cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tlaková níž
náhled|vpravo|Cyklóna pri Islande Tlaková níž alebo cyklóna alebo depresia je oblasť nízkeho tlaku vzduchu. V jej strede je tlak vzduchu nižší ako na jej okrajoch. Vzduch preto prúdi z okrajov do stredu, z vyššieho tlaku smerom k nižšiemu. Rotácia Zeme spôsobuje, že prúdenie nie je priamočiare, ale stáča sa proti smeru hodinových ručičiek na severnej pologuli a v smere hodinových ručičiek na južnej pologuli. V oblastiach s tlakovou nížou prevláda oblačné počasie často sprevádzané zrážkami, čo je výsledkom výstupných pohybov vzduchu, predovšetkým na poveternostných frontoch, s ktorými bývajú cyklóny spojené. Predná strana býva charakterizovaná prílevom teplejšieho vzduchu a prináša trvalejšie a rozsiahlejšie zrážky. Na zadnej strane panuje prehánkové počasie a z vyšších zemepisných šírok sem preniká chladnejší vzduch.
Namerané hodnoty stavu tlaku sa zakresľujú na poveternostnú (alebo synoptickú) mapu uzavretými koncentrickými izobarami nepravidelného okrúhleho alebo oválneho tvaru. Na označenie oblasti nižšieho tlaku vzduchu sa v meteorológii na Slovensku používa písmeno N. Normálny tlak pri morskej hladine má hodnotu 1013,25 hPa.
Lescherolles
Lescherolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gundersdorf
Gundersdorf bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Gundersdorf spojená s obcami Greisdorf a Sankt Stefan ob Stainz. Spojená obec má názov Sankt Stefan ob Stainz.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 406 obyvateľov.
Lescherolles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Priest (Creuse)
Saint-Priest je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hradisko (archeológia)
thumb|Základy románskej rotundy a palisádové opevnenie na hradisku [[Kostolec (hradisko)|Kostolec pri Piešťanoch]] Hradisko je terén opevnený valom alebo múrom, často aj priekopou pred valom, z praveku (v užšom zmysle až od mladej bronzovej doby), protohistorického obdobia alebo včasného stredoveku.
Najstaršie ohradené sídliská sú známe už z neolitu, ale obranná funkcia hradísk začala dominovať od eneolitu, čo pravdepodobne súviselo s vtedajším veľkým pohybom kmeňov. V ďalšom vývoji spoločnosti prebrali hradiská okrem obranných funkcií aj iné, napr. administratívne, stali sa sídlom sociálne vyčlenenej vrstvy, ktorú tvorilo knieža a jeho družina, niektoré hradiská slúžili výlučne ako útočiská a boli prechodne osídlené iba v dobe ohrozenia nepriateľom.
Podľa umiestnenia v teréne možno hovoriť o výšinných a nížinných hradiskách. Výšinné hradiská boli stavané na ťažko prístupných miestach horských masívov, nad roklinami alebo riekami. Ich veľkosť závisela od konfigurácie terénu. Nížinné hradiská využívali ako prirodzenú ochranu ramená riek, prípadne močariská či iné vodné plochy.
Počet hradísk na Slovensku výrazne stúpol na území nositeľov lužickej kultúry. V halštatskej dobe tvorili výšinné hradiská geograficky pevne ohraničený systém. Systematicky preskúmané hradisko Molpír pri Smoleniciach malo kamenné múry i valy spevňované drevenou komorovou konštrukciou vysypanou hlinou a kamením. Brány boli spevňované vežami. Hradiská sa vnútorne funkčne členili na priestory pre vládnucu kniežaciu vrstvu, vojenskú družinu a remeselníkov.
V laténskej dobe na sklonku 2. storočia pred Kr. vznikli na území Slovenska prvé opevnené útvary mestského typu – keltské oppidá. Za oppidum možno považovať Bratislavu, Nitriansky Hrádok, Zemplín.
Hradisko ako sídelné formy bolo typické i pre slovanské obdobie našich dejín v ranom stredoveku. Pre ich veľkú rozšírenosť sa v staršej literatúre toto obdobie nazývalo aj hradištným obdobím. Na Slovensku k doteraz preskúmaným veľkomoravským hradiskám patrí predovšetkým Nitra, Bratislava a Devín, ďalej Pobedim, Svätý Jur a ďalšie.
Gipsy.cz
Gipsy.cz je rómska kapela zaoberajúca sa tzv. romano hip hopom (hudbou kombinujúcu prvky rapu a hip hopu, tradičnej rómskej hudby, jazzu a balkan brass band). Preslávili sa singlom Romano Hip Hop z albumu s rovnakým názvom, ktorý sa dostal do MTV World Chart Express. Gipsy.cz získali ocenenie Anděl v kategórii Objev roku 2006 a ďalej ceny ALMA 2007 a ocenenie časopisu Filter. Gipsy.cz bola prvá česká skupina vystupujúca na Festivale Glastonbury.
Hradisko (archeológia)
Na miestach viacerých hradísk začali začiatkom 13. storočia vznikať ranostredoveké hrady.
Gipsy.cz
Diskografia
thumb|Gipsy.cz (2009)
Escobecques
Escobecques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rolfing
Rolfing je forma alternatívnej medicíny, ktorú vyvinula Ida Rolfová (1896 – 1979).
Podľa Rolf Institute of Structural Integration (RISI) je rolfing "holistický systém manipulácie mäkkých tkanív a pohybovej motoriky, ktoré organizujú celé telo v súlade s gravitáciou." Rolfing je v podstate totožný so štrukturálnou integráciou. Pomocou dotykovej mobilizácie hĺbkových spojivových tkanív – fascií a navodzovaním efektívnejších koordinačných vzorcov, rolfing ovplyvňuje funkciu ľudského organizmu ako celku. Rozvíja jeho schopnosť flexibilne reagovať na nové situácie na fyzickej, mentálnej a emocionálnej úrovni.
História
Dr. Ida Rolfová bola prvou ženou v Spojených štátoch, ktorá získala titul PhD. v odbore biochémia. Štúdiom alternatívnych liečebných metód ako homeopatia, osteopatia, chiropraxia, ale tiež štúdiom jógy dospela k objavu, že gravitácia je dôležitým elementom, ktorý priamo ovplyvňuje štruktúru ľudského tela, jeho koordináciu, priestorové vnímanie a jeho vyjadrovacie schopnosti. Dr. Ida Rolfová vyvinula metódu, ktorá usporadúva štruktúru ľudského tela tak, aby bolo schopné využiť gravitačnú silu efektívnejšie. Túto metódu nazvala štrukturálna integrácia.
Ambíciou Dr. Idy Rolfovej bolo priniesť štrukturálnu integráciu, čo najväčšiemu okruhu ľudí. Začiatkom 70. rokov minulého storočia založila v meste Boulder v USA The Rolf Institute® of Structural Integration, kde sa po zvyšok svojho života venovala vyučovaniu techniky štrukturálnej integrácie. Neskôr sa táto technika celosvetovo preslávila ako „Rolfing“. Ida Rolfová zomrela v roku 1979 a za sebou zanechala vysoko uznávanú metódu, ktorá sa stala predmetom najnovších výskumov o štruktúre a funkcii ľudského tela. Rolfing sa dnes vyučuje okrem Spojených štátov aj v Japonsku, Austrálii, Južnej Afrike, Brazílii a v Európe (výhradne v Nemecku, Taliansku a Veľkej Británii).
Ako funguje
Štrukúru tela ovplyvňuje mnoho faktorov. Je to nielen genetické dedičstvo, ale aj životospráva a pohybové návyky, vrátane osvojeného držania tela. Výrazným vonkajším faktorom sú tiež traumatické zážitky (úrazy, fyzický alebo emocionálny stres). Spojivové tkanivá – fascie reagujú na všetky tieto faktory zmenou štruktúry vlákien. Tie časti fasciálnej siete, ktoré vplyvom spomínaných faktorov stuhnú, tak zabraňujú určitému pohybu. Následne sa v tele vytvára nový – kompenzačný pohybový vzorec, ktorý v interakcii s gravitáciou mení celkové postavenie tela, jeho tvar a funkciu. ROLFING® pomocou techniky dotykovej manipulácie fasciálnej siete tieto stuhnuté časti uvoľňuje a tak napomáha telu nájsť efektívnejšie vyváženie v rámci gravitácie.
Priaznivé účinky
Prínosom terapeutického procesu je najmä výrazné zlepšenie dýchania, ľahkosť v pohybe, citlivejšia telesná vnímavosť, prispôsobivosť v sociálnom kontexte, efektívne vyvážené telo bez pocitu stuhnutosti, bez bolesti a chronického stresu.
Človek modžokertský
Človek modžokertský alebo človek vzpriamený modžokertský (lat. Homo erectus modjokertensis, Australopithecus africanus modjokertensis, Homo modjokertensis, pôvodne Pithecanthropus modjokertensis) je poddruh človeka vzpriameného. Patria doň niektoré nálezy z Jávy.
Niekedy sa všetky nálezy z tohto druhu zaraďujú do poddruhu človek trinilský (Homo erectus erectus).
Objav a opis hlavného nálezu
V roku 1936 Tjokrohandojo našiel pri lokalite Mojokerto (=staršie Modjokerto či Perning) pri osade Djetis na Jáve neúplnú lebku (nález má značku Modjokerto 1). Bádateľ Koenigswald ho označil najprv ako Pithecanthropus modjokertensis, ale po protestoch E. Duboisa (ktorý tvrdil, že jeho nález pitekantropa nepatrí do rodu Homo, a teda je odlišný od mojokertského nálezu) ho premenoval (a prvýkrát v roku 1940 formálne opísal ako) Homo modjokertensis, sám ho však označoval ako Pithecanthropus a neskôr (1945) ho premenoval na Pithecanthropus modjokertensis a v roku 1950 ho presunul do druhu Homo erectus, kde zostal dodnes.
Nálezy
Staršie sa do tohto poddruhu zaraďoval aj zub FS 67 zo Sangiranu, ktorý sa dnes zaraďuje do rodu Pongo.
Okrasná rastlina
náhľad|Petúnie Okrasná rastlina je rastlina pestovaná pre svoj atraktívny vzhľad (napr. kvety, listy, habitus). Všeobecne sa nimi zaoberá záhradníctvo.
Okrasné rastliny majú veľkú tradíciu – prvé zmienky pochádzajú z egyptských hrobiek, ktoré sa datujú do obdobia okolo 1500 pred Kr.
Medzi najznámejšie okrasné rastliny patrí: ruža, tulipán, narcis, margaréta a ďalšie druhy.
John von Neumann
John von Neumann (po maďarsky Neumann János, po nemecky Johann von Neumann) (* 28. december 1903, Budapešť, Maďarsko – † 8. február 1957, Washington, USA) bol maďarský matematik židovského pôvodu, ktorý značnou mierou prispel k vedným odborom ako sú kvantová fyzika, funkcionálna analýza, teória množín, ekonomika, informatika, numerická analýza, hydrodynamika, štatistika a mnoho ďalších matematických disciplín.
Bol jedným z najväčších matematikov dvadsiateho storočia, vypracovaním princípov fungovania počítačov mal rozhodujúci vplyv na vývoj sveta. Je považovaný za otca jednej z najdôležitejších oblastí dnešných ekonomických vied a matematiky, a tým je teória hier.
Spolu s Edwardom Tellerom a Stanislawom Ulmanom sa zaoberal aj jadrovou fyzikou a vytvorili základné predpoklady termonukleárnych reakcií a vodíkovej bomby.
Jeho osobnosť a myslenie - spoločne s jeho priateľmi: L.Szilárdom, E.Wignerom, E.Tellerom, P.Erdősom a ďalšími, výrazne prispeli k vzniku zvláštnej legendy, podľa ktorej mimozemšťania pristáli v centre Budapešti a pohybovali sa po svete ako maďarskí vedci. Ich americkí kolegovia ich preto prezývali "The Martians" (Marťania).
Životopis
Narodil sa ako prvorodený syn Maxa Neumanna (po maď. Neumann Miksa) a Margaret Neumannovej. S rodičmi a pestúnkou komunikoval po maďarsky a po nemecky, v škole sa naučil po grécky, latinsky, anglicky a francúzsky, sám sa naučil hebrejčinu.
Von Neumann mal dvoch bratov: prvý (* 1907) sa stal lekárom v Chicagu a druhý (* 1911) sa stal právnikom vo Philadelphii. Von Neumann mal 10 rokov, keď jeho otcovi udelil šľachtický titul cisár František Jozef I.. Jeho otec bol skvelý bankár a právnik, svoje deti podporoval vo všestrannom vzdelaní. Ako šesťročný z hlavy delil osemciferné čísla a ako osemročný už ovládal diferenciálny a integrálny počet.
Roku 1913 ho rodičia zapísali na známe nemecké luteránske gymnázium, dnes nazývané Fasori Evangélikus Gimnázium. Matematiku ho tam učil László Rátz.
Neskôr študoval na univerzitách v Zürichu (vo Švajčiarsku) a v Budapešti, vo svojich 23 rokoch sa stal doktorom, v roku 1929 bol už profesorom univerzity v Hamburgu a v Berlíne.
V roku 1945 publikoval nedokončenú 101 stranovú správu The First Draft Report on the EDVAC, v ktorej popísal základné prvky dnešných počítačov:
Správa vznikla aj ako výsledok návštev von Neumanna tvorcov počítača EDVAC J. W. Mauchlyho a P. Eckerta na Univerzite Pennsylvania ktoré, von Neumann absolvoval ako konzultant vedeckej rady Army's Ballistic Research Laboratory. Von Neumann správu písal rukou počas svojich ciest vlakom do Los Alamos a listy posielal poštou do Philadelphie. Správu prepísal a zostavil a 30. júna 1945 distribuoval v 24 kópiách Herman Goldstine, bezpečnostný dôstojník pre iný utajovaný projekt ENIAC. Tým sa stala správa (vedeckou) publikáciu a zabránil tomu, aby bola daná architektúra patentovaná, čo mu ostatní vyčítali aj preto, že neuviedol žiadneho spoluautora okrem seba. Táto "Von Neumannova architektúra" sa používa v počítačoch dodnes. Podľa jeho neskoršieho vyjadrenia počítač nie je majetkom jedného alebo viacerých ľudí, ale vlastníctvom celého ľudstva.
Von Neumann sa podieľal aj na vypracovaní teoretických základov uvoľnenia atómovej energie, podieľal sa tým na vývoji atómovej bomby a využití atómových elektrární.
Von Neumann a štyria ďalší vedci a ďalší vojenskí zamestnanci boli členmi výberovej komisie, ktorá bola zodpovedná za výber japonských miest Hirošima a Nagasaki za prvé ciele atómovej bomby. Von Neumann dohliadal na výpočty týkajúce sa očakávanej intenzity výbuchov bômb, odhadovaného počtu obetí a vzdialenosti nad zemou, v ktorej by mali byť bomby odpálené pre optimálne šírenie rázovej vlny a tým aj maximálny účinok. Jeho výsledok bol, že explózia má nastať 548 (1 800 stôp) metrov nad miestom výbuchu. Bol osobne prítomný pri prvom testovacom výbuchu atómovej bomby Trinity. Robert Oppenheimer o ňom neskôr povedal, že fyzici vtedy spoznali svoj hriech, keď videli výbuch so silou 25 kiloton TNT (ekvivalent TNT), pričom práve Von Neumann zaviedol ako prvý v roku 1944 používanie jednotku jedna kilotona TNT ako miery výbušnosti.
Od roku 1953 až do svojej smrti bol vedúcim Výboru pre atómovú energiu (United States Atomic Energy Commission-AEC), čo je najvyššia vládna funkcia pre vedca. Až do svojej smrti v roku 1957 sa tak stal najvplyvnejším vedcom USA. Zomrel na rakovinu, ktorá mohla byť dôsledkom ožiarení pri pokusoch počas vývoja atómovej bomby.
Lesches
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
25 zo šesťdesiatych alebo Československá nová vlna
25 zo šesťdesiatych alebo Československá nová vlna je dvojdielny dokumentárny film Martina Šulíka. Dvadsaťpäť profilov tvorcov s komentármi filmových historikov poskytuje celkový pohľad na fenomén česko-slovenskej tzv. „novej vlny“ v kontexte obdobia šesťdesiatych rokov dvadsiateho storočia.
Dej filmu
Prostredníctvom rozprávania filmových tvorcov (režisérov, kameramanov, zvukárov, výtvarníkov a ďalších), kritikov a historikov sa divák dozvedá nielen „historky z natáčania“, podmienky v akých tieto filmy vznikali, ale aj formálne postupy a myšlienkové pochody tvorcov, vďaka ktorým možno lepšie pochopiť napr. výtvarné experimentovanie s obrazom vo filme Sedmikrásky (1966) režisérky Věry Chytilovej, scény z filmu Kristove roky (1967) v réžii Juraja Jakubiska a pod. Filmy sú zoradené chronologicky, každý z nich predstavuje jedného režiséra a jeho novátorský prínos k „novej vlne“. Výber filmov zároveň vytvára komplexný obraz tém, rôznorodých umeleckých a experimentálnych prístupov.
Tento dvojdielny celovečerný dokumentárny film je pokračovaním rozsiahlejšieho projektu, ktorý sa začal cyklom 26-tich profilov filmových režisérov Zlatá šedesátá, odvysielaným v Českej televízii v roku 2009. Jeho spoluautormi, okrem režiséra Martina Šulíka, sú napr. aj filmový historik Ján Lukeš (námet, scenár) a producent Čestmír Kopecký. Pokračovaním projektu by mal byť štrnásťdielny televízny cyklus mapujúci česko-slovenskú kinematografiu od znárodnenia v roku 1945 až po rok 1972.
Vďaka takto sprostredkovanému priamemu kontaktu s tvorcami si divák sám utvorí obraz o tom, v čom spočíva umelecká hodnota filmov „novej vlny“, ktorá bola zatlačená do úzadia po roku 1968.
Socializácia
Socializácia alebo zospoločenšťovanie (zospoločenštenie) alebo zastarano zospoločenstvovanie (zospoločenstvenie) alebo zosocializovanie môže byť:
Zospoločenšťovanie (zospoločenštenie) je aj urobenie niekoho spoločenským.
Gußwerk
Gußwerk bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Bruck-Mürzzuschlag. 1. januára 2015 bola obec Gußwerk spojená a obcami Halltal, Sankt Sebastian a mestom Mariazell. Spojené mesto má názov Mariazell.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 227 obyvateľov.
Gejza Dezorz
Gejza Dezorz (* 6. október 1978, Košice) je slovenský filmový a divadelný režisér, scenárista. Pochádza z Košíc, v Bratislave na VŠMU vyštudoval bábkovú réžiu a dramaturgiu. Ako režisér spolupracoval s televíziami na Slovensku a v Česku na seriáloch (Kriminálka Anděl, Mesto tieňov, Obchod so šťastím, Rodinné tajomstvá), cykloch dokumentov (Záhady SK, Najväčšie tragédie Slovenska), televíznych šou. Nakrúcal šoty, hudobné klipy pre skupiny IMT Smile či Zóna A. Nekonvenčný prístup k bábkovému divadlu pre dospelých šíri ako principál Dezorzovho lútkového divadla. Ako autor a režisér spolupracoval s bábkovými divadlami a Slovenským rozhlasom. Dokumentárnym debutom sa preňho stala snímka Devínsky masaker (2011). Vo sfére hranej kinematografie debutoval filmom Babie leto (2013). V roku 2020 predstavil celovečerný horor Fabrika smrti: mladá krv, ktorého je režisérom, autorom námetu a spoluautorom scenára - spolu so spisovateľom Agda Bavi Painom.
Štúdium
Po strednej škole sa chcel Gejza Dezorz venovať maľbe, no napokon ho zaujala ponuka štúdia na Divadelnej fakulte VŠMU - odbor odbor divadelná réžia a dramaturgia. Po neúspešných prijímacích skúškach mu prišla ponuka na ďalšie prijímacie skúšky, tentoraz k novootvorenému odboru réžia na katedre bábkarskej tvorby. V týchto prijímacích skúškach už úspešným bol. Už počas štúdia prešiel viacerými slovenskými bábkovými divadlami. Popritom robil rozhlasové hry.
Bábkové divadlo
Ako autor a režisér vytvoril množstvo zaujímavých bábkových a rozhlasových inscenácií, ktoré boli ocenené na medzinárodných festivaloch. Začiatky však neboli jednoduché, keďže podľa jeho vlastných slov majú študenti bábkoherectva zlú perspektívu a nulové uplatnenie.
Stal sa principálom Dezorzovho lútkového divadla. Od iných kamenných bábkových divadiel sa líši tým, že je kočovné (vystupujú na rôznych akciách po celom Slovensku). Taktiež sa zameriava na odlišnú skupinu divákov. Zatiaľ čo sa iné bábkové divadlá sústreďujú na detského diváka, Dezorzovo lútkové divadlo má vo svojich hrách často motívy sexu, expresívnych výrazov, nadávok a popkultúry.
Televízna tvorba
Gejza Dezorz sa po vyštudovaní bábkohereckej réžie na VŠMU rozhodol ísť aj inou cestou, cestou filmu.
Devínsky masaker (2011)
Gejza Dezorz debutoval dokumentom, v ktorom detailne rekonštruoval tragickú udalosť z 30. augusta 2010, kedy Lubomír Harman zastrelil obyvateľov susedného bytu v paneláku v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves, náhodných okoloidúcich a napokon aj sám seba. Film predstavuje kľúčové okamihy ako zrekonštruované hrané scény a to z pohľadu vraha aj obetí, zároveň však pracuje s autentickými zábermi, skutočnými výpoveďami svedkov, priamych účastníkov a pozostalých. Snímka sa zaoberá aj tým, čo tragickej udalosti predchádzalo. ''„Čo viedlo elitného strelca k tomuto hroznému činu? Mala vražda rasový podtext? Čo viedlo do tej doby slušného a tichého človeka k tomu, že sa rozhodol takto riešiť nejaký problém? “'' Dokument vyvolal po uvedení vášnivú spoločenskú debatu.
Babie leto (2013)
Film mal aj napriek atraktívnej téme „gangsterky z východu“ v roku uvedenia do kín počas 230 predstavení návštevnosť 5191 divákov.
Film vyvolal veľké kontroverzie obsadením známych osôb neonacistického prostredia do úloh mafiánov. Tento postup pri hereckom obsadzovaní odsúdilo mnoho osobností. Medzi inými aj novinár, hudobník, riaditeľ najväčšieho slovenského hudobného festivalu Pohoda Michal Kaščák. Počas kritiky Televízie Markíza, v ktorej seriály sa objavil neonacista Rasťo Rogel sa nevyhýba spomenutiu filmu Gejza Dezororza: „Keď televízia Markíza obsadila najslávnejšieho slovenského neonacistu do rodinného seriálu, nastalo mierne vzrušenie, ale inak sa nestalo nič. Herci hrali, štáb nakrúcal, seriál bežal veselo ďalej a Rasťo Rogel si ešte presadil do hlavného vysielacieho času v najsledovanejšom seriáli aj neonacistické tričko. A o nejaký čas si dokonca strihol úlohu vo filme Babie leto, veď je to herec. Keď sme z tohto dôvodu odmietli film hrať na Pohode, autori nám poodkazovali cez sociálne siete všeličo – ani som netušil, aké previnenie je neakceptovať v umeleckom diele lídra skupiny Juden Mord, človeka, ktorý s partiou terorizoval bratislavské hudobné kluby. S fašistami sa časť filmárskej obce nielen rozpráva, dáva sa im aj priestor v dielach a keď to nechápete, ste cenzor a radikál.“
Pripravované filmy
Jeden z prvých slovenských hororov s názvom Fabrika: mladá krv je už niekoľko rokov vo fáze predprípravy. Médiá o filme informovali už v roku 2008, no ani po 8 rokoch film ešte nevznikol. V roku 2009 natočili 8 minút materiálu, no natáčanie sa z finančných dôvodov pozastavilo. Tvorcovia sa nesnažili získať finančnú dotáciu od Ministerstva kultúry SR, pretože podľa ich vlastných slov „nebola šanca, aby štát vložil peniaze do príbehu, v ktorom sa dehonestuje ľudská dôstojnosť“. Peniaze zháňali zo súkromných zdrojov. Veľký ohlas v médiach vzbudilo herecké obsadenie. Vo filme by sa mala objaviť herečka Táňa Pauhofová, herci Jan Antonín Duchoslav, Alexander Bárta a osobnosti slovenského šoubiznisu Partik „Rytmus“ Vrbovský a Martin „Pyco" Rausch.
Saint-Priest-la-Feuille
Saint-Priest-la-Feuille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SMS Emden
SMS Emden môže byť niekoľko lodí Kaiserliche Marine:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Litava
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Litava v okrese Krupina.
Gutenberg an der Raabklamm
Gutenberg an der Raabklamm je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz. Žije tu obyvateľov.
Človek predchodca
Nález, nálezisko a prvé opisy
Náleziskom typového nálezu je pohorie Sierra de Atapuerca v severnom Španielsku, konkrétnejšie lokalita Gran Dolina na východ od mesta Burgos v Španielsku. V Sierre de Atapuerca leží aj známe nálezisko Sima de los Huesos, ako aj nálezisko Sima del Elefante (Sima del Elefante sa nachádza len od lokality Gran Dolina).
V roku 1990 sa v Gran Doline začali záchranné práce, lebo hrozilo zrútenie náleziska. Našli sa tu vtedy (v „jednotke“, teda vrstve, TD4) ľudské nástroje datované na 900 000 BP. Vysoký dátum zaujal bádateľov a preto sa v roku 1993 začali cielené vykopávky pod vedením bádateľov Eudald Carbonell a Jóse Maria Bermúdez de Castro. V roku 1994 sa v „jednotke“ TD6 (presnejšie v TD6–T36–43, vrstva „Aurora“) našli prvé nálezy častí ľudí (prvý nájdený nález má značku ATD6-1) spolu s asi 100 kamennými nástrojmi; výsledkom datovania bol vek „minimálne 780 000 mil. BP“ a objavitelia sa domnievali, že išlo o druh Homo erectus. V roku 1995 však nález v odbornej tlači už oznámili a opísali ako možný nový druh a nakoniec nález v roku 1997 podrobnejšie opísali ako nový druh, ktorý nazvali Homo antecessor, a datovanie bolo zmenené na 650 000 mil. BP. Autorom opisu z roku 1995 je Eudald Carbonell a kolektív, autorom opisu z roku 1997 je madridský profesor antropológie Juan Louis Arsuaga spolu s kolegami (J. M. Bermúdez de Castro, E. Carbonell, A. Rosas, I. Martinez a M. Mosquera). Holotypom je jeden jedinec, ktorý pozostáva z nálezov označených ako ATD6-1 až ATD6-12 a (?)ATD6-13.
V roku 1996 bolo prvýkrát oznámené, že vykopaní ľudskí jedinci z Gran Doliny vykazujú jasné známky toho, že ich skonzumovali iní ľudia, t. j. kanibalizmu (pozri napr. Fernández et al. 1999).
V roku 1999 došlo k návratu k pôvodnému datovaniu „minimálne 780 000 mil. BP“ (Falguéres et al. 1999). O datovaní pozri aj nižšie.
Rozsah pojmu/taxónu
Okrem nálezov z Gran Doliny v niektorých textoch druh Homo antecessor zahŕňa aj nález(y) z lokalít:
Okrem toho napr. Delson a Baab 2007 chápu pojem Homo antecessor ako synonymum pre (celý) Homo mauritanicus v širšom zmysle, ktorý u nich zahŕňa aj nálezy z Gran Doliny.
Zaradenie v systéme
Nálezy z Gran Doliny sa zaraďujú ako:
Delson a Baab 2007, ako už bolo spomenuté, dokonca uvádzajú, že celý Homo mauritanicus sa alternatívne môže označiť ako Homo antecessor.
Nálezy z Gran Doliny
(Vysvetlivky: A = Atapuerca, TD# = značka „jednotky“ [teda prakticky vrstvy], TD = Trinchera Dolina [trinchera = príd. meno žen. rodu od slova trinchero, t.j. železničná jama; dolina = krasová dolina], t.j. fakticky iný názov lokality Gran Dolina)
Zoznam nálezov ľudí je uvedený napr. v článku Fernández et al. 1999, ktorý v roku 1999 uvádza 92 nálezov častí ľudí nájdených v Gran Doline (konkrétne značky ATD6-1 až ATD6-36 a ATD6-38 až ATD6-40 a ATD6-43 až ATD6-46 a ATD6-48 až ATD6-60 a ATD6-62 až ATD6-64 a ATD6-66 až ATD6-82, ATD6-84, ATD6– 85, ATD6-87 až ATD6– 91, ATD6-107, ATD6-108, ATD6-206, ATD6-251, ATD6 307 až ATD6-309, ATD6-312). Nálezy patria dospelým jedincom, mladším dospelým aj deťom. Sú medzi nimi zuby, čeľuste, mozgovne, články prstov, rebrá, patella a diafýza vretennej kosti a podobne.
V rámci týchto nálezov sa pre niektoré podarilo zistiť aj to, že ich možno priradiť 6 konkrétnym jedincom, pričom z týchto 6 jedincov sú všetci mladiství alebo deti. Prvému jedincovi (mladší dospelý) patria nálezy ATD6-1 až ATD6-13 (tieto sú zároveň holotypom druhu Homo antecessor), pričom ATD6-5 je sánka, ATD6-13 je horná čeľusť a ostatné sú izolované zuby. Druhému jedincovi patrí nález ATD6-14, tretiemu ATD6-69, štvtému ATD6-48, piatemu ATD6-52 a šiestemu ATD6-312. Všetky nálezy majú rovnaké datovanie.
Najkompletnejším lebkovým exemplárom je napr. ATD6-15 z roku 1994. Je to šupina čelovej kosti s časťou glabelly a pravou časťou nadočnicového valu, ktorý sa začína deliť na nadobočné oblúky.
Z nálezov z 21. storočia je významný ATD6-113 z roku 2006 (opísaný v roku 2008, datovanie ako ostatné nálezy). Ide o časť čeľuste, podobá sa na čeľusť ATD6-96 a na nálezy z Dmanisi (Homo georgicus).
Spolu so skamenelinami hominidov sa v nálezisku podľa Thurzo 1998 našli aj početné skameneliny zvierat a 100 kamenných nástrojov z vápenca, pieskovca, kremenca a dvoch typoch pazúrika, ktoré predstavujú prechod medzi oldowanom a acheuléenom (ide zväčša o odštepy a sférické či polyedrické jadrá, pričom celkom chýbajú pästné kliny).
Datovanie
V literatúre sa vyskytujú tieto datovania nálezov z Gran Doliny (myslia sa vo všetkých prípadoch tie isté nálezy):
Soukup 2005 uvádza datovanie druhu Homo antecessor (bez Sima del Elefante) 1,2 až 700 000 BP, čo vyplýva z toho, že v ostatnom texte uvádza, že Homo antecessor pred 1,2 mil. BP vznikol v Afrike z Homo ergaster. Na druhej strane koncový dátum nie je v súlade s ostatným textom, lebo podľa neho z druhu Homo antecessor vznikol Homo sapiens a ten vznikol až okolo 200 000 BP (a nie 700 000 BP).
V literatúre uvádzané datovanie druhu Homo antecessor začínajúce 1,2 mil. BP je datovanie platné vtedy, ak druh zahŕňa aj nález zo Sima del Elefante (čo je – ako bolo uvedené vyššie – dnes už pochybný postup).
Charakteristika
Objavitelia nálezov z Gran Doliny považujú tieto nálezy za príliš primitívne na to, aby sa zaradili do druhov Homo neanderthalensis či Homo heidelbergensis, preto ich priradili novému druhu; okrem toho tvrdia, že tieto nálezy majú na jednej strane morfológiu strednej časti tváre moderných ľudí (konkrétne výskyt fossa canina, pomerne ostrý spodný okraj nosového otvoru, maxilárna flexia – t. j. uhol medzi bočnou stenou nosa a podočnicovou plochou hornej čeľuste) a na druhej strane majú zuby podobné druhu Homo ergaster. Neskôr objavitelia dodali, že sa nález podobá aj na druhy Homo georgicus a Homo heidelbergensis.
Podľa Soukup 2005 sú morfologické znaky druhu Homo antecessor (do ktorého Soukup implicitne zahŕňa zrejme aj nález z Ceprana): nevystupujúce lícne kosti, nízka prognácia tváre, črenové zuby s dvomi koreňmi, pomerne výrazný nadočnicový val rozdelený na dva oblúky, lebková kapacita prekročila 1000 cm3.
Homo antecessor zbieral rastliny a príležitostne lovil.
Kontroverzia
Kritici uznania nového druhu zdôrazňujú, že jedinec ATD6-69, z ktorého sa „vyčítali“ moderné črty tváre (ktoré údajný druh odlišujú od Homo ergaster a podobne), nie je dospelým jedincom, preto sú sapientné (t. j. moderné) znaky na strednej časti jeho tváre len dôsledkom jeho nedospelosti a nemusia sa vyskytovať u dospelých.
Vývojové vzťahy
Pôvodná predstava španielskych vedcov znela tak, že sa Homo antecessor vyvinul z druhu Homo ergaster (resp. afrického Homo erectus) v Afrike (doklady na to nie sú) možno okolo 1,2 mil. BP. Asi pred 1 mil./800 000 BP jeho severní predstavitelia prešli do Európy, južní predstavitelia zostali v Afrike. Zo severných predstaviteľov v Európe sa neskôr vyvinul najprv Homo heidelbergensis a z neho potom Homo neanderthalensis. Z južných predstaviteľov v Afrike sa zas neskôr vyvinul človek dnešného typu (Homo sapiens). Inými slovami, španielski vedci predpokladajú, že Homo antecessor bol priamym predkom tak Homo heidelbergensis, ako aj Homo sapiens, a Homo sapiens sa teda nevyvinul z Homo heidelbergensis.
Neskôr však túto schému zmenili tak, že teraz predpokladajú, že sa Homo antecessor vyvinul z druhu Homo georgicus: Okolo 1 mil. BP prišiel Homo georgicus do Európy, tam sa zmenil na Homo antecessor, ten na Homo heidelbergensis a ten nakoniec na Homo neanderthalensis. V Afrike sa zatiaľ nezávisle vyvinul Homo sapiens, ktorý okolo 40 000 BP prišiel do Európy. Prví Európania teda podľa tejto predstavy prišli nie z Afriky ale z východu.
Ján Bežo
Ján Bežo (* 21. marec 1842, Nitrianska Streda – † 24. júl 1905, Senica) bol slovenský učiteľ a nakladateľ.
Život
Ján Bežo náhle zomrel v Senici 24. júla 1905. Senica si uctila Jána Bežu pamätnou tabuľou na bývalej ev. škole dňa 28. septembra 1941.
Dielo
Ján Bežo bol autorom a vydavateľom 15 učebníc pre národné školy, ktoré vyšli spolu v 68 vydaniach. Vydával Knižnicu zábavného a užitočného čítania a edíciu Divadelné hry pre mládež. Vydal veselohru v 3 dejstvách Molier: Nasilu stal sa lekárom. Vydával časopis pre deti Noviny mladých.
Jeho kniha Silozpyt čili fyzika pre národné školy vyšla v r. 1871. Prvé vydanie Silozpytu sa rozobralo počas jedného roka. Druhé vydanie vyšlo v r. 1873. V Predmluve autor upozorňuje, že texty na učenie spamäti pre žiakov sú vysádzané väčšími typmi písma, drobnejšia sadzba je pre výklad učiteľa. Ďalej radí, kde vo Viedni a v Budapešti dostať fyzikálne pomôcky. V exemplári (Bežovej Fyziky), vypožičanom z Univerzitnej knižnice v Bratislave, nachádzame podpis Vladimíra Clementisa z roku 1920, teda používala sa ešte po 47 rokoch. Možno konštatovať, že Bežov Silozpyt čili fyzika splnil svoje poslanie.
Slovenský kras
Slovenský kras (zastarano Juhoslovenský kras) je krajinný celok geomorfologickej oblasti Slovenské rudohorie. Bol tu vyhlásený Národný park Slovenský kras.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Slovenský kras *** Južný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, východným smerom leží Košická kotlina, severne Volovské vrchy, Rožňavská kotlina a Revúcka vrchovina. Západným smerom nadväzuje Juhoslovenská kotlina a Bodvianska pahorkatina.
Charakteristika
Slovenský kras je tvorený vápencovými náhornými planinami oddelenými hlbokými údoliami s množstvom podzemných i povrchových krasových javov. Najvyššími vrcholmi tejto oblasti sú Pipitka a Matesova skala.
V minulosti bolo celé územie zalesnené listnatými lesmi. Pôvodné dubové, lipové, habové a bukové porasty však boli čiastočne vyťažené. Neporušené lesné porasty sa zachovali v hlbokých roklinách a na svahoch ťažko prístupných planín. V oblasti slovenského krasu rastie veľmi mnoho druhov chránených teplomilných rastlín. Vzácne rastlinné spoločenstvá sa vyskytujú na silno zamokrených lúkach v okolí Štítnického potoka. Pestré prírodné podmienky ovplyvňujú rozšírenie a vývoj živočíchov. Miešajú sa tu druhy horské, lesné i stepné. Špecifické druhy živočíchov žijú v jaskyniach a priepastiach.
Slovenský kras odvodňujú rieky Slaná, Muráň a Turňa s väčším množstvom drobnejších prítokov. Slovenský kras patrí do teplej klimatickej oblasti so zimnými priemernými teplotami −2−5 °C a letnými teplotami 1618 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou sa pohybuje okolo 6080, počet letných dní medzi 3050.
Na území Slovenského krasu sa nachádza okolo 1300 jaskýň, z ktorých je sprístupnená Domica, Gombasecká jaskyňa, Jasovská jaskyňa, Krásnohorská jaskyňa a Ochtinská aragonitová jaskyňa.
Podcelky
Slovenský kras sa delí na 9 podcelkov, ktoré zahŕňajú aj 2 časti:
Ochrana prírody
Národný park Slovenský kras sa rozprestiera na juhovýchode Slovenska. S hraničiacim Aggteleckým národným parkom (Maďarsko) tvorí jednotný celok, ktorý ako súvislé územie svojou rozlohou predstavuje najrozsiahlejšie krasové územie planinového typu v strednej Európe. Na ploche vytvára Slovenský kras svojou prírodnou a kultúrnohistorickou rozmanitosťou jednu z najkrajších oblastí Slovenska. Za chránenú krajinnú oblasť bol Slovenský kras vyhlásený v roku 1973 a v roku 1977 bol ako prvý na Slovensku zaradený do medzinárodnej siete biosférických rezervácií v rámci programu UNESCO Človek a biosféra a patrí tak medzi jednu zo štyroch slovenských biosférických rezervácií.
Rašovické skály
Rašovické skály sú prírodná pamiatka ev. č. 1541 juhovýchodne od mesta Klášterec nad Ohří v okrese Chomutov.
Rašovické skály sú súčasťou rozsiahleho čadičového hrebeňa Nedíl. Svahy a trávnaté plochy sú porastené teplomilnou vegetáciou, nachádza sa tu rad chránených druhov rastlín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie teplomilných spoločenstiev na čadičovom podklade.
Saint-Priest-la-Plaine
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trouble in Paradise
Trouble in Paradise je druhý štúdiový album anglickej speváčky-skladateľky Elly Jackson, profesionálne známej ako La Roux. Album bol vydaný 18. júla 2014, teda až po piatich rokoch od vydania debutového albumu La Roux.
Recenzie
Album dostal zväčša pozitívne recenzie od hudobných kritikov. Napr. Metacritic mu pridelil 76 bodov zo 100 a magazín Rolling Stone 3 a pol hviezdičky z piatich.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rykynčice
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rykynčice v okrese Krupina.
Esnes
Esnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zámok Vaux-le-Vicomte
Zámok vybudovali v rokoch 1656 až 1661, na podnet francúzskeho ministra financií Nicolasa Fouqueta, architekt Louis Le Vau, maliar interiérovej výzdoby Charles Le Brun (za účasti Pierra Mignarda a Pierra Pugeta) a záhradný architekt André Le Nôtre.
Lésigny (Seine-et-Marne)
Lésigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vírivý prúd
thumb Vírivé prúdy alebo Foucaultove prúdy sú uzavreté elektrické prúdy, ktoré sú indukované zmenou magnetického toku vo vodivých telesách (napr. pohybom v magnetickom poli).
Kovové časti sú vlastne vodičom s veľkým prierezom, v ktorom sa indukované prúdy tvoria v plochách kolmých na smer φ. V týchto plochách majú indukované prúdy tvar uzavretých kriviek (odtiaľ názov „vírivé“ prúdy). Veľkosť vírivých prúdov je závislá od veľkosti kovového predmetu, merného odporu a rýchlosti zmeny. Ak sú vírivé prúdy vyvolané pohybom vodiča v magnetickom poli, podľa Lenzovho zákona, tento pohyb brzdia. Vírivé prúdy veľmi rýchlo zanikajú a menia sa na teplo.
Esquelbecq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Provident Financial
Spoločnosť Provident Financial, s.r.o. vznikla na území Slovenska v roku 2001 ako dcérska spoločnosť britskej Provident Financial. Spoločnosť je poskytovateľom rýchlych nebankových pôžičiek a k dnešnému dňu eviduje približne pol milióna slovenských zákazníkov.
História
Materská spoločnosť Provident Financial bola založená v roku 1880 vo Veľkej Británii, pričom v roku 2007 došlo k jej rozdeleniu. Aktivity na území Veľkej Británie prevzala spoločnosť Provident Financial plc, zatiaľ čo jej medzinárodné dcérske firmy boli prevedené do spoločnosti International Personal Finance.
Hlavné aktivity
Hlavnou aktivitou spoločnosti Provident Financial s.r.o. je poskytovanie krátkodobých nebankových pôžičiek do domácností vo výške 160 až 2 300 EUR prostredníctvom približne 1 500 obchodných zástupcov. Pôžičky sú poskytované na platobnej karte alebo využitím bankového účtu, pričom zákazník nepotrebuje ručiteľa a nemusí preukazovať účel, na ktorý pôžičku vybral.
Súčasť nadnárodnej siete
International Personal Finance (IPF) je aktívna v ôsmich krajinách sveta, pričom združuje najmä trhy strednej a východnej Európy – Slovensko, Česko, Maďarsko, Poľsko, Rumunsko, Bulharsko, Litvu a tiež Mexiko.
Etický kódex
IPF po svojom vzniku zaviedla etický kódex týkajúci sa všetkých dcérskych spoločností, vrátane Provident Financial s.r.o. Etický kódex predstavuje štandardy správania sa spoločnosti vo vzťahu k svojim zamestnancom, obchodným zástupcom, zákazníkom, komunitám, obchodným partnerom či životnému prostrediu. Je to súhrn záväzkov spoločnosti voči všetkým skupinám a jednotlivcom, s ktorým prichádza pri práci do styku.
Profesijné organizácie
Spoločnosť Provident Financial s.r.o. spolupracuje s viacerými významnými profesijnými organizáciami pôsobiacimi na Slovensku, napr. Asociácia poskytovateľov spotrebiteľských úverov, British Chamber of Commerce, American Chamber of Commerce či Business Leaders Forum.
Spoločenská zodpovednosť
Spoločnosť Provident podporuje rôzne spoločensky zodpovedné aktivity. Na Slovensku stoja v popredí týchto aktivít témy ako finančná gramotnosť, ekológia či podpora regionálnych komunitných projektov. Dôraz sa kladie na podporu dobrovoľníctva zamestnancov spoločnosti, ktorí majú k dispozícii jeden platený deň ročne, aby sa mohli svojou prácou aktívne zapojiť do verejne prospešných projektov. Medzi ne patria projekty ako Finančné vzdelávanie (od roku 2008 bolo preškolených viac ako 7 000 účastníkov seminárov a v rámci projektu pracuje 42 lektorov), Darcovstvo krvi (v roku 2011 darovalo krv 65 zamestnancov spoločnosti) či Naše mesto. Spoločnosť Provident Financial organizuje aj ďalšie dobrovoľnícke aktivity, napríklad aj v spolupráci so Slovenským skautingom (v roku 2011 to bolo upravovanie okolia hradu Gýmeš).
Ukončenie pôsobenia na Slovenskom trhu
Nebanková spoločnosť Provident ukončila poskytovanie nových úverov na slovenskom trhu od 18. decembra 2015. Dôvodom pre zastavenie dočasného poskytovania nových úverov bola zmena legislatívy. Počas pozastavenia chcela spoločnosť aktualizovať ponuku pôžičiek a prispôsobiť ju zmenám na trhu. Výraznou zmenou v legislatíve bol zákaz kontaktovania zákazníkov po 18:00 hodine.
Dňa 26. februára oznámila spoločnosť definitívny koniec s poskytovaním nových úverov z dôvodu dopadu legislatívy na podnik. Po tomto dátume spoločnosť poskytovala servis len aktuálnym zákazníkom na základe zmluvných záväzkov.
Mrenka perleťová
Mrenka perleťová (Puntius oligolepis) je druh ryby z čeľade kaprovité (Cyprinidae).
Pôvod
Pochádza z juhovýchodnej Ázie (Sumatra).
Kyla Cole
Kyla Cole, vlastným menom Martina Jacová, (* 10. november 1978, Prešov) je slovenská modelka a erotická herečka. Dnes sa považuje za jeden z najdrahších erotických modelov sveta.
Po páde komunizmu odišla do USA. Do modelingovej scény sa dostala v marci 2000, kedy bola vymenovaná za „Pet of the month“ (domáci maznáčik mesiaca) Penthousu. Má za sebou stovky výstupov (fotky, filmy) - spravidla nahá - a je na obaloch najpopulárnejších erotických časopisov sveta.
Účinkovala v mnohých filmoch porno režiséra Andrewa Blakea (vo filmoch Blonde and brunettes a Exhibitionists v roku 2001 a The Villa v roku 2002), ako aj vo filme Pets in paradise 2001 od Penthousu. Údajne pracuje na ďalšom filmovom projekte.
Vlastní a prevádzkuje vlastnú webstránku, prostredníctvom ktorej je v kontakte so svojimi fanúšikmi.
Dachau
náhľad|Kostol sv. Jakuba. Dachau je nemecké mesto ležiace v Bavorsku, asi 20 km severne od Mníchova. Mesto tvorí historické centrum s hradom z 18. storočia. Mesto má 46 914 obyvateľov (2016).
Názov mesta je spojený s prvým koncentračným táborom, založeným nacistami 20. marca 1933. Dnes je na mieste tábora sprístupnený pamätník.
Bartolomej (apoštol)
V evanjeliách podľa Matúša, Marka a Lukáša sa Bartolomej spomína vždy s Filipom. Ani v jednom z týchto troch evanjelií sa však v súvislosti s Bartolomejom nevyskytuje pomenovanie Natanael. Naproti tomu v Jánovom evanjeliu je zasa nazývaný Natanaelom a ani raz Bartolomejom.
Celkovo možno povedať, že z hľadiska verejného účinkovania, zachyteného v Novom zákone, zohral nie veľmi dôležitú úlohu. Jeho meno sa vyskytuje iba v zozname apoštolov a ako svedok Ježišovho nanebovstúpenia po zmŕtvychvstaní.
left|thumb|180px|Svätý Bartolomej, detail z [[Michelangelo Buonarroti|Michelangelovho Posledného súdu z r. 1537 - 1541 v Sixtínskej kaplnke]]Podľa legiend po Kristovom nanebovstúpení účinkoval na Strednom východe, od Malej Ázie až po Indiu; správy o jeho pôsobení sa objavili dokonca v Etiópii. Zomrel pravdepodobne v Arménsku kam priniesol kresťanstvo. Pohanských obyvateľov krajiny si pohneval šírením viery, uzdravovaním chorých a „posadnutých“, za čo bol umučený. Podľa tradície ho vraj zaživa stiahli z kože a potom ukrižovali dolu hlavou. Táto hrozná smrť je dôvodom, prečo je patrónov garbiarov.
V 10. storočí sa jeho ostatky dostali do Ríma a boli uložené v kostole San Bartolomeo all'Isola. Neskôr, v roku 1238, sa Bartolomejova lebka dostala do Frankfurtu nad Mohanom, kde je uložená v svätcovi zasvätenej katedrále. Inú svätcovu relikviu, rameno, vlastní Canterburská katedrála.
Utrpenie svätého Bartolomeja našlo svoj odraz i v dielach výtvarných umelcov. Zrejme najznámejším z nich je Michelangelov Bartolomej na freske Posledného súdu v Sixtínskej kaplnke ako postava so stiahnutou vlastnou kožou v ľavej ruke (a s umelcovou podobizňou).
Bartolomejovi je po celej Európe zasvätených množstvo kostolov a chrámov (na Slovensku napr. v Čadci, Prievidzi, Košiciach, v Česku napr. majestátna gotická katedrála v Plzni).
Hafning bei Trofaiach
Hafning bei Trofaiach bola do 31. decembra 2012 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Leoben. 1. januára  2013 bol Hafning bei Trofaiach spolu s obcou Gai pripojený k mestu Trofaiach.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2012 v nej žilo 1 613 obyvateľov.
Mister-Y
Mister-Y bola slovenská eurodance hudobná skupina pôsobiaca v rokoch 1996 až 1998. Tvorili ju traja členovia, Miloslav Izrael, Dália Izraelová a Marián Novák. Za svoje pôsobenie vydali jeden singlový album "Wind of your way" a jeden debutový album pod názvom Okay z roku 1998. Na albume okrem členov skupiny spolupracovali speváčka Lucia Lužinská, hudobník Pavol Kvassay a Pavol Repa ako producent.Skupina vo svojej tvorbe primárne používala anglický jazyk.
Hainersdorf
Hainersdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Leudon-en-Brie
Leudon-en-Brie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zámok Nantes
right|thumb|Letecký pohľad na zámok Zámok Nantes, vo Francúzsku známy ako Château des ducs de Bretagne, je rozsiahly a silno opevnený zámok v Nantes, na pravom brehu rieky Loiry, ktorá zásobuje jeho vodnú priekopu vodou.
V roku 1840 bol zámok ako historický monument zaradený medzi chránené pamiatky.
Esquerchin
Esquerchin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko-slovenská interliga hádzanárov 2002/03
Česko-slovenská interliga hádzanárov alebo HIL v sezóne 2002/03 bol 3. ročník spoločnej česko-slovenskej hádzanárskej súťaže mužov, spravovanej Českým zväzom hádzanej (ČSH) a Slovenským zväzom hádzanej (SZH). Oproti minulej sezóne sa znížil počet účastníkov o jedného zástupcu, nakoľko sa z Česka neprihlásilo žiadne ďalšie družstvo. Víťazom súťaže sa stal SKP Radegast Frýdek-Místek, ktorý sa stal zároveň aj majstrom Česka. Slovenským majstrom sa opätovne stal MŠK SIRS Považská Bystrica.
Systém súťaže
Súťaž pozostávala z 2 divízií: západnej (české družstvá) a východnej (slovenské družstvá), hoci na rozdiel od predchádzajúcich 2 sezón existovala už iba 1 spoločná skupina. V základnej časti, ktorá pozostávala z 32 kôl, sa družstvá stretli v rámci rovnakej divízie dvakrát doma a vonku a s družstvami druhej divízie jedenkrát doma a vonku (preto sa vyskytol rozdielny počet zápasov u slovenských a českých tímov). Po základnej časti nasledovalo národné play-off, do ktorého postúpili 4 najlepšie družstvá zo svojich divízií. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy. Záverečnú časť súťaže tvorili finálové zápasy najlepších družstiev z oboch skupín o celkového víťaza HIL. Nakoľko došlo v nasledujúcej sezóne k zvýšeniu počtu účastníkov na 16, zmenil sa systém baráže o HIL. Posledné dve družstvá zo slovenskej časti po základnej časti hrali preliminačnú súťaž s 2. a 3. tímom najvyššej národnej súťaže (1. ligy) o 3 postupové miesta (v Česku sa baráž nehrala).
Hainsdorf im Schwarzautal
Hainsdorf im Schwarzautal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Leibnitz.