cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Wall Street Journal
Začiatky
Journal získal svoju modernú podobu a dôležitosť v štyridsiatych rokoch 20. storočia, v čase priemyselného rozvoja Spojených štátov a finančných inštitúcií v New Yorku. V roku 1941 bol vymenovaný za vedúceho editora spravodajstva Bernard Kilgore a v roku 1945 spoločnosť CEO, ktorá nakoniec 25 rokov stála na čele Journalu. Kilgore bol tvorcom ikonového vzhľadu hlavnej strany plátku, ako aj stratégie národnej distribúcie, ktorá zvýšila náklad z 33 000 kusov v roku 1941 na 1,1 miliónov kusov v roku 1967, keď Kilgore zomrel.
Aj napriek povesti popredných národných finančných novín sa The Wall Street Journal z dôvodu klesajúcej reklamy a zvyšujúcej sa cene potlače zažil v deväťdesiatych rokoch minulého storočia neisté obdobie, keď sa začalo špekulovať, že by spravodajstvo mohlo byť drasticky zmenené alebo dokonca predané.
Akcia Neptún
Akcia Neptún je krycí názov jednej z najúspešnejších dezinformačných kampaní Štátnej bezpečnosti (ŠtB), pri ktorej boli v roku 1964 na dne Černého jezera na Šumave senzačne objavené štyri debny. Debny boli neskôr vyzdvihnuté z jazera a za účasti kamier prevezené do Prahy. 16. júla 1964 vydalo Ministerstvo vnútra oficiálnu správu o náleze nacistických písomností v nich. Oznámenie vyvolalo veľký ohlas médií, a to aj v zahraničí. 15. septembra 1964 na tlačovej konferencii minister vnútra Štrougal oznámil, že obsahom nájdených debien sú dokumenty, ktoré obsahujú písomné dôkazy o tom, že Západné Nemecko a Rakúsko je prešpikované prisluhovačmi bývalého nacistického režimu, čo komunistický režim využil na masívnu propagandu v domácich aj svetových médiách. Pravé pozadie tejto diskreditačnej a dezinformačnej operácie (vypreparované debny tam týždeň pred objavením vhodila ŠtB a dokumenty, ktoré v debnách ani neboli, pripravilo KGB) odhalil verejnosti až v 70. rokoch agent ŠtB Ladislav Bittman, ktorý prebehol na Západ.
Ciele akcie
Cieľom celej akcie Neptún bolo mystifikovať a ovplyvniť verejnú mienku v Česko-Slovensku a v zahraničí (najmä v Rakúsku a Nemecku) a diskreditovať niektorých západných politikov. Zákon o premlčaní zločinov nacistov mal začať platiť v Nemecku od roku1965. Hlavný cieľ akcie bol donútiť západonemeckú vládu, aby bola táto lehota predĺžená. Západné Nemecko malo byť vďaka kampani predstavené ako pokračovateľ nacistického Nemecka. Okrem toho bolo zámerom akcie vyvolať zneistenie Západu tým, že medzi nájdenými dokumentmi sú zoznamy nacistických kolaborantov, ktoré môžu byť kompromitujúce pri vyšetrovaní nacistických zločinov.
Príprava akcie
Akciu Neptún pripravilo nové oddelenie česko-slovenskej rozviedky, tzv. odbor aktívnych opatrení. Tento odbor sa zaoberal dezinformáciami, propagandou a politickými provokáciami voči Západu. Akcia bola inšpirovaná nálezom množstva falošných anglických libier pochádzajúcich z nacistickej falšovateľskej dielne, ktoré sa našli na dne jazera Toplitsee v roku 1963. Príležitosť na zinscenovanie senzačného nálezu sa naskytla, keď sa redaktori obľúbeného televízneho magazínu Zvedavá kamera chystali preskúmať Čertovo a Černé jazero v šumavských lesoch. Jeden z potápačov Zväzarmu, ktorých si televízia najala, bol totiž Ladislav Bittman – zástupca náčelníka dezinformačného oddelenia (ktorý sa neskôr po okupácii Česko-Slovenska stal jedným z najznámejších defektorov, keď utiekol do USA, kde spolupracoval s americkou tajnou službou, prednášal a publikoval, a odhalil pravé pozadie celej akcie Neptún).
Priebeh akcie
20. júna 1964 boli z Prahy na Šumavu dovezené štyri debny, ktoré boli vopred pripravené tak, aby vyzerali, že boli 20 rokov ukryté na dne jazera. Debny boli naplnené čistým papierom, pretože v tom čase ešte česko-slovenská rozviedka nemala k dispozícii "tajné nacistické dokumenty". Tie mala dodať sovietska spravodajská služba až neskôr. V noci 21. júna 1964 boli tieto debny tajne uložené na dno jazera. Niekoľko dní potom na jazere prebiehalo pátranie, ktoré organizoval televízny štáb. Redaktori o zinscenovaní celej akcie nevedeli. Ladislav Bittman ako jeden zo zväzarmovských potápačov nasmeroval hľadačov k debnám, ktoré boli nakoniec naozaj objavené 3. júla 1964. Nález bol nahlásený úradom a iniciatívu prevzali policajní a vojenskí potápači. Debny boli vyzdvihnuté z jazera a za účasti kamier boli prevezené do Prahy. 16. júla 1964 vydalo Ministerstvo vnútra oficiálnu správu o náleze nacistických písomností na Šumave. Oznámenie vyvolalo veľký ohlas médií, a to aj v zahraničí. Podľa serveru Totalita.cz požiadala Eurovízia a Intervízia o odkúpenie práv na dokument Československej televízie z vyťahovania nálezu.
Nasledovala celá kampaň v televízii a novinách, ktorá vyvrcholila 15. septembra 1964 tlačovou konferenciou za účasti česko-slovenského ministra vnútra Lubomíra Štrougala. Ten zoznámil verejnosť s obsahom nájdených debien. Dokumenty podľa neho obsahovali písomné dôkazy o tom, že Západné Nemecko a Rakúsko je prešpikované prisluhovačmi nacistického režimu. Tlačová konferencia mala veľký ohlas vo svete. Celý nález pôsobil veľmi vierohodne a mystifikácii uverili ako novinári tak aj verejnosť.
Dopady akcie
Zákon o premlčaní zločinov nacistov, ktorý mal začať platiť v roku 1965 Nemci skutočne zrušili, respektíve amnestiu odsúdených nacistov posunuli na rok 1970.
Stardust
Stardust (po slovensky hviezdny prach) je americká medziplanetárna sonda, ktorú NASA vypustila 7. februára 1999. Jej cieľom bolo priniesť vzorky z komy kométy Wild 2 a ďalšieho prachu medzihviezdneho a medziplanetárneho pôvodu. Postavila ju firma Lockheed Martin Astronautics (LMA), Denver, Colorado (USA). Prevádzkovateľom je NASA Laboratórium prúdového pohonu (JPL), Pasadena, Kalifornia (USA) pre ústredie NASA, Office of Space Science, Washington, DC (USA).
Sonda priletela ku kométe Wild 2 2. januára 2004. Počas preletu odobrala vzorky komy a vyfotografovala jej ľadové jadro. Kapsula so vzorkami pristála približne o 10:10 UTC 15. januára 2006 v púštnej oblasti Utahu. Súradnice miesta pristátia boli 40° 21,9' severnej šírky a 113° 31,25' západnej dĺžky.
Popis sondy
Sonda sa pôvodne skladala z dvoch stavebných častí, z materskej sondy a z návratového puzdra.
Materská sonda
thumb|Umelecký pohľad na sondu Stardust (obrázok NASA)
Hlavné telo sondy typu SpaceProbe s rozmermi 1,7×0,66×, kryté protimeteorickým štítom Whippleovho typu, je vybavené dvoma paralelnými panelmi slnečných batérií s celkovou plochou, tiež na prednej hrane s menšími protimeteorickými štítmi, dobíjajúcimi jednu nikel-hydridovú akumulátorovú batériu s kapacitou 16 Ah. Telekomunikačný systém pracujúci v pásme X (8 GHz, výkon polovodičového zosilňovača 15 W, rýchlosť prenosu 40 až 4 000 bit/s) využíva najmä antény so stredným ziskom; parabolická anténa s priemerom bola využitá iba počas preletu okolo kométy. Ďalej nesie 3 všesmerové antény pre spojenie v blízkosti Zeme. Palubný počítač s procesorom RAD6000 využíva väčšiu časť operačnej pamäte (RAM) s kapacitou 128 Mbyte na ukladanie nameraných dát. Na korekcie dráhy a rotačné manévre slúži 8 motorčekov na jednozložkové kvapalné pohonné látky (KPL) (hydrazín) s ťahom 4,4 N; na stabilizáciu slúži 8 motorčekov s ťahom 0,9 N. Celková zásoba KPL bola na začiatku letu. Orientačný systém využíva dve redundantné inerciálne plošiny s laserovými gyroskopmi a akcelerometrami, hviezdnu kameru a dva detektory Slnka.
Na palube sondy sú tiež dva mikročipy, na ktorých sú vyleptané mená 58 214 obetí vietnamskej vojny a ďalších viac ako milióna ľudí, ktorí o to požiadali prostredníctvom internetu.
thumb|Nákres sondy
Na sonde sú umiestnené nasledujúce vedecké experimenty, na ktorých príprave sa podieľali aj nemeckí a britskí vedci:
Návratové puzdro
thumb|[[Aerogélové zberače prachu]] Pre dopravu blokov aerogélu na Zem bola sonda vybavená neriadeným návratovým puzdrom SRC (Sample Reentry Capsule) s hmotnosťou, priemerom a výškou , chráneným ablatívnym tepelným štítom z grafit-epoxidového kompozitného materiálu krytého uhlíkatým ablátorom nasýteným fenolovou živicou. Na pristátie slúžili malý stabilizačný padák a hlavný padák s priemerom, zaisťujúci pristátie na Zemi rýchlosťou do /s. Pre lokalizáciu je vybavený UHF rádiomajákom napájaným chemickou batériou s životnosťou 20 hodín.
Štart
thumb|Delta 7426 so sondou Stardust Sonda vzlietla 7. februára 1999 o 21:04:15 svetového času (UT) z rampy SLC-17A kozmodrómu Cape Canaveral na Floride na nosnej rakete typu Delta 7426 (výr. č. 266) a o 21:31:34 UT bola navedená na únikovú dráhu zo zemského gravitačného poľa.
Medziplanetárny prelet
Počas medziplanetárneho preletu, ktorý trval celkom tri obehy okolo Slnka, motory sondy uskutočnili veľa korekčných manévrov. V období od februára do apríla roku 2000 sonda aerogélovým zberačom zhromažďovala vzorky prachových častíc medzihviezdneho pôvodu, lebo v tom čase letela proti smeru pohybu slnečnej sústavy.
Pri testovaní navigačnej kamery bolo zistené zarosenie jej optiky kondenzovanou vlhkosťou, ktorá ostala medzi šošovkami jej objektívu pravdepodobne ešte z výroby. Dlhodobým natočením sondy tak, aby kamera bola zahrievaná Slnkom, sa túto chybu z väčšej časti podarilo odstrániť.
V dňoch 9. a 10. novembra 2000 sondu zasiahol mimoriadne silný výron nabitých častíc z erupcie na Slnku, pri ktorom sa zvýšila úroveň radiácie približne stotisíckrát. V dôsledku toho boli zmätené detekčné prvky CCD navigačnej kamery a palubný počítač po zistení poruchy sondu previedol do núdzového režimu. Aj tento problém sa technikom v riadiacom stredisku podarilo na diaľku zvládnuť.
Gravitačný manéver pri Zemi
Aby bolo možné dosiahnuť cieľovú kométu, uskutočnil sa 15. januára 2001 gravitačný manéver pri Zemi. Sonda preletela o 11:14.28 UT najnižším bodom (perigeom) hyperbolické dráhy vo výške nad zemským povrchom. Gravitačný manéver zvýšil rýchlosť sondy a zmenil pôvodnú heliocentrickú eliptickú dráhu s perihéliom 0,9562 astronomických jednotiek (AU), aféliom 2,2163 AU a sklonom k ekliptike 0,009° na pretiahnutejšiu elipsu 0,9832 – 2,8248 AU. Sklon roviny dráhy sondy sa zvýšil na 3,696° a doba obehu sondy okolo Slnka sa predĺžila z 740,4 na 959,6 dňa.
O deň neskôr okolo 02:00 UT sonda preletela vo vzdialenosti 98 tisíc kilometrov od povrchu Mesiaca. Prelet bol využitý na urobenie 25 snímok jeho povrchu pre overenie, ako sa podarilo odstrániť chybu na optike navigačnej kamery.
Prelet okolo planétky Annefrank
thumb|Planétka Annefrank
Od augusta do decembra 2002 pokračovala sonda v zbere medzihviezdneho prachu. Celkom počas misie bola táto látka zbieraná 195 dní.
Dňa 2. novembra 2002 o 04:50 UT preletela sonda rýchlosťou /s vo vzdialenosti asi okolo planétky 5535 Annefrank. Približne pol hodiny počas najväčšieho priblíženia urobila niekoľko desiatok snímok tohto telesa, ktoré boli neskôr odoslané na Zem.
Prelet okolo kométy Wild 2
Prvé snímky hlavného cieľa letu, kométy Wild 2, urobila navigačná kamera sondy už 13. novembra 2003 zo vzdialenosti 25 mil. km.
Vlastný prelet komou kométy, počas ktorého bol opäť vysunutý aerogélový zberač prachu, sa uskutočnil 2. januára 2004. K najväčšiemu priblíženiu k jadru kométy na vzdialenosť došlo o 19:40:35 UT rýchlosťou /s. Sonda sa v tej dobe nachádzala vo vzdialenosti 1,86 AU od Slnka a 2,6 AU od Zeme. Predbežne sa predpokladá, že množstvo zachytených prachových častíc v aerogéle môže byť asi 1 miligram. Okrem zberu prachu sonda urobila 72 snímok jadra kométy. Jadro s priemerom približne je pomerne kompaktné a na jeho veľmi zbrázdenom povrchu sa vyskytujú kopčeky vysoké až  a krátery s hĺbkou viac ako. Sonda preletela troma plynoprachovými výtryskami, pričom 12 kometárnych častíc prerazilo protimeteorický štít sondy. Prístroj CIDA tiež okamžite analyzoval iné častice kometárneho prachu hmotnostným spektrometrom a detektory DFM registrovali ich početnosť.
Pristátie návratového puzdra
Pristávací manéver sa uskutočnil 15. januára 2006. O 05:58 UT sa kužeľovité pristávacie puzdro vo vzdialenosti 110 tisíc kilometrov od Zeme oddelilo od materskej časti sondy, ktorá štvrť hodiny potom uskutočnila úhybný manéver, aby nevletela spoločne s puzdrom do atmosféry Zeme, kde by zhorela. Približne štyri hodiny po rozdelení sondy, o 09:57 UT, vstúpilo návratové puzdro vo výške nad Zemou do atmosféry, ktorá ho začala intenzívne brzdiť. Návratové puzdro vstupovalo do atmosféry rýchlosťou /s a stalo sa tak najrýchlejším vracajúcim sa ľudským výtvorom. Preťaženie pritom vzrástlo približne na 38G. O dve minúty neskôr sa otvoril stabilizačný a v 09:59 UT aj hlavný padák.
K vlastnému pristátiu došlo vo vojenskom výcvikovom priestore Utah Test and Training Range blízko Salt Lake City v štáte Utah o 10:10 UT (03:10 miestneho času MST). Pristávacia oblasť, nachádzajúca sa v oblasti Dugway Proving Ground, bývalej strelnice pre skúšky chemických a bakteriologických zbraní, mala tvar elipsy s rozmermi 44 ×. Puzdro po pristátí sa najmenej trikrát odrazilo od zeme, než sa úplne zastavilo.
Pre vyhľadanie puzdra boli vyčlenené tri helikoptéry, ktoré až do okamihu pristátia z bezpečnostných dôvodov vyčkávali mimo oblasť pristátia. Prvý z nich s ženistami na palube lokalizoval odhodený padák o 10:44 UT a o 10:48 UT pristál pri puzdre. Ženisti potom preskúmali bezprostredné okolie puzdra, či sa tam nevyskytuje nevybuchnutá munícia. Až potom pristáli zvyšné dve helikoptéry. Po fotodokumentácii a očistení bolo puzdro o 12:03 UT dopravené do provizórneho laboratória zriadeného na základni armádneho letectva Michael Army Air Field na prvotnú inšpekciu, vypojenie palubných systémov a zabezpečenie aerogélových zberačov prachu.
Teraz sa plánuje prevoz do laboratórií v Johnsonovom vesmírnom stredisku, Houston, Texas.
Celková dĺžka misie puzdra od štartu do pristátia merala 4,63 miliardy kilometrov (Tm), z toho dráha od Zeme ku kométe bola 3,41 Tm dlhá, od kométy späť na Zem iba 1,22 Tm.
Pokračovanie letu materskej sondy
Materská sonda po odhodení návratového puzdra minula Zem a vrátila sa opäť do medziplanetárneho priestoru. Pokračovala v lete po heliocentrickej dráhe. Dňa 8. februára 2007 bola sonda deaktivovaná s úmyslom prebudiť ju až po rozhodnutí, ku ktorému ďalšiemu cieľu sa vydá. Rozhodnutie padlo 3. júla toho istého roku, kedy bol pre sondu zvolený ako cieľ kométa 9P/Tempel 1. Misia zároveň dostala označenie NExT (New Exploration of Tempel). 13. augusta riadiace stredisko oživilo systémy sondy, neskôr začalo sonde posielať programové vybavenie pre ďalšiu časť misie. Ku koncu roka prešla sonda dvakrát do bezpečnostného módu, z ktorého ju zakaždým prebralo riadiace stredisko.
24. marca 2011 sonda naposledy zapla svoje motory, aby v nich spálila všetko palivo. V ten istý deň bolo prerušené všetko vysielanie. Bez paliva nefunguje orientačný systém, ktorý by otáčal solárne panely za Slnkom. Sonda je teda už len pasívnym telesom bez elektrickej energie, ktoré sa pohybuje na obežnej dráhe okolo Slnka.
Dohovor primátorov a starostov
Dohovor primátorov a starostov je celospoločenské európske hnutie združujúce orgány miestnej a regionálnej samosprávy, ktoré sa dobrovoľne zaviazali zvýšiť na svojom území energetickú účinnosť a využitie obnoviteľných zdrojov energie.
Signatárske mestá sa zaväzujú prijať opatrenia na podporu cieľa EÚ znížiť emisie skleníkových plynov o 40 % do roku 2030 a prijať spoločný prístup k zmierňovaniu dopadov a adaptácii na klimatické zmeny. S cieľom premietnuť politický záväzok do praktických opatrení a projektov, signatári dohovoru sa zaväzujú predložiť do dvoch rokov od rozhodnutia miestneho zastupiteľstva Akčný plán energetického a klimatického rozvoja SECAP s kľúčovými plánovanými opatreniami.
Po prijatí klimaticko-energetického balíčku Európskou úniou v roku 2008 začala Európska komisia Dohovor primátorov s cieľom oceniť a podporiť snahy orgánov miestnej samosprávy pri realizácii politiky udržateľnej energetiky. Európske inštitúcie predstavujú Dohovor primátorov a starostov ako výnimočný model viacúrovňovej správy pre jeho jedinečné vlastnosti. Je to jediné hnutie svojho druhu, ktoré mobilizuje miestnych a regionálnych aktérov smerom ku splneniu cieľov EÚ.
Signatári Dohovoru primátorov a starostov
Dohovor primátorov a starostov pre klímu a energetiku je otvorený všetkým orgánom miestnej samosprávy, ktoré boli zostavené demokraticky a majú zvolených zástupcov, bez ohľadu na ich veľkosť a fázu implementácie vlastnej energetickej a klimatickej politiky. Za určitých podmienok sa môžu – ako skupina signatárov – rozhodnúť zapojiť aj susediace malé a stredne veľké orgány miestnej samosprávy.
Záväzky signatárov dohovoru súvisia s rámcom EÚ v oblasti klimatickej a energetickej politiky: rámec 2020 v oblasti klímy a energetiky pre signatárov, ktorí sa zapojili v rokoch od 2008 do 2015 a rámec pre klímu a energetiku do roku 2030 a stratégia EÚ pre adaptáciu na klimatické zmeny pre signatárov pristupujúcich po roku 2015.
Signatári dohovoru sa zaväzujú prijať integrovaný prístup k zmierňovaniu dopadov a adaptácii na klimatické zmeny. Sú povinní vypracovať v priebehu prvých dvoch rokov od pristúpenia, akčný plán energetického a klimatického rozvoja s cieľom znížiť emisie CO2 o najmenej 40 % do roku 2030 a zvýšiť odolnosť voči zmene klímy.
Formálne záväzky
Dohovor primátorov a starostov ide ďaleko nad rámec jednoduchého vyhlásenia zámerov. Aby signatári splnili ambiciózne ciele znižovania emisií CO2, ktoré si sami stanovili, zaväzujú sa podniknúť viacero krokov a súhlasia s tým, že budú podávať priebežné správy a ich opatrenia budú monitorované. Formálne sa zaväzujú vo vopred určených lehotách splniť tieto podmienky:
Aby signatári splnili kľúčovú povinnosť mobilizovať miestne zainteresované strany do vypracovania akčného plánu udržateľného energetického rozvoja, zaväzujú sa taktiež:
Akčný plán energetického a klimatického rozvoja
Akčný plán energetického a klimatického rozvoja (SECAP) v minulosti aj Akčný plán udržateľného energetického rozvoja (SEAP) je súbor praktických opatrení a projektov, ktorých cieľom je urýchliť elimináciu emisií CO2 na území samospráv, posilniť vlastnú kapacitu na adaptáciu sa na nevyhnutné dopady klimatickej zmeny, a umožniť svojim občanom prístup k bezpečnej, udržateľnej a cenovo prístupnej energii nadväzujúc na Dohovor primátorov a starostov. S cieľom premietnuť politický záväzok do praktických opatrení a projektov, signatári dohovoru sa zaväzujú predložiť do dvoch rokov od rozhodnutia miestneho zastupiteľstva Akčný plán energetického a klimatického rozvoja s kľúčovými plánovanými opatreniami. Tento Akčný plán schválený miestnym zastupiteľstvom popisuje aktivity a opatrenia, ktoré signatári naplánovali s cieľom splniť svoje záväzky s príslušnými časovými rámcami a pridelenými zodpovednosťami.
Plán zahŕňa východiskový stav emisií, aby bolo možné sledovať zmierňujúce opatrenia a posúdiť klimatické riziká a zraniteľnosť. Adaptačná stratégia môže byť buď súčasťou plánu SECAP alebo vytvorená a rozšírená v samostatnom plánovacom dokumente. Tento politický záväzok znamená začiatok dlhodobého procesu s mestami, ktoré sa zaviazali každé dva roky podávať správy o pokroku pri realizácii plánu.
Viaceré technické a metodické podporné materiály vrátane Príručky SECAP ponúkajú praktické návody a jasné odporúčania na celý proces prípravy Akčného plánu. Tento podporný balíček čerpajúci z praktických skúseností orgánov miestnej samosprávy a vypracovaný v úzkej spolupráci so Spoločným výskumným centrom Európskej komisie poskytuje signatárom Dohovoru kľúčové zásady a jasný postup krok za krokom. Základné dokumenty Dohovoru, technické materiály, tematické letáky, správy z podujatí, sa dajú stiahnuť v Knižnici na internetovej stránke Dohovoru primátorov a starostov.
Zo Slovenska sa do dohovoru zapojilo viac ako 20 samospráv, s tým, že SECAP zatiaľ predložili len 4 z nich, a to Nitra, Moldava nad Bodvou, Turčianske Teplice a Bratislava. Monitorovaciu správu o jeho plnení podali len Nitra a Bratislava. Priekopníkmi tohto dohovoru na Slovensku boli mestá, ktorých zástupcovia pôsobili v európskom Výbore regiónov. Získali finančnú podporu na vypracovanie SECAP z európskeho programu ELENA, ale na samotné opatrenia už finančné prostriedky EÚ neposkytuje a spolieha sa na štrukturálne fondy a národné zdroje.
Koordinátori Dohovoru a podporné štruktúry
Signatári Dohovoru nedisponujú vždy adekvátnymi nástrojmi a zdrojmi potrebnými na vypracovanie východiskového inventára emisií, s ním súvisiaceho akčného plánu udržateľného energetického rozvoja a na financovanie opatrení v ňom obsiahnutých. Provincie, kraje, siete a zoskupenia samospráv preto zohrávajú kľúčovú rolu v poskytovaní pomoci signatárom pri plnení ich záväzkov.
- Územní koordinátori dohovoru sú decentralizované orgány, ako napríklad regióny, provincie či združenia orgánov miestnej samosprávy.
- Národní koordinátori dohovoru sú národné orgány verejnej správy ako napríklad ministerstvá alebo národné agentúry pre energetiku.
Európska komisia ich uznáva za dôležitých spojencov v podporovaní signatárov Dohovoru primátorov a starostov, aby plnili svoje záväzky a zvyšovali dopad dohovoru.
Podporné štruktúry dohovoru sú neziskové organizácie (združenia orgánov miestnej a regionálnej samosprávy, siete, miestne a regionálne agentúry pre energetiku...) s možnosťou propagovať Dohovor primátorov a starostov a mobilizovať a podporovať svojich členov alebo orgány miestnej samosprávy k dosahovaniu cieľov Dohovoru primátorov a starostov.
Kancelária Dohovoru primátorov a starostov
Signatárom Dohovoru a podporným štruktúram poskytuje každodenne pomoc propagačného, technického a administratívneho charakteru kancelária Dohovoru primátorov a starostov (CoMO), ktorú riadi konzorcium sietí zastupujúcich miestne a krajské orgány samosprávy vedené Energy Cities a tvorené CEMR, Climate Alliance, Eurocities a Fedarene. CoMO financovaná Európskou komisiou je zodpovedná za celkovú koordináciu iniciatívy.
Inštitúcie Európskej únie
Na podporu vypracúvania a realizácie akčných plánov udržateľného energetického rozvoja jednotlivých signatárov prispela Európska komisia vytvorením finančných nástrojov konkrétne zameraných na signatárov Dohovoru primátorov a starostov vrátane Európskeho nástroja miestnej pomoci v oblasti energie (ELENA) zriadeného v spolupráci s Európskou investičnou bankou pre veľké projekty a ELENA-KfW zriadeného v rámci partnerstva s nemeckou skupinou KfW, ktorý ponúka dodatočný prístup k podpore udržateľných investícií malých a stredne veľkých samospráv.
Popri podpore Európskej komisie sa Dohovor teší plnej inštitucionálnej podpore vrátane podpory od Výboru regiónov, ktorý podporuje iniciatívu od jej počiatku, podpory Európskeho parlamentu, na pôde ktorého sa konali prvé dve slávnostné podpisovania Dohovoru, a podpory Európskej investičnej banky, ktorá orgánom miestnej samosprávy pomáha realizovať ich investičné možnosti.
Spoločné výskumné centrum
Spoločné výskumné centrum Európskej komisie je zodpovedné za poskytovanie technickej a vedeckej podpory iniciatíve. Úzko spolupracuje s kanceláriou Dohovoru primátorov a starostov s cieľom poskytnúť jasné technické pokyny a šablóny signatárom, aby im tak napomohlo splniť ich záväzky plynúce z účasti na Dohovore primátorov a starostov a aby monitorovalo realizáciu plánov a výsledky.
Josef Frolík
Josef Frolík (* 22. september 1928, Libušín - pravdepodobne máj 1989) bol príslušník ŠtB, ktorý v roku 1969 emigroval do Spojených štátov amerických a pridal sa k CIA.
Detstvo
Josef, rodený Lukeš začal používať meno Frolík v siedmich rokoch po tom, čo sa jeho matka vydala za kladenského robotníka Josefa Frolíka. Aj napriek tomu však vyrastal u starých rodičov. Absolvoval meštiansku školu, ku koncu druhej svetovej vojny bol totálne nasadený v Nemecku. Po vojne vyštudoval obchodnú akadémiu v Slanom a pôsobil v administratíve Rudého práva, pričom študoval Vysokú školu ekonomickú.
Práca pre KSČ
V roku 1947 vstúpil do KSČ. Už v roku 1948 sa rozhodol svedčiť proti jednému zo svojich profesorov. Profesor Gargel bol nakoniec označený za reakcionára a odsúdený na trojmesačné väzenie. V roku 1955 prešiel na IV. správu ministerstva vnútra (ekonomická rozviedka) a o päť rokov neskôr dokonca na I. správu. Tu pôsobil v rokoch 1964-1966 na rezidentúre v Londýne. V nasledujúcich rokoch sa zameral na špionáže a spravodajské hry zamerané proti CIA. Po roku 1968 sa však rozhodol nazbierať čo najviac tajných informácií a s pomocou CIA sa mu v roku 1969 nakoniec podarilo utiecť.
Emigrácia
Hneď po emigrácii bol hojne využívaný striedavo CIA, MI5 a MI6. Americký senát ho označil za jedného z najvýznamnejších politických prebehlíkov po druhej svetovej vojne, Veľká Británia mu dokonca ponúkala vysokú vojenskú hodnosť. V ČSSR bol v roku 1971 odsúdený na smrť. Roku 1975 však ťažko ochorel a od tej doby sa prestal kvôli zdravotným problémom výraznejšie angažovať. V septembri roku 1987 mu bola zistená rakovina pečene, ktorej zrejme podľahol v máji 1989. Existuje však aj teória, že Frolík naďalej žije kdesi v USA pod tajnou identitou.
V Česku vyšli dve jeho knihy spomienok: Špion vypovídá I a Špion vypovídá II, z ktorých sa česká verejnosť prvýkrát dozvedela o špionážnych praktikách česko-slovenskej rozviedky.
Zoznam geovedných článkov/A
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 317 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ab
Abaja (jazero) · Abbé (jazero) · Abelisauroidea · Abelsonit · Abenakiit-(Ce) · Abernathyit · Abiogénny · Abiotickosť · Abiotický faktor · Ablačná oblasť · Ablácia (ľadovec) · Abrázia (geológia) · Abrázna terasa · Abri · Abrosaurus · Abruzzy (pohorie) · Absarokit · Absorpcia žiarenia (meteorológia) · Abu (sopka) · Abysál · Abysofilný · Abysofóbny · Abysopelagiál · Abysopelit
ac
Acamarachi · Acanthopholis · Acatenango · Acıgöl-Nevşehir · Acotango · Acrocanthosaurus
ae
Aeroklimatológia · Aerológia · Aeronómia · Aeroxysta
af
Afrera Tärara · Africká platňa · Afrovenator
ag
Agassiz · Agathaumas · Aggteleki-karszt · Agrigan · Agua · Agua de Pau · Aguilera (sopka) · Agung (sopka)
ah
Ahshislepelta · Ahyi
ach
Achát · Achelousaurus · Achillobator · Achtang
Sury
Sury je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam geovedných článkov/A
ak
Akabský záliv · Akademija Nauk · Akagi (sopka) · Akan (sopka) · Akantit · Akantódy · Akcesorický minerál · Akita-Jake-jama · Akita-Komagatake · Akomodačný priestor · Akrečný klin · Aktinolit · Aktinometria (meteorológia) · Aktívna teplota · Aktívny okraj · Akuseki-džima · Akvamarín
Sury
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 96 obyvateľov (2009).
Zoznam geovedných článkov/A
am
Amajtoli Tärara · Amasing · Amatitlán · Amazonka (rieka) · Amazonsaurus · Ambang · Amblève · Ambre-Bobaomby · Ametrín · Ametyst · Amfibolit · Amiata (sopka) · Ammersee · Amonity · Amorfná látka · Amrokkang · Amstel · Amudarja · Amur (rieka) · Amurská platňa
Sury
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Zoznam geovedných článkov/A
an
Anabisetia · Analcím · Anaspidy · Anatahan · Anatotitan · Anaun · Andalién · Andamanské more · Andezit · Andrej Kmeť · Andrej Nikolajevič Tichonov · Andrija Mohorovičić · Anemometer · Aneroid · Angara · Anglesit · Anhydrit · Anchiceratops · Anchisaurus · Ankaizina · Ankaratra · Ankerit · Ankylosaurus · Ankylosaury · Anna Ondrejičková · Annabergit · Anortozit · Anserimimus · Antarktická platňa · Anteosaurus · Antetonitrus · Antiklinála · Antillanca · Antimonit · Antimón · Antisana · Antlerit · Antofagasta de la Sierra (sopka) · Antofylit · Antracit · Antropocén · Antropogénny reliéf · Antuco (sopka)
ao
Aogašima (ostrov)
ap
Apagado · Apalačské vrchy · Apastepeque · Apatity · Apatosaurus · Apeninská oblasť · Aphrosaurus · Aplit · Apo (sopka) · Apoyeque · Appalachiosaurus · Apulská platňa
ar
Arabská platňa · Arabská púšť · Arabské more · Aracar · Araeoscelis · Arafurské more · Aragac · Aragonit · Aragosaurus · Araks · Aralské jazero · Aralsor · Ararat (vrch v Turecku) · Arávalí · Arctodus simus · Ardeny (pohorie) · Ardoukôba · Ardovská jaskyňa · Arenal (sopka) · Arenales · Arenit · Argeș (rieka) · Argentit · Argentínske more · Archaeoceratops · Archaeoraptor · Archaeothyris · Archaikum · Archeopteryx · Archeornitomímus · Aridné podnebie · Arintica · Arjuno-Welirang · Arkóza · Arktický deň · Arménska vysočina · Arno (rieka) · Arnold Nemčok · Arrhinoceratops · Arroux · Artézska voda · Arthur Aikin · Arthur Holmes
as
Asača (sopka) · Asama (sopka) · Asavjo · Ascension (ostrov) · Asdaga · Asenica · Asfalt · Ashfordský čierny mramor · Asiaceratops · Asiatosaurus · Askeptosaurus · Askja · Aso (sopka) · Assab (sopka) · Astenosféra · Astrodon · Astrofylit · Asunción (ostrov)
at
Atacama · Atacamatitan · Atacazo · Atákúr · Atila Fodor · Atitlán (jazero) · Atitlán (sopka) · Atlantický oceán · Atlascopcosaurus · Atmosféra (kozmického telesa) · Atmosféra Jupitera · Atmosféra Marsu · Atmosféra Zeme · Atmosférická absorpcia · Atmosférická veda · Atmosférické hvizdy · Atmosférický front · Atmosférický tlak
au
Aublysodon · Aucanquilcha · Auckland (vulkanické pole) · Aurel Lehotský · Aurichalcit · Auripigment · Australotitan · Australovenator · Austrália (svetadiel) · Austrálska platňa · Austroalpínska zóna
av
Avaceratops · Avačinskaja sopka · Avanturín · Aviatyrannis · Avimimus · Avoca (rieka) · Avonmore
aw
Awu
az
Azas (plošina) · Azbest · Azhdarchidae · Azovské more · Azufral · Azuma (sopka) · Azurit
Karmelitáni
náhľad|Znak rádu s devízou Zelo zelatus sum pro Domino Deo exercituum: Horlím horlivosťou pre Hospodina, Boha zástupov. Karmelitáni – aj tzv. obutí karmelitáni sú mužský rád založený v druhej polovici 12. storočia na hore Karmel v Palestíne.
Rád bol schválený pápežom Honoriom III. v roku 1224. Je zameraný na kontempláciu a šírenie mariánskej úcty. Pred polovicou 13. storočia sa rozšíril v Európe a bol zaradený medzi žobravé rády. V 15. storočí sa reformoval, v dôsledku čoho sa z neho vyčlenili bosí karmelitáni.
Hlavnou činnosťou rádu je modlitba v kláštoroch a darovanie sa Bohu cez zasvätenie sa v reholi. Po ich príchode do Európy sa ich pôvodné kontemplatívne zameranie vplyvom okolností zmenilo na apoštolsko kontemplatívne.
Sestry karmelitánky sa kvôli prísnemu životu v odlúčenosti od sveta v pápežskej klauzúre, pozostávajúcom z modlitby a obety, nazývajú mníškami.
Odev karmelitánov je tmavohnedý a skladá sa z tuniky, čierneho koženého opasku, škapuliara a kapucne (karmelitánky majú od prvých sľubov čierny závoj). Počas nedieľ a sviatkov ho dopĺňa biely plášť s kapucňou.
Togliatti
Togliatti môže byť:
Howard Carter
Howard Carter (* 9. máj 1874, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 2. marec 1939, Londýn) bol britský archeológ a egyptológ. Je známy vďaka objavu hrobky faraóna Tutanchamóna v Údolí kráľov 4. novembra 1922.
Počiatky kariéry
Narodil sa v Londýne Marte Joyce (Sands) Carterovej a Samuelovi Carterovi, skúsenému umelcovi, ktorý ho učil remeslu, aby mohol pokračovať v jeho šľapajach.
V roku 1899 bol Carter menovaný prvým hlavným inšpektorom Egyptského pamiatkového úradu. Dozeral na mnoho vykopávok v Thébach (dnes známe ako Luxor), než ho v roku 1904 premiestnili do Inšpektorátu Dolného Egyptu. Carter odišiel od pamiatkového úradu v roku 1905 po vyšetrovaní aféry (známa ako Aféra Saqqara) medzi egyptskými strážnikmi a skupinou francúzskych turistov, v ktorej sa priklonil na stranu egyptských pracovníkov.
Tutanchamónova hrobka
thumb|left|[[Tutanchamón|Tutanchamónova hrobka]] Po troch ťažkých rokoch zamestnal Cartera Lord Carnarvon, aby dohliadol nad jeho vykopávkami, ktoré začali v roku 1907. Gaston Maspero, ktorý ich zoznámil, chcel zaistiť, že Carter zavedie moderné archeologické metódy a systémy záznamu.
Carnarvon financoval Carterove práce v Údolí Kráľov od roku 1914. Tie boli ale prerušené počas prvej svetovej vojny až do roku 1917, kedy boli hlavné práce obnovené. Po niekoľkých rokoch bezvýsledného hľadania bol Carnarvon nespokojný s nedostatkom výsledkov a v roku 1922 dal Carterovi poslednú šancu na nájdenie hrobky, po ktorej pátral. thumb|KV62 v [[Údolie kráľov|Údolí kráľov]] 4. novembra 1922 Carterova výskumná skupina objavila schody vedúce do Tutanchamónovej hrobky (neskôr označenej KV62), ktorá bola najzachovalejšou a najmenej porušenou hrobkou aká sa kedy našla v Údolí kráľov. Telegrafom zavolal Carnarvona, aby prišiel a 26. novembra 1922 spolu s Carnarvonom, jeho dcérou a ostatnými prítomnými urobil „malú trhlinu v hornom ľavom rohu“ vchodu a mohol tak nazrieť do hrobky pomocou sviečky a videl že množstvo zlatých a ebenových pokladov bolo stále na svojom mieste. Trhlinu spravil dlátom, ktoré dostal od svojej starej mamy k sedemnástym narodeninám. Tá vedela, že jedného dňa vykoná úžasný archeologický objav. Ešte síce nevedel, či je to „hrobka alebo len schránka“, ale videl nádejne vyzerajúci zapečatený vchod medzi dvomi sochami strážcov. Keď sa ho Carnarvon spýtal „Vidíte niečo?“, Carter mu na to odvetil známou vetou: „Áno, vidím prekrásne veci.“
Epsilon Centauri
Epsilon Centauri (ε Centauri, ε Cen) je hviezda typu B v súhvezdí Kentaur. Svojím povrchom rozžeraveným na 23 900 K vydáva jas 11 400 Sĺnk. Má sprievodcu 13. magnitúdy 39 oblúkových minút ďaleko.
Sextus Iulius Frontinus
Sextus Iulius Frontinus (asi 40 – 103) bol rímsky štátnik pôsobiaci za vlády cisára Nervu ako správca akvaduktov (curator aquarum), ktorý sa preslávil autor odborných diel, obzvlášť o rímskych vodovodoch.
Život
O Frontiovi vieme, že roku 70 zastával úrad prétora, roku 74 úrad konzula a nasledujúci rok vo funkcii prokonzula bol poverený správou Británie. Počas svojej správy si podrobil kmeň Silurov a založil stály tábor pre Druhú augustovskú légiu (Legio II Augusta) v Isca Agusta (dnes Carleon vo Walese) ako aj radu menších pevností slúžiacich na posilnenie rímskej prítomnosti v Británii. Roku 95 bol Frontinus zvolený za správcu akvaduktov cisárom Nervom. Práve v tejto pozícii vydal svoje dielo De aquae ductu (O vodovodoch) ako oficiálnu správu pre cisársky dvor. Frontinus patril tiež ku kolégiu augurov.
De aquae ductu
thumb|200px|Frontinove Strategemata, edícia [[Teubner]] Frontinovo odborné pojednanie o systéme vodovodov, ktoré napájali Rím, je významným prameňom našich súčasných vedomostí o rímskom staviteľstve vodovodov. Frontinus uvádza históriu vzniku, kvalitu vody a technické údaje o všetkých rímskych akvaduktoch, medzi nimi i vodovodov Aqua Appia, Aqua Alsietina, Aqua Tepula, Anio Novus, Aqua Virgo, Aqua Claudia a Aqua Traiana. Frontinus pritom uvádza niektoré zaujímavé poznámky, napríklad, že mnohé z vodovodov v jeho dobe boli schátralé a vyžadovali opravu, ale i to, že niektorí obchodníci a majitelia poľnohospodárskych usadlostí sa na čierno napájali na vodovody a odčerpávali z nich vodu pre svoje vlastné účely.
Frontinus sa tiež na niektorých miestach De aquae ductu odvoláva na svojho predchodcu, staviteľa a autora literatúry o staviteľstve, Vitruvia, ktorý venoval jednu časť svojho diela vodovodom.
Ďalšie diela
Frontinus napísal tiež odbornú prácu o zememeračstve, podobne ako Hyginus Gromaticus. Z tohto diela sa dochovali iba nepočetné zlomky.
Kalorimetrická rovnica
Kalorimetrická rovnica je rovnica popisujúca tepelné výmeny pomocou zákonu zachovanie energie. Na jej základe je možné určiť mernú tepelnú kapacitu materiálov, zistiť množstvo tepla, ktoré treba dodať, alebo odobrať, na to aby sa zmenila teplota o určitú hodnotu, alebo určiť výslednú teplotu pri tepelnej výmene.
Množstvo tepla, ktoré teleso prijme, alebo odovzdá závisí:
Rovnica
V ideálnom prípade sa teplo, ktoré odovzdá teplejšie teleso chladnejšiemu, rovná teplu, ktoré chladnejšie teleso príjme. Preto platí:
Ak z tohoto vzťahu vyjadríme teplotu:
Meranie tepelnej kapacity
Do zmiešavacieho kalorimetra (tepelne izolovanej nádoby s kvapalinou) sa vloží teleso, ktorého teplota je väčšia ako teplota kvapaliny. Predpokladá sa, že látka, z ktorej je teleso chemicky nereaguje s kvapalinou a pri tepelnej výmene medzi telesom a kvapalinou nenastáva zmena skupenstva. Tepelná výmena bude prebiehať tak dlho, až nastane rovnovážny stav, pri ktorom sa teploty telesa a kvapaliny vyrovnajú na výslednú teplotu. Zo zákona zachovania energie vyplýva, že sa zmena vnútornej energie sústavy, skladajúcej sa z telesa a kvapaliny v tepelne izolovanej nádobe, nemení. Ako kvapalina sa najčastejšie používa voda. Pri meraní sa zvýši nielen teplota kvapaliny, ale aj kalorimetra a jeho tepelná kapacita sa určí zo vzťahu, kde Q je teplo, ktoré príjme kalorimeter, ak sa jeho teplota zvýši o \Delta t.
Pre popísanú tepelnú výmenu platí:
Z uvedenej rovnice je možné pri známych ostatných hodnotách vypočítať mernú tepelnú kapacitu vloženého telesa c_1.
Kópia
Kópia (lat.) je verná napodobenina, odpis, prieklep, fotografická snímka, fotografický obraz získaný kopírovaním.
Hyenville
Hyenville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margaret Thatcherová
Margaret Hilda Thatcherová LG (nositeľka Podväzkového rádu), OM (nositeľka radu Za zásluhy), PC (členka Kráľovskej rady), FRS (nositeľka titulu Kolega Kráľovskej vedeckej spoločnosti), FRIC (nositeľka titulu Kolega Kráľovského inštitútu chémie) (rod. Robertsová; * 13. október 1925, Grantham - † 8. apríl 2013, Londýn) bola britská politička, predsedníčka britskej vlády a Konzervatívnej strany. Vďaka svojej nekompromisnosti a rozhodnosti získala prezývku „Železná lady“.
Do aktívnej politiky sa zapojila v 50. rokoch 20. storočia. V roku 1959 bola zvolená do Dolnej snemovne ako poslankyňa za britskú Konzervatívnu stranu. Následne pôsobila v niekoľkých konzervatívnych vládach. V roku 1974 podrobila svoju stranu po prehratých voľbách kritike a bola následne zvolená jej predsedníčkou. V roku 1979 sa stala po predčasných voľbách premiérkou, ktorou zostala viac ako jedenásť rokov až do roku 1990. Po skončení politickej kariéry sa stala členkou Snemovne lordov, ale v posledných mesiacoch života sa už jej zasadnutia nezúčastnila.
Vo svojom pôsobení v čele britských vlád po dobu troch volebných období presadzovala konzervatívne hodnoty spojené s ekonomickým liberalizmom, politiku nízkych daní, obmedzovanie imigrácie a vplyvu odborov a tiež silnú a samostatnú zahraničnú politiku Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ktorej výrazom bola najmä vojna o Falklandy v roku 1982.
Mladosť a vzdelanie
Narodila sa v meste Grantham v grófstve Lincolnshire v Anglicku. Jej otec Alfred Roberts vlastnil mäsiarstvo a bol aktívny v komunálnej politike ako príslušník liberálnej strany. Bol tiež laickým metodistickým kazateľom. V roku 1952 prišiel o svoje kreslo v mestskej rade, keď vo voľbách vyhrala Labouristická strana. Mala sestru Muriel.
Najprv dochádzala na základnú školu v Kestevene a neskôr študovala Somerville College v Oxforde. V roku 1944 začala študovať chémiu na Oxfordskej univerzite a nejaký čas potom pracovala ako chemická laborantka. Neskôr vyštudovala v Oxforde aj právo.
Karneades
Karneades alebo Karneadés môže byť:
Margaret Thatcherová
Ministerka školstva
Roku 1970 bola vymenovaná ministerkou školstva vo vláde Edwarda Heatha. Verejné protesty vyvolali jej zrušenie podávania mlieka zdarma pre školské deti do 11 rokov. Jej činnosť v úrade bola zameraná na podporu úplného stredoškolského vzdelávania na úkor prostého základného. Podarilo sa jej tiež uchrániť novozaloženú Open University pred zrušením. Súčasne obmedzovala finančné prostriedky neproduktívnym vzdelávacím programom, čím si znepriatelila ľavicových akademických funkcionárov (ktorých bola na univerzitách väčšina).
Na čele opozície
Po prehre konzervatívcov vo voľbách v roku 1974 sa stala tieňovou ministerkou životného prostredia. 11. februára 1975 bola po odstúpení Edwarda Heatha zvolená za predsedníčku Konzervatívnej strany. V zahraničnej politike vystupovala útočne proti Sovietskemu zväzu, jeden z jej prejavov jej vyniesol v sovietskych novinách Červená hviezda prezývku Železná lady. Thatcherová prestala podporovať predchádzajúce iniciatívy konzervatívcov k preneseniu vládnych kompetencií pre Škótsko, kritiku vyvolali aj jej výroky o ľuďoch inej farby pleti.
V zime 1978-1979 dokázala dobre využiť vlny štrajkov a rastúcej nezamestnanosti za labouristickej vlády a zvíťazila vo voľbách roku 1979.
Predsedníčka vlády
Predsedníčkou vlády Spojeného kráľovstva sa Margaret Thatcherová stala 4. mája 1979 a ako hlavné úlohy si vytýčila zastavenie ekonomického prepadu a zoslabenie úlohy štátu v národnom hospodárstve. V zahraničnej politike sa snažila posilniť pozíciu Spojeného kráľovstva, najmä prostredníctvom spolupráce so Spojenými štátmi americkými (USA), vedenými prezidentom Ronaldom Reaganom.
Domáca politika
Na začiatku svojej vlády musela čeliť hladovke prívržencov Írskej republikánskej armády, ktorí sa domáhali obnovenia štatútu politických väzňov pre svojich kolegov. Hoci tieto požiadavky odmietla, pripustila v Anglo-írskej dohode z roku 1985 právo Írskej republiky na spoločný dohľad nad situáciou v Severnom Írsku.
V ekonomickej oblasti išlo o prívrženkyňu teoretického smeru zvaného monetarizmus, amerického ekonóma Miltona Friedmana. Mala tiež blízko k tzv. rakúskej škole ekonómie, ktorej popredným predstaviteľom bol Friedrich Hayek, hoci monetarizmus a rakúska škola sa od seba značne líšia napríklad v oblasti peňažnej politiky. Uprednostňovala nepriame dane pred daňami priamymi, predovšetkým pred daňou z príjmu.
Keď Margareth Thatcherová prevzala vládu, Veľká Británia, nazývaná "chorým mužom Európy", prechádzala obdobím hlbokej stagnácie. Prepadla sa z 1. miesta v Európe na miesto 4. (Za SRN, Francúzsko a Taliansko) ako v raste HDP, tak v parite kúpnej sily a v rokoch po ropnej kríze a páde akcií v roku 1973 dokonca jej HDP klesal. Štátne podniky, zamestnávajúce vyše 30% pracovných síl krachovali jeden po druhom. Veľká moc odborov bránila ich reštrukturalizácii alebo ich likvidácii. Výdavky vlády pritom stále rástli, navzdory klesajúcemu HDP a tak sa Británia čoraz viac zadlžovala. Ročná miera inflácie sa pohybovala okolo 18%.
Prvými opatreniami jej vlády teda bolo znižovanie vládnych výdavkov, zníženie, či zastavenie podpory krachujúcim podnikom, privatizácia podnikov, ktoré ešte bolo možné zachrániť a stabilizácia cien.
Okamžitým výsledkom týchto opatrení bolo prudké zvýšenie nezamestnanosti z 1 milióna na tri milióny v roku 1984 (z necelých 5% na viac ako 12%), na čo nebola Británia ani zvyknutá, ani pripravená. To vyvolalo mohutné protesty odborov, ktoré vyvrcholili štrajkom usporiadaným Odborovým zväzom baníkov, ktorý nesúhlasil s uzatvorením dvadsiatich stratových baní. Štrajk, trvajúci od marca 1984 do apríla 1985 bol súdom vyhlásený za nezákonný, pretože vodca zväzu Arthur Scargill odmietol vyhlásiť hlasovanie o jeho konaní. Následkom neúspešného štrajku bolo uzavretie dvadsiatich piatich baní ihneď, ďalšie (celkom 97) boli uzavreté postupne do roku 1992. Boj proti štrajku baníkov bol súčasťou jej úsilia o oslabenie doteraz veľmi silného vplyvu odborov v hospodárskom živote Spojeného kráľovstva. V dôsledku jej politiky bolo odborové hnutie na niekoľko rokov ochromené a demoralizované.
Od druhej polovice roka 1984 nezamestnanosť klesala až do konca jej vlády, kedy predstavovala 7%.
Infláciu sa podarilo stabilizovať už v roku 1981; počas prvého obdobia výrazne klesla, v druhej polovici 80. rokov začala opäť mierne stúpať.
Výsledkom politiky Thatcherovej a Konzervatívnej strany bolo paradoxne víťazstvo vo voľbách v roku 1983, kde konzervatívci získali väčšinu 397 kresiel (oproti 339 vo voľbách v roku 1979).
V druhom volebnom období sa zamerala na redukciu štátneho vplyvu v ekonomike a začala rozsiahlu privatizáciu štátom vlastnených podnikov. Tieto kroky v oblasti hospodárskej politiky vyvolali rad protestov. Napríklad jej materská Oxfordská univerzita jej odmietla udeliť čestný doktorát, ktorý spravidla dostávali absolventi, ktorí sa stali predsedami vlády. Presadila aj presunutie časti daní na lokálnu úroveň. Tieto dane boli však potom výrazne vyššie a nepopularita týchto dávok bola pravdepodobne jednou z hlavných príčin jej politického pádu.
Politika v rámci Európskeho spoločenstva
V roku 1979 na konferencii v Dubline požadovala zaručenie spätných platieb vtedajšieho Európskeho hospodárskeho spoločenstva (EHS) Spojenému kráľovstvu minimálne v takej výške, aké dosahovali vlastné britské platby. Od roku 1984 je Spojenému kráľovstvu priznaný každoročné rabat vo výške 66% rozdielu medzi platbami pre potreby Európskeho spoločenstva, teraz Európskej únie (EÚ), a britskými príjmami od neho. Spory o jeho redukciu sú na európskej úrovni vedené dodnes. Koncom 80. rokov sa dostala do rozporu s ministrom financií Nigelom Lawsonom, ktorý pripravoval Britániu na vstup do Európskeho menového systému (EMS). Tento prvý krok k vytvoreniu spoločnej európskej meny (eura) a eventuálnemu zrušeniu britskej libry za svoju krajinu odmietla. V dôsledku toho si Spojené kráľovstvo dodnes ponechalo svoju vlastnú menu.
Zahraničná politika
náhľad|Ako Margaret Thatcherová, tak americký prezident [[Ronald Reagan presadzovali dereguláciu cien, menšiu úlohu vlády a väčší podiel voľného obchodu v riadení ekonomiky.]] V 80. rokoch jej vláda odmietala politiku embarga OSN voči režimu apartheidu v Juhoafrickej republike, aj keď embargo v podstate dodržiavala. Africký národný kongres, za ktorý bol neskôr zvolený prezidentom Nelson Mandela, označila v roku 1987 za "typickú teroristickú organizáciu".