cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hraničná (potok)
Prameň
Pramení v západnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na juhojuhovýchodnom úpätí Medvedelice v nadmorskej výške približne
Smer toku
Od prameňa tečie najprv na východ, v lokalite Korčené sa potom stáča na juhojuhovýchod. Nad obcou Kremná sa prechodne stáča na východ, po pribratí Kremnianky v obci sa postupne stáča a pokračuje smerom na sever. Nad osadou Pilhov sa napokon stáča a k ústiu tečie severovýchodným smerom.
Ústie
Do Popradu sa vlieva severovýchodne od centra obce Mníšek nad Popradom v nadmorskej výške cca
Pavel Srníček
Pavel Srníček (* 10. marec 1968, Ostrava – † 29. december 2015, Ostrava ) bol český futbalový brankár a reprezentant, strieborný medailista z majstrovstiev Európy 1996. Na klubovej úrovni chytal mimo Česko v Anglicku, Taliansku a Portugalsku.
Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom brankárov, naposledy pôsobil v klube AC Sparta Praha. Tiež bol príležitostným hosťom-expertom v štúdiu ČT počas priamych prenosov futbalových zápasov.
Mimo ihriska
Matka Bernadette pochádza z Francúzska, vďaka tomu mal aj francúzsky pas, otec bol drevorubač z Bohumína.
V decembri 2015 pokrstil v anglickej konurbácii Tyneside svoju životopisnú knihu Pavel is a Geordie.
Klubová kariéra
V Česku hral v Baníku Ostrava, odkiaľ prestúpil v roku 1991 po jednej vydarenej sezóne za 12 miliónov Kč do anglického klubu Newcastle United, kde sa prepracoval do pozície prvého brankára. Jeho tím vtedy hral vo vrchnej polovici tabuľky anglickej Premier League. Po príchode írskeho brankára Shay Givena však začal vysedávať na lavičke náhradníkov a chytal len občas. Preto sa rozhodol ku krátkemu hosťovaniu v Baníku Ostrava, po ktorom prestúpil z Newcastlu do Sheffielde Wednesday. Tu sa stal hviezdou a aj keď sa klubu nedarilo, patril k najlepším brankárom súťaže. Tím však zostúpil a Pavel po EURO 2000 zmenil dres, prestúpil do tímu nováčika talianskej Serie A Brescia Calcio, tu sa mu však tiež príliš nedarilo a tím opustil.
Potom hral za provinčnú Cosenzu, potom sa vrátil na Britské ostrovy na lavičku Portsmouth FC a vďaka menu Luďka Mikloška (bývalý brankár Baníka Ostrava, West Hamu United a československej reprezentácie) do tímu West Ham United FC, odtiaľ sa vydal do Portugalska do klubu SC Beira-Mar. Tu bol opäť jednotkou, ale podpriemerný celok zostúpil. Pavol sa vrátil do klubu, v ktorom prežil najlepšie roky – do Newcastlu United, tu na pozícii brankárskej trojky ukončil vo veku 39 rokov svoju profesionálnu kariéru (stihol odchytať 2 zápasy).
Reprezentačný kariéra
V A-mužstve Česka debutoval 12. októbra 1994 v kvalifikačnom zápase v Attarde proti reprezentácii Malty, kde vychytal čisté konto (remíza 0:0).
V lete 1996 sa zúčastnil ako náhradný brankár za Petrom Koubom majstrovstiev Európy v Anglicku, kde český tím získal striebornú medailu. Nezasiahol však do žiadneho zápasu. Chytal na konfederačnom pohári FIFA 1997 v saudskoarabskom Rijáde, s tímom sa mohol radovať zo zisku bronzovej medaily.
Potom si ako reprezentačná jednotka zachytal na EURO 2000, kde českí futbalisti nepostúpili zo základnej skupiny D (Holandsko, Francúzsko, Česko, Dánsko). Pavel odchytal všetky tri zápasy českého tímu na šampionáte. Srníček odchytal v rokoch 19942001 v českom národnom tíme celkom 49 zápasov. Po neúspešnej baráži na MS 2002 v Japonsku a Južnej Kórei ho reprezentačný tréneri prestali povolávať a príležitosť dostal mladý Petr Čech.
Reprezentačné zápasy
Zápasy Pavla Srníčka v A-mužstve českej reprezentácie
Trénerská kariéra
Po skončení hráčskej kariéry si založil brankársku školu. Spoločne s trénerom Jaroslavom Hřebíkom pôsobil pri českej mládežníckej reprezentácii, s výberom U19 slávil v lete 2011 zisk strieborných medailí z majstrovstiev Európy hráčov do 19 rokov v Rumunsku. V decembri 2011 ho Jaroslav Hřebík ako generálny manažér Sparty Praha angažoval do role trénera brankárov tohto klubu, tu pôsobil až do decembra 2015.
Dňa 20. decembra 2015 Srníček skolaboval pri rekreačnom behaní a utrpel srdcovú zástavu. V kritickom stave bol prevezený do ostravskej fakultnej nemocnice. V ostravskej nemocnici bol v umelom spánku deväť dní. Podporu mu vyjadrilo mnoho osobností a o.i. aj všetky anglické futbalové kluby, v ktorých pôsobil.
Na následky zástavy zomrel 29. decembra 2015 v popoludňajších hodinách vo veku 47 rokov.
Abú Kámil Šudžá’ ibn Aslam ibn Muhammad ibn Šudžá’
Abú Kámil, celým menom Abú Kámil Šudžá’ ibn Aslam ibn Muhammad ibn Šudžá’ , prezývaný aj al-Hásib al-Misrí , (asi * 850 – † 930) bol arabský matematik žijúci v Egypte. Vynikal v algebre a geometrii.
Pavel Srníček
Seniorské
Celkom 207 ligových zápasov, 1 zápas v európskych pohároch a 49 reprezentačných stretnutí
Lukš
Lukš je priezvisko, pozri Lukš (priezvisko), napr.:
NGC 6314
NGC 6314 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. júna 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Rašovice (okres Vyškov)
Rašovice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 635 obyvateľov, z toho 328 mužov a 307 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 38,2 roka, ženy 41,4 roka).
František Straka
František Straka môže byť:
Csajág
Má rozlohu 2 237 ha a žije tu obyvateľov.
Cikán (priezvisko)
Cikán je české priezvisko s významom Cigán. Najčastejšie je v Prahe a Kolíne, na Slovensku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Cikán.
Svetloslav Veigl
Svetloslav Veigl, vlastné meno Ferdinand Veigl, kňazské meno PhDr. Ferdinand Clarus Veigl OFM, pseudonymy Andrej Smolko, Fr. Klárus, Klár Veigel a i. (* 24. december 1915, Horňany† 17. február 2010, Kráľová pri Senci) bol slovenský básnik, reprezentant slovenskej katolíckej moderny, katolícky rehoľný kňaz – františkán.
Život
Pochádzal z roľníckej rodiny a vzdelanie získaval v Leviciach, Bánovciach nad Bebravou, Ružomberku a v Levoči. V roku 1932 vstúpil do františkánskej rehole a pokračoval v štúdiu v Malackách, kde v roku 1936 aj zmaturoval. V rokoch 19361937 študoval na bohosloveckej fakulte v Salzburgu a v rokoch 19371940 v Bratislave. Kňazom sa stal 16. júna 1940. V rokoch 19401944 pokračoval v štúdiu na filozofickej fakulte v Bratislave (odbor slovenčina-filozofia) a v roku 1946 získal titul doktora filozofie.
Pôsobil ako stredoškolský profesor, okrem iného aj na Gymnáziu rádu sv. Františka v Malackách. Po poštátnení cirkevných škôl odišiel do duchovnej správy a pôsobil na viacerých miestach Trnavskej diecézy.
Od roku 1978 pôsobil v Kráľovej pri Senci, kde žil ako dôchodca a je pochovaný.
Tvorba
Základnými motívmi jeho tvorby sú láska k človeku, Bohu a národu. Poukazuje na stálosť morálnych hodnôt kresťanstva, mravné a sociálne rozpory skutočnosti, no píše tiež ľúbostnú lyriku. Celý svoj produktívny život bol literárne činný a vydal mnohé básnické zbierky. Začiatkom roku 2006 mu vyšlo súborné dielo pod názvom Keď anjel v tebe spieva.
Laives (Saône-et-Loire)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiří Straka
Jiří Straka môže byť:
Husní Mubárak
Muhammad Husní Sajjid Mubárak (egyptská výslovnosť: [mähämmäd hosni ...mobárak]; * 4. máj 1928, Kafr-El-Meselha, Egypt† 25. február 2020, Káhira, Egypt) bol v poradí štvrtý prezident Egyptskej arabskej republiky. Od r. 1975 zastával post viceprezidenta pre Anwara as-Sádáta a k moci sa dostal po jeho zavraždení v r. 1981. Bol druhou najdlhšie vládnucou hlavou štátu v novodobej egyptskej histórii (po Muhammad Alí Pašovi, vládnucom v 19. storočí).
Životopis
Narodil sa v dedine Kafr-El-Meselha v guvernoráte Minúfíja, hneď po strednej škole nastúpil na vojenskú a neskôr leteckú akadémiu a v r. 1950 sa stal vojenským pilotom. V 50. rokoch slúžil v rôznych leteckých eskadrách a neskôr sa vrátil na leteckú akadémiu ako inštruktor. Od r. 1959 do 1961 absolvoval tréning v Sovietskom zväze, kde sa stal pilotom bombardérov Iljušin Il-28 a Tupolev Tu-16. Po návrate do Egypta slúžil v letke a v r. 1966 sa stal veliteľom leteckej základne v Káhire a neskôr v Baní Suwaife. O rok neskôr sa stal hlavným veliteľom Vojenskej leteckej akadémie a o dva roky ho ustanovili náčelníkom generálneho štábu vojenského letectva. Vrchol jeho bohatej vojenskej kariéry nastal v rokoch 1972 až 1973, keď sa stal najprv hlavným veliteľom vojenského letectva a viceministrom obrany a nakoniec bol povýšený do hodnosti najvyššieho maršala egyptského vojenského letectva, pričom v tomto poste slúžil aj počas Jomkipurskej vojny.
V apríli 1975 ho prezident Anwar as-Sádát ustanovil svojim viceprezidentom. V tomto poste ostal Mubárak až do Sádátovej smrti v roku 1981. Pri atentáte na Sádáta bol Mubárak sám ľahko zranený a moci sa oficiálne ujal ako egyptský prezident už osem dní po atentáte. Stal sa tiež lídrom vládnucej Národnej demokratickej strany. Počas Mubárakovej vlády sa podarilo dohodnúť návrat do Ligy arabských štátov, z ktorej bol Egypt vylúčený po uzavretí mierovej dohody s Izraelom v r. 1979. Mubárak udržuje s Izraelom nadštandardné vzťahy a k palestínsko-izraelskému konfliktu má veľmi nevyhranený postoj, na rozdiel od väčšiny iných arabských lídrov sa stavia skôr na stranu Izraelu. Mubárak v zahraničnej politike celkovo zastáva pomerne výrazné prozápadné postoje a je jedným z najvýznamnejších spojencov USA na Blízkom východe, postavil sa na ich stranu počas vojny v Perzskom zálive, no napr. nesúhlasil s inváziou do Iraku v r. 2003.
Hoci bol Mubárak oficiálne prezidentom parlamentnej demokracie, v skutočnosti vládol veľmi autoritatívnym, až diktátorským spôsobom. V rokoch 1987, 1993, 1999 a 2005 vypísal v krajine referendá, v ktorých si potvrdil predlžovanie svojho zotrvania v prezidentskej funkcii. Hodnovernosť týchto referend je však pochybná, pretože v Egypte už od Sádátovej smrti Mubárak neprestajne udržoval výnimočný stav, počas ktorého boli výrazne obmedzované opozičné politické subjekty, ich lídri a členovia boli hlavne pred voľbami hromadne zatýkaní a bez súdu dlhodobo zadržiavaní, zavedená bola tiež mediálna cenzúra. Lídrom najsilnejších opozičných subjektov, ako je napr. nábožensky orientované Moslimské bratstvo, bolo v prezidentských a parlamentných voľbách zakázané kandidovať a tak Mubárak a jeho vládnuca strana vo voľbách pravidelne získavali väčšinu nad podstatne menej výraznými kandidátmi. Mubárak bol aj častým terčom kritiky pre údajnú korupciu a klientelizmus.
Počas svojej vlády údajne prežil šesť pokusov o atentát, väčšinou boli uskutočnené radikálnymi islamistickými hnutiami.
V januári 2011 vypukli proti Mubárakovmu režimu rozsiahle celonárodné protesty. Mubárak sa ich najprv snažil potlačiť, neskôr im rôznymi ústupkami odolával a snažil sa udržať vo funkcii prezidenta do nadchádzajúcich volieb v septembri 2011, no nakoniec 11. februára definitívne rezignoval. Od augusta 2011 s ním prebiehal súdny proces, v ktorom bol obvinený zo zodpovednosti za smrť viac ako 800 demonštrantov, pričom mu hrozil až trest smrti. Nakoniec bol zbavený obvinení a zomrel 25. februára 2020 vo veku 91 rokov.
Mubárak mal so svojou ženou Suzane dvoch synov menom Alá a Gamál. Gamál bol pomerne výrazne politicky aktívny a do januárových protestov bol mnohými považovaný za Mubárakovho nástupcu.
Michael Giles
Michael Rex Giles (* 1. marec 1942) je britský bubeník, spoluzakladateľ progresívno rockovej skupiny King Crimson.
V roku 1967 založil spolu so svojím bratom, basgitaristom Petrom a gitaristom Robertom Frippom skupinu Giles, Giles & Fripp, ktorá vydala jeden album a na jeseň 1968 sa pretransformovala do King Crimson. S touto kapelou hral Giles počas roka 1969, kedy vyšiel ich debutový album In the Court of the Crimson King. V decembri 1969 však spoločne s Ianom McDonaldom skupinu opustil, ale podieľal sa ako štúdiový hudobník na druhom albume In the Wake of Poseidon. S McDonaldom tiež nahral a vydal spoločný album McDonald and Giles. V 70. rokoch ďalej pôsobil ako štúdiový bubeník, spolupracoval s mnohými hudobníkmi, ako sú Leo Sayer, Steve Winwood alebo Yvonne Elliman. V roku 1978 nahral vo svojom domácom štúdiu sólový album Progress, ten však vyšiel až v roku 2002.
V roku 2002 spoluzaložil skupinu 21st Century Schizoid Band, ktorá hrá skladby King Crimson z prelomu 60. a 70. rokov 20. storočia. Po prvom turné ale prenechal bicie, kvôli únave z živého hrania, ďalšiemu bývalému bubeníkovi King Crimson, Ianu Wallaceovi.
NGC 6315
NGC 6315 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. júna 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Csehbánya
Csehbánya je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v Ajkianskom okrese.
Má rozlohu 1283 ha a žije tu 266 obyvateľov (2011).
Straky
Straky môže byť:
The Creative Assembly
The Creative Assembly je britská firma založená v roku 1987 Timom Ansellom, ktorá sa zaoberá vývojom počítačových hier. Okrem svojej materskej pobočky tiež pôsobí v Austrálii. V roku 2017 sa spoločnosť značne rozšírila akvizíciou štúdia Crytek Black Sea (predtým Black Sea Studios), ktoré bolo zatvorené v decembri predošlého roka, čím získala i pobočku v Bulharsku. Spoločnosť vytvorila už vyše dvadsať titulov, no celosvetovo ju preslávila najmä séria historických strategických hier Total War.
Šrámková
Šrámková je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v pohorí Krivánska Malá Fatra. Rozprestiera sa na východnom svahu vrchu Žobrák medzi vrchmi Stoh  a Suchý vrch (1 267 m n. m.) smerom do doliny Bystrička. Susedí s NPR Šútovská dolina. Západným okrajom rezervácie prechádza zelená turistická značka vedúca z Kraľovian na Stoh.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Kraľovany a Párnica v okrese Dolný Kubín v Žilinskom kraji. Má rozlohu. Bola vyhlásená v roku 1967 a novelizovaná v roku 1988. Predmetom ochrany sú zachovalé prirodzené lesné a hôľne spoločenstvá Malej Fatry. Ochranné pásmo nebolo určené.
Údolie kráľov
Údolie kráľov je údolie v Egypte, ktoré slúžilo ako pohrebisko faraónov a iných vysoko postavených osôb v období Novej ríše, od 18. po 20. dynastiu. Rozdeľuje sa na Východné údolie a Západné údolie. Vo Východnom údolí je dosiaľ nájdených 65 hrobiek a nachádzajú sa tu najvýznamnejšie hrobky. Niektoré sú prístupné pre verejnosť už od staroveku, ale zo 65 hrobiek nie sú verejnosti prístupné skoro žiadne, nakoľko na väčšine z nich pracujú reštaurátori. Prvým, tu pochovaným panovníkom bol zrejme Thutmose I., čo bolo okolo r. 1512 pred Kr. Najznámejšou hrobkou je hrobka č. 62, ktorá patrí panovníkovi Tutanchamonovi. Hrobku objavil v r. 1922 Howard Carter.
Oficiálny názov pohrebiska v starovekom Egypte bol Veľká a majestátna nekropola miliónov rokov faraónov, života, sily, zdravia západne od Téb, alebo skrátene Veľké pole.
NGC 6316
NGC 6316 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,1.
Aigrefeuille-d’Aunis (obec)
Aigrefeuille-d’Aunis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Csetény
Csetény je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Zirc.
Má rozlohu 1837 ha a žije tu 1926 obyvateľov (2007).
Kouty nad Desnou
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1718.
Kultúrne pamiatky
V katastrálnom území obce sú evidované tieto kultúrne pamiatky :
Saint-Denis (obvod, Seine-Saint-Denis)
Saint-Denis je obvod v departemente Seine-Saint-Denis a regióne Île-de-France vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 9 obcí.
Twiins
Twiins (predtým Tweens) je slovenská skupina, ktorú tvoria dve sestry (dvojičky) Veronika Nízlová a Daniela Nízlová (* 15. máj 1986, Hronský Beňadik). Obidve študovali v Bratislave na Vysokej škole ekonómie a manažmentu verejnej správy v Bratislave. Prvýkrát sa objavili v detskej pesničkovej súťaži Hviezdička, ktorú v roku 1996 vyhrali. Začínali v roku 1996 pod menom Tweens, ktoré im vymyslel Daniel Hevier. V roku 2008 zmenili názov na Twiins, keď natočili videoklip k piesni I Don't Know, ktorý sa natáčal v USA.
Eurosong 2011
14. mája 2011 reprezentovali Slovensko na 56. ročníku medzinárodnej hudobnej súťaže Eurovision Song Contest 2011 v nemeckom Düsseldorfe. Keďže kvôli úsporným opatreniam sa nekonalo národné kolo, do súťaže boli nominované priamo rozhodnutím RTVS.
Rostěnice-Zvonovice
Rostěnice-Zvonovice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 503 obyvateľov, z toho 252 mužov a 251 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 37,5 roka, ženy 38,2 roka).
Albert Uderzo
Alberto Aleandro Uderzo (* 25. apríl 1927, Fismes, Francúzsko† 24. marec 2020, Neuilly-sur-Seine ) bol francúzsky kresliar a ilustrátor. Je spoluautorom komiksu Asterix.
Životopis
Uderzo sa narodil v obci Fismes pri meste Reims rodičom, ktorí emigrovali z Talianska. V roku 1953 sa oženil s Adou Milani. Roku 1956 sa mu narodila dcéra Sylvia. Zvláštnosťou je, že Uderzo počas svojej práce trpel farbosleposťou.
Počiatky
Pod vplyvom hrdinov Walta Disneyho začal už v škole Albert s kresbou a ukázal sa ako veľký talent. Vo svojich trinástich rokoch sa vzdelával v umení na Société Parisienne d'édition. V roku 1940 mu vychádzali prvé kresby v časopise Junior. Cez druhú svetovú vojnu sa zdržiaval v Bretónsku, kam tiež následne situoval dobrodružstvo svojho najslávnejšieho hrdinu Asterixa. Po skončení vojny začína v roku 1945 kresliť komiksy, ktoré ho tak preslávili.
Tvorba
Okrem mnohých dielov dobrodružstiev gala Asterixa a jeho priateľov vytvoril Uderzo niekoľko ďalších komiksov ako príbehy Arysa Bucka (19461947, jeden z možných predchodcov Asterixa), jeho syna princa Rollina (1947) a Belloya (19471948), časopisu Bravo! kreslil epizódu Capitaine Marvel Jr. (1950) a v roku 1951 sa oboznámil so svojím budúcim dlhoročným priateľom a spolutvorcom Reném Goscinnym. S ním vytvoril niekoľko komiksov a v roku 1959 započali prácu na komikse Asterix. Prvý diel vyšiel v časopise Pilote 29. októbra 1959. V roku 1977 zomiera jeho priateľ René Goscinny a v Uderzovej tvorbe dochádza k útlmu a roku 2011 potom ohlásil svoj koniec na poli kresby a Asterixove dobrodružstvá odkazuje do rúk mladšej generácii.
Kalifornium
Kalifornium (lat. californium) je chemický prvok v periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Cf a protónové číslo 98. Je 10. členom z radu aktinoidov, 6. transuránom, silne rádioaktívny kovový chemický prvok, pripravovaný umelo ožarovaním jadier curia.
Tento prvok zatiaľ nebol izolovaný v dostatočnom množstve na určenie všetkých jeho vlastností. Predpokladá sa, že má striebrobielu farbu a pôsobením vzdušného kyslíka na povrchu oxiduje.
Vyžaruje alfa a gama žiarenie a je silným zdrojom neutrónov, preto je potrebné s ním manipulovať pri dodržaní bezpečnostných opatrení na prácu s rádioaktívnymi materiálmi.
O jeho zlúčeninách a ich chemickom správaní je známe zatiaľ veľmi málo.
VSŽ Košice v sezóne 1970/1971
VSŽ Košice v sezóne 1970/1971 hrali siedmu a dovtedy najúspešnejšou sezónu v 28. ročníku I. ligy. Košice pred sezónou ukončili spoluprácu s trénermi Luděkom Bukačom a Františekom Gibom, na ich miesto boli dosadení Ing.Břetislav Guryča a Juraj Ferenc.
TJ VSŽ zapracovali do tímu vlastní odchovanci Ján Bačo, Karol Köver, Imrich Lukáč, Štefan Onofrej a Vladimír Šandrik. Nový hráči dosniesli oživenie medzi divákov a hráčov. Tréneri ČSSR páni Vladimír Kostka a Jaroslav Pitner ocenili výkony košických hráčov a do reprezentácie nominovali brankára Holečka a útočníka Brunclíka, ktorí hrali na turnaji „Cena Izvestija“ organizovanom v Moskve proti výberom ZSSR a Švédska, ale aj v zápasoch v Bukurešti a Rumunsku. VSŽ Košice sa neprebojovalo do vôbec prvého play-off v histórii česko-slovenskej hokejovej ligy, keď im prvé štyri miesta a postup unikol o 6 bodov pred Slovanom Bratislava; VSŽ Košice skončili na 5. mieste. Titul nakoniec získala opäť, už 5-krát v rade, Dukla Jihlava.
Tento rok vznikol aj juniorský turnaj Memoriál Ladislava Trojáka organizovaný Mestským hokejovým zväzom v spolupráci s TJ VSŽ.
Herný systém
Liga sa hrala systémom 10 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma. Prvé 4 tímy hrali play-off.
VSŽ Košice "B"
Hokejový klub okrem „A-mužstva“ mal v súťaži divízie zaradené aj „B-mužstvo“ VSŽ, ktoré sa využívalo pre štart hráčov, ktorí nehrali pravidelne I. ligu.
Divízia
VSŽ Košice "B" v sezóne 1970/71 hrali v skupine Východ divízie o postup do Slovenská národná hokejová liga. "Béčko" získalo nakoniec v divíznej súťaži 24 bodov a obsadilo 1. miesto, čim sa prebojovalo do SNHL.
Francesco Durante
Francesco Durante (* 31. marec 1684, Frattamaggiore, Taliansko - † 30. september 1755, Neapol) bol taliansky hudobný skladateľ a pedagóg prvej polovice 18. storočia. Koncentroval sa prevažne na duchovnú hudbu a pedagogickú činnosť, patrí k popredným predstaviteľom neapolskej opernej školy.
Život
Durante bol siedmy z jedenástich detí Gaetana Durante a Orsoly Capasso. Narodil sa vo Frattamaggiore v Neapolskom kráľovstve oboch Sicílií. Už v útlom veku ho prijali na konzervatórium Conservatorio dei poveri di Gesù Cristo, kde jeho učiteľom bol Gaetano Greco. Ďalšie vzdelanie získal na konzervatóriu sv. Onofria Kapuánskeho (Neapolitan Conservatorio di S Onofrio a Capuana), kde bol jeho strýc Don Angelo Durante riaditeľom. Tu študoval okrem iného u Alessandra Scarlattiho a u huslistu Gaetana Francone. Prvým jeho verejne uvedeným dielom bolo v roku 1705 scherzo drammatico na cirkevný námet nazvané „Prodigii della divina misericordia verso i divoti del glorioso S Antonio di Padova“, ktoré sa však nezachovalo. Málo vieme o jeho činnosti medzi rokmi 1705 a 1728, kedy bol vymenovaný za riaditeľa konzervatória Conservatorio delle Poveri di Gesu Cristo. Zdá sa, že pobýval v Ríme a študoval u Giuseppe Pitoniho a Bernarda Pasquiniho a že jeho omša „ Missa S Ildefonsi per S Giacomo degli Spagnuoli“ bola písaná pre Rím. Rovnako dobre to ale mohlo byť pre Španielsky chrám v Neapole. Celkom určite bol v roku 1710 späť v Neapole a učil na strýkovom konzervatóriu, ktoré opustil roku 1711. Jeho meno je rovnako uvedené na zozname majstrov a profesorov prestížnej Congregatione e Accademia di S Cecilia in Rome pre rok 1718. Jeho pobyt v Ríme mal zrejme veľký vplyv na to, že sa ako skladateľ venoval skôr duchovnej hudbe než opere, na rozdiel od väčšiny neapolských kolegov tých čias.
Duchovná dráma „La cerva assetata avero l'anima nelle fiamme“ mala premiéru v Neapole vo februári 1719 a v tom čase tu celkom iste Durante aj žil.
Prvý raz sa oženil v roku 1714. Manželstvo s o dvanásť rokov staršou Orsolou di Laurentis nebolo šťastné. Orsola bola údajne hašterivá a neprejavovala o prácu svojho manžela žiadny záujem.
V roku 1728 bol vymenovaný za riaditeľa konzervatória Conservatorio delle Poveri di Gesu Cristo, keď dovtedajší riaditeľ a jeho bývalý učiteľ Gaetano Greco odišiel na odpočinok. Dá sa to považovať za významnú poctu jeho pedagogickým a tvorivým schopnostiam. Medzi jeho študentov na tejto škole patril okrem iných aj Giovanni Battista Pergolesi.
Toto konzervatórium z neznámych dôvodov opustil roku 1739 a v roku 1742 bol zvolený za riaditeľa konzervatória Conservatorio della S Maria di Loreto, kde nahradil Porporu, ktorý rok predtým odišiel do Benátok. Na tejto škole bol učiteľom takých neskorších hviezd neapolského neba, ako boli Pasquale Anfossi, Fedele Fenaroli, Pietro Alessandro Guglielmi, Antonio Sacchini a Tommaso Traetta.
Po smrti Leonarda Lea sa stal roku 1745 riaditeľom na škole v ktorej sám získal základy hudobného vzdelania, na Conservatorio di S Onofrio a Capuana. Jeho žiakom tu bol Nicolo Piccini, neskôr jeden z najslávnejších neapolských operných skladateľov. Piccini bol vraj pre Duranteho dokonca viac synom než žiakom. Uchádzal sa aj o uvoľnené miesto prvého kapelníka Kráľovskej kaplnky, ale neuspel napriek vysokému oceneniu svojich prác, ktoré k žiadosti priložil.
Prvá manželka Orsola zomrel roku 1741. O tri roky neskôr sa znovu oženil s Annou Furano z Neapola. Aj ona zomrela po niekoľkých rokoch a tak sa Durante vo veku šesťdesiat tri rokov oženil tretí raz s dvadsaťdva ročnou Angelou Annou Carminou Giacobbe.
Francesco Durante zomrel v Neapole 13. augusta 1755 vo veku sedemdesiat jeden rokov a pochovaný je v chráme sv. Lorenza.
Dielo
thumb|Interiér neapolského Dómu Durante bol riaditeľom dvoch najslávnejších neapolských konzervatórií a vychoval celý rad popredných skladateľov tých čias od Antonia Sacchini až po Niccolò Piccinniho, a Giovanniho Paisiella. Je považovaný za jedného z najväčších skladateľov duchovnej hudby. Počas svojho života nenapísal žiadne javiskové dielo na svetské motívy a aj jeho inštrumentálna tvorba je relatívne malá. Jeho sakrálne skladby sa však vyznačujú vysokou invenciou, dokonalým prepracovaním a zmyslom pre dramatický účinok. Zvlášť sa cení jeho pedagogické pôsobenie. Inštruktívne skladby pre čembalo a solfeggia (hlasové cvičenie) sú dodnes používané v hudobnom školstve celého sveta.
Veľký Lipník (potok)
Veľký Lipník je potok na území okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 16 km. Niekedy sa nazýva aj Litmanovský potok.
Na strednom toku prerezáva bradlové pásmo skupiny tzv. Litmanovských skaliek. Za obcou Litmanová je tok až po ústie chráneným územím (prírodná pamiatka Litmanovský potok). Ochraňuje sa koryto horského potoka so zachovaným pôvodným spoločenstvom ichtyofauny. Na tomto úseku aj výrazne meandruje. Na dolnom toku bola na bočnom ramene vybudovaná vodná nádrž Vengliska.
Prameň: v Ľubovnianskej vrchovine na severozápadnom úpätí Eliášovky v nadmorskej výške cca
Smer toku: na hornom toku na juhojuhovýchod, na strednom toku sa výrazne esovito stáča a opätovne pokračuje na juhojuhovýchod, na dolnom toku na krátkom úseku na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1.Ľubovnianska vrchovina, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina
Prítoky: sprava Rozdiel, zľava spod Eliášovky, spod Medvedelice
Ústie: do Popradu na západnom okraji mesta Stará Ľubovňa v nadmorskej výške okolo
Obce: Litmanová, okraj mesta Stará Ľubovňa
Koblenz
Koblenz je nemecké mesto ležiace na sútoku Rýna a Mosely. Po mestách Mainz a Ludwigshafen am Rhein je Koblenz tretie najväčšie mesto spolkovej krajiny Porýnie-Falcko. V súčasnosti tu žije viac než 106 000 obyvateľov.
Koblenz je historické mesto s turisticky navštevovanými miestami ako sú stredoveké kostoly sv. Floriána a Panny Márie, pevnosť Ehrenbreitstein a rekonštruované historické domy.
Dejiny
V roku 55 pred Kr. postavili rímske vojská vedené Ceasarom dôležitý most cez rieku Rýn medzi dnešnými mestami Koblenz a Andernach. Mesto Koblenz vzniklo v roku 8 pred Kr., keď rímsky veliteľ Drusus založil vojenský tábor. V roku 49 postavili Rimania veľký most, ktorého zvyšku sú viditeľné aj dnes.
Po páde Západorímskej ríše bolo mesto dobyté Frankmi a stalo sa sídelným mestom. Po rozdelení ríše Karola Veľkého bolo mesto pod vládou jeho syna Ľudovíta I. V roku 837 bolo mesto pod vládou Karola II. Po podpise Verdunskej zmluvy bolo mesto súčasťou Lotrinska, ktorému vládol Lotar I.
V 13. storočí mesto prosperovalo ale neskôr rozvoj mesta so začiatkom Tridsaťročnej vojny upadol. V roku 1688 mesto obliehali Francúzi a bombardovali staré mesto. V roku 1794 mesto obsadili francúzski revolucionári a po podpise zmluvy v Lunéville (1801) sa Koblenz stal hlavným mestom novovzniknutého francúzskeho departementu Rhin-et-Moselle. V 1814 mesto okupovali Rusi. Po Viedenskom kongrese mesto pripadlo Prusku.
Po prvej svetovej vojne územie okupovali Francúzi. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto ťažko bombardované a neskôr znovu vybudované. Medzi rokmi 1947 a 1950 bolo administratívnym centrom Porýnia-Falcka.
Inštitúcie
V meste od roku 1952 sídli Spolkový archív.
Dollhouse (seriál)
Dollhouse je americký televízny sci-fi seriál vytvorený Jossom Whedonom, ktorý sa dostal do produkcie v apríli 2008. Seriál je vysielaný na americkej televíznej stanici FOX od 13. februára 2009 v piatok o 21:00 EST. 11. novembra bol seriál oficálne zrušený. Posledný diel bude odvysielaný 22. januára 2010. Hrá v ňom Eliza Dushkuová, ktorá spolupracovala s Jossom Whedonom aj na jeho projektoch Buffy, premožiteľka upírov a Angel.
Obsadenie
Bábiky sú očividne nazvané podľa kódových slov medzinárodná hláskovacej tabuľky.
Produkcia
Tvorkyňami seriálu sú Elizabeth Craftová a Sarah Fainová, zatiaľ čo Tim Minear a Steven S. DeKnight slúžia ako konzultívni producenti. Na seriáli pracuje skupina scenáristov ako Tim Minear, Jed Whedon, Maurissa Tancharoenová, Elizabeth Craftová a Sarah Fainová a Joss Whedon. Whedon bude režírovať množstvo jeho vlastných epizód, ako to robil v minulosti. Tim Minear a producent Buffy David Solomon budú tiež vo funkcii režiséra. Úvodnú pieseň k seriálu napísali Jonatha Brookeová a Eric Bazilian.
Seriálu Dollhouse, ktorý je produkovaný spoločnosťami 20th Century Fox Television, Whedonovou Mutant Enemy Inc. a Dushkuovou Boston Diva Productions, bolo udelených 13 epizód záväzne k FOXu s ohláseným licenčným poplatkom v rozmedzí od 1,5 až 2 miliónov dolárov za epizódu. Televízia FOX sa rozhodla zrieknuť sa pilotnej epizódy seriálu a rozhodla sa vytvoriť fond na konštrukciu pripravovaných scén a kultúrnej súvislosti televízneho seriálu. Seriál bol opisovaný ako „domček bábik v životnej veľkosti“. 22. júla 2008 Joss Whedon vyhlásil, že prvá epizóda „Echo“ bude vysielaná ako druhá, zatiaľ čo prvou sa stane nová epizóda hovoriac „''nápad vytvoriť novú pilotnú epizódu neprišla od televízie. Bol môj.''“
Navýšenie vysielacieho času
Dollhouse spolu so seriálom Fringe od J. J. Abramsa, bol v Spojených štátoch vysielaný s polovicou reklamného času, čo seriálu pridalo 6 minút navyše. Bola to súčasť nového podnetu televízie FOX, tzv. „Remote-Free TV“. V druhej sezóne bolo toto zrušené.
Machatová
Machatová je ženská podoba priezviska Machat alebo Machata, napr.:
Kostrec
Kostrec môže byť:
NGC 6317
NGC 6317 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 2. júna 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,1.
Sliven (mesto)
Sliven (🇧🇬) je mesto v centrálnej časti Bulharska. Je sídlom oblasti Sliven.
Csopak
Csopak (slov. Čopak) je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v okrese Balatonfüred.
Má rozlohu 2398 ha a žije tu 1605 obyvateľov (2007).
Kryonika
Právne problémy
Z právneho hľadiska je zmrazený človek považovaný za mŕtveho. Zástancovia kryoniky s týmto názorom nesúhlasia a zmrazených ľudí označujú za "pacientov". Zmrazovať možno ľudí iba v období medzi legálnou a termodynamickou smrťou, keď sa zničia informácie uložené v mozgu. Zmrazenie živých ľudí by bolo považované za vraždu alebo asistovanú samovraždu, a je v mnohých krajinách nelegálne. To spôsobuje ťažkosti ľuďom dúfajúcim v kryonickú liečbu a trpiacim degeneratívnymi ochoreniami mozgu (v čase, keď ich bude legálne možné zmraziť, informácie o osobnosti v ich mozgu už budú vplyvom choroby zničené).
Technické problémy
Niektoré jednobunkovce dokážu v chlade prirodzene hibernovať, a neskôr sa rozmraziť a pokračovať v životnom cykle. Pri zmrazení človeka nastáva technický problém: voda vytvára kryštáliky ľadu, ktoré môžu bunky poškodiť. Kryonické organizácie preto používajú tzv. kryoprotektanty; nemrznúcim roztokom cez cievy nahradia vodu. Zmrazenie tkaniva bez vytvorenia ľadu sa označuje ako vitrifikácia. Tento proces však tiež nemožno súčasnými technológiami vrátiť do pôvodného stavu; kryonici však predpokladajú, že budúcimi technológiami sa to dosiahne ľahšie než oprava buniek poškodených ľadom. Pokusmi na zmrazených zvieracích orgánoch sa ukázalo, že vitrifikované tkanivá naozaj nie sú poškodené ľadom.
Priaznivci kryoniky predpokladajú, že budúci vývoj v oblasti bioinžinierstva, molekulárnych nanotechnológií a nanomedicíny umožní zmrazených pacientov rozmraziť a obnoviť ich zdravie. Alternatívou je nahranie mozgu do počítača; v tomto prípade nie je nevyhnutné, aby bol proces reverzibilný; stačí aby zachoval v mozgu informácie kódujúce osobnosť (alternatívou zmrazenia môže byť v tomto prípade plastinácia).
Alternatívou k zmrazeniu celého tela je neuroprezervácia, čiže zmrazenie iba hlavy alebo mozgu, ako sídla identity osobnosti. (Napríklad osoby s poškodením miechy, amputovanými končatinami a transplantovanými orgánmi si zachovávajú svoju identitu.) Predpokladá sa, že technológia budúcnosti schopná oživiť zmrazené telo, bude schopná aj zabezpečiť nové telo (napríklad klonovaním) alebo sa zaobísť bez neho (nahraním mozgu do počítača). Zmrazenie hlavy je lacnejšie než zmrazenie celého tela, a umožňuje sústrediť sa na zachovanie tohto orgánu. (Zvyšné orgány však nemožno darovať na transplantáciu, pretože sú kontaminované kryoprotektantom.)
Financovanie kryonických pacientov je komplikované tým, že nikto nevie, ako dlho ich bude potrebné skladovať v tekutom dusíku. Priebežné platenie (noví pacienti by financovali starých) by sa mohlo ukázať ako neudržateľné. V súčasnosti sa preto predpokladá, že si kryonický pacient uhradí aj náklady do budúcnosti. Celkové náklady zahŕňajú: pohotovosť pri pacientovom nemocničnom lôžku, samotnú procedúru, dopravu, a uskladnenie zmrazeného tela. Sú v súčasnosti vyčíslené na 10 000 až 200 000 USD. Typickým spôsobom platby je životná poistka uzavretá na meno kryonickej organizácie; takýto spôsob je cenovo dostupný aj pre mladých ľudí s bežným príjmom.
Csót
Má rozlohu 2002 ha a žije tu 1090 obyvateľov (2007).
NGC 6318
NGC 6318 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Zoznam tektonických platní
náhľad|500px|vpravo|Farebne odlíšené znázornenie hlavných, ako aj niektorých menších tektonických platní
Malé platne
náhľad|500px|vpravo|Mapa tektonickej aktivity na [[Zemi, spolu s názvami hlavných tektonických platní (od NASA).]]
Laizé
Laizé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam obcí departementu Vienne
Kompletný zoznam 281 obcí departementu Vienne.
Kamienka (potok)
Kamienka je potok v severozápadnej časti okresu Stará Ľubovňa, ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 13 km.
Prameň: v Pieninách na juhovýchodnom úpätí Vysokých skaliek (1 049,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 900 m n. m.
Smer toku: v pramennej oblasti na juh, potom sa stáča viac-menej na juhovýchod, pričom vytvára štyri výrazné oblúky, na dolnom toku na juh
Geomorfologické celky: 1.Pieniny, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina
Prítoky: sprava Chotárny potok (647,5 m n. m.), Čierny potok, zľava spod Vysokej (1 012,8 m n. m.), Riečka a prítok z oblasti Pod Skalkami
Ústie: do Popradu južne od obce Hniezdne v nadmorskej výške cca 530 m n. m.
Obce: Kamienka a Hniezdne
Team (singel)
„Team“ je skladba novozélandskej hudobníčky Lorde, z jej debutového štúdiového albumu Pure Heroine (2013). Skladba bola vydaná dňa 13. septembra 2013 ako tretí singel z albumu vydavateľstvom Universal Music New Zealand. Skladbu napísali Lorde a Joel Little, ktorý ju aj produkoval. Skladba „Team“ je zmesou alternatívneho popu, EDM a electro-hopu spolu s použitím nástrojov ako syntetizátor, kontrabas, vírivý bubon a beatom tvoreným tlieskaním. Textovo je skladba "poctou jej priateľom a krajine".
Dieselový motor
Dieselový motor (iné názvy: Dieselov motor, diesel) môže byť:
Marek Čech
Marek Čech môže byť:
Papraď
Papraď môže byť:
Allas-Bocage
Allas-Bocage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Csögle
Csögle je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Ajka.
Má rozlohu 1691 ha a žije tu 644 obyvateľov (2007).
Rousínov
Rousínov je mesto v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 383 obyvateľov, z toho 2 637 mužov a 2 746 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,3 roka (muži 39,4 roka, ženy 41,2 roka).
Britolit-(Y)
Britolit-(Y) (alebo abukumalit) je minerál kryštalizujúci v hexagonálnej sústave, chemicky zásaditý fosforečnan-kremičitan vápenato-ytritý - (Y,Ca)5(SiO4,PO4)3(OH,F).
Kľačianska Magura (národná prírodná rezervácia)
Kľačianska Magura je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v pohorí Malá Fatra.
Britolit-(Y)
Opis
Tento minerál vytvára krátke (do ) dlhé, červeno až čierno sfarbené prizmatické kryštály. Je dosť krehký, úderom sa rozpadáva na väčšie množstvo nepravidelných úlomkov.
Kľačianska Magura (národná prírodná rezervácia)
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Lipovec, Sučany a Turčianske Kľačany v okrese Martin v Žilinskom kraji. Má rozlohu s 5. stupňom ochrany prírody.. Ochranné pásmo nebolo určené. Bola vyhlásená Úpravou Ministerstva kultúry SSR č. 7445/1976-OP z 30.10.1976.
Britolit-(Y)
Výskyt
Je to pomerne vzácny minerál, nachádza sa len v niektorých typoch pegmatitov. Prvýkrát bol opísaný z pegmatitu lokality Suišojama v masíve Abukuma na japonskom ostrove Honšú. Neskôr sa našiel aj v iných pegmatitoch v Nórsku, Švédsku, Rusku (polostrov Kola), Škótsku, USA (Colorado, Michigan a Nevada) a v JAR.
Kľačianska Magura (národná prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je komplex prírodných lesov hrebeňových polôh Krivánskej Malej Fatry s porastmi smrečín pralesovitého charakteru.
NGC 6319
NGC 6319 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 14. mája 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Dabronc
Dabronc je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Sümeg.
Má rozlohu 2027 ha a žije tu 472 obyvateľov (2007).
Filmové ateliéry Koliba
náhľad|Sídlo na Brečtanovej 1 v Bratislave.
Filmové ateliéry Koliba boli založené v roku 1949 v Bratislave a od začatia ich prevádzky v roku 1953 v nich vzniklo vyše 400 celovečerných filmov, vyše štyri tisícky krátkych dokumentov, animovaných a spravodajských filmov. Štúdio Koliba, a. s., v roku 1996 kolibské ateliéry sprivatizovalo.
1949 – 1955
S výstavbou filmových ateliérov na Kolibe sa začalo v roku 1949. Po mnohých komplikáciách ich slávnostne otvorili pri príležitosti augustového výročia Slovenského národného povstania v roku 1953. Pod obrovským transparentom Socialistickým filmom za upevnenie svetového mieru tak odovzdali prvú etapu stavby. Prevádzka sa začala 1. septembra 1953. Úplne prvým kompletne kolibským filmom bola veselohra Paľa Bielika V piatok trinásteho (1953).
Vtedajšie ateliéry boli veľmi skromné. V podstate išlo o dve nakrúcacie haly s rozlohou 600 štvorcových metrov, stolársku dielňu, transformátorovú stanicu, nevyhnutné zvukové zariadenia a administratívnu budovu. Pôvodne v nej bola aj ubytovňa pre mimobratislavských spolupracovníkov a hercov, ale v praxi sa neosvedčila, lebo ležala ďaleko od centra.
Fermium
Fermium (lat. fermium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Fm a protónové číslo 100. Je 12. člen z radu aktinoidov, 8. transurán, silno rádioaktívny kovový chemický prvok pripravovaný umelo ožarovaním jadier plutónia.
Zatiaľ nebol izolovaný v dostatočnom množstve, aby bolo možnú určiť všetky jeho fyzikálne konštanty. Vyžaruje alfa a gama žiarenie a je silným zdrojom neutrónov, preto je potrebné s ním manipulovať pri dodržaní bezpečnostných opatrení na prácu s rádioaktívnymi materiálmi. O jeho zlúčeninách a ich chemickom chovaní je známe zatiaľ veľmi málo.
Filmové ateliéry Koliba
1949 – 1955
V rokoch 1949 – 1955 vzniklo na Kolibe trinásť celovečerných hraných filmov. Ideologické dôsledky februárového prevratu zasiahli ako prvú prácu dramaturgie, ktorá ani pri najlepšej vôli nedokázala vyhovieť politickým požiadavkám a pripraviť žiadaný počet scenárov pre filmovú tvorbu. "Slovenský sektor" sústavne neplnil plán. Táto situácia sa zračí v nerovnomernom počte titulov ročnej produkcie. Roku 1949 vznikol jeden film, roku 1950 dva, roku 1951 opäť iba jeden, roku 1952 dva, najúspešnejší bol rok 1953 s troma titulmi, ale v roku 1954 výroba znovu poklesla a realizoval sa iba jediný film. V rokoch 1955 – 1958 sa produkcia ustálila na troch tituloch ročne.
1956 – 1962
Normatívne chápanie filmového diela ako ideologického nástroja na výchovu širokých "ľudových más" charakterizuje kolibskú produkciu ešte aj v roku 1956. "Spoločenská dráma z prostredia veľkého závodu" Previerka lásky scenáristu Jána Mináča a režiséra Jozefa Medveďa sa sústreďuje na problémy pôsobenia českej technickej inteligencie v slovenskom priemysle a kombinuje ich so zapájaním ľudsky bezúhonných, ale zatrpknutých buržoáznych odborníkov do novej, radostnej práce pre blaho kolektívu. Druhým titulom roku 1956 bol teatrálne režírovaný film Kataríny Hrabovskej a Andreja Lettricha Čisté ruky. Tento príbeh o protidružstevnom "záškodníckom" centre na východnom Slovensku vychádzal z dobovej ideologickej propagandy, ktorá hospodárske ťažkosti prvých pofebruárových rokov potrebovala zvaliť na hlavu vykonštruovaného "nepriateľa". Takmer štyri roky trvala literárna príprava projektu demonštrujúceho stalinskú poučku "o vyhrocovaní triedneho boja v podmienkach súčasnosti" a vo februári 1956 zmietol Nikita Chruščov z rečníckej tribúny XX. zjazdu ako domček z karát aj túto snaživo vypiplanú konštrukciu slovenských filmárov. Nakrúcanie sa začalo v apríli a pri premietaní denných prác zmätené vedenie Koliby zistilo, že záškodnícky okresný tajomník Komunistickej strany Molčan sa ponáša na Stalina (v scenári sa o takejto koncepcii postavy nehovorilo). Nasledovali rôzne "porady", a nakoniec prekrúcanie hotového materiálu (škoda 156 000 Kčs). Podobnosť Viliama Záborského so Stalinom sa neutralizovala.
V rokoch 1956 – 1962 bola pri dramaturgickom výbere tém najpružnejšia takzvaná tvorivá skupina mladých Moniky Gajdošovej. Stredná generácia mala skôr autorské ambície, pretože až do roku 1957 na Kolibe zamestnávali predovšetkým scenáristov a dramaturgické problémy sa riešili v spolupráci s vedením Štúdia, s Umeleckou radou a s pražskou Ústrednou dramaturgiou. Až po zvýšení plánu produkcie na šesť titulov ročne sa znovu aktualizoval problém dôležitosti literárnej prípravy a všetkých scenáristov preradili za dramaturgov.
Vznik tvorivej skupiny mladých, ktorá mala pracovať najmä na súčasných témach, korešpondoval so súvekým generačným a názorovým vrstvením v jednotlivých umeniach. Myšlienková a umelecká sterilita tvorivej atmosféry na Kolibe sa veľmi naliehavo pociťovala prinajmenšom od roku 1953, keď na Aktíve tvorivých pracovníkov odznela požiadavka vyrábať krátke hrané snímky, ktoré sa mali stať experimentálnou liahňou slovenského filmu.
Vo výslednom tvare prvého slovenského veľkofilmu Posledná bosorka z roku 1957 sa zračí protirečivosť medzi povinnou "ideovosťou" a otvorenou túžbou nakrúcať divácky úspešnú komerciu. S literárnou prípravou sa začalo roku 1954 námetom Dušana Kodaja. O rok neskôr ju scenáristicky spracoval Ivan Bukovčan a réžie sa ujal Paľo Bielik. Jeho ambíciám tento žáner vyhovoval a dokonca napísal technický scenár. Koncepčné nezhody medzi Bukovčanom a Bielikom však napokon vyústili do sporu a vedenie Koliby poverilo ďalšou prácou Vladimíra Bahnu.
Prvým koprodukčným projektom našej kinematografie bola maďarsko-slovenská typická kostýmová veselohra Dáždnik svätého Petra z roku 1958. Scenár Imre Apáthiho a režiséra snímky Frigyesa Bána podľa rovnomenného románu Kálmána Mikszátha sa pripravoval v maďarskej dramaturgii. Možno práve to umožnilo slobodne pracovať s náboženskými motívmi, čo by na Kolibe považovali za ťažké rúhanie voči rodnej strane. Film sa nakrúcal v slovenskej i maďarskej jazykovej verzii (réžiu slovenskej mal Vladislav Pavlovič) a okrem účasti slovenských hercov, architekta, hudobného skladateľa (Šimon Jurovský), historického a výtvarného poradcu (Karol L. Zachar), Koliba poskytla aj výrobné služby.
Na rozdiel od progresívnych tendencií súvekej literárnej tvorby, kolibskej produkcii chýbal myšlienkový rozlet i vôľa prekonávať rigidný didaktizmus témy. Cez ušľachtilé ciele komunistickej výchovy vstupovala do scenárov ideológia, ktorá deformovala vzťahy medzi postavami a ich sujetové funkcie rozdeľovala podľa ľahko čitateľného triedneho kľúča.
Začiatkom šesťdesiatych rokov sa už reformné sily kolibskej dramaturgie začali spamätávať z rezolúcie Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska o filme z roku 1958 i z dôsledkov Banskej Bystrice. Opäť sa dostávajú na stôl "problematické" scenáre (Boxer a smrť), ale objavujú sa aj látky nové, využívajúce uvoľnenie tlaku ideologických direktív. Zmena situácie v dramaturgii, nový autorský prístup k témam i naakumulované sily filmovej réžie sa postupne začnú prejavovať v kvalite slovenskej produkcie.
Napriek tomu, že sa do výroby filmu Boxer a smrť (1962) nepodarilo zainteresovať Poliakov, prvýkrát sa narušila prax adaptovania výlučne domácich titulov, ktorá na Kolibe s malými výnimkami pretrvala až do deväťdesiatych rokov. Úspechy Televíznej filmovej tvorby z konca šesťdesiatych rokov stavali práve na voľnom výbere látok (Dostojevskij, Maupassant, Andrejev), ale vzájomnej konkurencii sa Koliba i televízia bránili tvrdým kurzom druhovej diferenciácie. Namiesto audiovizuálnej kooperácie oboch inštitúcií nastala éra úporného hľadania špecifík.
1963 – 1970
Slovenská a česká kinematografia boli v rokoch 1963 – 1970 úzko organizačne, technicky a personálne previazané. Celé toto obdobie platili rovnaké cenzorské zásady a jednotná distribučná politika, kolibské štúdio patrilo do rámca Československého filmu, jediná vysoká filmová škola aj pre slovenských záujemcov bola v Prahe. V roku 1963 po nástupe nového riaditeľa kolibského štúdia Pavla Gejdoša sa začala diskusia o schvaľovacích postupoch nezávislosti od českej produkcie. Nielen scenáristi a režiséri, ale aj riaditeľ Koliby žiadal, aby sa scenáre na slovenské hrané filmy neschvaľovali na pražskom ústredí, ale len v Bratislave. Rastúcu snahu o autonómiu tvorby, ale aj vzostup sebavedomia dosvedčuje presadenie zmeny názvu podniku. Od 1. januára 1964 sa Filmová tvorba a distribúcia Bratislava – nadpis urážajúci našu národnú kinematografiu – premenovala na Československý film Bratislava. Paralelne s inštitucionálnym odpútavaním sa Koliby od Barrandova rozvíjala sa aj diskusia o odlišnosti slovenskej a českej kinematografie. Odstredivý proces vzďaľujúci vedenie Koliby od centrálneho vedenia Československého filmu v Prahe charakterizuje celé obdobie 1963 – 1970. Utvorenie Oblastného riaditeľstva Československého filmu Bratislava v roku 1967 ešte viac zdôraznilo, že kolibský podnik nie je len jedným z podnikov Československého filmu, ale je takmer samostatným subjektom.