cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Železničná trať Zvolen – Diviaky
Dejiny
Trať Zvolen – Kremnica – Diviaky bola súčasťou železnice Budapešť – Salgótarján – Lučenec – Zvolen – Vrútky (prepojenie s Košicko-bohumínskou železnicou), sprevádzkovanej 12. augusta 1872. Úvahy o prepojení Zvolena s Košicko-bohumínskou železnicou cez Ružomberok alebo Harmanec stroskotali na vysokých nákladoch a bol vybratý variant, vedúci cez Kremnicu.
Trať cez Kremnicu predstavoval hlavnú spojnicu Zvolena s Vrútkami, no po vybudovaní trate Banská Bystrica – Dolná Štubňa sa /v decembri 1940/ ťažisko dopravy presunulo práve na túto trať. Úsek cez Kremnicu a Hronskú Dúbravu bol premenovaný na Železničná trať Zvolen – Diviaky.
Výstavba
Výstavba železničnej trate Zvolen – Kremnica – Diviaky, ktorá na úseku dlhom 35 km stúpala z nadmorskej výšky v údolí Hrona do stanice Kremnické Bane vo výške  bola veľmi náročná. Bolo potrebné vybudovať množstvo zárezov, násypov i tunelov, aby sa prekonali výškové rozdiely horskej trate.
Práce začali v máji 1870 a už 12. augusta 1872 bola trať uvedená do prevádzky. Prvý osobný vlak bol z Vrútok vypravený 12. augusta o 1:18 s príchodom do Budapešti o 12:51 h. a opačným smerom vyšiel z Budapešti zmiešaný vlak (osobné a nákladné vozne) 11. augusta o 23. h. s príchodom do Vrútok o 15:05 h. nasledujúceho dňa.
Na úseku od Trnavej Hory po stanicu Horná Štubňa bolo vybudovaných 10 tunelov so súhrnnou dĺžkou 2 670 m. Ich názvy sa nemenili a v medzivojnovom období k nim pribudli ďalšie 2, ktoré vznikli zaklenutím veľkých zárezov. Tým narástla ich celková dĺžka na terajších 3 185 m.
Tunely:
Priebeh
Trať začína v stanici Zvolen a vedie údolím Hrona až po Hronskú Dúbravu, kde začína stúpať traverzovaním južných svahov Kremnických vrchov. Pri Šášovskom Podhradí sa stáča do doliny Kremnického potoka a pokračuje ku Kremnici.
Od Kremnice trať stúpa na Kremnické Bane, kde dosahuje najvyšší bod a prechádza do Turca. Klesá okolo obce Turček a pri Hornej Štubni sa spája s traťou do Banskej Bystrice.
Selim II.
Selim II. (osm. tur. سليم ثانى Selīm-i sānī, mod. tur. II.Selim; (* 28. máj 1524, Konštantínopol, Osmanská ríša – † 15. december 1574, Konštantínopol, Osmanská ríša), tiež známy ako Sarı Selim ("Selim Blonďák") alebo Sarhoş Selim ("Selim Opilec"), bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 1566 až 1574. Bol synom sultána Süleymana I. a jeho manželky Hürrem Sultán. Selim bol ľudom nechcený sultán, avšak jeho brat Mehmed zomrel na kiahne, jeho nevlastný brat Mustafa bol na príkaz otca uškrtený, jeho brat Cihangir zomrel na smútok z Mustafovej popravy, a jeho brat Bayezid bol zabitý na príkaz otca po jeho rebélii.
Selim zomrel 15. decembra 1574 a bol pochovaný v Hagia Sofia.
Životopis
Selim bol tretí syn Süleymana I. a jeho obľúbenej manželky Hürrem Sultan (Roksolany). Vzostup mu zabezpečila jeho matka, ktorá odstránila Mustafu, Selimovho staršieho nevlastného brata.
V roku 1545 sa v Konya stala jeho manželkou Núr Bánú, benátska šľachtičná, vlastným meno Cecilia Venier-Baffo. Ako osemročnú ju uniesli piráti a vyrástla v háreme. Ako matka Selimovho nástupcu Murada III. mala neskôr titul válide sultán a de facto vládla Osmanskej ríši.
Jeho haseki (konkubíny, ktoré mu porodili synov) boli:
V roku 1568 uzavrel Selim II. v Adrianopole mier s Habsburgovcami. V roku 1569 bojoval s Ruskom o Astrachaň, ale nedobil ho. V roku 1570 sa Turci pokúsili dobyť Cyprus a v tom istom roku dobyli Nikóziu, pobili posádku a väčšinu obyvateľov, a obliehali Famagustu. Pápež Pius V. síce založil Svätú ligu na podporu Famagusty, ale vojsko sa schádzalo pomaly a Famagusta padla.
7. októbra 1571 sa odohrala námorná bitka pri Lepante v ktorej Svätá liga rozdrvila tureckú flotilu, a ukončila tak obavy kresťanského sveta z možného skorého tureckého útoku na Apeninský polostrov a ďalšie časti Stredomoria, ale napriek tomu získali Turci od Benátok Cyprus.
Selim II. zomrel v roku 1574 na následky zránení, ktoré utrpel v nedokončenej kúpeľni paláca Topkapi.
Konvenčná karta
Konvenčná karta je skrátený normalizovaný opis licitačného systému konkrétneho páru.
Okrem opisu otvorení a odpovedí na ne, sú na nej opísané aj výnosové konvencie a markovanie. Počas turnaja by pár mal poskytnúť svoju konvenčnú kartu súperom. Ak pár konvenčnú kartu nemá vyplnenú a pri licitácii dôjde k nesprávnemu vysvetleniu hlášky súperom (vysvetlenie môže byť aj správne, ale partner sa pomýlil alebo blufoval) rozhodca väčšinou pridelí upravený výsledok v prospech poškodenej strany. Ak bolo vysvetlenie v súlade s konvenčnou kartou, väčšinou ponechá skutočne dosiahnutý výsledok. Napriek tomu, že dva páry používajú rovnaký licitačný systém, môže sa ich licitačná karta výrazne líšiť. Používajú inú sadu konvencií, iné markovanie, iné výnosy. Každá bridžová federácia má svoj vlastný formulár na vyplnenie konvenčnej karty.
Externé odkazy
Editor konvenčnej karty WBF
Dawn Roma Frenchová
Dawn Roma Frenchová (* 11. október 1957, Holyhead, Spojené kráľovstvo) je britská herečka a komička. Účinkovala v britskej televízií BBC v The Vicar of Dibley a French and Saunders (s kolegyňou Jennifer Saundersovou).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Obišovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Obišovce v okrese Košice-okolie.
Lčovice
Lčovice je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 153 obyvateľov, z toho 77 mužov a 76 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,1 roka (muži 42,1 roka, ženy 44,2 roka).
Le Malzieu-Forain
Le Malzieu-Forain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Głubczyce
Žije tu 13 370 obyvateľov (30. 6. 2007).
Come To Grief
Come to Grief (v češtine V nemilosti) je jednou z kníh z cyklu detektínych príbehov Dicka Francisa, v ktorom sa objavuje bývalý šampión prekážkových jazdcov Sid Halley. Román bol v roku 1996 v USA ocenený Cenou E. A. Poea.
Obsah
Ako amatérsky detektív sa v tomto príbehu zapletie so svojim bývalým súperom z dostihových dráh, z ktorého sa stala televízna hviezda zábavných programov a na ostrovoch teší sa veľkej obľube. Preto sa Sid dostane pod zničujúcu paľbu kritiky, keď svojho niekdajšieho priateľa obviní zo série trestných činov, pri ktorých trpeli nemé obete - poníky a dostihové kone.
Heinz Hartmann
Heinz Hartmann (* 1894 – † 1970) bol pôvodom rakúsky psychiater žijúci v USA. Bol predstaviteľom psychoanalýzy, prenášal ju do pedagogickej praxe.
Étienne Geoffroy Saint-Hilaire
Etienne Geoffroy Saint-Hilaire (* 15. apríl 1772, Étampes, Francúzsko – † 19. jún 1844, Paríž) bol francúzsky prírodovedec.
Člen a od roku 1833 prezident francúzskej AV. Prvý profesor zoológie v Múzeu, člen Napoleonovej expedície do Egypta (1798 – 1801), kde objavil rad nových živočíchov; po návrate založil v Paríži prvú európsku ZOO.
Étienne Geoffroy Saint-Hilaire bol evolucionista, stúpenec Lamarcka a odporca Cuviera. Pri klasifikovaní živočíchov dospel k poznatku o existencii spoločných čŕt v štruktúre všetkých stavovcov.
John Herschel
Sir John Frederick William Herschel (* 7. marec 1792 Slogh, Spojené kráľovstvo – † 11. máj 1871, Londýn) bol anglický astronóm a matematik, predstaviteľ tradičného indukcionizmu. Ukazoval, ako možno na ceste logickej indukcie dospievať k zovšeobecneniam a objavom vo vedách. Objavil 525 hmlovín a hviezdokôp a 3300 dvojhviezd.
Životopis
Narodil sa ako syn astronóma Williama Herschela. Študoval na vysokej škole Eton College a St. John's College v Cambridge. Štúdium ukončil v roku 1813. V tom čase sa spriatelil s Charlesom Babbageom a Georgeom Peacockom.
V roku 1816 sa začal zaoberať astronómiou. Medzi rokmi 1821 a 1823 spolu s Jamesom Southom preskúmal dvojhviezdy, ktoré skatalogizoval jeho otec. Za túto prácu bol v roku 1826 ocenený Zlatou medailou kráľovskej astronomickej spoločnosti (ktorú vyhral znovu 1836) a medailou Francúzskeho inštitútu v roku 1825. V roku 1831 bol pasovaný za rytiera. Mal troch synov, z ktorých jeden – Alexander Stewart Herschel – bol tiež astronóm. Okrem synov mal tiež deväť dcér.
Zdokonalil otcovu predstavu v tom zmysle, že slnečné škvrny sú obrovské víry v slnečnej atmosfére. Jeho pohľad podporil i objav Richarda Christophera Carringtona (1826 – 1875), ktorý na základe svojich pozorovaní pohybov slnečných škvŕn na slnečnom disku dokázal, že slnečná fotosféra nerotuje ako tuhé teleso. Začalo sa tak špekulovať o tom, že povrchové vrstvy Slnka asi budú zložené zo žeravých plynov.
Prvým vysvetlením pre žiarenie hviezd bolo horenie. Túto myšlienku však vyvrátil, uvedomil si totiž, že nie je známy spôsob horenia, ktorý by na dlho pokryl žiarivý výkon hviezdy.
V roku 1827 prišiel s myšlienkou brúsenia kontaktných šošoviek, aby sa dobre priliehali k očnému povrchu. Ale po prvýkrát v roku 1887 nemecký fúkač skla z Wiesbadenu F. E. Muller začal vyrábať šošovky určené k prikladaniu na oko a okrem toho boli znesiteľné.
V roku 1833 odcestoval do Južnej Afriky, aby skatalogizoval hviezdy, hmloviny a iné predmety južnej oblohy. Do Kapského Mesta prišiel 15. januára 1834. Medzi jeho ďalšie pozorovania v tejto dobe bol návrat Halleyho kométy. Okrem jeho astronomickej práce mu táto plavba do vzdialeného kúta britskej ríše dala tiež možnosť uniknúť tlaku, pod ktorým bol v Londýne, kde bol jedným z najvyhľadávanejších zo všetkých britských vedcov. Ako neskôr spomínal, pobyt v Južnej Afrike bol pre neho asi najkrajším časom v jeho živote.
Do Anglicka sa vrátil v roku 1838 a v roku 1847 vydal „Výsledky astronomických pozorovaní robených pri Myse dobrej nádeje“. V tejto publikácii navrhoval názvy dodnes používaných siedmich satelitov Saturna – Mimas, Enceladus, Tethys, Dione, Rhea, Titan a Iapetus. O niekoľko rokov neskôr, v roku 1852, navrhol mená dodnes používané pre satelity Uránu – Ariel, Umbriel, Titania a Oberon.
Medzi jeho ďalšie práce patrili „Náčrty astronómie“ z roku 1849, „Všeobecný katalóg 10 300 rozmanitých a dvojitých hviezd“ (publikovaný posmrtne), „Známe prednášky o vedeckých predmetoch“ a „Všeobecný katalóg hmlovín a skupín“.
Okrem iného navrhoval, že odvodzovanie dĺžky tropického roku by bolo lepšie nasledovne: 365 a 969/4000 dní = 365,24225 dní. Toto by diktovalo 969 priestupných rokov za každých 4 000 rokov, nie 970 priestupných rokov ako tvrdí Gregoriánsky kalendár. Dalo by sa to dosiahnuť vynechaním jedného priestupného roku každých 4 000 rokov, čo by teda urobilo roky deliteľné 4000 nie-priestupnými. Toto pravidlo však ešte nebolo oficiálne prijaté.
Mal štátny pohreb a pochovaný je vo Westminsterskom opátstve. Ostrov Herschela (Arktický oceán, územie Yukonu) a kráter Johna Herschela na Mesiaci boli pomenované podľa neho.
Rádio Slovakia International
Rádio Slovakia International je okruh RTVS vysielajúci o Slovensku do zahraničia a pre zahraničných Slovákov do celého sveta. Vysiela v 6 jazykových verziách: po anglicky, nemecky, francúzsky, rusky, španielsky a slovensky.
Každá jazyková redakcia pripravuje denne polhodinový blok vo svojom jazyku, ktoré sa striedavo vysielajú nasledovne:
Rádio Slovakia International vysiela v rôznych časoch (UTC) prostredníctvom krátkych vĺn (KV), DAB, a cez satelit a internet. Stanica má po zmenách v januári 2007 bývalú zvučku Rádia Slovensko - na motív hymnickej piesne „Kto za pravdu horí“.
Prvýkrát odznela relácia Zahraničného vysielania vtedajšieho Slovenského rozhlasu 4. januára 1993. Bola v slovenskom jazyku. Iba v slovenčine sa vysielalo až do 23. marca 1993, kedy sa začali relácie zahraničného vysielania vysielať aj po anglicky, rusky, nemecky a francúzsky. V roku 2003 sa pridala aj španielčina. V roku 2006 sa pre nedostatok financií prestalo vysielať na krátkych vlnách, vysielanie bolo len na internete a satelite. 29. októbra 2006 sa opäť začalo vysielať aj v pásme krátkych vĺn, ale 1. januára 2011 bolo vysielanie na krátkych vlnách opäť zrušené. Rádio je zaradené aj v 3. (verejnoprávnom) multiplexe DVB-T a od roku 2016 vysiela aj v multiplexe digitálneho rozhlasu.
Beşiktaş JK Istanbul (hádzaná)
Beşiktaş JK Istanbul je turecký mužský hádzanársky klub z Istanbulu. Hádzanársky oddiel je jeden z oddielov multi-športového klubu Beşiktaş JK Istanbul a vznikol v roku 1978. Je 5-násobný majster Turecka a 7-násobný víťaz Tureckého pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie semifinálová účasť vo Vyzývacom pohári EHF či osemfinálové účasti v Pohári EHF. Momentálne hrá najvyššiu domácu súťaž, Erkekler Hentbol Süper Ligi.
Úspechy
Turecká najvyššia súťaž:
Víťaz Tureckého pohára:
Víťaz Tureckého prezidentského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Mestský pohár EHF:
Panamerické majstrovstvá v hádzanej mužov 1981
Panamerické majstrovstvá v hádzanej mužov 1981 bol v poradí 2. turnaj panamerických majstrovstiev v hádzanej mužov, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konal sa v Buenos Aires, v Argentíne v dňoch od 9.14. novembra 1981, za účasti 7 tímov. Nováčikmi turnaja boli 🇨🇱 a 🇵🇾. Všetky zápasy sa hrali v aréne Giasio Luna Park. Víťazom sa druhýkrát stalo družstvo 🇨🇺.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1982, ktoré sa konali vo Západnom Nemecku. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Opátka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Opátka v okrese Košice-okolie.
Głuchołazy
Głuchołazy (po slovensky Glucholazy, po česky Hlucholazy, ) je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat nyski v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 906 obyvateľov (30. 6. 2007).
Jonathan Edwards (filozof)
Ako trinásťročný vstúpil na Yaleovo kolégium, kde ho čítanie anglických osvietencov (Isaac Newton, John Locke) priviedlo k záujmu o prírodné vedy a novú filozofickú metódu. V roku 1721 prežil duchovný obrat, ktorý ho primäl k povýšeniu náboženského citu nad rozum. Edwards sa vrátil k dogmatickej prísnosti, akú hlásala kalvínska teológia prvých puritánskych kolonistov v 17. storočí, ale ktorá sa v ďalších generáciách prežívala. V súlade s tým aj vyznievali kázania, ktoré prednášal ako pastor kongregacionalistickej cirkvi 1726-1750 v Northhamptone. Povestným sa stal jeho prejav „Sinners in the Hands of an Angry God“ (Hriešnici v rukách hnevlivého boha), ktorý vyšiel tlačou 1741. Jeho činnosť prispela k vyvolaniu takej nálady v Novom Anglicku, že sa tu rozvinulo 17341740 davové náboženské zanietenie zvané Great Awakening (Veľké prebudenie), podnietené návštevou anglického misionára Georgea Whitefielda.
Neskôr bol kvôli jeho nezhodám s významnou časťou členov jeho cirkevného zhromaždenia vo veciach cirkevnej disciplíny a v tom, kto mohol pristupovať k prijímaniu Večere Pánovej, vylúčený z pozície pastora. Potom bol 17501757 misionárom u Indiánov v Stockbridge na pomedzí bieleho osídlenia; písal tam ďalšie bohoslovecké a dômyselné filozofické knihy, najmä Freedom of the Will (1754, Sloboda vôle), ktorá popri Religious Affections značne ovplyvnila protestantských teológov, z ktorých sú dnes známi napr. Dr. John Piper, alebo Dr. R.C. Sproul. V roku 1757 ho povolali za prezidenta kolégia New Jersey (neskoršia Princetonská univerzita). Edwards domýšľal rozpory súdobého idealizmu až do posledných dôsledkov, pričom dosahoval myšlienkovú originalitu.
Citát
Ako 26 ročný, napísal o svojom duchovnom obrate:
''Od tohto dňa až doteraz sa udiala nádherná premena v mojom myslení vo vzťahu k doktríne o Božej zvrchovanosti… Božia absolútna zvrchovanosť… je to, v čom, ako sa zdá, moja myseľ odpočíva ubezpečená tak, ako je ubezpečená o ktorejkoľvek veci, ktorú môžem vidieť svojimi očami… Toto učenie sa toľkokrát ukázalo ako nesmierne šťastné, jasné a sladké. Milujem, keď sa Bohu pripisuje absolútna zvrchovanosť… Božia zvrchovanosť je mi zjavená ako veľká časť Jeho slávy. Často bolo mojou radosťou pristupovať k Bohu a uctievať ho ako zvrchovaného Boha.''
NHL 2011/2012
Sezóna NHL 2011/2012 bola 94. sezóna severoamerickej ligy NHL a bola otvorená v Európe - 7. a 8. októbra 2011 v Helsinkách, Štokholme a Berlíne. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Los Angeles Kings.
NHL ocenenia
=== Trofeje ===
II. tím
Jonathan Quick (Los Angeles Kings) - Zdeno Chára (Boston Bruins), Alex Pietrangelo (St. Louis Blues) - Steven Stamkos (Tampa Bay Lightning), Marián Gáborík (New York Rangers), Ray Whitney (Phoenix Coyotes)
Paul Hindemith
Paul Hindemith (* 16. november 1895, Hanau – † 28. december 1963, Frankfurt nad Mohanom) bol nemecký violista, dirigent a hudobný skladateľ. Patril medzi popredných skladateľov avantgardnej hudby prvej polovice 20. storočia.
Bol všestranným hudobníkom, ktorému sa v 20. a 30. rokoch v Nemecku málokto vyrovnal. Hral aj na violu v svetoznámom Amarovom kvartete, ktoré sa špecializovalo na uvádzanie súčasnej hudby. Vynikal aj ako dirigent. Hindemith mal pohnutý osud. Hoci pôsobil v Berlíne, v polovici 30. rokov sa naňho sústredili útoky nacistického režimu. Novému režimu prekážala aj jeho spolupráca s Brechtom. Preto musel skladateľ odísť do Turecka, kam ho pozvali na organizovanie hudobného života. Roku 1940 sa usadil v USA, kde pôsobil ako profesor skladby na Yaleovej univerzite, neskôr na Harvardovej univerzite. Po vojne sa presťahoval do Zürichu, kde žil do konca života.
Jeho skladby boli často inšpirované džezom – Ragtime, Shimmy, Boston, ale verejnosť šokovali najmä jeho operné jednoaktovky – Vrah, Nádej žien, Nuš-Nuši, Svätá Zuzana. Autor sa tiež zameral na obnovu predklasických hudobných foriem – toccaty či fúgy. Medzi jeho významné diela patrí aj cyklus 15 piesní Život Márie. V opere Maliar Mathis z rokov 19341935 zaujal stanovisko k protiumeleckému nacistickému režimu. Ďalšou jeho operou je Harmónia svetla, ktorej ústrednou postavou je astronóm Kepler. Hindemith vytvoril rad Komorných skladieb, ktoré iba čísloval. Tento významný nemecký skladateľ komponoval aj koncerty rôzneho zamerania. Je autorom mnohých známych skladieb pre violu.
Séricourt
Séricourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elena Lacková
Do jej najznámejšej tvorby patrí divadelná hra Horiaci cigánsky tábor a próza Narodila jsem se pod šťastnou hvězdou. V roku 1968 spoluzaložila Zväz Cigánov-Rómov, bola členkou Spolku slovenských spisovateľov a predsedníčkou Kultúrneho zväzu občanov rómskej národnosti na Slovensku. V roku 2001 sa stala prvou Rómkou, ktorá dostala štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra III. triedy. Taktiež dostala pamätnú medailu prezidenta SR za celoživotné úsilie priblížiť hodnoty rómskeho národa majoritnej spoločnosti a za umelecké stvárnenie rómskeho holokaustu.
Jej pravnučkou je herečka a speváčka Alžbeta Ferencová, v roku 2023 pokrstila prvé slovenské vydanie knihy Narodila som sa pod šťastnou hviezdou.
Skorý život
Elena Lacková absolvovala meštiansku školu vo Veľkom Šariši v roku 1935. V roku 1942 bola jej rómska obec násilne vysťahovaná Hlinkovou gardou. O týchto skutočnostiach neskôr napísala uznávanú divadelnú hru Horiaci cigánsky tábor. Počas druhej svetovej vojny stratila svoje dieťa.
Spisovateľská kariéra
V roku 1946 napísala divadelnú hru Horiaci cigánsky tábor. Založila “prvé cigánske divadlo”, s ktorým mala premiéru Horiaceho cigánskeho tábora v roku 1948 vo Veľkom Šariši. Po úspechu z jej hry nastúpila Lacková do funkcie kultúrnej pracovníčky. V roku 1950 sa so svojou rodinou presťahovala z chatrče v rómskej komunite do Prešova. Jej manžel sa zamestnal na odbore zdravotníctva Krajského národného výboru. Lacková sa zamestnala ako osvetová pracovníčka rómskych obyvateľov na Krajskom národnom výbore v Prešove. V roku 1956 vydali jej hru Horiaci cigánsky tábor v knižnej podobe vydavateľstvá Lita v Bratislave a Diliza v Prahe. Vďaka rozšíreniu jej divadelnej hry ju nacvičili mnohé divadelné krúžky a ochotnícke divadlá po celom Slovensku. Ochotníci z Drienova sa s jej hrou dostali až do krajskej súťaže v Revúcej, kde získali ocenenie. Od roku 1963 študovala na Fakulte sociálnych vied na Karlovej univerzite v Prahe. Študovala aj na Filozofickej fakulte na Karlovej univerzite, kde dokončila magisterské štúdium v roku 1970. Lackovej autobiografické dielo Uľiľom tel bachtaľi čercheň (Narodila jsem se pod šťastnou hvězdou) vyšlo s pomocou Mileny Hübschmannovej v roku 1986. Toto dielo bolo neskôr preložené aj do češtiny, angličtiny a francúzštiny. V roku 1993 sa stala členkou Spolku slovenských spisovateľov.
Elena Lacková o jej hre Horiaci cigánsky tábor
''“V hre Horiaci cigánsky tábor som chcela zvýrazniť, že aj Rómovia bojovali proti fašizmu a za svoju slobodu po boku slovenských partizánov v Slovenskom národnom povstaní. Žiaľ, ostatná literatúra, aj učebnice dejepisu zabudli na tento historický fakt. Ale ja, ako svedok tejto skutočnosti a historickej pravdy, chcem pre terajšie a budúce generácie podať svedectvo o rómskom holokauste a o rómskom odboji na Slovensku.”''
Pôsobenie vo verejnom živote
Koncom 60. rokov sa Lacková zapojila do národnostného hnutia rómov a v roku 1968 bola spoluzakladateľkou Zväzu Cigánov-Rómov, v ktorom sa angažovala až do roku 1973, kedy bol zrušený.
Kultúrny zväz občanov rómskej národnosti
Počas obdobia Nežnej revolúcie sa stala predsedníčkou Kultúrneho zväzu občanov rómskej národnosti na Slovensku, ktoré vzniklo v roku 1990 v Prešove. Ako predsedníčka sa Lacková snažila oživiť rómske hudobné tradície vo Veľkom Šariši a podporovať vznik rómskych folklórnych hudobných skupín. Podieľala sa na organizácií prvých rómskych festivalov a kultúrnych podujatí. V politickom svete sa snažila o uznanie svojbytnosti Rómov. Pod jej vedením začal v roku 1991 zväz vydávať celoštátne periodikum pre Rómov, Romano nevo lil. Romano nevo lil pravidelne vydáva poviedky, poéziu a komentuje politické dianie v živote Rómov a majority.
Ocenenia
V roku 1995 dostala Elena Lacková diplom Za rozvoj rómskej kultúry udelený Univerzitou J. E. Purkyně v Ústí nad Labem. V roku 2000 dostala štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra 3. triedy udelené prezidentom Slovenskej republiky. Taktiež dostala v roku 2000 pamätnú medailu prezidenta SR za celoživotné úsilie priblížiť hodnoty rómskeho národa majoritnej spoločnosti a za umelecké stvárnenie holokaustu Rómov pri príležitosti Pamätného dňa obetí rasového násilia a holokaustu.
Stade Louis II
Stade Louis II je futbalový štadión vo Fontvieille v Monaku. Hráva tu domáce zápasy účastník Ligue 1 AS Monaco FC. Uskutočnil sa tu v roku 1986 finále UEFA Super pohára.
História
Prvý Stade Louis II bol postavený v roku 1939 ako domovský stánok AS Monaca. Nový štadión bol postavený v osemdesiatych rokoch 20. storočia blízko starého štadióna, ďalej od mora. Bol otvorený 11. mája 1985. Dnes má kapacitu až 18 500 čo je na 32 000 obyvateľstvo Monaka príliš veľa. Zmestí sa tu 60% obyvateľov. Pod celým ihriskom sa nachádza veľké podzemné parkovisko.
Štadión je pomenovaný po Ľudovít II., kvôli tomu, že panoval pri stavaní originálu.
Explózia a poškodenie štadióna
31. mája 2004 výbuch poškodil Stade Louis II a susednú budovu La Ruche Fontvieille. Nikto nebol zranený a príčina výbuchu je nejasná. Výbuch spôsobil len okrajové škody. 1. júna vláda Monaka že prevezme zodpovednosť za opravy štadióna. Po tejto explózii sa sprístnili bezpečnostné opatrenia v Monaku.
IUM
V tomto štadióne sa nachádzajú kancelárske priestory kde sídli firma na obchodné vzdelanie International University Monako (IUM).
Július I.
Svätý Július I. (lat. Iulius Primus) (* ?, Rím – † 12. apríl 352, Rím) bol 35. rímskym pápežom (medzi rokmi 337 – 352).
Život a vláda
O jeho živote pred zvolením za pápeža takmer niet poznatkov. Vie sa o ňom, že sa narodil v Ríme a jeho otec sa volal Rusticus.
Než sa stal hlavou kresťanskej cirkvi bol pápežský stolec (po 9-mesačnej vláde pápeža Markusa) neobsadený štyri mesiace. Július sa stal známym podporovateľom nicejskej ortodoxnej cirkvi a jej predstaviteľov. Ešte pred svojím zvolením bol v roku 341 iniciátorom zvolania synody do Ríma.
Ako svoju hlavné poslanie si vytýčil potlačenie vplyvu heretickej skupiny – ariáncov.
Le Malzieu-Ville
Le Malzieu-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Július I.
Život a vláda
Nasledovníci ariánca Eusébia z Nikomédie, ktorý bol v tom čase patriarchom v Konštantínopole, obnovili svoje snahy o zosadenie alexandrijského biskupa Athanasia. Na synode v Antiochii v roku 341 sa preto rozhodli vyslať delegátov k cisárovi Konštantínovi a pápežovi Júliusovi. Július, ktorý bol odporcom arianizmu a podporoval Athanasia, pozval obe znepriatelené strany na synodu, ktorá by za pápežovho predsedníctva o veci rozhodla. Na túto ponuku však východní biskupi nepristúpili.
Le Malzieu-Ville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Július I.
Život a vláda
Po už druhom vyhnaní z Alexandrie sa Athanasius uchýlil do Ríma a následnou synodou, zvolanou pápežom v roku 341, bol potvrdený vo funkcii biskupa. Na synode zvolanej do Sardície v Illýrii (dnešnej Sofii) v roku 343 bol tento verdikt potvrdený. Tejto synody sa pôvodne zúčastnilo aj sedemdesiatšesť východných biskupov, ktorí ju však opustili a obratom sa zišli vo Philippopolise a uzniesli sa na zosadení pápeža Júliusa, biskupa Athanasia a ďalších cirkevných predstaviteľov. Západní biskupi odpovedali rovnakou kliatbou, čo v praxi znamenalo zrod prvej schizmy v cirkevných dejinách. Tristo zvyšných západných biskupov pokračovalo v zasadnutí koncilu v Sardícii. Potvrdili výsledky rímskej synody a uznali oficiálne rímsky biskupský stolec za odvolací orgán v sporoch medzi jednotlivými biskupmi. Bol to jeden z prvých úradných aktov, ktorým sa uznáva primát rímskeho biskupa nad ostatnými kresťanskými obcami. Východ však toto rozhodnutie neprijal a až v roku 347 niektorí z ariánskych biskupov požiadali o opätovné prijatie do jednoty s rímskou cirkvou.
Po týchto skúsenostiach vydal pápež nariadenie, aby kňazi svoje spory predkladali len cirkevnému súdu. Pripisuje sa mu tiež nariadenie, aby všetky cirkevné udalosti boli zaznamenávané osobitnými notármi a uchovávali sa s príslušnou dokumentáciou. Založil tak de facto Archív svätej stolice. Podľa Liber Pontificalis vykonal správnu reorganizáciu pápežskej kúrie podľa vzoru cisárskeho dvora.
Od jeho doby sa Vianoce slávia 25. decembra a za jeho vlády vznikol v Ríme pri bazilike San Lorenzo prvý ženský kláštor.
Pápež Július I. zomrel 12. apríla 352. Okolnosti jeho úmrtia nie sú známe, ale čoskoro ho kresťania začali uznávať ako svätého. Pochovaný bol na Kalepodiovom cintoríne na Via Aurelia a už roku 354 bol ako svätec zaradený do rímskeho kalendára.
Katolícka cirkev uctieva jeho pamiatku v deň jeho smrti.
Stade Louis II (1939)
Stade Louis II bol viacúčelový štadión v Fontvieille v Monaku. Tento štadión spočiatku používal AS Monako FC ako domáci. Ale v roku 1985 bol nahradený Stade Louis II. Kapacita štadiónu bola 12 000 divákov.
Gogolin
Gogolin je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat krapkowicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 6 081 obyvateľov (30.6.2007).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Opiná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Opiná v okrese Košice-okolie.
Marian Záhumenský
Ing. Marian Záhumenský (* 3. január 1963, Skalica) je slovenský politik, bývalý poslanec NR SR a bývalý štátny tajomník ministerstva pôdohospodárstva.
Život
Marian Záhumenský absolvoval v roku 1986 Mechanizačnú fakultu Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre. V rokoch 1987 až 1990 pracoval ako mechanizátor v JRD Dvory nad Žitavou. Od roku 1990 do roku 1995 bol riaditeľom ŠM Mikuláš, v rokoch 1995 až 1997 riaditeľom AGROCONTRACT Ltd. spol. s r.o. a od roku 1997 do roku 2006 bol generálnym riaditeľom AGROCONTRACT Mikuláš, a.s.
Politická činnosť
Marian Záhumenský je člen predsedníctva SMERu - sociálnej demokracie.
V roku 2006 od 14. marca do skončenia volebného obdobia bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za SMER. Bol náhradníkom za zosnulého Petra Oremusa.
V parlamentných voľbách v roku 2006 bol zvolený za SMER za poslanca národnej rady. Od 19. júla 2006 prestal uplatňovať poslanecký mandát, vzhľadom na to, že bol vymenovaný za štátneho tajomníka ministerstva pôdohospodárstva. Ešte v tom roku však z funkcie odišiel a začal si uplatňovať svoj poslanecký mandát.
V parlamentných voľbách v roku 2010 bol znova zvolený za poslanca NR SR za SMER.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 – Európa – Skupina 3
V '''3. kvalifikačnej skupine o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010''' hrali proti sebe 🇨🇿, 🇵🇱,, 🇸🇰, 🇸🇮 a 🇸🇲. Každý hral proti každému dvakrát, t. j. jeden zápas na domácom štadióne a druhý na súperovom. Víťazom skupiny sa stalo 🇸🇰. Druhé miesto obsadilo 🇸🇮 a posunulo sa do baráže o majstrovstvá sveta.
Zápasy
Program zápasov bol dohodnutý v januári 2008 v Bratislave.
11. kolo
V 75.minúte dostal Marek Hamšík červenú kartu po druhej žltej karte, prvú žltú dostal za prehnané oslavy gólu a druhú za faul na Baroša. Po vylúčení Česi vyvinuli enormný tlak, ktorý vyvrcholil Barošovým gólom.
14. kolo
Slovensko sa kvalifikovalo na majstrovstvá sveta vďaka vlastnému gólu Seweryna Gancarczyka.
Rachel Weiszová
Rachel Weiszová (* 7. marec 1970, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská filmová herečka. Za úlohu Tessy Quayle vo filme Nepohodlný (The Constant Gardener) z roku 2005 získala Oscara za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe.
Detstvo
Narodila sa v Londýne a vyrastala na predmestí Hampstead Garden. Jej matka, Edith Ruth (rodená Teich) sa narodila vo Viedni a pôvodným povolaním bola učiteľka, neskôr psychoterapeutka. Jej otec, George Weisz bol maďarský vynálezca, ktorý s celou rodinou utiekol do Anglicka kvôli nacistickej perzekúcii. Otec Rachel Weisz bol aškenázský Žid a jej matka je spomínaná buď ako katolíčka, ako Židovka, alebo osoba židovského pôvodu. Rachel vyrastala v intelektuálnej židovskej domácnosti a samu seba označuje ako Židovku. Má sestru, Minnie, ktorá je umelkyňou. Rachel vyštudovala anglistiku na univerzite v Cambridge.
Pascal (programovací jazyk)
Prvá verzia Pascalu bola publikovaná v roku 1971, v roku 1974 bola definícia jazyka opravená a v roku 1981 bola vydaná ako norma ISO 7185.
Jazyk bol navrhnutý na začiatku 70. rokov profesorom Niklausom Wirthom. Cieľom bolo vytvoriť programovací jazyk vhodný pre výuku programovania, pomocou malého množstva základných dátových štruktúr. Jazyk bol pomenovaný po francúzskom matematikovi Blaise Pascalovi.
Rachel Weiszová
Osobný život
Bola zasnúbená s americkým režisérom Darrenom Aronofským, s ktorým udržiavala vzťah v rokoch 2002 – 2010. Dňa 31. mája 2006 sa im narodil syn Henry Chance. Pár býval v East Village na Manhattane. Predpokladalo sa, že budú mať tradičnú židovskú svadbu v najstaršej synagóge v New Yorku.
Pascal (programovací jazyk)
História
Pascal, pomenovaný po francúzskom matematikovi a filozofovi Blaise Pascalovi, bol vytvorený na začiatku 70. rokov Niklausom Wirthom.
Rachel Weiszová
Osobný život
Po rozchode s predchádzajúcim partnerom sa v roku 2011 vydala za herca Daniela Craiga.
Výber z filmografie
náhľad|Rachel Weiszová
Pascal (programovací jazyk)
História
Pascal bol spočiatku zamýšľaný najmä ako nástroj pre výuku štruktúrovaného programovania. Jedna celá generácia študentov používala Pascal ako úvodný jazyk na vysokých školách. Varianty Pascalu boli často používané vo viacerých oblastiach od vedeckých projektov po PC hry a vnorené systémy. Existujú aj novšie kompilátory Pascalu a sú široko dostupné.
Object Pascal (Embarcadero Delphi) je stále používaný pri vytváraní Windows aplikácií, a navyše má tiež schopnosť krížového prekladu pre Mac a iOS. Ďalšia medzi-platformová verzia Pascalu Free Pascal, ktorá podporuje napíš raz, skompiluj hocikde a obsahuje Lazarus IDE, je populárna u používateľov Linuxu.
Krátky opis
Wirthovym zámerom bolo vytvoriť efektívny jazyk (vzhľadnom na rýchlosť kompilácie ako aj generovaného kódu) založený na takzvanom štruktúrovanom programovaní, koncepte, ktorý začal byť v tej dobe populárny. Pascal má svoje korene v jazyku ALGOL 60, ale tiež zaviedol pojmy a mechanizmy (nad rámec skalárov a polí ALGOLu), ktoré umožnili programátorom definovať ich vlastné zložené (štruktúrované) dátové typy, a taktiež umožnil jednoduchšie vytváranie dynamických a rekurzívnych dátových štruktúr ako napríklad zoznamy (angl. list), stromy a grafy. Medzi najdôležitejšie vlastnosti jazyka patria záznamy (angl. record), vymenovania, subranges, dynamicky alokované premenné s ukazovateľmi, a množiny. Aby to bolo umožnené a zmysluplné, Pascal má silnú typovú kontrolu všetkých objektov, čo znamená, že bez explicitných konverzií nie je možné jeden dátový typ skonvertovať na iný dátový typ alebo ho interpretovať ako iný dátový typ. Podobné mechanizmy sú štandardnou súčasťou mnohých dnešných programovacích jazykov. Niektoré vlastnosti jazyka Pascal pochádzajú z iných programovacích jazykov ako COBOL, Simula 67 a z Wirthovho vlastného programovacieho jazyka ALGOLa W.
Pascal, ako mnoho dnešných programovacích jazykov (ale na rozdiel od väčšiny jazykov patriacich do rodiny jazyka C), dovoľuje definovať vnorené procedúry na ľubovoľnej hĺbke vnorenia, a tiež dovoľuje vo vnútri funkcií a procedúr uvádzanie väčšiny druhov definícií a deklarácií. Toto umožňuje veľmi jednoduchú a koherentnú syntax, kde celý program môže byť syntakticky takmer identický jedinej procedúre (procedure) alebo funkcii (function), samozrejme až na samotné kľúčové slová "program", "procedure" a "function".
Prvé kompilátory Pascalu
Prvý kompilátor Pascalu bol vytvorený v Zürichu pre sálové počítače série CDC 6000. Niklaus Wirth uvádza, že prvý pokus o implementáciu vo Fortrane v roku 1969 nebol úspešný z dôvodu nevhodnosti Fortranu pre vyjadrovanie zložitých dátových štruktúr. Druhý pokus bol naformulovaný v samotnom Pascale a stal sa funkčným v polovici 70-tych rokov. Od toho času bolo veľa kompilátorov Pascalu podobne samo-hostiteľských, čiže tieto kompilátory boli napísané v Pascale, a väčšinou boli schopné samé seba rekompilovať keď boli do jazyka pridané nové črty alebo keď bol kompilátor portovaný do nového prostredia. Kompilátor GNU Pascal, napísaný v jazyku C, je jediná podstatná výnimka z tohto pravidla.
Úplne nový kompilátor bol dokončený Welshom et al. na QUB v roku 1977. Ponúkal diagnostiku zdrojového jazyka (zahŕňajúcu profilovanie, trasovanie a postmortem výpisy (angl. dump) formátované podľa typov), ktorá bola implementovaná Findlayom a Wattom na univerzite v Glasgow. Táto implementácia bola v roku 1980 portovaná na sériu počítačov ICL 2900 tímom situovaným na univerzitách v Southampton a v Glasgow. Štandardná implementácia modelu jazyka Pascal bola tiež založená na tomto kompilátore, a v roku 1984 bola adaptovaná Welshom a Hayom na Manchesterskej univerzite za účelom rigorózneho overenia súladu so štandardom BSI 6192/ISO 7185 a za účelom generovania kódu pre prenosný abstraktný stroj.
Prvý kompilátor Pascalu napísaný v severnej Amerike bol skonštruovaný na University of Illinois pod vedením Donalda B. Gilliesa pre PDP-11 a generoval natívny strojový kód.
Systém Pascal-P
Aby sa jazyk rýchlo rozšíril, v Zürichu bol vytvorený portabilný nástroj, ktorý obsahoval kompilátor generujúci kód pre virtuálny zásobníkový stroj (čiže kód, ktorý sa dá bez väčšej námahy pomerne rýchlo interpretovať), spolu s interpreterom tohto kódu - systém Pascal-P. Kompilátory systému P boli označené Pascal-P1, Pascal-P2, Pascal-P3 a Pascal-P4. Pascal-P1 bola prvá verzia, zatiaľ čo posledná verzia pochádzajúca z Zürichu bola Pascal-P4.
Pascal-P5, ktorý už nebol vytvorený pracovnou skupinou v Zürichu, akceptuje celý jazyk Pascal a je kompatibilný s normou ISO 7185.
UCSD Pascal, odnož Pascalu-P2, bol použitý Kennethom Bowlesom pri vytvorení interpretačného UCSD p-systému. Na začiatku 1980-tych rokov bol UCSD Pascal portovaný na počítače Apple II a Apple III, aby poskytol štruktúrovanú alternatívu k interpreterom BASICu, ktoré boli dodávané s týmito počítačmi. UCSD p-System bol jedným z troch operačných systémov dostupných pri uvedení pôvodného IBM PC.
Kompilátor založený na kompilátore Pascal-P4, ktorý vytváral natívne binárne súbory, bol Austrálskou komisiou pre atómovú energiu (AAEC) vypustený pre sálový počítač IBM System/370. Bol pomenovaný „AAEC Pascal Compiler“ podľa skratky mena tejto komisie.
Na začiatku 1980-tych rokov bol vytvorený Watcom Pascal, ktorý bol taktiež určený pre System 370.
IP Pascal bola implementácia programovacieho jazyka Pascal pre Micropolis DOS, ale rýchlo bola presunutá na CP/M bežiacim na Z80. V roku 1994 bola presunutá na počítače kompatibilné s procesorom 80386, a dnes existuje vo forme Windows/XP a Linux implementácií. V roku 2008 bol systém pozdvihnutý na novú úroveň a výsledný jazyk bol označený menom "Pascaline" (podľa Pascalovej mechanickej kalkulačky). Obsahuje objekty, nástroje pre menné priestory (angl. namespace controls), dynamické polia, ako aj veľa ďalších rozšírení, a vo všeobecnosti poskytuje tú istú funkcionalitu a typovú ochranu ako C. Je to jediná takáto implementácia, ktorá je zároveň kompatibilná s originálnou implementáciou Pascalu, ktorá bola štandardizovaná normou ISO 7185.
Ako príklad využitia vo výuke je možné uviesť, že až po 1990-te roky bol Pascal používaný na VAX termináloch GMU. Boli predávané a vyučované knihy o Pascale, ktoré pokrývali s tým súvisiace programátorské potreby.
Object Pascal, Turbo Pascal
Apple Computer vytvorili svoj vlastný Lisa Pascal pre Lisa Workshop v roku 1982 a prepísali tento kompilátor pre Apple Macintosh a MPW v roku 1985. V roku 1985 Larry Tesler, za prispenia Niklausa Wirtha, definoval Object Pascal a tieto rozšírenia boli začlenené tak do Lisa Pascal kompilátora ako aj do Mac Pascal kompilátora.
V roku 1980 Anders Hejlsberg napísal pre Nascom-2 kompilátor Blue Label Pascal. Reimplementácia tohto kompilátora pre IBM PC bola predávaná pod označeniami Compas Pascal a PolyPascal, až kým kompilátor neprešiel pod Borland. Premenovaný na Turbo Pascal sa stal neuveriteľne populárnym, sčasti vďaka agresívnej cenovej stratégii, sčasti vďaka tomu, že mal prvé celo-obrazovkové integrované vývojové prostredie a rýchly čas obrátky (obrátka compile-link-run trvala iba niekoľko sekúnd). Tiež bol napísaný a vysoko optimalizovaný v jazyku symbolických inštrukcií, čo z neho robilo program s malou spotrebou pamäte a rýchlosťou lepšou akú mala konkurencia. V roku 1986 Anders preportoval Turbo Pascal na Macintosh a zahrnul do neho rozšírenia pre Object Pascal. Tieto rozšírenia boli neskôr pridané do PC verzie Turbo Pascalu (Turbo Pascal 5.5). V tom istom čase Microsoft implementoval svoj Object Pascal kompilátor. Turbo Pascal 5.5 mal veľký vplyv na Pascal komunitu, ktorá sa začala koncom 1980-tych rokov koncentrovať najmä okolo IBM PC. Produkt začalo používať veľa PC amatérov ako štruktúrovanú náhradu za BASIC. Produkt tiež začal byť prijímaný profesionálnymi vývojármi softvéru. Približne v tomto čase boli do neho pridané koncepty z jazyka C, aby programátori používajúci Pascal mohli priamo využívať C API Microsoft Windows. Medzi tieto rozšírenia patrili nulou-ukončené reťazce, aritmetika s ukazovateľmi, ukazovatele na funkcie, operátor umožňujúci získať adresu premennej, a nezabezpečené pretypovanie.
Spoločnosť Borland sa neskôr rozhodla, že chce viac prepracované objektovo-orientované črty, a ako základ svojho produktu Delphi použila návrh štandardu Object Pascal od Apple. (Tento Apple návrh ešte stále nie je plnohodnotným štandardom.) Prvé verzie jazyka Delphi sa preto nazývali Object Pascal. Hlavnými novými vlastnosťami v porovnaní so staršími OOP rozšíreniami boli objektový model založený na referenciách, virtuálne konštruktory a deštruktory, a privlastnenia (angl. properties). Tento dialekt implementuje aj viacero iných kompilátorov.
Turbo Pascal, a jeho odvodeniny s "jednotkami" (angl. unit) alebo konceptom modulov, sú modulárnymi jazykmi. Avšak, neposkytujú vnorené moduly ani kvalifikované importovanie a exportovanie programátorom určených symbolov.
Ostatné varianty
Super Pascal bol variant, ktorý pridal ne-numerické návestia, príkaz return a výrazy ako mená typov.
Univerzity v Madisone, Zürichu, Karlsruhe a Wuppertale vyvinuli kompilátory Pascal-SC a Pascal-XSC  (EXtension for Scientific Computing), určené pre numerické výpočty. Pascal-SC bol pôvodne určený pre procesor Z80, ale neskôr bol prepísaný pre DOS (x86) a Motorolu 68000. Pascal-XSC bol v rôznych časoch portovaný na operačné systémy unix (Linux, SunOS, HP-UX, AIX) a Microsoft/IBM (MS-DOS s EMX, OS/2, Windows). Funguje na základe generovania medzikódu v jazyku C, ktorý je potom skompilovaný do natívneho vykonateľného súboru. Niektoré z rozšírení jazyka Pascal-SC boli zahrnuté do GNU Pascalu.
Jazykové konštrukcie
Pascal, vo svojej pôvodnej podobe, je čisto procedurálny jazyk, a obsahuje tradičnú množinu riadiacich štruktúr jazyka ALGOL s rezervovanými slovami ako if, then, else, while, for, a podobne. Avšak, Pascal má navyše prostriedky na štruktúrovanie a iné abstrakcie, ktoré neboli zahrnuté v pôvodnom ALGOLe 60, ako napríklad definovanie typov, záznamy, ukazovatele, vymenovania, a množiny. Tieto konštrukcie boli sčasti zdedené alebo inšpirované Simulou 67, ALGOLom 68, Wirthovym vlastným ALGOLom W a podnetmi C. A. R. Hoareho.
Program
Program cyklus_repeat;    (* nazov programu *) uses crt;                 (* pouzitie jednotky crt *) var i:integer;            (* deklaracia celociselnej premennej i *) begin clrscr;               (* vycistit obrazovku *) repeat writeln('Zadaj cislo (koniec = 0): '); readln(i); until i = 0; end.
Tento program v jazyku Pascal demonštruje cyklus. Na začiatku každého behu cyklu je užívateľ vyzvaný, aby zadal číslo. Program načíta zadanú hodnotu a testuje ju na rovnosť s nulou. Ak je rovná nule, program končí, ináč sa cyklus opakuje.
Jednotka (Unit) CRT je súbor konštánt, procedúr a funkcií, ktoré umožňujú pracovať s obrazovkou a klávesnicou, čiastočne i so zvukom a časom.
'Výstup programu:
Zadaj cislo (koniec = 0): 5
Zadaj cislo (koniec = 0): 8
Zadaj cislo (koniec = 0): 0
Hello world
Programy v Pascale začínajú kľúčovým slovom program so zoznamom externých deskriptorov súborov (nepovinné v Turbo Pascale a ďalších); potom nasleduje blok ohraničený kľúčovými slovami begin a end. Na oddeľovanie príkazov slúžia bodkočiarky, a celý program (alebo jednotka, angl. unit) je ukončený bodkou. V Pascale nezáleží na veľkosti písmen.
Dátové typy
Typ v Pascale, podobne ako v iných populárnych jazykoch, definuje premennú a rozsah hodnôt, ktoré je možné do tejto premennej uložiť, a tiež definuje operácie, ktoré je možné vykonávať nad premennými tohto typu. Preddefinované typy sú:
Rozsah hodnôt každého typu (okrem typu boolean) závisí od implementácie. Pre niektoré typové konverzie sa používajú funkcie, napríklad pre konverziu z  na   sú k dispozícii tieto funkcie:  (zaokrúhlenie na celé číslo, pomocou bankárovho zaokrúhľovania) a   (zaokrúhlenie smerom k nule).
Programátor môže ostatné bežné dátové typy (napríklad byte, alebo chýbajúci string) zadefinovať odvodením z preddefinovaných typov prostredníctvom typových deklarácií, napríklad:
V mnohých verziách Pascalu sú často používané typy ako byte a string zadefinované priamo implementáciou jazyka.
Štruktúra zdrojového kódu
PROGRAM meno_programu;
USES zoznam použitých jednotiek;
LABEL deklarácia návestí;
CONST deklarácia konštánt;
TYPE definícia dátových typov;
VAR deklarácia premenných;
FUNCTION deklarácia funkcie;
BEGIN
príkazová časť hlavného programu;
Vývojové prostredia
V 80. rokoch 20. storočia získal Pascal na popularite hlavne vďaka vývojovému prostrediu Turbo Pascal od firmy Borland, ktoré obsahovalo viacero programovacích nástrojov, ako sú kompilátor a debugger v jednom balíku.
Umberto Eco
Umberto Eco (* 5. január 1932, Alessandria, Taliansko† 19. február 2016, Miláno, Taliansko ) bol taliansky spisovateľ, estetik, teoretik umenia semiotického zamerania - medievalista.
Bol významným predstaviteľom semiotiky a postmodernej filozofie. Skúmal estetické myslenie stredoveku, neskôr problémy moderného umenia. Prednášal estetiku na univerzite v Miláne a v nakladateľstve Bompiani riadil edíciu filozofie a sociológie literatúry.
Tvorba
Ako stúpenec tzv. seriálneho myslenia sa pokúsil o revíziu štrukturalizmu svojou koncepciou otvoreného diela. Poetiku chápe ako operatívny program umelca, projektujúceho nielen operáciu vytvárania objektu (diela), ale aj typ jeho vnímania. Vo svojich prácach sa zaoberá tromi základnými úrovňami kultúry – hovorí o tzv. vysokej, strednej a nízkej kultúre. Rozdiel medzi nimi je intuitívne jasný, lenže definovať ich vzájomné závislosti a vzťahy si žiada väčšie úsilie. S týmto rozdelením zároveň úzko súvisia aj otázky účasti, resp. pasivity recepcie, či otázky vkusu a konzumu.