cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
thumb|Členské krajiny dohovoru Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach je právne záväzné medzinárodný dohovor s cieľom eliminovať vybrané perzistentné organické chemické látky.
Dohovor bol podpísaný 23. mája 2001 vo švédskom Štokholme pod patronátom UNEP.
Moravec
Moravec môže byť:
Breuil-la-Réorte
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
K 11. máju 2007 dohovor ratifikovalo 146 krajín sveta.
Veszprémfajsz
Veszprémfajsz je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Veszprém.
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
Regulované látky
Dohovor zahrnuje týchto 12 látok a ich skupín:
Agent
Agent môže byť:
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
Regulované látky
V máji 2009 bol dohovor rozšírený aj na tieto látky:
V apríli 2011 pribudla na zoznam 22. látka :
Breuil-la-Réorte
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
Regulované látky
V máji 2013 zatial posledná 23. látka :
Breuil-la-Réorte
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
Preverované látky
V súčasnosti sú preverované ďalšie látky, ktoré pre nebezpečné vlastnosti môžu byť zaradené na zoznam dohovoru. Ide o napríklad o chlórované parafíny s krátkym reťazcom.
Jaroslav Němec
Jaroslav Němec môže byť:
Agentúra
Agentúra môže byť
Jiří Němec
Jiří Němec môže byť:
FC Augsburg
FC Augsburg je klub pochádzajúci z nemeckého mesta Augsburg v Bavorsku. Klub bol založený 8. augusta 1907 pod názvom Fußball-Klub Alemania Augsburg a od roku 1921 do roku 1969 fungoval ako BC Augsburg.
Tréneri
Nedávni tréneri klubu.
Mozgové impulzy
Mozgové impulzy je román z lekárskeho prostredia od amerického spisovateľa a lekára Leonarda Goldberga.
NGC 1359
NGC 1359 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 12. októbra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Železný potok (prítok Hnilca)
Železný potok je potok na Spiši, na území okresov Spišská Nová Ves a Gelnica. Je to ľavostranný prítok Hnilca, má dĺžku 15,5 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení vo Volovských vrchoch, v geomorfologickom podcelku Knola, na VSV svahu Veľkej Knoly (1 265,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 180 m n. m.
Veszprémgalsa
Veszprémgalsa je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Sümeg.
Železný potok (prítok Hnilca)
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na severovýchod, po pribratí prítoku spod Muráňa sa stáča smerom na východ a podteká cestu II. triedy č. 533. Na strednom a dolnom toku koryto tečie súbežne s cestou II/546, sprava priberá Hliniskový potok a na strednom toku sa stáča juhovýchodným smerom, pričom preteká obcou Hnilčík, kde priberá pravostrannú Ráztoku. Na dolnom toku, pod obcou Hnilčík, tečie najprv východným smerom, sprava priberá Čiernohorský potok a zľava Borsučí potok, definitívne sa stáča na juhovýchod a preteká intravilánom obce Nálepkovo, kde sa vlieva do Hnilca.
Ústie
Do Hnilca ústi na území obce Nálepkovo (JJV od jej centra) v nadmorskej výške približne 517 m n. m.
Veszprémgalsa
Má rozlohu 871 ha a žije tu 299 obyvateľov (2007).
NGC 1360
NGC 1360 je planetárna hmlovina v súhvezdí Pec, ktorú objavil August Winnecke 12. januára 1868.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,4.
Sendai
thumb|Sendai panoráma
Sendai je hlavné mesto japonskej prefektúry Mijagi a najväčšie mesto v regióne Tóhoku. Mesto založil v roku 1600 daimjó Date Masamune. Sendai je známe aj pod prezývkou „Mesto stromov“ (杜の都; Mori no Mijako). Má rozlohu 788,09 km² a žil v ňom vyše milión obyvateľov (2005).
Sendai a jeho okolie bolo 11. marca 2011 zasiahnuté silným zemetrasením a následná vlna cunami zničila veľkú časť mesta.
Audrey Hepburnová
Audrey Hepburnová (vlastným menom Audrey Kathleen Ruston, * 4. máj 1929, Ixelles, Belgicko – † 20. január 1993, Tolochenaz, Švajčiarsko) bola britská herečka (po matke holandského pôvodu), módna ikona a filantropka. Pracovala aj ako veľvyslankyňa dobrej vôle UNICEF.
Soultz-sous-Forêts (kantón)
Soultz-sous-Forêts je francúzsky kantón v obvode Wissembourg v departemente Bas-Rhin v regióne Alsasko. Tvorí ho 19 obcí.
Vid (Maďarsko)
Vid je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Ajka.
Má rozlohu 317 ha a žije tu 147 obyvateľov (2007).
Matour (obec)
Matour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulysses S. Grant
Ulysses Simpson Grant, narodený ako Hiram Ulysses Grant (* 27. apríl 1822 – † 23. júl 1885) bol generálom Únie v americkej občianskej vojne a v rokoch 18691877 18. prezidentom USA.
Všeobecné hodnotenie
Napriek kritickému pohľadu mnohých historikov, ktorí považujú jeho volebné obdobie za jedno z najslabších v amerických dejinách, jeho prítomnosť v Bielom dome mala bezpochyby stabilizujúci vplyv v kritickom období tzv. rekonštrukcie. Na rozdiel od mnohých významných verejne pôsobiacich súčasníkov bol uznávaný ako v severných, tak v južných štátoch a to v dobe, kedy necitlivosť zo strany vlády a akékoľvek vzbudenie pocitu, že sa Sever mstí, by mohlo vyvolať nové povstanie. Navyše sa vtedy celá federácia vyrovnávala so zákazom otroctva, ktorý nastolil nové problémy týkajúce sa rovnoprávnosti rás, ktoré nakoniec vyvrcholili v dobe hnutia za americké občianske práva v 60. rokoch 20. storočia.
Napriek tomu, že bola Grantova administratíva zamorená korupciou a častými škandálmi, sám Grant bol zrejme v tomto ohľade bezúhonný. Historikmi je mu skôr vyčítané, že sa proti korupcii razantnejšie nepostavil.
Novšie štúdie zdôrazňujú to, čo jeho administratíva v rámci rekonštrukcie dosiahla. Jeho podpora volebného práva černochov a ich možností obsadzovať verejné miesta boli vo svojej dobe predovšetkým na juhu veľmi nepopulárne, ale neskôr mu získali rešpekt.
Rané roky
Grant sa narodil ako Hiram Ulysses Grant v Point Pleasant v Clermontskom okrese v štáte Ohio, od Cincinnati na rieke Ohio. Jeho otec Jesse Root Grant (17941893) bol garbiarom a rovnako ako Grantova matka Hannah, rodená Simpson (17981883) pochádzal z Pensylvánie. Na jeseň roku 1823 sa rodina presťahovala do dediny Georgetown v okrese Brown v Ohiu, kde Grant strávil väčšinu svojho detstva do sedemnástich rokov.
V sedemnástich, potom čo sa ledva dostal na United States Military Academy vo West Pointe (len tesne sa vošiel do požiadavky na výšku), sa stal za pomoci kongresmana Thomasa L. Hamera kadetom tejto vojenskej akadémie. Hamer ho chybne menoval pod menom Ulysses Simpson Grant, a napriek tomu, že Grant proti tejto zmene mena protestoval, nedokázal poraziť štátnu byrokraciu. Po skončení štúdií ďalej vystupoval pod týmto menom, ale používal len strednú iniciálu S.
Grant West Point ukončil v roku 1843 na 21. mieste spomedzi 39 spolužiakov. Na akadémii získal reputáciu nebojácneho a skúseného jazdca. Už v tejto dobe si Grant zvykol piť alkohol, počas vojny začal aj fajčiť obrovské množstvo cigár (usudzuje sa, že počas 5 rokov dokázal vyfajčiť viac ako 10 000 cigár). Tento zvyk pravdepodobne prispel k rakovine hrdla, ktorá ho postihla v neskorších rokoch jeho života.
22. augusta 1848 sa Grant oženil s Juliou Boggs Dentovou (18261902) s ktorou mal štyri deti: Fredericka Dent Granta, Ulysses S. (Buck) Granta, Jr., Ellen (Nellie) Grantovú a Jesse Root Granta.
Mexicko-americká vojna
Grant slúžil v mexicko-americkej vojne pod generálmi Zachary Taylorom a Winfieldom Scottom, zúčastnil sa bitiek pri Resaca de la Palma, Palo Alta, Monterrey a Veracruze. Bol dvakrát vyznamenaný za statočnosť: pri Molina del Rey a Chapultepecu.
Medzi vojnami
Keď v roku 1848 skončila vojna s Mexikom, zostal Grant v armáde a bol niekoľkokrát preložený na nové posty. V roku 1853 bol poslaný do Fort Vencouveru na Washington Territory, kde slúžil ako proviantný dôstojník pri 4. jazdnom regimente. Jeho žena ho nemohla doprevádzať, pretože jeho plat by nedokázal uživiť rodinu (v dobe jeho odchodu bola v 8. mesiaci tehotenstva s ich druhým dieťaťom). V roku 1854 bol povýšený na kapitána a poverený velením stotiny F 4. pešieho pluku vo Fort Humbolte v Kalifornii. Napriek tomu, že jeho plat vzrástol, stále nebolo možné, aby jeho rodina prišla za ním na západ. Skúšal obchodne podnikať, aby nejako zvýšil svoje príjmy, ale neúspešne. Začal piť, čo viedlo k zhoršeniu jeho výkonu v službe. Nakoniec bol postavený pred možnosť buď čeliť súdu alebo rezignovať. 31. júla 1854 teda rezignoval a 7 rokov viedol civilný život ako farmár, realitný agent v St. Louis a nakoniec ako pomocník v obchode s koženým tovarom vlastneným jeho otcom a bratom v Galene v Illinois. V tejto dobe sa veľmi zadĺžil.
Začiatok občianskej vojny
24. apríla 1861, 10 dní po páde Fort Sumteru, kapitán Grant dorazil so skupinou mužov, ktorých naverboval, do Springfieldu v Illinois. Guvernér dospel k záveru, že bývalý žiak z West Pointu by mal dostať dôležitejšie úlohy a povýšil ho na plukovníka 21. pešieho pluku (od 17. júna 1861). 7. augusta bol povýšený na brigádneho generála dobrovoľníkov.
Vo februári 1862 získal Grant pre Úniu jej prvé veľké víťazstvo, keď dobyl Fort Henry a Fort Donelson v Tennessee. Grant 16. februára nielenže zajal posádku Fort Donelsonu o sile 12 000 mužov, ale taktiež požadoval „okamžitú a bezpodmienečnú kapituláciu“, ktorá ho na Severu rýchle spopularizovala medzi verejnosťou, pre ktorú sa nakrátko stal hrdinom.
Na začiatku apríla 1862 bol prekvapený generálom Albertom Sidneym Johnstonom a prinútený k bitke pri Shilohu. Grantovi sa podarilo udržať počas južanského útoku svoje pozície, na druhý deň prevziať iniciatívu a nakoniec zvíťaziť. Bitka pri Shilohu sa s 25 000 obeťami na obidvoch stranách stala najkrvavejšou bitkou celej vojny a celých doterajších amerických dejín (počet obetí prekonal celkové množstvo mŕtvych v revolúcii, vojne z roku 1812 a mexicko–americkej vojne). Henry W. Halleck, Grantov nadriadený generál, ho zbavil na niekoľko mesiacov velenia a prevzal velenie v poli sám. Iba pod vplyvom svojho priateľa generála Williama T. Shermana, zostal Grant naďalej v armáde a nerezignoval. Na svoju pozíciu sa vrátil potom, čo bol Halleck menovaný vrchným veliteľom všetkých unionistických armád.
Bitka pri Vicksburgu
Počas kampane v zime 18621863 sa Grant pokúšal získať pevnosť Vicksburg na rieke Mississippi, jeden z dvoch zostávajúcich oporných bodov Konfederácie na rieke (ďalším bol Port Hudson). Vicksburg bola pevnosť postavená na riečnom výbežku a obklopená mŕtvymi ramenami rieky; cez zložitý terén bolo takmer nemožné sa k mestu dostať a zároveň zásobovať vojsko. Konečne na jar 1863 Grant prišiel na spôsob, ako mesto získať. Táto operácia je považovaná za jednu z najdokonalejších v celej vojenskej histórii.
Grant viedol svoje oddiely pozdĺž západného brehu a na vhodnom mieste Mississippi prekročil za pomoci amerického námorníctva, ktoré priviezlo k Vicksburgu zbrane. (Toto bola do operácie Overlord v roku 1944 najväčšia obojživelná operácia v americkej vojenskej histórii). Potom so svojimi mužmi pokračoval do vnútrozemia, čím sa odrezal od zásobovacích oddielov. Presúval sa čo najrýchlejšie, aby nedal veliteľovi Južanov Johnovi C. Pembertonovi príležitosť sústrediť svoje sily a zaútočiť. Smerom na východ Grant obsadil mesto Jackson, čím sa mu podarilo odrezať železničné spojenie do Vicksburgu.
Bitka pri Chattanooge
V septembri 1863 Konfederácia vyhrala bitku pri Chickamauge. Potom sa porazené unionistické vojsko pod vedením Williama Rosencransa stiahlo do mesta Chattanooga v Tennessee – končila tu železnica vo východnej Tennessee a zároveň to bola brána do severnej Georgie. Mesto bolo rýchlo obkľúčené víťaznými konfederačnými vojskami pod vedením Braxtona Bragga. 16. októbra bol Grant poverený velením obkľúčeného vojska, okamžite nahradil Rosencransa Georgeom H. Thomasom. Ešte predtým Grantov hlavný stratég (chief engineer) William F. „Baldy“ Smith začal realizovať plán známy ako „Cracker Line“. 28. a 29. októbera 1863 porazil v bitke pri Wauhatchie južné oddiely a ovládol rieku Tennessee, po ktorej do Chattanoogy priplávali zásoby a posily. Toto otvorenie obkľúčenia zdvihlo morálku obkľúčeného vojska, na konci novembra prešiel Grant do protiútoku.
Bitka pri Chattanooge nezačala pre severnú armádu dobre. William T. Sherman nedokázal úspešne zaútočiť na pravé krídlo konfederačných vojsk. Zaútočil nielen na zlom mieste, ale nechal sa poraziť jedinou južnou divíziou. Grant reagoval na tento zlý štart predstieraným útokom na stred (pod vedením Thomasa), čo malo odviesť pozornosť od Shermana na pravom krídle. Thomas čakal, dokiaľ si nebol istý, že Hooker posilnený potomackou armádou nenapadol konfederačné sily na ľavom krídle. Hookerovi sa podarilo prelomiť južanské ľavé krídlo, zatiaľ čo Thomasovi muži boli rovnako úspešní v centre, kde sa predstieraný útok zmenil na skutočný. Thomasovi muži mali zaujať pozície na úpätí Misionárskeho hrebeňa, ale vojaci rozpálení porážkou pri Chickamauge sa začali driapať na pozície na vrchole kopca a bolo ich veľkým šťastím, že sa konfederačným vojakom nepodarilo skloniť delá natoľko, aby ich mohli zasiahnuť; keď unionistickí vojaci dosiahli vrchol kopca, dávali sa Južania okamžite na útek. Grant sa síce na Thomasa spočiatku hneval, že prekročil daný rozkaz, ale toto víťazstvo spôsobilo ústup južanských vojsk a zároveň otvorilo Únii možnosť napadnúť Atlantu v Georgii – srdce Konfederácie.
Grantova vôľa k boju a schopnosť víťaziť presvedčila Lincolna a Grant bol povýšený 2. marca 1864 na „lieutenant general“ (nová hodnosť schválená kongresom priamo pre Granta). O 10 dní neskôr sa Grant stal vrchným veliteľom všetkých severských armád Spojených štátov amerických.
Vrchným veliteľom armád a víťazná stratégia vojny
thumb|Grant a jeho generáli Grantov bojový štýl nazval jeden spolugenerál „buldočím“. Napriek tomu Grant patril k vynikajúcim stratégom, ako sa ukázalo pri Vicksburgu a v záverečnom ťažení proti generálovi Robertovi E. Leeovi, nebál sa priamych útokov alebo tesného obliehania, často v dobe, kedy proti nemu južanské sily sami spúšťali útok. V okamihu, kedy útok alebo obliehanie začalo, Grant odmietal ustúpiť alebo sa nechať vytlačiť z poľa. Táto taktika často viedla k vysokým stratám ako na jeho strane, tak aj na strane protivníka. Pre túto stratégiu bol Grant popisovaný (hlavne v roku 1864) ako „mäsiar“, je ale pravda, že ostatní generáli mali vo svojich oddieloch podobne veľké straty, úspech však omnoho slabší.
V marci 1864 Grant poveril bezprostredným velením západných armád generálmajora Williama T. Shermana a svoje veliteľstvo presunul do Virgínie, kde sa zameral na už dlho bezúspešne prebiehajúcu snahu zničiť Leeovu armádu. Jeho ďalším bezprostredným cieľom, podmieneným však splnením toho prvého, bolo obsadenie Richmonde, hlavného mesta Konfederácie. K dosiahnutiu týchto cieľov použil zložitú koordinovanú stratégiu, ktorej cieľom bolo zaútočiť na centrum Konfederácie z viacerých smerov: Grant, George G. Meade a Benjamin Franklin Butler proti Leeovi blízko Richmondu; Franz Sigel v údolí Shenandoahu; Sherman mal napadnúť Georgiu, poraziť Josepha E. Jonhstona a získať Atlantu; George Crook a William W. Averell mali prerušiť železničné spojenie zo Západnej Virgínie; úlohou Nathaniela Banksa bolo získanie Mobile v Alabame. Grant bol prvým generálom, ktorý sa pokúsil o tak komplexnú koordinovanú stratégiu a zároveň aj prvý, kto pochopil dôležitosť protivníkovej vnútornej ekonomickej infraštruktúry – použil tak koncept totálnej vojny.
Pozemná kampaň
Pozemná kampaň začala 4. mája 1864, keď potomacká armáda o sile 115 000 mužov (oproti asi 65 000 mužom generála Leeho) prekročila rieku Rapidan a vstúpila do oblasti dosiaľ známej ako Divočina (Wilderness), naopak Lee poslal do tejto oblasti Armádu Severnej Virgínie, ktorá mala za úlohu oslabiť Grantovu početnú prevahu. Bitka v Divočine (Battle of Wilderness) prebiehala dva dni, 7. mája došlo k prestávke v bojoch a taktiež k jednému z rozhodujúcich rozhodnutí vo vojne. Lee sa rozhodol stiahnuť z pozícií, aby Grantovi umožnil to, čo dosiaľ robili všetci veliaci generáli severných armád – ústup. Grant namiesto rozkazu k ústupu nariadil obísť Leeho na východe a smerovať ďalej na juh.
Siegelova kampaň v Shenandoahu aj Butlerova kampaň pri rieke James neuspeli a preto bol generál Lee schopný doplniť svoje jednotky vojakmi z týchto oblastí.
8. mája 1864 sa Lee s Grantom stretli znovu, tentoraz v bitke pri Spotsylvanskom dvore (Battle of Spotsylvania Court House), ktorá trvala 5 dní. 11. mája Grant napísal slávnu správu obsahujúcu vetu: „Navrhujem bojovať na tejto línii, aj keby to malo trvať celé leto“. Na druhý deň, 11. mája, nariadil hromadný útok, ktorý takmer prelomil Leeov front, nakoniec sa zase stočil a pokračoval smerom na juh.
Aj napriek rastúcej strate unionistických armád, sa situácia menila ku Grantovmu prospechu. Väčšina Leeových úspechov bola založená na ofenzíve obsahujúcej prekvapivé presuny a náhle útoky. Teraz bol prinútený bojovať dlhodobo v defenzíve. Dokonca aj po strašnej bitke pri Cold Harbor (1.– 3. júna) Grant dokázal stupňovať tlak a prekročiť rieku James. K Petersburgu vo Virgínii dorazil ako prvý Grant a jeho hlavnou úlohou bolo zaistiť túto významnú železničnú križovatku. To sa však vinou prehnane opatrného podriadeného Williama F. „Baldy“ Smitha nepodarilo. Ďalšie tri dni strávilo vojsko márnymi útokmi, a o tri dni neskôr dorazili aj Leeove oddiely, ktoré posilnili obrancov mesta. Grantovi neostalo nič iné, ako začať s obliehaním.
Grant sa priklonil k plánu navrhnutému Ambrosom Burnsideom. Pred svitaním 30. júla nechal vyhodiť do vzduchu bane pod konfederačnými jednotkami. Vzhľadom na zmeny prevádzané na poslednú chvíľu (okrem iného sa Grant a Meade do poslednej chvíle ubezpečovali, aby jednotky zložené z čiernych Američanov neviedli útok), bol nasledujúci útok chabý a zle koordinovaný. Konfederačné jednotky využili možnosť preskupiť sa a zahájiť protiútok. Zvíťazili v bitke o kráter a unionisti tak stratili ďalšiu príležitosť s konečnou platnosťou rozhodnúť o konci vojny.
Ako postupovalo leto a Shermanove armády nedokázali postúpiť, predovšetkým vo Virgínii a Georgii, začala nastávajúce udalosti ovládať politika. Na jeseň totiž pripadali prezidentské voľby. Pre Úniu sa veci ešte zhoršili, keď sa Leeovi podarilo oddeliť malú armádu pod velením generálmajora Jubala A. Earlyho, ktorá mala za úlohu odlákať Granta. Early cez Shenandoahské údolie prešiel na sever do bezprostrednej blízkosti Washingtonu. Nebol síce schopný obsadiť mesto, ale samotná jeho prítomnosť zrejme znamenala ďalšie zníženie šancí na Lincolnove znovuzvolenie.
Až na začiatku septembra prinieslo Grantove úsilie prvé ovocie, keď Sherman obsadil Atlantu. Vtedy Grant poslal Philipa Sheridana do Shenandoahského údolia vysporiadať sa s Earlym. Ľudia na severu si čím ďalej jasnejšie začali uvedomovať, že vojna sa obracia k ich víťazstvu a Lincoln vo voľbách zvíťazil. Neskôr v novembri Sherman začal svoj pochod k moru. On aj Sheridan pokračovali v Grantovej stratégii totálnej vojny.
Na začiatku apríla 1865 konečne Grantov neustávajúci tlak donútil Leeho evakuovať Richmond a po deväťdňovom ústupe sa Lee vzdal pri Appomattoxe – 9. apríla 1865. Grant mu ponúkol veľkorysé podmienky kapitulácie, ktoré uvoľnili napätie medzi obidvomi armádami a umožnili južanským vojakom uchovať si aspoň zdanie hrdosti. Do niekoľkých týždňov bolo po vojne, napriek tomu menšie akcie pokračovali až do doby, keď sa Kirby Smith vzdal pri Trans-Mississippi Department 2. júna 1865.
Okamžite po Leeovej kapitulácii bol Grant poctený kráčať vedľa truhly na pohrebe Abrahama Lincolna. Lincoln bol známy svojou podporou Grantovi. Po bitke pri Shilohu povedal: „Nemôžeme ho prepustiť. On totiž bojuje“. Po vojne mu Kongres udelil hodnosť „General of the Army“ (odpovedá dnešnému štvorhviezdičkovému generálovi). Do hodnosti ho menoval nový prezident Andrew Johnson 25. júla 1866.
Prezident
Grant bol 18. prezidentom USA a slúžil počas dvoch volebných období od 4. marca 1869 do 3. marca 1877. Bol vybraný ako republikánsky prezidentský kandidát na republikánskom národnom zhromaždení v Chicagu 20. mája 1868 bez skutočnej konkurencie – odporcovia otroctva a republikáni na Granta pozerali ako na víťaza od Vicksburgu a vojnového hrdinu. Počas volieb získal proti svojmu demokratickému protihráčovi Horatiovi Seymourovi väčšinu 3 012 833 z celkového počtu 5 716 082 hlasov. Zároveň si ale do svojho prezidentského úradu priniesol len minimálne politické skúsenosti a podľa mnohých kritikov aj malý talent politické záležitosti riešiť.
Škandály počas jeho pôsobenia v úrade prezidenta
Grantovo volebné obdobie bolo zaplavené škandálmi (ako napr. Sanbornský incident v Treasury a problémy s U.S. zástupcom Cyrus I. Scofieldom). Najslávnejším sa stal škandál nazvaný Whiskey Ring, kedy vláda prišla o viac ako 3 milióny dolárov vybraných daní. Orville E. Babcock, sekretár prezidenta, bol označený za člena tejto kliky a unikol usvedčeniu iba vďaka prezidentovmu pardonu. Neskôr prezidentov minister vojny William W. Belknap podstúpil vyšetrovanie, ktoré odhalilo, že bral úplatky pri predaji Native American trading posts.
Priebeh jeho pôsobenia v úrade prezidenta
Aj napriek týmto škandálom, dokázal Spojené štáty preniesť cez citlivé obdobie Rekonštrukcie. Podporoval len obmedzenú prítomnosť severných jednotiek na území južných štátov – tie mali zaistiť dodržovanie práv južanských černochov a zamedziť násilným činom Ku Klux Klanu. V rokoch 1869 a 1871 Grant podpísal zákony, ktoré zaručovali volebné právo černochom a potierali vodcov Ku Klux Klanu. Pätnásty dodatok Ústavy USA, ktorý zaručoval volebné právo černochom, bol schválený v roku 1870.
V roku 1876 bolo do Únie prijaté Colorado.
V oblasti zahraničnej politiky bola najväčším úspechom Grantovej administratívy Washingtonská zmluva (bola vyjednaná jednou z mála Grantových dobrých volieb pri obsadzovaní úradov, ministrom zahraničia Hamiltonom Fishom) z roku 1871.
Kongres neschválil kúpu Santo Dominga.
Grant sa pôvodne chcel o prezidentskú funkciu usilovať po tretíkrát, nakoniec však od tohto zámeru upustil (proti sa napr. vyslovil aj Kongres).
O Grantovi bolo známe, že často navštevoval Willardský hotel, aby unikol stresu Bieleho domu. Vo foyer (angl. lobby) sa ho obvykle snažilo zastihnúť veľké množstvo ľudí, ktorých nazýval „tými zatratenými lobistami“ (those damn lobbysts), tak snáď vznikol moderný pojem lobista.
Život po prezidentskom období
Po vypršaní svojho prezidentského obdobia okrem iného veľa cestoval a napísal svoje pamäti.
Pohár UANA vo vodnom póle 2001
Tento pohár bol zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2001, ktoré organizovala japonská Fukuoka. Z mužskej kategórie sa na ne kvalifikovali 3 najlepšie družstvá. Z ženskej iba víťazné družstvo. Na turnaji sa nezúčastnili družstvá žien 🇺🇸 a 🇨🇦, ktoré sa na MS 2001 kvalifikovalo priamo z Letných olympijských hier 2000.
Breuil-Magné
Breuil-Magné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
MiG
AO Ruská korporácia pre stavbu lietadiel „MiG“ (skratka: ) je ruský, bývalý sovietsky výrobca vojenských lietadiel. Firma sa špecializuje na vývoj a výrobu stíhačiek.
Bendejun
Bendejun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
MiG
Označenie MiG je skratkou pre mená konštruktérov Mikojana a Gureviča, ktorých konštrukčná kancelária tieto lietadlá projektovala. Dnes je hlavným konštruktérom Anatolij Belov.
Bendejun
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
MiG
V roku 2006 ruská vláda spojila Mikojan-Gurevič so spoločnosťami Iliušin, Irkut, OKB Jakovleva, Suchoj a Tupolev do novej štátnej akciovej spoločnosti, ktorá nesie názov Zjednotená korporácia pre stavbu lietadiel.
Bendejun
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rok na dedine
Autori vychádzali zo starých tradičných zvykov, spevov, hudby a tancov. Ukázali tak, koľko krásy a poézie má v sebe umenie národa a kultúra na Slovensku. Film mal svoju televíznu premiéru v roku 1967.
Dielo režírovali Martin Ťapák a Karol L. Zachar. Vo filme hrali:
Saitama (Saitama)
thumb|Saitama
Saitama (🇯🇵) je hlavné mesto prefektúry Saitama na ostrove Honšú v Japonsku. Vzniklo spojením miest Urawa, Ómija a Jono v roku 2001. V roku 2005 sa spojilo s mestom Iwacuki. Od roku 2003 je „mestem z titulu vládneho nariadenia“. Mnoho z jeho obyvateľov dochádza za prácou do Tokia.
Saitama je jedným z mála japonských miest, ktorého názov sa nezapisuje pomocou kandži, ale iba hiraganou.
Mesto má rozlohu 217,49 km² a žije tu 1 182 115 obyvateľov (2006).
Litobratřice
Litobratřice je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 508 obyvateľov, z toho 258 mužov a 250 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,2 roka, ženy 40,4 roka).
Bílko
Bílko môže byť:
Pont Saint-Michel
thumb|Pont Saint-Michel Pont Saint-Michel (Most svätého Michala) je cestný most cez rieku Seinu v Paríži. Spája ostrov Cité (4. obvod) a 5. obvod na ľavom brehu. Most bol pomenovaný podľa neďalekej kaplnky sv. Michala vo vtedajšom kráľovskom paláci na ostrove (dnes Justičný palác).
Architektúra
Stavbu projektovali Paul-Martin Gallocher de Lagalisserie a Paul Vaudrey. Most je murovaný s tromi oblúkmi, ktorých rozpätie je 17,20 m. Celková dĺžka mosta je 62 metrov a šírka 30 metrov (vozovka 18 m, dva chodníky 6 m).
Šizuoka
thumb|Stanica v Šizuoke – Šizuoka (🇯🇵) je hlavné mesto rovnomennej prefektúry na ostrove Honšú v Japonsku. Je to mesto určené vládnym nariadením. Má rozlohu a žije tu vyše 710-tisíc obyvateľov (2005).
NGC 1361
NGC 1361 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rohovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rohovce v okrese Dunajská Streda.
Maďarčina
náhľad|vpravo|Dvojjazyčné tabule na začiatku obce ([[Milhosť, Slovensko)]]
Maďarčina (maď. ) je jediný jazyk v strednej Európe, ktorý nie je indoeurópskym jazykom.
Maďarsky hovorí dnes asi 14,5 miliónov ľudí, z toho asi 10 miliónov v Maďarsku. Je úradným jazykom v Maďarsku a od 1. mája 2004 tiež jedným z úradných jazykov v EU. Jazykový kód alebo po anglicky Language Code je  príp. (podľa ISO 639).
Dejiny
Prvé nápisy v maďarčine možno pochádzajú z 10. storočia, písané ešte v rovásírás (tzv. staromaďarskom runovom písme), ale ich datovanie a relevancia sú veľmi sporné.
Od vzniku Uhorska (10. storočie) až do roku 1844 bola úradným jazykom latinčina.
Prvé písomné pamiatky sú len cudzojazyčné texty s niekoľkými maďarskými slovami. Prvé sú arabsko-perzské a byzantské pramene z 9. a 10. storočia, od 11. storočia aj uhorské pramene. Prvým takýmto uhorským prameňom je Zakladacia listina benediktínskeho kláštora v Tihanyi asi z roku 1055. V latinskom texte je 58 maďarských slov a 33 prípon.
Prvý súvislý text v maďarčine (190 slov, modlitba) pochádza z konca 12. storočia, prvá maďarská báseň (verzia latinského Planctus Sanctae Mariae) asi z roku 1300.
Prvé knihy v maďarčine sú z 15. storočia, spravidla kódexy s náboženským obsahom. Od konca 15. storočia sú známe aj početné svetské texty (listy a historické piesne).
Kým dovtedy boli texty v jednotlivých nárečiach, od konca 16. storočia možno pozorovať vytváranie nadregionálnej nárečovej normy. Vzniká však veľmi pomaly a stále sa rozlišuje variant západný, severný, východný a variant území pod tureckou nadvládou. V 17. a 18. storočí sa tento rozdiel v dokumentoch zmenšil na variant západný (po oboch brehoch Dunaja) a variant východný (po oboch brehoch Tisy). K vytvoreniu úplne jednotného spisovného jazyka došlo (podobne ako na Slovensku) až koncom 18. storočia a v prvej polovici 19. storočia v dôsledku osvietenských myšlienok a ako reakcia na germanizačné tendencie Jozefa II. koncom 18. storočia.
Prvé akademické pravidlá maďarského pravopisu vyšli roku 1832. Roku 1844 sa maďarčina stala úradným jazykom Uhorska namiesto latinčiny.
Rozšírenie
Maďarčina sa používa v nasledujúcich oblastiach:
Maďarsky hovoriaci obyvatelia žijú taktiež v štátoch Argentína, Austrália, Belgicko, Brazília, Kanada, Česko, Fínsko, Francúzsko, Nemecko, Holandsko, Taliansko, Švajčiarsko, Spojené štáty, Spojené kráľovstvo, Venezuela a v ostatných častiach sveta (približne milión hovoriacich).
Postavenie v jednotlivých krajinách
Maďarčina je úradný jazyk Maďarska, jedným z úradných jazykov Európskej únie a jedným z úradných jazykov oblasti Vojvodiny v Srbsku. V styku s úradmi sa popri vlastnom úradnom/štátnom jazyku môže maďarčina používať v Rumunsku a na Slovensku v obciach s viac než 20% podielom Maďarov, ďalej v Rakúsku len v obciach Oberpullendorf, Oberwart, Rotenturm an der Pinka a Unterwart, v Slovinsku len v obciach Hodoš, Šalovci, Moravske Toplice, Dobrovnik a Lendava, v Chorvátsku v obciach, kde tvoria viac ako tretinu (to sú v praxi len dve obce) a na Ukrajine na „miestach“ kde tvoria viac ako polovicu obyvateľstva (to sa v praxi týka viacero obcí v južnej Zakarpatskej oblasti).
Nárečia
Čangóovia hovoria dialektom izolovaným od ostatných Maďarov, preto si uchovali dialekt veľmi podobný stredovekej maďarčine.
Wissembourg (kantón)
Wissembourg je francúzsky kantón v obvode Wissembourg v departemente Bas-Rhin v regióne Alsasko. Tvorí ho 13 obcí.
Vigántpetend
Vigántpetend je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Tapolca.
Má rozlohu 1119 ha a žije tu 227 obyvateľov (2007).
Moravák
Moravák môže byť:
Prahecq (kantón)
Prahecq je francúzsky kantón v obvode Niort v departemente Deux-Sèvres v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 8 obcí.
Automatická puška
náhľad|vpravo|Jedna z prvých úspešných automatických pušiek Browning M1918 známa ako BAR Automatická puška je samonabíjacia puška schopná plne automatickej alebo poloautomatickej streľby. Možnosť nastavenia kadencie ju všeobecne odlišuje od samopalov a guľometov. Dodávaná munícia je väčšinou 5,56x45 NATO alebo 7,62x39 mm. Niekedy je pod týmto označením myslená akákoľvek kategória pušiek schopná samonabíjania ale neschopná plne automatickej streľby (teda poloautomatická puška), rovnako sú k tomuto typu často radené plne automatické karabíny a útočné pušky.
Mazille
Mazille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marmande
Marmande môže byť:
Alfredo Di Stéfano
Alfredo Stéfano Di Stéfano Laulhé známy aj pod menom Alfredo di Stéfano (* 4. júl 1926, Buenos Aires, Argentína – † 7. júl 2014, Madrid, Španielsko) bol argentínsko-španielsky futbalový reprezentant, ktorý odohral 4 zápasy aj za Kolumbiu, ktoré mu však neboli uznané Medzinárodnou futbalovou federáciou. Pôsobil aj ako tréner.
Kariéra
Narodil sa v rodine talianskych imigrantov, v štvrti Barracas v Buenos Aires. Jeho stará mama bola Írka. Kariéru začal v sedemnástich rokoch v klube River Plate, v roku 1943. V roku 1946 bol poslaný na hosťovanie do klubu Huracán. Odohral tu 25 zápasoch a strelil 10 gólov. V roku 1949 prestúpil do Millonariosu, kde patril k dôležitým hráčom. V tomto klube pôsobil 4 roky, potom prestúpil do Španielska, do Realu Madrid. Za 11 rokov kariéry strelil v 282 ligových zápasoch 216 gólov. Vo všetkých zápasoch za tento klub strelil 307 gólov. Na sklonku kariéry, ako 38-ročný, odišiel do Espanyolu.
Di Stéfano však nikdy nehral na Majstrovstvách sveta či Majstrovstvách Európy.
Martin Němec
Martin Němec môže byť:
Tatra T3M
thumb|Súprava pražských električiek T3M Tatra T3M je typ električky, ktorý vznikol modernizáciou Česko-Slovenskej električky typu Tatra T3.
Dejiny
Už od polovice 60. rokov 20. storočia sa podnik ČKD Trakce zaoberal vývojom modernej polovodičovej výbavy, ktorá mala byť určená novým vozidlám, ako aj na modernizáciu starších električiek. Nová výkonová elektronika umožňuje plynulejšiu a hlavne hospodárnejšiu prevádzku električkových vozňov. Niektoré komponenty novej výbavy označené ako TV1 boli skúšané od roku 1969 na košickej električke T3 ev.č. 263. Prototyp vozňa T3t (až neskôr boli vozidlá s výbavou TV1 označované ako T3M) bol vyrobený v roku 1971. Prototypy sériovej rekonštrukcie boli modernizované v roku 1976.
Sériová výroba elektrickej tyristorovej výbavy TV1 bola spustená v roku 1977. Dopravné podniky si ju montovali do električiek samy, prípadne modernizáciu nechali na iné dopravné podniky. Posledné dodávky výbavy TV1 boli uskutočnené v roku 1981.
V polovici 90. rokov 20. storočia nastal v Prahe problém. Životnosť vozových skriní niektorých vozňov T3M bola pri konci, podvozky a výbava však boli v pomerne dobrom stave. Preto pražský dopravný podnik zakúpil 18 nových vozových skriní. Tie zodpovedali vozňom T3SUCS. Takto modernizované vozne, de facto nové električky, dostali označenie T3M.2-DVC.
Prototypy
Prvý prototypom T3M bol vozeň ev.č. 6000. Vyrobený bol v roku 1971. V roku 1973 bol prečíslovaný na 8003 a začal v Prahe skúšobne jazdiť aj s cestujúcimi. V roku 1980 bol odstavený vo vozovni Hloubětín. Po požiari električky ev.č. 8071 v roku 1992 nahradil vozeň ev.č. 8003 túto električku v bežnej prevádzke a dostal jej evidenčné číslo. Vyradený bol v roku 2005.
Za prototypy sériovej modernizácie boli vybrané pražské električky Tatra T3 ev.č. 6795 a 6798 vyrobené v roku 1970. Po rekonštrukcii na typ T3M v roku 1976 boli prečíslované na ev.č. 8005 a 8006. Oba vozne sú dosiaľ v prevádzke (2006).
Miroslav Němec
Miroslav Němec môže byť:
Tatra T3M
Modernizácia
Jedinou zmenou oproti T3 bola nová tyristorová výbava TV1, ktorá umožňuje hospodárnejšiu prevádzku ako pôvodná odporová výbava TR37. Vzhľadovo boli zmeny dve, nová skriňa s brzdovými odpormi na zadnej časti strechy a nová skriňa s ovládačmi za stanoviskom vodiča.
Mestečko (okres Púchov)
Mestečko je obec na Slovensku v okrese Púchov.
Tatra T3M
Prevádzka
Nové vozové skrine pre typ T3M.2-DVC boli vyrobené v roku 1996.
Vilonya
Vilonya je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Veszprém.
Smolník (prítok Hnilca)
Smolník je vodný tok na Spiši, preteká územím okresu Gelnica. Je to významný pravostranný prítok Hnilca, má dĺžku 19,7 km a je tokom VI. rádu. Na hornom toku napája údolnú vodnú nádrž Úhorná. Údolie Smolníka je starou baníckou oblasťou, ťažbu rúd tu pripomínajú viaceré haldy a opustené štôlne.
Prameň: vo Volovských vrchoch, v podcelku Pipitka, na juhovýchodnej stráni Úhornianskeho sedla v nadmorskej výške okolo
Smer toku: najprv na krátkom úseku na východ, potom po obec Smolník na severovýchod, odtiaľ k ústiu viac na severoseverovýchod
Geomorfologické celky: Volovské vrchy, v pramennej oblasti podcelok Pipitka, potom oddeľuje podcelky Zlatý stôl na západe a Kojšovská hoľa na východe
Prítoky: sprava zo severozápadného svahu Pipitky, zo severozápadného svahu Medvedieho vrchu , Zimná voda, Veľkokotlinský potok, tri kratšie prítoky spod Štóskeho sedla , Hajdovský potok, Holecký potok, Smolnícky potok, Zbojnícky potok, tri kratšie prítoky zo západných strání Hutnej hole ; zľava dva prítoky spod Skalky , z južného svahu Hekerovej , Starý potok, potok z východného svahu Malej Hekerovej (, je spojený Priechodným kanálom s korytom Bystrého potoka), potok z východného svahu Vtáčieho vrchu , potok z Hajdovej doliny, Mlynovec, prítok spod kóty 850,1 m, prítok z juhovýchodného svahu Košarísk a dva prítoky spod kóty 795,7 m v oblasti Nad krížom
Vinár
Vinár môže byť:
Saint-Maixent-l'École-1
Saint-Maixent-l'École-1 je francúzsky kantón v obvode Niort v departemente Deux-Sèvres v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 9 obcí.
Mojtín
Polohopis
Obec leží v malej kotline v Zliechovskej hornatine, podcelku Strážovských vrchov. Západne od obce pramení Slatinský potok, smerujúci cez Belušské Slatiny do Váhu, východný okraj chotára odvodňuje Mojtínsky potok, ktorý tečie severným smerom do Pružinky.
Jedinou prístupovou komunikáciou je cesta III/1946, ktorá vedie cez Belušské Slatiny a pri Beluši sa pripája na I/61. Okresné mesto je vzdialené severozápadne, Považská Bystrica  severne a Ilava  západne. Krajská metropola Trenčín je vzdialená juhozápadne.
Dejiny
V blízkosti obce sa na okraji náhornej planiny zistilo osídlenie ľudu púchovskej kultúry z doby laténskej. Našla sa aj spona z mladšej doby rímskej a v okolí sú známe viaceré zaniknuté stredoveké osady. Obec sa prvýkrát spomína v roku 1364 ako Moite, z roku 1397 je známy názov Mahtyn, ďalej boli zaznamenané tiež názvy ako Moythin, Moyczin a v roku 1472 už aj teraz aktuálny Mojtin. Mojtín patril panstvu Košeca, zemanom Ladeckým. V 16.-17. storočí sa obec nespomína, pravdepodobne bola opustená a znovuosídlená až v 18. storočí. Roku 1828 mala 57 domov a 562 obyvateľov, zaoberajúcich sa najmä poľnohospodárstvom. Z Mojtína pochádza známy „cisársky večný vojak“ Ladislav Škultéty-Gabriš, ktorý celé desaťročia bojoval v armáde habsburských panovníkov.
Turistika
Nachádza sa tu lyžiarske stredisko Ski Mojtín. Poloha v jadre CHKO Strážovské vrchy vytvára vhodné podmienky na turistiku. V Mojtínskom krase sa nachádza niekoľko zaujímavých krasových útvarov. Najznámejšími jaskyňami sú Májová priepastná jaskyňa, Jaskyňa na Rúbani a Mojtínska jaskyňa.
Garland (Texas)
Garland je mesto v Dallas County v severovýchodnom Texase. Je to dvanáste naľudnatejšie mesto Texasu a v rámci Spojených štátov mu patrí 87. miesto. Garland je súčasťou aglomerácie Dallas-Fort Worth. Je miestom narodenia herca Mitchela Mussa.
Françoise Demulderová
Françoise Demulderová (* 9. jún 1947, Paríž, Francúzsko – † 3. september 2008, Levallois-Perret ) bola francúzska vojnová fotografka, ktorá v roku 1976 ako prvá žena zvíťazila v prestížnej súťaži World Press Photo. Víťaznou fotografiou bola čierno-biela snímka Palestínčanky dvíhajúcej ruky k zamaskovanému ozbrojenému mužovi v Bejrúte.
Demulderová a Catherine Leroy začali svoju kariéru vo vietnamskej vojne a spolu s Christine Spengler sa presadili v profesii, v ktorej v tom období dominovali predovšetkým muži. Stali sa hviezdami troch parížskyxh agentúr – Sygma, Gamma a Sipa, ktoré v 70. a 80. rokoch 20. storočia spravili z Paríža centrum svetovej fotožurnalistiky. V druhej polovici 20. storočia Demulder prinášala fotografie zo všetkých väčších vojnových konfliktov pre periodiká ako Time, Stern, Paris Match alebo Newsweek. Rovnako ako na juhovýchode Ázie a na Blízkom východe, pokrývala udalosti na Kube, v Pakistane a Etiópii. Hoci vyhlásila, že neznáša vojnu, cítila sa „nútená k dokumentovaniu toho, že sú to vždy chudobní, ktorí trpia, kým mocní sa stávajú bohatšími a bohatšími“.
Francúzska ministerka kultúry Christine Albanel ju po smrti nazvala „pozoruhodnou ženou, umelkyňou a svedkyňou našich čias“.
NGC 1362
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Breuillet (Charente-Maritime)
Breuillet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
STS-113
STS-113 bola misia amerického raketoplánu Endeavour. Cieľom letu bolo dopravenie celej posádky Expedície 6 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) a doprava a montáž zariadení pre stanicu: tretieho dielu priehradového nosníka ITS, plošiny CETA-2 a radiátoru systému ATCS. V priebehu letu sa uskutočnili 3 výstupy do otvoreného vesmíru (EVA).
Iba pristáva (posádka Expedície 5)
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Užitočné zaťaženie
V nákladovom priestore raketoplánu boli v čase štartu umiestnené už spomínané diely pre ISS: priehradová konštrukcia ITS-P1, radiátor termoregulačného systému ATCSR-P1 a vozíček CETA-2. Okrem toho sa tam nachádzal spojovací uzol ODS (Orbiter Docking System) pre spojenie raketoplánu s ISS a vonkajšia prechodová komora EAL (External Airlock), v ktorej bolo vybavenie pre výstup astronautov do otvoreného vesmíru: 2 skafandre, pútacie laná a náradie. Ďalej sa v nákladovom priestore nachádzal ešte nosník s vypúšťacím zariadením pre dve miniatúrne družice MEPSI a manipulačné rameno RMS (Remote Manipulator System). Celková hmotnosť nákladu bola okolo 14 ton a jeho hodnota 390 mil. USD.
Priebeh letu
Pôvodný dátum štart Endeavouru bol 11. november, no postupne bol odkladaný až na 24. november. Prvotnou príčinou odkladu boli problémy s tesnením na jednom z potrubí. Pri jeho oprave však došlo k ďalšiemu poškodeniu, tentoraz tepelnej izolácie manipulátoru RMS. V novom termíne štartu zase nevyhovovalo počasie na záložných letiskách, kde by musel orbiter v prípade núdze pristávať a tak sa štart uskutočnil až 24. novembra o 00:49:47 UT.
V priebehu navádzania na suborbitálnu dráhu pomáhajú hlavným motorom SSME ešte aj orbitálne motory OMS (Orbital Maneuvering System). Pri tomto lete sa však po vypnutí OMS neuzavrel ventil pravého motoru OMS a zostal otvorený na 96 %. V čase 00:58:17 UT boli hlavné motory SSME vypnuté, onedlho bola odhodená už nepotrebná nádrž ET. Endeavour sa pohyboval po suborbitálnej dráhe až do 01:27 UT, kedy ho manéver ľavým motorom OMS naviedol na obežnú dráhu okolo Zeme.
Počas prvého dňa letu sa otvorili dvere do nákladového priestoru. Posádka skontrolovala náklad na obytnej palube a pomocou kamery na manipulátore OMS urobila aj prehliadku nákladu v nákladovom priestore. Do poklopu spojovacieho uzla ODS tiež nainštalovala televíznu kameru.
K spojeniu s ISS došlo už nasledujúceho dňa, 25. novembra v čase 21:59 UT. Raketoplán sa pripojil k uzlu PMA-2 nad južným Pacifikom. Krátko po spojení sa objavilo niekoľko malých problémov: na krátky čas prestali americké silové zotrvačníky stabilizovať stanicu a stabilizáciu prebral raketoplán. Taktiež nepracoval systém vnútornej komunikácie ICOM-A prepájajúci raketoplán s komplexom stanice.
EVA-1
Nosník ITS-P1 bol pripojený k pravobočnému konci stredového nosníku ITS hneď nasledujúci deň (26. novembra). Potom v čase 19:49 UT dvojica astronautov Lopez-Alegria a Herrington zahájili prvý výstup do otvoreného vesmíru z modulu Quest. V priebehu výstupu trvajúceho 6 hodín 46 minút oživovali a prepájali systémy ITS-P1. Výstup ukončili z hľadiska svetového času nasledujúceho dňa, 27. novembra v čase 02:34 UT. 27. novembra pokračovalo prekladanie nákladu medzi raketoplánom a stanicou a riadiace stredisko MCC v Houstone zablahoželalo Wetherbeemu k 50. narodeninám.
EVA-2
Druhý plánovaný výstup do otvoreného priestoru (EVA-2) uskutočnili opäť Lopez-Alegria a Herrington v noci z 28. na 29. novembra. Počas výstupu pokračovali v oživovaní ITS-P1. Rýchlospojkami QD (Quick Disconnect) prepojili amoniakové potrubia termoregulačného systému ATCS medzi segmentami ITS-S0 a ITS-P1, demontovali oba kýlové tŕne z koľajovej dráhy segmentu ITS-P1, a nainštalovali ďalší retranslačný systém. Na záver výstupu premiestnili vozík CETA-2 na ITS-S1 a vzhľadom na dostatok času uvoľnili v nadpláne všetkých 18 zámkov, ktoré držali v priebehu štartu panely radiátorov ATCSR-P1 (Active Thermal Control System Radiator - Port One) systému ATCS v zloženom stave. Výstup sa skončil v čase 00:46 UT a trval 6 hodín 10 minút. Zvyšok dňa pokračovalo prekladanie nákladu a piata základná posádka slávnostne predala riadenie stanice 6. základnej posádke.
EVA-3
Tretí výstup do kozmu (EVA-3) uskutočnili Lopez-Alegria a Herrington opäť v noci, z 30. novembra na 1. decembra. Cieľom tohto najdlhšieho výstupu (trval presne 7 hodín) bola inštalácia 33 objímok SPD na rýchlospojky QD. Okrem toho prebiehali počas výstupu testy mobilného transportéru MT, ktorý mal astronautom pomôcť pri inštalácii SPD na niektorých nedostupných miestach. Pri pokuse o prejazd na koniec nového nosníku ITS-P1 sa však MT nečakane zastavil asi 3 metre pred plánovanou konečnou zastávkou. Ako Herrington zistil, stalo sa to preto, lebo prepájacie káble mobilného transportéru sa zachytili o anténu pre spojenie so Zemou. Herringtonovi sa na druhý pokus podarilo anténu vyklopiť a transportér opäť uviezť do prevádzky, avšak montáž objímok SPD musel vykonať ručne, bez transportéru. Napriek tomu sa všetky plánované práce podarilo dokončiť.
1. decembra bolo ukončené prenášanie nákladu medzi raketoplánom a stanicou. Raketoplán svojimi motormi ešte upravil dráhu celého komplexu. 2. decembra v čase 17:52 UT sa uzavrel prielez medzi stanicou a raketoplánom. Po kontrole hermetickosti spoja a oživení spojovacieho uzla sa Endeavour v čase 20:05 UT odpojil od ISS. Potom absolvoval inšpekčný oblet okolo stanice a po jeho skončení sa od nej vzdialil. V čase 22:05 UT boli z nákladového priestoru vypustené dve pikodružice MEPSI (MEMS-based (Microelectromechanical Systems) Picosat Inspector) spojené lankom.
Prípravy na pristátie a pristátie
3. decembra prebehli kontroly raketoplánu pred pristátím a upratovanie vnútorných priestorov raketoplánu. Pristátie na Kennedyho vesmírnom stredisku malo prebehnúť 4. decembra a prípravy naň sa aj začali, vrátane uzavretia dverí do nákladového priestoru. Vzhľadom na nepriaznivé počasie nad kozmodrómom však bolo pristátie odložené o jeden deň. Prípravy na pristátie sa teda obnovili nasledujúceho dňa, 5. decembra. Pre nepriaznivé počasie na Kennedyho vesmírnom stredisku však bolo opäť odvolané a odložené o jeden deň. Aj 6. decembra sa však zopakoval predchádzajúci scenár - pristátie bolo pre zlé počasie opäť odvolané a preložené o jeden deň. Tentoraz sa však už začala aktivácia základne Edwards AFB ako náhradného pristávacieho miesta.
Pristátie raketoplánu napokon prebehlo na Kennedyho vesmírnom stredisku 7. decembra. V čase 18:31:33 UT sa začal brzdiaci manéver dvojicou motorov OMS a po jeho ukončení sa raketoplán natočil do polohy pre vstup do atmosféry. Do atmosféry vstúpil oficiálne o 19:05:41 UT a o 19:37:12 UT dosadol hlavným podvozkom na dráhu 33 Kennedyho vesmírneho strediska. Zastavil sa v čase 19:38:25 UT. Išlo o posledné úspešné pristátie raketoplánu pred tragickou haváriou Columbie. Keďže po havárii Columbie boli všetky lety raketoplánov pozastavené, po tomto lete nijaký iný raketoplán nenavštívil ISS po dobu vyše dva a pol roka.
Oldřich Němec
Oldřich Němec môže byť: