cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustín Maťovčík
V januári 2017 mu prezident Andrej Kiska udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž II. triedy „za dlhoročné mimoriadne zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti biografie a bibliografie“.
Kružno
Kružno je obec na Slovensku v Banskobystrickom kraji v okrese Rimavská Sobota.
Polohopis
Kružno patrí do spoločnosti obcí, ktoré sa združili do Mikroregiónu Rimava-Rimavica.
Národnostné zloženie
Podľa údajov zo Sčítania obyvateľov, domov a bytov 2021 je národnostné zloženie obyvateľstva obce Kružno nasledovné:
Slováci: 95,1 %
Maďari: 2,02 %
Asafa Powell
Asafa Powell (* 23. november 1982, St. Catherine, Jamajka) je jamajský šprintér na 100 m mužov. Osobný rekord 9,72 s sa mu podarilo zabehnúť raz.
Kružno
Národnostné zloženie
Nemci: 0,86 %
Rumuni: 0,86 %
Asafa Powell
Osaka 2007
Na MS v atletike 2007 zabehol čas 9,95 vo finálovom behu a získal bronzovú medailu. Za víťazom Tysonom Gayom zaostal o 11 stotín sekundy.
Kružno
Národnostné zloženie
Česi: 0,58 %
Asafa Powell
Peking 2008
Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu vyhral v štafetovom behu na 4x100 metrov. Bežal v semifinále aj vo finále. Vo finále bol členom štafety, ktorá zabehla svetový rekord (37,10 s).Asafa zabehol posledný úsek(letmo) za 8.73. Asafa Powell je tretí najrýchlejší šprintér vôbec. Zabehol päťdesiatpäť 100 metrových šprintov pod desať sekúnd a prekonal tým Maurice Green, ktorý ich zabehol 53. V sezóne 2009 chce prelomiť a podať dobrý výkon MS v Berlíne (15-23 August)
Kružno
Národnostné zloženie
Nezistené: 0,58 %
Dejiny
Obec Kružno sa v roku 1923 stala osadou, kedy prisťahovalci z detvianských a kokavských vrchov začali brať podiel na parcelácii majetku bývalého baróna Henryka Lužinského a predaja pozemkov veľkostatkára Štefana Stanislava z Oždian. Túžba najbiednejšej vrstvy slovenského národa po kúsku vlastnej zeme, túžba po radostnej práci na vlastnej hrude vylákala záujemcov do tamojších krajín.
Prví kolonisti
Zaľudniť tento kraj, učiniť divočinu úrodnou, užitočnou je údelom tvrdej, namáhavej kolonizácie, ktorú začali prví prisťahovalci so svojimi rodinami v roku 1923 Priadkovci: Martin, Jozef, Peter a Pavel. Prví traja sa usadili pozdĺž horného toku, malého potoka vyvierajúceho z malého močariska a tečúceho lesnatou úžľabinou zvanou Molnárka, východným smerom k Rimavskej Sobote do Rimavy. Pavel postavil malý domček z dreva (kolibu) asi kilometer na severovýchod od svojich príbuzných pozdĺž starej artézskej studne v kružine, podľa ktorej bola pomenovaná i osada Kružno. V roku 1923 na jar tu už bývala 6 členná rodina Pavla Priadku. Toho istého roku v jeseni prišlo odrazu ďalších 10 rodín. Keď mala osada asi 95 obyvateľov, bola pričlenená k obci Sušany. V roku 1926 sa k osade Kružno pridružila aj osada Grošovka (Garažka) ležiaca severne, kde sa usadila rodina Bahledova a osada Čertov Ker v jeho západnom smere, kde sa usadili dve evanjelické rodiny Paľagova a Bobáľova z obce Hriňová. Príliv prisťahovalcov neochaboval, ale naopak pokračoval, čím bol daný istý predpoklad k hustejšiemu zaľudneniu.
Zamestnanie
Obyvateľstvo sa zaoberá zväčša roľníctvom a chovom rožného statku, ktorý na výročitých i mesačných trhoch odpredáva. Sú tu však aj robotníci a nádenníci, pracujúci pri stavbách alebo hospodárskych sezónnych prácach v okolí. V zime sa takmer všetko mužské obyvateľstvo venuje v okolitých horách drevorubačstvu a ženy doma pradeniu a tkaniu.
V máji 1927 bol na Kružne vysvätený cintorín a zvonica. Tento slávnostný akt previedol rímskokatolícky duchovný z Veľkej Suchej Ján Krištofčák, za veľkej účasti miestneho a okolitého obyvateľstva. V marci roku 1929 bola dokončená výstavba školy.
Erb obce Kružno
Erb obce spolu s jej vlajkou a pečaťou predstavujú trojicu najdôležitejších identifikačných symbolov obce. Na tvorbu každého z nich sa vzťahujú osobitné, po stáročia tradované zákonitosti a zvyklosti erbovej tvorby. Zodpovedný prístup k tvorbe spomenutých symbolov je daný tiež tým, že sa vytvárajú spravidla na veľmi dlhé obdobia, ba stáročia. Východiskom pre vytvorenie erbu je samotná historická tradícia. Informuje o tom, že lokalita obce bola kedysi rúbaniskom lesa. Postupným odkupovaním pôdy od pôvodných vlastníkov – Henryka Lužinského a Štefana Stanislava z Oždian, vznikla osada. Na jej pomenovanie mala vplyv trnkami obrastená čistina – Kružina, uprostred so zrubenou studňou. Podľa spomenutej Kružiny, dostala obec pomenovanie – Kružno.
Po konzultácii starostu obce so zástupcami Heraldickej komisie sa ukázal ako najvhodnejší erbový symbol motív zrubnej studne medzi trnkami. Na zvýraznenie skutočnosti, že ide o studňu, sa na jej okraj pridal symbol džbánu na naberanie vody. Studňa vyjadruje myšlienku života, mladosti, uzdravovania, ale aj poznania a múdrosti. Heraldické vyjadrovanie si vyžaduje prísnu štylizáciu. Erb je symbol. Nie krajinomaľba. Preto bolo potrebné studňu džbán i trnky zobraziť bez zbytočných podrobností, ktoré by pri zmenšení zanikli.
Vlajka obce Kružno
Pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách modrej, bielej, červenej, žltej a zelenej. Vlajka má pomer strán 2:3 a ukončená je troma cípmi, t. j. dvoma zástrihmi siahajúcimi do tretiny jej listu.
Občianska vybavenosť
V roku 1928 bola Slovenskou ligou v obci postavená Jubilejná škola, čomu napomohla aj skutočnosť, že v tomto čase v obci pôsobil ako učiteľ Fraňo Kráľ. V súčasnosti má v budove sídlo materská škola. Ďalšou významnou stavbou v obci je budova kultúrneho domu, v ktorej má sídlo aj obecný úrad. V súčasnosti sa občania venujú výstavbe nového rímskokatolíckeho kostola.
Pre turistov je Kružno zaujímavé najmä svojim netradičným spôsobom zástavby s veľkými rozostupmi medzi rodinnými domami, možnosťou prejazdu lesnými, či poľnými cestičkami do susedných obcí, ako sú: Sušany, Selce, Veľké Teriakovce, Hrachovo-Svetlá, Ožďany či samotná Rimavská Sobota. Táto skutočnosť v poslednom čase čím ďalej, tým viac priťahuje cykloturistov.
Šport
Pre športové využitie sú v obci športové ihriská umožňujúce hrať volejbal a futbal, ako aj parčík s preliezkami a hojdačkami, pre šantenie najmladšej generácie. Tieto priestranstvá sú naplno využívané počas športových dní, ktoré sú súčasťou každoročných dní obce, ale aj počas ostatných dní v roku. Tradičně sa v obci dosahuju výborné výsledky v dobrovoľnom hasičskom zbore žien i mužov.
Hospodárstvo
Zamestnanosť v obci je pomerne dobrá, čomu prispieva blízkosť okresného mesta, ale aj fakt, že v katastrálnom území obce je vybudovaná farma chovu ošípaných spoločnosti Agrotauris Rimavská Sobota. Takisto tu pôsobí nemálo podnikateľov, ktorí sa venujú poľnohospodárstvu, nákladnej doprave, autoopravárenstvu, chladiarenstvu, stolárstvu atď.
Sean Simpson
Sean Simpson (* 4. máj 1960, Essex, Spojené kráľovstvo) je bývalý kanadský hokejový útočník. Po ukončení aktívnej kariéry pôsobí ako tréner.
Reprezentácia
V sezóne 1986/87 odohral 6 zápasov za kanadskú reprezentáciu, strelil 3 góly.
Trénerské pôsobenie
Na MS 2006 pôsobil ako asistent bieloruského trénera Glena Hanlona (spolu s Eduardom Zankovcom a Vladimirom Cyplakovom).
V roku 2009 vyhral s mužstvom ZSC Zürich Lions doposiaľ jediný ročník Hokejovej ligy majstrov.
Od roku 2010 vedie švajčiarsku reprezentáciu. na MS 2013 sa jeho mužstvo prekvapivo prebojovalo až do finále, keď zvíťazilo v 9 zápasoch za sebou.
Jaroslav Chovanec
Jaroslav Chovanec (* 7. február 1935, Hrnčiarske Zálužany) je slovenský ústavný právnik, pedagóg a autor literatúry faktu.
Životopis
Viac ako desať rokov pôsobil ako interný vysokoškolský učiteľ na Právnickej fakulte UK a tri roky na Vysokej škole ZNB v Prahe a v Bratislave. Pôsobil na rôznych právnických fakultách vo všetkých formách pedagogického procesu vrátane skúšok, vedenia diplomových a rigoróznych prác a prác študentskej vedeckej odbornej činnosti (ŠVOČ). Počas interného pôsobenia na PF UK bol deväť rokov tajomníkom katedry štátneho (ústavného) práva. Bol člen rady Vysokej školy ZNB. V šk. roku 1981/82 a 1982/83 externe prednášal, viedol seminárne cvičenia a skúšal na FF UK v Bratislave. Pôsobil aj na Ústave štátu a práva SAV. Od roku 1968 a do roku 1990 sporadicky prednášal na Inštitúte pre národné výbory, neskôr na Inštitúte verejnej správy MV SSR. Taktiež od roku 1962 až do 1990 prednášal z odboru štátne právo v Osvetovom ústave v Bratislave, ako aj v Socialistickej akadémii (teraz v Akadémii vzdelávania).
Na Fakulte masmediálnej komunikácie UCM v Trnave bol vedúcim Katedry humanitných vied a člen Vedeckej rady fakulty. V roku 1999 vykonával funkciu prorektora UCM v Trnave pre legislatívu a styk s verejnosťou. Okrem toho bol od októbra 1999 do roku 2001 členom Akademického senátu na FMK UCM.
Ma Barkerová
Všeobecná popularita Ma Barker poklesla vznikom dua Bonnie a Clyde a výčinmi Johna Dillingera.
Jaroslav Chovanec
Životopis
V rokoch 1995/96 bol členom kolektívu pre založenie Právnickej fakulty UMB v Banskej Bystrici a v rokoch 1997 a 1998 členom expertnej skupiny vytvorenej na UCM v Trnave pre prípravu projektu zriadenia Fakulty verejnej správy UCM v Trnave.
Od školského roku 1999/2000 až do školského roku 2002/2003 pôsobil ako externý docent a profesor štátneho (ústavného) práva na PF UK v Bratislave. V súčasnosti pôsobí ako externý profesor na PF MB v Banskej Bystrici a interný profesor na FMK UCM v Trnave.
Až do roku 2012 bol aktívny advokát. Je člen Spolku slovenských spisovateľov, správca Nadácie Ľudovíta Štúra a Nadácie profesora Karola Planka pri PF UK, člen Združenia národne orientovaných právnikov, občianskej iniciatívy 61 krokov k slovenskej identite - Zvrchované Slovensko, vedeckej rady Slovenského pedagogického nakladateľstva na tvorbu terminologických a výkladových slovníkov, výboru Sekcie pre vedeckú a odbornú literatúru a počítačové programy Literárneho fondu; predseda Rady učiteľov Slovenského inštitútu vzdelávania, člen Historickej spoločnosti SAV a Spoločnosti pre medzinárodné právo SAV, podpredseda redakčnej rady odborno-teoretického časopisu Štát a právo. Orientoval sa na výskum štátoprávneho a ústavného vývoja ČSR. Bol členom Komisie Predsedníctva SNR pre vypracovanie návrhu Ústavy SR.
Je nositeľom viacerých ocenení a vyznamenaní. Po roku 1989 to bola napr. Cena Slovenských pohľadov (v spoluautorstve s M. Ferkom a M. Tkáčom, v r. 1993), vyznamenanie ministra kultúry Slovenska Zlatý dvojkríž (za mimoriadne iniciatívy a zásluhy o národnú kultúrnu a demokratickú štátnosť Slovenskej republiky, v r. 1995), Zlatá plaketa Literárneho fondu (v r. 2000), pamätná medaila Matice slovenskej (za dlhoročnú prácu v prospech slovenského národa a Matice slovenskej, v r. 2000), pamätná medaila Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (2000) a ďalšie. V roku 2008 mu prezident Ivan Gašparovič prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Ma Barkerová
Životopis
12. septembra 1892 sa Kate vydala za Georgea Barkera. Mali spolu štyroch synov: Hermana, Lloyda, Arthura, a Freda. Po narodení ich posledného dieťaťa syna Freda George Barker zomrel. Určité indície nasvedčujú, že Barker bol ťažkýcm opilcom a k jeho smrti mu dopomohla Ma Barker.
Sporné fakty o Ma Barker
Neskôr sa jej synovia stali členmi gangu s názvom Barker-Karpis Gang, ktorý bol známy tým, že bol v období rokov 1931 až 1935 zapletený do lúpeží, únosov a ďalších kriminálnych činov, no o spoluúčasti Ma Barker na nich sú pochybnosti. Nesporné je, že o aktivite svojich detí vedela a snažila sa ich zachrániť od problémov, čo mohlo byť v konečnom dôsledku dôvodom pre jej obvinenie zo spoluviny. Nikdy sa ale nedokázalo, že Ma Barker tento gang priamo viedla, či dokonca plánovala jeho aktivity. Jej úlohou bolo starať sa o členov gangu v období medzi jednotlivými kriminálnymi činmi.
Alvin Karpis, druhý zo zakladateľov tejto skupiny zločincov neskôr povedal:
„''To najsmiešnejšie na celom príbehu o našich zločinoch je, že je v nich zmienka o tom, že Ma Barker bola riadiacou silou gangu Karpis-Barker... ona nebola v skutočnosti žiadnym lídrom, dokonca nebola ani žiadnym zločincom. V policajných záznamoch nie je ani jej policajná fotografia, a ani jej zaživa neboli odobraté odtlačky prstov... jasné, že o nás vedela, že sme boli kriminálnici, no jej spolupráca s nami počas našej činnosti bola obmedzená iba na jednu úlohu: keď sme spolu cestovali, správali sme sa ako synovia s mamou. Čo už mohlo vyzerať viac nevinnejšie?''“
Túto tézu potvrdzuje aj ďalší známy bankový lupič Harvey Bailey, ktorý gang Barkerovcov dobre poznal. Vo svojom autobiografickom diele opisuje Ma Barker ako ženičku, ktorá "nedokázala naplánovať raňajky", nie to ešte kriminálny čin.
Viacerí zainteresovaní vrátane Karpisa boli presvedčení, že celý mýtus o Mamke Bakerovej vytvoril J. Edgar Hoover a jeho vtedy začínajúci federálny vyšetrovací úrad FBI, ktorého agenti museli zdôvodniť, prečo zabili starú dámu. Ma Barker a jej syna Freda totiž zabili 16. januára 1935 počas razie agenti FBI v prenajatej letnej chatke pri jazere Lake Weir v oblasti Oklawaha na Floride.
Ma Barkerová v populárnej kultúre
Mýtus o Ma Barkerovej sa stal inšpiráciou nielen pre literárne, ale aj dramatické či hudobné diela. Námet postavy mamky, šéfky gangu svojich synov sa objavuje vo filmoch, či seriáloch a ďalších umelecky, či skôr komerčne ladených formátoch.
Už v roku 1939 román Slečne Blandishovej netreba orchidey od spisovateľa Jamesa Hadley Chaseho opisuje matku, ktorá sa stará o gagnsterskú zberbu zorganizovanú z jej synov. Tento príbeh bol adaptovaný aj pre nízkorozpočtový film Bloody Mama (Krvavá mama) z roku 1970, ktorý režíroval Roger Corman a Ma Barker si v ňom zahrala herečka Shelley Winters. Ma Barker v tomto filme bola vykreslená ako hlavná osoba, ktorá povzbudzuje a organizuje kriminálne činy svojich detí. Jej syna Lloyda Barkera si v tomto filme zahral vtedy ešte neznámy mladý herec Robert De Niro.
Príbeh o Ma Barker bol prerozprávaný aj vo filme Verejný nepriateľ (Public Enemies) z roku 1996, režiséra Mark L. Lestera v hlavných úlohách s Theresou Russellovou a Ericom Robertsom.
Aj jedna z najslávnejších skupín disco éry 70. rokov, skupina Boney M., nahrala pieseň s názvom „Ma Baker“. Texty piesne sa jednoznačne inšpirujú Ma Barkerovou.
Americká metalová formácia Maylene and the Sons of Disaster je konceptuálna hudobná skupina, ktorej celá koncepcia je založená na príbehu Ma Barker a jej synov.
Christian Ludwig
Christian Ludwig (* 26. marec 1901, Bratislava – † 9. február 1967, Linz) bol významný predstaviteľ slovenskej medzivojnovej architektúry. Ludwigove stavby, ktoré sa radia k vrcholným dielam funkcionalizmu na Slovensku, sú dôležitou súčasťou architektonického obrazu Bratislavy.
Životopisné dáta
Pochádzal so starej evanjelickej rodiny, manželstvo rodičov však bolo zmiešané - matka Aurora rodená Brsič bola katolíčka. Otec Christian Karl bol v tom čase obchodník s vínom (v matrike "borkereskedő").
Architektúru absolvoval v Mníchove roku 1925. Potom až do roku 1928 pôsobil v bratislavskom ateliéri Wimmer-Szonyi. Od roku 1928 pôsobil ako samostatný architekt v úzkej spolupráci s Augustínom Danielisom.
V roku 1945 aj s rodinou odišiel do Rakúska, kde sa usadil v Linzi. Tam si otvoril vlastnú projekčnú kanceláriu, kde pracoval na významných projektoch vodných diel či priemyselných areálov. Do rodného mesta sa už nevrátil.
Takmer štyridsať rokov po smrti (v roku 2004) boli jeho telesné ostatky prevezené do Bratislavy a uložené do rodinnej krypty (vedľa svojej manželky a rodičov) na Cintoríne pri Kozej bráne.
Charakteristika diela
Dielo Christiana Ludwiga je príkladom osobitej interpretácie modernej architektúry; nikdy neopustil overené tradičné hodnoty. Architektúra v jeho chápaní a cítení nebola technickým, ale najmä umeleckým dielom. Zakotvenosť v tradícii sa vzťahovala najmä k tvorbe obytných domov, ktoré svojou kompaktnou hmotou so strmou sedlovou strechou, uzatvorenou dispozíciou a symbolikou stelesňovali romantické predstavy o útulnom domove okolo rodinného kozuba.
Dielo
Dvadsiate a tridsiate roky sú jeho najvýznamnejším obdobím, keď v Bratislave navrhol desiatky obytných a obchodných domov. Jeho dielo má však aj iné rozmery obchodný a obytný dom Rudolfa Manderlu (1935), ktorý stojí na Námestí SNP bol prvou výškovou budovou na Slovensku. Jej výstavbu inicioval bratislavský podnikateľ Rudolf Manderla po svojom návrate z USA. Konštrukčne je vežiak železobetónovým skeletom. Po piate poschodie je osemosový, vyššie (až po desiate poschodie) štvorosový. V prízemí dom vytvára moderný variant podpalubia a zakrivenú pasáž so vstupmi do menších prevádzok. Na obchodnom dome Brouk a Babka - dnešný Dunaj (1936), Ludwig progresívne aplikoval železobetónový skelet s voľným pôdorysom a súvislým pásom presklenení. Objekt sa radí k špičkovým dielam funkcionalizmu na Slovensku ako aj k osobitnému vrcholu Ch. Ludwiga. Nachádza sa v kompaktnej zástavbe na námestí SNP v Bratislave, ktoré v tom čase prežívalo stavebnú konjuktúru. Rovnako známou stavbou sa stal aj polyfunkčný objekt známy ako Café Regina (1937) na Hurbanovom námestí v Bratislave. Dom bol navrhnutý ako polyfunkčný s ordináciami lekárov, bytmi, kaviarňou a predajnými plochami. V období svojho vzniku dom zavŕšil výstavbu pásu novostavieb na obvode historického jadra mesta. Dnes tvorí spolu so susednými objektmi a protiľahlým Baťom, komplex modernej architektúry z polovice 20. storočia. Rozľahlá budova v dolnej časti ulice, známa reliéfnymi portrétmi významných predstaviteľov evanjelickej cirkvi na priečelí (od sochára Alojza Rigeleho), vznikla podľa Ludwigovho projektu (v spoupráci s architektom Augustínom Danielisom) v rokoch 1931 - 1932.
Kleombrotos I.
Agésilaos v roku 376 pred Kr. ochorel a Kleombrotos opäť dostal príležitosť veliť spartskému vojsku. Jeho úlohou bolo dobyť pevnosti v horskom pásme Kithairon medzi Tébami a Aténami, ktoré boli strategickým miestom. Po strate niekoľkých vojakov sa situácia opakovala. Kleombrotos sa s vojskom vrátil späť do Sparty. Rozhodlo sa, že nasledujúca akcia bude vedená po mori. V roku 374 pred Kr. sa Kleombrotos s flotilou lodí preplavil korintským zálivom a vo Fokide dobyl prístavnú pevnosť Kreusis. Korisťou spartského voska sa stalo aj dvanásť tébskych vojnových lodí. Túto pozíciu si Sparta udržala až do roku 371 pred Kr., keď v lete tohto roku vpadlo vojsko peloponézskeho spolku vedené spartským kráľom Kleombrotom do Bojótie. K bitke došlo na pláni pri dedine Leuktry, necelých dvadsať kilometrov od Téb. V početnej prevahe bolo vojsko peloponézskeho spolku, ktoré malo približne desaťtisíc vojakov, kým Tébania iba šesťtisicpäťsto a napriek tomu tu Sparta utrpela totálnu porážku. Vojsko Tébanov pod vedením Epameinónda tu po prvý raz vo vojenskej histórii použili v boji taktiku tzv. kosého šíku. Na bojisku ostalo štyritisíc Sparťanov, medzi nimi aj kráľ. Z tejto porážky sa Sparta už nikdy nespamätala a prestala byť hegemónom v gréckom svete. Následníkom Kleombrota sa stal jeho syn Agésipolis.
Sarapión
Sarapión (Sarapión) môže byť:
Zavesená fasáda
Zavesená fasáda je konštrukčný systém ľahkého obvodového plášťa. Oddeľuje vonkajší priestor od vnútorného prostredia. Je pomerne novým systémom uplatňovaným na objektoch modernej výstavby. Podstata systému spočíva v predsadení resp. zavesení pred stropnú konštrukciu objektu.
História
Zavesená fasáda je často spájaná s výškovými budovami. Tento systém sa najprv zrealizoval a naplno uplatnil v USA, neskôr sa rozšíril do ostatných krajín. V roku 1931 bola slovenská odborná verejnosť informovaná o novej konštrukcií v časopise Slovenský Staviteľ. V roku 1931 bola postavená prvá budova so zavesenou konštrukciou v Bratislave.
Umiestnenie a stabilita
Podľa polohy rozoznávame zavesené fasády:
Zo statickej stránky sú tieto konštrukcie vždy namáhané na ohyb vplyvom vetra a tiež dochádza k namáhaniu tlakovou alebo ťahovou silou vyvolanou účinkom hmotnosti steny.
Upevnenie
Zavesenie fasády je montážne náročnejšie ako fasáda jednoducho vkladaná medzi časti konštrukcie. Obalové konštrukcie sa vyrábajú priemyselne pre uľahčenie montážneho systému. Pri vyhotovení je dôležitá možnosť vyrovnania tolerancií pri samotnej montáži fasády, sadaní stavby alebo počas prevádzky. Z tohoto hľadiska je dôležité kĺzavé uloženie v spodnej a hornej časti objektu. Záleží predovšetkým od typu systému.
Druhy kotvení:
Materiál
Materiál na báze hliníka má široké spektrum možností uplatnenia tvaru profilov i celkovej konštrukcie. Použitie predsadenej obalovej konštrukcie má široké spektrum uplatnenia. Je možné ju aplikovať na rôzne druhy pôdorysov, zalomení a zakrivení budov, vytvárať rôzne rastre transparentných a plných dielov.
Bruce Dern
Bruce MacLeish Dern (* 4. jún 1936, Chicago, Illinois, USA), je americký herec. Je otcom Laury Dernovej.
Životopis
Narodil sa v Chicagu do rodiny Jean a Johna Dernovych, vyrastal ale v Kenilworthe v Utahu. Otec bol advokát  a starý otec, George Henry Dern, bol guvernérom Utahu. Má holandsko-anglicko-nemecko-škótskych predkov. Navštevoval The Choate School a University of Pennsylvania.
Je tretí raz ženatý, od roku 1969 je jeho manželkou Andrea Beckett.
Kariéra
Jeho filmovým debutom je Wild River v roku 1960. K jeho najznámejším filmom patria Hush, Hush, Sweet Charlotte, Marnie, Hang 'Em High, Podporujte svojho šerifa!!, Kone sa taktiež strieľajú, Veľký Gatsby, Návrat domov, Ľudia z predmestia, Posledný ostáva, Divoký Django , alebo Nebraska.
Objavil sa aj v hlavných rolách seriálov Stoney Burke či Big Love.
Ocenenia
Bol dvakrát nominovaný na Oscara, získal tiež nominácie na Zlatý glóbus, Emmy a BAFTA. Počas svojej kariéry získal 12 ocenení, na ďalších 20 bol nominovaný.
Kraskovo (okres Rimavská Sobota)
Kraskovo (v minulosti Kraskov) je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Pont-l’Évêque (Calvados)
Pont-l’Évêque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 4261 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kutaisi
Kutaisi je druhé najväčšie gruzínske mesto 147 635 obyvateľmi (2014), ležiace v západnom regióne Imeretia asi 221 km západne od Tbilisi na rieke Rioni.
Dejiny
Kutaisi boli kedysi metropolou Kolchidského kráľovstva. Archeologické výskumy dokazujú, že mesto fungovalo ako hlavné mesto Kolchidy aspoň od 2. tisícročia pred Kr. Mnoho historikov sa domnieva, že keď písal Apollónios z Rodu o Jásonovi a argonautoch a ich legendárnej ceste do Kolchidy, bolo Kutaisi cieľom argonautov a sídlom kráľa Aiétesa. V rokoch 9751122 bolo Kutaisi metropolou zjednoteného Gruzínskeho kráľovstva a od 15. storočia do roku 1810 potom hlavným mestom kráľovstva Imeretia, ktoré v 17. a 18. storočí trpelo pod nájazdmi Osmanskej ríše. V 60. rokoch 17. storočia mesto obsadili Turci, roku 1770 ho potom oslobodila ruská armáda. Roku 1810 však Rusko donútilo posledného kráľa utiecť do Turecka a kráľovstvo anektovalo. Počas Októbrovej revolúcie tu boli nemeckí a britskí vojaci, roku 1921 tu bola násilím ustanovená sovietska vláda.
Ekonomika
Pred vyhlásením nezávislosti Gruzínska v roku 1991 bolo Kutaisi jedným z najvýznamnejších priemyselných centier republiky. Dnes sú už podniky dávno skrachované a ľudia musia hľadať prácu v zahraničí. Neďaleko mesta sa tiež nachádza vodná nádrž.
Kantóny Le Havru
Kantóny mesta Le Havre majú označenie Le Havre-1 až Le-Havre-9 (fr. Canton du Havre-1 atď.). Ide o deväť francúzskych správnych jednotiek v obvode Le Havre v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Chef-lieu všetkých kantónov je mesto Le Havre. Kantóny zahrňujú mesto Le Havre, vedľa ktorého patrí obec Sainte-Adresse ku kantónu Le Havre-6.
Geografia
Kantóny Le Havre zahrňujú plochu a majú 190 362 obyvateľov (2006), čo odpovedá hustote zaľudnenia 3 868 obyvateľov na km2.
Ienobu Tokugawa
Ienobu Tokugawa (jap.: 徳川 家宣, Tokugawa Ienobu) bol šiestym šógunom Tokugawskej dynastie. Bol najstarším synom Cunašigeho Tokugawu, synovcom Iecuna Tokugawu a Cunajošiho Tokugawu, vnukom Iemicua Tokugawu, pravnukom Hidetadu Tokugawu a pra-pravnukom Iejasua Tokugawu.
Prvé roky (16621694)
Ienobu Tokugawa sa narodil v roku 1662 ako najstarší syn Cunagišeho Tokugawu, ktorý bol daimjóm provincie Kofu. Provincia Kofu bola  jednou z najbohatších a  hospodársky najvyspelejších oblastí vtedajšieho Japonska.
O detstve Ienobua sa veľa nevie, od narodenia však bol predurčený stať sa po otcovej smrti ďalším daimjóm Kofu. Po smrti šogúna Iecuna Tokugawa v roku 1680 sa ujal moci nad bakufu jeho syn Cunajoši Tokugawa. Cunajošiho neschopnosť splodiť mužského potomka však dávala veľké šance Ienobuovi stať sa v budúcnosti šógunom, pretože bol jeho najbližší žijúci príbuzný. V dobe vládnutia Cunajošiho však ešte nikto nepredpokladal, že Ienobu sa stane ďalším šogúnom, pravdepodobnejšie vyzeralo, že sa stane nástupcom svojho otca a teda daimjóm provincie Kofu.
Okolo roku 1680 zomrel jeho otec Cunašige Tokugawa a Ienobu Tokugawa po ňom nastúpil na čelo province ako daimjó. Tak sa mladý Ienobu ako vládca najbohatšej časti ríše, stal veľmi mocnou a vplyvnou postavou ešte za panovania svojho strýka Cunajošiho
V roku 1694 bol vymenovaný neokonfuciánsky vzdelanec Hakuseki Arai za vychovávateľa mladého Ienobua. Hakuseki, ktorý predtým pôsobil ako učiteľ konfucianizmu v Ede, kde si svojimi prednáškami získal povesť výborného vzdelanca,  bol odporučený  Džunanom Kinošitom za  vychovávateľa pre mladého Ienobua. Predpokladá sa, že do roku 1709, kedy sa Ienobu stal šógunom, mu Hakuseki predniesol vyše 2000 lekcií z čínskej klasickej literatúry a teórie Konfucianizmu. Hakuseki zostal v blízkosti Ienobua aj po jeho vyhlásení za šogúna, v privilegovanej  pozícii radcu až do konca svojho života.
Hakusekiho výchova bola dobrá škola a  výchova pre Ienobu, nakoľko šógun Cunajoši bol veľkým mecenášom čínskej klasickej literatúry a neokonfucianizmu a každého kto bol vzdelaný v týchto odboroch pozýval k sebe na dvor a preukázal mu svoju priazeň. . Hakuseki tiež napísal pre Ienobua dielo známe ako Hankampu, ktorá obsahuje dejiny všetkých šlachtických lén od roku 1600 až do roku 1680.
Šógun Ienobu (17091713)
Šógun Ienobu ihneď po nástupe začal reformovať určité prvky japonskej spoločnosti. Je všeobecne známe, že počas svojej vlády transformoval bakufu z vojenskej na civilnú vládnu inštitúciu, čo začalo už za vlády šogúnov Iecuna a Cunajošiho. Zrušil čudácké zákony a edikty svojho precdchodcu Cunajošiho. Dvorania, ktorí získali za Cunajošiho prílišnu moc, jej boli zbavení. Taktiež, v roku 1710, šógun Ienobu zrevidoval Buke-Šo-Hatto, okrem iného bola zrušená cenzúra a Ienobu presviedčal svojich poddaných, že myšlienky a názory ľudu môžu dosiahnuť až na najvyššiu úroveň bakufu, tým, že šogún chcel byť informovaný, čo jeho ľud bezprostredne trápy a preto príjmal audiencie obyčajných ľudí. Tieto novozavedené obyčaje boli prijaté pod vplyvom Hakusekiho. Boli taktiež zrušené kruté tresty a perzekúcie a tiež bol zreformovaný súdny systém.
Neo-Konfucionizmus bol počas vlády Ienobu Tokugawu podporovaný na úkor ostatných filozofických hnutí, vďaka silnému vplyvu neokonfuciánskeho vzdelanca Araia Hakusekiho na šogúna. Boli uskutočnené potrebné ekonomické reformy, boli razené nové zlaté mince na stabilizovanie ekonomiky.
Šógun Ienobu bol prvým šógunom po storočiach, ktorý sa skutočne pokúsil významne zlepšiť vzťahy s cisárom a dvorom v Kjóte. V roku 1711, regent Motohiro Konoe, pricestoval do Eda z Kjóta aby sa stal sprostredkovateľom medzi šógunom Ienobuom a Cisárom Nakamikadom a šľachtou (v Kjóte). Ienobu prevzal hlavnú iniciatívu, ale Motohiro sa tiež chcel presadiť počas priebehu rokovaní. Po ukončení rozhovorov, bolo dohodnuté, že mladší cisárov syn sa nemusí stať kňazom, ako to bolo pravidlom, ale  môže vytvoriť novú vetvu cisárskeho rodu,  a cisárove dcéry sa môžu vydávať (je faktom, že jedna z mladších dcér Cisára Nakamikado sa vydala za mladšieho syna šóguna Ienobua) a že bakufu bude poskytovať dvoru pravidelné finančné príspevky. Bolo tiež obnovených mnoho zabudnutých dvorných ceremónií. Do Kórey bol vyslaný veľvyslanec, prvý po invázii Hidejošiho Tojotomiho z roku 1592. Toto všetko znamenalo zlepšenie vzťahov s dvorom počas vlády šóguna Ienobu.
Šógun Ienobu zomrel vo veku 51 rokov v ére Šótoku 2, v 14. dni 10. mesiaca (1712). Jeho následníkom sa stal jeho ešte nedospelý syn Iecugu Tokugawa. Následníkom sa nestal syn, ktorý sa oženil s cisárskou princeznou. Iecugu sa stal siedmym šógunom a aj on ustanovil Hakusekiho za svojho radcu.
Marián Hronský
PhDr. Marián Hronský, DrSc. (* 24. august 1940† 3. jún 2012) bol slovenský historik. Po skončení Filozoficke fakulty Karlovej univerzity v Prahe v r. 1962 (odbor história–filozofia) pracoval vo Vojenskom historickom ústave v Bratislave.
CHK Kapitan
CHK Kapitan (Stupino) je ruský hokejový klub, účastník druhej najvyššej ruskej súťaže v ľadovom hokeji, sídliaci v meste Stupino.
Álex López Morón
Álex López Morón (* 28. november 1970, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Spájanie
Spájanie môže byť:
Pyramída v Médúme
Pyramída v Médúme alebo Médúmska pyramída alebo Falošná pyramída je pyramída, ktorej pozostatky sa nachádzajú 100 km južne od Káhiry v púšti pri dedine Majdúm v Egypte.
Staviteľom bol s veľkou pravdepodobnosťou faraón Snofru (2575–2551 pred Kr.), zakladateľ 4. dynastie a majiteľ ďalších dvoch pyramíd — Lomenej a Červenej. Začala sa stavať ako stupňovitá a po niekoľkých stavebných etapách ju nakoniec dokončili ako pravú. Vnútorná štruktúra pyramídy je jednoduchá, vstupuje sa vchodom na severnej strane a chodba ústi do kráľovskej komory s nepravou klenbou, ktorá sa nachádza v strede pyramídy na úrovni základne. Celkové usporiadanie vnútra je inovatívne a vytvoril sa ním nový typ, ktorý sa neskôr ďalej rozvíjal. V jej okolí sa našla ruina satelitnej pyramídy, najlepšie zachovaný zádušný chrám zo Starej ríše, pozostatky vzostupnej cesty a pohrebisko, ktoré patrilo pyramíde. Údolný chrám sa zatiaľ nenašiel. Aj usporiadanie pyramídového komplexu bolo novátorské a stalo sa vzorom pre nasledujúce pyramídy. V súčasnosti má pyramída odhalené jadro a vidieť jeho tri sklonené kamenné vrstvy. Jej súčasný zvláštny tvar pravdepodobne zapríčinila ťažba kamenných blokov, ktorá prebiehala už za panovania Ramesseho II. Existuje domnienka, že pyramídu začal stavať ako stupňovitú už Snofruov predchodca Hunej a dokončil ju ako pravú Snofru.
Ján XI. (pápež)
Ján XI. (lat. Ioannes Undecimus), vl. menom Johannes (* 910, Rím – † december 935, Rím) bol taliansky duchovný a 125. rímsky pápež (v období rokov 931 – 935).
Životný príbeh Jána XI. je v histórii rímskokatolíckej cirkvi unikátny a napriek jeho dávnej histórii je pomerne dobre zdokumentovaný.
Od počiatku storočia významnú úlohu v Ríme hrala rodina Theofilaktovcov. Hlavou tejto rodiny bol veliteľ armády Theofylakt I., ktorý v roku 904 presadil na pápežský stolec svojho blízkeho príbuzného Sergia (ako pápež Sergius III.). Ten začal svoj pontifikát tým, že svojho predchodcu Leva V. dal zavraždiť. Bezostyšne žil v konkubináte s Theofylaktovou dcérou Maroziou, vplyvnou rímskou senátorkou. Marozia sa aj vďaka trojnásobnému manželstvu stala najvplyvnejšou osobou v rímskej kúrii a fakticky dosadzovala za pápeža takého kandidáta, ktorý sa jej zdal najvhodnejší. Toto obdobie veľmi výstižne opísal vo svojom letopise istý mních:
Podľa Liber Pontificalis a podľa biskupa a historika Luitpranda z Kremony sa z ich nemanželského vzťahu narodil syn Johannes.
Maroziným pričinením sa po Sergiovi III. na Petrov stolec posadili úplne bezvýznamní pápeži: Anastáz III. (911 – 913) a Lando (913 – 914). Keď v roku 928 dala zlikvidovať Jána X. a po ňom odstránila jeho nástupcov Leva VI. a Štefana VII., na pápežský trón mohol zasadnúť jej syn Johannes, ktorý dovtedy pôsobil ako hlavný kňaz baziliky Santa Maria in Trastevere. Marozia očakávala, že ako pápež bude jej poslušným nástrojom na posilnenie vlastného postavenia.
Batelov
Batelov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 2 340 obyvateľov, z toho 1 163 mužov a 1 177 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,7 roka).
Ján XI. (pápež)
I ďalší jeho život bol ovplyvnený zásahmi matky, ktorej záver života už nebol taký pompézny. Maroziin druhý syn Alberich, vyvolal proti jej moci v Ríme vzburu, počas ktorej bola ona i Ján XI. uväznení. Alberich sa stal faktickým rímskym diktátorom, ktorý si však v ničom nezadal s praktikami svojej matky. Sám sa postaral o to, aby v roku 955 sa po smrti Agapeta II. stal pápežom jeho syn Oktavián (ako pápež Ján XII.).
Ján XI. prežil zvyšok svojho života uväznený v Lateránskom paláci a jeho činnosť sa obmedzila iba na prísne cirkevné povinnosti. Vo väzení Alberich s Jánom zachádzal údajne ako so svojím otrokom.
Obdobie, do ktorého spadá aj pontifikát Ján XI., napísalo hanebné stránky cirkevných dejín. Zrejme aj to stálo za vznikom legendy o žene na pápežskom stolci, pápežke Jane, ktorá údajne vládla v Ríme okolo polovice 9. storočia.
Dagmar Čierna-Lantayová
Dagmar Čierna-Lantayová, tiež Záhorská-Lantayová, Čierna, Záhorská (* 1941) je slovenská historička.
Skončila FF UK v Bratislave, v r. 1974 - 1990 pôsobila v česko-slovensko-maďarskej zmiešanej historickej komisii. Zaoberá sa dejinami strednej a juhovýchodnej Európy 20. storočia.
Gold (Rudolf Cortés)
Rudolf Cortés - Gold je štúdiový album Rudolfa Cortésa, ktorý vyšiel v roku 2004 ako CD v edícii Popronu - Gold. Album vyšiel pod nesprávne napísaným menom interpreta - Cortéz - (Rudolf Cortéz - Gold).
Jednoduchý protokol na prenos pošty
Jednoduchý protokol na prenos pošty (angl. simple mail transfer protocol), skr. SMTP, je jednoduchý protokol umožňujúci prenos e-mailov medzi stanicami. Protokol zaisťuje doručenie pošty pomocou priameho spojenia medzi adresátom a odosielateľom; správa je doručená do tzv. poštovej schránky adresáta, ku ktorej môže užívateľ ďalej pristupovať, napr. pomocou protokolov POP3 a IMAP. Ide o jednu z najstarších aplikácií, pôvodná norma RFC 821 bola vydaná v roku 1982. SMTP funguje nad protokolom TCP a na strane serveru štandardne využíva port 25.
Baudrémont
Baudrémont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vladimír Urban
Vladimír Urban (* 15. január 1980, Liptovský Mikuláš) je slovenský hokejový obranca. V sezóne 2008/09 hral za Duklu Trenčín.
Sovietska armáda
K 7. máju 1992 sa v radoch Sovietskej armády nachádzalo približne 2 822 000 mužov a žien.
Organizačné rozdelenie
Sovietska armáda sa organizačne delila na:
Dejiny
Po skončení druhej svetovej vojny v máji 1945 mala Červená armáda 110 pechotných divízií, 11 tankových a mechanizovaných zborov a 11 delostreleckých divízií, čo z nej robilo najväčšie ozbrojené sily vo svete. Táto armáda bola väčšia ako všetky Americké ozbrojené sily nasadené v Európe a Pacifiku dokopy. Počas studenej vojny odhadovali západné spravodajské služby silu Sovietskej armády na 2,8 až 5,3 milióna mužov. Početný stav armády v rôznych obdobiach kolísal. Napr. Chruščov pri znižovaní nákladov na konvenčnú armádu znížil početný stav Sovietskej armády z 5,3 milióna mužov na 3,6 milióna mužov. Sovietsky zväz od konca druhej svetovej vojny do roku 1967 vyžadoval trojročnú povinnú vojenskú službu. Následne v roku 1967 sa povinná vojenská služba v pozemnom vojsku skrátila na 2 roky.
Sovietska armáda sa po svojom vzniku v roku 1946 zúčastnila viacerých bojových operácií. Išlo predovšetkým o:
Výzbroj
náhľad|vpravo|Príslušník 2. tamanskej gardovej motostreleckej divízie 1. marca 1992 so zimným výstrojom, v tzv. afganke, si nasadzuje rukavice počas divízneho cvičenia blízko Moskvy
V roku 1990 mali pozemné zložky Sovietskej armády:
Trolejbusová doprava v Kutaisi
Trolejbusová doprava v druhom najväčšom gruzínskom meste Kutaisi bola prevádzkovaná do roku 2009.
Trolejbusová doprava sa v Kutaisi postupne rozvíjala od konca 40. rokov 20. storočia (po Tbilisi išlo o druhý najstarší systém v Gruzínsku). Otvorenie prvej linky prebehlo 11. septembra 1949, maximálnu dĺžku sieť dosiahla o 30 rokov neskôr, kedy bolo v prevádzke 10 liniek s celkovou dĺžkou 88 km, na ktorých jazdilo 76 trolejbusov. Situácia sa ale zhoršovala (najmä po rozpade Sovietskeho zväzu), až v roku 2001 zostali v prevádzke štyri linky a o päť rokov neskôr iba linky tri. Doprava na nich bola prerušená 14. januára 2007. V auguste a v septembri 2008 bola obnovená prevádzka na linkách č. 6 a 7, z ktorých každá merala približne tri kilometre, linky ale neboli vzájomne prepojené. Stalo sa tak vďaka trolejbusom ZiU-682 prevzatým z Tbilisi, ktoré pôvodne jazdili v Aténach. Definitívne ukončenie trolejbusového prevádzky v Kutaisi prebehlo v lete 2009, kedy tiež bola časť trolejového vedenia demontovaná.
Vo kutaiskom vozovom parku sa vystriedalo viac typov trolejbusov. Prevádzka začala so sovietskymi vozmi MTB-82 a ojazdenými JaTB-4 pôvodom z Tbilisi. Neskôr tu jazdili tiež česko-slovenské vozidlá značky Škoda. Konkrétne išlo o legendárne "deviatky" (trolejbusy Škoda 9Tr, ktorých bolo do Kutaisi dodaných celkovo 121) a tiež "štrnástky" (Škoda 14Tr, v druhej polovici 80. rokov boli zakúpené iba dva kusy). V roku 2002 bol obnovený zastaraný vozový park piatimi ojazdenými trolejbusmi ruskej výroby ZiU-682 (modernizovaná verzia vozov ZiU-9, ktoré boli v Kutaisi tiež v prevádzke) z Atén.
Eduard Konstantinovič Zankovec
Eduard Konstantinovič Zankovec, (* 27. september 1969, Minsk, Bielorusko) je bieloruský hokejový tréner.
Pôsobil ako asistent bieloruského reprezentačného trénera Glena Hanlona (spolu so Seanom Simpsonom a Vladimirom Cypľakovom), v roku 2010 sa stal hlavným trénerom, po MS 2011 v Bratislave rezignoval.
Kariéra hráča
V seniorskej kategórii Eduard Zankovec hral za Bielorusko. Hral na prvom oficiálnom stretnutí bieloruského národného družstva 7. novembra 1992 v kvalifikačnom zápase na MS s Ukrajinou (1: 4). Podieľal sa na MS v roku 1994 (skupina C), 1996 (skupina B), 2002 (divízia I) a na zimných olympijských hrách v roku 1998.
Cesta hrdinov SNP
Cesta hrdinov SNP je najdôležitejšia turistická magistrála na Slovensku. Siaha zo severovýchodu krajiny (Dukliansky priesmyk) až na západ po Devín.
Celá táto magistrála je značená červeným turistickým značením. Na území Slovenska je na väčšine trasy totožná s medzinárodnou turistickou trasou E 8 (okrem úsekov Trenčín-Veľká Javorina a Mlynská dolina-Devín), celková dĺžka sa líši a podľa uvádzaných zdrojov kolíše medzi 750 – 770 km. Celkom Európska diaľková trasa E 8 meria 4 390 km. Trasa Cesty hrdinov SNP bola pomenovaná v roku 1956. Jej priebeh kopíroval od Devína po Dobšinskú ľadovú jaskyňu staršiu Štefánikovu cestu z roku 1928, ďalej už išla trasa smerom do Košíc, Prešova, Bardejova, Svidníka na Duklu po svojej trase. Neskôr sa na viacerých miestach trasa zmenila na celkovú dĺžku 769 km - napr. Biela skala, pohorie Žiar, Kremnické vrchy. Klub slovenských turistov ponúka aktuálny TTO - turistický záznamník s mapami po tejto trase.
Priebeh trasy
V júni 2021 Soňa Kopčoková prekonala ženský rekord Cesty v štýle bez pomoci s časom 11 dní, 15 hodín a 30 minút.
Popis trasy (z východu na západ)
náhľad|vľavo|Profil trasy Dukla – Čermeľ Cesta hrdinov SNP sa začína v Duklianskom priesmyku, kde z Poľska cez hraničný priechod prichádzajú napríklad turistické cesty E 8 a E 3. Červeno značená Cesta hrdinov SNP pokračuje cez odbočku na Pozorovateľňu Ludvíka Svobodu, okolo cintorína a Dukelského memoriálu, okolo obce Vyšný Komárnik, odtiaľ horami cez Medvedie, Vyšnú Pisanú, Nižnú Pisanú a údolím potoka Kapišovka, takzvaného „Údolia smrti“, kde sa koncom októbra 1944 zvádzali ťažké boje. Odtiaľ opäť horami a cez Nižnú Jedľovú prechádza chodník až do Svidníka okolo pamätníka a cintorína, kde je pochovaných 9 000 sovietskych vojakov, ktorí padli pri oslobodzovaní východného Slovenska.
náhľad|Pamätník v priesmyku Na druhej strane mesta chodník prechádza okolo expozície múzea Ukrajinskej a rusínskej kultúry vychádza na vrch Čierna hora odkiaľ pokračuje hrebeňom cez Makovické sedlo a traverzuje kopec Makovica do obce Kurimka. Odtiaľ cesta pokračuje lesom na Kohútov a Spálený vrch do Andrejovej, kde sa opäť vracia do hôr, prechádza neďaleko zrúcaniny hradu Zborov do rovnomennej obce. Tam začína stúpať na Stebnícku Maguru, odkiaľ chodník pozvoľna klesá do Bardejovských Kúpeľov, následne lesom prechádza do Bardejova. Z mesta stúpa po asfaltovej ceste na Miháľov, okrajom osady Kľušovská Zábava až do Hervartova, kde prechádza okolo vzácneho dreveného kostolíka. Stúpa lesom do sedla pod vrchom Žobrák, cez Bukový vrch k vrcholu Čergova. Odtiaľ postupne klesá do Terne, odkiaľ prechádza sedlom pod Lysou Strážou do Veľkého Šariša a pokračuje čiastočne lesom okolo Prešova, cez jeho mestskú časť Cemjata do Radatíc. Turistický chodník pokračuje cez obec Ľubovec až na Pustý mlyn v povodí potoka Sopotnica neďaleko obce Sedlice, potom schádza do Kysaku. Z tejto významnej železničnej križovatky turistická trasa stúpa cez Janošíkovú baštu na Vysoký vrch, následne traverzom cez vrch Čečatová a popri ZOO do Kavečian.
náhľad|vľavo|Profil trasy Čermeľ – Donovaly Tu sa blízko Košíc stáča pri rekreačnej oblasti Čermeľ a Volovskými vrchmi vedie na Kamenný hrb a Jahodnú, odkiaľ pokračuje na Predné holisko a Kojšovskú hoľu. Pokračuje cez Tri studne na Kloptaň, odtiaľ cez Štós-kúpele južným smerom k Osadníku a pokračuje traverzom Pipitky, Úhornianskym sedlom a sedlom Krivé lesom až na vrch Skalisko. Neďaleko stojí chata Volovec. Zo Skaliska pokračuje turistický chodník cez vrch Peklisko a sedlo Súľová na Dobšinský kopec, nad vodnou nádržou Palcmanská Maša pri Dedinkách. Odtiaľ trasa pokračuje cez malebné úbočie Slovenského raja na Čuntavu a ďalej cez sedlo Besník do Telgártu.
náhľad|vpravo|Pohľad na hrebeň N. Tatier Z Telgártu, známeho miesta bojov počas SNP, stúpa chodník viac než 1 000 m na legendami ovenčenú Kráľovu hoľu, kde sa začína jeden z najkrajších úsekov hrebeňom Nízkych Tatier. Od vysielača pokračuje červeno značený chodník cez Orlovú, Ždiarske sedlo, okolo útulne Andrejcová, cez sedlo Priehybka na Veľkej Vápenice a sedlo Priehyba na Zadnú hoľu. Cez Homôľku pokračuje okolo útulne Ramža cez Bacúšske sedlo až na horský priechod Čertovica. Odtiaľ prudko stúpa popod lyžiarske vleky na Lajštroch a cez Kumštové sedlo prichádza k Chate M. R. Štefánika pod Ďumbierom.
náhľad|vľavo|Profil trasy Donovaly – hranica Slovenska s Českom Z Donovál, kde počas SNP ustupujúci povstalci zanechali zvyšky svojej ťažkej výzbroje, stúpa chodník už pohorím Veľká Fatra na vrch Zvolen a pokračuje hrebeňom cez sedlo Veľký Šturec a Prašnické sedlo na Krížnu. Z vrcholu pokračuje na Kráľovu studňu, kde prechádza okolo Horského hotela Kráľova Studňa lesom a traverzuje Krásny kopec. Do Kremnických vrchov prechádza sedlom Malý Šturec a cez Svrčinník hrebeňom cez Kordícke sedlo a Vyhnatovú na Skalku. Neďaleko od vysielača Suchá hora sa stáča na Krahule, kde schádza do doliny a pokračuje po asfaltke cez Kremnické Bane do Kunešova, odkiaľ lúkami stúpa na Vysokú. Cez Bralovú skalu pokračuje hrebeňom pohoria Žiar okolo Skleného, traverzom Horeňova, Chrenovské lazy a Vyšehrad do Vyšehradského sedla. Turistický chodník ďalej ide lúkami a lesom cez Hadvigu do Vríckeho sedla, kde vchádza do Malej Fatry.
náhľad|vpravo|Pohľad na Strážovské vrchy Trasa vedie horstvom popod bočný hrebeň až do Fačkovského sedla, kde obchádza majestátny Kľak. Zo sedla chodník už v pohorí Strážovské vrchy najprv prudko stúpa na Homôľku, odtiaľ cez vrch Priečna a sedlo Javorinka do obce Čičmany. Cez vrch Strážov, najvyšší vrchol Strážovských vrchov Cesta hrdinov SNP klesá do obce Zliechov, odtiaľ po lúkach a cez lesy prechádza lazmi obce Valaská Belá a následne stúpa do sedla Palúch pod vrchom Vápeč. Následne chodník vedie prudkým klesaním do obce Horná Poruba, odkiaľ nenáročným traverzom ide popod Omšenskú Babu až do Trenčianskych Teplíc. Z tunajšieho kúpeľného prostredia prechádza chodník lesom do Kubrej, mestskej časti Trenčína. V meste cesta hrdinov SNP prechádza po cestnom moste cez Váh a cez mestskú časť Zlatovce vedie do Drietomy, kde začína stúpať už Bielymi Karpatmi na Sokolí Kameň a Machnáč, ležiaci na štátnej hranici s Českom. Hranicou trasa pokračuje na vrch Kykula, kde načas opúšťa slovenské územie.
náhľad|vľavo|Profil trasy hranica Slovensko/Česko – Devín Na Morave Cesta hrdinov SNP vedie cez Mikulčin vrch a Troják a na slovenské územie sa dostáva na vrchole Veľkej Javoriny. Chodník pokračuje cez Čupec a Vrch Slobodných do Myjavskej pahorkatiny a jej centra, Myjavy. Cez Polianku pokračuje na Bradlo, na ktorom sa nachádza Mohyla M. R. Štefánika. Odtiaľto červená značka ide súbežne ako Štefánikova magistrála a pokračuje mestom Brezová pod Bradlom do Malých Karpát. Prechádza obcou Dobrá Voda a hrebeňom pohoria cez Záruby, Vápennú, Pezinskú Babu, až po Biely Kríž nad Račou. Ďalej ide už opäť samostatne cez Kamzík, okolo Slavína na Devínsku Kobylu do Devína k Devínskemu hradu, kde magistrála končí.
Peter Steele
Peter Steele (pôvodným menom Peter Ratajczyk; * 4. január 1962, Brooklyn, New York, USA – † 14. apríl 2010) bol americký skladateľ, basgitarista a spevák. Pôsobil v goticko metalovej skupine Type O Negative, založil skupinu Fallout a thrash metalovú Carnivore.
Jean-Michel Basquiat
Jean-Michel Basquiat (* 22. december 1960, New York, USA – † 12. august 1988, New York) bol americký maliar.
Narodil sa v Brooklyne ako syn prisťahovalcov z Haiti a Portorika. Začínal ako grafista a štýl grafity preniesol aj do svojich obrazov, v ktorých kombinoval štetcovú maľbu a sprej. Často aplikoval nápisy a naivné obrázky v detskom štýle.
Zásluhou Andyho Warhola sa stal najznámejším afroamerickým maliarom.
Pontécoulant
Pontécoulant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 93 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matej Beňuš
Matej Beňuš (* 2. november 1987, Bratislava) je slovenský vodnoslalomár a vodný zjazdár, ktorý súťaží v disciplíne C1 a je členom vodnoslalomárskeho oddielu klubu ŠKP Bratislava. Je taktiež členom slovenského reprezentačného družstva.