cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Senec
Dejiny
Z listiny z r. 1276 sa dozvedáme, že istý Bodo predal majetky ležiace pri Senci hosťom bratislavského hradu žijúcim v Senci. Niet pochýb, že išlo o nemeckých prisťahovalcov, pochádzajúcich z územia Bavorska a teda aj Senec zasiahla podobne ako okolité mestá Bratislava, Pezinok, Modra, Šamorín nemecká kolonizácia. Predpokladáme, že aj seneckí predstavení pochádzali z ich radov. Nemecké etnikum si svoje vedúce postavenie zachovalo minimálne do konca stredoveku. Tomu svedčia zachované mená seneckých vesníkov (richtárov) : Gruch Fridlinus (1332) a Nicolaus Layhbach (1423), podobne aj odtlačky pečatidiel známych zo 16. stor. kruhopismi s nemeckým názvom Senca (Wartberg). Zaujímavé je, že medzi rokmi 1377 až 1460 študovalo na viedenskej univerzite 17 študentov zo Senca. Od roku 1335 sa konali trhy raz za týždeň a to vždy v utorok. Mýtna stanica existovala už pred rokom 1412, pričom miestny obyvatelia boli od platenia dane oslobodení. V r. 1397 sa Senčania súdili o právo užívania takzvaného Čierneho lesa v modranskom chotári pred samotným panovníkom Žigmundom. Argumentovali na základe listiny vydanej kráľovnou Máriou, prvou manželkou kráľa Žigmunda, podľa ktorej spoločné užívanie lesa obyvateľmi Senca a Modry mala povoliť kráľovná, ale spor nakoniec prehrali. V r. 1423 sa odohral incident, keď podľa správy údajne celé senecké obyvateľstvo na čele s richtárom vtrhlo do časti pezinského chotára susediaceho s Doľanmi a tamojšie hraničné body zrovnali so zemou. Od roku 1439 sa Senec spomína už ako oppidum, čiže mestečko, čo malo pozitívne dôsledky pre obyvateľov.
V ranom novoveku tvorilo obyvateľstvo úzka vrstva šľachtických rodov, stredná vrstva obchodníkov a remeselníkov a najväčšia vrstva poddaných sedliakov a želiarov. Zemepánmi boli Turzovci, od r. 1642 Esterháziovci, okrem nich vlastnili určité časti chotára rodiny feudálov (Peršincovci, Mehéšovci, Balogovci, Poórovci, Heringešovci, Kováčovci). V r. 1570 sa spomína richtár Tomáš Varga, v r. 1606 Peter Tatay, v r. 1618 Blažej Mehes. Okrem maďarských mien sa medzi významnými osobnosťami objavujú aj slovenské priezviská (napr. Ján Čerešňa, Ján Šafár atď.).
V 16. storočí sa zvyšovali príjmy tridsiatkovej stanice – rok 155621 tisíc zlatých, 158632 tisíc, 158749 tisíc, čo boli najvyššie čiastky spomedzi ostatných tridsiatkov na juhozápadnom Slovensku. Prvé správy o cechoch sú z júna 1599, keď senecký richtár žiadal bratislavského o zaslanie štatútu tkáčskeho cechu. Ďalších cechom bol v r. 1604 cech krajčírov, špecializujúci sa na šitie pánskych odevov a kožušín. V r. 1612 sa spomína cech mäsiarov, od r. 1745 fungoval cech hrnčiarov, v r. 1746 vznikol samostatný cech murárov a staviteľov. Rozvíjal sa aj obchod – v 18. stor. bolo najskôr 5, neskôr 7 trhov ročne.
Do života ľudí nepriaznivo zasiahli vojny a pohromy. V r. 1663 mestečko napadli Turci, v máji 1705 bolo vidieť Senec s kostolom v plameňoch, zapálených kurucmi, požiar bol aj v r. 1764. V r. 1776 požiar zničil budovu školu vyššieho typu Collegium oeconomicum, pričom zhoreli aj okolité domy. Preto Mária Terézia oslobodila Senec na dva roky od platenia daní. Rok predtým zasiahla mestečko povodeň a v r. 1763 dokonca zemetrasenie.
Podľa hospodárskeho súpisu župných úradov z roku 1715 bolo v Senci 258 rodín. Odhaduje sa, že počet obyvateľov bol 1032. Poddanských rodín bolo 129.
Obsiatej plochy bolo 264 uhorských jutár ozimín a 440 jutár jarín. Úhorom ležalo 426 jutár chotára, vyklčované lúky predstavovali 167 jutár, klčoviská 1083 jutár a kopaníc bolo 134 jutár. Na tejto výmere sa chovalo 30 býčkov, 108 koní, 115 kráv, 25 junčekov a 3910 oviec.
Podľa súpisu pôdy a majetku bolo v r. 1768 v mestečku 218 poddanských rodín. Dôležitým dokladom vtedajších pomerov je takzvaný Jozefínsky dotazník z r. 1785, podľa ktorého bol zemepánom Senca gróf František Eszterházi, Senec mal 328 domov a 374 rodín. Celkový počet obyvateľov bol 1814, zloženie obyvateľstva bolo nasledovné: 19 Židov, 99 zemianskych rodín, 2 šľachtické rodiny, 35 obecných zamestnancov, 98 vidiečanov, žijúcich v mestečku, 195 nájomníckych rodín. Z 1814 obyvateľov bolo 212 detí do 12 rokov, 75 mladých ľudí od 13 do 17 rokov, 914 žien a 613 mužov. Z ďalších otázok (spolu ich bolo 18) sa môžeme dozvedieť, že obyvatelia boli rímskokatolíckeho náboženstva, národnosti maďarskej, slovenskej a nemeckej (prevažne Židia). Podľa zmapovania etnických pomerov r. 1773 na južnom Slovensku z r. 1924 Alexejom Petrovom sa Senec nachádzal spolu s okolitými obcami Veľký Biel, Boldog a Réca v severnom maďarskom jazykovom výbežku slovensko-maďarskej etnickej hranice.
V rokoch 177380 fungovala ženská polepšovňa, kde pracovali odsúdené ženy v textilnej manufaktúre, špecializujúcej sa na výrobu textilu z konopnej priadze a ľanu, krajčírskych potrieb a výrobkov. Bola tu aj farbiareň s čistiareň látok. Ďalšia manufaktúra pracovala v rokoch 178790, vyrábala sa tu priadza z konopí a kúdele. Okrem spomínaných textiliek sa v Senci spracúvala konská srsť a vlasy, z ktorých sa vyrábali kefy a metly. Od r. 1782 vojenské učilište na prípravu budúcich dôstojníkov rakúskej armády.
V 19. storočí manufaktúry zanikli, hospodárske súpisy dokladajú existenciu cechov, neskôr boli zavedené zoznamy remeselníkov a živnostníkov, v nich sa objavujú aj nové profesie ako napr. lekárnik, lekár (chirurg), starinári či obchodníci s liehom, čo súviselo s otvorením pálenice. Od roku 1845 ťažba štrku. Revolučné udalosti rokov 184849 mestečko nezasiahli.
V r. 1872 vznikol slúžnovský obvod, ktorý tvoril siedmy okres Bratislavskej župy, prvý slúžny bol Ferdinand Helmbacher. K úradu patrilo 8 notariátov, ktoré mu boli úplne podriadené. Pod okres patrili okrem Senca napríklad aj Svätý Jur, Pezinok a Modra. V tomto období vzniká mlyn (1908) a tehelňa (1921), zavádza sa elektrina a telefón, od roku 1850 železničné spojenie s Bratislavou a Pešťou.
Od r. 1869 máme k dispozícii výsledky zo sčítaní obyvateľstva. V tomto roku mal Senec 357 domov a 2837 obyvateľov. V r. 1880 to bolo 415 domov a 3138 obyv., v r. 1900 512 domov a 3552 obyv. a v r. 1910 593 domov a 3915 obyv. Z týchto ľudí v r. 1910 uviedlo ako materinský jazyk slovenčinu 182, čo bolo 4,6%. Táto štatistika vyvoláva isté pochybnosti, nakoľko v r. 1921 sa k československej národnosti prihlásilo už 753 ľudí, čo 16,17% z  celkového počtu 4656. Ostatní uviedli maďarskú (75%) alebo židovskú národnosť (6%). Tu je zaujímavé, že k židovskému vierovyznaniu sa prihlásilo 408 a v nasledujúcom sčítaní v r. 1930 502 ľudí, čo znamenalo 8,76% resp. 8,95%, čo znamená nárast v relatívnych aj v absolútnych číslach. Naopak v r. 1930 sa k židovskej národnosti prihlásilo 306 ľudí, čo znamenalo oproti roku 1921 nárast o 25 osôb, ale v percentách pokles o 0,58%.
Počas medzivojnového obdobia zaznamenáva Senec všeobecný rozvoj. Postavil sa obecný dom (mestský úrad), vydláždili hlavné ulice, buduje sa elektrické osvetlenie a vzniká areál dnešných Slnečných jazier. Majetky Eszterháziovcov boli vyvlastnené a pridelené takzvaným kolonistom – ľudom z Oravy, Kysúc a Moravy, ktorí sa usídlili v južnej časti mesta a vystavali nové budovy. Toto malo za následok, že v medzi rokmi 1921 a 1930 stúpol počet trvalo obývaných domov z 625 na 888. Počet obyvateľov československej národnosti sa zvýšil o 1181 na 1934, čo predstavovalo 34,48%. Celkový počet obyvateľov bol  5609, z toho mali Maďari väčšinu s 56,43%. Počas celého obdobia suverénne prevládalo rímskokatolícke vierovyznanie, pretože aj kolonisti boli prevažne katolíci, k evanjelickej cirkvi sa v r. 1930 prihlásilo iba 184 ľudí.
2. novembra 1938 sa konala Viedenská arbitráž, na základe ktorej Senec pripadol horthyovskému Maďarsku. Znamenalo to zhoršenie životných podmienok pre všetky vrstvy obyvateľstva, predovšetkým pre kolonistov, ktorí boli ešte v r. 1938 vyhnaní a pre Židov, ktorí boli v r. 1944 deportovaní do koncentračných táborov. Podľa skresleného sčítania mal Senec v r. 1941 92% obyvateľov maďarskej národnosti.
Po druhej svetovej vojne sa mesto vrátilo do ČSR. V r. 1947 prebehla výmena obyvateľstva medzi Slovenskom a Maďarskom, vďaka ktorej prišlo do Senca takmer tisíc Slovákov – evanjelikov z maďarskej obce Pitvaroš a niektorí občania maďarskej národnosti odišli do rôznych obcí v Maďarsku (napr. Jánossomorja). V r. 194960 bol Senec sídlom okresu. V období socializmu sa rýchlo zvyšoval počet domov (rok 19501085, rok 19611328, rok 19701621, rok 19801784) ako aj počet obyvateľov (rok 19505899, rok 19617596, rok 19708531, rok 198010 772). Do mesta sa sťahovali, najmä v 70. a 80. rokoch po výstavbe sídlisk, ľudia z celého Slovenska, čo súčasne znamenalo postupné znižovanie podielu maďarskej národnosti. Tak ako aj v inde, tak aj tu toto obdobie zmenilo obraz mesta. Zaniklo súkromné podnikanie a namiesto starých prízemných domov vyrástli fádne výškové prevažne panelové bytovky. Prvé bytové domy, postavené ešte tradičnou tehlovou technológiou, vznikli v 50.rokoch pozdĺž Šafárikovej ul. (dvojpodlažné) a na Kollárovej ul., Námestí 1. mája (trojpodlažné). Panelová výstavba začala v r. 19681969, keď bolo dokončených prvých 5 štvorpodlažných panelákov typu NMB na Svätoplukovej ul. a pokračovala na prelome 70. a 80.rokov sídliskom Juhozápad a Západ (Salámka). Na sídlisku Juhozápad sa po zbúraní pôvodnej, nie starej povojnovej výstavby, realizovali štvorpodlažné a deväťpodlažné objekty typu T06B KE, na sídlisku Salámka, kde pôvodná zástavba nebola, iba štvorpodlažné. Súčasne sa stavali na Záhradníckej, Žarnovovej a Novomeského ul. troj- a päťpodlažné tehlové bytovky. Výstavba najväčšieho sídliska Stred znamenala zároveň aj najväčší zásah do vzhľadu mesta. Po veľkoplošnej asanácii na Námestí 1. mája, Kollárovej ul., Ul. SNP, Hurbanovej ul. a Hollého ul. sa v r. 19861989 postavili štvor-, šesť-, osem- a trinásťpodlažné panelové domy typu P1.15. Po roku 1989 prešlo mesto výraznou modernizáciou a je vzhľadom na svoju polohu blízko Bratislavy, ako aj Slnečným jazerám veľmi vyhľadávané. Výstavba bytových domov a sídlisk pokračovala aj v novom režime. V r. 19941996 bol postavený už nepanelovými metódami Slnečný dvor, po roku 2000 sídlisko pri Štifte a o pár rokov neskôr sídlisko na Pezinskej ulici.
Politika
Od nového územnosprávneho členenia krajiny je Senec okresným mestom.
Obyvateľstvo
V Senci žilo k 31. 12. 2021 20 131 obyvateľov.
Národnostné a etnické zloženie obyvateľstva (2011)
Údaje sú podľa sčítania obyvateľstva z 2011.
Náboženské zloženie obyvateľstva
Údaje sú podľa sčítania obyvateľstva z 2011.
Divadlo
V meste sa nenachádza, najbližšie je v Bratislave.
Múzeá
Múzeum sa v meste nachádza v Tureckom dome. Múzeum disponuje dvomi stálymi expozíciami prírody (živej a neživej) a staršími dejinami mesta a okolia.
Stavby
'''V meste sa nachádza viacero verejných stavieb. Väčšina bola postavená po 2. svetovej vojne alebo po roku 1989.'''
Pamiatky
thumb|Pamätník vojakom padlým v I. svetovej vojne, a maďarským okupantom Senca padlým v II. svetovej vojne
Pomníky
V meste sa nachádza maďarský pamätník padlým v prvej a druhej svetovej vojne na námestí Alberta Molnára.
Plážový futbal
náhľad|[[Artful BSC Bratislava na majstrovstvách SR v plážovom futbale v Senci (2017)]]
Pravidelné podujatia
Senecké leto, Veľký letný karneval, Trojkráľové zimné plávanie, Záchranárske MDD, Potápačský karneval, Vínny festival
Železničná doprava
thumb|Železničná stanica Senec Železničná stanica Senec na trati 130 Štúrovo – Bratislava hl. st. je v prevádzke od jej otvorenia 18. decembra 1850. Osobnými vlakmi má Senec spojenie napr. s mestami Bratislava, Galanta, Nové Zámky, Štúrovo, Komárno, Levice, Zvolen, Banská Bystrica, Malacky, Kúty.
Autobusová doprava
Mesto má autobusovú stanicu na Šafárikovej ulici, do užívania bola odovzdaná v roku 2006, predtým sa nachádzala na Námestí 1. mája, čo však bolo nevyhovujúce. Autobusovými linkami je mesto spojené s viacerými mestami a obcami, najlepšie s Bratislavou, kde odchádza za hodinu aj niekoľko spojov. Veľmi dobrá dostupnosť je aj do miest Pezinok a Trnava.
"Cestný vláčik"
Po meste do 31. 10. 2013 premávalo denne, okrem nedelí, elektrické motorové vozidlo – imitácia vláčika na 2 trasách:
Mestská celoročná doprava
Po meste od 1.11.2013 premáva bezplatne denne klimatizovaný autobus. Okruhy sa vždy začínajú aj končia na autobusovej stanici na Šafárikovej ulici (vracia sa tam aj v polovici cesty). Okrem iného stojí v blízkosti obchodných centier a pri železničnej stanici. Oba okruhy majú 24 zastávok.
Čiližské močiare
Čiližské močiare je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2009 na rozlohe 88,6569 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Collioure
Collioure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kefalhematóm
Kefalhematóm alebo cefalohematóm je nahromadenie krvi pod periostom pokrývajúcim vonkajšiu plochu kostí lebky v oblasti vlasatej časti hlavy novorodenca. Je komplikáciou pôrodu, ku ktorej dochádza cca v 0,5 - 1% prípadov, najmä ak je pôrod inštrumentálny (s pomocou uľahčujúcich nástrojov). Vzhľadom na to, že periost sa pevne upína na okraje kostí v oblasti lebečných švov, hematóm ich neprekračuje. Takisto je obyčajne jednostranný. Z týchto dôvodov dosahuje väčšinou iba malý objem krvi a nie je pre novorodenca nebezpečný.
Diagnostika
Diagnóza sa zväčša stanovuje klinicky, kedy je krátko po pôrode možno nahmatať na hlavičke jednostranný pologuľovitý útvar, na pohmat mäkký a s fluktuáciou. Väčšinou spontánne vymizne do niekoľkých týždňov. V prípade nejasností alebo podozrenia na ďalšie poranenia hlavičky či mozgu sa využíva sonografické vyšetrenie, zriedkavo CT či MRI.
2996 Bowman
2996 Bowman je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Indiana University 5. septembra 1954.
NGC 4817
NGC 4817 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 11. mája 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Karol Šedivý (1994)
Karol Šedivý (* 25. august 1994, Skýcov) je slovenský autokrosový a rallycrossový pretekár. Pochádza z obce Skýcov, ktorá sa nachádza v Zlatomoraveckom okrese.
782 Montefiore
782 Montefiore je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil J. Palisa 18. marca 1914.
Karol Šedivý (1994)
Autokros
Karol sa k autokrosu dostal cez svojho otca, ktorý bol niekoľkonásobný Majster Slovenskej republiky v autokrose. Svoje prvé preteky si odkrútil v roku 2007. V rokoch 2007 a 2008 sa stal Karol Majstrom Slovenskej republiky v autokrose v Divízii Junior. Karol jazdil s vozom Seat Ibiza s 1,6l motorom. V roku 2009 sa po tragickej nehode jeho otca rozhodol štartovať v Divízii 1 do 2.0l s otcovým vozom Seat Ibiza s 2.0l motorom. Hneď v prvom roku medzi seniormi sa stal Majstrom Slovenskej republiky.V roku 2010 nadviazal na rok 2009 a stal sa opäť majstrom. To bola Karolova posledná sezóna v autokrose.
Moravania
thumb|Dievča v kroji z Hané
Karol Šedivý (1994)
Rallycross
Potom čo Karol ukončil svoje pôsobenie v autokrose zvažoval, kde bude v sezóne 2011 štartovať. Zvolil si podobnú disciplínu k autokrosu-rallycross. V rallycrosse štartuje v divízii SuperNational s vozom Seat Ibiza 2.0l. V roku 2011 Karol štartoval v dvoch pretekoch v Maďarsku a v Rakúsku. V roku 2012 sa Karol zúčastnil celej sezóny sa stal sa vicemajstrom vo svojej kategórii za Čechom Romanom Častoralom. V roku 2013 obsadil Karol celkové 3.miesto v divízii SuperNational. V roku 2014 obhájil svoje konečné poradie z roku 2012 a stal sa opäť vicemajstrom.
Exhibičné preteky
Karol sa popri svojich sezónach v autokrose a rallycrosse objavoval a objavuje aj na rôznych exhibíciách ako AutoSlide Žarnovica, Memoriál Karola Šedivého st., Castrol cup, Xrace.
Moravania
Dejiny
Prví (západní) Slovania na Moravu prišli v 6. storočí po Kr. Spočiatku ich možno sledovať iba podľa archeologických nálezov. Koncom 8. storočia tieto kmene vytvorili (aj na Záhorí) kniežatstvo, dnes nazývané Moravské. V roku 822 sa prvý raz spomínajú „akýsi Moravania“, zrejme sa tým mysleli práve tieto kmene. V roku 833 pripojením Nitrianskeho kniežatstva vytvorili veľký štát, neskôr nazývaný Veľká Morava. Význam označenia Moravania v súvislosti s obyvateľmi Veľkej Moravy, používaného popri označeniu Sloveni, je sporný. Po zániku Veľkej Moravy a prechodnom období v 11. storočí územie dnešnej Moravy pripadlo Česku, iba časť juhovýchodnej Moravy pripadla do konca stredoveku Uhorsku (potom takisto k Česku).
Dnes sú Moravania v Česku zastúpení radom svojráznych etnografických skupín, z ktorých najznámejší sú Hanáci, Lasi, Valasi, Moravskí Slováci a Horáci.
Moravské nárečia
Moravské nárečia vykazujú viaceré znaky spoločné so západoslovenskými nárečiami. Jeden z najzvýznamnejšách slavistov Vatroslav Jagič (1838 – 1923) dokonca tvrdil, že Moravania ešte koncom 19. storočia v podstate hovorili takým istým jazykom ako Slováci. Do polovice 20. storočia bolo aj v Česku a na Slovensku bežné považovať v odborných textoch prinajmenšom obyvateľov Moravy na juhovýchodnej Morave za Slovákov, ich jazyk za nárečie slovenčiny - „moravskoslovenské nárečia“ a ich územia aj označovať ako Slovensko či Moravské Slovensko - dnes Slovácko (pozri napríklad Ottuv slovník naučný heslo Slovensko či podrobne Slovenský náučný slovník heslo Slovenský jazyk, časť Slovenské nárečia). Dodnes toto stanovisko zastáva menšina českých jazykovedcov (pozri napríklad Václav Machek: "Etymologický slovník jazyka českého", 1997, ISBN 80-7106-242-1, str. 8).
Krompach
Krompach je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 141 obyvateľov, z toho 74 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 43,0 roka, ženy 42,5 roka).
NGC 4818
NGC 4818 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Miraval-Cabardes
Miraval-Cabardes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 45 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Serie A 1941/1942
Serie A 1941/1942 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Roma (AS Rím), ktorá tak získala svoj prvý taliansky titul.
Iša Krejčí
Iša Krejčí (* 10. júl 1904, Praha – † 6. marec 1968, tamže) bol český neoklasicistický skladateľ, dirigent a dramaturg.
Život
Študoval skladbu na Pražskom konzervatóriu u Karla Boleslava Jiráka a Vítězslava Nováka a dirigovanie u Václava Talicha. V rokoch 1928 až 1932 pôsobil v opere Slovenského národného divadla v Bratislave, v rokoch 1933 až 1934 v Národnom divadle v Prahe, v rokoch 1934 až 1945 v Česko-slovenskom rozhlase, od roku 1945 do roku 1958 v olomouckej opere a od roku 1958 ako dramaturg v Národnom divadle v Prahe. V sezóne 1964 – 1965 bol šéfom opery Juhočeského divadla v Českých Budějoviciach.
Dukliansky priesmyk
thumb|right|220px|Jeden z pamätníkov bitky o Dukliansky priesmyk pri Svidníku Dukliansky priesmyk (,V, ; ) je priesmyk (sedlo) v severnej časti Laboreckej vrchoviny nad obcou Vyšný Komárnik , medzi vrchom Kýčera (579,0 m n. m.) a Biely kopec. Sedlom prebieha slovensko-poľská štátna hranica a je najnižšie položeným a najschodnejším horským priechodom Karpatského oblúka.
Priesmykom vedie dôležitá cestná spojnica medzi Slovenskom a Poľskom, cesta I/21 a v jej trase vedená E 371 spájajúca Svidník s poľským mestom Dukla, podľa ktorého bol pomenovaný.
Meradlo
Meradlo je pomôcka alebo prístroj na priame, prípadne nepriame meranie a porovnávanie dĺžkových rozmerov, uhlov, tvarov, rovinnosti, vodorovnosti a zvislých plôch a podobne.
Dukliansky priesmyk
Taktiež je významnou križovatkou turistických chodníkov: červeno-značkovaná medzinárodná trasa E3 z Porubského sedla po štátnej hranici ďalej na východ, odtiaľto vychádza červeno-značená Cesta hrdinov SNP (súčasť medzinárodnej trasy E8) do obce Medvedie. Na poľskej strane sa pripájajú ďalšie dva turistické chodníky.
Meradlo
Definícia
Meradlo je technický prostriedok určený na meranie. Meradlo je spoločný názov pre meracie prístroje a zhmotnené miery. Výraz meradlo sa veľmi často používa v metrológii a v skúšobníctve, napr. určené meradlo.
Základné členenie
Meradlá sa členia podľa zákona na skupiny:
Dukliansky priesmyk
Dejiny
Dukliansky priesmyk je známy z obdobia 2. svetovej vojny Karpatsko-duklianskou vojenskou operáciou, pri ktorej v období od 8. septembra 1944 do 27. októbra 1944 zahynulo tu asi 21 000 sovietskych a 1800 československých bojovníkov. Ranených bolo 88 000 vojakov. Celkové straty nemeckých vojsk vrátane ranených a nezvestných sa pohybovali medzi 50 000 - 70 000.
„Pamätník a cintorín príslušníkov 1. československého armádneho zboru“ je národnou kultúrnou pamiatkou, na cintoríne sú hroby s menami 1 265 padlých bojovníkov. Pod sedlom stojí kamenný pylón (výška 28 m) s monumentálnym súsoším „Vďaka matky sovietskemu vojakovi za oslobodenie“ a obradnou sieňou. Pred pamätníkom bola vysadená „Aleja hrdinov Dukly“. Priamo na štátnej hranici vztýčili na mieste bývalej „Pozorovateľne generála Ludvíka Svobodu“ 49 metrov vysokú vežu.
Od Duklianskeho priesmyku až po obec Krajná Poľana sa rozprestiera areál „Vojenského prírodného múzea na Dukle“ a „Pamätník pyrotechnikov“ (4 metre vysoký žulový kváder s rukami, symbolizuje ženistu zneškodňujúceho míny nastražené nacistami).
Pod priesmykom je veľké parkovisko, bufet a hotel.
Mezoproterozoikum
Mezoproterozoikum je stredná éra proterozoika. Časový interval trvania je 1 600 – 1 000 mil. rokov. Predchádzalo mu paleoproterozoikum a po ňom nasledovalo neoproterozoikum.
Rozdelenie
Mezoproterozoikum sa rozdeľuje na tri útvary:
Vývoj
V mezoproterozoiku pokračuje vývoj kontinentov, dochádza k formovaniu prvého superkontinentu Rodinie spojeného s grenvillskou orogénnou fázou. Na jeho konci sa Rodinia rozpadá na menšie fragmenty. Chemické zloženie oceánov začína ovplyvňovať zvyšujúci sa obsah kyslíka v atmosfére (s jeho nárastom začína chemický proces zvetrávania a do morských vôd sa začínajú dostávať kyslíkaté anióny: sírany, uhličitany a dusičnany).
Vývoj života tiež pokračuje, ére mezoproterozoika sú dominantné nálezy jednoduchých organizmov (baktérií a stromatolitov – baktériových kolónií). tiež sa objavujú prvé rastliny (riasy), schopné reprodukcie založenej na sexuálnych princípoch (samčie a samičie pohlavné bunky).
Dóm svätého Martina (Mainz)
thumb|Dóm sv. Martina v Mainzi, pohľad z juhozápadu
Dóm svätého Martina v Mainzi (nem. Der Hohe Dom zu Mainz alebo skrátene Mainzer Dom) je rímskokatolícka katedrála v Mainzi, sídlo mohučského biskupstva. Práce na trojloďovej stavbe začali v roku 975/976, bola postavená v románskom slohu, neskôr k nej pribudli gotické a barokové prístavby.
Daň z príjmov fyzickej osoby
Daň z príjmov fyzickej osoby (do roku 2003 daň z príjmov fyzických osôb) je na Slovensku popri dani z príjmov právnickej osoby druhá súčasť dane z príjmov. Je to štátna priama daň vzťahujúca sa na (takmer) všetky príjmy fyzických osôb. Obdobné dane v zahraničí sa často doslova nazývajú len "daň z príjmov".
Dejiny
Daň bola zavedená k 1. januáru 1993 federálnym zákonom č. 286/1992 Zb., kedy nahradila dovtedajšiu daň zo mzdy, daň z príjmov z literárnej a umeleckej činnosti a daň z príjmov obyvateľstva.
Do roku 2003 išlo o progresívnu daň (čiže jej percentuálna sadzba rástla s výškou príjmu), od roku 2004 do roku 2012 to bola naopak tzv. rovná daň (čiže jej percentuálna sadzba bola vždy rovnaká, konkrétne 19 %), od roku 2013 je daň opäť progresívna.
Predmet dane
Predmetom dane sú v zásade všetky príjmy resp. výnosy danej fyzickej osoby okrem výnimiek, ktoré sú výslovne uvedené v zákone (vyňaté sú napr. dividendy, inými slovami na Slovensku teda neexistuje tzv. "dividendová daň").
Zákon príjmy, ktoré sú predmetom dane, z "technických" i tradičných dôvodov člení na 4 skupiny (existujú medzi nimi rozdiely pri vyberaní dane a pri zisťovaní základu dane):
Zdaňovacie obdobie
Zdaňovacím obdobím je v zásade kalendárny rok.
Výpočet dane
<DIV style="border:1px solid grey; padding:1em"> Daň = (prvá sadzba dane × tá časť Z, pre ktorú platí prvá sadzba dane) + (druhá sadzba dane x zvyšná časť Z) </DIV> pričom:
Výslednú daň možno ešte znížiť o tzv. daňový bonus (existuje od roku 2004) a o zaplatené preddavky na daň (pozri nižšie, vrátane zaplatenej dane vyberanej zrážkou).
Sadzba dane
V rokoch 2004 - 2012 bola sadzba dane vždy 19 %. Od roku 2013 (rovnako ako do roku 2003) sadzba nie je vždy rovnaká, lebo závisí od výšky príjmu.
Od roku 2013 sú sadzby konkrétne nasledovné:
Okrem toho od roku 2013 existuje tzv. osobitná sadzba dane vo výške len 5 %, ktorú platia vybraní ústavní činitelia, napr. prezident, vláda a poslanci NR SR.
Základ dane
Základom dane je rozdiel: vypočítaný pri rešpektovaní vecnej a časovej súvislosti zdaniteľných príjmov a daňových výdavkov v príslušnom zdaňovacom období.
Presnejšie je základom dane súčet nasledujúcich (tzv. "čiastkových") základov dane:
Daňová strata
Daňová strata je rozdiel, o ktorý daňové výdavky prevyšujú zdaniteľné príjmy pri rešpektovaní vecnej a časovej súvislosti zdaniteľných príjmov a daňových výdavkov v príslušnom zdaňovacom období.
Nezdaniteľné časti základu dane
Tzv. nezdaniteľné časti základu dane sú:
Daňový bonus
Daňovník, ktorý mal zdaniteľné príjmy typu A) aspoň vo výške 6-násobku minimálnej mzdy, alebo ktorý mal zdaniteľné určité stanovené príjmy typu B) (nie napr. príjmy z prenájmu) aspoň vo výške 6-násobku minimálnej mzdy a vykázal základ dane (čiastkový základ dane) z týchto určitých stanovených príjmov typu B), môže si od dane odpočítať 19,32 eura mesačne (čiže tzv. "daňový bonus") na každé vyživované dieťa žijúce v domácnosti s daňovníkom.
Preddavky
Daň sa platí spravidla formou rôznych zákonom stanovených preddavkov (odvádzaných daňovníkom alebo jeho zamestnávateľom) počas roka a prípadné kladné alebo záporné rozdiely voči skutočnej dani sa spätne dorovnajú po podaní daňového priznania za príslušný rok.
Zabezpečenie dane
Správca dane môže rozhodnutím uložiť fyzickým osobám a právnickým osobám, aby pri peňažnom plnení poskytnutom inému daňovníkovi zrážali na zabezpečenie dane sumu zodpovedajúcu 9,5 % z peňažného plnenia. Suma zabezpečenia dane sa považuje za preddavok na daň.
Daň vyberaná zrážkou
Pri niektorých druhoch príjmov, ktoré sú v zákone výslovne uvedené (napr. úroky v banke, výnosy z podielových listov, peňažné výhry), sa daň technicky vyberá "zrážkou", teda "pri zdroji", čiže ju zaplatí prakticky ihneď ten, od koho daňovník príslušný príjem dostáva vyplatený (napríklad v prípade úrokov je to banka). Zákon to formuluje tak, že zrážku dane je povinný vykonať platiteľ dane pri výplate, poukázaní alebo pri pripísaní úhrady v prospech daňovníka....Platiteľ dane je povinný zrazenú daň odviesť správcovi dane najneskôr do pätnásteho dňa každého mesiaca za predchádzajúci kalendárny mesiac.
Daň vybraná zrážkou sa v zásade (existujú výnimky) považuje za preddavok na daň a daňovník si tento preddavok môže odpočítať od dane v daňovom priznaní. Zároveň však daňovník potom musí zahrnúť príjmy, z ktorých sa daň vyberá zrážkou (napríklad úroky v banke), do základu dane.
Minimálna výška dane
Daň sa nevyrubí a neplatí, ak za zdaňovacie obdobie nepresiahne 16,60 eura alebo celkové zdaniteľné príjmy daňovníka za zdaňovacie obdobie nepresiahnu 50 % sumy 19,2 × životné minimum (platné k 1. januáru zdaňovacieho obdobia). To neplatí, ak daňovník uplatňuje daňový bonus, alebo ak sa daň vyberá zrážkou, alebo ak sa zrážajú preddavky na daň pri príjmoch zo závislej činnosti, okrem zdaniteľných príjmov daňovníka, u ktorého za zdaňovacie obdobie nepresiahnu takéto príjmy 50 % sumy 19,2 × životné minimum alebo preddavky na zabezpečenie dane.
Jednoduchý príklad (Daň za rok 2007, sadzba 19 %)
"príjmy z podnikania, z inej samostatnej zárobkovej činnosti, z prenájmu a z použitia diela a umeleckého výkonu" (napr. živnostník, tu s podnikateľskými nákladmi = 0) alebo "príjmy zo závislej činnosti" (práca na dohodu):
zdaniteľné príjmy (výnosy/mzda):	               480000 SKK - daňové výdavky (povinné odvody 47,15%*):      - 226320 SKK = základ dane:                                    253680 SKK - nezdaniteľné časti základu dane*:	        - 95616 SKK = medzisúčet:	                                  158064 SKK - daň (19%):	                                - 30032,16 SKK = príjem po zdanení:	                          128031,84 SKK
(*) Percento povinných odvodov aj veľkosť nezdaniteľných častí základu dane klesá od určitej výšky príjmu
Letisko Spišská Nová Ves
Charakteristika
Dvojica trávnatých vzletových a pristávacích dráh má dĺžku 1362 a šírku 70 m. V súčasnosti je letisko bez pravidelných liniek.
NGC 4819
NGC 4819 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
783 Nora
783 Nora je planétka s priemerom 41 km, ktorú objavil J. Palisa 18. marca 1914.
Aillianville
Aillianville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Foráš
Foráš je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Maják
thumb|Maják Old Barney v parku Barnegat Lighthouse State Park v New Jersey v USA thumb|Maják na konci sveta v Ushuaia v Argentíne Maják je stavba pri pobreží slúžiaca na navigáciu a pomoc pri riadení lode na mori. Majáky slúžia aj ako navigačná pomoc pre menšie lietadlá letiace v noci. Využívajú sa aj na označenie nebezpečných úsekov pobrežia, plytčín a bezpečných ciest do prístavov. Maják je veža, na vrchole ktorej cez systém lámp a šošoviek svieti svetlo. Na celom svete je v prevádzke asi 1 500 majákov, ich počet sa drasticky znížil z dôvodu využívania dnešných moderných navigačných prístrojov. Najznámejším majákom v dejinách je Alexandrijský maják, postavený na ostrove Pharos v egyptskej Alexandrii.
Foráš
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia prírodnej rezervácie je zabezpečenie ochrany chránených druhov rastlín a živočíchov, biotopov európskeho a národného významu v inundačnom území Dunaja a prírodných procesov prebiehajúcich v prirodzených spoločenstvách lužných lesov a mokradí.
NGC 4820
NGC 4820 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel v roku 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Společnost česko-slovanská (Bratislava)
Společnost česko-slovanská (iné názvy: Spoločnosť česko-slovanská, Slovenská spoločnosť , Společnost řeči a literatury československé , Spoločnosť řeči a literatury československé , Spoločnosť reči a literatúry československej/česko-slovenskej/českoslovanskej/česko-slovanskej, Literárna jednota , Jednota mládeže , Spoločnosť/Společnost česko-slovenská, Spoločnosť českoslovanská/československá , Česko-slovanská spoločnosť; slovo „slovanský“ v tom čase znamenalo hlavne to, čo dnes označujeme ako „slovenský“) bol samovzdelávací spolok študentov pri bratislavskom evanjelickom lýceu v rokoch 1829 - 1837 s pôvodnou úlohou zdokonalovať sa v materinskom jazyku.
Spolok v roku 1829 založili Karol Štúr, Samo Chalupka, Daniel Lichard a Samuel Godra. Na jeho čele bol formálne profesor lýcea, fakticky bol na čele študent zvolený ako podpredseda. Spoločnosť vyučovala a vzdelávala členov v materinskom jazyku. V roku 1834 sa jeho charakter čiastočne zmenil v tom zmysle, že prevzal vedúcu úlohu slovenského národného obrodenia a začal rozvíjať slovenskú národnú kultúru (v zmysle romantických myšlienok). Vrchol činnosti dosiahla v rokoch 1835 až 1837, keď bol jej podpredsedom Ľudovít Štúr. Spoločnosť vtedy mala 120 členov, do popredia spolku sa dostali národné a politické otázky, členovia sa nadchýnali slovanskou vzájomnosťou, organizovali vychádzky napr. na Devín (24.4.1836), vydali almanach Plody (Plody zboru učenců řeči českoslovanské prešporského), na zasadnutiach prednášali vedecké prednášky a básne a podobne.
Okres Tábor
Tábor je okres v Česku v Juhočeskom kraji.
Sd.Kfz. 234
'''Sd.Kfz. 234 Puma (skratka pre Sonderkraftfahrzeug 234) alebo Schwere Panzerspähwagen''' bolo nemecké ťažké obrnené vozidlo z obdobia druhej polovice druhej svetovej vojny.
História vzniku a technický opis
Ťažký obrnený automobil Sd.Kfz. 234 vznikol celkom v štyroch variantoch, ktoré sa pomerne výrazne líšili použitou výzbrojou a vyhotovením interiéru a veže. Jednotlivé verzie boli značené gréckou číslicou uvedenou za lomítkom na konci kódového názvu typu vozidla. Prvý postavený variant tohto stroja získala paradoxne označenie číslicou 2, teda Sd.Kfz. 234/2.
V auguste 1940 vydal zbrojný úrad objednávku na vývoj novej generácie osemkolesového obrneného automobilu, ktorý mal byť schopný vyrovnať sa s extrémnymi klimatickými podmienkami afrického bojiska. Samotný tento fakt je hoden ďalšej pozornosti. Naznačuje, že Nemci už v tejto dobe počítali s tým, že skôr či neskôr budú bojovať aj na africkej pôde.
Okrem možnosti prevádzky v tropických podmienkach sa od nového vozidla očakávalo taktiež, že prekoná niektoré známe nedostatky nepredchádzajúcich typov ťažkých obrnených vozidiel ako napr. Sd.Kfz. 231 a Sd.Kfz. 232. Nový stroj mal byť taktiež nižší, aby nepredstavoval ľahký cieľ a mal byť výrazne lepšie vyzbrojený (dva uvedené staršie typy mali iba ľahké kanóny kalibru 20 mm).
Podľa niektorých prameňov bolí požiadavky na vývoj obrnenca odoslané hneď trom firmám – Büssing NAG, Daimler a Schichau-Werke pričom ako víťaz bol nakoniec vybraný Büssing NAG. Väčšina prameňov však uvádza, že vývoj bol od počiatku zverený iba spoločnosti Büssing NAG, ktorá mala bohaté skúsenosti s výrobou už zmienených starších typov obrnených vozidiel ako sú Sd.Kfz. 231, Sd.Kfz. 232 a Sd.Kfz. 233.
Büssing NAG vyvinul pre tento účel celkom nový typ podvozku s továrenským označením ARK. Šasi malo osem individuálne zavesených a odpružených kolies, ktoré boli všetky hnanými a zároveň aj riadenými. Základná koncepcia podvozku bola presne taká ako u starších podvozkových šasi GS, ktoré boli montované na zmienených Sd.Kfz. 231, Sd.Kfz. 232 a Sd.Kfz. 233. No ARK bol podvozok novej generácie.
To isté platilo taktiež aj o trupe bojového vozidla. Presne ako pri starších vozidlách sa skladal z hornej a dolnej časti a z opačne sklonenými stenami. Vozidlo sa od podvozku smerom nahor najprv rozširovalo a potom smerom k streche zase zužovalo. Toto zošikmenie stien zvyšovalo jeho odolnosť proti zásahom nepriateľskou paľbou. Na rozdiel od starších typov vozidiel, u ktorých niesla steny trupu rámová konštrukcia, trup Sd.Kfz. 234 bol samonosný.
Konštruktérom sa podarilo oproti starším typom zvýšiť svetlú výšku podvozku a zároveň znížiť jeho celkovú výšku pričom položili základ k splneniu prvého požiadavku - aby bolo nové vozidlo nižšie než ako to bolo u jeho predchodcov.
Veľmi dôležitým prvkom nového vozidla bola pohonná jednotka. Motor Sd.Kfz. 234 nemal byť chladený vodou, ale vzduchom, čo by bolo pre tropické podmienky vhodnejšie riešenie. Vývoj takéhoto motora bol zadaný firme Tatra (jej vtedajší oficiálny názov znel Ringhoffer-Tatra Werke A.G.). V roku 1941 vznikol podľa tohto zadania prvý model nového motora s označením V 850. Šlo o dvanásť valcový dieselový motor s vŕtaním 105 mm a zdvihom 130 mm a teda celkovom obsahu valcov bol 13,5 litra. V rámci požiadavku na veľmi účinné chladenie dostal motor hneď štyri veľké axiálne ventilátory. Každú radu valcov chladili dva ventilátory, jeden na každom konci. Predné ventilátory boli napojené na vačkové hriadele, zadné ventilátory následne brali pohon od predných. Motor dostal ešte jeden ventilátor, ktorý ochladzoval olej.
V rámci ďalšieho vývoja motora bolo vŕtanie valcov zväčšené na 110 mm a celkový obsah tak vzrástol na 14,825 litra. Tento variant motora tak dostal označenie T 103, pod ktorým bol tento agregát neskôr zavedený do sériovej výroby. Vývoj však nebol zďaleka ukončený, pretože motor vykazoval veľa nedostatkov. Bol veľmi hlučný a poruchový. Odstraňovanie týchto nedostatkov trvalo až do roku 1943 a výrazné zdržalo zahájenie produkcie vozidla. Samotný automobil bol totiž pripravený k zavedení do výroby už júli 1942, kvôli problémom s pohonnou jednotkou, preto prvé sériové stroje vyšli z továrne až v decembri 1943.
Ako už bolo uvedené, trup vozidla bol tvorený hornou a dolnou polovicou s opačne skosenými stenami. Toto zošikmenie stien zvyšovalo ich odolnosť proti zásahom nepriateľskou paľbou. Sila oceľových plechov, z ktorých bol trup vozidla zváraný, bol 30 mm vpredu - na čele, 10 mm na bokoch, 8 mm na zadnej časti a 5,5 mm na dne a strope vozidla. Trup začínal ostrým nosom tvoreným hornou a dolnou doskou. Na dolnej doske bol upevnený jednoduchý nárazník tvorený obyčajnou oceľovou trúbkou. Horná doska nosa prechádzala do ostro sklonenej prednej časti kapoty, pod ktorou bolo predné riadiace stanovište. V pravé časti tejto kapoty bol vyrezaný nástupní prielez, uzatváraný veľkým jednodielnym poklopom. Tento prielez slúžil primárne prednému vodičovi.
Z kapoty sa ďalej vzadu schodovito zdvíhala čelná stena kabíny posádky. V nej bol vyrezaný jediný podlhovastý pozorovací priezor opatrený krytom odklápaným smerom nahor. Priezor nebol v strede čelnej steny, ale ľahko naľavo čím kopíroval umiestenie vodičovho sedadla. V krytu priezoru bola ešte pozorovacia štrbina, ktorá sa využívala v nebezpečných oblastiach, keď bol samotný kryt uzavretý. Ďalšie dva pozorovacie priezory podobného prevedenia sa nachádzali v bočných stenách kabíny. Všetky tri zaisťovali výhľad prednému vodičovi, ktorý mal v tejto časti kabíny svoje stanovište.
Kunratice u Cvikova
Kunratice u Cvikova je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 610 obyvateľov, z toho 315 mužov a 295 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 38,0 roka, ženy 39,7 roka).
Sd.Kfz. 234
História vzniku a technický opis
V zadnej časti prechádzala kabína opäť schodovito do stropu motorového priestoru. I tu boli vytvorené pozorovacie priezory, ktoré patrili k zadnému riadiacemu postu. Jeden bol v pravej časti (z pohľadu v smere jazdy, z pohľadu zadného vodiča to bolo samozrejmé v ľavej časti) zadnej steny a mieril priamo vzad. Ďalší priezor bol v pravej bočnej stene (opäť z pohľadu zo smeru jazdy). Ako dokazujú fotografie, mal zadný vodič pri prvých vozidlách (alebo minimálne u prototypu) k dispozícii ešte tretí priezor a to v ľavom boku kabíny. U neskorších sériových vozidiel už tento priezor nebol pretože v danom mieste bola zrejme inštalovaná rádiostanica (alebo sa tento priezor jednoducho ukázal ako nevyužiteľný pretože zadný vodič sedel výrazné vpravo, príliš ďaleko od neho).
V zadnej časti trupu za kabínou bol motorový priestor a v ňom už zmienený dieselový motor Tatra T103. Motor dával vozidlu maximálny výkon 210 koní pri 2200 otáčkach za minutú. Prevodovka mala tri rýchlostné stupne pre jazdu oboma smermi. Bola však doplnená ešte o dvojstupňovú redukčnú prevodovku, ktorá počet rýchlosti zdvojnásobovala. Celkom teda mohol vodič radiť šesť stupňov pre jazdu vpred i vzad. Pokiaľ išlo o zásobu pohonných látok, boli konštruktéri k novému obrnencovi veľmi štedrí. Sd.Kfz. 234 si so sebou mohol viezť až 360 litrov nafty. Vďaka tomu mal obrovský akční rádius 900 až 1000 km pri jazde po ceste. Takýto dojazd bol pre prieskumný stroj skutočným požehnaním.
Basketball Hall of Fame
thumb|Budova Siene slávy, Springfield, Massachusetts Basketball Hall of Fame (Basketbalová sieň slávy) je organizácia, ktorá oceňuje celoživotný prínos pre svetový basketbal u hráčov, trénerov, rozhodcov a ďalších osôb spojených s týmto športom. Nesie meno zakladateľa basketbaluJamesa Naismitha.
Sd.Kfz. 234
História vzniku a technický opis
Vďaka použitiu dieselového motoru sa konštruktérom síce podarilo splniť nároky na chladenie vzduchom a získať tak zároveň i obrovský dojazd, ale vytvorili takto problémy v zásobovaní pohonnými hmotami, pretože drvivá väčšina nemeckej bojové techniky jazdila na benzín.
Basketball Hall of Fame
Organizácia bola založená v roku 1959 a sídli vo Springfielde v americkom štáte Massachusetts. Na rozdiel od podobných organizácií, ktoré sa zaoberajú bejzbalom, alebo americkým futbalom, v Basketbalovej sieni slávy sú oceňované nielen osoby spojené s americkými profesionálnymi súťažami (NBA), ale aj z vysokoškolských a amatérskych súťaží, a z krajín mimo Severnej Ameriky.
Sd.Kfz. 234
História vzniku a technický opis
Kapota motorového priestoru bola doslova posiata otvormi. Boli tu tri ventilačné otvory opatrené uzatvárateľnými žalúziami a ďalšie dva servisné otvory s plnými poklopmi. Ďalší servisný otvor bol potom v hornom dielu zadnej steny trupu. Na dolnej časti zadnej steny sa niekedy vešalo rezervné koleso, ale pri neskorších vozidlách, už nebol dôvod pretože neskoršie verzie používali špeciálne samozacelovacie pneumatiky.
Pozdĺž celého vozidla sa na každom boku tiahol veľký blatník, ktorý prekrýval všetky štyri kolesa naraz. Vďaka ich veľkosti mohli byť v blatníkoch vytvorené uzatvárateľné schránky na uloženie rôzneho menšieho materiálu. Na každom boku boli takéto schránky štyri (presný počet sa však mohol dosť líšil u jednotlivých verzii Sd.Kfz. 234). Väčší drevený box na materiál bol uložený na blatníku v jeho zadnej časti a to tak, že kopíroval bočnú stenu motorového priestoru. Mimo toho bolo možné na blatníky uložiť ďalšie škatule, kanistre či hasiaci prístroj a pripevniť ich pomocou kožených remienkov. Celkom vzadu boli na blatníkoch uložené aj výfuky.
Sd.Kfz. 234/2 Puma
Strop kabíny posádky vytváral veľkú voľnú plochu pre uloženie rôzneho druhu výzbroje. U prvého postaveného variantu vozidla to bol kanón kalibru 50 mm, uložený v otočnej bojovej veži. Hoci prvý variant v poradí, získal označenie Sd.Kfz. 234/2. Omnoho známejším sa však stal pod bojovým menom Puma.
Vež vozidla vrátane kanónu bola prevzatá z neúspešného projektu ľahkého tanku VK1602 Leopard. Bola plne uzatvorená a jej steny dosahovali hrúbku 30 mm na čele a 14,5 mm na bokoch a na zadnej časti veže. Vež mala šesťboký pôdorys so zaoblenými bokmi a rovnú čelnú a zadnú stenu. V čelnej doske bola inštalovaná hlavná zbraň vozidla, a to tankový kanón KwK 39/1 L/60 kalibru 50 mm s hlavňou o dĺžke 60 kalibrov. Išlo o upravenú verziu kanónu, ktorým boli vyzbrojené napríklad tanky PzKpfw III neskorších verzií. Pre montáž do menšej veže obrneného automobilu bola na kanón pridaná úsťová brzda, čo skrátilo dĺžku záklzu. S kanónom bol spriahnutý guľomet MG 42 kalibru 7,92 mm. Kanón i guľomet mali spoločnú masku tvorenú jediným masívnym odliatkom. Maska mala aerodynamický tvar podobný ako u tzv. Saukopfblende používané napríklad na útočných delách StuG III.
Táto maska umožňovala vertikálny námer zbrane od −10 do +20 stupňov. Zásoba munície pre kanón na palube bola 55 nábojov, zhruba pol na pol protitankových a trieštivotrhavých. Pre guľomet sa použila zásoba 1950 nábojov. Na každom boku veže boli tri vrhače zadymovacích granátov odpaľovaných z interiéru veže. Na streche veže sa nachádzali dva nástupné prielezy. V ich poklopoch boli otočné pozorovacie periskopy. Ústil tu aj ventilátor veže.
Automobil bol vybavený hneď dvoma rádiostanicami a to typmi Fu12 SE 80 a Fu Spr.Ger. a alebo f. K nim prislúchali taktiež dve antény – jednoduchá prútová na zadnej hrane veže a hviezdicovito rozvetvená na ľavej časti motorovej kapoty.
Posádka vozidla bola štvorčlenná. Dvaja muži mali svoje stanovište vo veži a dvaja v kabíne pod ňou. Muži vo veži museli zaistiť úlohy veliteľa, strelca a nabíjača takže jeden z nich musel plniť dve funkcie (veliteľ pravdepodobne fungoval taktiež ako nabíjač). V trupe potom sedel predný vodič a druhý vojak, ktorý slúžil primárne aj ako radista a ak to bolo nutné prevzal riadenie vozidla zo zadného stanovišťa.
Sd.Kfz. 234/2 vážila 11,74 tony. Na dĺžku merala 6,8 m, na šírku 2,33 m a vysoká bola 2,38 m. Na ceste bola táto Puma schopná vyvinúť maximálnu rýchlosť až 90 km/h. So svojou zbraňou bola teoreticky schopná likvidovať aj niektoré stredné tanky nepriateľa.
Pokiaľ ide o produkciu tohto typu je možné naraziť na viacero údajov. Začiatok sériovej výroby býva datovaný buď do septembra alebo decembra 1943 a jej koniec potom buď do júna, alebo septembra 1944. V otázke počtu postavených exemplárov sa pramene takmer zhodnú na 100 až 101 kusoch.
Zo všetkých verzii práve táto Sd.Kfz. 234 si vyslúžila najväčšiu slávu. Nebolo to preto, že by bola prvým strojom v rámci svojej rodiny, ale pre jej vskutku skvelé charakteristiky. Puma v sebe kombinovala slušnú úroveň ochrany posádky, silnú výzbroj a skvelé jazdné vlastnosti. Mimo kolesový podvozok táto Puma svojimi parametrami v podstate zodpovedala ľahkému tanku. Jej hmotnosť bola 11,74 tony, pancierovanie až 30 mm a kanón kalibru 50 mm. Pre porovnanie nám môže poslúžiť niekoľko vtedajších ľahkých tankov. Nemecký PzKpfw II Ausf. L mal hmotnosť 11,8 tony a kanón kalibru 20 mm, americký M5 vážil 14,7 tony a niesol kanón kalibru 37 mm a sovietsky T-70 vážil iba 9,2 tony a bol vyzbrojený kanónom kalibru 45 mm.
Sd.Kfz. 234/1 Puma
V poradí druhá verzia Pumy niesla označenie ''Sd.Kfz. 234/1''. Do sériovej výroby sa dostala v apríli alebo v júni 1944. Tento variant vozidla mal umožniť boj s lietadlami nepriateľa. Nad bojovou kabínou bola umiestnená nová nízka vežička s otvoreným stropom. Mala pôdorys šesťuholníka a sklonené steny. Sila panciera veže bola 30 mm na čele a 14,5 mm na všetkých ostatných stenách. Vežička nemala strop, iba jej prednú časť chránil zvýšený rám vyplnený hustým pletivom. Krídla tohto pletivového krytu sa dali vyklopiť do strán. Pletivo samozrejme nedokázalo odolať streľbe, ale malo predovšetkým slúžiť hlavne ako ochrana proti vhodeniu ručného granátu do vozidla. Pred nepriaznivým počasím sa museli vojaci vo veži chrániť natiahnutím nepremokavej celty.