cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scintilátor
Dosvit
Dôležitým parametrom jednotlivých scintilátorov je dosvit, ktorý popisuje, ako rýchlo sa intenzita záblesku zmení e-krát. Pre plyny je to asi 10-9 s, pre kvapaliny 10-9 až 10-8 s a pre tuhé látky asi od 10-8 až 10-5 s. Dosvit závisí i na druhu častice, čo možno využiť pri selektívnom meraní zvolenej častice.
Lollipop (Big Bang)
Lollipop je pieseň juhokórejských skupín Big Bang a 2NE1. Vznikla na propagáciu mobilných telefónov LG Cyon. Skladba interpoluje hit „Lollipop“ z roku 1958, ktorý napísali Julius Dixson a Beverly Ross. Pieseň sa umiestnila na prvej priečke rôznych online rebríčkov. Aj keď práve „Lollipop“ bol prvým singlom skupiny 2NE1, nepovažuje sa za ich debutový. Tým bol až singel „Fire“, ktorý vyšiel 6. mája 2009.
Videoklip
Videoklip k piesni sa natáčal v prvý marcový týždeň a premiéru mal 27. marca 2009. O niekoľko týždňov neskôr, 2. mája 2009, bolo zverejnené video z nakrúcania.
Externé odkazy
BIGBANG & 2NE1 - Lollipop MV na YouTube
Suzy
Suzy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Suzy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Suzy má 307 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Židněves
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1255.
Územnosprávne začlenenie
Dejiny územnosprávneho začleňovania zahŕňajú obdobie od roku 1850 do súčasnosti.
V chronologickom prehľade je uvedená územno administratívna príslušnosť obce v roku, kedy k zmene došlo:
Pery
thumb|right|Ľudské pery Pery sú viditeľný orgán okolo úst. Vo väčšine prípadov je horná pera menšia. Perami sa vyjadrujú emócie.
Účel
Existujú choroby pier, napríklad herpes simplex.
Trignac
Trignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Trumanova doktrína
right|thumb|americký prezident Harry S. Truman Trumanova doktrína bola vyhlásená 12. marca 1947 americkým prezidentom Harrym Trumanom. Riešila predovšetkým otázku Grécka a Turecka. Išlo o poskytnutie vojenskej a hospodárskej pomoci týmto dvom štátom, aby sa predchádzalo ich včleneniu do sovietskej zóny. Obsahovala záväzok Spojených štátov brániť demokraciu vždy a všade.
22. mája 1947 prezident Truman podpísal zákon o pomoci Grécku (Agreement on Aid to Greece), čo podľa niektorých znamenalo začiatok studenej vojny. Vojnové spojenectvo USA a ZSSR sa tým zmenilo na otvorené nepriateľstvo v súboji o rozširovanie sféry alebo zóny vlastného vplyvu.
V nadväznosti na túto doktrínu vznikol o rok neskôr americký Marshallov plán, ako program hospodárskej pomoci najmä nekomunistickým európskym štátom.
V súvislosti s Trumanovou doktrínou sa často hovorí o koncepcii „zadržovania" alebo "zadržiavania" (ang. containment policy) komunizmu. Tento pojem použil ako prvý George F. Kennan. Šlo o politiku voči Sovietskemu zväzu a štátom, ktorým bol vnútený komunistický režim, ktorá mala zadržať rozširovanie ich sféry vplyvu.
Pilocytárny astrocytóm
Pilocytárny astrocytóm alebo pilocytový astrocytóm je nezhubný nádor mozgu, pôvodom z buniek neuroglie (astrocyty).
Charakteristika
Pilocytárny astrocytóm je nádorom prevažne detského veku, s maximom výskytu do 20. roku života. Najčastejšie sa nachádza v zadnej jame lebečnej v mozočku, no môže sa vyskytnúť i kdekoľvek inde v mozgu. Od miesta nádoru sa následne odvíjajú i klinické ťažkosti pacienta.
Diagnostika
thumb|300px|right|MRI mozgu zobrazuje recidívu pilocytárneho astrocytómu v oblasti [[mozgový kmeň|mozgového kmeňa.]] Najvýznamnejšiu úlohu zohráva vyšetrenie magnetickou rezonanciou. Nádor má pomerne typický obraz prevažne tenkostennej cystickej expanzie s menším podielom solídneho tkaniva, ktoré sa po podaní kontrastnej látky pomerne výrazne sýti.
Definitívna diagnóza sa stanoví histologicky.
Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Vilnius)
Katedrála Nanebovzatia Panny Márie je pravoslávna katedrála vo Vilniuse, hlavnom meste Litvy. Nachádza sa v Starom meste na brehu rieky Vilija, neďaleko od Kostola Sv. Anny.
Je to jeden z najstarších kresťanských chrámov vo Vilniuse, založený v roku 1346 za vlády litovského kniežaťa Algirdasa, Gediminasovho syna. Pamätná tabuľa založenia chrámu sa nachádza pri jeho vchode. Vo februári 1495 sa tu konala svadba dcéry Ivana Veľkého (jej hrob sa nachádza v chráme) s litovským kniežaťom Alexandrom.
Pilocytárny astrocytóm
Diferenciálna diagnostika
Nádor treba odlíšiť od iných typov astrocytárnych nádorov, PNET, ependymómu, hemangioblastómu a arachnoideálnej cysty.
Liečba
Liečba je takmer výlučne chirurgická, s dobrou prognózou.
Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Vilnius)
Dejiny
náhľad|vľavo|Pamätná tabuľa pri vchode do chrámu Chrám bol postavený podľa vzoru Chrámu sv. Sofie v Kyjeve a na Algirdasovo pozvanie vysvätený Vladimírom Alexejom (kyjevským metropolitom). Počas vlády Vytautasa tento chrám stal katedrálnym chrámom Vilniusu.
Neskôr začal chrám upadať. Počas tohto obdobia ho na vlastné náklady veľkého horlivca pravoslávia vo veľkom litovskom kniežatstve – Konstantina Ivanoviča Ostrožského (15111522) zrekonštruovali. Od roku 1609 patril uniatskej cirkvi. Mnohokrát vyhorel a postupne strácal pôvodný pôdorys chrámu. Po roku 1748 sa v ňom nekonali bohoslužby, pretože chrám vyhorel a zostal opustený.
V roku 1808 budovu predali Vilniuskej univerzite. Po veľkej prestavbe architekta Michaila Schultza v duchu klasicizmu sa z chrámu stal divadelno-kultúrny komplex s miestom pre výučbu študentov. V roku 1841, keď vznikla mediko-chirurgická fakulta, univerzita musela malé priestory v budove opustiť. Nahradili ju kasárne, mestský archív, obchodné a obytné priestory a kováčska vyhňa.
Veliteľ
náhľad|Sovietsky veliteľ vedúci svoju jednotku do boja. Veliteľ je ten kto velí organizovanej vojenskej jednotke, resp. vozidlu alebo lodi. Týmto termínom sa označujú aj osoby riadiace činnosť policajných alebo hasičských jednotiek. Osoba poverená touto funkciou nesie za jednotky pod svojim velením osobnú zodpovednosť a musí sa riadiť vojenskými predpismi a vojnovým právom. Medzi dôležité úlohy veliteľa patrí udržiavanie disciplíny a bojovej pripravenosti jednotky. Veliteľ zodpovedá za činy svojich podriadených a je povinný ich kontrolovať. Podriadení sú naopak povinní chrániť svojho veliteľa v boji a v prípade jeho zranenia alebo smrti musia prevziať velenie jednotky aby splnili úlohy v stanovenej dobe.
Menším vojenským jednotkám napr. družstvám môžu veliť poddôstojníci, väčším jednotkám ako sú čata velia dôstojníci. Aj z tohto dôvodu sa často používa ako synonymum označenia veliteľ termín veliaci dôstojník (angl. Commanding Officer, skrátene CO).
Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Vilnius)
Dejiny
Obnovený chrám bol opätovne vysvätený októbri roku 1868 (podľa gregoriánskeho kalendára v novembri 1868). V chráme sa nachádza veľký ikonostas so 73 ikonami od Ivana Petroviča Trutneva.
Rozvádzač
Rozvádzač môže byť:
Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Vilnius)
Dejiny
V rokoch 19491957 chrám prešiel veľkou rekonštrukciou, ktorú dokončili až v 80. rokoch 20. storočia. Posledná rekonštrukcia bola v roku 1998.
Pointel
Pointel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ampicilín
thumb|Ampicilín
Ampicilín alebo kyselina 7-(2-amino-2-fenyl-acetyl)amino-3,3-dimetyl-6-oxo-2-tia-5-azabicyklo[3.2.0]heptán-4-karboxylová je beta-laktámové antibiotikum ktoré je využívané bežne na liečbu bakteriálnych infekcií od roku 1961. Je členom rodiny aminopenicilínov a je približne ekvivalentný amoxicilínu, čo sa týka spektra účinnosti a aktivity. Niekedy môže vyvolať nealergické reakcie v rozsahu od vyrážky (napr. u pacientov s mononukleózou) až po život ohrozujúce anafylaktické reakcie.
Mechanizmus účinku
Ako predstaviteľ betalaktámových antibiotík penicilínovej skupiny je ampicilín schopný prenikať do gram-pozitívnych a niektorých gram-negatívnych baktérií. Od penicilínu sa líši prítomnosťou aminoskupiny. Táto aminoskupina mu uľahčuje prenikať cez vonkajšiu membránu gram-negatívnych baktérií. Ampicilín je kompetitívny inhibítor enzýmu transpeptidáza. Transpeptidáza je pre baktérie nenahraditeľná pri tvorbe bunkovej steny. Inhibuje tretie (finálne) štádium syntézy bakteriálne bunkovej steny, čím v konečnom dôsledku spôsobuje rozpad bunky.
Indikácie
Ampicilín je blízko príbuzný inému predstaviteľovi penicilínových antibiotík, amoxicilínu a obidva sú používané na liečbu infekcií močových ciest, zápalov stredného ucha, zápalov pľúc bez komplikácií, Haemophilus influenzae, Listeria meningitis a salmonelóz. Je používaný spolu s flukloxacínom v kombinovanom antibiotiku co-fluampicil na liečbu cellulitis (infekcie hlbokého podkožného tkaniva), ďalej na pokrytie streptokokových infekcií skupiny A, kým flukloxacín pôsobí proti baktériám Streptococcus aureus. Znepokojujúce je množstvo baktérií, ktoré získali rezistenciu na ampicilín, čo si vyžiadalo kombinačnú terapiu alebo využitie iných antibiotík. Všetky pseudomonády a väčšina kmeňov klebsiel a aerobakterov sú pokladané za rezistentné.
Využitie vo výskume
Ampicilín je v molekulárej biológii často využívaný ako selektívny indikátor prijímania génov (napr. plazmidov) baktériami (napr. E.coli). Gén, ktorý má byť prijatý baktériou je napojený na gén ampicilínovej rezistencie (v prípade E.coli zvyčajne bla (TEM-1) gén, ktorý kóduje betalaktamázu).Baktérie, ktoré boli vystavené takémuto kombinovanému génu sú následne inkubované na pôde obsahujúcej ampicilín (50-100mg/L). Len baktérie, ktoré prijali kombinovaný gén získajú rezistenciu na ampicilín a teda obsahujú aj cieľový gén. Ampicilín predstavuje biely prášok s jemne žltým nádychom, rozpustný vo vode (50mg/ml).
Preťahovanie
Preťahovanie alebo pretiahnutie môže byť:
Preťahovanie môže byť:
George Ellery Hale
George Ellery Hale (* 29. jún 1868, Chicago, Illinois, USA† 21. február 1938, Pasadena, Kalifornia) bol americký astronóm.
Životopis
Narodil sa ako najstarší z troch detí dobre situovaných rodičov Williama Elleryho Halea a Mary Brownovej. Študoval na Massachusettskom technologickom inštitúte (MIT), na observatóriu Harvardovej univerzity (1889-1990) a na Humboldtovej univerzite v Berlíne (1893-94). Popri štúdiu na MIT vynašiel spektroheliograf, s ktorým vykonal svoje objavy slnečných vírov a magnetických polí slnečných škvŕn.
Pomáhal pri zakladaní viacerých observatórií (napr. observatórium Yerkes, observatórium Mount Wilson a Haleho slnečné laboratórium). V Mount Wilson zamestnal a podporoval Harlowa Shapleya a Edwina Hubblea a mal veľký podiel na získavaní finančných prostriedkov, plánovaní, organizovaní a propagácii astronomických inštitúcií, spoločností a časopisov. Hale hral tiež významnú úlohu v rozvoji Kalifornského technologického inštitútu v Pasadene a na vybudovaní observatória Mt. Palomar.
Courtney Thorne-Smithová
Courtney Thorne-Smith (* 8. november 1967) je americká herečka. Jej najznámejšie role sú Alison Parker v Melrose Place, Gregoria Thomas v Ally McBealová a v Dva a pol chlapa ako Lyndsey McElroyová.
Fotonásobič
Fotonásobič alebo fotoelektrický násobič alebo násobič elektrónov je veľmi citlivý detektor žiarenia využívaný vo fyzike častíc, ktorý registruje a zosilňuje žiarenie v ultrafialovej, viditeľnej a blízkej infračervenej časti spektra. Tieto detektory zosilňujú signál vytváraný dopadajúcim žiarením faktorom až 108, a tak je možné registrovať prítomnosť čo i len jedného fotónu. Výhodou fotonásobiča je okrem vysokého zisku aj nízky šum a rýchle čítanie dát.
Courtney Thorne-Smithová
Mladosť
Courtney sa narodila v San Franciscu v Kalifornii a vyrastala v Menlo Park, južnej časti San Francisca. Jej otec Walter Smith je opravár počítačov a inej elektroniky a jej matka Lora Thorne je terapeutka. Rozviedli sa, keď bolo Courtney ešte len sedem rokov; bola v striedavej starostlivosti. Má staršiu sestru Jennifer, ktorá je exekútorka.
Courtney nastúpila na školu Menlo-Atherton High School v Atherton, ale zmaturovala na Tamalpais High School v Mill Valley v roku 1985. Účinkovala v divadle Ensemble Theater Company v Mill Valley, keď prestúpila na druhú školu.
Osobný život
Na začiatku 90. rokov Courtney randila s Andrewom Shue, s ktorým mala aj filmový románik v Melrose Place. V júni 2000 sa vydala za Andrewa Conrada; rozviedli sa v januári 2001.
1. januára 2007 sa vydala za Rogera Fishmana, prezidenta marketingovej spoločnosti Zizo Group a autora knihy „What I Know“ (Čo ja viem). 11. januára 2008 sa im narodilo prvé dieťa, Jacob Emerson Fishman.
Surfontaine
Surfontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Surfontaine má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Pontchardon
Pontchardon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Junkers Ju 287
Junkers Ju 287 bolo experimentálne lietadlo vyvíjané Nemcami počas druhej svetovej vojny, ktoré poháňali 4 prúdové motory Junkers Jumo 004 s revolučnými črtami – dopredu šípovitými krídlami a dvoma motormi umiestnenými na krídlach a dvoma pri trupe. Jeden kompletný a jeden nedokončený prototyp bol po skončení vojny zaistený Červenou armádou a dizajn tohto lietadla mal vplyv na vývoj lietadiel v ZSSR po skončení druhej svetovej vojny.
Vývoj
Ju 287 bol projekt bombardéra, ktorý by bol rýchlejší, ako ktorákoľvek spojenecká stíhačka. Dopredu ubiehajúce krídla boli nápad hlavného dizajnéra projektu, Dr. Hansa Wockeho a mali zabezpečiť dosiahnutie veľkej výšky pri nižších rýchlostiach, pretože spoľahlivosť vtedajších prúdových motorov bola nízka a lietadlá boli zraniteľné pri vzlete a pristávaní. Prvý prototyp bol postavený z nepodareného trupu Heinkela He 177, chvost bol z Junkers Ju 338, hlavný podvozok z Junkers Ju 352 a predné kolesá boli odobraté z havarovaného B-24 Liberator. Dva motory sa nachádzali pod krídlami a ďalšie dva na boku trupu v jeho prednej časti. Testy začali 8. augusta 1944 a ukázalo sa, že lietadlo sa skvele ovláda, ale objavili sa aj problémy s krídlami. Testy tiež ukázali, že by sa mohlo ťažiť z umiestnenia viacerých motorov pod krídla a tak sa pri ďalších prototypoch plánovalo zlúčiť viacero motorov Heinkel He 111, ale pretože pri vývoji týchto motorov nastali problémy, rozhodlo sa pre motor BMW 003. Druhý a tretí prototyp mal mať 6 takých motorov, 3 pod každým krídlom, neskoršie prototypy mali mať pod každým krídlom dva a dva pri trupe, podobne, ako pri prvom prototype. Tieto prototypy mali mať novonavrhnuté trupy a tretí prototyp mal už niesť výzbroj a slúžiť ako podklad pre sériovú výrobu. Ešte pred dokončením prvého prototypu bola továreň, kde sa lietadlo stavalo, obsadená Sovietmi a spolu so všetkými lietadlami bola odvezená do ZSSR. Tam bol druhý prototyp dokončený a po prvýkrát vzlietol 23. mája 1947, ale v tej dobe už vývoj Ju 287 predstihol. Podstatne zväčšená verzia tohto stroja, OKB-1 EF 14, bola testovaná v roku 1949, ale od projektu bolo upustené.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jablonov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jablonov v okrese Levoča.
Altán
Altán môže byť:
Vladimír Palko
Doc. RNDr. Vladimír Palko, CSc. (* 20. máj 1957, Bratislava) je slovenský matematik, vysokoškolský pedagóg a politik. Je bývalý poslanec NR SR a bývalý minister vnútra SR v druhej vláde Mikuláša Dzurindu. V minulosti bol podpredsedom KDH a v rokoch 2008-2014 bol predsedom strany Konzervatívni demokrati Slovenska (KDS), ktorá zanikla v decembri 2014.
Životopis
Vladimír Palko v roku 1981 absolvoval Matematicko-fyzikálnu fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, v roku 1987 získal titul kandidáta vied. Medzi rokmi 1981 až 1990 pôsobil ako odborný asistent na Katedre matematiky na Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej a ako vedecký pracovník na Ústave technickej kybernetiky v Slovenskej akadémii vied.
Od roku 1991 až do 1996 bol odborný asistent na Katedre matematiky Fakulty elekrotechniky a informatiky Slovenskej technickej univerzity. Titul docent v obore matematika získal v roku 1996.
Vladimír Palko je ženatý a má tri deti.
Politická činnosť
V rokoch 19911992 bol námestníkom riaditeľa Federálnej bezpečnostnej informačnej služby.
KDH
Od novembra 1996 do júla 1998 pôsobil v Kresťanskodemokratickom hnutí (KDH) ako podpredseda strany. V júli 1998 sa stal členom Slovenskej demokratickej koalície (SDK) a prerušil členstvo v KDH. Svoje členstvo obnovil 15. januára 1999, v apríli sa stal podpredsedom KDH pre tlač a vonkajšie pôsobenie a vo funkcii bol viackrát potvrdený.
V júni 2007 Vladimír Palko kandidoval na predsedu KDH, snem však v tajnej voľbe potvrdil Pavla Hrušovského.
Nakoniec zo strany 21. februára 2008 vystúpil spoločne s Františkom Mikloškom, Pavlom Minárikom a Rudolfom Bauerom s myšlienkou založiť novú politickú stranu
Poslanec a minister
Vladimír Palko získal v parlamentných voľbách v roku 1998 mandát poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za SDK. V novembri 2000 so skupinou 9 poslancov vystúpil z poslaneckého klubu SDK a založili v Národnej rade klub KDH. Počas tohto obdobia bol predsedom Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť.
KDS
Nová politická strana Konzervatívni demokrati Slovenska bola 22. júla 2008 zaregistrovaná na ministerstve vnútra. Vladimír Palko sa stal jej prvým predsedom. Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2009 bol lídrom kandidátnej listiny koalície KDS a OKS. Koalícia však dosiahla len 2,1 % hlasov a žiaden mandát nezískala. KDS v roku 2010 nekandidovala v parlamentných voľbách s odôvodnením na finančnú náročnosť volebnej kampane. V roku 2014 strana zanikla po neúspechu Rudolfa Bauera vo voľbách primátora Košíc.
Palko sa po skončení politickej kariéry venuje písaniu kníh a článkov.
Katapult
thumb|right|300px
Katapult je typ stroja používaný ako zbraň na vystreľovanie kameňov alebo iných vecí, ktoré by mohli spôsobiť škodu niečomu inému. Katapulty používajú závažia a páky, aby poslali kamene alebo iné veci do vzduchu. Sú jednoduchšie ako iné zbrane, ktoré sú  v súčasnosti rozšírenejšie  a boli viac používané v minulosti vo vojnách, osobitne v stredoveku. V súčasnosti sa katapulty používajú na štúdium starých zbraní a pre ľudí, ktorí chcú vyskúšať staré metódy vedenia vojny.
Niekedy, namiesto kameňov mohli byť hodené do vzduchu smola alebo horúci decht, aby spôsobili škodu zapálením cieľa.Často boli umiestnené na vyvýšenom mieste alebo na hradných vežiach na umožnenie strieľania na väčšiu vzdialenosť. Boli tiež používané na vystreľovanie kameňov na rozbitie hradných múrov.
Preťahovanie (tvárnenie)
Pre preťahovanie (napr. drôtu) cez prievlak pozri Ťahanie (tvárnenie)
Preťahovanie je technologický proces v tvárnení, patriaci do skupiny procesov lisovania za studena presnejšie tvárnenia. Názov preťahovanie sa používa pre tri rôzne operácie:
Pouvrai
Pouvrai je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bezbožnosť
Bezbožnosť môže byť:
Vallet (obec)
Vallet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Klčov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Klčov v okrese Levoča.
Suché oko
Suché oko je periodické, vysychajúce pliesko trochu na juhovýchode od sútoku Žabieho potoka s Javorinkou v hornej časti Javorovej doliny pod prahom Zadnej Javorovej doliny.
Názov
Názov plieska je odvodený od polohy pod Suchým hrebeňom Ľadového štítu.
Externé odkazy
náhľad|vľavo|[[Zadná Javorová dolina, v ktorej sa nachádza pliesko]]
Laténska doba na Slovensku
Toto je článok o laténskej dobe (mladej železnej dobe) na Slovensku (450 pred Kr. – prelom letopočtu).
Periodizácia
Chronologické rozdelenie laténskej doby (mladej železnej doby) na Slovensku:
Železničná trať Zábřeh na Moravě – Šumperk
Železničná trať Zábřeh na Moravě – Šumperk (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 291) je jednokoľajová celoštátna trať, ktorá vedie zo Zábřehu na Moravě cez Bludov do Šumperka. Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1871. Elektrické vlaky tu jazdia od decembra 2009.
Laténska doba na Slovensku
Periodizácia
V hranatých zátvorkách sú uvedené stupne podľa prehistorika Paula Reineckeho, v okrúhlych alternatívne datovania (nepoužité v tomto článku).
Úvod
Do 5. storočia pred Kr. o etnickej príslušnosti archeologických kultúr v strednej Európe možno spravidla len špekulovať (hoci z halštatskej doby poznáme prvé kmeňové názvy, ktoré sa aspoň nepriamo dotýkajú územia Slovenska). Približne od polovice 5. storočia pred Kr. však môžeme za nositeľov materiálnej kultúry na strednom Podunajsku, vrátane (spočiatku iba západného) Slovenska, jednoznačne označiť indoeurópskych Keltov (Gréci ich nazývali Kelti, Rimania Galovia), presnejšie východných Keltov (na rozdiel od tzv. západných Keltov vo Francúzsku, Španielsku, Taliansku a Británii), ktorých hmotná kultúra sa nazýva východolaténsky okruh. Okamih, kedy na západnom Slovensku prevládli keltské kultúrne vplyvy resp. možno prišli prví ojedinelí Kelti (asi po 450 pred Kr., uvádza sa aj okolo 400 pred Kr.) sa považuje za začiatok laténskej doby, ktorou sa na Slovensku začína tzv. protohistorické obdobie a podľa niektorých autorov sa teda končí prehistória (preddejinná doba, „pravek“ v užšom zmysle) a začína sa história v užšom zmysle (dejinná doba).
Juhozápadné Slovensko
O pôvode a šírení Keltov pozri článok Kelti. K 4. stor. pred Kr. antickí autori zaznamenávajú mená viacerých keltských kmeňov, keď sa dostávajú do priameho styku s južným svetom. Historické pramene zachytávajú predovšetkým postup Keltov do oblasti Stredomoria, do Grécka, Itálie, ba až do Malej Ázie, kde na rôznych miestach získavajú so zbraňou v ruke nové územia a dočasne sa tak stávajú súčasťou civilizovaného antického sveta. V rokoch 396 – 386 pred Kr. napríklad prekračujú Alpy a obliehajú Rím (387/386 pred Kr.).
Podľa súčasného stavu poznania to vyzerá tak, že sa na Slovensko možno v súvislosti s obchodom s Keltmi najprv dostali len keltské kutúrne vplyvy – tzv. (včasný) laténsky štýl – a až potom, niekedy v druhej polovici 4. storočia, prišla aj prvá (alebo prvá väčšia) kolonizačná vlna keltských kmeňov. Je ale samozrejme teoreticky možné, že už v 5. storočí pred Kr. môžeme keltské kultúrne vplyvy spájať aj priamo s Keltami.
Včasný laténsky štýl mal charakteristickú keramiku (točenú na kruhu s vkolkovanou výzdobou, často fľašovité tvary a často plná grafitu), kovový šperk (spony, zápony s podobou ľudských masiek) a výzbroj. Prvky výzdoby kovových nádob, zbraní a šperkov z jeho začiatkov pripomínali Orient (asi pod tráckym vplyvom od východu alebo pod etruským vplyvom od juhu). Včasný laténsky štýl sa vyskytoval sa v našej oblasti od južnej časti Viedenskej panvy až po Trnavskú sprašovú tabuľu a okolie Neziderského jazera. Rozmiestnenie príslušných nálezov naznačuje, že postupná imigrácia keltského etnika smerom na východ do neskorohalštatského prostredia prebiehala smerom od juhovýchodného Bavorska a Horného Rakúska do severozápadnej Karpatskej kotliny – severozápadného Maďarska (kde sú sústredené nálezy) s prienikmi na západné a stredné Slovensko a Moravu.
Z tohto obdobia sú na Slovensku dôležité neveľké sídliská popri toku Dunaja a Váhu a predovšetkým pohrebiská Stupava a Bučany, kde sa v kostrových hroboch našiel nielen včasnolaténsky šperk, ale aj keramika naznačujúca prežívanie domáceho halštatského kultúrneho podložia (neskorý halštat Ha D3). Na západnom Slovensku sa v tom čase ešte udržiaval geometrický sloh halštatskej doby. Tento sloh sa uplatnil aj vo výzdobe hlinených nádob z tohto obdobia (napr. na nádobách z Bučian). Za doklady skôr obchodných stykov s Keltmi možno považovať nálezy ako je maskovitá spona zo Slovenského Pravna, bronzová prilba z Turca či zlatý torques z Myjavy. Z včasnolaténskeho obdobia stojí za zmienku aj sídlisko v Bratislave—Dúbravke, poloha Veľká lúka. Na východnom Slovensku v tomto období keltské vplyvy nie sú doložené.
Južné stredné a východné Slovensko
Na západnom Slovensku sa ešte – ako už bolo spomenuté – zhruba do roku 400 pred Kr. udržala kultúra halštatskej doby – vekerzugská kultúra (pozri halštatská doba na Slovensku). Aj na južnom strednom a východnom Slovensku pokračovala vekerzugská kultúra, na východnom aj severopotiská halštatská skupina.
Severné západné a stredné Slovensko
V severných oblastiach prežívali lužické tradície (oravská skupina lužickej kultúry) so strohejšou geometrickou výzdobou (napr. prívesky na spone z Blatnice, pôsobiace archaickým dojmom).
Juhozápadné Slovensko
Niekedy na začiatku starej laténskej doby Kelti v rámci pokračujúcej expanzie prichádzajú prvý raz resp. prvý raz vo väčšom množstve aj na západné Slovensko.
Podľa antických textov Keltov medzi rokmi 359 – 358 pred Kr. stretávame už na juhu Karpatskej kotliny a na severnom Balkáne, kde sa stretli s Alexandrom Veľkým (335 al. 336 pred Kr.). V rokoch 298 – 280 pred Kr. podnikali výboje v Trácii a v Macedónii (298 pred Kr. ich macedónsky vládca Kassandros porazil v horách Haemus (dnešná Stará planina v Bulharsku); 280 pred Kr. Kelti podnikli veľký útok proti Trácii a po smrti Ptolemaia I. obsadili Macedóniu). K roku 279 pred Kr. Polybios píše, že v ofenzíve, ktorú Kelti rozpútali proti helénskemu svetu, bola vyplienená svätyňa v Delfách. V rokoch 278 – 277 pred Kr. macedónsky vládca Antigonos II. Gonatás porazil Keltov na Balkáne.
V druhej polovici 4. stor. pred Kr. sa na územie juhozápadného Slovenska pozdĺž pravého brehu Dunaja dostala prvá resp. prvá veľká kolonizačná vlna Keltov, ktorá odtiaľto zároveň (zrejme aj vojensky) vytlačila vekerzugskú kultúru. Táto kolonizácia bola súčasťou vtedajšieho keltského obsadzovaním jadra Karpatskej kotliny. Najväčšia koncentrácia osád z tejto doby sa vytvorila v ohybe Dunaja pri maďarskom Vacove, ktorá pokračovala do povodí dolných tokov Ipľa, Hrona, Žitavy a predovšetkým rieky Nitry. Podľa bojovníckych hrobov v strednom Podunajsku v 2. polovici 4. stor. sa usudzuje, že sa tu sústredila keltská vojenská sila. Aj niekde z tejto oblasti Podunajska teda vyrážali keltské bojové družiny, ktoré 279 pred Kr. vyplienili Delfy.
Kelti na západnom Slovensku zakladali veľké ploché, spravidla kostrové, pohrebiská nad 100 hrobov (Maňa, Palárikovo, Malé Kosihy), ale aj menšie pohrebiská (Dubník, Chotín, Bajč – Vlkanovo). Typické sú bojovnícke hroby s mečom, koncom starej laténskej doby s kovovým reťazovým opaskom. V ženských hroboch boli o. i. spony a okrasy v duchu tzv. symetrického štýlu.
Severné západné a stredné Slovensko
Severné Slovensku pokračuje vo svojom špecifickom vývoji (oravská skupina lužickej kultúry). Prienik predmetov včasnolaténskeho slohu naznačuje pomerne skorý kontakt so vznikajúcim východolaténskym okruhom, obyvateľstvo však ďalej prežíva bez výraznejšieho kontaktu na vývoj v južných oblastiach.
Slovensko (okrem severného západného a stredného)
K tomuto obdobiu nás antickí autori informujú, že po porážke na Balkáne (278 – 277 pred Kr.) sa v rokoch 275 – 250 pred Kr. niektoré keltské bojové družiny vrátili do Karpatskej kotliny a usadili sa tam. S touto udalosťou sa dáva do súvislosti aj prvý väčší príchod Keltov na juh stredného a východného Slovenska (Drňa, Ižkovce). Dovtedy (cca od 300 pred Kr.) bolo keltské osídlenie tohto územia výrazne redšie. Priamy prienik Keltov na východné Slovensko dosvedčujú najmä v jeho juhovýchodnej časti viaceré hrobové celky (Košice, Hraničná pri Hornáde, Beša, Cejkov, Viničky, Orechová, Drahňov, Slavkovce). Rozsah osídlenia a jeho koncentrácia na východnom Slovensku nedosahuje úroveň západného Slovenska. Na západnom Slovensku zhusťovanie osídlenia (už od cca 300 pred Kr.) viedlo k jeho ďalšiemu postupu smerom na sever po líniu Nitra—Levice. Kelti teda smerovali hlavne do oblastí osídlených staršími halštatskými obyvateľmi; oblasť Považia a západne od Váhu bola Keltmi naopak v tom čase výrazne redšie osídlená, zostávalo tam teda včasnolaténske osídlenie. Na severe Slovenska prenikajúca keltská kultúra okolo (?) 300 pred Kr. vytvorila špecifickú hybridnú tzv. púchovskú kultúru (pozri ďalej).
Od začiatku strednej laténskej doby badať u Keltov prechod od dovtedajšieho kostrového pochovávania na žiarové pochovánie (napr. Hurbanovo, Holiare, Ižkovce). Výbava hrobov sa značne zjednodušila, často sa prikladala len jedna zbraň a jeden bežný predmet. Výnimku tvorili len bohaté ženské hroby niektorých žien (špecifické pre stredolaténsku karpatskú oblasť) s reťazovými opaskami, sklenými náramkami a masívnymi bronzovými nánožnými kruhmi. Na konci strednej laténskej doby sa hroby zmenili na plytké žiarové hroby a napokon úplne zanikli (popol asi nechali voľne poletovať). Táto zmena nevyhnutne znamenala, že sa celkom alebo aspoň výrazne zmenili aj náboženské predstavy.
Sídliská z prvej časti strednej laténskej doby sú menej známe, zdá sa, že prevládalo osídlenie dvorcovitého charakteru. Na konci stredne laténskej doby (cca od 150 pred Kr.) však pozorujeme u stredoeurópskych Keltov značné zmeny. Okrem ukončenia pochovávania na tradičných, často dlhú dobu používaných pohrebiskách pozorujeme na juhozápadnom Slovensku presun ťažisko osídlenia presunulo na západ za rieku Váh a stavbu veľkých stredísk správneho a výrobno-obchodného charakteru, sídlisk mestského typu, nazývaných oppidá (podľa niektorých zdrojov sa stavali už od príchodu Bójov, teda od začiatku 2. storočia). Bratislavské oppidum (vznik asi po 113 pred Kr.; pozri aj ďalej) bolo jediné väčšie oppidum na Slovensku, slúžilo zrejme ako centrum bójskeho zoskupenia/kvázištátu na strednom Dunaji. Ostatné (napr. Molpír pri Smoleniciach, Pohanská pri Plaveckom Podhradí) pripomínali skôr menšie opevnené hradiská s výrobnými osadami v okolí.
Najneskôr od začiatku strednej laténskej doby možno pozorovať taký rozsah prehĺbenia sociálnych rozdielov u Keltov (v dôsledku ekonomického rozmachu), že sa rodové zriadenie rozpadlo. Svedčí o tom rôznosť obsahu hrobov a z prameňov sa dozvedáme o pevne organizovanej kňazskej vrstve tzv. druidov, ktorá ale rozhodovala aj v právnych a politických záležitostiach, ďalej o klientoch (nemajetných žijúcich z milosti bohatých patrónov), o ľuďoch vylúčených z občiny a časti obyvateľstva v postavení podobnom otroctvu.
O vznikajúcej štátnej moci u Keltov svedčia o. i. časté keltské mince, na ktorých je vyrazené meno toho, kto ich vydal, zrejme vládcu (napr. Biatec).
Neskorá lat. doba v širšom zmysle
V tomto období už nachádzame Keltov na celom území Slovenska (čiastočne aj z územia púchovskej kultúry). Na konci tohto obdobia sa na území Slovenska vyskytujú významné „národnostné“ skupiny vtedajšej strednej Európy: Kelti, Dákovia, Rimania a ľud púchovskej kultúry.
Kelti, Osovia a Dáci
K tomuto obdobiu nás antickí autori informujú, že niekedy po roku 120 pred Kr. sa Germáni zvaní Kimbrovia pohli z Jutského polostrova a 113 pred Kr. ohrozovali aj Bójov v Sudetoch. Časť Bojov z Česka sa zrejme v následnej (už druhej) kolonizačnej vlne presunula na územia Bójov na západnom Slovensku. Najneskôr v mladej laténskej dobe už bratislavské bójske oppidum bolo centrom bójskeho mocenského zoskupenia/kvázištátu na strednom Dunaji. Bol to súper tzv. Norického kráľovstva (Regnum Noricum) Norikov (býv. Tauriskov) vo východných Alpách, ktoré je doložené od 170 pred Kr., a ktorého centrum Noreia ležalo pri dnešnom Klagenfurte. Bójovia dosiahli vrchol moci v 60. a 50. rokoch 1. storočia pred Kr. Antické pramene hovoria, že sa Bójovia pred rokom 58 pred Kr. (63/64 pred Kr.?) márne pokúšali dobyť Noreiu.
Okrem Kotínov (asi púchovská kultúra) na severnom Slovensku pramene (10 pred Kr. tuskulské elógium, 1 stor. po Kr. Tacitus) spomínajú aj akýchsi Osov južne/juhovýchodne od Kotínov, teda niekde v dolnom Poiplí. Išlo buď o Keltov alebo o ilýrske kmene (napr. Tacitus ich definoval ako Panóncov).
Ďalším faktorom v tomto období boli Dákovia (aj Dáci; Gréci ich nazývali Géti), kmene tráckeho pôvodu z dnešného Rumunska. Zhruba od začiatku mladej laténskej doby začali Potisím prenikať aj na Slovensko. Z prvej polovice prvého storočia pred Kr. možno na južnom Slovensku doložiť keltsko-dácke osady (napr. Zámeček pri Nitrianskom Hrádku). Okolo roku 44 pred Kr. Dákovia, v rámci výbojov ich kráľa Burebistu (asi 70 – 44 pred Kr.), porazili kmeňový zväz Bójov a Tauriskov vedený Kritasirom (porážka bola taká drvivá, že antickí autori odvtedy nazývali sídla Bójov „bójska púšť“.) a rozšírili sem svoju ríšu. Dáckeho kráľa Burebistu krátko nato (44 pred Kr.) zavraždili a jeho veľká ríša sa neudržala, na južnom Slovensku však pozorujeme v druhej polovici 1. storočia (už priamu) dácku okupáciu, ktorá aj vytlačila časť Keltov do horských oblastí. Na západnom Slovensku bola dáckym centrom Nitra (rozsiahle osídlenie) a na východe Slovenska výrobné a správne stredisko v Zemplíne. Dáci sú spomínaní ako susedia germánskeho Vanniovho kráľovstva ešte v prvej polovici 1. storočia po Kr. Neskôr ich zvyšky zachytávajú archeologické  nálezy v hornatých častiach Slovenska v pestrom etnickom konglomeráte púchovskej kultúry.
V prvom storočí pred Kr. sa ešte výraznejšie prejavilo členenie územia (južného) Slovenska na územie na západ od Váhu a na východ od Váhu. Na východ od Váhu (povodie Nitry a Hrona, ale aj ďalej na východ) v neskorej laténskej dobe v širšom zmysle nachádzame skoro len zmiešané keltsko-dácke nálezy (napr. vyššie spomínaná Nitra) – tzv. keltsko-dácky horizont. Na západ od Váhu vrcholil vývoj keltského osídlenia, ktoré bolo posilnené príchodom nových obyvateľov – (zrejme) Bójov. Sídlo v Plaveckom Podhradí pomerne skoro zaniklo, ale priestor dnešného mesta Bratislavy sa stal mimoriadne dôležitým výrobno-správnym strediskom (batérie hrnčiarskych pecí, antické importy, osem pokladov mincí). Po zániku tohto oppida (pozri článok bratislavské oppidum) pozorujeme aj tu keltsko-dácky horizont.
Rimania
Prvých (neznámych) Rimanov archeologicky pozorujeme na Slovensku na Devíne od 2. polovice 1. stor. pred Kr. Z písomných prameňov vyplýva, že v rokoch 16-14 pred Kr. si Rimania podrobili keltské územie južne od Dunaja a pripojili Norické kráľovstvo k Rímskej ríši. Asi roku 10 pred Kr. podľa tusculského elógia Rimania v Panónskej panve porazili Dákov a ich spojencov Bastarnov. O rok nato, 9 pred Kr. Tiberius, neskorší rímsky cisár, dokončil dobýjanie Panónie a posunul hranice Rímskej ríše na slovenský tok Dunaja. Súčasne v roku 8 alebo 9 pred Kr. dovŕšili germánski Markomani a Kvádi na sever od Dunaja skazu kedysi kvitnúceho Boiohéma (v Česku) a v roku 1 po Kr. vytvorili spolu s inými Germánmi (v Čechách a okolí) voľne organizovaný kmeňový zväz, v antických prameňoch označovaný ako Marobudovo kráľovstvo. V roku 6 po Kr. Rimania podnikli výpravu proti Marobudovi. Z dôvodu povstania v Panónii a Dalmácii sa skončila predčasne uzavretím mieru. Predpokladá sa, že v tomto roku prvý raz na územie Slovenska (severne od Dunaja) vstúpili rímske légie. Obdobie od prelomu letopočtu v strednej Európe označujeme ako rímska doba.
Severné západné a stredné Slovensko
Asi v polovici 2. storočia pred Kr. sa na severnom Slovensku sformoval tzv. (klasický) laténsky stupeň púchovskej kultúry (púchovská kultúra v užšom zmysle). Nápadne sa zvýšila hustota osídlenia, vznikli nové osady a hradiská a materiálna kultúra prebrala mnohé znaky keltskej kultúry (najmä razbu vlastných mincí). Zdá sa, že v polovici 2. storočia pred Kr. došlo k presunu časti obyvateľstva z Panónie alebo juhozápadného Slovenska na severné Slovensko. Rozlišujú sa tri geografické zóny laténskeho stupňa: a) Považie, Ponitre a Pohronie na styku s keltsko-dáckym územím, b) stredné Považie a severovýchodná Morava a c) Orava, južné Malopoľsko, Liptov, Spiš. V laténskej fáze vznikali veľké centrá jednotlivých regiónov, v ktorých pozorujeme intenzívnu výrobu a spracovanie kovov, vyskytovali sa importy z Itálie, Norika a Panónie. Razili sa vlastné mince, koncom 1. stor. pred Kr. strieborné minci tzv. veľkobystereckého typu. U väčších sídlisk rozlišujeme veľké, centrálne hradiská so zložitými opevneniami a malé hrádky s jednoduchým drevohlinitým opevnením. Hroby z tohto obdobia sú takmer neznáme, známe sú však obetiská (Liptovská Mara, Prosné). Na obetisku v Prosnom sa spaľovali ako obetiny predmety zo železa, bronzu i zlata, ďalej keramika a určité časti tiel zvierat, ale aj ľudí. Objekt sa nachádzal v odľahlom horskom údolí mimo súvekých sídlisk. Väčšia bola svätyňa na centrálnom hradisku v Liptovskej Mare, kde sa na veľkých žiaroviskách spaľovali obetné dary vo forme šperkov, mincí, poľnohospodárskych plodín a zvierat, kým v hlbokej jame v strede objektu ležali nespálené pozostatky ľudských obetí. Tieto obetiská dokladajú príslušnosť k chtonickým, podsvetným kultom, súvisiacim hlavne so zabezpečovaním plodnosti a úrody.
Okolo prelomu letopočtov (najmä na začiatku nášho letopočtu) dochádza v púchovskej kultúre k veľkým zmenám (tzv. prechodný katastrofický horizont púchovskej kultúry): veľké centrálne hradiská (Liptovská Mara – Havránok) končia v horizonte spálených a zničených osád (zrejme vojna v súvislosti s germánskou expanziou) a trochu neskôr v materiálnej kultúre silnie przeworský a dácky vplyv. Potom nasledovala tzv. rímska fáza púchovskej kultúry – v starej rímskej dobe badať čiastočné opätovné oživenie sídlisk a ich produkcie – pozri Rímska doba na Slovensku.
Remeslo
V laténskej dobe nastal vďaka Keltom veľký rozvoj remesla. Používalo pomerne bohatú surovinovú základňu, najmä ľahko dostupné náleziská železnej rudy a stredoslovenské ložiská medi, striebra a zlata. Vysokú úroveň metalurgie železa dokazujú vyspelé kováčske práce (železné nástroje, šperky, zbrane), kováčske vyhne na každom sídlisku, hutnícke stredisko vo Varíne a neskoršie správy o Kotínoch, vyrábajúcich železo. Aj keltskí šperkári dosiahli vysokú úroveň; keltská záľuba v ozdobnosti a pestrosti bola všeobecne známa. Pri výrobe šperkov Kelti použili aj netradičné materiály, ako je sapropelit, koral, email a sklo. Kelti vymysleli železné pérové nožnice. Poznali pílku a nôž. Svoje príbytky zamykali železnými kľúčmi.
V laténskej dobe definitívne prevládla technika výroby nádob na hrnčiarskom kruhu (známa u nás už koncom halštatskej doby). Kvalitatívny vrchol dosiahli hrnčiarske výrobky v neskorolaténskom období pri výrobe náročnej, bohato zdobenej maľovanej keramiky a pri zhotovovaní obrovských hlinených zásobníc. Novým prvkom bola výroba nádob z ohňovzdornej grafitovej hliny, s ktorými sa často obchodovalo.
Pokrok dosiahla aj výroba textilu, hlavne zásluhou rozšírenia nového typu tkáčskeho stavu. Kelti vyrábali najmä farebne zdobené látky z vlny a ľanu.
Keltské obyvateľstvo používalo sklo (na náramnice a perly).
Poľnohospodárstvo
Nástroje a náradia zo železa používané na prípravu pôdy a zber úrody (železná radlica, motyka, rýľ) podstatne skvalitnila a uľahčila poľnohospodárstvo. Základnou obilninou zostala pšenica, rozšírilo sa pestovanie jačmeňa (aj jačmeňa viacradého), pestovala sa aj raž, ovos, proso, strukoviny a ľan. Keltský vynález rotačný žarnov umožňoval kvalitnejšiu prípravu múky.
Nové nástroje napomohli aj rozvoju dobytkárstva, kde železné kosáky a kosy na trávu a srpy na orezávanie haluziny uľahčili zber krmoviny na zimu. Stále prevládal chov hovädzieho dobytka, v horách sa aj oviec. Bežným domácim zvieraťom bola ošípaná a hydina (sliepky a husi). Rozšíril sa aj chov koňa.
Obchod a mince
U Keltov už bola dobre vyvinutá vrstva obchodníkov. Najmä ku koncu keltského panstva na Slovensku existoval aj rozvinutý tranzitný a diaľkový obchod. Dokladajú ho importované výrobky (šperky, kovové nádoby, zrkadlá, vínne amfory a jantár) z Panónie, Česka, stredného Nemecka, Itálie, ale aj z Čiernomoria a Baltu. Obchodovalo sa aj so surovinami, hlavne u nás nedostupným cínom a grafitom, dovážanými z Čiech, Moravy a Rakúska.
Významným dokladom (vnútorného) obchodu sú keltské strieborné a (zriedkavejšie) zlaté mince. Prvé domáce strieborné razby, tzv. mince s lýrovitým znakom, sa u Keltov na Slovensku objavujú niekedy začiatkom 2. storočia pred Kr. na juhozápadnom Slovensku, čo asi súvisí s kontaktmi s hornoitalskými Keltmi alebo priamo s ich príchodom. Približne v tom istom čase nachádzame lokálnu razbu aj na východnom Slovensku (depot v Ptičom). V prvej polovici 1. storočia pred Kr. sa v Bratislave razila hodnotná strieborná minca tzv. bratislavského typu (s nápismi mien osôb, zrejme panovníkov alebo monetárov – napr. BIATEC, NONNOS a pod.; miznú so zánikom bratislavského oppida). Paralelne sa na severnom Slovensku viacero stredísk pokúšalo vydávať vlastné razby, z ktorých najrozšírenejšie boli strieborné mince veľkobystereckého typu; na Zemplíne nominály veľkobystereckého typu – tzv. mince s vtáčím koňom (nazývané aj mince zemplínskeho typu). Okrem toho poznáme mince tzv. nitrianskeho typu, pezinského typu či hornopotiského typu.
Pochovávanie
Kelti spočiatku pochovávali vo vystretej polohe v priestorných hrobkách s vnútornou výdrevou a s potravou v nádobách a bohatou výzbrojou (muži výzbroj, ženy slávnostný šat s ozdobami). Od začiatku strednej doby laténskej badať u Keltov prechod od dovtedajšieho kostrového pochovávania na žiarové pochovánie (pochovávanie zvyškov kremácie v hrobovej jame alebo v popolnici). Výbava hrobov sa značne zjednodušila, hroby boli tiež stále jednoduchšie, až napokon úplne zanikli (pozri aj kapitolu Stredná bronzová doba). Zmena pohrebného rítu (jeho zjednodušovanie) zrejme odráža prechod od viery v posmrtný život k náuke o prevteľovaní duší. Keltské pohrebiská sú zväčša malé, ale objavujú sa aj veľké nekropoly, v ktorých sa pochovávalo počas dlhého obdobia (Maňa, Palárikovo).
Výtvarný prejav
Príchod Keltov (staršia laténska doba) na Slovensku spôsobil, že zmizli luxusné individuálne výrobky a nahradili ich síce technicky a esteticky dokonalé, ale častejšie sa opakujúce práce. Typickým znakom keltského výtvarného prejavu je preferovanie prehnanej dekoratívnosti tak v šperkárstve, ako aj na odevoch. Uplatňovali sa náročné odlievacie techniky, ale aj zložité cizelované kompozície, najmä na pošvách mečov. Na konci neskorolaténskeho obdobia v širšom zmysle sa výtvarné cítenie prejavuje v tvaroch a výzdobe dokonalej keltskej keramiky a v drobnej voľnej plastike. Malými umeleckými dielami sú aj vyššie spomínané mince, najmä pokiaľ ide o portrét.
Sídla a domy
V starej a strednej bronzovej dobe bola základným typom nížinného domu bola polozemnica s rozmermi 4-krát 3 metre so stĺpmi v strede kratších strán podopierajúcimi sedlovú strechu. Okolo domu boli chlievy, zásobnicové jamy, studne a pece. Základným typom sídla boli osady a dvorce, ktoré boli malé a často umiestnené husto vedľa seba.
Od polovice 2. storočia pred Kr. (neskorá laténska doba v širšom zmysle) vznikli oppidá, opevnené osady, v ktorých sa sústreďovala všetka činnosť okrem poľnohospodárskej. Poľnohospodárstvu sa už venoval (tak ako dnes) vidiek, ktorý zásoboval oppidum (ako dnes mesto). Pozri bratislavské oppidum.
Porec
right|thumb
Porec je potok na Záhorí, v severnej časti okresu Malacky. Je to ľavostranný prítok Lakšárskeho potoka, meria 8,7 km a je tokom V. rádu.
Preteká Borskou nížinou, pramení v podcelku Bor v lokalite Na lúčkach v nadmorskej výške okolo 179 m n. m. Tečie západným smerom, zľava priberá krátky prítok, na pravom brehu obteká osadu Šišulákov mlyn a z pravej strany priberá prítok (157,1 m n. m.) z oblasti Panského. Pokračuje cez Záhorské pláňavy, južným okrajom obce Závod, tu priberá pravostranný prítok z lokality Za Hlbokou mlákou. Ďalej preteká územím NPR Abrod, cez slatinné a močiarne biocenózy s hniezdiskami vodného vtáctva. Severozápadne od obce Veľké Leváre ústi na okraji Dolnomoravskej nivy, v nadmorskej výške okolo 150 m n. m., do Lakšárskeho potoka.
Vrabcotvaré
Vrabcotvaré alebo spevavce je najväčší rad letcov. Patrí sem až medzi 5200 a 5500 druhov, vyše polovica druhov vtákov sú práve vrabcotvaré. Zástupcovia Slovenských spevavcov (vrabcotvarých): sojka škriekavá, brhlík lesný, sýkorka bielolíca, hýľ lesný, slávik červienka, stehlík čížavý, pinka lesná, sýkorka chocholatá.
Charakteristika
Dokážu dobre spočívať aj na veľmi tenkých konárikoch, čo im umožňujú špeciálne svaly, ktoré siahajú svojimi úponmi až po prsty. Tri prsty nohy sú obrátené dopredu. Palec je vyvinutý, behák zriedkavo zarastený. Vyznačujú sa bohatým operením. Mnohé majú mäkké, kypré operenie. Páperie, ak ho majú, je iba na holinách, zriedkavo na celom tele (vodnár). Zobák môže mať rozličné tvary.
Rad sa delí na dve hlavné skupiny Tyranii a Passeri. Passeri majú najlepšiu kontrolu nad hlasivkami a sú to ozajstné spevavé vtáky (hoci niektoré ako napríklad vrana na to neznejú).
Systematika
Na vyššej úrovni systematiky došlo k zásadným zmenám vyplývajúcim najmä z tejto štúdie z roku 2004. Tieto sú v tejto systematike už zohľadnené. Nižšie sú uvedené aj odlišnosti voči zaužívanému staršiemu systému (teda prevažne voči Sibley 1990).
Pokiaľ ide nižšiu úroveň - čeľade - trvajú vo viacerých prípadoch spory, čo patrí do ktorej čeľade. Tu bol spravidla zvolený prístup použitia čo najmenších čeľadí (väčšie čeľade sú však spravidla uvedené tiež).
Systém používaný v tejto wikipédii
Rad vrabcotvaré/spevavce (Passeriformes):
Iné zoskupenia podľa staršieho systému
Ak nie je inak uvedené a ak je to relevantné, myslia sa čeľade „v širšom zmysle“ z vyššie uvedenej systematiky:
Jozef Bednárik
Jozef Bednárik (* 17. september 1947, Zeleneč – † 22. august 2013, Bratislava) bol slovenský herec a divadelný režisér.
V roku 1970 absolvoval štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V rokoch 19711981 bol herec, od roku 1981 režisér (Divadla Andreja Bagara). Bol tiež režisérom bývalého „Divadla Z“ zo Zelenča. Ako hosť režíroval v divadlách v Bratislave, Brne, Prahe a v zahraničí.
V roku 1986 dostal titul zaslúžilý umelec.