cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Domenico Zipoli
Životopis
Z neznámych dôvodov v roku 1716 odišiel do Sevilly v Španielsku, kde 1. júla vstúpil do Spoločnosti Ježišovej so žiadosťou odísť do jezuitských misií v Paraguaji v Južnej Amerike (vtedy španielska kolónia). Ako novic odišiel zo Španielska so skupinou 53 misionárov, ktorí do Buenos Aires dorazili 13. júla 1717. Do svojej smrti pôsobil v meste Córdoba (v súčasnej Argentíne), kde dokončil svoje štúdiá teológie a filozofie ako prípravu na kňazskú vysviacku. Vzhľadom na to, že biskupské sídlo Córdoba bolo neobsadené, obrad sa nikdy neuskutočnil. Napriek tomu niekoľko rokov pôsobil ako hudobný riaditeľ pre miestne jezuitské misie.
Kniha (rozlišovacia stránka)
Kniha môže byť:
Domenico Zipoli
Životopis
Zomrel 2. januára 1726 v jezuitskom dome v Córdobe na infekčnú chorobu neznámeho pôvodu. Miesto jeho pochovania je neznáme, niektoré zdroje uvádzajú, že jeho popol je uložený v kostole v Santa Catalina v horách provincie Córdoba.
Dielo
Zaoberal sa prevažne tvorbou cirkevnej hudby a skladieb pre organ a čembalo. Z jeho počiatočnej talianskej tvorby sú známe o.i. dve oratóriá: San Antonio di Padova (1712) a Santa Catherine, panna a mučenica (1714). Začiatkom roka 1716 v Ríme vydal svoje najznámejšie dielo Sonate d´Intavolatura pre organ a čembalo. Toto dielo mu získalo v Ríme svojho času všeobecné uznanie.náhľad|Domenico Zipoli, Sonate d’intavolatura Skladá sa z dvoch častí: 1. Parte prima (16-dielna časť pre organ pozostávajúca z tokát, sérií štyroch versetov, canzon a iných skladieb v rôznych stupniciach; pozoruhodná je najmä Toccata all´Elevazione F-dur niekedy spracovaná v orchestrálnej forme ako Adagio pre hoboj, violončelo, organ a sláčikové nástroje) a 2. Parte seconda (6-dielna časť pre čembalo obsahujúca suitu v h-mol, g-mol, C-dur, d-mol a partity v C-dur a a-mol). V Ríme vytvoril aj kantátu pre soprán a basso continuo Daliso, da quel di che partisti a mnohé iné diela. Z jeho juhoamerickej tvorby objavenej v Chiquitos v Bolívii sa podarilo zachovať dve omše, dve zhudobnenia žalmov, tri hymny, Te Deum laudamus a iné diela. V roku 1959 americký muzikológ Robert Stevenson objavil v Sucre, Bolívii Zipoliho Omšu F-dur (kópia z Potosí v Bolívii r. 1784), ktorej skladba je založená na iných dvoch omšiach skladateľa.
NGC 420
NGC 420 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Derek Riggs
Derek Riggs (* 13. február, 1958 Portsmouth, Anglicko) je súčasný britský umelec, ktorého mediálne najznámejším počinom bolo vytvorenie maskota pre heavy metalovú skupinu Iron Maiden. Jeho meno bolo "Eddie" a je na obálkach väčšiny ich albumov.
Je tiež známy pre spoluprácu so skupinou Gamma Ray.
Paul Topinard
Paul Topinard (* 4. november 1830, L’Isle-Adam, Francúzsko - † 20. december 1911, Paríž) bol francúzsky antropológ a lekár, zakladateľ vývojovej antropológie na univerzite v Paríži. Bol vedeckým tajomníkom francúzskej antropologickej spoločnosti.
Topinard sa zaoberal klasifikáciou ľudských rás a typov v Európe a rozdelením antropológie na všeobecné štúdium ľudského druhu a na štúdium rôznych ľudských rás a skupín.
Vitamín B12
náhľad|Vzorec rôznych foriem vitamínu B12 Ako vitamín B12 alebo kobalamín (tiež kyanokobalamin) sa označuje skupina zložitých organických zlúčenín, obsahujúcich kobalt v centre porfyrínového kruhu. Pre ľudský organizmus je nenahraditeľný pre krvotvorbu, vývoj a funkciu nervovej sústavy, syntézu ribonukleovej a deoxyribonukleovej kyseliny (DNA a RNA) a ďalšie metabolické funkcie. Denná spotreba sa udáva od 2,5 do 7 mikrogramov, počas tehotenstva vyššia. Výskum jeho vstrebávania, metabolizmu a pôsobenia v organizme je náročný a za čiastkové objavy už boli udelené aj Nobelove ceny.
Quai de Montebello
thumb|Quai de Montebello
Fürged
Fürged je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Tamási.
Vitamín B12
== Biochémia a fyziológia   == V ľudskom organizme sú biologicky účinné ako kofaktory enzýmov dve formy vitamínu B12: adenozylkobalamin (AdoCbl) a metylkobalamín (MeCbl). Syntetický vitamín B12 obsahuje cyanokobalamin a hydroxykobalamin. Vstrebávanie v tráviacom trakte je zložité: najskôr sa v žalúdku za prítomnosti žalúdočnej kyseliny naviaže na haptokorín, produkovaný slinnými žľazami, potom sa z neho v prítomnosti enzýmov, vylučovaných podžalúdkovou žľazou uvoľní a naviaže na tzv. vnútorný faktor, produkovaný v žalúdku. Takto naviazaný sa vstrebáva do krvného obehu, kde sa viaže na transportné bielkoviny transkobalamin ako holotranskobalamin (HC) a haptokorín. Až v pečeňových bunkách sa nakoniec mení na zmienené aktívne formy (AdoCbl a MeCbl). V pečeni sa tiež nachádzajú telesné zásoby vitamínu B12. Je zaujímavé, že veľké množstvo vitamínu B12 syntetizujú baktérie v hrubom čreve, kde sa už ale nevstrebáva.
Quai de Montebello
Quai de Montebello (Montebellovo nábrežie) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa na ľavom brehu rieky Seiny v 5. obvode.
Fürged
Má rozlohu 2676 ha a žije tu 722 obyvateľov (2007).
Vitamín B12
Nedostatok vitamínu B12 sa prejavuje v procesoch remetylácie homocysteínu na cytozín, potrebný pre syntézu ribonukleových kyselín. Dochádza tým k deficitnej syntéze bielkovín. Ďalším dôsledkom je porucha tvorby fosfolipidov, potrebných k tvorbe myelínu, súčasti obalu nervov. Nedostatok ribonukleových kyselín má za následok poruchu syntézy bielkovín a v jej dôsledku aj vytváranie neplnohodnotných červených krviniek (megaloblastov).
Quai de Montebello
Poloha
Nábrežie leží na ľavom brehu oproti ostrovu Cité s katedrálou Notre-Dame. Začína na križovatke s Rue des Grands-Degrés, kde nadväzuje na Quai de la Tournelle a končí pri Rue du Petit-Pont, odkiaľ pokračuje Quai Saint-Michel. Na nábrežie vedú mosty Pont au Double a Petit-Pont.
Dejiny
Nábrežie nesie meno generála Jeana Lannese, vojvodu z Montebello (1769 – 1809), ktorý padol v bitke pri Asperne.
Death on the Road
Death on the Road je šiesty LIVE album vydaný britskou heavy metalovou skupinou Iron Maiden, ktorý bol nahratý počas Dance of Death World Tour '03 - '04. Záznam koncertu bol tiež vydaný ako DVD s rovnomenným názvom Death on the Road.
Vitamín B12
Príčiny nedostatku vitamínu B12
Neboli zistené nijaké nepriaznivé následky príjmu vysokých dávok vitamínu B12.
Death on the Road
Zoznam skladieb
{| border=0 cellspacing=5 cellpadding=5 |
Vitamín B12
Dôsledky a prejavy nedostatku vitamínu B12
náhľad|Poškodenie miechy pri dlhodobom nedostatku vitamínu B12, je možné zobraziť vyšetrením nukleárnou magnetickou rezonanciou. Deficit vitamínu B12 môže viesť k poškodeniu centrálneho a periférneho nervového systému, ktoré sa prejavuje ako encefalopatia (poškodenie mozgu), myelopatia (poškodenie miechy) alebo neuropatia (poškodenie nervov). V minulosti popisovaná degenerácia miechy – funikulárna myelóza až s ochrnutím dolných končatín je extrémnym prejavom a dnes sa už prakticky nepozoruje. Časté sú poruchy citlivosti, rovnováhy, neskôr poruchy chôdze. Postihnutie optického nervu sa prejavuje poruchami zraku, postihnutie mozgu spôsobuje depresiu, poruchy pamäti, nakoniec vyvoláva príznaky psychóz a vedie k demencii. Poškodenie vegetatívneho nervstva spôsobuje príznaky zo strany tráviaceho traktu, od pálenia jazyka, ťažoby na žalúdku po hnačky alebo zápchu.
Deficit vitamínu B12 je jednou z možných príčin megaloblastovej anémie, málokrvnosti s nálezom abnormálne veľkých červených krviniek (podobný obraz však spôsobuje aj deficit kyseliny listovej, vitamínu B9). Toto bol aj historicky prvý príznak, spojený s nedostatkom vitamínu B12. Okrem toho nedostatok vitamínu B12 je príčinou nižšieho množstva krvných doštičiek v krvi a s tým súvisiaci sklon k tvorbe podliatín, niekedy aj nízky počet bielych krviniek. Vysoký prísun kyseliny listovej môže oddialiť zmeny v krvnom obraze.
Death on the Road
Single
Vydané: 15. august 2005
Vitamín B12
Dôsledky a prejavy nedostatku vitamínu B12
Poznámka: Terminológia sa nezdá ustálená, používa sa aj označenie perniciózna anémia, ktoré je niekedy vyhradené pre anémiu, spôsobenú nedostatkom vnútorného faktora v žalúdku.
Hromadenie homocysteínu zvyšuje riziko srdcovocievnych ochorení. Defektná tvorba bielkovín zvyšuje riziko zhubných ochorení a poškodenie plodu tehotných pacientok.
Nakoľko sa nedostatok vitamínu B12 prejavuje v metabolizme prakticky každej bunky, jeho príznaky sú veľmi mnohoraké. Začínajú pocitom únavy, slabosti, zábudlivosťou, závratmi, pridružujú sa bolesti hlavy, dýchavičnosť, poruchy trávenia, poruchy citlivosti, ťažkosti pri chôdzi, závažnejšie psychické poruchy. Pri bežných laboratórnych vyšetreniach sa až neskôr v priebehu ochorenia objavia zväčšené červené krvinky, až po ich objavení sa rozvinie málokrvnosť, časom až extrémna. V rôznom štádiu ochorenia sa zisťuje aj pokles počtu bielych krviniek a krvných doštičiek. Príznaky poškodenia nervového systému nie sú špecifické pre nedostatok vitamínu B12 a zmeny, detegovateľné CT vyšetrením alebo nukleárnou magnetickou rezonanciou sa objavujú pomerne neskoro. Popisované sú aj ďalšie príznaky, napríklad kožné.
Príznaky deficitu vitamínu B12 sú hlavne spočiatku necharakteristické a prekrývajú sa s príznakmi, ktoré sa považujú za normálne prejavy starnutia alebo iných ochorení (napríklad zlyhávania srdca, demencie alebo cukrovky). Preto po jeho nedostatku u pacientov treba aktívne pátrať, zvlášť u starších ľudí, tehotných žien, pacientov s ochoreniami tráviaceho traktu, podvýživou a dodržujúcich niektoré obmedzujúce diety (tiež vegánov a vegetariánov), ako aj u pacientov, dlhodobo užívajúcich rizikové lieky (obsahujúce metformin a mnoho rôznych liekov, znižujúcich množstvo žalúdočnej kyseliny).
V posledných rokoch je bežne dostupné vyšetrenie množstva vitamínu B12 v krvi, ktoré dokáže odhaliť jeho znížené hladiny v krvi často ešte pred vznikom príznakov (ktoré sa väčšinou objavia až po vyčerpaní zásob v pečeni, niekedy po dlhých rokoch). K dispozícii je tiež vyšetrenie hladiny holotranskobalamínu v krvi, ktoré odhaľuje aj začínajúci deficit vitamínuB122. Vzhľadom na jeho zložitý transport a metabolizmus, tieto vyšetrenia nemusia odhaliť všetkých pacientov s deficitom vitamínu B12. Ak klinické príznaky, hlavne príznaky poruchy nervovej sústavy budia podozrenie na chýbanie vitamínu B12, treba vykonať ďalšie laboratórne vyšetrenia aj po zistení jeho normálnej hladiny v krvi: okrem transkobalamínu aj vyšetrenia hladiny homocysteínu, metylmalonovej kyseliny (MMA).
Po zistení nedostatku vitamínu B12 nasleduje zistenie príčiny (strava, porucha vstrebávania atď.) a liečba.
Liečba
náhľad|Injekčný vitamín B12 V prípade, že nie je porucha vstrebávania vitamínu B12, stačí úprava stravovania. Pre ostatných pacientov je k dispozícii všeobecne dostupný vitamín B12 v injekciach, ktorý je možné bez rizika predávkovania aplikovať všetkým pacientom, aj pri počiatočnom zvládaní ťažkých prejavov deficitu. Na liečbu väčšinou dostačuje jediná injekcia do svalu za jeden alebo viac mesiacov, u niektorých pacientov je však potrebné trvalo podávať vysoké dávky. Zistenie normálnych hladín vitamínu B12 v krvi po začatí liečby neznamená, že bola dostatočná a je možné ukončiť ju, naopak, raz zistený deficit vitamínu B12 znamená potrebu jeho trvalého podávania. U pacientov s výraznými príznakmi treba začať liečbu vysokými dávkami. Komplikovanejšia môže byť liečba vzácnych prípadov s poruchou metabolizmu vitamínu B12 a tiež liečba následkov dlhodobo zanedbaného ochorenia. U väčšiny pacientov však liečba nakoniec vedie k úprave vzniknutých poškodení organizmu.
Chorupniansky potok
Chorupniansky potok je potok v hornom Liptove, v južnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Malužinej, meria a je tokom V. rádu. Preteká východnou časťou NAPANT-u cez Chorupniansku dolinu.
Prameň
Tečie v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, pramení na východo-juhovýchodnom svahu Fišiarky v nadmorskej výške približne
Opis toku
Od prameňa najprv tečie smerom na juhojuhovýchod, následne na východo-severovýchod, sprava priberá občasný prítok z juhozápadného svahu Vrbovice a pokračuje na sever. Ďalej priberá pravostranný prítok zo severného svahu Vrbovice, potom vytvára oblúk vypnutý na východ a tečie v blízkosti horárne Chorupné na ľavom brehu. Vzápätí priberá ľavostranný prítok zo Suchej doliny, následne z tej istej strany aj prítok z južného svahu Špíglového a krátky prítok z východného svahu Špíglového. Napokon sa stáča na severovýchod a v strednej časti Malužinskej doliny, na katastrálnom území obce Malužiná a južne od horárne Predné, ústi v nadmorskej výške cca do Malužinej.
Lurcy-Lévis (kantón)
Lurcy-Lévis je francúzsky kantón v obvode Moulins v departemente Allier v regióne Auvergne. Tvorí ho 9 obcí.
Royan
Royan je obec na juhu Francúzska v departemente Charente-Maritime a regióne Poitou-Charentes. Nachádza sa asi severne od Bordeaux.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Majstrovstvá Európy B kategórie v bejzbale 2004
Majstrovstvá Európy B kategórie v bejzbale 2004 boli v poradí 12. Majstrovstvá Európy B kategórie v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konali sa v dňoch od 31. júla8. augusta 2004 v dvoch skupinách, za účasti rekordných 18 tímov. Skupina A sa hrala v mestách Rybnik a Żory, v Poľsku; skupina B v mestách Regensburg a Fuerth, v Nemecku. V Nemecku sa hralo na štadiónoch Armin Wolf Arena s kapacitou 6 000 a Pirates Field s kapacitou 500 divákov a spolu na nich prišlo 13 400 divákov. Nováčikom turnaja boli družstvá Izraela a Moldavska. Víťazmi skupín sa stali Ukrajina a domáce Nemecko.
Turnaj slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá Európy A kategórie v roku 2005. Kvalifikovali sa na ne víťazi oboch skupín.
Gerjen
Gerjen je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Paks.
Má rozlohu 3628 ha a žije tu 1287 obyvateľov (2007).
Albert Saský
Albert Saský môže byť:
Kliešť obyčajný
Kliešť obyčajný (Ixodes ricinus) je najznámejší druh z čeľade kliešťovitých. Je to druh parazita, ktorý sa živí krvou divých i domácich zvierat a človeka. Nebezpečný je tým, že môže byť nositeľom rôznych chorôb, ako napr. pre človeka nebezpečná lymská borelióza a kliešťová encefalitída.
Vývojové štádiá
Kliešť obyčajný má trojročný vývojový cyklus. Počas neho vystrieda troch hostiteľov. Samička kladie približne 2 000 vajíčok do povrchových vrstiev pôdy a do spodných častí vegetácie. Z nich sa vyvíjajú larvy, neskôr nymfy a v poslednom vývojovom štádiu dospelé kliešte. Každé vývojové štádium sa živí krvou. Samček oplodňuje samičku na hostiteľovi a umiera. Samička umiera po znesení vajíčok.
Vzhľad
Kliešť obyčajný má ploché telo s tvrdým povrchom a 8 nohami (iba larva má 6 nôh). Meria (samček) až  (samička). Samičky kliešťa obyčajného sa od samčekov nelíšia iba svojou veľkosťou, ale aj chrbtovým štítom. Chrbtový štít pokrýva u samčekov celé telo, zatiaľ čo u samičiek a nižších vývojových štádií štít pokrýva iba prednú časť tela, aby mohol organizmus poňať viac krvi. Nacicaná samička zväčšuje svoju hmotnosť až 200-krát. Samček je sfarbený do hnedočierna, samička do červena. Na hlavičke má kliešť klepietka (chelicery), ktorými vytvorí otvor na koži, do ktorej potom vsunie bodavý orgán, hypostom.
NGC 422
NGC 422 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Tukan, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 21. septembra 1835.
Grábóc
Grábóc je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Bonyhád.
NGC 422
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Grábóc
Má rozlohu 1373 ha a žije tu 183 obyvateľov (2007).
Le Montet (kantón)
Le Montet je francúzsky kantón v obvode Moulins v departemente Allier v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
BBE
BBE môže byť:
Biotín
Biotín (iné názvy: vitamín B7, vitamín H, vitamín I) je jeden z vitamínov B.
Charakteristika
Biotín patrí do skupiny vitamínov rozpustných vo vode. Je syntetizovaný črevnými baktériami. Jeho sumárny vzorec je C10H16N2O3S.
Výskyt
Jeho hlavným zdrojom je vaječný žĺtok, sója, pečeň a obličky.
Vplyv na zdravie
Je nenahraditeľný pre cievny systém a kožu.
DDD 0,2 mg
Zúčastňuje sa karboxylačných reakcii ako donor CO2. Reakcie ktorých je kofaktorom: vznik malonylCoA z acetylCoA, vznik oxalacetátu z pyruvátu a iné.
František Tolvaj
František Tolvaj (* 1649, Menyö (podľa iných prameňov Gyöngyös, Maďarsko – † 1711, ???) bol učiteľ.
Žiguľovskoje
náhľad|Pivovar v Samare Žiguľovskoje je značka ruského piva, vyrábaná prevážne v Samare.
František Tolvaj
Narodil sa v r. 1649 v Menyö v Maďarsku (podľa iných prameňov Gyöngyös, Maďarsko).
Žiguľovskoje
Dejiny
V roku 1881 začal v Samare rakúsky šľachtic Alfred von Vacano variť pivo «Венское» - typický viedenský ležiak s plnou sladkastou chuťou a jantárovou farbou. Nápoj ruským konzumentom veľmi zachutil a stal sa najpredávanejším pivom v krajine. V roku 1934 došlo k zmene názvu - údajne potom, čo pivovar navštívil Anastáz Ivanovič Mikojan a vyjadril nespokojnosť, že sa najlepšie sovietske pivo volá podľa hlavného mesta buržoázneho štátu. Nové meno bolo odvodené od neďalekých Žigulských vrchov (tie dali o tridsať rokov neskôr názov aj značke automobilov z neďalekého Togliatti). V osemdesiatych rokoch tvorilo Žiguľovskoje 80 % sovietskej produkcie piva a vyrábalo sa v 735 závodoch v celej krajine. Preto samarský pivovar neuspel, keď sa na začiatku ruského kapitalizmu pokúsil získať exkluzívne práva na túto značku; súd opakovane rozhodol, že „Žigulské pivo“ nie je ochranná známka, ale druh piva (ako napr. stout), ktorý môže variť ktokoľvek.
Charakteristika
Žiguľovskoje má cez 4 percentá alkoholu a podiel mladiny okolo 11 percent. Energetická hodnota je 42kcal/100 gramov.
František Tolvaj
Študoval v maďarskom Gyöngyösi, pravdepodobne aj v Sárospataku, v r. 1676 – 1680 bol učiteľom (aj riaditeľom) kalvínskej školy v Lučenci, potom v Gyöngyösi. Neskôr zastával rôzne posty v stoličných úradoch, bol kuruckým veliteľom a diplomatom Františka Rákócziho II., kastelánom na Muráni atď. Bol autorom jednej z najrozšírenejších elementárnych aritmetických príručiek v Uhorsku. Tieto diela tvorili podstatnú časť matematickej produkcie v krajine v druhej polovici 17. a prvej polovici 18. storočia. Poznáme 7 rôzne upravených vydaní jeho príručky napísanej v maďarčine, z toho 3 na Slovensku, prvé vydanie bolo debrecínske (1675), posledné známe v Levoči (1729). Napísal aj latinskú učebnicu aritmetiky (Levoča 1706).
Zomrel v roku 1711.
Open 13 1997
Dvojhra mužov
🇸🇪 Thomas Enqvist vs. 🇨🇱 Marcelo Ríos 6-4 1-0 skreč
Štvorhra mužov
🇸🇪 Thomas Enqvist / 🇸🇪 Magnus Larsson vs. 🇫🇷 Olivier Delaître / 🇫🇷 Fabrice Santoro 6-3 6-4
Žiguľovskoje
Zaujímavosti
O Žigulskom pive sa v svojich dielach zmieňujú Ivan Bunin, Vladimir Vysockij, Venedikt Vasilievič Jerofejev alebo Sergej Lukianenko.
Okolo roku 2000 sa samarský pivovar pokúsil presadiť so svojim výrobkom na britskom trhu, ale neuspel - údajne preto, že názov „Žiguli“ evokoval zákazníkom slovo „goolie“, označujúci v slangu semenník.
OGC Nice
Olympique Gymnaste Club de Nice-Côte d'Azur, (OGC Nice) je francúzsky futbalový klub hrajúci prvú najvyššiu francúzsku ligu. Bol založený 19. júla 1904. Sídli v meste Nice. Domáce zápasy hráva na štadióne Allianz Riviera.
Tibetská náhorná plošina
náhľad|vpravo|Tibetská plošina medzi Himalájami a púšťou Taklamakan Tibetská náhorná plošina ( [Qing Zang Gaoyuan]) je najrozsiahlejšia a najvyššie položená náhorná plošina na Zemi dlhá, široká , priemerná výška 4 000 V Tibetskej náhornej plošine ležia horské pásma vysoké až (Transhimaláje) oddelené hlbokými dolinami s jazerami. Nachádza sa v Strednej Ázii. Táto plošina sa nachádza medzi pohoriami Himaláje, Karakoram, Hindúkuš, Pamír, Ťanšan a púšťou Gobi.
Plancher-Bas
Plancher-Bas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 423
NGC 423 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Györe
Györe je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Bonyhád.
Má rozlohu 1131 ha a žije tu 727 obyvateľov (2007).
BBE (hudobná skupina)
BBE alebo B.B.E. bol francúzsky hudobný projekt, založený dvoma hudobnými producentmi Brunom Sanchionim a Emmanuelom Topom. Ich najväčším úspechom bola skladba „Seven Days and One Week“ z roku 1996 ktorá sa umiestnila na niekoľkých rebríčkoch TOP 10 a dosiahla vysoký úspech najmä v Spojenom kráľovstve a Nemecku. Skladba dostala ocenenie British Phonographic Industry za predaj viac ako 200 000 nosičov v Spojenom kráľovstve. Neskôr v roku 1998 vydali album Games, ktorý obsahoval známe hity ako „Desire“ alebo „Deeper Love (Symphonic Paradise)“.
Mladé letá
Mladé letá môže byť:
Tisza
Tisza môže byť:
NGC 424
NGC 424 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. novembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Wu-tchaj-šan
Wu-tchaj-šan je vrch na severovýchode Číny v provincii Šan-si. Dosahuje výšku 3 058 metrov. Patrí medzi tzv. štyri posvätné vrchy budhizmu, čo je označenie pre štyri vrchy, ktoré sú posvätné pre budhistov.
Od roku 2009 je zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Morten Madsen
Morten Madsen (* 16. január 1987, Rødovre, Dánsko) je dánsky hokejista, hrajúci vo švédskej Elitserien za klub MODO Hockey.
Klubový hokej
S hokejom začínal v jeho rodnom meste v klube Rodovre Mighty Bulls a v sezóne 2002/03 debutoval v najvyššej dánskej lige. V sezónach 2003 - 2006 pôsobil v klube švédskej Elitserien, Frölunda HC. Pred sezónou 2006/07 odišiel do zámoria, kde hral za Tigres de Victoriaville v juniorskej QMJHL. V roku 2005 bol draftovaný v 4. kole zo 122. miesta klubom Minnesota Wild. Od roku 2007 do roku 2009 hral za farmársky klub Minnesoty, Houston Aeros. Pred sezónou 2009/10 sa vrátil do Európy, kde hrá za klub MODO Hockey.
Reprezentácia
Dánsky reprezentačný tréner Mikael Lundström ho nominoval Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Quai Saint-Exupéry
thumb
Quai Saint-Exupéry (nábrežie Saint-Exupéryho) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 16. obvode. Je pomenované podľa francúzskeho letca a spisovateľa Antoina de Saint-Exupéryho. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.
Poloha
Nábrežie vedie po pravom brehu rieky Seiny. Začína na križovatke s Boulevard Murat, kde naň nadväzuje Quai Louis-Blériot a končí až za hranicami Paríža na území mesta Boulogne-Billancourt, kde naň nadväzuje Quai du Point-du-Jour.
Emil Skákala
náhľad|Ing. Emil Skakala Ing. Emil Skákala (* 6. august 1922, Leopoldov – † 27. júl 1990, Bratislava) bol slovenský krasokorčuliar, predseda Krasokorčuliarskeho oddielu Slovan Bratislava, predseda Československého krasokorčuliarskeho zväzu v Prahe, medzinárodný rozhodca v tancoch na ľade, zástupca Československa v ISU, International Skating Union, riaditeľ ZARES, Záhradníctvo a rekreačné služby mesta Bratislavy, vládny splnomocnenec pre Wiener Internationale Gartenschau WIG 1964.
Životopis
Detstvo prežil v Leopoldove. Ako desaťročný sa presťahoval do Bratislavy. Vyštudoval učiteľskú a obchodnú akadémiu. Počas štúdia sa venoval aktívne krasokorčuľovaniu. Najskôr ako pretekár v kategórii jednotlivcov, neskôr v párovej jazde a napokon v tancoch na ľade. Jeho partnerkou bola legendárna Hilda Múdra. Zúčastnil sa niekoľkých Majstrovstiev Slovenska a ČSSR, získal titul Majster Slovenska a Moravy, Akademických majstrovstiev sveta v Špindlerovom Mlýne a v Davose. Po skončení aktívnej činnosti získal kvalifikáciu trénera a rozhodcu prvej triedy. Rozhodoval na Majstrovstvách Európy a Majstrovstvách sveta v krasokorčuľovaní. Viac než 30 rokov pôsobil v zodpovedných funkciách:
Aj jeho zásluhou vyrástlo v tom čase na Slovensku mnoho talentovaných a úspešných krasokorčuliarov a trénerov. Patria medzi nich Karol Divín, Eva Grožajová, Marian Filc, Júlia Golonková, Liana Drahová, Vlachovská, Bartošievič, Diana Skotnická a Martin Skotnický, Ondrej Nepela, Miroslav Šoška a Jozef Sabovčík.
Popri zamestnaní študoval na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave, ktorú úspešne ukončil v roku 1950. Nastúpil do ZARESu ako plánovač. Roku 1952 sa stal riaditeľom ZARESu. Tu pôsobil 3 desiatky rokov, až kým roku 1982 neodišiel do dôchodku.
V období jeho riaditeľovania bola Bratislava kvitnúcou oázou najmä na jar, keď na námestiach a uliciach rozkvitlo státisíce tulipánov. Bol zakladateľom medzinárodnej kvetinovej výstavy Flóra Bratislava.
Bol iniciátorom mnohých krasokorčuliarskych súťaží, ako napr. Veľká cena SNP, Veľká cena Bratislavy, ľadovej revue To je moja melódia a Poďte s nami. V tomto období boli častými hosťami Bratislavy ľadové revue Wiener Eisrevue a Holiday on Ice.
Osijecko-baranjská župa
Osijecko-baranjská župa je jedna z oblastí Chorvátska vo Východnej Slavónsku. Jej správnym strediskom je Osijek.
Charakter župy
Župa zaberá severnú časť Východného Slavónska, hraničí na severe s Maďarskom a na juhu zo štyrmi ďalšími chorvátskymi župami. Jej územie je nížinné, veľmi poľnohospodársky využívané; iba južným smerom sa mierne zdvíha a v jej východnej časti, pri brehu Dunaja, sú bažiny. Hlavnou a najvýznamnejšou riekou, okrem už spomenutého Dunaja je tu Dráva, ktorá tiež preteká hlavným mestom Osijekom. Ekonomicky je táto oblasť stále veľmi slabá, vzhľadom na to že sa stále ešte spamätáva z občianskej vojny v Juhoslávii a z na ňu nadväzujúcich konfliktov. Veľa domov je stále ešte zničených, pôsobí tu ale našťastie medzinárodná pomoc. Obyvatelia sú prevažne Chorváti, Srbi boli počas ozbrojených stretov presídlení. Názov župy pochádza z názvu hlavného mesta Osijek a historickej časti Uhorska, Baranyji.
Želivka
Priebeh toku
Pramení ako Hejlovka juhovýchodne od osady Vlásenice-Drbohlavy, na Českomoravskej vrchovine, asi 10 km južne od Pelhřimova. Presnejšie sa prameň rieky nachádza pod Bukovým kopcom (702 m), v nadmorskej výške 677,3 m, na rozhraní katastrov obcí Mezná a Častrov. Riečka tečie najprv otvoreným údolím severným smerom. Západne od Pelhřimova neďaleko Vlásenice prijíma zľava Cerekvický potok, ktorý priteká od Novej Cerekve. Riečka vteká do lesnatej krajiny, jej tok sa obracia na severovýchod. Severne od Pelhřimova neďaleko Krasíkovic posilňuje jej tok sprava pritekajúca Bělá. Od hrádze Sedlickej nádrže (r. km 63) sa rieka už nazýva Želivka. Ďalej rieka udržiava prevažne severozápadný smer. Pri Želive prijíma zľava svoj najväčší prítok rieku Trnavu. Po zhruba ďalších 10 km toku vzdúva jej vody v dĺžke 39,1 km významná vodárenská nádrž Švihov (ľudovo zvaná Želivka), ktorej hrádza bola vybudovaná na jej 4,29 riečnom kilometri počas rokov 19651975. Z tejto vodnej nádrže je diaľkovým privádzačom zásobená pitnou vodou Praha, ale aj ďalšie mestá v Stredočeskom kraji a v kraji Vysočina. Po ďalších štyroch kilometroch toku ústi Želivka zľava do Sázavy na jej 98,8 riečnom kilometri pri Soutici v nadmorskej výške 318,1 m.
Vodný režim
Želivka patrí rovnako ako Sázava medzi toky vrchovinnej-nížinnej oblasti. V zimnom a jarnom období odtečie nad 60 % celoročného odtoku.
Priemerné mesačné prietoky Želivky v stanici Nesměřice v roku 2010:
Hlásne profily:
Vplyv vodných nádrží
náhľad|[[Vodná nádrž Sedlice|Sedlická priehrada na Želivke]] náhľad|Hrádza vodného diela [[Vodná nádrž Švihov|Želivka-Švihov]] náhľad|Profil Nesměřice Vodný režim Želivky je výrazne ovplyvnený priehradnými nádržami v jej povodí, predovšetkým hospodárením na vodnom diele Želivka-Švihov. Priemerný dlhodobý prietok (Qa) pri ústi (bez vplyvu VD Švihov) činí 6,98 m³/s. Z tohto množstva sa v súčasnosti odvádza do vodovodnej siete priemerne 3,5 m³/s vody, ktorá chýba Sázave. Tento úbytok je zrejmý obzvlášť v letných mesiacoch.
Györköny
Györköny je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Paks.
Má rozlohu 3160 ha a žije tu 958 obyvateľov (2007).
Jurij Pavlovič Gidzenko
Jurij Pavlovič Gidzenko (* 26. marec 1962, Jelanec) je pôvodne vojenský letec. Od októbra 1987 do januára 2004 bol sovietsky, po rozpade Sovietskeho zväzu ruský kozmonaut, člen oddielu kozmonautov Strediská prípravy kozmonautov J. A. Gagarina. Absolvoval polročný vesmírny let na vesmírnu stanicu Mir v rokoch 1995/96 (20. základná posádka), päťmesačný let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na prelome rokov 2000/01 (Expedícia 1) a krátku návštevu na ISS roku 2002. Vo vesmíre strávil celkom 330 dní.
Vojak
Narodil sa v učiteľskej rodine žijúcej v dedine Jelanec v Nikolajevskej oblasti Ukrajiny). Má ukrajinský pôvod. Po ukončení strednej školy vyštudoval Charkovskú vojenskú vysokú leteckú školu S. I. Gricevca, potom od roku 1983 slúžil v Sovietskom vojenskom letectve v Moldavsku (119. stíhacia letecká divízia v Tiraspole).
Kozmonaut
V druhej polovici osemdesiatych rokov prešiel výberom vojenského letectva na post kozmonauta. V tomto (8.) nábore do oddielu Strediska prípravy kozmonautov (CPK) bolo medzi kozmonautov vybraných päť vojenských letcov, z toho, pozoruhodne, štyroch slúžiacich v tiraspolskej 119. stíhacej leteckej divízii (ešte Dežurov, Malenčenko a Ciblijev). Dňa 26. marca 1987 bol Štátnou medzirezortnou komisiou odporučený na miesto kozmonauta CPK. Dňa 6. októbra 1987 bol rozkazom hlavného veliteľa letectva zaradený do oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu, 21. júla 1989 mu bola priznaná kvalifikácia "skúšobný kozmonaut" a začal sa pripravovať na let na Mir.
Roku 1994 absolvoval Moskovskú štátnu univerzitu geodézie a kartografie, odbor výskum prírodných zdrojov.
V auguste až októbri 1994 sa pripravoval ako veliteľ záložnej posádky 17. základnej expedície na stanicu Mir, so Sergejom Avdejevom a kozmonautom ESA Pedrom Duquom. Od decembra 1994 s Avdejevom (od apríla 1995 ešte s Thomasom Reiterom) tvoril hlavnú posádku 20. základnej expedície na Mir.
Prvý let
Sojuz TM-22 s posádkou Gidzenko, Avdejev, Reiter odštartoval z kozmodrómu Bajkonur 3. septembra 1995. Členovia novej základnej posádky prevzali stanici od vtedajšieho osadenstva (EO-19), ktoré 11. septembra odletelo domov. Všetci traja zostali na stanici do februára nasledujúceho roku, venovali sa údržbe stanice a vedeckej práci. V novembri prijali návštevu amerického raketoplánu Atlantis (let STS-74). Vo februári 1996 odovzdali stanici 21. základnej expedícii (Jurij Onufrijenko, Jurij Usačov) a 29. februára 1996 pristáli na Zemi po 179 dňoch 1 hodine a 42 minútach pobytu vo vesmíre.
Druhý let
V auguste 1996 bol menovaný za veliteľa 24. základnej expedície na Mir, ale už o dva mesiace neskôr bol prevedený na program letov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedície 1.
Vyšné Kozie pleso
Vyšné Kozie pleso, ,. Hoci sa spravidla spomína len jedno pleso, v skutočnosti sú dve v približne rovnakej nadmorskej výške. Spomína ich vo svojom poľskom sprievodcovi Józef Nyka, ale aj historik Ivan Bohuš , ktorý uvádza, okrem iného, že ich v sprievodcoch spomína Arno Puškáš ako severné a južné Vyšné Kozie pleso a Miloš Janoška, ktorý hovorí síce o jednom, no dvojitom Vyšnom Kozom plese. Pleso sa nachádza na dne V úvalu najvyššej časti Mlynickej doliny vo Vysokých Tatrách. Nad nim je hlavný hrebeň Tatier od Štrbského štítu po Hlinskú vežu, Capie veže a Zadná Bašta. Pleso je v nadmorskej výške, plocha , hĺbka.
Jurij Pavlovič Gidzenko
Druhý let
K druhému letu vzlietol v Sojuze TM-31 z Bajkonuru 31. októbra 2000. Dňa 2. novembra 2000 sa Sojuz spojil so stanicou a členovia Expedície 1 – William Shepherd, Gidzenko a Sergej Krikaľov – začali trvalé obývanie ISS. Začiatkom decembra prijali návštevu amerického raketoplánu Endeavour (let STS-97) a vo februári 2001 raketoplánu Atlantis (let STS-98). V marci 2001 v raketopláne Discovery (let STS-102) docestovala nová posádka Jurij Usačov, Susan Helmsová a James Voss z Expedície 2. Posádka Expedícia 1 pristála na palube Discovery 21. marca 2001 po 140 dňoch, 23 hodinách a 40 minútach letu.
Jan Morávek
Jan Morávek môže byť:
Jurij Pavlovič Gidzenko
Tretí let
Od augusta 2001 sa pripravoval vo funkcii veliteľa 3. návštevnej expedície ISS, s talianskym astronautom ESA Robertom Vittorim a americkým vesmírnym turistom Markom Shuttleworthom. Do vesmíru odštartovali na palube Sojuzu TM-34 dňa 25. apríla 2002. Po týždni strávenom na ISS sa vrátili v Sojuze TM-33. Pristáli 5. mája po lete trvajúcom 9 dní, 21 hodín a 25 minút.
Vyšné Kozie pleso
Názov
Zdá sa, že Kozie plesá pomenovali pastieri a sú ľudového pôvodu, ale pravda je iná. Spišskonovoveský profesor prírodopisu Július Geyer napísal v ročenke Uhorského karpatského spolku z roku 1878, že rok predtým videl na brehu bezmenného plesa (Nižného Kozieho plesa) tak veľa kamzíkov, že ho pomenoval na „ich počesť“ Gemsensee, Zergetó – Kamzíčie pleso. Neskôr prešiel názov aj na vyššie položené Vyšné Kozie pleso a v najnovšom názvosloví aj na Malé Kozie pleso. V staršej slovenskej literatúre sa kamzíky označovali ako kozy, divé kozy alebo capy. Bolo to v súlade s ľudovou terminológiou, a preto prirodzene prešiel tento názov na pleso. Aj autor prvého tatranského slovenského sprievodcu Miloš Janoška, v článku Hrebeňom Bašty (Krásy Slovenska 1921) píše o svojom stretnutí s „divými kozami“ pri plese. Liptáci napríklad v jednej pesničke spievajú: „Na krivánskej prti, kozička sa vrtí“.
Turistika
Pleso sa nachádza ďaleko od turistického chodníka, ktorý vedie Mlynickou dolinou. Veľmi slabo ho vidieť z Bystrého sedla.
Jurij Pavlovič Gidzenko
Odchod z oddielu kozmonautov
V januári 2004 Gidzenko opustil oddiel kozmonautov, potom čo bol v decembri 2003 menovaný za náčelníka 3. správy CPK. Od septembra 2008 dočasne vykonáva funkciu 1. zástupcu náčelníka CPK.
Gidzenko je ženatý, má dvoch synov.
Gyulaj
Gyulaj je obec v Maďarsku v Tolnianskej župe v obvode Dombóvár.
Má rozlohu 7082 ha a žije tu 1048 obyvateľov (2007).
Moulins-Ouest
Moulins-Ouest je francúzsky kantón v obvode Moulins v departemente Allier v regióne Auvergne. Tvorí ho 7 obcí.
José Benito de Churriguera
José Benito de Churriguera (* 21. marec 1665, Madrid, Španielsko – † 2. marec 1725, Madrid) bol významný španielsky barokový architekt, sochár a urbanista, ktorého štýl získal prívlastok "churrigueresque". Mal dvoch bratov – Joaquina (1674 – 1724) a Alberta (1676 – 1750), ktorí boli vo svojej dobe uznávaní ako poprední architekti.
Jan Morávek (futbalista)
Jan Morávek (* 1. november 1989, Praha) je český futbalista, ktorý hráva na pozícii vysunutého stredopoliara. V súčasnosti je hráčom nemeckého klubu Schalke 04, kam prestúpil z Bohemians 1905 v lete 2009 a zmluvu tu podpísal na štyri roky. Je považovaný za talent českého futbalu.
NGC 425
NGC 425 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 11. októbra 1879.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Tibetológia
Tibetológia je vedný odbor zaoberajúci sa výskumom jazyka, náboženstva, filozofie, dejín, literatúry, duchovnej a materiálnej kultúry Tibeťanov žijúcich jednak na Tibetskej náhornej plošine, ale aj tibetských komunít obývajúcich južnú stranu Himalájí (Ladak, severný Nepál, Sikkim, Bhután). Predpokladom takéhoto vedeckého štúdia je znalosť tibetčiny, či už súčasnej hovorovej tibetčiny alebo klasickej.
Sándor Körösi Csoma, madarsky cestovaťeľ a Tibetológ, žije od roku 1827 v Tibetskom klaštore Zanga a nesôr v roku 1827 v klaštore Kanamba. Spracoval gramatiku tibetskeho jazyka a vydava knihu A grammar of the Tibetan language (Kalkata 1834) a zostavil prvy Tibetsko - Anglicky slovnik, Essay towards a dictionary Tibetan and English (Kalkata 1835) a vydava aj knihu o budhizme Analysis of the Kandjur ( Kalkata 1835) Dalai Lama ho pozval do Lhasi ale na ceste 11.4.1824 zomrel je pochovany v Dargeelingu. Počiatky hlbšieho záujmu Európanov o Tibet siahajú do 18. storočia, keď v rámci misijnej činnosti kresťanských misionárov (jezuitov a neskôr kapucínov) v Centrálnom Tibete vzniklo niekoľko pozoruhodných diel venovaných náboženstvu a dejinám Tibetu.
Na túto tradíciu nadviazal burjatský tibetológ, absolvent peterburskej univerzity, Gonbožab Cebekovič Cybikov (1873-1930), ktorý na prelome 19. a 20. storočia navštívil Lhasu (jeho cestopis Cesta k posvátným místům Tibetu vyšiel v dvoch českých vydaniach roku 1987 a roku 2001) a publikoval práce o tibetskom jazyku a náboženstve. Ďalší burjatský tibetológ Bazar B. Baradin (1878-1937) po pobyte v tibetskom kláštore Labrang v rokoch 1906-1907 napísal niekoľko štúdií venovaných dejinám buddhizmu v Tibete, Mongolsku a Burjatsku. Neskôr, po založení Sovietskeho zväzu, pokračoval v tibetologických výskumoch Andrej I. Vostrikov (1902-1942), autor monografie o tibetskej historickej literatúre. V západnej Európe treba spomenúť prínos francúzskej tibetológie, ktorú v I. polovici 20. storočia reprezentovali najmä Jacques Bacot (1877-1965) a Gustave-Charles Toussaint (1869-1938), ktorí publikovali preklady tunchuangských tibetských dokumentov a štúdie venované dejinám i literatúre Tibetu. Významnou postavou dejín tibetológie bol aj Talian Giuseppe Tucci (1894-1984), v 30. a 40. rokoch absolvoval niekoľko expedícií do Centrálneho Tibetu a od roku 1947 pôsobil ako riaditeľ rímskeho Istituto Italiano per il Medio ed Estremo Oriente. Vedecky sa venoval najmä dejinám Tibetu, buddhistickej filozofii a náboženstvu, ako aj ikonografii sakrálneho umenia v Tibete. Taliansku tibetológiu reprezentuje aj Luciano Petech (1914- ), ktorý sa zaoberal najmä čínsko-tibetskými vzťahmi. K etablovaniu tibetológie na akademickej pôde významne prispeli aj britskí tibetológovia Hugh E. Richardson (1905-2000) a David Snellgrove (1920- ). H. Richardson v 30. a 40. rokoch pôsobil v Lhase ako reprezentant koloniálnej vlády Britskej Indie a po návrate do Británie publikoval veľké množstvo štúdií venovaných najmä dejinám Tibetu. Vedecký záujem D. Snellgrova sa sústredil na tibetský buddhizmus, no publikoval aj prvé práce o böne, predbuddhistickom náboženstve Tibetu.
Rozvoj tibetologického výskumu sa zdynamizoval po roku 1959, keď po potlačenom povstaní v Lhase emigrovali desaťtisíce Tibeťanov do Indie, odkiaľ sa časť z nich presídlila aj do Európy a Severnej Ameriky. Exil mnohých významných tibetských učencov a sprístupnenie rozsiahlych zbierok buddhistických textov znamenali prínos pre rozvoj tibetológie a zároveň viedli k šíreniu tibetského buddhizmu na Západe. Súčasťou tohto procesu bolo aj postupné rozšírenie „klasického“ tibetologického výskumu, sústredného na filologickú a obsahovú analýzu v prvom rade buddhistických textov, o problematiku aktuálneho vývoja a terénne výskumy v tibetských exilových komunitách – neskôr od konca 80. rokov aj v samotnom Tibete – s dôrazom na kultúrnu antropológiu (napríklad na rozličné aspekty žitého či ľudového náboženstva). V posledných desaťročiach sa predmet výskumu tibetológie v oblasti náboženstva neobmedzuje len na buddhistické tradície, ale čoraz väčšie množstvo tibetológov sa venuje aj bönu, Zároveň sa zvýšil záujem tibetológov o politické, ekonomické, sociálne či náboženské otázky aktuálneho vývoja. Členovia medzinárodnej tibetologickej obce sú združení v organizácii International Association for Tibetan Studies, ktorá od konca 70. rokov pravidelne organizuje medzinárodné konferencie. V súčasnosti nemožno tibetológiu študovať na Slovensku ani v Česku. Tibetológia sa vyučuje na niekoľkých európskych univerzitách (napríklad univerzity vo Viedni, v Budapešti, v Bonne, v Hamburgu, v Berlíne, v Paríži, v Londýne, v Osle) a významné tibetologické pracoviská vznikli aj v Spojených štátoch amerických (Indiana University, University of Virginia, Columbia University, Case Western Reserve University, University of Washington, Harvard University). Dlhá tibetologická tradícia existuje aj v Japonsku, najmä na univerzite v Kjóte. V Čínskej ľudovej republike od 50. rokov minulého storočia vzniklo na univerzitnej pôde a v rámci Čínskej akadémie spoločenských vied niekoľko tibetologických pracovísk jednak v samotnej Lhase a v Pekingu, ale aj v hlavných mestách provincií susediacich s Tibetskou autonómnou oblasťou (Si-ning, Lan-čou, Čcheng-tu). Významným centrom tibetologického bádania sa od založenia začiatkom 50. rokov stal pekinský Ústredný národnostný inštitút (čín. Čung-jang min-cu süe-jüan), od polovice 90. rokov premenovaný na Ústrednú národnostnú univerzitu (čín. Čung-jang min-cu ta-süe). V Pekingu bolo v 80. rokoch založené aj Čínske tibetologické výskumné centrum (čín. Čung-kuo cang-süe jen-ťiou čung-sin), ktoré podlieha priamo čínskej vláde.
V rámci tradície československej orientalistiky siahajú počiatky tibetologického výskumu do polovice 20. storočia, keď na pôde Orientálního ústavu ČSAV pôsobil mongolista a tibetológ Dr. Pavel Poucha (1905-1986), ktorý tibetčinu vyučoval na pražskej Škole orientálnych jazykov a prednášal na Karlovej univerzite. Zaoberal sa najmä tibetským jazykom a literatúrou, prekladal z tibetčiny. K popularizácii tibetskej kultúry a náboženstva na Slovensku a v Česku prispeli aj cestopisy Tibet (1958) a Země zastaveného času (1959), fotografie a dokumentárny film Cesta vede do Tibetu, ktoré boli výsledkom cesty režiséra Vladimíra Sísa a kameramana Josefa Vaniša do Lhasy v rokoch 1954-1955. Tibetológia sa však ako samostatná vedecká disciplína etablovala až vďaka vedeckej činnosti profesora PhDr. Josefa Kolmaša, DrSc. (1933- ), ktorý po skončení sinologického štúdia na Karlovej univerzite pokračoval štúdiom tibetológie na pekinskom Ústrednom národnostnom inštitúte v rokoch 1957-1959. Po návrate pracoval v Orientálnom ústave ČSAV, v rokoch 1994-2002 zastával funkciu riaditeľa ústavu. Vo svojej vedeckej dráhe sa venuje najmä výskumu dejín čínsko-tibetských vzťahov, ale aj lokálnym dejinám východotibetského kráľovstva Derge (sde dge), ikonografii tibetského buddhistického kánonu a dejinám spoznávania Tibetu európskymi misionármi a cestovateľmi. J. Kolmaš vyučoval v 80. rokoch tibetčinu na Orientálnom oddelení Jazykovej školy v Prahe. Profesor Kolmaš sprístupnil českým a slovenským záujemcom tibetskú kultúru a dejiny v početných prekladoch a populárno-vedeckých článkoch (rozsiahlu bibliografiu pozri Soupis publikovaných a nepublikovaných prací Josefa Kolmaše, Bibliografie 1953-1998. Bibliografická edice OÚ AV ČR, svazek 12. Praha: Orientální ústav AV ČR 1999).
Zapala (mesto)
Zapala je mesto v juhozápadnej Argentíne, ležiace na západe provincie Neuquén. Je hlavným mestom departmentu Zapala. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 32 097 obyvateľov. Zapala je tak tretím najväčším mestom provincie. Mesto bolo založené v roku 1913. Je častou zastávkou turistov, ktorí smerujú do And a Čile. V blízkosti mesta sa nachádza tiež Národný park Laguna Blanca.
Hodruša (prítok Malužinej)
Hodruša je potok v hornom Liptove, v južnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Malužinej, meria a je tokom V. rádu. Preteká územím NAPANT-u.
18. august
Narodenia
thumb|upright|[[Roman Polański (* 1933)]] thumb|upright|[[Robert Redford (* 1936)]] thumb|upright|[[Edward Norton (* 1969)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Otto Wichterle († 1998)]] thumb|upright|[[Honoré de Balzac († 1850)]]
Nepokoje v Brixtone
Prvé nepokoje
Brixton bola a do istej miery ešte stále je štvrťou, v ktorej žije prevažne černošské obyvateľstvo karibského pôvodu. Štvrť trápili ekonomické a sociálne problémy – vysoká nezamestnanosť (približne dvaja z troch nezamestnaných obyvateľov štvrte boli černi), vysoká miera kriminality a nekvalitné a neposačujúce bývanie. Polícia bola silne nenávidená a jej proaktívne konanie v snahe znížiť kriminalitu sa nestretlo s pochopením a viedlo k ďalšiemu zvyšovaniu napätia. Na začiatku apríla roku 1981 začala londýnska Metropolitan Police operáciu „Operation Swamp 81“, v snahe obmedziť pouličný zločin. Polícia využívala pri svojej práci tzv. „sus law“ (z angl.: suspect – podozrievať), ktoré ju oprávňovalo pri akomkoľvek podozrení dotyčného zastaviť a prehľadať.
V piatok, 10. apríla 1981, približne o 17:15 hod. bol policajnou hliadkou na ulici zastavený mladý muž s bodným poranením. Hliadka ho chcela odviesť do auta v snahe mu pomôcť. Muž si však myslel, že je zatýkaný a s pomocou ďalších troch mužov sa mu podarilo utiecť. Ďalší dvaja policajti ho dostihli a zavolali sanitku. Skupinka mladých černochov ho ale „vyslobodila“ a do nemocnice ho odviezla autom. Na miesto začali prichádzať ďalšie policajné autá. Černošská mládež začala na políciu hádzať tehly a fľaše, pričom sa zranilo šesť policajtov. Polícia zatkla šesť ľudí.
Postupne, počas piatkovej noci a sobotného rána sa do oblasti začali presúvať ďalšie a ďalšie policajné sily. Napätie v oblasti ďalej rástlo. O približne 16:45 hod. bol zatknutý ďalší mladý muž kvôli podozreniu, že prechováva drogy. Policajná hliadka bola opäť napadnutá tehlami, pričom boli privolané ďalšie posily.
O približne 17:00 hod. bolo vypálené policajné auto na Atlantic Road. Boje pokračovali ďalej na Atlantic Road a rozšírili sa na Railton Road and Mayall Road. Boli hodené prvé zápalné fľaše, pričom boli zničené ďalšie policajné autá. Do oblasti začali prichádzať hasiči, ich autá boli však napadnuté kameňmi a jedno bolo podpálené. Osem hasičských vozov bolo poškodených, štyri boli zničené úplne. Skupiny mladých ľudí začali plieniť obchody a domy, pričom za sebou nechávali horiace budovy. Asi o 21:40 hod. sa zrútila budova krčmy The Windsor Castle a v okolí Mayall Road bola prerušená dodávka elektického prúdu. Približne okolo 22:00 hod. sa dostáva oblasť pod akú-takú kontrolu polície, požiarnikom sa však do oblasti podarilo vrátiť až na nasledujúce ráno. Počas noci bolo zničených alebo poškodených 14 budov (vrátane školy), boli poškodené rozvody plynu a bolo podpálených ďalších 22 automobilov.
Snahy o znovuvznietenie násilia v nedeľu 12. apríla boli potlačené v zárodku. V Brixtonských uliciach bolo dovedna 1 000 príslušníkov londýnskej polície. Počas vzbury bolo zranených 299 policajtov, a minimálne 65 civilistov; 61 súkromných a 56 policajných vozidiel bolo poškodených alebo zničených. Celkovo vyhorelo 28 budov, pričom ďalších 117 bolo poškodených a vyrabovaných. Polícia zatkla 82 ľudí.
Druhé nepokoje
Druhé vážne nepokoje v Brixtone začali 28. septembra 1985. Pri rutinnej domovej prehliadke bola postrelená Dorothy Groceová. Polícia hľadala jej syna, ktorý bol podozrivý z nedovoleného ozborojovania a predpokladala, že sa skrýva u jej matky. V čase streľby sa však v dome nenachádzal. Následkom zranení ostala Groceová paralyzovaná od pása nadol.
Groceová sa do Veľkej Británie prisťahovala z Jamajky, miestni obyvatelia s podobným pozadím považovali čin za ďalší "dôkaz" "inštituciálneho rasizmu", ktorý existuje v radoch Metrpolitan Police. Správy o streľbe sa rýchlo rozšírili v miestnej komunite, pričom sa začala formovať skupina protestujúcich. Protesty však vyústili do pouličných bojov medzi černošským davom a prevažne bielou policajnou silou. Polícia stratila kontrolu nad oblasťou probiližne na 48 hodín, počas ktorých bolo niekoľko obchodov vyrabovaných. Vyhorela jedna budova a niekoľko automobilov. Pri zrážkach s políciou zahynul na následky zranení hlavy fotograf a ďalších 50 ľudí bolo zranených. Polícia zatkla 200 ľudí.