cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ján Ursíny
Obuchova aféra
Od roku 1946 slovenskí komunisti stupňovali kampaň proti nekomunistickým stranám, pri ktorej argumentovali prepojením Demokratickej strany s bývalými ľudákmi (HSĽS). V júli 1947 mal Klement Gottwald prejav na Devíne, v ktorom varoval pred ľudáckymi a autonomistickými tendenciami. Ursíny mu verejne odpovedal, že Košický vládny program z roku 1945, na ktorom sa podieľala aj KSS, dával Slovensku výrazné právomoci a slovenskí komunisti tiež hovorili o autonómii alebo federácii už počas vojny. Situácia sa vyhrotila v septembri 1947, keď Štátna bezpečnosť zistila, že Otto Obuch, tlačový tajomník Ursínyho, má kontakty na ľudácky exil a bol za Slovenského štátu pracovníkom úradu propagandy. 23. septembra 1946 bol Obuch zatknutý a následne prebehla policajná prehliadka Ursínyho kancelárie. Ursíny sám spätne vysvetľoval, že Obucha zamestnal, bez toho aby vedel o jeho ľudáckej minulosti a kontaktoch a keď to zistil, mal v úmysle ho ešte pred zatknutím prepustiť, ale už to nestihol. Ursíny bol obviňovaný z toho, že Obuch vyzradil obsah rokovaní československej vlády o strážení uránových baní v Jáchymove. Premiér Klement Gottwald síce Ursínyho uisťoval, že osobne proti nemu nič nemá, ale požadoval jeho rezignáciu na post vo vláde. Aj prezident Edvard Beneš sa pripojil k požiadavke rezignácie s tým, že síce nebol spáchaný trestný čin, ale prijatím Obucha sa mal Ursíny dopustiť politickej chyby. Ursíny rezignoval 30. októbra 1947 po tom, čo mu bolo prisľúbené utvorenie osobitnej komisie, ktorá by jeho prípad vyšetrila. Komisia sa však nikdy nestretla a 3. januára 1948 oznámil minister vnútra Václav Nosek, že na Ursínyho bude podané trestné oznámenie. Formálne bol obvinený až po februárovom prevrate v roku 1948 z trestného činu vedomého ohrozenia obranyschopnosti republiky. Ursíny sa obhajoval tým, že v danej dobe vláda o jáchymovských baniach vôbec nerokovala. Aj preto mu bolo tiež kladené za vinu, že umožnil Obuchovi získať interný zápis o rokovaní vlády o milosti pre odsúdeného bývalého prezidenta Slovenského štátu Jozefa Tisa. Vlastný súdny proces prebiehal už s menším záujmom verejnosti od apríla 1948 a Ursíny bol odsúdený na sedem rokov. Prepustený bol v roku 1953 a rehabilitovaný definitívne až v roku 1964.
Paralelne s Ursínym sa rozbehli podobné vykonštruované kauzy ďalších predstaviteľov Demokratickej strany ako Miloš Bugár a Ján Kempný.
La Destrousse
La Destrousse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2892 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ajaccio-7
Ajaccio-7 je francúzsky kantón v obvode Ajaccio v departemente Corse-du-Sud v regiónu Korzika. Tvorí ho 6 obcí.
Roland Lessing
Roland Lessing (* 14. apríl 1974, Tartu) je estónsky reprezentant v biatlone. S biatlonom začal už v roku 1986 a od roku 1998 je členom estónskeho reprezentačného mužstva.
V roku 2007 získal bronzovú medailu na MS v letnom biatlone ktoré sa uskutočnili v Estónsku, v meste Otepää.
Je ženatý, s manželkou má dve deti, dcéry Nathalie (* 2007) a Berit (* 2011).
Svetový pohár
Najlepšie umiestnenie v rámci celkového hodnotenia svetového pohára dosiahol v sezónach 2005/16 a 2009/10 keď sa v konečnom poradí umiestnil na zhodnom 59. mieste. V sezóne 2009/10 skončil v stíhacích pretekoch v slovinskej Pokljuke na 2. mieste. V sezóne 2008/09 sa v nórskom Trondheime prebojoval do top 10, keď skončil v šprinte na 10. mieste.
Olympijské hry
Doteraz sa zúčastnil na troch ZOH, jeho najlepšie umiestnenie je 11. miesto z pretekov štafiet mužov na ZOH 2002.
Majstrovstvá sveta
V pretekoch jednotlivcov je jeho najlepší výsledok 17. miesto zo šprintu na MS v biatlone 2008. V rámci pretekov štafiet je jeho maximum 9 miesto z MS v biatlone 2003.
Juniorské majstrovstvá sveta
Jeho najlepším umiestnením v rámci JMS v biatlone je 37. miesto z individuálnych pretekov z roku 1997.
Legenda
Euro Truck Simulator 2
Euro Truck Simulator 2 je počítačová hra, pokračovanie úspešného simulátora nákladnej dopravy na území európskeho kontinentu a Veľkej Británie. Titul vytvorila česká spoločnosť SCS Software a rovnako ako prvý diel, Euro Truck Simulator, je postavený na technológii Prism3D. Hra vyšla 18.10.2012 pre Microsoft Windows a v roku 2013 pre Linux.
História série
Hoci je priamym predchodcom titulu hra Euro Truck Simulator, vývojári z SCS vytvorili už celý rad podobných hier, zameraných na rôzne štáty sveta. Napríklad:
Mapa
Jednou zo zásadných noviniek v ETS 2 je rozšírenie mapy, respektíve cestnej siete. Práve nedostatočný počet ciest bol totiž v minulej časti značne kritizovaný. Rozsiahla cestná sieť v Nemecku a Veľkej Británii vytvorená pre potreby špecializovaných hier (UK Truck a German Truck Simulator) teda bola prevzatá aj do ETS 2. Obohatenia sa však dočkalo celé herné prostredie, napr. dokonale spracovaná GPS navigácia v kabíne ťahača.
Licencované nákladné vozy
Pre autentickejší zážitok sa v ETS 2 objavujú i licencované automobily rôznych značiek, napríklad Renault, Scania alebo MAN. Modely ťahačov sú prepracované do najmenších detailov, rovnako ako ich kabíny. Navyše je k dispozícii celý rad svetiel, klaksónov, výfukov a ďalších doplnkov, takže si hráč môže svoje ťahače vylepšovať technicky aj vizuálne. Za zarobené peniaze si môže kupovať ďalšie vozidlá a budovať vlastnú prepravnú flotilu.
Hrateľnosť a prostredie
Hlavný pilier hrateľnosti spočíva na samotnom riadení ťahačov a prepravovaní nákladu. Ten hráč získava podľa zadanej zákazky. Odmena, ktorú získa za splnenie úlohy, je stanovená na základe typu nákladu, vzdialenosti a ďalších parametrov. Zo ziskov je však potrebné financovať aj výdavky, akými sú pohonné hmoty, opravy vozidla či prípadné pokuty za nedodržanie pravidiel cestnej premávky.
Hráč sa postupne dostáva k zaujímavejším nákladom a vzdialenejším destináciám, vďaka čomu môže prijímať lepšie platené zákazky. Kumulovaním financií môže rozširovať svoju prepravnú flotilu a najímať ďalších šoférov, ktorí expanziu prepravnej spoločnosti výrazne urýchlia.
S rozsiahlosťou hernej mapy súvisí aj vysoký počet miest, teda prepravných destinácií. Celkovo ide o 60 atraktívnych európskych metropol a dôležitých miest, čo je trojnásobok v porovnaní s prvým dielom. Okolie ciest a mestá sú precízne vymodelované. Zvlášť oceňované je realistické stvárnenie známych pamätihodností, ktoré hre pridávajú na atmosfére a dôveryhodnosti.
Módy
Prvá časť ETS bola často rozširovaná pomocou módov, ktoré vylepšovali napr. vzhľad hry alebo jazdné vlastnosti ťahačov. Modding bol tiež obľúbeným spôsobom, akým sa z bezmenných nelicencovaných ťahačov mohli stať reálne vozidlá. Módy sa nevyhli ani ETS 2 a na internete boli v hojnom počte dostupné pomerne krátko po jeho vydaní. Znova išlo napríklad o mód upravujúci logá a názvy ťahačov (ani v ETS 2 nie sú licencované všetky značky) alebo mód na vypnutie obmedzovača rýchlosti.
Roman Kontšek
Roman Kontšek (* 11. jún 1970, Žilina) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
V juniorskom veku hrával za MHC Martin v 1. SNHL. V česko-slovenskej hokejovej lige debutoval v mužstve Dukla Trenčín. V roku 1990 bol draftovaný Washingtonom Capitals (v 7. kole z 135. miesta). V ročníku 1991/92 Dukla vybojovala svoj prvý majstrovský titul. Rovnaký úspech zaznamenal v tomto mužstve aj v prvom ročníku slovenskej extraligy.
V priebehu sezóny 1995/96 ho angažoval HC Třinec, počas ročníka 1997/98 sa vrátil sa do Trenčína. V máji 1999 uzavrel kontrakt s ďalším českým klubom HC Havířov. Išlo o zmluvu na jeden rok s možnou opciou na ďalší, ktorá bola využitá.
V ročníku 2001/02 pôsobil v MsHK Žilina, ďalší v talianskej lige za SV Renon. Od sezóny 2003/04 bol znovu hráčom Žiliny, pričom v sezóne v 2005/06 s ňou získal majstrovský titul – prvý v histórii klubu. V úvode ročníka 2006/07 prestúpil do HC Košice. Mužstvo sa dostalo do semifinále play-off, kde bolo vyradené Duklou Trenčín. Po skončení sezóny sa vrátil do Žiliny, kde podpísal dvojročnú zmluvu. Po dvoch rokoch ukončil aktívnu kariéru a stal sa športovým manažérom klubu. 2. septembra 2010 ho generálny manažér Ľubomír Juriga-Brankovič odvolal z funkcie.
Reprezentácia
Roman Kontšek bol členom česko-slovenskej reprezentácie do 18 rokov na Majstrovstvách Európy v rokoch 1987 a 1988 – získal striebornú a zlatú medailu. Na MS do 20 rokov 1989 v Anchorage strelil hetrik v zápase proti Švédsku, mužstvo ČSSR napokon vybojovalo bronz. V priebehu tohto šampionátu bol zatknutý v obchodnom dome kvôli údajnej krádeži voňavky, podľa Kontšeka išlo o nedorozumenie, ktoré sa s ním ťahá celý život. Následne dostal hráčsky dištanc na 18 mesiacov.
4199 Andreev
4199 Andreev je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Henri Debehogne 1. septembra 1983.
Powiat pilski
Powiat pilski je powiat v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Žije tu 137 463 obyvateľov (k 30. 6. 2016) a sídlom je mesto Piła.
Zloženie powiatu:
Predialista
Predialista (z lat. praedium = majetok, gazdovstvo) bol príslušník špecifickej privilegovanej skupiny uhorskej šľachty v období stredoveku a raného novoveku.
Z právneho hľadiska patrili k nižšej uhorskej šľachte. Vznikli v 13. storočí v súvislosti s povinnosťou magnátov a prelátov vydržiavať si vlastné vojenské oddiely (tzv. bandériá). Predialisti teda boli hlavne vo vojenskej službe u veľmožov a vysokých cirkevných hodnostárov (prelátov), ktorí im za túto službu udeľovali časť alodiálnej (dedičnej) pôdy. Držba tohto majetku bola viazaná na vykonávanie vojenskej, alebo inej dohodnutej služby.
Predialisti boli spravidla oslobodení od všetkých verejných daní a dávok, platili iba stoličnú daň. O sporoch predialistov nerozhodovali šľachtické súdy, ale podliehali vlastnej súdnej inštitúcii. Predialisti boli pôvode početnou šľachtickou skupinou, ale od polovice 16. storočia ich počet klesal. V ranom novoveku výsada držať si na panstve predialistov ostala iba niekoľkým prelátom. Vymizli na prelome 18. a 19. storočia.
Ako špecifickú spoločenskú vrstvu ich zrušil panovnícky patent z 3. februára 1853.
Ján Vachovský
Ján Vachovský (Wachowsky, Johannes) (*  Banská Bystrica - †  1790, Slovensko) bol  organista.
Životopis
V knihe občanov v Banskej Bystrici zapísaný ako farský organista (28. novembra 1775).
Beaubourg
Beaubourg môže byť:
Tracii Guns
Tracii Guns (* 20. január 1966, Los Angeles, Kalifornia, USA) je kultový metalový gitarista, ktorý hral s mnohými známymi metalovými skupinami a sólo umelcami. Patria tam Guns N’ Roses, Brides Of Destruction, L.A. Guns, W.A.S.P., Poison, The Misfits, Killing Machine a Johnny Thunders. Tiež vystupoval na turné so skupinou Faster Pussycat.
V polovici 80. rokov ako tímový projekt, Tracii založil spolu s Axlom Rosom, Izzym Stradlinom, Duffom McKaganom a Robom Gardnerom legendárnu skupinu Guns N’ Roses. Tracii a Rob neskôr skupinu opustili a nahradili ich priatelia z detstva, Slash a Steven Adler.
V roku 2002, Guns a Nikki Sixx vytvorili skupinu Brides Of Destruction. Kapela má ďalších troch členov: John Corabi, Kris Kohls a London LeGrand. Kohls opustil skupinu uprostred nahrávania prvého albumu a nahradil ho Scot Coogan. Corabi opustil kapelu v marci 2003. Album vydali v roku 2004. Sixx opustil skupinu koncom roka 2004, aby sa plne venoval skupine Mötley Crüe, nahradil ho Scott Sorry a k skupine sa pridal Ginger, no po pár koncertoch odišiel. Brides of Destruction vydali svoj druhý album na jeseň roku 2005 pred rozpadom skupiny kvôli európskym koncertom, ktoré Sorry prešvihol. Guns pracoval mesiac s Quiet Riot, neskôr sa rozhodol založiť novú skupinu Tracii Guns Band, ktorá sa skladá z členov: Guns (gitara), Paul Black (spev), Nickey "Beat" Alexander (bicie) a Jeremy Guns (basgitara).
Európsky olympijský festival mládeže 2009
Európsky olympijský festival mládeže 2009 bol desiaty ročník európskeho olympijského festivalu mládeže (EYOF, športovo-spoločenské podujatie pre mladých športovcov do 17 rokov). Konalo sa v dňoch 19. - 24. júla 2009 vo fínskom Tampere. Zúčastnilo sa ho približne 2350 športovcov zo 49 krajín.
Medailová bilancia SR na X. letnom EYOF
Mladí slovenskí športovci získali na X. EYOF spolu 4 medaily, z toho 2 zlaté, 1 striebornú a 1 bronzovú, čo znamenalo jednu z najúspešnejších účastí SR v histórii podujatia.
Medailová bilancia krajín na X. EYOF
Bez medaily zostalo 12 krajín: Albánsko, Andorra, Bosna a Hercegovina, Severné Macedónsko, Island, Lichtenštajnsko, Luxembursko, Malta, Monako, Čierna Hora, Nórsko a San Maríno.
Jamie Foxx
Jamie Foxx, vlastným menom Eric Marlon Bishop (* 13. december 1967, Terrell, Texas, USA) je americký herec, komik a spevák.
Za úlohu vo filme Ray získal cenu BAFTA a Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe. Získal tiež Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v muzikáli/komédii a bol nominovaný na niekoľko cien Grammy.
Životopis
Vychovali ho adoptívni rodičia jeho matky. Od mladosti hral na klavír a na strednej škole hral basketbal a americký futbal. Na vysokej škole študoval vážnu hudbu.
Leopold II. (Svätá rímska ríša)
'''Leopold II. Habsburský''' (* 5. máj 1747, Viedeň – † 1. marec 1792, Viedeň) bol rakúsky arcivojvoda, toskánsky veľkovojvoda (v r. 17651790), rímskonemecký cisár (od r. 1790), uhorský a český kráľ (od r. 1790), syn cisára Františka I. Štefana Lotrinského a Márie Terézie.
Jamie Foxx
Životopis
Od roku 1989 pracoval ako komik a v tej dobe si zmenil meno na Jamie Foxx. Jeho filmový debut bol v roku 1992 vo filme Hračky. Nasledovali úlohy vo filmoch ako Víťazi a porazení, Ali, Ray, Collateral, Miami Vice, Dreamgirls alebo Ctihodný občan.
Leopold II. (Svätá rímska ríša)
Mladosť
Leopold bol tretím synom Márie Terézie, a preto sa nepredpokladalo jeho nástupníctvo. Bol preto určený na cirkevnú kariéru a tým smerom sa uberalo i jeho vzdelávanie a výchova. Teologické vzdelanie, do ktorého bol prinútený, určitým spôsobom negatívne ovplyvnilo jeho náhľad na cirkev.
Jamie Foxx
Životopis
Jeho hudobná kariéra začala v roku 1994, kedy vydal svoj prvý album Peep This. V roku 2005 vydal druhý album Unpredictable, ktorého sa predalo len v USA cez 1,98 miliónov kópií a získal dvojnásobnú platinovú platňu.
Leopold II. (Svätá rímska ríša)
Toskánsky veľkovojvoda
Po smrti staršieho brata Karola bolo rozhodnuté, že by mal byť nasledovníkom svojho otca vo Veľkovojvodstve Toskánskom, ktoré bolo určené pre „druhorodeného“ alebo ako apanáž pre druhého syna. Toto „zaopatrenie“ bolo podmienené jeho sobášom. Preto sa 5. augusta 1764 oženil s Máriou Ludovikou, dcérou španielskeho kráľa Karola III. Po smrti otca (1765) sa stáva veľkovojvodom toskánskym.
Matka mu určila niekoľko poradcov, ktorí mali plniť úlohy riadenia veľkovojvodstva. Po piatich rokoch mal tohoto „tútorstva“ dosť, a preto sa vybral do Viedne. Odtiaľ sa vrátil do Florencie s voľnými rukami.
Počas 20 rokov, ktoré uplynuli od jeho návratu do smrti jeho najstaršieho brata Jozefa II. (1790), pracoval na reformách a úpravách vlády svojho malého štátu. Postupne rušil obmedzenia rozvoja priemyslu a osobnej slobody zavedené jeho predchodcami (zavedenie nového daňového systému, zrušenie cechov, zrušenie toskánskej armády a jej nahradenie občianskou milíciou a iné). Aplikoval reformy v postupných krokoch a pokiaľ možno v takej podobe, aby nevyvolával konflikty. Nebol zástancom budovania mohutného centrálneho aparátu, aký vznikal vo Viedni. V Taliansku nebol príliš obľúbený pre jeho uzavretosť a chlad. Jeho návyky boli jednoduché, na hranici biedy.
Jeho pevná, dôsledná a inteligentná vláda priniesla postupne veľkovojvodstvu zvýšenie prosperity. Jeho duchovná politika, ktorá porušovala hlboko zakorenené zásady jeho ľudu, ho priviedla do konfliktu s pápežom a nebola úspešná.
V posledných rokoch jeho vlády v Toskánsku sa začal obávať zväčšujúcich sa nepokojov v Nemecku a Uhorsku, domíniách jeho rodiny, ktoré boli priamym dôsledkom metód vládnutia jeho brata. Leopold a Jozef boli k sebe citovo pripútaní a často sa stretávali pred i po smrti svojej matky. No keď ho Jozef už ťažko chorý požiadal, aby prišiel do Viedne a stal sa spoluvládcom, Leopold sa chladne vyhol odpovedi. Vedel, že bude musieť nastúpiť po bezdetnom bratovi, no nechcel zdediť jeho nepopulárnosť. Keď brat zomrel (20. februára 1790), bol stále vo Florencii a odišiel až 3. marca.
Cisár
Po príchode do Viedne, ako následne korunovaný cisár Svätej ríše rímskej a uhorský kráľ (korunovaný 11. novembra 1790), sa rozhodol rýchle riešiť zdedené problémy, ktoré sa nahromadili predovšetkým v poslednom roku. Pre upokojenie šľachty potvrdil zrušenie berného a urbariálneho patentu, a cirkev si priblížil, keď vrátil výchovu kňazov z generálnych seminárov do jej rúk. Uvoľnil tiež poriadanie pre ľud skôr obvyklých procesií a pútí.
Pokoj sa snažil Leopold II. nastoliť i na ďalších miestach, kde jeho predchodca vyvolal rozpory. Rýchlo ukončil mierom vo Sviščove vojnu na Balkáne proti Turkom, pretože potreboval upokojiť Prusko. Podarilo sa mu rýchlo zvládnuť nepokojnú situáciu na území Uhorska a povstanie na území Rakúskeho Holandska (dnešné Belgicko). Časom stále viac upieral zrak k Francúzsku, kde zúrila revolúcia, ktorá sa dotýkala jeho sestry Márie Antoinetty a predovšetkým hrozila prekročením hraníc i do iných krajín. Vydal teda s pruským kráľom Fridrichom Viliamom II. a saským kurfirstom Fridrichom Albertom II. v Pilnitzi (blízko Drážďan) v auguste 1791 Pilnickú deklaráciu, na ktorej základe bola na ďalší rok vo februári medzi Pruskom a Habsburskou monarchiou uzatvorená spojenecká zmluva namierená proti revolučnému Francúzsku.
Leopold II. sa od svojho brata odlišoval aj tým, že vrátil Čechom svätováclavské klenoty do Prahy a 6. septembra 1791 prijal pri obrade v katedrále sv. Víta titul českého kráľa. Cisár rozumel po česky a v centre Čiech vtedy dokonca pobudol niekoľko týždňov. Nielen Praha žila touto udalosťou niekoľko mesiacov. Technika sa pri príležitosti takejto vzácnej návštevy predháňala s umením, keď sa v Klementine konala prvá česká priemyselná výstava a v Nosticovom divadle pre zmenu bola hraná objednaná Mozartova opera La Clemenza di Tito.
Smrť a nástupníctvo
Cisár Leopold II. zomrel nečakane rýchlo, sotva stačil stabilizovať pomery v krajine a jej vonkajšie vzťahy. Na cisársky stolec zasadol jeho syn František Jozef Karol, ako František II.
Rodinné pomery
Leopold II. sa v r. 1765 oženil so španielskou infantkou Máriou Ludovikou, dcérou španielskeho kráľa Karola III. a Márie Amálie Saskej. Počas ich dvadsaťsedemročného manželstva sa im narodilo šestnásť detí:
Antraxové útoky v roku 2001
right|thumb|List obsahujúci antrax poslaný senátorovi Tomovi Daschleovi Antraxové útoky v roku 2001 prebiehali v USA niekoľko týždňov od 18. septembra 2001, krátko po veľkých teroristických útokoch na USA z 11. septembra. Bola pri nich rozposlaná séria poštových listov, ktoré obsahovali smrteľne jedovaté spóry antraxu. Pri týchto útokoch sa antraxom nakazilo celkovo 22 ľudí, pričom 5 z nich zomrelo. Po počiatočnom podozrení, že za útokom stáli islamistickí teroristi, sa po rokoch zložitého vyšetrovania ukázal ako najpravdepodobnejší páchateľ armádny vedec a odborník na biologické zbrane Bruce Edwards Ivins, ktorý spáchal v júli 2008 samovraždu.
Priebeh a vyšetrovanie útokov
Antraxové útoky prebiehali v dvoch vlnách. Prvá séria listov bola rozposlaná 18. septembra 2001 z pošty v Trentone v New Jersey. Predpokladá sa, že bolo rozposlaných celkovo 5 listov médiám ABC News, CBS News, NBC News, the New York Post, všetky v New York City a do novín National Enquirer v Boca Raton na Floride. Nájdené však boli iba listy poslané do New York Post a NBC News, existencia zvyšných troch listov sa predpokladá kvôli tomu, že v zvyšných menovaných médiách došlo taktiež k nakazeniu zamestnancov. Ďalšie dva listy boli poslané z tej istej pošty 8. októbra dvom senátorom za Demokratickú stranu, Tomovi Daschleovi z Južnej Dakoty a Patrickovi Leahymu z Vermontu.
Prvou obeťou nákazy antraxu sa stal 6. októbra novinár Robert Stevens, ďalšími boli dvaja poštoví zamestnanci Thomas Morris Jr. a Joseph Curseen, zvyšné dve obete sa nakazili nezisteným spôsobom, išlo o 94 ročnú Ottilie Lundgrenovú a vietnamskú imigrantku Kathy Nguyenovú z New Yorku. Celkovo sa nakazilo ďalších 17 ľudí, z nich 6 bolo vo vážnom ohrození života, nakoniec sa však z ochorenia úspešne dostali.
Listy obsahovali stručné texty s protiamerickými hláškami a vyhlásením „Alah je veľký“, preto sa spočiatku predpokladalo, že útoky sú ďalšou vlnou islamistického terorizmu nasledujúcou po útokoch z 11. septembra. Ako však ukázalo vyšetrovanie v nasledujúcich mesiacoch, spóry toxického antraxu obsiahnuté v listoch v práškovej kryštalickej forme bolo možné získať len z amerických armádnych laboratórií. Prvým obvinením v tejto kauze bol odborník na biologické zbrane dr. Steven Hatfill, ktorý bol však neskôr z týchto obvinení plne očistený. V roku 2005 sa vyšetrovanie zameralo na ďalšieho armádneho odborníka, doktora Bruce Edwards Ivinsa, ktorý pracoval pre vládne biochemické laboratórium na vojenskej základni Fort Detrick v Marylande. 27. júla 2008 spáchal Irvins samovraždu predávkovaním paracetamolom, krátko na to bol napriek chýbajúcim priamym dôkazom 6. augusta federálnym prokurátorom označený ako jediný páchateľ útokov z roku 2001. FBI vyšetrovanie formálne ukončila 19. februára 2010 a definitívne v ňom označila Irvinsa za najpravdepodobnejšieho páchateľa.
Vo februári 2011 publikovali vedci z americkej Národnej akadémie vied správu, v ktorej podrobili dôkladnej analýze dôkazy predložené FBI. Výsledkom správy bolo vážne spochybnenie záverov FBI, podľa ktorých sa vôbec nepodarilo jednoznačne dokázať, že Irvins bol páchateľom útokov.
Tieto a mnohé ďalšie nejasnosti v prípade vrátane chýbajúceho Irvinsovho motívu sa stali zdrojom mnohých konšpiračných teórií, ktoré obviňujú vládne inštitúcie zo sprisahania a podieľania sa na spáchaní antraxových útokov z roku 2001.
Live Songs
Live Songs je prvý koncertný album kanadského speváka Leonarda Cohena, vydaný v apríli 1973 prostredníctvom hudobného vydavateľstva Columbia Records. Nahrané bolo počas Cohenových európskych turné v rokoch 1970 a 1972; záverečná skladba „Queen Victoria“ bola nahraná v hotelovej izbe v Tennessee. Producentom albumu bol Bob Johnston, ktorý v tej dobe tiež vystupoval ako člen sprievodnej skupiny Leonarda Cohena.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých skladieb je Leonard Cohen, okrem piesne „Passing Through“, ktorej autorom je Dick Blakeslee (aranžmán vytvoril Cohen).
Mikrovlnné žiarenie
Mikrovlnné žiarenie (iné názvy: mikrovlnové žiarenie, mikrovlnná/mikrovlnová radiácia; ako vlnenie: mikrovlnné vlnenie/vlny, mikrovlnové vlnenie/vlny, mikrovlny; ako časť elektromagnetického spektra: mikrovlnné/mikrovlnové spektrum, mikrovlnné/mikrovlnové pásmo) je elektromagnetické žiarenie ležiace vo frekvenčnom pásme 3.108 – 3.1011Hz (inak 300 MHz – 300 GHz). V spodnom okraji pásmo susedí s FM rozhlasovým vysielaním, v hornej časti spektra susedí s infračervenou oblasťou. V prírode detekujeme toto žiarenie vo forme mikrovlnného žiarenie kozmického pozadia (CMBR – reliktové žiarenie).
Žiarenie má vlnovú dĺžku v rozmedzí 1 – 10−3 metra. Jeho zdrojom sú mikrovlnné generátory (klystron, magnetron). Mikrovlnné žiarenie sa pri pohltení v látkach obsahujúcich vodu premieňa na tepelnú energiu. Ďalšou vlastnosťou mikrovĺn je ich odraz od kovových predmetov, ktorý sa dá detegovať. Mikrovlny sa používajú pre rádiové spojenie medzi pozemnými stanicami, na satelitné prenosy, v radarovej technike na rádiolokáciu, v mikrovlnných rúrach a pod.
Mikrovlny boli objavené na začiatku 40-tych rokov minulého storočia v Spojenom kráľovstve na univerzite v Birminghame. Prvé praktické využitie mikrovĺn sa uskutočnilo počas druhej svetovej vojny v radaroch. V roku 1947 bol objavený princíp zohrievania vody pomocou mikrovĺn.
Mikrovlny prechádzajú niektorými materiálmi (papier, plast, bavlna, sklo). Priepustnosť závisí od materiálu a jeho hrúbky (výraznejší útlm nastáva, ak hrúbka materiálu je väčšia ako 1/2 vlnové dĺžky žiarenia). Dipolárnymi materiálmi (voda, tuk) sú mikrovlny pohlcované. Kovy mikrovlny neprepúšťajú, pretože majú voľné elektróny. Vzhľadom na vlnovú dĺžku nemôžu mikrovlny prechádzať ani malými otvormi v kovoch.
Frekvenčné pásma
Pásmo mikrovlnného žiarenia sa pripraktickom využívaní delí na ultra-vysoko frekvenčné (UHF) (0,3 – 3 GHz), super-vysoko frekvenčné (SHF) (3–30 GHz), a extrémne-vysoko frekvenčné (EHF) (30 – 300 GHz).
Mikrovlnné frekvenčné pásma (podľa použitia) definované podľa Radio Society of Great Britain:
Meranie frekvencie v pásme mikrovĺn
Mikrovlnové frekvencie je možné merať niekoľkými elektrickými alebo mechanickými spôsobmi. Môžu byť použité frekvenčné čítače, alebo vysokofrekvenčné heterodynové systémy. V tomto prípade je neznáma frekvencia porovnaná s vyššou harmonickou známej nižšej frekvencie frekvenčného generátora. Presnosť merania je limitovaná presnosťou a stabilitou zdroja referenčného signálu.
Mechanická metóda merania vyžaduje presný preladiteľný rezonátor podobný absorpčnému vlnomeru, ktorý má známy pomer medzi fyzickými rozmermi a frekvenciou. thumb|250px|right|Vlnomer pre meranie v pásme Ku
Účinky na zdravie
Mikrovlny neobsahujú dostatok energie na to, aby dokázali zmeniť ionizáciu látok, preto ich zaraďujeme medzi neionizujúce žiarenie. Samotné slovo „radiácia“ hovorí o tom, že energia môže vyžarovať. V tomto prípade však nie je možné slovo zamieňať s rádioaktivitou. Dosiaľ nebolo jednoznačne preukázané, že mikrovlny alebo akékoľvek iné neionizujúce elektromagnetické žiarenie nízkej intenzity má nepriaznivé biologické účinky. Ale niektoré štúdie uvádzajú, že dlhodobá expozícia môže mať karcinogénne účinky. Na druhej strane je tu riziko spojené s veľmi vysokou intenzitou expozície, ktorá sa používa ako zdroj tepla, na ohrev. K poraneniu následkom vysokej expozície organizmu mikrovlnami obyčajne dochádza pri dielektrickom ohreve. Vystavenie organizmu mikrovlnnému žiareniu môže vyvolať kataraktu (choroba oka), pretože mikrovlnový ohrev denaturuje proteíny v šošovke oka (rovnakým spôsobom ako sa ohrievajú napr. bielka vo vajíčku) rýchlejšie ako sa dokážu ochladzovať okolité štruktúry oka. Šošovka a rohovka sú obzvlášť zraniteľné, pretože neobsahujú žiadne krvné cievy, ktoré by odvádzali teplo. Expozíciou veľkého množstva mikrovlnového žiarenia (napr. od mikrovlnnej rúry, ktorá bola v prevádzke pri otvorených dvierkach) môže rovnako nastať vážne poškodenie teplom aj v iných tkanivách, až po vážne popáleniny, ktoré nemusia byť na prvý pohľad viditeľné, pretože dnešné mikrovlnky zohrievajú hlbšie tkanivá s vyšším obsahom vody. To je rozdiel medzi rizikom spojeným s veľkou intenzitou expozície, ktorá sa používa pri dielektrickom ohreve a horení a navyše, nie je to jediná špecifická vlastnosť mikrovĺn. Počas druhej svetovej vojny bolo na niektorých jednotlivcoch pozorované ožiarenie od rádiolokátorov, ktorí počuli praskot a bzučanie ako reakcia na ožiarenie mikrovlnami. To sa nazýva zvukový vnem mikrovĺn a je spôsobený indukovaním mikrovĺn a elektrickým prúdom do mozgu. Výskum NASA v roku 1970 ukázal, že je to spôsobené tepelnou rozťažnosťou častí vnútorného ucha.
Charles Eugène Delaunay
Charles Eugène Delaunay (* 9. apríl 1816 – † 5. august 1872) bol francúzsky astronóm a matematik, ktorý sa zaoberal nebeskou mechanikou. Svoje výpočty použil najmä na spresnenie dráhy Mesiaca.
Westhouse
Westhouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skalka (prírodná rezervácia)
Skalka je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP
Nachádza sa v katastrálnom území obce Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 a naposledy novelizované v roku 1999 na rozlohe 36,1500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochranu územia s vysokou botanickou hodnotou, ktoré predstavujú predovšetkým porasty asociácie Abieti-Laricetum. Je to dosiaľ jediná z Tatier známa koexistencia Larix decidua subsp. polonica a Abies alba. Vzácny je tiež plynulý prechod horského lesa do kosodreviny.''
Rob Gardner
Rob Gardner je rockový bubeník, ktorý hral v hardrockových skupinách Guns N’ Roses a L.A. Guns v čase ich začiatkov.
Abaucourt
Abaucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Rob Gardner
Hral v oboch kapelách spolu s Axlom Rosom a Tracii Gunsom. Tiež hral v L.A. Guns s Michaelom Jagoszom, ktorý Rosa neskôr nahradil. Objavil sa na EP Collector's Edition No. 1..
Abaucourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rob Gardner
V roku 1985 ho v Guns N’ Roses nahradil Steven Adler.
Abaucourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krouna
Krouna je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 378 obyvateľov, z toho 695 mužov a 683 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 38,8 roka, ženy 41,5 roka).
4200 Shizukagozen
4200 Shizukagozen je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Y. Banno, Takeši Urata 28. novembra 1983.
Opál
Opál je amorfný minerál, chemicky hydratovaný oxid kremičitý - SiO2·nH2O.
Charakteristika
Opál je amorfný a má rôznorodý habitus -- môže byť celistvý, hroznovitý, obličkovitý, kvapľovitý, guľovitý, hľuzovitý, prípadne môže vytvárať konkrécie. Drahý opál je mliečnobiely alebo čierny a prekrásne hrá rozličnými dúhovými farbami, zvyčajne červenou, modrou a žltou (opalizuje). So zohrievaním vody, ktorá je v ňom viazaná, sa jeho farba často mení. Napríklad ak sa drahý opál zohreje v dlani, bude sa mimoriadne lesknúť. Ohnivý opál je žltý alebo červenkastý a môže, ale nemusí opalizovať. Obyčajný opál je sivý, čierny alebo zelený a hrou farieb sa nevyznačuje. Vryp opálu je biely. Tento minerál môže byť priehľadný až nepriehľadný. Jeho lesk sa mení od skleného až po smolný, mastný alebo perleťový, najčastejšie však býva sklený. Opálovou hmotou býva niekedy fosilizované drevo, hovoríme o drevnom opále.
Vznik
Formuje sa pri nízkych teplotách z vody bohatej na SiO2, a to najmä v okolí horúcich prameňov.
Poznávanie
V ultrafialovom svetle opál často fluoreskuje a je nerozpustný v kyselinách. Zohrievaním sa rozkladá, stráca molekuly vody a môže sa zmeniť na kremeň- chalcedón. Ak je vystavený dlhší čas pôsobeniu vzduchu, jeho štruktúra sa stáva krehkou; príčinou tohto javu je strata vody a s tým súvisiaci vznik prasklín.
Výskyty na Slovensku
Častý v pyroklastikách slovenských neovulkanitov, v andezitoch, tufoch, tufitoch, limnokvarcitoch ai. Herľany, Ponická Huta (pri Banskej Bystrici), Svätý Anton (bývalý Antol pri Banskej Štiavnici), Krupina, Šášovské Podhradie, Dubník (pri Červenici). Opál z okolia Červenice bol certifikovaný pod označením Slovenský opál.
Iné projekty
.
Karel Václavík
Karel Václavík (* 3. december 1937, Vítkovice - † 20. apríl 1987, Brezno) bol športovec-boxer, rozhodca.
Životopis
Vedúci autoservisu Kovohron v Brezne. Ako boxer účinkoval v Dukle Brezno, medzinárodný rozhodca najvyššej kvalifikácie Medzinar. federácie amatérskeho boxu (AIBA), rozhodoval na vrcholných podujatiach. Zaslúžil sa o rozvoj čs. boxu, iniciátor zal. komisie a neskôr zväzu boxu v Stredoslovenskom kraji. Predseda Výboru zväzu pästiarov ÚV ČSZTV.
Powiat pleszewski
Powiat pleszewski je powiat v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Žije tu 63 121 obyvateľov (k 30. 6. 2016) a sídlom je mesto Pleszew.
Zloženie powiatu:
František Hanovec
František Hanovec (* 13. marec 1916, Bánová – † 14. apríl 2001, Žilina) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne a letecké eso. Ako letec sa zúčastnil bojov s Maďarskom, útoku na Poľsko, bol nasadený na východnom fronte proti Sovietskemu zväzu a koncom vojny bojoval proti Nemecku v povstaní. Stal sa nositeľom desiatich vyznamenaní - štyroch slovenských, dvoch nemeckých, jedného rumunského a troch česko-slovenských.
Životopis
František Hanovec sa narodil v obci Bánová pri Žiline v chudobnej robotníckej rodine. Štúdium na gymnáziu v Malackách nedokončil. Prihlásil sa dobrovoľne k letectvu a po ukončení školy v Prostějove v júli 1936 narukoval do čs. armády. Bol premiestnený k 3. leteckému pluku v Košiciach kde lietal na pozorovacích lietadlách Letov Š.328. 1. januára 1938, v období zvýšeného medzinárodného napätia, pol prevelený k výhradne stíhaciemu útvaru, Leteckému pluku 4 v Hradci Králové. Na Slovensko sa vrátil s hodnosťou čatár v máji 1938 keď pol pridelený k 45. letke v Piešťanoch, ktorá bola vyzbrojená Aviami B.534. Počas mobilizácie letka pôsobila na viacerých poľných letiskách na Morave a na východnom Slovensku. Po vzniku Slovenského štátu sa František Hanovec dostal na letisko v Spišskej Novej Vsi kde sa zúčastnil bojov pri pohraničnom konflikte s Maďarskom. Počas maďarskej invázie pôsobilo z letiska v Spišskej Nove Vsi 52 bojových lietadiel, k dispozícii však bolo 34 pilotov. V svojom životopise udáva, že zostrelil Fiat CR.42 a následne bol zostrelený. Žiadny zostrel mu však priznaný nebol a ani maďarská strana neuvádza že by v danom súboji utrpela straty.
Počas invázie do Poľska dosiahol svoj prvý oficiálny zostrel, ten bol potvrdený aj poľskou stranou. 6. septembra 1939 bol veliteľom trojčlenného roja ktorý zostrelil lietadlo Lublin R.XIII, ktoré bolo podľa poľských záznamov na prieskumnom lete na trase Bochnia - Nowy Sacz - Spišská Nová Ves - Prešov - Bardejov. František Hanovec v svojom životopise uvádza že lietadlo palubnými zbraňami ostreľovalo mesto Prešov. Jeho dvojčlenná osádka po dopade neďaleko obce Ostrovany zahynula. V júni 1940 mal František Hanovec na lietadle Zlin Z.XII ťažkú haváriu a utrpel zranenia chrbtice. Po návrate k 12. letke ktorá vznikla reorganizáciou 45. letky sa dostal 7. júla 1941 na východný front, kde pôsobil do 27. októbra 1941. Počas tohoto obdobia absolvoval 22 operačných letov pri ktorých sa dostal do niekoľkých súbojov so sovietskymi ale aj s nemeckými Messerschmittmi Bf 109, ktorých piloti považovali dvojplošné Avie za sovietske lietadlá. Ďalšie zostrely nedosiahol bol však bol zostrelený, tentoraz vlastnými jednotkami a bez zranenia núdzovo pristál.
Breznička (okres Poltár)
Polohopis
Obec Breznička sa nachádza v severnej časti Lučenskej kotliny na severozápadných svahoch Slovenského rudohoria. Leží na okresnej ceste č. 595 medzi mestom Lučenec a mestom Poltár, od ktorého je vzdialená. Je položená na sútoku rieky Ipeľ a Banského potoka nazývaného Cinobanka. Rieka Ipeľ v katastri obce vytvára meandre v biotope ktorých sa nachádza množstvo vzácnych a chránených živočíšnych aj rastlinných druhov. Nadmorská výška v strede obce je a v okolí obce
Dejiny
Obec má nálezisko z doby bronzovej, menšie hradisko Hrádok, slovanské hradisko z 9. – 10. storočia, zvyšky hradieb 12. – 13. storočia. Prvá písomná zmienka o obci Egruch je z roku 1246. V roku 1279 sa uvádza ako Berzence. Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554, kedy ako pustatina patrila k Hornému Hrabovu. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a hrnčiarstvom.
František Hanovec
Životopis
Počas turnusu absolvoval 70 bojových letov. Počas tvrdých obranných bojov nad Kubáňou, Krymom, Azovským a Čiernym morom sa mu podarilo zostreliť 5 sovietskych lietadiel. Postupne zostrelil stíhacie lietadlo P-39 Airacobra (22. júna), Douglas Boston (30. júla), Jak-1 (26. september), Iľjušin Il-2 (7 október) a Lavočkin La-5 (27. október). 6. októbra vyviazol z havárie pri pristátí s Bf 109G ktorá bola spôsobená prasknutou pneumatikou bez vážnejšieho zranenia. 28. októbra 13. letka odovzdala výzbroj chorvátskej 15. letke a vrátila sa na Slovensko. Za účasť v bojoch dostal František Hanovec ďalšie slovenské, nemecké a jedno rumunské vyznamenanie.
La Fare-les-Oliviers
La Fare-les-Oliviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
František Hanovec
Životopis
Na Slovensku po návrate krátko pôsobil v 1. technickej letke, od 31. januára bol opäť členom letky 13. ktorá mala po prezbrojení z Bf 109E na Bf 109G-6 na starosti protivzdušnú obranu Slovenska. Z letiska Vajnory a Piešťany vykonal ďalších asi 30 vzletov. Okrem toho pôsobil aj ako letecký inštruktor. 13. apríla pri vzlete na poplach s Rudolfom Božíkom došlo k zámene nemeckého lietadla Bf 110 za B-24 Liberator a Božík nemecké lietadlo zostrelil. Počas vojny však ostal skutočný dôvod zostrelu nemeckého stroja utajený. Pohotovostná letka sa stala terčom kritiky po tom čo nezasiahla do bojov pri ťažkom nálete na Bratislavu 16. júna 1944. Do bojov zasiahla 26. júna 1944 keď osem lietadiel vedených Jurajom Puškárom zaútočilo na silný americký zväz. Traja slovenskí piloti boli zabití, štvrtý bol ťažko ranený a šesť lietadiel bolo odpísaných. Letke tak ostali len 4 letuschopné stíhačky, ktoré boli zaradené k letke 12. na východné Slovensko. Po správach, že Nemci začali odzbrojenie Východoslovenskej armády, 31. augusta 1944 František Hanovec skoro ráno odletel na Bf 109G-6 z letiska Išľa k sovietskym hraniciam a pristál v Ľvove.
Povstalci žiadali pomoc a 6. septembra sa dvojica Bf 109G vrátila na Slovensko. Stroje pilotované Rudolfom Božíkom a Františkom Hanovcom pristáli na letisku Tri Duby. Ako člen Kombinovanej letky absolvoval 30 bojových letov na lietadlách Bf 109, Avia B.534 a Letov Š.328. Niekedy je mu pripisovaný zostrel Ju 88, oficiálne záznamy to však nepotvrdzujú.
Po potlačení povstania ustúpil spolu s partizánskou skupinou k hore Chabenec kde sa rozišli. S falošnými dokladmi sa dostal do Žiliny. Tam však bol 17. novembra 1944 zatknutý a ako vojnový zajatec bol so skupinou amerických letcov prevezený do zajateckého tábora Dulag Luft do Oberurselu pri Frankfurte nad Mohanom. 22. decembra 1944 bol prevezený do tábora pre zajatých slovenských vojakov Stalag IVC. V zajateckom tábore ostal až do konca apríla 1945. Za protinemeckú činnosť v posledných mesiacoch vojny dostal tri československé vyznamenania.
Krátko po vojne vstúpil do KSČ a pôsobil v armádnom letectve. Dňa 3. novembra 1945 sa oženil s Alžbetou Brosovou.
Po vzniku Bezpečnostného letectva ktorej jednotky boli prevážne vyzbrojené Bf 109 boli vhodnými kandidátmi na pilotov slovenskí stíhací piloti so skúsenosťami s daným druhom techniky. Tak bol 1. októbra pridelený Leteckej hliadke ZNB v Bratislave aj František Hanovec, kde pôsobil vo funkcii zástupcu veliteľa. Neskôr v júli 1947 bol aj s Františkom Cyprichom preložený do Košíc, kde sa zúčastnil bojov s banderovcami. Svoje pôsobenie pôsobenie popisuje v svojom služobnom životopise nasledovne: ''"Donútil som k pristátiu jedno lietadlo Dakota v Bratislave, toto lietadlo štartovalo z Trenčína a cestujúci chceli donútiť posádku k úletu do amerického pásma v Rakúsku. Počas mojej služby v Košiciach uletelo jedno lietadlo Ju 52 z letiska Poprad a to pilotoval mechanik Aerolínií Timko a mechanik Aeroklubu Tatrasvit Gulkáš". ''
Po zrušení Bezpečnostného letectva bol zaradený k 3. leteckému pluku v Brne. Z armády odišiel v roku 1958 v hodnosti majora v rámci rozsiahleho prepúšťania príslušníkov slovenskej armády, ktorí sa zúčastnili bojov proti Sovietskemu zväzu. Neskôr pôsobil ako náčelník aeroklubu Zväzarmu v Žiline.
V roku 1985 odišiel do dôchodku. V roku 1995 mu FAI udelila Diplom Paula Tissandiera, ktorý slúži k oceneniu za významný prínos k rozvoju všeobecného letectva a športového letectva zvlášť. V roku 1996 Žilina udelila Františkovi Hanovcovi čestné občianstvo.
V Žiline žil až do 14. apríla 2001, kedy vo veku 85 rokov zomrel.
La Fare-les-Oliviers
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 6710 obyvateľov (2009).
New Skin for the Old Ceremony
New Skin for the Old Ceremony je štvrtý štúdiový album kanadského hudobníka Leonarda Cohena, vydaný v auguste roku 1974 prostredníctvom hudobného vydavateľstva Columbia Records. O jeho produkciu sa spoločne s Cohenom staral John Lissauer. Pieseň „Chelsea Hotel #2“ je pokračovaním piesne „Chelsea Hotel“, ktorú Cohen hral na svojich koncertoch.
Glen Metropolit
Glen Metropolit (* 25. jún 1974, Toronto, Ontário, Kanada) je bývalý kanadský hokejový útočník. Meria 183 cm a váži 86 kg (2006).
Klubový hokej
Hrával za kluby NHL Washington Capitals a Tampa Bay Lightning. V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže HC Lugano a v základnej časti vyhral kanadské bodovanie celej ligy. Pred ďalšou sezónou sa vrátil do NHL a podpísal kontrakt s klubom Atlanta Thrashers.
New Skin for the Old Ceremony
Zoznam skladieb
Autorom všetkých skladieb je Leonard Cohen.
Glen Metropolit
Klubový hokej
Po sezóne 2006-07 sa stal voľným agentom, v októbri podpísal zmluvu s Boston Bruins,kde strávil jednu sezónu.V lete 2008 podpísal zmluvu ako voľný hráč s tímom NHL Philadelphia Flyers.
La Fare-les-Oliviers
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Glen Metropolit
Reprezentácia
Kanadský reprezentačný tréner Marc Habscheid ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 12.
Požívatina
Požívatina je látka, ktorou sa človek môže živiť, prostriedok výživy človeka. K požívatinám patria potraviny, pochutiny, voda.
Kronocká sopka
Kronocká sopka je v súčasnosto neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vo východnej vulkanickej zóne Kamčatky, medzi pobrežím Pacifiku a Kronockého jazera, najväčšieho jazera polostrova. Kronocké jazero vzniklo začiatkom holocénu prehradením toku rieky Listveničnaja lávovými prúdmi Kronockej sopky. Sopka samotná má symetrický kužeľový tvar, jej svahy sú zbrázdené početnými radiálnymi, 200 m hlbokými údoliami. S výškou 3 528 m je Kronocká sopka dominantou oblasti.
Vek vzniku Kronockej sopky sa odhaduje na koniec pleistocénu. Vulkanické produkty holocénneho veku sa nachádzajú pri úpätí sopky. Dva troskové kužele, lokalizované na juhozápadnom svahu vulkánu, majú vek 7 000 až 8 000 rokov. Jediné historicky zaznamenané erupcie boli hlásené lovcami z rokov 1922 a 1923. V stavbe masívu sopky prevládajú nízkodraselné bazalty, s výnimkou viac andezitových extrúzií v okolí vrcholocého krátera.
Niekto to rád horúce
Scenár k filmu napísal Billy Wilder spoločne s I.A.L. Diamondom. Inšpiráciou bola nemecká fraška Fanfaren der Liebe (1951, réžia Kurt Hoffmann).
Film sa preslávil najmä záverečnou vetou:
Film bol nominovaný na Oscara v kategóriách najlepší herec v hlavnej úlohe (Jack Lemmon), kostýmy, výprava, kamera, réžia a najlepší adaptovaný scenár. Oscara získal za kostýmy. Film získal ocenenie Zlatý glóbus, bol nominovaný v kategóriách najlepšia komédia, najlepší muzikálový a komediálny herec (Jack Lemmon) a najlepšia komediálna a muzikálová herečka (Marilyn Monroe). Film získal ceny aj v zahraničí, Jacka Lemmona ocenila BAFTA ako najlepší „nebritský“ herec.
Titicaca
náhľad|Poloha jazera Titicaca. náhľad|Titicaca.
Titicaca je najväčšie jazero v Južnej Amerike s rozlohou a s nadmorskou výškou  zároveň najvyššie položené jazero s obchodnou lodnou prepravou na svete a najväčšie sladkovodné jazero v Južnej Amerike. Je bezodtokové a vulkanického pôvodu.
Leží v Andách na hraniciach Peru a Bolívie. Priemerná hĺbka je medzi 140 a, najväčšia. Teplota vody dosahuje 13 °C. Ústi do neho viac ako 25 riek a rieka Desaguadero vytvára spojnicu so susedným jazerom Poopó. Má 41 ostrovov, niektoré z nich sú husto obývané.
Obyvateľstvo
Počas rokov 500 až 1200 žila v okolí jazera civilizácia mesta Tiahuanaco. V 13. storočí prišli k jazeru Inkovia, ktorí sa tu usadili až v 15. storočí.
Na jazere žije populácia Urov na 27 umelých ostrovoch, vyrobených z plávajúcich zväzkov trstiny totora (Scirpus californicus).
Mehen
Pravidlá
Hracia doska má okrúhly tvar a obsahuje polia uložené v tvare špirály. Archeologické nálezy hracích dosiek Mehenu sa v počete polí líšia. Predpokladá sa, že počet polí nebol v hre dôležitý. Pri hracích doskách sa našli aj objekty, ktoré môžu byť hracie kamene. Je tiež možné, že s hrou nemajú nič spoločné. Tieto obsahujú figúrky leva, figúrky iných zvierat ako lev a niekoľko menších figúrok.
Westhouse-Marmoutier
Westhouse-Marmoutier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kartridž (pamäť)
right|thumb|Kartridž pre počítač Commodore VC20Kartridž (angl. cartridge) je v starších osobných počítačoch, napr. Atari 2600, a herných konzolách pamäťové médium obsahujúce integrované pamäťové obvody typu ROM. Svojimi rozmermi pripomína kazetu a na jednej strane je konektor na pripojenie do počítača. Svojho času toto riešenie predstavovalo častý spôsob distribúcie počítačových hier.
Centre national d’art et de culture Georges-Pompidou
Centre national d'art et de culture Georges-Pompidou (doslova „Národné centrum umenia a kultúry Georgea Pompidoua“), skrátene Centre Georges-Pompidou alebo Centre Pompidou alebo podľa štvrte, v ktorej sa nachádza, (Centre) Beaubourg, je  múzeum moderného umenia v Paríži, ktoré zmenilo dovtedy zaužívaný postoj ku galériám ako monumentov pre úzku skupinu ľudí na budovu otvorenú pre každého. Stala sa miestom, kde sa mohli ľudia stretávať a spoznávať umenie.
Nachádza sa v historickom centre Paríža, približne 1 km od Notre Dame a Louvru na okraji husto obývanej štvrti. Stavba vznikla v rokoch 1971 až 1977, keď územie, na ktorom stojí, prechádzalo zmenami a rekonštrukciou.
Dejiny
31. januára 1977 centrum slávnostne otvorili jeho tvorcovia Renzo Piano a Richard Rogers, dvojica architektov, ktorí na stavbe spolupracovali. Z verejnosti sa sprvoti ozývali negatívne reakcie, ktorých terčom sa stalo architektonické stvárnenie exteriéru budovy. Všetky rozvody, klimatizácia a technické zariadenia budov sa totiž nachádzajú priamo na fasáde a nie vo vnútri budovy. Toto riešenie, ktoré mnohým pripomínalo ropnú rafinériu, malo výhodu oslobodenia vnútornej dispozície od zbytočných jadier. Vznikol tak jeden veľkopriestor, ktorý bol dostatočne variabilný pre široké využitie.
Industrializovaná fasáda si nakoniec získala verejnú mienku na svoju stranu a bola prijatá s nadšením ako aj stavba s podobným osudom, Eiffelova veža. Centrum sa stalo ďalšou dominantou Paríža. Stavba mala taký obrovský úspech, že sa pod ťarchou prehnanej návštevnosti začala poškodzovať.