cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Posunok (posunková reč)
Zdieľanie
Zatiaľ čo v slovenčine sa mimika, pohyby a pozície hlavy a pohyby a tela spájajú výlučne s neverbálnou zložkou komunikácie a v slovenskom posunkovom jazyku a ďalších posunkových jazykov sú nemanuálne nosiče používané aj inak – gramaticky, prípadne i lexikálne a pragmaticky.
Mýtus
V minulosti sa posunkový jazyk považoval za pantomímu, za jazyk zlúčených gest, avšak dodnes sa nepresne uvádza, že posunok posunkového jazyka je totožný ako gesto.
Claude Cohen-Tannoudji
Claude Cohen-Tannoudji (* 1. apríl 1933, Constantine, Alžírsko) je francúzsky fyzik. Pracoval na École Normale Supérieure v Paríži.
V roku 1997 dostal Nobelovu cenu za fyziku za vývoj metód na ochladenie a zachytenie atómov laserovým svetlom. Spolu s ním dostali Nobelovu cenu aj Steven Chu a William Daniel Phillips.
Demagógia
náhľad|[[Joseph McCarthy, americký senátor, známy svojou demagógiou ]] Demagógia (zo démos = „ľud“ + αγωγοςagógos = „vodca“) je spôsob manipulovania ľuďmi (najmä v politike), kedy je klamné a pôsobivé rečnícke vystupovanie využívané na získanie vplyvu, politickej podpory a moci. Namiesto vecného zdôvodňovania, pôsobí hlavne na predsudky a emócie slabo informovaných alebo emotívne orientovaných ľudových más a je zameraná na ovládnutie ich vedomia a uskutočňuje sa klamaním alebo inými nemorálnymi prostriedkami.
Demagóg bol pôvodne politický vodca, ktorý sa opieral o podporu ľudu proti aristokracii. V starovekých Aténach to bol pre Perikla ešte čestný titul, ale už o Kleónovi používa Thukydides toto označenie pejoratívne, v súčasnom význame demagogického politika.
NGC 3445
NGC 3445 (tiež Arp 24) je Magellanova špirálová galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 8. apríla 1793. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s jedným špirálovým ramenom. Pravdepodobne gravitačne interaguje so susednou, o mnoho menšiou galaxiou PGC 32784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Baudrecourt
Baudrecourt môže byť:
Bierutova ulica
Bierutova ulica je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Vznikla v roku 1977 pri výstavbe panelákového sídliska.
Bola pomenovaná podľa Bolesława Bieruta (1902 – 1956), poľského komunistického politika. Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila na Dudovu ulicu a Hrobákovu ulicu.
Zaujímavosťou Bierutovej ulice boli dve základné školy rovnakého architektonického typu, situované hneď vedľa seba (čísla 17, 19). V súčasnosti sídli v prvej Základná škola Dudova 2 a v druhej Obchodná akadémia Dudova 4. V ich tesnej blízkosti sa navyše nachádzala i Stredná škola ekonomická Bierutova 11, tiež s podobným dizajnom - dnes Obchodná akadémia Imricha Karvaša na Hrobákovej 11.
Haute couture
náhľad|[[Pierre Balmain oblieka modelku Ruth Ford (1947)]] Haute couture (slovenský preklad: vysoké šitie alebo vysoké krajčírstvo) je francúzsky, medzinárodne používaný, termín z oblasti módy označujúci oblečenie šité na mieru a vyrobené v Paríži, a imitované v ostatných mestách módy ako sú: New York, Londýn a Miláno. Oblečenie haute couture nie je šité iba na mieru pre určitého zákazníka, ale pri jeho výrobe sú použité vysoko kvalitné a drahé látky a je šité rukou s extrémnym dôrazom na detail a zakončenie. Ušitie jedných šiat môže trvať od 100 do 400 hodín, pričom ich cena sa môže vyšplhať na neuveriteľných € až €. Na mieru šitý pánsky oblek stojí okolo €.
Termín „haute couture“ môže označovať:
Vo Francúzsku je označenie haute couture chráneným názvom. Spoločnosť uchádzajúca sa o tento prívlastok musí splniť určité a veľmi prísne podmienky, aby jej mohlo francúzske Ministerstvo priemyslu udeliť toto označenie. Napr. návrhár musí navrhnúť 50 nových a originálnych návrhov na denné i večerné nosenie pre každú kolekciu. Zároveň musí predstaviť dve kolekcie do roka. Taktiež musí zamestnávať na plný úväzok minimálne 20 technických zamestnancov, v aspoň jednom ateliéri alebo krajčírskej dielni.
Zároveň majú zo zákona nárok na reklamu zadarmo v štátnej francúzskej televízii. Tieto spoločnosti sa potom združujú do zväzu Chambre Syndicale de la Haute Couture. V súčasnosti je týchto spoločností jedenásť. V roku 2002 opustil Haute Couture Yves Saint Laurent, Versace (2003), Emanuel Ungaro (2004) a Valentino (2008). Patria sem napríklad:
Vanves (mesto)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Baudreville
Baudreville môže byť:
Louder
„Louder“ je skladba britského producenta DJa Fresha. Skladba obsahuje vokály waleskej speváčky Sian Evans. Bola vydaná dňa 3. júla 2011 cez vydavateľstvo Ministry of Sound. Skladba je považovaná za míľnik dubstepovej hudby, pretože sa stala prvou dubstepovou skladbou, ktorá dosiahla 1. miesto v rebríčku UK Singles Chart. V Spojenom kráľovstve sa dodnes predalo 507 659 kópií singla „Louder“.
Kyzyl (mesto)
Kyzyl je mesto v Rusku. Je hlavným mestom Tuvianskej republiky. Mesto bolo založené v roku 1914. Od roku 1926 sa používa názov Kyzyl. Mesto má 119 100 obyv. ( 1. január 2006 ). Mesto leží na sútoku riek Malý Jenisej a Veľký Jenisej. Predpokladá sa že Kyzyl by mohol byť stredom Ázie, v centre mesta je postavený obelisk, ktorý je údajne v strede Ázie.
Bezerenbam
thumb|right|Plienenie [[Mongoli|turko-tatárskych kmeňov vyobrazené v kronike Jána Thurza z roku 1488.]]
Bezerenbam alebo Bazaram-bam boli spoločne s Mişelavom kniežatá Valašského kniežatstva. V perzskej kronike Rashid-al-Din Hamadaniho z roku 1241 sa obaja spomínajú pod titulom bán a v spojitosti s inváziou turko-tatárskych kmeňov do Uhorska.
Vo svojej práci - Dejiny Rumunov - si Alexandru Dimitrie Xenopol myslí, že je možné označiť Bezerenbama alebo Basaraba za totožnú osobu - Litovoia, - ktorý sa v dokumente spomína od roku 1247 ako vládca tej istej krajiny.
Neagu Djuvara tvrdí, že Mişelav je tá istá osoba ako Seneslav, iný vlašský vládca, súčasník a sused kniežaťa Litovoia.
Poznámky
Boli to pravdepodobne Sedmohradskí Sasi, ktorí obývali východné oblasti Uhorska a boli napadnutí Cardanom.
Mişelav
thumb|right|Plienenie [[Mongoli|turko-tatárskych kmeňov vyobrazené v kronike Jána Thurza z roku 1488]]
Mişelav, Mislav, Micislav alebo Mihai bolo knieža Valašského kniežatstva do roku 1241. Prvýkrát sa spomína spoločne s Bezerenbamom počas invázie Mongolov do Uhorska.
Baugy
Baugy môže byť:
Sekvenčná stratigrafia
Sekvenčná stratigrafia je odbor geológie ktorý sa zaoberá analýzou odozvy sedimentárneho záznamu na zmeny podmienok sedimentácie ako sú fluktuácie morskej hladiny, tektonika, rozdiely v rýchlosti akumulácie sedimentov a zmeny veľkosti sedimentačného priestoru. Niektoré definície sekvenčnú stratigrafiu označujú ako štúdium geneticky podobných fácií v rámci chronostratigraficky významných povrchov.
Podstatou metódy je hľadanie vrstiev na základe identifikácie povrchov, ktoré podľa predpokladov predstavujú určité časové úseky (ako napríklad subaerické nekonformity, povrchy najväčšej záplavy a iné), ktoré umožňujú zaradiť litostratigrafické jednotky do chronostratigrafických súvislostí. Je vhodnou alternatívou k litostratigrafickému prístupu, ktorý kladie dôraz na podobnosť litológie viac než na časové aspekty sedimentácie.
Slovo „sekvenčná“ odkazuje na cyklickú sedimentáciu (ktorých uloženie podmieňujú opakujúce sa geologické procesy, napr. Milankovičove cykly), slovo stratigrafia poukazuje na geologické poznatky o procesoch ukladania sedimentov a najmä to ako sa tieto sedimenty na Zemskom povrchu menia v čase a priestore.
Estables
Estables je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Léitos
Léitos (Léitos) je v gréckej mytológii syn Alektryóna, (podľa Hygina syn Lakrita a jeho manželky Kleobouly a podľa Apollodora Alektora ) bol jedným z boiótskych vodcov v trójskej vojne. Keď trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu, Léitos, jeho spolubojovníci z Boiótie, ako aj mnoho iných Achájcov prijali výzvu mykénskeho vládcu Agamemnóna, aby sa zúčastnili na výprave proti Tróji. Druhý spev Homérej Iliady, ktorý je rozsiahlou prehliadkou achájskych krajín, ich vodcov a počtu lodí, na ktorých ich ozbrojené sily priplávali k Tróji o tom uvádza: „Boióťanom Léitos a Péneleós na čele stáli, Arkesilaos a tiež Klonios, chrabrý Prothoénor, ktorí prebývali v Hyrsku a sídlili v Aulide skalnatej, v Schoine a Skóle a pri Eteóne pahorkovitom, potom v Thespeii a Graii a v priestornom Mykalesse, ktorí mali Harmu, Eilesion a Erythry za svoje sídlo.." Podľa Hygina Léitos priviedol z Boiótie k brehom Tróje vojsko na dvanástich lodiach. Trójska vojna potom trvala desať rokov a priniesla Tróji skazu. Léitos vo vojne zabil až dvadsať významných trójskych bojovníkov, zranil veliteľa trójskych vojsk Hektora a tým sa zaradil medzi najlepších achájskych bojovníkov. Z boiótskych vodcov ako jediný vojnu prežil. Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil boiótske mesto Plataiai, uvádza, že videl jeho hrobku pri svätyni bohyne Demeter.
NGC 3447
NGC 3447 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 18. marca 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Zoznam kozmonautických článkov/F
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 27 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
f-
F-1 (raketový motor)
fa
Falcon 1 · Falcon 9 · Falcon Heavy · Falcon Heavy Demonstration Mission · Fallen Astronaut · Far Ultraviolet Spectroscopy Explorer · Fast Auroral Snapshot Explorer
fe
Fej Ťün-lung
fi
Fiodor Nikolajevič Jurčichin
fl
Fly-by
fo
Fobos 1 · Fobos 2 · Fobos-Grunt
fr
Francis Richard Scobee · Francisco Rubio · Franco Malerba · Frank Culbertson · Frank De Winne · Frank Frederick Borman · Franklin Chang Díaz · Franklin Story Musgrave · Fred Wallace Haise · Frederick Drew Gregory · Frederick Hamilton Hauck · Fridrich Arturovič Cander
fu
Funkcia kozmonautov v posádkach
Allgauské Alpy
thumb|Najvyšší vrchol pohoria Großer Krottenkopf thumb|Trettachspitze - 2 595 m thumb|Hohes Licht - 2 651 m thumb|Hoher Ifen - 2 232 m thumb|Hochalpsee v doline Kleinwalsertal
Allgauské Alpy sú vápencové pohorie ležiace na území Nemecka (Bavorsko a Bádensko-Württembersko) a Rakúska (Vorarlbersko a Tirolsko). Tvorí na vápencové hory trochu nezvyčajne súvislý hrebeň, z ktorého vystupujú jednotlivé štíty. Mnohé z nich sú prístupné po zaistených cestách. Najvyšším vrcholom je Großer Krottenkopf (2 657 m) ležiaci na rakúskej strane.
Geológia
Allgauské Alpy sú budované z usadených hornín. Africká kontinentálna doska bola tlakom nasunutá na eurázijsku dosku čo spôsobilo vodorovné vrásnenie. Tým sa stalo to, že tu ležia staršie horniny na mladších vrstvách. Hlavným stavebným prvkom je tvrdý dolomit a vápenec.
Poloha
Len na východe, juhovýchode a juhu je vymedzenie pohoria jednoznačné. Rieka Lech tu tvorí hranicu takmer už od jej prameňa. Na juhozápade tvorí potok Krumbach hranicu pohoria až k cestnému sedlu Hochtannbergpass (1 675 m). Hranica prebieha ďalej riečku Bregenzer Ache do obce Rehmen. Hranica Allgauských Álp s masívom Bregenzerwaldgebirge na západe nie je orograficky vôbec jasná. V roku 1984 publikoval horský spolok Alpenverein publikáciu "Východné - Alpy", kde bola hranica popísaná takto: od obce Rehmen pozdĺž potoka Rehmerbach a hore až do sedla Stogger Sattel. Potom klesá dole pozdĺž potokov Ostergundenbach, Schönenbach a Subersach a ústi do riečky Bregenzer Ache ktorá tečie až do Bodamského jazera. Na severe je ohraničenie Allgauských Álp dosť členité. Jedna časť hranice vedie pozdĺž potoka Weissach vlievajucého sa do Bregenzer Ache pri obci Müselbach. Ďalej na sever hranicu tvorí jazero Alpsee pri meste Immenstadt, ďalej prechádza cez obce Rettenberg, Wertach, Nesselwang a končí v Pfronten-Ried. Ďalším mestom už na severovýchodnej hranici Allgauských Álp je mesto Vils (Rakúsko) a najvýchodnejšie leží trojmedzné mesto Reutte, ktoré spája Allgauské Alpy s Ammergauer Alpen a Lechtalskými Alpami.
Topografia a členenie
Hlavný hrebeň Allgauských Álp Hornbachkette, sa nenachádza v geografickom strede masívu ako je obvyklé, ale pri južnom a juhovýchodnom kraji. Z toho vyplýva, že na sever a severozápad sú rázsochy a doliny dlhšie ako je tomu na juhu. To má konkrétne dopady na horskú turistiku, kedy sú nástupy z juhu oveľa kratšie a vrchy sú odtiaľto dostupnejšie a vrcholy zvládnuteľné počas kratšej doby. Niekoľko dolín je sprístupnených po mýtnych cestách. Napríklad pod vrchol Hochvogel, ležiaci v centrálnom hrebeni, vedie cesta od juhu 3 km ďaleko a zo severu je až 11 km dlhá. Západnou časťou masívu Allgauských Álp hlavný hrebeň neprechádza. Z Fellhornu (2 038 m) po vrchol Widderstein sa jedná len o akýsi nesúvislý horský pás. Úplne na západe sa tiež nachádza miestna zvláštnosť, ktorou je vysoko zdôraznené vápencové plató Ifen (2 232 m) zložené z kriedových hornín. Ďalej na severe na neho nadväzuje skupina Nagelfluhkette. Tu sa už výška hôr podstatne znižuje a stráca svoj veľhorský ráz. Úplne na severovýchode pohoria je ešte malá skupina Tannheimer Berge v blízkosti mesta Reutte.
Infraštruktúra
thumb|Oberstdorf Allgauské Alpy sú spojené alebo oddelené od susedných pohorí cestami. Medzi priesmykom Riedbergpass a údolím Tannheimer Tal sa tiahne cesta v dĺžke 65 km pozdĺž celého hlavného hrebeňa. Riedbergpass (1 406 m) spája údolie Illertal s Bregenzerwaldgebirge. Najdôležitejšou spojnicou vedúcou cez masív je cesta č. 308 vedúca z Reutte do nemeckého Sonthofen, ktorá prekonáva vo výške 1 180 m a stúpaním 7% cestné sedlo Oberjoch. Najvyšším priesmykom pohoria je Hochtannbergpass (1 676 m). Ten od seba oddeľuje údolia Lechtal a Bregenzer Tal a je zároveň rozvodím Rýna a Dunaja. Zaujímavá je dolina Tannheimer Tal dosiahnuteľná iba cez priesmyky (Oberjoch, Gaichtpass). Z dediny Bizau vedie do vnútra západného masívu pohoria mýtna cesta až k budovám Schönenbach. Turisticky najnavštevovanejšia je dolina Kleinwalsertal a známe zimné stredisko Oberstdorf.
Elektrický rušeň 140
náhľad|Rušeň 140.004, ktorý bol vyčlenený ako múzejný stroj. Tu je v pôvodnom modro-krémovom nátere, ktorý z výroby dostávali rušne prvých sérií. náhľad|Rušeň 140.085 v zeleno-hráškovom nátere, ktorý dostávali z výroby stroje neskorších sérií. náhľad|Konvoj odstavených rušňov 140 v stanici Poprad-Tatry v lete 2008. Čakajú tu na odtiahnutie do dielní, kde budú upravené pre potreby súkromného dopravcu. Elektrický rušeň 140 (predtým E 499.0, továrenské označenie Škoda 12E) je univerzálny rušeň na jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV určený pre osobné vlaky, rýchliky aj nákladné vlaky. Vyrábali ho v rokoch 1953 – 1958 vtedajšie závody V. I. Lenina, teda Škoda Holding. Patrí k česko-slovenským elektrickým rušňom tzv. I. generácie. Išlo o prvý v Česko-Slovensku vyrobený elektrický rušeň po vojne, určený pre novo elektrifikované trate sústavou 3 kV js, ktoré sa začali budovať už v roku 1948.
Vývoj a skúšky v prevádzke
Objednávka na nové elektrické rušne pre ČSD prišla už v roku 1946. Bolo rozhodnuté, že sa využijú moderné zahraničné technológie, preto boli k vývoju prizvané tiež švajčiarskej firmy Société Anonyme des Ateliers de Sécheron a Lokomotiv und Maschinefabrik Winterthur, ktoré umožnili licenčnú výrobu niektorých potrebných komponentov. V roku 1953 bol hotový prototypový stroj označený E 499.001, ktorý mohol byť vyskúšaný na tratiach v pražskom železničnom uzle, elektrifikovanom v dvadsiatych rokoch sústavou 1,5 kV js. Rušeň tu teda mohol jazdiť len na polovičný výkon. Preto bol následne postúpený do Žiliny, kde už mohol jazdiť pod plným napätím 3 kV na prvej česko-slovenskej novo elektrifikovanej trati do Vrútok. Pre vyskúšanie v plnej traťovej prevádzke bol prevedený do Poľska, kde sa v tom čase mohol prejsť na dlhších úsekoch a najazdil tu spolu s druhým strojom (E 499.002) bez väčších problémov. Potom sa oba stroje vrátili späť do Česko-Slovenska do depa Praha hlavné nádražie, ale o dva roky (1956) už boli odovzdané do Žiliny. Pri pokračovaní dodávok z výrobného závodu boli nové rušne vždy najskôr deponované na Hlavnom nádraží v Prahe, kde boli oživené a vyskúšané v prevádzke a potom odovzdávané do ďalších dep.
Konštrukcia
U rady 140 je použitá oceľová skriňa s dvoma koncovými stanovišťami rušňovodiča, do ktorých je vstup zvonku dverami vždy z ľavej strany. Medzi stanovišťami sa nachádza strojovňa so šiestimi bočnými kruhovými oknami na každej strane. Pohon zabezpečujú štyri trakčné motory, pre každú nápravu jeden. Regulácia výkonu prebieha marením prebytočného prúdu v odporníku s liatinovými článkami, ktorý je umiestnený na streche medzi pantografmi. Elektromotory sa zapájajú podľa polohy hlavného kontroléra buď sériovo alebo paralelne, vždy sa dvojicou motorov v sérii.
Prevádzka
Pôvodne boli rušne dodávané do všetkých rušňových dep, kde bola potreba nových elektrických strojov. Preto sa dostávali okrem RD Praha hlavné nádražie aj do RD Ústí nad Labem a dokonca do, neskôr výhradne motorového, depa Nymburk. Ďalej slúžili v Českej Třebovej, Ostrave, Žiline, Spišskej Novej Vsi a Košiciach. Neskôr boli často medzi depami rôzne presúvané, ale v polovici 80. rokov sa všetky ocitli v moravských, sliezskych a slovenských depách.
Až do konca 80. rokov zostávala pozícia radu 140 neotrasiteľná. Ťažisko ich práce sa presúvalo od diaľkových vlakov skôr k osobným, nákladným alebo poštovým rýchlikom (v roku 1978 totiž došlo k dodávke 27 kusov nových rušňov dnešného radu 150 určených práve pre diaľkové vlaky na trase Praha – Košice), ale v prevádzke boli všetky nepoškodené stroje. V 80. rokoch však začali ČSD odoberať nové stroje radov 162 a 163, ktoré začali starší rad 140 rýchlo vytláčať. Po roku 1988, kedy sa turnusová potreba radu 140 znížila, boli najprv odstavené stroje v horšom technickom stave. Ďalšou citeľnou ranou bolo, keď po nehode jedného rušňa na Slovensku v prvej polovici 90. rokov bola odhalená konštrukčná chyba na podvozkoch niektorých strojov. Potom bola zrušená kopa ďalších lokomotív. V Česku prebiehalo rušenie o poznanie rýchlejšie ako na Slovensku, preto ku koncu 90. rokov v depe v Olomouci ostalo len posledných pár mohykánov. Na Slovensku zostávali ešte dlho v prevádzke v depách Žilina a Košice. V rokoch 2004 a 2005 boli dokonca tri stroje upravené pre prevádzku v Poľsku, kam jazdili s rýchlikmi po novo elektrifikovanej trati Čadca – Zwardoń a ďalej až do Katowic.
Niektoré stroje pochádzajúce zo Slovenska sú ešte prevádzkované súkromnými dopravcami v Poľsku (u CTL Logistics ako rad ET13 a Rail Polska pod pôvodným označením), na Slovensku (Slovenská železničná dopravná spoločnosť) a v Česku (Ostravská dopravní společnost).
Význam
Rušne radu 140 boli prvými povojnovými elektrickými rušňami, ktoré vyrobila plzenská firma Škoda. Vďaka spolupráci so švajčiarskymi výrobcami znamenala výroba týchto rušňov veľký technologický skok, kvôli ktorému sú tieto stroje porovnateľné so súdobými typmi západnej produkcie. Jej konštrukčné riešenia aj funkčný dizajn sa stali základom pre ďalšie kvalitné rušne Škoda až do 70. rokov. Stroje zo Škody odvodené z česko-slovenského radu 140 boli úspešne vyvezené do Sovietskeho zväzu a KĽDR, kde sú v prevádzke dodnes.
Vlad II.
thumb|right|Vlad II. Dracul '''Vlad II. Dracul alebo Vlad II.''' (* 1390 – † 1447) bol knieža Valašského kniežatstva a vazal uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského. Svoju prezývku Dracul (po slovensky: drak) dostal vďaka príslušnosti k rytierskemu Dračiemu rádu, kam ho prizval uhorský kráľ.
Bol nemanželským synom Mirceu I. Starého. Vyrastal na dvore Žigmunda Luxemburského, ktorý ho v roku 1431 vymenoval za guvernéra Sedmohradska, kde sa v tom istom roku narodil aj jeho syn Vlad III.. Vlad II. ašpiroval na valašský trón, ktorý sa mu v roku 1436 podarilo obsadiť s pomocou Uhorska a zosadiť z neho Alexandra I. Aldeu, svojho nevlastného brata.
O rok neskôr (1437) bol prinútený uznať kontrolu Osmanov nad svojím územím a v roku 1438 spoločne s ním napadol Uhorsko. Počas jeho krátkej neprítomnosti na tróne Valašského kniežatstva zavinenej zajatím a uvrhnutím do väzenia v Konštantínopole, ho na tróne na rok (1442) vystriedal jeho syn Mircea II..
Bol zavraždený na objednávku Vladislava II. v roku 1447, ktorý dal zavraždiť aj jeho syna Mirceu II. v roku 1446.
Jaskyne Silickej planiny
Jaskyne Silickej planiny sú krasové útvary situované na Silickej planine v Slovenskom krase, ktoré jaskyniari, speleológovia, a dokonca i neorganizovaní nadšenci krasu, kontinuálne objavujú, skúmajú, dokumentujú i revidujú už viac ako 90 rokov.
Stručná história speleologického prieskumu
Speleologický prieskum Silickej planiny kontinuálne pokračuje od roku 1923, kedy príslušník finančnej stráže Ján Majko, neskorší objaviteľ jaskyne Domica a mnohých ďalších jaskýň na Slovensku, začal vedome, s cieľom objaviť, skúmať okolie Dlhoveského okrajového polja (polje – rozsiahla depresná forma so sústavou ponorov na dne) v južnej časti Slovenského krasu. Na objavovaní, prieskume a dokumentácii jaskýň i povrchových krasových foriem sa podieľalo do dnešných čias asi 150 (odhad z r. 2013) jaskyniarov zo Slovenska, Česka, Maďarska, Poľska i Veľkej Británie.
Najdlhšie (od roku 1923 až do roku 1961) pôsobil na Silickej planine, hlavne v jej južnej časti – okolo Silice, Silickej Brezovej, Plešivca, Dlhej Vsi a Kečova, predovšetkým Ján Majko a jeho spolupracovníci (F. Jirmer, Z. Krupár, Š. Varga, B. Molnár, Ľ. Vitáriuš, Š. Farkaš-Kúty, J. Farkaš-Panity a i.), ktorí po prolongačných a prieskumných prácach v enormnom rozsahu objavili mnoho, i celoslovensky významných jaskýň (Domica s podsústavami, Silická ľadnica, Milada, Matilda, Ponorová priepasť, Veľký ôsmy ponor, Jaskyňa na Kečovských lúkach, Jaskyňa kečovských prameňov, Priepasť pri deviatich stromoch, Kečovské vyvieračky I, II, III, Bezodná ľadnica, atď.).
Saint-Léonard (Pas-de-Calais)
Saint-Léonard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaskyne Silickej planiny
Stručná história speleologického prieskumu
V období druhej svetovej vojny, kedy veľká časť územia Slovenského krasu pripadla Maďarsku, tu vykonávali prieskumné a dokumentačné práce významný maďarský geológ K. Bertalan a Ján Seneš, ktorý bol významný slovenský geológ a paleontológ svetového mena, spolu s ich spolupracovníkmi (Majkova jaskyňa, Silicko-gombasecká jaskynná sústava, Malá Žomboj).
Koniec päťdesiatych rokov minulého storočia sa niesol v znamení pionierskych, prieskumno-dokumentačných výprav do najhlbších jaskýň Silickej planiny v jej severnej časti, ktoré pod vedením F. Skřivánka organizovala Krasová sekce z Prahy (Malá Žomboj, Veľká Žomboj, Malá Bikfa, Veľká Bikfa, Silická kvapľová jaskyňa). Koncom päťdesiatych a začiatkom šesťdesiatych rokov minulého storočia sa moravskí jaskyniari (Speleologický klub při Moravském Museu v Brně) pod vedením J. Himmela a J. Přibyla venovali revíznemu prieskumu vtedy najhlbšej jaskyne/priepasti Československa (Barazdaláš/Brázda) a rekognoskácii centrálnej a SZ časti Silickej planiny (Evina priepasť, Furianovská priepasť, Snežná diera).
Skupina českých jaskyniarov okolo B. Kučeru a J. Hromasa zasa v šesťdesiatych rokoch pôsobila na prieskume a dokumentácii významných fluviokrasových sústav (Majkova jaskyňa, Ardovská jaskyňa) v okolí Silice a Ardova. Generácia rožňavských jaskyniarov okolo objaviteľov Gombaseckej jaskyne (1951) Š. Rodu, V. Rozložníka, Á. Abonyiho, L. Herényiho a I. Štefanca vyvinula značné prolongačné úsilie tesne po založení Slovenskej speleologickej spoločnosti (1949), ktoré vyvrcholilo objavom už spomínanej Gombaseckej jaskyne, Krásnohorskej jaskyne (1964), náročnými prolongačnými a prieskumnými prácami v Silickej ľadnici, Pstružej jaskyni a v slepom údolí Červeného kameňa.
V šesťdesiatych rokoch prispeli k poznaniu severnej časti Silickej planiny v okolí paleopolja Bučiny poľskí jaskyniari pod vedením B. Gocha. Preskúmali tu a zdokumentovali viacero zaujímavých vertikálnych jaskýň (Priepasť vo Veľkej záhrade, Mačacia priepasť II, atď.). Na úspechy staršej generácie rožňavských jaskyniarov nadviazala mladšia generácia prieskumníkov z Rožňavy a okolia, a to pod vedením geológa J. Ščuku a R. Boroša. Dobre organizovaná skupina sa tu uplatnila v širokom diapazóne činností praktického jaskyniarstva – rekognoskačnej, prolongačnej, objaviteľskej, prieskumnej i dokumentačnej podobe.
Súčasný stav poznania
Na Silickej planine bolo k 30. júnu 2007 oficiálne evidovaných 296 jaskýň; k decembru 2014 sa tento počet zvýšil na 346 jaskýň. Jaskyňa je pritom explicitne definovaná v Zákone o ochrane prírody a krajiny č. 543/2002. Systematickému inventarizačnému prieskumu na Silickej planine i v rámci celého Slovenského krasu sa venujú dokumentátori Slovenského múzea ochrany prírody a jaskyniarstva v Liptovskom Mikuláši – na pracovisku v Košiciach, a takisto niektorí jaskyniari Slovenskej speleologickej spoločnosti. Celkový počet známych jaskýň v Slovenskom krase v súčasnosti podľa dokumentátorov z košického pracoviska SMOPaJ prevýšil počet 1200. Zatiaľ posledná objavená jaskyňa na Silickej planine je 12 m hlboká a 15 m dlhá Nová Haniska objavená koncom marca 2019 jaskyniarmi Slovenskej speleologickej spoločnosti; je archeologicky významná (nájdená zásobnica kyjatickej kultúry z mladšej doby bronzovej), a bola pravdepodobne umelo v celom profile zahádzaná praobyvateľmi Anninho lazu (= Haniska; časť Silickej planiny).
Vybraný zoznam pozoruhodných jaskýň Silickej planiny zohľadňuje rôzne kritériá: hĺbka (so znamienkom -)/dĺžka, genetický typ, význam.
Speleogenetické súvislosti
Ide o jaskyne rôznej genézy (vývoja) a rôznych morfologických typov. Z hľadiska genézy sú zastúpené fluviokrasové jaskyne (Domica, Ardovská jaskyňa, Majkova jaskyňa, Krásnohorská jaskyňa, Hrušovská jaskyňa, Vápenná jaskyňa, Jaskyňa kečovských prameňov, Jaskyňa v ponore Jašteričieho jazera, Jaskyňa na Kečovských lúkach, Ponorová priepasť, Milada, Matilda, Kečovská biela jaskyňa), rôzne subtypy koróznych (Veľká Krútňava) a rozsadlinových jaskýň (severný svah planiny nad Krásnohorskou Dlhou Lúkou a Jovicami). V menšej miere sú zastúpené sutinové jaskyne (západný svah planiny nad Rima osadou). Z morfologického hľadiska možno vyčleniť vertikálny typ jaskýň (priepasti, napr. Malá Žomboj, Žabia priepasť, Malý Malinčiak, Priepasť pri Malej ľadnici) a horizontálny typ (výverové jaskyne, napr. Vápenná jaskyňa). Prítomné sú aj kombinované typy, zväčša s už zložitejšou genézou (jaskynné sústavy a ich podsústavy, napr. Silicko-gombasecká jaskynná sústava, kečovsko-brezovská jaskynná sústava). Na Silickej planine bolo v procese vyše 90 rokov trvajúceho speleologického prieskumu vyčlenených viacero jaskynných sústav, res. jaskynných systémov. Viažu sa predovšetkým na významné ponorové zóny (napr. Mokré, resp. Brezoblatné lúky/Nyírsár) a krasové pramene plytkého obehu (vyvieračky, napr. Eveteš, Buzgó, Čierna vyvieračka, Biela vyvieračka).
NGC 3448
NGC 3448 (tiež Arp 205) je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. apríla 1789. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s výtryskami hmoty z jadra. Je výsledkom zrážky galaxií.
Jaskyne Silickej planiny
Tradičné členenie Silickej planiny
Rýdzo z praktických dôvodov, resp. zo speleologického hľadiska, sa v literatúre Silická planina zvykla tradične deliť na severnú a južnú časť. Hranicu medzi nimi tvorí tzv. silicko-gombasecká antiklinála, ktorá sa od okolitého reliéfu na karbonatických horninách odlišuje morfologicky i vo vzťahu ku geologickému podkladu. Toto vnímanie krasového územia sa najviac prejavovalo v prácach M. Erdősa (1983, 1992, 1993) z Múzea Slovenského krasu v L. Mikuláši, na pracovisku v Košiciach.
Vybrané jaskynné sústavy Silickej planiny
Definovať, resp. vymedziť jaskynné sústavy na Silickej planine nie je jednoduché. Jaskynné sústavy v tradičnom chápaní Jána Majka, J. Seneša či Z. Krupára (50.-te roky 20. storočia) boli vyčlenené v južnej časti Silickej planiny. V severnej časti je situácia komplikovanejšia a súvisí to s mierou poznania či charakterom a množstvom vykonaných prieskumných prác. Vybrané jaskynné sústavy:
NGC 3448
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Beaucaire
Beaucaire môže byť:
Zoznam kozmonautických článkov/E
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 86 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Panamerické majstrovstvá v hádzanej mužov 1979
Panamerické majstrovstvá v hádzanej mužov 1979 boli 1. panamerické majstrovstvá v hádzanej mužov, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konali sa v meste Mexiko, v Mexiku v dňoch od 6.12. januára 1980, za účasti 6 tímov. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny bez následnej vyraďovacej časti. Víťazom sa stalo družstvo 🇨🇺.
Tento turnaj bol zároveň kvalifikáciou na hádzanársky turnaj Letných olympijských hier 1980, ktoré sa konali v Moskve. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Zoznam kozmonautických článkov/E
ea
Eastern Range
ed
Edgar Dean Mitchell · Edward Galen Givens · Edward George Gibson · Edward Higgins White · Edward Lu
ef
Efektívny potenciál
Škovránik stromový
Škovránik stromový alebo škovránok stromový (lat. Lullula arborea) je druh z čeľade škovránkovité. Hniezdi v Európe, v severnej Afrike a na Blízkom východe. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov škovránik stromový patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, stavy v Európe v rokoch 19802013 mierne vzrástli. Podľa výsledkov paneurópskeho sčítania bežných druhov vtákov mal trend škovránika stromového v Európe za roky 1980 2017 mierny nárast.
Opis
Má dĺžku tela 150 mm a váži 20 - 26 g.
Zoznam kozmonautických článkov/E
ei
Eileen Collinsová
Škovránik stromový
Výskyt a stav na Slovensku
Na území Slovenska bolo zistené hniezdenie na 30% mapovaných štvorcov a na 14% mapovaných štvorcov bolo zistené pravdepodobné hniezdenie. Škovránik stromový je sťahovavý, prilieta koncom februára a začiatkom marca a odlieta od septembra do novembra.
Zoznam kozmonautických článkov/E
ek
Ekran
Škovránik stromový
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 1 500 - 3 000, zimujúcich jedincov 0 - 100. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 R - vzácny. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 NT* C1 - takmer ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia V - zraniteľný druh.
Zoznam kozmonautických článkov/E
el
Elektron · Elementy dráhy · Eliptická dráha · Ellen Bakerová · Ellen Ochoová · Elliot McKay See · Ellison Shoji Onizuka · Elon Musk
Škovránik stromový
Biotop
Žije na krajoch lesov po celom Slovensku. Obýva lesné mladiny, otvorené plochy riedko porastené krovinami a stromami. Obľubuje riedke bylinné porasty na pieskoch.
Zoznam kozmonautických článkov/E
en
Endeavour (raketoplán) · Energija · Enterprise (raketoplán)
Škovránik stromový
Rozmnožovanie
Škovránik stromový hniezdi 2 - 3 krát za rok. Hniezdo stavia na zemi. Samica sedí na znáške 3 - 5 (2 - 6) vajec 13 - 15 dní. Obaja rodičia vychovávajú mláďatá 11 dní.
Zoznam kozmonautických článkov/E
er
Eric Boe
Škovránik stromový
Potrava
Škovránik stromový sa živý hlavne mäkkým hmyzom a na jeseň konzumuje i semená.
Zoznam kozmonautických článkov/E
es
ESRO-1A · ESRO-1B · ESTCube-1
Škovránik stromový
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Zoznam kozmonautických článkov/E
ev
Evolved Laser Interferometer Space Antenna
ex
Excentricita (astronómia) · ExoMars · ExoMars Trace Gas Orbiter · Expedícia 1 · Expedícia 10 · Expedícia 11 · Expedícia 12 · Expedícia 13 · Expedícia 14 · Expedícia 15 · Expedícia 16 · Expedícia 17 · Expedícia 18 · Expedícia 19 · Expedícia 2 · Expedícia 20 · Expedícia 21 · Expedícia 22 · Expedícia 23 · Expedícia 24 · Expedícia 3 · Expedícia 4 · Expedícia 44 · Expedícia 5 · Expedícia 6 · Expedícia 7 · Expedícia 8 · Expedícia 9 · Exploration Flight Test-1 · Explorer 1 · Explorer 10 · Explorer 11 · Explorer 12 · Explorer 13 · Explorer 14 · Explorer 15 · Explorer 16 · Explorer 17 · Explorer 18 · Explorer 2 · Explorer 23 · Explorer 3 · Explorer 33 · Explorer 35 · Explorer 4 · Explorer 49 · Explorer 5 · Explorer 6 · Explorer 7 · Explorer 8 · Explorer 9 · ExPRESS Logistics Carrier
Obchodný a obytný dom Manderla
Obchodný a obytný dom Manderla, ľudovo Manderlák, je výšková budova v Bratislave na Námestí SNP pri Kamennom námestí. Budovu navrhli a zrealizovali v rokoch 19341935 architekti Christian Ludwig, Emerich Spitzer a Augustín Danielis pre bratislavského podnikateľa a mäsiara Rudolfa Manderlu, ktorý sa inšpiroval jatkami v Chicagu. Je prvou obývateľnou výškovou budovou na Slovensku, je pomenovaná po Rudolfovi Manderlovi. Dosahuje výšku 45 metrov.
Návrhy
Architekti váhali, do akej miery majú ostať verní tradícii a ako využiť princípy modernej architektúry. Spracovali niekoľko variantných riešení, od tradičnejších k modernejším. Na prvých návrhoch z júna 1933 bol výškový dom poňatý ako kompaktná hmota konzolovito vysunutá nad chodník, bez podporných stĺpov. Na fasáde s horizontálnymi oknami bol použitý keramický obklad. Atika bola prerušovaná výrezmi tvaru V.
V ďalšom návrhu konzolovité vysunutie bolo nahradené podporou šiestich stĺpov a atika výraznou líniou horizontálneho zábradlia strešnej terasy. Tehlová štruktúra a okná zoskupené do pásov umocňovali expresívny ráz výškovej budovy.
Nakoniec realizovala stavebná firma Alexandra Feiglera a miestna pobočka viedenskej stavebnej spoločnosti Pittel & Brausewetter návrh, ktorý charakterizuje zdržanlivá puristická striedmosť. Postavili vežiak, ktorý mal na svoju dobu neuveriteľných jedenásť poschodí, vyzývavo stojaci na štyroch pevných stĺpoch.
Dispozičné riešenie
Pre prízemie domu je charakteristické moderné podlubie a zakrivená pasáž so vstupmi do menších prevádzok a mäsiarstva, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou budovy dodnes. Vzdušnosť a odľahčenosť parteru dosiahli architekti navrhnutím veľkých okenných otvorov. Na prvom poschodí boli kancelárie a kaviareň Grand, ktorá bola centrom bratislavskej bohémy. V horných podlažiach je 64 dvoj- a trojizbových bytov. Vybavenosť domu je na vysokej technickej úrovni.
Konštrukčné riešenie
Konštrukciu tvorí železobetónový skelet, po piate poschodie osemosový, vyššie štvorosový. Hladkú omietku fasády dopĺňajú lizény prechádzajúce od oporných stĺpov v parteri cez celý objekt až nad úroveň strechy, kde vytvárajú rámy, ktoré nahradili horizontálne zábradlie strešnej terasy. Tak vznikla strešná nadstavba, na ktorú bol umiestnený stožiar a nadpis R. Manderla. Fasádu dotvárajú jednoduché trojdielne okná, na ktoré autor použil „termolux“. Konštrukcia výkladov je z antikoru a soklový múrik zo švédskeho granitu.
Urbanistický koncept
Aj napriek svojej striedmosti vzbudil tento „mrakodrap predsunutý nad ulicu námestia“ (ako dom nazval básnik Štefan Žáry) v čase svojho vzniku búrlivé reakcie a pozornosť občanov, mestských úradníkov a intelektuálov, keďže vysunutá vysoká hmota zasahuje do priestoru najfrekventovanejšej križovatky námestia. Mestské zastupiteľstvo aj proti uzneseniu regulačnej komisie stavebníkovi povolilo prekročiť stavebnú čiaru, čo spôsobilo, že budova nepriaznivo zasiahla do možností urbanistického riešenia exponovaného miesta v centre Bratislavy. Kým jedni vyjadrovali odpor voči špekulačnému zneužívaniu parcely a drzému podnikateľskému zámeru, druhí jasali nad veľkomestským vzhľadom domu.
Obchodný a obytný dom Manderla s výškou 45 m bol v čase svojho vzniku najvyššou budovou na Slovensku. Táto prvá výšková budova v Bratislave aj na Slovensku je niekedy nesprávne označovaná za prvý mrakodrap na Slovensku.
Michel de Certeau
Michel de Certeau (* 17. máj 1925, Chambéry, Francúzsko – † 9. január 1986, Paríž) bol francúzsky filozof, teológ a historik; jeho filozofia je blízka filozofii Foucaulta, Derridu a Levinasa.
Seneslav
Seneslav bolo knieža Vlašského kniežatstva vo východnej časti rieky Olt v roku 1247. Jeho územie sa však skoro pripojilo k územiu kniežaťa Litovoia, ktorý sa stal kniežaťom Valašska. Meno bolo pravdepodobne skomoleninou mena Stanislav.
Chmiňany
Chmiňany sú obec na Slovensku v okrese Prešov. Južne od obce bolo slovanské hradisko spred 11. storočia. Gotický kostol zo 14. storočia, renesančne upravený v 17. storočí, keď ho doplnili vežou so štítkovou atikou. Oltár s obrazom z roku 1766.
Geografia
Obec Chmiňany leží na južnom okraji Nízkych Beskýd a na ľavostranných prítokoch Dlhého potoka. Najstaršia priama písomná správa o obci je z roku 1332, v ktorej sa uvádza, že v miestnom kostole pôsobil farár Martin. Existencia kostola však dokazuje, že obec jestvovala už niekoľko desaťročí pred najstaršou písomnou správou. Od polovice 16. storočia bola obec v záložnej držbe Prešova. Neskôr patrili Chmiňany šľachticom z Bertotoviec a Fričoviec.
Celková výmera chotára je 750 ha, z toho je 188 ha ornej pôdy a 260 ha lesov.
Obyvateľstvo
Postupný nárast počtu obyvateľov je zaznamenaný až koncom 18. storočia, kedy mala obec 275 obyvateľov a v roku 1869 to bolo už 430 obyvateľov. Tí sa zaoberali okrem tradičného poľnohospodárstva aj pláteníctvom, furmankou a predajom dreva v Prešove.
Obec Chmiňany má 927 obyvateľov, z toho 344 občanov rómskeho pôvodu. V obci je 113 obývaných domov a 2 obývané bytovky. Jedna je šesťbytová a druhá osembytová v rómskej osade.
Symboly obce
Obec má erb a pečiatku, v ktorých je znázornený sv. Michal archanjel. Vlajka je žlto-čierno-bielej farby.
Odtlačok pečatidla pochádza z roku 1893.
Beauchamps
Beauchamps môže byť:
Habsburgovci
Habsburgovci sú rakúsky panovnícky rod pôvodom z Alsaska.
Habsburský rod patrí medzi najstaršie a najvýznamnejšie panovnícke rody v Európe. Členovia rodu dosadli na cisársky trón Svätej rímskej ríše, na nemecký, český, uhorský a španielsky kráľovský trón, vďaka sobášnym zväzkom i na francúzsky a portugalský trón, vládli nad veľkou časťou Európy, v Afrike a Amerike (vďaka španielskym zámorským kolóniám), aby sa napokon stali cisármi Rakúskeho cisárstva.
Pôvod rodu
Radebotov vnuk Otto II. († 8. november 1111) ako prvý člen rodu začal používať prídomok gróf z Habsburgu (comes de Haubichburch). Jeho syn Werner II. († 19. august 1167) bol landgrófom v Hornom Alsasku, a tento titul prešiel na jeho syna Albrechta III. zv. Bohatý († 25. november 1199). Tomu sa v r. 1172 podarilo získať do vlastníctva majetky (v Sempachu a i.) po vymretom rode Lenzburgovcov.
Na úsvite dejín
Rod ďalej pokračoval Albrechtovým synom Rudolfom II., zv. Starý († 10. apríl 1232), a vnukmi Albrechtom IV. zv. Múdry († 13. december 1239) a Rudolfom III. († 1249). Dvaja posledne menovaní si rozdelili zdedené majetky tak, že starší Albrecht dostal panstvá v Alsasku i v Aargavsku, mladší Rudolf, zakladateľ mladšej habsburskolaufenburskej vetvy, panstvá klettgavské a panstvo Laufenburk, Rheinfelden i niektoré ďalšie v Breisgavsku.
Do majetku rodu sa ženbou Albrechta IV. s Heilvigou dostali i majetky bohatého rodu Kyburgovcov. Albrecht sa ako križiak zúčastnil piatej križiackej výpravy do Palestíny (v r. 12281229), na ktorej zahynul. Jeho nástupcom a hlavou rodu sa stal jeho syn Rudolf IV., ktorý sa 29. septembra 1273 (ako Rudolf I.) stal rímskonemeckým kráľom a po bitke na Moravskom poli v roku 1278) s českým kráľom Přemyslom Otakarom II. získal do rodovej držby rakúske krajiny. Dejiny ho poznajú ako prvého významného predstaviteľa rodu.
Albrecht I. svojím sobášom s Alžbetou (* 1262/1263 - † 1313), dcérou Meinharda II.Tirolského získal do dedičského užívania korutánske vojvodstvo. Z jeho početného potomstva sa významnejšie prejavili Rudolf III., ktorý sa v roku 1306 stal českým kráľom (ako Rudolf I.), Fridrich, ktorý sa pod menom Fridrich III. stal 19. októbra 1314 rímskym kráľom, Leopold (* 4. august 1290, † 28. február 1326), Albrecht II. zv. Múdry, Henrich (* 1299, † 3. február 1327) a Otto (* 23. júl 1301, † 26. február 1339), ktorý sa druhý raz oženil s dcérou českého kráľa Jána Luxemburského Annou (* 1319 - † 1338). Albrechtova dcéra Anežka (* 1281 - † 1364) sa vydala sa uhorského kráľa Ondreja III., Alžbeta (* 1285 - † 1352) sa stala manželkou Fridricha IV. Lotrinského († 1329), Guta († 1329) Ľudovíta Oettingenského († 1346).
Albrechtovou smrťou nastali spory a snahy o delenie majetku. Až Albrecht II. Múdry po smrti svojich bratov i synovcov, pochádzajúcich z manželstva jeho brata Otta, Henricha II. a Leopolda II., spojil a rodovým zákonom (25. november 1355) stanovil nedeliteľnosť rodových dŕžav.
Dediční rakúski arcivojvodovia
vľavo|thumb|Habsburský páv predstavujúci rodokmeň dynastie, 1555, Augsburg Jeho nástupcom ako hlavy rodu sa stal syn Rudolf IV. On prvý prijal titul rakúskeho arcivojvodu, ktorý cisár Fridrich III. v roku 1453 potvrdil. Týmto titulom sa od tohto času označujú všetci príslušníci habsburského rodu. Po jeho smrti (17. júla 1365) sa jeho bratia Albrecht III. a Leopold III. spoločne ujali vlády, ale v roku 1379 si tzv. neubergskou zmluvou v rozpore s otcovým želaním rozdelili krajiny tak, že Albrechtovi pripadli vlastné rakúske krajiny a Leopold získal Štajersko, Korutánsko, Kransko, Tirolsko a Terst. Súčasne sa rod rozdelil na Albrechtovu a Leopoldovu vetvu.
Po Albrechtovi prevzal vládu nad rodom jeho syn Albrecht IV. († 14. september 1404) a po ňom vnuk Albrecht V., neskorší rímskonemecký kráľ (ako Albrecht II.). Sobášom s jedinou dcérou cisára a českého a uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského Alžbetou získal pre svoj rod svätoštefanskú korunu. Smrťou jeho syna Ladislava V. (zv. Pohrobok) 23. novembra 1457 vymrela po meči Albrechtova vetva rodu. Albrechtova dcéra Alžbeta sa vydala za poľského kráľa Kazimíra IV. Jagelovského a priviedla na svet budúceho českého a uhorského kráľa Vladislava II. Jagelovského. Leopoldova vetva pokračovala synmi Leopolda (III.) Viliamom (* 1370 - † 15. júl 1406), Leopoldom IV. (* 1371, † 3. jún 1411), Ernestom I. (* 1377, † 10. jún 1424), zv. Železný a Fridrichom IV.), zv. S prázdnym mešcom († 24. jún 1439). Ernest mal deväť detí, z ktorých najvýznamnejší boli Fridrich V., neskorší rímsky kráľ a rímskonemecký cisár, a Albrecht († 2. december 1463).
Sobášna politika
V kontexte európskych dejín významnejšie ako otcov sobáš bolo manželstvo Maximiliánovho syna Filipa s infantkou Johannou Kastílskou a Aragónskou, dcérou Ferdinanda II. Aragónskeho a Izabely I. Kastílskej v roku 1496. Tým sa rod dostal na španielsky trón a otvorila sa mu cesta k ovládnutiu podstatnej časti európskeho kontinentu.
Po Filipovej smrti sa rod jeho synmi Karolom V. a Ferdinandom I. rozdelil v roku 1521 na dve veľké vetvy – staršiu španielsku a mladšiu rakúsku. Španielska vetva, ktorá okrem Európy panovala i nad veľkou časťou Talianska, Belgicka, Nizozemska a rozsiahlymi zámorskými územiami pokračovala po Karolovi V. jeho synom Filipom II. a vnukom Filipom III. Vetva napokon v roku 1700 synom Filipa IV. Karolom II. vymrela po meči.
Rakúska vetva založená Ferdinandom I. výhodným sobášom Ferdinanda s Annou Jagelovskou, dcérou uhorského kráľa Vladislava II. získala uhorskú kráľovskú korunu, ku ktorej v roku 1531 pribudla i koruna rímskeho kráľa a v roku 1558 i rímskonemeckého cisára čím bola hegemónia rodu dovŕšená.
Ferdinandov syn Maximilián sa stal pokračovateľom rodu a otcovým nástupcom v ríši i na českom a uhorskom tróne. Jeho bratmi boli Ferdinand, správca vedľajších rakúskych krajín (Tirolsko) a Karol, ktorý ako zakladateľ štajerskej vetvy rodu vládol nad Štajerskom, Korutánskom, Kranskom a Goricou. Ferdinandovi potomkovia boli kvôli jeho nerovnému sobášu vylúčení z nástupníctva. Najstarší Maximiliánov syn Rudolf sa stal jeho nástupcom v rode i na trónoch. Keďže zomrel bezdetný a ani manželstvo jeho brata Mateja neprinieslo legitímneho dediča a následníka (rovnako bez mužských potomkov ostalo i manželstvo jeho brata Albrechta VII. a ďalší brat Maximilián III. sa vzdal následníctva) stal sa nástupcom na uvoľnených trónoch syn Karola Štajerského Ferdinand, v osobe ktorého sa opäť spojili rakúske krajiny s cisárskou korunou.
Jeho mladší brat Leopold († 1632) založil tirolskú vetvu, ktorá však vymrela už jeho synmi Ferdinandom Karolom († 1662) a Žigmundom Františkom († 1665). Zo synov Ferdinanda II., Ferdinanda, sa iba traja dožili dospelosti. Najstarší z nich Ferdinand však zomrel skôr ako jeho otec a tak sa následníkom stal jeho mladší brat Leopold pôvodne sa pripravujúci na duchovnú dráhu.
Vymretie rodu
Leopoldovými synmi Jozefom a Karolom (obaja zomreli bez mužských potomkov) habsburský rod po meči vymrel. Jeho pokračovateľom v osobe Karolovej dcéry Márie Terézie sobášom s lotrinským vojvodom Františkom Štefanom I. rod pokračoval ako habsbursko-lotrinský. Pragmatickou sankciou Karola VI. bol Márii Terézii priznaný nárok na rakúske dedičstvo. František Štefan sám pochádzal z rodu úzko spríbuzneného s Habsburgovcami. Jeho stará mama, Eleonóra Mária, manželka vojvodu Karola V. Lotrinského bola dcérou cisára Ferdinanda III.
Habsburgovci a Európa
Z habsburského (habsbursko-lotrinského) rodu pochádzalo:
Krajiny v Európe pod nadvládou Habsburgovcov
right|thumb|Mapa Európy, na ktorej sú vyznačené územia pod nadvládou Habsburgovcov (stav v r. 1547)
NGC 3449
NGC 3449 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. apríla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Zoznam najrušnejších letísk na svete
Tu sa nachádza zoznam najrušnejších letísk na svete podľa počtu odbavených cestujúcich za rok:
Beauchêne
Beauchêne môže byť:
Fau-de-Peyre
Fau-de-Peyre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Md
Md môže byť:
Beaulieu
Beaulieu môže byť:
Ioan
Ioan vojvoda/knieža oblasti okolo rieky Jiu mal svoju rezidenciu v meste Craiova. V dôsledku obavy o dlhšie zotrvanie svojej malej časti kniežatstva sa rozhodol pripojiť svoje úzmie k väčšiemu územie kniežaťa Litovoia. Umrel v roku 1275 počas nepokojov v Uhorsku.
Beaumesnil
Beaumesnil môže byť:
NGC 3450
NGC 3450 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. marca 1835.