a porozprávala sa s hasičmi, vojakmi, policajtami, colníkmi, dobrovoľníkmi ktorí pracujú a pomáhajú na hranici a aj s ľuďmi ktorí zastupujú pomáhajúce organizácie. V ďalšej časti návštevy sa bola Jill Bidenová spolu s premiérom Eduardom Hegerom, jeho manželkou Luciou, ministrom vnútra Romanom Mikulcom a ďalšími ľuďmi pomodliť. Navštívili improvizovanú kaplnku na hraničnom priechode kde modlitbu začal kňaz kapitán František Krušinský slovami: „Modlíme sa za ľud Ukrajiny“. Modlitba bola vedená v slovenskom aj anglickom jazyku a prítomní sa pomodlili za Ukrajinu, za všetkých ľudí ktorí na Slovensko prichádzajú z vojnou zasiahnutej krajiny a tiež za tých, ktorí im poskytujú pomoc. Pri odchode z priechodu Jill Bidenová povedala: „Chcem poďakovať všetkým ľuďom na Slovensku za to, že otvorili svoje náručia, otvorili svoje domovy a najmä otvorili svoje srdcia“.
9. mája 2022 bola Jill Bidenová pred odletom do Spojených štátov na návšteve u prezidentky Slovenska Zuzany Čaputovej ktorá po stretnutí povedala: „Som veľmi potešená vzájomným porozumením a spoluprácou a aj z tohto miesta chcem poďakovať za podporu Spojeným štátom americkým“.
Stredoeurópska liga vo volejbale mužov 2011/12
Stredoeurópska liga vo volejbale mužov v sezóne 2011/12 bol 7. ročník stredoeurópskej ligy vo volejbale mužov, ktorú organizuje MEVZA. Titul obhajoval ACH Volley Ľubľana, no z druhého svojho víťazstva sa tešili hráči Hypo Tirol Innsbruck.
Systém súťaže
Po základnej časti, v ktorej sa stretli družstvá raz doma a raz vonku, nasledovalo štvrťfinále so všetkými družstvami základnej časti. To sa hralo na 2 dve stretnutia, doma a vonku. V tejto sezóne dva kluby Hypo Tirol Innsbruck a ACH Volley Ľubľana, ktoré účinkovali v Lige majstrov, nastúpili až vo štvrťfinále. Víťazi štvrťfinále postúpili do Final four, ktoré sa hralo v Humennom.
Tabuľka
Zdroj: mevza.volleynet.at
Hans Tausen
Hans Tausen (* 1494, Birkende, ostrov Fyn† 11. november 1561, Ribe) bol dánsky luteránsky teológ, duchovný a reformátor. Bol evanjelickým biskupom v Ribe a autorom prekladu Pentateuchu v dánčine. Pre svoje zásluhy o reformáciu v Dánsku býva nazývaný aj ako dánsky Luther.
Životopis
O jeho mladosti sa vie veľmi málo. Pôvodne bol katolíkom a istý čas bol mníchom v ráde špitálnikov v Antvorskove. Najprv študoval a vyučoval v Rostocku (15161521), neskôr v Kodani (15211522). Na univerzite v Leuvene sa stretol s flámskym humanizmom a začal sa zaujímať o klasické jazyky. Vynikal v latinčine, gréčtine a hebrejčine. Neskôr odišiel študovať na univerzitu do Wittenbergu, kde sa oboznámil s teológiou Martina Luthera a osvojil si jeho učenie. Po návrate do Dánska v roku 1525 bol pre jeho zmýšľanie na krátko uväznený svojím rádom. Po prepustení začal vo Viborgu šíriť myšlienky reformácie. Vydal viaceré príručky pre bohoslužby, ktoré mali veľký význam pri vytváraní reformovanej liturgie v Dánsku. Po opustení rádu ho kráľ Frederik I. v roku 1526 ustanovil za kaplána. Tausen a jeho spoločníci následne vytvorili Dánske vyznanie viery v 43 článkoch.
Po smrti Frederika I. v roku 1533 ho biskup Joachim Rønnow obvinil z rúhania a vyhostil z diecéz Sjaelland a Skåne. Obyvatelia proti biskupovi povstali a len na Tausenov zásah nedošlo k jeho poprave. Rønnow zrušil odsúdenie a povolil Tausenovi kázať v diecéze pod podmienkou, že zmierni svoj tón. O rok neskôr prijali dánski luteráni zmierlivejšie Augsburské vyznanie viery, ktoré sa salo základom dánskej reformácie. Po konečnom triumfe reformácie v Dánsku v roku 1536 sa z Tausena stal lektor hebrejčiny na univerzite v Kodani a v roku 1542 sa stal luteránskym biskupom v Ribe. Medzi jeho literárne diela patria kázne, hymny a preklad Pentateuchu z hebrejčiny do dánčiny (1535). Tausen mal veľký vplyv na prijatie reformácie v Dánsku. Zomrel 11. novembra 1561 v Ribe.
Chrappa
Chrappa je slovenské priezvisko. Najčastejšie sa vyskytuje v Svätom Jure, Bratislave, Veči, Šali, Handlovej, tiež v Modre a Grinave. V Česku je najčastejšie v meste Třebíč.
Ville-Savoye
Ville-Savoye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Ville-Savoye má 58 obyvateľov (2009).
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Villers-sur-Fère
Villers-sur-Fère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Villers-sur-Fère má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Villers-sur-Fère má 480 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Motor Nissan RB
Motor Nissan RB je 2,0 – 3,0-litrový radový šesťvalcový štvordobý benzínový motor vyrábaný automobilkou Nissan v rokoch 1985 až 2004.
Obe verzie, DOHC a SOHC majú hliníkovú hlavu valcov. SOHC verzie majú 2 ventily na valec a DOHC verzie majú 4 ventily na valec; všetky výstupky vačkového hriadeľa riadia jeden ventil. Všetky motory RB majú remeňom poháňané vačkové hriadele a blok motora z liatiny. Väčšina turbo modelov mala turbodúchadlo s medzichladičom (okrem motorov RB20ET a RB30ET s jedným vačkovým hriadeľom) a väčšina má obehový blow-off ventil kvôli redukcii nárastu tlaku, keď je škrtiaca klapka zavretá.
Vŕtanie a zdvih
Všetky motory Nissan používajú určené názvy, identifikujúce rodinu motorov (na príklad, RB), zdvihový objem a charakteristické vlastnosti. Pre detaily pozri zoznam motorov Nissan.
Základné veličiny motorov RB;
RB20
right|thumb|Motor RB20DET v Nissane 240SX Tu sú varianty motorov 2,0 L RB20:
RB24S
right|thumb|Motor RB24S použitý na latinskoamerickom Laureli Altima A31 RB24S je veľmi raritný motor a nebol vyrábaný pre domáci japonský trh. Boli ním vybavené niektoré Nissany Cefiros s ľavostranným riadením. Mechanicky, RB24S kombinuje hlavu valcov z RB30E, blok motora z RB25DE/DET a kľukový hriadeľ z RB20DE/DET s vysokými piestami.
Tento motor používal karburátory namiesto vstrekovacieho systému Nissan ECCS. V štandardnej forme s rozvodom OHC vyvíjal výkon 104 kW/141 koní pri 5000 otáčkach za minútu a krútiaci moment 197 Nm pri 3000 otáčkach za minútu.
RB26DETT
right|thumb|Motor RB26DETT v Nissane Skyline R34 GT-R Motor RB26DETT je 2,6-litrový radový šesťvalec vyrábaný Nissanom pre použitie hlavne v 1989 – 2002 Nissanoch Skyline GT-R. Blok motora RB26DETT je zo zliatiny a hlava valcov je z hliníka. Hlava valcov sa skladá z 24 ventilov (4 ventily na valec) a používa rozvod DOHC. Nasávanie motora RB26DETT sa skladá z rozličných motorov RB série, v ktorom to má šesť samostatných škrtiacich klapiek namiesto jednej. Motor tiež používa paralelný twin-turbo systém. Turbo systém je nastavený tak, že predné turbodúchadlo je poháňané prvými tromi valcami a zadné turbodúchadlo zase poslednými tromi valcami. RB26DETT používa dvojicu turbodúchadiel T28 s keramickým ložiskom, ktoré sú vybavené wastegate ventilmi na obmedzenie tlaku do 10 psi, hoci Skyline GT-R bol vyrábaný s reštriktorom plnenia pre obmedzenie plnenia do hranice 14 psi.
Prvý 2,6-litrový RB26DETT mal dva turbodúchadlá a dosahoval výkon okolo 206 kW/280 koní pri 6800 otáčkach za minútu a krútiaci moment 353 Nm pri 4400 otáčkach za minútu. Tento motor je široko známy svojou pevnosťou a potenciálom na extrémne výkony. U tohto motora nie je nezvyčajný výkon 600 koní nadobudnutý pomocou bez modifikácií útrob motora. Pri pravidelnej údržbe je mnoho z týchto motorov za hranicou najazdených 100 000 míľ, pričom niekoľko z nich dokonca aj za hranicou 200 000 míľ. Pri extrémnych úpravách motor RB26DETT je schopný dosiahnuť výkon v krajniosti až 1 megawatt (alebo nad 1340 koní).
Motor RB26DETT pbol používaný v nasledujúcich automobiloch:
RB26DETT N1
Motor RB26DETT N1 je upravená verzia motora RB26DETT, vyvinutá firmou Nismo (Nissan Motorsports) pre motoršportové súťaže Skupinu A a Skupinu N. Motor mal zlepšené vodné a olejové kanály v bloku motora. Piesty a vrchné piestne krúžky boli upravené na. Motor N1 mal tiež upravené vačkové hriadele a turbodúchadlá. So zdokonalením výrobných technológií, ako zváranie a materiálové procesy je motor N1 teoreticky schopný dosiahnuť výkon aj 1400 kW/1900 koní.
RB26DETT Z2
Toto je motor, ktorý používal Nissan Skyline GT-R Z-Tune. Motor používal pevnejší blok motora RB26 N1, bol upravený dielmi Nismo na objem 2,8 L (vŕtanie a zdvih ). Výsledkom bol výkon 368 kW/500 koní a krútiaci moment 540 Nm.
RB30
Nissan Special Vehicles Division Australia vyrobilo dva limitované modely R31 Skylinov, GTS1 a GTS2. Tie mali o niečo výkonnejšie motory RB30E, s dlhšími vačkovými hriadeľmi priechodnejším výfukom.
RB30DE
Tieto raritné motory boli používané v M30 Tommi Kaira na základe Skylinu R31 GTS-R. Upravený hlava valcov RB20DE bola spojená s blokom motora RB30E. Motor tak poskytoval výkon 177 kW/240 koní pri 7000 otáčkach za minútu a krútiaci moment 294 Nm pri 4800 otáčkach za minútu.
RB30DET
right|thumb|Motor RB30DET – blok motora R31 RB30E, hlava valcov R32 RB25DE. Nissan nevyrábal tento motor, ale názov odkazuje na prepĺňaný motor s blokom motora RB30E s rozvodom DOHC. Obyčajne tento hybrid v Austrálii používal RB30E oko ojnice pre kľukový čap spojené s hlavou RB25DE, RB25DET alebo RB26DETT a turbodúchadlom.
RB-X GT2 a RB28DET
Motor RB-X GT2 (dizajnovaný a postaveny firmou REINIK) je špeciálne vyrobený pre Nismo 400R. Rozdiel medzi týmto motorom a RB26DETT sú v tom, že motor má vŕtanie a zdvih (87,0 × ) čím sa zvýšil zdvihový objem na. Motor dáva výkon 331 kW/450 koní pri 6800 otáčkach za minútu a 469 Nm or pri 4400 otáčkach za minútu. Tento motor bol vyrábaný so zosilneným blokom a hlavou valcov, kovovým tesnením pod hlavou valcov, piestami s chladiacimi kanálmi, kovaným kľukovým hriadeľom a ojnicami, turbodúchadlom N1 so zosilneným mechanizmom, vysokoprietokovým vzduchovým filtrom, downpipe potrubím z nehrdzavejúcej ocele, a športovým katalyzátorom s nízkym odporom voči prúdiacim plynom. Väčšina z týchto úprav nebola dostupná pre motor RB26DETT. REINIK tiež vyrobil 20 motorov RB28DET, ktoré mali základ v motore RB25DET z modelu Skyline R33. Tieto motory boli objednané sieťou Prince Nissan Dealership pre špeciálnu edíciu R33 GT25t zvanú 280 Type-MR. Motor bol postavený pre výšší krútiaci moment a výkon obmedzený na 300 koní.
Stroker kity
Tu je viacero stroker kitov dostupných pre motory RB. Dosiahnuteľné zvýšenia zdvihových objemov stroker kitmi motorov RB:
Esves-le-Moutier
Esves-le-Moutier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Katey Sagalová
Katey Sagalová (* 19. január 1954, Los Angeles, Kalifornia USA) je americká filmová a televízna herečka, speváčka a skladateľka. Jednou jej z najznámejších úloh bola postava Peggy Bundy v seriáli Ženatý so záväzkami (1987 - 1997). Dabovala postavu Leely Turangy v animovanom filme Futurama (1998 - 2013) a tiež stvárnila postavu Gemmu Teller Morrow v televíznom seriáli Zákon gangu (2008 - 2014). Od roku 2014 má svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Karlovesko-dúbravská radiála
Pôvodne na jej mieste stála úzkorozchodná železnica, s výstavbou ktorej sa začalo v roku 1919 a ktorá bola zrušená v roku 1949. Následne bola vybudovaná dvojkoľajná električková trať, ktorá bola v prevádzke približne dve desaťročia. Dnešná trať je v prevádzke od roku 1975. V roku 1992 prebehla rozsiahla rekonštrukcia a trať bola sčasti preložená v úsekoch pri Moste Lanfranconi a Botanickej záhrade. Súčasná rekonštrukcia prebieha od roku 2019.
V roku 2023 začala príprava projektu predĺženia električkovej trate k novej mestskej lokality Bory.
Katey Sagalová
Detstvo a mladosť
Vyštudovala strednú školu v Palisades a následne začala navštevovať Kalifornský inštitút umenia.
Premier League 2011/2012
Premier League 2011/2012 bola 20. sezóna Premier League, najvyššej anglickej futbalovej súťaže od jej zavedenia v roku 1992. Obhajcom titulu bol Manchester United. Nováčikmi súťaže boli Queens Park Rangers, Norwich City a Swansea City. Sezóna začala 13. augusta 2011 a skončila 13. mája 2012.
Manchester City získal 3. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2012/2013 sa spolu s ním kvalifikovali aj Manchester United, Arsenal a Chelsea ako víťaz Ligy majstrov 2011/2012. Do Európskej ligy UEFA 2012/2013 sa kvalifikovali Tottenham Hotspur, Newcastle United a Liverpool. Do 2. ligy zostúpili Bolton Wanderers, Blackburn Rovers a Wolverhampton Wanderers.
Katey Sagalová
Kariéra
vľavo|náhľad|300x300bod|Sagalová v roku 1989 na odovzdávaní cien [[Emmy Award|Emmy. ]] Svoju umeleckú kariéru začínala v Hollywoode ako speváčka a skladateľka. Hereckú kariéru započala v roku 1973 v jednej epizóde televízneho seriálu Colombo: Kandidát zločinu, ktorú režíroval jej otec. V rokoch 1985 až 1986 stvárnila novinárku Jo Tucker, v sitkome Mary, kde hrala po boku herečky Mary Tyler Moore. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý, čo viedlo k tomu, že jej bola ponúknutá rola Peggy Bundy v sitkome Ženatý so záväzkami. Postavu Peggy Bundy stvárnila v rokoch 1987 až 1997. Po skončení sitkomu, ju oslovil Matt Groening, s prosbou aby dabovala postavu Leely Turangy, v kozmickom animovanom seriály Futurama. V rokoch 2002 až 2005 stvárnila postavu matky Cate Hennessy v sitkome 8 jednoduchých pravidiel po boku Johna Rittera, Kaley Cuoco, Davida Spadea a Amy Davidson. Na začiatku druhej série nečakane zomrel John Ritter a krátko po tretej sérii bol sitkom zrušený.
V rokoch 2005 a 2006 stvárnila vedľajšiu postavu v televíznom seriáli Nezvestní. V televíznom seriály Zákon gangu stvárnila postavu Gemmu Teller Morrow, po boku hereckého obsadenia ako Charlie Hunnam, Ron Perlman či Mark Boone Junior. Za svoj herecký výkon získala v roku 2010 ocenenie Zlatý glóbus.
V roku 2013 stvárnila matku Artieho Abramsa v hudobnom seriály Glee. O rok neskôr bola ocenená hviezdou na Hollywoodskom chodníku slávy. Na túto špeciálnu počesť ju prišli pozrieť aj jej hereckí kolegovia Ed O'Neill, Christina Applegate a David Faustino zo sitkomu Ženatý so záväzkami. V roku 2016 sa objavila v televíznom seriály Teória veľkého tresku, kde stvárnila matku Kaley Cuoco (prvý raz matku Cuocovej stvárnila v sitkome 8 jednoduchých pravidiel).
V dvoch epizódach televízneho seriálu Dead To Me, stvárnila matku Lindy Cardelliny. V roku 2021 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály Rebel, ktorý mal len desať epizód.
Súkromný život
Sagalová bola vydatá za hudobníka Freddieho Beckmeiera, v rokoch 1977 až 1981. Ich manželstvo bolo bezdetné. V roku 1993 sa vydala druhý krát, za bubeníka Jacka Whitea, s ktorým má dve deti. Ich manželstvo sa skončilo rozvodom v roku 2000. Jej tretím manželom je scenárista Kurt Sutter, za ktorého sa vydala v roku 2004. Spolu vychovávajú dcéru, ktorú porodila náhradná matka v roku 2007.
V roku 1991 počas natáčania sitkomu Ženatý so záväzkami Sagalová otehotnela. Jej tehotenstvo bolo pripísané aj do scenára. Sagalová musela podstúpiť urgentný cisársky rez v siedmom mesiaci tehotenstva, ktorý sa skončil narodeným mŕtvej dcéry. Z toho dôvodu epizóda s názvom "Al Bundy Shoe Dick" kde bola Sagalová tehotná, bola považovaná za krátku sekvenciu snov. Ďalšie dve tehotenstvá Sagalovej v roku 1994 a 1996 v sitkome neboli zverejnené a preto postava Peggy cestovala po svete aby znovu zjednotila svojich rodičov. A ak sa v seriály postava objavila, bol len záber od pásu vyššie. Jedným z následkov toho, že Sagalová porodila mŕtvu dcéru bolo to, že ju to inšpirovalo napísať pieseň "(You) Can´t Hurry Hurvest the Harvest".
V júni 2016 vydala video, ktoré slúžilo ako kampaň za ľudské práva, kde hovorila spoločne s osobnosťami ako Jane Fonda, Jordana Brewster, Wes Bentley, Angela Bassett či Kathy Bates, životné príbehy obetí streľby v nočnom klube v Orlande.
Litostroj
Základy továrne v Ľubľane boli položené tesne po druhej svetovej vojne, využitím nútenej práce politických väzňov z táborov. Továreň v roku 1947 slávnostne otváral (po roku prevádzky) Josip Broz Tito, po ktorom podnik zakladateľ Franc Leskošek-Luka pomenoval. Okolo továrne vyrástla aj obytná štvrť s vybavenosťou pre 6 500 ľudí, z ktorých 80 % pracovalo v Litostroji. Po rozpade Juhoslávie podnik smeroval do konkurzu a transformoval sa na súčasnú podobu.
Názov Litostroj je skratkou pôvodného názvu Li varna in to varna stroj ev, v preklade zo slovinčiny "Zlievareň a továreň strojov". Továreň sídli v Ľubľane v štvrti Šiška na Litostrojskej ceste, ktorá je pomenovaná po firme.
Pod koncern Litostroj patria aj ďalšie továrne v Česku, Kanade a Turecku.
Železničná stanica Lednické Rovne
Železničná stanica Lednické Rovne je železničná stanica v obci Lednické Rovne. Nachádza sa na 17,271 km za dedinou Horovce na jednokoľajnej neelektrifikovanej trati Trenčianska Teplá – Nemšová – Lednické Rovne. Lednické Rovne, boli pripojené na jestvujúcu železničnú sieť 124 kvôli dôležitosti sklární bratov Schreiberovcov.
Od 2. februára 2003 je na stanici prerušená osobná doprava. Stanica má koľajisko s tromi dopravnými a dvomi manipulačnými koľajami a dve nástupištia, obe majú dĺžku 50 metrov. Stanica tiež disponuje bočnou rampou. Železničnou stanicou tiež prechádzala tzv. úvraťová železnica Lednické Rovne – Suchý Potok – Zubák o celkovej dĺžke 26,80 km. Možnosť prepravy na trati je možná v historických vlakoch počas Anenskej púte.
Clisson
Clisson môže byť:
Arthur Surridge Hunt
Arthur Surridge Hunt (* 1. marec 1871, Romford, Spojené kráľovstvo† 18. jún 1934, Oxford) bol britský papyrológ a profesor.
K jeho dielu patrí objavenie mnohých papyrusov, najmä Oxyrhynchusu, pri vykopávkach v Egypte, ktoré robil spolu s Bernardom Pyne Grenfellom, a ich zverejnenie. V roku 1913 sa stal Grenfellovym nástupcom na mieste profesora papyrológie na Oxforde.
Legé
Legé môže byť:
Le Loroux-Bottereau
Le Loroux-Bottereau môže byť:
Villers-Saint-Christophe
Villers-Saint-Christophe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Villers-Saint-Christophe má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Villers-Saint-Christophe má 466 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Nivy Tower
náhľad|Pohľad na Nivy Tower zo [[Svätoplukova ulica (Bratislava)|Svätoplukovej ulice]]
Nivy Tower je výšková kancelárska budova, druhá najvyššia budova na Slovensku s výškou 125 m, ktorá patrí do projektu Nivy, ale aj do projektu Nové Nivy spoločnosti HB Reavis. Bola postavená v roku 2020 a nachádza sa na ulici Mlynské nivy v bratislavskej mestskej časti Ružinov, v jej miestnej časti Nivy. Spolu s budovou Nivy nahradili pôvodnú autobusovú stanicu.
Machecoul
Machecoul môže byť:
Nivy Tower
V rokoch 20202022 bola najvyššou budovou na Slovensku, v roku 2022 ju po dokončení 38. podlažia predbehla Eurovea Tower od developera J&T.
Sicherheitsdienst
náhľad|Uniforma Sicherheitsdienst s výložkami SS-Unterscharführera. V druhej gombíkovej dierke je stuha od Vojnového záslužného kríža II. triedy náhľad|Šéf SD [[Reinhard Heydrich]] Sicherheitsdienst (SD, Bezpečnostná služba) bola spravodajská služba SS a NSDAP. Táto organizácia bola prvá spravodajská služba nacistickej strany. Často bola považovaná za sesterskú organizáciu gestapa, ktoré bolo silne infiltrované SS po roku 1934. Medzi rokmi 1933 až 1939 bolo SD spravované ako nezávislý úrad SS, potom začalo spadať pod Reichssicherheitshauptamt (Hlavný ríšsky bezpečnostný úrad) a stalo sa jedným z jeho siedmich úradov.
Dejiny
V roku 1931 bola z iniciatívy Reichsführera-SS Heinricha Himmlera zriadená v SS spravodajská služba. Himmler plánoval túto organizáciu využívať spočiatku i ako tajnú políciu, tohto plánu sa vzdal a prenechal ho na inej uniformovanej zložke NSDAP, ktorú založil spoločné s Hermannom Göringom.
Pôvodná Himmlerova myšlienka bola vytvoriť v elitnej jednotke SS novú "superelitu" v radoch SS. Malo ísť o výzvednú službu, ktorá by dohliadala na SA i na odporcov NSDAP.
Himmler nechcel Reinharda Heydricha spočiatku ani prijať do SS, pretože Heydrich predtým na naliehanie svojej manželky Liny Mathilde von Osten vstúpil do SA, úderných jednotiek, ktoré Himmler považoval za podradné uniformované jednotky NSDAP a za Röhmovu "hnedokošeľácku zberbu". Nakoniec v polovici júna 1931 na naliehanie Heydricha von Obersteina (vysoko postavený člen SS a známy R. Heydricha) Himmler Heydricha pozval na stretnutie na svoju hydinovú farmu vo Waldruderingu. Heydrich na neho veľmi zapôsobil a Himmler sa ho opýtal čo si myslí o funkcii ešte nevytvoreného SD - Heydrich mu popísal presne Himmlerovu predstavu o vnútornej rozvednej sieti a ten ho okamžite prijal na post šéfa Sicherheitdienst.
Po Heydrichovej smrti SD viedol Ernst Kaltenbrunner od januára 1943 do mája 1945.
Le Pellerin
Le Pellerin môže byť:
Kai Hansen
Kai Michael Hansen (* 17. január 1963, Hamburg, Nemecko) je nemecký metalový gitarista a spevák.
Svoju hudobnú kariéru odštartoval v roku 1978 v hudobnej skupine Iron Fist so spoluzakladateľom neskoršej skupiny Iron Savior Pietom Sielckom. V roku 1984 spolu s Michaelom Weikathom založil skupinu Helloween, v ktorej hral na gitaru a spieval až do príchodu nového speváka Michaela Kiskeho, ktorý sa mikrofónu ujal na albumoch Keeper of the Seven Keys Part 1 a Keeper of the Seven Keys Part 2. Kai z Helloweenu odišiel v rokoch 19881989 kvôli rozsiahlym turné a koncertom. Potom založil vlastnú power metalú skupinu Gamma Ray. V roku 1997 bol spoluzakladateľom skupiny Iron Savior, ale potom sa viac zameral na Gamma Ray, s ktorou vydal niekoľko albumov a vystupuje po celom svete.
Kai sa tiež účastní veľa hudobných projektov. Hral na albumoch Follow the Blind a Tales from the Twilight World od Blind Guardian. Spolu s HammerFall nahral cover verziu svojej skladby „I Want Out“ z čias Helloweenu. Kai hral tiež rolu Trpaslíka Regrina v projekte Avantasia (metalová opera), ktorú organizuje Tobias Sammet.
Na jeseň 2017 sa Hansen spolu s Kiskeom v rámci Pumpkins United World Tour vrátili späť do Helloweenu. Počas tohto špeciálneho turné skupina odohrala trojhodinové koncerty po celom svete a v rámci turné navštívili aj mesto Bratislava.
Harmageddon
Harmageddon môže byť:
Saint-Philbert-de-Grand-Lieu
Saint-Philbert-de-Grand-Lieu môže byť:
Vallet
Vallet môže byť:
2000 pred Kr.
Narodenia
?
Ľuľkovité
Ľuľkovité ( Solanaceae) je čeľaď z radu ľuľkotvaré (Solanales) patriaceho medzi pravé dvojklíčnolistové rastliny.
Typický je pre ňu obsah alkaloidov, ktorý spôsobuje jedovatosť takmer všetkých druhov.
Staršie zaradenie v systéme
V minulosti sa táto čeľaď v závislosti od autora daného textu niekedy zaraďovala do niektorého z týchto radov:
Stavba tela
Do tejto čeľade patria byliny, kry a stromy s prevažne jednoduchými listami a kvetmi päťpočetnými, jednotlivými alebo zostavenými do rôznych okolíkatých súkvetí, so zrastenými korunnými lupienkami a najčastejším kvetným vzorcom ☿ * K(5) C(5) A5 G( 2 ). Plodom je bobuľa alebo tobolka.
Divorastúce na Slovensku
V slovenskej prírode sú najvýznamnejšími druhmi čeľade ľuľok čierny (Solanum nigrum), ľuľok sladkohorký (Solanum dulcamara), blen čierny (Hyoscyamus niger), durman obyčajný (Datura stramonium), ľuľkovec zlomocný (Atropa belladonna) a skopólia kranská (Scopolia carniolica). Inváznym druhom je kustovnica cudzia. Všetky tieto druhy sú viac alebo menej jedovaté, patria sem dokonca niektoré z najjedovatejších rastlín u nás (ľuľkovec).
Hospodársky významné
Medzi ľuľkovité patrí mnoho hospodársky významných rastlín, predovšetkým pre potravinársky a farmaceutický priemysel. Alkaloidy ľuľkovitých (atropín, hyoscyamín, skopolamín...) sa používajú ako súčasť viacerých významných liečiv. V potravinárstve majú význam predovšetkým paprika ročná, rajčiak jedlý, ľuľok zemiakový, tabak virgínsky, machovka čerešňová a ľuľok baklažánový. Pre okrasu sa pestuje petúnka hybridná.
== Zoznam rodov ==
Esvres
Esvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostnická kronika
Kostnická kronika alebo Konzilschronik je nemecky písaná história Kostnického koncilu konajúceho sa v rokoch 14141418 v meste Kostnica spísaná kostnickým mešťanom Ulrichom von Richental pred rokom 1433. Kronika sa zachovala vo viacerých odpisoch a v slovenskom preklade vyšla v roku 2009.
Obsah
Kronikár farbisto popisuje okolnosti Kostnického koncilu:
Kostnická kronika a Slovensko
Ulrich von Richental v kronike explicitne zmieňuje slovenskú zem, resp. vymedzuje ju v rámci Uhorska.
Prelet dotyčnicového meteoroidu nad Česko-Slovenskom a Poľskom 13. októbra 1990
náhľad|Fotografia celej oblohy s [[bolidom zo dňa 13. októbra 1990 (prerušovaná svetelná stopa naprieč snímkou ​, ktorá ide z juhu na sever), urobená kamerou Európskej bolidovej siete na stanici Českého hydrometeorologického ústavu Červená hora v Nízkom Jeseníku. Jasná stopa vľavo je Mesiac.]]
Pozorovanie
Prelet telesa sa pozoruje vizuálne, rádiovo a fotograficky. Vizuálne pozorovanie hlásili nezávisle na sebe traja českí pozorovatelia komét Petr Pravec, Pavel Klásek a Lucie Bulíčková. Podľa ich hlásenia udalosť začala v čase 3h 27m 16s ± 3s UT, pričom bolid (jasný meteor, t. j. svetelný jav, ktorý sprevádza prelet meteoroidu atmosférou) sa pohyboval z juhu na sever. Takisto zanechal po sebe 10 sekúnd viditeľnú stopu. Gotfred Møbjerg Kristensen zaznamenal v Havdrupe v Dánsku odraz rádiového signálu od prelietajúceho telesa v čase 3h 27m 24s ± 6s UT, pričom tento odraz trval 78 sekúnd.
Najviac údajov sa podarilo získať vďaka fotografickým pozorovaniam kamerami Európskej bolidovej siete. Ide o prvú udalosť tohto typu zachytenú kamerami z dvoch stanovíšť, čo umožňuje geometrickými metódami pomerne presne určiť dráhu telesa. Bolid zachytili na československých staniciach Červená hora (v okrese Opava) a Svratouch (v okrese Chrudim) statickými kamerami vybavenými širokouhlými objektívmi (tzv. rybím okom), ktoré snímajú celú oblohu. Cennou sa ukázala najmä snímka z Červenej hory, na ktorej je zachytená trajektória bolidu s dĺžkou 110°. Trajektória začína asi 51° nad južným horizontom, prechádza len o 1° západne od zenitu a mizne 19° nad severným horizontom. Zachytená stopa teda preťala asi 60 % oblohy. Kamera bola vybavená rotujúcou uzávierkou, ktorá prerušovala expozíciu snímky 12,5-krát za sekundu, a tak rozdelila zachytenú trasu bolidu na malé úseky, čo umožnilo určiť rýchlosť telesa, ktoré prelietalo. Posledné 4° však už bola uhlová rýchlosť telesa tak malá, že ju prístroj nebol schopný rozlíšiť. Snímka zo Svratouchu zachytila trajektóriu bolidu iba v dĺžke 15° so začiatkom 30° nad severozápadným horizontom, a bolid bol na nej navyše pomerne slabý. Napriek tomu aj tieto údaje postačovali na potrebné výpočty.
Údaje o prelete
Prelet bol v skutočnosti len veľmi jemným škrtnutím o zemskú atmosféru (napríklad v porovnaní s Veľkým denným bolidom z roku 1972 nad Spojenými štátmi a Kanadou). Teleso prvýkrát zachytili vo výške 103,7 km pri Uherskom Brode v Česku, pričom sa najviac Zemi priblížilo len na vzdialenosť 98,67 km severovýchodne od poľského mesta Vroclav, čo je tesne pod takzvanou Kármánovou hranicou, ktorá je všeobecne uznávaná ako hranica medzi atmosférou Zeme a kozmickým priestorom. Teleso následne kamerám zmizlo z dohľadu vo výške 100,4 km severne od Poznane. Možno predpokladať, že bolid by bol pre prípadného pozorovateľa viditeľný ešte aj vo výške 110 km nad južnou časťou Baltského mora.
Absolútna jasnosť bolidu (ktorá zodpovedá zdanlivej jasnosti, ktorú by teleso malo vo výške 100 km v zenite pozorovateľa) sa po celú dobu nijako výrazne nemenila a pohybovala sa okolo hodnoty −6. Počas fázy, kedy bol bolid kvôli treniu v atmosfére, ktoré rozpaľovalo jeho povrch, pozorovateľný, prekonal 409 km, čo mu trvalo 9,8 sekundy. Teleso sa pohybovalo rýchlosťou 41,74 km/s, ktorá sa počas preletu nemenila. Jiří Borovička a Zdeněk Ceplecha z hvezdárne v Ondřejove odhadli, že spomalenie spôsobené trením v atmosfére činilo v perigeu (tj. mieste najväčšieho priblíženia zemskému povrchu) iba 1,7 m/s2, čo znamená, že sa jeho rýchlosť znížila len o 0,012 km/s. To veľmi dobre zodpovedá počítačovým simuláciám, ktoré pomocou programu špeciálne vytvoreného pre simulácie dotyčnicových meteoroidov vykonali D. W. Olson, R. L. Doescher a K. M. Watson na Southwest Texas State University. Simulácie ukázali, že teleso nebolo zemskou atmosférou prakticky vôbec spomalené, s malou výnimkou okolo priechodu perigeom, kedy jeho spomalenie dosiahlo 1 m/s2.
náhľad|upright=1.3|Časť trasy meteoroidu nad Česko-Slovenskom a Poľskom, ktorú zachytili kamery Európskej bolidovej siete
Program tiež vypočítal zdanlivú jasnosť telesa, ako by sa v rôznych okamihoch javila pozorovateľovi nachádzajúcemu sa priamo pod ním. Výpočty začali aj skončili pri výške približne 250 km nad povrchom, tj. dlho predtým a potom, kedy bol meteoroid pozorovateľný pre kamery Európskej bolidovej siete. Vypočítané hodnoty zdanlivej jasnosti telesa začali na +5,7 a následne sa rýchlo zvyšovali. V momente, keď bol bolid zachytený jednou z kamier, už dosahovali −5,7 a v perigeu −6,3. Následne sa jasnosť bolidu začala opäť znižovať, pričom v okamihu, kedy ho naposledy zachytili kamery Európskej bolidovej siete, dosiahla hodnoty −5,4. Posledná vypočítaná hodnota potom bola +6,0 vo výške 257 km. Tieto čísla však nemusia byť úplne spoľahlivé, pretože program pracoval s predpokladom, že svetelná účinnosť telesa sa po celej jeho dráhe nijako nemenila. Počiatočné a koncové hodnoty vypočítanej zdanlivej jasnosti sa pohybujú na hranici viditeľnosti voľným okom. Napríklad slabé hviezdy so zdanlivou jasnosťou +6 môžu byť pozorované len v tmavých vidieckych oblastiach vzdialených približne 150 km od veľkých miest. Zodpovedá to tiež zdanlivej jasnosti planéty Urán. Naopak v blízkosti perigea bol bolid niekoľkokrát jasnejší ako Venuša.
Fyzikálna charakteristika
Išlo o bolid typu I, čo je tzv. obyčajný chondrit. Hmotnosť meteoroidu pri vstupe do atmosféry, odhadnutá na základe jeho absolútnej jasnosti a rýchlosti, predstavovala asi 44 kg. Počas preletu teleso postupne nepatrne hmotnosť strácalo, celkovo asi 350 gramov. Počítačové simulácie ukázali, že strata hmotnosti sa začala vo výške 100,6 km, tj. približne v čase, keď ho prvýkrát zachytila ​​jedna z kamier Európskej bolidovej siete, a po priechode perigeom pokračovala až do výšky 215,7 km (celkovo po dobu 25 sekúnd). Natavenie a následné stuhnutie jeho vrchných častí tiež spôsobilo, že zemskú atmosféru opustil so zmenenou povrchovou štruktúrou, podobnou povrchu meteoritov.
Prelet meteoroidu neznamenal pre život na Zemi žiadne nebezpečenstvo. Aj keby teleso mierilo priamo k zemskému povrchu, v priebehu letu atmosférou by sa natoľko zahrialo, že by explodovalo ešte vysoko nad zemou, pričom na povrch by mohli dopadnúť len jeho malé časti (meteority).
Podobné udalosti
Kým zrážky meteoroidov so Zemou ako také sú udalosťou pomerne častou, podobný dotyčnicový prelet je pozorovaný zriedkavo. Pravdepodobne prvou spoľahlivo doloženou udalosťou tohto typu je prelet niekoľkých telies v tesnej formácii pozorovaný 20. júla 1860 v americkom štáte New York. Prvý vedecky pozorovaný prelet meteoroidu, ku ktorému je tento československo-poľský bolid prirovnávaný, bol zaznamenaný 10. augusta 1972 nad Spojenými štátmi americkými a Kanadou. Americko-kanadský meteoroid, prezývaný Veľký denný bolid, však mal viac ako tisícnásobnú hmotnosť a zemskému povrchu sa priblížil o 40 kilometrov viac. Údaje z pozorovaní oboch bolidov pomohli vytvoriť metódu výpočtu trajektórií podobných telies, ktorá bola neskôr využitá pri výpočte dráhy ďalšieho dotyčnicového bolidu, ktorý preletel 29. marca 2006 nad Japonskom.
Runy
Runy alebo runové písmo môže byť:
Beauxbatonská akadémia mágie
Erb
Dva prekrížené zlaté prútiky a z každého letia tri hviezdy.
Rovnošata
Svetlomodrý hodvábny habit, šál (šatka) a klobúk.
Bitka pri Lalase
Bitka pri Lalase, gr. Μάχη του Λάλα (Machi tu Lala), prípadne aj Obliehanie Lalasu, gr. Πολιορκία του Λάλα (Poliorkia tu Lala), bola významná bitka Gréckej vojny za nezávislosť od Turkov. Odohrávala sa od 9. do 13. júna 1821 pri dedine Lalas, v kraji Ilia na Peloponéze, neďaleko starovekej Olympie. Bojovali tu Gréci proti Albáncom a Turkom.
Boj
V tábore Grékov sa však začali vyostrovať spory o to, ako na Laliótov zaútočiť. Ostrovania požadovali okamžitý útok, zatiaľ čo Peloponézania chceli počkať na vhodnú príležitosť a zatiaľ pokračovať vo vyhľadovaní Albáncov. Keď sa však po gréckom tábore rozniesla zvesť, že sa Lailióti hodlajú vzdať ostravnom, ostrovania doručili do Lalasu list, v ktorom Albáncom nadiktovali možnosti mieru. Podľa toho by sa mali Lalióti vzdať Peloponézanom a opustiť dedinu. Albánci však odpovedali len tým, že Grékom poslali čerešne a koláče, "ako znak priateľstva" a žiadali čas na rozmyslenie. Nakoniec po dvoch dňoch však Albánci ironicky odpovedali, že z dediny odídu len vtedy, ak ju Gréci prestanú obliehať.
Po tejto odpovedi sa Gréci rozhodli zaútočiť. Arkádčania a Olympiania mali zaútočiť z pravej strany, ostatní, teda Ilióti a ostrovania by mali obsadiť okolité dediny a odtiaľ zaútočiť. Medzi Grékmi však došlo k nedorozumeniu a tak zaútočili iba Arkádčania pod vedením Plaputasa, ktorý však počas boja dostal mozgovú porážku a zomrel a mnohí jeho muži zanechali boj, do ktorého sa medzičasom už zapojili aj ostrovania. Boj sa teda skončil stále nerozhodne, hoci Grékov padlo len 14, zatiaľ čo Albánci mali ťažšie straty. Keď sa Theodoros Kolokotronis dozvedel o Plaputasovej smrti, vyslal k Lalasu nové vojsko pod vedením Plaputasovho brata Dimitrisa.
Dôsledky
Víťazstvo Grékov pri Lalase bolo veľmi dôležité. Gréci sa zbavili obávaných Albáncov z Lalasu, ktorí neustále terorizovali dedinčanov a zároveň ovládli celý stredný Peloponéz. O mesiac nato zaznamenali Gréci pod vedením Kolokotronisa obrovské víťazstvo, keď na hlavu porazili proti nim poslané turecké vojsko Mahmuda Dramaliho Pašu, čím oslobodili skoro celý Peloponéz. Neskôr sa Grékom v Rumélii podarilo zničiť obrovskú armádu Omera Vryonisa, čím Turci neboli schopní sami potlačiť grécke povstanie na pomoc si museli zavolať Egypťanov. Za účasť na povstaní britská vláda potrestala obyvateľov Iónskych ostrovov. Mnohí boli zabití a uväznení.
Ringerov roztok
Ringerov roztok je roztok niekoľkých solí rozpustených vo vode tak, aby vznikol izotonický roztok voči telesným tekutinám živočícha. Ringerov roztok typicky obsahuje chlorid sodný, chlorid draselný, chlorid vápenatý a hydrogenuhličitan sodný, pričom hydrogenuhličitan sa používa na úpravu pH. Medzi ďalšie zložky roztoku môžu patriť látky dodávajúce energiu bunkám, ako sú ATP a dextróza, či napríklad antibiotiká a antimykotiká.
Zloženie
Ringerov roztok typicky obsahuje NaCl, KCl, CaCl2 a NaHCO3, niekedy obsahuje i ďalšie minerály, napríklad MgCl2, rozpustené v destilovanej vode. Presný pomer týchto látok závisí podľa živočícha, ktorému je roztok podávaný, hlavne medzi morských osmokonformérmi a osmoregulátormi.
Niekedy sa pH roztoku upravuje pomocou hydroxidu sodného.
Použitie
Ringerov roztok sa bežne podáva ľudským a veterinárnym pacientom na vnútrožilnú alebo podkožnú hydratáciu alebo na rozšírenie ciev počas hypovolémie. Takisto sa používa pri in vitro experimentoch s orgánmi alebo tkanivami, napríklad pri in vitro skúškach svalov. Presný pomer iónov prítomných v roztoku závisí na druhu, ktorému je roztok podávaný – existujú rôzne pomery pre vtáky, cicavce, sladkovodné ryby, morské ryby a iné.
Ringerov roztok sa používa i pre terapeutické účely, napríklad pri artroskopickom čistení v prípade septickej artritídy. Klinicky sa používa ako vnútrožilná infúzia na náhradu stratených extracelulárnych tekutín a na obnovenie chemických rovnováh pri liečbe izotonickej dehydratácie.
Vysoké Vršatce
Vysoké Vršatce sú geomorfologická časť podcelku Vršatské bradlá v pohorí Biele Karpaty. Rozprestierajú sa v severnej časti pohoria, približne západne od Púchova.
Polohopis
Územie sa nachádza v severnej polovici pohoria Biele Karpaty a zaberá západnú časť podcelku Vršatské bradlá. Má podlhovastý tvar severo-južnej orientácie a ležia tu obce Krivoklát, Vršatské Podhradie, Červený Kameň a Lednica. Vysoké Vršatce susedia prevažne s časťami Bielych Karpát, len na južnom okraji sa nachádza Považské podolie s podcelkom Bielokarpatské podhorie. Západne nadväzujú Biele Karpaty podcelkom Kobylináč, východne leží Podvršatská brázda a juhovýchodne Vršatské predhorie, obe geomorfologické časti podcelku Vršatské bradlá.
Prevažná časť Bielych Karpát patrí do povodia Váhu a juhovýchodným smerom do rieky Váh smerujú aj všetky potoky z tejto oblasti. Najvýznamnejšie sú od juhu Krivoklátsky potok, Tovarský potok a Lednica. Sídla na území Vysokých Vršatcov sú všetky prístupné cestami III. triedy, odbočujúcich z cesty II/507 (Púchov – Nemšová).
Chránené územia
Táto časť pohoria leží okrem malej časti na východnom okraji, celá na území Chránenej krajinnej oblasti Biele Karpaty. Nachádzajú sa tu i osobitne chránené územia, a to prírodná pamiatka Lednické skalky, Krivoklátske lúky a Krivoklátska tiesňava, prírodná rezervácia Lednické bradlo, Červenokamenské bradlo, Vršatské hradné bralo a Drieňová.
Turizmus
Západná časť Vršatských bradiel je najatraktívnejšou časťou Bielych Karpát. Turistami vyhľadávané sú skalnaté bralá, ruiny hradov Lednica a Vršatec, či iné oblasti vzácnej prírody.
Runa
Runa môže byť:
Faye-la-Vineuse
Faye-la-Vineuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ishavskatedralen
Navrhol ho nórsky architekt Jan Inge Hovig a stavba začala 1. apríla 1964. Kostol bol vysvätený 19. novembra 1965. V roku 2005 bol vnútri umiestnený organ.
Peter Bárdy
Peter Bárdy (* 1. apríl 1977, Žilina) je slovenský novinár, komentátor a šéfredaktor spravodajského webu Aktuality.sk. Pôsobil aj ako šéfredaktor týždenníka Život. Víťaz kategórie debutant roka ankety Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy.
Životopis
Narodil sa v Žiline. Je absolventom Gymnázia Hlinská v rodnom meste. Študoval publicistiku na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.
V médiách začal pracovať v polovici 90. rokov. Pracoval v rádiu Frontinus, v Žilinskom večerníku (redaktor, šéfredaktor), v Novom Čase, s Palom Rýpalom robil v žilinskom časopise Reportér, v týždenníku LIVE atď. Spolupracoval s denníkmi a tlačovými agentúrami.
V roku 2008 nastúpil na pozíciu šéfredaktora spravodajského webu Aktuality.sk. V roku 2015 prebudovali redakciu, pričom dnes sú Aktuality.sk známe predovšetkým vďaka investigatívnej žurnalistike, komentárom a kauzám.
Po vražde investigatívneho novinára Jána Kuciaka sa zúčastnil viacerých medzinárodných aj domácich konferencií týkajúcich sa slobody tlače.
V minulosti bol členom Ultras Žilina - fanúšikom futbalového klubu MŠK Žilina. Dodnes sa hlási k fanúšikom tohto tímu.
Tvorba
V 90. rokoch sa venoval spravodajstvu z regiónov, predovšetkým zo Žiliny a Žilinského kraja. Postupne začal publikovať články týkajúce sa kriminality a organizovaného zločinu. Neskôr začal komentovať spoločenské a politické dianie.
V pozícii šéfredaktora Aktuality.sk stál pri vytvorení investigatívneho tímu, ktorého členom bol aj zavraždený Ján Kuciak. Po vražde Kuciaka (21. február 2018 vo Veľkej Mači) Aktuality.sk rozšírili svoj záber v oblasti investigatívnej žurnalistiky.
V októbri 2021 vydalo vydavateľstvo Ringier Axel Springer SK knižnú prvotinu Petra Bárdyho „''Obyčajný Matovič. Homo vulgaris''“. Knižný debut šéfredaktora Aktuality.sk je pokusom o sondu do sveta antipolitika a populistu, ktorý samého seba označil za homo vulgaris – človeka obyčajného a na „obyčajnosti“ postavil svoju komunikačnú stratégiu. Peter Bárdy sa pokúša nájsť odpoveď na to, ako a prečo práve Matovič presvedčil obyčajných ľudí – voličov Smeru, že éra „našich ľudí“ musí dostať stopku. Analyzuje, čo všetko prispelo k tomu, že Matovičova stávka na jednu kartu vyšla.
V ankete Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy, sa stal víťazom kategórie debutant roka.
Ferrière-Larçon
Ferrière-Larçon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oravická Magura
Oravická Magura je geomorfologický podcelok Skorušinských vrchov. Najvyšším vrchom je Magura s výškou
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Skorušinské vrchy → Oravická Magura *** Podcelok zaberá východnú časť pohoria a od západne ležiacej Skorušiny je oddelený údolím rieky Oravica. Severná hranica s Oravskou kotlinou vedie približne v trase cesty II/520 (Vitanová – Suchá Hora). Južne susedí Zuberská brázda, podcelok Podtatranskej brázdy.
Turizmus
Územie leží za hranicou Tatranského národného parku a je takpovediac v tieni blízkych Roháčov. Na západnom okraji leží turistické centrum oblasti Oravice, kde sú možnosti ubytovania, stravovania i rekreácie. V osade je akvapark a na svahoch Krúpovej i lyžiarske stredisko. Vybudovaných je tu viacero vzájomne prepojených turistických chodníkov.
Fernando Filoni
Fernando Filoni (* 15. apríl 1946, Manduria, Taliansko) je rímskokatolícky arcibiskup, kardinál a veľmajster Rytierskeho rádu Božieho hrobu jeruzalemského.
Život
Kňazské svätenie prijal roku 1970, začal sa venovať pôsobeniu v pápežskej diplomacii. V roku 2001 bol pápežom sv. Jánom Pavlom II. vo veku 54 rokov vymenovaný za titulárneho arcibiskupa volturnského a nuncia v Iraku a Jordánsku. Biskupské svätenie mu udelil 19. marca 2001 sv. Ján Pavol II. Rozhodnutím pápeža Benedikta XVI. bol 13. mája 2011 menovaný za prefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Dňa 18. februára 2012 bol pápežom Benediktom XVI. v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne kreovaný za kardinála-kňaza.
Dňa 8. decembra 2019 ho Pápež František dňa 8. decembra 2019 menoval za veľmajstra Rádu Božieho hrobu jeruzalemského. Pápež František ho 26. júna 2018 menoval za kardinála-biskupa bez suburbikálnej diecézy.
Rozsypok
Rozsypok je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Klenovec, približne juhovýchodne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Balocké vrchy. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Brezno a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Čierny Balog a Klenovec. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Pohronská Polhora a Michalová, západne sa nachádza Čierny Balog, juhozápadne Sihla a Drábsko, južne Utekáč a Klenovec a juhovýchodne Tisovec.