cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tretia vojna v Perzskom zálive
Úvodný útok
Podľa plánu rýchleho obsadenia celej krajiny sa americká tretia pechotná divízia presunula smerom na západ a potom na sever cez púšť k Bagdadu, zatiaľ čo Prvá námorná expedičná sila a Prvá britská obrnená divízia presúvali na sever cez močaristé oblasti. Všetky sily sa vyhli hlavným mestám okrem tých, ktoré boli nevyhnutné na zaistenie riečnych priechodov cez Tigris a Eufrat. Britská 7 obrnená brigáda ('The Desert Rats') sa prebojovávala do druhého najväčšieho irackého mesta – Basry 6. apríla. Súčasne Tretí parašutistický pluk „čistil“ starú štvrť mesta, ktorá bola nedostupná vozidlami. Vstup do Basry sa podarilo dosiahnuť až po 2 týždňoch, aj vďaka najväčšej tankovej bitke britských síl od Druhej svetovej vojny z 27. marca.
Kemonomimi
400px|right|thumb|Príklad niektorých kemonomimi.
Tretia vojna v Perzskom zálive
Úvodný útok
Druhý prápor americkej piatej skupiny špeciálnych síl (časť takzvaných Zelených bariet) uskutočnil prieskum v mestách Basra, Karbala a niekoľkých ďalších. Na severe mala Desiata skupina špeciálnych síl za úlohu podporovať kurdské jednotky odporu, ako napríklad Únia Kurdistanu alebo Demokratická strana Kurdistanu. Turecko oficiálne zakázalo využívanie základní na svojom území na operácie vedené proti irackému režimu, kvôli čomu desiata skupina musela urobiť niekoľko obkľúk; ich cesta mala trvať 4 hodiny, ale trvala 10 hodín. Zároveň však Turecko umožnilo aspoň využívanie leteckého priestoru, teda časť 10 skupiny sa na miesto dostala letecky.
Kemonomimi
Kemonomimi je pojem, ktorý v mangách a anime označuje ľudské postavy so zvieracími znakmi. Na rozdiel od kemono vyzerá kemonomimi ako človek so zvieracími znakmi, napríklad s ušami a chvostom. Často sú tieto zvieracie znaky časťou odevu postavy a môžu sa podľa vôle odložiť.
Tretia vojna v Perzskom zálive
Pád Bagdadu
Tri týždne od začiatku invázie sa americké vojská dostali do Bagdadu. Prvotné plány predpokladali obkľúčenie mesta a boje v uliciach s použitím jednotiek Airborne. Vyslanie asi tridsiatich amerických tankov na otestovanie irackej obrany na Bagdadské letisko sa stretlo so silným odporom, vrátane niekoľkých samovražedných útokov. Ďalší pokus o prienik o 2 dni neskôr bol tiež úspešný a podarilo sa dosiahnuť Paláce Saddáma Husajna, kde vytvorili základňu. Pár hodín po obsadení palácov, televízia rozšírila túto informáciu po Iraku, čo spôsobilo zrútenie celého irackého odporu. Členovia irackej vlády buď priznali porážku, alebo sa vytratili. 9. apríla 2003 bol Baghdad formálne obsadený americkými silami a moc Saddáma Husajna nad týmto mestom skončila. Veľa Iračanov oslavovalo pád Saddámovho režimu ničením jeho portrétov a sôch.
Kemonomimi
Mačky
Nekomimi - zatiaľ čo japonské označenie je bezpohlavné, medzinárodné označenie rozlišuje medzi catgirl a catboy. Kým mačacie dievčatá patria medzi najčastejšie sa vyskytujúce nielen v hentai žánri, mačací chlapci sa vyskytujú zreteľne menej, najčastejšie v súvislosti s bišónenmi. a iné (zoznam catgirls a catboys).
Tretia vojna v Perzskom zálive
Pád Bagdadu
Koaličné jednotky ihneď po získaní kontroly nad územím začali viesť pátranie po kľúčových členoch Husajnovej vlády. Armáda vytvorila hracie karty s najhľadanejšími osobami.
Kemonomimi
Líšky
Kitsunemimi sú vo forme zmenenej mačky.
Tretia vojna v Perzskom zálive
Pád Bagdadu
thumb|Fotografia Saddáma Husajna krátko po jeho zajatí
Kemonomimi
Zajace
Usagimimi (usamimi), tiež bunnygirls, známe sú Playboy - dievčatá zajačiky.
Psi
Inumimi - pravé psie dievčatá doggirls sa vyskytujú vzácnejšie ako catgirls. Napriek tomu je tu veľká rozmanitosť a psí chlapci dogboys, sa vyskytujú hlavne v dielach orientovaných na dievčatá ako šódžo, šónen-ai a jaoi.
Tretia vojna v Perzskom zálive
Pád Bagdadu
22. júla 2003 počas vzdušného útoku Stoprvej vzdušnej divízie boli zabití synovia Saddáma Husajna Udaj a Kusaj spolu so Saddámovým vnukom. Saddám Husajn bol zajatý 13. decembra 2003 počas operácie „Red Dawn“.
Ďalšie oblasti
Na severe kurdské sily už niekoľko rokov okupovali autonómnu oblasť v severnom Iraku. V spolupráci s americkými špeciálnymi silami a vzdušnými útokmi tieto sily dokázali 10. apríla 2003 obsadiť na ropu bohatý Kirkúk. Bez väčších problémov sa jednotkám podarilo toto mesto ovládnuť.
Kemonomimi
Nielen zvieratá
Najnovšie sa vyskytujú aj iné koncepty v ľudských formách, napr. Operačný systém, alebo napr. prehliadač (browser) ako Firefox alebo Internet Explorer.
Externé odkazy
Moe anthropomorphism
Tretia vojna v Perzskom zálive
Ďalšie oblasti
Americké špeciálne sily pôsobili aj na západe Iraku, kde sa snažili ovládnuť kľúčové cesty do Sýrie a letecké základne. 15. apríla americké sily prevzali takmer úplnú kontrolu nad mestom Tikrít, poslednú baštu v strednom Iraku.
Rabovanie a bezpečnosť
V nasledujúcich dňoch sa v Iraku rozšírilo rabovanie. Americká armáda chránila nemocnice, zdroje vody a ministerstvá potrebné na zabezpečenie chodu štátu. Nedokázala však zabrániť rabovaniu v ďalších objektoch, napríklad ani v Irackom národnom múzeu.
Podľa rozhodnutia bola FBI zavolaná do Iraku, aby pomohla vypátrať dôležité ukradnuté predmety. Podľa ich zistení boli mnohé pôvodné odhady o rabovaní nafúknuté. Pôvodné správy napríklad uvádzali, že z Irackého národného múzea bolo ukradnutých 170 000 predmetov. Následné revidované odhady hovorili už len o 15 000. Odvtedy bolo 5 000 ukradnutých kusov nájdených. Podľa niektorých špekulácií bola časť objektov odcudzená už počas vlády Saddáma Husajna. Iracké národné múzeum bolo jedno z mnohých múzeí a dôležitých kultúrnych pamiatok, ktorých sa rabovanie dotklo. Aj keď skutočnosť bola omnoho lepšia ako pôvodné odhady, rabovanie znamenalo nenapraviteľnú stratu významných historických pamiatok.
Podľa niektorých informácií aj americké vojenské jednotky znehodnotili časť historických pamiatok, keď napríklad vytvorili pristávaciu plochu pre helikoptéry v srdci starodávneho mesta Babylon.
Koniec „hlavných vojenských operácií“
thumb|Americká vojenská loď [[USS Abraham Lincoln (CVN-72)|USS Abraham Lincoln sa vracia do prístavu s nápisom Mission Accomplished (Misia splnená)]] thumb|Americký prezident Bush na lodi USS Abraham Lincoln v pilotnej kombinéze po pristátí na jej palube
1. mája 2003 pristál George W. Bush na vojenskej lodi USS Abraham Lincoln, na stíhačke Lockheed S-3 Viking. Po pristátí predniesol reč, kde oznámil koniec hlavných vojenských operácií vo vojne v Iraku. Bushovo pristátie bolo kritizované ako príliš drahý kaskadérsky kúsok vhodný skôr pre hollywoodske filmy. V pozadí bol jasne viditeľný transparent s textom „Mission Accomplished“, teda „Misia splnená“. Transparent bol vytvorený zamestnancami Bieleho domu a zavesený vojakmi U.S. Navy. Neskôr, so vzrastajúcim odporom v irackej rebélii bol plagát často kritizovaný v médiách.
Koniec „hlavných vojenských operácií“ neznamenal pre Irak mier. Krajina bola ďalej zmietaná násilnými konfliktmi medzi Koalíciou ochotných a silami označovanými ako iracký odboj. Ten bol najsilnejší v oblasti označovanej ako sunitský trojuholník a v Bagdade. Existujú dôkazy, že časť útokov bola organizovaná fedajínmi a inými silami lojálnymi Husajnovi. Veľkú časť tvorili náboženský radikáli alebo zahraniční bojovníci.
Politická situácia
thumb|Lístok od poradkyne pre národnú bezpečnosť [[Condoleezza Riceová|Condoleezzy Rice z 28. júna 2004. Bush na lístok dopísal: „Let freedom reign“, teda „Nech sloboda vládne“.]]
15. októbra v Iraku prebehlo referendum o prijatí navrhovaného textu za stálu ústavu. Na podporu textu nakoniec vyzvali občanov vedúci všetkých troch skupín: suniti, šiiti a Kurdi. Podľa oficiálnych výsledkov z 25. októbra 2005 bolo referendum úspešné a navrhovaná ústava teda občanmi prijatá.
Vojna a Slovensko
Slovensko vyslalo najprv chemickú jednotku Kuvajtu, ktorú neskôr nahradila ženijná jednotka pôsobiaca priamo v Iraku. Jej cieľom bolo plniť humanitárne poslanie, likvidovať míny a iné nástražné systémy, ktoré sa na územie Iraku dostali za posledných dvadsať rokov.
Názory vo svete
Po vojne došlo k výraznému zosilneniu antiamerikanizmu po celom svete, najviac na Blízkom východe.
Názory v USA
Verejná mienka v USA sa postupne s narastajúcim odporom rebelov odkláňala od toho, či prezident Bush zvláda situáciu v Iraku. Ďalšie vyšetrovania po vojne ukázali, že Saddám Hussajn nevlastnil ZHN, ktoré by mohli ohroziť USA. Medzi závermi však boli aj údaje o tom, že Husajnova vláda sa aktívne snažila získať technológie, ktoré by umožnili Iraku produkovať ZHN hneď po uvoľnení sankcií OSN. Medzi závery patrilo aj to, že Saddám mal k dispozícii aj strely s väčším doletom ako povoľovali sankcie.
Bush neskôr bránil svoje rozhodnutie ísť do vojny tvrdením: „Svet je dnes bezpečnejší.“ Vznikli aj ďalšie otázky – najmä, či informácie pochádzajúce od tajných služieb spred vojny neboli zaujaté alebo upravované, keďže ZHN sa po vojne nenašli. Podľa oficiálneho vyšetrovania vedeného v USA vláda nezasahovala do činnosti tajnej služby. K rovnakému záveru dospela aj komisia v Spojenom kráľovstve. Niektorí analytici hodnotia toto zlyhanie ako prehnanú snahu tajných služieb po tom, čo nedokázali zabrániť útokom z 11. septembra 2001. Medzi ďalšie otázky patrili vzťahy s Európou, úloha a funkcie OSN, a vplyv vojny na okolité krajiny: Irán, Sýriu, Libanon a Turecko.
Technopark Ingrija
Technopark Ingrija je ruský technologický park v Petrohrade. Je budovaný na princípe štátneho a súkromného partnerstva zároveň s podporou vlády Ruskej federácie. Z celkového plánovaného objemu investícií 30 miliárd rubľov pochádza 64 percent zo súkromných a 36 percent štátnych zdrojov.
Poloha
Výstavba technoparku je rozložená do štyroch etáp, do roku 2015. Technopark zaberá plochu 32 hektárov. V súčasnosti prebieha 2 a 3 etapa výstavby neobchodných objektov, obytných blokov a blokov obchodného využitia, výstavba objektov ako Data centrum II, kancelárskych budov, parkovacích miest. V blízkosti parku sa nachádza univerzita telekomunikácií, metro, verejná hromadná doprava, centrum mesta a cesta k medzinárodnému letisku Pulkovo. Budovanie Ingrije umožnilo v etape projektovania počítať s progresívnymi inžinierskymi a architektonickými riešeniami. Vysoká úroveň zladenia výsadby zelene, nízka hustota zástavby, vyrovnanosť pracovnej a obytnej zóny, vyrovnanosť obchodnej a oddychovej zóny a existencia objektov kolektívneho užívania sú v súlade s modernou výstavbou technoparkov. Výška vystavaných budov neprevyšuje 30 metrov s výnimkou dominánt. Prvý objekt parku bol otvorený v roku 2008. Objekty parku sú začlenené do sústavy centralizovaného riadenia inžinierskych systémov technoparku BMS – Bulding Management Systems.
Vedenie spoločnosti
Vedenie spoločnosti tvoria:
Ciele technoparku Ingrija
Hlavné smerovanie činností:
Ciele:
Business incubator
Platformou pre podporu projektov perspektívnych technológií je inkubátor Business incubator. Aktívnu činnosť začal v decembri 2008. Jeho úlohou je pomáhať pri hľadaní financií pre začínajúce podniky. Podporuje spoločnosti pri uvádzaní hotových produktov na trh a ponúka služby spojené s postupom na projekte, konzultačnú a servisnú pomoc.
Business incubator ponúka pomoc v dvoch programoch :
Partneri Business incubatora sú:
Technopolis, Microsoft, Business park, Centrum podnikania USA, Fond pomoci rozvoja, VTB vedenie aktív, Centrum podpory inovácií, Aviso SMS, Facer, Orimim Trade, Lorenz Snack–World, Unova, Marchmont, Hack Day, Portal Biznis, Start in Garage, OOO Jumisoft, ANCOM, Help, OKG a iné.
Northern Line
thumb|225px|Vlaková súpravy typu 1995 v stanici [[South Wimbledon (stanica metra)|South Wimbledon.]]
thumb|225px|Budova stanice [[Kennington (stanica metra)|Kennington.]] thumb|225px|V stanici [[Angel (stanica metra)|Angel sa nachádza najdlhši eskalátor v západnej Európe.]]
Northern Line má komplikovanú históriu a jej komplexné rozvetvenie (dve vetvy na severe, dve v centre Londýna a jedna vetva na juhu) reflektujú jej vznik zlúčením tratí troch rozličných železničných spoločností.
Začiatky
City & South London Railway, prvá Londýnska podzemná (razená) železnica, postavená pod supervíziou Jamesa Henryho Greatheada, ktorý bol zodpovedný za Tower Subway. Trať otvorili v novembri roku 1890 zo Stockwellu do v súčasnosti zatvorenej stanice na King William Street. Táto stanica bola postavená na nevhodnom mieste a nebola schopná zvládnuť nápor cestujúcich a tak bola v roku 1900 otvorená nová trasa do Moorgate cez stanicu Bank. V roku 1907 bola City & South London Railway predĺžená na juh ku Clapham Common a na sever k stanici Euston.
Charing Cross, Euston & Hampstead Railway (známa aj ako „Hampstead Tube“) otvorili v roku 1907. Trasa viedla zo stanice Charing Cross (ktorá bola dlhé roky známa pod menom Strand) do Golders Green a Highgate (dnes Archway). V roku 1914 bola predĺžená o jednu zástavku na juh do stanice Embankment.
Northern Heights
V júni 1935 predstúpil London Transport s odvážnym plánom predĺžiť trasu Northern Line s využitím už existujúcich tratí (najmä London & North Eastern Railway na sever od Highgate) skrz tzv. „Northern Heights Plan“. Tieto trate postavila spoločnosť Edgware, Highgate and London Railway (a jej nasledovníci) v 60. a 70. rokoch 19. storočia a viedli z Finsbury Parku do stanice Edgware cez Highgate s vetvami do Alexandra Palace a High Barnetu. Ďalej by bola trať predĺžená z Edgware, cez Brockley Hill, Elstree až do Bushey Heath a novým depom Aldenham.
Práce na projekte začali koncom 30. rokov, ale so začiatkom druhej svetovej vojny sa práce zabrzdili. Práce pokračovali na spojnici z Highgate a na vetve smerujúcej k High Barnetu. Úsek Archway – East Finchley otvorili v roku 1939, v roku 1940 otvorili úsek East Finchley – High Barnet a nakoniec v roku 1941 aj novú stanicu v Highgate. Jediná trať patriaca pod LNER bola elektrifikovaná v roku 1941 až po Mill Hill East a slúžila na zásobovanie tamojších kasární. Práce na ostatných častiach projektu boli zastavené.
Po vojne, sa územie za Edgware stalo súčasťou tzv. „zeleného pásu“ (angl. "The Green Belt") a potenciálny dopyt po vlakovej doprave z Bushey Heath sa rozplynul. Dostupné finančné zdroje boli presunuté na dokončenie východného predĺženia Central Line a 9. februára 1954 bol „Northern Hights Plan“ zastavený na dobro. Trať z Highgate do Alexandra Palace bola v roku 1954 uzatvorená pre prepravu cestujúcich. V súčasnosti je táto oblasť obľúbená najmä u cyklistov.
V roku 1975 sa Northern City Line, v tom čase známa ako vetva Highbury, stala súčasťou British Rail a v súčasnosti je prevádzkovaná spoločnosťou First Capital Connect.
Súčasnosť
Počas 80. a 90. rokov Northern Line pre svoju nespoľahlivosť a preľudnenosť získala prezývku „Misery Line“, i keď jej povesť sa mierne vylepšila s uvedením nových vlakových súprav z roku 1995, ktoré premávajú dodnes.
V roku 2003 sa na stanici Camden Town vykoľajil vlak. Táto nehoda poškodila signálne zariadenia a stanicu počas opráv nebolo možné využívať ako prestupný uzol – vlaky z Edgware premávali iba po vetve Bank, zatiaľ čo vlaky z High Barnetu premávali iba po vetve Charing Cross. Plná prevádza bola obnovená 7. marca 2004. Ako príčina nehody sa uvádza nevhodná geometria trate spôsobujúca nadmerné trenie.
Počas teroristických útokov v Londýne 7. júla 2005 sa štvrtý útočník mal pôvodne vydať na svoju poslednú cestu vlakom Northern Line, ale keďže kvôli poruche jednej súpravy linku uzavreli, bombu odpálil namiesto toho v autobuse na Tavistock Square.
13. októbra 2005 bola premávka na celej Northern Line zastavená z dôvodu technickej závady na systéme záchranných bŕzd vo vlakoch. Obmedzená premávka bola obnovená 17. októbra a plná premávka bola obnovená o deň neskôr.
Od júna 2006, vedenie LUL pozastavilo dvakrát do mesiaca, počas víkendov, premávku medzi stanicami East Finchley a Camden Town, pričom premávka na vetve Edgware bola pozastavená na ďalšie dva týždne. Dôvodom bola rekonštrukcia niektorých staníc na vetvách Edgware a High Barnet, pričom boli vymenené koľajnice, signalizačné zariadenia a bola vykonaná údržba na jednotlivých staniciach.
V auguste 2010, porucha na údržbovom vlaku spôsobila pozastavenie premávky na vetve Charing Cross. Vlak bez vodiča počas 13 minút prešiel skoro. Potom ako bola zistená porucha, bol vlak odtiahnutý do depa, ale v stanici Archway sa odpojil bez vodiča sa rútil, až kým sa nezastavil na stúpaní pri stanici Warren Street. Premávka v rannej špičke bola pozastavená na celej vetve. Všetky vlaky museli byť odklonené na vetvu prechádzajúcu stanicou Bank.
Vozový park
thumb|225px|Interiér vlakovej súpravy premávajúcej na Northern Line.
V súčasnosti na Northern Line premávajú vlakové súpravy typu 1995. Majú šesť vozňov a podobne ako ostatné vlaky premávajúce na razených linkách londýnskeho metra patria k tým menším. Dĺžka jednotlivých vozňov je, šírka a výška. Do prevádzky boli uvedené v rokoch 1998 až 2001. Súpravy typu 1995 vyrobila spoločnosť Alstom v Birminghame.
Celková kapacita vlaku pri šiestich vozňoch je 914 osôb. Spolu sa v súprave nachádza 200 sedadiel, 48 výklopných sedadiel a 20 opierok. V súprave je 24 miest pre osoby na invalidnom vozíku.
Vlaky sú vybavené digitálym systémom hlásenie staníc. Ženský hlas na nahrávke patrí Celii Drummond.
Trasa
400px|centre|Trasa Northern Line
Stanice
thumb|225px|Ukážka tradičného architektonického štýlu Charing Cross, Euston and Hampstead Railway, ktorého autorom bol [[Leslie Green. Stanica Hampstead.]]
thumb|225px|Nová budova stanice Angel na rohu Islington High Street otvorená v roku 1992.
thumb|225px|Vstup do stanice Clapham Common.
thumb|225px|Jedno z posledných nástupiští s ostrovčekom v sieti londýnskeho metra.
Neunkirchen
Neunkirchen môže byť:
Northern Line
Vetva Charing Cross
Vlaky smerujúce na juh zvyčajne končia v stanici Kennington, kde sa otáčajú.
Vetva Bank
Obe vetvy sa spájajú pred stanicou Kennington.
Budúcnosť
thumb|225px|Stanica Camden Town - jeden z dôležitých prestupných bodov na Northern Line v súčasnosti trpí kapacitnými problémami. thumb|225px|Južný terminus Northern Line, Morden, je najjužnejšie položenou stanicou londýnskeho metra.
Northern Line mala prejsť na automatickú obsluhu vlakov v roku 2012, s použitím systému SelTrac, ktorý od roku 2009 funguje na Jubilee Line a dlhé roky na Docklands Light Railway. Práce na implementácii systému mali začať po dokončení prác na Jubilee Line, ale vyzerá to tak, že projekt nebude dokončený skôr ako na jar 2011, realistickejšie odhady však hovoria až o roku 2014.
Transport for London v publikácii “Transport 2025 - Transport vision for a growing world” potvrdilo svoju dlhotrvajúcu ambíciu rozdeliť do roku 2025 Northern Line na dve samostatné linky. Súčasná premávka súprav vo všetkých kombináciach medzi vetvami totižto obmedzuje počet vlakov na 20 až 22 za hodinu, pretože súpravy na seba musia navzájom čakať na koľajových kríženiach. Úplné oddelenie liniek umožní vypraviť až 32 vlakov za hodinu na všetkých častiach trasy. Ale aby to bolo možné uskutočniť,bude nutné prestavať stanicu Camden Town, pretože pri svojej súčasnej konfigurácii by nezvládla nápor prestupujúcich pasažierov. Napriek víziám, má TfL problém so získaním povolenia pre projekt a prestavbu. Plány na prestavbu stanice Camden Town sú v súčasnosti odložené aj vďaka rozpočtovým škrtom.
Keďže úplné rozdelenie linky nie je možné bez prestavby prestupného uzlu Camden Town, TfL pristúpilo k čiastnočnému oddeleniu liniek, v snahe zvýšiť prepravnú kapaciu. V súčasnosti väčšina vlakov, mimo rannú špičku, na vetve Charing Cross končí v stanici Kennington, pričom vlaky zo stanice Morden premávajú cez vetvu Bank.
V prípade realizácie by sa mohol zmeniť názov a farba jednej alebo obidvoch liniek. Linka vetvy Charing Cross by končila v stanici Kennington, odkiaľ by potenciálne mohla byť predĺžená ďalej na juh. Návrh na predĺženie predložila v roku 2008 spoločnosť Treasury Holding vlastniaca elektráreň Battersea. Linka by pokračovala zo stanice Kennington do novo-prebudovanej oblasti v mieste dnešnej elektrárne. Existujú spolu štyri varianty tohto predĺženia.
Freud Museum
Freudovo múzeum v Londýne bolo založené roku 1982 a nachádza sa v londýnskom obvode Camden.
V roku 1938 bol Sigmund Freud, zakladateľ psychoanalýzy, po anexii Rakúska nacistickým Nemeckom, donútený opustiť Viedeň a presťahoval sa do Londýna. Kúpil dom v Maresfield Gardens číslo 20 v Hampsteade, intelektuálnej štvrti Londýna. V tom čase mal Freud 80 rokov a nasledujúci rok zomrel. Dom ostal vo vlastníctve jeho rodiny do smrti jeho najmladšej dcéry Anny, zakladateľky detskej terapie, roku 1982. Po jej smrti sa z domu stalo Freudovo múzeum.
Freudova rodina pri sťahování do Londýna vzala so sebou všetok nábytok a zariadenie domácnosti. Najvzácnejším exponátom múzea tak je psychoanalytická pohovka. Nachádzajú sa tu aj biedermeierovská skriňa, stôl, príborník a rakúsky vidiecky maľovaný nábytok z 18. a 19. storočia. Múzeum vlastní Freudove egyptské, grécke, rímske a orientálne starožitnosti a jeho knižnicu.
Múzeum je verejnosti prístupné päť dní v týždni. Organizuje aj výskumné a publikačné programy a poskytuje vzdelávacie služby ako semináre, konferencie a špeciálne návštevy múzea.
Ďalšie múzea venované Freudovmu odkazu sa nachádzajú vo Viedni a v rodisku Freuda v Příbore.
Kali
Koloman Magyary, známy pod umeleckým menom Kali (* 29. december 1982, Bratislava), je slovenský raper pochádzajúci z Petržalky, ktorý na hip-hopovej scéne pôsobí od roku 2008. Ocenenia: OTO v kategórii spevák (rok 2019 a 2020)
Kariéra
Jeho debutový album, Pod maskou je pravda, vydal v roku 2010. Ďalší album, Načo čakať, vyšiel rovnako v roku 2010. V roku 2011 pokračoval albumom Ale Ne. Kvôli finančným problémom mal tento album byť posledný, avšak Kalimu v tejto situácií pomohol Don Čičo, čo sa odrazilo v roku 2013, keď vyšiel diss, Škola repu, na ktorom hosťoval rapper Momo. V roku 2017 sú však s Momom podľa Kaliho slov, dobrí kamaráti.
Svoju debutovú vec vydal vo februári 2008, produkciu mu obstaral známy DJ z H16 Abe a už vtedy sa začalo hovoriť o ďalšom reperovi z Petržalky. Track „Zaplať keď si jebal“ sa stal zrazu číslom 1 v hitparáde na Hip-Hop.sk
Kali sa do povedomia dostal hlavne skladbou „Som hrdý“ s produkciou od Smarta, na ktorú bol natočený videoklip. V tracku používal Double-time. V klipe sa objavil raper Gamba a DJ Grimaso.
Už po vydaní albumu Zlý Príklad, v rozhovore pre High-Life, sa priznal, že chce ukončiť svoju kariéru, že má na pláne ešte jeden album a nakoniec dvojalbum Dezert. Na pláne mal album Psycho, ten bol však neskôr premenovaný na Dezert.
Nakoniec od ukončovania kariéry upustil. V roku 2018 vydal album Dovi Dopo, ktorý pôvodne nemal vzniknúť. V súčasnosti sa naďalej venuje rapu.
Kali – Pod maskou je pravda (2010)
Album vyšiel v limitovanom náklade 1000 kusov v marci 2010. O hudobné produkcie sa postarali Grimaso (H16), Abe (H16), Mako, Smart, Opak, Dame, DJ Jazzy a iní. Na albume hosťovali Mates, Šipo, Zverina, Majk Spirit, Tuko, Separ, Decko, Dame, Berezin, Lubeck, Opak a Sketa.
Kali & Lkama – Načo čakať (2010)
Album bol určený len na internetové stiahnutie (nebolo vydané žiadne CD). Vyšiel v roku 2010. Na albume boli hostia Kaidžas, L.u.g.e.r, Svetový hlas, Lubeck, Homo Pacientz, Sedláci a Plexo.
Kali a Peter Pann – Koniec je nový začiatok (2012)
Album vyšiel v apríli 2012. O hudobné produkcie sa postaral PETER PANN. Na albume hosťovali Suchý Pes, Jihovýchod, Šárka, Gitanas, L.u.g.e.r, Jay Diesel, Šipo a Kaidžas. Na albume sa objavil bonusový track „Kým si pre mňa príde II“ (pôvodný track, nahraný s orchestrom). Tento album mal byť pôvodne posledným.
Kali – Kto to povedal? (2012)
Ďalší album s 19-timi skladbami. Spolupráce s ľuďmi ako DJ Petrom pannom (jeho aktuálnym producentom), ElMurdom, Grimaso
m, ...
Kali a Peter Pann – Užívam si to (2013)
Album vyšiel v októbri 2013. O všetky hudobné produkcie sa postaral Peter Pann. Na albume hosťovali: Miky Mora, Mishell, Rakby, Majself, Plexo, Don Čičo, Mišo Biely, Čistychov, Slipo, Gitanas a Nerieš. Singel s rovnomenným názvom „Užívam si to“ sa stal Kaliho najúspešnejším (11 miliónov videní na YouTube).
Kali a Peter Pann – Nikto (2015)
76 minút hudby a 22 skladieb. To ponúka Kaliho album Nikto, ktorý, produkovaný Petrom Pannom. Najznámejšie skladby z albumu sú úspešné single Jackpot, Mýlia sa, Amatér, Nikto a Vác to nejde. Na albume spolupracovali: Slipo, Dominika Mirgová, Hi Def, Tomáš Jedno, Miky Mora, Ricco a Claudia, Eusebio a taktiež DJ MikroMan (skreče), Rob Šucha (bicie), Martez (beatbox), Peťo Bulík a Pavol Bereza (gitara).
Kali – Zlý príklad (2016)
V poradí siedmy sólový album vyšiel 15. marca 2016. V septembri roku 2015 Kali vydal prvý videosingel „Dosnívané“, kde sa zamýšľa nad dôsledkami slávy na osobnosť človeka. Singel mal mimoriadny úspech a vyhral ocenenie rádia Europa 2. Ďalšie vydané videoklipy taktiež predurčovali úspech albumu. Posledný z nich so Separom a Matejom Strakom z crew Nerieš zožal taktiež obrovský úspech. Na albume bol ešte jeden hosť, a to český reper Marpo. O hudobné produkcie sa postarali neznámi, ale aj známi producenti: Taifun, Slavo Repaský, El Murdo, Marek Šurin, Stevie Vie, Matej S., Tretina, Infinit, Peter Pann, Hajtkovič, EMERES a Fash Flaga. Počas dvoch dní predpredaja sa album stal platinovým.
Kali – Dezert (2017)
V lete 2016 Kali oznámil že pripravuje album Psycho, no neskôr bol kvôli dôvodu, že to má byť posledný album premenovaný na Dezert čo znamená v podstate tiež koniec (ako jeho kariéra). Vyšiel 1. marca 2017 a ponúka 18 skladieb. Pred vydaním samotného albumu uverejnil petržalský rapper videoklipy ešte k skladbám „Zasa sme to“, „Jazda“, „Púšťam ťa“ a „Čo s nimi“. Na albume nechýbajú známi hostia: Separ, Nerieš, Dame, Dawe White, Šárka, Tomáš Botló, Majk Spirit, Slipo a Majself. O hudobné produkcie sa okrem Petra Panna postarali Grimaso, Jeso, Stevie Vie, Palio, Taifun, El Murdo, Grizzly, Infinit a Hajtkovič.
Kali - Dovi dopo (2018)
Pôvodne sa malo jednať o výberovku vo formáte dvojalbumu, kde mali byť Kaliho najväčšie hity ako Dosnívané, Jedného dňa prerobené do hudby od živej kapely. Od tohto úmyslu nakoniec ustúpil. Rozhodol sa preto, že album Dovi Dopo bude zostavený z jeho doposiaľ nevydaných trackov okolo decembra predminulého roku. Za tento album Kali získal 7-násobnú platinu.
Kali - Ale ne (2019)
Jubilejný desiaty album s názvom Ale ne s 15 songami. Spolupráce: Sima, Terapia, Slipo, Claudia a Laura Weng (z the Voice).
Kali - Lepší (2020)
V poradí jedenásty album s názvom Lepší s 15 skladbami. O produkcie sa postarali Peter Pann a Hoodini. Na albume sa objavili hostia: Separ, Dame, Sima, Čis T, Peter Pann, Pater, Osťo, Alan Murin, Claudia, Terapia, Napoleon.
Všetko je inak
Vegas
Baví nás
Fítbek
Tak ako žijem
Stihli sme tú dobu
Prostredný
Nehaj to ísť
Žijem dnes
Oni si myslia
Nevadí
Chceli sme len
Reggaeton
Ona má
Lepší
Kali - Život Neni Zlý (2021)
O produkcie sa postarali Hoodini. Na albume sa objavili hostia: Martin Císar,Lukáš Adamec
Milión krát
Jediné
Asi to bude vekom
Jeden život
Tankujeme plnú
Prázdne vajcá
Teraz to už chápem
Stojím tu sám
Život neni zlý
Kali je
Kali - Banan (2022)
/1 Každé ráno ft. Sima
/2 Kým ťa mám ft. Alan Murín, Čis T
/3 Ma netrápi
Čákiho palác
Čákiho palác (staršie Csákyho palác) môže byť:
Kali
Kali - Banan (2022)
/4 Ešte ne
/5 Hop Čip ft. Pišta Lakatoš
/6 Vzduch ft. Čis T
/8 Srdce ako z kameňa ft. Alan Murín, Majself
/9 Náhody
/10 Nechce sa ft. Gipsy Čáve
/11 Stačí mi ft. Slipo, eLPe
/12 Olé
/13 Šťastné konce ft. Alan Murín, Majk Spirit
Ocenenia a nominácie
Ruka Hore Awards
Osobnosť televíznej obrazovky (OTO)
Samourčenie
Samourčenie (samourčovanie) alebo sebaurčenie (sebaurčovanie) môže byť:
Samourčenie (určovanie) je určenie (určovanie) sebou samým.
4745 Nancymarie
4745 Nancymarie je planétka s priemerom 59 km, ktorú objavil americký astronóm Henry E. Holt 9. júla 1989.
Errol Flynn
Errol Leslie Thomson Flynn (* 20. jún 1909, Hobart, Austrália - † 14. október 1959, Vancouver, Kanada) bol americký herec.
Larisa Iosifovna Bogorazová
Larisa Iosifovna Bogorazová, tiež Larisa Iosifovna Bogorazová-Bruchmanová (* 8. august 1929, Charkov, Ukrajina – † 6. apríl 2004, Moskva, Rusko) bola ruská disidentka, publicistka a obhajkyňa ľudských práv. Vyštudovaná filologička a doktorka filozofie.
Životopis
V roku 1950 vyštudovala filológiu na Charkovskej univerzite. Do roku 1961 pôsobila ako učiteľka ruštiny na rôznych školách v Kalužskej oblasti a v Moskve. V rokoch 1961 – 1964 postgraduálne študovala matematickú a štruktúrnu lingvistiku ruského jazyka v Ústave ruského jazyka Akadémie vied ZSSR. V rokoch 1964 – 1965 prednášala všeobecnú lingvistiku na filologickej fakulte Novosibirskej univerzity. V roku 1965 obhájila svoju kandidátsku dizertačnú prácu.
Po zatknutí svojho prvého manžela spisovateľa Julija Danieľa a spisovateľa Andreja Siňavského sa začala zapájať do aktivít novovznikajúceho disidentského hnutia. Stala sa obhajkyňou politických väzňov, informovala o nich verejnosť v Sovietskom zväze i v zahraničí a vláde písala otvorené listy, v ktorých žiadala spravodlivosť a ich prepustenie.
25. augusta 1968 sa zúčastnila osemčlennej manifestácie na Červenom námestí v Moskve na protest proti vpádu vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska. Tento čin sa pre zúčastnených, ako aj pre sovietsku spoločnosť, stal osudovým. Nie však pre stiahnutie vojsk, ale pre zmenu vo vzťahoch spoločnosti k sovietskej moci. Larisa Bogoraz bola spolu s ostatnými za tento čin odsúdená do vyhnanstva na 4 roky do Irkutskej oblasti.
V 80. rokoch sa zaslúžila o obnovenie iniciatívy monitorujúcej dodržiavanie ľudských práv - Moskovskej helsinskej skupiny.
Sobkovice
Sobkovice je obec v Česku v Orlických horách, v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 258 obyvateľov, z toho 129 mužov a 129 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 39,2 roka, ženy 40,4 roka).
Montigny-sur-Chiers
Montigny-sur-Chiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voegtlinshoffen
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bioenergia
Bioenergia je obnoviteľná energia, ktorá vzniká uvoľnením chemickej energie zo surovín biologického pôvodu. Tieto zdroje energie sa označujú ako biopalivá a sú vyrábané z biomasy.
Gabriela Marcinková
Gabriela Mihalčínová Marcinková (* 2. apríl 1988, Košice ) je slovenská divadelná, filmová a televízna herečka, absolventka Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Účinkovala v divadelných hrách Aj kone sa strieľajú, Othello, Rok v Kocúrkove či Veľa kriku pre nič. Je známa predovšetkým z televízneho seriálu Horúca krv.
Bioenergia
Iné významy
V liečiteľstve je ako bioenergia označovaná energia živých organizmov, ktorá vytvára ich energetické pole označované ako aura.
Gabriela Marcinková
V septembri 2015 sa vydala za speváka Martina „Lyncha“ Mihalčína.
Parlamentná republika
right|400px|thumb|[[Zoznam štátov podľa štátneho zriadenia|Štáty a ich formy vlády.
]]
Parlamentná republika je štát, v ktorom sa v sústave štátnych orgánov uplatňuje parlamentný systém. Hlavou štátu je prezident, ktorý spravidla poverí zostavením vlády vodcu najsilnejšej parlamentnej strany, a schvaľuje ho parlament. Prezident má väčšinou len reprezentačnú moc. Parlament taktiež môže vysloviť vláde nedôveru.
Kým prezidentská forma vlády vychádza z trojdelenia moci, parlamentná forma vlády je založená na dominancii zákonodarnej moci, ktorej je podriadená výkonná zložka moci. V parlamentnej republike teda ide v podstate len o deľbu moci medzi súdnu a zákonodarnú moc (ktorá riadi aj výkonnú moc). Moderné parlamentné republiky postupne oslabujú dominantné postavenie zákonodarnej moci a preberajú prvky prezidentskej republiky. To sa deje aj u nás. Napríklad od roku 1999 volia prezidenta občania, čím sa prezident osamostatnil od zákonodarnej moci, keďže dovtedy ho volil parlament. Súčasne s touto zmenou došlo aj k väčšiemu osamostatneniu vlády, ktorej predsedu menuje práve prezident. Preto je presnejšie, keď o SR hovoríme ako o parlamentno-prezidentskej republike.
"Tak prezidentská forma, ako aj parlamentné formy sa stále vývojom transformujú. Parlamentné formy preberajú z klasickej prezidentskej republiky najmä po druhej svetovej vojne niektoré prvky, ktoré posilňujú výkonnú moc a ktorých funkcie významne modifikujú klasický parlamentarizmus."(Prusák, Jozef.: Teória práva. Bratislava: 1999, s. 118)
9. september
Narodenia
thumb|upright|[[Hugh Grant (* 1960)]] thumb|upright|[[Michael Bublé (* 1975)]] thumb|upright|[[Luka Modrić (* 1985)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Stéphane Mallarmé († 1898)]] thumb|upright|[[Igor Kapišinský († 2014)]]
Dejiny Európy
Dejiny Európy je nový fenomén skúmaný v súvislosti s európskou integráciou. Nie sú to len dejiny medzinárodných vzťahov, ale najmä všeobecné dejiny európskeho priestoru.
Stredovek (476 – 1500)
thumb|right|Európa, 1814
Nové temné obdobie začalo za občianskej vojny v rímskonemeckej ríši za Ľudovíta I. Pobožného medzi ním a jeho synmi (830) a skončilo až korunováciou Otta I. Veľkého cisárom (962). V 14. storočí sa v Európe zhoršilo podnebie, vznikla neúroda a s tým spojený hladomor a epidémie. Čierna smrť spôsobila smrť 20 miliónov Európanov.
Novovek (1500 – 1918)
Novovek otvára niekoľko dôležitých procesov, ktoré podstatne zmenili európsku spoločnosť, hospodárstvo či politiku:
S nástupom renesancie prichádza (spolu s krízou hospodárskou a krízou v cirkvi na konci 15. storočia) vo vyspelých európskych štátoch k reformácii, v ktorej znamení je potom celé 16. storočie. So zámorskými objavmi sa Európe otvoril svet a Európa do neho začala (nie vždy ohľaduplne) prenikať. Vedúcu úlohu však už nemá do tej doby najvyspelejšie severné Taliansko, ale krajiny na atlantickom pobreží. Zároveň prichádza k zmene štátneho zriadenia a na európskych dvoroch sa stále viac presadzuje absolutizmus.
Najnovšie dejiny (od roku 1918)
Začínajú po skončení prvej svetovej vojny.
Jozef Miklušičák
Jozef Miklušičák (* 8. marec 1955, Námestovo) je slovenský kresťanskodemokratický politik. Bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za stranu KDH v dvoch volebných obdobiach.
Jozef Miklušičák bol ako poslanec zvolený za KDH v parlamentných voľbách v roku 1994. Následne opäť nastúpil ako náhradník na zaniknutý mandát poslankyne Anny Záborskej po jej zvolení do Európskeho parlamentu vo volebnom období 20022006. Bol členom Ústavnoprávneho výboru NR SR a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS. V septembri 2004 zrazil v obci Zákamenné opitého chodca, ktorý mal 2,75 promile alkoholu v krvi.
V komunálnych voľbách v roku 2006 Miklušičák neúspešne kandidoval na post primátora mesta Námestovo s podporou KDH. Získal 74 hlasov (2,75 %), čím skončil na treťom mieste spomedzi piatich kandidátov a nebol zvolený.
Akis
Akis môže byť:
AKIS môže byť:
British Museum
Britské múzeum obsahuje zbierky s viac ako siedmimi miliónmi predmetov zo všetkých kontinentov dokumentujúcich históriu ľudstva od začiatku až do súčasnosti. Mnohé objekty sú uschovávané mimo budovy múzea z dôvodu nedostatku miesta.
Vstup do múzea, podobne ako do mnohých ďalších britských múzeí je voľný, platba vstupného sa požaduje iba na niektoré špecializované akcie.
História
thumb|left|350px|Čitáreň Britského múzea. thumb|220px|right|Veľká dvorana. thumb|220px|right|Busta [[Ramesse II.|Ramessa II.]]
Pôvodne boli obsahom zbierok múzea umelecké predmety a starožitnosti. V súčasnosti je múzeum zamerané ako všeobecné múzeum. Prvá kolekcia venovaná Hansom Sloanom obsahovala asi 40 000 kníh, 7 000 rukopisov, tlačoviny Albrechta Dürera a mnohé starožitnosti z Egypta, Grécka, stredného a ďalekého východu a Ameriky. Zakladajúca listina zo 7. júla 1753 zaradila do zbierok múzea aj ďalšie dve knižnice – Cottonian Library sira Roberta Cottona a Harleian Library – prvého a druhého grófa z Oxfordu. Roku 1757 bola do zbierok pridaná aj Royal Library.
Rozsah zbierok narastal a stal sa kritickým potom, čo bola roku 1822 múzeu darovaná osobná knižnica Juraja III., obsahujúca 65 000 zväzkov, 19 000 spisov, máp a topografických nákresov. Zchátralý starý Montagu House bol roku 1845 zbúraný a nahradený neoklasicistickou stavbou sira Roberta Smirka.
V čase, keď bol riaditeľom múzea Antonio Panizzi, sa rozsah knižnice značne rozrástol a zlepšila sa jej organizácia, takže sa dostala na úroveň, keď mohla byť nazývaná národnou knižnicou. Zastrešený štvorcový dvor uprostred novej budovy múzea bol na Panizziho žiadosť upravený na čitáreň.
Prírodopisné zbierky boli súčasťou múzea do ich vyčlenenia do Natural History Museum roku 1887. Etnografická kolekcia bola prechodne prevedená do Museum of Mankind na Piccadilly, ale teraz sú súčasťou Oddelenia Afriky, Oceánie a Ameriky Britského múzea.
Špeciálna výstava Tutanchamónove poklady usporiadaná múzeom roku 1972 bola najúspešnejšia výstavná akcia s počtom 1 694 000 návštevníkov. V tom istom roku bol vydaný zákon ustanovujúci Britskú knižnicu, do ktorej boli z Britského múzea prevedené zbierky rukopisov a kníh.
Budova múzea
Fasáda budovy smerom na Great Russell Street je typickým príkladom štýlu Roberta Smirka. Priečelie budovy, inšpirované gréckym chrámom zasväteným bohyni Aténe, zdobí 44 iónskych stĺpov. Trojuholníkový štít nad vchodom je zdobený plastikami Richarda Westmacotta z roku 1852, zobrazujúcimi rast civilizácie.
Veľká dvorana Alžbety II. je zastrešená plocha v centre budovy múzea, navrhnutá Normanom Fosterom a jeho spoločnosťou Foster and Partners. Bola otvorená v decembri 2000 a je najväčším zastrešeným priestorom v Európe. Strecha je tvorená kovovou konštrukciou vyplnenou 1 656 sklenenými panelmi. V centre veľkej dvorany sa nachádza čitáreň uvoľnená Britskou knižnicou, ktorá jej funkciu zabezpečuje neďaleko nádraží King's Cross a St Pancras.
Dopravné spojenie
Najbližšie zástavky London Underground:
Uzi
Uzi (hebrejsky: עוזי) je typ kompaktných samopalov. Menšie varianty sú dokonca považované za automatické pištole. Prvý samopal Uzi vytvoril izraelský zbrojár nemeckého pôvodu Uziel Gal v 40. rokoch podľa československého samopalu ZK476, ktorý bol v tej dobe v Izraeli testovaný pre prípadnú kúpu. Zbraň sa neskôr vyrábala vo firmách Israel Military Industries, FN Herstal ale aj v niektorých ďalších.
Ivan Popovič
Ivan Popovič (* 16. október 1944, Bánovce nad Ondavou) je slovenský režisér, scenárista, spisovateľ, animátor, výtvarník, karikaturista a ilustrátor.
Životopis
Narodil sa v Bánovciach nad Ondavou, no o tri dni musel svoje rodisko opustiť, nakoľko jeho rodinu evakuovali pred postupujúcim frontom. Vyrastal v Hniezdnom, do školy chodil v Kežmarku. Už v detstve inklinoval ku kresleniu, pričom ako trinásťročný dostal svoj prvý honorár za novinovú kresbu a ako šestnásťročný v Česku po prvýkrát vystavoval. Po ukončení štúdia geografie a kartografie na košickej Vyššej priemyselnej škole stavebnej a zememeračskej v roku 1962 sa pôvodnej profesií venoval len krátko. Pracoval ako kreslič, neskôr ako revízor máp v Kartografickom a reprodukčnom ústave v Modre-Harmónii. Jeho ambícia študovať animátorstvo na Vysokej škole umeleckého priemyslu v Prahe zostala nenaplnená a tak sa začiatkom roku 1963 zamestnal ako výtvarný redaktor mládežníckeho vydavateľstva Smena. O tri roky neskôr sa rozhodol zanechať aj toto pôsobisko a svoj talent ďalej rozvíjal už len ako slobodný umelec „na voľnej nohe“. Podľa jeho vlastných slov však nebolo toto rozhodnutie ľahké, pretože išlo o istú formu podnikania. Aj vo svojej profesii musel kresbu urobiť tak, aby sa predala a aby aj v budúcnosti bol o jeho prácu záujem.
Tvorba
Od polovice šesťdesiatych rokov sa venuje rozličným umeleckým disciplínam podľa vlastných priorít a aktuálnych možností. Účasť na seminári o animovanom filme v roku 1964 ho priviedla k vzniku krátkometrážneho filmu Pingvin v tom istom roku. Na základe Popovičovho vtipu ho vytvoril jeho brat Vladimír spolu s Veronikou Margótsyovou. Film bol zároveň prvým vzniknutým dielom v novozaloženom štúdiu animovaného filmu Slovenskej filmovej tvorby (SFT). V začiatkoch konštituovania skupiny Kresleného filmu najviac upútal pozornosť práve debut bratov Popovičovcov. Názov Pingvin vznikol podľa hrdinu, ktorý kráča po lese so samovražednými úmyslami, ale les je zoťatý, jednoducho nejestvuje. Absurdná situácia, trochu zo smutných drám chaplinovskej provenience, ale azda viac z arzenálu dadaistických výtvarných a dejových konštrukcií.
Od tej doby sa Ivan Popovič podieľal na mnohých ďalších animovaných filmoch, či už na spoločensko-satirických určených pre dospelého diváka alebo na televíznych večerníčkoch pre deti. V prípade všetkých bol autorom námetu, scenára a výtvarných návrhov, väčšinu režíroval a niektoré aj animoval. Medzi najúspešnejšie patrí groteskný film o ľudskej hlúposti Socha (1969), ktorý vytvoril v spolupráci s Jaroslavou Havettovou. Autorská dvojica sa v práci inšpirovala Michelangelovou ideou - v každom kameni je ukrytá socha. V krátkom príbehu usilovného, ale trochu neschopného sochára pochová hromada odpadu vysekaného z kameňa, v ktorom hľadá sochu v duchu Michelangelovej myšlienky. V Soche sa symbolicky hutne komunikuje téma darebákov, hlupákov a príživníkov, ktorí sedia na dôležitých miestach, ničomu nerozumejú, ale rozhodujú o živote a smrti. Havettová s Popovičom siahli po jednoduchých, ale razantných kresbách a gagoch.
Nasledoval popartový, neplánovane prvý slovenský animovaný videoklip Pieseň (1969), trinásť-dielny seriál Hlavičkove rozprávky (1975) s hercom Jozefom Dvořákom či film nakrútený na motívy rovnomennej básne Miroslava Válka Panpulóni (1976), kde experimentoval so spojením animácie, fotorealizmu a živej hereckej akcie.
Prvé pokusy o bábkový film sa na Slovensku zjavili už na konci päťdesiatych rokov. Neskôr sa koketovalo s myšlienkou pozvať českých tvorcov, avšak neúspešne. Bolo potrebné začať vlastnými silami. Prívržencami tejto myšlienky boli najmä Milan Peťovský a Ivan Popovič, ktorí v snímke Narodeniny 2001 (1978) využili ekologickú tému na kombináciu živého herca a rozanimovaných rekvizít. Film bol ocenený na Medzinárodnom filmovom festivale v Paname.
Anekdota v štýle sci-fi Boli tu Ufóni (1984), v ktorej Popovič zúžitkoval syntetický spôsob filmového myslenia, zase získala na prvom európskom festivale krátkych filmov v Berlíne Hlavnú cenu v kategórii animovaných filmov. Pre príbeh zápasu človeka a červíka o zrelé jabĺčko, v ktorom obaja zahynú a z jabĺčka vzlietnu nad Bratislavu mimozemšťania, Popovič zvolil animáciu živého herca (takzvanú pixiláciu) a nakrútil metaforu o ľudskej prízemnosti. Popovič pomocou absurdných krátkych spojení a nových výrazových možností zachycuje život z tých najnečakanejších stránok a pritom dosahuje poeticky krehký tvar.
V roku 1979 realizoval snímku Strážca sen, ktorou položil základy slovenskému bábkovému filmu. Dynamický príbeh dobrého sna pomáhajúceho nájsť stratenú bábiku rozohral na plátne spolu s výtvarníkom Vladimírom Pikalíkom, s ktorým od tohto počinu vytvoril tvorivý tandem.
Všestranný Ivan Popovič je aj vášnivým cestovateľom. Na svojich cestách po exotických krajinách nakrútil sériu dokumentárnych filmov Ďaleko je blízko (Galapágy, Ekvádor, Izrael, Mongolsko, Malajzia, Srí Lanka, Čína, Grécko, Jordánsko, Tibet, Austrália, Nový Zéland, Thajsko, Kambodža) a Krátka správa o zázraku (Japonské dni Opery SND, 1997).
Popri filmovej, televíznej, ale aj rozhlasovej tvorbe, sa naďalej venuje aj kresbe, maľbe, karikatúre a designu. Spolupracuje s viacerými redakciami a vydavateľstvami. Svoje diela prezentoval už na mnohých samostatných i kolektívnych výstavách doma aj v zahraničí, od Prešova až po filipínsku Manilu.
Popovičovo umenie sa vyznačuje svojským humorom, ktorý je nežný, lyrický a upozorňuje na poetickosť neživých predmetov či javov. Na druhej strane však dokáže byť aj drsný, najmä v prípadoch obrany ľudskosti v boji proti odcudzeniu ľudí a zmechanizovaniu citov. Je to nápaditý, miestami bizarný štýl plný neobvyklých spojení a paradoxov. Častým výsledkom je až prekvapivo jednoduchá pointa v kombinácií s rovnakou jednoduchosťou línií a celkového obrazu.