cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sad Janka Kráľa
Charakter
Sad sa nachádza v centre stavebného ruchu v Petržalke. Prítomnosťou Nového a Starého mostu, Auparku, futbalového štadióna sa ostro vytýčili jeho hranice a stratila možnosť jeho rozšírenia. Sad nemá vyznačené ochranné pásmo. Zároveň tesná blízkosť obchodného centra, reštauračného zariadenia Au Café a Lebenfinger a divadla Aréna zvýšila nielen atraktivitu parku, ale aj jeho náštevnosť. V súčasnosti má park kultúrno-spoločenskú funkciu, slúži ako oddychové a stretávacie miesto. Vytvára oázu pokoja a zároveň slúži na športové aktivity pre školskú mládež aj pre dospelých organizované rôznymi občianskymi združeniami. Park je využívaný aj na fotografovanie a nakrúcanie reklám a spotov.
Ochrana
Sad Janka Kráľa ako 1. verejný park v strednej Európe je chránený v zmysle zákona č. 27/1987 Zb. o štátnej pamiatkovej starostlivosti v kategórii historická zeleň.
Priestor sadu Janka Kráľa a Tyršovho nábrežia je zapísaný v Ústrednom zozname pamiatkového fondu SR pod názvom NKP Park mestský s areálom a evidenčným číslom 321 a je chránený podľa zákona č. 49/2002 Z. z. o ochrane pamiatkového fondu.
Maran
Maran môže byť:
Várpalota
Várpalota je mesto v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Várpalota.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov .
Julija Bejgeľzimerová
Julija Bejgeľzimerová,, (* 20. október 1983, Doneck, Ukrajina) je súčasná ukrajinská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA vo štvorhre.
Alisa Arkadievna Ganijevová
Alisa Arkadievna Ganijevová (* 23. september 1985, Moskva, Ruská sovietska federatívna socialistická republika, ZSSR) je ruská spisovateľka a literárna kritička. Absolventka katedry literárnej kritiky na Literárnom inštitúte Gorkého v Moskve. Jej diela získali v Rusku niekoľko ocenení.
Pantin
Pantin [] je francúzske mesto v severovýchodnej časti metropolitnej oblasti Paríža v departemente Seine-Saint-Denis a regióne Île-de-France.
Dejiny
Miesto bolo, podľa archeologických nálezov, osídlené už v dobe bronzovej.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Doprava
Pantin je dostupný linkou RER D, 5. a 7. linkou parížskeho metra a autobusmi RATP číslo 152, 151, 249, 148, 170.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Nosy-Be
Nosy-Be je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa pri severozápadnom pobreží Madagaskaru. Jeho rozloha je asi 300 km2 a najvyšší vrch je Lokone (450 m). Názov ostrova v malg. jazyku znamená veľký ostrov. Nosy-Be je turisticky najvyťaženejšia lokalita v Madagaskare. Nachádza sa tu prírodná rezervácia Lokobe Nature Reserve.
Geológia
Ostrov je tvorený pomerne zachovanými, nezvetranými bazaltovými lávovými prúdmi a troskovými kužeľmi. Sopečné produkty ležia na starších druhohorných vápencoch a iných sedimentoch. V zložení prevládajú zriedkavé horniny s nižším obsahom kremeňa s foidami, tzv.- foidity.
Absolútnosť
Absolútnosť (z lat.; najčastejšie ako prídavné meno absolútny) môže byť:
Viktor Orbán
Viktor Orbán (* 31. máj 1963, Stoličný Belehrad) je maďarský politik, predseda strany Fidesz. Po víťazstve strany Fidesz v parlamentných voľbách v roku 2010 je premiér Maďarska, rovnaký post zastával aj v rokoch 19982002.
Bol spolupredkladateľom zákona o dvojakom občianstve, ktorý umožňuje Maďarom zo susedných štátov získať maďarské občianstvo bez toho, aby predtým žili v Maďarsku. Tento zákon bol  schválený 26. mája 2010 a rozpútal vlnu nevôle v politických kruhoch na Slovensku.
La Loyère
La Loyère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Villejoubert
Villejoubert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Bouscat (kantón)
Le Bouscat je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvoria ho 2 obce.
Mesiáš
Mesiáš môže byť:
Iľanovianka
Prameň
Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry, na juhozápadnom svahu Krakovej hole (1 751,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 690 m n. m.
Opis toku
Tečie na sever cez Demänovské vrchy, sprava najprv priberá dva krátke prítoky zo severných svahov Krakovej hole, ohýba sa na východ k Sedlu pod Kúpeľom (1 131,1 m n. m.) a tečie severozápadným smerom. Následne sa stáča na sever, pričom koryto vytvára výrazný oblúk ohnutý k západu. Na strednom toku preteká Iľanovskou dolinou. Sprava priberá prítok spod Poludnice (1 548,7 m n. m.), zľava spod Iľanovského sedla (1 253 m n. m.). Na dolnom toku napája malú vodnú nádrž a vstupuje do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina a tečie cez intravilán Iľanova. Napokon priberá z pravej strany svoj najvýznamnejší prítok Lažtek a na južnom okraji intravilánu mesta Liptovský Mikuláš ústi v nadmorskej výške cca 584 m n. m. do Váhu.
George W. Bush
George W. Bush, celým menom George Walker Bush (* 6. júl 1946, New Haven, Connecticut, USA) je americký politik, v poradí 43. prezident Spojených štátov amerických. Bush, člen Republikánskej strany, pochádza z prominentnej rodiny Bushovcov, do ktorej patrí tiež jeho starý otec (Prescott Bush, senátor USA), jeho otec (George H. W. Bush, bývalý prezident USA), a jeho brat (Jeb Bush, bývalý guvernér štátu Florida).
Predtým, ako sa stal prezidentom, bol George W. Bush podnikateľom v oblasti ropného priemyslu a profesionálneho bejzbalu. Bol zvolený za 46. guvernéra Texasu, a vyhral nomináciu Republikánskej strany v prezidentských voľbách v roku 2000. Bush sa stal prezidentom, keď vo volebnom boji porazil viceprezidenta Ala Gorea z Demokratickej strany v obzvlášť kontroverzných voľbách. Bush bol znovu zvolený za prezidenta v roku 2004, keď porazil senátora za štát Massachusetts, Johna Kerryho. V prezidentskej kampani používal na svoje odlíšenie južanský variant anglickej výslovnosti písmena W (double U), konkrétne „Dubya“. Táto prezývka mu časom prischla a označujú ho tak aj jeho priaznivci aj kritici.
Osobný život, vojenská služba a vzdelanie
thumb|George a [[Laura Bush so svojimi dcérami Jennou a Barbarou v roku 1990]] thumb|George W. Bush v uniforme Národnej Gardy Bush je synom Georga H. W. Busha a Barbary Bushovej. Narodil sa v meste New Haven v štáte Connecticut, ale vyrastal v Midlande a Houstone v štáte Texas so svojimi súrodencami: Jebom, Neilom, Marvinom a Dorothy (mladšia sestra Robin zomrela ako trojročná v roku 1953 na leukémiu). Rodina trávila letá a väčšinu prázdnin na rodinnom letovisku Bush Compound v Maine. Tak ako jeho otec, Bush bol študentom Phillips Academy (september 1961 – jún 1964) a neskôr univerzity v Yale (september 1964 – máj 1968). V Yale sa pridal k študentskej skupine Delta Kappa Epsilon (ktorej prezidentom bol od októbra 1965 do svojej promócie) a tajnej spoločnosti Skull and Bones. Bol študentom kategórie „C”, dosahujúc skóre 77 percent (bez žiadnych „A” hodnotení a s jedným hodnotením „D” z astronómie) s priemerným ročným hodnotením 2,35 zo 4,00. Hral bejzbal a ragby v juniorskom a seniorskom mužstve. Dostal titul „Bakalára filozofických vied” z histórie v roku 1968.
Po promócii z Yale nastúpil v roku 1968 na vojenskú službu v texaskej Národnej leteckej garde ako pilot vojenských lietadiel F-102. Z tohto dôvodu sa nezúčastnil vojny vo Vietname. Bol jedenkrát povýšený, dosiahol hodnosť 1st Lieutenant (nadporučík).
V septembri 1973 dostal povolenie na ukončenie svojej 6-ročnej vojenskej služby 6 mesiacov pred jej oficiálnym skončením, aby mohol začať navštevovať Harvardovu obchodnú školu.
Bushova vojenská služba bola označená za kontroverznú počas jeho politickej kampane pred prezidentskými voľbami v roku 2004. Politická právnická skupina Texans for Truth a iní Bushovi kritici sa snažili svedectvami rôznych osôb dokázať, že Bushov otec použil svoj politický vplyv na to, aby sa Bush nemusel osobne zúčastniť vojny vo Vietname.
4. septembra 1976 zastavila Busha polícia blízko letoviska jeho rodiny v Maine. Bol zatknutý za riadenie auta pod vplyvom alkoholu. Bush priznal svoju vinu, zaplatil pokutu 150 dolárov a na dobu 30 dní mu bol odobratý vodičský preukaz v rámci štátu. Správy týkajúce sa tohto zatknutia objavila tlač 5 dní pred prezidentskými voľbami v roku 2000.
Bush označil dni predchádzajúce náboženskej konverzii ako svoje „nomádske” obdobie a „nezodpovednú mladosť”. Priznal, že v tých dňoch pil „príliš”. „Prestal som piť v roku 1986 a odvtedy som nevypil ani kvapku”. Túto zmenu sčasti pripísal stretnutiu s reverendom Billym Grahamom v roku 1985.
thumb|left|Manželka Georga W. Busha – Laura Bushová V roku 1977 sa oženil s Laurou Welchovou. V roku 1981 sa im narodili dievčatá dvojičky Barbara a Jenna. V roku 1986 vo veku 40 rokov opustil Episkopálnu cirkev a pripojil sa k cirkvi svojej manželky, Spojenej metodistickej cirkvi.
Podnikateľská kariéra a politické začiatky
V roku 1978 sa Bush uchádzal o post v Snemovni reprezentantov USA, ale prehral v súboji s demokratickým protivníkom, senátorom Kentom Hanceom.
Začal teda svoju kariéru v oblasti ropného priemyslu založením podniku Arbusto Energy, zameraného na hľadanie a ťažbu ropy a zemného plynu. Tento podnik musel čeliť energetickej kríze v roku 1979. Po tom, čo Bush zmenil meno podniku na Bush Exploration, ho v roku 1984 predal konkurenčnej firme Spektrum 7. Súčasťou podmienok predajnej zmluvy bolo, že sa Bush stane generálnym riaditeľom (CEO) tejto firmy. S podobným scenárom sa firma zlúčila v roku 1986 s Harken Energy Corporation, ktorej riaditeľom sa stal opäť George W. Bush. Niektorí obviňujú preto jeho otca (v tom čase viceprezidenta USA), že vyvinul nátlak, aby sa niektoré údajne podozrivé prvky tohto predaja nestali predmetom vyšetrovania.
Potom čo pracoval na víťaznej prezidentskej kampani svojho otca v roku 1988, združil svojich blízkych priateľov a s nimi v roku 1989 kúpil 86 % bejzbalového družstva Texas Rangers za 75 miliónov dolárov. Bush získal 2 % podiel, keď investoval $606 302, z ktorých kryl $500 000 z bankovej pôžičky. V roku 1990 splatil pôžičku predajom akcií Harken Energy. Bush pôsobil 5 rokov ako výkonný generálny partner Rangerov. Bol aktívny v oblasti mediálnych vzťahov družstva a v zabezpečovaní výstavby nového štadiónu The Ballpark Arlington, ktorý bol otvorený v roku 1994. Bushova prominentná úloha v družstve Texas Rangers mu priniesla popularitu po celom Texase.
V roku 1994 predal toto družstvo, aby mohol kandidovať na post guvernéra. Víťazstvo získal vo volebnom boji s populárnou demokratickou kandidátkou Ann Richards, vo voľbách z 8. novembra 1994 zvíťazil v pomere 53 % k 46 %. V roku 1998 vyhral druhý mandát na post guvernéra, čím sa stal druhým republikánskym guvernérom Texasu od roku 1877 a prvým guvernérom tohto štátu, ktorý slúžil dva kompletné štvorročné mandáty (do roku 1975 mohli guvernéri slúžiť len dvojročné mandáty).
Bush uskutočnil ako guvernér viaceré významné legislatívne zmeny v oblastiach kriminálnej spravodlivosti, trestného práva a financovania školstva. Jeho politika sa stala veľmi sledovanou, najmä v Európe, a to kvôli dôraznému využívaniu trestu smrti: podpísal príkaz vykonania právneho rozsudku pre 152 väzňov uznaných vinnými z trestných činov a odsúdených na smrť. To bolo viac ako vo funkčných obdobiach iných guvernérov, aj keď vysoký počet popráv nebol pre Texas nezvyčajný. Hoci vládne väčšinový konsenzus, že Bush uskutočnil významné zmeny, neexistuje konsenzus, či tieto zmeny boli pozitívne alebo negatívne. V každom prípade Bushov reformný prístup, v kombinácii s politickým a rodinným zázemím, ho katapultoval do politiky národného významu. Preto sa v období politických kampaní nástupcov prezidenta Billa Clintona javil Bush ako kľúčová postava.
Prezidentské voľby roku 2000
Hlavný článok: Prezidentské voľby v USA v roku 2000
Bushovým protivníkom v kampani na prezidentské voľby roku 2000 bol kandidát Demokratickej strany Al Gore. V kampani, v ktorej Bushovi radil majster volebných kampaní Karl Rove, Bush vyzdvihol svoju vôľu zaoberať sa najmä vnútornými záležitosťami krajiny a znížiť zahraničnú angažovanosť Spojených štátov, čo bolo v súlade s izolacionistickou tradíciou Republikánskej strany. Sám seba vyhlasoval za „súcitného” konzervatívca. Počas kampane presadzoval povolenie náboženským charitatívnym spolkom zúčastňovať sa federálne podporovaných programov, používanie vzdelávacích lístkov, ťažbu ropy v národnom parku Arctic National Wildlife Refuge na Aljaške, reštrukturalizáciu armády USA, a iné. Čo sa týka zahraničnej politiky, vyhlasoval, že je proti zahraničným národno-budovateľským („nation-building“) pokusom. Názor zmenil až po útokoch 11. septembra 2001.
Voľby sa vyznačovali kontroverznosťou. Výsledky boli v niektorých štátoch veľmi tesné, predovšetkým na Floride. Na Floride podľa oficiálnych výsledkov Bush získal 2 912 790 hlasov a Al Gore 2 912 253. Televízie najprv označili za víťaza Al Gora, ale neskôr výsledok označili za chybu a za víťaza začali označovať Busha. V tom čase bol Guvernérom Floridy práve Bushov brat. Ku koncu sčítania hlasov sa hovorilo, že kto získa Floridu, získa aj kreslo prezidenta USA.
Advokáti Al Gorea dosiahli na Najvyššom súde Floridy (v ktorom 6 sudcov zo 7 bolo nominovaných demokratmi) nové manuálne sčítanie hlasov v troch obvodoch: Miami Dade, Palm Beach a Broward, ktorých voličská základňa je väčšinovo demokratická. Schválením tohto Najvyšší súd Floridy presiahol svoje právne kompetencie, čo hneď napadli právnici Georgea W. Busha. Po prvom upozornení anuloval Najvyšší súd USA (v ktorom 7 sudcov z 9 bolo nominovaných republikánskymi prezidentmi; aj keď všeobecne boli 4 považovaní za liberálnych, 4 za konzervatívnych a jedna sudkyňa bola považovaná za umiernenú) toto nariadenie a zastavil sčítanie hlasov, čím fakticky Najvyšší súd rozhodol o výsledkoch prezidentských volieb.
Ďalšie tesné výsledky boli v Novom Mexiku (+0,06 % pre Ala Gora); vo Wisconsine (+0,22 % pre Ala Gora); Iowe (0,31 % pre Ala Gora), Oregone (0,44 % pre Ala Gora). Ďalšie rozdiely už prekračovali aspoň 1 % hranicu.
Na záver bol George W. Bush zvolený prezidentom Spojených štátov amerických po rozhodnutí Najvyššieho súdu, vďaka volebným hlasom z Floridy (ktoré ale Najvyšší súd zakázal prepočítať!). Ani jeden z kandidátov nedosiahol väčšinu v ľudovom hlasovaní – Bush získal 47,9 percenta hlasov, Al Gore 48,4 percenta hlasov. Gore však dosiahol pluralitnú väčšinu nazbierajúc o 540 000 hlasov viac zo 105 miliónov hlasov (čo však vzhľadom na americký volebný systém nemusí znamenať víťazstvo). Toto boli prvé prezidentské voľby USA od roku 1888, kedy víťazný kandidát dosiahol menej ľudových hlasov ako jeho oponent, prvýkrát od roku 1876, čo došlo k volebnému sporu, a vôbec prvýkrát v histórii USA, keď bola konečná voľba prezidenta prisúdená rozhodnutiu Najvyššieho súdu.
Všetky tieto fakty vážne spochybňujú regulárnosť Bushovho víťazstva v týchto Prezidentských voľbách.
Bush bol inaugurovaný za prezidenta 20. januára 2001. 29. októbra 2002 podpísal návrh zákona Help America Vote Act z roku 2002, ktorým sa malo zovšeobecniť používanie sčítacích strojov na registráciu volebných lístkov.
Ekonomika
thumb|right|250px|Prezident USA George Bush podpisuje zníženie daní. Bush začal svoj prezidentský mandát v ťažkej ekonomickej situácii po prasknutí internetovej bubliny a pod hrozbou recesie.
Podľa Kongresového rozpočtového centra zníženia daní znížili do roku 2003 celkový federálny príjem, ako podiel z Hrubého domáceho produktu (HDP) na najnižšiu mieru od roku 1959. Následok zníženia daní a tým zvýšenia štátnych výdavkov vytvoril v absolútnych číslach rekordný deficit rozpočtu (nie v percentách z HDP). Zatiaľ čo v poslednom roku vlády Billa Clintona vykazoval federálny rozpočet ročný prebytok 230 miliárd dolárov, počas Bushovej vlády sa premenil prebytok na deficit. V roku 2003 dosiahol ročný rekordný deficit 374 miliárd dolárov v absolútnych číslach. Predstavovalo to 3,5 % HDP, čo je v percentách domáceho produktu menej, ako niektoré predchádzajúce deficity. Z pohľadu niektorých ekonómov má len takéto porovnávanie význam – pretože absolútne čísla kvôli tomu, že ekonomiky rastú, porovnania skresľujú.
Zvýšil rozpočet vnútornej a zahraničnej bezpečnosti, ale znížil výdaje na nevojenské programy. Výdavky štátu sa zvýšili o 20 % za štyri roky (opäť ale len pri porovnávaní absolútnych čísiel. Pri pohľade na podiel výdavkov na HDP bol rast pomalší).
Niektorí ekonómovia však hovoria o ekonomickom zázraku počas Bushovho prvého volebného obdobia. Hospodárstvo krajiny, ktorá krátko po prevzatí moci stála na pokraji recesie, začalo pomaly naberať na sile. Napríklad hospodársky rast vo výške 8,2 % a 4,0 %, ktorý zaznamenalo USA v 3. a 4. štvrťroku roku 2003, znamenal najvýraznejší rast ekonomiky USA za posledných 20 rokov (čísla sú prepočítané na ročnú bázu). Pri prevzatí moci ekonomika rástla ročným tempom na úrovni 0,8 %, v roku 2002 už 1,9 %, v roku 2003 rast dosiahol 3,0 % a vo volebnom roku 2004 dokonca 4,2 %.
K pozitívnemu vývoju došlo v USA aj v niektorých ďalších oblastiach hospodárstva. V rokoch 2001 – 2003 vzrástla produktivita práce najviac za posledných 50 rokov. Americká akciová burza sa v priebehu roku 2003 spamätala zo strát v roku 2001 (Dow Jones Industrial Index vzrástol o 40 % a technologický index Nasdaq Composite sa zhodnotil o vysokých 70 %) Slušným tempom rástli zisky amerických spoločností a na konci volebného obdobia sa podarilo otočiť aj vývoj nezamestnanosti a miera inflácie sa dostala na prijateľnú úroveň približne dvoch percent.
thumb|left|250px|Vývoj nezamestnanosti v USA v rokoch 2001 až 2005 Pri prevzatí moci nezamestnanosť dosahovala úroveň 4,2 % (január a február 2001). Už vtedy mala silnú stúpajúcu tendenciu zdedenú po predchádzajúcej vláde. Mesiac pred nástupom do úradu dosahovala len 3,9 %, čo znamená, že v priebehu posledného mesiaca vlády Billa Clintona zaznamenala nárast 0,3 %. Rast pokračoval aj v ďalších mesiacoch, v septembri 2001 už nezamestnanosť dosiahla hranicu 5 %. Po útokoch z 11. septembra 2001 nastúpil jej ďalší prudký rast. V apríli 2002 už siahala na 5,9 %, v decembri sa dostala na 6 %. V júni 2003 dosiahla svoj vrchol – 6,3 %, v ďalšom období už začala klesať, napríklad do konca roka spadla na úroveň 5,7 %. Vo volebnom mesiaci (november 2004) klesla na ešte prijateľnejšiu úroveň – 5,4 %. Pokles nezamestnanosti pokračoval aj v druhom volebnom období, v júni 2005 podľa štatistík nezamestnanosť dosiahla 5,0 %.
Celkove sa však počas jeho prvého mandátu pod vplyvom ekonomickej recesie z roku 2001 zvýšila nezamestnanosť prvýkrát od roku 1992, za čo ho kritizovali stúpenci Johna Kerryho. Týmto sa Bush stal prvým prezidentom od čias Herberta Hoovera, počas vlády ktorého bola zaznamenaná jasná strata pracovných miest. Po prezidentských voľbách roku 2004 došlo k nárastu počtu pracovných miest, čím sa dosiahla úroveň roku 1996.
Z makroekonomických ukazovateľov bol najväčším negatívom amerického hospodárstva dvojitý deficit. A to deficit federálneho rozpočtu, ako aj deficit bežného účtu platobnej bilancie. V snahe riešiť deficit platobnej bilancie sa Bush snažil zaviesť vysoké clá na niektoré produkty upadajúceho primárneho sektoru (hutníctvo, poľnohospodárstvo), ktoré trpeli veľkou zahraničnou konkurenciou (v prvej časti volebného obdobia). Bushove zavedenie poplatkov za import ocele a kanadských drevárskych a tesárskych výrobkov bolo kontroverzné vo svetle vyzdvihovania iných foriem voľného trhu a vyslúžilo si kritiku z viacerých táborov, vrátane vlastného táboru konzervatívcov a ekonomických liberálov. Poplatky za dovoz ocele boli neskôr pod tlakom Svetovej obchodnej organizácie (World Trade Organization) zrušené.
Životné prostredie
Jedným z prvých rozhodnutí v tejto oblasti bolo odmietnutie podpísania Kjótskeho protokolu, ktorého cieľom je zníženie emisií oxidu uhličitého. Za toto si od časti európskych vodcov vyslúžil ostrú kritiku. Jeho otec kedysi vyhlásil, že „o americkom životnom štýle sa nevyjednáva“ (American way of life is non-negotiable). Bush argumentoval tým, že podpísanie Kjótskeho protokolu by viedlo k ohrozeniu ekonomiky USA a navádzal k iným spôsobom riešenia ekologických problémov, najmä k technickým inováciám šetriacim prostredie pred zmluvným zákazom emisií. V rámci svojho programu, ktorý označil za ekologický, napríklad výrazne zvýšil príspevky vlády na vývoj nových technológií šetriacich životné prostredie.
V roku 1997, kedy zástupcovia USA a ostatných krajín rokovali o Kjótskom protokole, sa Senát USA hlasovaním 95 ku 0 postavil proti akejkoľvek dohode o globálnom otepľovaní, ktorá nevyžaduje záväzky zo strany ekonomicky rozvíjajúcich krajín (India, Čína). Hoci bol Kjótsky protokol v roku 1998 symbolicky podpísaný Petrom Burleighom, výkonným veľvyslancom USA v Organizácii Spojených národov, vláda Billa Clintona nikdy nepredložila Senátu jeho ratifikáciu.
Environmentálne skupiny naznačujú, že mnohí členovia Bushovej vlády majú prepojenia s energetickým, automobilovým priemyslom a inými skupinami, ktoré sa stavajú proti ochrane životného prostredia. Bush vyhlasuje, že dôvodom nepodpísania Kjótskeho protokolu je fakt, že je nespravodlivo prísny voči USA, zatiaľ čo je príliš benevolentný voči iným krajinám, napríklad Číne. Obrátil sa tiež na výskumné organizácie kvôli fenoménu globálneho otepľovania žiadajúc uskutočnenie dôsledného výskumu, ktorý by potvrdil súvislosť medzi globálnym otepľovaním a ľudskou činnosťou. Pozri aj Americká pozícia voči Kjótskemu protokolu.
Svoje názory vláda obhajovala aj tým, že neexistuje konsenzus vedcov ohľadom globálneho otepľovania, keď zdôrazňovali napríklad Oregonskú petíciu, v ktorej 19 600 vedcov vyjadrilo svoj nesúhlas s tým, či vôbec globálne otepľovanie spôsobené ľudskou činnosťou existuje. Vláda tým však ignorovala závery vyšetrovania Medzivládneho panelu o zmene klímy OSN, podľa ktorých je otepľovanie planéty spôsobené najmä ľudskou činnosťou.
Po požiaroch spojených so suchom v roku 2002 sa Bush zasadzoval za dôraznejšie vytváranie protipožiarnych nezalesnených pásov z dôvodov bezpečnosti. V decembri 2003 podpísal zákon Iniciatíva za zdravé lesy (Healthy Forests Initiative). Cieľom zákona bolo zamedziť požiarom podobným z leta roku 2002. Niektoré environmentálne skupiny ho obvinili, že tým umožní drevospracujúcim firmám zrezávať len vyššie porasty (odolnejšie proti požiarom, vlhkejšie), ako prízemné porasty, často vyschnuté. Ďalším počinom v tejto oblasti bola Bushova Iniciatíva za čistú oblohu (Clear Skies Initiative, ). V úvodnom prejave k tejto iniciatíve Bush vyhlásil, že „ekonomický rast je kľúčom k pokroku v environmentálnej oblasti, pretože rast je to, čo poskytuje zdroje pre investície do čistých technológií“.
V prejave uviedol, že emisie:
Zníženia navrhol zrealizovať v dvoch fázach, prvá končí v roku 2010 a druhá v roku 2018. Napríklad každá elektráreň podľa návrhu musí získať povolenie na vypustenie každej tony uvedených látok. Program bol založený najmä na trhových prostriedkoch, keď umožnil obchodovať s povoleniami. Tým spoločnosti používajúce nové technológie môžu ušetriť svoje kvóty a predať ich ďalším spoločnostiam. Iniciatívu Bush obhajoval úspechom programu z roku 1995, ktorý podobne pristupoval k emisiám SO2. Jeho oponenti k iniciatíve vyhlásili, že uplatňovanie nástrojov, ktoré táto iniciatíva obsahuje, vedie v konečnom dôsledku k znečisteniu väčšiemu ako predtým.
11. augusta 2003 Bush, po demisii Christine Whitman z postu riaditeľa Americkej agentúry ochrany životného prostredia, menuje na tento post Michaela O. Leavitta.
Podľa Georga Busha sa ekológia úzko prelína s výskumom. Tvrdí, že ekologický pokrok možno dosiahnuť len novými čistejšími technológiami a nie zákonnými príkazmi. Snažil sa ponúknuť ekologickú náhradu za ropné produkty v doprave. Bush preto vyčlenil 1,2 miliardy dolárov z federálneho rozpočtu na obdobie piatich rokov na vývoj vodíkom poháňaných vozidiel bez emisií. Ďalej podporil vývoj v tvorbe „zeleného benzínu“ z kukurice a výskum v oblasti využitia bionafty vznikajúcej z odpadových materiálov. V rámci tohto programu presadil aj zníženie daňového zaťaženia pre ľudí používajúcich automobily s nižšími emisiami.
Morálna tradícia a ľudské práva
thumb|right|250px|Bush podpisuje zákon zakazujúci interrupcie vykonávané pri pôrode v deviatom mesiaci. Bush sa označuje za priaznivca „pro-life“, teda jeho cieľom je takzvaná „podpora kultúry života”. Hneď po voľbách menoval za ministra spravodlivosti Johna Ashcrofta, známeho svojim nepriateľským postojom voči interrupciám. Zrušil federálnu pomoc zahraničným združeniam nakloneným prerušeniu tehotenstva a ochrane pred oplodnením. Z veľkej miery jeho postoje vysvetľovala manželka Laura. Tvrdila, že dobrovoľné prerušenie tehotenstva v Spojených štátoch amerických sa týmto nespochybňuje.
Zrušil pomoc fondom nabádajúcim k použitiu prezervatívov a pomáhajúcim prostitútkam, a to v prospech fondov nabádajúcich k sexuálnej abstinencii. V júli 2002 Bush zrušil podporu Populačnému fondu OSN (UNFPA). Bush vyhlásil, že UNFPA podporuje násilné potraty a sterilizácie v Číne.
Bush sa postavil proti legálnemu uznaniu manželstva osôb rovnakého pohlavia a podporuje zavedenie civilného zväzku („Nemyslím si, že by sme mali popierať ľudské právo na civilný zväzok, legálnu ustanovizeň” – ABC News, október 2004). Podporuje doplnok zákona o federálnom manželstve (Federal Marriage Amendment) a navrhuje doplniť Ústavu Spojených štátov amerických o tvrdenie, že „manželstvo je zväzok jedného muža a jednej ženy“.
Počas Bushovho prvého volebného obdobia sa nominovaný veľvyslanec Rumunska Michael E. Guest stal prvým otvorene homosexuálnym politikom, uznaným Senátom za veľvyslanca USA (prvému otvorene homosexuálnemu veľvyslancovi Jamesovi Hormelovi senát neschválil jeho nomináciu).
Náboženstvo
George W. Bush je takzvaný “znovuzrodený-kresťan”, to znamená kresťan, ktorý znovu objavil vieru a akoby sa nanovo narodil prostredníctvom viery. Jeho konverzia je spájaná s menom reverenda Billyho Grahama, neoficiálne nazývaného „evanjelikálny pápež“. Priznáva sa, že sa viackrát do dňa modlí a vo svojich prejavoch referuje viac či menej otvorene na verše z Biblie. Viackrát spomínal v prejavoch aj Korán, prípadne z neho citoval alebo ho dokonca označil za slová pochádzajúce od Boha. „Budem prezidentom všetkých, bez rozdielu vašej viery,“ vyhlásil bezprostredne po znovuzvolení George W. Bush.
9. apríla 2005 sa George W. Bush stal prvým úradujúcim americkým prezidentom, ktorý sa osobne zúčastnil na pohrebe pápeža. Sprevádzali ho jeho predchodcovia Bill Clinton a jeho otec George H. W. Bush.
Už v roku 2001 začal Bush pracovať s republikánmi v kongrese na schválení legislatívy, ktorá by menila spôsob, akým federálna vláda regulovala, zdaňovala a podporovala neziskové organizácie riadené náboženskými organizáciami. Hoci prvoradou v rámci tejto legislatívy bola možnosť, aby tieto organizácie mohli čerpať federálnu podporu, ďalší zákon priniesol požiadavku, aby organizácie oddelili svoje charitatívne funkcie od náboženských. Bush tiež vytvoril Úrad Bieleho domu pre komunitné a na viere založené iniciatívy (White House Office of Faith-Based and Community Initiatives). Niektoré organizácie, ako napríklad Únia amerických občianskych slobôd (American Civil Liberties Union) kritizovali tento Bushov program.
Menšiny a imigračná politika
Bushova vláda, tak rovnako ako v prvom, tak i v druhom volebnom období, bola najotvorenejšou vládou voči národnostným menšinám v histórii. Národnostná rôznorodosť jeho vládneho kabinetu ho zaradila do Guinessovej knihy rekordov. Bližšie informácie možno nájsť v časti venujúcej sa kabinetu.
Ďalej Bush navrhol imigračný zákon, ktorý by široko rozšíril použitie hosťovských pracovných víz. Jeho návrh by zrovnoprávnil zahraničných pracovníkov, aj keď by títo nemali právo na trvalý pobyt alebo štátne občianstvo. Prezident Bush sa postavil proti amnestii pre ilegálnych prisťahovalcov, ktorých počet sa v USA odhaduje na 15 miliónov.
Zdravie
Bush presadzoval aj v oblasti zdravotníctva prístupy založené na konkurencii a voľnom trhu (osobné účty na sporenie, atď.). Hlavným zákonom, ktorý implementoval jeho zmeny bol Medicare Act of 2003. Tento zákon spôsobil najväčšiu zmenu v programe Medicare počas jeho 38 ročnej existencie (od roku 1965). V prvom desaťročí sa vplyvom zmien do programu investuje o 395 miliárd dolárov viac, ako bolo plánované. Zákon sa podarilo presadiť po dlhých diskusiách, prešiel kongresom až po tom, ako s ním súhlasila aj Americká asociácia dôchodcov (American Association of Retired Persons).
Za najdôležitejšiu zmenu možno považovať zavedenie špeciálnych osobných účtov na sporenie na zdravotné výdavky pre pracujúcu populáciu (Health Savings Accounts). Tieto účty nie sú zdaňované. Zákon ďalej zabezpečil príspevok a daňové úľavy zamestnávateľom, ktorý sa rozhodnú prispievať svojim zamestnancom na zdravotné poistenie. Od roku 2010 umožní čiastočnú privatizáciu niektorých častí tohoto programu. Pre už nepracujúcich ľudí (dôchodcovia, invalidi) zákon finančne sprístupnil lieky na predpis.
Školstvo
thumb|right|250px|Prezident podpisuje program No Child Left Behind
V januári 2002 Bush podpísal svoj program „No Child Left Behind“ (Nezabudnúť na žiadne dieťa). Program bol zameraný na podporu najnižšieho školstva a zabezpečuje viac zdrojov pre školy. Kritici hovoria, že školy nedostali dostatok prostriedkov, aby mohli splniť požiadavky zavádzané programom, hoci Výbor snemovne reprezentantov pre vzdelanie a prácu (House Committee on Education and the Workforce) v júni 2003 vyhlásil, že počas troch rokov pod Bushovou vládou sa rozpočet pre školstvo zvýšil o 13,2 miliardy dolárov.
Veda a výskum
Prezident Bush zaviedol niektoré obmedzenia na podporu výskumu kmeňových buniek. Financovanie federálnou vládou najprv schválil predchodca Clinton (19. januára 1999), ale do žiadneho programu neboli poslané peniaze až do vytvorenia rozpočtových pravidiel. Tie Clintonova vláda vydala 23. augusta 2000. Už 9. augusta 2001, ešte predtým ako bol udelený akýkoľvek grant, Bush ohlásil, že spraví v rozpočtových pravidlách zmeny, ktoré umožnia podporovať len výskum na už existujúcich kmeňových bunkách.
Koncom roka 2002 podpísal zákon, ktorý zabezpečil zdvojnásobenie finančných prostriedkov pre National Science Foundation (Nadácia národnej vedy) počas piatich rokov. Cieľom bolo vytvoriť nové vzdelávacie postupy v matematike a vede pre deti na základných školách a stredných školách.
14. januára 2004 Bush oznámil založenie Vízie vesmírneho výskumu (Vision for Space Exploration), v rámci ktorej je plánovaný návrat na Mesiac do roku 2020 a realizácia Medzinárodnej vesmírnej stanice do roku 2010 a eventuálne vyslanie astronautov na Mars. Hoci sa plán stretol často s rezervovanými reakciami, schválenie jeho rozpočtu s malými zmenami prešlo hneď po novembrových voľbách.
Prut
náhľad|Rieka Prut Prut (ukr. Прут) je dlhá rieka, prameniaca v Karpatoch, na Ukrajine, blízko rumunského mesta Galac sa vlieva do Dunaja. Priemerný ročný prietok dosahuje 80 m³/s.
George W. Bush
Veda a výskum
Vo februári 2004 podpísalo 5000 vedcov (medzi ktorými bolo 48 držiteľov Nobelovej ceny) z Únie zainteresovaných vedcov (Union of Concerned Scientists) vyhlásenie (Scientific Integrity in Policymaking) kritizujúce vládu Georgea W. Busha za „spolitizovanie“ výskumu. Obviňovali vládu z modifikácie správ o globálnom otepľovaní Environmentálnej agentúry životného prostredia a z výberu členov výskumných poradenských výborov podľa politických názorov a nie podľa vedeckých skúseností.
Bush vyčlenil 1,2 miliardy dolárov z federálneho rozpočtu na obdobie piatich rokov na vývoj vodíkom poháňaných vozidiel bez emisií. Cieľom je ponúknuť ekologickú náhradu za ropné produkty v doprave. Ďalej podporil vývoj v oblasti tvorby „zeleného benzínu“ z kukurice a výskum v oblasti využitia bionafty vznikajúcej z odpadových materiálov. V rámci tohto programu presadil aj zníženie daňového zaťaženia pre ľudí používajúcich automobily s nižšími emisiami.
Všeobecný prehľad
Bushova politická ideológia je vo všeobecnosti označovaná ako konzervativizmus. Vo volebnej kampani v roku 2000 sa definoval ako súcitný konzervatívec. Jeho zahraničná politika je ovplyvňovaná neokonzervatívnym think tankom Project for the New American Century (Projekt pre nové americké storočie, PNAC). Dokazuje to aj prítomnosť niektorých zakladateľov PNAC (Dick Cheney a Donald Rumsfeld) na najvyšších miestach v administratíve.
Počas volebnej kampane pred prvým volebným obdobím presadzoval silnejšiu ekonomickú spoluprácu a lepšie politické vzťahy s krajinami Latinskej Ameriky, najmä s Mexikom, a zmenšenie snáh o „budovanie národov“. Názor zmenil po teroristických útokoch z 11. septembra 2001, keď svoju pozornosť z okolia USA preniesli na Blízky východ. Takmer mesiac po útokoch USA vytvorili širokú koalíciu, ktorá 7. októbra 2001 začala operáciu v Afganistane s cieľom odstrániť vládu Talibanu, ktorý poskytoval podporu teroristickej sieti al-Káida. Koalícia počas tejto vojny podporovala najmä opozíciu z vnútra krajiny vzdušnými útokmi. Do krajiny vstúpili len malé pozemné jednotky. Nasledovali snahy vytvoriť s pomocou OSN v Afganistane novú vládu pod vedením Hamida Karzaia. Napriek úspechu pri porážke Talibanu sa nepodarilo chytiť alebo zabiť Usámu bin Ládina. Časť vojakov ostala v Afganistane dodnes. V krajine sa 9. októbra 2004 uskutočnili aj prezidentské voľby, ktoré zahraniční pozorovatelia označili za demokratické. Ďalším dôležitým rozhodnutím bola zmena pomerov v Iraku. Takzvaná koalícia „ochotných“ vstúpila po niekoľko dňovom ultimáte udelenom Saddámovi do Iraku 20. marca 2003 s cieľom zbaviť moci diktátora a nahradiť ho novou demokraticky zvolenou vládou. Rovnako sa Bush snažil aj o zmeny v konflikte medzi Izraelom a Arabmi obývajúcimi okupované územia. Palestínčanom sľúbil podporu pri vytváraní vlastného štátu. Navrhol takzvanú Cestovnú mapu v spolupráci s Ruskom, niektorými európskymi krajinami a OSN. Tá hovorila o postupných ústupkoch z obidvoch strán, pričom na konci bola existencia dvoch samostatných štátov v tejto oblasti.
Z ďalších dôležitých rozhodnutí treba spomenúť odstúpenie z 14. decembra 2001 od zmluvy z roku 1972 o antibalistických strelách (Anti-Ballistic Missile Treaty, ), ktorá bola chrbtovou kosťou pre Americko-sovietsku nukleárnu rovnováhu počas studenej vojny. Ako dôvod administratíva uviedla, že už nie je relevantná. Zmluva zakazovala vybudovať ochranný systém a ponechávala tak krajinu otvorenú útoku druhej strany s tým, že ani druhá strana nebude ochotná riskovať odvetu. Takýto koncept sa označuje ako „vzájomne zaručené zničenie“, v angličtine „mutually assured destruction“. Kritici tento systém označovali skratkou MAD, čo v preklade znamená bláznivý. Po vypovedaní zmluvy mohli USA pokračovať vo vývoji pomerne kontroverzného obranného systému. Testy preukázali zmiešané výsledky – úspechy striedali zlyhania.
Reakcia na útoky z 11. septembra 2001
Pozri aj: Útoky z 11. septembra 2001
Prut
V staroveku bola známa ako Pyretus, či Porata. Pred rokom 1940, pred sovietskou okupáciou Besarábie a Severnej Bukoviny, takmer celá rieka tiekla v Rumunsku. V súčasnosti toku tvorí hranicu medzi Rumunskom a Moldavskom. Rieka ma povodie s rozlohou ( v Rumunsku), najväčšie mesto na rieke je ukrajinské mesto Černovice.
George W. Bush
Reakcia na útoky z 11. septembra 2001
Pozri aj: Operácia Trvalá sloboda (Afganistan)
thumb|left|250px|Bush odkázal záchranným tímom pracujúcim na [[Ground Zero v New Yorku 14. septembra 2001: „Počujem Vás. Celý svet Vás počuje. A ľudia, ktorí zhodili tieto budovy budú čoskoro počuť o nás.“]]
Po útokoch z 11. septembra 2001 bola Amerika šokovaná svojou zraniteľnosťou. Viac ako 3 000 ľudí zahynulo. Bush spolu s viceprezidentom Cheneym a hovorcom bieleho domu Dennisom Hastertom boli prevezený na tajné bezpečné miesta na niekoľko hodín, kým neboli objasnené aspoň základné informácie o útokoch.
Po útokoch sa automaticky zmenilo zameranie americkej zahraničnej politiky. Celá ďalšia politika Bushovej vlády (často vrátane domácej) bola založená na vojne proti terorizmu. Zmenu zahraničnej politiky po 11. septembri 2001 Bush jasne označil vo svojej Správe o stave únie z 29. januára 2002. Útoky zvýraznili možnosť nebezpečenstva zo strany teroristických skupín v porovnaní s nebezpečenstvom hroziacim od štátov. Bush použil termín „Os zla“, do ktorej zahrnul Irán, Kórejskú ľudovodemokratickú republiku a Irak.
Počas nasledujúceho obdobia po útokoch sa síce nepodarilo vypátrať zdroj útokov, dôkazy vraj viedli k Usámovi bin Ládinovi a jeho organizácii s názvom Al-Ká’ida, existencia ktorej je niektorými expertmi spochybňovaná a ktorá mala v tom čase vraj hlavné základne v Talibanom ovládanom Afganistane. Mimochodom bin Ládin sa k útokom nikdy neprihlásil. Bush dal afganskej vláde ultimátum, aby vydalo bin Ládina do Spojených štátov (spolu s ďalšími požiadavkami). Vládnuci Taliban žiadal dôkazy o tom, že Ládin naozaj stojí za útokmi. Neskôr, s blížiacim sa útokom, Taliban ponúkol vydanie bin Ládina do Pakistanu, kde by bol súdený podľa islamského práva.
7. októbra USA začali vojenskú kampaň v Afganistane. 13. novembra 2001 s pomocou afganských odporcov režimu, prevzali americkí vojaci kontrolu nad hlavným mestom – Kábulom a zvrhli vládu Talibanu. Prezident Burhanuddin Rabbani, ktorý dovtedy žil v exile, sa vrátil do úradu, a čoskoro sa zostavila aj vláda vedená Hamidom Karzaiom. Vláde sa však nepodarilo do dnešných dní úplne ovládnuť všetky územia. Sily OSN pomáhali udržať poriadok pri hlavnom meste a pri niekoľkých ďalších významnejších mestách. Po výmene vlády sa diplomatické vzťahy medzi Afganistanom a USA obnovili a Karzai sa stal blízkym spojencom Washingtonu v pokračujúcom boji proti terorizmu. Ale hlavne výhodným ekonomickým spojencom, Afganistan totiž disponuje obrovským nerastným bohatstvom.
Bushova administratíva bola kritizovaná pre zadržiavanie niekoľko stoviek jedincov v tábore Camp Delta v Zálive Guantanámo na Kube bez riadneho súdu. Väčšina bola obvinená so spolupráce so sieťou al-Káida alebo Talibanom. Niektoré organizácie hovorili o neľudských podmienkach.
Vojna v Iraku
thumb|right|250px|Prezident Bush pred Valným zhromaždením OSN 12. septembra 2002. Od schválenia „Zákona o oslobodení Iraku“ (Iraq Liberation Act) z 31. októbra 1998 podpísaného ešte Billom Clintonom bolo oficiálnym cieľom americkej politiky zbaviť Saddáma Husajna moci v Iraku. Po útokoch z 11. septebmbra 2001 hľadala administratíva Georga Busha spôsob, ako zabrániť ďalším možným útokom. Vytvorená koncepcia zahŕňala snahy obmedziť „manévrovací priestor“ pre teroristické skupiny (zmrazenie účtov…), tlak na všetky krajiny, aby aktívne vyhľadávali teroristov a snaha zamedziť tomu, aby takzvané „neposlušné“ štáty mohli podporovať terorizmus, alebo aby teroristi mohli získať nebezpečné zbrane od týchto štátov. Ďalším z vybraných smerov bola aj zmena pomerov na Blízkom východe, odkiaľ pochádzali všetci útočníci. Vláda vyhlásila, že situácia vo vzťahu k Iraku kvôli týmto dôvodom je vážna. Irak sa údajne snažil získať nukleárny materiál a neuviedol presnú dokumentáciu o svojom zbrojnom programe týkajúcom sa biologických a chemických látok, ktoré bolo potencionálne možné použiť ako zbrane hromadného ničenia (ďalej len ZHN). Tie mal podľa rezolúcií vydaných po invázii do Kuvajtu zakázané vyrábať alebo vlastniť. Medzi ďalšie uvádzané dôvody patrilo aj to, že Irak nedodržiaval podmienky dohodnuté v predchádzajúcich rezolúciách Bezpečnostnej rady, ktoré OSN vydalo po útoku na Kuvajt (uvádzali napríklad rezolúcie 1060, 949, 778, 715, 660…).
Medzi podporovateľmi a oponentmi vojenského zásahu do dnešných dní prebieha diskusia, či vláda USA mala dôkazy o vlastníctve zbraní hromadného ničenia a existencii blízkych väzieb medzi Irakom a al-Káidou, hoci 30. septembra 2004 skupina poverená preverením údajov používaných pred začatím zásahu (Iraq Survey Group, ISG) vo svojom záverečnom stanovisku vyhlásila: „ISG nenašla žiadne dôkazy o tom, že Saddám Husajn vlastnil zásoby zbraní hromadného ničenia v roku 2003, aj keď existujúce dôkazy z vyšetrovania vrátane interview so zadržanými a z objavených dokumentov ukazujú možnosť, že nejaké zbrane existovali, aj keď nie vo vojensky významnom množstve“.
thumb|left|250px|Lístok od poradkyne pre národnú bezpečnosť [[Condoleezza Riceová|Condoleezzi Riceovej z 28. júna 2004. Bush na lístok dopísal: „Let freedom reign“, teda „Nech sloboda vládne“.]]
Bush tvrdil, že Saddám môže dodať ZHN teroristom, ako napríklad al-Káide. Od začiatku roka 2002 až do vyvrcholenia na jar 2003, Bush tlačil na OSN, aby viac naliehalo na odzbrojenie Iraku. Pod tlakom USA sa podarilo v OSN presadiť novú rezolúciu 1441 o Iraku. Hans Blix a Mohamed El Baradei viedli obnovené inšpekcie v Iraku. Počas nich sa vyskytlo niekoľko problémov a obmedzení pohybu inšpektorov irackou vládou, keď napríklad nemali sprístupnené niektoré miesta, atď. Problémy viedli k diskusii o účinnosti inšpekcií. Neskôr, po chytení Saddáma sa ho vyšetrovatelia spýtali: „Ak ste nemali ZHN, prečo ste potom nepustili inšpektorov OSN do niektorých zariadení?“ Husajn odpovedal: „Nechceli sme, aby išli do našich prezidentských priestorov a narušovali naše súkromie.“
Minister zahraničných vecí Colin Powell sa snažil zabezpečiť pre operáciu podporu OSN. Administratíva sa pokúšala presadiť ďalšiu rezolúciu Bezpečnostnej rady, ktorá by povolila použitie vojenskej sily. Túto ideu zavrhli po tom, čo sa chceli vyhnúť zápornému rozhodnutiu, spôsobenému najmä použitím práva veta Francúzskom. Naopak, USA vytvorili skupinu približne 40 krajín, vrátane Spojeného kráľovstva, Španielska, Talianska, Poľska alebo aj Slovenska, ktorú Bush nazval „koalíciou ochotných“.
Táto koalícia vstúpila po niekoľkodňovom ultimáte udelenom Saddámovi do Iraku 20. marca 2003, odvolávajúc sa na niekoľko rezolúcií OSN (1441, 1205, 1137, 1134, 1115, 1060, 949, 778, 715), na nespolupracovanie pri ich výkone, Saddámovo odmietanie spolupráce s inšpektormi OSN, Saddámov údajný pokus zavraždiť predchádzajúceho prezidenta Georga H. W. Busha v Kuvajte, a Sadámovo zneužívanie a nedodržiavanie prímeria uzatvoreného v roku 1991. Členovia koalícia tvrdili, že tieto faktory umožňujú použitie sily. Iní svetoví vodcovia, ako napríklad Kofi Annan, s tvrdením nesúhlasili a označili vojnu za ilegálnu.
thumb|250px|Prezident George W. Bush pri prejave k námorníkom a národu z lode [[USS Abraham Lincoln (CVN-72)|USS Abraham Lincoln neďaleko pobrežia San Diega. Tu 1. mája 2003 oznámil koniec hlavných bojových operácii.]]
Koalícii sa dobre darilo pri porážaní konvenčných jednotiek irackej armády a rýchlo porazili oficiálnu armádu. 1. mája 2003 Bush ohlásil koniec hlavných vojenských operácií, hoci povstalci spôsobovali väčšie problémy ako vláda a armáda USA pôvodne očakávali. Verejná mienka v USA sa postupne s narastajúcim odporom rebelov odkláňala od toho, či prezident Bush zvláda situáciu v Iraku.
Ďalšie vyšetrovania po vojne ukázali, že Saddám Hussajn nevlastnil ZHN, ktoré by mohli ohroziť USA!
Medzi závermi však boli aj údaje o tom, že Husajnova vláda sa aktívne snažila získať technológie, ktoré by umožnili Iraku produkovať ZHN hneď po uvoľnení sankcií OSN. Medzi závery patrilo aj to, že Saddám mal k dispozícii aj strely s väčším doletom ako povoľovali sankcie. Tie aj neváhal na začiatku invázie použiť, keď niekoľko z nich vystrelil aj na Kuvajt, v ktorom pôsobila v rámci vyslaného česko-slovenského práporu aj slovenská jednotka chemickej, biologickej a radiačnej ochrany.
Bush neskôr bránil svoje rozhodnutie ísť do vojny tvrdením: „Svet je dnes bezpečnejší.“ Vznikli aj ďalšie otázky – najmä, či informácie pochádzajúce od tajných služieb spred vojny neboli zaujaté alebo upravované, keďže ZHN sa po vojne nenašli. Podľa oficiálneho vyšetrovania vedeného v USA vláda nezasahovala do činnosti tajnej služby. K rovnakému záveru dospela aj komisia v Spojenom kráľovstve. Niektorí analytici hodnotia toto zlyhanie ako prehnanú snahu tajných služieb po tom, čo nedokázali zabrániť útokom z 11. septembra 2001. Medzi ďalšie otázky patrili vzťahy s Európou, úloha a funkcie OSN, a vplyv vojny na okolité krajiny: Irán, Sýriu, Libanon a Turecko.
George W. Bush pracoval pôvodne v ropnom priemysle, udržuje s ľuďmi z tohto prostredia vzťahy a jeho kritici ho preto obviňujú, že niektoré rozhodnutia vydáva v prospech ropnej lobby. Niektorí pozorovatelia považujú ropné záujmy USA za jednu z hlavných motivácií vstupu do vojny v Iraku. Podľa žurnalistu a spisovateľa Mickeyho Herskowitza mu Bush v roku 1999 povedal: „''Jedným z kľúčov od toho, ako byť ľuďmi videný ako veľký vodca, je stať sa najvyšším veliteľom. Môj otec mal celý tento politický kapitál keď vyhnal Iračanov von z Kuvajtu a on ho premrhal. Ak by som mal podobnú šancu, ak by som mal toľko kapitálu, ja ho nepremrhám. Prekonám všetko, čo prekonať chcem a moje obdobie v prezidentskom úrade bude úspechom.''“ Informáciu priniesol internetový server „Guerrilla News Network“. Žiadne významnejšie médium však tento výrok nezverejnilo a aj jeho autenticita je pochybná. Podľa kritikov vraj Bushovi poradcovia zastávali názor, ktorý možno zhrnúť do vety: „Vyber si malú krajinu kde je oprávnené z nejakého dôvodu vstúpiť a urob inváziu. Vojaci vracajúci sa z vojny budú pre ľud hrdinovia a prezident s nimi, podobne ako Margaret Thatcher po Vojne o Falklandy“. Priaznivci však upozorňujú, že v tomto prípade si Bush mohol „vybrať“ množstvo iných a menších krajín ako Irak, ktorý mu skôr hlasy ubral, ako získal (podľa „exit polls“ uvádzaných CNN od Gallup-u po voľbách v roku 2004, Kerry získal 73 % hlasov od respondentov, ktorí považovali za kľúčovú tému Irak; rovnako aj množstvo respondentov, ktorí sa označili ako Bushovi voliči z roku 2000 odpovedalo, že Busha už nevolí kvôli Iraku).
Izraelsko-palestínsky konflikt
thumb|250px|[[Mahmúd Abbás a George W. Bush, s izraelským premiérom Arielom Šaronom na Červeno-morskom summite Jordánsko, 4. jún 2003]]