cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Londýna
Tudorovský Londýn (1485-1603)
Krátko pred svojou smrťou Henrich obnovil nemocnicu St Bartholomew's Hospital, ale väčšina budov zostala po jeho smrti v roku 1547 opustená. Za vlády Eduarda VI. boli cechom splatené dlhy kráľovského dvora a niektoré príjmy boli venované na charitatívne účely. Okrem toho v roku 1550 City kúpila kráľovský majetok v Southwarku na južnom brehu Temže a obnovila kláštor svätého Tomáša ako nemocnicu St Thomas's Hospital. V tej dobe bola založená nemocnica Christ's Hospital  a Bridewell Palace bol upravený na detský domov a nápravný dom pre ženy.
Po smrti Eduarda VI. v roku 1553 bola v Toweri prijatá lady Jana Greyová ako budúca kráľovná. Ale Lord Mayor (primátor), konšeli a sudcovia hneď zmenili názor a prehlásili namiesto nej za kráľovnú Máriu I. V nasledujúcom roku sa kráľovná rozhodla vydať za Filipa II., čo vyprovokovalo povstanie vedené sirom Thomasom Wyatom. Ten so svojimi spojencami ovládol Southwark a neskôr dorazil až k Charing Cross. Ale v City nemalo povstanie žiadnu podporu a tak Wyatt kapituloval. Táto akcia demonštrovala rozhodujúci politický význam City v tej dobe a malý vplyv oblastí mimo hradieb mesta.
Vplyv Londýna ako obchodného centra v rámci Európy rýchlo rástol. Veľa malých dielní sa rýchlo rozvíjalo, čo platilo najmä pre tkáčske dielne. Obchodná výmena medzi západnou Európou a Ruskom, Orientom a Amerikou rástla. Bolo to obdobie vzniku monopolných obchodných spoločností ako napríklad Russia Company (1555) a Východoindickej spoločnosti (East India Company, 1600). Druhá z nich, ktorá ovládla väčšinu Indie, bola jednou z kľúčových inštitúcií Londýna a Veľkej Británie počas dva a pol storočia. V roku 1572 Španieli zničili obchodné centrum Antverpy a táto udalosť postavila Londýn na prvé miesto medzi obchodnými prístavmi v Severnom mori. Prisťahovalci do Londýna prichádzali nielen z celého Anglicka a Walesu, ale aj zo zahraničia, napríklad Hugenoti z Francúzska.
V tej dobe vznikali prvé mapy Londýna. Najväčšia časť obyvateľov žila v oblasti City s hustotou, ktorá nie je bežná pre rozvinutú spoločnosť 21. storočia. Stará hlavná spojnica City s kráľovským dvorom vo Westminstere – Strand, bola lemovaná honosnými šľachtickými sídlami, ale tieto dve časti mesta boli oddelené a Westminster bol v porovnaní s City iba malou enklávou. Hlavná dopravná tepna nebola Strand, ale rieka Temža. Ďalšie obvody, ktoré sú teraz súčasťou centra mesta, mali na konci 16. storočia vidiecky charakter. Covent Garden bola miestom poľnohospodárskych trhov. Nemocnice a domy pre rekonvalescentov boli postavené v Holborne a Bloomsbury, aby bol využitý čerstvý vzduch tejto oblasti. Islington a Hoxton boli odľahlé dediny.
V roku 1561 poškodil úder blesku pôvodnú katedrálu svätého Pavla. Strecha bola opravená, ale špička veže nebola obnovená. V roku 1565 založil Thomas Green v City obchodnú burzu, ktorá v roku 1571 získala od kráľovnej Alžbety titul kráľovská burza.
Koniec 16. storočia, keď v Londýne žil a pracoval William Shakespeare so svojimi spoločníkmi, je jedným z najslávnejších kultúrnych období mesta. Existoval však značný odpor proti budovaniu divadiel v meste. Verejné produkcie vytvárali davy a tých sa autority obávali, pretože pri zhromažďovaní hrozilo väčšie nebezpečenstvo šírenia moru. Divadlá sa stretávali s odporom puritánov, ktorým stúpal vplyv. Ale kráľovná Alžbeta rada sledovala divadelné predstavenia na svojom kráľovskom dvore a dala povolenie na verejné predvádzanie takých hier, ktoré prinášajú dôstojné obveselenie, a nie príklady zla.
Divadlá boli vybudované hlavne mimo hraníc mesta, a to najmä na južnom brehu rieky, kde sa vytvárali centrá zábavy a kde bolo možné vidieť napríklad medvedie zápasy. Na južnom brehu tak boli postavené divadlá Globe, Rose a Swan, zatiaľ čo Theatre a Curtain stáli pri východných hradbách City a Blackfriars vo vnútri hradieb.
Počas posledných rokov vlády kráľovnej Alžbety si niektorí jej dvorania a bohatí obyvatelia Londýna vybudovali vidiecke sídla v Middlesexe, Essexe, Kente a Surrey. Bol to prvý príznak expanzie osídlenia mesta mimo hradby, ale v dobe smrti posledného panovníka z rodu Tudorovcov bol Londýn veľmi kompaktný.
Stuartovský Londýn
Rozpínanie Londýna mimo hraníc City dostalo veľký impulz počas 17. storočia. V prvom roku tohto storočia bolo bezprostredné okolie City, s výnimkou šľachtických sídel vybudovaných smerom k Westminsteru, považované za nevhodné pre osídlenie. Bezprostredne na sever sa rozkladali močiare, ktoré boli nedávno odvodnené a neboli ešte rozparcelované, ale boli plné žobrákov a pútnikov, ktorí mali namierené do Londýna. V susedstve tejto oblasti boli Finsbury Fields – obľúbené miesto cvičení lukostrelcov.
Prípravy na korunováciu kráľa Jakuba I. boli prerušené niekoľkými epidémiami moru, ktoré usmrtili asi 30 000 ľudí. Slávnostný sprievod Lord Mayor's Show, ktorý bol na niekoľko rokov prerušený, bol na príkaz kráľa v roku 1609 obnovený. Tomas Button kúpil zrušený kláštor Charterhouse za 13 000 libier a v roku 1611 ho začal prestavovať na nemocnicu, kaplnku a školu. Škola Charterhouse School bola jednou z najdôležitejších verejných škôl Londýna, dokiaľ sa vo viktoriánskej dobe nepresídlila do Surrey. Tieto budovy sú dodnes používané ako lekárska škola.
Hlavným centrom verejného života Londýnčanov bola kostolná loď pôvodnej katedrály svätého Pavla. Kupci uzatvárali obchody v postrannej lodi, používajúc krstiteľnicu ako prepážku, pri ktorej uskutočňovali svoje platby, právnici sa stretávali so svojimi klientmi pri určitých stĺpoch a nezamestnaní tu zháňali prácu. Tunajší cintorín bol centrom obchodu s knihami a Fleet Street bola miestom verejnej zábavy. Divadlá, ktoré sa objavovali na konci vlády kráľovnej Alžbety, v dobe Jakuba I. získali veľkú popularitu. Predstavenia boli doplňované použitím starostlivo prepracovaných masiek.
Kráľ Karol I. nastúpil na trón v roku 1625. Počas jeho vlády sa aristokracia vo veľkej miere začala usadzovať vo West Ende. Okrem tých, ktorí mali špeciálne záujmy na dvore, to boli aj veľkí vlastníci pôdy, ktorí trávili časť roku v Londýne, aby si užili spoločenský život. Lincoln's Inn Fields bolo postavené v roku 1629 a námestie Covent Garden, navrhnuté prvým klasicky vzdelaným architektom Inigo Jonesom nasledovalo v roku 1632. Priľahlé ulice boli vybudované krátko potom a boli pomenované po členoch kráľovskej rodiny.
Päť členov parlamentu, ktorých chcel kráľ v januári 1642 uväzniť, našlo útočisko v City. V auguste kráľ zhromaždil svoje vojsko pri Nottinghame. Počas Anglickej občianskej vojny sa Londýn postavil na stranu parlamentu. Spočiatku mal kráľ prevahu a vyhral bitku pri Brentforde, kúsok na západ od Londýna. City postavila dočasné vojsko, ktorého sa kráľ naľakal a ustúpil. Krátko na to bol vybudovaný rozsiahly systém opevnení na obranu Londýna proti ďalšiemu útoku royalistov. Obranný systém bol tvorený obrovským hlineným valom, doplneným baštami a pevnôstkami. Začínal pri hradbách City a obklopoval celú obývanú oblasť, vrátane Westminsteru a Southwarku. Londýn nebol royalistami znova napadnutý a finančné prostriedky City podstatne prispeli k víťazstvu zástupcov parlamentu.
Nezdravý a preplnený Londýn trpel častými výskytmi morových nákaz, ale najväčšou pohromou bola udalosť označovaná ako Veľký mor (Great Plague). Postihla Londýn v rokoch 1665 a 1666 a počas nej zomrelo asi 60 000 ľudí, čo bola jedna pätina obyvateľov. Za Veľkým morom bezprostredne nasledovala ďalšia pohroma, aj keď jej výsledkom bolo ukončenie výskytu veľkých morových nákaz. V nedeľu 2. septembra 1666 o jednej hodine po polnoci na ulici Pudding Lane v južnej časti Londýna sa začal šíriť požiar, ktorý bol začiatkom Veľkého požiaru Londýna (Great Fire of London). Podporovaný východným vetrom sa požiar začal šíriť Londýnom a počiatočné snahy zabrániť jeho šíreniu zbúraním pásu domov ako požiarnej zábrany boli neorganizované. V utorok vietor začal poľavovať a v stredu požiar začal slabnúť. Vo štvrtok doobeda už bol skoro pod kontrolou, ale podvečer plamene znova vyšľahli pri Temple. Niektoré domy boli odstrelené a tým sa oheň dostal pod kontrolu.
Požiar zničil asi 60 % City, vrátane pôvodnej katedrály svätého Pavla, 87 kostolov, 44 sídel cechov a kráľovskú burzu. Napriek tomu straty na ľudských životoch boli prekvapivo malé, predpokladá sa, že ich bolo maximálne 16. Počas niekoľkých dní boli architektmi Christopherom Wrenom, Johnom Evelynom a Robertom Hookom kráľovi predložené plány na obnovu mesta. Wren navrhoval vybudovať hlavné triedy v smere sever-juh a východ-západ, postaviť kostoly na izolovaných, významných miestach, sústrediť verejný život na novo postavené námestia, sústrediť najvýznamnejšie sídla cechov do jednej skupiny budov pripojených k Guildhalle a postaviť krásne nábrežie na brehu rieky od Blackfairs až po Tower. Wren chcel vybudovať nový systém ulíc s odstupňovanou šírkou – 30, 60 a 90 stôp. Evelynove plány sa líšili od Wrenových tým, že navrhol spojiť ulicu St Dunstan's na východe až po katedrálu svätého Pavla a tým, že nenavrhoval vybudovanie nábrežia. Obidva plány neboli využité a prestavba zachovala pôvodný systém ulíc, väčšina ktorého sa dochovala až do dnešnej doby.
Napriek tomu sa obnovené mesto líšilo od starého. Veľa šľachtických rezidencií nebolo obnovených, pretože ich majitelia sa rozhodli postaviť svoje domy vo West Endu, kde vznikli nové obvody, napríklad St. James', bližšie ku kráľovskému sídlu, ktorým bol, do doby ako ho v 90. rokoch 17. storočia zničil požiar, Whitehall Palace. Oddelenie strednej obchodnej spoločenskej triedy sústredenej v City a sveta šľachty v okolí kráľovského dvora vo Westminstere bolo dokončené. V samotnom City sa prestali stavať domy z horľavých materiálov a na ich stavbu boli použité kamene, aby sa znížilo riziko požiaru.
Plány Christophera Wrena na obnovu Londýna síce neboli využité, ale bol poverený obnovou spálených kostolov a katedrály svätého Pavla. Jeho baroková kupola bola hlavným symbolom Londýna jeden a pol storočia. Obnovu mestskej zástavby City uskutočňoval Robert Hooke. V období po Veľkom požiari sa mnoho ľudí usídlilo na území East Endu, bezprostredne na východ od mestských hradieb. Londýnske doky sa začali rozrastať po prúdu rieky a to prilákalo veľa ľudí, ktorí pracovali v samotných dokoch alebo v doprave tovaru. Títo ľudia osídľovali oblasti Whitechapel, Wapping, Stepney a Limehouse, ale ich životné podmienky boli úbohé.
V tej dobe sa Londýn stal popredným svetovým finančným centrom, keď prekonal Amsterdam. V roku 1694 bola založená Bank of England a Východoindická spoločnosť výrazne zvýšila svoj vplyv. Na konci 17. storočia začal fungovať Lloyd's of London. V roku 1700 sa v Londýne uskutočňovalo 80 % anglického dovozu, 69 % vývozu a 86 % reexportu. Väčšinu tvoril luxusný tovar z Ameriky a Ázie ako hodváb, cukor, čaj a tabak. Posledná položka prezentuje Londýn ako dôležité prekladisko. Aj keď bolo v 17. storočí v Londýne veľa remeselníkov, jeho ekonomická sila nebola nikdy primárne závislá na priemysle. Miesto toho bol významným obchodným a distribučným strediskom. Tovar sa dovážal do Londýna rozrastajúcim sa anglickým obchodným loďstvom nielen pre vlastnú spotrebu, ale aj pre reexport do Európy a ďalších krajín.
Viliam III. Oranžský sa o Londýn, ktorého dym mu spôsoboval záchvaty astmy, príliš nestaral a po požiari Whitehall Palace v roku 1691 kúpil Nottingham House a nechal ho prestavať na Kensington Palace. Kensington bola v tej dobe bezvýznamná dedina, ale presťahovanie dvora spôsobilo nárast jej významu. V tej dobe bol založený Greenwich Hospital, obdoba nemocnice Chelsea Hospital – založenej v roku 1681, pre námorníkov. V dobe vlády kráľovnej Anny bol vydaný výnos prikazujúci postaviť 50 nových kostolov pre rýchlo narastajúcu populáciu žijúcu mimo hraníc City.
Londýn v 18. storočí
18. storočie bolo obdobím rýchleho rastu, sledujúceho rast populácie, počiatočných prejavov priemyselnej revolúcie a stúpajúcej úlohy Londýna ako centra Britského impéria.
V tej dobe expandoval Londýn za pôvodné hranice zrýchleným tempom. Pre bohatých boli vybudované nové mestské časti, ako napríklad Mayfair vo West Ende, boli postavené nové mosty cez Temžu, čo podporilo rýchly rozvoj južného Londýna a v oblasti East Endu sa smerom po prúde rieky rozširoval londýnsky prístav.
V 18. storočí sa v Londýne stali populárnymi kaviarne. Rástol počet literárnych diel a vydávaných novín. Ulica Fleet Street sa stala miestom zrodu britskej tlače.
Londýn mal v tej dobe problémy so zločinom. V roku 1750 bola založená prvá profesionálna policajná jednotka - Bow Street Runners. Tresty za zločiny boli veľmi prísne a trest smrti bol udeľovaný aj za menšie previnenia. Verejné popravy obesením boli bežnou súčasťou života tej doby.
Roku 1780 otriasla Londýnom Gordon Riots, vzbura protestantov proti katolíckej emancipácii, vedená lordom Georgom Gordonom. Niekoľko katolíckych kostolov a domov bolo poškodených a 285 vzbúrencov bolo zabitých.
Londýn v 19. storočí
V 19. storočí sa Londýn stal najväčším mestom sveta a hlavným mestom Britského impéria. Počet obyvateľov stúpol z 1 milióna v roku 1800 na 6 miliónov o storočie neskôr. Počas tej doby sa Londýn stal hlavným globálnym politickým, finančným a obchodným centrom. V tejto pozícii zotrval až do neskorých rokov tohto storočia, kedy Paríž a New York ohrozili jeho nadradenosť. Zatiaľ čo mesto bohatlo v závislosti na britskej expanzii, existovali aj oblasti extrémnej chudoby a milióny ľudí bolo nútených prežívať v slumoch. V roku 1829 premiér Robert Peel zriadil policajnú zložku s právomocou na celom obývanom území Londýna – Metropolitan Police Service. Pre policajtov sa tak vžilo označenie pochádzajúce z mena zakladateľa – bobbies, niekedy aj peelers.
Významný vplyv na zmenu Londýna mala vznikajúca železnica. Železničná sieť umožňovala rozvoj predmestí, z ktorých ľudia strednej a bohatej vrstvy cestovali do centra. Táto zmena podporila rýchle rozpínanie mesta, ale aj rozdelenie spoločenských tried. Zatiaľ čo bohatí sa usídľovali na predmestiach, chudobnejší obyvatelia zostávali v centre mesta. Prvá londýnska železničná trať, otvorená v roku 1836, viedla zo zastávky London Bridge do Greenwich. Nasledoval rýchly rozvoj železnice, ktorá spojila Londýn so všetkými oblasťami Británie. Železničné stanice postavené v tej dobe – Euston station (1837), Paddington station (1838), Fenchurch Street station (1841), Waterloo station (1848), King's Cross station (1850) a St Pancras station (1863). V 60. rokoch 19. storočia boli vybudované prvé linky londýnskeho metra.
Významnou udalosťou bola aj veľká výstava roku 1851, ktorá sa konala v tzv. Kryštálovom paláci - The Crystal palace, ktorý bol postavený pre tento účel, a ktorý mal sprostredkovať veľkosť a význam dominantného vplyvu Spojeného kráľovstva.
Obývaná oblasť sa rozrastala a vznikli nové štvrte - Islington, Paddington, Belgravia, Holborn, Finsbury, Shoreditch, Southwark a Lambeth. Súčasná správa mesta, založená na historických miestnych orgánoch, nebola schopná efektívne riešiť narastajúce problémy. V roku 1855 bol založený nový správny orgán – Metropolitan Board of Works (MBW) – aby zaistil vytvorenie infraštruktúry zodpovedajúcej rozširujúcemu sa mestu a stúpajúcemu počtu obyvateľov. Jedným z prvých problémov, ktoré táto inštitúcia riešila, bol problém s kanalizáciou a zásobovaním vodou. V tej dobe sa odpadové vody vypúšťali priamo do Temže. Problém kulminoval tzv. Veľkým zápachom (Great Stink) v roku 1858.
Londýn, ako hlavné mesto rozsiahlej ríše, priťahoval prisťahovalcov z kolónií a chudobnejších oblastí Európy. Počas vlády kráľovnej Viktórie sa v Londýne usídlil veľký počet Írov, najmä po veľkej neúrode a hladomore. V určitej dobe tvorili írski prisťahovalci asi 20 % londýnskeho obyvateľstva. Londýn bol rovnako domovom početnej židovskej komunity a skupín prisťahovalcov z Číny a južnej Ázie.
Roku 1888 bolo založené nové grófstvo – Londýn, spravované inštitúciou London County Council. To bol prvý volený správny orgán s pôsobnosťou na celom území Londýna. Nahradil predchádzajúci Metropolitan Board of Works, ktorý bol tvorený menovanými členmi. Toto nové grófstvo vtedy zahrňovalo všetky londýnske predmestia, aj keď ďalší rozvoj Londýna spôsobil jeho expanziu mimo pôvodne stanovené hranice.
V 19. storočí bolo postavených veľa významných stavieb, napríklad:
Londýn od roku 1900 do druhej svetovej vojny
Londýn bol začiatkom storočia na vrchole slávy ako hlavné mesto najväčšieho svetového impéria, ale nové storočia prinieslo významné zmeny. Prvé bombardovanie Londýna počas prvej svetovej vojny spôsobilo veľké zdesenie a zomrelo pri ňom asi 700 obyvateľov.
V období medzi dvoma svetovými vojnami zaznamenal Londýn rast obývaných oblastí rýchlejší ako kedykoľvek predtým. Londýnčania hľadali vidiecky štýl života a tak sa módnym trendom stala nižšia hustota obyvateľstva - typické dvojdomy, miesto ustupujúcej radovej zástavby. To bolo sprevádzané ďalšou výstavbou železničnej siete, vrátane nových liniek metra, a najnovšie aj automobilovou dopravou.
Podobne ako iné regióny aj v Londýne sa objavovali problémy z nezamestnanosťou počas ekonomickej krízy v 30. rokoch 20. storočia. Počet obyvateľov dosiahol svoje maximum v roku 1939 počtom 8,6 miliónov.
Na začiatku 20. storočia slúžilo v Londýne na vykurovanie hlavne uhlie, ktoré bolo zdrojom obrovského množstva dymu. V kombinácii s klimatickými podmienkami bol dym zdrojom typického smogu a Londýn sa stával charakteristický londýnskou hmlou. Zákon o čistom vzduchu z roku 1956 vydaný na základe skúsenosti s päťdenným obdobím veľkého smogu medzi 5. decembrom a 9. decembrom 1952, ktoré spôsobilo smrť 4 000 ľuďom, umožnil vytvorenie bezdymových oblastí, v ktorých bolo povolené na vykurovanie používať technológie, ktoré nie sú zdrojom dymu (bolo to ešte v dobe, keď väčšina domácností používala na vykurovanie kozuby).
Londýn počas druhej svetovej vojny
Počas druhej svetovej vojny bol Londýn, rovnako ako iné anglické mestá, terčom útokov nemeckého letectva. Stovky tisíc londýnskych detí bolo, ako preventívne opatrenie, odsťahovaných na vidiek, kde bolo ohrozenie bombardovaním menšie. Pre úkryty civilného obyvateľstva pred náletmi sa používali zastávky metra.
Povojnový Londýn
Bezprostredne po ukončení vojny sa v Londýne, ktorý sa práve zotavoval z vojnových škôd, na štadióne vo Wembley uskutočnili Letné olympijské hry.
V povojnovom Londýne bolo hlavným problémom bývanie, čo bolo spôsobené veľkým množstvom obytných budov, ktoré boli počas vojny zničené. Ako riešenie tohto problému bola vybraná stavba vysokých panelových domov a podpora sťahovania do nových štvrtí budovaných na okraji Londýna. Počas 50. a 60. rokov 20. storočia sa tvár Londýna výstavbou vysokých panelových domov dramaticky zmenila.
Začiatkom 60. rokov sa s úspechom britských hudobných skupín ako The Beatles alebo Rolling Stones stával Londýn strediskom kultúry mládeže označovanej pojmom Swinging London a Carnaby Street sa stala svetovým centrom mladej módy. Úloha Londýna ako zdroja inšpirácií pre mladú módu v 80. rokoch počas obdobia nové vlny a éry punku. Polovica 90. rokov je známa ako doba obnovy vplyvu britského popu.
Rozpínanie Londýna bolo vojnou spomalené a tesne po vojne bol vytvorený pás zelene pre podporu lepšieho životného prostredia. Pôvodné vymedzenie County of London, ktoré v tej dobe zahrňovalo iba časť z novo vzniknutých predmestí, spravovaného inštitúciou London County Council bolo zrušené a bola založená správna oblasť Veľký Londýn a nový správny úrad – Greater London Council (GLC) spolu s 32 samosprávnymi mestskými časťami.
V 80. rokoch bol vplyvom politických rozporov medzi GLC, vedenom Kenom Livingstonom, a konzervatívnou vládou Margaret Thatcherovej v roku 1986 GLC zrušený a jeho právomoci boli pridelené správam mestských štvrtí. V roku 2000 bol labouristickou vládou založený správny orgán s vplyvom na celú oblasť Veľkého Londýna – Greater London Authority a reprezentujúci jeden z deviatich anglických regiónov.
Londýn v 21. storočí
Na prelome storočí, ako pripomenutie nového milénia, bol v Greenwichi postavený Millennium Dome, pre ktorý sa v súčasnosti hľadá zmysluplné využitie. Jedným z ďaleko úspešnejších projektov, pôvodne zamýšľaný len ako prechodná stavba, je najväčšie vyhliadkové koleso na svete Millennium Wheel, známejšie pod menom London Eye, ktoré navštívia ročne až 4 milióny návštevníkov. Národná lotéria k výročiu milénia bola zdrojom prostriedkov pre obnovu existujúcich atrakcií a z tohto fondu bolo financované napríklad zastrešenie veľké dvorany Britského múzea.
Historický vývoj počtu obyvateľov
Prvé sčítanie ľudu sa konalo v roku 1801, takže údaje pred týmto dátumom sú odhady, založené na archeologických výskumoch v porovnaní so známym počtom obyvateľov londýnskeho City v rokoch 1600 – 1800. Údaje pred rokom 1300 sú z odvodených s historických záznamov. Počty do roku 1891 zahrňujú oblasť Veľkého Londýna v rozsahu z roku 2001 (Veľký Londýn nebol vymedzený do roku 1965). Čísla do roku 1971 boli rekonštruované štatistickým úradom z dát založených na predchádzajúcich sčítaniach obyvateľstva tak, aby zodpovedali počtu obyvateľov oblasti Veľkého Londýna. Dáta z roku 1981 a nasledujúce zodpovedajú priemerom uprostred roka aby lepšie zodpovedali priemernému stavu.
Taekwondo
thumb|Taekwondo
Žiloj komplex Vorobiovy gory
náhľad|Žiloj kompleks Vorobiovy gory, veže I - III za veľvyslanectvom Severnej Kórey náhľad|Pohľad na celý komplex Žiloj komplex Vorobiovy gory je obytný komplex postmoderných mrakodrapov na ulici Mosfiľmovskaja v ruskej metropole Moskva. Bol dokončený v roku 2005 po 4 rokoch výstavby a architektom komplexu bola spoločnosť TROMOS.
Taekwondo
Taekwondo [slovenská výslovnosť: tekvondo alebo tejkvondo] (iné názvy: taekwon-do [slov. výsl.: te(j)kvondo], tekvondo , täkwondo ) je pomerne nový kórejský bojový šport a bojové umenie bez použitia zbraní, zameraný najmä na sebaobranu, sebaovládanie a zdravú sebadôveru. Má zaručiť úplné využitie sily a rýchlosti ľudského tela. Charakteristická je hlavne kopacia technika. Od 27. olympijských hier v Sydney je jedným z olympijských športov.
Charakteristika
Taekwondo sa skladá z vyše 3200 presne opísaných pohybov, kopov, pádov, úchopov, úderov, blokov, sekov a úhybov. Prevažujú v ňom techniky silných kopancov z otočky a výskoku na horné partie protivníkovho tela. Prebralo veľa prvkov z karate a ďalších bojových umení. Na rozdiel napríklad od kung-fu je každá technika veľmi presne opísaná, takže výuka je značne štandardizovaná.
Pásy
Stupeň pokročilosti a schopností pretekára taekwondo vyznačuje jeho pás. Existuje 10 učňovských stupňov (küp), ktoré sa prideľujú od 10. (najmenší stupeň) po 1., a 10 majstrovských stupňov (dan), ktoré sa prideľujú od 1 do 10 (v ITF - pozri dole - do 9). Jednotlivé stupne majú svoj význam:
Technické stupne inštruktorov:
Technické stupne medzinárodných inštruktorov:
8. a 9. dan sa udeľuje iba čestne, za prínos pre TaeKwon-Do. A 10. dan sa udeľuje iba vo WTF (World TaeKwonDo Federation) a čestným držiteľom 10. danu vo WTF je aj bývalý americký prezident Bill Clinton.
Teakwondo verzus taekkyon
Niektorí historici taekwondo zastávajú názor, že tvorcovia tohto športu praktizovali taekkyon (čítaj thäkkjon). Ale techniky taekkyonu nemajú veľa spoločného s taekwondom. V taekkyone dominujú techniky slúžiace na to, aby bol súper zbavený rovnováhy, kým v taekwonde prevažujú techniky silných kopancov z výskoku a otočky na horné partie protivníkovho tela.
Názov
Taekwondo (hangul: 태권도; hanča: 跆拳道) - je národné bojové umenie Kórey. Pôvodne vytvorené na vojenské účely, potom prispôsobené pre civilné potreby. Názov taekwondo sa skladá z kórejských slabík thä (태/跆) - kop-práca nohou, kwon (권/拳) - úder- práca rukou a do (도/ 道) čo znamená cesta alebo filozofia života.
Solers
Solers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Taekwondo
Názov
Názov taekwondo bol prijatý 11. apríla 1955 súhlasom väčšiny kórejských majstrov bojových umení za účelom spojenia veľa rozmanitých štýlov (ako kongsu, taekkyon, Kwonbup, subakdo, tangsudo) pod názvom taesoodo. Za hlavného tvorcu tohto bojového umenia sa považuje majster Čhwe Hong-hi (최홍희/崔泓熙). On je aj autorom mena taekwondo, ktorý platí od roku 1957.
Solers
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Taekwondo
Organizácie
tri najväčšie organizácie taekwonda svetového významu sú:
Solers
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Taekwondo
Zásady
Základné prvky taekwonda sú:
Solers
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
.ro
.ro je internetová národná doména najvyššej úrovne pre štát Rumunsko.
Jicchak Perlman
Jicchak Perlman (po hebrejsky: יצחק פרלמן, anglická transkripcia Itzhak Perlman, * 31. august 1945, Jaffa, Izrael) je izraelsko-americký huslista, dirigent a pedagóg. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších huslistov 2. polovice 20. storočia a často tiež za najväčšieho žijúceho huslistu.
Životopis
Narodil sa v Tel Avive, vo vtedajšom Britskom mandáte Palestína. O hru na husle sa prvýkrát začal zaujímať, keď počul záznam vážnej hudby vysielaný v rozhlase. Ako štvorročný prekonal detskú obrnu s doživotnými následkami. Hru na husle študoval na Hudobnej akadémií v Tel Avive. V roku 1958 odišiel do USA, kde vďaka štipendiu pokračoval v štúdiu na prestížnej Juilliard School of Music v New Yorku pod vedením Ivana Galamiana. Debutoval v roku 1963 v Carnegie Hall s Wieniawského Husľovým koncertom fis mol. Nasledujúci rok vyhral súťaž Leventritt Memorial Competition a krátko nato sa začala rozbiehať jeho medzinárodná kariéra. Vystupoval takmer so všetkými významnými svetovými orchestrami a dirigentmi. V roku 1987 sa pridal k Izraelskej filharmónii pri jej turné v krajinách východného bloku. Zúčastnil sa tiež turné Izraelskej filharmónie na jar 1990, keď prvýkrát vystupovala v Sovietskom zväze, v mestách Leningrad a Moskva.
V súčasnosti žije so svojou manželkou Toby v New Yorku. Majú päť detí - Noa, Nava, Leoru, Rami a Arielu.
Repertoár a nahrávky
Perlmanov repertoár je neobyčajne široký a zahŕňa sólové, komorné i koncertné skladby od obdobia baroka až po súčasných skladateľov. Okrem klasickej hudby sa venuje aj filmovej hudbe, jazzu a klezmeru. Počas svojej kariéry vytvoril obrovské množstvo nahrávok, prevažne pre vydavateľstvo EMI Classics, ktoré zahŕňajú celý základný husľový repertoár s koncertami Vivaldiho, Beethovena, Mendelssohna-Bartholdyho, Brahmsa, Čajkovského, Sibeliusa, Prokofieva a ďalších. Podieľal sa tiež na vysoko cenených nahrávkach komornej hudby, medzi ktorými sú Beethovenove Sláčikové triá s Pinchasom Zukermanom a Lynnom Harrellom či Čajkovského Klavírne trio a mol s Vladimirom Aškenazym a Lynnom Harrellom. Klezmerovú hudbu vydal na albume In the fiddler's roof. Nahral tiež husľové sóla vo Williamsovej hudbe k filmu Schindlerov zoznam. V roku 1995 EMI vydalo reprezentatívny album s názvom The Itzhak Perlman Collection, súbor jeho nahrávok na 20 CD, pričom na ich výbere sa podieľal samotný interpret.
NGC 2445
NGC 2445 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 18. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.9.
Uber
thumb thumb|Právne otázky po celom svete (02. 2015)
Uber je spoločnosť zaoberajúca sa poskytovaním taxislužieb so sídlom v San Franciscu v USA, ktorá pôsobí globálne v mnohých mestách. Využíva inovatívny spôsob kontaktu so zákazníkmi - mobilnú aplikáciu, pomocou ktorej zákazník odošle požiadavku a má možnosť nájsť najbližšieho vodiča tejto taxislužby a sledovať jeho jazdu. Firma nevyužíva klasické taxi, kontrakt s uber majú možnosť uzatvoriť vodiči obyčajných automobilov. V decembri 2014 bol Uber dostupný v 53 krajinách a viac ako 200 mestách, od 13. augusta 2015 je dostupný aj v Bratislave. Hodnota firmy predstavovala viac ako 40 miliárd amerických dolárov. Zakladateľom a CEO firmy je Travis Kalanick.
Kvôli spôsobu poskytovania služieb, ktorý využíva vodičov, ktorí riadne neplatia dane a sú konkurenciou pre klasické taxi bola táto služba zakázaná v Španielsku a v mnohých ďalších krajinách sa konali masové protesty taxikárov.
28. marca 2018 Uber v Bratislave pozastavil činnosť po rozhodnutí súdu kvôli nesplneniu podmienok pre taxislužby a opätovne bol spustený 25. apríla 2019.
Petr Čáslava
Petr Čáslava (* 3. september 1979, Kolín) je český profesionálny hokejista odchovaný extraligovým tímom HC Moeller Pardubice. V súčasnosti oblieka dres tímu HC ČSOB Pojišťovna Pardubice. Od roku 2003 pravidelne nastupuje za českú hokejovú reprezentáciu.
Reprezentácia
Premiéra v reprezentácii:11. novembra 2002 Česko – Slovensko (Plzeň).
Mazinghien
Mazinghien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Souppes-sur-Loing
Souppes-sur-Loing je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Office (seriál USA)
Seriál zobrazuje každodenný život zamestnancov kancelárie v Scrantonskej (Pensylvánia) pobočke fiktívnej firmy Dunder Mifflin Paper Company. Na navodenie dojmu dokumentu je nakrúcaný jednou kamerou a bez divákov a smiechu. Seriál mal premiéru 24. marca 2005 na americkej televíznej stanici NBC. Hrajú v ňom Steve Carell, Rainn Wilson, John Krasinski, Jenna Fischer, B. J. Novak, Ed Helms a ďalší.
Produkcia
180px|náhľad|vľavo|Logo fiktívnej firmy Dunder Mifflin
Seriál je nakrúcaný jednou kamerou na navodenie dojmu, že sa jedná o dokument a nie sitkom. Nenachádza sa v ňom typický smiech divákov, aby sa mohol naplno prejaviť absurdný, až „tupý“ humor. Producenti taktiež najali Randalla Einhorna, ktorý bol režisérom Survivora (Kto prežije), aby seriál vyzeral ešte viac ako dokument.
Nakrúcalo sa v Kalifornii, nie v Scrantone, v skutočnej budove namiesto štúdia.
Každá epizóda má svoj vlastný scenár, no herci majú povolené improvizovať. Podľa Novaka majú scenáre tendenciu byť dlhšie, čiže nie všetky scény sa vojdú do 22-minútovej epizódy.
Michael Scott
Michael Scott je ústrednou postavou seriálu. Je regionálny manažér Scrantonskej pobočky Dunder Mifflinu a.s. od prvej série po siedmu. Na konci siedmej série požiada o ruku kolegyňu Holly Flax a seriál spolu opustia, keďže sa odsťahujú do Colorada. S výnimkou umenia predávať, Michaelovi chýbajú iné zručnosti, či už schopnosť vedenia podniku alebo hocijaké iné spojené s jeho prácou. Trávi 80% svojho času v práci zabávaním iných. Má rád všetkých svojich kolegov okrem Tobyho Flendersona, ktorého z duše nenávidí, ponižuje ho, strápňuje a posmieva sa mu. Jeho obľúbená fráza je „That's what she said!“, ktorú používa pri sexuálnych dvojzmysloch. Je dobrák, avšak jeho ľahkomyseľnosť ho často privádza do problémov.
Dwight Schrute
Dwight je jeden z obchodných zástupcov Dunder Mifflinu a repný farmár. Je asistent regionálneho manažéra, no sám sa označuje „asistent regionálny manažér“ aby mal pocit rovnocennosti so svojim nadriadeným Michaelom Scottom. Má rád paintball, seriál Battlestar Galactica, ping-pong, karate a zbrane. Jeho výraznou črtou je nosenie košieľ horčicovej farby. Vyvinul si tajný vzťah s Angelou Martinovou, ktorý pretrváva niekoľko sérií a keď sa Angela vydá a čaká dieťa Dwight je presvedčený, že dieťa je jeho.
Pam Halpertová (nar. Beesleyová)
Pam bola uvedená do seriálu ako recepčná Scrantonskej pobočky v Dunder Miffline, neskôr sa však stala obchodnou zástupkyňou a správkyňou kancelárie. Je skôr plachá ale láskavá, a v štvrtej sérii začne chodiť s Jimom Halpertom, za ktorého sa neskôr vydá a majú spolu dve deti.
Ryan Howard
Na začiatku seriálu bol Ryan dočasným zamestnancom, za čo si vyslúžil aj prezývku „The Temp“ (z angl. temporary - dočasný). Má veľmi nestabilný vzťah s Kelly Kapoorovou, s ktorou sa dá znovu dohromady aj napriek nekonečným, resp. nezmyselným hádkam. Má taktiež nie príjemný vzťah s Michaelom, aj kvôli tomu, že ho Michael považuje sa svojho osobného asistenta a sluhu.
Asociácia pasívnej požiarnej ochrany Slovenskej republiky
Asociácia pasívnej požiarnej ochrany Slovenskej republiky (skratka APPO SR) je dobrovoľným odborným občianskym združením fyzických osôb a právnických osôb. Hlavným poslaním asociácie je neustále zvyšovanie kvality protipožiarnej bezpečnosti stavieb pri ich navrhovaní, výstavbe a užívaní na Slovensku.
História
Asociácia pasívnej požiarnej ochrany SR bola založená v roku 2006 z iniciatívy štyroch odborníkov pôsobiacich v oblasti požiarnej bezpečnosti stavieb. Podnetom na založenie asociácie bola absencia akejkoľvek zodpovednosti za správnu realizáciu opatrení protipožiarnej bezpečnosti na stavbách pri výkone stavebných a montážnych prác. Od jej založenia až do roku 2016 stál na jej čele Ing. František Gilian, ktorý sa od roku 2017 stal jej generálnym sekretárom a funkciu prezidenta vykonáva od roku 2019 JUDr., Mgr., Róbert Károlyi . Od roku 2016 asociácia udeľuje Cenu Jaroslava Mika významným odborníkom v oblasti Požiarnej ochrany.
Medzinárodná spolupráca
APPO SR je od roku 2007 členom medzinárodnej dohody East Central European Fire Protection Corporation (ECEUFIRE) a od roku 2015 je riadnym členom European Association for Passive Fire Protection (EAPFP). V roku 2015 bol súčasný viceprezident APPO SR Ing. Miroslav Smolka, MBA zvolený na obdobie 9. rokov do prezidentského tímu EAPFP. V decembri 2018 bol Ing. Miroslav Smolka, MBA zvolený do funkcie prezidenta EAPFP na obdobie rokov 2019 až 2021.
Tvorba technických návodov
Asociácia počas svojej existencie spracovala 13 technických návodov TN APPO z rôznych oblastí protipožiarnej bezpečnosti stavieb, ktoré sú verejne dostupné a slúžia širokej odbornej verejnosti ako technická pomôcka na ľahšiu orientáciu v danej problematike.
Národná normalizačná činnosť
Od roku 2006 až do roku 2016 asociácia spracovala a podieľala sa na spracovaní štyridsiatichtroch slovenských a siedmych českých technických noriem, týkajúcich sa navrhovania požiadaviek protipožiarnej bezpečnosti stavieb (PBS), skúšania a klasifikácie výrobkov na účel PBS a výrobkových noriem na účel PBS. Prevažná väčšina technických noriem bola spracovaná a vydaná bez finančnej podpory štátu. Za normalizačnú činnosť boli členovia asociácie ocenení Cenou Vladimíra Lista za normalizáciu v kategórii „Významný prínos v oblasti technickej normalizácie“ v roku 2010 aj 2012, ktorú udeľuje Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo SR. Kolektív asociácie získal toto ocenenie aj za rok 2014.
Vydávanie ATN® noriem
Od roku 2016 sa odborníci v asociácii rozhodli vydávať ATN® technické normy, ako pokračovanie projektu vydávania Technických návodov APPO TN z roku 2008 a reakcia na potreby a požiadavky odbornej verejnosti. Už vydanie prvého dokumentu ATN® v novembri 2016 malo veľmi pozitívny ohlas medzi odbornou verejnosťou. V roku 2020 bola ochranná známka ATN® zapísaná do registra ochranných známok Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky pod číslom 252340
Medzinárodná normalizačná činnosť
Členovia asociácie aktívne pracujú aj v rámci medzinárodnej normalizačnej spolupráce vo svetových aj európskych normalizačných organizáciách ISO, CEN a CENELEC.
Aktivity v CEN
Členovia asociácie sa pravidelne a aktívne zúčastňujú na práci komisie CEN TC127 „Fire Safety in Buildings“ a takmer všetkých pracovných skupín:
Aktivity v CENELEC
V rámci spolupráce s CENELEC sa dvaja členovia asociácie od roku 2012 podieľajú v rámci pracovnej skupiny CLC/TC20/WG10 „Fire performance tests for cables“ na príprave a tvorbe dôležitých EN noriem: Zástupcovia asociácie presadili mnoho dôležitých požiadaviek do týchto EN, ktoré majú zásadný vplyv na konkurencieschopnosť výrobcov patriacich so skupiny malých a stredných podnikov.
Činnosť na národnej úrovni
Od roku 2006 asociácia spolupracovala na tvorbe obsahu požiadaviek mnohých národných právnych a technických predpisov v oblasti ochrany pred požiarmi a v oblasti stavebných výrobkov.
Asociácia iniciovala vytvorenie národného systému právnych predpisov a technických noriem pre oblasť požiarnej bezpečnosti elektrických inštalácií a stavebných výrobkov na tento účel. Asociácia iniciovala zavedenie pojmov „požiarna konštrukcia“, „zhotoviteľ požiarnej konštrukcie“ a „osvedčenie požiarnej konštrukcie“ do národného právneho predpisu, ktoré sú základom pre určenie zodpovednosti zhotoviteľa za zhotovenú požiarnu konštrukciu na stavbe. Asociácia spolupracovala na tvorbe týchto predpisov:
Činnosť na európskej úrovni
Od roku 2014 asociácia spolupracuje na úrovni európskych inštitúcií. Asociácia iniciovala prostredníctvom MDVRR SR niekoľko návrhov na zmeny európskych predpisov resp. návrhov na diskusiu o doposiaľ neriešených oblastiach stavebných výrobkov.
Bogside
thumb|Pohľad na štvrť Bogside z mestských hradieb
Bogside je štvrť pri mestských hradbách v meste Derry v Severnom Írsku. Populárnymi turistickými atrakciami v Bogside sú Free Derry Corner, veľké nástenné maľby od Bogsideských umelcov a Gasyard Féile čo je každoročný hudobný a výtvarný festival. Bogside je hlavne katolícka štvrť a zdieľa hranicu s protestantskou štvrťou.
Problémy
thumb|Pamätník Krvavej nedele Oblasť bola hlavným bodom pre mnoho udalostí Problémov. V roku 1969 to boli divoké trojdňové boje proti RUC a protestantom známe ako Bitka o Bogside čo bola začiatočná udalosť Problémov. V rokoch 1969 až 1972 bola oblasť spolu s Creggan a ďalšími katolíckymi oblasťami sa stala no-go zóna pre britskú armádu a RUC. Oblasť strážila Oficiálna írska republikánska armáda aj Dočasná írska republikánska armáda a miestni obyvatelia im často za to platili. 30. januára 1972 Severoírske združenie pre občianske práva organizovalo pochod proti internácií ktorí sa zmenil na krviprelievanie. Britský výsadkový regiment zastrelil 14 neozbrojených demonštrantov a ďalších 14 zranil. Táto udalosť je známa ako Krvavá nedeľa. To viedlo k veľkému prílevu nových členov do oboch krídiel IRA v meste. Po operácií Motorman a konci Free Derry a ďalších no-go zón v Severnom Írsku Bogside spolu s väčšinou mesta zažíval časté pouličné nepokoje a náboženský konflikt trvajúci až do začiatku 90-tych rokov. V roku 1974 Oficiálna IRA vyhlásila koniec svojej ozbrojenej kampane. V dôsledku toho, Seamus Costello a ďalší socialistickí bojovníci vytvorili Írske republikánske socialistické hnutie (IRSM). Súčasťou tohto huntia bola aj Írska národná oslobodzovacia armáda (INLA) čo bolo polovojenské krídlo IRSM. Derry a najmä Bogside sa stalo jednou z hlavných bášt INLA. Prakticky všetci jej traja dobrovoľníci ktorí zomreli počas hladovky írskych väzňov v roku 1981 boli z Derry alebo z grófstva Londonderry. Írska ľudová oslobodzovacia organizácia (IPLO) čo bola odtrhnutá skupina od INLA urobila malú ale účinnú prítomnosť v Derry keď sa dostala do sváru s INLA v meste a ďalších oblastiach Írska od roku 1987 do roku 1992. Spor skončil keď sa do neho zapojila Dočasná IRA a vyvraždila hlavné vedenie IPLO v Belfaste a následne nechala rozpustiť celú skupinu. Po zvyšok 90-tych rokov sa Bogside stalo pomerne pokojnou štvrťou v porovnaní s ostatnými oblasťami Severného Írska ako bol v tej dobe napríklad Belfast aj keď pouličné nepokoje boli čoraz častejšie.
Následná história
Dnes zažíva Bogside veľké zmeny. Je vidieť veľkú prestavbu štvrte v porovnaní s ostatnými oblasťami v meste. Oblasť je tiež miestom pre disidentskú republikánsku aktivitu. Oblasť bola po Belfastskej dohode vždy známa častými pouličnými nepokojmi ale najväčšie od roku 1998 boli Severoírske nepokoje v roku 2011. Nepokoje sa odohrávali aj v iných častiach Severného Írska ale v Derry boli väčšinou v Bogside. Skupina Republikánsky boj proti drogám (RAAD) vytvroená v roku 2008 má veľmi silnú prítomnosť v Bogside. Cieľom tejto skupiny je bolestne veľmi postreliť či dokonca zabiť kohokoľvek kto môže byť alebo je drogový díler.
NGC 2446
NGC 2446 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 10. februára 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.9.
.rs
.rs je internetová národná doména najvyššej úrovne pre štát Srbsko.
Darlington
Darlington môže byť:
Pozri aj:
.ru
.ru je internetová národná doména najvyššej úrovne pre štát Rusko.
Sourdun
Sourdun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teplota
Teplota (v sústave SI aj termodynamická teplota) je stavová veličina opisujúca strednú kinetickú energiu častíc. Nultý zákon termodynamiky opisuje teplotu ako veličinu, ktorá má v každom mieste izolovanej sústavy v rovnováhe rovnakú hodnotu.
Teplota je makroskopická veličina, čiže na atomárnej a subatomárnej úrovni nemá zmysel hovoriť o teplote.
Označenie
Pre údaje v kelvinoch je značka T. Pre údaje v stupňoch Celzia sú možné aj značky t alebo ϑ (t sa ale pletie so značkou pre čas).
Jednotky
Jednotkou teploty podľa SI je Kelvin. V bežnom živote sa však z praktických dôvodov častejšie používa stupeň Celzia alebo stupeň Fahrenheita.
Meranie teploty
Rozlišujeme dva spôsoby merania teploty:
Échourgnac
Échourgnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
.rw
.rw je internetová národná doména najvyššej úrovne pre štát Rwanda.
Hohmannova prechodová dráha
náhľad|Hohmannova prechodová dráha náhľad|Animácia preletu sondy [[Mars 2020 od Zeme k Marsu po Hohmannovej prechodovej dráhe. Sonda let absolvovala za 203 dní od júla 2020 do februára 2021.]]
Hohmannova prechodová dráha, alebo správnejšie Hohmannova elipsa, je z hľadiska spotreby paliva energeticky úsporná dráha pre prelet medzi dvoma blízkymi planétami, ktoré obiehajú rovnaké centrálne teleso. Za určitých podmienok existujú aj úspornejšie dráhy, napríklad dvojeliptická prechodová dráha –.
Pomenovaná je podľa nemeckého vedca Waltera Hohmanna (* 1880 – † 1945). Ten v roku 1925 publikoval metódu, ako s minimálnou spotrebou paliva uskutočniť let medzi dvoma planétami. Dráha má tvar poloelipsy, (t. j. 1/2 eliptickej dráhy), ktorá sa vo vrcholoch dotýka dráh oboch planét. V praxi ju možno využiť k letom k Marsu a Venuši. K vzdialenejším planétam je z dôvodu úspory paliva obyčajne zvolená omnoho zložitejšia dráha s množstvom gravitačných manévrov, najmä s využitím gravitačného praku. Po Hohmannovej elipse sa môže pohybovať napríklad kozmická sonda z obežnej dráhy okolo Zeme na ceste k Mesiacu.
V sovietskej a ruskej literatúre je niekedy označovaná ako Hohmann-Vetčinkinova dráha, pretože rovnaký koncept na svojich verejných prednáškach v rokoch 19211925 zmieňoval ruský matematik Vladimir Petrovič Vetčinkin.
Podstata
Teoreticky je možné zo Zeme vyštartovať ku ktorejkoľvek planéte kedykoľvek. Ale existujú určité obdobia, počas ktorých sú nároky na rýchlosť sondy, resp. rakety pri štarte najmenšie. Z hľadiska spotreby energie sú najvýhodnejšie tzv. poloeliptické medziplanetárne dráhy. Veľké osi týchto dráh prechádzajú Slnkom, ktoré leží v jednom z ohnísk. V prípade letu napríklad na Mars, je najbližší bod tejto dráhy k Slnku na dráhe Zeme, odkiaľ sa štartuje. Najvzdialenejší bod je na dráhe cieľovej planéty.
Pri letoch kozmických sond sa používajú Hohmannove prechodové dráhy (Hohmannove elipsy) – dráhy, ktoré sa len málo líšia od poloeliptických – pri ktorých stačí vynaložiť najmenšie množstvo energie. Ale aj malá chyba pri štartovacej rýchlosti vedie k veľkej odchýlke skutočnej dráhy kozmickej sondy od prepočítanej a pri lete je potom nutné vykonávať veľa opravných manévrov.
Aby došlo k stretnutiu kozmickej sondy s cieľovou planétou, je potrebné vybrať taký termín štartu, kedy polohu Zeme (počas štartu rakety) a Mars (pri stretnutí) spája nejaká dráha. To je veľmi zložité, keďže miesto štartu (Zem) i cieľ (Mars) sú v neustálom pohybe. V dôsledku ich rozdielnej strednej obežnej rýchlosti pohybu a ich odlišnej vzdialenosti od Slnka sa ich vzájomná poloha v priestore neustále mení.
Pre určenie vhodnej doby štartu a stretnutie z hľadiska čo najvýhodnejšej spotreby energie kozmickej sondy je podmienkou jednoznačné určenie polôh Zeme a Marsu. Obdobiam, ktoré sú zo všetkých hľadísk najvýhodnejšie pre začatie medziplanetárnej cesty, sa hovorí štartovacie okná. Štartovacie okná sa opakujú vždy, keď sa k sebe Zem s danou cieľovou planétou vzájomne približujú. Toto obdobie trvá nanajvýš niekoľko desiatok dní.
Optimálne dráhy však nemajú taký veľký význam, ako sa im pripisuje. Významnejšie je nájsť dráhu s maximálne dlhým štartovacím oknom. Okrem malej štartovacej rýchlosti je dôležitá aj požiadavka na minimálnu dobu letu alebo minimálnu príletovú rýchlosť k cieľu. Výber dráhy závisí od množstva faktorov, pričom je potrebné zohľadniť aj vlastnosti použitej techniky.
Pavel Blaho (1867)
Dr. Pavel Blaho alebo Pavol Blaho (pseudonym: Pavel Skalický; * 25. marec 1867, Skalica† 29. november 1927, Bratislava) bol slovenský lekár, publicista, politik a národný buditeľ.
Život
Otec Pavla Blahu bol roľníkom, neskôr bohatým mešťanom v Skalici.
Štúdium
Študoval na gymnáziu v Skalici a v Trnave, kde maturoval v roku 1887. Od roku 1889 študoval medicínu na univerzite vo Viedni.
Novinárska činnosť
Venoval sa aj novinárskej a publikačnej činnosti. V roku 1898 začal vydávať ľudový kalendár Nová domová pokladnica, ktorý vychádzal až do prvej svetovej vojny (1914). Spolu s Vavrom Šrobárom založil časopis Hlas a bol jeho prvým šéfredaktorom. Časopis vystupoval proti pasivite Slovenskej národnej strany. Okolo časopisu sa sústredila skupina mladých národne orientovaných ľudí a celá táto nová generácia slovenských politikov sa podľa časopisu nazývala hlasná generácia. Zaslúžil sa tiež o vydávanie periodík Pokrok (19031916) a Ľudové noviny (19071910, viedol redakciu).