cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolfo Rodríguez Saá
Životopis
Narodil sa v meste San Luis v rovnomennej provincii v centrálnej časti Argentíny do jednej z politicky najvýznamnejších rodín provincie. Jeho predkami boli bývalí guvernéri provincie San Luis Juan Saá, Adolfo Rodríguez Saá a Carlos Juan Rodríguez. Študoval právo na Univerzite v Buenos Aires. Počas vysokoškolského štúdia sa stal zástancom Peronizmu, no skôr jeho pravicového krídla. Následne pracoval ako učiteľ vo svojom rodnom meste. Po tom, čo vojenská chunta umožnila v roku 1973 konanie slobodných volieb, bol zvolený do provinčného parlamentu. Po ďalšom vojenskom prevrate v marci 1976 začal pracovať ako advokát v advokátskej kancelárii svojho brata. Do politiky sa vrátil až po návrate krajiny k demokratickým pomerom v roku 1983, kedy bol zvolený za guvernéra provincie San Luis. V tejto pozícii si počínal pomerne dobre, dokázal prilákať veľa investícii a zvýšiť prísun finančných prostriedkov do rozpočtu provincie, vďaka čomu mohla táto začať financovať rôzne rozvojové a stavebné projekty. Znížila sa tiež nezamestnanosť a kriminalita. Za svoju činnosť získal v marci 1987 ocenenie guvernér roka. Na druhej strane však bol obviňovaný z autoritárskeho vedenia provincie a korupčného správania. Napriek tomu vyhral voľby v roku 1987 a obhájil tak post guvernéra. Stal sa tiež hlavným iniciátorom neformálneho spojenectva menších provincii, ktoré spolu vystupovali vo vzťahu k federálnej vláde. Stal sa tak známym politikom a v rokoch 1989, 1995 a 1999 sa dokonca v primárnych voľbách uchádzal o kandidatúru k prezidentským voľbám za Justicialistickú stranu, no neúspešne. V októbri 1993 bol unesený, prinútený nakrútiť pornografické video a zaplatiť 3 milióny amerických dolárov. Následne bol prepustený, no video, ktoré musel nakrútiť nebolo nikdy zverejnené. O dva roky neskôr boli jeho únoscovia zadržaní a v následnom súdnom konaní odsúdení. Jedna z členov skupiny, ktorá ho uniesla na súde vyhlásila, že mala s Adolfom Rodríguezom Saá pomer posledných osem rokov.
Tarsus
Tarsus môže byť aj:
Adolfo Rodríguez Saá
Životopis
Zlom v jeho politickej kariére nastal počas veľkej ekonomickej krízy v Argentíne z decembra 2001, kedy po veľkých násilných nepokojoch musel 21. decembra vtedajší prezident Fernando de la Rúa rezignovať. Keďže viceprezident odstúpil rok pred krízou, prevzal právomoci prezidenta dočasný predseda senátu Ramón Puerta. Tento následne vymenil niektorých členov vlády a nechal bez meškania zvolať zasadnutie legislatívneho zhromaždenia, ktoré malo zvoliť nového prezidenta. Toto 23. decembra zvolilo za nového prezidenta práve Adolfa Rodrígueza Saá, ktorý mal vo funkcii prezidenta zotrvať až do nových volieb. Jeho zvolenie do funkcie prezidenta však automaticky znamenalo koniec vo funkcii guvernéra, ktorú zastával od roku 1983. Saá urobil hneď po príchode do funkcie očakávaný, no veľmi dôležitý krok, vyhlásil štátny bankrot, ktorý prekvapivo privítali demonštranti v uliciach, ale aj politici naprieč politickým spektrom. Ďalším krokom, ktorý mal riešiť krízu, bolo zavedenie druhej meny zvanej Argentino, ktorá mala by využívaná spolu s Pesom. Saá ešte predložil do kongresu návrh štátneho rozpočtu pre nasledujúci rok. Plány prezidenta na obsadenie niektorých postov vo vláde však vyvolali ďalšie protesty. Saá stratil podporu aj vo vlastnej strane a tak sa iba po 7. dňoch vo funkcii rozhodol 30. decembra rezignovať. S tým skončili aj jeho plány na riešenie krízy. Právomoci prezidenta tak mal znova prevziať Ramón Puerta, no ten v rovnaký deň ohlásil rezignáciu na post dočasného predsedu senátu zo zdravotných dôvodov. Právomoci prezidenta tak prevzal predseda poslaneckej snemovne Eduardo Camaño až do 2. januára 2002, kedy bol za prezidenta zvolený Eduardo Duhalde, ktorý mal vo funkcii zotrvať do volieb.
Predčasný koniec vo funkcii ale neznamenal koniec politickej kariéry Saá v rámci veľkej politiky. Rozhodol sa kandidovať v prezidentských voľbách v roku 2003. Na začiatku roka 2003 si Justicialistická strana vyberala kandidáta do prezidentských volieb, hlavnými kandidátmi sa stali bývalý prezident Carlos Menem, Adolfo Rodríguez Saá a Néstor Kirchner. Strana sa však rozdelila na dve veľké skupiny, jedna podporovala Menema a druhá vtedajšieho prezidenta Eduarda Duhaldeho, ktorý však nechcel kandidovať a naopak podporoval Néstora Kirchnera, ktorý sa tak stal s Menemom hlavným favoritom. Primárne voľby nakoniec členovia strany obišli a do volieb išli všetci traja hlavní kandidáti samostatne. Každý kandidoval súčasne za Justicialistickú stranu, no tiež za vlastný volebný koaličný front. Na konci apríla 2003 sa uskutočnilo prvé kolo prezidentských volieb, toto vyhral Carlos Menem s viac ako 24% hlasov, druhý Kirchner získal 22%, Saá skončil až na štvrtom mieste so ziskom 14%. Druhé kolo sa malo konať v máji, ale predvolebné prieskumy naznačovali, že Kirchner drvivo vyhrá, keďže mal získať všetky hlasy, ktoré získali zvyšní kandidáti. Znova sa začali objavovať obvinenia z korupcie a tak sa Menem rozhodol odstúpiť z volieb, prezidentom sa tak automaticky bez druhého kola stal Kirchner. V roku 2005 bol Saá zvolený do senátu za svoju domovskú provinciu, pričom svoju funkciu potvrdil aj vo voľbách v rokoch 2011 a 2017. V roku 2015 sa pokúsil kandidovať v prezidentských voľbách, no získal iba 1,67 % a skončil posledný.
Bogdan Mitrea
Bogdan Alexandru Mitrea (* 29. september 1987, Kluž, Rumunsko) je profesionálny rumunský futbalista.
Mitrea počas svojej kariéry hrával prevažne v Rumunsku. V roku 2019 sa stal novou posilou Spartaka Trnava. V klube je momentálne kapitánom a dôležitou súčasťou obrany. Kapitánom bude dovtedy, kým sa nevráti zranený Erik Grendel.
La Guyonnière
La Guyonnière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Carlo Biotti
Carlo Biotti (* 5. júna 1901, Miláno, Taliansko - † 9. septembra 1977, Alassio) bol talianskym športovým sudcom a manažérom, riaditeľom a generálnym poradcom Milána. Biotti bol jedným z protagonistov talianskej justície v 70. rokoch.
La Guyonnière
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
František Benda
František Benda môže byť:
Die to Live (Volbeat)
„Die to Live“ je štvrtá skladba dánskej hudobnej skupiny Volbeat z ich siedmeho štúdiového albumu Rewind, Replay, Rebound, ktorý vydali 2. augusta 2019 vydavateľstvá Universal, Vertigo a Republic Records. Ako singel skladba vyšla 1. novembra 2019.
Kaplnka svätého Michala
Kaplnka svätého Michala môže byť:
Hanus
Hanus je priezvisko, pozri Hanus (priezvisko), napr.:
Martin Hanus
Martin Hanus môže byť:
František Hanus
František Hanus môže byť:
Vennans
Vennans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grand River (Ontário)
Grand River je rieka v kanadskej provincii Ontário.
Geografia
Dĺžka rieky je 267 alebo 266 kilometrov Odvodňuje najväčšie povodie v južnom Ontáriu: alebo
La Jaudonnière
La Jaudonnière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apollofanes z Tarzu
Apollofanes alebo aj Papes (iné názvy: Apollofanés, Papés; ) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 85.
Apollofanes z Tarzu bol na 216. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Apollofanes dal ako víťaz v behu na jedno stadion 199. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov v tejto disciplíne sa označovali všetky olympiády. Olympijské víťazstvo Apollofana uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Vennes (Doubs)
Vennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Jonchère
La Jonchère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vysokoenergetický fosfát
náhľad|Adenozíntrifosfát obsahuje dve vysokoenergetické fosfátové väzby. Vysokoenergetický fosfát (alebo fosforečnan) môže byť jedna z dvoch vecí:
Vysokoenergetické väzby sa často zaznačujú vlnovkou, "~". Pomocou tejto vlnovky je ATP možné zapísať ako A-P~P~P. Tento zápis navrhol Fritz Albert Lipmann, ktorý ako prvý povedal, že ATP je hlavný spôsob presunu energie v bunke, a to v roku 1941. Tento zápis zdôrazňuje bioenergetický potenciál týchto väzieb vzhľadom na veľké množstvo uvoľnenej energie pri ich hydrolýze. náhľad|400x400bod|Rezonančná stabilita uvoľneného fosfátu je jeden z dôvodov, prečo sú fosfoanhydridové väzby vysokoenergetické. Pojem "vysokoenergetický" môže spôsobiť zmätok, pretože záporná voľná energia nepramení priamo z rozkladu týchto väzieb. Rozklad týchto väzieb, tak ako väčšiny väzieb, je v skutočnosti endergonický a energiu spotrebúva. Záporná voľná energia pozostáva z toho, že väzby vznikajúce po hydrolýze (alebo fosforylácii pomocou ATP) majú nižšiu energiu než väzby prítomné pred hydrolýzou. Toto zahŕňa všetky väzby prítomné v reakcii, nielen tieto fosfátové väzby. Uvoľnenie energie je výsledkom mnohých faktorov, ktoré zahŕňajú rezonančnú stabilitu a solvatáciu produktov relatívne voči reaktantom.
Reakcie vysokoenergetických fosfátov
Reakcia ATP + H2O → AMP + PPi je schopná dodať vyššiu energiu než pri štiepení jedného fosfátu. AMP sa potom regeneruje na ATP v dvoch krokoch, najprv pomocou reakcie ATP + AMP ↔ 2 ADP (katalyzovaná adenylátkinázou) a potom bežnými spôsobmi regenerácie ATP, teda napríklad oxidatívnou fosforyláciou alebo dráhami ako je glykolýza.
Certina
Certina je švajčiarsky výrobca hodiniek. Firma bola založená v roku 1888 v meste Grenchen bratmi Adolfom a Alfredom Kurthom. Certina je v súčasnosti členom skupiny SWATCH.
Dejiny
Adolf a Albrecht Kurthovci otvorili v roku 1888 v meste Grenchen vo Švajčiarsku továreň a začali vyrábať strojčeky a diely pre hodinársky priemysel. Prvé kompletné hodinky so značkou Grana boli vyrobené v roku 1906. Boli to dámske náramkové hodinky, pretože muži stále nosili vreckové hodinky. V roku 1938 sa zrodila nová značka, Certina. Meno je prebraté z latinského „certus“ znamenajúceho „istý, spoľahlivý“. V tomto období mala už Certina 250 zamestnancov. Svoj prvý automatický strojček s označením KF 360 začala vyrábať v roku 1947. V roku 1955 pracuje v továrni a kanceláriách už 500 zamestnancov a vyrába sa 1000 hodiniek denne.
V roku 1959 bol uvedený úspešný DS koncept („Double Security“ – v preklade dvojitá bezpečnosť) pre hodinky Certina.
Do roku 1972 Certina zamestnávala 900 ľudí a vyrábala 600 tisíc hodiniek ročne. Vyrábala 375 000 komponentov do hodiniek denne a používala na to 53 000 rubínov.
Po 20 rokoch výroby dosiahli DS hodinky v roku 1979 milión predaných kusov.
1983 – Certina sa stala súčasťou skupiny SHM (SWATCH) – najväčšieho výrobcu hodiniek na svete.
DS koncept
Koncept dvojitej ochrany uvidela Certina v roku 1959. Znamenal pre hodinky niekoľko násobne väčšiu odolnosť ako bolo bežné. Princíp je v špeciálne uložený strojček vo vnútri posilneného obalu. Vďaka tomu vydržali hodinky náraz zo 6 metrov oproti 1,8 – 2,2 metra automatických hodiniek tej doby. Vode odolnosť sa zvýšila na 20 atmosfér.
Certina DS hodinky mali napríklad švajčiarski horolezci v roku 1960 pri výstupe na Dhaulagiri, kde vydržali zmeny tlaku.
Pri výrobe hodiniek Certina sa používajú kvalitné materiály: 316L oceľ, titán, PVD. Ďalej diamanty a zafírové sklíčka odolné voči poškriabaniu. Hodinky poháňajú švajčiarske strojčeky ETA a automatické strojčeky.
Sponzoring a partnerstvá
Certina v skorších rokoch sponzorovala rôzne expedície, ako výstup na Himaláje, prechod Atlantikom a iné experimenty, aby ukázala odolnosť svojich DS hodiniek. Neskôr sa Certina orientuje na sponzorovanie motorových športov. Sú to hlavne preteky motocyklov a formulí.
Medzi ambasádorov Certiny patrili: Roger de Coster, 5-násobný motokrosový šampión, Muhammad Ali – boxer, Alex Crivillé, Seth Gibernau, Thomas Luthi – motocykloví pretekári, Colin McRae – bývalý pretekár WRC.
Dôležité hodinkové rady
V roku 1936 Certina ako prvá firma na svete vyrobila mechanické digitálne hodinky. Boli poháňané pružinou a otáčajúce sa kruhy s napísanými číslami ukazovali čas namiesto ručičiek.
1959 – DS koncept
1961 – Blue Ribbon
1971 – Biostar – prvé hodinky, ktoré ukazujú denný ľudský biorytmus
1955 – DC Cascadeur – firma začína silnú asociáciu s motorovými športmi
2000 – DS Spel
La Meilleraie-Tillay
La Meilleraie-Tillay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vergranne
Vergranne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Merlatière
La Merlatière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vercel-Villedieu-le-Camp (obec)
Vercel-Villedieu-le-Camp je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Mothe-Achard
La Mothe-Achard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Vernierfontaine
Vernierfontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
La Mothe-Achard
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dusty Springfieldová
Mary Isobel Catherine Bernadette O'Brienová, OBE (* 16. apríl 1939, Londýn, Anglicko† 2. marec 1999, Henley-on-Thames, Oxfordshire, Anglicko), známa ako Dusty Springfieldová, bola britská speváčka. V roku 1999 bola uvedená do Rock and Roll Hall of Fame. V tom istom roku ju časopis Mojo zaradil medzi 25 najlepších speváčok v rockovej hudbe.
La Mothe-Achard
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vernierfontaine
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
La Mothe-Achard
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dusty Springfieldová
Filmografia
Dusty Springfield bola moderátorkou alebo hosťom v niekoľkých televíznych reláciách:
Vernierfontaine
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rafael Tavares
Rafael Tavares dos Santos (* 26. jún 2000, Porto Seguro, Brazília) je profesionálny brazílsky futbalista hrajúci za brazílsky klub Capivariano z ktorého je na hosťovaní MFK Karviná.
Tavares je odchovancom Capivariana, odkiaľ v roku 2018 odišiel na hosťovanie do Spartaka Trnava. Spočiatku hrával len za mládežnícky tím Trnavy, no od začiatku roku 2019 bol stálym členom prvého tímu. Momentálne sa vrátil do svojho klubu Caprivariana. Z Caprivariana je na hosťovaní v Kravinej.
Vernois-lès-Belvoir
Vernois-lès-Belvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Pommeraie-sur-Sèvre
La Pommeraie-sur-Sèvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karel Vejmelka
Karel Vejmelka (* 25. máj 1996, Třebíč) je český hokejový brankár aktuálne pôsobiaci v tíme Arizona Coyotes v National Hockey League.
Aspartátaminotransferáza
Aspartátaminotransferáza  je transaminačný enzým využívajúci pyridoxalfosfát (PLP), ktorý bol prvýkrát popísaný Arthurom Karmenom a jeho kolegami v roku 1954. AST katalyzuje reverzibilný prenos α-amínoskupiny medzi aspartátom a glutamátom, čo z neho robí významný enzým v metabolizme aminokyselín. AST sa nachádza v pečeni, srdci, kostrových svaloch, obličkách, mozgu a červených krvinkách. Hladina AST v krvi, hladina ALT (alanínaminotransferáza) v krvi a ich pomer (pomer AST/ALT) sú bežne merané klinické biomarkery pre poruchy pečene. Tieto skúšky sú bežne súčasťou krvných testov.
Polčas celkového AST v obehu je asi 17 hodín a asi 87 hodín (v priemere) pre mitochondriálnu AST.
Karel Vejmelka
Dvakrát sa ako náhradný brankár HC Kometa Brno stal majstrom Českej extraligy.
Klubová kariéra
Karel Vejmelka je odchovancom juniorského tímu HC Pardubice, kde v roku 2014 zažil svoj debut v seniorskom hokeji. Jeho netradičný, zľahka zastaralý štýl chytania priťahoval pozornosť iných extraligových klubov, a tak v roku 2016 bol z Pardubíc vymenený do HC Kometa Brno, kde do roku 2018 zastával pozíciu náhradníka slovenského brankára Mareka Čiliaka. Čiliakova pozícia v tíme však bola postupne potlačovaná Verjmelkovými výkonmi a v sezónach 2019/20 a 2020/21 sa Vejmelka stal neohrozenou jednotkou tímu. Čiliak bol presunutý do HC České Budějovice a novým záložným brankárom sa stal Lukáš Klimeš.
Aspartátaminotransferáza
Funkcia
náhľad|450x450bod|Reakcia katalyzovaná AST
Karel Vejmelka
Klubová kariéra
Vejmelka však svojim dominantným pôsobením v Brne zaujal zámorských scoutov, ktorí mu ponúkli angažmá v NHL. Vstupný kontrakt Vejmelka podpísal s tímom Arizona Coyotes, ktorý sa v tom čase nachádzal v tzv. prestavbe. Po odchode všetkých troch brankárov tímu (Darcy Kuemper, Antti Raanta, Adin Hill) v tíme „kojotov“ ostali len dva brankárske prospekty: Josef Kořenář a Ivan Prosetov. Coyotes situáciu vyriešili podpísaním Vejmelku a skúseného veterána Cartera Huttona.
Aspartátaminotransferáza
Funkcia
Aspartátaminotransferáza katalyzuje konverziu aspartátu a α-ketoglutarátu na oxalacetát a glutamát:
Karel Vejmelka
Klubová kariéra
Pred sezónou zámorskí experti očakávali brankársky tandem HuttonKořenář, avšak nepresvedčivé výkony Kořenářa a výborný tréningový kemp Vejmelku mu zaistili miesto v prvom tíme.
Aspartátaminotransferáza
Funkcia
Ako typická transamináza využíva PLP (vitamín B6) ako kofaktor na prenos amínovej skupiny z aspartátu alebo glutamátu na príslušnú ketokyselinu. Počas tejto reakcie sa kofaktor mení z PLP na pyridoxamínfosfát (PMP) a naspäť. Prenos amínoskupiny katalyzovaný týmto enzýmom je rozhodujúci pre degradáciu aminokyselín aj ich biosyntézu. Pri degradácii po premene z α-ketoglutarátu na glutamát prebieha oxidatívna deaminácia glutamátu, čím vznikajú amónne ióny, ktoré sa následne vylučujú v podobe močoviny. V opačnej reakcii sa syntetizuje aspartát z oxalacetátu, čo je kľúčový intermediát citrátového cyklu.
Karel Vejmelka
Klubová kariéra
Carter Hutton sa po katastrofálnych výkonoch (úspešnosť zákrokov 74,1% a 7,76 inkasovaného gólu na zápas) zranil hneď v treťom zápase sezóny a neskôr bol vymenený do Toronta Maple Leafs. Z Vejmelku sa tak nečakane stal prvý brankár tímu NHL bez toho aby odchytal čo i len zápas v jednej z nižších severoamerických líg.
Aspartátaminotransferáza
Izoenzýmy
V mnohých eukaryotoch sú prítomné dva izoenzýmy. U ľudí su to konkrétne:
Karel Vejmelka
Klubová kariéra
V sezóne nakoniec nastúpil až v 52 zápasoch, v ktorých si pripísal 13 víťazstiev, 1 čisté konto a úspešnosť zákrokov 89,8%. Po nepresvedčivých výkonoch Ivana Prosvetova v pozícii dvojky, sa v pozícii Vejmelkového náhradníka vystriedali Scott Wedgewood (získaný z New Jersey Devils a následne vymenený do Dallas Stars) a Harri Säteri (podpísaný z Khl po dominantnom výkone na Olympijských hrách).
Aspartátaminotransferáza
Izoenzýmy
Tieto izoenzýmy sa pravdepodobne vyvinuli zo spoločného predka AST cez duplikáciu génov a ich sekvenčná homológia je asi 45%.
Karel Vejmelka
Klubová kariéra
Aj napriek zdanlivo podpriemerným číslam však Vejmelka patril k najlepším hráčom Arizony, a tak mu tím ponúkol trojročný jednocestný kontrakt v hodnote 8 175 000 amerických dolárov.
Melle (Belgicko)
Melle je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 10 774 obyvateľov (2010).
Karel Vejmelka
Reprezentačná kariéra
Vejmelka Česko reprezentoval na dvoch významných turnajoch. V roku 2014 bol súčasťou juniorského výberu na Majstrovstvách sveta do 18 rokov, s ktorým získal striebornú medailu (avšak nezasiahol ani do jedného zo zápasov) a v roku 2022 bol prvým brankárom českej reprezentácie na seniorských Majstrovstvách sveta, kde Česko získalo bronzovú medailu. Vejmelka tu odchytal 8 zápasov, v ktorých si pripísal 5 víťazstiev a 89,6% úspešnosť zákrokov. V zápase o bronz, kde český výber nastúpil proti výberu USA bol za stavu 1:3 vystriedaný náhradníkom Marekom Langhamerom. Ten v zápase inkasoval už iba jeden gól a Česko nakoniec zápas úspešne zvrátilo na finálnych 8:4.
Melle (Belgicko)
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Melle pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Aspartátaminotransferáza
Izoenzýmy
AST sa takisto našla u mnohých mikroorganizmov, napríklad E. coli, H. mediterranei, a T. thermophilus. U E. coli je AST kódovaná génom aspC a bolo preukázané, že takisto vykazuje aktivitu transaminácie aromatických aminokyselín.
Štruktúra
vpravo|náhľad|450x450bod|Štruktúra AST z mitochondrií z kuracieho srdca
Štruktúra AST z rôznych zdrojov (napríklad kuracie mitochondrie, cytozol srdca z prasaťa, E. coli ) bola určená v rôznych výskumoch pomocou röntgenovej kryštalografie. Celkovo je trojdimenzionálna štruktúra polypeptidu pre všetky organizmy veľmi podobná. AST existuje v podobe diméru, zloženého z dvoch identických podjednotiek, z ktorých každá má 400 aminokyselín a molekulovú hmotnosť asi 45 kDa. Obe podjednotky sa skladajú z veľkej a malej domény a k tomu ešte z tretej domény pozostávajúcej z N-terminálnych reziduí 3-14; týchto pár reziduí tvorí vlákno, ktoré spája a stabilizuje podjednotky diméru. Veľká doména, ktorá sa skladá z reziduí 48-325, viaže kofaktor PLP cez aldimínovú väzbu na ε-amínovej skupine Lys258. Ďalšie reziduá tejto domény - Asp222 a Tyr225 - takisto interagujú s PLP pomocou vodíkových väzieb. Malá doména pozostáva z reziduí 15-47 a 326-410 a reprezentuje flexibilný región, ktorý mení enzým z "otvorenej" do "zatvorenej" konformácie po naviazaní substrátu.
Čo sa týka sekundárnej štruktúry, AST obsahuje α i β prvky. Každá doména má centrálny list tvorený β-vláknami, ktorý je obklopený α-helixmi na oboch stranách.
Mechanizmus
Aspartátaminotrasferáza, tak ako všetky transaminázy, využíva rozpoznanie dvoch rôznych substrátov - rozpoznáva a selektívne viaže dve aminokyseliny (Asp a Glu) s rôznymi postrannými reťazcami. V oboch prípadoch pozostáva transaminačná reakcia z dvoch podobných polreakcií, čo sa zvyčajne označuje ako ping-pongový mechanizmus. V prvej polreakcii sa viaže aminokyselina 1 (napr. L -Asp), ktorá reaguje s komplexom enzým-PLP za vzniku ketokyseliny 1 (oxalacetátu) a modifikovaného komplexu enzým-PMP. V druhej polreakcii sa viaže ketokyselina 2 (α-ketoglutarát) a reaguje s komplexom enzým-PMP za vzniku aminokyseliny 2 ( L -Glu), čím sa regeneruje pôvodný komplex enzým-PLP. Tvorba racemického produktu ( D -Glu) je veľmi vzácna.
Špecifické kroky polreakcie enzým-PLP + aspartát ⇌ enzým-PMP + oxalacetát sú v obrázku nižšie; druhá polreakcia (nie je na obrázku) prebieha v opačnom poradí a jej substrátom je α-ketoglutarát. stred|náhľad|1000x1000bod|Reakčný mechanizmus aspartátaminotransferázy
Predpokladá sa, že tento mechanizmus má niekoľko čiastočne rýchlosť určujúcich krokov. Bolo však preukázané, že väzba substrátu (transaldiminácia) posúva katalytickú reakciu smerom dopredu.
Klinický význam
AST je podobná alanínaminotransferáze (ALT) v tom, že oba enzýmy sú asociované s parenchymatickými bunkami. Rozdiel je v tom, že ALT sa nachádza hlavne v pečeni a jeho koncentrácia v obličkách, srdci a kostrových svaloch je klinicky zanedbateľná. Naproti tomu sa AST nachádza v pečeni, srdci (srdcovom svale), kostrových svaloch, obličkách, mozgu a červených krvinkách. ALT je teda špecifickejším ukazateľom zápalu pečene oproti AST, keďže AST môže byť zvýšená i pri poruchách ostatných orgánov, ako sú infarkt myokardu, akútna pankreatitída, akútna hemolytická anémia, vážne popáleniny, akútna renálna choroba, choroby kostrových svalov, alebo trauma.
AST bola definovaná ako biochemický marker pre diagnózu akútneho infarktu myokardu v roku 1954. Stanovenie AST pre túto diagnózu je však aktuálne už redundantné a bolo nahradené srdcovými troponínmi.
Laboratórne testy by vždy mali byť interpretované s využitím referenčného rozpätia od laboratória, ktoré vykonalo meranie. Príklad je uvedený nižšie:
Michal Štanceľ
Životopis
V rokoch 1953 - 1960 pôsobil ako námestník predsedu Slovenského úradu sociálneho zabezpečenia, medzi rokmi 1960-1963 bol námestníkom predsedu a v rokoch 1963 - 1968 predsedom Štátneho úradu sociálneho zabezpečenia. V období rokov 1968 - 1983 bol federálnym ministrom, najprv krátko do apríla 1968 ako minister bez kresla v prvej vláde Oldřicha Černíka. Bol ministrom práce ČSSR. V roku 1971 mu bol udelený Rád práce, roku 1981 Rád republiky. V rokoch 1968 - 1970 sa uvádza ako účastník zasadnutí Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. 31. augusta 1968 bol kooptovaný za člena Ústredného výboru Komunistickej strany Československa.
Vo voľbách roku 1971 zasadol do slovenskej časti Snemovne národov (volebný obvod č. 124 - Zvolen I, Stredoslovenský kraj). Mandát obhájil vo voľbách roku 1976 (obvod Zvolen I) a voľbách roku 1981 (obvod Rimavská Sobota). Vo Federálnom zhromaždení zotrval do konca funkčného obdobia, teda do volieb roku 1986.
Jorge Amado
Jorge Leal Amado de Faria (* 10. august 1912, Itabuna, Brazília† 6. august 2001, Salvador ) bol brazílsky spisovateľ.
Životopis
Narodil sa ako syn majiteľa kakaovej plantáže na farme Ferradas v okrese Itabuna v brazílskom štáte Bahia. Keď mal jeden rok, rodina sa kvôli epidémii kiahní presťahovala do neďalekého mesta Ilheus, kde trávil celé detstvo. Jezuitskú školu a gymnázium študoval v meste Salvador. Počas štúdia začal písať a dostal sa do literárnych kruhov. Pomáhal zakladať Akadémiu rebelov.
Kitty Wells
Kitty Wells, vlastným menom Ellen Muriel Deasonová (angl. Ellen Muriel Deason; * 30. august 1919, Nashville, Tennessee, USA – † 16. júl 2012, Nashville) bola americká country speváčka, skladateľka a členka Grand Ole Opry.
Jorge Amado
Životopis
Jeho prvý román Krajina karnevalu (O país do carnaval) vyšiel v roku 1931. V roku 1933 sa oženil, v rovnakom roku vyšiel jeho druhý román Kakao (Cacau).
Verrières-de-Joux
Verrières-de-Joux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Jorge Amado
Životopis
Roku 1935 ukončil úspešne štúdium práva na vysokej škole v Rio de Janeiro. Ako aktívny člen Brazílskej komunistickej strany bol donútený v roku 1941 emigrovať do Argentíny a potom do Uruguaja. Späť sa vrátil v roku 1944. V tom istom roku sa rozviedol.
Verrières-de-Joux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jorge Amado
Životopis
Roku 1945 kandidoval úspešne do brazílskeho Národného zhromaždenia za komunistickú stranu. Navrhol dodnes platný zákon o náboženskej slobode. V tom istom roku sa druhýkrát oženil. Jeho manželka Zélia Gattai (* 1916) bola dcérou talianskych prisťahovalcov.
Verrières-de-Joux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jorge Amado
Životopis
Roku 1947 bola Brazílska komunistická strana zakázaná a Amado bol nútený s celou rodinou emigrovať. Od 1950 do 1952 žil v Česko-Slovensku, kde sa narodila jeho dcéra Paloma.
Zomrel 6. augusta 2001 v Salvadore. Jeho popol bol uložený na záhrade jeho domu na ulici Alagoinhas v deň jeho nedožitých 89. narodenín.
Verejné ocenenie
vpravo|náhľad|Casa de Jorge Amado (modrý dom vpravo) na Largo do Pelo, Salvador. V súčasnej dobe sídlo Nadácie Jorga Amada
Dostal titul člena čestnej légie v Argentíne, Čile, Španielsku, Francúzsku, Portugalsku a Venezuele. Bol doktorom honoris causa na univerzitách v Brazílii, Portugalsku, Taliansku, Izraeli a Francúzsku.
Dielo
Napísal viac ako 30 románov a divadelných hier, niektoré boli sfilmované. V jeho románoch je silný sociálny náboj, napr. popisoval boj o pôdu, vykorisťovanie robotníkov, pracujúcich na kakaových plantážach, všadeprítomnú chudobu a politickú moc, vykresľoval Brazíliu ako zmes kultúr a etník.
Anna Seghersová ho považovala za "brazílskeho Balzaca". Od roku 1961 bol členom Brazílskej literárnej akadémie (Academia Brasileira de Letras).
Rewind the Exit
„Rewind the Exit“ je tretia skladba dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat z ich albumu Rewind, Replay, Rebound, ktorý vydali 2. augusta 2019 vydavateľstvá Universal, Vertigo a Republic Records.
Kitty Wells
Jej hit z roku 1952 It Wasn't God Who Made Honky Tonk Angels z nej urobil prvú ozajstnú ženskú spevácku country hviezdu, ktorá bola označovaná lichotivým prídomkom Kráľovná Country Music. Vrchol jej kariéry nastal v 50. a 60. rokoch 20. storočia. Spoločne s Dolly Partonovou, Lorettou Lynnovou, Rebou McEntirovou, Tammy Wynettovou, Patsy Clinovou a Tanyou Tuckerovou patrí medzi najväčšie ženské legendy americkej country scény. V roku 1976 bola uvedená do americkej country siene slávy Country Music Hall of Fame, ktorej bola aj najstarším doposiaľ žijúcim členom.
Rewind the Exit
V deluxe verzii albumu vyšla aj demonahrávka skladby.
Show
Show môže byť:
Verrières-de-Joux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zuzana Kusá
PhDr. Zuzana Kusá, CSc. (* 17. apríl 1957) je slovenská sociologička, venujúca sa verejnému akademickému výskumu a výuke v oblasti sociológie. Pôsobila ako poradkyňa prezidentky Zuzany Čaputovej pre sociálnu oblasť.
Štúdium
V roku 1976 začala študovať na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor sociológia. Štúdium úspešne ukončila v roku 1980 získaním titulu promovaný sociológ a ďalej pokračovala v rigoróznom štúdiu odboru všeobecná sociológia, ktorý úspešne ukončila v roku 1982. O päť rokov neskôr nadviazala na štúdium internou ašpirantúrou na Ústave filozofie a sociológie Slovenskej akadémie vied v Bratislave, kde následne v roku 1991 získala hodnosť kandidáta vied kandidátskou dizertačnou prácou „Biografický prístup v sociológii“.
Pôsobenie
== Životopis ==
== Tvorba == Spoluautorka monografie Politická zmena v spoločenskej rozprave, Bratislava: VEDA (1997), editorka viacerých zborníkov a autorka štúdií publikovaných najmä v časopise Sociológia a v domácich a zahraničných zborníkoch, vrátane:
Monografie
Škola nie je pre všetkých – Sociologický ústav SAV (2017)
Opiera sa o etnografické pozorovanie v triedach a rozhovory so žiakmi, s učiteľmi, rodičmi a ďalšími osobami. Kniha ukazuje prekážky premeny škôl na inkluzívne inštitúcie prijímajúce a podporujúce každé dieťa.
Za ostrou hranicou – Absynt/Kalligram (2018)
Je neviditeľná, no o to citeľnejšia. Autorka píše o hranici záujmu a vnímavosti voči potrebám iných, balansuje na tomto ostrom reze a snaží sa zistiť, nakoľko je táto neviditeľná hranica priepustná. Vo vnútri hraníc vládne ohľaduplnosť a vzájomná starostlivosť, obývajú ju totiž naši ľudia – morálne prijímaní a začlenení. Za hranicou nášho morálneho kruhu sú však ľudia žijúci mimo našej schopnosti empatie a zmyslu pre spravodlivosť. Topia sa v chudobe, nemožnosti začleniť sa, sú morálne vylúčení.
Gallagher
Leo Anthony Gallagher, Jr. (* 24. júl 1946, Fort Bragg, Severná Karolína, USA – † 11. november 2022, Palm Springs, Kalifornia, USA) bol americký herec a komik.
Zbraslavský kláštor
thumb|Letecký pohľad na Zbraslavský kláštor Zbraslavský kláštor (lat. ) bol cisterciánsky kláštor na území dnešnej pražskej štvrti Zbraslav založený neďaleko sútoku riek Vltavy a Mže (dnešnej Berounky) kráľom Václavom II. Počas svojej existencie pôvodne gotický konvent, na pôde ktorého vznikla Zbraslavská kronika, prešiel mnohými premenami. Z veľkolepého cisterciánskeho opátstva, ktorého opáti mali významný vplyv na politiku Českého kráľovstva, sa výmenou vládnucej dynastie a presunom kráľovského pohrebiska do katedrály sv. Víta stal kláštor druhoradého významu.
Baroková prestavba zdevastovaného kláštorného areálu bola zastavená v roku 1785 cisárskym dekrétom Jozefa II. o rušení kláštorov, ktoré sa nevenovali vyučovaniu, vedám či starostlivosti o chorých. Zbraslavský kláštor bol spoločne s ďalšími ôsmimi českými a moravskými cisterciánskymi kláštormi zrušený a všetky nehnuteľnosti prešli do majetku náboženského fondu, ktorý ich potom rozpredával. Kláštorné budovy boli využívané ako cukrovar, sklad obilia, výrobňa chemikálií a pivovar.
V 20. storočí bol kláštor vďaka Cyrilovi Bartoňovi z Dobenína zrekonštruovaný a prestavaný na zámocké sídlo. Potom do roku 2009 fungoval ako výstavný priestor zbierky ázijského umenia Národnej galérie. V reštitúcii bol vrátený Bartoňom z Dobenína a v roku 1995 bol zaradený medzi národné kultúrne pamiatky. V súčasnosti sa plánuje zriadiť tu depozitár knižnice Národného múzea so študovňou pre študentov a bádateľov.
Súčasťou zámockého areálu je i barokový kostol sv. Jakuba Väčšieho s doskovým obrazom Madony zo Zbraslavi, obrazmi Karola Škrétu a Petra Brandla a ostatkami posledných přemyslovských kráľov, ktorý je v rámci pravidelných bohoslužieb bežne prístupný verejnosti.
Cisterciáni
Cisterciánsky rád hlásajúci askézu a manuálnu prácu vznikol ako odpoveď na rozmarný spôsob kláštorného života na prelome 11. a 12. storočia, ktorý neodpovedal pôvodným ideálom mníšstva. V roku 1098 odišlo niekoľko zbožných mníchov z burgundského benediktínskeho kláštora Molesme a na odľahlom a opustenom mieste pri starej rímskej ceste založili nový kláštor podporujúci reformu mníšskeho života.
Menom nového kláštora, ktorý sa latinsky nazýval Cistercium, bol potom označovaný celý nový rád vychádzajúci z pôvodnej rehole sv. Benedikta, ktorého heslom bolo  (Modli sa a pracuj!).
Cisterciánsky rád, ktorý kládol dôraz na intenzívny vzťah k Bohu a hlbokú vnútornú zbožnosť, sa začal rýchlo šíriť i do najodľahlejších končín západokresťanského sveta. Kláštory nového rádu boli zasvätené Panne Márii a vďaka pevným filiačným väzbám dodržovali rovnaké zvyky a predpisy. Podľa farby habitu sa cisterciánom hovorilo aj bieli či siví mnísi.
V zo začiatku prostej reformnej reholi postupne našlo zaľúbenie veľa bohatých mecenášov, ktorých zbožné činy boli motivované prevažne starosťou o spásu vlastnej duše, či duše svojich predkov. Tu malo zaistiť obdarovanie kláštora, či pohreb na kláštornej pôde, kde boli pravidelne slúžené omše a konané modlitby rehoľníkov. Časom sa cisterciánske kláštory vďaka vlastnej práce i podpory svetských fundátorov vypracoval medzi najbohatšie stredoveké inštitúcie. Z panovníkov, medzi ktorými svojou náklonnosťou k rádu vynikal najmä francúzsky kráľ Ľudovít IX., získali cisterciáni tiež sympatie českého kráľa Václava II., ktorý mal vraj „rád zvláště a jmenovitě řád cisterciácký“.
Vznik a rozkvet
Na územie Českého kráľovstva prišli bieli mnísi na začiatku 40. rokov 12. storočia a ich príchod bol zrejme iniciovaný olomouckým biskupom Jindřichom Zdíkom. Prvou cisterciánskou fundáciou sa stal kláštor Sedlec založený v roku 1142 šľachticom Miroslavom. V stredoveku bolo v českom kráľovstve založených ďalších sedemnásť kláštorov cisterciánskeho rádu, medzi nimi bol i kláštor na Zbraslavi. K Zbraslavi sa viaže povesť o potomkovi Bivoja a Kazi menom Zbraslav, ktorý založil na území dnešnej zbraslavskej lokality dvor a na smrteľnej posteli ho odkázal benediktínskemu rádu.
Prvá písomná zmienka o Zbraslavi je z roku 1115, kedy ju knieža Vladislav I. daroval kladrubskému kláštoru, a ten tu zriadil prepoštstvo, kde trvalo žili dvaja alebo traja mnísi a občas t pobýval i kladrubský opát. Potom krátko patrila do majetku pražského biskupa Jana III. V roku 1268 Přemysl Otakar II. v túžbe po mieste vzdialenom kúsok od Prahy, kde by mohol loviť, baviť sa a pritom byť po ruke, urobil s biskupom výmenu za Butovice a ďalšie kráľovské statky a „rozkázal tam vystavať lovecký dvor s vežami a veľmi pevnými múrmi“.
V roku 1278 po bitke na Moravskom poli dvorec zdedil i s vinohradmi vysadenými révou z Rakúska Přemyslův syn Václav, a aj on po návrate z Brandenburska „velmi často navštěvoval na lov svrchu řečené místo se svými pány“.
Verrières-du-Grosbois
Verrières-du-Grosbois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zbraslavský kláštor
Vznik a rozkvet
Václav II. sa ako nový majiteľ pre založenie kláštora „ku cti Boha a jeho matky Márie, blahoslavenej Panny“ rozhodol v roku 1291. Vtedy podľa správ cisterciánskych letopiscov údajne plný výčitiek za popravu otčima Záviša z Falkenštejna hovoril o svojom pláne so sedleckým opátom Heidenreichom Sedleckým a ponúkol mu, aby sa novej fundácie ujal. Cisterciánski opáti potom čakali na konečné kráľove rozhodnutie, a až po treťom pripomenutí sa im podarilo spoločne s kráľom začať vyberať lokality vhodné na založenie kláštora. Vybrali si miesto kde stál obľúbený lovecký hrádok kráľovho otca, čo panovníka príliš nepotešilo.
Inšpiráciou pre založenie bol Václavovi asi francúzsky kláštor Royaumont, ktorý založil Ľudovít IX. Svätý či pohrebisko francúzskych kráľov v Saint-Denis.
Odpovedala by tomu podoba konventného chrámu tak vzdialená od pôvodných triezvych predstáv zakladateľov rádu o vzhľade božieho stánku, a tiež kráľov úmysel presunúť na Zbraslav funkciu přemyslovskej nekropole.
Nový dvanásťčlenný konvent na čele s budúcim opátom Konrádom prišiel zo Sedlca 20. apríla 1292. Ubytoval sa dočasne v kráľovskom dvorci, ku ktorému patrila kaplnka sv. Jakuba Väčšieho, kde sa až do roku 1305 konali bohoslužby. Z 10. augusta 1292 pochádza prvá zakladacia listina, kde sa píše o kráľovej neistote, či sa svojou vládou zapáči Bohu, a tiež o jeho nádeji, že dobrými skutkami je možné získať odpustenie už spáchaných hriechov a zároveň ochranu pred hriechmi budúcnosti. Píše sa tu, že panovník túži odčiniť svoje mladícke hriechy, a dočkať sa tak prijatia medzi zástupy blažených v spoločenstve nebeskej siene. V druhej zakladacej listine z 21. mája 1304, ktorá mala rozšíriť pôvodné zadanie, už kráľ neistotou o svojej vláde netrpel, ale túžil po sprostredkovaní a modlitbách mužov, ktorí sa páčia Bohu a ktorým on zveruje svoje prosby. Zakladateľ venoval v začiatkoch kláštoru zlatý kríž, veľa monštrancií a financie na zakúpenie základu kláštornej knižnice; knihy mnísi zabezpečili v Paríži pri návrate zo zasadania generálnej kapituly. Svoju žiadosť o schválenie novej filiácie kráľ podporil štedrým darom, a vedenie rádu sa potom súhlasne vyslovilo pre napojenie nového kláštora na filiačnú radu kláštora Citeaux a tiež splnilo fundátorove želanie a zahrnulo Václava II. do rádových modlitieb.
So stavbou kláštora sa začalo asi už v roku 1292 a pre potreby konventu boli upravené i stávajúce budovy. Prvý raz bol konventný chrám zasvätený Panne Márii a sv. Václavovi zmienený v odpustkovej listine bamberského biskupa, ale základný kameň bol podľa kroniky za asistencie mnohých mocných vtedajšej strednej Európy položený až 3. júna 1297, deň po Václavovej dlho plánovanej korunovácii.
Potom bola odslúžená v základoch nového chrámu slávnostná omša a kráľ tu pasoval 240 rytierov. Dňa 4. júna vydali zúčastnení biskupi a arcibiskupi magdeburskí a mohučskí, odpustkové listiny so štyridsaťdennými odpustkami pre každého, kto kláštor navštívi ,či ho obdaruje. Stavba rýchlo pokračovala. Do roku 1305 bol postavený takmer celý chrám, časť konventných budov, kráľovský a tiež opátsky príbytok.
Iróniou osudu bol práve Václav II. prvým z rodiny, kto bol priamo v sotva dostavanom chráme pochovaný. Dňa 23. júna 1305 bolo Václavove, dlhou chorobou zúbožené telo, uložené v kráľovskom odeve k poslednému odpočinku a z dôvodu kráľovského pohrebu boli v chráme slúžené prvé bohoslužby. Kapitula v Citeaux nariadila, aby boli vo všetkých kláštoroch v Nemecku, Čechách a Uhorsku slúžené zádušné omše za zosnulého kráľa a zbraslavský opát Ota začal písať na oslavu veľkého priaznivca prvú kapitolu Zbraslavské kroniky, ktorá mala pravdepodobne slúžiť k nastoleniu otázky prípadného kanonizačného procesu.
Po Václavovej smrti sa osirelého trónu ujal mladučký následník Václav III., ktorý podľa kláštornej kroniky mrhal svojim nadaním a vôbec viedol rozmarný život. Zabralo na neho údajne až pokáranie opáta Konráda priamo u otcovho hrobu. Roku 1306 bol Václav III. na vojnovej výprave do Poľska v Olomouci zavraždený a kráľovstvo zachvátila na niekoľko rokov neistota spojená s častými zmenami na kráľovskom tróne, ktorá sa podpísala i na rozvoji konventu. V roku 1307 bola zastavená stavba takmer dokončeného chrámu a znovu sa začalo budovať až roku 1329, kedy Eliška Přemyslovna, štedrá mecenáška zbraslavského pokladu, dala pristavať veniec deviatich kaplniek, za čo ju Peter Žitavský začal nazývať druhou zakladateľkou a „matkou“ kláštora.
Refektár bol dostavaný v roku 1327 a vodovod s umyvárňou v roku 1333. Niekedy v tomto čase vznikol i ambit so studňou pri rajskom dvore. Dobové pramene hovoria aj o nemocnici s kaplnkou, ktorá vznikla ešte pred rokom 1311, a kaplnke sv. Jána Krstiteľa v kláštornej bráne, ktorá bola zbúraná v roku 1785.
V roku 1331 Ján Luxemburský oslobodil kláštor od platenia dávok a poplatkov pre zvláštnu oslavu kráľovskej fundácie a kráľovského pohrebiska V polovici 50. rokov 14. storočia Zbraslav stratila na politickom význame, ale opátske pečate s českým kráľovským levom pretrvali až do doby husitských vojen. K dočasnej stabilizácii hospodárskej situácie prišlo za vlády Karola IV., kedy kláštor znovu prosperoval. Stav sa zhoršil na začiatku 15. storočia, kedy sa zbraslavskí mnísi zadlžili a boli nútení zastavovať a odpredávať svoj majetok.
Úpadok a zánik
Na jar 1420 sa na Zbraslavi usídlil kráľ Žigmund Luxemburský so svojimi vojakmi, a odtiaľ odišiel obliehať Prahu. 10. augusta 1420 vnikli do kláštora húfy husitov a Pražanov vedených kňazom Václavom Korandom.
Podľa svedectiev dobových kroník dav opitý kláštorným pivom a vínom zneuctil kráľovské pohrebisko a manipuloval s pozostatkami. Telo Václava IV. bolo údajne vytiahnuté z truhly, ovenčené senom a napájané pivom. Kláštor bol vydrancovaný a Kráľovská sála podľahla plameňom. Čo nestrávil oheň, to si drancujúci odniesli. Predvídaví cisterciáni síce v roku 1419 ukryli kláštorné cennosti a knihy na Karlštejne, ale Žigmund Luxemburský a čiastočne tiež hradný gróf cenné veci zabavili a predali. 28. apríla 1429 bol kláštor asi znovu poškodený bitkou.
Mnísi sa v štyridsiatych rokoch 15. storočia na Zbraslav vrátili, postavili si nové budovy a pokúsili sa opátstvo obnoviť. Kláštorný majetok však bol rozkradnutý a niektoré kláštorné nehnuteľnosti už mali nových majiteľov. V roku 1445 založili nejaké polia, aby „klášter náš... válkami skažen, zbořen i vypálen ... mohl být poznenáhlu opraven“. I napriek svojej devastácii urobili v roku 1451 poničené budovy veľký dojem na budúceho pápeža Pia II., ktorého zaujali tabule s citátmi zo Starého a Nového zákona umiestnené v krížovej chodbe. Boli písané tak, že sa písmena so vzdialenosťou od zeme zväčšovali, a bol tak braný ohľad na prípadného čitateľa. V jagelovskej dobe asi boli uskutočnené stavebné úpravy, ale jedinými svedectvami o vzhľade konventu v nasledujúcom období je veduta zo 16. storočia namaľovaná na pozadí epitafu Václava II. a Václava III., a jej o sto rokov mladší variant a kolorovaná kresba Pohľadové mapy Prahy škótskeho sochára Daniela Altmana z Edinburgu.
Tridsaťročná vojna spôsobila kláštoru ďalšie ťažké škody. V rokoch 1611 a 1612 bol kláštor opakovane vydrancovaný a v roku 1618 získal väčšiu časť kláštorného majetku Jindřich Matyáš Thurn. V roku 1639 tu opäť horelo vinou veliteľa švédskeho vojska a cisárska armáda o šesť rokov neskôr takmer dokončila devastáciu kláštorného areálu. Po skončení tridsaťročnej vojny začal kláštor znovu prosperovať, v roku 1654 bol vysvätený novopostavený opátsky kostol sv. Jakuba a na začiatku 18. storočia sa konečne chystala obnova kláštorných budov podľa plánov Jana Santiniho. Stavby boli v zlom stave, takže neostávalo nič iné než ich zbúrať a začať stavať novú konventnú trojkrídlovú budovu v barokovom slohu podľa Santiniho návrhu, v ktorom od roku 1724 pokračoval František Maxmilián Kaňka. K dokončeniu veľkolepého projektu nedošlo, pretože kláštor v roku 1785 cisár Jozef II. zrušil. Kláštorné statky získal náboženský fond, kostol sv. Jakuba bol odsvätený a jeho klenoty boli rozpredané vo verejnej dražbe.
Koncom 18. storočia získal kláštor Josef ze Souvaigue, ktorý dal budovy prebudovať na cukrovar. Majitelia sa striedali a výroba bola rozšírená aj o chemikálie a pivo. V roku 1910 ho kúpil Cyril Bartoň z Dobenína, predok dnešných majiteľov, ktorý dal kláštor prestavať podľa návrhu Dušana Jurkoviča na zámok. Za zásluhy o rozkvet Zbraslavi bol Cyril Bartoň v roku 1927 menovaný čestným občanom Zbraslavi a na jeho pamiatku je na nádvorí umiestnená pamätná tabuľa s nápisom „Co průmysl zničil, průmyslník Cyril Bartoň obnovil“.
Po prvej svetovej vojne boli konventné budovy zapožičané ako depozitár Národnej galérii a od roku 1939 tu bola stála výstava ázijského umenia, ktorá bola ukončená v roku 2009. Bartoňům z Dobenína bol zámok vrátený v reštitúcii a plánuje sa jeho využitie ako depozitára knižnice Národného múzea.