cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tvár v ohni
Kompozícia
Kompozične je hra rozdelená do 90 výstupov – dialógov i (vnútorných monológov). Ich spád je veľmi rýchly. Prelína sa svetlo a tma, hovorené slovo a ohlušujúca hudba. Protagonistami diela sú otec, matka, Kurt, dospievajúci mladík, jeho sestra Oľga a jej priateľ Paul.
Dej
Kurt aj Oľga sú mladí, zmätení, dospievajúci ľudia. Nevedia, čo chcú, ale vedia, čo nechcú. Nechcú sa stať kópiami svojich rodičov. Pohŕdajú rodinou a z celých síl bojujú proti konvenciám a snažia sa o získanie vlastnej individuality.
Mercedes-AMG GT
Špecifikácie
Automobil poháňa vpredu uložený vidlicový osemvalcový motor s dvomi turbodúchadlami s kódovým označením M178. Výkon je prenášaný na kolesá zadnej nápravy prostredníctvom 7-rýchlostnej dvojspojkovej prevodovky AMG Speedshift s koncepciou transaxle. Verzia GT S má tiež elektronicky riadený samosvorný diferenciál.
Tvár v ohni
Dej
Oľga začína ignorovať rodičov a komunikuje iba s Kurtom. Jediné čo cíti je hnus. V nádeji, že sexuálny zážitok s Paulom prinesie vytúženú zmenu sa vyspí s Paulom, ale nič sa nezmenilo. Stále sa cíti byť ženou uväznenou v detskom tele.
Kurt nachádza oslobodenie, vzrušenie a najmä sebarealizáciu v pyrománii. Po nociach sa potuluje po meste a podpaľuje budovy. Rodičia trávia čas hádaním sa a obviňovaním jeden druhého. Otca skôr zaujímajú vraždy prostitútok o ktorých sa píše v čiernej kronike, než problémy jeho vlastných detí. Skôr sa spriatelí s Paulom, ktorý sa mu javí ako správny chlap – má predsa prácu, motorku a baví ho futbal. Matka, napriek tomu, že sa neustále trápi o svoje deti, správa sa chladne. Obviňuje otca, že sa nedokáže vžiť do situácie ich detí, ale koniec koncov to nevie ani ona sama.
Rodinný priestor je vyplnený komunikačným vákuom. Pokusy o konverzáciu pri rodinnej večeri, či pokusy o sexuálnu osvetu zlyhávajú a javia sa trápne. V Mayenburgovej hre je manželstvo formalitou a rodina sa stáva miestom obchádzania sa, nestretávania sa. Beznádej, ktorá vzniká v takto disfunkčnej rodine začína byť neznesiteľná a vyvrcholí vraždou rodičov. Ubiť kladivom, poliať benzínom a podpáliť. Kurt umiera v plameňoch, zatiaľ čo Oľga ho zradí a uteká s Paulom, ako možnosťou viesť normálny život.
Slovenské uvedenie hry
Hra Tvár v ohni bola po prvýkrát uvedená na Slovensku na prelome júna a júla v Štúdiu DAB v Nitre v koprodukcii Divadelného družstva Zdvih a Divadla Andreja Bagara.
Z recenzií
[...] inscenácia je stretnutím s drsnou dramatikou, ktorej zmyslom nemá byť žiadne posolstvo či hodnotenie, ale iba pravdivé, objektívne zaznamenanie neprívetivej sociálnej reality, rozbitých medziľudských či rodinných a generačných vzťahov.
[...] Obraz rodiny v rozklade, totálne chýbajúca komunikácia rodičov a detí, primitivizmus názorov a postojov, úzka škála hodnôt rodiny, jednotlivých jej členov a sebazničujúci protest mladých – to sú témy, ktoré európska dramatika od severu, východu i západu v 20. storočí už obsiahla. V Mayenburgovom slede rodinných obrazov pribudla vulgárnosť, surovosť vzájomného nechápania a izolovanosti rodičov a detí s neskrývaným freudovským pozadím, incestná sexualita ako dôsledok prázdnoty vzťahov, vražda a v inscenácii ich bezprostredné zhmotnenie na javisku. Na dosiahnutie otriasajúceho účinku inscenácie by stačila hádam tretina deviácií, vyskytujúcich sa v hre. Ich nakopenie je možno výrazom autorovej skúsenosti, možno slúži práve na to, aby hra bola označovaná za škandalóznu.
[...] Po drastickom emocionálnom zážitku a katastrofickom závere Tváre v ohni nie je veľmi čomu tlieskať, ba ani hercom, ktorí sa ešte v dyme horiaceho domu či sveta (niektorí ho povýšia možno aj na diskotékovú apokalypsu) konvenčne (či konfekčne) vyroja na javisko po svoju odmenu v podobe potlesku a kvetinových darov.
Csurgósky obvod
Csurgósky obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Šomodskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Csurgó.
Čimelice
Čimelice je obec v Česku v okrese Písek v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 967 obyvateľov, z toho 484 mužov a 483 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 40,9 roka, ženy 44,9 roka).
Give It All
„Give It All“ je skladba americkej melodic hardcorovej skupiny Rise Against, ktorá bola vydaná ako prvý singel z ich tretieho štúdiového albumu Siren Song of the Counter Culture. Je to rýchla pieseň s pozdĺžnym chorálom väzby a trvá 2:50. Najvyššiu pozíciu dosiahol na #37 v hitparáde Billboard Hot Modern Rock Tracks.
Pieseň je použitá v hrách Rock Band 2, Need for Speed: Underground 2 a FlatOut 2.
Récourt
Récourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
This Is Noise
This Is Noise je prvý EP americkej melodic hardcorovej skupiny Rise Against. Bol vydaný dňa 3. júla 2007 v Kanade a 15. januára 2008 na iTunes cez vydavateľstvo Geffen Records. Obsahuje skladbu vydanú v rovnakom čase ako album The Sufferer & the Witness, skladbu nahranú počas The Unraveling turné a dve skladby zo soundtracku filmu Lords of Dogtown.
Európsky zoznam skladieb bol oznámený na MySpace dňa 31. marca 2008. Obsahuje rozdielny obal albumu a rozdielne skladby. Dátum vydania 7. marec 2008 bol pre Nemecko, Spojené kráľovstvo, Švajčiarsko a Taliansko a 11. marec 2008 bol pre Rakúsko.
Siamozero
thumb|200px|Jazero Siamozero
Siamozero (rusky Сямозеро alebo Самозеро) je jazero na juhu Karelskej republiky v Rusku. Má rozlohu (s ostrovami ). Priemerne je hlboké a dosahuje maximálnu hĺbku.
Pobrežie
Pobrežie je členité. V jazere sa nachádzajú ostrovy o celkovej rozlohe.
Vlastnosti vody
Zamrzne na konci októbra, v novembri alebo na začiatku decembra a roztápa sa na konci apríla alebo v máji.
Vodný režim
Rozsah výkyvu hladiny je maximálne. Z jazera odteká rieka Siaňga, priteká Šuja. Jazero patrí k povodiu Onežského jazera.
Využitie
Jazero je bohaté na ryby. Na jazere je tiež rozvinutá miestna lodná doprava a splavovanie dreva.
Sainte-Livrade-sur-Lot (obec)
Sainte-Livrade-sur-Lot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juan Pedro de Aguirre
Juan Pedro Julián Aguirre y López de Anaya (* 19. október 1781, Buenos Aires – † 17. júl 1837, Buenos Aires) bol argentínsky revolucionár a politik.
Aguirre sa narodil v Buenos Aires. V bojoch proti britským oddielom v rokoch 1806/07 získal hodnosť kapitána. V roku 1820 zastával niekoľko dní funkciu „directora supremo“ Spojených provincií Río de la Plata. V roku 1824 bol ministrom hospodárstva a v roku 1826 sa stal prvým prezidentom novozaloženej Národnej banky.
Sainte-Marthe (Lot-et-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
.um
V januári 2006 rozhodla organizácia ICANN o úplnom zrušení tejto domény. Doména fungovala od roku 1997 do 20. apríla 2008, kedy bola odstránená zo systému DNS. Jej správca, University of South California, ju už dlhší čas neudržiaval. Ostrovy, ktoré doména reprezentuje, nie sú nijak zvlášť osídlené, takže doména skôr slúžila pre doménové hacky, ktoré využívali doménu ako anglickú koncovku -um. Navyše niektoré väčšie americké teritória majú svoju vlastnú doménu najvyššej úrovne – napr. Guam (.gu) alebo Panenské ostrovy (.vi).
Padělky (prírodná pamiatka)
Padělky je prírodná pamiatka ev. č. 1878 severozápadne od obce Strhaře v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK KS Brno.
Ochrana
Predmetom ochrany je azonálny výskyt xerotermných a kalcifilných druhov, podmienený vápencovým podložím v relatívne vysokej nadmorskej výške. Na lokalite sa nachádza početná populácia chránených a ohrozených druhov rastlín ako sú napr. veternica lesná (Anemone sylvestris) a orlíček obyčajný (Aquilegia vulgaris), vtrúsene sa vyskytuje črievičník papučkový (Cypripedium calceolus), vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia) a vtáčia prilba dlholistá (Cephalanthera longifolia).
Černé a Čertovo jezero
Černé a Čertovo jezero je národná prírodná rezervácia na Šumave na katastrálnych územiach Alžbětín a Hojsova Stráž, vyhlásená 11. novembra 2010 vyhláškou č. 326/2010 Zb. s účinnosťou od 15. decembra 2010. Zahŕňa Černé jezero a Čertovo jezero a oblasť medzi nimi (Jezerní hora, Jezerní stěna, Václavák), na západe zasahuje až ku štátnej hranici; hranica NPR je definovaná uzatvoreným geometrickým obrazcom s priamymi stranami, ktorého 160 vrcholov je v prílohe 1 vyhlášky určených súradnicami S-JTSK, príloha 2 obsahuje informatívnu mapku. Predmetom ochrany sú prirodzené lesné spoločenstvá niekoľkých typov, vzácne a ohrozené druhy rastlín a živočíchov, najmä vodná bylina šidlatka jazerná, a ich biotop, a typy prírodných stanovísk a biologické druhy, kvôli ktorým bola vyhlásená Európsky významná lokalita Šumava.
Rovnomenná národná prírodná rezervácia tu bola vyhlásená už od roku 1933, rozloha bola.
Ladislav Hrušovský
Ladislav Hrušovský (* 4. január 1973) je slovenský divadelný a filmový herec.
Študoval na Akadémii umení v Banskej Bystrici odbor herectvo pod vedením Jozefa Adamoviča.
Spolupracoval na celovečernom projekte "V Tichu". Je to film o osudoch prenasledovaných židovských hudobníkov v čase nacizmu. Film plný emócií je poctou ľuďom, ktorí museli nedobrovoľne skončiť so svojou umeleckou kariérou a ktorým prostý hudobný nástroj pomohol prežiť koncentračné tábory alebo aspoň zmierniť utrpenie v nich. Ladislav Hrušovský stvárňuje vo filme postavu Karla Steinera, manžela Edith Kraus. V roku 1942 boli deportovaní do koncentračného tábora v Terezíne. Režisérom filmu je Zdeněk Jiráský, ktorý za svoj film Poupata získal v roku 2011 štyroch Českých levov a stal sa v tom istom roku zároveň i Objavom roka v oblasti kinematografie.
Jan Hřebejk ho obsadil do svojho celovečerného filmu s názvom Učiteľka, ktorý vznikol podľa scenára Petra Jarchovského. Vo filme sa riaditeľka základnej školy stretáva počas rodičovského združenia (ZRPŠ) s rodičmi, aby spoločne našli najvhodnejšie riešenie ako sa zbaviť problematickej učiteľky (bezdetnej vdovy), ktorá si manipuláciou podrobuje rodičov svojich žiakov. Film by mal prísť do kín na jar 2016.
Sartlan
náhľad|Jazero Sartlan Sartlan je jazero v Barabinskej stepi v Novosibirskej oblasti v Rusku. Má rozlohu. Priemerne je hlboké a dosahuje maximálnu hĺbku.
Pobrežie
Brehy sú mierne strmé, porastené riasami.
Vodný režim
Zdrojom vody je sneh. Rozsah výkyvu hladiny je maximálne. Zamrzne na konci októbra alebo v prvej polovici novembra a roztápa sa na konci apríla alebo v máji. Voda je mierne slaná. Do jazera ústi rieka Karapuz. Jazero je bezodtokové.
Využitie
Na jazere je rozvinuté rybárstvo, chytajú sa napríklad kapry, ostrieže, šťuky.
Externé zdroje
V tomto článku boli použité informácie z Veľkej sovietskej encyklopédie, heslo „Сартлан“.
Černý Most (stanica pražského metra)
Černý most je dlhodobo koncová stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa v katastrálnom území Černý Most na sídlisku Černý most neďaleko obchodného centra Černý Most. Bola otvorená s úsekom IV.B 8. novembra 1998.
Charakteristika stanice
Stanica je povrchová. Nakoľko je trať do nej vedená nadzemným tubusom, koľajisko je umiestnené uprostred. Dve oddelené bočné nástupištia sú spojené nadchodom. Obklad stanice je tvorený bielymi dlaždicami. Na odstavných koľajach za stanicou je možné vykonávať jednoduché opravy vlakov.
Stanica nemá vestibuly. Odjazdové nástupište prilieha k výstupnej hrane autobusového terminálu. Príjazdové nástupište naväzuje na dve odjazdové hrany autobusového stanovišťa a prechody smerujúce na sídlisko a k obchodnému centru CČM. Priľahlý autobusový terminál je určený pre diaľkovú dopravu prevažne do severovýchodných Čiech, pre neintegrovanú prímestskú dopravu, prímestské linky Pražskej integrovanej dopravy a pre špeciálne mestské linky k obchodným centrám.
Pelagius II.
Pelagius II. (* ?, Rím, Taliansko – † 7. február 590, Rím) bol 63. pápež. Pápežský úrad zastával od 26. novembra 579 do svojej smrti.
Bol zrejme gótskeho pôvodu. K najpálčivejším problémom jeho pontifikátu patrilo vyrovnanie sa s Longobardmi, ktorí ohrozovali Rím, a epidémiou moru, ktorému aj sám podľahol. Za jeho vlády sa tiež zhoršili vzťahy medzi západnou a východnou cirkvou.
Život a vláda
O predchádzajúcom živote Pelagia II. nie je známych veľa informácií. Bol synom Vinigilda (niekedy písaný Wunigild) a narodil sa v Ríme. Za pápeža ho zvolili 26. novembra 579 bez cisárovho potvrdenia. Rím bol práve v obkľúčení Longobardov. Byzantínci ani Frankovia neboli príliš ochotní pomôcť. K sporu s Byzantíncami tiež prispel fakt, že konštantínopolský patriarcha Ján začal používať titul ekumenický patriarcha, proti čomu sa Pelagius II. postavil (a tiež zakázal). Liber Pontificalis zmieňuje, že rieka Tiber sa za Pelagiovej vlády veľmi rozvodnila a že sa pápežovi podarilo znova objaviť hrob sv. Vavrinca. V tej dobe sa španielski Vizigóti obrátili na kresťanskú vieru.
Smetanovo kvarteto
Smetanovo kvarteto bolo české sláčikové kvarteto, ktoré vystupovalo v rokoch 1945 až 1990.
Younghusbandova expedícia
Younghusbandova expedícia alebo Britská expedícia do Tibetu bola britská vojenská výprava do Tibetu v rokoch 1903-1904, ktorú viedol plukovník Francis Younghusband.
Priebeh udalostí
Expedícia sa usilovala predovšetkým o zamedzenie potencionálnych mocenských záujmov Ruskej ríše v Tibete. Preto si chcela upevniť postavenie a vplyv v jednom zo štátnych útvarov susediacich s Britskou Indiou, s podobným zdôvodnením aké bolo uvedené pri britskej invázii do Afganistanu dvadsať rokov predtým.
Od júla 1903 tak Briti formovali svoje oddiely v indickom Gangtoku. Následnú výpravu viedol plukovník Francis Younghusband. Moderne vyzbrojené jednotky mali asi tritisíc mužov a ďalších sedemtisíc šerpov. Tibeťania vedomí si sily protivníka, urobili pokus o dohodu, s ktorou Younghusband vyslovil predbežný súhlas. No i tak došlo k bojovým stretnutiam. K masakru civilného obyvateľstva malo prísť napríklad 31. marca 1904 v priesmyku pri dedinke Guru, kde Briti postrieľali neútočiacich dedinčanov. Younghusband potom telegrafoval indickému veleniu:
Trinásty dalajláma Thubtän Gjamccho pred dobytím Lhasy utiekol do Urgy vo Vonkajšom Mongolsku.
Anglo-tibetská dohoda
thumb|Pevnosť v [[Gjance, dobytá Britmi počas ich postupu na Lhasu]] Po dobytí Lhasy bola v septembri 1904 podpísaná anglicko-tibetská dohoda, ktorá Spojenému kráľovstvu zabezpečovala pozíciu protektora a veľa hospodárskych výhod. Na tibetskej strane dohodu podpísali tak svetskí predstavitelia, ako aj predstavitelia kláštorov Sera, Däpung a Gandän, ktorí sa javili probritsky orientovaní. Tibet mal otvoriť hranice medzi kráľovstvom Sikkim a Tibetom pre obchod a zaplatiť reparácie britskej vláde za nutnosť vyslania tejto expedície. V Gjance bolo v roku 1904 založené sídlo britského obchodného poverenca, ktoré tu existovalo až do roku 1944. Tibet sa ďalej zaviazal, že bez britského súhlasu neudelí žiadnej veľmoci koncesiu na stavbu železníc, telegrafnej siete či otváranie baní. Tieto výhody neboli ohrozené následnými zmluvami Spojeného kráľovstva s Ruskom a Čínou.
Vojensky sa stala expedícia úspešnou. Z politického hľadiska sa však stretla s odporom britského obyvateľstva.
Následné bilaterálne dohody
V roku 1906 v britsko-čínskej dohode sa Britovia vzdali práva na okupáciu Tibetu a potvrdili, že nebudú zasahovať do jeho vnútorných záležitostí. Čína sa recipročne zaviazala, že tieto kroky neumožní žiadnej inej veľmoci.
V anglo-ruskej dohode z roku 1907 uznala britská strana, že Tibet je zvrchovaným územím Číny a zriekla sa ďalších diplomatických aktivít v Lhase. Dala tiež sľub, že s Tibetom bude naďalej rokovať iba prostredníctvom čínskej strany.
Po odchode čínskych jednotiek z Tibetu v roku 1912 bola až do 40. rokov 20. storočia britská posádka jedinou zahraničnou vojenskou zložkou prítomnou na tomto území.
Kadarkútsky obvod
Kadarkútsky obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Šomodskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Kadarkút.
Bengálčina
náhľad|vpravo|Rozšírenie bengálčiny Bengálčina (po bengálsky বাংলা - transliterácia: bāṃlā/baṃla, transkripcia: ban(g)la) je indoiránsky jazyk rozšírený v južnej Ázii. Radí sa medzi 17 indických úradných jazykov. Týmto jazykom hovorí okolo 230 miliónov ľudí hlavne v Indii a Bangladéši. Je jedným z nasledovníkov sanskrtu, pálí a prákrity. Je preto najvýchodnejším jazykom indoeurópskej jazykovej rodiny, ku ktorej indoiránskej vetve je radená spoločne s ásámčinou.
S viac ako 200 miliónmi hovoriacich je piatym najpoužívanejším jazykom na svete. Zároveň je štvrtým najrozšírenejším jazykom z hľadiska počtu rodených hovoriacich. Po hindčine ide tiež o druhý najčastejší jazyk Indie (nepočítajúc angličtinu).
Vďaka bengálskej renesancii v 19. a 20. storočí bolo mnoho diel z najznámejšej indickej literatúry napísaných práve v bengálčine. V tomto jazyku boli vytvorené napríklad diela Rabíndranátha Thákura – prvého Ázijca ktorému bola udelená Nobelová cena. Bengálcami bolo vedených tiež mnoho reformných náboženských, filozofických a politických hnutí tej doby.
Dnes ju používa cca 207 000 000 ľudí. Ďalších 4 000 000 ju používajú ako druhý jazyk. Ľudia hovoriaci po bengálsky žijú okrem hlavných oblastí (Bangladéš, India) aj v krajinách ako Malawi, Spojené arabské emiráty, Spojené kráľovstvo, USA, Saudská Arábia, Singapur či Nepál.
Bengálske nárečia v Bangladéši
thumb|left|Rozšírenie bengálčiny v JV Ázii
Čížová
Čížová je obec v Česku v okrese Písek v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 108 obyvateľov, z toho 557 mužov a 551 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,8 roka, ženy 39,9 roka).
Recques-sur-Course
Recques-sur-Course je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Maure-de-Peyriac
Sainte-Maure-de-Peyriac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kollárovci
Kollárovci pochádzajú z malej goralskej obce Kolačkov v okrese Stará Ľubovňa. Kapelu tvoria siedmi členovia, z toho traja bratia Kollárovci: Tomáš Kollár, Štefan Kollár a najmladší Marek Kollár. Nástrojové obsadenie tvoria husle, saxofón, cimbal, akordeón, kontrabas a bicie, gitara. Bratia Kollárovci sa tešia veľkej obľube na Slovensku a Česku.
Základom ich repertoáru je ľudová pieseň obohatená ich goralským temperamentom. Repertoár zahŕňa skladby aj z iných žánrov, ako je klasická hudba, populárna hudba, alebo vlastná tvorba, ktorá túto kapelu charakterizuje a odčleňuje od iných kapiel podobného žánru. Autorské piesne zložili: Štefan Kollár, Tomáš Kollár, Marek Kollár, Štefan Repka, ale spolupracovali aj s Martinom Sarvašom.
Kapela Kollárovci prešla malými zmenami. Ich bratranec Štefan Repka odišiel. Išiel vlastnou cestou. Ku kapele sa pridal Ďuri a my to vnímame za pozitívnu zmenu.
Kollárovci vydali 11 hudobných CD a 4 hudboné DVD CD. Každoročne absolvujú viacero vystúpení, v zahraničí účinkovali na folklórnom festivale v Chambly (Francúzsko) a v ďalších krajinách ako Rumunsko, Ukrajina, Česko, Nemecko, Rakúsko. V Česku pravidelne účinkujú v Šlágr TV. Jedným z najväčších festivalov je Stretnutie Goralov v Pieninách, ktorý sa koná každý rok v Červenom Kláštore.
Videoklipy
V septembri 2015 uviedli videoklip k piesni Daj mi lásku, daj. Režisérsky, kameru a produkciu na klipe vytvorili: Marian Mihy Mihalov, Marek Bernát, Peter Suľovský, Michal Kotora.
V máji 2017 uviedli vo videoklipe pieseň Anka, Anka. Pieseň hudobne zaranžovali Kollárovci z ľudovej piesne Anka, Anka rád ťa mám. Scenár vytvoril Marek Kollár, réžia a kamera: Franky Stružák, kameraman: Marko Procházka. Hercké obsadenie vidoklipu: Lívia Soroková, Pavol Borko, MUDr. Ladislav Socháň, Mária Ovčárová a hasiči z Liptovského Mikuláša. Pieseň vyšla v tom istom roku na albume: Neúprosný čas.
Pred letným turné v lete 2019 s názvom Mega turné open air 2019, ktoré sa koná po celom Slovensku od 22. júna do 18. augusta nahrali spolu s kapelou Kandráčovci novú pieseň - Chlapci spod Tatier. Videoklip k piesni zverejnila televízia Joj na svojom oficiálnom youtube kanáli 20. júna 2019. Videoklip vyrobila P & C - Super Media Group. Producentmi pesničky sú Zoli Tóth a Braňo Jančich. Hudbu a text k piesni napísal Braňo Jančich.
V roku 2022 mali pieseň s Mafiou Corner „Pusa”
Bejzbal na Letných olympijských hrách 2004
Bejzbal na Letných olympijských hrách 2004 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2004. Konal sa v Aténach, v Grécku v dňoch od 15.25. augusta 2004, za účasti 8 mužských tímov. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizuje oficiálne od roku 1992 a toto bolo jeho 4. vydanie. Nováčikmi olympijského turnaja boli družstvá Kanady a domáceho Grécka. Zápasy sa hrali na 2 ihriskách štadióna Hellinikon Stadium (vtedy Olympic Baseball Centre) s kapacitou 6 700 a 3 300 divákov.
Družstvo 🇨🇺 získalo svoj tretí olympijský titul po finálovom víťazstve nad 🇦🇺.
Afektívna porucha
náhľad|Existujú emocionálne poruchy, ktoré postihujú tých, ktorí vykonávajú moc v akejkoľvek forme, medzi ktorými vyniká arogantný syndróm, megalománia, hamartia alebo narcizmus. Afektívna porucha je psychiatrický termín označujúci psychickú poruchu postihujúcu náladu, emócie a celkový afekt pacienta. Tieto poruchy sú bežné, rozšírené, takisto dobre prebádané a v psychiatrickej histórii patria medzi najskôr rozpoznané a klasifikované. Možno zovšeobecniť, že ide o skupinu porúch, ktoré majú v popredí patologickú náladu a periodický priebeh. Rozpoznávame na základe patologicky vyhrotených polárnych emócií (smútok – radosť) depresívne až melancholické afektívne poruchy na jednej strane, na opačnej strane spektra stojí zase hypománia a mánia. Niektoré zdroje uvádzajú súvislosť medzi afektívnymi poruchami a úzkosťou či panickou poruchou.
Podstata afektu a jeho narušenie
Afektivita ako súhrn citového života jedinca (city, emócie, nálada) je fundamentálnym aspektom psychického rozpoloženia a sebaprežívania človeka. Emócie majú svoju aktuálnosť, bezprostrednosť, ktoré bývajú vyjadrované veľkou dynamikou a adaptabilnosťou na vonkajšie (psychogénne faktory) i vnútorné (hormonálne, neurogénne, genetické či iné endogénne faktory) prostredie. Trvalejší emočný stav sa vyjadruje náladou, pričom ľudia sa navzájom stabilitou náladovej rovnováhy líšia. To má súvis s pochopením afektivity človeka ako emocionálnej reaktivity organizmu, pretože emočná odozva človeka na rôzne stimuly je mimoriadne pestrá a závisí od mnoho faktorov (temperament, povaha, endogénne a environmentálne príčiny atď.). Niekedy veľmi stresujúce podmienky a vnútorná vysoká vulnerabilita (citlivosť, zraniteľnosť) psychogénneho, ale najmä endogénneho pôvodu spôsobí neprimeranú emočnú reakciu organizmu a neuro-humorálnej sústavy, pričom dochádza k prežívaniu anxióznych pocitov. Emočná odozva zostáva prítomná dlhodobejšie a stáva sa permanentným, problematicky vystupňovaným stavom nálady. Vtedy už možno hovoriť o prítomnosti patologického syndrómu, keď psychiater (často aj psychológ) potvrdí poškodenie afektívnej zložky osobnosti pacienta.
Genetické faktory
170px|right|thumb|[[genetika|Genetické činitele sa považujú za významný patogénny faktor pri vzniku afektívnych porúch.]]Preukázal sa význam heredity ako patogénneho faktoru pôsobiaceho na vznik skôr bipolárnych foriem porúch afektivity. Usudzuje sa, že ide o určité dispozície v rodine, lebo výskyt v príbuzenstve je 10 – 15-krát vyšší ako v bežnej populácii. Zistilo sa tiež, že náchylnosť rozvinúť bipolárnu afektívnu poruchu u monozygotnej dvojičky, ktorej dvojča poruchou trpí, je až 75 – 80 %. Tieto poznatky o dedičnosti podnietili rozsiahly výskum genetického pozadia obzvlášť bipolárnej formy a vo zvýšenej miere aj unipolárnej formy afektívnych porúch, pričom boli použité funkčný i pozičný genetický prístup za cieľom identifikácie príslušných patogénov. Tento výskum zhromažďuje okrem iného dôkazy o tom, že tradičné klasifikačné oddelenie schizofrénie a afektívnych porúch nie je z genetického hľadiska také jednoznačné – skôr je tu vnímateľné prepojenie jednak spomenutých ochorení, a jednak prepojenie genetických a environmentálnych vplyvov na vznik afektívnej poruchy.
Osobnosť pacienta a afektívne poruchy
Temperament a povaha, ale niekedy aj telesná konštrukcia sa ukázali ako tiež veľavýznamné v úsilí nájsť príčinu vzniku afektívnej poruchy. Z hľadiska telesnej konštrukcie je známe, že tzv. pyknický typ človeka, hoci býva temperamentovo veselý, má sklon k cyklotýmnemu afektívnemu prežívaniu, a teda aj prirodzený sklon k depresii. Tiež je pochopiteľné, že osobnostné charakteristiky a hodnotenia môžu byť nositeľmi relevantných informácií umožňujúcich vyznačiť riziko ochorenia afektívnou poruchou. Staršia štúdia (1998) ukazuje, že korelácia temperamentových vlastností a afektívnej poruchy je u pacientov skutočne význačná (napr. melancholik mal väčšie sklony k depresívnej poruche a podobne). Nevie sa však naďalej, či osobnosť pacienta vytvorila patogénne sklony pre vznik afektívnej poruchy, alebo afektívna porucha až následne transformovala osobnosť patologickým smerom.
Klasifikácia
Hlavný článok: Afektívne poruchy (MKCH-10)
Bolivarianské hry
náhľad|Krajiny zúčastňujúce sa Bolivarianských hier Bolivarianské hry sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v Južnej Amerike, pod dohľadom Bolivarianskej športovej organizácie (ODEBO). Konajú sa na počesť venezuelského generála a politika Simóna Bolívara. Účastnia sa ho športovci z 5 juhoamerických a jednej stredoamerickej krajíny, ktoré sú členmi ODEBO.
Dejiny
Myšlienka hier vznikla po konaní Letných olympijských hier v roku 1936 v Berlíne na podporu jednoty medzi bolivarianskými krajinami. Autorom tejto myšlienky bol Alberto Nariño Cheyne.
Prvé hry sa konali v Bogote v roku 1938. Zúčastnilo sa ich 6 krajín: Bolívia, Ekvádor, Kolumbia, Panama, Peru a Kolumbia, ktoré súťažili v 19 športoch. Po týchto hrách bola vytvorená medzinárodná športová organizácia týchto 6 štátovODEBO. 4-ročný cyklus bol zavedený od roku 1973. V roku 2013 by sa malo na hrách predstaviť aj Čile.
V roku 2012 v Lime sa uskutočnili prvé Bolivarianské plážové hry. Zúčastnilo sa ich 11 krajín, ktoré súťažili v 15 športoch. Najviac medailí získalo domáce Peru.
Športy
V celej histórii Bolivarianských hier sa predstavilo 45 športov.
Samosprávny kraj
náhľad|Predsedovia samosprávnych krajov na stretnutí SK8 v roku [[2019. Zľava: Jaroslav Baška, Ján Lunter, Milan Belica, Rastislav Trnka, Erika Jurinová, Juraj Droba, Jozef Viskupič, Milan Majerský]] Samosprávny kraj alebo vyšší územný celok (skratka: VÚC; hovorovo: župa, kraj) je najvyššia územná samosprávna jednotka na Slovensku. Jej územie je v súčasnosti identické s územím kraja. Inými územnými samosprávnymi jednotkami sú obce. Na čele samosprávneho kraja stojí predseda samosprávneho kraja (resp. predseda vyššieho územného celku), ktorý sa zvykne neformálne označovať aj ako župan.
Samospráva
Samospráva na úrovni samosprávnych krajov sa vykonáva prostredníctvom volených orgánov.
Do pôsobnosti samosprávnych krajov patria napríklad cesty II. a III. triedy (okrem Bratislavy a Košíc), stredné školstvo, zdravotnícka sústava, kultúrne ustanovizne a iné.
Volené orgány
Samosprávne orgány sú volené obyvateľmi. Obyvatelia s volebným právom volia každé štyri roky zastupiteľstvo samosprávnych krajov a predsedu samosprávneho kraja, nazývaného aj župan. Každý okres kraja má podľa počtu obyvateľov pomerný počet poslancov v krajskom zastupiteľstve, ktorí sú volení väčšinovým spôsobom t. j. zvolený je príslušný počet poslancov z kandidátov s najväčším počtom získaných hlasov.
Pokiaľ ide o župana, ten je zvolený na celokrajskej úrovni. Aby bol zvolený za župana, kandidát musí získať väčšinu platných hlasov.
Dávid Fröhlich
náhľad|Pamätná tabuľa Dávida Fröhlicha v Kežmarku
Dávid Fröhlich (Frölich; * 1595, Ľubica† 24. apríl 1648, Levoča) bol geograf, astronóm, matematik, fyzik, chemik, historik, filológ, pedagóg, cestovateľ. Autor prvej systematickej geografie v Uhorsku a encyklopedického sprievodcu po európskych krajinách, autor prvého známeho výstupu na tatranský štít v roku 1615. Mal syna Bartolomeja (1640?), dcéry Eufrozinu (1638) a Máriu (1644).
Životopis
Dávid Fröhlich bol synom Jána Fröhlicha, evanjelického učiteľa, a v rokoch 15951600 rektora mestskej školy v Ľubici. Ján Fröhlich sa v Spišskom Podhradí oženil s Margaretou Clemens. Mali viac detí. Najstarším bol Ľudovít, ktorý sa venoval pedagogickej práci, najmladším bol Dávid. Presný dátum jeho narodenia nie je známy. Usudzuje sa, že to bol rok 1595.
Po smrti kežmarského rektora Kunischa v roku 1601 mestská rada v Kežmarku zvolila na uvoľnené miesto Jána Fröhlicha. Rodina sa presťahovala do Kežmarku, kde Dávid začal chodiť do evanjelickej školy, ktorú viedol jeho otec. Starodávna mestská škola, postavená roku 1536, stojí v Kežmarku dodnes v blízkosti kostola sv. Kríža. Žiaci v tejto škole dostali vzdelanie z nemčiny, latinčiny a gréčtiny, vyučovala sa tu matematika, filozofia, rétorika, hudba, náboženstvo, žiaci čítali diela latinských a gréckych klasikov. Rektorom kežmarského gymnázia sa v roku 1608 stal kežmarský rodák Dávid Praetorius (15771646), ktorý významnou mierou ovplyvňoval mladého Dávida Fröhlicha. Neskôr ho vo svojich dielach nazval najväčším polyhistorom v Uhorsku.
Vychádzka do Vysokých Tatier
Z dochovaných písomností nie je známe kedy kežmarskí študenti a ich učitelia začali podnikať vychádzky do tatranských dolín. Pravdepodobne už prv ako Dávid Fröhlich uskutočnil prvý pamätný výstup na nemenovaný štít. Zachoval sa však Fröhlichov opis jeho túry, na ktorú sa vybral s dvomi priateľmi okolo Jána v júni 1615.
''„Spišská župa je veľmi bohatá na mestá a dediny… Hovorí sa tu po nemecky, poľsky, slovensky, maďarsky a latinsky… Medzi pohoriami na prvom mieste sú Karpaty. Najstrmšie a najvyššie z týchto horských hrebeňov, ktoré čnejú nad mraky, sú v blízkosti mesta Caesareopolis, všeobecne nazývaného Kežmarok, podľa ktorého ich aj volajú Kežmarským pohorím, alebo vzhľadom na to, že sú stále pokryté snehom, aj Snežným pohorím. Slováci ich označujú ako Tatry alebo Tarcal, čo znamená holé, dolámane vrchy… Skalné veže Kežmarského pohoria sú oveľa divšie a strmšie než talianske, švajčiarske a tirolské Alpy. Sú takmer bez ciest a milovníci prírody ich zriedka navštevujú. Rád by som iba mimochodom poznamenal, že som sa chcel v júni 1615 v spoločnosti dvoch spolužiakov oboznámiť s výškou tohto pohoria. Keď som po veľkej námahe vystúpil na temeno prvej skalnej veže, myslel som si, že som dosiahol konečný ciel, avšak iba vtedy sa vynoril ďalší, ešte vyšší skalný štít. Keď som liezol po obrovských, voľne ležiacich balvanoch – ak pútnik aspoň jedným z nich pohne z miesta a zhodí ho, pripadne skotúľa do doliny, strhne takýto balvan tisíce ďalších s toľkým rachotom, že sa pútnik zľakne, akoby sa celý vrch váľal a chcel ho pod sebou pochovať – vynoril sa ďalší, ešte mohutnejší končiar. Tak som bol nútený v najväčšom nebezpečenstve života preliezť niekoľko menších vrcholcov, z ktorých každý bol vyšší než predošlý, ako aj taký istý počet svahov nad priepasťami, kým som neprenikol po najvyšší štít. Keď som pozrel z tých strmých vrchov dolu do dolín na ich upätie, zarastené ohromnými lesmi, mohol som zbadať iba akúsi tmavú či belasú hĺbku, podobajúcu sa hĺbke vzduchu, ktorú voláme jasným blankytom neba. A zdalo sa mi, že by som nepadol na zem, ale rovno do neba, ak by som sa z tohto vrchu zrútil. Lebo pre ohromnú strminu vyzeralo všetko akosi rozriedené a matné. Keď som vystúpil na vyšší vrch, takmer som uviazol vo veľmi hustej hmle. Keď som ju však za pár hodín prekonal a keď som už bol neďaleko temena vrchu, pozrel som pri oddychu na miesta, kde ma predtým obklopovala hmla a videl som pohybujúce sa stlačené biele mraky. Nad nimi sa mi otvoril nerušený výhľad na niekoľko míľ až za hranice Spiša. Videl som aj iné vyššie sa vznášajúce a ďalšie, nižšie letiace mraky, ba niektoré sa vznášali nad povrchom zeme. Z toho mi vyplynuli tri pozorovania:''
''Keď som vystúpil na temeno štítu, bol tam taký riedky a nehybný vzduch, že sa ani len vlások nepohol, hoci som dolu vo vrchoch cítil silný vietor. Z toho som mohol usúdiť, že končiare tohto karpatského pohoria sa vypínajú od úpätia do výšky jednej nemeckej míle a siahajú až do najvyššieho vzdušného pásma, do ktorého už vetry nedosahujú. Vystrelil som z ručnice a spočiatku nebolo počuť väčší zvuk, ako keď sa zlomí nejaká trieska alebo palica. Po nejakom čase však rachot veľmi zosilnel a zaplnil dolnú časť pohoria, kotliny a lesy. Keď som pri zostupe po niekoľkoročnom snehu v údolnej kotline znova vystrelil z ručnice, nastal väčší a silnejší praskot ako pri výstrele z dela. Zľakol som sa, že sa celý vrch roztrasie a že ma zasype. Ten rachot trval polovicu štvrťhodiny, až zaľahol aj do najvzdialenejších preliačin, odkiaľ sa potom ozvala niekoľkonásobná ozvena. V týchto vysokých horách sneží alebo padá ľadovec aj uprostred leta vždy, keď nad susednou rovinou prší, ako som sa mohol o tom aj vtedy presvedčiť. Svahy Karpát sú zalesnené, schodné a majú mnohé mená.“'' ( David Frölich: Medulla geographiae practicae)
Štúdiá
Počas kežmarských štúdií vyučoval u rodiny Altman, kde skončil 13. júna 1616. O mesiac neskôr odišiel z Kežmarku a zapísal sa na štúdiá na evanjelickom gymnáziu v Elblagu vo východnom Prusku, ktoré obývalo prevažne nemecky hovoriace obyvateľstvo. Dnes toto územie patrí Poľsku. Počas štúdií veľa cestoval. Navštívil Královec, Gdansk, Štetín i Stargard, spoznával krajinu i mnohé vedecké osobnosti tohto sveta. V Gdansku sa stretol s matematikom Petrom Crügerom, ktorý v rokoch 15961639 vydával astrologické predpovede. Pravdepodobne vtedy sa rozhodol, že raz bude vydávať kalendáre, v ktorých, na tú dobu, bolo veľa historických i zemepisných článkov, ale aj prehľady histórie, predpovede počasia a mnohé iné, pre ľudí poučné, state. Dňa 28. apríla 1620, po štyroch rokoch, ukončil gymnaziálne štúdiá a 17. mája 1620 navštívil v Stargarde v dnešnom poľskom Západopomoranskom vojvodstve lekára, astronóma, historika a básnika Dávida Herlicha, známeho autora kalendárov, ktoré vychádzali aj v Brewerovej tlačiarni v Levoči. Počas leta sa zapísal na univerzitu vo Frankfurte nad Odrou. Nebol bohatý a na štúdiá mu prispelo sumou 10 zlatých mesto Kežmarok. Tu sa venoval praktickej matematike, zemepisu, histórii, medicíne a teológii zo zámerom stať sa polyhistorom. Nadobudnuté vedomosti chcel uplatniť pri vydávaní kalendárov. Počas svojej študentskej dvanásťročnej púte, ako bolo vtedy zvykom, navštevoval mnohé krajiny nemecko-rímskeho impéria i Francúzsko. Tieto cesty mu pomáhalo financovať mesto Kežmarok. Študoval tiež v roku 1627 na slávnej univerzite vo Wittenbergu. Počas svojej púti po strednej Európe, podľa niektorých historikov, sa stretol s jedným z najvýznamnejších geografov toho veku Bernhardtom Vareniusom. Nie je to však pravdepodobné, lebo Varenius sa narodil v roku 1622 a zomrel v roku 1650. náhľad|Kalendár Davida Fröhlicha z roku 1638
Kalendáre
Svoj prvý, vo vlastnom náklade, vydáva roku 1622 vo Frankfurte nad Odrou pod názvom Diarivm oder Newer auch Alter Schreibcalender auf das Jahr 1623 (Denník alebo nový a Starý zapisovací kalendár na rok 1623) Starý juliánsky kalendár v tom čase používalo Anglicko, Dánsko, Švédsko, Nórsko, Rusko, niektoré nemecké krajiny a nový gregoriánsky väčšina nemeckých štátov a ostatné krajiny Európy medzi nimi aj Uhorsko. Kalendár bol zameraný na Spišskú župu a Kežmarok. Autorom bol Dávid Fröhlich, Caesareopolitanus, Scepusio – Pannonius, ale vydavateľ v dotlači uviedol ako autora kalendára Albína Mollera, kňaza v Lipsku, ktorý bol známy zostavovateľ kalendárov. Fröhlich vyjadril pohoršenie a poučil sa.
Ďalší kalendár na rok 1625 i 1626 vydal vo Vroclave u kníhtlačiara slobodného kráľovského mesta Georga Baumanna, ktorý prejavil ochotu vydávať aj jeho budúce kalendáre. V kalendároch sa objavujú state o pohybe planét, o počasí, dĺžke dní a nocí a mnohé iné zaujímavé informácie. Kalendáre vždy venuje vtedajším osobnostiam v Kežmarku, Vroclave, Levoči. Košiciach, Trenčíne. Bolo to praktické, lebo vydanie kalendárov finančne podporili. Za svojho života vydal 6870 kalendárov a almanachov, okrem iných aj vo vtedajšej slovenčine. náhľad|Slovenský kalendár Davida Fröhlicha z roku 1640
Slovenský kalendár
Už zo 14. a najmä z 15. storočia sú na Slovensku zachované písomnosti písané češtinou, lebo mnohé oznamy a správy sa dostávali do rúk Slovákom, ktorí chceli čítať a písať vo svojom jazyku. Aj preto sa v češtine objavovalo mnoho slovakizmov resp. české jazykové prvky sa vyslovovali podľa domácich jazykových zvyklostí, rovnakých na celom území Slovenska.
Titulná strana slovenského kalendára z roku 1640 znie takto: ''„Nowy a Starý Kalendarz Na Rok po Narození Pána Krysta 1640. Kteryžto Rok Přestupny gest a ma 366 dnuw. Na Horní y Dolní Uherskau Zemj Sprawený. Od Davina Fröhlicha, Hwiězdarže w Kežmarku. Wytistěna w Lewoči v Wawřince Brewera“''.
Pôsobenie v Uhorsku
Fröhlich sa vrátil do Uhorska v roku 1629 alebo 1630.
V roku 1632 vydal v Levoči významný spis Anatomae revolutionibus mundanae (Výklad otáčania Zeme). Toto dielo, ktoré vyšlo v období, keď prebiehal proces s Galileom Galileim, bolo jedno z prvých v Uhorsku, v ktorom sa vedeckými argumentami obhajoval názor, že Zem sa otáča.
Dňa 15. júla 1635 sa v Kežmarku oženil s dcérou priateľa lekárnika a radného pána Júliou Bertramovou. V tom istom roku v Kežmarku vyšli blahoprajné svadobné verše ''Epithalamia Votiva et gratulatoria in Celebritatem fetivitatis Nuptialis CLARISS. AC DOCTISS.VIRI DN DAVIDIS FROELIchii…''
Johann Heinrich Alsted(t) (15881638), ktorý vyučoval v Alba Julia v dnešnom Rumunsku, ho pozval na ročné štúdium a na cestovanie po krajine. Mal sa dohodnúť na napísaní zemepisu. Nad zemepisom, po smrti Alsteda, visel otáznik. Vydavatelia radšej vydávali kalendáre a almanachy ako náučnú literatúru.
V roku 1639 mu v Bardejove vyšla Medulla Geographiae practicae (Jadro praktického zemepisu) na 456 stranách v ktorom opísal svoj výstup na jeden z vrcholov Vysokých Tatier. Venoval sa aj histórii. Jedna z jeho dvoch vydaných kníh sa zaoberá pôvodom transylvánskych Nemcov a Spišských Nemcov (Der Ural Deutsche-Ungarische, Zipserische und Siebenbürgische Landszmann, Levoča, 1641).
Vrcholom jeho tvorby je kniha vydaná v rokoch 16431644 v nemeckom Ulme Bibliotheca, sev Cynosura Pregrinantium Bibliotéka, Severky pre cestujúcich (čiže Cestovný sprievodca). Dielo má takmer tisíc strán. Do knižky autor zakomponoval podstatnú časť svojho Jadra praktického zemepisu. V tom čase vydal vo Vroclave knižku Gnomologia metrica (Zbierka veršovaných výrokov básnikov), ktorú vydal „pre potreby tých mladíkov, ktorí sa úspešne usilujú vniknúť na cestu zbožnej, vzdelanej a mravnej múdrosti“. (Knižka je v Knižnici evanjelickej cirkvi v Levoči). Knižka obsahuje 2151 citátov od 40 klasických, ale aj stredovekých autorov – Vergília, Ovidia, Horatia a iných. Fröhlich závetom odkázal svoju knižnicu levočskej evanjelickej škole. Zomrel nečakane „na stále pretrvávajúci pľúcny katar, kašeľ a hektickú horúčku“ počas návštevy Levoče.
Cisárske ocenenie
V roku 1640 cisár Ferdinand III. Dávidovi Frőlichovi udelil titul cisársko-kráľovský matematik. ''„My Ferdinand III., z Božej milosti cisár rímsky, kráľ český, uhorský, chorvátsky a tak ďalej, pozdravujeme v mene Spasiteľovom všetkých, ktorí budú čítať túto listinu. Chceme dať na vedomie všetkým, že nášmu vernému služobníkovi Dávidovi Fröhlichovi, rodom z Ľubice v Hornom Uhorsku a obyvateľovi slobodného kráľovského mesta Kežmarok, udeľujeme titul cisársko-kráľovského matematika v uhorskej zemi a počas nášho panovania i panovania našich potomkov budeme mu doživotne poukazovať kráľovskú rentu. Dané vo Viedni roku Pána 1640“''.
Cara Blacková
Cara Blacková (* 17. február 1979, Harare, Zimbabwe) je súčasná zimbabwianska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 51 turnajov vo štvorhre.
Sýkoř
Sýkoř je prírodná pamiatka ev. č. 1468 severne od obce Synalov rozkladajúca sa okolo rovnomenného kopca v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú posledné zvyšky rozľahlejších typických bučín a bučín s javorom vo 4. bukovom vegetačnom stupni v prirodzenom stave vrátane bylinného podrastu. Lokalita je zaradená v ÚSES ako biocentrum regionálneho významu. Priestor pamiatky zahŕňa vrchol a svahy rovnomenného vrchu o nadmorskej výške 701 metrov patriaceho do Hornosvratecké vrchoviny.
V blízkosti vrcholu stojí dominantná vysoká retranslačná veža. Malé ohradené územie na ktorom stoji nie je súčasťou prírodnej pamiatky.
Ftizeológia
Ftizeológia je odbor medicíny zaoberajúci sa prevenciou, diagnostikou a liečením tuberkulózy.
Alkippé (Amazonka)
Alkippé alebo Alkippa je v gréckej mytológii jedna z Amazoniek družiny kráľovnej Hippolyty.
Hippolyta ako odznak svojej kráľovskej hodnosti nosila krásny pás, ktorý jej daroval boh vojny Ares. Tento pás zatúžila vlastniť Adméta, dcéra mykénskeho vládcu Eurysthea, ktorému v tom čase slúžil hrdina Herakles. Eurystheus preto rozkázal Heraklovi, aby mu pás priniesol.
Keď sa Hippolyta dozvedela, prečo Herakles prišiel, sama mu chcela svoj pás na znak svojej úcty ponúknuť. Ale Héra, ktorá proti Heraklovi neustále intrigovala, rozšírila správu, že Herakles prišiel Hippolytu zajať a odviesť ju do otroctva. Amazonky preto na Herakla a jeho druhov zaútočili, ale po statočnom boji im nakoniec podľahli. Medzi Amazonkami, ktoré v tomto krvavom boji prišli o život bola aj mladá Alkippé, ktorá sa už dávnejšie zaviazala prísahou, že zostane navždy pannou a tak svoj sľub dodržala.
.dd
.dd bola internetová národná doména najvyššej úrovne pre Nemeckú demokratickú republiku.
Po pričlenení NDR k Spolkovej republike Nemecko sa používa ccTLD pre západné Nemecko, teda .de. Kód ISO 3166-1 pre východné Nemecko bol zrušený v roku 1990.
Ls
LS môže byť:
Lipovce
Lipovce sú obec na Slovensku v okrese Prešov.
Songcän Gampo
thumb|Songcän Gampova socha v tibetskom kláštore [[Jerpa]]
Lipovce
Charakteristika
Obec Lipovce leží v Lipoveckom údolí na rozhraní dvoch pohorí - Braniska a Bachurne. Vysoké prírodné hodnoty potvrdzuje aj chránená prírodná oblasť Salvátorské lúky s plniarňou stolovej minerálnej vody Salvator. Obec je vzdialená 30 km od Prešova a má viac než 500 obyvateľov. Nadmorská výška v strede obce je Známa je aj tým, že v jej katastri leží národná prírodná rezervácia a zároveň chránené územie európskeho významu Kamenná Baba, ktorého rozloha je asi 340 hektárov.
Poloha obce je v doline potoka Lipovec, ktorý je prirodzenou hranicou Šarišskej vrchoviny a Braniska. Obec sa radí medzi typické podhorské obce so zameraním na poľnohospodárstvo, so zvýšeným chovom dobytka a ťažbou dreva. Popri poľnohospodárstve sa tu vyrábali šindle, laty, odkvapové rúry a pálilo sa drevené uhlie. Povozníctvo vo väčšej miere slúžilo na odvoz dreva a minerálnej vody Salvator. V obci sa nachádza ZŠ, ktorá slúži obciam Lipovce, Šindliar a Lačnov, a pôvodne gotický katolícky kostol, ktorý bol v roku 1663 prestavaný na renesančný. V roku 1882 bola k nemu pristavaná svätyňa. V obci je zriadená pamätná izba venovaná ThDr. Jánovi Andraščíkovi, ktorý svojou literárnou činnosťou a širokým záberom na poli hospodárskeho, sociálneho, kultúrneho a národného povznesenia pospolitého ľudu si právom zaslúži, aby jeho svetlá pamiatka bola aj v jeho rodisku oživená.
Songcän Gampo
Manželky
Krátko potom, čo sa Songcän Gampo stal tibetským panovníkom, dal vyslať posolstvo do Nepálu, ktoré u tamojšieho kráľa Amšuvarmana žiadalo ruku nepálskej princeznej Bhrkutí Déví (medzi Tibeťanmi známa ako Balza, „nepálska princezná“). Nepálsky kráľ so sobášom súhlasil, a tak sa Brkutí Déví začala chystať na cestu do Songcän Gampovho sídelného mesta Lhasy. Okrem iného si so sebou do vzala sochu Budhu Akšóbhju. Podľa Karla Wernera však nie je existencia Bhrkutí Déví podložená spoľahlivými zdrojmi a skôr je to legendárna než historická postava.
Lipovce
Charakteristika
Pamätná izba nezabúda ani na prírodné zvláštnosti, ktorými obec Lipovce vo svojom okolí oplýva. Najvýznamnejšie sú Prírodná rezervácia Kamenná baba a svetoznámy prameň minerálnej vody Salvator. S krásou bizarných útvarov skál rezervácie rovnako súperí aj vegetácia s množstvom vzácnych druhov zákonom chránených rastlín.
Songcän Gampo
Manželky
V nasledujúcich rokoch sa Songcän Gampo začal uchádzať o ďalšiu ženu, čínsku princeznú Wen-čcheng (známu aj ako Gjaza, „čínska princezná“), vnučku tchangského císára Tchaj-cunga. O jej ruku sa však Songcän Gampo stretol najskôr s turkickým vládcom Thokikim a potom aj so samotným čínskym cisárom. Tibetská armáda však s počtom na 200 000 mužov porazila aj turkickú armádu, aj vojská čínskeho cisára. Ten sa preto podvolil Songcän Gampovej vôli a poslal Wen-čccheng do Lhasy. Rovnako ako Bhrkutí Déví aj čínska princezná si so sebou priniesla sochu Budhu, nie však Akšóbhju, ale Šákjamuniho. Wen-čcheng mala byť vtelením Táry, obľúbenej ženy bódhisattvu. Práve tieto dve princezné mali do Tibetu prvýkrát priniesť buddhizmus.
Nástup buddhizmu
Podľa tradičného podania budhizmus prijal vďaka vplyvu svojich žien aj Songcän Gampo. Zavrhol tak bön, ktorý bol vtedy v Tibete veľmi rozšírený. Songcän Gampov krok bol založený skôr na pragmaticko-politických dôvodoch než na vnútornom obrátení.
Lipovce
Lačnov
Prvá písomná zmienka o osade je z roku 1389. Až do roku 1991 bol Lačnov samostatnou obcou. Odvtedy bol po miestnom referende pričlenený k obci Lipovce. Časť chotára osady siaha do národnej prírodnej rezervácie Kamenná baba. Známy je aj Lačnovský kaňon (745 m nad morom). V chotári osady ležia horské vrcholy Bučie (1006 m n. m.), Magura (1064 m n. m.) a Bachureň (1081 m n. m.). V roku 1996 bol Lačnov zapísaný do zoznamu pamiatkových zón Slovenskej republiky s 5 národnými kultúrnymi pamiatkami. Jednou z nich je aj miestny kostol. Národná kultúrna pamiatka, Chrám svätého Michala archanjela bol vysvätený v roku 1907. Celá oblasť je rajom pre milovníkov prírody, turistiky a športu.