cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pont-Trambouze
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reading (rozlišovacia stránka)
Reading môže byť:
Ladislav Kováč (biochemik)
Prof. RNDr. Ladislav Kováč, DrSc. (* 4. apríla 1932, Závažná Poruba) је slovenský biochemik a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 19891990 bol ministrom školstva, mládeže a telesnej výchovy Slovenska.
Pierrefitte-en-Auge
Pierrefitte-en-Auge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 152 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lenka (okres Rimavská Sobota)
Lenka je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Polohopis
Obec leží vo východnej časti Rimavskej kotliny v dolinke ľavostranného prítoku Slanej.
Dejiny
Obec vznikla zrejme v 13. storočí na území gemerského hradného panstva. Pôvodní obyvatelia obce a okolitého chotára patrili pod správu kráľovského Gemerského hradu. V roku 1366 bola obec vo vlastníctve rodiny Sentkirájovcov a niekoľkých ďalších zemepánov. V roku 1773 tu žilo 18 rodín poddaných, roku 1828 bolo v 50 domoch 430 obyvateľov pracujúcich hlavne v poľnohospodárstve.
Názov
Vývin názvu obce
Virtuálna architektúra
Virtuálna architektúra (VA) predstavuje presun predmetu architektonickej tvorby do virtuálnej roviny prostredníctvom využívania elektronických médií a počítačových softvérov. Virtuálne architektonické dielo je poňaté ako dynamický systém, v ktorom existuje počítačom sprostredkovaná interakcia medzi užívateľom, prostredím a budovou. Je novým fenoménom v architektúre.
VA je úzko spätá s vývojom príslušných počítačových softvérov, z čoho sa odvíja aj datovanie jej vzniku – 90. roky 20. storočia.
Tento pojem nemá zatiaľ pevné miesto v odbornej terminológii a osciluje medzi dvoma významovými poňatiami:
Sociálna interaktivita
Architektúra vypovedá a vzťahuje sa k dobe, v ktorej vzniká, preto môže byť virtuálna architektúra považovaná za dôsledok informačného, komunikačného a globalizačného boomu, ktorý môže v extrémnom prípade vyústiť do antiurbánnej éry vyplývajúcej z virtualizácie sociálneho života. Architektúra determinuje typ sociálnych interakcií a väzieb ľudí, pre ktorých je dané prostredie vytvorené. Súčasne však platí, že sociálne interakcie a aktivity vytvárajú architektúru. Tvorcovia VA sa zaoberajú práve skúmaním a interpretáciou druhej časti spomínanej definície, a to sociálnymi vplyvmi na architektúru.
Princípy tvorby virtuálnej architektúry
Tento prístup k architektúre poskytuje autorovi bezpečie virtuálnej reality – nemusí prekonávať prekážky v podobe investícií do technologických, konštrukčných a materiálových noviniek. Poskytuje autorovi priestor pre vlastnú interpretáciu prostredia a vzorcov ľudského správania a potrieb, odráža autorove myslenie a jeho predstavy o využívaní priestoru. Možnosť overenia si virtuálneho konceptu je však obmedzená na virtuálny prevádzkový model, čím sa stráca reálna konfrontácia architektonického prostredia a jeho užívateľa.
Znaky
Charakteristickými znakmi sú interaktivita, flexibilita, variabilita, subjektívnosť a čiastočný odklon architektúry od jej zaužívanej sociálnej a kultúrnej role, čo pri nevhodnej interpretácii môže doviesť k až populistickému gýču či bezobsažnej avantgarde.
Architektonické štúdiá
Architektonické štúdiá a architekti, ktoré sa zaoberajú tvorbou virtuálnej architektúry:
Serafín
Serafín môže byť:
Mirosław Hermaszewski
Mirosław Hermaszewski (* 15. september 1941, Lipniki – † 12. december 2022, Varšava ) bol prvý poľský kozmonaut. V roku 1978 sa spolu so sovietskym kozmonautom Piotrom Klimukom zúčastnil druhého letu programu Interkozmos s posádkou, v kozmickej lodi Sojuz 30, a absolvoval pobyt na kozmickej stanici Saľut 6.
Let do vesmíru
V lete 1976 bolo na stretnutí zástupcov medzinárodného programu Interkozmos, ktorý založil ZSSR, oznámené, že lety do vesmíru za účasti zástupcov krajín socialistického bloku sa uskutočnia v rokoch 1978 až 1985. Poradie, v akom sa jednotlivé krajiny zúčastnia, však nebolo stanovené. Prirodzenými kandidátmi boli Československo a NDR ako technologicky najvyspelejšie krajiny a krajiny s relatívne najväčším prínosom pre Interkozmos. Vodca NDR Erich Honecker naliehal, aby jeho krajina dostala prednosť - v tom čase bol na druhej strane železnej opony západonemecký fyzik Ulf Merbold označený za prvého neamerického kandidáta na astronauta a Honecker chcel, aby sa na obežnú dráhu ako prvý dostal východný Nemec. Avšak po intervencii predstaviteľov Poľskej ľudovej republiky, v ktorej boli použité ekonomické a historické argumenty na prezentáciu Poľska ako hlavného obchodného partnera a spojenca v boji proti Tretej ríši, Moskva nakoniec rozhodla, že ako prví poletia do vesmíru predstavitelia Československa a práve Poľska. Rozhodnutie bolo politické - spoločenská situácia v oboch krajinách bola pre úrady nepriaznivá (disidentské hnutie Charta 77 v Československu a protesty proti oznámenému zvýšeniu cien v Poľsku) a bolo potrebné odviesť pozornosť verejnosti.
Prvú medzinárodnú posádku v programe Interkozmos tvorili Vladimír Remek a Alexej Gubarev a leteli v marci 1978. Hermaszewski letel od 17:27 hod. 27. júna 1978 do 16:31 hod. 5. júla 1978 spolu s Piotrom Klimukom na kozmickej lodi Sojuz 30. Po ukončení výskumného programu sa 5. júla uskutočnilo pristátie v stepiach Kazachstanu. Počas 8-dňovej misie sa uskutočnilo 126 obletov Zeme a bolo vytvorených niekoľko poľských rekordov schválených FAI: výška letu - 363 km, rýchlosť letu - 28 000 km/h, dĺžka letu - 190 hodín 3 minúty 4 sekundy, prekonaná vzdialenosť - 5 273 257 km a ďalšie. Hermaszewski sa stal 89. človekom vo vesmíre.
Soter (pápež)
Soter alebo Sotér, latinsky Soterius, (*? Fondi, Taliansko - † okolo 174/175, Rím, Taliansko) bol v rokoch 165-174/175) 12. pápežom. Bol Ital z Kampánie. Udalosťou veľkého významu, ktorá sa stala v Ríme za Soterovej vlády, bolo zavedenie Veľkej noci ako každoročného sviatku. Sviatok má 22. apríla.
Barrett (album)
Barrett je druhý sólový album britského gitaristu a speváka Syda Barretta, ktorý je známy ako jeden zo zakladateľov skupiny Pink Floyd. Album vyšiel na jeseň roku 1970.
V období nahrávania albumu Barrett 6. júna 1970, vystúpili spolu Syd Barrett, David Gilmour a Jerry Shirley na ich jedinom sólovom koncerte, ktorý sa konal v rámci podujatia Music and Fashion Festival. Toto vystúpenie trvalo približne 15 minút.
Po vydaní druhého albumu sa Syd Barrett stiahol do ústrania a okrem krátkej epizódy so skupinou Stars v roku 1972 a pokusom o nahrávanie v roku 1974 sa definitívne vytratil z verejného života.
Avocourt
Avocourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laura Dernová
Laura Elizabeth Dernová (* 10. február 1967, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka, režisérka a filmová producentka.
Pochádza zo známej hereckej rodiny, jej otcom je Bruce Dern a matkou Diane Laddová. Za svoju kariéru, začatú už v roku 1973, bola ocenená mnohými prestížnymi cenami (vrátane Oscara). Medzi jej najznámejšie roly patria paleobotanička Ellie Sattlerová, ktorú stvárnila vo filme Jurský park (1993) a Jurský park 3 (2001). Na konte má však niekoľko desiatok ďalších filmov, vrátane dramatických rolí. Účinkuje tiež v televíznych seriáloch.
Agelaos
Agelaos (starogr. Ἀγέλαος – Agelaos, ) môže byť:
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2015
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2015 bola kvalifikácia vo florbale žien na Majstrovstvá sveta 2015, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 23 družstiev, ktoré súťažili o 15 miest na záverečný turnaj v 5 kvalifikačných skupinách na 3 kontinentoch. Kvalifikácia prebiehla od 23. januára do 8. februára 2015.
Priamy postup
Priamo postúpila iba hostiteľská krajina:
Účastníci kvalifikácie
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IFF v roku 2014.
Skupina 1
🇵🇱 Poznaň
Skupina 2
🇱🇻 Valmiera
Pozn: Maďarsko nepostúpilo ako najhoršie družstvo z troch európskych skupín. Kvôli nerovnosti skupín sa výsledky proti poslednému družstvu z dvoch 6-členných skupín nezapočítavali do mikrotabuľky družstiev zo štvrtých miest.
Skupina 3
🇸🇰 Nitra (Mestská hala Nitra)
Pavlovien
Pavlovien bola mladopaleolitická kultúra (29 – 24 000 pred Kr.). Táto kultúra bola rozšírená v strednej Európe (Morava, Poľsko a Rakúsko) a svoje pomenovanie dostala podľa lokality Pavlov v Pavlovských vrchoch.
Charakteristika
Kultúru charakterizuje zakladanie trvalejších sídlisk, ktoré poskytujú bohatú štiepanú kamennú industriu (najmä útle čepele) a množstvo nástrojov zhotovených z kostí a parohov zvierat (napr. sobov). Pre kultúru sú typické tiež reliéfne plastiky zhotovené z mamutoviny a drobné hlinené figúrky zvierat.
Ekonomická univerzita v Bratislave
Ekonomická univerzita v Bratislave je najstaršia vysoká škola ekonomického zamerania na Slovensku. Vznikla v roku 1940 ako súkromná Vysoká obchodná škola v Bratislave (VOŠ). V roku 1945 bola škola poštátnená a premenovaná na Slovenskú vysokú školu obchodnú. Od roku 1949 bol tento názov zmenený na Vysoká škola hospodárskych vied a od roku 1952 na Vysoká škola ekonomická (VŠE). Terajší názov Ekonomická univerzita v Bratislave bol stanovený na základe zákona č. 292/1992 Zb. SNR zo dňa 28. apríla 1992.
Počas svojej existencie vychovala vyše 112 000 absolventov. V súčasnosti tu študuje približne 7 000 študentov. V rámci výchovno-vzdelávacej činnosti Ekonomická univerzita organizuje vysokoškolské štúdium bakalárske, inžinierske, doktorandské a celoživotné vzdelávanie občanov (vo firmách) a možnosť výskumu. Študenti majú možnosť ako cudzie jazyky študovať angličtinu, nemčinu, francúzštinu, španielčinu, ruštinu a taliančinu.
EUBA sa od roku 2021 radí k 6 percentám škôl na svete so zameraním na ekonomické študijné programy, ktoré získali prestížnu akreditáciu AACSB. Je tak prvou slovenskou, prvou v rámci bývalého Československa a treťou univerzitou v rámci krajín V4, ktorá získala túto akreditáciu.
Poskytuje vysokoškolské vzdelávanie v 27 akreditovaných študijných programoch 1. bakalárskeho), v 31 študijných programoch 2. (magisterského) a v 21 študijných programoch 3. (doktorandského) stupňa štúdia na 6 fakultách v Bratislave a na jednej fakulte v Košiciach.
Študenti majú možnosť získať dvojitý diplom v študijných programoch vyučovaných v anglickom jazyku (Nottingham Trent University vo Veľkej Británii, NIDA v Bangkoku v Thajsku, VŠE v Prahe, Ningbo University v Ningbo v Číne, University of Latvia v Rige v Lotyšsku, Univerzita národného a svetového hospodárstva v Sofii v Bulharsku, Kyjevská národná ekonomická univerzita Vadyma Heťmana na Ukrajine, University of Pavia v Taliansku, University of Strasbourg vo Francúzsku, University of Würzburg-Schweinfurt v Nemecku), ale aj spoločný diplom v študijnom programe vyučovanom v slovenskom jazyku s Právnickou fakultou UK v Bratislave.
Internacionalizácia vzdelávania a medzinárodná spolupráca patria dlhodobo medzi priority EU v Bratislave. Univerzita dosahuje vynikajúce výsledky v mobilitných programoch, čo ocenili v minulosti viaceré renomované národné a medzinárodné inštitúcie, ako napríklad Európska komisia. V programe Erasmus+ patrí medzi TOP 200 vysokoškolských inštitúcií z hľadiska počtu vyslaných študentov, ktorých je každý rok takmer 350. Rovnako je potešiteľný vysoký záujem o EU v Bratislave zo strany zahraničných študentov, čo spoluvytvára podnetné akademické prostredie. Študenti tak majú možnosť konfrontovať sa s rôznorodými názormi a kultúrnymi rozdielnosťami, čo im pomáha lepšie spoznávať svet.
EUBA administruje multiregionálne programy v oblasti vysokého školstva, ako je CEEPUS, ERASMUS a iné. EU v Bratislave úspešne absolvovala medzinárodnú evalváciu, vykonanú Európskou asociáciou univerzít (EUA).
Fakulty
Ekonomická univerzita v Bratislave má v súčasnosti 7 fakúlt:
Kampus
Ekonomická univerzita má v rámci svojho kampusu viaceré budovy, ktoré sú alokované v rámci celej Bratislavy. Hlavný areál Ekonomickej univerzity v Bratislave sa nachádza v Petržalke a je rozdelený medzi starú budovu V1 a novú budovu V2. Stará budova V1 je domovom Národohospodárskej fakulty (NHF), Obchodnej fakulty (OF) a Slovenskej ekonomickej knižnice (SEK). V tejto budove sa nachádza aj predajňa študijnej literatúry, kopírovacie centrum a bufet. Nová budova V2, vyššia budova, je sídlom Fakulty podnikového manažmentu (FPM), Fakulty hospodárskej informatiky (FHI), Fakulty medzinárodných vzťahov (FMV) a Fakulty aplikovaných jazykov (FAJ). V tejto budove sa nachádza aj rektorát, bufet, kopírovacie služby a EUBA FAN SHOP. Obe budovy sú prepojené chodbou a obsahujú prednáškové aj seminárne miestnosti. Miestnosti v starej budove (V1) sú označené písmenom a číslom, kde písmeno vyjadruje blok (B - naľavo, D - napravo) a prvé číslo značí poschodie (1=prízemie). Označenie miestnosti v nové budove (V2) je písmeno, číslo a bodka/medzera/podčiarkovník, kde písmeno označuje blok (B - ľavé krídlo, A - stred, C, D, E - pravé krídlo), prvé číslo značí poschodie (1=prízemie) a ďalšie dvojčíslie je označenie miestnosti. Na kampusu sa nachádzajú aj šatne, ktoré sú k dispozícii študentom na odloženie vrchného oblečenia alebo cestovnej batožiny. Šatne sa nachádzajú v obidvoch budovách, v budove V1 na konci vestibulu v bloku B je miestnosť ŠATŇA 1 a v budove V2 vo vestibule za výťahmi je miestnosť 1.08.
Internáty EU
Na Ekonomickú univerzitu v Bratislave je možné sa dostať rôznymi spôsobmi, vrátane verejnej dopravy. Pre študentov, ktorí bývajú v ŠD Starohájska 4 a 8, je najbližšou zastávkou s názvom "Starohájska" na autobus číslo 68, ktorý ide priamo pred Ekonomickú univerzitu. Pre študentov bývajúcich v ŠD Ekonóm je najlepšou voľbou využitie autobusu číslo 87. Zastávka "Prístav" sa nachádza v smere na univerzitu a zastávka "Plynárenská" v smere z univerzity. Tieto zastávky poskytujú pohodlné spojenie medzi internátom Ekonóm a Ekonomickou univerzitou. Na univerzitu sa dá dostať aj pešo alebo na kolobežke, bicykli cez Prístavný most. Cesta trvá približne 15 mínut. Študenti ubytovaní v ŠD Vlčie hrdlo môžu taktiež využiť autobus číslo 87 zo zastávky "Refinery Gallery". Autobus ide priamo na univerzitu. Pre študentov, ktorí bývajú pri horskom parku v ŠD HOPA a DOPA, je najlepšie využiť autobus číslo 84. Zastávka "Hroboňova" je miestom, kde môžu študenti nastúpiť, a potom na zastávke "Bulíková" prejsť 5 minút pešo alebo prestúpiť na iný spoj. Taktiež sa dá využiť spoj 83 z Hroboňovej s prestupom na zastávke Hálová na autobus 99 alebo 88. Počas semestra funguje priamy ad hoc spoj číslo 184, ktorý premáva zo zastávky "Hroboňova" smerom na univerzitu a z univerzity na zastávku "Prokopa Veľkého".
Jedálne EU
Stravovanie na Ekonomickej univerzite v Bratislave (EU BA) je zabezpečené prostredníctvom rôznych stravovacích zariadení. Študenti, zamestnanci a dôchodcovia majú možnosť využiť študentské jedálne a bufety, kde sa ponúkajú rôzne jedlá za prijateľné ceny. Prevádzka stravovacích zariadení je prispôsobená letnej prevádzke, pričom sa venuje aj nepretržitému výdaju stravy. Tieto zariadenia sú dôležitou súčasťou stravovacej infraštruktúry univerzity, poskytujúc stravné možnosti pre široké spektrum ľudí spojených s EU BA.
Okrem stravovania na samotnej univerzite, študenti EU BA majú tiež možnosť stravovať sa v Mlynskej doline v prevádzkach Univerzity Komenského. Táto spolupráca medzi univerzitami umožňuje študentom viac možností pri výbere stravovania, čo prispieva k ich pohodliu a dostupnosti kvalitnej stravy.
Počet študentov
Graf nižšie zobrazuje vývoj počtu študentov vo všetkých formách štúdia na Ekonomickej univerzite v Bratislave.
Jaroslav Török
Jaroslav Török (* 1. december 1971, Martin) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
S hokejom začínal Martine. V sezóne 1990/91 debutoval v česko-slovenskej lige, keď pôsobil v HK Nitra. V poslednom ročníku tejto súťaže 1992/93 odohral päť zápasov za Duklu Trenčín, viac za MHC Martin v 1. slovenskej národnej hokejovej lige.
V premiérovom ročníku slovenskej extraligy pomohol Martinu dosiahnuť 3. miesto. Za tento klub odohral aj ďalšie štyri roky. Pred sezónou 1998/99 ho angažoval HKm Zvolen, kde od ďalšieho ročníka vytvoril produktívnu dvojicu s Richardom Šechným. Od sezóny 1999/00 klub dosiahol tri finálové účasti za sebou, pričom v druhej zvíťazil nad Duklou Trenčín a vybojoval prvý majstrovský titul.
Ročník 2003/04 začal v MsHK Žilina, po 29 zápasoch sa vrátil do Zvolena. 14. februára 2004 počas 47. kola základnej časti proti Slovanu Bratislava utrpel po zákroku Juraja Halaja zranenie hlavy a chrbtice, pričom mu praskol siedmy stavec. Operácia nebola potrebná, sezóna sa však pre neho skončila.
Ďalší ročník začal v HK Nitra a opäť dokončil vo Zvolene. Sezónu 2005/06 začal v MHC Martin, 31. januára 2006 prestúpil v rámci hosťovania do HC Košice. S týmto mužstvom absolvoval aj letnú prípravu, avšak Martin podal protest na Arbitrážnu komisiu SZĽH, ktorá rozhodla, že je stále hráčom ich klubu.
Reprezentácia
Reprezentoval na neúspešnej kvalifikačnej časti ZOH 2002 v Salt Lake City (13. miesto). V slovenskej reprezentácii odohral 35 zápasov, strelil 8 gólov.
Trénerské pôsobenie
Počas sezóny 2012/13 pôsobil ako asistent trénera Petra Mikulu v HKm Zvolen. V decembri 2012 mal klub viacero zranených a uvažoval o návrate k aktívnemu hokeju, keď mu hráči vybavili registračný preukaz. Napokon ho neuskutočnil, keďže sa k aktívnemu hokeju vrátil Ladislav Čierny. Zvolen vybojoval majstrovský titul po finálovom víťazstve nad HC Košice 4:1 na zápasy. V mužstve pôsobil na rovnakom poste aj v nasledujúcej sezóne, keď bol hlavným trénerom Július Šupler, po jeho abdikácii 26. februára 2014 sa dočasne stal hlavným trénerom. Už na ďalší deň bol za hlavného trénera vymenovaný Josef Turek, pričom Török ostal v pozícii asistenta. V júli 2014 sa s vedením dohodol na ukončení spolupráce, keď nepristúpil na navrhnuté podmienky. Podľa jeho slov nedostal výplatu za obdobie od 1. novembra do 30. apríla.
Osobný život
Je ženatý, s manželkou Dankou majú dvoch synov – Tomáša a Erika. Tomáš (* 1995) je takisto hokejový útočník, reprezentant Slovenska do 18 rokov.
Singularita (matematika)
V matematike, singularita vo všeobecnosti predstavuje bod, v ktorom daný matematický objekt nie je definovaný, alebo bod v ktorom sa objekt výnimočne nespráva korektne, napr. funkcia nemá deriváciu.
Napríklad matematická funkcia
má na obore reálnych čísiel singularitu v bode x = 0, v ktorom vyletí do ±∞ a nie je v ňom definovaná. Funkcia g(x) = |x| (pozri absolútna hodnota) má tiež singularitu v bode x = 0, nakoľko v ňom nie je derivovateľná. Podobne, graf definovaný rovnicou y2 = x má tiež singularitu v bode [0,0], pretože v ňom má „roh“ (vertikálnu dotyčnicu).
Algebrická množina definovaná rovnicou y2 = x2 v súradnicovom systéme (x, y) má singularitu v bode [0,0], pretože v ňom nepripúšťa dotyčnicu.
Komplexná analýza
V komplexnej analýze existujú štyri druhy singularít. Nech U je otvorená podmnožina komplexného čísla C, a je prvkom U a f je holomorfná funkcia (po anglicky holomorphic function) definovaná na U \ {a}.
Využitie
Matematická singularita sa v technickej praxi používa na tzv. čiernu mágiu. Ak sa nám totiž podarí delenie nulou, tak môže platiť aj napr. 1+1=3 alebo čokoľvek potrebujeme (a to aj bez dodatočného dodefinovania). Samozrejme, že v inžinierskej praxi nedelíme úplne nulou ale sa k nej blížime. Takto sa dajú napr.:
Na to slúži tabuľka funkcií čiernej mágie. Obsahuje ale len také, pre ktoré existuje nejaké overené technické použitie. Napríklad rotujúce systémy sú takmer čierna mágia, len si to obyčajne nikto ani nevšimne.
Rispet
Rispet alebo zriedkavo rispetto či rispetti (množné číslo rispety alebo zriedkavo rispetti; po taliansky jednotné číslo rispetto - doslova „úcta“, množné číslo rispetti) je strofický básnický útvar, pôvodne talianska (hlavne toskánska) ľudová milostná pieseň, neskôr lyrická báseň, skladajúca sa z jedného štvorveršia a dvoch dvojverší s rýmom abab cc dd.
V slovenčine v tvorbe rispetov vynikal napr. Vojtech Mihálik (Apassionata, 1964).
Sloboda vôle
Sloboda vôle je schopnosť človeka samostatne určovať svoje činy, konať podľa vlastného uváženia, za základe vlastného rozhodnutia. Z etického hľadiska je to schopnosť človeka pri uskutočňovaní činu uskutočňovať aj morálnu voľbu medzi dobrom a zlom, mravným a nemravným. Človek, keďže táto voľba závisí od neho, má aj morálnu zodpovednosť, jeho činy sa kvalifikujú alebo ako zásluha, alebo ako vina.
Z pohľadu indeterminizmu sloboda vôle nezávisí od vonkajších príčin, pretože zdroj aktivity človeka a jeho schopnosti voliť činy spočíva vo vôli ako takej, ktorá je protikladná nevyhnutnosti.
Ibiš lekársky
Ibiš lekársky (Althaea officinalis) ľudovo nazývaný lajbiš, preskiernik, ibišek je liečivá rastlina z čeľade slezovité (Malvaceae).
Vzhľad
Je to trváca, vyše vysoká rastlina, porastená mäkou plsťou. Stonky vyrastajú z hrubého podzemku a v dolnej časti majú dloňovito päťlaločnaté, v hornej časti dlanovito trojlaločnaté, zamotosivé, plstnaté, pílkovité listy. Kvety sú slabo ružovkasté a veľké vyrastajúce z pazúch listov a zakončujú byľ riedkymi strapcami. Sú päťpočetné, majú päťramenný kalich pod ktorým je zelený kalištek. Kvitne v júli až v auguste. Rozmnožuje sa semenami, alebo umelo delením trsov. Vrchný semenník je terčovitý, mnohopuzdrový a dozrieva na diskovitý plod rozpadajúci sa na viac tvrdiek.
Ekológia
Na Slovensku rastie v južných oblastiach na vlhkých slaných teplých lúkach. Hojne rastie v oblasti Stredozemného mora.
Zber a účinky
Zbiera sa koreň a kvet. Koreň sa vykopáva v jeseni alebo na jar z dvojročných až trojročných rastlín. Listy sa zbierajú pred kvitnutím iba postupne. Kvet sa zbiera v čase kvitnutia. Droga obsahuje vo všetkých častiach až 35% slizu, silicu, cukor, škrob, mastný olej a iné. Je to stará liečivá rastlina s odhlieňovacím a slizovým účinkom. Používa sa pri kataroch dýchacích a tráviacich orgánov. Z odvarov sa pripravujú sirupy, čaje a obklady.
Pontcharra-sur-Turdine
Pontcharra-sur-Turdine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Charles Bachman
Charles William Bachman (* 11. december 1924, Manhattan, Kansas, USA – † 13. júl 2017, Lexington, Massachusetts ) bol americký informatik a softvérový inžinier. Je známy predovšetkým pre svoju prácu v oblasti databázových systémov, za ktorú v roku 1973 dostal Turingovu cenu. Je autorom databázového systému Integrated Data Store (IDS), ktorý vyvinul v 60. rokoch 20. storočia počas svojho pôsobenia v General Electric.
Alberto Martín
Alberto Martín (* 20. august 1978, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre.
Ján Smolec
Ján Smolec (* 10. jún 1932, Blay, Francúzsko) je slovenský novinár, reportér, spisovateľ, bývalý poslanec Federálneho zhromaždenia ČSFR a bývalý poslanec NR SR.
Životopis
Narodil sa v roku 1932 v Blay vo Francúzsku v rodine slovenského baníka Tomáša, ktorý tam pracoval až do roku 1935. Otec aj s matkou Annou pochádzali z obce Pohronská Polhora, do ktorej sa vrátili ešte pred 2. svetovou vojnou.
Od roku 1935 vyrastal v Pohronskej Polhore. Vyučil sa a pracoval vo firme Baťa. Absolvoval Vysokú školu stranícku v Prahe. Po druhej svetovej vojne sa ako mnohí iní mladí ľudia nadchol pre myšlienky socializmu. V rokoch 1956 – 1969 bol redaktorom denníka Smena. Do roku 1968 bol predsedom ZO (závodná organizácia) KSS v jej redakcii. Po okupácii Československa vojskami Varšavskej zmluvy v roku 1968 na stránkach denníka Smena verejne kritizoval tento nelegitímny medzinárodný akt. Patril medzi prvých novinárov, spolu s Jánom Čomajom a Milanom Várošom, ktorí nemohli vykonávať svoje povolanie. Po nútenom odchode z redakcie pracoval na viacerých miestach. V rokoch 1980 – 1982 postgraduálne študoval na Vysokej škole ekonomickej hospodársku propagáciu. Ján Smolec sa po novembri 1989 stal riaditeľom vydavateľstva Tatrapress a vytvoril v ňom edíciu Svedectvá. Začali v nej vychádzať knižky o utajovaných slovenských osobnostiach a období, ktoré malo navždy zostať pred verejnosťou tabu. Po novembri 1989 člen Slovenského zväzu novinárov, ktorý sa neskôr zmenil na Syndikát slovenských novinárov. Avšak nebol spokojný s tým, že vedenie syndikátu vôbec neprejavovalo ani najmenší záujem o národné a emancipačné záujmy Slovenska. Preto spolu s R. Kaliským, D. Slobodníkom, D. Machalom, J. Ferkom, P. Štrelingerom, G. Zelenanyom a mnohými ďalšími založili klub novinárov Za pravdivý obraz Slovenska. Neskôr sa klub stal základom novej novinárskej organizácie – Združenia slovenských novinárov.
V roku 1992 bol zvolený za poslanca Snemovne národov Federálneho zhromaždenia za HZDS. Ako poslanec zahlasoval spolu so 45 slovenskými poslancami Snemovne národov a 30 poslancami slovenskej časti Snemovne ľudu 25. novembra 1992 za ústavné rozdelenie Česko-Slovenska, čím sa zaradil medzi zakladateľov modernej slovenskej štátnosti. Po vzniku samostatného Slovenska sa v roku 1993 stal opäť novinárom. Až do roku 1996 bol šéfredaktorom denníku Slovenská republika. V roku 1994 bol zvolený za poslanca NR SR za HZDS a stal sa členom Výboru NR SR pre verejnú správu, územnú samosprávu a národnosti. V roku 1996 sa jeho meno spomínalo v súvislosti s funkciou veľvyslanca v Taliansku. V parlamentných voľbách v roku 1998 kandidoval opäť za HZDS, no z 81. miesta na kandidátke sa do NR SR už neprebojoval.
Rodina
Manželka Jozefína je pôvodným povolaním zdravotná sestra. Má dvoch synov, Ľuboša (* 1959) a Maroša (* 1974). Ľuboš je podnikateľ v lodnej doprave. Mgr. Maroš je od 1. mája 2011 šéfredaktorom obnovených Slovenských národných novín, ktoré vydáva ako týždenník Matica slovenská, ktorej je od roku 2014 správcom.
Dielo
Je autorom mnohých novinových reportáží, fejtónov a úvah. Editoroval knihu spomienok A. Rašlu a E. Žabkayho Proces s dr. J. Tisom, V. Plevzu Vzostupy a pády (Gustáv Husák prehovoril), a knihu s bývalým riaditeľom ŠtB A. Lorencom Ministerstvo strachu. Je spoluautorom knihy Horúce témy (1991), trojdielnej publikácie Zamlčaná pravda a autorom knihy (Ne)zazubadlený reportér (2008).
Ocenenia
Za reportáž o živote v Partizánskom, kde poukázal na neprirodzené zloženie obyvateľstva – na desať žien pripadal iba jeden muž, získal Fučíkovu cenu, ako jeden z mála slovenských novinárov. Za prínos k vzniku samostatnej Slovenskej republiky v roku 1993 v pozícii poslanca Federálneho zhromaždenia ČSFR, získal v roku 1998 Rad Andreja Hlinku II. triedy. Matica slovenská mu v roku 2018 udelila medailu pri príležitosti osláv 25. výročia vzniku samostatnej Slovenskej republiky.
Exekútor (povolanie)
Súdny exekútor je štátom určenou a splnomocnenou osobou na vykonávanie núteného výkonu exekučných titulov (tzv. exekučná činnosť). V súvislosti s výkonom exekučnej činnosti má exekútor postavenie verejného činiteľa. Vykonávanie exekučnej činnosti je výkonom verejnej moci.
Predmet činnosti súdneho exekútora
Exekútor vykonáva exekučnú činnosť nestranne a nezávisle. Pri výkone svojej činnosti je viazaný len Ústavou Slovenskej republiky, ústavnými zákonmi, medzinárodnými zmluvami, zákonmi, inými všeobecne záväznými právnymi predpismi vydanými na ich vykonanie a rozhodnutím súdu vydaným v exekučnom konaní. Činnosť exekútora je nezlučiteľná s pracovným pomerom alebo s obdobným pracovným vzťahom, podnikaním, členstvom v štatutárnom orgáne obchodnej spoločnosti alebo družstva alebo členstvom v dozornom orgáne obchodnej spoločnosti alebo družstva alebo s vykonávaním inej zárobkovej činnosti s výnimkou vedeckej, pedagogickej, literárnej, umeleckej a publicistickej činnosti.
Predpoklady pre vymenovanie do funkcie súdneho exekútora
Za exekútora možno vymenovať občana: Slovenská komora exekútorov umožní vykonať odbornú skúšku do šiestich mesiacov odo dňa podania žiadosti exekútorskému koncipientovi, ktorý spĺňa vyššie uvedené podmienky.
Disciplinárna zodpovednosť súdneho exekútora
Exekútor je disciplinárne zodpovedný za disciplinárne previnenie. Disciplinárnym previnením je zavinené porušenie povinností pri výkone činnosti exekútora, porušenie iných povinností podľa Exekučného poriadku, porušenie sľubu, správanie, ktorým narúša dôstojnosť svojej funkcie a pokračovanie napriek predchádzajúcej výzve vo výkone činnosti, ktorá je nezlučiteľná s funkciou exekútora. Disciplinárnym previnením je aj zavinené konanie exekútora, ktoré má za následok prieťahy v exekučnom konaní alebo v disciplinárnom konaní. Za disciplinárne previnenie možno uložiť ako disciplinárne opatrenie
Za závažné disciplinárne previnenie možno uložiť ako disciplinárne opatrenie
Azannes-et-Soumazannes
Azannes-et-Soumazannes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pierrefitte-en-Cinglais
Pierrefitte-en-Cinglais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 255 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
San Diego (sopka)
San Diego je vulkanické pole, nachádzajúce v západnej časti Salvádora, sa neďaleko hranice s Guatemalou. Pole pozostáva z niekoľkých troskových kužeľov a lávových dómov prevažne bazaltového zloženia. Je rozdelené na dve časti, prvá sa nachádza v okolí jazera Lego Güija (ktoré bolo vytvorené prehradením toku rieky lávovými prúdmi vyprodukovanými vulkanizmom poľa) a druhá severne od jazera neďaleko hraníc s Guatemalou. Dátum poslednej erupcie nie je známy, no vulkanické produkty vykazujú pomerne mladý vek (len niekoľko tisíc rokov).
Rudolf Cortés
Rudolf Cortés (nesprávne uvádzaný ako Cortéz) rodným menom Rudolf Kraisinger, (* 16. marec 1921, Plzeň - † 12. december 1986, Krásná Lípa) bol český herec a spevák populárnych piesní. Mal hlas barytónového rozsahu. Okrem spievania bol aj hercom, zahral si niekoľko epizódnych rolí v českých filmoch. Bol pôvodným divadelným predstaviteľom ústrednej postavy v hre Limonádový Joe aneb Koňská opera. V rovnomennom filme úlohu hral aj spieval Karel Fiala, Rudolf Cortés si zahral v tomto filme iba epizódnu rolu.
Meno
Otec Rudolfa Cortésa - sa volal Rudolf Kraisinger a bol debnár, syn Víta Kraisingera a Marie rod. Kreismannovej z Plzne. Matka Rudolfa Cortésa - sa volala Mercedes rod. Cortés, narodila sa v Sao Paolo v Brazílii, bola dcéra Manuela Cortésa reštauratéra v Sao Pablo a Marie rod. Rodrigézovej narodenej v Španielsku. V roku 1955 sa Rudolf Kraisinger oficiálne premenoval na Rudolfa Cortésa: - 12. septembra 1955 Odbor pro vnitřní věci rady Obvodního národního výboru v Prahe 3 povolil oficiálne prijať a používať meno Cortés namiesto Kraisinger. Toto meno dovolil používať tiež manželke Dagmar, dcére Dagmar a synovi Rudolfovi.
Životopis
Jeho otec Rudolf sa v čase keď pracoval v Južnej Amerike ako debnár, zoznámil s Mercedes Cortésovou s ktorou sa potom oženil a spolu žili v Čechách. Narodili sa im dvaja synovia. Od 15.8.1935 do 25.11.1942 sa Rudolf najprv vyučil a potom pracoval ako samostatný kožušník vo Velkozávodě s kožešinami v Prahe. Od roku 1940 začal spievať v speváckom spolku Smetana, kde spieval I.bas a potom chodil aj do Komornej spevohry.
Rodina, koníčky
Prvýkrát sa oženil 22. decembra 1945 a za manželku si vzal Dagmar. V roku 1947 sa im narodilo prvé dieťa, dcéra Dagmar, v roku 1951 druhé dieťa, syn Rudolf ml. V roku 1965 sa manželia rozviedli. Neskôr sa znova oženil, jeho druhá manželka sa volá Alena. Narodil sa im syn David Cortés. Rudolf Cortés bol vášnivým rybárom, na každú cestu autom si brával so sebou tašku s rybárskymi prútmi a udicami.
Diskografia
diskografia nie je úplná
Citroën Rosalie
Citroën Rosalie je označenie typu automobilov vyrábaných francúzskou automobilkou Citroën v rokoch 1932 až 1939. V roku 1934 prešli modely faceliftom, ktorý je podobný modelu Traction Avant, s priklonenou maskou chladiča a lepšou aerodynamikou. Facelift je označovaný ako NH, Nouvelle habillage = nové šaty. Model predstavoval lacnejšiu konvenčnú alternatívu so zadným náhonom oproti modelu Traction Avant. Vo svojej dobe patril do triedy luxusných vozidiel. Po príchode modelu TA v rebríčku triedy poklesol.
Diesel v osobnom automobile
V decembri roku 1932 sa André Citroën spojil s geniálnym konštruktérom Sirom Harrym Ricardom. Podieľali sa na výskume spaľovacích komôr pre použitie "ťažkého ropného oleja" dnešnej nafty. Citroën použil Ricardov patent pre vstrekovanie nafty zvaného Comet. Vznikol tak motor Ricardo-Citroen Diesel.
Citroën Rosalie sa stal druhým sériovým automobilom na svete s naftovým motorom v osobnom vozidle. A prvým s turbulentným plnením a vstrekovaním Comet. Naftové motory boli nevýhodné kvôli veľkému objemu a malému výkonu. Boli využiteľné len v nákladných vozidlách a ťažkých dopravných prostriedkoch. Ich ďalšou nevýhodou boli nízke otáčky a preto bolo potrebné mať prevodovku s viac rýchlostnými stupňami. Prvým naftovým motorom v osobnom automobile bol americký Cummins v roku 1929 s oveľa väčším motorom pre dosiahnutie optimálneho výkonu sa montoval do veľkých limuzín.
V roku 1933 vznikol prvý motor z dielne Citroënu a Ricarda s turbulentným plnením. 27. novembera 1934 bol model prezentovaný v modeli Rosalie 10Di. Z nej neskôr vznikli nákladné verzie 500Di a 850Di. V roku 1935 bolo vyrobených niekoľko automobilov pre výskum. Modely dokázali, že naftový motor s turbulentným preplňovaním je vhodný pre denné použitie. Dosahoval otáčky cez 3500 ot./min a výkon 40k pri objeme 1750 cc čo bolo porovnateľné s benzínovými motormi. Motory Di sa stali obľúbenými vďaka nižším vibráciám, ktoré sa tak neprenášali do kabíny.
Prvý Crash Test
V roku 1932 André Citroën demonštroval odolnosť celokovovej kabíny, skotúľaním Rosalie z kopca do údolia. Karoséria automobilu zostala aj napriek mnohým pretočeniam v celku a dvere sa dali otvoriť. Neskôr demonštroval pevnosť karosérie tým, že na strechu malého modelu Rosalie 8 posadil autobus plný cestujúcich.
Šport
náhľad|Malá Rosalie, rekord Na ráme automobilu Rosalie 8 vznikol špeciálny pretekársky model La Rosalie vo viacerých sériách. Model prekonal viacero svetových rekordov. Najslávnejším je rekord z roku 1933, 300 000 kilometrov len s výmenami oleja a paliva. Vytvorenie rekordu trvalo 134 dní a priemerná rýchlosť bola /h. Rekord bol reklamnou demonštráciou spoločnosti Yacco, ktorý mal poukázať na kvalitu ich minerálneho oleja.
500Di a 850Di
Z modelu Rosalie vzišli aj dve úžitkové verzie s naftovým motorom Di s nepriamym vstrekovaním a turbulentným plnením (High turbulence indirect injection). Modely sa využívali ako dnešné úžitkové vany. Výroba prebiehala od roku 1936 do 1938. V tom istom čase vznikol aj väčší nákladný model 23 Di.
Peter Lorre
Peter Lorre (vlastným menom Ladislav Löwenstein; * 26. jún 1904, Ružomberok – † 23. marec 1964, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol známy hollywoodsky herec a režisér.
Životopis
Narodil sa v židovskej rodine v Ružomberku. V mladom veku sa so svojimi rodičmi presťahoval do Viedne, kde absolvoval základnú a strednú školu. Tu začal aj s herectvom, keď nadviazal spoluprácu s viedenským umelcom Richardom Teschnerom. Spolu pôsobili okrem Viedne aj vo Vroclave a Zürichu. V roku 1920 prišiel do Berlína, kde spoznal Bertolta Brechta a účinkoval v jeho hre Happy End. Tu prijal svoje umelecké meno Peter Lorre.
Po nástupe nacizmu v Nemecku v roku 1933 Lorre odišiel najskôr do Paríža a neskôr do Londýna. V Londýne stretol režiséra Alfreda Hitchcocka, ktorý ho obsadil do svojho filmu Muž, ktorý vedel priveľa do jednej z hlavných postáv. V roku 1935 odišiel Lorre z Londýna do Hollywoodu, kde učinkoval v sérii detektívok Mr. Motto. Po účinkovaní v menších filmoch prišli úspechy v podobe filmu Maltézsky sokol (1941) a melodrámy Casablanca (1942), ktorý získal štyroch Oscarov. Po druhej svetovej vojne účinkoval v bondovke Casino Royale (1953) a v mnohých iných filmoch.
V osobnom živote sa mu nedarilo tak ako na striebornom plátne. Bol trikrát ženatý. Prvýkrát s Celiou Lovsky (1934 – 1945); druhýkrát s Kaaren Verne (1945 – 1950) a nakoniec s Annemarie Brenning (1953 – 1964), s ktorou mal jedinú dcéru Catharine.
Pavel Drapák
Pavel „Paľo“ Drapák (* 19. november 1964, Bánovce nad Bebravou) je slovenský spevák, ktorý je známy predovšetkým z pôsobenia v skupine Metalinda.
Zo života
Paľo Drapák sa narodil 19. novembra 1964 v Bánovciach nad Bebravou v rodine šoféra autobusu, ako najmladší zo siedmich detí.
V rokoch 19781987 absolvoval 5 rokov klasickej gitary a 4 roky spev. Účinkoval v školských skupinách Prievan a Skrat na gymnáziu v Bánovciach nad Bebravou.
Od roku 1980 do roku 1986 začal svoje spevácke kvality rozvíjať v rockovej kapele SBM, s ktorou vystupoval na desiatkach festivalov v Česku i na Slovensku. Okrem toho získával hudobnú prax i vystupovaním v rôznych barových kapelách ako spevák a basový gitarista.
Po návrate z PVS sa Paľo vracia k rockovej kapele SBM a privyrába si po baroch, svadbách a zábavách, kde opäť získava starú hudobnú školu od známeho slovenského klaviristu Mira Kušniera.
Prelomom v jeho hudobnej kariére je výhra v konkurze na speváka v rockovej kapele Metalinda v roku 1987, kde nastáva raketový vzostup jeho kariéry. Prišli hity ako „Jan Amos Džínový“, „Zaľúbená žaba“, „Slnko nevychádzaj“ atď. Dodnes je jeho prejav v týchto piesňach nenahraditeľnou spomienkou pre všetkých fanúšikov. V Metalinde nahral Paľo 10 albumov, 20 singlov, 35 videoklipov, 6 hudobných filmov. Účinkoval v stovkách televíznych a rozhlasových relácií.
V roku 2001 odchádza z Metalindy a po menšej hudobnej pauze na konci tohoto roku pripravuje svoj debutový singel „Skús ma nájsť“. V máji 2002 vychádza album Už prišiel čas. Na jeseň toho istého roku natočil klip k hymne motorkárskeho klubu Red Barons s názvom „Chopper Boy“ a stal sa jeho čestným členom.
V roku 2004 Paľo pripravil materiál na svoje nové CD, ktoré nazval cestovne PRABRA (PRAha-BRAtislava), kde dokonca spieva duet so svojou manželkou Janette „Každá trampota má svou mez“.
V roku 2005 sa Paľo stretol s bubeníkom Paľom Prokopom, dávajú dokopy zostavu a po niekoľkých obmenách a hľadaní potrebných hudobníkov nahrávajú album s názvom Paľo Drapák.
Theo James
Theodore Peter James Kinnaird Taptiklis (* 16. december 1984, Oxford, Oxfordshire, Anglicko), známy ako Theo James, je anglický herec. Preslávil sa ako Jed Harper v seriáli Bedlam, ako Walter William Clark, Jr. v kriminálke Golden Boy a predovšetkým ako Tobias „Štyri“ Eaton vo filmovej adaptácii sci-fi románov od Veronici Rothovej, Séria Divergencia (The Divergent Series).
Detstvo a mladosť
James sa narodil 16. decembra 1984 v Oxforde, Oxfordshire v Anglicku. Je synom Jane (rod. Martin), ktorá pracovala v National Health Service a Philipa Taptiklisa, obchodného konzultanta. Jeho starý otec z otcovej strany, Nicholas Theodore Taptiklis, bol Grék (presťahoval sa z Peloponézu na Nový Zéland). Ďalší predkovia sú Angličania a Škóti. Je najmladší z 5 detí. Má dvoch bratov a dve sestry. Študoval na Aylesbury Grammar School a pokračoval na University of Nottingham kde získal titul z filozofie. Skúsenosti s herectvom získal na Bristol Old Vic Theatre School.
Kariéra
náhľad|Theo James na premiére filmu [[Divergencia (film)|Divergencia vo Westwoode v Kalifornii v marci 2014]]
Herectvo
James debutoval v seriáli A Passionate Woman, kde si zahral spolu s Billie Piper. Zahral si tureckého diplomata Kemala Pamuka v prvej sérii Panstva Downton a v seriáli Bedlam hral hlavnú rolu Jeda Harpera. Objavil sa v adaptácii Room at the Top z roku 2012 ako Jack Wales.
Medzi jeho filmy patrí Spoznáš muža svojich snov a The Domino Effect. Vo filme Sráči si zahral Jamesa, nepríjemného majiteľa nočného klubu. Vo štvrtom pokračovaní Underworld: Prebudenie, ktoré vyšlo v roku 2012, si po boku Kate Beckinsaleovej zahral rolu Davida. V roku 2012 sa objavil v dvoch epizódach ITV seriálu Case Sensitive.
V súčasnosti stvárňuje postavu Tobiasa „Štvorka“ Eatona vo filmovej adaptácii románov od Veronici Roth ovej, Divergencia (2014), Rezistencia (2015), Allegiant (2016) a Ascendant (2017).
Vo filmovej adaptácii London Field si zahral po boku Amber Heard, Billyho Boba Thorntona a Jima Sturgessa a v dráme The Benefactor (Franny) po boku Richarda Gerea a Dakoty Fanningovej.
Hudba
Po boku jeho hereckej kariéry sa venuje aj hudbe a bol spevákom a gitaristom londýnskej kapely Shere Khan (pomenovanej podľa vymyslenej postavy z Knihy džunglí od britského spisovateľa Rudyarda Kiplinga). 21. novembra 2012 skupina oznámila, že už aktívne ako kapela nehrajú.
Súkromný život
Theo James ženatý s herečkou Ruth Kearney. Zoznámili sa počas štúdia na Bristol Old Vic Theatre School.
Nemá žiadne účty na sociálnych sieťach.
V júni 2016 cestoval s UNHCR do Grécka, kde sa stretol so sýrskymi utečencami.
Jozef Jablonický
PhDr. Jozef Jablonický, DrSc. (* 3. január 1933, Zavar – † 7. december 2012, Bratislava) bol slovenský historik.
Život
Absolvoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave. V rokoch 19601974 pracoval v Historickom ústave SAV, v rokoch 19741990 v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody. V roku 1969 vydal knihu Z ilegality do povstania, v ktorej oponoval vtedajšej rétorike čelných predstaviteľov komunistickej strany o ich angažovanosti v príprave SNP, za čo bol neskôr perzekvovaný. V rokoch 19741990 mal znemožnenú publikačnú činnosť, viaceré jeho samizdatové štúdie boli publikované v zahraničí, najmä v Kanade a USA. Počas normalizácie bol prenasledovaný a sledovaný pod kódovým označením „Anti“ komunistickou ŠtB. Po r. 1990 pracoval v Ústave politických vied SAV, v rokoch 19901998 ako jeho riaditeľ, v rokoch 19982007 ako predseda vedeckej rady.
Rajčiansky potok
Rajčiansky potok je potok v Podunajskej nížine, na rozhraní okresov Bánovce nad Bebravou, Partizánske a Topoľčany. Je to pravostranný prítok Bebravy, meria 6,8 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Nitrianskej pahorkatine južne od obce Šišov, v lokalite Lány, v nadmorskej výške približne 261 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom, južne od obce Chudá Lehota tečie potom na krátkom úseku smerom na východoseverovýchod a ďalej tečie k osade Choseň na východojuhovýchod. Pod osadou pokračuje na krátkom úseku juhovýchodným smerom, potom sa prechodne stáča na juh a z pravej strany priberá prítok z lokality Gazdovský Visolán. Ďalej tečie juhojuhovýchodným smerom k obci Rajčany, v obci sa stáča na juhovýchod, preteká intravilánom obce a v obci tiež podteká štátnu cestu č. 64. Napokon vteká na územie Nitrianskej nivy a juhovýchodne od Rajčian sa v nadmorskej výške cca 171 m n. m. vlieva do Bebravy.
Pamätník padlým slovenským vojakom v Lypovci
náhľad|509x509bod|Pamätník padlým slovenským vojakom v Lypovci thumb|Pamätník v Lypovci Pamätník padlým slovenským vojakom v Lypovci je pamätník slovenským vojakom padlým počas druhej svetovej vojny na území centrálnej časti Ukrajiny na poli pri Lypovci na mieste, kde sa 22. júla 1941 odohrali ťažké boje medzi nemeckou a sovietskou armádou. Pamätník má úradný názov Spoločný hrob slovenských vojakov padlých počas útoku a patrí do zoznamu historických pamiatok miestneho významu vo Vinnyckej oblasti, u miestnych obyvateľov sa však vžil názov Slovenský monument. Pamätník tvorí 6-metrový žulový obelisk so slovenským dvojkrížom, ktorý sa nachádza na okraji mesta. Postavili ho slovenskí kamenári v roku 1942 a jeho otvorenia sa zúčastnil prezident slovenského štátu Jozef Tiso.
Príslušníci motorizovanej Rýchlej divízie bojovali na strane nemeckej 17. armády a počas bitky pri Lypovci sa dostali pod krížovú paľbu oboch strán, pričom zaznamenali najvyššie straty v priebehu jediného dňa počas celej vojny.
V spoločnom hrobe v rokoch 1941-1943 boli pochovávaní padlí slovenskí vojaci z celého územia ZSSR. Pochovania pokračovali aj po skončení vojny, keď sa v okolí Lypovca našli pozostatky slovenských vojakov. Posledný prípad je z roku 2010, kedy bager pri stavbe vodovodu narazil na kosti 5 vojakov s nábojmi a granátmi. Nenašiel sa žiadny identifikačný znak vojakov, príslušnosť k slovenskej armáde sa určila podľa (vojenskej) obuvi. Podľa miestnych obyvateľov je tam pochovaných približne 600 slovenských vojakov.
Po vojne nebol pamätník udržiavaný, dokonca sa uvažovalo o jeho demolícii. Cintorín sa stal niekoľkokrát obeťou útokov vandalov. Boli zaznamenané prípady, kedy boli na hroboch zrezané kríže.
V rokoch 1996, 2006 a 2011 sa v Lipovci uskutočnili medzinárodné pamätné akcie zmierenia, ktorých symbolom sa stal obnovený slovenský pamätník. Niektorí Lipovčania dostali od slovenského veľvyslanectva špeciálne vyznamenania za „patronát“ nad cintorínom.
Vladimir Viktorovič Cyplakov
Vladimir Viktorovič Cyplakov (, ; * 18. apríl 1969, Inta, Rusko† 14. december 2019) bol bieloruský hokejový útočník.
Hráčska kariéra
V čase Sovietskeho zväzu hrával za Torpedo Jaroslavľ a HC Dynamo Minsk. V deväťdesiatych rokoch odohral tri sezóny v zámorí v International Hockey League. Draftovaný do NHL bol v roku 1995 klubom Los Angeles Kings ako 59. v celkovom poradí. Debutoval v sezóne 1995/96 a stal sa súčasťou základnej zostavy Los Angeles. V sezóne NHL 1999/2000 bol vymenený do Buffalo Sabres. Tam vytvoril produktívny útok s Michaelom Pecom a Václavom Varaďom. V Buffale odohral jednu a pol sezóny, potom sa vrátil do Ruska. Celkovo v NHL odohral 331 zápasov, zaznamenal 69 gólov a 101 asistencií. V ruskej Superlige hrával ku koncu kariéry za Ak Bars Kazaň a HC CSKA Moskva.