cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elemír Rákoš
Spoločnosť slovenských archivárov udeľuje každoročne od roku 2007 mladým archivárom na jeho počesť Cenu Elemíra Rákoša za najlepšiu štúdiu v odbore archívnictva a pomocných vied historických.
La Brévière
La Brévière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 120 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vavincourt (kantón)
Vavincourt je francúzsky kantón v obvode Bar-le-Duc v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 11 obcí.
Zuzana Plháková
Zuzana Kondrlíková-Plháková (* 14. apríl 1976) je bývalá poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky.
Zuzana Plháková bola zvolená za poslanca NR SR vo volebnom období 20022006 za SDKÚ. Bola členkou Výboru NR SR pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva. V roku 2006 vystúpila zo strany SDKÚ.
NGC 5420
NGC 5420 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 – Európa – Skupina 4
V '''4. kvalifikačnej skupine o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010''' hrajú proti sebe 🇩🇪, 🇷🇺, 🏴󠁧󠁢󠁷󠁬󠁳󠁿, 🇫🇮, 🇦🇿 a 🇱🇮. Každý hra proti každému dvakrát, t. j. jeden zápas na domácom štadióne a druhý na súperovom.
Zápasy
Program zápasov bol dohodnutý v januári 2008 vo Frankfurte.
Nová vlna britského heavy metalu
Nová vlna britského heavy metalu (v angličtine New Wave of British Heavy Metal alebo NWOBHM) bolo heavymetalové hnutie, ktoré vzniklo koncom 70. rokov 20. storočia v Británii a začiatkom 80. rokov si získalo medzinárodnú pozornosť. Hnutie sa vyvinulo sčasti ako reakcia na úpadok raného heavy metalu kapiel ako Deep Purple, Led Zeppelin a Black Sabbath. Kapely NWOBHM zmiernili vplyv blues, ktorý bol badateľný u raných kapiel, osvojili si prvky punku, zrýchlili tempo a adoptovali si „tvrdší“ zvuk, čím tejto hudbe dodali tvrdší nádych. Bola to scéna zameraná takmer výlučne na fanúšikov heavy metalu. Toto obdobie sa považuje za najdôležitejší základný kameň extrémnych metalových štýlov; počiny ako americká metalová skupina Metallica uvádzajú kapely NWOBHM ako Saxon, Motörhead, Diamond Head a Iron Maiden ako hlavný zdroj inšpirácie pre svoj hudobný štýl.
V prvej polovici 80. rokov začala NWOBHM dominovať heavymetalovej scéne. Po hudobnej stránke bola NWOBHM charakteristická rýchlym povzneseným tempom piesní, silovými akordmi, rýchlymi gitarovými sólami a melodickým, vzletným spevom. Texty nezriedka čerpali inšpiráciu z mytológie a vedeckej fantastiky. Mnohé kapely tohto obdobia podpísali zmluvu zo spoločnosťou Neat Records, ktorá v nasledujúcich rokoch vydala kompilačné albumy skupín NWOBHM.
História
Za predchodcu hnutia sa považuje waleská skupina Budgie, ktorá značne ovplyvnila Novú vlnu britského heavy metalu. Judas Priest a Motörhead síce vznikli niekoľko rokov pred nástupom hnutia, avšak neskoršie sa taktiež stali jeho súčasťou.
right|thumbnail|Maskot Iron Maiden, Eddie, zasadený do hororovej/sci-fi scény. Tematika hororu a vedeckej fantastiky sa opakovane objavuje v textoch, choreografii i na obálkach albumov kapiel NWOBHM.
Rané hnutie sa spájalo s menami ako Iron Maiden, Def Leppard, Saxon, Angel Witch, Raven, Diamond Head, Samson, Tygers of Pan Tang, Blitzkrieg, Sweet Savage, Jaguar, Avenger, Demon, Witchfynde, Witchfinder General, White Spirit a Tank. Zovňajšok členov skupín ako Saxon, pozostávajúci z dlhých vlasov, džínsových búnd, kože a reťazí, sa neskoršie v 80. rokoch stal poznávacím znamením heavy metalu ako takého. Niektoré kapely síce tiež vznikli v tomto období, ale úspech si vydobyli skôr na úrovni undergroundu, čo bol prípad skupín ako Venom a Quartz.
Úpadok
Novú vlnu britského heavy metalu postihol rovnaký úpadok ako aj iné hudobné hnutia. Mnohí predstavitelia hnutia si nedokázali udržať počiatočný úspech. K tomu sa ešte pridal odklon niektorých kapiel smerom ku komerčnému hard rocku, čo bol predovšetkým prípad Def Leppard, ktorí napriek veľkému komerčnému úspechu atakovali americký trh s jemnejším zvukom. Niekedy v polovici 80. rokov v Los Angeles vznikla komerčnejšia metalová scéna, zastupovaná kapelami ako Mötley Crüe. Nahrávacie spoločnosti sa tiež chytili losangeleskej scény na úkor undergroundovejších kapiel NWOBHM. Popritom sa v tomto období vynára thrash metal, nová, avšak oveľa menej komerčne úspešná scéna, ktorá pritiahla množstvo rockových fanúšikov, keďže bola ešte rýchlejšia a tvrdšia než NWOBHM, napriek tomu, že thrash metal vychádza z NWOBHM.
Niektoré populárnejšie skupiny hnutia si avšak udržali značný dlhotrvajúci úspech. Iron Maiden a Motörhead si zachovali tradičnejší heavymetalový štýl, čo im umožnilo udržať si veľkú základňu verných fanúšikov dokonca aj potom, ako kapely s podobným zvukom stratili podporu nahrávacích spoločností. Z Iron Maiden sa následne stala jedna z komerčne najúspešnejších a najvplyvnejších heavymetalových kapiel všetkých čias. Def Leppard sa i napriek tomu, že znehodnotili svoj pôvodný tvrdší sound, stali ešte populárnejšími vďaka MTV, ktorá hrala ich propagačné videoklipy, a tak skomercionalizovali svoj hardrockový zvuk, aby dosiahli lepšie predajné čísla svojich albumov založených na singloch.
Neskorší vplyv
right|thumbnail|Cronos z kapely Venom. Skupina Venom je považovaná za predchodcu black metalu i thrash metalu.
Skupiny ako Motörhead, Iron Maiden, Judas Priest, Venom a Saxon, ako aj menej známe kapely, sa stali dôležitým zdrojom inšpirácie pre americké kapely, ktoré vznikli začiatkom 80. rokov, ku ktorým patrila napríklad Metallica. Raná tvorba skupiny Metallica bola ovplyvnená množstvom kapiel NWOBHM, vrátane Diamond Head.
V roku 1990 Lars Ulrich zo skupiny Metallica a Geoff Barton vydali kompilačné CD nazvané NWOBHM '79 Revisited, ktoré obsahovalo takmer neznáme kapely ako Hollow Ground, ako i najdôležitejšie počiny tejto éry.
Obroda
Značná obľuba internetu na prelome 90. rokov a 1. dekády 21. storočia dopomohla fanúšikom Novej vlny britského heavy metalu k obnoveniu starých kontaktov a niektoré kapely NWOBHM si užili obdobie krátkeho návratu na scénu. Povzbudení úspechom tribute kapiel a nostalgických počinov, sa mnohé pôvodné kapely NWOBHM zjednotili, aby odohrali úspešné turné. Revival bol podporovaný časopisom Classic Rock, novou publikáciou, v ktorej pôsobia mnohí pôvodní autori zaoberajúci sa NWOBHM v 80. rokoch vrátane Geoffa Bartona.
Etymológia
Počas prvého turné Metal Crusade Music Machine Samson, Angel Witch a Iron Maiden odohrali – popri iných – v Londýne 8. mája 1979 koncert. Geoff Barton recenzoval predstavenie v časopise Sounds a použil pri tom pojem New Wave of British Heavy Metal čiže Nová vlna britského heavy metalu, čím zaviedol nový pojem na označenie štýlu hudby týchto skupín.
Mediálna podpora
Nová vlna britského heavy metalu existovala zväčša pomimo sveta komerčnej popovej a rockovej kultúry. Časopisy ako NME, The Face a Melody Maker sa spravidla vôbec nezaoberali kapelami NWOBHM. Táto úloha teda pripadla časopisu Sounds. Geoff Barton začal písať články o podnetných metalových kapelách a Sounds dokonca obsahoval Heavymetalový rebríček zostavený na základe diváckych požiadaviek v „The Soundhouse“, čo bola heavymetalová „diskotéka“ v severozápadnom Londýne a jadro hnutia. Barton založil Kerrang!, prvý časopis venovaný výhradne heavy metalu. Obrovský dosah na žáner v Londýne dosiahla, aj v éteri aj svojou vlastnou ‚roadshow‘ putujúcou po rockových krčmách a kluboch, pirátska rocková stanica Alice’s Restaurant Rock Radio.
Na národnej úrovni sa v rádiu venovala žánru jedine The Friday Rock Show na BBC Radio 1, ktorú uvádzal Tommy Vance.
Zoznam skupín Novej vlny britského heavy metalu
Toto je zoznam skupín, ktoré mali podpísanú zmluvu s niektorou nahrávacou spoločnosťou v ére Novej vlny britského heavy metalu:
Eva Pilarová
náhľad|Hrob Evy Pilarovej. Cintorín Praha Malvazinky, blízko hrobu Karla Gotta Eva Pilarová, rodená Bojanovská (* 9. august 1939, Brno† 14. marec 2020, Praha) bola česká popová a jazzová speváčka, herečka a fotografka, trojnásobná víťazka čitateľskej ankety Zlatý slávik v kategórii speváčok.
Životopis
Počas dlhej speváckej kariéry naspievala veľké množstvo piesní, z ktorých sa stali hity. Veľmi populárne a obľúbené boli jej duety s Waldemarom Matuškom, spievala aj s Karlom Gottom, Jaromírom Mayerom a inými spevákmi. Speváčka mala farebne zaujímavý hlas a vynikajúcu spevácku techniku. S pribúdajúcimi rokmi sa stále viac orientovala predovšetkým na žánrovú oblasť jazzu a swingu. V posledných 20 rokoch sa venovala fotografovaniu prírody a miest, poriadala výstavy svojich fotografií. Napísala dve kuchárske knihy.
Seč (okres Ústí nad Orlicí)
Seč (okres Ústí nad Orlicí) je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 153 obyvateľov, z toho 85 mužov a 68 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 38,6 roka, ženy 44,8 roka).
John Logie Baird
John Logie Baird (* 13. august 1888, Helensburgh, Spojené kráľovstvo – † 14. jún 1946, Bexhill-on-Sea) bol škótsky inžinier, inovátor a vynálezca čiernobielej televízie.
V roku 1926 uskutočnil v Londýne prvé televízne predstavenie. Išlo o poltónový obraz rozložený pomocou Nipkowho kotúča na 30 riadkov s výmenou 5 obrazov za sekundu. V roku 1928 uskutočnil prvý transatlantický televízny prenos Londýn – New York. Okrem toho vyvíjal farebnú televíziu a skonštruoval „Noctovisor“, prístroj na nočné videnie pracujúci na základe infračerveného žiarenia.
V roku 2002 sa umiestnil na 44. mieste v ankete 100 Greatest Britons. V roku 2006 bol zaradený medzi 10 najväčších škótskych vedcov v histórii, keď ho Škótska národná knižnica zaradila do Škótskej vedeckej siene slávy.
Negroidná rasa
right|thumb|Príslušník kmeňa Masajov v Keni
Negroidná rasa (synonymá pozri nižšie) je ľudská rasa, ktorej príslušníci sa vyznačujú tmavou kožou, kučeravými vlasmi, širokým nosom, hrubými perami. Vyskytuje sa najmä v Afrike a Austrálii. V užšom zmysle nezahŕňa Austráliu a okolie (t.j. australoidnú rasu) a potom sa označuje ako negr(o)idná rasa/negr(o)idi/čierna rasa/ekvatoriálna rasa/rovníková rasa v užšom zmysle alebo africká rasa.
Synonymá
K iným názvom patria: negridná rasa, negroidi, negridi, čierna rasa, ekvatoriálna rasa, rovníková rasa, negro-australoidná rasa, melanodermi, ullotrichovia ; neodborne (najmä pre africkú časť) černosi, zastarano muríni, pejoratívne (len pre africkú časť) negri; v USA aj Afroameričania; slovo rasa možno nahradiť slovom plemeno.
Opis
Tmavá pigmentácia sa nachádza takmer na celom povrchu tela s výnimkou napríklad dlaní. Je spôsobená zvýšeným obsahom melanínu v koži. Negroidi žijú predovšetkým v subsaharskej Afrike, ďalej sú to domorodí obyvatelia Austrálie, Oceánie a Novej Guiney. Vzhľadom na to, že v minulosti boli černosi často využívaní ako otroci, tvoria dnes významnú menšinu aj v iných štátoch, napríklad v USA, kde sú oficiálne nazývaní Afroameričania.
Mars Reconnaissance Orbiter
Mars Reconnaissance Orbiter (skrátene MRO) je planetárna sonda určená na prieskum planéty Mars z obežnej dráhy. Je využívaná aj ako retranslačná družica pre spojenie sond na povrchu Marsu so Zemou.
Prístroje a experimenty
thumb|right|275px|Kresba sondy
Prevádzkové vybavenie sondy bude využité pre tieto experimenty:
Ďalej sonda nesie tri technické experimenty v rámci vývoja budúcich sond:
Priebeh letu
thumb|right|400px|Dráha sondy – zarážky na dráhe sú po mesiacoch
Sonda bola vypustená z kozmodrómu Kennedy Space Center na Floride 12. augusta 2005 dvojstupňovou nosnou raketou Atlas 5 Model 4001. 10. marca 2006 sonda dosiahla planétu Mars, kde bola pomocou šiestich hydrazínových motorov navedená na veľmi excentrickú obežnú dráhu okolo planéty. Brzdiaci manéver trval 27 minút.
V apríli 2009 na snímkach kamery HiRISE vedci objavili na severnej pologuli Marsu malé, čerstvo vytvorené krátery. Okolo kráterov bol pozorovaný biely materiál a jeho spektrálnou analýzou sa potvrdilo, že ide o vodný ľad.
V období od 3. júna do 9. júna 2009 sonda prerušila svoju vedeckú činnosť. Dôvod výpadku bol neočakávaný reset palubného počítača a následný prechod sondy do bezpečnostného módu.
Viedenská električka
náhľad|[[Námestie Ľudovíta Štúra, odkiaľ odchádzala električka z Bratislavy]] náhľad|[[Starý most, cez ktorý premávali električky do Viedne]] náhľad|Zvyšky železničného násypu v blízkosti hraničného priechodu [[Bratislava - mestská časť Petržalka|Petržalka/Berg]] náhľad|[[Železničná stanica Wien-Hauptzollamt (dnes Wien-Mitte) v roku 1905]] náhľad|Most nad riekou [[Wien (rieka)|Wien vo Viedni]] náhľad|Historická súprava vo [[Schwechate]] náhľad|Súprava diaľkového vlaku je tvorená z rušňa P.O.H.É.V GANZ Eg 6 a vozňa L.W.P. Ringhoffer BCDFa 1400 na Rendezi 2016. náhľad|Historická električka Cmg v [[Brno|Brne]] náhľad|Železničná stanica vo [[Wolfsthale na konečnej stanici s pristavenou súpravou. Spojenie s Bratislavou je zabezpečené bratislavskou mestskou autobusovou linkou]]
Viedenská električka je hovorový názov pre železničnú trať medzi mestami Bratislava a Viedeň, ktorá bola v prevádzke v prvej polovici 20. storočia.
69 kilometrovú elektrifikovanú dráhu otvorili už roku 1914, z toho bolo na území mesta Viedeň a  na území dnešnej Bratislavy. Obe boli začlenené do mestskej dopravnej siete električiek a čiastočne využívali koľajnice danej električkovej dráhy (lokálne dráhy). podiel dráhy medzi stanicami Veľký Schwechat a Kopčany (maď. Köpcsény, nem. Kittsee), čo je zároveň názov príležiacej obce v Rakúsku) bol vedený ako nadzemná dráha. Táto nadzemná časť bola a je vybavená vtedy novým systémom jednofázového striedavého prúdu (16,6 Hz, 16,5 kV), kým časti dráhy na území miest boli poháňané jednosmerným prúdom 600 V vo Viedni a 550 V v Bratislave. Táto dráha bola po Strednej lesnej dráhe v Tirolsku ako druhá v Rakúsku vybavená týmto systémom.
Bola sprevádzkovaná 22. januára 1914 a viedla z Bratislavy cez Kopčany, Wolfsthal, Schwechat do Viedne. Projekt vypracoval Ing. Josef Tauber a bola rozdelená na tri úseky.
Vedenie trate
Trať viedla z Viedne južne od Dunaja popri Schwechate, Hainburgu a Wolfsthale na Slovensko (tam cez predmestie Petržalka do centra mesta). Lokálne dráhy vo Viedni a Bratislave boli vedené ako električkové. Vo Viedni bola kvôli tomu postavená úplne nová električková trať, ktorá nebola ale naplánovaná veľmi šťastne, lebo zo Schwechatu do centra mesta viedla ďaleko od hlavných dopravných ulíc ako Simmeringer Hauptstraße, Rennweg, Landstraßer Hauptstraße. Jediné výhody tohto riešenia spočívali v tom, že na jednej strane sa mohli využívať prevodné vedenia z mestskej parnej fabriky Simmering, kde boli súbory na zmenu prúdu nadzemnej dráhy aj pre stĺpy vedenia mestskej dráhy až do stanice Groß Schwechat, na druhej strane nemusela platiť bratislavská časť dráhy žiadne poplatky za alternatívne využívanie mestských električkových koľají. Viedenská časť Bratislavskej dráhy síce križovala Viedenskú električkovú sieť v jednej rovine vo viacerých staniciach (Marxergasse, Radetzkystraße, Brückenkopf der Rotundenbrücke, križovatka Zinnergasse/Kaiserebersdorferstraße), nemala ale žiadnu spojovaciu koľaj k miestnej električkovej sieti. V Bratislave boli na niektorých ťahoch využívané koľaje električkovej siete, pričom museli byť doplnené o tretiu koľaj, lebo rozchod električkovej siete v Bratislave je len jeden meter.
Viedenská lokálna časť trate
Časť trate vo Viedni viedla zo stanice Wien-Mitte (vtedy ešte stanica Hauptzollamt) krátky úsek pozdĺž kanalizovanej rieky Wien na Prednej Zollamtsstraße, ďalej pozdĺž pravého brehu kanála Dunaja na Dampfschiffstraße, potom cez Weißgerberlände a Erdberger Lände, časť dnešnej diaľnice A4, popri elektrárni Simmering, a asi po zabočila od tejto do Simmeringer Haide. Tam dosiahla trať konečne ulicu Kaiserebersdorfer Straße a podišla ulicou Dreherstraße popod Donauländebahn, prekročila hranicu mesta a vyústila nakoniec rampou na ešte dnes existujúcu trať do Schwechatu. Celá dĺžka trate bola až na malý kúsok pri moste Radetzky jednokoľajka a existovali nasledujúce odbočky a rozdvojenia: Wien-Großmarkthalle (km 0,035), Radetzkybrücke (km 0,658), Krieglergasse (km 1,400), Rotundenbrücke (km 2,100), Stadionbrücke (km 3,400), Gassteg (km 4,700), E-Werk Simmering (km 5,855), Teefabrik (km 7,100) a Neusimmering (km 9,770).
Bratislavská lokálna časť trate
V Bratislave a jej predmestí Petržalke viedla trať najskôr prichádzajúc zo zastávky Berg (pri krajinskej hranici, po rozpade monarchie zemskej hranici) do stanice Kopčany, (Köpcsény), ďalej bola zástavka v stanici Engerau, potom obišla severozápadným smerom staré jadro Petržalky jazdiac smerom k viedensko-bratislavskej hlavnej ceste, ktorou potom išla cez AuPark (maď. Liget, dnes Sad Janka Kráľa) paralelne s Dunajom až k Mostu Františka Jozefa (dnes Starý most) ponad Dunaj. Na bratislavskej strane potom viedla trať po zabočení z mosta na nábrežnú promenádu (vtedy Justi-Ufer, dnes Vajanského nábrežie) a prišla až po Korunovačné námestie/Námestie Korunovačného pahorku (vtedy Koronazási domb tér/Krönungshüblplatz) (dnes Námestie Ľudovíta Štúra). Aby nebola narušená dôstojnosť námestia so súsoším Márie Terézie samotná konečná stanica sa presunula o pár metrov skôr, kde podľa plánov vznikla aj konečná stanica so staničnou budovou (ktorá sa nachádzala v dnešnom parčíku, zhruba v miestach, kde je pamätník bulharským partizánom). Okrem stanice tu bolo aj koľajisko, tak aby na koľajách mohlo stáť niekoľko rusňov, vagónov alebo električkových vozňov vedľa seba. Zo stanice trať ďalej pokračovala na sever cez Bruckgasse/Híd-útca (dnes Mostová ulica) ku Kossuthovmu námestiu (predtým Radetzkeho námestie, dnes Hviezdoslavovo námestie), popri (starom) Slovenskom národnom divadle, ďalej pozdĺž ulíc Rosengasse/Rózsa útca (dnes Jesenského ulica), po vtedajšej ulici Gabora Barossa (dnes Štúrova ulica (Bratislava) Barossstrasse/Baross útca cez dnešné Šafárikovo námestie, kde sa okruh uzavrel.
Medzimestská časť trate
Medzimestská časť, nazývaná aj hlavná železničná trať, ktorá sa rozprestierala medzi stanicami Groß Schwechat a Kopčany na trati dĺžky, bola srdcom celej prevádzky trate. Prebiehala od stanice Groß-Schwechat východným smerom cez stanice Mannswörth a Heidfeld (neskoršia stanica Letisko Wien-Schwechat) ďalej k najbližšiemu miestu Fischamend, (tu boli dve stanice Fischamend Reichsstraße a Markt Fischamend) a viedla ďalej stanicou Maria Ellend an der Donau, zástavkou Kroatisch Haslau (v roku 1923 premenovaná na Haslau an der Donau), cez stanicu Regelsbrunn, zástavku Wildungsmauer, stanicami Petronell-Carnuntum a Deutsch-Altenburg (dnes Bad Deutsch-Altenburg) až do Hainburgu. Tu boli dve stanice a jedna zastávka Hainburg Frachtenbahnhof, Hainburg Personenbahnhof a Hainburg Ungartor a nasledovali ešte stanice Wolfsthal a Berg, kým trať pri prešla na uhorské územie a dostala sa do stanice Kopčany. Túto stanicu, kde sa menili systémy (nazývaná raz po maďarsky Köpcsény) si nemožno zamieňať so stanicou Kittsee trate ÖBB Parndorf – Bratislava-Petržalka. Ležala viac juhozápadne od dnešnej stanice Bratislava-Petržalka (v približne pravom uhle na jej dnešné koľaje, nástupištia). Ešte dnes (teda pred 3 rokmi to tak ešte bolo) je areál spojený spájacou koľajou s touto predmestskou stanicou na juhu hlavného mesta.
Dejiny
Koncesná listina na výstavbu bratislavského úseku s dĺžkou bola vydaná uhorským kráľovským ministerstvom obchodu 5. júna 1909, rakúske cisárstvo vydalo koncesiu na  úsek 24. júna 1912.
Opätovné povolenie na sprevádzkovanie úseku v Bratislave bolo vydané 2. októbra 1919, rakúskeho úseku 18. decembra 1919 a linka bola obnovená 21. mája 1920. Pri ceste z Rakúska po kontrole v Kopčanoch bolo treba prestúpiť do vozidla miestnej železnice Bratislava.
V roku 1924 bol prestavaný úsek z Kopčian k štátnej hranici na 550 V a ďalej vozidlá pokračovali pod napätím 15 kV 16,6 Hz používaným v Rakúsku.
Dňa 10. októbra 1938 Petržalku obsadili Nemci (premenovaná na Engerau an der Donau, N. D.) a tri dni predtým, 7. októbra 1938 bola prevádzka zastavená. Prevádzku opäť spustili Nemecké ríšske železnice v rozsahu Berg – Engerau (Petržalka) 11. januára 1941 na normálnom rozchode, po výhybňu Kopčany pod svojim napätím (10. januára).
3. apríla 1945 po príchode frontu Nemci vyhodili do povetria strednú časť Štefánikovho mosta (dnešný Starý most) a doprava bola zastavená. Po druhej svetovej vojne sa štátna hranica s Rakúskom dostala na pôvodný predvojnový stav. Z rakúskej strany sa doprava už neobnovila a trať Wolfsthal – Berg-Landesgrenze – Kopčany ostala opustená. Novou konečnou stanicou trate z Viedne sa stala ŽST Wolfsthal, kde trať končí až do súčasnosti. Aj druhá trať z Kittsee do ŽST Petržalka ostala opustená. V období 19931998 bola táto trať zrekonštruoovaná a stala sa významným železničným medzinárodným koridorom a počíta sa aj s vybudovaním spojenia z Kittsee do Wolfsthalu cez okraj obce Berg. Dnes trať Viedeň – Wolfsthal funguje aj ako viedenská predmestská linka (Rýchlodráha – S-Bahn) S7.
Pamiatkový úrad Slovenskej republiky svojim rozhodnutím vyhlásil 10. 6. 2015 niekdajší objekt depa (výmennej stanice) Viedenskej električky v Kopčanoch (Petržalke) za Národnú kultúrnu pamiatku.
Rekonštrukcia – zachované vozidlá na Slovensku
V roku 2011 sa podarilo Klubu priateľov mestskej hromadnej a regionálnej dopravy (Roman Delikát, Michal Milata a Peter Martinko) za podpory Bratislavského okrášľovacieho spolku (Maroš Mačuha) a Bratislavského samosprávneho kraja (Pavol Frešo) získať naspäť lokomotívu P.O.H.É.V. Ganz Eg 6, ktorá bola koncom októbra 2011 prevezená z Rakúska na Slovensko a dočasne deponovaná v Rendezi. V prvej fáze bola naplánovaná jej rekonštrukcia do vystavovateľného stavu – oprava exteriéru a interiéru, v ďalšej fáze revízia a oprava pojazdu a v konečnej fáze aj s rekonštrukciou do plne funkčného stavu, t. j. opravou jej 4 trakčných motorov. Od roku 2011 do roku 2014 bol rušeň Eg 6 rekonštruovaný v Topoľčanoch do vystavovateľnej podoby. Zrekonštruovaný rušeň bol verejnosti predstavený 7. novembra 2014 pred Skladom č. 7 na nábreží Dunaja. Následne bol rušeň prepravený do Slovenského technického múzea – Múzea dopravy v Bratislave na Šancovej ulici, kde bol vyše dvoch rokov exponátov v rámci výstavy 100. rokov Viedenskej električky. V roku 2015 sa rušeň predstavil aj na 17. celoslovenskom zraze historických železničných vozidiel – Rendez 2015.
V roku 2016 sa po dlhoročných rokovaniach podarilo Klubu priateľov mestskej hromadnej a regionálnej dopravy za finančnej podpory Rada Števčíka odkúpiť aj pôvodný historický vozeň Viedenskej električky L.W.P. Ringhoffer BCDFa 1400, ktorý je druhý zachránený z pôvodného počtu troch vyrobených kusov. Druhý zachránený vozeň L.W.P. Ringhoffer BCDFa 1401 je spolu s lokomotívou P.O.H.É.V GANZ Eg 5 v Museumstramway v Mariazelli. Na 18. celoslovenskom zraze historických železničných vozidiel – Rendez 2016 prišlo po 81 rokoch opäť k spojeniu diaľkového vlaku Viedenskej električky na území Bratislavy. Súprava diaľkového vlaku je tvorená z rušňa P.O.H.É.V GANZ Eg 6 a vozňa L.W.P. Ringhoffer BCDFa 1400. V súčasnosti sa súprava diaľkového vlaku nachádza v rekonštrukcii v opravárenskej dielni v Topoľčanoch.
V roku 2020 Klub priateľov mestskej hromadnej a regionálnej dopravy do Bratislavy vrátil po 85 rokoch (do centra Bratislavy) podvozok nákladného vozňa P.O.H.É.V. GANZ Gk 202 z roku 1913. Podvozok je dočasne deponovaný v Slovenskom technickom múzeu – Múzeu dopravy v Bratislave. V budúcnosti sa počíta s jeho rekonštrukciou do pôvodného stavu z roku 1913. Ide o posledný zachovaný podvozok nákladného vozňa Gk. Zvyšné dva vyrobené kusy, Gk 201 a 203 (podvozky) sa nachádzajú v Museumstramway v Mariazelli.
Obnova historickej zastávky – zastávka Viedenská električka
Klub priateľov mestskej hromadnej a regionálnej dopravy v spolupráci s Bratislavským okrášľovacím spolkom 21. júna 2014 obnovili pri príležitosti 100. výročia začatia premávky na trati medzi Prešporkom a Viedňou historickú zastávku Viedenskej električky (Petržalka výhybňa – Stadtwäldchen Ausweiche – Liget Kitérő) na Viedenskej ceste. Podujatie podporili: Hlavné mesto SR Bratislava, Dopravný podnik Bratislava a Bratislavské noviny. Z pôvodnej zastávky električky na Viedenskej ceste sa zachovala historická dlažba, ale aj dobový múrik. Odkrytá dlažba zastávky bola doplnená o lavičku a neskôr pribudne cyklostojan. Dopravný podnik Bratislava v tomto mieste zriadil občasnú zástavku so symbolickým názvom Viedenská električka, ktorá je doplnená o informácie z histórie Viedenskej električky.
Jurkovičova vila (Žabovřesky)
thumb|Vila v Brne Jurkovičova vila je vlastné rodinné sídlo Dušana Jurkoviča v Brne-Žabovřeskoch na Ulici Jana Nečase. Autorom je sám Dušan Jurkovič. Stavba bola realizovaná v roku 1906. Patrí medzi najvýznamnejšie pamiatky secesnej architektúry v Brne.
Lokalita
Pokojné miesto sa nachádzalo v prírodnom prostredí predmestia v blízkosti lesa, susediace s cisárskou strelnicou blízko rieky Svratka. Dušan Jurkovič zakúpil dlhú parcelu, na začiatku si postavil dom, zvyšok rozpredal. Jeden z pozemkov predal rodine Kuncovej, pre ktorú taktiež  vytvoril návrh domu.
thumb|Vila
Koncepcia riešenia
Koncepcia riešenia vily spočíva v duchu anglických vzorov. Dispozícia domu sa odvíja od centrálnej schodiskovej haly. Išlo o centrum, ktorého hlavnou úlohou bolo spájať prízemnú spoločenskú časť so súkromnou v hornom poschodí. Takýmto riešením sa uvoľnila niekdajšia prísna blokovosť základného schematického a elementárneho pôdorysu s prechodnými miestnosťami. Jej dispozično – funkčný kontext nemal so slovanskou tradíciou nič spoločné. Jurkovič si riešenie podľa svojej potreby dispozične upravil a spoločenskú časť rozviedol až na prvé poschodie, kde mal svoj ateliér. Dominancia haly je mierne potlačená v porovnaní s vilou v Rezku, do niektorých izieb sa vchádza z pripojenej chodbičky.Súkromné priestory zostali na prízemí a boli oddelené chodbou.
Konštrukčno materiálové riešenie
thumb|Centrálná hala
Výtvarné riešenie
Architekt dal drobným ornamentom vymaľovať jeden výklenok ako žudro, na inom mieste visí obraz ženy s kravským záprahom. Vo vile však súčasne možno pozorovať odozvy na ľudové výzdobné motívy, ktoré postupne čoraz väčšmi strácajú priamu väzbu na pôvodné vzory a nadobúdajú sprostredkovanú podobu náznakov.
Štíty sedlových striech zdobili ornamenty vychádzajúce z ľudových motívov. V jednom zo štítov bola pôvodne osadená sklená mozaika od maliara Adolfa Kašpara s figurálnym výjavom rozprávky o drakovi.
Trojspolok (prvá svetová vojna)
thumb|Mapa Európy v roku 1914, Trojspolok hnedou farbou
Trojspolok bol bojový spolok štátov, ktorý tvorili Nemecko, Rakúsko-Uhorsko, Taliansko a od roku 1883 aj Rumunsko. Fakticky vznikol viacerými zmluvami z rokov 1879, 1882 a 1883, ale formálne vznikol formou jedinej zmluvy až v roku 1887, ktorá bola niekoľkokrát obnovená - posledný raz 5. decembra 1912. Spolok zanikol formálnou výpoveďou zmluvy o Trojspolku Talianskom 4. mája 1915.
Jeho hlavným zámerom bolo získať nové územia - kolónie, na úkor iných koloniálnych štátov. Najviac úsilia v tomto smere vyvíjalo Nemecko, ktoré bolo druhou najväčšou európskou veľmocou a chcelo získať francúzske a britské kolónie, rovnako ako Taliansko, preto Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Rusko uzatvorili Dohodu, ktorej sa tiež hovorilo Trojdohoda, proti územným nárokom Trojspolku. Rakúsko-Uhorsko zase chcelo oslabiť a poraziť Srbsko a rozširovať svoje územie na Balkáne, proti čomu sa postavilo Rusko, ktoré bolo spojencom balkánskych národov. Po vypuknutí 1. svetovej vojny vyhlásilo Taliansko neutralitu (1915) a Nemecku a Rakúsko-Uhorsku sa začalo hovoriť centrálne mocnosti. Ich neskoršími spojencami boli Bulharsko a Osmanská ríša. Trojspolok bol vo vojne s Dohodou porazený.
Medzinárodná netballová federácia
Medzinárodná netballová federácia (skr. INF – ; do roku 2012: IFNA – ) je medzinárodná športová organizácia združujúca 73 národných netballových zväzov na celom svete, sídliaca v meste Manchester, v Spojenom kráľovstve. Na jej čele v súčasnosti stojí Angličan Molly Rhone. IFNA nie je členom MOV, ale je členom SportAccord (býv. GAISF).
Dejiny
V roku 1957 boli Anglickom a Austráliou predostreté prvé myšlienky o vytvorení medzinárodného orgánu pre netball. To sa uskutočnilo o tri roky neskôr, a tak v roku 1960 vznikla Medzinárodná netballová federácia za účasti 5 zakladajúcich členov: Austrálie, Anglicka, Nového Zélandu, Južnej Afriky a Západnej Indie. O ďalšie tri roky sa už konali v Anglicku prvé majstrovstvá sveta. Netball sa šíril po svete a od roku 1986 začínali vznikať aj kontinentálne federácie v rámci INF.
Rebríček INF
INF zostavuje medzinárodný rebríček, ktorý zoraďuje jednotlivé národné reprezentácie podľa ich dosiahnutých výsledkov. Zostavujú sa rebríčky podľa výsledkov na majstrovstvách sveta, Hrách Spoločenstva národov, Svetovej série a kontinentálnych majstrovstvách.
Konfederácie
73 členských federácií (v roku 2013) je rozčlenených do 5 kontinentálnych konfederácií: náhľad|Netballová socha v Trinidade
Pierre-la-Treiche
Pierre-la-Treiche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sáramati
Sáramati (3. stor.) bol indický filozof, predstaviteľ budhizmu, predchodca vidžňánaváda.
Thriller (album)
Thriller je šiesty štúdiový album amerického speváka Michaela Jacksona. Album bol vydaný hudobným vydavateľstvom Epic Records dňa 30. novembra 1982, t. j. tri roky po predošlom Jacksonovom úspešnom projekte s názvom Off the Wall. Na albume Thriller sa nachádzajú skladby podobných hudobných žánrov ako na Off the Wall, vrátane funku, post-disco, soulu, soft rocku, R&B a popu, no témy textov piesní sú temnejšie, niekedy paranoické až nadprirodzené.
Rozpočet nahrávania albumu, ktoré sa konalo v štúdiách Westlake Recording Studios, Los Angeles, v Kalifornii bol 750 000 amerických dolárov. Producentom nahrávania bol Quincy Jones. Michael Jackson je autorom štyroch z deviatich skladieb albumu. Po vydaní jeho prvého singlu „The Girl Is Mine“ niektorí pozorovatelia predpokladali, že album Thriller bude hudobnou nahrávkou s menším hitovým potenciálom, no po zverejnení ďalšieho singlu s názvom „Billie Jean“ sa album vyšplhal na vrcholy hudobných rebríčkov viacerých krajín. Počas doby svojej najväčšej slávy bol týždenný predaj albumu Thriller v počte jeden milión nosičov. Počas jedného roku sa dostal do rebríčka najpredávanejších albumov všetkých čias, v súčasnosti je odhad jeho predaja na úrovni medzi 47109 miliónov kópií. Sedem jeho skladieb, z deviatich vyšlo na singloch a všetky sa dostali do prvej desiatky rebríčka Billboard Hot 100. Album získal v roku 1984 rekordných osem ocenení Grammy Awards. Aj napriek faktu, že od vydania albumu ubehlo už viac ako 30 rokov, Thriller stále patrí medzi svetovú klasiku a je stále najpredávanejším albumom všetkých čias.
Album Thriller sa umiestnil na 20 priečke v rebríčka 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v novembri roku 2003 zverejnil časopis Rolling Stone a nachádza sa treťom mieste hodnotenia Definitive 200 Albums of All Time, ktoré zverejnila Národná asociácia reklamných odborníkov hudobného trhu (National Association of Recording Merchandisers, NARM). Tento album je ako kultúrny symbol uložený v národných hudobných registroch Kongresovej knižnice Spojených štátov.
Pozadie vzniku albumu
Predchádzajúci album Michaela Jacksona, Off the Wall z roku 1979 mal veľmi pozitívnu odozvu a hodnotenia hudobnej kritiky. Napokon aj jeho celosvetový predaj viac ako 20 miliónov hudobných nosičov svedčí o uspokojivom komerčnom úspechu. Roky medzi vydaním albumov Off the Wall a Thriller bol pre Jacksona obdobím, kedy sa upevňovala jeho nezávislosť od jeho rodiny. V auguste v roku 1979 po dosiahnutí veku 21 rokov spevák vyhodil svojho otca Josepha Jacksona spolu s manažérom, ktorého nahradil Johnom Brancom. Michael Jackson veril Brancovi, že je jednou z najväčších a najbohatších hviezd showbiznisu. Spevák bol nahnevaný za to čo zažil pri hodnotení albumu Off the Wall, poznamenal, že je absolútne neférové, že tento album nezískal cenu Grammy za nahrávku roka a toto sa už nesmie nikdy opakovať. Cítil sa podceňovaný hudobným priemyslom. V roku 1980, keď Jackson oslovil vydavateľa časopisu Rolling Stone, či nemá záujem napísať titulný článok o ňom, vydavateľ to odmietol, načo Jackson odpovedal, že viacerí mu vraveli, že človek čiernej pleti na obálke časopisov zle predáva jeho výtlačky, no časom jedného dňa sa stane, že ho časopis o interview bude žiadať, možno mu ho poskytne, no možno aj odmietne. V roku 1973 začala tajná ľúbostná aféra Jacksonovho otca s o 20 rokov mladšou ženou, o ktorej sa jeho rodina aj s deťmi dozvedela v roku 1980. Pocit zneužívania detí zo strany otca a pocit zrady rodiny spôsobili na mnoho ďalších rokov u Michaela Jacksona averziu voči svojmu otcovi. Toto obdobie spevákovho života nepatrilo práve medzi jeho najšťastnejšie. Jackson sa o ňom vyjadruje, že aj keď bol doma, cítil sa osamelý. Niekedy sedel vo svojej izbe a plakal. Bolo pre neho ťažké získavať priateľov. Niekedy sa v noci prechádzal po štvrti, dúfal, že stretne niekoho, s kým sa pozhovára, no prechádzky sa končili iba jeho príchodom domov.
Nahrávanie albumu
Pri nahrávaní albumu Thriller sa Jackson spojil s Quincy Jonesom, producentom svojho predošlého projektu Off the Wall. Z 300 pripravených skladieb vybrali deväť. Nahrávanie, ktorého rozpočet bol 750 000 dollárov, prebiehalo v období medzi aprílom až novembrom roku 1982. Zúčastnilo sa na ňom viacero členov zoskupenia Toto. Jackson je autorom štyroch piesní: „Wanna Be Startin' Somethin'“, „The Girl Is Mine“ (spolu s Paulom McCartneyom), „Beat It“ a „Billie Jean“. Jackson na rozdiel od iných autorov nepísal tieto skladby na papier, ale nahral si ich na diktafón a počas nahrávania albumu ich spieval z pamäti.
Počas nahrávania dochádzalo medzi Jacksonom a Jonesom k napätiu. Jackson trávil veľa času nacvičovaním tanečných krokov. Po skončení nahrávania boli obaja nespokojní s výsledkom a strávili niekoľko ďalších týždňov vyrábaním ich remixovaných verzií. Quincy Jones bol presvedčený o tom, že skladba „Billie Jean“ je prislabá a na album nepatrí, no Jackson s tým nesúhlasil a na albume ju ponechal. Jones bol presvedčený o tom, že album Thriller nebude mať komerčný úspech provnateľný s Off the Wall, lebo hudobný trh je oslabený a Jackson uvažoval o tom, že zruší vydanie nového albumu.
V jednom z interview Jackson povedal, že jeho zámerom bolo nahrať album, v ktorom každá z jeho skladieb bola vrahom, ktorých zastreší jeho titul Thriller. Jones a Jackson chceli aby sa na albume objavila rockovo znejúca skladba, hľadali preto vhodného gitaristu pre nahrávku „Beat It“, pieseň, ktorú zložil a nahral pre ňu bicie nástroje Michael Jackson. Nakoniec oslovili Eddie Van Halena z kapely Van Halen.
Podľa autora titulnej skladby, Roda Tempertona, sa pieseň mala pôvodne volať „Starlight“, alebo „Midnight Man“, no nakoniec sa rozhodol že názov „Thriller“ má väčší obchodný potenciál. Na nahrávku recitatívu zohnal Temperton herca Vincenta Priceho, ktorý mal svoj part hotový už na druhýkrát. Túto hovorenú časť skladby Temperton napísal počas cesty taxíkom do nahrávacieho štúdia. Jones and Temperton hovorili, že niektoré nahrávky pre slabú razantnosť a drsnosť boli z finálneho mixu vystrihnuté.
Hudba
Podľa Steve Hueya z Allmusic, má album Thriller v porovnaní s jeho predchodcom Off the Wall väčšiu výrazovú silu, jeho rockové a tanečné nahrávky sú agresívnejšie, no popové a baladické skladby su omnoho jemnejšie a oduševnenejšie. Je to rozpoznateľné na skladbách ako sú balady „The Lady in My Life“, „Human Nature“ a „The Girl Is Mine“, funkových kúskoch „Billie Jean“ a „Wanna Be Startin' Somethin'“ a na sete v štýle disco: „Baby Be Mine“ a „P.Y.T. (Pretty Young Thing)“. Skladba „Wanna Be Startin' Somethin'“ bola napísaná niekoľko rokov pred rokom 1982 a mala podobný zvuk ako bol u hudobného materálu pre album Off The Wall. Pieseň je sprevádzaná basgitarou a perkusiami a v jej ústrednej časti, v gradujúcom svahilskom chválospeve, má nadnárodný podtón. Skladba „The Girl Is Mine“ rozpráva o dvoch kamarátoch, ktorí súperia o ženu a dohadujú sa, kto jú má rád viacej, v závere ich dialóg prechádza do hovoreného rapu.
Napriek nablýskanému popovému laku nahrávok album Thriller oproti Off the Wall viacej zvýrazňuje smerovanie protichodných tématických prvkov, ktoré naznačujú chrakteristiku neskorších Jacksonových projektov. Albumom Thriller Jackson začal svoje stotožnenie sa s podprahovou témou paranoje a vízie temna. Evidentné je to v skladbách „Billie Jean“, „Wanna Be Startin' Somethin'“ a „Thriller“. V piesni „Billie Jean“ Jackson spieva o posadnutom fanúšikovi konštatujúcom, že s ňou splodil syna, v skladbe „Wanna Be Startin' Somethin'“ je v spore s klebetami a médiami. V titulnej piesni Jones mal zvuk Jacksonov hlasu upraviť cez 180 centimetrovú papierovú rúru a priniesol džezovému saxofónistovi Tomovi Scottovi zaujímavý hudobný nástroj lyricon, ktorý je dychovým analógovým syntetizátorom. Basgitarista Louis Johnson svoj part zahral svoj part na basovej gitare Yamaha. Skladba začína dlhším basovo rytmickým úvodom, je v nej použitých viacero zvukových efektov (škrípajúce dvere, zvuk hromu, kroky po drevených doskách, vietor, zavýjajúce psy…).
Video skladby „Beat It“ je poctou muzikálu West Side Story a je zároveň prvým úspešným Jacksonovým rockovejšie ladeným kúskom. Jackson o tejto piesni neskôr hovoril, že jej myšlienkou je muž nemusí byť tvrďasom, aby zostal chlapom, že nemusíte umierať, aby ste to dokázali. Skladba „Human Nature“ je stiesnená a sebapozorujúca, sprostredkované je to jej slovami: „Zrána sa pozerám, ako začína byť srdce mesta, naťahujúc sa, dotkol som jej ramena, snívam z ulici“.
Vydanie albumu a ohlasy
Album Thriller vyšiel 30. novembra 1982 a v dobe svojho nejväčšieho úspechu sa z neho predávalo milión jeho hudobných nosičov za týždeň. K tomuto albumu vyšlo sedem singlov vrátane piesne „The Girl Is Mine“, ktorá sa javila ako zlý výber a spočiatku predznamenala, že Thriller by mohol byť pre fanúšikov sklamaním, že Jackson sa týmto albumom vtiera do priazne publiku bielej pleti. Po tomto singli nasledovala skladba „Billie Jean“, ktorá album Thriller vytiahla na vrchol rebríčka. Na tento úspech nadviazal singel „Beat It“, na nahrávaní ktorého sa podieľala aj Eddie Van Halen a Steve Lukather. Titulná skladba sa ako singel stala medzinárodným hitom.
Aj ohlasy hudobných kritikov na album boli viac-menej pozitívne. V časopise Rolling Stone bol Christopherom Connellym oznámkovaný štyrmi hviezdičkami. Connelly ho označil ako ostrý album s drásavým, temným odkazom. Napriek pozitívnym ohlasom titulná skladba dostala silnú kritiku. Rolling Stone vyjadril negatívny pocit tým, že sa zvrhla do prehnanej nnezmyselnosti. Magazín vyjadruje zmetenie nad miešaním Vincenta Priceho s Countom Floydom v záverečnej rapovanej sekvencii. Iné periodikum, The New York Times, dalo albumu pozitívne hodnotenie. Tieto noviny venovali väčšiu pozornosť nahrávke „Human Nature“. Označili ju ako najvýznamnejšiu skladbu albumu a napísali, že je ľúbozvučnou baladou od Steve Porcara a Johna Bettisa s neodolateľným refrénom, ktorá má potenciál byť obrovským hitom. V závere hodnotenia The New York Times dodávajú, že na albume je viacero ďalších hitov, ktoré svojim rozložením prenikli albumom natoľko, že je hitový celý. Album Thriller podľa týchto novín predznačuje, že Jacksonov umelecký vývin je ešte na konci.
Kritik Robert Christgau hodnotil pozitívne (A−) tento album už pár dní pred jeho vydaním. Potvrdil, že nahrávka síce obsahuje svoje hluché miesta, no aj tak už patrí medzi ašpirantov na klasiku. Podľa neho je najlepším dielom albumu skladba „Beat It“, nazýva ju triumfom a trhákom (angl. thriller), na druhej strane sa kriticky vyjadruje o piesni „The Girl Is Mine“ ako o najhoršom Michaelovom nápade od nahratia skladby „Ben“. Christgau si myslí, že spolupráca na nahrávaní nebola najlepšia, no zároveň oceňuje jej dosiahnutie prístupnosti pre rasovo odlišných poslucháčov rádií. O rok neskôr časopis Time označil za najlepšie single tohto albumu skladby „Billie Jean“, „Beat It“ a „Thriller“. Oproti tomu Paolo Hewitt v časopise Melody Maker tento album skritizoval. Za piesne, ktoré mu stáli za zmienku považoval vzrušujúcu „Wanna Be Startin' Somethin'“ a celkom dobrú elektrofunkovú kompozíciu „Billie Jean“. Celý album charakterizoval ako sladký, najviac poslednú skladbu albumu. Zhrnul to slovami o tom, že Jackson mrhal svojim talentom na to aby svoj zisk zmenil na zlato.
Tento album v roku 1984 pre Michaela Jacksona priniesol rekord ziskom sedmych cien Grammy, vrátane ceny za album roka. Jedinú ôsmu cenu získal v tomto roku Bruce Swedien. V tomto istom roku Jackson získal osem ocenení American Music Awards, cenu Special Award of Merit a tri ceny MTV Video Music Awards. Dňa 7. februára 1984 sa dostal do Guinnessovej knihy rekordov ako najlepšie predávaný album na svete. Tento album je jedným z troch, ktoré sa celý rok udržali v Top Ten rebríčka Billboard 200. Udržal sa tam počas 80 týždňov, a 37 týždňov bol v tomto rebríčku číslom jeden. Album Thriller je na čele trojice albumov, ktoré majú sedem singlov v Top Ten rebríčka Billboard Hot 100 a je jediným albumom, ktorý bol v USA najlepšie predávaným dva roky (1983/84). Dňa 6. marca 2009 bol asociáciou RIAA tento album len za predaj v Spojených štátoch certifikovaný ako 28-krát platinový, zároveň sa stal dvojnásobne diamantovým. Tento album je na vrcholoch predaja aj v ďalších krajinách, v Spojenom kráľovstve sa ho predalo 3,7 milióna kópií, 14-násobne platinovým sa stal v Austrálii. Tento album je populárny dodnes. Podľa odhadov pre hudobný trh USA sa ho za rok predá 130 000 kópií, v katalógu popových najpredávanejších albumov USA bol v roku 2003 na druhom mieste, v Spojenom kráľovstve bol v marci 2007 na 39 mieste. Album Thriller má odhadovaný celosvetový predaj medzi 47 až 109 miliónov nosičov, Guinessova kniha rekordov mala v roku 2007 tento údaj na čísle 65 miliónov kópií.
Hudobný priemysel
Jeho právny zástupca John Branca poznamenal, že Michael Jackson dosiahol tantiémy 2 dolláre za každý predaný album, t. j. najvyššie aké sa do toho obdobia v hudobnom priemysle podarilo umelcovi dostať. Jackson dosiahol rekordný zárobok aj za predaj kópií na kompaktných diskoch, a dosiahol rekord za predaj filmového dokumentu The Making of Michael Jackson's Thriller, ktorého producentami boli Jackson s Johnom Landisom. Podľa zistení stanice MTV, sa z filmu v prvých mesiacoch predalo viac ako 350 000 kópií.
Na trhu poháňanom úspešnými singlami, ktoré boli hitmi album Thriller získaval na vážnosti a nové single násobili jeho predajnosť. Predaj albumu sprevádzal predaj drobného tovaru, ako bola v máji 1984 napríklad bábka Michaela Jacksona, ktorá sa vtedy na trhu predávala za cenu 12 dollárov. Thriller si udržal svoju pozíciu v americkej kultúre, životopisec J. Randy Taraborrelli hovorí, že v jednej chvíli obchod s týmto albumom nahradil obchod s časopismi, hračkami, vstupenkami na obľúbené filmy. V dobách vydania albumu, vďaka jeho úspechom došlo k všeobecnému vzostupu profitu hudobného priemyslu, rok 1984 bol prvým najúspešnejším od roku 1978, kedy bol jeho výnos 4,7 bilióna dollárov.
Hudobné video a rasová znášanlivosť
Pred úspechom albumu Thriller nebolo vždy pre Jacksona z rasových dôvodov jednoduché vysielať na stanici MTV hudobné klipy. Na túto televíznu spoločnosť začal tlačiť až prezident firmy Columbia Records, Walter Yetnikoff, pohrozil, že ak nebudú chcieť vysielať klipy s umelcami čiernej pleti, jeho firma im nedodá ani iné videá. Mal v hudobnom priemysle vplyvné postavenie a aj neskôr pomáhal týmto umelcom čiernej pleti prezentovať sa v hlavných vysielacích časoch.. MTV bola v tomto období mladá stanica a vysielanie klipov ku skladbám „Beat It“ a „Billie Jean“ jej nakoniec pomohlo tomuto hudobnému kanálu pritiahnuť k obrazovkám fanúšikov popu a R&B.
Hudobné vidoeklipy k singlom albumu Thriller mali nový rozmer. Boli v nich harmonizované hudobné dejové a tanečné zložky piesní. Spĺňali tak hlavne výrazový a prezentačný význam hudobných diel populárnej hudby, stali sa jednou z umeleckých foriem.. 14-minútové hudobné video Thriller, musela hudobná stanica MTV po prvom uvedení vysielať dvakrát za hodinu. Tento krátky film, ktorý postupne prerástol do hudobného videa, dostal označenie ako najlepšie hudobné video. Popularita tohto videa spôsobila opätovný vzostup albumu na prvé miesto hudobného rebríčka, no Jacksonov hudobný vydavateľ nemal záujem podporiť výrobu tretieho hudobného videoklipu. Na dotáciu tretieho klipu Jackson presvedčil úspechom nadšených predstaviteľov hudobnej televíznej stanice MTV. V roku 2004, hudobný kritik a novinár Nelson George napísal, že je ťažké počúvať piesne z albumu Thriller bez toho, aby si človek nepredstavil scény z ich hudobných klipov, a naopak pri pohľade na obrázky z klipov si veľa ľudí vie definovať piesne. V podstate sa dá povedať, že pre hudobnú stanicu MTV bol Michael Jackson prvým umelcom, ktorý dokázal využiť možnosť cez vysielané videoklipy pretransformovať vizuálnu stránku svojich tvorivých predstáv do predstáv publika. Krátky film typu videa Thriller zostal skôr špecialitou Michaela Jacksona, no skupinové tanečné skvencie, podobné klipu „Beat It“ sú imitované dodnes. Choreografia vo videoklipe Thriller sa stala časťou popkultúry, bola kopírovaná všelikde od Bollywoodu až po väzňov na Filipínach.
Pre umelcov tmavej pleti bol úspech Michaela Jacksona v 80. rokoch bezprecedentný. Podľa vyjadrenia v denníku The Washington Post, album Thriller vydláždil cestu pre ďalších afroamerických umelcov ako bol napríklad Prince. Pieseň „The Girl Is Mine“ má svoj význam aj v tom, že sa na verejnosť, do rádií dostala téma lásky a manželstva rasovo rozdielnych ľudí. Noviny Time označili Jacksona za najväčší fenomén od čias The Beatles a za najvýznamnejšieho sólového hudobného umelca od čias Elvisa Presleya. Možno povedať, že je najpopulárnejším umelcom tmavej pleti v histórii.