cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guild Wars
Cena skilov
Väčšina skilov pri aktivácii spotrebúva energiu, alebo adrenalín, pričom k spotrebe dochádza hneď na začiatku aktivácie skilu. Ak je aktivácia prerušená, či už hráčom samotným, alebo nepriateľom, hráč energiu investovanú do vyvolania skilu stráca. V hre existujú aj skily, tzv. signety, ktoré pri aktivácii nespotrebúvajú energiu, ani adrenalín.
Energia
Energia je univerzálnym platidlom za vyvolanie skilu. Veľkosť zásoby energie ovplyvňuje povolanie, druh brnenia a zbrane ktoré hráč používa. Energiu hráč získava použitím niektorého zo skilov na dopĺňanie energie, alebo postupnou regeneráciou. Základná regenerácia sa pohybuje v závislosti od primárneho povolania od jedného až po dva body do energie za sekundu. Pôsobením niektorých skilov je možné regeneráciu posilniť až na päť bodov energie za sekundu. Typická cena skilu sa pohybuje od 5 do 25 bodov energie. Hráči môže použitím skilov dopĺňať energiu iba sami sebe. Výnimkou je necromancer, ktorý ako jediný disponuje skilmi na zrýchlenie regenerácie energie pre spoluhráčov.
Adrenalín
Adrenalín je špeciálnym druhom energie. Nabíja sa počas boja tým, že hráč zasiahne nepriateľa zbraňou. Adrenalín sa nenapĺňa do spoločného zásobníka ako pri energii. Každý adrenalínový skil má vlastný zásobník. Ak hráč používa viacero skilov využívajúcich adrenalín, ich zásobníky sa napĺňajú súčasne. Použitie skilu využívajúceho adrenalín spôsobý úplné vyprázdnenie zásobníka tohoto skilu a súčasne odoberie 1/4 dielika adrenalínu zo všetkých ostatných adrenalínových skilov. To znamená, že adrenalínové skily nemôžu byť použité v sérii bez ďalších zásahov protivníka. Ak ale používaný adrenalínový skil slúži na útok na nepriateľa a nebude zablokovaný, tak úspešný zásah spôsobý doplnenie adrenalínu do zásobníkov ostatných skilov a bude možné ich použiť. Jedným zásahom sa do každého zásobníka adrenalínového skilu doplní jeden dielik adrenalínu. Adrenalín sa dopĺňa aj tým, že hráč utŕži zásah od nepriateľa. Týmto spôsobom hráč získa 1/4 dielika adrenalínu za každý utŕžený zásah.
Guildy
Guildy sú skupiny hráčov. Hráč ktorý guildu zakladá sa stáva jej lídrom. Každá guilda si môže vytvoriť a kúpiť svoj vlastný plášť prípadne tzv. Guild Hall, teda sídlo guildy, ktoré je potrebné pre hranie guildovných zápasov.
Taktika
Taktika je v tejto hre mimoriadne dôležitá. Výber skilov je dôležitou časťou taktiky. Keďže postava má primárne a sekundárne povolanie a od každého z týchto povolaní získa viac než 100 skilov, získa k dispozícii približne 250 skilov z ktorých je možné pri hraní použiť iba 8. Platí to aj pre časť PvE aj PvP. Pri výbere skilov je potrebné brať ohľad či hráme PvE, alebo PvP. Ďalej treba brať ohľad aj na skily ostatných hráčov v tíme tak, aby sme mohli využívať špeciálne vlastnosti skilov pri použití v kombináciách.
Do They Know It's Christmas?
Pozadie vzniku
V októbri roku 1984 televízia BBC vysielala reportáž novinára Michaela Buerka, ktorej témou bola katastrofálna situácia v afrických štátoch, ktorá bola ilustrovaná zábermi podvyživených, umierajúcich obyvateľov Etiópie. Tieto otrasné zábery vtedy podnietili speváka a lídra írskej neo punkovej kapely The Boomtown Rats, Boba Geldofa k nápadu usporiadať charitatívnu zbierku na pomoc týmto hladomorom postihnutým obetiam. Kontaktoval škótskeho speváka a skladateľa, frontmana kapely Ultravox, Midge Ure, s ktorým spolu skomponovali skladbu s názvom „Do They Know It's Christmas?“.
Guild Wars
PvE
PvE časť hry pozostáva z plnení úloh a misií. Nová PvE postava má level 1. Vyššie levely (maximum je 20) hráči získavajú po nazbieraní istého množstva skúseností. Tieto sa dajú získavať nasledovnými spôsobmi:
Do They Know It's Christmas?
Pozadie vzniku
V nasledujúcom mesiaci november mal Geldof schôdzku s DJ rozhlasovej stanice BBC Radio 1, v show s Richardom Skinnerom, na ktorej mal diskutovať o príprave svojho nového albumu. Namiesto pôvodného zámeru sa však Bob Geldof vo vysielaní zmienil o príprave charitatívneho singlu, čím sa pri tej príležitosti aj pokúsil vyzvať ďalších hudobníkov, ktorí by mohli mať záujem o tento projekt. Dal dokopy skupinu hudobníkov a spevákov, ktorú vtedy nazval „Band Aid“. Kapela pozostávala väčšinou z írskych a britských hudobných hviezd, ktoré v tej dobe boli na svojom vrchole popularity. Nahrávanie charitatívnej piesne sa konalo dňa 25. novembra 1984 v londýnskom Sarm West Studios a singel sa dostal na trh štyri dni po tomto nahrávaní.
Guild Wars
PvE
Pri hraní PvE sú mestá jediným miestom kde sa môžu hráči stretávať vo veľkých množstvách. Kvôli nižšej náročnosti na internetové pripojenie je aj počet hráčov v meste obmedzený. Ak presiahne určitý počet, vytvára sa nová kópia mesta, tzv. district. Prechod medzi jednotlivými kópiami je možný.
Do They Know It's Christmas?
Pozadie vzniku
Nahrávka hneď bodovala v britských rebríčkoch a v prvom týždni sa z nej predalo milión kópií. Päť týždňov bola na absolútnom vrchole a stala sa aj jednotkou medzi vianočnými piesňami. Len v tuzemsku sa jej predalo 3,7 milióna kusov. Historicky najpredávanejším singlom zostala až do roku 1997, kedy ho po smrti princeznej Diany predstihla reedícia skladby „Candle in the Wind 1997“ od Eltona Johna, z ktorej sa v Spojenom kráľovstve predalo takmer 5 miliónov. Z nahrávok singla „Do They Know It's Christmas?“ sa na celom svete do roku 1989 predalo 11,8 miliónov nosičov.
Guild Wars
PvE
Po odhode z mesta je vygenerovaná nová kópia lokácie do ktorej hráč/hráči vstupujú. V tejto kópii mapy sa nachádzajú iba hráči ktorý sa spojili do skupiny. Pri hraní PvE sa na mape nachádzajú vždy iba hráči jednej skupiny. Nepriateľov tu tvoria výlučne počítačom ovládané moštrá, ktoré neožívajú po istom čase ako je to v iných hrách ale až v momente, keď je mapa znova vygenerovaná. Pre opätovný boj s nimi je potrebné prejsť na iné územie alebo mesta a vrátiť sa späť.
PvP
PvP je nosnou časťou hry. V súbojoch sa tam stretávajú tímy hráčov prípadne jednotlivci. Veľkosť bojujúcich skupín hráčov je daná typom súboja. Obyčajne je to 4 alebo 8 hráčov.
Do They Know It's Christmas?
Pozadie vzniku
Ako ďalší krok po realizácii singla „Do They Know It's Christmas?“ nasledoval v lete, dňa 13. júla 1985 obrovský charitatívny koncert Live Aid, ktorý svojim výťažkom posilnil zbierku a obrátil pozornosť verejnosti na utrpenie národov tzv. „tretieho sveta“. Ďalšie príspevky k fondu priniesli dve coververzie singlu, ktoré boli v upravenej podobe a ďalšími účinkujúcimi nahraté v roku 1989 pod projektom Band Aid II a v roku 2004 Band Aid 20. Z verzii z roku 2004 bolo predaných 1,17 miliónov kópií.
Guild Wars
Arény
Arény sú jedným z typov PvP hier v Guild Wars. Je to aréna pre 4 hráčov. Hráč má na začiatku prístup iba do tzv. Random arény. To je aréna v ktorej nie je možné zostavovať tím. Tento je tam v momente spustenia hry zostavený náhodne z hráčov čakajúcich na hru. Až hráč ktorému sa podarí v tejto Random aréne získať neprerušenú sériu 5 výhier získava prístup do ďalšej arény – do Team arény. Tu je možné zostavovať si skupinu podľa predstáv hráčov.
Heroes' Ascent
Heroes' Ascent je typ arény pre 8 hráčov. Táto je prístupná iba pre hráčov, ktorý v Team aréne získajú za 5 výhier (nie je potrebné, aby to bola neprerušená séria). V tomto type PvP hráči po spustení musia najprv poraziť skupinu počítačom riadených bojovníkov. Podľa času koľko im táto úloha zaberie získajú bonus do nasledujúceho súboja. V tomto súboji sa už bojuje proti ľudským protihráčom. Po každej výhre víťaz postupuje do novej mapy na ktorej stretne s ďalším hráčom. Po prehre je postava vrátená do mestečka v ktorom sa formuje nový tím a všetko sa začína od začiatku. Na prvých mapách súperia iba 2 tímy. Neskôr sú to 3 a 4 teamy. Poslednou mapou je tzv. Hall of Heroes. Po výhre v tejto miestnosti víťaz obdrží hotovosť, náhodné predmety a sigil, čo je materiál potrebný pre kúpu Guild Hallu.
Výhry v Heroe's Ascent sú bodované. Hráč zbiera body na svoj účet a po dosiahnutí istého množstva bodov získava nový stupeň, tzv. Rank. Rank nemá žiaden vplyv na vlastnosti hráča, má len informatívny charakter.
Aliančné bitky
V tomto type PvP hry proti sebe stoja 2 aliancie. Aliancia Kurzikov a Luxonov. Tento typ PvP bol zavedený až po vydaní Guild Wars Factions. Tu sa môžete dočítať bližšie informácie o aliančných bitkách.
Guild Battle
Guild Battly sa hrajú v guild halloch. Vždy sa hrá v guild halle jedného z teamov. Cieľom je zabiť Guild Lorda ktorý je umiestnený v základni oboch tímov. Guild lord je chránený niekoľkými počítačom riadenými postavami a dvoma počítačovými bodyguardami. Všetci počítačom riadený obrancovia v 30. minúte hry vybiehajú zo základne. Po 35. minúte hry zo základne vybieha aj samotný guildlord. Hra končí v momente kedy je jeden guild lord mŕtvy. Víťaz získa niekoľko bodov do ratingu. Porazený stratí toľko bodov koľko získa súper. Ak hrajú 2 teamy s rovnakým umiestnením, víťaz získa a porazený stratí 15 bodov.
Poplatky
Ďalšou podstatnou vecou, ktorá odlišuje GW od ostatných MMORPG hier je spôsob distribúcie. Za samotné hranie nie je potrebné platiť žiadne mesačné poplatky, jediné čo pre hranie potrebujete je originálna hra.
Hra je pravidelne aktualizovaná, akurát raz za čas autori vydávajú platené rozšírenia (dvakrát do roka) v podobe nových povolaní, nových oblastí, skillov, nepriateľov atď. Tieto rozšírenia však nie sú nutné pre ďalšie hranie a hráč ktorý vlastní iba pôvodnú hru by nemal byť v žiadnej nevýhode oproti hráčom, ktorý si tieto rozšírenia zakúpili (teda samozrejme nebudú môcť používať nové skilly alebo hrať za nové postavy). Podobne to platí aj opačne, teda hráč si môže kúpiť iba rozšírenie k hre a nemusí vlastniť prvú verziu hry. Hráč s ktoroukoľvek zakúpenou časťou Guild Wars má prístup do všetkých PvP oblastí, ale PvE si zahrá iba v oblastiach ktoré obsahujú ním zakúpené časti hry.
Tituly
Po vydaní datadisku Guild Wars Factions sa všetkým hráčom (aj tým, ktorý factions nekúpili) otvorila možnosť získavať tituly. Tituly sa dajú rozdeliť podľa viacerých kategórií, napríklad na PvE a PvP tituly, prípadne na tituly vzťahujúce sa k jedinej postave ktorá titul získala, alebo k celému účtu hráča (k všetkým postavám vytvorených hráčom). Po získaní titulu sa sprístupní možnosť zobraziť si tento titul pod mnou hráča. Titul bude ale zobrazený iba v mestách. Po odchode z mesta sa zobrazenie titulu automaticky vypne. Tituly nemajú žiaden vplyv na vlastnosti hráča, majú slúžiť iba na spestrenie hry s cieľom vytvoriť súťaž kto vybraný titul získa ako prvý.
Časti hry
Pre hranie je postačujúce vlastniť aspoň jednu z častí hry. Kúpou ďalšej časti sa hráčovi sprístupnia nové mapy PvE oblastí, nové postavy a nové kúzla ako pre nové, tak aj pre postavy povolaní z iných verzií. PvP časť je prístupná zo všetkých častí hry a je vždy rovnaká.
Guild Wars Prophecies
Prvá časť hry, pôvodne označovaná iba ako Guild Wars. Neskôr kvôli vydaniu nových verzií bol k názvu hry pridaný text Prophecies. Obsahuje 6 základných povolaní. Sú to:
Guild Wars Factions
Druhá časť hry situovaná v orientálnom prostredí. S touto verziou sa do hry zapojili aj 2 nové povolania. Sú to:
Guild Wars Nightfall
Tretia, už vydaná časť hry. 2 nové povolania:
Britské národné družstvo žien pozemného hokeja
Britské národné družstvo žien pozemného hokeja reprezentuje Veľkú Britániu na olympijskom pozemnom hokeji. Vo všetkých iných súťažiach, zahŕňajúc Majstrovstvá sveta v pozemnom hokeji a Commonwealth, štyri britské krajiny súťažia samostatne: Anglicko, Írsko (zahrňuje aj Írsko, aj Severné Írsko), Škótsko a Wales.
Aktuálna zostava
Aktuálna zostava na Letných olympijských hrách v Londýne.
Tréner: Danny Kerry
Náhradníčky:
Péter Esterházy
Péter Esterházy (* 14. apríl 1950, Budapešť, Maďarsko – † 14. júl 2016, Budapešť) bol maďarský spisovateľ a esejista.
Život
Do literatúry vstúpil v druhej polovici 70-tych rokov. Jeho prózy sú charakterizované ako postmoderné, využíval v nich viaceré literárne postupy, ich texty obsahujú množstvo odkazov na historické, sociálne a politické reálie. Najznámejším jeho dielom bol román Harmonia cælestis (2000), v ktorom opísal dejiny vlastnej rodiny, ale najmä postavu otca Mátyása Esterházyho. Keď sa neskôr dozvedel, že jeho otec bol agentom tajných služieb, napísal Péter Esterházy doplnenie k románu s názvom Opravené vydanie (Javított kiadás, 2002). Viaceré jeho diela boli sfilmované.
Esterházy bol nositeľom viacerých významných medzinárodných ocenení. Okrem iných cien získal v roku 2004 na Frankfurtskom knižnom veľtrhu Mierovú cenu nemeckých kníhkupcov. Bol aj členom viacerých akadémií a vedeckých spoločností (najmä v Nemecku).
Zomrel na rakovinu pankreasu. O svojom boji s touto chorobou napísal knihu Denník pankreasu (maď.: Hasnyálmirigynapló), ktorá vyšla len niekoľko týždňov pred jeho smrťou.
Saturn (boh)
thumb|Saturnus (Polidoro da Caravaggio, 16. storočie) Saturn alebo Saturnus bol starorímsky boh roľníctva, úrody a času. V starovekom Grécku bol boh času Kronos, s ktorým bol Saturn neskôr stotožňovaný.
Bol synom boha nebies Urána a bohyne zeme Gaie. Obdobie jeho údajnej vlády nad svetom oslavovali Rimania ako "zlatý vek ľudstva" a na jeho počesť sa až do príchodu kresťanstva konali slávnosti zvané saturnálie. Trvali celý týždeň a na ich konci dostávali otroci na jeden deň symbolickú slobodu. Bol zobrazovaný zvyčajne v podobe starého muža s kosákom alebo záhradníckym nožom v ruke. Saturnovou manželkou bola bohyňa Ops neskôr stotožnená s gréckou Rheiou.
Bourrou
Bourrou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Glaukos z Karystu
V olympijskom parku neskôr stála brozová socha Glauka, ktorú vyhotovil Glaukias z Aiginy na žiadosť jeho syna. Glauka jeho krajania z Karysta pochovali na ostrove, ktorý sa podľa antického autora Pausania, ešte aj za jeho čias volal Glaukov. Podľa iných zdrojov ho syrakúzsky tyran Gelón vymenoval za správcu sicílskej Kamariny, kde bol počas vzbury zavraždený.
Nálevníky
Nálevníky (iné názvy: riasničkovce, riasničkavce , brvavce , infuzóriá , infuzória , infuzórie , ciliáty ; lat. Ciliophora, Ciliata, Infusoria) je taxón (zvyčajne kmeň) prvokov. Známych je asi 8000 druhov. Žijú väčšinou v sladkých vodách, menej často v morských. Ešte zriedkavejšie sú parazity alebo symbionty.
Stavba
Na povrchu ich tela je pružná blana pelikula (kortex) s dosť zložitým systémom podpovrchových mikrotubulov. Telo je pokryté radom bŕv (cílií), ktoré sú u odvodených skupín špecializované (ciliálne deriváty). Brvy slúžia na pohyb, ale i priháňanie potravy k bunkovým ústočkám – cytostómu. Cytostóm je u primitívnejších druhov umiestnený na konci tela (apikálne) a má len obyčajnú ciliatúru. U odvodenejších je na chrbtovej strane (tzv. ventrálny) s rôzne špecializovanou ciliatúrou. Zvyšky potravy odstraňujú cez cytopyge – bunkový „anus“, ktorý je viditeľný len v čase defekácie.
Cytoplazma je rozlíšená na vonkajšiu ektoplazmu a vnútornú endoplazmu. V ektoplazme sa nachádzajú vymrštiteľné útvary zvané trichocysty. V pokoji majú fľaškovitý tvar, sú uložené tesne pod povrchom a v nebezpečenstve sa rýchlo vystrú. Slúžia na obranu a obsahujú toxickú alebo aspoň odpudivú substanciu. Za nepriaznivých podmienok (vyschnutie a pod.) sa trichocysty podieľajú na tvorbe cysty.
Nálevníky majú 2 diferencované jadrá – väčšie jadro vegetatívne (makronukleus) a menšie generatívne (mikronukleus), ktoré je najdôležitejšie pri rozmnožovaní.
Triedenie
V minulosti sa nálevníky rozdeľovali podľa utvárania ciliatúry a polohy cytostómu. Moderné systémy sú postavené i na znakoch mikroštrukturálneho charakteru, zaradenie a systematický status niektorých skupín je preto pozmenený. Prvoky predstavujú podľa všetkého monofyletickú skupinu, čiže skupinu s jedným spoločným predkom. Je možné, že sa z nich vyvinuli všetky ostatné skupiny eukaryotických organizmov. Hľadanie súvislostí a dôkazov skutočnej príbuznosti prvokov k mnohobunkovým organizmom je však veľmi ťažké.
Vývoj
Predpokladá sa, že prvoky vznikli z organizmov podobných baktériám; samotný proces trval milióny rokov. O prvokoch sa dá hovoriť od tej doby, čo sa chromatínová hmota (u prokaryontov rozptýlená v cytoplazme) spojila do jedného útvaru – jadra. Prvoky boli zrejme dlhú dobu iba autotrofné, neskôr vznikajú saprobionty, parazity a predátory. Za východiskový typ pre fylogenézu samotných prvokov sa dnes považuje monadoidný bičíkatý organizmus na úrovni Chrysomonadina. Stratou bičíkov a stenčením pelikuly sa vysvetľuje vznik meňaviek; pričom všetky ostatné skupiny prvokov sa dajú odvodiť buď z bičíkatého (monadoidného) alebo z meňavkovitého (améboidného) morfologického typu.
Albánci
Albánci sú národ žijúci v juhovýchodnej Európe.
Pôvod
Dnešní Albánci môžu mať pôvod v starovekých Ilýroch, hoci toto tvrdenie je nepodložené. Iná teória hovorí, že Albánci sú potomkovia Trákov, ktorí do Albánska prišli v ranom stredoveku. Albánci sú pravdepodobne národ, ktorý vznikol miešaním starovekých balkánskych etník, ktoré sa nachádzali na území dnešného Albánska, teda Ilýrov, Grékov, Rimanov a Slovanov, pričom je možné aj absorbovanie z iných častí Balkánu (Tráci).
Podľa kultúrnych a jazykových rozdielov sa Albánci rozdeľujú na dve skupiny. Prvú tvoria Toskickí Albánci, ktorí žijú na juhu a v strede Albánska, patria sem aj grécki Arvaniti, Grékmi vysťahovaní Albánci z gréckeho Epiru (Chamerskí Albánci) a Albánci z južného Talianska. Druhá skupina je tvorená Ghegskými Albáncami, ktorí obývajú severné Albánsko, Severné Macedónsko a Kosovo. Badateľná je aj fyziognomická odlišnosť medzi týmito dvoma skupinami. Južní, Toskickí Albánci sú spravidla tmavšieho vzhľadu a sú podobní Grékom. Ich príbuzní Ghegskí Albánci zo severu sú naopak zvyčajne svetlejšieho vzhľadu. Je to zapríčinené hlavne kvôli tomu, že Toskickí Albánci vznikli zmiešaním predkov Albáncov (pravdepodobne Ilýri a Grékov.
Starovek
thumb|300px|Rozšírenie starovekých [[Gréci|Grékov, ktorí obývali aj veľkú časť dnešného Albánska.]] Pôvodní, autochtónni obyvatelia boli Ilýri, ktorí žili v malých skupinách (kmeňoch), ktoré sa neskôr začali združovať pod jednotnú správu pod gréckym vplyvom. Na juhu Albánska sa usadila grécka komunita, ktorá tu prežila dodnes. Veľká časť južného Albánska patrila do starovekého Grécka, lebo bola súčasť kraja Epirus. V tomto územií žili grécke kmene, tzv. Epiróti. Časť pobrežného a stredného Albánska neskôr kolonizovali dórske grécke mestské štáty. Starí Gréci teda obývali skoro polovicu dnešného Albánska.
Stredovek
Roku 395 sa Rímska ríša rozpadla na dva polovice – ríšu Západorímsku a Východorímsku (Byzantskú), ktorej súčasťou sa stalo aj dnešné Albánsko. Vďaka sťahovaniu národov bola celá oblasť Illýrie od 5. storočia vyplienená Vizigótmi, Hunmi a Ostrogótmi, v 7. a 8. storočí sa tu usadilo veľké množstvo Slovanov, ktorí z veľkej časti pôvodné ilýrske obyvateľstvo asimilovali (oblasť dnešného Slovinska, Chorvátska, Srbska, Bosny a Hercegoviny). Naopak tomu bolo v Albánsku, kde sa Slovania asimilovali s Illýrmi a svoj jazyk prestali používať. Od 8. storočia je tento región známy ako Albánsko. Názov je gréckeho pôvodu, pôvodne toto územie byzantskí Gréci nazývali Arvanitia, pretože starí Albánci sa nazývali Arvaniti, neskôr Alvania, obyvatelia boli Alvani. Nie je však známe, ako sa Albánci sami označovali. Potom, ako Byzancia stratila územie s dnešným Albánskom, mnohí Gréci, hlavne zo stredného, ale aj z južného Albánska sa albanizovali. Počas stredoveku sa na juhu Albánska usadili aj románski Arumuni. Je však možné, že Arumuni žili v Albánsku už od staroveku a ide o potomkov miestneho rímskeho obyvateľstva.
Doba albánskej expanzie
V 13. a 14. stor. nastáva veľká expanzia Albáncov, ktorí sa usadili v dnešnom severogréckom kraji Epirus. Príčina tohto pohybu obyvateľstva bolo ovládnutie Albánska križiakmi, ktorí rozvrátili Byzantskú ríšu a na jej častiach zakladali vlastné štáty. V tej dobe bolo Albánsko viacnárodostná krajina, kde spolu žili Albánci, Gréci a latinsko hovoriace obyvateľstvo z čias rímskeho obdobia. Časť Albáncov utekalo do hôr a iné, lúpežné skupiny Albáncov vyplienili Stredné Grécko a Tesáliu, kde aj na istý čas vládli. Najznámejší útok viedol Albánec Spatha. Vyhnali ich odtiaľto až zákroky Benátčanov a Byzantských Grékov. Albánci sa tak v týchto krajoch nemohli usadiť a museli sa vrátiť späť do dnešného Albánska. V rovnakom období však európski a grécki vládcovia Grécka pozvali Albánskych osadníkov, aby osídlili málo zaľudnené oblasti Grécka. Albánci, Arvaniti osídlili grécke kraje Atiku, južnú Boiotiu, južnú Eubóju, malé územia na Peloponézu a dostali sa až na ostrovy Ydra, Spetses, Poros a Salamína. Títo Albánci (Arvaniti) sa kultúrne pogréčtili, no uchovali si svoj jazyk dodnes.
Turecká vláda
Zhruba od polovice 15. storočia bolo Albánsko formálne v područí Osmanskej ríše. Ľudia žijúci v horách sa však neustále búrili. Niektorí Albánci z Grécka a Albánska spoločne s Grékmi odišli do južného Talianska, kde žijú dodnes. V priebehu 16.- 17. storočia Albánci hromadne prestupovali na islam, od 17. storočia sa stali spolu s bosnianskymi moslimami hlavnou oporou tureckej moci na Balkáne, neplatili dane. Do konca 17. storočia sa stal islam náboženstvom takmer 70% obyvateľstva (hlavne pre vysoké dane uvalené na kresťanov). Na islam prestúpili aj takmer všetci Albánci z Epiru. Moc osmanského impéria začala slabnúť ku koncu 19. storočia, kedy došlo k obrodeniu albánskej reči a kultúry a vzniklo hnutie, ktorého cieľom bola samostatnosť Albáncov vo veľmi miniatúrnom kultúrnom kruhu ktorý nemal žiadny praktický dosah na politiku. Túžba po nezávislosti sa prejavila nielen u Albáncov, čo viedlo k prvej balkánskej vojne, keď sa proti Osmanskej ríši postavili armády Srbov, Grékov a Bulharov. Zástupcovia štátov jednajúci na mierovej konferencii po ukončení prvej balkánskej vojny (Británia, Nemecko, Rusko, Rakúsko, Francúzsko a Taliansko) potvrdili nezávislosť Albánska. Takmer 50% obyvateľstva, ktorí sa považovali za Albáncov zostalo mimo územia nového albánskeho štátu.
Moderné dejiny
Počas tohto obdobia boli kruto potlačené národné práva Grékov a Arumunov. Časť gréckeho obyvateľstva bola násilne albanizovaná, grécke školy boli definitívne zatvorené a bola zrušená grécka autonómia južného Albánska. Pád socialistického zriadenia v ostatných európskych krajinách na začiatku 90. rokov 20. storočia viedol k pádu "komunizmu" aj v Albánsku (1991).
Kríza v Kosove v roku 1999 posilnila zahranične politickú pozíciu Albánskej republiky. Ochota k riešeniu dopadu kríze v susednom Kosove sa prejavila predovšetkým v krátkodobom prijatí cca 500 tisíc kosovských utečencov a v poskytnutí albánskeho územia pre činnosť jednotiek NATO. Odmenou bola nezanedbateľná finančná pomoc USA a krajín EU v nasledujúcich rokoch, čo však na vnútropolitickej scéne prispelo len ku krátkodobému utlmeniu rozporov medzi vládnucou stranou (PSSh) a opozíciou (PDSh) aj vnútri oboch týchto blokov. V júni až auguste 2001 prebehli parlamentné voľby, v ktorých znovu zvíťazila PSSh (so svojimi koaličnými partnermi získala 89 miest v 140-člennom parlamente). Priebeh a výsledok volieb polarizáciu albánskej politickej scény vyostril. Kvôli rôznym nedostatkom prebehli celkovo v piatich kolách. Poslanci opozičnej PDSh ich konečné výsledky spochybnili a až do januára 2002 bojkotovali zasadanie parlamentu.
Demografia
náhľad|Etnografická mapa Albánska, svetložltá - Albánci, modrá - [[Gréci, sýtožltá - Arumuni, ružová - Macedónci, zelená - Srbi a Čiernohorci. Hvieza - Židia.]]
Presný počet národnostných menšín v Albánsku nie je celkom ujasnený, keďže albánska politika nepriznáva pravdivé čísla, ktoré prikrášľuje v prospech Albáncov. Albánci tvoria podľa pravdivých predpokladov približne 75% obyvateľstva. Najsilnejšia menšina sú Gréci, ktorí tvoria asi 15% obyvateľstva, nasledujú Arumuni (7%) a zvyšok tvoria Srbi, Cigáni, Turci a slovanskí Macedónci. Z hľadiska náboženského vyznania, približne 75% tvoria moslimovia – Albánci, zvyšok tvoria kresťania, z ktorých asi 5% sú katolíci (Albánci), zvyšok sú grécki pravoslávni kresťania (Gréci, Arumuni, Albánci).
Gréci už od staroveku žijú v južnej časti Albánska, sústreďujú sa v mestách Gjirokastër (grécky Arjyrokastro), Himarë (gr. Chimara), Sarandë (gr. Ajii Saranda), Vlorë (gr. Avlona), Delvinë (gr. Delvina). Gréci obývajú aj albánsky ostrov Ksamil (gr. Examilio), ktorý sa nachádza pri gréckom ostrove Korfu. Kultúrnym strediskom Grékov v južnej časti Albánska bol už od byzantskej doby Gjirokaster.
Arumuni obývajú južné a stredné Albánsko a obývajú aj ostrov Sazan (gr. Sasano). Najväčším strediskom Arumunov je však mesto Korçë (gr. Koritsa, arum. Corceao), ktoré bolo známe svojimi podnikateľskými aktivitami už v osmanskej dobe. Známym arumusnkým centrom je aj mesto Voskopojë (gr. Moschopoli, arum. Moscopole). V Moscopoli žili aj grécki podnikatelia. V strede krajiny žijú Arumuni v meste Divjakë. Slovanské obyvateľstvo žije hlavne na hranici s Macedónskom, pri jazere Prespa. Mnoho etnických Grékov sa po páde komunizmu vysťahovalo do Grécka a emigrácia pokračuje aj dnes, keďže sú rôzne spory medzi Gréckom a Albánskom. Okrem Grékov z Albánska emigrujú do Grécka aj mnohí Albánci.
Čo sa týka situácie mimo Albánska, etnickí Albánci obývajú Kosovo, západnú časť Macedónska, kde sa sústreďujú v meste Tetovo, mnohí etnickí Albánci emigrovali do Grécka. V južnom Grécku žijú potomkovia Albáncov, spomínaní Arvaniti, ktorí sa však za Albáncov nepovažujú. Približne 300 000 Grékov má predka Arvanita. Skupiny Albáncov žijú aj v južnom Taliansku, no taktiež sa za Albáncov nepovažujú. Obidve skupiny si uchovávajú svoj jazyk.
Tradičná kultúra
thumb|250px|Tradičný albánsky kroj. Albánci sú známi svojou bohatou mytológiou, ktorá má ešte pohanské, predkresťanské korene a vykazuje istú podobnosť s gréckou mytológiou. Kultúrne rozdiely existujú medzi severnými a južnými Albáncami. Severní Albánci majú kultúru podobnú ostatnému Balkánu, zatiaľ čo tí južní boli vystavení silnému gréckemu kultúrneho vplyvu, čo je vidieť aj na tradičnej kultúre. Obidve časti však odrážajú aj silný osmanský kultúrny odkaz. Najznámejšie albánske legendy sú Gjergj Elez Alia či Rozafa.
Tradičná ľudová hudba (këngë) sa dá rozdeliť medzi severoalbánskym a južnoalbánskym štýlom. Hudba na severe Albánska je v typickom balkánskom štýle, podobá sa srbskej národnej hudbe. Ľudová hudba z južného Albánska sa viac podobá gréckej ľudovej hudbe, hlavne tej z kraja Epirus. Hlavným nástrojom je klarinet a husle. Spievajú sa polyfonické melódie, ktoré majú pôvod v starovekom Grécku. V albánskej hudbe je badateľný aj taliansky vplyv, hlavne v tej zo severu krajiny. V tradičných tancoch je taktiež badateľný silný grécky vplyv. K tradičnému albánskemu mužskému kroju patrí suknica fustanella, ktorú nosia aj pevninskí Gréci a južní Albánci. Tradičný albánsky kroje je podobný gréckemu a jeho pôvod je tiež grécky. Grécki Arvaniti si osvojili mnoho gréckych kultúrnych tradícií a preto je ich kultúra silne helenizovaná, čo sa týka bežných zvyklostí, tancov a hudby.
Jazyk
Albánbsky jazyk (Gjuha shqipe) je pravdepodobne moderným potomkom starovekej tráko-illýrčiny a tvorí samostatnú európsku vetvu. Albánčina sa rozdeľuje podľa pôvodu na severoalbánsky a juhoalbánsky dialekt (gheg a tosk) a patrí medzi gramaticky najzložitejší balkánsky jazyk. Juhoalbánskym dialektom sa rozpráva v častiach Stredného Grécka a v niektorých oblastiach Peloponézu a taktiež v niektorých malých oblastiach talianskej Kalábrie a Sicílie. Albánčina (arvanitčina) z Grécka je však silne helenizovaná, nachádza sa tu väčšie množstvo gréckych prvkov ako v štandardnej albánčine. Počas svojho vývinu od tráko-ilýrčiny sa do tohto jazyka dostalo mnoho slov z gréčtiny a latinčiny. Silný latinský charakter nadobudla stará tráko-illýrčina z územia Albánska počas rímskej doby, množstvo gréckych slov sa do albánskeho jazyka dostalo už v staroveku, ale aj počas byzantskej a tureckej nadvlády.
Slová gréckeho pôvodu sú napr. kopilje (dievča, po grécky kopela), kopšt (záhrada, grécky kipos), gjitone (sused, grécky jitonas), lule (kvet, grécky luludi) a klišë (kostol, grécky ekklisia).
Slová latinského pôvodu sú napr. mik (kamarát, latinsky amicus), libër (kniha, latinsky libra), qytet (mesto, latinsky civitas), kafšë (vec, latinsky causa),  rjetë  (sieť, latinsky rete), šërbej (slúžiť, latinsky servire), šekulli (storočie, latinsky secullum), ëšte  (je, latinsky est).
Lakónia
thumb|Mystras Lakónia (gr. Λακωνία - novogr. Lakonia, starogr. Lakónia) je historický región a krajská jednotka v Grécku, na Peloponéze. Hlavné mesto je Sparti. Iné mestá nachádzajúce sa v Lakónii sú Amykles, Krokees, Karyes, Gythio, Geraki, Anavryti, Monemvasia, Pyrgos a Neapoli. Žije tu okolo 100 000 ľudí. Mnohí ďalší Lakónčania žijú v Aténach.
Starovek
thumb|right|Monemvasia
Územie Lakónie je kontinuálne osídlené už od šiesteho tisícročia pred Kr. Prví obyvatelia boli Lelegovia a Pelasgovia, no v mykénskej dobe sa tu usadili grécke kmene Achájcov a pravdepodobne aj Iónov. Najvýznamnejším mestom mykénskej Lakónie bola Sparta a Amyklai. Zo Sparty sa stalo dôležité centrum mykénskej gréckej kultúry a podľa mytológie odtiaľto pochádzal legendárny kráľ Menelaos.
Okolo roku 1100 pred Kr., teda po páde mykénskej kultúry, sa tu usídľujú dórski Gréci, ktorí si podrobili achajské obyvateľstvo a založili slávny mestský štát Sparta. V 2 storočí pred Kr. Lakóniu ovládli Rimania. Počas rímskej doby nastáva christianizácia obyvateľov. V 4. storočí kraj vyplienili Góti, neskôr Húni. Od roku 395 patrí Lakónia do Východorímskej (Byzantskej) ríše.
Stredovek
350px|right|thumb|[[Vathia, typická dedina v Mani, vežovité domy slúžili ako pevnosti v prípade bojov medzi rodinami.]]
Až do 6. storočia prosperovala Sparta, potom však na Peloponéz vtrhli Slovania, ktorí sa v Lakónii usadili v horských oblastiach Taugetu a Parnónu a odtiaľto ovládli Grékov. Mnoho Grékov v tejto dobe opustilo Lakóniu. Niektorí odišli na Sicíliu, iní na východ Peloponézu, ďalší založili na juhu Lakónie mesto Monemvasia a iní na polostrov Mani, teda na juh Lakónie a aj preto bola až do 19. storočia husto osídlená najviac pobrežná oblasť Lakónie. Slovania boli definitívne zničení až v 9. storočí. Mnohí boli z Lakónie odvedení byzantskou armádou. Byzantská vláda potom obnovila Spartu, ktorá sa nazývala Lakedemonia a do Lakónie umiestnila grécke obyvateľstvo, prevažne z južnej Itálie a Sicílie, na posilnenie miestnych Grékov. Malé slovanské etnikum sa utiahlo vysoko do hôr Taugetu a Parnónu. V 13. storočí. Peloponéz ovládli Európania. Európania sa tu snažili zaviesť feudálny režim a mnoho Grékov s tým nesúhlasilo, preto sa veľké množstvo Lakónčanov presídlilo do neprístupných hôr Parnónu a Taugetu. Tu narazili na slovanské osídlenie, ktoré dovtedy žilo izolovane a keďže Slovanov bolo menej, s Grékmi sa pomiešali a zanikli. Naopak, Európania nasilu odviedli niektorých Slovanov z hôr a usadili ich do gréckych dedín, aby posilnili poddanskú populáciu. Slovania sa pomiešali a splynuli aj tu. Malé územie východnej Lakónie s mestom Geraki osídlili Arvaniti, ktorí tu žijú dodnes. Bolo tu založené aj mesto Mystras, kde sa presídlili obyvatelia Sparty.
Turecká nadvláda
Turci ovládli Lakóniu v 15. storočí, no niektoré horské územia sa im nepodarilo dobyť, miestni Gréci stále odolávali útokom. Predovšetkým to boli bojovní Gréci z polostrova Mani, ktorí neustále s Turkami bojovali a Turci toto územie nikdy účinne neovládli. Územie bolo na krátku dobu ovládnuté Benátkami, no tých opäť vyhnali Turci. Lakónia bola dejiskom Gréckej vojny za nezávislosť proti Turkom v 19. storočí. Z Mani pochádzal jeden z najznámejších revolucionárov, Petros Mauromichalis.
Kultúra
Kultúra obyvateľov Lakónie, podobne ako aj ostatných Grékov, je veľmi bohatá. Môžeme tu obdivovať trosky starovekej Sparty, ale aj nádherné kamenné opustené mesto Mystras, chránené UNESCOm, s množstom kostolov. Pod vysokými pohoriami sa nachádzajú roviny, na ktorých sa pestujú obzvlášť kvalitné olivy, pomaranče a vinič.
Lakónčania majú bohatý folklór v typickom peloponézskom štýle, teda rýchle piesne hrané na klarinet a tance ako syrtos a tsamiko. Turistami vyhľadávané je aj prímorské mesto Monemvasia. Zvláštnu časť obyvateľstva tvoria Gréci z polostrova Mani. Je to veľmi horkokrvný a bojovný kmeň, ktorý vzdoroval tureckej okupácií. Ctia si rodinné tradície a v minulosti boli známy aj tradičnou vendetou, kedy medzi sebou bojovali najsilnejšie miestne rody. Manioti sú priamymi potomkami starovekých Sparťanov, ktorí sa sem v 6. storočí utiahli pred slovanskou okupáciou. Koncom 19. storočia boli mnohé toponymá zmenené na svoje pôvodné, staroveké mená. Dedina Sklavochorio (Otrocká dedina) bola premenovaná na pôvodné Amykles, kde stále môžeme vidieť zrúcaniny tohto starovekého mesta. Mesto Levetsova dostalo pôvodné meno Krokees.
Levočské vrchy
Levočské vrchy sú pohorie na severe Slovenska. Je to celok Podhôľno-magurskej oblasti.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Levočské vrchy *** Na severe susedí Spišská Magura, západným smerom sa rozkladá Podtatranská a južným smerom Hornádska kotlina. Na juhovýchode nadväzuje Branisko a Bachureň a východným smerom leží Spišsko-šarišské medzihorie.
Delenie
Levočské vrchy sa delia na 3 podcelky, ktoré zahŕňajú 4 časti:
Opis
Je to flyšové pohorie pozostávajúce z masívneho chrbta s najvyššími vrcholmi dosahujúcimi vyše. Z neho vybiehajú na všetky strany rázsochy oddelené hlbokými dolinami. Budujú ich mocné vrstvy pieskovcov, tenšie vrstvy bridlíc, zlepence a brekcie. Levočské vrchy ležia v dažďovom tieni Tatier, čo spôsobuje menej zrážok.
Vegetácia
Masívne a ťažšie prístupné chrbty Levočského pohoria pokrývajú kompaktné smrekové lesy s hojnou prímesou jedle, najmä vo vlhkých dolinách. Na juhozápadnom a južnom okraji pohoria sa v miernejších polohách zachovali plochy bukovo-dubových lesov s prímesou jedle.
Dejiny
Oblasť Levočských vrchov bola osídlená od 7. storočia slovanským obyvateľstvom avšak výraznejšie bola osídľovaná až od 13. storočia. Po pustošivých tatárskych vpádoch umožnili uhorskí panovníci v 13. až 14. storočí usadiť sa vo vyplienenej krajine nemeckým kolonistom, ktorí dostali osobitné hospodárske výhody. Pod vplyvom baníctva a remesiel sa v blízkosti pohoria vyvinuli mestské sídla Levoča, Kežmarok a Ľubica. Neskôr v 13. až 15. storočí boli odlesnené doliny dosídlené valašským obyvateľstvom (Torysky, Repaše, Oľšavica, Ihľany).
Hon-Hergies
Hon-Hergies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Havária raketoplánu Columbia
thumb|250px|right|Emblém poslednej misie Columbie, [[STS-107]] thumb|right|Sedem [[astronautov pri nástupe do raketoplánu Columbia pred posledným letom]] Havária raketoplánu Columbia bola havária, ktorá nastala 1. februára 2003 v závere vedeckej misie STS-107. Bola už druhou haváriou amerického raketoplánu. Stroj sa rozpadol pri vstupe do atmosféry a zahynulo všetkých sedem členov posádky.
Spolu s haváriou Challengeru sa zaraďuje medzi najtragickejšie udalosti pilotovanej kozmonautiky. Na rozdiel od tragédie raketoplánu Challenger nastala katastrofa Columbie nie pri štarte, ale pri jej pristávaní, v okamihu, keď už do bezpečného pristátia ostávalo iba 16 minút. Sled udalostí smerujúcich k havárii sa však začal odohrávať už pri štarte, keď sa v čase 15:40:21 UT odtrhla časť tepelnej izolácie nádrže ET a zasiahla ľavé krídlo raketoplánu na jeho nábežnej hrane. Na zasiahnutom mieste vznikla trhlina v tepelnej izolácii samotného orbitera, ktorou pri pristávaní začala prúdiť do vnútra stroja plazma s teplotou presahujúcou 1 000 °C vznikajúca trením riedkych vrstiev vzduchu o povrch raketoplánu. Plazma pôsobila postupnú deštrukciu stroja a viedla k jeho zániku. Columbia sa rozpadla vo výške 63 kilometrov nad štátom Texas pri rýchlosti /s.
Havária znamenala približne 907-dňové pozastavenie letov všetkých raketoplánov. Lety sa obnovili až potom, ako sa realizovali opatrenia na zvýšenie bezpečnosti letov raketoplánov. Raketoplány aj pozemské zariadenia a personál prešli celým radom úprav, testov a zdokonalení, aby sa zabránilo opakovaniu podobnej katastrofy v budúcnosti.
Posádka
Posádka raketoplánu Columbia bola vymenovaná už v roku 2000. Členovia posádky boli:
Pristávanie
Priebeh misie až do začiatku pristávania – pozri STS-107.
Začiatok pristávania
right|thumb|Fotografia raketoplánu Columbia na [[obežná dráha|obežnej dráhe urobená 28. januára pozorovacou stanicou Amos. Na snímke sa nenašlo nijaké poškodenie raketoplánu, rozlíšenie fotografie je však veľmi nízke]] Pristátie raketoplánu Columbia pri vedeckej misii STS-107 zameranej na výskum mikrogravitácie bolo naplánované na 1. február 2003. 31. januára boli ukončené pokusy a začalo upratovanie na palube družicového stupňa raketoplánu aj v laboratóriu Spacehab. 1. februára 2003 okolo 6:40 UT ukončila odpočinok červená zmena, ktorú tvorili Chawlová, Husband, Clarková a Ramon. Posádka sa totiž kvôli efektívnejšiemu využitiu času delila na dve zmeny: Modrú a červenú.
Obidve zmeny okolo 08:49 UT začali prípravy na pristávací manéver. Prebehli posledné kontroly: čerpadiel APU (Auxiliary Power Unit, doslova pomocná energetická jednotka), funkcie elevónov a kormidla, skúšobný zážih RCS motorov (Reaction Control System, doslova reaktívny kontrolný systém – súbor stabilizačných a manévrovacích motorov raketoplánu). O 13:10:39 UT bolo spustené prvé z troch čerpadiel hydrauliky.
O 14:03 SEČ začala posádka, ktorá neodhalila žiadne problémy, pristávací manéver. S dosadnutím stroja na pristávaciu dráhu Kennedyho kozmického strediska sa počítalo o 15:16 SEČ. Raketoplán bol otočený motormi dopredu a o 14:15:30 vykonal stopäťdesiatosemsekundový zážih motorov OMS (Orbital Maneuvering System, doslova systém na manévrovanie na obežnej dráhe – dvojica motorov v zadnej časti raketoplánu). Potom piloti otočili Columbiu späť do pôvodnej polohy, čiže „nosom“ dopredu. Z blokov FRCS (Foward Reaction Control System, doslova predný reaktívny kontrolný systém – skupina motorov RCS umiestnených v prednej časti raketoplánu) boli vypustené zvyšky pohonných hmôt, boli spustené ďalšie dve hydraulické čerpadlá a motory SSME (Space Shuttle Main Engines – hlavné motory raketoplánu) sa pripravili na vstup do atmosféry. Raketoplán vstúpil do vrchných vrstiev zemskej atmosféry, kde ho začala postupne obklopovať žeravá plazma. Táto plazma s teplotou presahujúcou 1 000 °C vzniká trením riedkych vrstiev vzduchu o povrch raketoplánu. Raketoplán (presnejšie orbiter) je však proti nej chránený vrstvou izolačných doštičiek. Za oficiálny čas vstupu do atmosféry sa považuje čas 14:44 SEČ. Zatiaľ všetko prebiehalo podľa plánu.
Havária
O 14:49 Columbia vykonala pravotočivú otáčku – manéver na zníženie rýchlosti. V čase 14:49 niekoľko snímačov zaregistrovalo slabý nárast teploty. O 14:52 zaregistrovali mierny nárast teploty aj snímače v hydraulickom systéme bŕzd ľavého podvozku. V nasledujúcich chvíľach došlo k strate údajov zo snímačov. Teplota rástla v celom krídle a v celej podvozkovej šachte. Tieto údaje zaregistrovalo riadiace stredisko v texaskom Houstone, kde počas celého zostupu desiatky technikov sledovali jednotlivé systémy raketoplánu. Technik Jeff Kling s volacím znakom MMACS (Ma i.tenance, Mechanical, Arm and Crew Systems) informoval o strate teplotných údajov riaditeľa letovej zmeny LeRoya Caina. Prebehla krátka komunikácia na tému stratených údajov. Technici neboli veľmi znepokojení, pretože k zlyhaniam snímačov dochádzalo aj pri predchádzajúcich pristátiach. Potom došlo k strate údajov o tlaku aj v pneumatikách ľavého podvozku. Táto skutočnosť už mohla znamenať vážny problém, stále však mohlo ísť len o poruchu komunikácie. Riadiace stredisko si to však chcelo overiť: „Columbia, tu je Houston,“ povedal capcom riadiaceho strediska Charles Hobaugh, „pozeráme sa tu na hodnoty tlaku v pneumatikách a posledné sme nedostali.“
"Rozumiem..." stihol povedať veliteľ Rick Husband a vyslovil ešte začiatok ďalšieho slova. Akého, to sa už nikto nikdy nedozvedel, pretože v tej chvíli bolo s raketoplánom prerušené všetko spojenie. O niekoľko sekúnd sa stroj podľa radarových hlásení rozpadol. Tesne pred rozpadom došlo k odtrhnutiu ľavého krídla. V okamihu rozpadu sa Columbia nachádzala vo výške 62 kilometrov a pohybovala sa rýchlosťou /s. V trase raketoplánu naďalej leteli už len žeravé trosky, ktoré sa rozptýlili a dopadli na územie troch amerických štátov, najviac však na Texas. Trosky dopadali do eliptickej oblasti s rozmermi približne 500×. Riadiace stredisko sa stále pokúšalo obnoviť spojenie. Hobaugh štyrikrát zopakoval: "Columbia, Houston, kontrola spojenia na UHF." Napokon o 15:12:55 UT dal riaditeľ letu LeRoy Cain príkaz na uzamknutie riadiaceho strediska, čo je opatrenie nevyhnutné pre zachovanie údajov a neskôr vyšetrovanie príčin nehody raketoplánu. Stalo sa tak necelé tri minúty pred časom plánovaného dosadnutia Columbie na pristávaciu dráhu. Pracovníci NASA začali pomaly odvádzať príbuzných a známych posádky z návštevníckej galérie hlavnej sály riadiaceho strediska. V tom čase sedel otec Ilana Ramona, Elizer Wolfermann v televíznom štúdiu. Priamy prenos prerušila správa izraelského reportéra z Kennedyho vesmírneho strediska o prerušení spojenia s Columbiou. Elizera Wolfermanna ohľaduplne odviedli do vedľajšej miestnosti. Neskôr o tomto okamihu hovoril: "Ešte som veril. Tej nádeje som sa držal všetkými silami. Ilan predsa veľmi často lietal bez spojenia so Zemou." Okamžite sa rozbehli záchranné akcie. Nikto zo sedemčlennej posádky však neprežil. O 17:00: Kennedyho vesmírne stredisko spustilo vlajky na pol žrde. O 20:05 prezident George W. Bush oznámil, že Columbia je stratená a nikto neprežil. left|thumb|250px|Kvety a pamätné predmety pri vstupe do [[johnsonovo vesmírne stredisko|Johnsonovho vesmírneho strediska na pamiatku obetiam havárie Columbie]] V USA zavládol smútok. Tisíce ľudí nosili kvety k miestam, kde sa našli trosky. Napriek tomu si však rodiny a priatelia zosnulých astronautov želali, aby lety do vesmíru pokračovali. „Chceme, aby vesmírne misie pokračovali. Nechceme, aby títo ľudia zomreli zbytočne.“ povedala matka astronauta Davida Browna. Podľa jej slov by si pokračovanie letov želal aj jej syn: Keď sa ho raz brat Dough pýtal: „David, a čo keď zomrieš?“ David odpovedal: „Program napriek tomu musí bežať ďalej“. Audrey McCoolová, matka pilota Williama C. McCoola uviedla: „Chceme, aby kozmické misie neprestali. Sedem životov by nemalo vyhasnúť nadarmo.“ Brat Ilana Ramona pred novinármi povedal: „Pre Ilana to bolo splnenie sna. Chcel som, aby vedel, že som na neho pyšný. Áno, pyšný je to správne slovo.“ V Iraku však haváriu považovali za dôvod na radosť: „Allah chcel ukázať, že jeho moc je väčšia než moc Američanov. Pletú sa do záležitostí našej krajiny, ale Allah nás mstí.“ – Abdal Džabbar Kurajší, zamestnanec vlády Iraku.
Osud trosiek
NASA vydala varovanie, aby sa občania nedotýkali nájdených trosiek. Mohli by byť totiž toxické, hlavne kvôli možnému obsahu paliva – hydrazínu, ktorý je prudko jedovatý. Niekoľko ľudí muselo vyhľadať lekárske ošetrenie, prevažne z preventívnych dôvodov. Niektorí Američania začali trosky zbierať, či si ich už chceli nechať ako suveníry, alebo ich predať. Na internete sa objavila ponuka úlomkov, pričom aukčná cena niektorých z nich sa vyšplhala na viac než 30 000 dolárov. Spoločnosť eBay však začala takéto ponuky z internetu rýchlo sťahovať. Americký štátny zástupca pre južný Texas Michael Shelby vyhlásil, že "ktokoľvek sa dotkne trosiek, bude čeliť tvrdému trestu. Trosky sú totiž ešte stále federálnym majetkom." Miestami však nastal opačný problém: občania nosili na políciu predmety, ktoré považovali za trosky, pričom troskami vôbec neboli.
Množstvo trosiek dopadlo napríklad do mesta Nacogdoches. Jeho námestie sa stalo symbolom národnej tragédie, ľudia naň ukladali kvetiny alebo nechávali lístočky s vyznaním ľútosti a bolesti. S niektorými troskami sa začali hrať malé deti, ale nikto neprišiel k zraneniu. Trosky boli zhromažďované vo vyprázdnenom hangári v Kennedyho vesmírnom stredisku. 18. februára sa tam zhromaždilo už 4 000 úlomkov. 4. marca bolo na tlačovej konferencii vyšetrovacej komisie CAIB oznámené, že zatiaľ sa našlo 22 563 kusov trosiek, ktoré dokopy tvoria 13,7 % hmotnosti Columbie. 26. marca už hmotnosť zhromaždených trosiek predstavovala 25 % hmotnosti raketoplánu. Technici predpokladali, že na Zem mohlo dopadnúť 35 % až 50 % pôvodnej hmotnosti orbitera. right|thumb|Jedna z doštičiek tepelnej ochrany Columbie, ktorú sa podarilo nájsť Hľadanie trosiek sa začalo okolo 14:25 UT. Najprv boli dve stíhačky F-15 Louisiana Air National Guard z New Orleans odklonené od bežného letu, aby sa podieľali na hľadaní trosiek. Neskôr boli do pátrania nasadené ďalšie lietadlá, napríklad letúň elektronického prieskumu typu E-3 AWACS vyslaný zo základne vojenského letectva Tinker a a dve stíhačky F-16 zo základne námorných záloh Carswell. Tieto tri stroje vyslala Severoamerická protivzdušná obrana (NORAD). V prvej fáze bolo do záchranných operácií nasadených niekoľko desiatok tisíc hasičov, policajtov a vojakov. Neskôr sa ich počet ustálil na 2 500 osôb. Celkove sa hľadania trosiek postupne zúčastnilo 25 000 ľudí z 270 organizácií.
Koordináciu a zaisťovanie zberu trosiek mal na starosti astronaut James Donald Wetherbee. Trosky sa zhromažďovali na Barksdale AFB. Hlavnú koordináciu a zaisťovanie trosiek riadil Federálny úrad pre mimoriadne udalosti FEMA. Družica Ikaros okolo 18:00 UT urobila snímky oblasti Texasu s celkovou plochou asi 2000 kilometrov štvorcových, a dala ich zdarma NASA, aby bolo uľahčené hľadanie trosiek. Ďalšie snímky touto istou družicou boli zhotovené 4. februára.
7. februára bola nájdená troska, ktorá bola o tri dni neskôr identifikovaná ako časť hrany ľavého, problematického krídla. V polovici februára našli jeden z piatich palubných riadiacich počítačov, ale keďže v priebehu havárie z neho vypadla batéria, pamäť bola úplne vymazaná. 28. februára bol zverejnený videozáznam, ktorý urobila posádka počas pristávania na pilotnej palube. Záznam pochádzal z čiastočne zničenej videokazety nájdenej medzi troskami. Končí sa však 4 minúty pred prvými náznakmi problémov a preto nebol veľmi dôležitý pre vyšetrovanie. Zistilo sa z neho prakticky len to, že posádka netušila nijaké problémy. Dôležitým nálezom pre vyšetrovanie bolo nájdenie dátového záznamníka OEX (Orbiter Experiment Support System), 19. marca. Tento dátový záznamník je podobný čiernej skrinke v lietadlách, na rozdiel od čiernej skrinky však nie je prispôsobený na prežitie havárie. Záznamník, ktorý bol aktivovaný na začiatku pristávacieho manévru v čase 13:34 UT nahrával údaje o teplote, aerodynamickom tlaku, vibráciách a ďalších fyzikálnych parametrov až do okamihu 10 sekúnd pred rozpadom trupu stroja. Zo všetkých raketoplánov ho mala iba Columbia ako skúšobný prototyp. Po otvorení záznamníka sa však zistilo, že páska je pretrhnutá a preto z nej množstvo údajov nemožno získať.