cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aljona Savchenková
Sezóna 2011/2012
Na Majstrovstvách sveta 2012 v Nice získali Savchenková so Szolkowym štvrtý titul majstrov sveta. V súťaži sa Savchenkovej prvýkrát v kariére podarilo ustáť trojitý odhodený axel, aj keď sa pri doskoku dotkla voľnou nohou ľadu.
Sezóna 2012/2013
Savchenková a Szolkowy začali sezónu ziskom zlatej medaily na „Skate Canada International 2012“ napriek tomu, že Savchenková mala chrípku. Na súťaži vzbudili mimoriadny rozruch vďaka kostýmom, ktoré si športovci dali navrhnúť v ateliéri dizajnu v Chemnitzi. Obaja mali elastické celotelové priliehavé obleky v expresívnych pestrých farbách. Vznikla však diskusia, či týmito kostýmami neboli porušené pravidlá. Tie totiž predpisujú, aby muži mali dlhé nohavice a nedovoľujú pančuchy alebo elastické legíny. Napokon, aj keď rozhodcovia za ne neudelili dvojici žiadnu bodovú zrážku, Steuer povedal, že na ďalšie súťaže sezóny zvážia niektoré úpravy. 8. novembra 2012 dvojica oznámila, že prvýkrát podpísala trojročnú zmluvu s veľkým sponzorom - švajčiarskou investičnou spoločnosťou „ThomasLloyd“. Ako povedal Szolkowy: „Vďaka sponzorovi športovcom odpadli starosti týkajúce sa každomesačného zháňania peňazí.“ Ďalšie súťaženie však ohrozila Savchenkovej neustupujúca choroba, ktorá prerástla do ťažkej infekcie prínosových dutín, kvôli čomu nemohli trénovať. Pár odstúpil z blížiacej sa súťaže série „Grand Prix“, kvôli čomu stratil nárok zúčastniť sa aj ostatných súťaží série, vrátane finále „Grand Prix“. Pravidlá ISU totiž neumožňujú, aby sa krasokorčuliar zúčastnil ďalších súťaží Grand Prix, ak z niektorej z nich z akéhokoľvek dôvodu odstúpi. Prvá súťaž, na ktorú po nútenej prestávke nastúpili v januári 2013, boli Majstrovstvá Európy 2013, kde získali striebornú medailu.
Programy
náhľad|vpravo|Savchenková a Szolkowy počas krátkeho programu na súťaži „Nebelhorn Trophy 2008“
Marano
Marano je rieka v Taliansku a preteká aj cez San Maríno. V San Maríne priberá prítok Cando. Za San Marínom sa vlieva do rieky Fiumicello.
Menkaureho pyramída
Menkaureho pyramída (iné názvy: Mykerínova pyramída, Menkavrého pyramída, Mikerínova pyramída, Menkaureova pyramída je tretia a najmenšia kráľovská pyramída v nekropole pri Gíze v Egypte. Postavil ju panovník 4. dynastie Menkaure (2490–2472 pred Kr.), ktorý bol synom Chufua, staviteľa najväčšej egyptskej pyramídy. V areáli sa nachádzajú aj tri menšie, ktoré boli určené jeho kráľovnám. Menkaureho pyramída patrí medzi pravé kamenné pyramídy a má dodnes zachovanú subštruktúru, ktorá je najzložitejšia spomedzi všetkých zo svojho susedstva. Patrí k nej ďalej zádušný chrám, nachádzajúci sa v blízkosti, a údolný, ktorý ležal pri brehu Nílu. V pozostatkoch týchto objektov sa našlo okrem väčšieho počtu fragmentov aj niekoľko dobre zachovaných sôch faraóna a príslušníkov jeho rodiny.
Cibulka (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Cibulka.
Isabel Allendeová
Isabel Allendeová [] (* 2. august 1942, Lima, Peru) je čilská spisovateľka, žurnalistka a politička.
Život
Narodla sa v Peru diplomatovi Tomásovi Allendemu a Francisce Llone. V roku 1945 sa rodičia rozišli a matka sa s deťmi odsťahovala naspäť do Čile. V rokoch 1953 až 1958 pobývali v Bolívii a neskôr v Bejrúte, kde doštudovala na súkromnej anglickej škole. V roku 1958 sa vrátila do Čile, kde dokončila štúdium žurnalistiky a stretla svojho prvého manžela, Miguela Fríasa, za ktorého sa vydala v roku 1962.
V rokoch 1959 až 1965 pracovala pre OSN v Santiagu a neskôr v Bruseli. V roku 1963 sa jej narodila dcéra Paula († 1992) a po návrate do Čile v roku 1966 sa narodil syn Nicolás (* 1967).
Začiatkom roka 1967 začala pracovať pre časopis Paula a neskôr, v rokoch 1973-1974 písala pre detský časopis Mampato. V tom čase uverejnila dve rozprávky La abuela Panchita a Lauchas y Lauchones. Zároveň pracovala pre Kanal 7 a 13 čilskej televízie.
V roku 1973 mala v Santiagu premiéru jej hra El emperador (Vládca) a v septembri toho roku došlo v Čile k štátnemu prevratu na čele s generálom Augustom Pinochetom. Jej strýko, prezident Salvador Allende spáchal samovraždu a Allendeová s rodinou sa kvôli nepriaznivej situácii v krajine presťahovala do Venezuely. Tam pracovala pre noviny „El Nacional“ v Caracase a vyučovala na škole.
V roku 1982, kedy vo veku 99 rokov zomieral jej starý otec, mu začala písať list z ktorého sa vyvinul manuskript k jej slávnemu románu Dom duchov (La casa de espíritus). Kniha slávi dodnes veľký úspech a v roku 1993 ju sfilmoval dánsky režisér Bille August. Hlavné postavy stvárnili herci Jeremy Irons, Meryl Streepová, Winona Ryder, Glenn Close a Antonio Banderas.
Jej kniha Paula (vydaná 1994) je autobiografickou spomienkou na detstvo a mladosť strávené v Santiagu. Napísala ju po smrti svojej dcéry Pauly, ktorá zomrela v roku 1992 na porfýriu.
V septembri 2010 obdržala Premio Nacional de Chile za svoj prínos čilskej a svetovej literatúre ako štvrtá žena v poradí a v roku 2012 Cenu Hansa Christiana Andersena.
O skutočnosti
„Skutočnosť nie je len to, čo vidíme na povrchu, skutočnosť má i magickú dimenziu, a keď po nej zatúžime, máme právo ju nadsadiť a dať jej farebnosť“.
Juhoslovanská filozofia
Juhoslovanská filozofia je skupina európskych filozofií. Zahŕňa chorvátsku filozofiu, srbskú filozofiu, slovinskú filozofiu.
Samostatné filozofovanie sa na území Juhoslávie (v jeho západných častiach) objavuje už v 15. storočí v podobe humanizmu ešte pod vplyvom scholastickej tradície, najmä napätia medzi tomizmom a scotizmom.
Ferdinand Alquié
Ferdinand Alquié (* 18. december 1906, Carcassonne, Francúzsko – † 28. február 1985, Montpellier) bol francúzsky filozof; zastával negatívnoontologický výklad bytia.
La Sauvetat-du-Dropt
La Sauvetat-du-Dropt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kanadská filozofia
Kanadská filozofia  je súčasť americkej filozofie, ktorá sa začína rozvíjať rokom 1945. Vyznačuje sa dvojjazyčnosťou a v súlade s tým aj s orientáciou na anglosaskú kultúru a francúzsku kultúru.
Lespesses
Lespesses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vydrany
Vydrany (historicky, ) je obec na Slovensku v okrese Dunajská Streda.
Chejlava
Chejlava je národná prírodná rezervácia ev. č. 127 neďaleko obce Měcholupy v okrese Plzeň-juh. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český les.
Predmetom ochrany je 154 rokov starý porast buku, smreku s jedľou a javorom, lokalita vzácnych lišajníkov.
Alkehol
Alkehol je česká hudobná skupina. Vznikla v roku 1991. Posledný album vydala v roku 2022 s názvom „Haleluja“.
História
V roku 1991 sa Ota Hereš a Petr „Kuna“ Buneš, gitarovej thrash metalovej skupiny Kryptor dohodli, že si zložia pre zábavu pár piesní v inom než thrashovom štýle s textami týkajúcimi sa „hospodské“ tématiky. Stredobodom ich konzultácií o obsahu tvorby sa stala pražská piváreň „Na Slamníku“, kde sa za asistencie kamarátov a spolustolovníkov dolaďovala konečná podoba tohto rodiaceho sa a ešte nepomenovaného projektu. Nakoľko nápadov pribúdalo priamo úmerne s počtom vypitých pollitrov zlatého moku, mohlo sa dňa 25. januára 1992 sláviť o to viac – bolo dokončené demo s názvom Hospodo nalejvejd, ktoré už pod názvom Alkehol obsahovalo tieto skladby: „Intro“, „Hospodo nalejvej“, „Tak jaký cavyky“, „Travičko zelená“, „Vypít se“, „Všechno je jinak“, „Dejvice“, „Polibte mi“, „Jako obvykle“, „Železná Sparta“, „Vezmem zákon do svejch rukou“ a „Outro“. Potom bolo toto demo poskytnuté vydavateľstvu Monitor EMI, ktoré po jeho vypočutí okamžite prejavilo záujem o jeho vydanie. Záujem bol obojstranný, a tak sa počas jedného týždňa od doručenia dema podpísala zmluva o vydaní celého albumu. Nahrávanie prebehlo v apríli 1992 v štúdiu „Propast“, a okrem pesničiek z už spomenutého dema pribudli ešte piesne „Podbabskej stánek“, „O chlastu“ a „Na Slamníku“.
Nahrávania sa zúčastnil Ota Hereš (gitara, basová gitara, spev, vokály), Kuna (gitara, basa, vokály), Filip Robovski (basa, vokály), Lou Fanánek Hagen (spev, vokály) a A.K. (automatický bubeník). Prvý album vyšiel pod názvom Alkehol 8. júna 1992, a vzápätí sa dostal do prvej dvadsiatky najpredávanejších titulov vtedajšej federálnej televíznej hitparády. Kvôli množiacim sa ponukám na koncertovanie si dvaja zakladajúci členovia pribrali do skupiny svojich kamarátov: bubeníka Martina Melmusa (ex-Törr), a na basové struny sa adaptoval gitarista Tonda Rauer (vtedy gitara v skupine Brian). V tejto zostave už kapela v septembri 1992 nahráva pieseň „Okno mé lásky“ na sampler …dej mi víc Olympic….
Prvý koncert sa odohral v tejto (a už nikdy nezmenenej) zostave dňa 30. októbra 1992 v Duchcove, kde bol Alkehol predskokanom skupine Kabát. Aj keď sa hudobní kritici predbiehali vo svojich zdrvujúcich článkoch o tvorbe Alkeholu, plné sály a záujem fanúšikov predurčoval ďalší počin skupiny. Tým sa stalo vydanie druhého albumu pod názvom S úsměvem se pije líp (september 1993), ktorý dva mesiace po sebe vyhral TV hitparádu. Aj vďaka tomuto vystúpil Alkehol dňa 25. novembra 1993 pred vypredanou pražskú Lucernou. V období 19922001 kapela absolvovala stovky samostatných koncertov v Česku, dva veľké koncertné turné na Slovensku a zúčastnila sa mnohých festivalov (CZ i SK).
V tomto obodbí natáča aj videoklipy k týmto piesňam: Podbabskej stánek, Na Slamníku, O chlastu(live), Okno mé lásky, Buráky, Pivo dělá hezká těla, Rock’and’roll, Hlupák váhá, Houbová, Na zdraví, Odpočívej v pokoji, Nonstop a Lejboj.
V roku 2002 mení Alkehol vydavateľstvo, ktorým sa stáva Sokol’s Power Voice Music a kde v apríli 2002 vychádza album Planeta vopic (bol natočený videoklip k piesni „Piju jako duha“). V septembri roku 2003 skupiny vydala album s názvom Už se to smaží a peče, pričom k piesni „Život je krátkej“ z tohto albumu bol natočený videoklip.
Provincia (Kuba)
Kuba je administratívne rozdelená na 14 provincii a jednu municipio especial - Isla de la Juvenad.
Historické členenie
Do r. 1976 bola Kuba rozdelená na 6 veľkých provincii: right
Gejša
thumb|typický mejkap Gejši thumb|Tancujúce Maiko Gejša (芸者) alebo gejko (芸妓) je tradičná japonská spoločníčka, ktorá ovláda mnohé japonské umenia, ako klasická hudba a tanec. Na rozdiel od rozšírených povier, gejša nie je prostitútka. Toto povolanie sa zrodilo v 17. storočí
Onsen Gejše
Povolanie gejš je už v dnešnej dobe na ústupe - tradičné Gejše nahrádzajú tzv. Onsen Gejše čo sú japonské prostitútky.
Maiko
Maiko (jap. 舞妓さん) sú učnice za Gejše. Nájdeme ich výhradne v Kjóte, a to predovšetkým v "štvrti Gejš" Gion.
Oblečenie Maiko
Iba v Kjóte si mladé Maiko češú vlasy do pre nich charakteristického účesu, nosia Kimono s pásom Obi a vysoké dreváky koppori.
Iron Maiden (album)
Iron Maiden je prvý štúdiový album rovnomennej britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Autorom obalu singlov a albumu je výtvarník Derek Riggs.
Obal singlu „Sanctuary“ zobrazuje Eddieho ako zabil Margaret Thatcherovú pretože strhla plagát Iron Maiden zo steny. Tento obal sa neskôr musel cenzurovať, čím sa museli zakryť hrôzostrašná Margaretina tvár....
Originál UK
Všetky skladby napísal Steve Harris okrem uvedených výnimiek.
Single
Vydané: 8. február 1980
Vyšší Brod
Vyšší Brod je mesto v Česku v okrese Český Krumlov v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 551 obyvateľov, z toho 1 255 mužov a 1 296 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,3 roka (muži 38,7 roka, ženy 39,9 roka).
Filozofia jazyka
Filozofia jazyka je disciplína, ktorá sa zaoberá ontologickými problémami jazyka na jednej strane a filozofickou podstatou jazykovedných teórií aj metód na druhej strane, teda základnými otázkami lingvistiky, týkajúcimi sa odôvodnenia stavby a fungovania jazyka ako prostriedku myslenia, komunikovania a vývinu spoločnosti. Filozofia jazyka sa vzhľadom na svoj zovšeobecňujúci charakter stýka s viacerými disciplínami - so semiotikou, psycholingvistikou, etnolingvistikou, sociolingvistikou, s historicko-porovnávacou jazykovedou i s teóriou prekladu.
Michio Kaku
Michio Kaku (, * 24. január 1947, San José, Kalifornia, USA) je americký teoretický fyzik špecializujúci sa na teóriu superstrún a futurista. Je popularizátorom vedy, má dve rozhlasové relácie a vydal niekoľko úspešných vedecko-populárnych kníh.
Mladosť a vzdelanie
Narodil sa v San José v Kalifornii japonským imigrantom. Aj jeho otec sa narodil v Kalifornii, ale vzdelanie získal v Japonsku, takže hovoril iba trochu po anglicky. Kaku promoval s vyznamenaním na Harvarde. Neskôr navštevoval kalifornskú univerzitu v Berkeley, kde v roku 1972 získal titul Ph.D. V roku 1973 získal miesto učiteľa v Princetone. Počas vojny vo Vietname Kaku dokončil vojenský výcvik v armáde.
Akademická kariéra
Kaku v súčasnosti pôsobí ako profesor teoretickej fyziky na City University of New York, kde prednáša vyše 30 rokov. Angažuje sa hlavne v hľadaní Teórie všetkého, ktorá chce zjednotiť všetky 4 základne sily vo vesmíre - silná interakcia hmotných objektov, slabá jadrová sila, gravitácia a elektromagnetizmus. Bol hosťujúcim profesorom na Inštitúte pre pokročilé vzdelávanie v Princetone a na Newyorskej univerzite. Je členom American Physical Society.
Od roku 1969 intenzívne publikuje články o teórii superstrún. V roku 1974 spolu s prof. K. Kikkawom napísal prvý článok o strunovej teórii poľa. Je tiež autorom mnohých ďalších článkov, kde sa prvýkrát zmieňuje o mnohoslučkových amplitúdach v teórii superstrún, divergencii týchto amplitúd alebo o zrútení supersymetrie pri vysokých teplotách v ranom vesmíre. Odkedy sa pustil do výskumu teórie superstrún, mnohé myšlienky preskúmal ako prvý. Jeho súčasný výskum sa zameriava na zložitý problém odhaľujúci základnú povahu M-teórie a teórie superstún, o ktorej verí, že nie je v konečnej forme.
Kaku je autorom niekoľkých vedeckých kníh o teórii superstrún a publikoval 170 článkov v odborných časopisoch na témy supergravitácia, supersymetria a hadrónova fyzika. Je tiež autorom vedecko-populárnych kníh - Hyperpriestor, Einsteinov vesmír a Paralelné Svety.
Jeho posledná kniha, Fyzika nemožného, objasňuje princípy neviditeľnosti, teleportácie, hviezdnych lodí, pohonu na antihmotu alebo cestovania v čase. Hovorí o nich ako o veciach, ktoré v súčasnosti nie sú možné, ale v budúcnosti by sa možno mohli stať skutočnosťou. V marci 2008 sa táto kniha dostala do zoznamu best-sellerov New York Times, a zotrvala tam 5 týždňov.
Janíky
Janíky sú obec na Slovensku v okrese Dunajská Streda.
Polohopis
Obec Janíky sa nachádza na južnej časti Slovenska, na severozápadnej časti Žitného ostrova. Jej severnou hranicou je Malý Dunaj. Nachádzajú sa asi 20 km od hlavného mesta Bratislavy.
Dejiny
História obce sa datuje do doby bronzovej. Prvé písomné pamiatky pochádzajú z listu kráľa Ladislava IV. z roku 1287. V tejto dobe toto územie patrilo rodine Janokovcov a nazývali ho Januk, Janyk. Zdroje z 14. storočia už spomínajú tri názvy obcí: Horné Janíky, Dolné Janíky a Malé Janíky (dnes Búštelek). V 15-16. storočí územie dnešných Janíkov patrilo mníškam zo Starého Budína. V 17. storočí Dolné a Horné Janíky boli nevoľnícke dediny. V 19. storočí boli vo vlastníctve rodiny Esterháziovcov, neskôr Zičiovcov. V tomto čase obec rátala 400 duší. 97% obyvateľstva malo rímskokatolícku vieru. V 19. storočí Búštelek bol jednou z najmenších obcí Bratislavskej župy (12 domov, 62 obyvateľov). Počas storočí sa stal majetkom rôznych šľachtických rodín (Dóka, Jankó, Szabó). Neskôr ho pripojili k Horným Janíkom. Obyvateľstvo sa živilo poľnohospodárstvom, rybárstvom a poľovníctvom. Na toto poukazuje aj erb dediny, ktorý zobrazuje jeleňa a ďatelinu. V roku 1940 zlúčili tri dediny a doteraz existuje pod názvom Janíky. V súčasnosti sa vďaka priaznivej polohe sťahuje väčšie množstvo rodín za vidieckym životom a pokojom, ktoré dedina ponúka. Plusom Janíkov nie je len priaznivá lokalita, ale aj Malý Dunaj, ktorý sa nachádza asi 1 km od dediny. Brehy rieky ponúkajú veľké množstvo rekreačných príležitostí.
Židovská strana Podkarpatskej Rusi
Židovská strana Podkarpatskej Rusi bola židovská politická strana na území prvorepublikového Česko-Slovenska, respektíve na Podkarpatskej Rusi, ktorá sa úspešne zúčastnila komunálnych volieb roku 1923. Ideovo v sebe spojovala sionistické, ultraortodoxné aj statkárske záujmové skupiny.
Dejiny
V roku 1921 sa na Podkarpatskej Rusi začalo formovať politické spektrum. Sionisti tu založili formáciu Židovská občianska strana v Podkarpatskej Rusi, ortodoxných napojených na hnutie Agudat Jisrael reprezentovala Židovská konzervatívna strana a statkárske vrstvy Zväz židovských poľnohospodárov v Podkarpatskej Rusi, ktorý sa prikláňal k spolupráci s česko-slovenskými agrárnikmi.
Kvôli pocitu vonkajšieho ohrozenia antisemitizmom aj kvôli spoločným záujmom na obhajobe židovských ekonomických záujmov ale v tom čase ešte v židovskej komunite v tejto krajine prevládal trend na spoluprácu. V marci 1923 sa spojili sionisti a ortodoxní a v auguste 1923 sa na zjazde v Berehove vytvorila pridaním Zväzu židovských poľnohospodárov v Podkarpatskej Rusi zastrešujúca kandidátna listina pod názvom Židovská strana Podkarpatskej Rusi. Jej hlavnými postavami bol za sionistov Alexander Spiegel, za ortodoxných Koloman Weiss a za agrárnikov Emanuel Guttmann. Strana podala spoločné kandidátne listiny a v komunálnych voľbách roku 1923 uspela v mnohých obciach. Získala v tejto krajine 7700 hlasov a napr. v Mukačeve obsadila 13 miest v obecnom zastupiteľstve. Strana medzitým pokročila v organizačnej stabilizácii. Okrem troch predsedov reprezentujúcich jednotlivé ideové prúdy bolo zvolené stočlenné predsedníctvo a vytvorené stranícke komisie. Aj spor medzi ortodoxnými a sionistami ohľadne používania hebrejčiny sa zdal byť prekonaný. Koloman Weiss vraj vyhlásil, že proti hebrejským školám žiadny Žid nepovie ani slovo.
Trend spolupracovať ale nevydržal. Pred doplňovacími parlamentnými voľbami na Podkarpatskej Rusi v roku 1924 začali česko-slovenskí agrárnici ovplyvňovať židovských ortodoxných a statkárov, zároveň sa obnovili ideologické spory medzi sionizmom a konzervatívnejším pojatím židovstva. V radoch samotných sionistov navyše došlo k nezhodám o obsadení kandidátnej listiny, keď miestneho Alexandra Spiegela vystriedal Ludvík Singer, sionista z Prahy. Židovská strana Podkarpatskej Rusi sa preto rozpadla. Agrárni a ortodoxní aktivisti sa osamostatnili ako Židovská demokratická strana, sionistický zvyšok sa sformoval ako Židovská ľudová strana. Vo voľbách neuspela ani jedna. Rozdelenie židovského elektorátu na Podkarpatskej Rusi potom zostalo po zvyšok Prvej republiky trvalým rysom tunajšej politickej situácie. V parlamentných voľbách v roku 1925 tu kandidovala sionistická Židovská strana a konzervatívna Židovská hospodárska strana, v krajinských voľbách v roku 1928 Židovská strana mala nesionistickú oponentúru v podobe Židovskej republikánskej strany, ktorá potom v parlamentných voľbách v roku 1929 vplynula priamo do česko-slovenskej agrárnej strany.
Vladimir Ivanovič Vernadskij
Vladimir Ivanovič Vernadskij (po rusky Владимир Иванович Вернадский, * 12. marec 1863, Petrohrad – † 6. január 1945, Moskva) bol ruský a sovietsky geológ, zakladateľ geochémie a biochémie; zaoberal sa najmä mineralógiou, kryštalografiou a jadrovou geológiou (technikou datovania pomocou rádioaktívnych izotopov). Je po ňom pomenovaná planétka 2809 Vernadskij, kráter na odvrátenej strane Mesiaca a minerál Vernadit.
Vernadskij rozvíjal učenie o noosfére.
Život
Narodil sa 28. februára (podľa gregoriánskeho kalendára 12. marca) 1863 v Petrohrade. Bol synom ekonóma Ivana Vernadského. Neskôr žil s rodičmi v Charkove. V roku 1885 ukončil fyzikálno-matematickú fakultu Petrohradskej univerzity. Od roku 1890 pôsobil na katedre mineralógie Moskovskej univerzity. V roku 1897 obhájil doktorskú dizertačnú prácu na Petrohradskej univerzite a v nasledujúcich rokoch pôsobil ako profesor opäť na Moskovskej univerzite. V rokoch 19061911 a 19151917 bol členom ruského parlamentu (štátneho sovietu).
V roku 1886 sa oženil s Natáliou Jegorovnou Starickou (18621943), s ktorou prežil spoločne 56 rokov. Mali dve deti, syna Georgija (18871973), známeho historika a dcéru Ninu (18981985), doktorku psychiatrie. Obe ich deti zomreli v emigrácii v USA.
Po skončení občianskej vojny bol jedným z hlavných autorov plánu elektrifikácie krajiny (GOELRO). Podieľal sa významnou mierou na geologickom mapovaní a poznaní geológie ZSSR ako aj pri vyhľadávaní zásob nerastných surovín. O roku 1912 bol členom ruskej a neskôr i sovietskej akadémie vied. V rokoch 1920 až 1921 viedol Tavrickú univerzitu v Simferopole. Bol tiež jedným zo zakladateľov a prvým riaditeľom Ukrajinskej akadémie vied.
Zakladateľ a v rokoch 1922 až 1939 riaditeľ výskumného ústavu zaoberajúceho sa rádioaktivitou. V rokoch 19221926 pracoval v Prahe a Paríži. Jednou z príčin pobytu v laboratóriách Curieovcov bol výskum Parisia – látky omylom pokladanej za ďalší rádioaktívny prvok. V roku 1927 zorganizoval pri akadémii vied oddelenie zaoberajúce sa výskumom živých látok, ktoré považoval za súčasť biosféry. Významne prispel k rozvoju geochémie a vytvoril i nový vedný odbor biogeochémiu. Jeho vedecká práca spojovala prírodné vedy s filozofiou. Vytvoril teóriu o noosfére, ktorá je jednou z predstáv vesmírnej evolúcie. Noosféra je po geosfére a biosfére, treťou fázou vývoja Zeme. Každá z predchádzajúcich fáz pritom mení tie predošlé. Noosféra podľa neho vznikla narodením prvého mysliaceho tvora na planéte a trvale sa prejavuje v geosfére a biosfére vo forme ľudských zásahov. Reprezentuje ju hlavne fyzický a ekonomický rozvoj Zeme. Bol jedným z propagátorov myšlienky panspermie – teórie, ktorá vysvetľovala pôvod života na Zemi prinesením z vesmíru.
Vernadskij celkovo publikoval vyše 700 vedeckých prác. V roku 1943 bol pri príležitosti svojich 80 narodenín vyznamenaný „za dlhodobú vynikajúcu prácu v oblasti vedy a techniky“ Štátnou Stalinovou cenou, vysokým štátnym vyznamenaním udeľovaným za dôležité úspechy na poli vedy, techniky a umenia. Bol poverený vedením prípravy sovietskej atómovej bomby.
Zomrel 6. januára 1945 v Moskve. Pochovaný je na Novodievčom cintoríne.
Měcholupy (Praha)
Měcholupy boli obec juhovýchodne od Prahy. Prvá písomná zmienka o Měcholupoch je z roku 1353. Pomenovanie Měcholupy vzniklo zrejme podľa lupičov mechov, čo boli cestovné vaky, do ktorých sa ukladali peniaze alebo tovar.
V roku 1867 boli Měcholupy rozdelené na Horní Měcholupy, Dolní Měcholupy a Petrovice. V roku 1968 boli všetky tri obce pripojené k Prahe.
Wellenstein
Wellenstein je byvalá luxemburská obec, ktorá sa nachádzala v kantóne Remich v okrese Grevenmacher.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Wellenstein má 1539 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 5.37% bolo v Wellenstein nezamestanosť nižšia o 1.6 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
La Sauvetat-sur-Lède
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lespinoy
Lespinoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Robotika
Robotika je veda zaoberajúca sa robotmi. Slovo robotika (angl. robotics) ako prvý použil americký spisovateľ sci-fi Isaac Asimov vo svojej poviedke Klamár (Liar!) z roku 1941. Isaac Asimov takisto definoval tri zákony robotiky.
Katolícka filozofia
Katolícka filozofia je náboženská filozofia, kresťanská filozofia, filozofická zložka katolicizmu.
Cibuľa (priezvisko)
Cibuľa je slovenské priezvisko odvodené od slova cibuľa. Je rozšírené najmä na strednom Slovensku, najviac v Klenovci, Hnúšti a v Krupine.
Katolícka filozofia
Katolícka filozofia je filozofický systém zdôvodňujúci základné teoretické východiská katolicizmu. Oficiálnou katolíckou filozofiou je tomizmus.
V katolíckej filozofii existujú aj neortodoxné tendencie, napr. katolícky personalizmus, katolícky existencializmus, kresťanský evolucionizmus.
Cibuľa (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Cibuľa.
Appendix Vergiliana
Appendix Vergiliana (Dodatky k Vergíliovi) je zbierka latinskej poézie, ktorá bývala tradične pripisované Vergíliovi. Dnes je táto domnienka veľkou časťou odborníkov odmietaná, keďže väčšina básni v súbore vykazuje vplyv nielen Vergília ale aj neskoršieho básnika Ovídia a musí pochádzať až z obdobia po Vergíliovej smrti. Appendix je napriek tomu zaujímavý z hľadiska sledovania vplyvu veľkého rímskeho básnika na neskoršiu generáciu latinských spisovateľov.
Názov Appendix Vergiliana ako aj usporiadanie zbierky pochádza z pera francúzskeho humanistu Josepha Scaligera, ktorý ich vytvoril roku 1572. Kompilácia poézie v zborníku bola ukončená počas humanizmu, pričom niektoré básne, ako napríklad Culex (Komár) boli pripisované Vergíliovi už v staroveku, kým iné, ako napríklad Moretum (Šalát), sa takéhoto zvečnenia dočkali až počas stredoveku. Kto je skutočným autorom či autormi Appendixu a kedy zborník vznikol zostáva nejasné.
Albert Hofmann
Albert Hofmann (* 11. január 1906, Baden, Švajčiarsko – † 29. apríl 2008, Burg im Leimental ) bol švajčiarsky vedec, ktorý sa preslávil tým, že ako prvý previedol chemickú syntézu, užil a učil o psychedelických efektoch dietylamidu kyseliny lysergovej (LSD). Hofmann bol autorom viac ako 100 vedeckých článkov a napísal mnoho kníh, vrátane LSD: Moje problémové dieťa. 11. augusta 2006, kedy Hofmann oslavoval svoje sté narodeniny, bolo začaté medzinárodné sympózium ohľadom LSD.
Biografia
Hofmann sa narodil v Badene, Švajčiarsko a vyštudoval chémiu na Zürišskej univerzite. Jeho hlavným záujmom bola rastlinná a živočíšna chémia a neskôr začal dôležitý výskum ohľadom chemickej štruktúry známej zvieracej látke chitíne, za ktorý aj dostal doktorát.
Syntéza LSD
Hofmann sa pridal k farmaceuticko-chemickému oddeleniu Sandozských laboratórií (teraz Novartis), ktoré sa nachádzajú v Bazileji, ako spolupracovník profesora Arthura Stolla, zakladateľa a riaditeľa farmaceutického oddelenia. Začal študovať liečivú rastlinu cibuľu morskú (Scilla) a hubový námeľ (kyjaničku purpurovú) ako časť programu na očistenie a syntézu aktívnych zložiek na farmaceutické použitie, kde jeho hlavným podielom bolo objasniť chemickú štruktúru obyčajného jadra glykozidov cibule morskej. Kým skúmal deriváty kyseliny lysergovej, ako prvý previedol syntézu LSD-25 v roku 1938; hlavným cieľom syntézy však bolo vyrobiť stimulant dýchacieho a obehového systému (analeptikum). Päť rokov sa o zlúčeninu nikto nezaujímal, až 16. apríla 1943, kedy sa Hofmann rozhodol pozrieť sa na ňu znova. Keď znova robil syntézu LSD, omylom sa mu absorbovalo trochu LSD cez prsty a náhodou objavil jej silné efekty, keď išiel na bicykli domov. O tri dni neskôr, 19. apríla, Hofmann vedome užil 250 mikrogramov LSD. Nasledovala séria experimentov, ktoré Hofmann prevádzal na sebe a na svojich kolegoch. Ako prvý napísal o týchto pokusoch 19. apríla 1943 a v jeho poznatku stálo, že zažil javy, do ktorých možno zaradiť „značnú nesústredenosť kombinovanú s ľahkým závratom“ a „extrémne stimulovanú predstavivosť“.
Ďalší výskum
thumb|left|Albert Hofmann v roku [[2006]]
Hofmann sa stal riaditeľom oddelenia prírodných produktov v Sandoze a pustil sa do študovania halucinogénnych látok, ktoré boli nájdené v mexických hríboch a iných rastlinách a ktoré používali domorodí obyvatelia. Viedlo to k syntéze psilocybínu, aktívneho činiteľa mnohých „zázračných húb“. Hofmann sa tiež zaujímal o semienka mexickej povíjnice z druhu Rivea corymbosa, ktoré sú domácimi nazývané ako Ololiuhqui. Bol prekvapený, keď našiel aktívnu zložku v Ololiuhqui, amid kyseliny lysergovej (LSA), ktorý má veľmi blízko LSD.
V roku 1962, on a jeho manželka Anita vycestovali do južného Mexika, pretože chceli nájsť rastlinu „Ska Maria Pastora“ (Listy pastierky Márie), neskôr známe ako šalvia divotvorná (Salvia divinorum). Dokázali nájsť vzorky tejto rastliny, ale nikdy sa im nepodarilo identifikovať aktívnu zložku, ktorá bola neskôr objavená a pomenovaná ako diterpenoid Salvinorín A.
V roku 1963 sa Hofmann zúčastnil na každoročnom zhromaždení Svetovej akadémie umení a vied (WAAS) v Štokholme.
Hofmann nazýval LSD ako „liek pre dušu“ a bol znechutený celosvetovou prohibíciou, ktorá jeho objav zašliapala do zeme. „Bolo to veľmi úspešných 10 rokov psychoanalýzy,“ tvrdil, s dodatkom, že drogy sa zmocnilo mládežnícke hnutie 60.-tych rokov Hippies a potom neférovo démonizované vládami, ktoré hnutiu oponovalo. Priznal, že LSD môže byť nebezpečné, ak sa dostane do zlých rúk.
V decembri 2007 dovolili švajčiarske lekárske úrady psychoterapeutovi previesť psychoterapeutické experimenty na pacientoch, ktorí trpia posledným štádiom rakoviny a inými smrteľnými chorobami. Hoci sa experimenty ešte nezačali, budú reprezentovať prvú štúdiu terapeutických efektov LSD na ľuďoch po 35 rokoch, pretože ostatné štúdiá sa zamerali na efekty drogy na vedomie a telo. Hofmann podporoval štúdiu a neprestával veriť v terapeutické výhody LSD.
Hofmann mal prednášať na Svetovom psychedelickom zhromaždení od 21. do 24. marca, kvôli slabému zdraviu bol však nútený odstúpiť.
Smrť
Albert Hofmann zomrel na následok infarktu 29. apríla 2008 v dedine Burg im Leimental neďaleko Bazileja vo veku 102 rokov.
Jedľovník
Jedľovník môže byť:
Zlaté Klasy
Zlaté Klasy (historicky, , ) sú obec na Slovensku v okrese Dunajská Streda.
Wincrange
Wincrange je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Clervaux v okrese Diekirch.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Wincrange má 3778 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 5.44% bolo v Wincrange nezamestanosť nižšia o 1.53 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Zlatá Koruna
Zlatá Koruna je obec v Česku v okrese Český Krumlov v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 722 obyvateľov, z toho 352 mužov a 370 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 41,0 roka, ženy 42,0 roka).
Klasická filozofia
Klasická filozofia je filozofia novovekého racionalizmu, novovekého empirizmu, osvietenstva a nemeckého idealizmu. Klasickou filozofiou sa myslí vývinový interval rámcovaný menami F. Bacon, Descartes a Hegel.
Vyvrcholenie klasickej filozofie spadá do konca 18. storočia a prvej tretiny 19. storočia.
Klasickú filozofiu zvyknú kontraponovať poklasickej filozofii alebo súčasnej filozofii.
Lestrem
Lestrem je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Augusta
Jan Augusta (* 1500, Praha – † 13. január 1572, Mladá Boleslav) bol český kazateľ a biskup Jednoty bratskej a autor mnohých náboženských spisov a duchovných piesní. Pochádzal z kališníckej rodiny klobúčnika a remeslu svojho otca sa aj vyučil. V roku 1524 vstúpil do Jednoty bratskej, v roku 1531 sa stal kňazom a roku 1532 ho zvolili do Úzkej rady a za seniora.
Napísal celý rad obranných spisov a vášnivých a často nevyberaných polemík. Na čele jednoty sa usiloval o jej zblíženie so svetovou reformáciou aj s českými kališníkmi, snažil sa tak jednotu vyviesť z postavenia prenasledovanej sekty, ktorá stojí mimo zákona. Po porážke prvého protihabsburského povstania Jana Augustu 25. apríla 1548 zajali a šestnásť rokov väznený na Křivokláte. Mesiac po prepustení z väzenia sa znova ujal svojej funkcie v jednote.
Jeho želanie spojiť rôzne prúdy českej reformácie boli čiastočne naplnené vytvorením Českej konfesie päť rokov po jeho smrti roku 1575.
Domitianus (Galia)
Domitianus alebo celým menom Domitianus Pius Felix Augustus bol samozvaný cisár Galského cisárstva v roku 271.
O jeho živote a o tom ako dlho vládol (pravdepodobne len niekoľko dní) nevieme. Zmienku o ňom máme len na dvoch písomných pamiatkach (Zosimus z Historia Augusta) a našli sa dve mince s jeho vyobrazením. Prvú našli v roku 1900 v doline Loire vo Francúzsku, druhú v roku 2003 v Oxfordshire v Anglicku. Domitianus celkom určite zomrel v roku 271, lebo v tom roku sa stal cisárom Tetrik I.
Paul Allender
Paul Allender (* 17. november 1970, Colchester) je gitarista anglickej gothic-black metalovej skupiny Cradle of Filth.
Začiatky
Paul Allender sa narodil 17. novembra 1970 v Colchesteri (Essex) v Spojenom kráľovstve.
Vo veku štrnásť rokov dostal prvú gitaru. Bojové umenia, ku ktorým ho priviedol jeho otec, boli pre neho dôležitejšie, preto sa hre na gitaru začal viac venovať až keď mal devätnásť.
Pôsobenie
V roku 1992 prišiel do kapely Cradle of Filth ako gitarista a pôsobil tam do roku 1996. Kapelu opustil kvôli novému projektu The Blood Divine a takisto kvôli rodine.
V roku 1998 založil skupinu s názvom Primary Slave. Tesne pred podpísaní zmluvy k nahrávke Paul opustil Primary Slave, opäť sa vrátil do CoF a nahral album Midian.
Na festivale Bloodstock Open Air v auguste 2009 jeden z fanúšikov hodil na pódium predmet, ktorý trafil Paula do spodnej časti chrbta. Paul bol prevezený do nemocnice a vystúpenie bolo predčasne ukončené.
Červenohorské sedlo
Červenohorské sedlo  je horské sedlo v Hrubom Jeseníku, na hranici Moravy a Sliezska.
Poloha
Sedlo sa nachádza v centrálnej časti pohoria, na ceste I/44, spájajúcej mestá Šumperk a Jeseník. Oddeľuje podcelky Pradědská hornatina a Keprnická hornatina a je významným strediskom turistiky.
Turizmus
V Červenohorském sedle sa nachádza lyžiarske stredisko so 7. vlekmi a 4. zjazdovkami v nadmorskej výške 862 až. Vedie z neho upravovaná bežecká trasa na Praděd i na Keprník a Šerák.
Už v polovici 19. storočia stál v sedle hostinec, dnes sa tu nachádza hotel, reštaurácia a niekoľko chát a apartmánov.
Prístup
Červenohorské sedlo je prístupné cestou I/44 od Šumperka alebo Jeseníka
K-141 Kursk
<div style="margin-bottom: 0.5em; float: right; border-width: 0.5em 0 0.8em 1.4em; border-style: solid; border-color: white; width: 17em; text-align: center; clear: both;"> Ruská ponorka K-141 Kursk 100px|Ruská námorná vlajka Začiatok stavby: 1992 Spustenie na vodu: 1994 Prevzatie do služby: 1994 (december) Potopenie: 12. augusta 2000 Vybavenie: Pohon: 2 × OK-650b pretlakové vodné reaktory, 2 × 190 MW; 2 parné turbíny
Palebná sila: 4 x 533 mm a 2 x 650 mm torpéda K-141 Kursk (🇷🇺) bola ruská jadrová ponorka triedy Antej (🇷🇺 – Projekt 949A, v kóde NATO – Oscar-II), pomenovaná po ruskom meste Kursk, pri ktorom sa v roku 1943 odohrala najväčšia tanková bitka histórie – bitka v Kurskom oblúku. Plavidlo bolo súčasťou Severnej flotily ruského vojnového námorníctva a operovalo hlavne v oblastiach Severného ľadového oceánu. Bolo projektované na boj s ponorkami, lietadlovými loďami a vystreľovanie ďalekonosných rakiet spod hladiny. Kursk sa potopil 12. augusta 2000 v medzinárodných vodách Barentsovho mora. Katastrofu neprežil nikto zo 118 členov posádky.
Zrod a pôvod
Stavba ponorky začala v lodeniciach pri Severodvinsku, neďaleko Archangeľska v roku 1992. Na vodu bola spustená v máji 1994 a formálne prevzatá do služby 30. decembra toho istého roku. V nasledujúcom roku (1995) plavidlo posvätil ortodoxný kňaz.
left|thumb|Omsk, ponorka triedy Antej (Oscar-II), tej istej ako K-141 Kursk Kursk sa stal poslednou ponorkou triedy Antej, ktorá bola projektovaná a ktorej stavba bola schválená ešte za sovietskej éry. S rozmermi 154 metrov na dĺžku a štyrmi poschodiami na výšku išlo o najväčšie útočné ponorky, ktoré kedy boli skonštruované (absolútne najväčšie sú ruské balistické ponorky typu Typhoon). O plavidlách tejto triedy sa tvrdilo, že sú „nepotopiteľné” kvôli svojmu dvojitému trupu. Vonkajší trup s hrúbkou iba 8 mm vyrobený z vysoko kvalitnej niklovo-chrómovej ocele je výnimočne odolný proti korózii a má výhodné magnetické vlastnosti, ktoré sťažujú detekciu ponorky systémami zaznamenávajúcimi magnetické anomálie (Magnetic Anomaly Detection systems – MAD). Celý vonkajší plášť je pokrytý 4080 mm hrubou vrstvou dlaždíc zo syntetickej gumy, ktorá slúži na utlmenie hluku zo strojov a na zredukovanie sonarových odrazov. Vnútorný trup je vyrobený z 50 mm silných oceľových platní a od vonkajšieho trupu ho oddeľuje medzera široká 12 metre (vnútorný plášť je kruhový, zatiaľčo vonkajší má oválny prierez). Medzi trupmi sa nachádzajú sonary a raketové silá.
Ponorka hrala dôležitú úlohu v arktickej oblasti. Počas 90. rokov Severná flotila trpela nedostatkom finančných prostriedkov a v dôsledku toho dochádzalo k znižovaniu počtu bojových i podporných jednotiek. V priebehu desiatich rokov sa počet plavidiel flotily znížil o tisíc kusov. Mnoho ponoriek bolo stiahnutých do dokov na pobreží Barentsovho mora a ponechaných napospas osudu. Za rovnaké obdobie sa počet jadrových ponoriek znížil o viac ako ⅔, z pôvodných 62 na 18 kusov. S výnimkou najdôležitejšieho bojového vybavenia všetko ostatné vrátane prieskumného a záchranného zariadenia neprechádzalo pravidelnou údržbou. Avšak koniec desaťročia priniesol určitú obrodu pre flotilu.
V roku 1999 Kursk nepozorovane prekĺzol skrz Gibraltársky prieliv a uskutočnil úspešnú špionážne-prieskumnú misiu v Stredomorí, keď sledoval lode 6. flotily vojnového námorníctva Spojených štátov počas vojny v Kosove. Podľa ruskej strany vynaložili Spojené štáty desiatky miliónov dolárov na vystopovanie Kurska, nikdy sa im však nepodarilo udržať dlhší kontakt. Veliteľ ponorky Gennadij Petrovič Ljačin sa po návrate do Ruska stal národným hrdinom.
Námorné cvičenie, ktoré sa konalo v auguste 2000 sa malo stať najväčšou akciou tohto druhu od rozpadu Sovietskeho zväzu pred necelými desiatimi rokmi a zahŕňalo okolo 30 plavidiel – 4 útočné ponorky, vlajkovú loď flotily – raketový krížnik Piotr Velikij triedy Kirov a rad menších lodí. Mala to byť príprava na vyslanie časti Severnej flotily do Stredomoria neskôr toho roku. Kursk sa na cvičenie vydal 10. augusta o 10:00 miestneho času zo svojho domovského prístavu Zapadnaya Litsa na Kolskom polostrove. Do pridelenej hliadkovacej oblasti vplával 12. augusta o 02:40. Plán cvičenia zahŕňal simulovaný útok na Petra Veľkého. Misia začala ráno 12. augusta 2000. Ako súčasť cvičenia vypálil Kursk z periskopovej hĺbky dve slepé torpéda.
Explózia
náhľad|Miesto kde sa Kursk potopil11:28 miestneho času (07:28 svetového času) vysoko koncentrovaný peroxid vodíka, slúžiaci ako pohon torpéda, presiakol hrdzou v torpédovom puzdre. Peroxid reagoval s meďou a mosadzou v torpédomete, a tak spôsobil reťazovú chemickú reakciu vedúcu k explózii. Výbuch, ktorého mohutnosť sa rovnala explózii 100 až 250 kg TNT registrovali seizmometre ako otras o sile 1,5 až 2,2 stupňa Richterovej stupnice. Ponorka klesla na dno do hĺbky 108 m, približne 135 km od prístavu Severomorsk, v bode so súradnicami 69°40' s. š., 37°35' v. d.
Vodotesné dvere, izolujúce torpédovú miestnosť od zvyšku priestoru, boli pred vypálením torpéd otvorené. Toto bola zrejme bežná prax – nechať prebytok stlačeného vzduchu uvolniť do torpédovej miestnosti v momente odpálenia zbrane. Otvorené dvere dovolili výbuchu spätne roztrhať prvé dve z deviatich oddelení obrovskej ponorky a zabiť sedem mužov v prvom oddelení a prinajmenšom zraniť alebo dezorientovať tridsať šesť mužov v druhom oddelení. Napriek tomu, že si nikto nemôže byť istý udalosťami nasledujúcich dvoch minút, je zjavné, že veliaci dôstojník lode, kapitán 1. stupňa (námorný kapitán) Ljačin v druhom oddelení nemal dosť času na vyslanie núdzového signálu. Núdzová bója, zostrojená pre automatické vypustenie v prípade havárie (napr. pri zmene tlaku alebo detekcii ohňa) a umožňujúca lokalizáciu vraku záchranárom, takisto zlyhala. Pri misii v Stredozemnom mori v roku 1999 totiž obavy z náhodného uvoľnenia bóje, ktorá by mohla odhaliť pozíciu ponorky plavidlám Spojených štátov, viedli k jej zablokovaniu.
K ďalšej explózii došlo o 135 sekúnd neskôr. Táto bola registrovaná ako otras o sile 3,5 až 4,4 stupňa Richterovej stupnice, zaznamenaný seizmickými stanicami v celej severnej Európe, čo zodpovedá explózii 1 až 2 ton TNT. S najväčšou pravdepodobnosťou došlo v tomto okamihu k výbuchu väčšieho počtu, približne šiestich, torpédových hlavíc. Seizmické údaje dokazujú, že k nemu došlo už na úrovni morského dna. Explózia roztrhla trup plavidla, schopný inak odolať tlaku v hĺbkach okolo 1000 m a spôsobila v ňom otvor o ploche dvoch štvorcových metrov. Výbuch takisto roztrhal tretie a štvrté oddelenie. Do týchto miest začala prúdiť voda (90 000 litrov za sekundu) a usmrtila všetky osoby nachádzajúce sa v týchto priestoroch, vrátane piatich dôstojníkov zo štábu 7. divízie nukleárnych ponoriek, ktorí mali sledovať priebeh cvičenia. V ďalšom, piatom oddelení, boli umiestené dva jadrové reaktory typu OK-650b, v oceľových nádobách so stenami o sile 130 mm. Každý reaktor mal výkon 190 MW, čo je menej ako 10 % výkonu bežného reaktora v elektrárni. Predel oddeľujúci štvrté a piate oddelenie vydržal explóziu. Kontrolné tyče v reaktore zostali nepoškodené a zabránili jadrovej havárii. Niektorí experti neskôr vyjadrili obdiv nad konštrukciou, ponorky, schopnú vydržať sériu explózií bez porušenia reaktorovej komory.
Dvadsaťtri mužov, pracujúcich v šiestom až deviatom oddelení, prežilo obe explózie. Zhromaždili sa v deviatom oddelení, kde sa nachádzal druhý únikový tunel (prvý, hlavný únikový tunel bol v druhom oddelení, ktoré bolo zničené). Kapitán-poručík Dmitrij Romanovič Kolesnikov (jeden z troch dôstojníkov tejto hodnosti, ktorí prežili) sa zrejme ujal iniciatívy, a spísal tých, ktorí zostali v deviatom oddelení. Tlak v oddelení v čase explózie bol rovnaký ako na povrchu. V tejto chvíli by z fyziologického hľadiska bolo možné použiť únikový otvor a opustiť ponorku muž po mužovi. Znamenalo by to plávať nahor 100 metrov v ľadovej arktickej vode v záchrannom obleku a nakoniec očakávať pomoc na hladine. Nie je isté, či bolo možné núdzový prielez z vnútra ponorky otvoriť. Stále sa líšia názory na to, do akej miery bol prielez poškodený. Je však pravdepodobné, že posádka by asi odmietla použiť únikový priechod, aj keby bol použiteľný. Najpravdepodobnejšie by namiesto toho videli šancu v čakaní na záchranné plavidlo, ktoré by priľnulo k prielezu zvonka ponorky.
Iné tvrdenia o príčinách explózie
náhľad|Porovnanie veľkosti ponoriek triedy Antej (Oscar-II) a [[Los Angeles (trieda ponoriek)|Los Angeles]]
Makovský potok
Makovský potok je potok na horných Kysuciach, v západnej časti okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Kysuce, meria 5,1 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, na južnom svahu Papajovej Kykule (966,5 m n. m.) v nadmorskej výške cca 840 m n. m. V pramennej oblasti tečie východným smerom, sprava priberá tri krátke prítoky z oblasti Zápače a stáča sa na severovýchod. Ďalej priberá pravostranný prítok spod kóty 885,5 m, preteká osadou Holákovci, kde sprava priberá dva prítoky zo severných svahov Čerenky (947,8 m n. m.) a postupne sa stáča na sever. Následne vstupuje do Turzovskej vrchoviny, do podcelku Hornokysucké podolie, preteká osadou Čierne a opätovne z pravej strany priberá prítok z oblasti Javorníka. Napokon preteká centrálnou časťou obce Makov, kde sa v nadmorskej výške približne 580 m n. m. vlieva do Kysuce.
Labastide-Castel-Amouroux
Labastide-Castel-Amouroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amfiteáter
Amfiteáter môže byť:
Brzdová kvapalina
náhľad|Nádržka na brzdovú kvapalinu v automobile [[Škoda Fabia]] Brzdová kvapalina je druh hydraulickej kvapaliny, používaný v hydraulických brzdových a spojkových systémoch vozidiel, napríklad automobilov (osobných či ľahkých úžitkových), motocyklov a bicyklov.
Účelom brzdovej kvapaliny je prenášať silu prostredníctvom tlaku. Pretože oleje poškodzujú tesnenia a hadice brzdového systému, nebývajú obvykle brzdové kvapaliny vyrábané z ropy. Väčšina dnešných brzdových kvapalín je založená na glykoléteroch, existujú však brzdové kvapaliny na základe minerálnych olejov (Citroën liquide hydraulique minéral LHM) a silikónových olejov (DOT 5). Brzdové kvapaliny musia spĺňať určité požiadavky, ktoré bývajú definované rôznymi štandardami, napríklad SAE alebo predpismi štátnych úradov.
Benátsky patriarchát
náhľad|[[Bazilika svätého Marka (Benátky)|Bazilika sv. Marka, katedrála patriarchu]] náhľad|Konkatedrála San Pietro di Castello náhľad|Palác benátskeho patriarchu Benátsky patriarchát je rímskokatolícka cirkevná provincia a titulárny patriarchát latinskej cirkvi, ktorého patriarcha nemá žiadnu zvláštnu jurisdikciu.
Krajná Kopa
Krajná kopa je prvá vyvýšenia v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier od Ľaliového sedla. Z juhu, teda zo slovenskej strany má mierny trávnatý svah a je tade vedená červeno značená hrebeňovka. Na sever, do Poľska, spadá až 270 metrovými zrázmi. Na najvyšší bod možno ľahko vystúpiť z chodníka, asi 25 metrov mimo značky doľava, odbočiť treba kúsok pod vrcholom, keď ho značkovaný chodník začne traverzovať. Oblasť je turisticky frekventovaná, lebo z Poľska ide lanovka na neďaleký Kasprov vrch.
Ďalej na východ nasleduje Prostredná kopa, tiež dostupná peši (obomi hrebeňmi cez sedlá), ale už ďalej od značky.
Topografia
Prvá vyvýšenia v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier od Ľaliového sedla, ktoré ju oddeľuje od Západných Tatier – hoci charakterom pripomína skôr Červené vrchy. Na východe ju od Prednej Kopy oddeľuje Krajné sedlo.
Cibula
Cibula je priezvisko, pozri Cibula (priezvisko), napr.:
Židovská pomocná polícia
Britská správa postupne rozšírila rady pomocnej polície zo 6 na 14 tisíc príslušníkov. Vycvičené osoby sa stali jadrom Hagany, ktorá sa sama neskôr po vzniku Izraela stala hlavnou súčasťou Izraelských obranných sil.
Ďalšou zložkou Notrim bola elitná mobilná jednotka známa ako Židovská osadnícka polícia.
Louis Althusser
Louis Pierre Althusser (* 16. október 1918, Birmandreis, Alžírsko – † 22. október 1990, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky filozof, ktorý v  60. rokoch prišiel  s  programom  nového čítania Marxa. Považuje sa za jedného z najvplyvnejších európskych marxistických filozofov 60. a 70. rokov 20. storočia. Bol učiteľom osobností ako Michel Foucault, Jacques Derrida a Nicos Poulantzas. Člen Komunistickej strany Francúzska.