cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drávidi
Drávidi sú pôvodné etnické skupiny a národy v južnej Indii, na Srí Lanke a v niektorých oblastiach Pakistanu, Nepálu a Bangladéšu; ich predkovia patrili k pôvodnému a najstaršiemu obyvateľstvu Indického polostrova. Patria k nim najmä Tamili, Malabaresovia, Kanaresovia, Telugovia, Malajálamci, Todovia, Kotovia, Tuluovia, Gondovia a iní.
Drávidi hovoria drávidskými jazykmi.
Kódex
Kódex (zastarano a po latinsky: codex) môže byť:
Lavonova aféra
Lavonova aféra bol politický škandál spojený s nevydarenou tajnou izraelskou operáciou proti Spojeným štátom a Spojenému kráľovstvu v lete roku 1954, ktorej cieľom bolo vyprovokovať USA k vojne proti Egyptu.
Operácia s krycím menom Susannah mala zabrániť uzavrieť britsko-egyptskú zmluvu o odchode britských jednotiek z oblasti Suezského prieplavu a odovzdať správu nad prieplavom do egyptských rúk. Malo sa tak stať pomocou sérii bombových útokov na britské a americké ciele v Egypte (kultúrne a informačné centrá, banky, kiná, knižnice), ktoré by narušili dôveru medzi Egyptom a Západom. Vina za tieto akcie mala padnúť na Moslimské bratstvo, egyptských komunistov a na „nešpecifikované živly“ či „miestnych nacionalistov“. V nastávajúcom ovzduší nedôvery by potom britská vláda nestiahla svoje vojenské jednotky od Suezského prieplavu.
Po odhalení akcie vypukol škandál známy ako Lavonova aféra. Izraelský minister zahraničia Pinchas Lavon síce odmietol, že by o tejto operácii vedel, nakoniec však pod tlakom odstúpil. Izrael zastával k operácii Susannah 50 rokov odmietavý postoj, v roku 2005 však prezident Moše Kacav udelil žijúcim účastníkom oficiálne uznanie.
Vojtech Gerster
Vojtech Mikuláš Gerster alebo (* 20. október 1850, Košice - † 3. august 1923, Budapešť, Maďarsko) bol významný uhorský inžinier a staviteľ, autor projektu Korintského prieplavu a spoluprojektant Panamského prieplavu.
Roku 1873 získal inžiniersky diplom na Technickej univerzite vo Viedni a v roku 1881 bol poverený vypracovaním štúdia plánu Korintského prieplavu. Pri vstupe do tohto prieplavu a podobne aj v Budapešti je umiestnená pamätná tabuľa tomuto inžinierovi.
Od roku 1999 je pamätná tabuľa umiestnená aj na jeho rodnom dome v Košiciach na Hlavnej ulici 9. Pamätnú tabuľu má aj pri Panamskom prieplave a na námestí v Budapešti. Ďalšia pamätná tabuľa Vojtechovi Gersterovi je umiestnená aj v obci Turňa nad Bodvou na počesť, že tento významný inžinier bol aj projektantom železnice vedúcej z Košíc cez Turňu nad Bodvou.
Synagóga v Chomutove
náhľad|Synagóga v Chomutove Synagóga v Chomutove bola synagóga, ktorá sa nachádzala asi 300 metrov severne od centra mesta Chomutov, na rohu dnešných ulíc Mostecká a Karla Buriana. Postavená bola v roku 1876 v novorománskom slohu a 9. novembra 1938 došlo k jej vypáleniu počas Krištáľovej noci. Jej trosky boli následne strhnuté v apríli 1939. Na prelome 50. a 60. rokov bol na mieste niekdajšej synagógy postavený bytový dom. Stavbu nič nepripomína.
Georges Clemenceau
Georges Benjamin Clemenceau (* 28. september 1841, Mouilleron-en-Pareds, Francúzsko – † 24. november 1929 Paríž) bol francúzsky politik a novinár. Bol predsedom vlády Francúzska prvýkrát od 25. októbra 1906 do 24. júla 1909 a znova od 16. novembra 1917 do 20. januára 1920 za	Radikálnu stranu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lemešany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lemešany v okrese Prešov.
Georges Clemenceau
Prezývali ho aj "Tiger" francúzskej politiky. Od roku 1917 ministerský predseda s posilnenými právomocami. Po svojom menovaní vyhlásil: „Môj programje vždy rovnaký: doma vediem vojnu, v zahraničnej politike vediem vojnu a povediem ju až do poslednej stvrťhodiny, a tá bude patriť nám."
Time
Time resp. v niektorých prípadoch The Time (angl. čas) môže byť:
T.I.M.E. môže byť:
TiME môže byť:
Hlubyně
Hlubyně je obec v Česku v okrese Příbram v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 135 obyvateľov, z toho 68 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,7 roka (muži 42,6 roka, ženy 44,8 roka).
Boffles
Boffles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lex Luthor
Alexander Joseph "Lex" Luthor je fiktívny superzločinec z komiksov od DC Comics. Luthor je úhlavným nepriateľom Supermana, no vďaka svojmu vysokému postaveniu a moci sa často dostáva do konfliktu aj s inými superhrdinami, ako napr. Batmanom. Postavu vytvorili Jerry Siegel a Joe Shuster a prvýkrát sa objavila v Action Comics #23 v apríli roku 1940. Je to bohatý, mocný a nesmierne inteligentný podnikateľ, ktorého cieľom je zvyčajne zabitie Supermana. Nemá síce žiadne superschopnosti, no často využíva mechanický exoskelet a rôzne technické vynálezy.
Sainte-Geneviève (Aisne)
Sainte-Geneviève je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Sainte-Geneviève má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Sainte-Geneviève má 76 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
The Final Cut (film, 1983)
The Final Cut je video EP britskej rockovej skupiny Pink Floyd. Na VHS bolo vydané v roku 1983.
Tento krátky (cca 19 min.) videoalbum je doplnkom k albumu The Final Cut, ktorý skupina vydala v ten istý rok. VHS obsahuje videoklipy k štyrom skladbám albumu The Final Cut, ktoré tvoria príbeh. Videoalbum režíroval švagor basgitaristu a speváka skupiny, Rogera Watersa, Willie Christie. Významnú úlohu vo videoklipoch hrá škótsky herec, Alex McAvoy, ktorý hral postavu učiteľa vo filme Pink Floyd: The Wall. Na videoalbume si zahral aj sám Waters, ktorý texty skladieb hovorí (spieva) psychológovi.
Tuleň karibský
Tuleň karibský je vyhynutý druh tuleňa z rodu Monachus. Tento rod obsahuje 3 druhy tuleňov žijúcich v tropických oblastiach; existujú už iba dva druhy.
Opis
Medzi tuleňmi nešlo o veľký druh. Dospelé samce vážili 170 až a boli dlhé 2 až. Samice boli trochu menšie. Mal šedivo hnedú kožušinu, na chrbte zafarbenú do siva a prechodom do žltej na spodku a ústach. Obýval skalnaté a piesočné pobrežia v karibskej oblasti. Živil sa úhormi, homármi, chobotnicami a útesovými rybami. Nebol plachý ani agresívny, čo prispelo k jeho zániku. O spôsobe života a rozmnožovaní neexistuje veľa informácii.
Aujols
Aujols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Feldek proti Slovenskej republike
Feldek proti Slovenskej republike (2001) bol spočiatku vnútroštátny, neskôr medzinárodný právny spor týkajúci sa slobody prejavu, prerokúvaný pred Európskym súdom pre ľudské práva. Rozhodnutie súdu bolo zverejnené 12. júla 2001 a znelo, že Slovensko porušilo článok 10 (sloboda prejavu) Dohovoru o ľudských právach. Súd tak uznal podstatnú časť sťažnosti 29032/95 Ľubomíra Feldeka.
Stručný opis sporu
Podklad sporu pred vnútroštátnymi súdmi tvorili pôvodne dve vyjadrenia Ľubomíra Feldeka na adresu Dušana Slobodníka, vtedajšieho ministra kultúry a školstva Slovenskej republiky. Kľúčovú úlohu v spore malo Feldekove vyjadrenie pre Verejnú informačnú službu "Za lepší obraz Slovenska - bez ministra s fašistickou minulosťou". Druhým bodom sporu bola báseň Ľubomíra Feldeka Dobrú noc, má milá, ktorú uverejnil 20. júla 1992 v denníku Telegraf. Jeden z jej veršov znel:
"V Prahe úrad prezidenta väzeň Havel skladá. V Bratislave prokurátor vládne zas a vláda jednej strany je viac ako zákon. Esesák sa objal s eštébákom."
Uvedený výraz "esesák" sa mal údajne vzťahovať na vtedajšieho ministra kultúry Dušana Slobodníka, ktorý sám vo svojej autobiografii Paragraf: Polárny kruh okrem iného napísal, že bol v roku 1944 vo veku 17 rokov povolaný na teroristický kurz organizovaný Nemcami v obci Sekule a takisto bol členom Hlinkovej mládeže. Slobodník, podľa svojho vyjadrenia, bol členom Hlinkovej mládeže iba z dôvodu, že vyhral regionálne kolo stolnotenisového turnaja a nevyhnutnou podmienkou účasti na celoštátnom kole bolo členstvo v spomínanej organizácii. Teroristického kurzu sa údajne zúčastnil bez toho, aby poznal jeho účel, po zistení tejto skutočnosti vyslovil svoj nesúhlas a z toho dôvodu bol z kurzu aj vylúčený. Dostal však príkaz vykonávať špionáž o pohybe Sovietskych vojsk. Prisľúbil príkaz plniť, podľa jeho vyjadrenia iba z dôvodu strachu o svoju osobu a blízku rodinu. Rozkaz teda nevykonával. Napriek tomu bol ešte v roku 1945 odsúdený za kolaboráciu. V roku 1960 bol však plne rehabilitovaný, keďže súd neuznal skutkovú podstatu jeho trestného činu (de facto uznal, že Slobodník nebol fašistom a jeho účasť ako 17-ročného bola vynútená).
V neskoršom súdnom konaní sa žalobcovi nepodarilo preukázať, že Feldek "esesákom" myslel práve jeho osobu a na druhom bode žaloby ďalej netrval.
Po prehre na Najvyššom súde SR sa p. Feldek obrátil na Európsky súd pre ľudské práva a namietal porušenie článkov 9, 10 a 14 Dohovoru o ochrane ľudských práv a slobôd. Súd mu pomerom 5:2 dal za pravdu v prípade čl. 10 a konštatoval, že jeho vyhlásenie bolo hodnotovým úsudkom, ktorý sám osebe nemožno dokázať; tiež uviedol, že hranice prípustnej kritiky sú širšie u člena vlády ako u súkromnej osoby. Sťažnosť Feldeka v prípade článkov 9 a 14 bola Súdom vyhlásená za neopodstatnenú. Vyhlásenie pána Feldeka bolo navyše súčasťou politickej diskusie o veciach všeobecného a verejného znepokojenia týkajúceho sa histórie Slovenska. Slovensku Európsky súd uložil vyplatiť sťažovateľovi 65 000 Sk za morálnu ujmu a 500 000 Sk za súdne trovy.
Konanie pred Mestským súdom
Dňa 9. septembra 1992 pán Dušan Slobodník žaloval pána Ľubomíra Feldeka za urážku podľa čl. 11 n. Občianskeho zákonníka na Mestskom súde Bratislava. Neskôr rozšíril žalobu a tvrdil, že verše „v Bratislave zase vládne prokurátor... a vláda jednej strany je nad zákonom... a esesák sa objal s eštebákom“ z básne Ľubomíra Feldeka sa vzťahovali na neho. Tiež uviedol, že toto vyhlásenie publikované v novinách sa nesprávne dovolávalo na jeho fašistickú minulosť. Žalobca namietal, že žalovaný musí niesť náklady na publikáciu ospravedlnenia v piatich denníkoch a tiež mu vyplatiť 250 000,- Sk ako náhradu. Dňa 18. októbra 1993 Mestský súd Bratislava žalobu zamietol. Zistil, že žalobca bol členom Hlinkovej mládeže, vo februári a marci 1945 sa zúčastnil na teroristickom kurze v Sekuliach. Ďalej MS Bratislava zistil, že v máji 1945 vojenský tribunál Sovietskej armády odsúdil pána Slobodníka k 15 rokom väzenia na základe toho, že sa zúčastnil kurzu v Sekuliach a že 22. 3. 1945 dostal rozkaz prekročiť frontovú líniu a vykonávať špionáž sovietskych vojsk. Tribunál ďalej vyhlásil, že Slobodník frontovú líniu neprekročil ale vrátil sa v apríli 1945 domov, kde bol zadržaný. Pán Slobodník si odpykával trest v táboroch v Sovietskom zväze až do prepustenia v roku 1953. V roku 1960 bol jeho trest zrušený Najvyšším súdom ZSSR.
Pán Slobodník pred MS Bratislava uviedol, že členom Hlinkovej mládeže sa stal aby sa mohol zúčastniť turnaja v stolnom tenise a členom bol len krátku dobu. Kurzu v Sekuliach sa podľa neho zúčastnil zo strachu o seba a svoju rodinu. Ďalej tvrdil že bol z kurzu vylúčený a eskortovaný do Bratislavy, kde dostal povolenie odísť späť domov do Banskej Bystrice pod podmienkou, že bude podávať správy o Sovietskej armáde. MS ale neuznal tieto fakty za preukázané. Za dôkaz neuznal ani knihu pána Slobodníka „Paragraf: Polárny kruh“, ktorá obsahuje opis udalostí. MS Bratislava ďalej konštatoval, že toto obdobie života žalobcu bolo predmetom záujmu médií už pred vyhlásením žalovaného a žalobca poskytol vyjadrenia v tejto veci na Slovensku aj v zahraničí. Preto podľa súdu pán Feldek urobil vyhlásenie na základe informácií už v tlači publikovaných. Podľa MS Bratislava musí žalovaný ako verejný činiteľ znášať väčšiu mieru kritiky zo strany verejnosti.
Konanie pred Najvyšším súdom SR
Pán Slobodník sa odvolal na Najvyšší súd Slovenskej republiky a tvrdil, že pán Feldek nepreukázal, že mal „fašistickú minulosť“, a že MS nedefinoval presný zmysel tohto pojmu. Ďalej pán Slobodník poukázal na to, že bol do Sekúľ povolaný rozkazom a tábor opustil ihneď ako sa dozvedel o jeho účele. Tvrdil, že sa nedopustil ničoho zlého proti svojej vlasti alebo proti fašistickým spojencom a že vyhlásenie pána Feldeka bolo urážlivé.
Pán Feldek najmä namietal proti zaužívanej praxi, keď v konaní o ochranu osobnosti musí odporca dokázať pravdivosť svojich tvrdení a navrhoval, aby sa dôkazné bremeno presunulo na žalobcu alebo rozdelilo medzi žalobcu a žalovaného. Ďalej argumentoval, že jeho vyhlásenie sa zakladá na nesporných faktoch členstva pána Slobodníka v Hlinkovej mládeži a jeho účasti na teroristickom kurze v Sekuliach. Sťažovateľ preto navrhol, aby bolo odvolanie zamietnuté.
Dňa 23. marca 1994 zmenil Najvyšší súd rozsudok MS Bratislava a rozhodol, že: ...Ľubomír Feldek je povinný strpieť, aby .... Dušan Slobodník podľa svojho uváženia dal k dispozícii k uverejneniu Tlačovej agentúre Slovenskej republiky ako aj piatim novinám podľa vlastného výberu, tuzemským aj zahraničným, na náklady Ľubomíra Feldeka vyjadrenie v tomto znení: Vyhlásenie Ľubomíra Feldeka pre Verejnú informačnú službu a uverejnené v dennej tlači 30. júla 1992 v znení: „...Pán Slobodník sa stal tohto roku ministrom kultúry a školstva SR a vzápätí vyšla najavo jeho fašistická minulosť ... Domnieva sa pán Slobodník, že Slovensko má nejakú špecifickú výnimku a ako jediné právo revidovať filozofiu norimberského procesu, záväznú pre vývoj všetkých ostatných európskych krajín?...“ Príležitostná báseň ....pod titulom „Dobrú noc, má milá v časti:“ ... V Bratislave prokurátor vládne zas a vláda jednej strany je viac ako zákon. Esesák sa objal s eštebákom...“ sú hrubým osočovaním a znevažovaním občianskej cti osoby a života a neoprávneným zásahom do osobnosti navrhovateľa Dušana Slobodníka. Ľubomír Feldek je povinný vyplatiť z titulu nemajetkovej ujmy 200.000.- Sk. (...).“ Žalovaný mal ďalej pánovi Slobodníkovi uhradiť trovy konania a ďalšie výdavky.
Podľa Najvyššieho súdu sa pojem „fašistická minulosť“ rovná vyhláseniu, že osoba má fašistickú minulosť. Súd ďalej preskúmal všetky dokumenty norimberského procesu vzťahujúce sa na Slovensko. V týchto dokumentoch nenašiel žiadne zmienky o Hlinkovej mládeži ako o fašistickej organizácii. Zistil, že zo zákona o Hlinkovej mládeži a vykonávacích smerníc nevyplýva nič čo by propagovalo teóriu alebo realizáciu fašistických teórií. Požiadavka pána Feldeka aby bolo dôkazné bremeno presunuté na žalobcu alebo rozdelené medzi žalobcu a žalovaného bola zamietnutá, lebo nemala základ vo vnútroštátnom práve a praxi.
Konanie pred Európskym súdom pre ľudské práva
Ku konaniu došlo po vyčerpaní všetkých riadnych i mimoriadnych prostriedkov v domácom súdnictve. Sporovné strany zastupovali - sťažovateľa (p. Feldek) p.Ernest Valko a vládu Slovenskej republiky Robert Fico, ktorý bol 14.4.2000 nahradený p. Vršanským. Konanie pred Európskym súdom pre ľudské práva (ďalej len Súd) už neprebiehalo medzi Feldekom a Slobodníkom ale medzi Feldekom a Slovenskom.
Súd rozoznáva rozdiel medzi skutkovým vyhlásením a hodnotiacim výrokom. Podstatou rozhodovania Súdu však bolo, či došlo k porušeniu práv upravených v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, konkrétne v článkoch 9, 10 a 14.
Vo veci fašistickej minulosti Súd neuznal (doslova povedal, že sa pod neho nemôže podpísať) reštriktívny (zúžený) výklad Najvyššieho súdu SR. Ten neoznačil Slobodníkovu minulosť ako fašistickú, pretože postupoval na základe výsledkov a stanov Norimberského procesu (na ktorý vo svojom vyjadrení pre Verejnú informačnú službu odkazoval sám Feldek), v ktorých je stanovené, že prípady sa posudzujú individuálne. Takisto v nich nie je zmienka o tom, že by Hlinkova mládež bola fašistickou organizáciou. Takisto vychádzajúc z jej stanov ju nemožno za fašistickú považovať. Súd považuje pojem "fašistická minulosť" za široký a jeho výklady môžu byť rôzne.
Súd uznal Feldekov výrok za hodnotiaci aj bez toho, aby bol sprevádzaný faktami (ako znel rozsudok Najvyššieho súdu SR), pretože fakty, ktorými bol tento výrok podložený, boli už predtým všeobecne známe, najmä zo Slobodníkovej knihy.
Boli porušené články 9, 10 a 14 Dohovoru?
Článok 10 znie: ''1. Každý má právo na slobodu prejavu. Toto právo zahŕňa slobodu zastávať názory a prijímať a rozširovať informácie alebo myšlienky bez zasahovania štátnych orgánov a bez ohľadu na hranice. Tento článok nebráni štátom, aby vyžadovali udeľovanie povolení rozhlasovým, televíznym alebo filmovým spoločnostiam.'' 2. Výkon týchto slobôd, pretože zahŕňa povinnosti aj zodpovednosť, môže podliehať takým formalitám, podmienkam, obmedzeniam alebo sankciám, ktoré stanovuje zákon a ktoré sú nevyhnutné v demokratickej spoločnosti v záujme národnej bezpečnosti, územnej celistvosti alebo verejnej bezpečnosti, na predchádzanie nepokojom alebo zločinnosti, ochranu zdravia alebo morálky, ochranu povesti alebo práv iných, zabránenia úniku dôverných informácií alebo zachovania autority a nestrannosti súdnej moci.
Feldek vo veci namietal, že slovenská legislatíva neposkytuje primeraný zákonný základ pre obmedzenie slobody prejavu tak, aby bol predvídateľný, ako to vyžaduje judikatúra súdu. Súd túto námietku neuznal, pretože podľa jeho vyjadrenia zásah bol dostatočne upravený zákonom v zmysle článku 10 ods.2 a to konkrétne v Občianskom zákonníku čl. 11 a 13 ods.1. Súd však neuznal tento zásah za nevyhnutný v demokratickej spoločnosti, napriek Slobodníkovej argumentácii o prekrútení faktov Feldekom a zdôrazneniu vlády o prejudiciálnom význame prípadného rozsudku pre vnútroštátne právo SR.
Súd rozhodol, že Feldekovo vyhlásenie bolo urobené v rámci politickej diskusie, výrok považuje za hodnotiaci a nevyhnutnosť obmedzenia práv uvedených v článku 10 nebola dostatočne preukázaná. Súd vyjadril názor, že podpora slobodnej politickej diskusie je veľmi dôležitým znakom demokratickej spoločnosti. Prikladá najvyššiu dôležitosť slobode prejavu v kontexte politickej diskusie a je názoru, že sa vyžadujú veľmi silné dôvody na to, aby sa ospravedlnilo obmedzenie politického prejavu. V dotknutom štáte by spustenie širokých obmedzení na politický prejav v konkrétnych prípadoch nepochybne všeobecne postihlo rešpektovanie slobody prejavu.
Vo veci údajného porušenia článku 9 Súd rozhodol takto: Súd je názoru, že napadnuté opatrenie predstavuje zásah do sťažovateľovho výkonu slobody prejavu, ktorý preskúmal vyššie podľa čl. 10 Dohovoru, a že v tomto ohľade nevzniká žiadna osobitná otázka k čl. 9. Feldek totiž namietal, že bolo porušené jeho právo na slobodu myslenia, keď mu vnútroštátny súd prikázal strpieť publikovanie textu prehlasujúceho jeho vyhlásenie za urážlivé.
V prípade údajného porušenia článku 14 Dohovoru Feldek namietal, že bol diskriminovaný na základe svojho politického názoru, pretože mu bolo zo strany vnútroštátnych súdov uložené neprimerané dôkazné bremeno. Súd uvedenú sťažnosť preskúmal a nezistil žiadny náznak, že namietané opatrenie môže byť pripísané rozdielu v zaobchádzaní založenom na Feldekovej politickej orientácii alebo akomkoľvek inom primeranom základe.
Feldek si voči Slovenskej republike uplatňoval nárok na náhradu za peňažnú a nepeňažnú ujmu vo výške 1 000 000 SKK. Odôvodňoval to tým, že počas funkčného obdobia, v ktorom pán Slobodník pôsobil ako minister kultúry a školstva bol prepustený z divadla a mal problém publikovať svoje diela. Súd zistil, že neexistujú dostatočné dôkazy o príčinnej súvislosti medzi porušením čl. 10 Dohovoru a spomínanou škodou. Táto požiadavka teda bola zamietnutá. Súd uznal len nemajetkovú ujmu vo výške 65 000 slovenských korún. Vo veci náhrady výdavkov súd priznal sťažovateľovi sumu 500 000 korún, ktorá mu má byť vyplatená a až do jej vyrovnania bude úročená 17,6% úrokom.
Súd rozhodol v pomere 5:2, že bol porušený článok 10 Dohovoru, jednomyseľne rozhodol o neporušení článkov 9 a 14.
Kremenec (hornina)
Zloženie a vlastnosti
Kremence patria medzi zrelé sedimenty, veľkosť ich veľmi dobre opracovaných zŕn sa pohybuje od 2 do 0,05 mm. Obsahujú hlavne kremenné zrnká, ktoré tvoria až 95% všetkých zŕn. Farba je svetlá od sivej cez žltkastú po červenkastú. Štruktúra zvykne byť zubovitá až mozaikovitá. Tmel býva kremitý.
Vznik
thumb|Ordovické kremence Swan Peak, blízko Tony Grove Lake, Cache County, Utah, USA. Vznikajú v plytkom morskom - pobrežnom alebo riečnom prostredí s vysokou dynamikou alebo sú to eolické sedimenty. Podstatné je aj intenzívne prekremenenie - vylúhovanie nestabilných zŕn, vápnitých, ílovitých a kremitých sedimentov. Pri prekremenení dochádza k spojeniu kremitého cementu so zrnami kremeňa, tak že je opticky kontinuitne orientovaný. Pri silnej litifikácii kremencov dochádza k intersticiálnemu rozpúšťaniu zŕn na miestach ich vzájomného styku. Petrologická zrelosť je dôsledkom veľmi dokonalej chemickej alebo mechanickej erózie, pravdepodobne i viacnásobného prepracovania počas trasportu. K ich vzniku mohlo dôjsť viacnásobným zvetraním a opätovným usadením na inom mieste vo viacerých cykloch.
Výskyt
náhľad|Kremenec obalovej série [[tatrikum|tatrika, Donovaly, Nízke Tatry.]] Pomerne veľkú hrúbky kremenných arenitov sa nachádzajú na viacerých miestach USA a Kanady. Časté sú tiež vo viacerých oblastiach severoeurópskych a východoamerických kaledónskych pohorí. Odzrkadľujú tu dlhé etapy kratonizácie, alebo krátke obdobia tektonickej stabilizácie po orogénnych udalostiach. Známe sú ich geomorfologické prejavy v Južnej Amerike, kde tvoria známe stolové hory (tzv. tepuy). V niektorých sa vyvinuli i jaskyne. Kremence v Českom masíve tvoria skalecké a drabovské souvrstvie pražskej panvy, neogénne uloženiny pri Lounách, Moste a Zlivi.
V Západných Karpatoch sú permoskýtske (vrchný perm a spodný trias) kremence typickou horninou obalových sérií jadrových pohoriach, kde často nasadajú priamo na granitoidné masívy. Tieto svetlosivé, ružové, červené kremence, kremenné pieskovce a arkózové pieskovce tvoria lúžňanské súvrstvie. Možno ich nájsť v Malých Karpatoch, Považskom Inovci, Tribeči, Veľkej a Malej Fatre, Vysokých a Nízkych Tatrách a v západnej časti Slovenského rudohoria. Vyskytujú sa tiež v súvrství karpatského keupru (norik), v niektorých plytkovodných tatrických obalových jednotkách sa našli aj polohy vrchnotriasových a spodnojurských kremencov (tomanovské súvrstvie).
Použitie
Ako pomerne tvrdá hornina sa používajú na kamenivo, betóny a pri stavbe ciest.
Pink Floyd: Live at Pompeii
Pink Floyd: Live at Pompeii je záznam koncertu britskej rockovej skupiny Pink Floyd, ktorá v októbri 1971 odohrala koncert bez divákov v antickom amfiteátri v talianskych Pompejach. Film režíroval Adrian Maben a v kinách sa objavil v septembri 1972. Neskôr bol vydaný na VHS, laserdiscu a DVD.
Vznik filmu
V Pompejach boli natočené iba skladby „Echoes“, „A Saucerful of Secrets“ a „One of These Days“. Natáčanie tohto koncertu v pompejskom amfiteátri v pozadí so sopkou Vezuv, ktorého diváci boli iba technici filmovej spoločnosti, sa konalo od 4. do 7. októbra 1971. Ostatné skladby vznikli v parížskom štúdiu, kde skupina odohrala ostatné piesne osvetlená reflektormi, či pred projekciou Pompejov. Zábery v Paríži vznikli na prelome rokov 1971 a 1972 a je možné ich rozoznať absenciou fúzov kláviristu Ricka Wrighta.
Vydanie
Film Pink Floyd: Live at Pompeii bol vydaný v niekoľkých verziách. Pôvodná verzia s dĺžkou, približne, 60 minút, ktorá bola v roku 1972 distribuovaná do kín, obsahuje iba koncert z Pompejov a zábery z parížskeho štúdia. Neskôr sa objavila ako bonus na DVD vydaní filmu.
Verzia s dĺžkou 80 minút bola zverejnená v roku 1974 a kombinuje pôvodný koncert so zábermi zo štúdií Abbey Road (vrátane rozhovoru s členmi kapely), kde skupina nahráva album The Dark Side of the Moon. Tieto zábery, ktoré vznikli v januári 1973, sa nachádzajú medzi jednotlivými skladbami z Pompejov a sú pomerne unikátne. Táto verzia filmu bola v roku 1980 vydaná na VHS a laserdiscu.
Pre vydanie filmu na DVD v roku 2003 vznikol takzvaný režisérsky zostrih (Director's Cut) s dĺžkou 92 minút. Ide o rozšírenú verziu so zábermi z Abbey Road Studios, ktorá je doplnená o počítačovú grafiku vesmíru, Pompeje a ďalšími zábermi zo štúdií v Abbey Road a vesmírnej lodi Apollo.
Druhá bitka pri St Albans
Druhá bitka pri St Albans bola bitkou Vojny ruží, ktorá sa odohrala 17. februára 1461 pri St Albans neďaleko Londýna. Časť yorského vojska, vedená Richardom, grófom z Warwicku sa pokúsila zablokovať cestu k Londýnu pri meste St Albans. Lancasterovská armáda previedla obchvat a prekvapené Warwickove vojsko napadla zboku. Víťazi tiež oslobodili Henricha VI., ktorého Yorkovci väznili. Napriek tomu Lancasterovci neboli schopný toto víťazstvo ďalej využiť.
Pozadie
Po bitke pri Wakefielde, ktorá skončila porážkou Yorkovcov a smrťou Richarda, vojvodu z Yorku, sa presúvala Lancasterovská armáda na juh smerom na Londýn. Ich vojsko tvorili čiastočne muži z West Country, ale hlavná časť pochádzala zo škótskeho pohraničia alebo zo samotného Škótska. Ich velitelia boli mladý šlachtici Henrik, vojvoda zo Somersetu, Henrik, gróf z Northumberlandu a lord John Clifford, ktorého otec padol v prvej bitke pri St Albans.
Po smrti Roberta z Yorku sa jeho následníkom v nároku na anglický trón stal jeho najstarší syn Eduard, gróf z Marchu (neskôr kráľ Eduard IV.). Na hraniciach Anglicka a Walesu zhromaždil vojsko, zatiaľ čo Warwick sa stal veliteľom vojska na juhovýchode krajiny. Obaja chceli svoje armády spojiť, aby mohli zadržať Lancasterovské vojsko postupujúce zo severu, ale Eduardov postup bol spomalený Lancasterovským vojskom z Walesu v bitke pri Mortimers Cross.
Warwick so zajatým kráľom Henrichom sa presunul na sever od Londýna k St Albans. Jeho vojsko zaujalo obrannú pozíciu okolo hlavnej cesty neďaleko mesta. Aj keď bolo jeho vojsko dosť početné, nechal postaviť obrannú líniu len v smere na sever, odkiaľ očakával príchod nepriateľa. Markéta sa o jeho plánoch dozvedela (zrejme od zradcu menom Lovelace). 11. februára jej vojsko sprudka zabočilo na západ a obsadilo mesto Dunstable. Warwickovi zvedovia tento manéver nezachytili.
Bitka
Z Dunstable sa Markétino vojsko v noci presunulo na juhovýchod, aby zaútočilo na St Albans. Predný voj zaútočil krátko po svitaní, ale bol odrazený lukostrelcami, ktorí na nich začali strieľať z okien domov v centre mesta. Prvý nápor bol odrazený a Lancasterovci hľadali ďalšiu cestu, kadiaľ by sa do mesta dostali. Druhý útok bol vedený pozdĺž ulíc Folly Lane a Catherine Street a nestretol sa s Yorkovským odporom. Potom pokračoval boj muža proti mužovi, v ktorom boli Yorkovci nútený vzdorovať presile, ktorej niekoľko hodín odolávali.
Neskôr popoludní Lancasterovci začali útočiť na hlavné síly Yorkovcov na juhovýchode pod vedením Warwicka a Norfolka. V tom čase sa začala nad bojiskom znášať hmla, a keď Warwick zistil, že jeho vojsko, znateľne demoralizované vývojom bitky, by muselo vzdorovať veľkej presile, ustúpil so zostávajúcimi vojakmi (asi 4 000 mužov) k Chipping Norton v Oxfordshire.
Dôsledky
Kráľ Henrich, ktorý strávil bitku sediac pod stromom v sprievode dvoch rytierov, bol víťazmi oslobodený. Nenávisť medzi jednotlivými stranami dosiahla takého rozsahu, že Markéta sa druhý deň pýtala svojho sedemročného syna akým spôsobom, nie či vôbec, majú byť obaja rytieri doprevádzajúci kráľa v čase bitky popravený.
Aj keď Markéta so svojim vojskom mohla pochodovať na Londýn, zmenila plán. Povesť Lancasterovského vojska sprevádzali zvesti o rabovaní pri ich ceste na juh a tak Londýnčania nechali pred nimi zavrieť brány mesta. To Markétu, podobne ako správa o Eduardovom víťazstve v bitke pri Mortimers Cross, rozčúlilo. Lancasterovci sa tak stiahli späť cez mesto Dunstable. Jej armádu opustilo mnoho Škótov, ktorí sa uspokojili s korisťou nadobudnutou po ceste k St Albans. Eduard a Warwick vstúpili do Londýna 2. marca a Eduard bol skoro menovaný anglickým kráľom.
Zdroj
[[Kategória:1461]
Žralok belasý (Prionace glauca)
Žralok belasý (iné názvy: žralok modrý, žralok obyčajný , žralok modrastý , bohemizmus žralok modravý, staršie žralok sivý  ; ) je druh žraloka vyskytujúci sa takmer na celom svete (v Severnom ľadovom oceáne a v Južnom ocáne nežijú).
Je to prvý druh žraloka, na ktorom bol testovaný tzv. protižraločí odev v podobe oblečenia z kovových krúžkov.
Napriek svojmu celosvetovému rozšíreniu nie je početným druhom, lebo je stále komerčne lovený.
Výskyt
Žije vo všetkých oceánoch, okrem oceánov, ktoré omývajú severnú a južnú časť zemegule. V Európe ho možno nájsť v Stredozemnom mori, pri Turecku, severnej Afrike, Taliansku, Slovinsku a Chorvátsku. Ďalej sa v Európe vyskytuje od južného pobrežia Veľkej Británie, až po Španielske ostrovy: Madeira, Kanárske a Kapverdské ostrovy.
Opis
Žralok belasý má pretiahnuté, štíhle telo s dlhým rypákom a má hladkú kožu, iba s malými zúbkami. Má malé oči s tzv. tretím viečkom. Má 5 žiaber, kým posledný je nad prsnými plutvami, spirakulum chýba. Má dve chrbtové plutvy, prvá je väčšia než druhá a ležia medzi brušnými plutvami. Má trojuholníkovité zuby s pílkovitými okrajmi. Chrbtová plutva ide šikmo hore, horný lalok je oveľa väčší. Má modré telo s bielymi bokmi. Meria 3,8 m a váži až 250 kg.
Potrava
Je aktívny hlavne v noci, kedy aj loví. Loví najmä ryby v hejnách, ako makrely, slede či hlavonožce. Podniká dlhé púte od Atlantiku až po Afriku.
Rozmnožovanie
Žralok belasý je živorodý živočích. Samica si uchováva samcovu spermiu asi rok, aby sa mohla kedykoľvek znovu oplodniť. V závislosti od veľkosti samice, by samica mohla na svet priviesť 4 – 135 mláďat.
Karel Kachyňa
Karel Kachyňa (* 1. máj 1924, Vyškov – † 12. marec 2004, Říčany) bol český filmový a televízny režisér.
Životopis
V rokoch 1947 až 1951 študoval FAMU. Najskôr sa venoval tvorbe dokumentov, neskôr už výhradne réžii filmov a do istej miery aj televíznych seriálov.
V polovici päťdesiatych rokov sa preslávil filmami Král Šumavy a Práče, neskôr sa jeho tvorba priblížila k tvorbe českej novej vlny (Ať žije republika, Kočár do Vídně alebo Ucho). Kachyňove filmy zo šesťdesiatych rokov boli často výrazne kritické voči komunistickému režimu (Ucho, Noc nevěsty) a preto boli po nástupe normalizácie zakázané. Kachyňa bol nútený točiť filmy vyhovujúce svojím obsahom vládnucej komunistickej moci. Aj napriek tomu jeho tvorba zo sedemdesiatych a osemdesiatych rokov spravidla výrazne prevyšuje dobový priemer. Mnoho z jeho filmov taktiež patrí k najlepším českým a československým filmom vôbec (Ucho, Zlatí úhoři, Pozor, vizita!, Smrt krásných srnců, Kráva) a to aj napriek tomu, že mali často obmedzený rozpočet či boli pôvodne určené iba pre televízne obrazovky.
V roku 1999 prevzal na MFF Karlove Vary zvláštnu cenu za celoživotný prínos svetovej kinematografii. V roku 1995 získal ocenenie Český lev za celoživotný umelecký prínos českému filmu.
Umelecký profil
Najväčšou devízou Karla Kachyňu je presné a výrazné postihnutie psychológie postáv. Často zachytáva banalitu, bežné ľudské osudy. Zaujíma ho svet outsiderov a stroskotancov. Naopak je mu vzdialená hocijaká glorifikácia a okázalosť. Prakticky nikdy nesfilmoval klasický životopisný film zobrazujúci životy významných osobnosti. Výnimkou je postava Alexandra Dumasa. Ani tu však nezveličuje, ale popisuje úplne nesentimentálne. Jeho filmy sa často odohrávajú v nemocničnom prostredí (Pozor, vizita!, Sestřičky, Počítání oveček). Zvláštnu rolu v nich hrá tiež zobrazovanie detstva, prvých lások a citovej nezrelosti (Duhová kulička, Vlak dětství a naděje, Městem chodí Mikuláš, Lásky mezi kapkami deště). Mnohé vojnové filmy spracovávajú zložitú a nejednoznačnú problematiku vzťahu k nepriateľovi (Kočár do Vídně). Hoci mnoho Kachyňovych diel obsahuje komediálne prvky, je ich vyznenie spravidla smutné. Súhrnne možno jeho tvorbu charakterizovať ako lyrická komorná psychologická dráma. Výrazný je súcit s postavami a hľadanie koreňov, ktoré ich formovali. Veľmi časté je preto spracovanie námetov z nedávnej minulosti, napríklad z obdobia druhej svetovej vojny či z päťdesiatych rokov.
Základnou režisérskou metódou Karla Kachyňu je chronologické zaraďovanie jednotlivých, naoko izolovaných scén, mnohokrát zobrazovaných v pomerne rýchlom tempe, ktoré postupne tvoria základnú dejovú linku. Sám režisér nehodnotí. Ako by bol obyčajným pozorovateľom, či skôr autorom otázok. Využíva pritom spravidla výrazný strih a kontrastné striedanie komickosti a tragických situácií. Touto metódou, bežnou pri tvorbe dokumentov, Kachyňa nadväzuje na svoje dokumentárne začiatky.
Svetlana Alexandrovna Kuznecovová
Svetlana Kuznecovová, (* 27. jún, 1985, Leningrad, dnes Petrohrad) je ruská profesionálna tenistka. Jej najvyššie umiestnenie v rebríčku WTA bolo 2. miesto, ktoré dosiahla 10. septembra 2007.
Základné informácie
Otec Alexandr Kuznecov je známy cyklistický tréner, ktorý trénoval 5 olympijských a svetových šampiónov. Medzi jeho zverencov patrila i Svetlanina matka Galina Carevová, šesťnásobná majsterka sveta, držiteľka 20 svetových rekordov, ako aj jej brat Nikolaj - strieborný medailista z Olympiády 1996 v Atlante. Svetlana na popud rodičov takisto skúšala cyklistiku, ale neskutočne ju nudila a namiesto nej si vybrala tenis. Keď mala 15 rokov, rodičia ju poslali do Španielska, kvôli lepším podmienkam na tréning i kvalitnejším trénerom.
Úspechy
Najväčším úspechom jej kariéry je triumf na U.S. Open 2004, keď vo finále porazila krajanku Jelenu Dementievovú v dvoch setoch (išlo o druhé ruské grandslamové finále v histórii po French Open toho istého roku, kde sa stretli Myskinová a Dementievová).
Kuznecovová je takisto aktívna vo štvorhre, 7. júna 2004 jej patrilo 3. miesto v rebríčku. Na Australian Open 2005 získala titul spolu s domácou  Aliciou Molikovou, keď vo finále porazili Lindsay Davenportovú a Corinu Morariovú. Dosiahla päť ďalších grandslamových finále v štvorhre, jej partnerkami boli Martina Navrátilová, Jelena Lichovcevová a Amélie Mauresmová.
Olympijské hry
Na OH 2004 v Aténach postúpila do štvrťfinále dvojhry, kde ju vyradila Amélie Mauresmo z Francúzska 3:0 na sety.
Dopingová aféra
Počas exhibičného turnaja v decembri 2004 v belgickom Charleroi mala pozitívny dopingový test na efedrín, bránila sa, že bol zrejme obsiahnutý v jej liekoch a nebola sankcionovaná.
Ďalšie výsledky
Na U.S. Open 2005 sa stala sa prvou ženou v Open ére, ktorá prehrala na tomto grandslamovom turnaji v prvom kole ako obhajkyňa - stalo sa jej to s krajankou Jekaterinou Byčkovovou.
1. apríla 2006, po 18 mesiacoch bez titulu Kuznecovová vyhrala turnaj kategórie Tier I v Miami, porazila Mariu Šarapovovú 6:4 6:3 a vzbudila pozornosť ako hráčka, s ktorou treba znovu rátať na blížiacom sa French Open. To sa aj potvrdilo, dosiahla finále po dramatickom súboji s mladučkou Češkou Vaidišovou 5:7 7:6 6:2 (jej súperka viedla 5:4 v druhom sete a podávala na víťazstvo v zápase). Vo finále podľahla favorizovanej Belgičanke Justine Heninovej-Hardenneovej 4:6 4:6.
Vo Wimbledone 2006 prekvapivo vypadla v 3. kole s Číňankou Na Li 6:3 2:6 3:6.
Kariérne štatistiky
Aktualizované po turnaji Wimbledon 2017.
Spojka (strojárstvo)
thumb|Lamela suchej trecej spojky s [[Drážkovanie (spoj)|drážkovaným nábojom, obsahujúca v sebe pružnú spojku s vinutými pružinami]] Spojka je strojná súčiastka, ktorá obvykle spája hnací a hnaný hriadeľ a slúži na prenos krútiaceho momentu, niekedy tiež na vyrovnanie vzájomnej nesúososti oboch hriadeľov. Podľa druhu použitia je možné deliť spojky napr. na pevné (napr. trubková, kotúčová apod.), ktoré prenášajú stály krútiaci moment medzi hriadeľmi, a na spojky pohyblivé (napr. trecia lamelová spojka), ktoré umožňujú rozpojenie medzi dvomi hriadeľmi a tým prerušenie prenosu krútiacemu momentu. Významnou súčasťou strojov je poistná strižná spojka (napr. kotúčová spojka so strižným kolíkom), ktorá zaistí prerušenie krútiaceho momentu prestrihnutím kolíka, pokiaľ sa preruší krútiaci moment, ktorý je predpísaný pre daný stroj. Sú tiež dôležité pre tlmenie nárazov. Spojky je možné postaviť aj tak, aby umožňovali rozpojenie počas chodu, axiálny/radiálny pohyb hriadeľov alebo umožňujú plynulý rozbeh.
Pre prenos krútiaceho momentu v spojkách sa používa množstvo rôznych spôsobov a súčiastok, napr.: kolíky, čapy, lícované skrutky, gumy (napr. spojka PERIFLEX) alebo rôzne konštrukčné úpravy spojkových kotúčov, ako napríklad pri zubovej spojke a v neposlednom rade sa používajú trecie sily ako napríklad pri trecích lamelových spojkách, ktoré majú veľký význam v automobilovom priemysle.
Druhy spojok
Existuje osem hlavných skupín spojok:
Niektoré spojky môžu funkcie spojok kombinovať. Napríklad hardyho spojka je pružnou spojkou, ale súčasne dokáže vyrovnávať malú nesúososť hriadeľov.
Výpočet krútiaceho momentu spojky
kde P je výkon v kW a n otáčky za minútu.
kde C ≥ 1 je prevádzkový súčiniteľ.
Prevádzkový súčiniteľ
Tento súčiniteľ je koeficientom, upravujúcim hodnotu krútiaceho momentu tak, aby spojka zniesla prípadný prenos väčšieho krútiaceho momentu. Závisí približne úmerne na tom, do akej výkonnostnej triedy patrí hnací a hnaný stroj. Pokiaľ je hnacím strojom malý elektromotor alebo parná turbína a hnaný stroj len malé dynamo alebo premietačka, koeficient je určený ako C=1 až 1,4. Pri rovnakom hnacom stroji, ale najvyššej triede hnaného stroja, dosahuje súčiniteľ hodnoty 3 až 3,9. Najvyššie hodnoty dosahuje súčiniteľ pri najsilnejších hnacích strojoch a najťažších hnaných strojoch, napr. spojka medzi stacionárnym štvordobým jednovalcovým benzínovým motorom a vysokotlakovým čerpadlom má súčiniteľ 4,4 až 5,3.
Guma má veľký vplyv na tlmenie spojky a preto je u gumených spojok volené vždy nižšie rozmedzie hodnôt súčiniteľa.
Trecia spojka
thumb|Jednoduchá spojka motora automobilu. 1-Zotrvačník hnaný motorom, 2-trecí disk spojky, 3-lamela suchej trecej spojky s drážkovaným posuvným spojom, 4-prítlačná pružina, 5,6,7,8-odtlačenie pružiny pedálom od prítlačného disku, 9-prítlačný kotúč spojky, 10-prítlačná páka, 12-hnaný [[Drážkovanie (spoj)|drážkovaný hriadeľ ]] Typickým príkladom trecej spojky je jej požitie v automobiloch so spaľovacím motorom. Výkon motora je obvykle prenášaný na zotrvačník motora, na ktorom je upevnený trecí disk. Na trecí disk je pružinou pritláčaná lamela suchej trecej spojky prítlačným kotúčom. Lamela suchej trecej spojky prenáša výkon motora na hnaný hriadeľ posuvným drážkovaným spojom. Pri zošliapnutí spojkového pedálu sa prekoná prítlak pružiny a prítlačný disk s trecím obložením sa vzdiali od lamely trecej spojky, čím prestane byť lamela trecej spojky pritláčaná k treciemu kotúču a teda sa motor odpojí od hnaného hriadeľa. V súčasnosti sa používa viacero konštrukcií trecích spojek, napr. viacdiskové spojky, hydraulické spojky, atď.
Lastomír
Lastomír je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1288. V písomnostiach z 13. a 14. storočia sa vyskytuje pod názvom Leztemer.
V písomnostiach sa obec spomína už v roku 1288 ako zemepánsky majetok. Najväčšieho rozmachu dosiahla v rokoch 1420-1460 kedy tu žilo 1305-1680 obyvateľov a istý čas tu existovali dve obce: Veľký a Malý Lastomír. V obci mali postavené svoje kúrie a neskôr aj kaštiele viaceré šľachtické a zemepánske rody. Názov obce sa pravidelne uvádza v podobách Lezthemer, Lestemer ale aj v rôznych obmenách (možno aj pravopisných chybách) ako Leztemer, Loztymer, Leztamer, Lestamir a podobne. Všetky tieto názvy sú maďarskou alebo latinskou podobou slovienského mena Lastomír. Prídomok de Lezthemer (Lastomírsky) začali v svojom mene používať aj tunajší šľachtici. Aj napriek ich pravdepodobnému pomaďarčeniu väčšina obyvateľov obce vždy hovorila po sloviensky resp. po slovensky. Maďarské obyvateľstvo tu nikdy v dejinách netvorilo väčšinu.
Stredoveký Lastomír
V lete roku 2019 sa v chotári obce podarili zaujímavé archeologické objavy. Pri výstavbe prepojovacieho plynovodu medzi Veľkými Kapušanami a Poľskom objavili archeológovia rozsiahly komplex objektov datovaný do 13.-16. storočia. Ojedinele bola objavená aj keramika z praveku (neolit), čo posúva osídlenie v chotári obce možno až 7 tisíc rokov do minulosti. Výstavba dlhých líniových stavieb (plynovod, diaľnica) prinesie vždy archeologické objavy a dokazuje, že naša krajina bola stáročia husto osídlená. Len v našej blízkosti sa vykopávky realizovali aj v Čičarovciach a Šamudovciach. V Šamudovciach boli nálezy tak isto z neolitu (bukovohorská kultúra) a z doby rímskej. Objavy vo výkope sa tiahli v dĺžke približne 250 m, pričom šírka bola približne 6 m. Archeológovia označili celkovo 183 objektov. Pokračovali do oboch strán výkopu, preto môžeme s určitosťou povedať, že lokalita je oveľa väčšia. Objekty sa nachádzali pomerne hlboko, až meter pod terajšou úrovňou terénu, čo dokazuje, že išlo neskôr o záplavovú oblasť. Z obdobia 13. - 16. storočia už máme aj písomné pramene. Tie spomínajú v blízkosti Lastomíra tri stredoveké osady. Malý či Vyšný Lastomír (Kysleztemer), osadu Veľké pole (Nagymező) a Zádorovce (Zadorhaza).
Richard Pánik
Richard Pánik (* 7. február 1991, Martin) je slovenský profesionálny hokejista.
Klubový hokej
Richard Pánik je odchovancom martinského hokeja, no v pätnástich rokoch sa rozhodol pokračovať v kariére v Třinci, kde sa už v sezóne 2007/2008 ako 16-ročný dočkal premiéry v seniorskej českej O2 extralige. Podstatnú časť sezóny však odohral v juniorskej lige, kde v 39 zápasoch získal 62 bodov (35+27).
V nasledujúcej sezóne 2013/2014 odohral v drese Lightning 52 zápasov, v ktorých zaznamenal 13 bodov (3+10), na farme v Syracuse odohral 13 stretnutí (3+8). 11. júla 2014 podpísal ročnú dvojcestnú zmluvu s klubom Lightning. Pred sezónou sa však do hlavného tímu neprebojoval a tak z waiver listiny podpísal klub Toronto Maple Leafs. Svoj prvý gól za Maple Leafs strelil 25. októbra 2014 v zápase proti Boston Bruins. Následne odohral celú sezónu za Maple Leafs, na jej konci podpísal ročnú zmluvu 975 000 dolárov. Klub však pred začiatkom novej sezóny umiestnil Pánika znovu na waiver listinu. 33 zápasov tak odohral na farme Toronto Marlies.
3. januára 2016 bol vymenený do klubu Chicago Blackhawks za útočníka Jeremyho Morina. Tréner Chicago Joel Quenneville sa vyjadril, že chce dať Pánikovi šancu v prvom tíme. Pánikovi sa darilo a aj jeho výkony v play-off mu umožili hrať v prvej formácií Chicaga. Sezóna 2006/07 bola jeho najproduktívnejšiou, odohral všetky zápasay základnej časti v ktorých strelil 22 gólov a pripísal si aj 22 asistencií.
V nasledujúcej sezóne mal slabšiu formu a klub ho vymenil do vtedy najslabšieho účastníka súťaže, Arizona Coyotes. Po bodovo výraznom začiatku sa Pánikovi nedarilo. Počas jeho druhej sezóny za Coyotes bojoval o účasť v play-off, klub však nakoniec nepostúpil.
1. júla 2019 podpísal štvorročnú zmluvu s klubom Washington Capitals. Svoj prvý gól za Capitals strelil po svojom zranení vo svojom trinástom zápase v novembri 2019. Za klub odohral 59 zápasov a strelil aj svoj prvý gól v play-off v NHL.
Počas skrátenej sezóny 2020/21 sa otvorene hovorilo o jeho výmene do iného klubu. 12. apríla 2021 bol súčasťou výmeny v rámci ktorej putoval do klubu Detroit Red Wings. Za Red Wings odohral 12 zápasov v ktorých strelil 1 gól a pripísal si 3 asistencie.
Pred sezónou 2021/22 prestúpil do klubu New York Islanders. V klube bola veľká konkurencia a nakoľko Pánik nepresvedčil predstaviteľov klubu putoval na farmu do AHL. 28. marca 2022 bol Pánik zapožičaný Islanders do tímu Chicago Wolves z AHL na zvyšok sezóny. V jeho drese získal Calder Cup.
Začiatkom sezóny 2022/23 ho poslal klub New York Islanders na hosťovanie do švajčiarského klubu Lausanne HC. S klubom sa dohodol na pôsobení do konca sezóny. Klub nedosiahol úspech, nakoľko sa neprebojoval do play off a vedenie sa rozhodlo nepredĺžiť zmluvu s Pánikom. Za Lausanne odohral celkovo 19 stretnutí v ktorých si pripísal 9 kanadských bodov, svoje pôsobenie v klube neoznačil za ideálne.
Reprezentácia
Slovensko reprezentoval na dorasteneckých majstrovstvách sveta v roku 2007 a 2008, takisto aj na juniorských majstrovstvách sveta MSJ 2009, MSJ 2010 a MSJ 2011, kde bol kapitánom mužstva. Slovenský dres obliekol aj na seniorských MS 2010. V roku 2014 si obliekol reprezentačný dres na ZOH v Soči aj na MS v Minsku.
Medzinárodný deň žien
Medzinárodný deň žien (často označovaný skratkou MDŽ), pripadajúci každoročne na 8. marec, je medzinárodne uznávaný sviatok stanovený OSN k výročiu štrajku 40 000 newyorských krajčírok v roku 1908. Tieto bojovali za zrušenie povinného desaťhodinového pracovného času, proti nízkym mzdám a zlým pracovným podmienkam.
Dejiny
Demonštrácie žien na konci zimy, tradične v nedeľu, sa najskôr odohrávali v USA na popud Socialistickej strany USA; veľké zhromaždenie za volebné právo žien sa konalo 8. marca 1908 v New Yorku. Na prvej medzinárodnej ženskej konferencii Druhej internacionály v roku 1910 v Kodani presadila nemecká socialistka Clara Zetkinová medzinárodný sviatok, vtedy ešte bez určenia pevného dátumu.
Dátum 8. marec sa ustálil až po 1. svetovej vojne, najmä pod vplyvom veľkej demonštrácie v Petrohrade v roku 1917 tesne pred Februárovou revolúciou, ktorá sa konala poslednú nedeľu vo februári podľa juliánskeho kalendára, čo sa rovná 8. marcu kalendára gregoriánskeho. Sviatok sa rýchlo rozšíril, jeho obsah kolísal od politického a feministického protestu po apolitickú socialistickú obdobu Dňa matiek.
Pred prvou svetovou vojnou vytýčili ženy predovšetkým tieto požiadavky:
V Rakúsku, Švajčiarsku, Nemecku sa prvý MDŽ konal už v roku 1911. Roku 1913 ho oslavovali aj v cárskom Rusku. Po ženských nepokojoch a demonštráciách v Petrohrade bol roku 1917 pevne ustanovený 8. marec ako MDŽ.