cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George W. Bush
Izraelsko-palestínsky konflikt
Bush sa snažil o obnovenie mierového procesu medzi Izraelom a Palestínčanmi. Cieľom bolo vytvoriť samostatný štát do roku 2005. Navrhol v spolupráci s Ruskom, niektorými európskymi krajinami a OSN plán, takzvanú Cestovnú mapu, ktorá obsahovala ústupky z obidvoch strán predtým, ako samostatný štát bude môcť vzniknúť.
29. apríla 2003 bol v Palestíne vymenovaný nový predseda vlády Mahmúd Abbás. Cestovná mapa však upadla do zabudnutia po niekoľkých mesiacoch násilia. Abbás potom odstúpil s tým, že nemal dostatok právomocí, aby násiliu zamedzil.
Zirc
Má rozlohu 3 740 ha a žije tu obyvateľov .
Absolutórium
Absolutórium môže byť:
George W. Bush
Izraelsko-palestínsky konflikt
Koncom roku 2003 ani jedna strana nevykonala to, čo bolo požadované v pláne. V apríli 2004 Bush ohlásil, že schvaľuje plán izraelského premiéra Ariela Šarona na stiahnutie sa z pásma Gazy a zachovania Židovských osád na západnom brehu Jordánu.
Vzťahy s Európou
Prvá návšteva Európy sa uskutočnila v júni 2001. Už vtedy bol Bush podrobený tvrdej kritike od niektorých európskych lídrov kvôli jeho zamietnutiu Kjótskeho protokolu. thumb|left|Prezident Bush a prezident [[Taliansko|talianskej republiky Giorgio Napolitano]] Vzťahy medzi USA a časťou európskych krajín sa zhoršili po prejavoch, v ktorých Bush hovoril o „Osi zla“ a vyvrcholili pred vstupom do vojny v Iraku. V tejto dobe minister obrany Donald Rumsfeld označil časť Európy ako „starú Európu“, reprezentovanú Nemeckom, Francúzskom a Belgickom a časť ako „novú“  proamerickú Európu, ktorú reprezentovali bývalé krajiny Východnej Európy a niektoré západné krajiny ako Spojené kráľovstvo, Taliansko, Dánsko a Španielsko (ktoré vojensky podporovali americkú stratégiu v Iraku). V roku 2004 sa zhoršili aj vzťahy so Španielskom. Stalo sa tak po víťazstve socialistu José Luis Rodríguez Zapatera, ktorý verejne a nepredvídavo zaželal víťazstvo v prezidentských voľbách USA 2004 Johnovi Kerrymu, tlmočiac tak želania vodcov niektorých európskych krajín ako Francúzsko a Nemecko. Po teroristických útokoch v Madride a následnom nástupe José Luis Rodríguez Zapatera k moci, stiahlo Španielsko svoje vojská z Iraku.
Prezidentské voľby roku 2004
thumb|right|250px|Výsledky volieb. Červená označuje štáty, kde zvíťazil Bush/Cheney, modrá tie, kde vyhrali Kerry a Edwards. thumb|right|250px|Výsledky volieb podľa obvodov (county). thumb|right|250px|Bush telefonuje s kandidátom Demokratickej strany [[John Kerry|Johnom Kerrym v ktorom senátor priznal porážku v prezidentských voľbách 2004. (streda, 3. november 2004)]]
Hlavný článok: Prezidentské voľby v USA v roku 2004
Voľby sa uskutočnili 2. novembra. Výsledky boli podobne ako v roku 2000 tesné. Rozhodnutie o výsledku sa zdržalo kvôli štátu Ohio, kde bol výsledok natoľko tesný, že by ešte mohol zvrátiť výsledok volieb. Na ďalší deň však Kerry priznal svoju porážku. Volitelia sa stretli 13. decembra aby hlasovali za svojho kandidáta (pozri článok Volebný systém v USA). Záverečné oficiálne hlasovanie ukázalo, že Bush získal 286 hlasov, 251 Kerry a 1 jeho spolukandidát Edwards (spôsobené takzvaným „voliteľom bez viery“ z Minnesoty, ktorý hlasoval za Edwardsa aj ako viceprezidenta a zároveň prezidenta). Bush získal 62 040 606 hlasov, čo predstavovalo 50,77 % všetkých hlasov a vyhral v 31 štátoch. John Kerry získal 59 028 109 hlasov, čo predstavovalo 48,31 % a vyhral v 19 štátoch a vo Washingtone D.C. Bush bol inaugurovaný 20. januára 2005.
Voľby prvýkrát v histórii sledovali aj zahraniční pozorovatelia z OSCE, ktorých prišli na žiadosť americkej vlády.
Ekonomika
V júli 2005 americká administratíva znížila odhad rozpočtového deficitu za rozpočtový rok 2005 takmer o 100 miliárd dolárov po tom, čo zaznamenala v mesiacoch od januára do augusta neočakávane vysoké daňové výnosy.
Rast HDP si zachoval tempo z posledného štvrťroku 2004. V prvom kvartáli 2005 rástol rovnakým tempom 3,8 % (na ročnej báze, pre porovnanie v eurozóne rast v rovnakom období dosiahol 0,9 % na ročnej báze). V porovnaní s rovnakým obdobím minulého roka, keď ekonomika rástla tempom 4,5 % badať drobné spomalenie.
15. apríla Bush požiadal kongres o vytvorenie plánu zabezpečujúceho rozvoj energetiky USA. Povedal, že výsledný zákon musí zabezpečiť ochranu, domácu produkciu environmentálne vhodným spôsobom a diverzifikovať zdroje energie najmä rozvojom alternatívnych zdrojov energie ako napríklad etanol alebo bionafta. 8. augusta 2005 Bush podpísal zákon „Energy Policy Act of 2005“. V úvodnej reči niekoľkokrát zákon označoval ako rozumný spôsob na konzervovanie zdrojov energie a ich efektívne využívanie. Medzi ciele zákona patrila podpora pre takzvané nízkoenergetické alebo pasívne domy cez daňové úľavy, zníženie spotreby energie federálnymi inštitúciami (tie sú podľa informácií Bieleho domu v USA najväčším konzumentom energie) a modernizácia infraštruktúry, ktorá zabráni výpadkom energie. Zákon ďalej daňovými úľavami zvýhodnil využívanie obnoviteľných zdrojov energie a podporil výskum v oblastiach alternatívnych zdrojov. Zákon finančne podporil aj výstavbu nových jadrových elektrární.
Sociálna starostlivosť
thumb|right|250px|George Bush obhajuje svoje plány na reformy v sociálnej oblasti.
Hneď po svojej druhej inaugurácii sa Bush obrátil k národu s návrhom osobných účtov sociálneho zabezpečenia. Bush vyzýval k principiálnym zmenám v sociálnom zabezpečení, a tento problém stanovil za prioritu vo svojom druhom volebnom období. Od januára do apríla 2005 cestoval po Spojených štátoch, zastavil sa vo viac ako 50 mestách, aby podporil svoj názor na dôležitosť sociálneho zabezpečenia ako inštitúcie a potrebu ustanoviť systém sociálneho zabezpečenia tak, aby bol solventný pre ďalšie generácie Američanov.
Dôvodom reformy sociálneho systému je najmä vývoj v štruktúre populácie a jej starnutie. V roku 1950 pracovalo 16 ľudí na jedného poberateľa podpory. V roku 2005 tento pomer klesol na 3,3 a v roku 2008 sa očakáva ďalší výrazný pokles tejto hodnoty, pretože takzvaná generácia Baby boomers začne odchádzať do dôchodku. Podľa vládnych odhadov, ak by sa reforma nevykonala, po roku 2040 by systém sociálneho zabezpečenia skrachoval.
Veda a výskum
V januári 2005 vydal Biely dom novú Správu o vesmírnej dopravnej politike, ktorá zdôrazňovala význam všeobecnej vládnej vesmírnej politiky a prepojila rozvoj vesmírnej dopravy s národnými bezpečnostnými požiadavkami. 8. júna 2005 časopis The New York Times oznámil, že získal interné dokumenty Bieleho domu, ktoré dokazovali, že Philip A. Cooney, úradník Bushovej vlády s prepojením na energetický priemysel zmenil národné správy o klimatických zmenách počas rokov 2002 a 2003, aby zľahčil výsledky o emisiách skleníkových plynov v súvislosti s globálnym otepľovaním. Dva dni po publikácii článku sa Cooney zriekol svojho vedúceho postu v Rade pre environmentálnu kvalitu Bieleho domu, a od jesene 2005 má začať pracovať pre rafinérsku spoločnosť ExxonMobil. Cooney, dôležitý pracovník Bushovej vlády bol právnikom a lobistom pre Americký ropný inštitút, priemyselnú lobistickú organizáciu, ktorá sa stavala proti obmedzeniam emisií vyhlasovaním, že existuje príliš veľa nejasností v klimatologickom výskume.
Životné prostredie
USA však súhlasili s pripojením sa ku záverečnému komuniké, ktoré uvádzalo, že “globálne oteplenie existuje a že ľudské aktivity môžu prinajmenšom čiastočne byť jeho príčinou”. Spojené štáty americké tiež stiahli finančné zálohy na podporu sietí regionálnych klimatických centier v Afrike, ktorých účelom malo byť monitorovanie rozvíjajúcich sa následkov globálneho otepľovania.
Hurikán Katrina
thumb|right|250px|Bush so starostom [[New Orleans, 2. september 2005.]] V skorých hodinách 30. augusta 2005 Hurikán Katrina spôsobil pretrhnutie priehrad chrániacich New Orleans, čo spôsobilo veľké záplavy. Dôsledkom tejto pohromy sa tisícky obyvateľov, ktorí odmietli predchádzajúce výzvy na evakuáciu ocitli v zatopenej a zničenej oblasti. Časť viny bola verejnosťou prisúdená vláde Georga Busha, najmä Ministerstvu vnútornej bezpečnosti, hoci neskoršie zistenia ukazovali najmä na pochybenie lokálnych autorít (vedenie mesta a štátu), pod ktorých zodpovednosť spadajú podobné záležitosti. Časť kritikov upozorňovala na to, že kvôli vojne v Iraku bol v USA nedostatok síl. Ďalšia kritika smerovala k nezrušeniu pôvodného Bushovho programu.
Nominácie sudcov Najvyššieho súdu
thumb|right|250px|Bush s novým predsedom Najvyššieho súdu USA [[John Roberts|Johnom Robertsom, ktorého nominoval počas svojho druhého volebného obdobia.]] Počas Bushovho druhého funkčného obdobia sa na Najvyššom súde USA vymenilo niekoľko sudcov. Súd má v Spojených štátoch výrazné právomoci a je považovaný za silného hráča v takzvanom boji o Ameriku zvádzanom medzi konzervatívnou a liberálnou (vo význame zaužívanom v USA, nie v Európe) časťou. Bush nominoval:
Zahraničná politika
Bush kritizoval Irán a označil ho za „hlavného štátneho sponzora teroru“ a prisľúbil iránskym reformátorom podporu USA. V Iráne sa dostal k moci počas jeho vlády Mahmúd Ahmadínidžád a po jeho nástupe sa vyostril ešte spor ohľadom jeho atómového programu. Varoval Sýriu, aby prestala podporovať teroristov. Vyzval Egypt a Saudskú Arábiu, aby pracovali na silnejšej demokratizácii. Jeho nomináciu Johna Boltona na veľvyslanca USA v OSN úspešne zablokovali demokrati v Kongrese na niekoľko mesiacov.
Situácia v Iraku
31. januára sa v Iraku uskutočnili slobodné voľby do dočasného parlamentu, ktorý mal vytvoriť novú permanentnú ústavu. Hoci voľby poznačilo drobné násilie a slabá participácia Sunitov, väčšina Kurdov a Šítov prejavili silný záujem.
4. februára Paul Wolfowitz ohlásil, že 15 000 amerických vojakov, ktorých služba v Iraku bola predĺžená z dôvodu zabezpečenia poriadku počas volieb budú stiahnutí naspäť. . Mal to byť začiatok postupného znižovania amerických stavov v Iraku, aj keď to stále pokračuje veľmi pomaly. Február, marec, a apríl boli v Iraku relatívne pokojnými mesiacmi v porovnaní s udalosťami z novembra 2004 a januára 2005. Priemerný počet útokov klesol na 30 denne z predchádzajúceho priemeru 70. 25. augusta 2005 však americká armáda vyhlásila, že do Iraku pošle ďalších 1 500 vojakov, aby pomohli zabezpečiť voľby a referendum týkajúce sa novej ústavy.
15. augusta mal Irak podľa pôvodného plánu prijať novú ústavu. Termín sa však nepodarilo dodržať a po dohode sa niekoľkokrát odložil. V opačnom prípade by sa celý proces vrátane volieb musel zopakovať v decembri. S odložením súhlasil aj Bush. Po niekoľkých predĺženiach lehoty sa 28. augusta 2005 dočasnému parlamentu podarilo dospieť k dohode. S výsledným textom však zväčša nesúhlasili zvolení zástupcovia sunitov – irackej náboženskej menšiny. 15. októbra v Iraku prebehlo referendum o prijatí navrhovaného textu za stálu ústavu. Na podporu textu nakoniec vyzvali občanov vedúci všetkých troch skupín: suniti, šíti a Kurdi. Podľa oficiálnych výsledkov z 25. októbra 2005 bolo referendum úspešné a navrhovaná ústava teda občanmi prijatá.
Bush musel čeliť klesajúcej podpore verejnej mienky pre zotrvanie americkej armády v Iraku. V niekoľkých prejavoch sa snažil obhajovať svoje kroky a presvedčiť voličov o potrebe zotrvania v krajine. Na otázky, ako dlho v krajine armáda zotrvá, odpovedal, že dokým to bude potrebné. Voľby do stáleho parlamentu sa uskutočnili 15. decembra 2005. Podľa pozorovateľov boli voľby na iracké pomery veľmi pokojné, vyskytlo sa len niekoľko menších incidentov. Pre vysoký záujem dokonca o hodinu predĺžili hlasovanie.
Vzťahy s Európou
20. februára 2005 Bush začal svoje „turné“ po Európe. Cieľom bolo napraviť vzťahy s niektorými krajinami, ktoré sa zhoršili pred vojnou v Iraku. Jeho 5 dní trvajúca cesta začala v Bruseli a skončila na Slovensku. Stretol sa takmer so všetkými dôležitými politikmi. Patrili medzi nich Jacques Chirac, Gerhard Schröder, Viktor Juščenko, Tony Blair, Silvio Berlusconi, ďalej sa stretol s členmi Európskej rady, vedením NATO a s Vladimírom Putinom. Po Bruseli sa prezident Bush zastavil v Mainzi v Nemecku, kde navštívil aj americkú základňu. Následne cestoval na Slovensko, kde sa stretol s ruským prezidentom a predstaviteľmi Slovenska.
Prezident Bush a Slovensko
Pozri aj: Slovakia Summit 2005
Od volieb v roku 1998 sú vzťahy Slovenska s USA veľmi dobré. Krátko po inaugurácii, 23. až 25. februára 2005 Bush navštívil aj Slovensko počas summitu s ruským prezidentom Putinom. Bush počas svojej návštevy vystúpil aj s prejavom na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave, kde zažil v porovnaní s inými európskymi krajinami príjemné prijatie priaznivcami a z veľkej časti aj zvedavcami. V prejave pochválil Slovensko za demokratické zmeny. Ocenil premenu Slovenska od komunizmu k demokratickej krajine. V prejave spomenul aj slovenské snahy o zmenu komunistického režimu, keď vyzdvihol napríklad Sviečkovú manifestáciu. Vo svojom prejave sa poďakoval Slovensku za podporu USA počas vojny v Iraku.
24. februára sa dopoludnia stretol aj so slovenským prezidentom Ivanom Gašparovičom a s premiérom Mikulášom Dzurindom.
Jedným z cieľov, o ktoré sa snaží slovenská diplomacia voči USA je aj zmena vízovej politiky. Bush prisľúbil liberalizáciu vízového režimu. Ďalej však povedal, že v tejto oblasti musia veľa urobiť aj Slováci a očakával, že klesne podiel zamietnutých žiadostí o víza.
Zloženie vládneho kabinetu pre obe volebné obdobia
Podľa Guinessovej knihy rekordov je Bushova vláda aj v priemere najbohatšou vládou (v nominálnych číslach).
Vo vláde je aj jeden ne-republikán: minister dopravy Norman Mineta, prvý minister ázijského pôvodu. Predtým pôsobil na ministerstve hospodárstva vo vláde demokrata Billa Clintona.
V Bushovej vláde pôsobilo aj niekoľko prominentov z predchádzajúcich vlád:
Domáce
V mesiacoch nasledujúcich po teroristických útokoch na New York v septembri 2001, občania USA pravidelne vyjadrovali vysokú podporu pre prezidenta Busha. Podpora presahovala často 85 %. Žiadnemu americkému prezidentovi sa nepodarilo získať takú silnú podporu od roku 1938, kedy sa pravidelne začali robiť prieskumy. Popularitu si udržal niekoľko mesiacov po útokoch. Neskôr spadli na nižšie úrovne, ale prekračovali hranicu 50 % dva a pol roka.
Zaujímavým ocenením je to, ktoré Bush získal v roku 2005. Kelly Miller a Quentin Wheeler, ktorí sa označujú za konzervatívcov a obdivujú prezidenta Busha, pomenovali novo objaveného chrobáka, Agathidium bushi. Prezident sa im telefonicky poďakoval.
thumb|right|250px|Prezident Bush a nemecký kancelár [[Gerhard Schröder.]]
Mimo USA
Bushova popularita mimo USA výrazne spadla po invázii do Iraku, ktorú veľa ľudí považovalo za akt unilateralizmu. Prieskumy v Európe ukazovali „transatlantické rozdelenie kvôli vojne v Iraku“. Prieskum uskutočnený v roku 2004 ukázal jeho negatívny obraz podľa väčšiny občanov na Slovensku, v Spojenom kráľovstve, Francúzsku, Taliansku, Nemecku a v ďalších krajinách. V moslimských krajinách neobľúbenosť amerického prezidenta často dosahovala 90 %. Najvyššiu popularitu s výnimkou USA dosahoval Bush v Izraeli, kde ho podporovalo 62 %.
Kanianka
Poloha
Obec leží na západnom okraji Prievidzskej kotliny, ktorá je súčasťou Hornonitrianskej kotliny, západne sa prudko dvíha Malá Magura, patriaca pod Strážovské vrchy. Južnou časťou obce preteká potok Kanianka, na ktorej je za obcou vybudovaná rovnomenná vodná nádrž.
Obec je prístupná cestami III. triedy cez Bojnice, resp. Nedožery-Brezany. Prievidza je vzdialená južne, rovnakým smerom sú  ležiace Nováky, krajské mesto je západným smerom vzdialené.
Absolútno
Absolútno alebo absolútum je vo filozofii večný, nadpriestorový a nadčasový prazáklad vecí, povznesený nad mnohosť vecí, nad protiklad subjektu a objektu, ja a nie-ja, ducha a telo, často identifikovaný s bohom.
Absolútno je najvyššie súcno, ktoré je základom, poslednou príčinou (prapríčinou) všetkého, čo je. Absolútno je bytie nezávislé od žiadneho iného bytia, je nepodmienené, autonómne, dokonalé, existujúce samé pre seba a osebe.
Absolútno (stredný platonizmus)
Absolútno je počiatok i koniec všetkého, najvyššia vôľa, otec i stvoriteľ všetkého súcna, dokonalosť sama, zákonodarca a zároveň tvorca predurčenia; konečný cieľ ľudskej existencie, ktorá je zasa konečným cieľom sveta všetkých vecí. Prostredníctvom človeka sa veci majú spojiť s bohom.
Absolútno (scholastika)
Absolútno je Boh ako bytosť, ktoré nezávisí od nijakej inej; stojí v protiklade ku každej relatívnej existencii a najmä voči poznaniu, ktoré o ňom môžeme nadobudnúť.
Absolútno podľa Hegela
Hegelov boh je... veľmi vzdialený voči všetkým antropomorfným náboženským predstavám. Pojem absolútna ako fundamentu všetkého jestvujúceho, prírody i ľudskej spoločnosti a dejín, je vyslovene filozofický pojem. Pre Hegela, ktorý vyrastal v myšlienkovom svete kantovského a pokantovského transcendentálneho idealizmu, ktorého koncepcie tvorilo spojil s významnými motívmi staršej idealistickej tradície do novej vyššej syntézy, nemohlo byť absolútno ničím iným než nekonečným rozumom (unendliche Vernunft), nekonečným „čistým“, t. j. rýdzo apriórnym poznaním bez prímesy všetkého empirického, zmyslového, čistým vedením absolútna, ktoré je – pod. ako Aristotelovo božské „myslenie myslenia“ – ponorené do seba. Preto mohol Hegel nazvať absolútno „pravdou tak ako je bez zahalenia osebe a pre seba“.
Absolútno podľa Kanta
Absolútno je nemožno vôbec dosiahnuť; je nepoznateľné.
Absolútno podľa Schopenhauera
Arthur Schopenhauer chápe absolútno ako synonymum vôle.
Kláštor a Kostol svätých Petra a Pavla (Nitra, Horné Mesto)
náhľad|Kostol svätých Petra a Pavla Kostol a kláštor svätých Petra a Pavla sa nachádza v bezprostrednej blízkosti Nitrianskej galérie. Komplex tvorí súvislú zástavbu ohraničujúcu priestranné námestie Horného mesta.
Architektúra
Pôvodne renesančný jednoloďový kostol zasvätili sv. Petrovi a Pavlovi. Veža v barokovom slohu bola pristavaná až v roku 1732, keďže v tom období kostoly žobravých rádov nemali vežu. Výška veže aj s krížom je 40 metrov. Zo západnej strany kostola dal pristavať nitriansky biskup Juraj Selepčéni 4 kaplnky. Nad kaplnky postavili oratórium, ktoré je prepojené s chórom. Neskôr bol kostol upravený na barokový štýl. Steny kostola a kaplniek zdobí 33 reliéfnych vypuklých plastík z dubového dreva znázorňujúcich ucelený cyklus výjavov zo života zakladateľa rádu sv. Františka . Tvorcom umeleckého diela bol František Xaver Seegen. Hlavný oltár znázorňuje obraz apoštolov sv. Petra a Pavla. Kamenný reliéf apoštolov Petra a Pavla zamurovali do vonkajšej fasády. Kláštor prilieha ku kostolu zo severovýchodnej strany a je s ním spojený krížovou chodbou.
Rehoľa menších bratov
Po vysvätení kostola nitrianskym biskupom Jakubom odovzdal ho do užívania rehole menších bratov - známi ako františkáni. Po požiaroch a viacerých útokoch sa rozhodli františkáni kostol aj kláštor opustiť a odišli do Bratislavy. Františkánov pritiahol späť do mesta biskup Ján Telegdy, aby mu pomohli vyhnať z mesta kalvínov a protestantov. Biskup im dal postaviť v meste kláštor a kostol. Kostol sa zmenil počas tureckej okupácie na moslimskú modlitebňu, ktorá niesla meno sultánovej matky. Po opätovnom vypálení františkánskeho kláštorného komplexu a ďalších domov tureckými vojskami tentoraz mnísi neopustili mesto a kláštor. Mnísi sa spolupodielali na jeho obnove, ktorá trvala až do 18. storočia.
Recitál 2
Recitál 2 je tretí radový štúdiový album speváčky a herečky Hany Hegerovej. Album v roku 1973 vydalo hudobné vydavateľstvo Supraphon (SU 1 13 1310) v Prahe. V roku 1975 vyšla jeho reedícia na LP Supraphon, Gramofonový klub – 13 1310, v roku 1979 ďalšia reedícia na LP Supraphon – 1 13 1310 , v roku 1995 remastrovaná reedícia na CD B&M Music – 0030-2 a v roku 2006 remastrovaná reedícia na CD Supraphon SU 5722-2 311
Zoznam skladieb
Strana A Strana B
Zdroj
Recital 2 – LP Supraphon (SU 1 13 1310) z roku 1973, reedícia na LP Supraphon (Gramofonový klub – 13 1310) z roku 1973, reedícia na LP Supraphon – (1 13 1310) z roku 1979 remastrovaná reedícia na CD (B&M Music – 0030-2) z roku 1995 a remastrovaná reedícia na CD Supraphon (SU 5721-2 311) z roku 2006.
La Brède (kantón)
La Brède je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 13 obcí.
Ray Manzarek
Raymond Daniel Manzarek známy ako Ray Manzarek (* 12. február 1939, Chicago, Illinois, USA – † 20. máj 2013, Rosenheim, Nemecko) bol americký hudobník, preslávil sa ako člen skupiny The Doors v rokoch 1965–1973.
Mladosť
Narodil sa v Chicagu v robotníckej rodine. Už od mladosti ho rodičia matka Helena a otec Raymond učili hrať na klavír. Popri štúdiu klasickej hudby na Chicagskom konzervatóriu chodil do klubov na Chicago South Side, a počúval ako hrajú a spievajú blues tí najlepší.
Štúdium
Začaté štúdium ekonomiky na De Paul University nedokončil. Odcestoval na západ do Los Angeles, kde dva týždne navštevoval prednášky práva na University of California, Los Angeles (UCLA). Po prerušení školy v roku 1961 a nastúpil na vojenskú službu, kde hral na klavír vo vojenskej kapele na Okinave. Rok pred riadnym odchodom ho prepustili na základe rozhodnutia psychiatra do civilu. Vrátil sa do Los Angeles, kde na UCLA začal študovať kinematografiu. Počas štúdia sa stretol s Jimom Morrisonom.
The Doors
Jim a Ray sa spoznali cez Johna de Belle (bol pri nakrúcaní Jimovho jediného filmu na UCLA) a rýchlo sa spriatelili. Napriek tomu, že mali úplne odlišné povahy, spájala ich spoločná filozofia Nietzscheho. Ray bol vždy elegantne oblečený v čistej košeli, zato Jim nosil stále džínsy, ľahkú košeľu (neskôr kožené nohavice). V roku 1965 sa začal Ray zaoberať myšlienkami východných kultúr: začal študovať meditáciu, jogu u Mahariši Mahéša.
Sólová kariéra
Po rozpade The Doors sa Manzarek dal na sólovú kariéru a natočil albumy ako The Golden Scarab, Nite City, Carmina Burana, The Whole Thing Started With Rock & Roll.
Nity City
V rokoch 1977 až 1978 bol Manzarek členom rockovej skupiny Nite City, ktorá pôsobila v Los Angeles a jej členmi boli napríklad basgitarista skupiny Blondie, Nigel Harrison alebo spevák Noah James
Filmy
V osemdesiatych rokoch Ray Manzarek produkoval filmy a dokumenty o skupine The Doors: No One Here Gets Out Alive, Dance On Fire a Doors Are Open. V 90. rokoch Soundstage Performances.
Manzarek-Krieger
Od roku 2001 bol členom skupiny The Doors of the 21st Century, ktorá bola premenovaná po súdení sa s Johnom Densmorom (o pôvodný názov The Doors) na Riders On The Storm. Spor sa však urovnal a zostávajúci traja členovia The Doors ostali priateľmi. Názov kapely bol neskôr zmenený na Manzarek-Krieger Band.
Smrť
Ray Manzarek zomrel v nemocnici v bavorskom Rosenheime vo veku 74 rokov na rakovinu žlčovodu, s ktorou už dlhšie bojoval.
Absolvovať
Absolvovať môže byť:
Ploštínka
Ploštínka je potok na strednom Liptove, na území mesta Liptovský Mikuláš. Je ľavostranným prítokom Váhu, má dĺžku 4,5 km a je tokom III. rádu.
Prameň
Pramení na styku Nízkych Tatier a Liptovskej kotliny, na severnom úpätí vrchu Kalište (986,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 770 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na sever, definitívne vteká do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina, a zľava priberá krátky prítok z juhovýchodného úpätia Jám (731 m n. m.). Ďalej tečie severoseverovýchodným smerom cez intravilán Ploštína, potom vytvára oblúk prehnutý na východ. Na dolnom toku už tečie smerom na sever, najprv podteká cestu III. triedy Liptovský Mikuláš – Iľanovo, potom aj diaľnicu D1 a južne od sídliska Nábrežie ústi v nadmorskej výške cca 575 m n. m. do Váhu.
Taylor Dayne
Taylor Dayne, skutočným menom Leslie Wundermanová (* 7. marec 1962, Baldwin, New York) je speváčka USA židovského pôvodu, ktorá sa preslávila predovšetkým v neskorých 80-tych rokoch 20. storočia a udržiavala sa na vrcholných priečkach hitparád aj v 90tych rokoch. Jej posledný hit číslo jedna bol v roku 2002. Na celom svete predala asi 25 miliónov albumov a singlov.
Spievať začala po ukončení strednej školy, spievala v rockových skupinách Felony a Next. Ani jedna z nich sa však nestala úspešnou skupinou. Po ukončení vysokej školy začala spievať sólovo a jej prvá pieseň, ktorá sa dostala do prvej desiatky, bol popový hit „Tell It To My Heart“ v roku 1987. Pieseň mala obrovský úspech, umiestňovala sa v prvej päťke vo väčšine svetových obchodov a umiestnila sa na prvom mieste v mnohých krajinách, vrátane Nemecka. Neskôr nasledovali hity „Prove Your Love“, „I'll Always Love You“, „Don't Rush Me“, „Every Beat Of My Heart“, „Love Will Lead You Back“, „I'll Be Your Shelter“, „Soul Dancing“, „Send Me A Lover“, „Naked Without You a „Whatever You Want“.
Pétfürdő
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Balatonkenese
Balatonkenese je malé mesto v Maďarsku vo Vesprémskej župe v Balatonalmádskom okrese.
Má rozlohu 6 557 ha a žije tu obyvateľov.
Villiers-le-Roux
Villiers-le-Roux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Absolvent
Absolvent je všeobecné označenie osoby, ktorá splnila všetky podmienky dokončenia štúdia na strednej alebo vysokej škole, v kurze alebo inom vzdelávacom programe a získala patričné osvedčenie (diplom, certifikát a podobne).
Niektorí absolventi majú (alebo mali) podľa slovenského pracovného práva osobitné nároky:
Plodenie
Plodenie (splodenie) môže byť:
Carbon-Blanc (kantón)
Carbon-Blanc je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 6 obcí.
Phatthajá
Phatthajá (angl. prepis Pattaya; thajským písmom พัทยา) je mesto v Thajskom kráľovstve na východnom pobreží Thajského zálivu, približne 165 km juhovýchodne od Bangkoku v provincii Čhon Burí. Ide o jedno z najnavštevovanejších turistických centier v Thajsku s 5 miliónmi návštevníkov v roku 2004 a o 6,5 % viac turistov v roku 2005.
Champs-sur-Marne (mesto)
Champs-sur-Marne je mesto vo východnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Seine-et-Marne a regióne Île-de-France.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Siklawa
thumb|Vodopád Siklawa Siklawa, Wielka Siklawa  je vodopád na poľskej strane Vysokých Tatier na potoku Roztoka. Je to najväčší poľský vodopád. Spadá z prahu jazernej steny, ktorá oddeľuje Dolinu Pięciu Stawów Polskich a Dolinu Roztoki. Tečie dole stenou dvomi alebo tromi prúdmi (záleží na prietoku vody z Wielkeho Stawu Polskieho). Stena má sklom približne 35°, výška prahu okolo 65–70 metrov. Vlastná výška vodopádu je približne 40 m. Je to najväčší (hoci nie najvyšší) vodopád v Tatrach.
Meno vodopádu Siklawica v Západných Tatrách je odvodené od Siklawy.
Opis
Wielka Siklawa je najkrajšia počas slnečných dní, po silných dažďoch. Vtedy okolo nej  drobné kvapky vody vytvárajú farebnú dúhu. Siklawa bola cieľom vysokohorských vychádzok už na začiatku 19. storočia. Turistický chodník prechádza po orograficky pravej strane vodopádu cez dlhý pás platní (nazývaných tiež Danielki). Keď sú pokryté ľadom sú veľmi nebezpečné. V roku 1924 sa na nich pošmykol a tragicky zahynul horský vodca Jan Gąsienica Daniel (odtiaľ pochádza názov tohto miesta).
Kmeťovce
Polohopis
Obec Kmeťovce leží na hranici historických území Tekova a Hontu v Nitrianskom kraji. Geografický terén v nadmorskej výške 240 m n. m., na rozhraní Podunajskej nížiny a Štiavnických vrchov, je mierne vlnitý. Katastrom pretekajú dva vodné toky - riečka Sikenica a Devičiansky potok. V obci sa nachádza Rímskokatolícky kostol Krista Kráľa.
Nemotice
Nemotice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 391 obyvateľov, z toho 210 mužov a 181 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 40,8 roka, ženy 43,9 roka).
La Motte-Saint-Jean
La Motte-Saint-Jean je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tórium
Tórium (thorium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Th a protónové číslo 90. Tórium je 2. člen z rady aktinoidov, je to rádioaktívny kovový chemický prvok. Vďaka veľmi dlhému polčasu rozpadu jadier tória je možné tento prvok nájsť v horninách zemskej kôry a je potenciálnym palivom v jadrovej energetike.
Je to veľmi slabo rádioaktívny kovový prvok, žiarič žiarenia alfa, ktorý však nemá žiadny stabilný izotop.
Je to striebrobiely kov, ktorý sa na vzduchu pomaly pokrýva vrstvou šedého oxidu. Zahriatím na vzduchu sa kovové tórium môže aj vznietiť. V bežných minerálnych kyselinách sa rozpúšťa len pomaly, koncentrovaná kyselina dusičná ho pasivuje vytvorením inertnej vrstvičky oxidu tóričitého ThO2 na povrchu kovu. V zlúčeninách sa vyskytuje iba v mocenstve Th+4.
Dětkovice
Dětkovice môžu byť:
Laurel Blair Salton Clarková
Laurel Blair Clarková, rodená Saltonová (* 10. marec 1961, Ames, Iowa, USA – † 1. február 2003, nad Texasom) bola americká lekárka a astronautka. Svoj jediný let absolvovala na palube raketoplánu Columbia STS-107 ako štvrtý letový špecialista. Zahynula na palube Columbie, keď sa stroj s poškodenou tepelnou ochranou pri návrate do atmosféry rozpadol.
Felice de Giardini
Felice de Giardini (Degiardino) (* 12. apríl 1716, Turín, Taliansko – † 8. jún 1796, Moskva, Rusko) bol taliansky huslista a hudobný skladateľ, predstaviteľ neapolskej opernej školy.
Laurel Blair Salton Clarková
Laurel Clarková sa narodila v Ames v americkom štáte Iowa, ale za svoje rodné mesto považovala Racine v štáte Wisconsin. V tomto meste študovala na William Horlick High School, potom získala na University of Wisconsin-Madison lekársky doktorát. Po skončení štúdia nastúpila do služby v armáde, kde sa venovala lekárskej profesii na palube ponoriek aj na pevnine. Pôsobila na rôznych miestach v Spojených štátoch aj v zámorí. V roku 1996 sa stala astronautkou a po skončení základného výcviku pôsobila v technickom oddelení prípravy experimentov a čakala na nomináciu do niektorej posádky kozmickej lode. V roku 2000 sa dostala do posádky vedeckej misie STS-107 ako štvrtý letový špecialista.
Absorbancia
Absorbancia je bezrozmerná fyzikálna veličina vyjadrujúca množstvo (viditeľného spektra) elektromagnetického žiarenia pohlteného látkou.
Laurel Blair Salton Clarková
Laurel Clarková bola vydatá, s manželom Jonathanom mala jedného syna.
Felice de Giardini
Životopis
V päťdesiatych rokoch očaroval publikum v hlavných európskych mestách ako sólový huslista. Jeho slávu prekonal až o päťdesiat rokov neskôr Nicolò Paganini. Koncertná dráha ho priviedla v roku 1750 do Londýna, kde účinkoval na spoločných koncertoch s Johannom Christianom Bachom, Carlom Friedrichom Abelom a  Johannom Christianom Fischerom. Štyridsať rokov viedol v Londýne taliansku opernú scénu a komponoval pre ňu svoje opery. Stal sa aj priateľom a hudobným radcom vojvodu z Gloucesteru.
Po návrate do Talianska sa bez veľkého úspechu pokúsil založiť opernú spoločnosť.
V roku 1796 prijal angažmán v Rusku. Krátko po príchode do Moskvy ochorel a zomrel.
Laurel Blair Salton Clarková
Celá posádka Columbie zahynula pri deštrukcii stroja počas pristávania. Clarková bola pochovaná na Arlingtonskom národnom cintoríne podobne ako ďalší dvaja členovia posádky – David McDowell Brown a Michael Anderson. Jej meno nesie asteroid 51827 Laurelclark.
Mart Poom
Mart Poom (* 3. február 1972) je estónsky futbalový brankár. V roku 2003 bol zvolený Estónskou futbalovou federáciou za najlepšieho estónskeho futbalistu za posledných 50 rokov.
Santiago Bernabéu Yeste
Fernando Santiago Bernabéu de Yeste (* 8. jún 1895, Albansa, Španielsko  † 2. jún 1978, Madrid) bol španielsky futbalový hráč a neskôr aj predseda futbalového klubu Real Madrid.
Životopis
Narodil sa ako siedmy syn právnika Jose Bernabeu Ibaneza a kubánskej matky Antonii Yeste Nunezovej. Keď mal Santiago päť rokov sa rodina presťahovala do Madridu. Po ukončení štúdia práva na Instituto Cardenal Cisneros v Madride sa stal advokátom a na krátky čas sa presťahoval do Ovieda, ale neskôr sa vrátil späť do Madridu a začal sa naplno venovať svojej obľúbenej hre, futbalu.
Hráčska kariéra
V drese Real Madrid debutoval v roku 1913. V roku 1917 vyhral s tímom Španielsky pohár, keď vo finále vyhral Real Madrid nad Arenas Guecho 2:1. Hráčsku kariéru ukončil v roku 1927.
Funkcionár v Reale Madrid
V rokoch 1935 – 1940 pracoval ako sekretár klubu a v roku [1943] bol Santiago Bernabéu zvolený za predsedu Realu Madrid. Okamžite začal so svojím snom – výstavbou štadiónu a vyzdvihnutím Realu Madrid medzi svetové veľkokluby.
Od roku 1979 sa každé leto na jeho počesť uskutočňuje turnaj Trofeo Santiago Bernabéu.
Rubén de la Red
Rubén de la Red Gutiérrez známy aj pod menom Rubén de la Red (* 5. jún 1985, Madrid) je bývalý španielsky futbalový reprezentant, ktorý hrával na poste stredopoliara.
Kolaps
30. októbra 2008 skolaboval počas zápasu Copa del Rey medzi Realom Unión a Realom Madrid. Podľa doterajších informácii sa mu prudko znížil tlak a následkom toho skolaboval. Zdravotníci ho 2 minúty ošetrovali na ihrisku, potom ho previezli na pozorovanie do nemocnice. V rozhovore pre španielsky denník Marca povedal, že na svoj kolaps si vôbec nepamätá.
Podľa bývalého prezidenta klubu Real Madrid, Ramóna Calderóna môže mať de la Red problémy so srdcom. Vtedajšie testy však nepreukázali nič abnormálne. V decembri 2008 dodal, že de la Red si už v tejto sezóne (2008/2009) nezahrá. Neskôr sa dokázali jeho problémy so srdcom. . V roku 2010 Rubén predčasne ukončil svoju hráčsku kariéru.
Metadón
náhľad Metadón je syntetický opiát, ktorý sa často používa pri substitučnej liečbe heroínovej závislosti.
Dejiny
Metadón bol vyvinutý nemeckými vedcami v medzivojnovom období ako jedna z náhradných látok za nedostatkový morfín. Po vojne bol uvedený na trh v Spojených štátoch.
Substitučná liečba
Lekármi predpisovaný metadón sa používa ako náhrada ilegálneho heroínu pri substitučnej liečbe drogovej závislosti. Metadón je návyková droga ako všetky ostatné opiáty. Pri injekčnom podaní vyvoláva reakcie podobné/typické pre morfín vrátane euforického pocitu, ale bez „bodavého“ pocitu; je „silnejší“ a menej hypnotický (… čo umožňuje lepšie zaradenie sa do spoločnosti a späť do života – napr. nájsť si prácu a pod.).
Oproti heroínu má niekoľko výhod:
Révfülöp
Révfülöp je veľká obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v okrese Tapolca.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Jasenica (prítok Hrona)
Jasenica je vodný tok na Strednom Pohroní, preteká územím okresov Banská Štiavnica a Zvolen. Je ľavostranným prítokom Hrona s dĺžkou, je tokom III. rádu.
Priebeh toku
Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Skalka, na severnom svahu vrchu Čelo, pri osade Horné majere v nadmorskej výške cca
Tečie na severozápad cez obec Banský Studenec, v blízkosti Studenských jazier, za obcou sa od hlavného koryta rieky oddeľuje vodný kanál vedúci do Banskej Štiavnice. Ďalej sa veľkým oblúkom stáča na sever, preteká okrajom osady Kysihýbel a napája malú vodnú nádrž. Sprava priberá Halčiansky potok, na ktorom bolo vybudované Halčianske jazero, preteká okrajom obce Banská Belá a mení smer toku viac na severovýchod. Pri časti Banskej Belej Dolina (pod vrchom Dolina) priberá ľavostranný potok Slaná a pri obci Kozelník niekoľko kratších prítokov z oboch strán. Za obcou sa stáča na sever a priberá Radošovo z ľavej strany a neskôr ešte Bystrý potok a Kamenné tiež zľava. V katastrálnom území obce Hronská Breznica sa v nadmorskej výške vlieva do Hrona.
Údolím rieky vedie od osady Kysihýbel železnica do Banskej Štiavnice a od Banskej Belej aj cesta I/51.
Nepál
Nepál, dlhý tvar Nepálska federatívna demokratická republika, je štát v južnej Ázii. Na severe má spoločnú hranicu s Čínou a na juhu s Indiou. Hlavná činnosť obyvateľstva je poľnohospodárstvo, kde prevláda pestovanie ryže, pšenice, kukurice, juty a ovocia. Chovajú sa ovce, kozy, byvoly, hovädzí dobytok a jaky, no značný príjem má krajina z cestovného ruchu. V roku 1923 získala krajina nezávislosť, dovtedy bola pod britským dohľadom.
Reliéf
thumb|left|300px|Mapa Nepálu Krajinou sa tiahnu Himaláje. Veľké Himaláje tvoria severnú hranicu štátu. V ich hradbe 6 000 vysokých štítov leží aj najvyšší vrch krajiny Mount Everest (Sagarmatha, ). Smerom na juh rozčleňujú 4 000, potom vysoké pásma pohorí úrodné nepálske údolia a panvy. Na juhu sú nížiny zvané teraie (Tarái), ktoré pokrývajú močiarmi a vysokotrávnatými savanami spestrené tropické džungle.
Dejiny
Krátky čas patrila krajina pod anglickú správu. Úplnú nezávislosť získala v roku 1923. Dňa 28. mája 2008 Ústavná rada odhlasovala zrušenie 240-ročnej monarchie a vyhlásila sekulárnu republiku. Dňa 19. júla 2008 sa v krajine uskutočnili historicky prvé prezidentské voľby.
Podnebie
Typické monzúnové klimatické podmienky s dvoma základnými ročnými obdobiami. Sucho prevláda od októbra do mája a monzúny od júla do septembra. Teploty v hlavnom meste Káthmandu v letných mesiacoch bežne dosahujú 30 °C a zriedkavo klesnú pod 10 °C. Sneh je v doline Kátmandú veľmi zriedkavý. Nepál leží o južnejšie ako Alpy a z tohto dôvodu sa snehová pokrývka nachádza v oveľa vyšších výškach než je to bežné v Európe.
Hospodárstvo
Nepál je jednou z najchudobnejších a najmenej rozvinutých krajín sveta; až polovica obyvateľstva žije pod hranicou chudoby. Prerozdelenie bohatstva medzi obyvateľstvo je v súlade s prerozdeľovaním v mnohých rozvinutých a rozvojových krajinách : najbohatších 10 % domácností kontroluje 39,1 % národného bohatstva a najchudobnejších 10 % vlastní iba 2,6 %.
Nepálsky trh práce s 10 mil. pracovníkmi trpí vážnym nedostatkom vzdelanej kvalifikovanej pracovnej sily. Poľnohospodárstvo zamestnáva 81 % pracovnej sily, služby 16 % a manofaktúry / remeslá 3 %. Poľnohospodárstvo dorába – hlavne v oblasti Terrai hraničiacej s Indiou – ryžu, kukuricu, obilie, cukrovú trstinu, koreninovú zeleninu, mlieko a mäso vodných byvolov. Priemysel spracováva hlavne poľnohospodárske výrobky, vrátane juty, cukrovej trstiny, tabaku a zrna. Pestrá krajina a stará, exotická kultúra Nepálu predstavuje významný turistický potenciál, ale rast tohto odvetvia hospodárstva bol spomalený poslednými politickými udalosťami. Miera nezamestnanosti dosahuje polovicu obyvateľstva v produktívnom veku. Takže veľa Nepálcov hľadá prácu v Indii, krajinách Perzského zálivu a Malajzie, ktoré sú novými zdrojmi práce. Chudoba je akútna. Nepál dostáva US$50 mil ročne cez Gurka vojakov slúžiacich v Indickej armáde a Britskej armáde a sú vysoko oceňovaní za svoje majstrovstvo a chrabrosť. Celková úhrada zo zahraničia dosahuje 1 mld dolárov, vrátane peňazí z Arábie a Malajzie, ktoré spolu zamestnávajú 200 tisíc Nepálcov.
Nepálsky HDP bol v roku 2005 odhadovaný na niečo vyše 37 mld. USD (podľa Parity kúpnej sily), čo ho zaraďuje na 83. miesto na svete. Príjem na obyvateľa predstavoval okolo 1 402 dolárov, a tak sa zaradil na 163 miesto. Nepálsky vývoz predstavujú hlavne koberce, odevy, kožený tovar, jutové výrobky a zrno celkovo za 568 mil. USD. Dovážajú sa hlavne zlato, stroje a zariadenia, petrolejové výrobky a hnojivá celkovo za 1 419 mld. USD India (48,8 %), USA (22,3 %), a Nemecko (8,5 %) sú hlavnými obchodnými partnermi. Nepál dováža hlavne z Indie (43 %), Spojených arabských emirátov (10 %), Číny (10 %), Saudskej Arábie (4,4 %), a Singapuru (4 %).
Administratívne členenie
Do roku 2015 sa Nepál delil na 14 administratívnych zón (अञ्चल; prekladané aj ako oblasti), ktoré boli ďalej rozdelené na 75 okresov (जिल्ला).
Nikaragua
Nikaragua, dlhý tvar Nikaragujská republika, [lokál je v slovenčine (v) Nikarague] je štát v Strednej Amerike. Na severe hraničí s Hondurasom a na juhu s Kostarikou. Nachádza sa medzi Tichým oceánom, ktorý tvorí jej západné pobrežie a Karibským morom na východe.
Nazýva sa podľa kmeňa Nicarao, ktorý obýval brehy jazera Nikaragua pred príchodom Španielov do Ameriky a španielskeho slova "agua", čo znamená "voda". Odráža to prítomnosť veľkých jazier v tejto oblasti. V tom čase tento pojem zahŕňal iba územie medzi týmito jazerami a Tichým oceánom.
Geografia
Nikaragua sa nachádza na stredoamerickej šiji, v jej centrálnej časti a patrí do tropického pásma. Povrch je členitý a krajina sa mení od saván až po hory. Nachádzajú sa tu pozoruhodné jazerá Nikaragua, Managua a ďalšie, aktívne sopky, rozsiahle pláže a množstvo jazerných aj morských ostrovov.
Sopky a jazerá dominujú západnej časti krajiny, kde sa nachádza Cordillera Centroamericana a strmšia a vyššia Cordillera Volcánica. Reťaz sopiek sa na severe začína Cosigüinou, nachádzajúcou sa na rovnomennom polostrove v zálive Fonseca, ktorý je sám potopenou kalderou obrovského krátera. Smerom k juhu nasleduje reťaz sopiek Marrabios alebo Maribios, ktorá končí spokou Momotombito na ostrovčeku na jazere Managua. Nasledujú sopky ako Masaya, Maderas a Concepción na ostrove Ometepe na jazere Nikaragua.
Stred krajiny zaberá pohorie Chontaleña. Jeho severná časť je suchá a vlahy pribúda smerom na juh. Hranicu s Hondurasom tvoria pohoria Dipilto a Jalapa.
Východná oblasť krajiny je rovinatá a pokrytá rozsiahlym pralesom zavlažovaným vodnatými riekami, z ktorých najväčšie sú: Segovia alebo Coco, Wawa, Kukalaya, Prinzapolka, Bambana, Grande de Matagalpa, Kurinwás, Escondido a jeho prítoky Siquia, Mico a Rama, Punta Gorda a San Juan.
Podnebie
Oblasť medzi jazerami Nikaragua a Managua a Tichým oceánom je veľmi suchá, má málo zrážok a teploty sa pohybujú od 27 °C do 32 °C v zimnom a od 35 °C do 40 °C v letnom období.
Centrálna a hornatá časť krajiny má chladnejšie a vlhkejšie podnebie, najmä na východe.
Karibská oblasť má tropické a veľmi vlhké podnebie s vysokými teplotami a intenzívnymi zrážkami.
Flóra a fauna
Na mnohých miestach sa zachovalo veľa pôvodných druhov. Známa je napríklad biologická rezervácia Bosawás.
V krajine žije 5 druhov veľkých mačkovitých šeliem a 4 druhy veľkých opíc.
Mnohými druhmi sú zastúpené plazy.
Predkolumbovská doba
Známe sú sídla pôvodných obyvateľov staršie ako 6000 rokov. Archeologické náleziská poskytujú predovšetkým keramiku a sošky z vulkanického kameňa nájdené na ostrove Zapatera.
Kolonizácia
V roku 1524 založili Španieli pod vedením Francisca Hernándeza de Córdoba mestá León a Granada a v roku 1528 vznikla provincia Nikaragua, spravovaná až do roku 1812 z kapitanátu so sídlom v Guatemale. Východná časť krajiny však nebola pod španielskou kontrolou takmer nikdy. Nedostupné a nehostinné územia pralesov pri karibskom pobreží obývali od polovice 17. storočia potomkovia miestnych Indiánov a čiernych otrokov, ktorí sem utiekli z ostrovov v Karibskom mori. Mali dobré vzťahy s Angličanmi, vtedy úhlavnými nepriateľmi Španielov.
11. októbra 1821 bola v Leóne vyhlásená nezávislosť od Španielska a pripojenie k Prvej mexickej ríši, ale Granada a Kostarika sa oddelili a vytvorili vlastné vlády. Po páde Agustína I v roku 1823 sa Nikaragua pripojila k Spojeným stredoamerickým provinciám. Nikaragua však bola aj prvou krajinou, ktorá sa z tohto útvaru definitívne rozhodla vystúpiť v roku 1838.
Nezávislosť
Udalosti prvej polovice 19. storočia vyvrcholili intervenciou filibustierov vedených Williamom Walkerom. Na ich porážke sa podieľala koalícia stredoamerických štátov, ale pokiaľ ide o Nikaraguu, jej najvýznamnejším príspevkom bola bitka pri San Jacinte. Krajina vyšla z tohoto zápasu hospodársky zoslabená. Granada bola takmer úplne zničená požiarom a pretrvávala tradičná rivalita liberálov z Leónu s konzervatívcami z Granady. V roku 1858 sa začalo približne tridsaťročné obdobie, ktoré patrí medzi najlepšie v dejinách krajiny a počas ktorého dominovali konzervatívci. Krajina vtedy bola jednou z najstabilnejších a najbohatších v Strednej Amerike, s jednou z najvýkonnejších ekonomík v Latinskej Amerike a so solídnymi inštitúciami a obozretným spravovaním verejných financií. To lákalo prisťahovalcov z Európy, najmä z Nemecka a Talianska a viedlo k ďalšiemu ekonomickému rastu, zatiaľ čo Salvádor, Honduras a Guatemala sa zmietali vo vojenských konfliktoch. V tomto období sa pri moci vystriedali prezidenti Tomás Martínez Guerrero (1858-1867), Fernando Guzmán y Solórzano (1867-1871), Vicente Cuadra y Ruy Lugo (1871-1875), Pedro Joaquín Chamorro y Alfaro (1875-1879), Joaquín Zavala Solís (1879-1883), Adán Cárdenas del Castillo (1883-1887), Evaristo Carazo Aranda (1887-1889) a Roberto Sacasa y Sarria (1889-1893). V roku 1885 sa Nikaragua stala vojenským spojencom Kostariky a Salvádora, aby spoločne čelili úmyslom guatemalského prezidenta Justa Rufina Barriosa, podporovaného Hondurasom, ktorých cieľom bola obnova politickej jednoty Strednej Ameriky, ale nikaragujská armáda nemala možnosť bojovať, lebo Barrios zahynul už pri invázii do Salvádora.
20. storočie
Začiatok 20. storočia sa vyznačoval rastúcou nestabilitou a ozbrojenými intervenciami armády USA v rámci tzv. banánových vojen. Jednou z najznámejších osobností tej doby bol generál roľníckeho pôvodu Augusto César Sandino, ktorý bojoval na strane liberálov a proti americkej intervencii. Dohoda medzi liberálmi a konzervatívcami o mieri z roku 1933 nariaďovala rozpustenie jeho armády. Pre Sandina to znamenalo prakticky rozsudok smrti. Popravený bol vo februári 1934.
Ďalší hospodársky rozmach zaznamenala krajina v 50. a 60.rokoch. Niekoľko desaťročí, až do Sandinovskej revolúcie v roku 1979, vládla rodina Somozovcov. Zatiaľ čo Somozovci boli spojencami USA, ich nástupcovia zo Sandinovského frontu národného oslobodenia (FSLN) boli podporovaní Kubou a Sovietskym zväzom. Nikaragua sa tak stala jedným z horúcich bojísk studenej vojny. Politická perzekúcia odporcov, partizánska vojna, povinná vojenská služba a zlý stav ekonomiky sa stali hlavnými dôvodmi masovej emigrácie Nikaragujcov do zahraničia - najmä do USA a susedných krajín, ale aj do západnej Európy. Sandinovská revolúcia sa skončila mierovou dohodou medzi FSLN a jeho odporcami, ktorá doviedla krajinu k slobodným voľbám v roku 1990. Vyhrala ich spoločná kandidátka všetkých opozičných strán Violeta Chamorrová. Odvtedy až dodnes prebieha výmena vlád v krajine ústavným spôsobom. Posledné voľby vyhral kandidát FSLN Daniel Ortega, ktorý vládol v krajine aj počas Sandinovskej revolúcie.
Vláda a politika
Nikaragua je republika postavená na 4 mocenských pilieroch: výkonnom, zákonodarnom, súdnom a volebnom. Výkonnú moc má prezident volený na obdobie 5 rokov. Zákonodárnu moc má jednokomorové Národné zhromaždenie zložené z 92 poslancov volených na 5 rokov. Súdna moc patrí Najvyššiemu súdu pozostávajúcemu zo 16 sudcov. Za voľby zodpovedá Najvyššia volebná rada. Voľby v krajine pravidelne monitorujú medzinárodní pozorovatelia a zväčša konštatujú, že sú spravodlivé a v súlade so zákonom.