cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rombach-le-Franc
Rombach-le-Franc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
David Adams
David Adams (* 5. január 1970, Durban, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 19 turnajov ATP vo štvorhre.
Rombach-le-Franc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Foix-Rural
Foix-Rural je francúzsky kantón v obvode Foix v departemente Ariège v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 24 obcí.
Lantéfontaine
Lantéfontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hanuš Domanský
Hanuš Domanský (* 1. marec 1944, Nový Hrozenkov, Protektorát Čechy a Morava – † 19. október 2021, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a redaktor.
Životopis
Študoval klavír a kompozíciu na Konzervatóriu v Brne u Jána Duchoňa a hru na klavíri u Jaroslava Sháněla. Neskôr na Vysokej škole múzických umení v Bratislave u Dezidera Kardoša (kompozícia). V rokoch 19701975 bol zástupca vedúceho koncertného oddelenia umeleckej agentúry Slovkoncert. Od roku 1975 pracoval ako zástupca šéfredaktora Hlavnej redakcie hudobného vysielania ČsRo v Bratislave a potom v Slovenskom rozhlase v redakcii symfonickej, opernej a komornej hudby ako vedúci redaktor. Bol nositeľom niekoľkých ocenení.
Zac Rinaldo
thumb|Zac Rinaldo v drese [[Boston Bruins]] thumb|Zac Rinaldo v drese Colts
Bzenica
Bzenica je obec na Slovensku v okrese Žiar nad Hronom.
Zac Rinaldo
Zac Rinaldo (* 15. jún 1990) je kanadský profesionálny hokejový hráč na pozícii ľavé krídlo momentálne hrajúci za tím Providence Bruins v Anerican Hockey League (AHL).
Rinaldo mal svoj debut v NHL 22. apríla 2011 v 5. zápase v prvom kole play-off Stanley Cupu 2011 proti tímu Buffalo Sabres.
Rinaldo 17.apríla 2013 podpísal zmluvu s Boston Bruins na dva roky vo výške 1,5 milióna $
26. januára 2015 bol Rinaldo suspendovaný na osem zápasov za hrubé narazenie na mantinel obrancu Pittsburgh Penguins Kris Letanga. Rinaldo musel zaplatiť pokutu vo výške 73 170,72 $.
Na začiatku sezóny 2014 – 15 bol Rinaldo predaný do tímu Boston Bruins v 3. kole draft picku.
Mürzzuschlag (okres)
Mürzzuschlag bol okres v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko. Mal rozlohu a 1. januára 2012 tu žilo 39 956 obyvateľov. Sídlom okresu bolo mesto Mürzzuschlag. Okres zanikol 31. decembra 2012, spojením s okresom Bruck an der Mur vznikol okres Bruck-Mürzzuschlag.
4724 Brocken
4724 Brocken je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil C. Hoffmeister, J. Schubart 18. januára 1961.
Jaromír (biskup)
Jaromír alebo Gebhart/Gebhard (* okolo 1040† 26. jún 1090, Ostrihom) bol český princ a biskup, štvrtý syn kniežaťa Břetislava I. a Judity zo Schweinfurtu; predurčený pre cirkevnú dráhu.
Vzdelával sa v cudzine, ale na kňazský stav nemal veľa chuti. Po smrti kniežaťa Spytihněva II. (v r. 1061) sa domnieval, že od svojho brata Vratislava dostane údel, ale bratia ho presvedčili, aby prijal vysvätenie za kňaza. Po smrti biskupa Šebíra v r. 1067 ho bratia priviedli pred knieža Vratislava ako kandidáta na biskupský stolec. Vratislav sa však obával prílišnej Jaromírovej moci. V r. 1063 zriadil samostatné olomoucké biskupstvo, ktoré sa oddelilo od pražského. Úrad pražského biskupa chcel Vratislav obsadiť svojím kandidátom, Nemcom Lancom. V r. 1068 však uznal voľbu Jaromíra, ktorý 30. júna toho roku v Mohuči prijal investitúru od cisára Henricha IV. a 6.7. bol mohučským arcibiskupom vysvätený na biskupa.
Vo svojom úrade si Jaromír počínal pomerne zodpovedne, medzi kňazmi nastolil prísnejšiu disciplínu. Súčasne však nastali spory medzi ním a jeho bratom kniežaťom Vratislavom, ktoré sa vystupňovali najmä po založení vyšehradskej kapituly.
Tešil sa zvláštnej priazni cisára Henricha IV., ktorý ho v r. 1077 menoval najvyšším kancelárom. Úrad zastával tri roky, práve počas vrcholiaceho boja o investitúru. V r. 1086 bolo rozhodnutím cisára pražské a olomoucké biskupstvo spojené. Ale už o dva roky knieža Vratislav olomoucké biskupstvo obnovil a obsadil ho kaplánom Vezelom. Jaromír s týmto stavom nesúhlasil, chystal sa osobne protestovať u pápeža. Odišiel do Uhorska ku kráľovi Ladislavovi, s ktorým ho spájalo osobné priateľstvo. V júni 1090 ťažko ochorel a 26. júna v Ostrihome zomrel.
Atlas (raketa)
thumb|Atlas III Centaur pri štarte v roku 2000 Atlas je dlhá vývojová línia nosných rakiet pôvodne vyrábaných divíziou Convair spoločnosti General Dynamics, neskôr firmou Lockheed Martin.
Pôvodne bola raketa Atlas koncom päťdesiatych rokov 20. storočia navrhnutá ako medzikontinentálna balistická raketa. Išlo o jeden a pol stupňovú raketu spaľujúcu kvapalný kyslík a kerozín (RP-1). Raketa bola vybavená dvoma motormi Rocketdyne LR-89 a jedným LR-105, pričom dva LR-89 sa počas vzostupu odhadzovali (preto jeden a pol stupňová). Spolu s raketami Redstone a Vanguard tvorila chrbticu amerického vesmírneho programu v jeho začiatkoch na prelome 50. a 60. rokov. V porovnaní so svojimi súčasníkmi bola najsilnejšia a to ju predurčilo na vynášanie ťažších nákladov. Medzi jej prvenstvo patrí úspešný orbitálny let s ľudskou posádkou, vypustenia prvých špionážnych satelitov, prvých sond k Mesiacu, Venuši, Merkúru, Marsu, Jupiteru a Saturnu. Neskôr boli pridané horné stupne Agena a potom Centaur.
Rakety Atlas sú historicky najúspešnejšie komerčne využívané nosné rakety používané prevažne na vynášanie komunikačných satelitov. V dnešnej dobe (rok 2021) je v aktívnej službe iba Atlas V.
História
thumb|SM-65 Atlas-B
Začiatky SM-65
Atlas, pomenovaný podľa Atlasa z gréckej mytológie, začínal ako štúdia zadaná US Army Air Corps z októbra 1945 na strelu dlhého doletu. 10. januára 1946 boli upresnené požiadavky a projekt bol rozdelený na dva varianty s doletom 6000 námorných míľ. Prvý mal byť podzvukový, okrídlený a poháňaný prúdovým motorom a druhý variant mal byť poháňaný raketovým motorom, dosahovať supersonickú rýchlosť a lietať po balistickej dráhe. Projekt vyžadoval vyvinutie nových technológií ako napríklad veľmi ľahkých nádrží, systému kĺbového zavesenie motorov, oddeliteľnú sekciu s bojovou hlavicou a vysoko výkonné motory. V roku 1947 dostal Convair kontrakt na balistickú raketu, projekt podzvukovej strely prebrali firmy Northrop a Martin. Projekt balistickej rakety vyústil do troch testovacích prototypov MX-774, ale tesne pred prvými letovými skúškami v júli 1947 bolo zastavené financovanie a program bol zrušený. Posledné zvyšky dotácií išli na testovanie vo White Sands Proving Ground od júla do decembra 1947. Ďalší vývoj prebiehal veľmi pomaly a financovali ho z rozpočtu spoločnosti Convair.
Raketa mala pôvodné vojenské označenie "XB-65", čo ju radilo medzi bombardéry; od roku 1955 bola preznačená na "SM-65" a od roku 1962 na "CGM-16". Písmeno "C" označovalo "coffin" alebo "Container", pretoža raketu uskladňovali v čiastočne chránenom kontajneri, z ktorého ju vztyčovali na štart. Raketa Atlas-F (HGM-16) bola uskladnená vo vertikálnej polohe pod zemou, ale štartovala až po vynesení na povrch.
Vesmírne lety
thumb|Štart misie [[Mercury-Atlas 6]] Convair a USAF sa roku 1955 zúčastnili so svojim projektom Orbital Research and Test Vehicle (ORTV) výberového konania na vypustenie prvej umelej družice pri príležitosti Medzinárodného geofyzikálneho roku 1957-1958. Vtedy sa výberového konania zúčastnil ešte program Vanguard námorníctva a Program Orbiter/Redstone riadený Wernherem von Braunom a armádou. Atlas vtedy komisia ministerstva obrany odmietla, pretože išlo o najdôležitejšie programy národného významu a spomalenie programu kvôli vedeckému projektu bolo nemysliteľné (rovnako dopadol projekt Redstone).
Ďalší rozvoj nasledoval s projektom Mercury, kde Atlas-D slúžil ako nosič v letoch s ľudskou posádkou na obežnú dráhu. Pridaním novo vyvinutých horných stupňov Agena a Centaur získal Atlas vyššiu nosnosť a dlhý čas pôsobil ako hlavný nosný systém v službách NASA v projektoch lodí s ľudskou posádkou, prieskumu planét a ďalších vedeckých projektoch. Vďaka tomu, že sa studená vojna nezmenila na skutočnú vojnu, zostala väčšina pôvodných rakiet SM-65 Atlas vo svojich silách a po vyradení boli využívané na komerčné a vládne vesmírne aplikácie. Posledná z takto upravených rakiet vzlietla roku 1995, teda 33 rokov po svojom dokončení. thumb|center|upright=4|Časová os rakiet Atlas
Varianty
thumb|Atlas F
Atlas
Pôvodná medzikontinentálna raketa SM-65 Atlas bola prestavaná na vesmírnu nosnú raketu spočiatku pre kozmické lode programu Mercury a na vynášanie prvých satelitov. Na začiatku raketa nedisponovala žiadnymi ďalšími stupňami a jej nosnosť bola veľmi obmedzená. Využívala sa preto na dopravu satelitov na balistickú dráhu, pričom satelity mali vlastný pohonný systém. Mohla sa používať pre užitočný náklad s hmotnosťou do 1400 kg. Konštrukcia Atlasu bola vo svojej dobe v mnohých smeroch unikátna a mnoho prvkov sa používa dodnes na stupni Centaur. Pôvodná raketa SM-65 Atlas bola niekoľkokrát modifikovaná. Hlavné úpravy spočívali vo zväčšovaní palivových nádrží a výmenách motorov. Najpoužívanejšie verzie boli Atlas D a Atlas E/F, ktoré vznikli prestavbou vyradených balistických striel a ďalej verzia Atlas Centaur a Atlas Agena, ktoré boli upravené na použitie druhých stupňov Centaur a Agena. Neskoršie verzie už dosahovali vysokú spoľahlivosť. Všetky typy Atlas boli po technickej stránke takmer identické až do verzie Atlas III, ktorá síce stále používa osvedčenú koncepciu balónových nádrží, ale už nemá odhadzovací polstupeň a používa nový ruský motor RD-180.
Jednotlivé verzie prvého stupňa
thumb|Atlas Agena
Atlas Able
Trojstupňový variant. K vlastnej rakete Atlas D boli pripojené druhý a tretí stupeň rakety Vanguard. Raketa mala slúžiť pre vynášanie až 680 kg na nízku obežnú dráhu, 230 kg na Mesiac alebo 130 kg na únikovú dráhu. Žiadny z piatich (niekde uvádzané 4 pokusy) pokusov o vypustenie sa nepodaril a raketa bola stiahnutá v roku 1960. Prvá havária sa stala pri statickom teste motora, ďalšie potom boli spôsobené prílišným namáhaním konštrukcie prvého stupňa spôsobeným vysokým dynamickým zaťažením pri prelete hustými vrstvami atmosféry. Ďalšie problémy nastávali pri oddelení druhého stupňa, keď dochádzalo k jeho poškodeniu a následnej explózii. Pri nepodarených štartoch boli zničené sondy P-3, P-30 a P-31 programu Pioneer.
Atlas Agena
K základnému stupňu Atlas SFC-3 (upravená verzia Atlasu D) bol ako druhý stupeň pripojený stupeň Agena. Projektu Atlas Agena predchádzala štúdia Atlas Vega z roku 1959, ktorú nechala vypracovať NASA ako dočasné riešenie, kým bude hotový stupeň Centaur. Než však mohla vzlietnuť prvá raketa, bolo zistené, že CIA a USAF už prevádzkujú podobnú koncepciu pod názvom Hustler pre program špionážnych satelitov CORONA, a preto došlo k zlúčeniu projektov a premenovaniu na Agena. Táto dvojstupňová kombinácia sa používala na vypúšťanie medziplanetárnych sond Pioneer, Mariner, Ranger s hmotnosťou do 260 kg, družíc s hmotnosťou do 2600 kg alebo ako cieľový objekt pre nácvik orbitálneho spojenia v programe Gemini. Od roku 1961 sa vypustilo viac ako 100 rakiet Atlas Agena. Boli používané verzie Agena A/B/D a varianty základného nosiča Atlas SLV-3/SLV-3A a Atlas E/F. Posledný štart sa konal v roku 1966 a stupeň Agena bol nahradený výkonnejším a účinnejším stupňom Centaur
Atlas Burner
K základnému stupňu Atlas bol pripojený tretí stupeň Burner (firemné značenia Star 37), používaný ako tretí stupeň rakiet Delta. Tým vznikla dvojstupňová (verzia Atlas Burner 2A bola trojstupňová) raketa schopná dopraviť na obežnú dráhu zariadenia do 750 kg. Celkovo sa uskutočnili len dva štarty, pričom pri prvom v roku 1968 zlyhal aerodynamický kryt a bolo tak zničených deväť satelitov, ktoré mali byť dopravené na obežnú dráhu. Ďalší a posledný štart v roku 1972 bol úspešný. Prvý variant, Atlas Burner 2 bol zložený zo základného stupňa Atlas Agena SFC-3, ktorý bol prevzatý z projektu Atlas Agena. Druhý stupeň tvoril stupeň Burner 2, ktorý sa používal ako tretí stupeň na raketách Thor a Delta. Variant Atlas Burner 2A bol trojstupňov7, prvý stupeň bol Atlas E/F, druhý stupeň bol Burner 2 a tretí stupeň bol Star 26 nazývaný Burner 2A. thumb|Priebeh letu rakety Atlas I, misia Beppu-SAX [[30. apríla 1996]]
Atlas I
Bola to vylepšená verzia rakety Atlas Centaur. Väčšina kľúčových komponentov je rovnaká, ale navádzací a ovládací systém boli výrazne vylepšené. Staré analógové výpočtové jednotky boli nahradené novými plne digitálnymi. Konštrukčne išlo o staršiu verziu Atlas G/H, s pripojeným druhým stupňom Centaur. Bola používaná v rokoch 1990 až 1997.
Atlas II
thumb|Atlas V - 551 Atlas II bola posledná verzia Atlasu využívajúca 1,5 (resp. 2,5 a 3,5) stupňový koncept. Vykonala celkom 63 štartov (všetky verzie) a posledný sa konal 31. augusta 2004. Do roku 1997 sa používali súbežne s raketou Atlas I a od roku 2000 bola využívaná súbežne s raketou Atlas III. Bola vyrábaná v troch verziách: trojstupňový Atlas II, dvojstupňový Atlas IIA a Atlas IIASA so štyrmi prídavnými motormi Castor pre ťažšie náklady.
Atlas III
Atlas III bola americká nosná raketa, používaná v rokoch 2000-2005. Po predchádzajúcich členoch rodiny zdedila balónové nádrže, usmerňovací systém a druhý stupeň Centaur, ktorý sa používa už takmer 50 rokov. Najvýznamnejšou zmenou je však použitie ruských motorov RD-180 s uzavretým cyklom. Spolu sa uskutočnilo 6 štartov a všetky boli úspešné.
Atlas V
Atlas V je dvojstupňová nosná raketa pôvodne vyrobená spoločnosťou United Launch Alliance. Prvý stupeň sa nazýva CCB a spaľuje RP-1 (petrolej) a kvapalný kyslík, o jeho pohon sa stará jeden motor ruskej konštrukcie RD-180. Druhý stupeň je Centaur V1 s motormi RL-10A-4-2 na kvapalný vodík a kyslík. Pomocné rakety boli vyvinuté spoločnosťou Aerojet výlučne pre Atlas V a nazývajú sa jednoducho Atlas V SRB. Prvý štart sa konal v auguste 2002 a od tej doby štartovali celkom 12 krát s takmer 100% úspešnosťou.
Výrobcovia
thumb|Stupeň Centaur pred montážou na raketu Atlas II Vývojom pôvodnej rakety Atlas bola v roku 1946 poverená spoločnosť Consolidated Vultee Aircraft Corporation, inak známa ako Convair. Než však došlo na výrobu testovacích rakiet, bola prevzatá spoločnosťou General Dynamics, ktorá výrobu rakiet odpredala Lockheedu. Dnes je výroba a prevádzka v réžii spoločnosti United Launch Alliance.
Rampy pre Atlasy
thumb|Odpaľovací komplex 41 na [[Cape Canaveral Air Force Station|Cape Canaveral]]
Cape Canaveral
Pre testy balistickej rakety SM-65 Atlas boli na Cape Canaveral postavené štyri odpaľovacie komplexy. Do služby ich uvádzali postupne, od augusta 1957 do apríla 1958, išlo o komplexy 11, 12, 13, 14, pričom komplex 14 začal slúžiť ako prvý, už 11. júna 1957. Prebiehali tu testovacie lety rakiet Atlas A až Atlas F a trvali až do začiatku 60. rokov, kedy boli odpaľovacie komplexy postupne upravené a odovzdané NASA, ktorá ich vyžívala na štarty rakiet programov Atlas Mercury a Atlas Agena. Komplexy 11, 12 a 14 sa uzavreli v roku 1967 a komplex 13 v roku 1978. V apríli 1984 boli komplex 14 a rampa komplexu 13 vyhlásené za národnú historickú pamiatku. thumb|Demolácia veže komplexu 36A Odpaľovacie komplexy 36A 36B boli navrhnuté pre štarty rakiet Atlas Centaur a prevádzkovala ich NASA. Prvý bol dokončený komplex 36A a 8. mája 1962 tu prebehol prvý a neúspešný štart konfigurácie Atlas Centaur. Druhý komplex, 36B, bol postavený medzi februárom 1963 a júnom 1964. Oba komplexy slúžili mnoho rokov a uskutočnilo sa tu niekoľko štartov dôležitých misií. V roku 1989 boli oba prevedené na USAF a General Dynamics a ďalej slúžili pre komerčné štarty rakiet Atlas I až Atlas V. Rampy boli roku 2006 zdemolované, servisné veže nasledovali v júni 2007. Komplex 41 sa od roku 1965 používal pre štarty rakiet Titan a od augusta 2002 ho využíva United Launch Alliance pre rakety Atlas V.
Vandenberg Air Force Base
thumb|Vandenberg AFB - Kalifornia 15. septembra 1994 Na základni Vandenberg Air Force Base bolo na začiatku 60. rokov postavených niekoľko odpaľovacích komplexov pre testy rakiet SM-65 Atlas a základňa bola zároveň prvým stanovišťom medzikontinentálnych balistických striel. Ako prvé boli do prevádzky uvádzané komplexy SLC3W, SLC3E a SLC4E. Neskôr rampy komplexu 576, OSTF1 a OSTF2. V polovici 60. rokov bolo niekoľko stanovíšť zariadených pre potreby testov ABRES (Advanced Ballistic reentry System - Pokročilý balistický návratový systém) a niekoľko rámp bolo upravených pre štarty vesmírnych rakiet Atlas Agena programu CORONA a ďalších. Komplexy SLC3E a SLC3W potom slúžili na vojenské, vedecké a komerčné štarty.
White Sands
Na základni White Sands sa v roku 1948 konali prvé suborbitálne testy rakety MX-774. Išlo o tri testy, štarty prebiehali na odpaľovacie komplexu 33 a všetky boli neúspešné.
Letecká základňa Edwards
Na leteckej základni Edwards sa 21. a 22. júna 1956 konali skúšky motora. Prvé testovacie zážihy boli pre poruchu palivového systému neúspešné, ale druhý deň už prebehlo všetko hladko a motor bol na štyri sekundy úspešne zapálený.
Rasca (korenie)
thumb|right|Rasca Rasca sú sušené semená rasce lúčnej (Carum carvi). Jedna z najstarších korenín používaných v Európe. Jej použitie je doložené už v staroveku. Používa sa na korenenie chleba, zemiakov, mäsa, omáčok, šalátov a veľa ďalších jedál.
Liečivé účinky
Používa sa pri poruchách trávenia.
Foix-Ville
Foix-Ville je francúzsky kantón v obvode Foix v departemente Ariège v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho mesto Foix.
Espins
Espins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vincent Tomek
Dr. Vincent Tomek (* 9. november 1892, Plaveč – † 18. apríl 1986, Rím) bol rímskokatolícky kňaz a rehoľník – piarista a generálny predstavený piaristov.
Život
Rodičia Vincenta Tomeka sa volali Juraj Tomek (1847 – 1924) a Mária rod. Siskovičová (1858 – 1914). Otec pochádzal z Oľšova, bol učiteľom na ľudovej škole. Vincent Tomek v poradí deviaty z 10 detí. Z nich sa dospelého veku dožili iba štyria.
Základnú školu vychodil v Plavči do roku 1901. Jeho učiteľom bol otec Juraj. V tom čase túto školu navštevovalo približne 300 žiakov. Po absolvovaní základnej školy pokračoval v štúdiu na Piaristickom gymnáziu v Sabinove. Štúdium tu začal v školskom roku 1904/1905 a ukončil v školskom roku 1907/1908. Časť zo svojho sabinovského pobytu prežil v komunite otcov piaristov v ich kláštore, kde vykonával pomocné práce. Pravdepodobne práve toto denné stretávanie sa s piaristami nielen v škole, ale aj v kláštornej komunite, kde mohol sledovať zblízka ich život, malo dôležitý vplyv na rozhodnutie mladého študenta stať sa piaristom. Už pred ukončením štúdia na gymnáziu bol rozhodnutý svoj život zasvätiť službe Bohu, Cirkvi a to formou života v duchu charizmy, ktorú Boh dal svojej Cirkvi prostredníctvom sv. Jozefa Kalazanského, zakladateľa rehole Zbožných škôl, ktorú poznáme pod názvom piaristi.
Rímske obdobie života a činnosti Vincenta Tomeka
Veľmi významnú časť svojho života prežil Vincent Tomek v Ríme. Ide najmä o obdobie od roku 1947, ktorý bol pre tohto muža viery veľmi zaujímavý. V spomínanom roku sa v Ríme zišli provinciálni predstavení a iní delegáti jednotlivých piaristických domov z celého sveta, kde sa konala Generálna kapitula Rádu rehole Zbožných škôl. Na tejto kapitule sa mala uskutočniť voľba nového generálneho predstaveného.
Dňa 28. augusta 1947 sa v rehoľnom dome začala 36. generálna kapitula rehole Zbožných škôl. Dňa 3. septembra 1947 sa konala voľba nového generálneho predstaveného rehole Zbožných škôl – piaristov, na ktorej bol za predstaveného Generálnej kapituly Rehole Zbožných škôl zvolený Vincent Tomek. Tým sa začala ďalšia ťažká a zodpovedná etapa jeho života a činnosti.
Pastoračné návštevy
Vincent Tomek počas svojej pôsobnosti ako predstavený Generálnej kapituly Rehole Zbožných škôl navštívil rôzne miesta a krajiny, ako Maďarsko, Rakúsko, Taliansko, Španielsko a iné. V roku 1948, po mnohých úskaliach uskutočnil cestu s relikviami zakladateľa rehole Zbožných škôl sv. Jozefa Kalazanského po svätcovom rodnom Španielsku. Okrem rehoľných domov piaristov navštívil aj domy iných rehoľných spoločenstiev.
Stretnutia s pápežmi
Počas svojho pôsobenia ako generálny predstavený piaristov, Vincent Tomek uskutočnil viaceré osobné stretnutia s pápežmi ako napríklad – s pápežom Piom XII., Jánom XXIII. a Pavlom VI. na audienciách, kde bola hodnotená činnosť piaristov Rehole Zbožných škôl.
Ďalšie pôsobenie
Ďalším veľmi významným poslaním Vincenta Tomeka bolo jeho pôsobenie v oblasti starostlivosti o nové rehoľné povolania. Napomáhal vzniku nových reholí vo väčšine krajín sveta, zakladal kolégiá, semináre i nové farnosti.
I keď Vincent Tomek pôsobil na území Maďarska, neprestal byť srdcom Slovákom. Vo svojej rodnej obci bol naposledy v roku 1944, kedy daroval farnosti zlatý kalich. No i napriek tomu, že sa do rodného Plavča už nevrátil, jeho srdce po celý život ostalo pripútané k rodnému hniezdu.
S pribúdajúcimi rokmi pribúdali Vincentovi Tomekovi aj zdravotné problémy. Jeho zdravotný stav sa v marci 1986 rapídne zhoršil. Zomrel dňa 18. apríla 1986. Mŕtve telo nebolo pochované v Ríme, ale bolo prevezené do Budapešti, kde sa 30. apríla 1986 v kostole Nanebovzatia Panny Márie konali pohrebné obrady. Pozostatky boli uložené na starom budapeštianskom cintoríne Kerepesi do hrobky piaristov.
Kylarabes
Kylarabes alebo Kylarabés (starogr. Κυλαράβης – Kylarabes/iný prepis Kylarabés, ) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Sthenela.
Kylarabes bol vládcom Argu v čase, keď bol Argos rozdelený do troch nezávislých kráľovstiev a on pochádzal z kráľovského rodu Anaxagorovcov. Jeho otec Sthenelos bol niekdajším účastníkom výpravy epigonov proti Tébam, kde pomstil smrť svojho otca Kapanea, ktorý padol pod hradbami Téb v tzv. vojne Siedmi proti Tébam.
Vzhľadom na to, že argejský kráľ Kyanippos z kráľovského rodu Biantovcov zomrel bezdetný a kráľ Argu Amfilochos z rodu Melampoudovcov sa z trójskej vojny už domov nevrátil a usadil sa v Ambrakijskom zálive, kde založil mimo iných aj mesto, ktoré pomenoval po svojom rodisku Argos, stal sa Kylarabes jediným kráľom Argu. Potom však čo aj Kylarabes zomrel bezdetný, jeho následníkom sa stal Orestes, syn mykénskeho kráľa Agamemnóna.
Pausanias v druhom storočí pri svojich cestách po Grécku navštívil na severovýchode Peloponézu aj Argolis, kde videl gymnasion pomenované po kráľovi Kylarabovi, pri ktorom stála aj jeho hrobka, hneď vedľa hrobky kráľa Sthenela.(hrobky boli zaiste symbolické)
Rasca
Rasca môže byť:
Jozef Čársky
ThDr. Jozef Čársky (* 9. máj 1886, Gbely – † 11. marec 1962) bol rímskokatolícky biskup, apoštolský administrátor košickej diecézy.
Životopis
Narodil sa v Gbeloch ako prvý zo štrnástich detí v roľníckej rodine Jána Čárskeho a Márie, rod. Kokeš. Študoval na gymnáziu v Skalici, Bratislave, potom v Ostrihome, kde aj maturoval. Teológiu študoval na univerzite vo Viedni a v Innsbrucku. Tu bol 26. júla 1909 vysvätený za kňaza. V rokoch 1915 –1923 pôsobil ako farár v obci Široké na východnom Slovensku. Neskôr sa stal profesorom seminára v Košiciach a v roku 1925 bol krátko rožňavským biskupom, potom až do roku 1939 bol košickým biskupom. náhľad|left|Pamätná tabuľa na Konkatedrále sv. Mikuláša v Prešove. Počas pripojenia južných častí Slovenska k Maďarsku (1939 – 1945) bol menovaný administrátorom slovenských častí košickej, szatmárskej a Rožňavskej diecézy so sídlom v Prešove. Od roku 1946 pôsobil ako košický biskup a administrátor 13 farností szatmárskej diecézy na slovenskom území.
12. marca 1951 spolu s ďalšími štyrmi biskupmi zložil sľub vernosti Československej republike.
Po jeho smrti košická diecéza nemala biskupa 28 rokov. Pochovaný je v krypte Dómu sv. Alžbety v Košiciach.
Vysoká (okres Svitavy)
Vysoká je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 37 obyvateľov, z toho 17 mužov a 20 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 40,9 roka, ženy 41,6 roka).
4543 Phoinix
4543 Phoinix je planétka s priemerom 146 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 2. februára 1989.
Trumplerova hviezda
Trumplerove hviezdy sú izolované hviezdy s mimoriadne vysokými hodnotami hmotnosti (až niekoľko sto hmotností Slnka). Hmotnosť týchto hviezd vypočítal z ich červeného posunu americký astronóm švajčiarskeho pôvodu Robert Julius Trumpler. V súčasnosti sa tieto hodnoty pokladajú za nereálne a pozorovaný červený posun sa nevysvetľuje gravitačnými efektmi, ako to predpokladal americký vedec, ale pohybmi plynov v atmosférach týchto hviezd.
6. máj
Narodenia
thumb|upright|[[Tony Blair (* 1953)]] thumb|upright|[[George Clooney (* 1961)]] thumb|upright|[[Dominika Cibulková (* 1989)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Viliam Pauliny-Tóth († 1877)]] thumb|upright|[[Marlene Dietrichová († 1992)]]
Schutzstaffel
thumb|Znak SS.
Schutzstaffel (známejšia pod skratkou SS, runami ᛋᛋ) vo voľnom preklade ochranný oddiel, bola polovojenská zložka nacistickej strany NSDAP v rokoch 1925 - 1945. Organizácia bola v Nemecku a na okupovaných územiach zodpovedná za represie a zločiny proti ľudskosti vrátane stráženia a prevádzky koncentračných táborov. Jej príslušníci organizovali a uskutočňovali na základe rozkazov najvyšších predstaviteľov nacistickej strany, často priamo Hitlera, brutálne zločiny proti podrobenému civilnému obyvateľstvu, vojnovým zajatcom v rôznych častiach Európy (okrem iného aj na Slovensku) ako aj proti oponentom NSDAP v Nemecku. SS organizovala a riadila nemeckú políciu, bezpečnostnú políciu (vrátane tajnej polície Gestapo) a spravodajskú službu Sicherheitsdienst (SD). Súčasťou SS boli aj jednotky politickej armády Waffen SS, ktoré bojovali na fronte. Na čele SS stál od roku 1929 Heinrich Himmler. Po kapitulácii Hitlerovského Nemecka v roku 1945 bola táto najobávanejšia nacistická organizácia rozpustená a zakázaná. V Norimberskom procese bola odsúdená (spolu s Gestapom, SD a vedením NSDAP) ako zločinecká organizácia a mnohí jej členovia boli súdení ako vojnoví zločinci. Na rozdiel od ostatných pravidelných vojakov armády (Wehrmachtu) nosili príslušníci SS zvláštne uniformy (do roku 1939 čiernej a potom sivej farby).
Začiatky organizácie
náhľad|Himmler a Röhm v roku 1933. Vznikla v roku 1923 ako elitná organizácia polovojenskej bojovej organizácie Sturmabteilung (SA - útočné oddelenie) z oddaných prívržencov Adolfa Hitlera. Pôvodne to bol 50 členný oddiel, ktorý slúžil ako ochranný oddiel rečníkov strany počas verejných zhromaždení, označovaný ako Stosstrupp Adolf Hitler (útočný oddiel Adolf Hitler). V novembri 1923 bol oddiel rozpustený po neúspešnom Mníchovskom puči. Organizácia bola znovuvytvorená v roku 1925 spolu s nacistickou stranou. Hitler vtedy vytvoril 8 člennú jednotku najprv nazvanú Stabswache (stráž veliteľstva), ktorú viedol jeho osobný šofér Julius Schreck, a ktorá sa skladala z bývalých členoch útočného oddielu. Schutzstaffel (SS - ochranný oddiel) bol spočiatku oficiálne podriadený priamo Hitlerovi, lebo nebolo jasné, či znovusformované oddiely Sturmabteilung (SA, tzv. hnedých košieľ), ktoré predstavovali hlavnú ozbrojenú zložku strany, mu budú naďalej lojálne. V roku 1926 však po dohode medzi Hitlerom a velením SA došlo k oficiálnemu podriadeniu SS pod SA. V roku 1929 sa stal veliteľom SS Heinrich Himmler, ktorý predtým prestúpil z SA do SS, kde dostal číslo člena 168. Ako veliteľ SS organizoval nábor do SS a organizácia, ktorá mala v roku 1929 len 280 členov, sa do konca roku 1932 rozrástla na približne 50 000 ľudí.
Himmler začal SS budovať podľa vzoru talianskej fašistickej organizácie čiernych košieľ. Do organizácie však implementoval aj prvky a rituály podobné historickým templárom alebo dokonca jezuitom. Do SS sa snažil získať ľudí, ktorí vyhovovali nacistickým predstavám o rasovej čistote (nordická rasa) a tiež schopných a vhodných členov SA. Keďže elitársky obraz SS, ktorý sa viditeľne odlišoval od masovej organizácie SA, lákal hlavne ľudí s vyšším spoločenským statusom, veľa z nových príslušníkov boli bývalí dôstojníci dobrovoľníckej polovojenskej organizácie Freikorps. Boli to často ľudia, ktorí sa pokúšali po neúspešnej civilnej kariére znovu dostať do armády. Himmler dostal za úlohu vybudovať z SS zložku, ktorá mala zlikvidovať vnútorných nepriateľov vnútri SA a strany ako celku. SS prebrala štruktúru SA, spočiatku jej príslušníci nosili aj rovnaké uniformy. Vo februári 1933 sa organizácia v plnej miere podieľala po požiari Reichstagu na prenasledovaní opozície.
Podriadenie bezpečnostného aparátu
20. apríla 1934 (v deň Hitlerových 45. narodenín) pri príprave noci dlhých nožov prebral Himmler od Göringa aj velenie Gestapa. Po noci dlhých nožov (30. júna 1934), kedy príslušníci SS na Hitlerov príkaz zatkli a popravili najmenej 85 osôb na čele s Ernestom Röhmom, význam SS vzrástol. Za tento úspech sa organizácia dočkala, okrem likvidácie konkurenčných hnedých košieľ, osamostatnenia v hierarchii nacistickej strany. Reorganizácia SS v tomto období si vyžiadala premenovanie SS-Gruppen na SS-Oberabschnitt (premenovanie zo "skupín" na "vrchné územné veliteľstvá" napr. SS-Oberabschnitt Elbe). Bývalé riaditeľstvo SS s potrebnými úradmi bolo organizované do troch a neskôr ôsmich SS hlavných úradov (SS-Hauptämter). Úrady neskôr ešte narástli a v roku 1944 predstavovali 12 samostatných úradov. Označenia jednotlivých úradov (personálny, vyšetrovanie, rasový a osídľovací) zostali zachované po celý zvyšok vojny až do zrušenia SS.
Časom si organizácia podriaďovala celý štátny aj bezpečnostný aparát nacistického štátu vrátane vyhladzovacej politiky. Do polovice roku 1934 SS získala kontrolu nad všetkými koncentračnými tábormi, teda aj tými, ktoré boli predtým pod kontrolou SA. Vznikla nová zložka SS-lebky (SS-Totenkopfverbände), ktoré mali na starosti iba koncentračné tábory. Totenkopfverbände boli pôvodne organizované do 6 Wachtruppen (strážnych oddielov) pre každý veľký koncentračný tábor. V roku 1935 boli Wachtruppen rozšírené na tzv. Wachsturmbanne a v roku 1937 na tri základné SS-Totenkopfstandarten (pluky). Takúto štruktúru si ponechali až do roku 1941, kedy po útoku na Sovietsky zväz počet táborov na okupovaných územiach výrazne narástol. Tieto zmeny si vyžiadali vytvorenie samostatného hospodársko-správneho útvaru SS tzv. Wirtschafts und Verwaltungshauptamt (SS-WVHA), ktorý začal členiť tábory na tri skupiny: pracovné, koncentračné a vyhladzovacie. Do konca 30. rokov boli príslušníci SS vyňatí z jurisdikcie civilných súdov a podliehali vlastným súdom SS. náhľad|Hitler pred slávnostne nastúpenou jednotkou ochranného oddielu SS v apríli 1938. V roku 1934 začali vznikať aj zárodky SS-Verfügungstruppe známych skôr ako Waffen-SS, keď bývalý armádny generál vo výslužbe Paul Hausser dostal za úlohu vyzbrojiť a vycvičiť podľa armádnych noriem 2 pluky (Standarten). Tieto mali byť neustále v pohotovosti k dispozícii pre osobnú potrebu Hitlera (jednotka osobnej stráže Leibstandarte). Hausser tiež založil dve dôstojnícke školy (Junkerschule) pre nových dôstojníkov SS.
17. júna 1936 bol Himmler menovaný za veliteľa všetkých zložiek nemeckej polície. Iba formálne bol podriadený ministrovi vnútra Wilhelmovi Frickovi. Nacisti postupne ovládli všetky zložky polície a podriadili ich svojej ideológii. Uniformovanej (poriadkovej) polícii Ordnungspolizei (Orpo) velil SS Obergruppenführer Kurt Daluege. Ostatné policajné zložky, hlavne kriminálna polícia Kriminalpolizei (Kripo), bezpečnostná polícia Sicherheitspolizei (Sipo) a tajná štátna polícia Gestapo mali jednotné velenie organizované v bezpečnostnej službe Sicherheitsdienst (SD). Veliteľom tejto organizácie bol Reinhard Heydrich. Operácie Gestapa riadil Heinrich Müller. Velenie všetkých zložiek polície tak plne prevzala polovojenská organizácia nacistickej strany. V septembri 1939 boli všetky zložky bezpečnostnej polície s výnimkou uniformovanej poriadkovej polície (Orpo) podriadené Hlavnému ríšskemu bezpečnostnému úradu Reichssicherheitshauptamt (RSHA), ktorý riadil Heydrich.
V roku 1937 bola zriadená akadémia tzv. SS-Junkerschule v Bavorskom Bad Tölz.
Druhá svetová vojna
náhľad|Vojaci SS odvádzajú obyvateľov Varšavského geta. V predvečer vojny sa začali pohotovostné oddiely SS rozrastať. V roku 1939 sa Waffen-SS skladalo zo 4 plukov (asi 18 000 mužov). Zo strážcov táborov SS Totenkopfverbände bola v tomto období organizovaná samostatná divízia SS Totenkopf, ktorá bola zaradená k Waffen-SS. V roku 1943 mali Waffen-SS 450 000 mužov. V dobe svojho najväčšieho rozmachu v decembri 1944 predstavoval početný stav Waffen-SS 38 divízií (asi 950 000 mužov), z toho 8 tankových. Jednotky Waffen-SS, mali rôzne kvality, ale predovšetkým tankové divízie (Leibstandarte Adolf Hitler, Das Reich, Totenkopf a Wiking), prednostne zásobované najmodernejšími zbraňami, predstavovali jedny z najúčinnejších jednotiek na všetkých bojiskách. Vojaci Waffen-SS patrili medzi najobávanejších a najfanatickejších bojovníkov. Odmietali sa vzdať aj v beznádejných situáciách. V boji často preukazovali príkladnú odvahu, a to aj napriek tomu, že ich velenie nasadzovalo často na najnebezpečnejšie úseky frontov, prípadne ich kvôli kvalitnej výzbroji umiestňovalo do čela útočných zoskupení. Nie všetky divízie Waffen-SS však boli elitnými jednotkami. Mnohé ani neboli tvorené Nemcami, ale príslušníkmi kolaborujúcich národov ako boli Valóni, Flámi, Nóri, Lotyši, Estónci, Ukrajinci, Rusi alebo Chorváti. Príslušníci iných ako nemeckých národov tvorili asi polovicu početného stavu týchto jednotiek.
Cez vojnu SS vytvorilo zvláštne oddiely nazývané Einsatzgruppen. Tieto jednotky mali špeciálne úlohy, medzi najznámejšie z nich patrila fyzická likvidácia nepriateľov režimu. Tieto jednotky po vpáde do ZSSR viedli v tyle nemeckých armád krutý teror namierený proti civilnému obyvateľstvu, hlavne proti Židom. V roku 1943 sa v týchto jednotkách, ktorých bojové nasadenie možno považovať za veľmi diskutabilné až kontraproduktívne, nachádzal približne rovnaký počet mužov ako v 6. armáde, ktorá bola porazená pri Stalingrade. Šiesta armáda v októbri 1942, v období vrcholiacich bojov o Stalilngrad, mala 17 divízií s dovedna asi 334 000 mužmi.
V roku 1942 SS dalo tábory vo svojej správe pod dozor hlavnej hospodárskej správy (WVHA). Tábory a v nich umiestnené osoby boli následne používané ako zdroj lacnej, otrockej pracovnej sily. Osoby držané v týchto táboroch mali byť nadmernou prácou vyčerpané na smrť.
Zložky SS počas vojny
náhľad|Celková štruktúra SS (stav 1941) (po nemecky). Pred začiatkom druhej svetovej vojny boli príslušníci SS rozdelení do štyroch zložiek, ktoré sa zachovali až do konca vojny :
Smerovač
thumb|[[Avaya ERS-8600]] Smerovač je sieťové zariadenie, ktoré sprostredkováva prenos dát medzi dvomi, alebo viacerými počítačovými sieťami v procese nazvanom smerovanie (anglicky routing). Smerovač prepája počítačové siete na úrovni vrstvy 3 modelu OSI  (sieťová vrstva).
Roppentzwiller
Roppentzwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Smerovač
Smerovač je osadený dvomi alebo viacerými sieťovými rozhraniami, ktoré môžu, ale nemusia byť rovnakého typu. Smerovač analyzuje adresu každého datagramu, ktorý dostane na jednom zo svojich sieťových rozhraní od iného sieťového zariadenia a na základe stavu sietí na iných sieťových rozhraniach rozhoduje, ktorému ďalšiemu sieťovému zariadeniu má datagram poslať, aby sa dostal do bodu určenia.
Roppentzwiller
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Smerovač
Smerovače navzájom komunikujú a informujú sa o stave siete a smerovaní prostredníctvom zvláštnych komunikačných protokolov, napríklad ICMP.
Rozdiel medzi smerovačom a prepínačom
Smerovač nie je to isté čo prepínač, ktorý fyzicky spája rôzne sieťové zariadenia bez ohľadu na obsah (bod určenia) prenášaných dát.
Roppentzwiller
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Schutzstaffel
Hodnostné značenie a uniformy
náhľad|Detail brigadírky SS so znakom Totenkopf. SS sa odlišovali od ostatných zložiek nemeckých ozbrojených síl svojou samostatnou štruktúrou vojenských hodností, označením jednotiek aj uniforiem. Uniforma SS sa odlišovala najmä čiernou kravatou a čiernou čiapkou so znakom lebky s prekríženými hnátmi (nem. Totenkopf). Znakmi SS boli dva biele „blesky“ ᛋ (runové znaky „S“ - sowulo) na čiernom pozadí.
Po prepustení Hitlera z väzenia v roku 1925 začal organizovať polovojenské oddiely. Jeden z veliteľov (Gerhard Roßbach) získal v Rakúsku veľké množstvo hnedého súkna, ktoré bolo určené na tropické uniformy. Z tohto súkna boli šité prvé uniformy a preto Hitlerovi polo-ozbrojení prívrženci zo Sturmabteilung dostali pomenovanie hnedokošeliari (Musolini mal čiernokošeliarov). V roku 1926 len vyšší velitelia mávali počas pochodov označenie hodnosti, väčšina členov mala rôzne neštandardné hnedé oblečenie (košele) často bez hodnosti. V roku 1929, po tom čo sa stal veliteľom SS, vydal Himmler prvé nariadenie týkajúce sa uniforiem a hodností. Uniforma zostala hnedá a dopĺňala ju čierna (výložky, opasok, topánky).
Smerovač
Rozdiel medzi smerovačom a prepínačom
Na ilustráciu si môžeme predstaviť, že prepínače sú ulice a smerovač je križovatka so smerovými tabuľami. Každý dom na ulici má svoju adresu. Na križovatke sa poštár podľa smerových tabúľ rozhoduje, ktorým smerom musí ísť, aby sa dostal k adrese, kam má doručiť poštu.
Schutzstaffel
Hodnostné značenie a uniformy
Neskôr v rokoch 1933 - 1939 nosili príslušníci SS charakteristické čierne uniformy. Navrhli ich SS-Oberführer Prof. Karl Diebitsch a dizajnér SS-Sturmhauptführer Walter Heck.
Tieto uniformy, po začiatku vojny neboli ďalej používané. Vymenené boli väčšinou za uniformy zemito sivej farby (Erdgrau, farba RAL 7002) alebo armádnej poľnej sivej (sivo-zelené). Čierne uniformy nariadil Himmler odoslať policajným a podporným (kolaborantským) jednotkám na okupovaných územiach. Počas vojny organizované jednotky Waffen-SS nosili rovnaké uniformy ako regulárna armáda, líšili sa iba maskovacími poľnými uniformami. Tieto uniformy mali obojstrannú kamufláž. Z jednej strany jesennú, z druhej buď zimnú alebo jarnú. V roku 1944 začali Waffen SS používať výhradne univerzálnu obojstrannú uniformu, namiesto klasickej armádnej vlnenej.
Smerovač
Rozdiel medzi smerovačom a mostom
Pri projektovaní väčšej siete si musíme vybrať medzi premostením alebo rozdelením na rôzne podsiete prepojené smerovačmi. Pokiaľ je v routovanej sieti počítač fyzicky presunutý z jednej sieťovej oblasti do inej, musí mu byť pridelená iná IP adresa. Pokiaľ je počítač premiestnený vo vnútri premostenej siete, nie je potrebné nič prekonfigurovať.
Laronxe
Laronxe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Schutzstaffel
Hodnostné značenie a uniformy
Uniformy pre SS vyrábal rad výrobcov, ktorým vydalo povolenie Ríšske zásobovacia kancelária - Reichszeugmeisterei (RZM). Uniformy vyrábala napríklad aj firma Hugo Boss.
Norimberský súd a SS
Po skončení druhej svetovej vojny boli viacerí vodcovia Nacistického Nemecka, vrátane významných vodcov SS zatknutí a súdení za vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti, ktoré organizovali. Norimberský proces (prebiehajúci od 14. novembra 1945 do 1. októbra 1946) označil SS za zločineckú organizáciu a postavil ju mimo zákon. Himmler spáchal ešte pred súdom 23. mája 1945 samovraždu kyanidovou kapsulou. Iní príslušníci SS však boli súdení za vojnové zločiny.
Džamala
Džamala, vlastným menom Susana Džamaladinovová (27. augusta 1983, Oš, Sovietsky zväz) je ukrajinská speváčka krymskotatarského a arménského pôvodu, víťazka Eurovision Song Contest 2016.
Veľké kontroverzie spôsobila predovšetkým výberom piesne na túto súťaž, ktorú nazvala „1944“ a ktorá pojednávala o krymských Tatároch, ktorí boli deportovaní sovietskym režimom za druhej svetovej vojny. Džamala sa tak ocitla na hrane pravidiel, napriek tomu jej bolo povolené pieseň spievať a bola úspešná.
Smerovač
Softvérový smerovač
Proces smerovania môže zastať aj špeciálny softvér v počítači, ktorý je vybavený viacerými sieťovými rozhraniami.
Laronxe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stredná priemyselná škola strojnícka a elektrotechnická Nitra
História
Stredná priemyselná škola v Nitre bola založená v roku 1960 pod názvom Stredná odborná škola pre pracujúcich v Nitre. V roku 1990 došlo k jej transformácii na formu denného štúdia a premenovaniu na Stredná priemyselná škola Nitra. Škola sa nachádza na Ulici Fraňa Kráľa 20 v Nitre, mestskej časti Mlynárce.
Študijné odbory
SPŠSE Nitra ponúka štvorročné odborné vzdelanie ukončené maturitnou skúškou v študijných odboroch – strojárstvo, elektrotechnika a mechatronika.
Strojárstvo
Študijný odbor 2381 M strojárstvo sa svojím obsahom zameriava na konštrukcie a stavby strojov a strojových častí, automatizáciu výroby, tvorbu technickej dokumentácie s podporou dizajnových aplikácií AutoCAD a CATIA. Zahrňuje okruhy mechaniky, strojárskej konštrukcie a technológie.
Elektrotechnika
V odbore 2675 M elektrotechnika je možné študovať telekomunikačnú techniku alebo priemyselnú informatiku. Náplňou týchto zameraní je automatizácia, robotika, mikroelektronika, práca s počítačovými sieťami, oblasť digitálnych ústrední, mobilných sietí a iných prenosových systémov.
Mechatronika
Štúdiom multidisciplinárneho odboru 2387 M mechatronika zacieľuje pozornosť na oblasti automatizovaných zariadení, elektroniky, mechaniky, riadenia a programovania robotov, ale taktiež softvérovým simuláciám a rôznym hybridným systémom, ktorých výsledkom sú mechatronické systémy.
Odborné vzdelávanie
Žiaci všetkých troch odborov sa oboznamujú v rámci svojich odborných predmetov s kreslením pomocou jednej z najlepších dizajnových aplikácií AutoCAD a najmä s prácou v 3D PLM softvére CATIA, ktorý podporuje rôzne stupne vývoja produktov vo všetkých oblastiach priemyslu. Významnou zložkou prepájania teoretických poznatkov s praxou je aj programovanie činnosti multifunkčného priemyselného robota IRB 120 od firmy ABB, určeného pre aplikácie rýchleho nakladania a umiestňovania tovaru, ktorého na tejto škole vlastnia. Žiaci sa vo svojich odboroch rovnako oboznamujú aj s problematikou pneumatiky a programovaním PLC firmy SIEMENS. Škola má značné množstvo moderne vybavených odborných učební, nielen výpočtovou, ale aj meracou, diagnostickou a simulačnou technikou. Na praktické zdokonaľovanie teoretických poznatkov slúži reálne vozidlo Peugeot 207. Škola aktívne spolupracuje s viacerými významnými firmami v regióne. Na škole sa vyučujú dva cudzie jazyky – anglický a nemecký.
Ciele do budúcnosti
V súčasnosti (marec 2014) škola pracuje na vzniku Centra odborného vzdelávania pre robotizáciu kybernetických systémov vo výrobe a projektovanie v elektrotechnike a strojárstve.
Lavelanet (kantón)
Lavelanet je francúzsky kantón v obvode Foix v departemente Ariège v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 21 obcí.
Ursula Andressová
Ursula Andressová (* 19. marec 1936, Ostermundigen, kantón Bern) je švajčiarska herečka ocenená Zlatým glóbusom, sex-symbol 60. rokov 20. storočia. Známou sa stala vďaka roli Bond girl Honey Rider v prvej oficiálnej bondovke Dr. No z roku 1962. Bondove dievča si zahrala aj v neoficiálnom filme Casino Royale (1967), kde stvárnila postavu Vesper Lyndovej.
Skupina pyroxénu
náhľad|vpravo|300px|Diagram znázorňujúci existujúce tuhé roztoky klino- a ortopyroxénov Podľa kryštálovej sústavy sa rozdeľujú na:
Ursula Andressová
Osobná a profesná kariéra
Narodila sa do rodiny Švajčiarky Anny a nemeckého diplomata Rolfa Andressovcov. Otec bol z politických dôvodov zo Švajčiarska neskôr vyhostený. Má štyri sestry a jedného brata. Hovorí plynule po anglicky, francúzsky, nemecky a taliansky. Študovala v Berne a Ženeve. Svoju kariéru začala ako modelka v Paríži. Prvú filmovú ponuku získala v Taliansku. V Spojených štátoch bola potom niektorými označovaná za druhú Marlene Dietrichovú.
V roku 1957 sa vydala za amerického herca Johna Dereka, ktorý jej pomohol v kariére. Po deviatich rokoch však nasledoval rozvod. Roku 1962 získala svoju najslávnejšiu rolu Honey Rider v prvej oficiálnej bondovke Dr. No, ktorá jej zaistila slávu. Jej hlas bol dabovaný herečkou Nikki van der Zylovou. Za rolu získala Zlatý glóbus v kategórii Objav roku (1964). V roku 2003 diváci na Channel 4 zvolili jej postavu v Dr. No na 1. miesto medzi „100 najviac sexy filmovými momentmi.“
Nasledovala práca s Frankom Sinatrom a Deanom Martinom na filme Four for Texas (1963). V snímke Muž z Honkongu (1965) sa zoznámila s Jeanom-Paulom Belmondom a nadviazala s ním osobný vzťah. V roku 1965 nafotila sériu nahých snímkov pre časopis Playboy. Roku 1967 sa potom objavila v ďalšej, tentokrát neoficiálnej bondovke Casino Royale, kde stvárnila Bond girl Vesper Lyndovú. Na natáčanie snímky Clash of the Titans (1981), kde hrala po boku hereckej legendy Laurence Oliviera, sa zoznámila s mladším kolegom Harry Hamlinom. Z ich vzťahu sa narodil syn Dimitrij. V roku 1995 ju Empire magazine zaradil medzi „100 najväčších sexy symbolov histórie filmu“. Jej životnými partnermi boli tiež Marlon Brando alebo James Dean. Od roku 1983 je jej priateľom Lorenzo Rispoli.
4638 Estens
4638 Estens je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Robert McNaught 2. marca 1989.
Lekárska veda
Zoznam lekárskych vied
Medzi lekárske vedy sa podľa Ministerstva školstva SR radia nasledovné podskupiny odborov a samotné odbory :
Houston Aeros
Houston Aeros je klub severoamerickej nižšej hokejovej súťaže AHL, sídliaci v meste Houston, štát Texas.
Čremoš
Čremoš môže byť:
Houston Aeros
Známi hráči
Patrick O’Sullivan – americký reprezentant na Majstrovstvách sveta 2006
Oto I. Olomoucký
Oto I. Olomoucký alebo Oto I. Pekný (*? – † 9. júl 1087) bolo olomoucké údelné knieža z rodu Přemyslovcov.
Hurikán Sandy
náhľad|Sandy 25. októbra juhovýchodne od Kuby náhľad|Trasa a rozsah Sandy
Hurikán Sandy bol tropický cyklón 2. kategórie, ktorý 22.–31. októbra 2012 zasiahol oblasť Karibiku, stredného Atlantiku a severovýchodné pobrežie Spojených štátov. Bol to desiaty hurikán sezóny, ktorý vznikol z tropickej búrky v Karibskom mori.
S priemerom 1600 km to bol najväčší hurikán v Atlantiku v histórii pozorovaní. Sila vetra dosiahla 175 km/h a jeho dráha smerovala severným smerom cez Veľké Antily (zasiahla Kubu a Jamajku) a Bahamy na severovýchodné pobrežie USA. Priamo udrel na mesto New York, kde spôsobil aj najväčšie škody.
Oto I. Olomoucký
V roku 1078 založil v Olomouci benediktínsky kláštor. Pokojný život mu dovolil vytvoriť stabilnú hospodársko-mocenskú základňu olomouckého údelu, vybudovať dôstojné sídlo a vydržiavať stálu vojenskú posádku.
Rodinné pomery
Oto I. Olomoucký bol ženatý s dcérou uhorského kráľa Bela I. Eufémiou (* 1045/1055 – † 1111), s ktorou mal štyri deti, z ktorých dve zomreli ešte v útlom veku:
Rorschwihr
Rorschwihr je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.