cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Braunauer Rundschau
Braunauer Rundschau je jedno zo 14 regionálnych vydaní novín Oberösterreichische Rundschau a existuje už od roku 1881. Braunauer Rundschau vychádza vždy vo štvrtok v náklade 19 000 kusov a tým dosahuje až 80 percentné pokrytie domácností v regióne Braunau am Inn. Nedeľné vydanie Rundschau, ktoré je zadarmo, dosahuje nákladom 31 520 kusov takmer 90-percentné pokrytie všetkých domácností v okrese. Braunauer Rundschau publikuje o udalostiach zo susedného salzburského Flachgau, ako aj z blízkych bavorských dedín a okolia Salzachu. Regionálne vydanie sa okrem tlače kompletne vytvára v Braunau. Vedúca redakcie je momentálne Monika Raschhoferová.
Externé odkazy
Oberösterreichische Rundschau
Sótérichos z Élidy
Sótérichos (Sótérichos) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 72 pred Kr.
Sótérichos z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Box dorastencov (pygmé paidón) sa v Olympii zaviedol na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Filótas zo Sybaridy. Olympijské víťazstvo Sótéricha zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Slávu v Olympii si vydobyl aj jeho syn Thaliarchos dvomi olympijskými víťazstvami v boxe v rokoch 40 a 32 pred Kr.
Alva Myrdalová
Alva Myrdalová, rodená Reimer, (neprechýlene Alva Myrdal; * 31. január 1902, Uppsala, Švédsko – † 1. február 1986 Štokholm) bola švédska sociologička, diplomatka a politička, ktorá v roku 1982 získala Nobelovu cenu za mier.
V roku 1924 sa stal jej manželom ekonóm Gunnar Karl Myrdal. Pôsobila ako švédska veľvyslankyňa v Indii, Barme a na Cejlóne. V roku 1962 ju zvolili do švédskeho parlamentu.
Zoznam spolkových kancelárov a ministerských predsedov Rakúska
Toto je zoznam ministerských predsedov (Minister-Präsident) a spolkových kancelárov (Bundeskanzler) Rakúska.
Na čele vlády rakúskej polovice Rakúska-Uhorska (Predlitavska) medzi rokmi 1867 a 1918 stál ministerský predseda. Táto funkcia bola porovanteľná s funkciou predsedu vlády.Od konca roka 1918 (zánik Rakúsko-Uhorska) resp. od roku 1920 bol predsedom vlády spolkový kancelár.
Ministerskí predsedovia (1867 – 1918)
náhľad|[[Karl von Auersperg, prvý ministerský predseda]]
Orthos
Orthos môže byť:
Zoznam spolkových kancelárov a ministerských predsedov Rakúska
Spolkoví kancelári počas prvej rakúskej republiky (1918 – 1933) a austrofašistického štátu (1933 – 1938)
náhľad|[[Karl Renner, prvý spolkový kancelár]]
Majstrovstvá Ruskej federácie v ľadovom hokeji žien 2013/2014
Majstrovstvá Ruskej federácie v ľadovom hokeji žien 2013/2014 sú devätnáste Majstrovstvá Ruska v ľadovom hokeji žien. Titul obhajuje šesťnásobný majster HK Tornado Moskovská oblasť sídliaci v meste Dmitrov v Moskovskej oblasti. Súťaž prebieha od 17. septembra 2013 do 12. marca 2014 za účasti 11 tímov. K 9 účastníkom predchádzajúceho ročníka pribudli 2 nové tímy: Kometa Možajsk a ŽChK Dinamo Petrohrad. Jednotlivé tímy sa stretnú štyrikrát každý s každým (dvakrát doma, dvakrát vonku). Každý účastník odohrá 40 zápasov.
Zoznam spolkových kancelárov a ministerských predsedov Rakúska
Spolkoví kancelári počas prvej rakúskej republiky (1918 – 1933) a austrofašistického štátu (1933 – 1938)
1 V austrofašistickom štáte sa síce titul spolkový kancelár ponechal, ale Dollfuß (1933) a Schuschnigg boli v skutočnosti diktátori.
Majstrovstvá Ruskej federácie v ľadovom hokeji žien 2013/2014
Priebežná tabuľka
Po 14. novembri 2013:
Zoznam spolkových kancelárov a ministerských predsedov Rakúska
Spolkoví kancelári počas prvej rakúskej republiky (1918 – 1933) a austrofašistického štátu (1933 – 1938)
2 Seyß-Inquart sa stal „kancelárom“ na nátlak Hitlera, aby pripravil anšlus Rakúska k Nemecku.
Majstrovstvá Ruskej federácie v ľadovom hokeji žien 2013/2014
Najbližší program
'''28. a 29. november 2013:'''
Zoznam spolkových kancelárov a ministerských predsedov Rakúska
Spolkoví kancelári počas druhej rakúskej republiky (od roku 1945)
náhľad|[[Alexander Schallenberg, súčasný spolkový kancelár]] * dočasne úradujúci
Majstrovstvá Ruskej federácie v ľadovom hokeji žien 2013/2014
Najbližší program
Kometa Možajsk – HK Tornado Moskovská oblasť
FK Priština
KF Prishtina (srbsky: ФК Приштина, FK Priština) je futbalový klub so sídlom v Prištine. Klub bol založený v roku 1922 a v súčasnosti hrá v Raiffeisen Superliga.
História
KF Prishtina bol členom najvyššej futbalovej divízie v Juhoslávii, tzv. Prvej ligy v rokoch 1983 - 1988. Jedno z najpamätnejších víťazstiev KF Priština bolo proti Crvenej Zvezde Belehrad v roku 1983.
Až do roku 1999 hrá klub v juhoslávskych futbalových štruktúrach s relatívnymi úspechmi, ako napr. v juhoslávskej lige v sezónach 1992-93 (18.), 1997-98 (15.) a 1998-99 (17.).
V súčasnosti hrá KF Priština v najvyššej kosovskej lige, v Kosovskej superlige.
Oficiálny fanklub sa volá Plisat.
Niektoré z legiend klubu sú Fadil Muriqi, Fadil Vokrri, Xhevdet Muriqi, Abdyl Bellopoja, Ardian Kozniku, Kujtim Shala, Mensur Nexhipi, Afrim Tovërlani, Goran Djorović a mnoho ďalších. V súčasnosti sú niektorí z najpopulárnejších hráčov Uliks Emra, Enis Fetahu, Arben Zhjeqi, Kushtrim Mushica a ďalší. Okrem toho, dvaja z bývalých hráčov KF Prishtina Debatik Curri a Armend Dallku aktuálne hrajú za tím FK Vorskla Poltava na Ukrajine.
Dolina Kúr
Dolina Kúr sa nachádza na severnej strane Malej Fatry. Preteká ňou rovnomenný potok. V hornej časti sa vetví na Kukurišovu dolinu, Prostrednú dolinu a Haviarsku dolinu. Vedie ňou modro značkovaný chodník z Krasnian do sedla Priehyb. V doline sa nachádza Kukuríšova jaskyňa.
Maigné
Maigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zloženie
Zloženie je spôsob, akým sa niečo z niečoho skladá, skladba, stavba, konštitúcia, zostava.
Horný šípový splav
Horný šípový splav alebo predný šípový splav (lat. sinus sagittalis superior) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Horný šípový splav je na priereze trojcípy, spredu dozadu má väčšiu svetlosť, pretože postupne priberá horné mozgové žily (venae cerebrales superiores) z mozgových polgúľ, ako aj drobné prítoky z lebečných kostí. Cez temenné otvory (foramina parietalia) má spojky do mimolebečných žíl; často je zdvojený.
Búcsúszentlászló
Búcsúszentlászló je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Pacsa.
Má rozlohu 154 ha a žije tu 899 obyvateľov (2007).
Zloženina
Zloženina je niečo zložené, napríklad zložené slovo.
Jidiš
Jidiš (ייִדיש) je západogermánsky židovský jazyk, ktorým hovorí okolo štyroch miliónov Židov po celom svete. Sám názov jidiš znamená židovský (po nemecky jüdisch) a je skratkou z pôvodného „jidiš dajč“ (ייִדיש־דײַטש), teda „židovská nemčina“. Hovorená forma je aj dnes nemčine blízka, jidiš však obsahuje mnoho výpožičiek z hebrejčiny a jazykov mnoho národov, v ktorých susedstve Židia žili.
Jidiš sa zapisuje hebrejskou abecedou. Je tak jediným germánskym jazykom, ktorý nepoužíva latinku. Rozvíjal sa od raného stredoveku. Asi 7080 % slovnej zásoby pochádza z nemčiny, výrazy súvisiace s židovskou kultúrnou tradíciou sú obvykle hebrejského alebo aramejského pôvodu. Nemčina a jidiš si však nie sú všeobecne vzájomne zrozumiteľné, to platí obzvlášť o nemecky hovoriacich.
História
Jazyk jidiš vznikal v strednej Európe medzi 9. a 12. storočím ako zmes stredonemeckých nárečí. Prvé glosy v jidiš sa začali objavovať v hebrejských rukopisoch v 12. storočí. Prvé dielo vytlačené kompletne v jidiš vyšlo v roku 1534. Po vyhánaní Židov z nemeckých krajín a kniežactiev v 14. až 16. storočí sa ťažisko používania jidiš kompletne presunulo do východnej Európy a jazyk začal byť ovplyvňovaný i slovanskými jazykmi, najmä poľštinou a ukrajinčinou. Rozmach zažil od 60. rokov 19. storočia, kedy v ňom začali tvoriť zakladatelia „spisovného jidiš“ – spisovatelia Mendele Mojcher Sforim, Šolem Alejchem a Jicchok Lejb Perec. Z neskoršej doby aj známy nositeľ Nobelovej ceny Isaac Bashevis Singer.
Procházka
Procházka je priezvisko, pozri Procházka (priezvisko), napr.:
Jidiš
Rozšírenie
Vzhľadom na roztrúsenie Židov po svete je aj u jidiš ťažké menovať konkrétne územia, na ktorom sa tento jazyk najviac používa. V Izraeli používajú jidiš hlavne ortodoxní židia, ktorí považujú hebrejčinu za posvätný jazyk, nevhodný k používaniu v bežnom živote. Rozsiahle komunity hovoriace jidiš vo východnej Európe boli zlikvidované počas holokaustu. Z tých, čo zostali na území bývalého Sovietskeho zväzu, mnohí emigrovali v 90. rokoch 20. storočia do Izraela. Dnes často ako prvý jazyk používajú ruštinu. V USA žije najväčšia komunita v New Yorku.
Súr (Libanon)
Súr alebo najmä v staroveku Tyros (po grécky Tyros, po arabsky صور – Súr = "skala") je prístavné mesto na juhu Libanona, v staroveku významné fenické prístavné mesto (vtedy umiestnené na ostrove a protiľahlej pevnine). Nachádza sa približne južne od Bejrútu a približne  južne od Sidónu.
Mesto si udržiavalo priateľské styky so Šalamúnom a prispelo na stavbu chrámu v Jeruzaleme. V 9. storočí pred Kr. rozšíril Tyros svoj vplyv nad Stredozemné more: o. i. založil Kartágo. Mal rozsiahlu námornú flotilu. Mesto bohatlo najmä z obchodu s purpurom a vyrábalo sklo. Alexander Veľký tu dal vybudovať dlhú a  širokú hrádzu k ostrovu. V roku 688 pred Kr. ho dobyl asýrsky kráľ Aššurbanipal. Neskôr patril do Rímskej ríše. Po obsadení Arabmi v roku 638 po Kr. obchodný význam mesta klesol, roku 1124 ho dobyli križiaci a 1291 ho rozboril turecký sultán.
V meste sú početné archeologické nálezy (hradby, kúpele, nekropola, vodovod, divadlo, hypodróm atď.) z najrôznejších období.
Dejiny
Ako uvádza Herodotos, začiatky osídlenia siahajú do 3. tisícročia pred Kr. (okolo roku 2750 pred Kr.), keď si tu sidónski prisťahovalci založili nový prístav. Podľa iných názorov bolo mesto založené až v 15. storočí pred Kr. Väčšiu časť 2. tisícročia pred Kr. bol Tyros podriadený Egyptu a obchodoval s ním.
Tyros bol známy nielen ako najpevnejšia, ale aj najkrajšia metropola starovekého sveta tých čias. Nie je to nič prekvapujúce, lebo Chíram zamestnával potomkov architektov, ktorí kedysi stavali mykénske kráľovské paláce a vily na Kréte. Vtedajší obyvatelia Tyru volali svoje mesto Sor, čo vo fenickom jazyku znamená „ skaly“. Dnešní obyvatelia ho nazývajú arabský variantom tohto mena – Súr: Tyros bolo mesto na útese, umelo zhotovená pevnosť na mori.
Problém zásobovania tohto umelo vybudovaného ostrova vodou sa vyriešil tak, že v skalách, ktoré Chíram vybral ako základy mesta, neboli pramene s čerstvou vodou, a keď lokalitu skúmali archeológovia, predpokladali, že mesto muselo byť počas obliehania závislé od nádrží na dažďovú vodu. Mýlili sa však: Chíram bol oveľa dômyselnejší projektant, aby vymyslel iba toto. Fenický potápači zadržiavajúci dych lokalizovali pod hladinou pramene so sladkou vodou, ktorá vyvierala z morského dna, a na miesta ústiace do slanej vody napojili tunely. Tlak prameňa vytláčal pitnú vodu nahor, ktorá cez sieť z kožených potrubí pritekala tam, kde bolo treba. Prekvapuje, že grécky geograf Strabón zaznamenal, ako tento systém stále fungoval aj po takmer deviatich storočiach. Civilné Chíramove projekty sa realizovali až nakoniec.
Zlatá doba Tyru začala začiatkom 1. tisícročia pred Kr., keď Filištínci zničili dovtedy významnejší Sidón. Kráľ Chiram I., ktorý začal vládnuť v roku 969 pred Kr. najprv zlúčil ostrov, ktorý bol najstaršou časťou mesta, s menším ostrovčekom a takto vzniknutý väčší ostrov spojil s pevninou násypom. Rozvinul obchodné kontakty so židovskými kráľmi Dávidom a Šalamúnom a dodával im cédrové drevo a pracovnú silu na stavbu Jeruzalemského chrámu. Ako protihodnotu dostal 20 menších miest v Galilei a rozvinul obchodné vzťahy ešte s Arabmi a so severnou a východnou Afrikou. V tom čase sa Tyros stal najvýznamnejším fenickým mestom, ktoré zakladalo kolónie na Sicílii a na severoafrickom pobreží. Stredozemné more bolo v tých časoch známe ako Tyrské more.
Po 33 rokoch sa vláda Chírama skončila. Tyros spočiatku ešte ďalej rozkvital a šíril svoje obchodovanie v Stredozemí, ale dochádzalo k ustavičným bojom a prevratom na tróne. Podľa legendy o trón bojovala tiež princezná Elisa, viac známa ako Dido. Keď jej prevrat nevyšiel, utiekla do severnej Afriky, kde v blízkosti dnešného Tunisu založila Kartágo.
V roku 842 pred Kr. sa Tyros stal asýrskou vazalskou dŕžavou, ktorá novým vladárom platila dane, začo si však uchránila širokú autonómiu a obchodovala až poza Gibraltársku úžinu so západnou Afrikou a Veľkou Britániou. Viackrát sa Tyros pokúšal striasť asýrskej nadvlády, no zakaždým neúspešne, pretože proti nemu vystúpili i ostatné fenické mesta. Keď roku 612 pred Kr. Asýria zanikla, Tyros prešiel pod nadvládu Neobabylonie. V roku 586 pred Kr. sa Tyros znovu vzoprel. Nabuchodonozor II. ho obliehal 13 rokov, no Tyrčania ustúpili na ostrov a zničili násyp, a tak obliehanie bolo neúspešné. Napriek tomu sa týmto končí zlaté obdobie Tyru a v čase vlády Peržanov si Tyros v tieni Sidónu iba sčasti navrátil niekdajší vzhľad.
V roku 332 pred Kr. do mesta prišli oddiely Alexandra Veľkého. Na rozdiel od ostatných fenických miest Tyros sa nemienil vzdať. Alexandrovi vojaci aj napriek neustálemu ostreľovaniu obrancov trpezlivo budovali nový násyp (a tým sa mesto zmenilo na polostrov, ktorý je aj dodnes) a nato postavili najvyššie známe (20 poschodové) obliehacie veže v histórii. Po 7 mesiacoch bol odpor zlomený a vojaci Alexandra sa strašným spôsobom pomstili obyvateľom mesta: asi 30 000 ich povraždili či predali do otroctva.
Tyros sa aj po týchto udalostiach vzmáhal a do roku 126 pred Kr. si vydobyl plnú autonómiu v rámci seldžuckého kráľovstva. V roku 64 pred Kr. prešiel pod vládu Ríma a o niečo neskôr sa stal správnym centrom rímskej provincie Sýria – Fenícia. V tom čase v ňom pôsobil aj matematik a geograf Marinus, ktorý položil základy pre neskoršie Ptolemaiovo dielo.
Pomalky
Pomalky alebo tardigrady (lat. Tardigrada) sú kmeň z taxónu Panarthropoda.
Dolný šípový splav
Dolný šípový splav (lat. sinus sagittalis inferior) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Súr (Libanon)
Dejiny
Tyros bol jedným z prvých miest v dnešnom Libanone, ktoré prijali kresťanstvo, a preto sa v období Byzancie stal rýchlo najprv sídlom biskupstva a neskôr aj arcibiskupstva, ktorému bolo podriadených 14 biskupstiev. Rozkvital obchod s hodvábom, sklom a tyrským purpurom. Obdobie blahobytu pokračovalo aj po roku 635, keď Tyros obsadili Arabi. Postavili tu námornú základňu a práve odtiaľ prvé arabské lode vyplávali na obsadenie Cypru. Keď sa v roku 1099 križiaci predierali k Jeruzalemu, prijali od Tyrčanov (Súrčanov) poplatok, preto mesto nenapadli. V roku 1111 sa ho pokúšal Balduin I. obsadiť, no po 5 mesiacoch obliehania bol prinútený ustúpiť. V roku 1124 boli križiaci úspešnejší. Po 5 a pol mesiacoch obliehania obsadili Tyros (Súr), k čomu im výdatne napomohla námorná blokáda benátskeho loďstva. Po obsadení križiaci najprv obnovili obranné opevnenia. V roku 1187 úspešne odvrátili Saladinov útok, v roku 1291 však museli ustúpiť pred Mamelukmi. Tí zbúrali časť mesta s opevnením, aby získali stavebný materiál, čím Tyros (Súr) úplne stratil na význame. Neúspešné boli aj pokusy Fachredina v 17. storočí oživiť mesto. Trochu si mesto pomohlo pod Turkami, ktorí v okolí začali pestovať cukrovú trstinu.
Pomalky
Charakteristika
Pomalky žijú vo vode, najmä v drobnej vlhkomilnej brehovej vegetácii, mnohé druhy v machu. Pri vyschnutí substrátu sa stiahnu do hrčky a upadajú do anabiózy. V tomto štádiu patria k najodolnejším organizmom na Zemi – pokusne boli niekoľko hodín držané v tekutom vzduchu (–171 °C), a potom 15 minút vo vzduchu zohriatom na 150 °C. Po prenesení do vody izbovej teploty o niekoľko hodín ožili. Niekoľko minút vydržia aj teplotu -272°C, čo je približne o stupeň viac ako absolútna nula. 68 % pomaliek prežilo aj desaťdňový pobyt v otvorenom kozme v roku 2007. Podľa jednej vedeckej štúdie sú najodolnejšími organizmami na svete a odhaduje sa, že tu budú ešte 10 mld rokov, teda kým Slnko nespáli všetko svoje jadrové palivo.
Dolný šípový splav
Prebieha spredu dozadu v konkávnom okraji kosáka mozgu (falx cerabri) až po miesto, kde sa kosák spája s mozočkovým šiatrom (tentorium cerebelli; to je tvrdá plena rozpätá medzi margo superior partis petrosae oboch strán a prekrývajúci zhora mozoček).
Židovstvo
Židovstvo môže byť:
Dolný šípový splav
Dolný šípový splav zbiera drobné žily z mediálnej plochy mozgových pologúľ.
Pomalky
Charakteristika
U nás sa najčastejšie vyskytujú Macrobiotus macronyx a Macrobiotus lacustris, určovanie jednotlivých druhov vyžaduje optiku a skúsenosti.
Súr (Libanon)
Dejiny
Po rozpade Osmanskej ríše bol Súr v roku 1920 začlenený do francúzskeho mandátneho územia Veľký Libanon a v roku 1943 sa stal súčasťou nezávislého Libanona. V roku 1984 bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Pomalky
Zaradenie
Pomalky sú v starších systémoch (spolu s Onychophora a Pentastomida) zaraďované do „zberného“ kmeňa mäkkonožce (Pararthropoda), v neskorších systémoch vystupovali ako samostatný kmeň, zaraďovaný k coelomovým živočíchom (Coelomata) do skupiny Articulata. V nedávnej dobe boli silné tendencie zaraďovať pomalky k tzv. schizocoelomátom (Schizocoelomata), do príbuzenstva Nematodes. Tieto snahy sa opierali (a vlastne i opierajú) o viaceré znaky:
Súr (Libanon)
Archeologické nálezy
Pozostatky z rímskeho obdobia sa rozprestierajú na dvoch archeologických územiach:
Pomalky
Zaradenie
Príbuznosť s článkonožcami v minulosti bola dedukovaná len na základe nemnohých znakov (napr. exkrečné orgány pripomínajúce Malphigiho trubice), tieto však mohli vzniknúť aj konvergentným vývojom.
Pomalky v modernom systéme (Matis et al., 2002) sa „vrátili“ do príbuzenstva Nematoda pred Onychophora a Arthropoda, kde v asi polyfyletickej skupine zvliekavce (Ecdysozoa) môžu vystupovať ako dosť významný spojovací článok.
Súr (Libanon)
Archeologické nálezy
Severne od tohto územia stojí dnes pre verejnosť uzatvorené územie, kde križiaci v 12. storočí postavili katedrálu svätého kríža. Z nej sa dochovali iba žulové stĺpy. Pravdepodobne stál na tom mieste chrám fenického boha Melkarta.
Predsa väčšie archeologické územie Al Bass stojí vedľa rovnomenného palestínskeho utečeneckého tábora východne od niekdajšieho ostrova v miestach, kde pred vybudovaním násypu stála pevninská časť Týru. Najvýchodnejšiu časť tohto územia zaberá nekropola, kde je dochovaných väčší počet sarkofágov, väčšinou z 2. a 3. storočia. Samotný vstup do rímskeho mesta označuje víťazný oblúk z 2. storočia. V jeho blízkosti sú badateľné pozostatky akvaduktu. Z 2. storočia je aj hipodróm, ktorý patrí k najväčším a najdochovanejším na svete. Dlhý je a mohol prijať 20 000 divákov.
Arçay (Cher)
Arçay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bioštatistika
Bioštatistika alebo biometria je aplikácia štatistiky na mnoho tém v biológii. Má čiastkové aplikácie v medicíne a v poľnohospodárstve.
Poznámka o terminológii: I keď termíny „bioštatistika“ a „biometria“ sa niekedy používajú ako synonymá, „biometria“ sa viac často používa v biologických alebo poľnohospodárskych aplikáciách a „bioštatistika“ v medicínskych aplikáciách. V starších zdrojoch sa „biometrika“ používa ako synonymum pre „biometriu“, ale tento termín je značne využívaný priemyslom informačných technológií.
Bioštatistika a história biologických názorov
Bioštatistické zdôvodňovanie a modelovanie boli kritické pri formácii základných teórií modernej biológie. Začiatkom 20. storočia po znovuobjavení práce Mendela, koncepčné medzery vo vysvetlení medzi vedami ako genetika a evolučný darvinizmus viedli k intenzívnej debate medzi biometrikmi ako boli Walter Weldon, Karl Pearson a mendelianmi ako boli Charles Davenport a William Bateson. V 30. rokoch 20. storočia pomohli štatistici a modely postavené na štatistickej logike vyriešiť tieto rozdiely a vytvoriť neo-darvinistickú modernú evolučnú syntézu.
Vedúce postavy pri zakladaní tejto syntézy sa spoliehali na štatistiku a vyvinuli jej použitie v biológii.
Títo jednotlivci a práca iných bioštatistikov, biomatematikov a štatisticky zameraných genetikov pomohla spojiť evolučnú biológiu a genetiku do konzistentného, koherentného celku, ktorý bolo možné začať kvantitatívne modelovať.
Paralelne s týmto celkovým vývojom, D'Arcy Thompson realizoval pioniersku prácu v diele O raste a forme (On Growth and Form), ktorá tiež pomohla pridať kvantitatívnu disciplínu do biologického štúdia.
Edukácia a tréningové programy
Temer všetky edukačné programy v bioštatistike majú postgraduálnu úroveň. Najviac ich poskytujú školy verejného zdravotníctva, spojené so školami medicíny, lesníctva, poľnohospodárstva alebo ako aplikačné zameranie v odboroch štatistiky. V USA majú niektoré univerzity samostatné bioštatistické odbory; mnohé iné popredné univerzity integrovali fakultu Bioštatistiky do Štatistiky (alebo iných) odborov.
Mnohé univerzity obsahujúce ekologický výskum majú bioštatistický kurz, ktorý uvádza koncepty ako testovanie hypotéz pre univariantné a niekedy multivariantné dátové množiny s jednou, dvomi alebo viac vzorkami. Často je to kombinované alebo nasledované nejakým typom kurzu experimentálneho návrhu.
Aplikácie bioštatistiky
Štatistické metódy začínajú byť integrované do medicínskej informatiky, informatiky verejného zdravotníctva a bioinformatiky.
Twin City Liner
Twin City Liner v Bratislave|thumb|right Katamaran v prístave vo Viedni|right|thumb
Twin City Liner je názov lodnej linky spájajúcej metropoly Bratislava a Viedeň, najbližšie hlavné mestá v Európe, ktorá pravidelne premáva medzi týmito mestami od 1. júna roku 2006. Je realizovaná prostredníctvom katamaranu nórskej výroby, ľahkej rýchlej lode modernej konštrukcie schopnej dosiahnuť plavebnú rýchlosť do /h. Cesta do Viedne alebo Bratislavy touto loďou trvá iba okolo 75 minút, je plne klimatizovaná a ponúka aj reštauračné služby.
Druhý katamaran premáva od konca mája 2008.
Za celý projekt zodpovedá spoločnosť Central-Danube-Gesellschaft, ktorú tvorí Wien-Holding a Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien.
Iviers
Iviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľké jazerá
Veľké jazerá môžu byť:
Bucsuta
Má rozlohu 1619 ha a žije tu 243 obyvateľov (2007).
Zložitosť
Zložitosť je komplikovanosť, spletitosť, mnohotvárnosť ; vlastnosť systému zahrňujúceho viaceré navzájom spoločne fungujúce systémy. Tieto systémy sú spravidla usporiadané vertikálne a hierarchicky, pričom hierarchicky najvyšší systém je riadiacou zložkou celého zložitého systému. Uvažuje sa aj o zložitosti funkcií, zložitosti algoritmov a i., pričom sa kladie dôraz na jej matematický opis (najmä v teórii zložitosti).
Saint-Martin-d'Hères-Sud
Saint-Martin-d'Hères-Sud je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho južná časť mesta Saint-Martin-d'Hères.
20. august
Narodenia
thumb|upright|[[Robert Plant (* 1948)]] thumb|upright|[[Amy Adamsová (* 1974)]] thumb|upright|[[Demi Lovato (* 1992)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Gustáv Kazimír Zechenter-Laskomerský († 1908)]]
Rovný splav
Rovný splav alebo priamy splav (lat. sinus rectus) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Prebieha v mieste, kde sa kosák mozgu (falx cerebri) upína na mozočkový šiator (tendorium cerebelli). Rovný splav je pokračovaním dolného šípového splavu (sinus sagittalis inferior) a veľkej mozgovej žily (vena magna cerebri). Vedie krv do sútoku splavov (confluens sinuum).
Zložitosť funkcie
Zložitosť funkcie je zložitosť najlepšieho algoritmu (zložitosť algoritmu) z množiny všetkých algoritmov, ktoré túto funkciu vypočítajú.
Záhlavový splav
Záhlavový splav alebo záhlavný splav (lat. sinus occipitalis) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Začína sa zo spletí, ktoré v lebke obklopujú veľký otvor (foramen magnum) ako tzv. okrajový splav (sinus marginalis). Tieto spleti majú spojky do žilových vertebrálnych spletí aj do hornej hľuzy vnútornej hrdlovej žily (bulbus superior venae jugularis internae). Záhlavový splav pokračuje nahor po záhlavnej kosti do sútoku splavov (confluens sinuum).
Arcomps
Arcomps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hradské
Hradské je dolina v Malej Fatre. Preteká ňou Hradský potok. Jej dolnou časťou vedú modro a červeno značkovaný chodník z Nezbudskej Lúčky na Chatu pod Suchým.
Neďaleko ústia doliny v Domašínskom meandri sa nachádza Starý hrad.
Maisoncelles (Sarthe)
Maisoncelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neil Sedaka
Neil Sedaka (* 13. marec 1939, Brooklyn, New York, USA) je americký popový spevák, klavirista, hudobný skladateľ a textár. Počas svojej viac ako 50 ročnej kariéry napísal mnoho textov piesní pre seba ale aj pre iných umelcov. Často spolupracuje s textármi Howardom Greenfieldom a Philom Codym.
Csapi
Csapi je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Nagykanizsa.
Má rozlohu 1011 ha a žije tu 182 obyvateľov (2007).
Motorový vozeň M131.1
Motorový vozeň M 131.1 (súčasné označenie 801) bol motorový vozeň vyrábaný v rokoch 1948 až 1951 v závode Tatra Kopřivnice (série s číslami 001 až 340) a od roku 1954 do 1956 vo Vagónke Studénka (vozne čísel 341 až 549).
Konštrukcia
Motorový vozeň M 131.1 bol dvojnápravový (A1), určený pre 48 cestujúcich sediacich v jednom oddelení a pri hmotnosti 21 t dosahoval rýchlosť 60 km/h pri priaznivej spotrebe motorovej nafty okolo 27 l/100 km. Celková dĺžka cez nárazníky je 12,1 m.
Pri zadávaní objednávky na výrobu týchto vozov požadovalo vtedajšie Ministerstvo železníc použitie vzduchom chladených vznetových motorov Tatra, čo bol vlastne prvý prípad využitia takéhoto motora k podobnému účelu. Závody Tatra v tej dobe disponovali výkonnými 12-valcovými motormi typu T-111, určenými v prvom rade pre ťažké nákladné vozidlá. Pre náročnú železničnú prevádzku bol motor upravený znížením výkonu na 155-160 k pri otáčkach obmedzených na 1600 ot/min a zároveň bol doplnený prídavným chladičom oleja. Motor bol zabudovaný pod podlahou vozňa a v úprave pre železničnú prevádzku bol označovaný ako Tatra 301.
Prenos momentu bol zabezpečený suchou trojlamelovou spojkou s pneumatickým ovládaním a plne synchronizovanou štvorstupňovou prevodovkou Mylius, ktorá bola kardanovým hriadeľom prepojená s nápravovou prevodovkou, umožňujúcou aj zmenu smeru jazdy. Vozeň mal dve rovnocenné stanovištia pre rušňovodiča, z ktorých sa využívalo vždy stanovište v smere jazdy.
Vozeň bol v prevádzke spoľahlivý a vďaka vzduchom chladenému motoru aj prevádzkovo nenáročný, čo bolo výhodou hlavne v zime, kedy bolo možné vozy odstavovať aj v staniciach bez výhrevní, lebo nehrozili poruchy následkom zamrznutia vody v motore.
Prevádzka
Posledné vozne tohto typu sa v prevádzke udržali do roku 1984, postupne boli nahradzované modernejšími vozmi M 152.0.
V súčasnosti niekoľko desiatok vozňov typu M 131.1 opatrujú a prevádzkujú nadšenci železničnej techniky na Slovensku aj v Česku, takže aj verejnosť má občas možnosť sa v nich odviezť a vychutnať si dnes už neobvyklý pocit mechanického prenosu výkonu pri takomto type vozidla.
Galéria
Na fotografii ovládacieho pultu dominuje v strede pultu miesto na tri ovládacie páky (sprava spojka, volič prevodového stupňa a plynová páka), ktoré sú odňaté, podobne ako ovládacia páka brzdiča Knorr (červená armatúra vpravo), či páka voliča smeru jazdy (vľavo vzadu za plynovou pákou). Vpravo hore rýchlomer Telmac, vpravo dole červené koleso ovládania ručnej brzdy. V zadnej časti pultu štyri ukazovatele, zľava teplota oleja, otáčky motora a dva manometre brzdovej sústavy. Medzi pákou spojky a brzdičom Knorr je páka ovládajúca húkačku a tlačidlo pieskovania. Prepínače v prednej časti pultu slúžia na ovládanie osvetlenia.
Adrenogenitálny syndróm
Adrenogenitálny syndróm je syndróm zaraďovaný do skupiny chorôb žliaz s vnútorným vylučovaním, pri ktorom dochádza k vzostupu hladiny androgénov, steroidných hormónov, ktoré sa tvoria v kôre nadobličiek. Prejavy aj príčiny adrenogenitálneho syndrómu sa odlišujú v závislosti od veku pacienta. Rozlišuje sa:
Liečba závisí od príčiny: pri nádoroch je chirurgická, pri hyperplázií sa podávajú kortikoidy.
Jacques Brel
Jacques Brel (* 8. apríl 1929, Schaerbeek, Belgicko – † 9. október 1978, Bobigny, Francúzsko) bol belgický šansoniér, pesničkár, básnik, herec a režisér, ktorý prevažnú časť svojho života žil a tvoril vo Francúzsku.
Životopis
Jacques Brel sa narodil v Schaerbeeku na Diamantovej ulici 138. Škola ho veľmi nezaujímala, s výnimkou francúzštiny, radšej hral amatérske divadlo vo Franche Cordée. Otec ho uviedol do rodinnej firmy, ale práca sa mu veľmi nepáčila. Veľmi vážne uvažoval nad zmenou povolania, chcel sa venovať chovu sliepok, alebo spevu. Vybral si druhú možnosť.
V roku 1951 sa oženil s Terezou Michielsenovou, zvanou Miche. 6. decembra 1951 sa im narodila prvá dcéra Chantal, 12. júla 1953 Izabela, pre ktorú Jacques Brel napísal eponymickú pieseň.
Kariéra
Začiatkom roku 1952 zložil svoje prvé piesne, ktoré spieval v rodinnom kruhu, alebo v bruselských kabaretoch. Postupne si začal byť už tak istý lyrickou mocou svojich textov ako aj interpretácie, že sa nenechal odradiť ani svojou rodinou, ktorá ho nepodporovala v hudobnej kariére.
V roku 1953 opustil belgické hlavné mesto a prišiel sám do Paríža, kam ho zavolal Jacques Canetti, hľadač talentov, pracujúci u Phillipsa a vlastník kabaretu Traja somári. Jeho rodina ho zavrhla, novú existenciu si teda budoval vo Francúzsku, no boli to pre neho roky vyhnanstva. left|thumb|Jacques Brel a Bobbejaan Schoepen (1955) V januári 1955 sa staral o predprogram Bobbejaana Schoepena v Starom Belgicku. V tom roku prišla jeho manželka s deťmi a usadili sa v Montreuil. Keďže spieval pre kresťanské organizácie, Georges Brassens ho prezýval farár Brel.
V roku 1956 stretol klaviristu Franciosa Raubera, ktorý sa stal výhradným hudobníkom doprevádzajúcim všetky jeho pesničky. V roku 1957 stretol ďalšieho pianistu Gérarda Jouannesta, ktorý sa stal jeho výlučným javiskovým partnerom, zatiaľ čo Rauber s ním pracoval v štúdiu.
Postupne si získal svoje publikum a počas vystúpení sa stretával s úspechom. Na konci roku 1958 mal úspech v Olympii. Odvtedy bol neustále na turné, niekedy odohral viac koncertov ako je dní v roku. V roku 1966 sa Brel rozhodol vzdať speváckej kariéry a 16. mája 1967 sa v Roubaix konal jeho posledný koncert.
Napriek svojmu rozhodnutiu Brel nezostal nečinný, počas leta v roku 1967 natočil film Andrého Cayatta Riziko povolania. V roku 1969 hral vo filme Môj strýko Benjamin v réžii Édouarda Molinara. Neskôr natáčal a sám aj produkoval niekoľko ďalších filmov: Franz (1971), Ďaleký Západ (1973), ktorý bol ale prepadákom.
Úspech mal aj v USA a Anglicku. Anglické preklady jeho piesní sa stali veľmi obľúbené a spieval ich David Bowie, Scott Walker, Terry Jacks, Alex Harvey či Marc Almond. Jacques Brel žije v Paríži je americká hudobná komédia, ktorá obletela svet počas niekoľkých rokov. V roku 1974 predstavenie dostalo aj filmovú podobu.
Neskôr Brel získal francúzske občianstvo a vo Francúzsku aj zomrel. Bol pochovaný na cintoríne d'Atuona à Hiva Oa na súostroví Marquiskych ostrovov po boku Paula Gauguina.
V decembri 2005 bol zvolený za najväčšieho Belgičana všetkých čias frankofónnymi divákmi belgickej televízie.
Le Touvet (kantón)
Le Touvet je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 14 obcí.
Prince (rozlišovacia stránka)
Prince môže byť:
Zlúčenie
Zlúčenie alebo zlučovanie môže byť:
Zlúčenie je v ekonómii spojenie podnikov tak, že jeden (resp. viacero) z nich zanikne a jeden preberie jeho (resp. ich) celé imanie, synonymum: akvizícia, pozri zlúčenie (podniky)
Dolina Hoskora
Hoskora je dolina v Malej Fatre severne od Vrútok. Preteká ňou rovnomenný potok. Do údolia Váhu vyúsťuje pri osade Jánošíkovo pod časťou Sekanina. Nie je turisticky prístupná.
Na severe lemuje ústie doliny Národná prírodná rezervácia Krivé, ktorá sa rozprestiera na vrchole Krivé. A ďalej v doline smerom k hlavnému hrebeňu pohoria leží na vrchu Hrádok Prírodná rezervácia Hrádok. Na konci doliny začína územie Národnej prírodnej rezervácie Suchý.
Sučianska dolina
Sučianska dolina je dolina na južnej strane Krivánskej Malej Fatry. Leží na katastrálnom území obce Sučany a preteká ňou Biely potok. Nie je turisticky sprístupnená. V jej ústí sa nachádza prírodná rezervácia Pod Rígľom.
Bílovice (okres Uherské Hradiště)
Bílovice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 817 obyvateľov, z toho 896 mužov a 921 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 38,0 roka, ženy 40,0 roka).
Kartágo
Kartágo bolo staroveké mesto v Severnej Afrike na pobreží Stredozemného mora v dnešnom Tunisku. Pod týmto označením sa však často myslí celý mestský štát a civilizácia, ktorá sa v jeho sfére vplyvu vyvinula. Kartágo sa rozprestieralo na východnom brehu jazera Tunis. V súčasnosti tvorí časť mesta Tunis.
Dejiny
thumb|Nákres pôvodných kúpeľov thumb|Dnešné kúpele thumb|Stĺpy vysoké 30 metrov uprostred ruín Kartágo bolo staroveké, pôvodne fenické mesto, založené vysťahovalcami z Týru v roku 814 pred Kr. Mesto sa rozkladalo na severnom pobreží Afriky na dnešnom území Tuniska. Patrilo k obchodným mestám fenického typu.
V rokoch 500 – 300 pred Kr. viedlo časté vojny s Grékmi žijúcimi v osadách na Sicílii. Tu narazili Kartáginci aj na Rimanov, s ktorými neskôr viedli tri púnske vojny.
Púnske vojny
Prvá púnska vojna (264 pred Kr. – 241 pred Kr.) vypukla kvôli nadvláde nad Stredozemným morom a nad Sicíliou, na ktorej sa pestovalo množstvo obilia. Rimania porazili Kartágo a tým získali aj vplyv nad Sicíliou – dovtedajšou najväčšou obilnicou. Kartágo sa teda zameralo na iné územie. V Hispánii (dnešné Španielsko) si vytvorilo provinciu Nové Kartágo. Táto oblasť bola veľmi bohatá na striebro. Mohlo tak vyrovnať vojnové reparácie, čo sa stalo opäť tŕňom v oku Rimanov.
Druhá púnska vojna (218 pred Kr. – 202 pred Kr.) Príčinou vojny boli udalosti v meste Sagunto, ktorého časť obyvateľstva utiekla z mesta a požiadala o pomoc Hannibala. Súčasťou 2. púnskej vojny bol prechod Hannibalovho vojska so slonmi cez Alpy až sa objavil pred Rímom a tým prekvapil Rimanov. Aj keď po prechode bola Hannibalova armáda zdecimovaná a sám prišiel o oko, našiel podporu miestnych kmeňov a po zrážke a rozprášení nepripravenej rímskej armády sa dostal až k Rímu. Ten však nikdy nedobyl. Rím však zmenil taktiku a vylodil sa v Afrike. Preto sa Hannibal musel vrátiť do Afriky a aj túto vojnu prehral. Kartáginci boli nútení podpísať mier, v ktorom sa zaviazali že budú platiť Rímu reparácie, že nebudú mať bojové loďstvo (len 10 obranných resp. strážnych lodí), všetky kolónie prepadli v prospech Ríma (v Španielsku, na Sardínii a Sicílii) a Kartágo nesmelo začať vojnu.
Tretia púnska vojna (149 pred Kr. – 146 pred Kr.). Rím podplatil numídskeho kráľa Masinissa, aby vyprovokoval vojnu s Kartágom. V predchádzajúcich vojnách a v následnom uzavretí mieru si Rimania vynútili požiadavku, aby Kartáginci mohli viesť vojnu len s ich súhlasom. Kartágo v skutočnosti nezaútočilo a ani nezačalo vojnu ako prvé, len odpovedalo na pohraničné provokácie kráľa Masiinisa. Urobili tak bez súhlasu Ríma. Ten ako arbiter zasiahol pod zámienkou porušenia mierovej zmluvy a opäť vyhral.
Už však dávno predtým sa aj senátor Cato po každej svojej reči vyjadroval: "Kartágo musí byť zničené!" Po tretej púnskej vojne bolo Kartágo roku 146 pred Kr. zrovnané so zemou, vypálené a pôda, kde predtým stálo, bola zoraná a posolená na znak toho, že tam nemá nikdy viac stáť mesto. No i napriek tomu tam okolo roku 50 pred Kr. začal sám Július Cézar s osídľovaním.
Csatár
Csatár je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Kartágo
Provincia Africa
V roku 44 pred Kr. bola na podnet Gaia Iulia Ceasara založená Colonia lulia Concordia Carthago. V 1. storočí sa Kartágo stalo hlavným mestom novovybudovanej rímskej provincie Africa. V roku 429 bolo mesto dobyté východogermánskym kmeňom Vandalov a v roku 698 Arabmi.
Súčasnosť
Dnes je Kartágo súčasťou hlavného mesta Tunis ako jedno z jeho predmestí. Najväčšou atrakciou sú ruiny resp. zvyšky základov Antóniových kúpeľov postavených okolo roku 160 s rozlohou okolo, ktoré sú zo severnej strany obkolesené prezidentským palácom.
Csatár
Má rozlohu 779 ha a žije tu 577 obyvateľov (2007).
Bitka o Daldehoz
Bitka o Daldehoz je fiktívna udalosť v svete Neuter, z knihy Kobka.
Pozadie
V krutej zime roku 538 došlo k stretu dvoch najvýraznejších síl známeho sveta. Po invázii severských barbarov a vyplienení mosských pobreží sa divosi odvážili na baštu zvanú Daldehoz, ktorá vždy skrývala mnoho magicky príťažlivých bohatstiev. Hoci barbari spočiatku predstavovali sústredenú silu a ich nájazdy z posledných rokov prerástli do invázie, po ovládnutí mosských brehov sa rýchlo rozpŕchli na všetky strany, každý kmeň hľadajúc svoj kus koristi a slávy. Kráľ kráľov Turman Rogah Baskirk sa domnieval, že jeho obľúbené mesto obľahne plná sila, teda 40 000 zúrivých mužov, ktorí žili len pre boj. Preto pripravil takú impozantnú obranu. Tá napokon síce čelila len zlomku očakávanej sily, no napriek tomu sa ukázala byť nedostatočnou.
Z hlbokých lesov Daldehozu hrmeli hrozivé hlboké bubny a zborové revy. Invázia bola taká prekvapivá a taká rýchla, že hlavný kráľovský voj na čele s Rogahom ešte len tiahol na pomoc, keď prieskum ohlásil spozorovanie nepriateľa v okolí mesta. Hlavná devíza barbarov spočívala v ich neskutočnej výdrži, odolnosti a zúrivosti, a týmito vlastnosťami naháňali strach aj skúseným veteránom. Silnou stránkou obrancov bolo samotné mesto, obohnané pevným múrom s vežičkami a prepadliskom zo severného poloblúku. Severania v hustom lese nemohli použiť obliehacie stroje. Túto zásadnú nevýhodu mohli nahradiť jedine svojou veľkou udatnosťou. Obrana na hradbách ešte stále nemala svoju obrovskú motivačnú postavu kráľa a nemala ani informácie o jeho polohe. Z hlbín lesa sa po snehu valila vlna 9000 polonahých oceľových mužov na dobre postavenú obranu takmer 2000 pešiakov so štítom a krátkym mečom a okolo 600 kušiarov. V meste sa navyše uchýlila skupina 20 potulných rytierov, ktorí za služby sľúbili pomoc pri obrane.
Bitka
Daldehoz pre svojich sokov pripravil dva šoky. Prvý mala byť tajná priepasť a druhý sústredená kušostreľba. Po týchto dvoch bodoch už mala nasledovať udatná obrana do poslednej kvapky krvi s vierou v skorý príchod kráľa.
Priepasť
Asi tristo metrov severne od mesta bola vyhĺbená sedemmetrová priepasť, zakrytá doskami a hlinou, spojená podzemnou chodbou s mestom. Kým hore dupali diví ľudia, dole v tme poverenci rozžiarili plamene, ktoré rýchlo vzbĺkli a spálili trámy držiace zdanlivo obyčajnú zem. Vrátili sa do mesta, zavalili vchod do tajnej chodby a sledovali výsledok dlho pripravovaného diela.
Obrancovia tŕpli, či pasca zafunguje, a keď sa naraz lesom rozľahol praskot dreva, hluk padajúcej sute a rev trpiacich, zajasali. Tejto starostlivo pripravenej a ixkrát odskúšanej pasci padlo za obeť na tristo severanov. Číslo sa ale ďalej zvyšovalo, pretože zhárali ďalšie trámy na západ a východ a väčšmi sa tak otváral lačný hrtan podzemného draka.
Múr
Hoci divosi stratili do 500 mužov v pasci a 200 hynúcich s šípmi v telách ležalo pred múrmi, na morálke im to naopak pridalo, zdali sa ešte zúrivejší, pomstychtiví. Pohľad na mnohotisícový psychotický dav vyzbrojenej chásky mal drastický dopad na morálku obrancov. Pôsobil doslova ako paralýza. Skamenená obrana sa len mlčky dívala, ako im nájazdníci lezú po múroch s jedinou myšlienkou v krvavých skalených očiach – zabíjať. Hoc neskoro, predsalen zareagovali. Z davu sa totiž ozval prenikavý hlas a všetci sa ako poliati živou vodou vrhli na útočníkov. Odstrkovali rebríky, liali vriacu vodu a zhadzovali petrolejové bomby. Nebyť zaváhania, barbarom by ovládnutie hradieb trvalo podstatne dlhšie. Teraz sa však obrana už musela potýkať s celoživotnými bojovníkmi zoči-voči. Len tí najlepší a najodhodlanejší predstavili divochom aký-taký odpor. Lež počas pol hodiny obrana musela múr opustiť a boj sa presunul do ulíc mesta.
Boj v uliciach
Strelci sa ešte raz pokúsili zasiahnuť, ale nemohli efektívne triafať roztrúsené severské mužstvá vpadnúce do mesta z každej strany poloblúka. Každá ulica mesta bola zatarasená barikádou. Bitka pokračovala chaotickým bojom o tieto barikády a domy, krčmy a dielne. Bojovalo sa všade, a keďže Daldehozčania už nemali kam ujsť, šlo o krvavé konflikty. Barbari postupne dobývali barikády a obkľučovali obrancov. V jeden moment tulácki rytieri svojim náhlym výpadom z bočnej uličky rozvrátili útočníkov a ovládli ulicu. Svoju chvíľku slávy si vychutnali za jasotu barikád, ale postupne ich vodcom posmelení zúrivci vytlačili a neskôr zabili.
Révalovská dolina
Révalovská dolina alebo Snilovská dolina je dolina na južnej strane Krivánskej Malej Fatry. Preteká ňou Snilovský potok. Jej dolnou časťou prechádza zeleno značkovaný chodník zo Šútova, resp. Trusalovej na Chatu pod Chlebom.
Bitka o Daldehoz
Príchod kráľa
Ulice posiate mŕtvymi, domy v plameňoch, treskúca zima pod nechtami, posledných pár zúfalo držaných barikád. Taká bola situácia, keď sa na scéne objavil kráľ so svojim majestátnym vojom. Vstúpil do mesta južnou bránou a to, čo tam našiel, mu skrivilo tvár. Jeho armáda sa veľmi skoro stretla s tuhým náporom, ktorý sa ukázal byť nezvládnuteľným. K južnej bráne sa rýchlo zhrčilo vyše 5000 kešavých násilníkov a Rogah musel mesto opustiť. Rýchlo sa pokúsil sformovať oblúk, aby sa tak útočníci vybehnuvší spoza múrov dostali do zovretia prílišnej presily. Ťažko posúdiť, prečo tento rýchly plán zlyhal; málo času, otrasená morálka mužov po prehratom boji o bránu alebo nepripravenosť vojska na živelnosť a besnosť barbarov. Kráľ každopádne pochopil, že musí uplatniť svoju kardinálnu výhodu, a to jeho vyšľachtenú bleskovú dragúnsku jazdu. Ústupným manévrom vylákal polonahých na cestu, ktorá bola jediným voľným priestranstvom v inak hustom lese, a jeho dragúnska elita bleskovým výpadom vniesla do radov nepriateľa nevýslovný údes a zmätok. Dragúni spustili ešte jeden nájazd, podobne zdrvujúci ako prvý, ale ďalší sa už do konca bitky nepodaril pre nedostatok priestoru. Keď barbari videli, že svojim pohybom vyradili dragúnov z hry, opäť sa vzmužili a mosskú pechotu tlačili ďalej. Rogah v nastavšom zmätku stratil kontrolu nad väčšinou svojich síl a musel sa stiahnuť. Peší boj zblízka prehrávali a museli ustupovať do lesa. Rogah dorazil na ľavé krídlo a utvoril formáciu, ktorá dlho sokom odolávala. Nebol však schopný znova zhromaždiť svoje vojsko na sústredený odpor a každou hodinou bola situácia horšia. Veľký kráľ síce svojich mužov nabádal, aby bojovali udatne, priebeh bitky sa ale nezmenil a bojovalo sa už rôzne v polomere vyše kilometra od južnej brány.
Spasiteľ
Napokon predsalen došlo k zvratu. Nebol to však kráľ, kto ho zapríčinil, ani žiaden dôstojník či vojak. Z návršia severovýchodne od múrov mesta sa vyvalilo 800 mužov, ktorých účasť na konflitke nikto nečakal a popravde si ani nikto neprial. Títo zbojníci sa na čele s už vtedy chýrnym Alimom prebili k severným múrom, vpadli do mesta a tri hodiny urputne bojovali o každú ulicu. Vodca barbarov Bajj Pirs bojoval v lesoch južne od mesta, keď mu doniesli správu, že mesto strácajú na úkor tretej strany. Vrátil sa k mestu, kde ho vítala južná brána v žiari prudkého boja. Kráľ Rogah nestrácal čas a na ustúpenie barbarov reagoval zoskupením svojich šíkov. Alima v bráne zovrela veľká presila, jeho 400 zbojníkov čelilo tisícke severanov, ktorí sa časom pozbierali z mesta, a štyrom tisícom pod vedením Bajja Pirsa zvonku. Alimos sa však ukázal byť nezdolateľným súperom a bránu udržal až do príchodu už zoradenej kráľovej armády. Tá stlačila Pirsa zozadu a on bez zjavnej schopnosti preraziť bránu a v priamom osobnom ohrození samotným Alimom zareval na ústup. Hoci sa hlavná Pirsova sila vytratila východne do lesov, navyše prenasledovaná dragúnmi, boj pokračoval rôzne v meste a v priľahlých oblastiach so zvyškami barbarov ďalšie dve hodiny.
Veľký potok
Veľký potok je názov niekoľkých vodných tokov na Slovensku:
Seether
Seether je post-grungeová skupina pochádzajúca z Pretorie v Juhoafrickej republike, ktorá vznikla v roku 1999. Jej zakladateľom je spevák Shaun Morgan. Momentálne má skupina podpísanú zmluvu s vydavateľstvom Wind-up Records.
Diskografia
Štúdiové albumy
Jaulgonne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Basketbal na Panamerických hrách
náhľad|Dejiská [[Panamerické hry|Panamerických hier]] náhľad|Zápas žien na [[Panamerické hry 2007|Panamerických hrách 2007]] Basketbal na Panamerických hrách je basketbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Panamerických hier a ktorý organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený hneď na prvých Panamerických hrách v roku 1951 v argentínskom Buenos Aires, vtedy len v mužskej kategórii. Basketbalový turnaj sa odvtedy koná na hrách pravidelne. Ženy mali premiéru na 2. Panamerických hrách v roku 1955 v Mexiko City. V oboch kategóriách na turnaji dominujú družstvá Spojených štátov, ktoré vyhrali zhodne polovicu konaných turnajov.
Účasti ženských družstiev na Panamerických hrách
(do 2019)
For Blood and Empire
For Blood and Empire je názov siedmeho albumu americkej punkovej skupiny Anti-Flag. Bol vydaný 21. marca 2006.
Prince of Persia
Prince of Persia je séria počítačových hier. Kľúčom k úspechu je príbeh hlavnej postavy, princa z Perzie, ktorý je pretkaný logickými úlohami a bojovými scénami.
Pôvodná hra
Neskôr bolo vytvorené pokračovanie s názvom Prince of Persia 2. Tento diel nezískal až tak veľký úspech, ako predošlý diel. V roku 1999 bola vydaná hra Prince of Persia 3D. Hra bola síce neúspešná, ale zaujala vývojárov spoločnosti Ubisoft. Tak sa začala príprava trilógie Sands of Time. Momentálne bol pre Xbox360 vytvorený remake prvého dielu z názvom Prince Of Persia: Classic