cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrej Červeňák
Život
Na akademickú pôdu sa vrátil v roku 1977, kedy nastúpil na Vysokú školu pedagogickú v Nitre, ktorá sa v roku 1996 premenovala na Univerzitu Konštantína Filozofa v Nitre (UKF). V roku 1989 získal profesorskú vedecko-pedagogickú hodnosť v odbore teória a dejiny ruskej literatúry. V roku 1990 sa stal doktorom vied v študijnom programe vedy o umení na FF UK (doktorská dizertačná práca Človek v literatúre). Od roku 2000 pôsobil ako emeritný profesor na Katedre rusistiky UKF. Zomrel 11. februára 2012 v Nitre.
Pedagogická činnosť
Venoval sa výučbe ruskej literatúry 19. storočia, teórie literatúry, literárnej komparatistiky, semiotiky, slovensko-ruských literárnych vzťahov, dejín literárnoteoretického myslenia. Bol garantom 25 vedeckých seminárov.
Dielo
Je autorom 24 samostatných vedeckých publikácií a vyše 500 štúdií v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch. Ďalej sa ako editor a spoluautor podieľal na tvorbe 48 zborníkov, taktiež bol editorom a vedeckým redaktorom periodika Almanach Nitra.
Bibliografia
Bibliografia podľa.
Knižné práce
Eseje
Ocenenia
K jeho najvýznamnejším oceneniam patrí Medaila Puškina udelená prezidentom Ruskej federácie Vladimirom Vladimirovičom Putinom v roku 2000 „za veľký osobný prínos pre rozvoj rusko-slovenských vzťahov“ a Rad Ľudovíta Štúra II. triedy udelený prezidentom SR Rudolfom Schusterom v roku 2002 „za rozvoj esteticko-antropologickej koncepcie literatúry“. V roku 2008 bola symbolicky zavŕšená jeho spoločenská rehabilitácia „Pamätným listom pánovi Andrejovi Červeňákovi ako prejav vďaky za občianske a vlastenecké postoje, intelektuálne výkony, za obhajobu hodnôt demokracie a slobody Prebudenej spoločnosti r. 1968“, ktorý mu udelil predseda vlády SR Robert Fico.
Za celoživotné dielo bol ocenený Pamätným listom slavistickej spoločnosti Franka Wollmana. V roku 2012 mu bola udelená in memoriam Zlatá plaketa Nitrianskeho samosprávneho kraja.
Literatúra
Monografie a príspevky v monografiách
Články a štúdie
Tlačové správy
Internetové zdroje
Rapid City (Južná Dakota)
Mesto leží na východnom predhorí pohoria Black Hills v nadmorskej výške Juhovýchodne od mesta sa rozprestiera geomorfologicky pozoruhodná oblasť badlands s národným parkom Badlands, západne od mesta chránené územie Black Hills National Forest a juhozápadne od mesta svetoznámy skalný monument Mount Rushmore.
V meste sídli geologické múzeum, vysoká škola South Dakota School of Mines and Technology, ďalej National American University a park dinosaurov Dinosaur Park. Mesto s okolím obsluhuje regionálne letisko Rapid City Regional Airport.
Vydumanec
Vydumanec môže byť:
Lelling
Lelling je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov je najvyššie medzinárodné hádzanárske podujatie mužov, na ktorom sa zúčastňujú družstvá členských krajín Medzinárodnej hádzanárskej federácie (IHF). Uskutočňujú sa od roku 1938, kedy sa konal turnaj v Nemecku. Od roku 1993 sa konajú v dvojročnom cykle. Majstrovstvá sveta zároveň slúžia ako jedno z kvalifikačných podujatí na hádzanársky turnaj Letných olympijských hier.
V rokoch 1976 až 1992 sa organizovali aj MS mužov B a C kategórie, ktoré slúžili ako kvalifikácia na hlavné podujatie MS. Od roku 1993 bola spustená organizácia kvalifikácie. Tá sa organizuje iba v Európe, na kvalifikáciu z ostatných kontinentov slúžia jednotlivé kontinentálne majstrovstvá.
Jozef Antalovič
Jozef Antalovič (* 29. máj 1975, Nitra) je bývalý slovenský futbalista, ktorý naposledy hral za klub 3. ligy KFC Komárno. Jozef Antalovič hral aj za FC Nitra, Slovan Bratislava a FK Jablonec 97.
United World Colleges
thumbnail|Nekompletná mapa škôl UWC (rok 2006)
United World Colleges (UWC) je neziskové združenie osemnástich medzinárodných škôl, ktorých spoločným cieľom je šírenie internacionalizmu a medzinárodného porozumenia postaveného na myšlienkovom základe nemeckého pedagóga Kurta Hahna. Interakcia študentov zo širokého spektra národností, vierovyznaní, kultúrnych a politických zázemí je popri náročnom akademickom programe International Baccalaureate (IB) a ideáli služby komunite základným aspektom UWC vzdelania. Cieľom škôl je vychovávať študentov k tolerancii, globálnemu občianstvu, citlivému prístupu k ľudskej diverzite, osobnej iniciatíve, morálnej integrite a environmentálnemu povedomiu. Školy sa vyznačujú vysokou mierou študentskej iniciatívy vo vedení aktivít, organizovaní podujatí, ale tiež školskej administratíve. Navštevujú ich študenti v preduniverzitnom veku (zvyčajne 15 – 19 rokov), ktorí prechádzajú výbermi organizovanými národnými komisiami UWC vo viac než 130 krajinách sveta. Cieľom výberov je formou štipendií zabezpečiť dostupnosť vzdelania na UWC školách pre študentov bez ohľadu na ich finančnú situáciu. Väčšina škôl pozostáva z 200 – 300 študentov z približne 80 krajín sveta.
Medzinárodné hnutie UWC s centrom v Londýne zastrešuje školy v Južnom Walese (založená roku 1962), Singapure (1971), Kanade (1974), Svazijsku (1981), Taliansku (1982), Spojených Štátoch Amerických (1982), Venezuele- zavretá (1988), Hongkongu (1992), Nórsku (1995), Indii (1997), Kostarike (2006), Bosne a Hercegovine (2006), Holandsku (2009), Nemecku (2014), Arménsku (2014), Číne (2015), Thajsku (2016), Japonsku (2017) a v Tanzánii (2019). Súčasťou hnutia je okrem národných komisií tiež vyše 36 000 absolventov z vyše 181 krajín.
Misia a hodnoty hnutia
Aj napriek veľkej miere samostatnosti jednotlivých škôl UWC a mnohým rozdielom medzi nimi (zdroje financovania, národnostné zloženie, ponúkané predmety) sa všetky školy riadia centrálnou misiou hnutia. Od roku 2006 je ňou „vytvárať zo vzdelania silu zjednocujúcu ľudí, národy a kultúry s cieľom dosiahnutia mieru a trvalo udržateľnej budúcnosti.“ Do roku 2006 sa hnutie riadilo pôvodnou misiou: „UWC pomocou medzinárodného vzdelania, skúseností a služby komunite umožňuje mladým ľuďom stať sa politicky a environmentálne uvedomelými zodpovednými občanmi, zaviazanými ideálom mieru a spravodlivosti, porozumenia a kooperácie, a implementácii týchto ideálov skrz svoje činy a osobný príklad.“ Na dosiahnutie tejto misie UWC považuje za kľúčové hodnoty, ktoré sa snaží implementovať nielen vo svojom akademickom programe, ale v prvom rade v extrakurikulárnych aktivitách a projektoch. Medzi základné hodnoty patria:
Extrakurikulárne aktivity
Aktivity a služba komunite (vnútornej školskej komunite ako aj vonkajšej komunite, do ktorej škola patrí) sú pre mnohých najdôležitejšou súčasťou vzdelania získaného na UWC školách. Príklady aktivít: Toto sú len niektoré príklady, na každej zo škôl typicky prebiehajú desiatky rôznych aktivít, z ktorých mnohé sú zamerané práve na službu miestnej komunite. Okrem aktivít a služieb v rámci školy študenti často iniciujú projekty po celom svete. Príkladom je spoločná iniciatíva UWC a Princetonskej univerzity v Jordánsku, kde v lete 2008 prebehla konferencia amerických a irackých tínedžerov s cieľom vzájomného zblíženia a porozumenia oboch krajín. Workshopy boli zamerané najmä na rozvojové projekty v Iraku a vysporiadanie sa oboch spoločností s vojnovým stavom. Študenti UWC ročne organizujú niekoľko desiatok podobných projektov vo svojich domovských krajinách po celom svete.
Akademický program
Na UWC školách sa vyučuje dvojročný preduniverzitný program International Baccalaureate Diploma, považovaný za jeden z najnáročnejších stredoškolských programov vôbec. Od svojho počiatku je história UWC a IB úzko spätá, keďže United World College of the Atlantic bola jednou z pionierskych škôl, ktoré sa podieľali na vytvorení programu v 60-tych rokoch 20. storočia a dodnes má vplyv na medzinárodnú IB organizáciu so sídlom v Ženeve a pobočkách v New Yorku, Singapure a Buenos Aires. Cieľom programu je vytvorenie medzinárodne akceptovateľnej maturity a v súčasnosti je uznaný vo väčšine krajín sveta, vrátane Slovenska, vďaka čomu majú absolventi UWC škôl možnosť študovať na univerzitách na celom svete.
EE, ToK, CAS
Okrem týchto šiestich predmetov musí každý študent naplniť požiadavky ďalších troch elementov programu:
Hodnotenie
Predmety sú hodnotené na stupnici od 1 do 7, pričom 7 je najlepšia známka a 1 najhoršia. Maximálny počet bodov na IB diplome je teda 42 za predmety a k tomu 3 body, ktoré sa udeľujú v závislosti od kvality Extended Essay spolu so záverečnou prezentáciou a esejou v Theory of Knowledge. Záverečná známka z každého predmetu je vždy kombináciou rôznych projektov, esejí a prezentácií vypracovaných počas štúdia a záverečných skúšok IB, ktoré sa uskutočňujú dvakrát ročne, vždy v novembri a máji a sú veľmi náročné (okrem portfólia prác vypracovaných počas štúdia, ústnych odpovedí a prezentácií každý študent prejde 2 – 3 písomnými skúškami z každého predmetu). Skúšky zvyčajne trvajú tri týždne. Školy UWC sú aj vďaka veľkej selektivite považované za jedny z najkvalitnejších IB škôl na svete, čo potvrdzujú nielen dosiahnutými výsledkami, ale tiež veľkým percentom študentov prijatých na najprestížnejšie svetové univerzity (Oxford, Cambridge, americká Brečtanová Liga). Veľké percento študentov po ukončení štúdia pokračuje na amerických univerzitách, kde majú možnosť využiť štipendiá Shelbyho Daviesa, udeľované absolventom UWC.
Výbery na Slovensku
Na Slovensku výbery zabezpečuje komisia zložená z absolventov UWC škôl a v minulosti to boli aj zástupcovia Ministerstva školstva. Výber zvyčajne prebieha v dvoch kolách: Podmienkou pre uchádzačov je slovenské občianstvo a menej ako 18 rokov v čase nástupu na školu, študenti by mali byť v druhom alebo treťom ročníku gymnázia, ovládať aspoň základy anglického jazyka a splniť ďalšie podmienky týkajúce sa prospechu na strednej škole. Posledné slovo pri výberoch majú samotné UWC školy, ktoré potvrdzujú výsledky výberového konania. Aktuálne informácie spolu so zoznamom dostupných štipendií na daný školský rok a podmienok výberov nájdete na stránke http://www.uwc.sk/stipendia/.
Výbery v Česku
Výbery v Česku zabezpečuje Česká národná komisia UWC. Bližšie informácie na jej stránkach.
Prominentní absolventi a prominentné absolventky
Politika a vedenie
Biznis
Umenie
Vzdelanie
Ostatné
Gustáv Wendrinský
Gustáv Wendrinský (*24. január 1923, Bratislava – † 11. až 13. február 1945, Csobánka, Maďarsko) bol slovenský vojak, príslušník elitnej zložky nemeckej armády – zbraní SS.
Život
Narodil sa v Bratislave. Do roku 1938 žil s rodičmi v Semtíne pri Pardubiciach. Od chyžnej sa v mladosti naučil po rusky. Do zbraní SS vstúpil v roku 1940.
Po opätovnom stiahnutí, doplnení a reorganizácii na 8. SS Kavallerie Division „Florian Geyer“ sa znovu zúčastnil bojov na východnom fronte, najprv v oblasti Koveľa, neskôr v Sedmohradsku. V následných bojoch v Maďarsku sa opäť vyznamenal. V hodnosti SS-Oberscharführera (rotmajster) mal na svojom konte 41 zničených sovietskych tankov, čo je najvyšší počet tankov zničených jedným protitankovým kanónom počas druhej svetovej vojny. 2 tanky navyše zničil v boji zblízka pomocou Panzerfaustu. 27. januára 1945 bol vyznamenaný vysokým nemeckým vyznamenaním – Rytierskym krížom a o jeden stupeň povýšený (SS-Hauptscharführer-nadrotmajster).
Gustáv Wendrinský padol od Budapešti v dedinke menom Csobánka, pri pokuse nemeckých a maďarských vojakov o únik z Budapešti dňa 11. až 13. februára 1945.
Leningradská oblasť
thumb|right|Poloha oblasti
Leningradská oblasť (rusky Ленинградская область) je oblasť na severozápade európskej časti Ruska. Bola založená 1. augusta 1927. Má rozlohu 85 300 km² a žije tu 1 669 205 obyvateľov (2002). Hlavným mestom je Petrohrad, ktorý však nie je územnou súčasťou oblasti. Oblasť je súčasťou Severozápadného federálneho okruhu.
Ancourt
Ancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flydubai
Dubai Aviation Corporation, vystupujúca pod obchodným menom flydubai , nesprávne tiež Flydubai, je nízkonákladová letecká spoločnosť so základňou na Medzinárodnom letisku v Dubaji. Spoločnosť lieta do 95 destinácií na Strednom východe a Indickom polostrove, v Severnej a Východnej Afrike, do Ázie a Východnej a Strednej Európy z Terminálu 2 na Medzinárodnom letisku v Dubaji.
História
Spoločnosť založila v júli 2008 dubajská vláda. Aj keď flydubai nie je súčasťou The Emirates Group, aerolinka Emirates podporovala a pomáhala spoločnosti flydubai pri jej spustení. 14 júla 2008 si na Medzinárodnom aerosalóne vo Farnborough spoločnosť záväzne objednala od amerického výrobcu leteckej techniky Boeing 50 lietadiel typu Boeing 737-800 v celkovej hodnote 3.74 miliardy $ s možnosťou zmeniť typ na Boeing 737-900ER s dlhším doletom.
Prvé lietadlo bolo spoločnosti dodané 17. mája 2009 a prvý let sa uskutočnili 1. jún a do Bejrútu a do Ammánu. Odvtedy sa sieť liniek rýchlo rozrástla.
Vo februári 2013 sa spoločnosť začala zaujímať o kúpu ďalších päťdesiatich strojov od amerického Boeingu alebo francúzskeho Airbusu. 19. júna 2013 spoločnosť oznámila, že do svojich lietadiel pridá sedadlá obchodnej triedy a svoje služby ponúkne aj obchodnej klientele, čím má šancu ukrojiť si väčšiu časť cestujúcich. Business class (<abbr title="Obchodná trieda">C) u flydubai predstavuje väčšie pohodlné kožené sedadlá, ktorých usporiadanie je 2 + 2 a v lietadle ich je celkom 12. Cestujúcim v <abbr title="Obchodná trieda">C sa počas letu podávajú tri chody, k dispozícii majú 12-palcové obrazovky s prístupom k 200 filmom a zásuvky, ktoré sa používajú vo viac ako 170 krajinách po celom svete.
Flotila
V júli 2008 si spoločnosť objednala 50 lietadiel Boeing 737-800 v celkovej hodnote 3.74 miliardy $ na na Medzinárodnom aerosalóne vo Farnborough s možnosťou zmeniť v budúcnosti objednávku na Boeing 737-900ER.
V novembri 2010 sa spoločnosť flydubai dohodla so spoločnosťou Avolon na lízingu štyroch ďalších lietadiel Boeing 737-800.
17. novembra 2013 oznámili spoločnosti flydubai a Boeing predbežnú dohodu o historicky najväčší kontrakt na dodávku lietadla pre krátke a stredné vzdialenosti na Strednom východe, keď si na dubajskom aerosalóne zaistila spoločnosť flydubai práva až na 100 lietadiel Boeing 737 MAX 8 a 11 lietadiel Boeing 737-800 v celkovej hodnote kontraktu viac ako 11.4 miliardy $.
Objednávku na lietadlá od Boeingu letecká spoločnosť flydubai dokončila 6. januára 2014, kedy si záväzne objednala 75 lietadiel Boeing 737 MAX 8 a 11 lietadiel Boeing 737-800 spolu s opciou na ďalších 25 lietadiel typu Boeing 737 MAX 8. Katalógová cena objednávky je viac ako 8.8 miliardy $.
Tematínske vrchy
Tematínske vrchy sú chráneným územím v pohorí Považský Inovec na západnom Slovensku.
Medzi územia európskeho významu Natura 2000 boli zaradené v roku 2004. Rozprestierajú sa na území od strednej časti hrebeňa Považského Inovca (Nízky Inovec) až po údolie Váhu. Najcennejšie časti boli vyhlásené za chránené územia už skôr. Národná prírodná rezervácia Tematínska lesostep (1976), národná prírodná rezervácia Javorníček (1982) a prírodná rezervácia Kňaží vrch (1988).
Opis
Geologické podložie tvoria karbonáty, najmä svetlé dolomity hronika, ktoré v tejto oblasti zastupuje považský príkrov. Prevažne južná expozícia, dolomitické podložie a nedostatok povrchových vodných tokov spôsobili, že toto územie predstavuje suchý a teplý „ostrov“ medzi karpatskými lesmi. Väčšina vôd v oblasti preniká priepustnými karbonátmi hlbšie do podložia a vyviera na západe pozdĺž považanských zlomov. Útočisko tu našlo xerotermné rastlinstvo a živočíšstvo, ktoré sem preniklo v medziľadových dobách z teplejších oblastí pri Stredozemnom a Čiernom mori. Niektoré druhy sa prispôsobili životu na svahoch pokrytých drobivým dolomitom, iné uprednostnili plytké pôdy, najmä rendziny, ďalšie osídlili spraše, ktoré sem naviali vetry vanúce v ľadových dobách od pevninského ľadovca. V poľadových dobách tu prevládali teplomilné druhy tvorené hlavne dubom plstnatým, iba na extrémnych svahoch prežili druhy typické pre tzv. skalné stepi. Od stredoveku tunajšie spoločenstvá výrazne formoval človek – poľnohospodár, ktorý časť lesov vyrúbal a ostatné využíval ako pastviny. Výrazne sa tak rozšírili otvorené plochy, tzv. holiny a posilnili spoločenstvá skalného bezlesia s mnohými sucho a teplomilnými druhmi rastlín a živočíchov.
Rastlinstvo
náhľad|Poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis) v Tematínskych vrchoch Medzi najvzácnejších vyslancov xerotermnej panónskej flóry tu patria kavyle, rumenica Vislaniho, jasenec biely i poniklec veľkokvetý. Severnú hranicu rozšírenia na Považí tu dosahujú lykovec voňavý a divozel červený. Spomedzi sedemnástich druhov vstavačovitých tu patria k najvzácnejším dva teplomilné druhy – modruška pošvatá a červenohlav ihlanovitý. V teplomilných dubinách dominuje dub plstnatý v podraste s drieňom obyčajným.
Živočíšstvo
K najvzácnejším bezstavovcom tu patria kobylka sága stepná a dva druhy veľkých cikád – cikáda jaseňová a cikáda Tibicen plebejus, ktoré v horúcom lete svojím „spevom“ navodzujú atmosféru Stredomoria. K zriedkavým zástupcom hmyzej ríše patria aj mravcolevy a askalafusy. Z množstva motýľov je významný modráčik slovenský, ktorý bol pre vedu objavený a popísaný práve odtiaľto. Zo stavovcov majú v Tematínskych vrchoch stabilné populácie teplomilné druhy plazov – jašterica zelená a užovka stromová, bohatú avifaunu reprezentuje napríklad aj symbol pravých stepí – orol kráľovský.
Súčasné pomery
Nadmerná pastva a odlesňovanie tejto časti Považského Inovca našimi predkami spôsobili eróziu najexponovanejších svahov. Na eróziou ohrozené plochy boli v druhej polovici 20. storočia vysádzané nepôvodné dreviny, ako sú borovica čierna a jaseň mannový, ktoré potláčali domáce dreviny a poškodili unikátne xerotermné biotopy. V súčasnosti spoločné úsilie ochrany prírody a majiteľov a užívateľov lesov vedie k postupnému odlesňovaniu nepôvodných drevín, ukončeniu zalesňovania holín a presadzovaniu výsadby pôvodných drevín, najmä dubov.
Prilidiano Pueyrredón
Prilidiano Pueyrredón (* 24. január 1823, Buenos Aires, Argentína – † 3. november 1870, San Isidro) bol argentínsky maliar, inžinier strojár a architekt. Známy predovšetkým ako vynikajúci maliar s jeho žánrovým jemnocitom a záľubou v témach všedného života. Je považovaný za predstaviteľa tzv. kostumbrizmu.
Bol jediným synom politika a generála Juana Martína Pueyrredóna, "directora supremo" Spojených provincií La Platy a šľachtičnej Márie Calixty Tellechea Y Caviedes.
Čachtický hrad
Čachtický hrad (-normovaný názov) alebo (hrad) Čachtice je dnes hradná zrúcanina na vápencovo-dolomitickom vrchu v Čachtickom krase, Malých Karpatoch medzi obcami Čachtice a Višňové.
Dejiny
Čachtický hrad vznikol v prvej polovici 13. storočia. Patril medzi prvé hrady, ktoré zabezpečovali západnú hranicu Uhorska, najmä v 13. storočí, keď ho spravoval hradný kráľovský kastelán. V roku 1273 ho napadol a silno poškodil český kráľ Přemysl Otakar II. Medzi prvými pánmi hradu boli Peter a Pongrác z rodu Hunt-Poznanovcov, načas patril aj Matúšovi Čákovi Trenčianskemu. V roku 1392 prešiel do majetku Stibora zo Stiboríc, ktorý vlastnil 20 hradov na Považí. V roku 1467 väznili na hrade husitského veliteľa Jána Švehlu.
Hrad mal predovšetkým chrániť hranice Uhorska, preto bol budovaný ako mohutná pevnosť. Nikdy sa nestal prepychovým sídlom. Bývanie na hrade bolo nepohodlné. Jedinou aspoň trochu zdobenou časťou na hrade bola kaplnka.
Fontaines-en-Duesmois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čachtický hrad
Dejiny
náhľad|vľavo|Pohľad na západnú stranu.
Fontaines-en-Duesmois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Čachtický hrad
Súčasný stav
Zrúcaniny Čachtického hradu tvoria dodnes dobre identifikovateľné budovy, postupne sa dvíhajúce na hornom, strednom a dolnom hrade. Opevnenia si zachovali zvyšky štítkových renesančných atík, na hornom hrade sú fragmenty pôvodných omietok s maľbami. Na starších fotografiách môžete hrad vidieť s vežou, v súčasnosti stojí bohužiaľ už iba jeden jej múr. Z hradu je nádherný výhľad na okolité svahy Malých Karpát, kopanice Myjavskej pahorkatiny a Považský Inovec.
Fontaines-en-Duesmois
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čachtický hrad
Exteriér
Na najvyššom mieste hradného brala postavili palác s hranolovou a podkovovitou vežou, v ktorej bola umiestnená aj kaplnka. Okolo horného nádvoria vznikali postupne v 14. storočí ďalšie budovy, zatiaľ čo veľké nádvorie stredného hradu iba na okraji lemovali hospodárske budovy. Z čias stiborovských úprav pochádza ďalší palác a kaplnka. Dolné nádvorie, ktoré slúžilo najmä obrane, bolo prístupné z horného hrebeňa ponad priekopu vysekanú v skale. Medzi dolným dvorom a renesančným nádvorím bol v druhej polovici 16. storočia dlhý spojovací tunel. V prvej polovici 16. storočia vznikol pod hradom kaštieľ, nazývaný aj hradný kaštieľ. V roku 1772 vyhorel, v literatúre sa uvádza ako ruina alebo archeologická lokalita.
František Ždiarsky
František Ždiarsky ( * 9. január 1927, Bratislava - † 8. jún 2004 Vyšné Hágy) bol slovenský horolezec, horský vodca a člen horskej služby. náhľad|Cintorín v Novom Smokovci vo Vysokých Tatrách
Životopis
Bývalý delostrelecký  kapitán československej armády pracoval v meteorologickej službe na letisku Poprad - Tatry a v  Slovenskom hydrometeorologickom ústave v Gánovciach.
S aktívnym horolezectvom začal vo Vysokých Tatrách v roku 1947. V roku 1960 sa stal dobrovoľným členom horskej služby, bol prijatý do Spolku horských vodcov, zakrátko získal odznak horského vodcu I. triedy. Ako horský vodca viac ako 600 krát vystúpil na Gerlachovský štít. Je autorom mnohých nákresov horolezeckých ciest v horolezeckých publikáciách. S jeho menom sú spojené významné klasické prvovýstupy v tatranských stenách.
Horolezecké aktivity rozvíjal aj v Alpách. Jeho spolulezcami boli významní tatranskí horolezci, napríklad Alexius Körtvélyessy, Ivan Gálfy, Ivan Urbanovič, Stanislav Samuhel, Pavol Vavro st., Jozef Alan Stolz a ďalší.
V roku 2002 bol ocenený Zlatým odznakom JAMES-u.
Kontrafakt (hudobná skupina)
Kontrafakt je slovenské hip-hopové trio pochádzajúce z Piešťan, ktoré v roku 2001 založili Rytmus, Ego a Anys.
Raper Rytmus sa stal všeobecne známou postavou hiphopovej scény druhej polovice deväťdesiatych rokov. Pôvodne vystupoval pod prezývkou Pa3k Metamorfolord, ktorú mu vymyslel Kofik zo Senca a pod ktorou sa objavujil na kompilácii Zvuky ulice. Po vystúpeniach na hiphopových festivaloch skupina prijala ponuku na nahrávanie a v lete roku 2003 im vydalo vydavateľstvo českého hiphopového magazínu BbaRáK prvý singel Dáva mi/Dobré veci/Moja rola.
Ku skladbe Dáva mi je nakrútený videoklip bývalým pražským graffiti writerom teraz režisérom, Romeom.
Po vydaní ich druhého štúdiového albumu E.R.A. hudobným vydavateľstvom Sony Music Entertainment bol nakrútený ďalší videoklip ku titulnej skladbe albumu. Vďaka všeobecnému vzostupu popularity hip-hopového žánru ako aj mediálnej prezentácie skupiny, či rapera Rytmusa sa stala skupina Kontrafakt jedným z najznámejších predstaviteľov tohto žánru na Slovensku.
V roku 2019 vydali svoj štvrtý štúdiový album Real Newz.
V roku 2021, 20 rokov po formácií Kontraktu vydali svoj piaty štúdiový album, KF ako rolls. Pred vydaním albumu vydali na svoj YouTube kanál ukážku každej skladby z albumu. Taktiež na svoj YouTube kanál uverejnili dokumentárny film, The Most Legendary.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Robert Parker
Životopis
Po strednej škole vyštudoval aj vysoké školy Amherst College a California Institute of Technology, kde získal vzdelanie doktora fyziky a astronómie. Od roku 1967 bol zamestnaný v NASA Headquarters vo Washingtone D.C.. Hlavným ťažiskom jeho práce bolo laboratórium Spacelab, viedol tiež vedecké pokusy výpravy Apollo 17. Bol vybraný do šiestej skupiny astronautov a absolvoval výcvik. .
Lety do vesmíru
Po prvýkrát letel v raketopláne vo svojich 46 rokoch v roku 1983. Bola to desaťdňová expedícia STS-9. Šesťčlennej posádke velil John Watts Young, ďalej v nej boli Brewster Shaw, Owen Garriott, Ulf Merbold z Nemecka a Byron Lichtenberg. Počas letu aktivovali Spacelab a vykonali niekoľko desiatok pokusov, hovorili s množstvom štátnikov aj rádioamatérov. Let bol úspešný.
Druhýkrát letel o 7 rokov neskôr, rovnaký raketoplán (to už bol jeho 10. let), misia STS-35 bola bez niekoľkých minút deväťdňová. Posádka bola sedemčlenná: Vance Brand, Guy Gardner, John Lounge, Jeffrey Hoffman, Samuel Durrance, Ronald Parise a Robert Parker. Hlavnou náplňou programu bolo pozorovanie, fotografovanie rôznych vesmírnych objektov s pomocou Astro-1 a ďalekohľadu BBXRT. Veľmi úspešný let bol skrátený o deň kvôli počasie v mieste pristátia na základni Edwards v Kalifornii.
Pri svojich dvoch letoch strávil vo vesmíre 19 dní.
Feistritz am Wechsel
Feistritz am Wechsel je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Neunkirchen.
Michail Borisovič Chodorkovskij
Michail Borisovič Chodorkovskij (* 26. jún 1963, Moskva, Sovietsky zväz) je ruský podnikateľ a manažér, bývalý prezident ropného koncernu Jukos (19972004). Bol jednou z najvýraznejších postáv ruského hospodárstva v 90. rokoch 20. storočia. Stíhaný a odsúdený za ekonomickú trestnú činnosť.
Život
Po skončení školy pracoval v Centre vedecko-technickej tvorivosti mládeže (NTTM), jednej z foriem podnikania, ktorá existovala počas obdobia perestrojky v ZSSR. Venoval sa importu osobných počítačov, džínsového oblečenia a ďalších vtedy nedostatkových tovarov do ZSSR. Vyučoval tiež na Inštitúte národného hospodárstva G. V. Plechanova. Tu sa zoznámil s Alexejom Glubovičom, príbuzní ktorého v tej dobe pracovali na vysokých postoch v Národnej banke ZSSR. V roku 1988 ukončil štúdium na inštitúte a získal špecializáciu finančník.
Vďaka známostiam v Národnej banke sa mu v roku 1989 podarilo pri Centre vedecko-technickej tvorivosti mládeže vytvoriť družstevnú banku KIB NTP. S jej pomocou od Mossovietu kúpil miestnu organizáciu NTTM a vytvoril spoločnosť Menatep. V roku 1990 bola spoločnosť Menatep jednou z prvých komerčných bánk v Rusku, ktorá získala licenciu od Národnej banky ZSSR. Chodorkovskij sa spolu s Nevzlinom stali poradcami ruského premiéra Ivana Silaeva a nadviazali vzťahy s ministrom palív a energetiky Vladimirom Lopuchinom. Vďaka tomu banka Menatep dostala povolenie nakladať financiami ministerstva financií, štátnej daňovej služby a neskôr aj štátnej firmy Rusvooruženie, ktorá sa zaoberala vývozom zbraní.
Banka Menatep sa v priebehu privatizácie na jeseň 1995 za vlády Borisa Jeľcina medzi iným dostala aj k 45% a neskôr spolu so spoločníkmi až 78% balíku akcii druhej najväčšej ruskej ropnej ťažobnej spoločnosti Jukos za cenu 309 miliónov dolárov. Hodnota spoločnosti bola však v tej dobe ďaleko vyššia. Chodorkovskij sa následne začal zaoberať rozvojom spoločnosti Jukos. V roku 1998 prešiel Jukos veľkou reštrukturalizáciou. Reštrutkturalizácia viedla postupne k zvyšovaniu hodnoty spoločnosti, ktorá do roku 2003 výrazne narástla.
Banku Menatep medzitým ponechal v pôsobnosti skupiny platených manažérov. V roku 1998 sa banka v dôsledku ekonomickej krízy v Rusku dostala do platobnej neschopnosti, nemohla splácať veľké úvery v cudzej mene a stratila licenciu.
Jukos medzitým viedol tzv. daňovú optimalizáciu. S využitím mnohých právnych medzier, ktoré umožňovali krátiť vlastnú daňovú povinnosť. Boli pre to využívané rôzne metódy, vrátane predaja ropy prostredníctvom spoločností zapísaných v daňových rajoch, transferové oceňovanie až po predaj ropy pod označením vrtná tekutina.
Od roku 2003 bol najprv vyšetrovaný a neskôr odsúdený kvôli hospodárskej trestnej činnosti. Svoje tresty označuje za politicky motivované. Podľa rozhodnutia Európskeho súdu pre ľudské práva nebol proces vedený proti nemu politický, ale porušoval jeho práva na spravodlivý proces a práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života. Pri započítaní času, ktorý Chodorkovskij strávil vo väzbe, mal byť z výkonu takmer jedenásťročného trestu prepustený až 25. októbra 2014. Z väzenia bol prepustený 20. decembra 2013, keď mu ruský prezident Vladimir Putin udelil milosť.
Gaël Clichy
Gaël Clichy (vyslovuje sa Klišé) (* 26. júl 1985, Toulouse, Francúzsko) je francúzsky futbalový obranca, ktorý pôsobí klube Arsenal FC a reprezentuje Francúzsko.
Detstvo
Clichy vyrastal vo svojom rodnom meste Toulouse. V detstve pri preliezaní cez kovový plot sa mu na ňom zachytil prsteň, ktorý nosil a odtrhol mu prst. Počas následnej sedemhodinovej operácie mu prestalo biť srdce, našťastie po 15-tich sekundách opäť naskočilo. Doktori to opísali ako zázrak, že Clichy prežil. Gaël sa však zotavil z tejto nepríjemnej skúsenosti aj vďaka svojej matke, ktorá dlhé roky pôsobila ako zdravotná sestra.
Arsenal
Clichy prestúpil na Highbury v auguste 2003 z AS Cannes za 250 000 libier £. V nasledujúcich troch sezónach však bol iba náhradníkom anglického reprezentanta Ashleyho Cola. V majstrovskej sezóne 2003/04 odohral 12 zápasov, čo mu stačilo na udelenie víťaznej medaily ako najmladšiemu hráčovi Arsenalu (18 rokov).
Po Coleovej zlomenine nohy v októbri 2005 sa očákavalo, že Clichy dostane šancu byť stabilnou súčasťou základnej zostavy The Gunners, navyše keď sa spomínal Coleov prestup do Španielska. Avšak Clichyho ironicky vyradilo z hry rovnaké zranenie ako Colea, čo malo za následok krízu na ľavej strane obrany Arsenalu.
Gaël sa naplno vrátil 25. apríla 2006 v semifinálovom zápase Ligy Majstrov proti Villarrealu (0-0), keď striedal zraneného Mathieua Flaminiho. V závere tohto zápasu v hlavičkovom súboji Gaël fauloval v pokutovom území, čo znamenalo penaltu pre domáci Villarreal. Brankár Lehmann však odčinil Clichyho chybu a Riquelmeho penaltu vychytal. Potom však prišlo znovuobnovenie jeho zranenia, pre ktoré musel vynechať záver sezóny a taktiež aj finále Ligy Majstrov.
Po prestupe Ashleyho Colea do Chelsea v auguste 2006, sa Clichy stal Wengerovou prvou voľbou na ľavú stranu obrany. V predchádzajúcich troch rokoch ako náhradník odohral 57 zápasov (34 v Premiership), v sezóne 2006/07 ako súčasť základnej zostavy už 40 zápasov, z toho 27 v lige. V sezóne 2007/08 bol vybraný do Tímu roka v Premier League volenom Asociáciou Profesionálnych Futbalistou (PFA) ako najlepší ľavý obranca. Rovnako bol v 55-člennej nominácii na Hráča roka podľa FIFPro pre sezónu 2007/08. Svoj premiérový gól za Arsenal strelil 1. novembra 2008 v zápase proti Stoke City (1-2).
20. júna 2008 podpísal s klubom nový dlhoročný kontrakt.
Mataiva
Mataiva (iné názvy Matahiva, Tepoetiriura, Lazarev alebo Lazaroff) je najzápadnejším atolom v súostroví Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Tikehau, vzdialený približne smerom na východ. Centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Gaël Clichy
Francúzsko
Clichy debutoval v seniorskom drese Francúzska 10. septembra 2008 v zápase proti Srbsku (2-1) v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010. Ešte predtým odohral dva zápasy za "B" tím a 10 zápasov za francúzsku "dvadsaťjednotku".
Mataiva
Geografia atolu
Atol je unikátny v mnohých ohľadoch. Má oválny tvar s pomerne širokým prstencom súše v pomere k celkovej rozlohe. Má približne na dĺžku a  na šírku. Má unikátnu plytkú lagúnu, koralovými porastmi rozdelenú na desiatky menších "bazénov" nepravidelného tvaru. Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva najmä hlavným, približne širokým prieplavom. Pre lode je splavný len po mólo, vzdialené od okraja vonkajšieho prstenca približne. Ďalej dovnútra lagúny sa dá dostať už len malými člnmi aj kvôli tomu, že prieplav je prehradený betónovým mostom, spájajúcim severnú a južnú časť atolu.
Prstenec atolu je až na tento prieplav a niekoľko ďalších drobných plytších prieplavov na juhu úplne uzatvorený a pomerne široký. Má hustú vegetáciu pôvodného pralesa s mnohými unikátnymi rastlinami.
Gaël Clichy
Francúzsko
Nebol nominovaný trénerom Domenechom na Majstrovstvá Európy vo futbale 2008 v Rakúsku a Švajčiarsku.
Mataiva
Geografia atolu
Atol má bohaté zásoby fosfátov, odhadom 10 až 15 miliónov ton. Miestni obyvatelia a ekologickí aktivisti však ťažbe zabránili a atol má vďaka tomu zachovaný výnimočný ekosystém s pôvodnou vegetáciou a faunou.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej len tesne pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria a jej vek sa odhaduje na 64,3 až 66,4 mil. rokov.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je od ruského moreplavca Faddeja Faddejeviča Bellinsgauzena z 30. júla 1820. Atol pomenoval Lazarev, resp. Lazaroff. Po ňom to bol v septembri 1839 Charles Wilkes so svojou veľkou americkou expedíciou z rokov 1838 – 1842.
V 19. storočí, keď sa Mataiva stala francúzskym územím, mala asi 30 obyvateľov, ktorí sa zaoberali zväčša len produkciou kopry a lovom korytnačiek.
V súčasnosti je najobývanejšou osadou Pahua, kde žije drvivá väčšina obyvateľov atolu. Je situovaná na západnej strane atolu. Hneď v susedstve osady je aj letisko, vybudované v roku 1999, ktorého asfaltová pristávacia dráha je dlhá.
Obyvatelia atolov Mataiva, Tikehau a Rangiroa hovoria špecifickým jazykom „Mihiroa“, ktorý je podobný tahitčine, ale napriek tomu dostatočne vzdialený, aby už nemohol byť považovaný za dialekt.
Ekonomika
V roku 2012 žilo na atole 280 obyvateľov. Donedávna bol rybolov, produkcia kopry a iné tradičné spôsoby hlavnou činnosťou a obživou obyvateľov atolu. V poslednom čase ho vďaka unikátnosti lagúny a novému letisku nahrádza turizmus a produkcia vanilky.
Administratívne a geografické členenie
Geograficky patrí atol Mataiva k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Niau, Toau, Arutua, Apataki, Kaukura, Tikehau, Rangiroa a Makatea.
Administratívne patrí atol do komunity Rangiroa, do ktorej, okrem rovnomenného atolu, patrí ešte atol Tikehau a oddelený ostrov Makatea.
Akméizmus
Akméizmus (z gr. akmé – vrchol, vyvrcholenie) alebo adamizmus alebo klarizmus bol literárny smer v ruskej poézii v rokoch 1912 – 1922. Odmietali symboly a zbytočnú metaforickosť. Presadzovali jednoznačný obraz a jazyk. Zmysel poézie vidia v zobrazovaní reálneho sveta a vecí.
Akméizmus vznikol ako reakcia na lit. smer symbolizmus v západnej literatúre. Nachádzal vrchol - akmé - v objavovaní reálneho sveta. Predstavitelia: Anna Achmatovová, Osip Mandeľštam (manifest Ráno akmeizmu), Marina Cvetajevová
Mesrop Maštoc
Svätý Mesrop Maštoc (arméns. Մեսրոպ Մաշտոց) (* okolo 360, Hatsik, provincia Taraun v Arménsku – † 17. február 440) bol arménsky mních, teológ a lingvista, tvorca arménskej abecedy.
Zoznam chránených krajinných oblastí na Slovensku
Toto je zoznam chránených krajinných oblastí na Slovensku:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Petrova Lehota
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Petrova Lehota v okrese Trenčín.
Ancourteville-sur-Héricourt
Ancourteville-sur-Héricourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Felixdorf
Felixdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Viedenské Nové Mesto-vidiek.
Žije tu 4 326 obyvateľov (1. 1. 2010).
Cassegrainov ďalekohľad
300px|right|thumb|Schéma
Cassegrainov ďalekohľad je typ reflektora, ktorý zostrojil v roku 1671 Laurent Cassegrain.
Sioux Falls
thumb|Sioux Falls thumb|Poloha Sioux Falls v Južnej Dakote Sioux Falls je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti štátu Južná Dakota. Je sídlom Minnehaha County, zaberá plochu a žije tu 123 975 obyvateľov (2000). Je to najľudnatejšie mesto štátu a v metropolitnej oblasti žije až 223 000 obyvateľov (2006).
Mesto sa nachádza v oblasti Veľkých prérií, na sútoku rieky Big Sioux River so Skunk Creek, v nadmorskej výške Leží neďaleko hranice so štátmi Minnesota a Iowa, východne od mesta sa rozprestiera rekreačná oblasť Big Sioux Recreational Area.
V meste sídli vysoké školstvo (Augustana College, University of Sioux Falls, National American University ai.). V Sioux Falls sa každoročne koná tradičný festival Spirit of the West Festival (14. – 16. september). Mesto so zázemím obsluhuje významné regionálne letisko Sioux Falls Regional Airport (zvané tiež Joe Foss Field).
Lemberg (Moselle)
Lemberg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fels am Wagram
Fels am Wagram je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Tulln.
Fontaines-les-Sèches
Fontaines-les-Sèches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ancretiéville-Saint-Victor
Ancretiéville-Saint-Victor je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Telemetria
Telemetria alebo diaľkové meranie alebo meranie na diaľku je metóda prenosu údajov meranej veličiny na diaľku resp. technické prostriedky na takéto meranie.
Ancretiéville-Saint-Victor
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Telemetria
V astronómii sa využíva najmä pri raketách, umelých družiciach a kozmických sondách. Na menšie vzdialenosti sa používa mechanický, optický, pneumatický prenos, na veľké vzdialenosti obyčajne elek­trický. Pri elektrickom prenose sa nameraná veličina mení na elektrickú veličinu, ktorú možno prenášať pomo­cou drôtov alebo bezdrôtovo.
Telemetria v automobilovom priemysle a doprave, známa pod pojmom monitoring vozidiel, využívané pre kontrolu prevádzky, pohonných hmôt i priamej komunikácie.
Wilhelm Frick
Wilhelm Frick (* 12. marec 1877 – † 16. október 1946) bol nemecký nacistický politik, právnik, Ríšsky minister vnútra v rokoch 1933 - 1943, posledný nemecký protektor Čiech a Moravy. V medzivojnovom období jeden z hlavných pôvodcov protižidovských norimberských zákonov. Po skončení druhej svetovej vojny bol zajatý Spojencami a Norimberským tribunálom odsúdený na trest smrti.
Život
Pochádzal z protestantskej učiteľskej rodiny z mesta Alsenz v nemeckom Bavorsku roku 1877. Absolvoval gymnázium v Kaiserslautern a začal študovať filológiu na univerzite v Mníchove. Neskôr odišiel študovať právo na univerzitu v Haidelbergu. Roku 1900 nastúpil do bavorskej štátnej služby a od roku 1903 pracoval ako advokát na mníchovskom policajnom oddelení.
25. apríla 1910 sa Frick oženil s Elisabethou Emilie Nagel (1890-1978) v Pirmasens. Spolu mali dvoch synov a dcéru. Manželstvo sa skončilo o škaredým rozvodom v roku 1934. O niekoľko týždňov neskôr, 12. marca sa Frick oženil znovu v Münchbergu na Margarete Schultze-Naumburg (1896-1960), bývalou manželkou nacistického architekta P. Schultze-Naumburga. S Margarete mal syna a dcéru.
V roku 1914 bol uznaný nevhodný na vojenskú služby zo zdravotných dôvodov a nezúčastnil sa prvej svetovej vojny. V Mníchove bol Frick svedkom konca vojny a nemeckej boľševickej revolúcie v rokoch 1918 - 1919. Sympatizoval s polovojenskými jednotkami Freikorps bojujúcimi proti bavorskej vláde premiéra Kurta Eisnera. Náčelník polície Ernst Pohner Fricka predstavil populistickému nacistickému politikovi Adolfovi Hitlerovi, ktorému neskôr ochotne pomáhal so získaním povolení na uskutočňovanie politických zhromaždení a demonštrácií. Ako policajný dôstojník podporil 9. novembra 1923 Hitlerov pivnicový puč, za čo bol zatknutý, zbavený hodnosti a odsúdený za vlastizradu. Po niekoľkých mesiacoch bol prepustený a zbavený obvinený. V nasledujúcom období pracoval ako úradník sociálnej poisťovne. V roku 1924 však bol zvolený ako poslanec do Ríšskeho snemu za radikálnu nacistickú robotnícku stranu. V roku 1925 vstúpil do nacistickej strany. Úzko spolupracoval s radikálnym Gregorom Strasserom a vďaka svojim agresívnym anti-demokratickým a antisemitským prejavom v Reichstagu, sa v roku 1928 vyšplhal na post vedúceho nacistickej parlamentnej skupiny (Fraktionsführer).
23. januára 1930 bol Wilhelm Frick menovaný do funkcie Štátneho ministra vnútra a školstva v koaličnej vláde Durínska. Stal sa tak prvým nacistickým politikom, ktorý získal miesto na ministerskej úrovni v medzivojnovom Nemecku.
Keď ríšsky prezident Paul von Hindenburg vymenoval 30. januára 1933 Hitlera za kancelára, bol Frick členom jeho vlády ako Ríšsky minister vnútra. Spolu s hovorcom Reichstagu, vojnovým hrdinom Hermannom Göringom, bol jedným z dvoch ministrov nacistickej strany v pôvodnom Hitlerovom kabinete, a jediný, kto vlastne mal vo svojom portfeji konkrétne ministerstvo, lebo Göring bol minister bez portefeuille.
V rokoch 1935 - 1939 sa podieľal na príprave protižidovskej legislatívy, ktorá segregovala neárijské (nenemecké) obyvateľstvo a tiež bojovala proti nacistickej opozícii - komunistom, sociálnym demokratom, protinacistickým predstaviteľom cirkvi a ďalším nepohodlným osobám. Frick z postu ministra vnútra dodatočne legalizoval Noc dlhých nožov, počas ktorej sa Hitler zbavil nepohodlných osôb nacistickej strany, na čele s veliteľom SA Ernstom Röhmom. Jeho Norimberské zákony zo septembra 1935 a zákon o zákaze vykonávať štátne funkcie pre obyvateľov židovskej národnosti, z roku 1938, boli základom protižidovskej legislatívy. Toho istého roku bolo Židom zakázané navštevovať divadlá, koncerty, kiná a výstavy výtvarného umenia; mali tiež zakázaný vstup od reštaurácií, hotelov a rekreačných zariadení. Od začiatku roku 1939 boli Židia nútení používať krstné meno Sára alebo Izrael. V roku 1943 dosiahlo nacistické prenasledovanie Židov svoj vrchol. Prítomnosť občanov Židovskej národnosti v Nemecku sa trestala smrťou. Bol jedným z najvyššie postavených nacistov zodpovedných za vytvorenie koncentračných táborov.
Už v júli 1933 sa podieľal na zavedení zákona o prevencii šírenia dedičných chorôb, ktorého súčasťou bol program nútenej sterilizácie, ktorý neskôr kulminoval Akciou T4, počas ktorej bola realizovaná eutanázia duševne chorých. Zároveň bol podporovateľom a jedným z realizátorov zákonov, ktoré viedli k porušeniu Versailleskej dohody a znovuvyzbrojeniu Nemecka a opätovnému zavedeniu všeobecnej brannej povinnosti a jej rozšírenie do Rakúska po jeho Anšluse, ako aj v Sudetách, ktoré boli anektované po Mníchovskej dohode.
Napriek tomu, že formálne patrilo Gestapo a SS pod jeho vedenie, tieto organizácie sa mu nikdy nepodriadili a on sám do nich nikdy nezasahoval ani sa nepokúšal o ich faktické podriadenie ministerstvu.
20. augusta 1943 ho Hitler pozbavil funkcie ministra vnútra, ktorú prebral Heinrich Himmler. Frick si ponechal funkciu ministra bez portfeja. V auguste 1943 bol menovaný Ríšskym protektorom pre Protektorát Čechy a Morava, kde zotrval až do konca druhej svetovej vojny. Jeho predchodcom na tomto poste bol Konstantin von Neurath, ktorý bol vo funkcii nahradený v septembri 1941 zastupujúcim ríšskym protektorom Reinhardom Heydrichom, po jeho smrti Kurtom Daluege. V čase vymenovania Wilhelma Fricka bola funkcia ríšskeho protektora iba titulárna, faktickú moc v protektoráte mal Karl Hermann Frank vo funkcii Štátneho ministra (Deutscher Staatsminister für das Protektorat). Frick do konca vojny žil v Kempfenhausene pri Starnberskom jazere, kde ho zajali západní Spojenci.
Po vojne bol Frick zatknutý, obžalovaný a súdený v Norimberskom procese. Za vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti bol odsúdený na trest smrti obesením, ktorý bol vykonaný 16. októbra 1946 v Norimbergu.
Osip Emilievič Mandeľštam
Osip Emilievič Mandeľštam (* 15. január 1891, Varšava, Poľsko – † 27. december 1938, Vladivostok, Rusko) bol ruský básnik, prozaik, literárny kritik a prekladateľ, predstaviteľ akmeizmu (manifest Ráno akmeizmu).
Janka Sovičová
Janka Sovičová sa narodila a vyrastala v Rimavskej Sobote, kde začala s divadlom (u Ľ. Šárika i M.Lacka - Divosud, Pictus), i k folklóru (Oriašok, S. Pazmanyiová). Vyštudovala Obchodnú akadémiu v Rimavskej Sobote a absolvovala Vysokú školu múzických umení v Bratislave - odbor bábkoherectvo (2001).
Veporský potok
Veporský potok je potok v Malohonte, v severozápadnej časti okresu Rimavská Sobota. Je to významný pravostranný prítok Klenovskej Rimavy a má dĺžku 11,2 km.
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Balocké vrchy, na východnom svahu Klenovského Vepra (1 338,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 120 m n. m. Tečie najprv severojužným smerom popri Chate pod Veprom, sprava priberá dva prítoky z južných svahov Klenovského Vepra (druhý ústi v nadmorskej výške 765,2 m n. m.) a stáča sa na juhozápad. Priberá pravostrannú Javorinu, veľkým oblúkom sa stáča na juhovýchod, zľava priberá prítok z oblasti Oltárnej zápače a vstupuje do Stolických vrchov, do podcelku Klenovské vrchy. Tu preteká oblasťou s roztrúseným kopaničiarskym osídlením, najprv popri osade Havrilovo, stáča sa na východ a zľava priberá Ráztočný potok. Následne sa pri osade Ráztočné, na katastrálnom území obce Klenovec, vlieva v nadmorskej výške okolo 397 m n. m. do Klenovskej Rimavy.
Prvé prechodné obdobie
Prvé prechodné obdobie je obdobie staroegyptských dejín medzi koncom Starej a začiatkom Strednej ríše. V závislosti na tom, ktorú dynastiu považujú historici za definitívne uzavierajúcu Starú ríšu, či šiestu alebo ôsmu, do Prvého prechodného obdobia spadajú siedma, ôsma, deviata, desiata a z veľkej časti jedenásta dynastia.
Rozpad Starej ríše
Posledné desaťročia Starej ríše bolo poznamenané hladomormi a slabnúcou ústrednou mocou. Podľa jednej teórie spôsobilo v tomto období globálne ochladenie podnebia zníženie zrážok v Egypte, Etiópii a Východnej Afrike a tie zas viedli k neočakávaným, katastroficky nízkym záplavám na Níle. Výsledkom bol hladomor a následne „pád“ Starej ríše.