cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tom Gehrels
Životopis
Väčšinu svojich neskorších objavov urobil v spolupráci s holandskými astronómami, manželmi Ingrid van Houten-Groeneveldovou a Cornelisom Johannesom van Houtenom. Gehrels robil pozorovania oblohy 48-palcovým-Smchidtovym teleskopom v Palomar Observatory v USA. Fotografické platne boli posielané do Holandska na univerzitu v Leidene, kde ich van Houtenovci vyhodnocovali.
Petra Cetkovská
Petra Cetkovská (* 8. február 1985, Prostějov, Česko) je súčasná česká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA vo štvorhre.
Jan Amos Komenský
Jan Amos Komenský (* 28. marec 1592, Slovácko† 15. november 1670, Amsterdam, Nizozemsko) bol český a moravský (ale prisvojujú si ho aj Maďari, Slováci, Nemci a pod.) biskup Jednoty bratskej, pedagóg, jazykovedec, prírodovedec, humanista, filozof, politik. Mal slovenských predkov. Jeho priezvisko je pravdepodobne odvodené od obce Komňa v okrese Uherské Hradiště.
Vyštudoval teológiu a bol ordinovaný za duchovného Jednoty bratskej. Táto cirkev patrila k protestantským cirkvám v Čechách a hlásila sa k husitským tradíciám. Neskôr sa stal jej biskupom.
Po porážke českých stavov v bitke na Bielej hore sa Komenský musel skrývať pred cisárskymi vojskami. V tom čase mu na mor zomrela manželka i dve deti. Východisko z trpkej situácie hľadal v práci. Vtedy začal pracovať na svojej knihe Labyrint světa a ráj srdce.
V roku 1628 opustil Moravu a pustil sa putovať po Európe. Finančne ho pri tom podporovala bohatá šľachta, ktorá si vážili jeho prácu. Zavádzal úplne nové spôsoby v školskej dochádzke. Hlásal, že školská dochádzka musí byť povinná pre každé dieťa, či je bystré alebo hlúpe, bohaté alebo chudobné. Preslávil sa na svoju dobu revolučnými tvrdeniami „opakovanie je matkou múdrosti“ a „škola hrou“.
Jeho filozofia sa nazýva pansofia. Ústrednou filozofickou ideou J. A. Komenského je myšlienka jednej harmónie ovládajúcej celý kozmos. Komenského filozofické úvahy sa sústreďujú na súvislosť zmyslu všetkého bytia.
Tak ako je pre prístup F. Bacona k svetu príznačná indukcia, a pre R. Descarta evidentná dedukcia, tak je pre Komenského typický postup synkritickou metódou.
Deň jeho narodenia, 28. marec, je na Slovensku a v Česku Dňom učiteľov; Svetový deň učiteľov pripadá na 8. október.
Citát
Podľa Komenského je dieťa predmet, ale aj vzor pravej obnovy.
Dielo
náhľad|Dopis Komenského z roku 1657
Juhomoravský kraj (1960)
right|thumb|Mapa
Juhomoravský kraj je český kraj, ktorý bol ustanovený 11. apríla 1960 vyhlásením zákona č. 36/1960 Zb., o územnom členení štátu a ako územná jednotka Českej republiky existuje doposiaľ, hoci už nemá vlastné obecné správne orgány ani samosprávu. Sídlom kraja je mesto Brno.
Zoznam planétok 85001 – 85250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Anekdota
Anekdota môže byť:
Samuel
Samuel môže byť:
KST
KST môže byť:
Alexandrupoli
thumb|Maják, symbol mesta Alexandrupoli (gr. Αλεξανδρούπολη) je mesto v severnom Grécku, v kraji Trácia, neďaleko tureckých hraníc. Žije tu 53 000 obyvateľov. Blízko mesta sa nachádza staroveké mesto Mesembria a Salé. Je to dôležité dopravné grécke mesto. Sídli tu prístav a letisko, prechádza tu diaľničný ťah.
História
Patrí medzi najnovšie grécke mestá. Založené bolo v 19. stor. ako rybárske mestečko. V roku 1900 malo 5 400 obyvateľov, hlavne Grékov, menšinu tvorili Turci, Bulhari a Židia. Pôvodné mesto malo turecký názov Dedeağaç, čo znamená dedov strom. V roku 1913 územie s mestom pripadlo Bulharsku, po prvej svetovej vojne pripadlo Grécku. Bulharské obyvateľstvo bolo následne vysťahované do Bulharska. Turecké meno mesta bolo zrušené a dané meno Alexandrupoli na počesť gréckeho kráľa Alexandra I.
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2004
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2004 boli v poradí 6. majstrovstvá sveta v canoe pole, ktoré organizuje Medzinárodná kanoistická federácia (ICF). Konali sa v Mijoši, v prefektúre Aiči, v Japonsku od 21.25. júla 2004, za účasti dovtedy rekordných 18 mužských a 14 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužský tím Singapuru a ženské tímy Singapuru a Hongkongu. Víťazmi sa stali Holanďania a druhýkrát v histórii Britky.
Turnaj žien do 21 rokov sa z dôvodu nízkeho počtu účastníkov neuskutočnil.
Konečné poradie
Muži
Muži do 21 rokov
1198 Atlantis
1198 Atlantis je planétka s priemerom 16 km, ktorú objavil K. Reinmuth 7. septembra 1931.
Sławków
Sławków je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat będziński v rovnomennej gmine.
Žije tu 6 853 obyvateľov (30.6.2007).
Michal Gottwald
Michal Gottwald (* 29. apríl 1981, Čadca) je slovenský futbalový útočník.
Hrával aj za slovenské kluby: FK Slávia Staškov, FK Dukla Banská Bystrica a FK Rapid Bratislava. V roku 1999 prestúpil do gréckeho superligového klubu ÓFI Iraklion. V roku 2001 prestúpil do MŠK Žilina a v r. 2005 do KP Legia Varšava. Po skončení zmluvy v Poľsku hral za Slovan Bratislava, v súčasnosti FK Dukla Banská Bystrica.
Reinfried Herbst
Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 11. marca 2006. Celkovo vyhral Herbst 5 pretekov Svetového pohára. Špecializuje sa najmä na točivé disciplíny, hlavne slalom.
Alexander show
Alexander show - varietný zábavný program kúzelníka Alexandra a jeho hostí.
Program vyrobený v roku 1983 v Slovenskej televízii Bratislava.
Zdroje
Archív Slovenskej televízie Bratislava (číslo programu: IDEC:	683-3200-0057-0000)
Hopiovia
Zachovávajú dosiaľ pôvodnú matrilokálnu rodovú spločnosť, založenú na živote v spoločných domoch, na spoločných prácach a na matrilineárnom príbuzenstve.
Žili pôvodne vo veľkých ohradených alebo opevnených sídliskách. Ich zvyšky dnes žijú v štátnej rezervácii severovýchodne od rieky Colorado Chiquito.
Horčina
Horčina je niečo, čo má horkú chuť, horká chuť, horkosť, horič.
Ibn Bádždža
Ibn Bádždža alebo Avempace či Avenpace († 1138) bol arabský filozof, lekár, astronóm, autor početných logických a psychologických traktátov a komentárov k Aristotelovým prírodovedným spisom.
Zaraďuje sa k predstaviteľom západného islamského aristotelizmu. Zaujímal sa predovšetkým o proces poznania a jeho postupný prechod od zmyslových vnemov (intellectus materialis) cez čisto rozumové nazeranie (intellectus acquisitus), po sebauvedomenie človeka, ktoré je emanáciou činného rozumu.
Razgrad (mesto)
Razgrad (bulh. Разград) je mesto v severovýchodnom Bulharsku, ktoré vytvára rovnomennú oblasť. Mesto je súčasne administratívnym centrom rajónu Razgrad. V roku 2013 tu žilo 35 395 obyvateľov. V meste okrem Bulharov (69 %) žije približne 27 % Turkov.
Medzi architektonické pamiatky patrí mešita z roku 1616.
Boeing CST-100 Starliner
náhľad|CST-100 Starliner sa blíži k [[Medzinárodná vesmírna stanica|Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) počas skúšobného letu Boeing Orbital Flight Test 2]] Boeing CST-100 Starliner (Crew Space Transportation-100) je znovupoužiteľná kozmická loď vyvinutá spoločnosťou Boeing v rámci programu NASA Commercial Crew Program. Hlavnou úlohou kozmickej lode Starliner je doprava astronautov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), kam má podľa kontraktu vykonať 2 až 6 pilotovaných letov, prípadne súkromnej vesmírnej stanice, ktorej príkladom je navrhovaná stanica spoločnosti Bigelow Aerospace.
Starliner navonok vyzerá podobne ako Orion MPCV, kozmická loď vyvíjaná pre NASA spoločnosťou Lockheed Martin. Samotná kapsula má priemer maximálne, čo je o trochu viac než mal veliteľský modul Apolla a menej ako Orion. Loď môže niesť až sedemčlennú posádku, ale kvôli obmedzenej kapacite amerického segmentu ISS bude dopravovať skôr štvorčlennú posádku a obmedzené množstvo zásob. Na obežnej dráhe bude môcť zostať pripojená ku stanici sedem mesiacov, pričom je koncipovaná ako znovupoužiteľná so životnosťou 10 letov.
V prvej fáze programu Commercial Crew, v roku 2010, dostal Boeing od NASA 18 miliónov dolárov na predbežný návrh lode. V druhej fáze, v roku 2011, Boeing získal 93 miliónov na ďalší vývoj. Okrem CST-100 má NASA k dispozícii aj kozmickú loď Dragon 2 konkurenčnej spoločnosti SpaceX.
CST-100 je prispôsobená na vynášanie rôznymi nosičmi, a síce nosnými raketami Atlas V, Delta IV a Falcon 9. Pre prvý štart zvolil Boeing raketu Atlas V.
Nepilotovaný skúšobný let kozmickej lode Starliner k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), označovaný ako Boeing Orbital Flight Test, úspešne odštartoval 20. decembra 2019. Testovať sa malo priblíženie a procedúry automatického spojenia s ISS, pričom loď mala zostať pripojená ku stanici 7 dní. Starlineru sa však nepodaril plánovaný zážih motora potrebný pre usadenie na obežnej dráhe a stretnutie s ISS. NASA a Boeing nakoniec rozhodli o predčasnom návrate lode po 2 dňoch letu. Následne sa odskúšal úplný návrat do atmosféry, pristátie na pevnine a záchranné postupy, ktoré bolo potrebné otestovať pred prvým pilotovaným letom. Počas celého skúšobného letu sa sledoval aj systém podpory života.
Spoločnosť Boeing 6. apríla 2020 oznámila, že nepilotovaný skúšobný let Orbital Flight Test zopakuje, aby dokončila všetky úlohy letových skúšok a vyhodnotila výkon druhej lode Starliner. NASA návrh Boeingu akceptovala, pričom druhý nepilotovaný skúšobný let Boeing Orbital Flight Test 2 je predbežne naplánovaný na 30. júla 2021.
Pilotovaný skúšobný let k ISS, označovaný ako Boeing Crewed Flight Test, je predbežne naplánovaný na koniec roka 2021 a má trvať 2 týždne alebo až 6 mesiacov. K prvému pilotovaného letu Starlineru k ISS vyštartujú traja astronauti, Barry Wilmore, Nicole Mannová a Michael Fincke.
Anekdota (nevydané)
Anekdota (z fr. anecdote < z gr. názvu Prokopiovho spisu: ανεκδοτα - "anekdota" = „to čo nebolo zverejnené") je spis, ktorý spisovatelia za svojho života nevydali, alebo opis tajných udalostí vynechaných dejepiscami a až neskôr vydaný z neznámych prameňov.
Ako anekdota sa označovali z rôznych dôvodov nezverejňované texty. Najstarším známym dielom je Prokopiov spis z 6. storočia, obsahujúci utajované príbehy zo života byzantského cisára Justiniána I. s názvom Anekdota.
AUTOSAR
AUTOSAR (z angl. Automotive Open System Architecture) je štandardizačná iniciatíva automobilových výrobcov a ich dodávateľov s cieľom vytvoriť spoločnú architektúru softvéru pre riadiace jednotky v automobile.
Začiatok projektu
AUTOSAR vznikol z iniciatívy spoločností BMW, Daimler, Volkswagen, Bosch, Continental a Siemens VDO. Projekt je otvorený i ďalším spoločnostiam, ktoré hrajú významnú úlohu v dodávkach elektronických komponentov do automobilov a ktoré sú ochotné sa podieľať na spoločnom financovaní projektu ako i aktívnej spoluúčasti na tvorbe a komentovaní vznikajúcej architektúry.
Ciele skupiny
Ciele AUTOSARu vychádzajú z potreby zjednodušiť vývoj a tým znížiť náklady na riadiacu elektroniku do automobilov. Momentálne je skoro každá riadiaca jednotka v aute (ABS, EDS, riadenie stieračov, displeje…) v podstate originálnym systémovým návrhom, na ktorom sa podieľa každá firma oddelene s vlastným tímom vývojárov. Takýto vývoj musí spravidla automobilový výrobca zaplatiť viacmenej vždy odznova (sú prípady, kedy v rámci firmy je možné rokovať o znížení nákladov vďaka použitiu už vyvinutého softvéru, avšak to nie je pravidlo). Managementy automobiliek si tento fakt uvedomili a AUTOSAR je jednou z akcií, ktoré podnikli.
Kľúčové princípy pre vybudovanie AUTOSAR architektúry
Budovanie architektúry AUTOSAR štandardu stojí na tćhto základných princípoch:
Zariadenia spadajúce pod záujem AUTOSARu
Štandardizácia sa týka softvéru pre tieto skupiny riadiacích jednotiek :
Výsledky
V čase písania tohoto článku je AUTOSAR model ešte v štádiu vývoja, avšak dodávatelia pre automobilky, ktorí pre svoj komponent musia napísať aj softvér už svoje firemné štandardy orientujú podľa prvých odporúčaní AUTOSARu. Do popredia sa dostáva i otázka autorských práv na spoločné komponenty (a tým súčasne otázka rozdelenia výnosov z ich predaja) - obzvlášť pri integrovaných riadiacich jednotkách, ktoré požadoval už v roku 2002 na IIR konferencii v Karlsruhe Volkswagen, kde sa na jednej hardvérovej platforme realizuje softvér od viacerých výrobcov.
La Salle-de-Vihiers
La Salle-de-Vihiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1199 Geldonia
1199 Geldonia je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil E. Delporte 14. septembra 1931.
Luigi Illica
Luigi Illica (* 9. máj 1857, Castell'Arquato – † 16. december 1919, Castell'Arquato) bol taliansky libretista, ktorý spolupracoval s Puccinim, Catalanim, Giordanom a ďalšími. Medzi jeho najznámejšie operné libretá patria La bohème, Tosca, Madama Butterfly a Andrea Chénier.
Illicov osobný život niekedy imitoval jeho príbehy. Dôvodom jeho natočenia hlavy na všetkých fotografiách je chýbajúce pravé ucho, ktoré stratil v súboji o ženu.
Keď sa začali natáčať nemé filmy na motívy opier s Illicovými námetmi, bolo jeho meno uvádzané veľkými písmenami v titulkoch. Výrobcovia mohli garantovať iba príbeh, nie hudbu, ktorá bude film pri premietaní sprevádzať.
Mária z Anjou
Život
Bola vychovávaná ako dedička oboch kráľovstiev jej otca, Uhorska i Poľska. Jej otec, kráľ Ľudovít, dohovoril pre obe dcéry, Máriu aj Hedvigu, sobáše. Mala sa stať manželkou Žigmunda Luxemburského, syna českého kráľa a cisára Svätej rímskej ríše, Karola IV. Slávnostné zásnuby sa konali v roku 1379 v Trnave. Žigmund mal vtedy necelých 12 rokov a Mária 8. Žigmund zostal v Uhorsku, aby sa naučil jazyk a zvyky. Ľudovít si ho veľmi obľúbil, ale kráľovná Alžbeta nie. Po Ľudovítovej smrti si radšej za zaťa vyhliadla Ľudovíta Orleánskeho, brata francúzskeho kráľa. No v auguste roku 1385 vtrhol Žigmund do Uhorska pod zámienkou, že ochraňuje kráľovnine práva, obsadil Bratislavskú a Nitriansku stolicu a vynútil si sobáš s Máriou.
Kráľovnou Uhorska sa stala ako dvanásťročné dieťa po otcovej smrti v roku 1382. Magnáti Malopoľska boli nespokojní s personálnou úniou s Uhorskom (1370 – 1382) a tak namiesto Márie vyhlásili za poľskú kráľovnú deväťročnú Máriinu sestru Hedvigu (1384).
V Uhorsku počas Máriinej neplnoletosti vládla jej matka, kráľovná vdova Alžbeta a palatín Mikuláš I. Gorjanský (Miklós Garai). Mnoho uhorských veľmožov bolo nespokojných, preto ponúkli trón Máriinmu príbuznému, Karolovi z Drača, neapolskému kráľovi, ktorého pre nízky vzrast prezývali Malý. Karola sa počas jeho detstva ujal Ľudovít I. Vymenoval ho za chorvátskeho a slavónskeho vojvodu, v roku 1381 mu pomohol dostať sa na neapolský trón. Karol však musel Ľudovítovi odprisahať, že neohrozí práva jeho dcér. Keď mu však bol ponúknutý uhorský trón, tiahol s vojskom na Budín. Kráľovné sa nepostavili na odpor, pravdepodobne dúfali, že splní sľub. Ale Karol bol predsa korunovaný 31. decembra 1385 v Stoličnom Belehrade za uhorského kráľa. Kráľovná Alžbeta sa mu preto odmenila rovnakou zradou. Poverila svojho dôverníka, Blažeja Forgáča z Kozmáloviec, aby spáchal na Karola atentát. 7. februára 1386 zaútočil na kráľa, preťal mu obočie, pričom mu vytieklo oko. Nato kráľa odvliekli na Vyšehrad, kde ho podľa jednej z verzií otrávili, podľa druhej zaškrtili. Zomrel teda po 38 dňoch vládnutia. Karolov dedič Ladislav Neapolský sa po celý život pokúšal ovládnuť Uhorsko, napriek podpore však neuspel.
Zajatie
thumb|Mária a Alžbeta nad hrobom Ľudovíta Veľkého
Dňa 25. júla 1386 počas cesty na hrad Gorjany boli kráľovné Alžbeta a Mária v Sriemsku prepadnuté stúpencami zavraždeného Karola Malého, Horváthyovcami. Udialo sa to pravdepodobne na objednávku Máriinho sedemnásťročného manžela Žigmunda. Mnohých zo sprievodu zabili, vrátane palatína Mikuláša Gorjanského a Blažeja Forgáča. Ich hlavy poslali vdove po Karolovi do Neapola. Kráľovné držali v zajatí na hrade Gomnec, neskôr na hrade Novigrad pri Zadare.
Tu v januári 1387 Alžbetu pred očami vlastnej dcéry zahrdúsil Ján Horváth. Údajne preto, že poslala tajnú správu do Benátok, aby loďstvom blokovali Novigrad z mora a tak zabránili odvezeniu Alžbety a Márie do Neapola. Mária obvinila manžela Žigmunda zo zinscenovania únosu a vraždy jej matky. Obvinila ho tiež z prehýrenia svojho dedičstva s prostitútkami a z krátkozrakej politiky. Spojila sa s Horváthyovcami a darovala im pozemky v Slavónsku a severnej Bosne. V júli 1387 bola Mária vyslobodená zo zajatia vojskom strýka Štefana Tvrtka Bosnianskeho a rodiny Frangipaniovcov (Frankopanovcov), ktorí boli príbuznými rodiny Gorjanských.
Horvátyovci, teraz už priatelia kráľovnej Alžbety a Tvrtka, ktorí sa zúčastnili bitky na Kosovom poli v roku 1389, boli zavraždení Žigmundovými mužmi blízko ich pevnosti Dobor. Vtedy bolo vyhlasované, že Žigmund sa pomstil vrahom Alžbety.
Udalosti do roku 1395
Mária bola pripravená ustanoviť strýka Štefana Tvrtka I., dediča Arpádovcov cez Katarínu, dcéru Štefana V. Uhorského, za svojho dediča v Uhorsku, ale Tvrtko v roku 1391 zomrel, bol pravdepodobne zavraždený.
V roku 1387 bol Žigmund korunovaný za uhorského kráľa a oficiálne sa stal spoluvládcom Márie. Lenže on sa s tým neuspokojil a čoraz väčšmi odsúval Máriu do úzadia. Jej smutný osud zavŕšil tragický pád z koňa počas poľovačky dňa 17. mája 1395. Mária bola vtedy v pokročilom štádiu tehotenstva. Po páde predčasne porodila a spolu s dieťaťom za záhadných okolností zomrela. Tým sa vláda Anjouovcov v Uhorsku skončila. Mária je pochovaná vo Veľkom Varadíne.
Dedičstvo
Máriinou najbližšou dedičkou bola jej mladšia sestra Hedviga Poľská. Tá v roku 1399 porodila prvé dieťa, Alžbetu Bonifáciu, ale na popôrodné komplikácie do mesiaca aj s dieťaťom zomrela. Po Hedviginej smrti sa Máriiným dedičom stal jej vzdialený bratranec, Ladislav Neapolský, ktorý ale v bojoch o uhorský trón neuspel.
Fór
Fór môže byť (hovorovo):
Telus
Telus je kanadská telekomunikačná spoločnosť so sídlom vo Vancouveri, ktorá poskytuje telefónne, internetové a televízne služby pre oblasť západnej Kanady. Za rok 2007 zaznamenala výnosy vo výške 8,143 miliardy C$.
Telus Communications bola založená v roku 1990 kanadskou provinciou Alberta ako holdingová spoločnosť s cieľom uskutočniť privatizáciu štátnej kráľovskej spoločnosti Alberta Government Telephones Commission (AGT). V roku 1995 získal Telus spoločnosť Edmonton Telephones (EdTel) od mesta Edmonton, čím sa Telus stal majiteľom všetkých telefónnych služieb v provincii Alberta. V roku 1996 sa Telus predstavil verejnosti ako obchodná spoločnosť, čím nahradil AGT a EdTel. V roku 1999 po zlúčení Telusu (v Alberte) a spoločnosti BCTel (v Britskej Kolumbii) vznikla Telus Corporation, čím sa Telus stal druhou najväčšou telekomunikačnou spoločnosťou v Kanade s 22% podielom na trhu po Bell Canada, ktorá má na trhu podiel vo výške 42%.
La Chapelle-sur-Usson
La Chapelle-sur-Usson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sośnicowice
Sośnicowice je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat gliwicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 1 699 obyvateľov (30.6.2007).
Antilopa skákavá
náhľad|Stádo antilop skákavých v [[Namíbia|Namíbií]] Antilopa skákavá alebo springbok (lat. Antidorcas marsupialis) je druh antilopy z juhozápadnej Afriky.
Opis
Antilopa skákavá je kontrastne sfarbená: jej srsť je krátka, na chrbte a krku svetlohnedá. Má tiež tmavý pruh na hlave, ktorý vedie od ucha cez oko až k ňufáku. Hlava a brucho sú obvykle biele, výnimočne do siva. Samci a samice vyzerajú podobne a majú silné čierne rožky so zreteľnými prstencami, ktoré sú u samíc menšie a slabšie. Antilopy skákavé majú neobvyklý kožný záhyb, ktorý sa tiahne od stredu chrbta až ku koreňu chvosta. Keď je zviera vyrušené alebo vyplašené, roztvorí tento záhyb a vztýči dlhé, biele chlpy, ktoré rastú vo vnútri.
Potrava a rozmnožovanie
Živí sa listami krov a trávou a nie sú závislé na vode. V dobe rozmnožovania si samec niekedy zakladá teritórium a hárem 10 až 30 samíc, ale bežné sú aj zmiešané stáda. Boje samcov sú v období ruje pozoruhodné, keďže pri nich samci vyskakujú do výšky a zrážajú sa svojimi rohmi. Smrteľné úrazy sú však výnimkou. Springboci sa pária väčšinou v období sucha a pôrody prichádzajú väčšinou v októbri a novembri, kedy je Obdobie dažďov. Samice rodia po asi 6 mesačnej gravidite jedno mláďa.
Spôsob života
Žije v stádach. Tento druh sa vyznačuje vysokými skokmi, ktoré sa predovšetkým zaslúžili o ich známosť. Skáče tak, že trhá všetkými 4 nohami do vzduchu, skloní hlavu a chrbát prehne do oblúkovitého tvaru a na chrbte sa jej rozorve a zvýrazní biely pruh, ktorým dáva najavo ostatným členom stáda, že je niečo v neporiadku. Pri stádach týchto antilop sa môžu občas zdržiavať aj stáda iných veľkých cicavcov (zebier, byvolov…), ktoré pri poplachu utekajú s nimi. Skákať ale môže springbok napríklad len pri hre. Tieto skoky môžu dosahovať až 3,5 metrov.
Kedysi boli veľmi početné a až miliónové stáda podnikali v období sucha migráciu za čerstvou pastvou, pričom zničili všetky pastviny a poľnohospodárske pôdy, ktoré im ležali v ceste. V dôsledku toho boli antilopy prenasledované a tisícky ich bolo zabitých, ale dnes sú znovu vysádzané vo svojom pôvodnom areáli a ich stavy opäť stúpajú.
Dionizy Bielański
Dionizy Bielański (* 7. apríl 1939, Staweczki – † 16. júl 1975, Kúty) bol poľský športový pilot, inštruktor lietania a práškovací pilot, ktorý v snahe utiecť za železnú oponu odcudzil v Poľsku práškovací dvojplošník Antonov An-2 a po prelete územím Slovenska bol niekoľko kilometrov pred rakúskou hranicou vojenským pilotom Česko-Slovenskej ľudovej armády zostrelený.
Pozadie akcie
Dionizy Bielański pochádzal z volyňskej oblasti, ale väčšinu mladosti prežil v juhozápadnom Poľsku neďaleko českých hraníc v meste Sklárska Poruba. Tu od roku 1963 lietal v miestnom aeroklube, najprv na bezmotorových strojoch a od roku 1968 aj na motorových lietadlách. Oženil sa a zložil inštruktorské skúšky.
Bielański nikdy nebol veľký priaznivec komunistického režimu. Poľská Służba Bezpieczeństwa (SB) sa ho snažila získať do svojich služieb, ale odmietol a sám sa stal sledovanou osobou. V roku 1975 získal Bielański prácu vo vratislavskom Agrolete v odbore leteckých služieb v poľnohospodárstve.
Priebeh akcie
Dňa 16. júla 1975 nasadol do poľnohospodárskej verzie dvojplošníka Antonov An-2 a namiesto práškovania zamieril na juhozápad. Čoskoro prekonal česko-slovenskú hranicu, zamieril k Žiline a ďalej pokračoval údolím Váhu. Na lietadlo prelietajúce vo výške 30 – 50 metrov nad zemou upozornil protivzdušnú obranu štátu pracovník žilinského zväzarmovského letiska.
Ingrid van Houten-Groeneveldová
Ingrid van Houten-Groeneveldová (* 21. október 1921, Berlín, Nemecko – † 30. marec 2015, Oegstgeest, Holandsko ) ) bola holandská astronómka, ktorá pracovala na Universiteit Leiden, manželka astronóma Cornelia van Houtena.
Spoločne s Tomom Gehrelsom a svojim manželom objavila niekoľko tisíc asteroidov. Gehrels robil pozorovania oblohy 48-palcovým Schmidtovým teleskopom na Palomar Observatory v USA. Fotografické platne boli posielané do Holandska na univerzitu v Leidene, kde ich vyhodnocovali.
Je po nej pomenovaný asteroid 1674 Groeneveld.
Dionizy Bielański
Priebeh akcie
Medzitým česko-slovenské veliteľstvo protivzdušnej obrany nadviazalo kontakt s poľskými orgánmi a zisťovalo, aké kroky môže proti poľskému narušiteľovi podniknúť. Podľa vtedy platných predpisov totiž nesmeli piloti strieľať proti lietadlám spriatelených socialistických štátov.
Súhlas na zostrelenie lietadla prišiel od vtedajšieho poľského ministra národnej obrany Wojciecha Jaruzelského. Pilot česko-slovenského cvičného prúdového lietadla L-29 kpt. Vlastimil Navrátil sa niekoľkokrát uistil o tom, či má rozkaz na zostrelenie vykonať. Po potvrdení bolo poľské lietadlo o 15:57 zo vzdialenosti asi 300 metrov zostrelené guľometnou paľbou pri obci Kúty, teda asi 8 kilometrov pred rakúskou hranicou. Dvojplošník sa zrútil do poľa medzi obcami Kúty a Čáry a po náraze začal horieť. Pilot pád lietadla neprežil.
Štátne orgány sa snažili celý prípad utajiť a dokonca falšovali oficiálnu správu o vyšetrovaní.
Daskylos
Daskylos (Daskylos) môže byť v gréckej mytológii:
Knihy Samuelove
náhľad|Text Samuelových kníh z Aleppského kódexu Knihy Samuelove (skratky 1 Sam, 2 Sam alebo 1S, 2S) sú dve knihy Starého zákona. Tieto 2 knihy opisujú dejiny Izraela od vytvorenia kráľovstva až do konca Dávidovej vlády. Vo Vulgáte boli knihy pomenované Prvá kniha kráľov a Druhá kniha kráľov; pričom terajšie Knihy kráľov boli označené ako Tretia kniha kráľov a Štvrtá kniha kráľov.
Pôvodne to bola jedna kniha, dnes sa však člení na dve časti. Židia pripisujú tieto knihy Samuelovi, ale pri konci sa hovorí aj o veciach, ktoré sa stali až po jeho smrti.
V knihe sa nachádza materiál pochádzajúci z rôznych prameňov čo spôsobuje niektoré nezrovnalosti v texte.
Prehľad tém
Kniha celkovo obsahuje:
Prvá kniha Samuelova
Prvá časť (1 Sam 1-7) hovorí o príprave zriadenia kráľovstva, o narodení Samuela, jeho výchove v chráme u veľkňaza Héliho (Eliho) a o jeho povolaní až po víťazstvo nad Filištíncami. Samuel je postava z dejín Izraela v 11. stor. pred Kr. Bol synom Elkánu a jeho ženy Anny z Rámy (Ramy). Jeho matka ho zasvätila službe svätyni v Šíle (Sile) (1 Sam 1-3). Nebol síce sudcom, ale mal vraj prorocké a kňazské vlastnosti a vlastnosti sudcu Izraela.
Druhá časť (1 Sam 8-12) pojednáva o zavedení inštitúcie kráľovstva, ktoré nasledovalo po období Sudcov. Ľud chcel kráľa. Samuel odmietol so slovami, že nad Izraelom vládne Boh, ale pomazal z Božej vôle Šaula (Saula).
Tretia časť (1 Sam 13 - 2 Sam 2,7) je príbehom, prvého kráľa, Šaula (Saula) a zoznamuje s vzťahom medzi Šaulom (Saulom) a Dávidom. Šaul (Saul) sa niekoľkokrát za život spreneveril Bohu, a preto ešte za jeho života poslal Boh Samuela, aby pomazal Dávida. Dávid sa stal na istý čas Šaulovým zbrojnošom i „zaháňačom“ zlej nálady. Po porážke Goliáša v ňom však Šaul (Saul) začali vidieť hrozbu a Dávid sa musel 7 rokov ukrývať na púšti. Stal sa zbojníkom a dokonca uzavrel dočasné prímerie s Filištíncami. V boji proti Filištíncom zomreli Šaulovi traja synovia a on sa prepichol vlastným mečom.
Druhá kniha Samuelova
Štvrtá časť (2 Sam 2,8-24,25) hovorí o Dávidovom kráľovstve až po jeho posledné roky (1013-973 pred Kr.). Šaul bol z kmeňa Benjamín na severe a Dávid z kmeňa Júdu na juhu. Vládol v Hebrone, ale svoje sídlo čoskoro preniesol aj s archou zmluvy do Jeruzalema, aby sa priblížil severným kmeňom.
Cieľom Samuelových kníh je odvodiť inštitúciu kráľovstva od Božej vôle, zdôvodniť odmietnutie Šaula (Saula) a predstaviť Dávida ako ideálneho kráľa aj keď nebol taký ideálny.
Kazimierz Kuratowski
Kazimierz Kuratowski (* 2. február 1896, Varšava, Poľsko – † 18. jún 1980, Varšava) bol poľský matematik. Zaoberal sa najmä topológiou a teóriou množín. Je známy ako autor tzv. Kuratowského vety, nutnej a postačujúcej podmienky rovinnosti grafu, ktorá je základným výsledkom v topologickej teórii grafov. Už v roku 1922, trinásť rokov pred Maxom Zornom, dokázal tzv. Zornovu lemu, dôležitý výsledok v teórii množín.
Život
Kuratowski sa narodil vo Varšave nachádzajúcej sa vtedy v ruskej časti rozdeleného Poľska. Jeho otec bol popredný varšavský právnik. V roku 1913 odišiel mladý Kazimierz do Škótska študovať strojnú fakultu na univerzite v Glasgow. Keď sa vrátil v roku 1914 na prázdniny domov, znemožnilo mu vypuknutie prvej svetovej vojny odjazd späť do Škótska a pokračovať v štúdiu. V roku 1915 však bola Varšava dobytá nemecko-rakúskou armádou a bola znovuotvorená Varšavská univerzita uzavretá za nadvlády Ruska. Kuratowski nastúpil na štúdium na nej hneď, ako to bolo možné – tentokrát však už na odbor matematika. V roku 1921 získal v tomto odbore doktorát a v roku 1927 nastúpil ako profesor na polytechnike v Ľvove. V roku 1934 sa stal profesorom na varšavskej univerzite. Od roku 1952 bol členom poľskej akadémie vied, medzi rokmi 1948 a 1967 riaditeľom jej matematického ústavu. Bol členom prominentnej skupiny poľských matematikov, ktorí sa stretávali v Kawiarnia Szkocka (Škótska kaviareň).
Prínos pre matematiku
Kuratowski sa venoval najmä obecnej topológii a teórii metrických priestorov. Spolu s Alfredom Tarskim a Wacławom Sierpińskim položili základy pojmu dnes nazývaného poľský priestor. Charakterizoval Hausdorffove priestory pomocou tzv. Kuratowského axiomu uzáveru, podal nutnú a postačujúcu podmienku pre rovinnosť grafu (pozri Kuratowského veta). V roku 1922 dokázal Zornovu lemu (z axiómy výberu). V teórii množín dodnes pretrváva Kuratowského myšlienka stotožnenia usporiadanej dvojice \,(x,y) s množinou. Vytvoril tiež tzv. Tarski-Kuratowského algoritmus.
1200 Imperatrix
1200 Imperatrix je planétka s priemerom 41 km, ktorú objavil K. Reinmuth 14. septembra 1931.
Lineage
Lineage je fantasy MMORPG počítačová hra, vydaná v roku 1998, vytvorená vývojárskym tímom NCsoft z Južnej Kórey.
Základy
Na začiatku si vytvoríte postavu: zvolíte si rasu (človek, ork, temný elf, svetlý elf, trpaslík) a vstúpite do herného sveta. Hlavnou náplňou hry je zabíjanie mobov (počítačom riadené monštrá), z ktorých môžete získať drop (dropom sa myslia všetky veci, ktoré získate z moba) a body skúseností, zak toré vylepšujete svoju postavu. Z každého moba môžu vypadnúť iné veci (materiály, výbava, zbrane a iné).
Tak ako aj v iných hrách tohto typu, aj tu je dobré sa pričleniť k nejakému klanu (skupina hráčov hrajúca rovnakú hru, prevažne majú rovnaký názor) a získať tak mnoho výhod - v klane sa dá rozbehnúť výrobný systém, takže každý priloží ruku k dielu a je oveľa ľahšie a rýchlejšie vyrobiť kvalitnú výbavu pre svoju postavu. Okrem toho klan poskytuje ochranu. Ak sa nájde viac klanov s rovnakým cieľom, môžu vytvoriť alianciu a bojovať tak o hrady, ktoré sa nachádzajú po celom svete Lineage (každé väčšie mesto má jeden hrad).
Erik Gunnar Asplund
Erik Gunnar Asplund (* 22. september 1885, Štokholm, Švédsko – † 20. október 1940, Štokholm) bol švédsky architekt.
Život
Narodil sa v Štokholme. V zásade je považovaný za jedného z vedúcich švédskych architektov, ktorý mal výrazný vplyv aj na ďalšie generácie škandinávskych architektov. Asplund začal svoju kariéru ako maliar a v rokoch 1905-1909 vyštudoval maľbu na Kráľovskom umeleckom inštitúte v Štokholme. Avšak jeho záujem o architektúru neutíchal a tak navštevoval aj Štokholmskú školu architektúry. Po skončení štúdií pracoval pre architektov ako Tengrom, Westman a Östberg. Svoje architektonické vzdelanie zavŕšil rozsiahlymi cestami naprieč Švédskom a niektorými časťami Európy ako napríklad Gréckom a Talianskom v rokoch 1913-1914, ktoré naňho výrazne zapôsobili.
Tvorba
Jeho tvorba prešla viacerými premenami. Začiatok je charakterizovaný neoklasickým štýlom, v jeho prípade založenom na voľnej integrácii klasickej a domorodej témy ovplyvnenej cestami po USA a Grécku. Koncom dvadsiatych rokov 20. storočia stál pri zrode moderny. Vo svojej tvorbe sa snažil nájsť cestu k novej architektúre ako aj spôsobu žitia. Pridŕžajúc sa týchto princípov sa stal v rku 1931 spoluautorom a signatárom Acceptera manifesto“. Sám sa vyjadril: „ Už tu nie je viac potreba starých foriem, vychádzajúcich z kultúry.“
Jeho návrh pre Štokholmskú výstavu v roku 1930 jasne indikoval jeho modernistické ideály inšpirované Bauhaus-om. Prvou budovou v medzinárodnom modernistickom štýle vo Švédsku bola práve stavba, reštaurácia „Paradiset“, ktorú navrhol s použitím železa a skla, pri príležitosti spomínanej expozície.
Medzi jeho najvýznamnejšie stavby patrí Kino Skandia (1922-1923), Mestská knižnica v Štokholme, obe stavby v neoklasicistickom štýle (dokončená v roku 1928), Štokholmské krematórium s cintorínom Skogskyrkogården, ktoré je od roku 1994 zaradené do zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Tento areál „posledného odpočinku“, ktorý zahŕňa okrem krematória aj rozličné kaplnky bol vytvorený v rokoch 1914–1940. Na tomto projekte Asplund spolupracoval aj so Sigurdom Lewerentzom. Ďalšou hodnotnou stavbou, ktorú Asplund realizoval bola prístavba radnice v Göteborgu z rokov 1917-1937. Táto budova prezentuje aj jeho prechod od neoklasicizmu k funkcionalizmu. Zároveň, tento radikálny vývoj sa odzrkadľuje aj v jeho dizajnérskej tvorbe. Po osvojení si modernistickej idey môžeme sledovať na jeho nábytku časté využívanie  oceľových dutých rámov, ako napríklad na kresle „Karmstol“. Celkovo Asplund navrhol 68 projektov, z čoho bolo 32 zrealizovaných. Zahŕňajú letisko, školy, bývanie, obchody, reštaurácie a mauzólea...
Môžeme teda povedať, že Erik Gunnar Asplund hral ústrednú rolu v rozvoji Škandinávskej modernej architektúry a dizajnu. Jeho práca ovplyvnila architektov a dizajnérov ako: Alvar Aalto, Erik Bryggman, Arne Jacobsen, Jørn Utzon. Bol aj priateľom Alvara Aalta, ktorý v jeho nekrológu napísal:
„ Kontakt s prírodou, vrátane ľudí, bol viditeľne prítomný vo všetkých jeho projektoch.“
Petrič
Petrič (🇧🇬) je mesto v juhozápadnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Blagoevgradskej oblasti. Mesto je administratívnym centrom rajónu Petrič.
Žold
Žold (lat. solidus > starofr. solt > nem. Sold) je plat vyplácaný za vojenskú službu. Termín existuje od antiky.
Ján Komorovský
Ján Komorovský (* 2. jún 1924, Trenčín – † 20. marec 2012, Trenčín ) bol zakladateľská osobnosť slovenskej religionistiky, profesor Univerzity Komenského v Bratislave. Ján Komorovský založil Slovenskú spoločnosť pre štúdium náboženstiev a Hieron, prvý religionistický časopis na Slovensku.
Žold
Žold vojenský
V stredoveku bol žold vyplácaný z pokladne panovníka alebo mesta podľa prospechu vykonávanej služby. Žold bol zo začiatku vyplácaný spravidla len počas trvania vojnového stavu. Po vzniku stálych žoldnierskych armád v 16. storočí bol žold vyplácaný aj v časoch mieru a bol vyplácaný zo štátnej pokladne.
Žold čestný
Čestný žold bol zvláštnym platom alebo aj penziou, ktorý bol vymeriavaný vojakom, ktorí prejavili zvláštnu statočnosť v boji. Priznanie čestného žoldu bolo väčšinou spojené s udelením určitého vojenského vyznamenania. Čestný žold bol po prvýkrát udelený začiatkom 19. storočia vo francúzskej armáde, kde činil 200-600 frankov. V Prusku bol žold prideľovaný seniorom, ktorí boli za svoju službu vyznamenaní železným krížom. V rakúskej monarchii poberali tento žold, v podstate penziu, nositelia vojenského rádu Márie Terézie a vojaci, ktorým bola udelená strieborná alebo zlatá medaila za statočnosť druhého stupňa.
Ján Komorovský
Životopis
Uplatnenie našiel na krátko ako redaktor vo Vydavateľstve poľnohospodárskej literatúry, neskôr sa zamestnal vo vtedajších Závodoch K. J. Vorošilova v Dubnici nad Váhom (neskôr Závody ťažkého strojárstva). Tam pracoval ako zástupca vynálezcov pri patentovom konaní. Pri pracovných povinnostiach v Prahe navštevoval knižnicu Clementina, Poľské kultúrne stredisko a rôzne antikvariáty z ktorých si donášal relignionistické knihy. Religionistika nebola v tom čase uznávaná ako veda. Za svoju prvú religionistickú publikáciu považuje Komorovský svoj príspevok do publikácie Světové mytologie v roku 1971. Do nej napísal štúdiu Mytológia ako náboženstvo a folklór, ktorá bola založená na jeho koncepcii náboženstva. V tom čase mohol už po uvolnení situácie opäť pracovať na Filozofickej fakulte. V roku 1969 bol znovuprijatý ako samostatný vedecký pracovník do Kabinetu etnológie. Tam sa venoval slovanským témam, ktoré sa však prekrývali aj s religionistickými: slovanská svatba, duchovná kultúra Slovanov a iné. V roku 1975 bol pri normalizačných čistkách z fakulty znova vylúčený. Vrátiť sa mohol až po zmene režimu po roku 1989.
Po vylúčení pracoval v Ústave mechanizácie odevnej výroby v Trenčíne, jeho práca Tradičná svadba u Slovanov predsa len vyšla. Podľa Komorovského „vtedajší dekan FF UK trval na tom, že práce na vydaní Tradičnej svadby u Slovanov treba zastaviť, ale, našťastie, prorektor pre edičnú činnosť prof. Brožík knihu pred útokmi statočne ubránil“. Komorovskému postupne vyšli ďalšie knihy mytologického zamerania Amazonky (1983) ''Prometeus. Mytologické paralely (1986) a Únoscovia ohňa'' (1986).
Zmena režimu priniesla aj zmeny vo vede a vzdelávaní. Komorovský sa mohol vrátiť do akademického prostredia, v roku 1990 začal viesť religionistické kurzy na Filozofickej fakulte. V roku 1992 tam zakladá religionistiku ako samostatný odbor vo všetkých úrovniach vysokoškolského štúdia. Vtedy vzniklo na FiF UK Oddelenie religionistiky ako súčasť Katedry etnológie. Po odchode zakladateľa na dôchodok, Komorovského žiak Milan Kováč zavŕšil snahy o osamostatnenie katedry v roku 2003.
Po revolúcii mohla v roku 1990 vzniknúť aj Společnost pro štúdium náboženství, ktorú viedol profesor Jan Heller. Slovenských religionistov zastupoval Komorovský. V roku 1992 vzhľadom na blížiace sa delenie štátu bola rozdelená aj táto spoločnosť a v Bratislave vznikla Slovenská spoločnosť pre štúdium náboženstiev. Prvým predsedom sa stal Ján Komorovský. Ján Komorovský bol 13. decembra 2010 valným zhromaždením opäť zvolený za predsedu Slovenskej spoločnosti pre štúdium náboženstiev a v tejto funkcii zotrval až do svojej smrti.
Drew Fuller
Andrew Alan Fuller (* 19. máj 1980, Atherton, Kalifornia, USA) je americký herec a model. Známym sa stal stvárnením postavy Chrisa Halliwella v seriáli Čarodejnice a postavou vojaka Trevora LeBlanca v seriáli Army Wives.
Fuller sa narodil v Athertone, no vyrastal v Newport Beach. Má mladšiu sestru Hilary. Má ruský, škótsky a anglický pôvod.
V 16 tich sa stal modelom a pracoval pre spoločnosti ako Tommy Hilfiger, Prada a Club Med. Medzi jeho prvé úlohy patrila úloha Roda Farrella vo filme Klan upírov. Ďalej hral vo filmoch ako Jediný, Angels don´t sleep here, Close Call a 12 podmienok dedičstva.
Menzel
Menzel môže byť:
Haim
Haim ( a štylizované ako HAIM) je americká pop rocková skupina z Los Angeles v Kalifornii. Jej členmi sú tri sestry - Este, Danielle a Alana Haim, a bubeník Dash Hutton. Štúdiové nahrávky skupiny sú viac orientované na pop, kým ich koncertné vystúpenia, naopak, na rock.
Ich prvé EP Forever bolo pozitívne hodnotené kritikmi a viedlo k zmluve s vydavateľstvom Polydor Records a k manažérskej zmluve so skupinou Roc Nation v polovici roku 2012. Následne začala skupina tvoriť materiál pre svoj debutový štúdiový album Days Are Gone a tiež vystúpila na festivale Glastonbury. Album dosiahol 1. miesto v britskom rebríčku UK Albums Chart a skupina vďaka nemu vyhrala množstvo "best of" ocenení koncom roku 2013. Tiež bola nominovaná na cenu Grammy v kategórii Best New Artist v roku 2015.
Hudobný štýl
Skupina Haim je prirovnávaná k soft rockovým skupinám zo 70. rokov, ako Fleetwood Mac. Ak keď skupina tvrdí, že je "háklivá" na porovnávanie svojej hudby, tvajú na tom, že ich ovplyvnila novšia hudba. Podľa webstránky Metro je zvuk skupiny podobný folk rocku "s niekoľkými R&B/hip-hopovými prvkami,ktoré sú použité v správnej miere." Členky skupiny sú fanúšičkami, a zároveň ich ovplyvnila speváčka Beyoncé, pričom počas vystúpenia "Live Lounge" v rádiu BBC Radio 1 zahrali coververziu jej skladby „XO“.
1201 Strenua
1201 Strenua je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil K. Reinmuth 14. septembra 1931.
La Chaulme
La Chaulme je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Víťazný Amor
Víťazný Amor je názov obrazu talianskeho barokového maliara Caravaggia.
Chlapčensky opovážlivý, provokujúci, dráždiaci a bez studu je Caravaggiov Amor. Autor nenamaľoval tradičného Amora, boha lásky, ktorý svojim šípom zasahuje obete, roznecujúc v nich lásku. Jeho Amor je mladý chlapec, provokujúci divákov svojou nahotou, ktorú bez hanby vystavuje na obdiv.
Caravaggiov Amor je víťazom lásky nad všetkým umením a vedami. Jeho nadradenosť umelec zvýraznil oslavným postojom, ktorému všetci podľahli. Atribúty umenia a vedy - hudobné nástroje, kružidlo, noty, kniha, pero a vavrínový veniec mu ležia pri nohách. Atribúty sochárstva a maliarstva tu však chýbajú; nimi je Amor sám.
Predlohou tejto postavy, najmä polohy jeho nôh, sú figúry víťazov, Michelangelov Víťaz na náhrobku pápeža Júliusa II. či dielo Pierina da Vinciho Samson zdoláva Finistra.
Amor na obraze pôsobí sexuálne vyzývavo. Obrazov, ktoré takýmto spôsobom stavali na obdiv nedospelého chlapca, v dovtedajšej monumentálnej maľbe nenájdeme. Dvadsať rokov po namaľovaní obrazu navrhol istý taliansky milovník umenia schovávať provokujúce maľby a zahaľovať provokujúce „veci“. Medzi takéto maľby jednoznačne radil i Caravaggiovho Víťazného Amora. V tridsiatych rokoch 17. storočia obraz skutočne zahalili, nie však preto, žeby bol obscénny. Pri prehliadke galérie ho chceli ukazovať ako posledný exponát, lebo inak „by všetky rarity prestali byť zaujímavé“.
Víťazný Amor bol namaľovaný v roku 1601 alebo 1602 pre rímskeho zberateľa, markíza Vincenza Guistinianiho. V roku 1812 sa spolu s inými umeleckými dielami v Napoleonovej koristi dostal do Paríža a stal sa exponátom v Louvri. V roku 1815 sa diela vracali pôvodným majiteľom, ktorí však často nedokázali zaplatiť prepravné náklady. To bol prípad i tohto diela. Pruský kráľ Fridrich Wilhelm III. kúpil v uvedenom roku stopäťdesiat sedem obrazov v Guistinianovej zbierky, medzi nimi i Víťazného Amora. Obraz bol vystavený v berlínskej Umeleckej akadémii, od roku 1904 v Kaiser Friedrich Museum. Od roku 1988 patrí ku klenotom berlínskej Gemäldegalerie.
La Salle-et-Chapelle-Aubry
La Salle-et-Chapelle-Aubry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko-slovenská hokejová liga 1991/1992
Česko-slovenská hokejová liga 1991/1992 bola 49. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom federálna hokejová liga.
Hrací plán
Štartovalo v nej 14 účastníkov. Súťaž bola geograficky rozdelená na dve 7-členné skupiny "Východ" a "Západ". Družstvá v rámci svojej skupiny sa stretli každý s každým štvorkolovo, mimo svojej skupiny dvojkolovo. Celkovo tak v základnej časti odohrali 38 zápasov. Po základnej časti nasledovalo play-off. Prvé dve družstvá z každej skupiny postúpili priamo do štvrťfinále. Družstvá na 3. - 6. mieste v skupine hrali osemfinále. Poslední dvaja v skupinách hrali o zotrvanie v súťaži.
Káder majstraDukla Trenčín
Brankári: Vladimír Hiadlovský, Igor Murín
Obrancovia: Lubomír Amrich, Miloš Holaň, Michal Chromčo, Dalibor Kusovský, Jaroslav Modrý, Milan Nedoma, Róbert Švehla, Ľubomír Sekeráš, Marián Smerčiak, Ernest Bokroš
Útočníci: Jaroslav Brabec, Dušan Gregor, Miroslav Hanták, Miroslav Hlinka, Branislav Jánoš, Ľubomír Kolník, Roman Kontšek, Martin Madový, Ján Pardavý, Róbert Petrovický, Žigmund Pálffy, Pavel Pýcha, Marián Uharček, Josef Zajíc
Tréneri: Július Šupler, František Hossa
Prokné
Aténsky kráľ Pandión mal dve dcéry, Proknu a Filomélu a synov Erechthea a Bouta.
Keď trácky kráľ Téreus zachránil obliehané Atény, aténsky kráľ Pandión mu z vďaky dal svoju dcéru Proknu za manželku. Prokné potom odišla s manželom do Trákie, kde mu porodila syna Itya.
Po piatich rokoch manželstva Prokné vyslovila želanie, že by rada videla svoju sestru Filomélu. Téreus nebol proti a sľúbil jej, že ju onedlho privedie. Keď po príchode do Atén vstúpil do paláca a zazrel Filomélu, ktorá od posledného stretnutia vyrástla na krásnu dievčinu, okamžite sa do nej zaľúbil. Téreus sa počas spiatočnej cesty na lodi v prítomnosti Filomény ešte ovládol, ale len čo pristáli pri brehoch Trákie, odviedol ju do hustého lesa a pokúsil sa jej zmocniť. Prokné sa mu však ubránila a on aby si vynútil jej povoľnosť, zatvoril ju do osamelej chatrče. Filomélu ale väzenie nezlomilo a vykričala mu, že nebude mlčať. Téreus jej nato z obavy, že to urobí, vyrezal jazyk.
Filoméla si však našla spôsob ako to sestre oznámiť. V chatrči našla vlnu a vytkala ňou správu o svojom osude na závoj a pri najbližšej vhodnej príležitosti správu poslala svojej sestre. Prokné potom tajne odviedla Filomélu do paláca a spoločne pripravili Téreovi strašnú pomstu. Prokné zabila syna Itya a pripravila z neho manželovi večeru. Keď sa Téreus navečeral, prezradila mu čo jedol. Zhrozený Téreus sa s vytaseným mečom vrhol na Proknu, ale v tej chvíli ho najvyšší boh Zeus ako aj Proknu a Filomélu za tento hrozný skutok zbavil ľudskej podoby.
Filomélu premenil na lastovičku, Proknu na slávika, ktorému navždy ostala červená škvrna na hrudi od krvi a Térea zmenil na dudka, ktorého chochol pripomína chochol z jeho prilby.
Keď sa Pandión o tomto nešťastí neskôr dozvedel, utrápil sa žiaľom až k smrti.
Oakbrook Terrace
Oakbrook Terrace je mesto v DuPage County v americkom štáte Illinois. Podľa sčítania z roku 2000 malo 2 300 obyvateľov. Dominantou mesta je 127 metrov vysoká budova The Oak Brook Terrace Tower.
Dejiny
Mesto Oakbrook Terrace vzniklo v roku 1958 premenovaním mestečka Utopia.
Hradec (Prievidza)
Hradec je miestna časť mesta Prievidza v rámci mestskej časti Prievidza V. Štvrte.
Dejiny
Prvé osídlenie lokality sa datuje do mladšej doby kamennej, obdobia tzv. lengyelskej kultúry (3900 – 2900 pred Kr.), z ktorého pochádza veľmi dobre zachovalý nález niekoľkých kamenných nástrojov. Ďalšie osídlenie územia Hradca bolo keltské a dácke, ktoré vystriedalo v 6. – 8. storočí slovanské. Slovanské hradisko bolo postavené na blízkom kopci Hrádok a zrejme využívalo pôvodné časti valu keltského opevnenia. Hradisko však plnilo len funkciu strážneho bodu, keďže sa priamo v priestore opevnenia nenašli pozostatky budov.
Pôvodná samostatná obec, resp. osada patrila bojnickému panstvu. Prvá písomná zmienka je z roku 1433. Z roku 1723 pochádza pečatidlo ktoré má neidentifikovaný znak a v spodnej časti nápis „Oszada Hradecz“. Podľa sčítania z roku 1869 mala obec 30 rodín t. j. viac ako 350 obyvateľov. Od 14. júna 1964 patrí pod Prievidzu ako mestská časť štvrte spolu s Malou Lehôtkou. V súčasnosti má Hradec okolo 749 obyvateľov (31. 12. 2018).
Saské zrkadlo
thumb|[[Eike von Repgow autor Saského zrkadla.]] thumb|Sassespegel (Saské zrkadlo), okolo roku [[1300.]]
Saské zrkadlo (nem. Sachsenspiegel, dolnosasky Sassenspegel) je najvýznamnejší historický právny dokument z oblasti nemeckého feudálneho práva. Hoci ide len o súkromný súbor zápiskov stredovekého saského práva a zvykového práva, získalo Saské zrkadlo čoskoro taký silný vplyv, že sa najmä v saskom a severnonemeckom okruhu stalo dôležitým základom na výklad a aplikáciu práva až do novoveku. Je najväčším právnym dokumentom, ktorý bol okrem latinského spísaný aj v nemeckom jazyku. Saské zrkadlo nebolo zákonom, ale cieľom knihy bolo zachytiť existujúci právny poriadok.
Zbierku Saské zrkadlo zostavil Eike von Repgow na príkaz svojho lénneho pána, grófa Hoyera von Falkenstein okolo rokov 1220–1230.