cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Severín Zrubec
JUDr. Severín Zrubec (* 5. november 1921, Vajka na Žitavou, dnes Lúčnica nad Žitavou - † 11. marec 2011 Bratislava ) bol slovenský filatelista a básnik katolíckej moderny.
Viola da gamba
thumb|Anjeli hrajúci na violu da gamba a violu da braccio (vzadu)
Severín Zrubec
Život
V rokoch 1942-1948 študoval právnickú fakultu UK v Bratislave. Svoje básne publikoval v študentských a literárnych časopisoch. Od roku 1968 bol pracovník ministerstva poľnohospodárstva a výživy SSR. V rokoch 1969 – 1979 bol predsedom Zväzu slovenských filatelistov. Filatelistike sa venoval aj odborne, na túto tematiku napísal množstvo článkov. Jeho kolekcie získali na medzinárodných výstavách množstvo ocenení. Po Nežnej revolúcii sa vrátil k poézii. V rokoch 2003-2009 vydal viacero básnických zbierok menšieho rozsahu najmä pre priateľov a známych.
Viola da gamba
Viola da gamba alebo gamba (odvodené z tal. gamba – noha; nožná viola) je historický hudobný nástroj. Patrí medzi sláčikové nástroje. Na rozdiel od violy da braccio má gamba 6 až 7 strún a pražce na hmatníku. Tento nástroj sa pri hre drží medzi nohami (nemá bodec ako napr. violončelo). Existuje viacej druhov violy da gamba – diskantová, altová, tenorová, basová a kontabasová (subbasová), ktorá je jedným z predchodcov moderného kontrabasu.
Stavba
Tento nástroj je klenutý, ale výrazne menej než husle. Je vyrobená zo smreku a spodná doska a luby z javora, rovnako ako väčšina sláčikových hudobných nástrojov. Viola da gamba má tiež pod najvyššou strunou dušu a pod najhlbšou basový trámec.
Gamby sú ladené po kvartách a medzi prostrednými dvoma strunami je tercia. Podobné ladenie má aj lutna.
História
Viola da gamba prežívala svoj zlatý vek v období renesancie a baroka. V tej dobe vznikalo pre tento nástroj aj veľa diel (napr. Bachov 6. Branderburský koncert). Veľmi obľubené boli komorné zoskupenia gamb. Od neskorého baroka boli gamby vytláčané modernejšími nástrojmi ako viola alebo violončelo. Dnes violu da gambu používajú súbory hrajúce na historické nástroje.
Najznámejším gambistom je Jordi Savall.
The Stone Roses
The Stone Roses je britská indie-rocková skupina, ktorá sa sformovala v roku 1984 v Manchesteri. Je považovaná za jednu z priekopníckych skupín alternatívneho hudobného hnutia "Madchester". Pôvodnú zostavu tvorili Ian Brown (spev), John Squire (gitara), Andy Couzens (gitara), Pete Garner (basa) a Alan "Reni" Wren (bicie). Couzens a Garner skupinu opustili v roku 1987. Couzenova pozícia zostala následne neobsadená a Garnera nahradil Gary "Many" Mounfield. V tomto zložení skupina fungovala do roku 1995 kedy bol Reni vystriedaný Robbiem Madixxom. O rok neskôr sa John Squire od The Stone Roses oddelil a vystriedal ho Aziz Ibrahim. V roku 1995 sa ku skupine pridal Nigel Ipinson.
Ich debutový album The Stone Roses (1989) rýchlo dosiahol vo VB výrazný úspech a zaradil sa medzi klasické diela hudobnej histórie (magazín NME ho v roku 2007 vyhlásil za najlepší britský album všetkých čias ). V snahe "vytĺcť" zo svojho úspechu čo najvyšší kapitál sa skupina pokúsila zmeniť vydavateľstvo, ale Silvertone Records odmietli odstúpiť od kontraktu, čo viedlo k dlhým súdnym sporom. V roku 1991 The Stone Roses podpísali zmluvu s Geffen Records, ale ich druhý album Second Coming vyšiel až v roku 1994. "Tvrdší zvuk" sa nestretol s pozitívnym ohlasom a po niekoľkonásobných zmenách v zostave počas následného turné sa skupina rozhodla spolu s koncertovaním ukončiť aj svoje pôsobenie. V októbri 2011 sa objavili klebety o zmierení členov The Stone Roses a o možnom comebacku, ktorý sa stal skutočnosťou. Skupina sa dala dokopy po 15 rokoch a naplánovala 2 veľké koncerty v Manchesteri v roku 2012. Ian Brown povedal: "Budeme znova vládnuť svetu."
Formovanie
Prvotná variácia The Stone Roses sa objavila v južnom Manchesteri začiatkom 80-tych rokov pod názvom The Patrol. Priatelia z detstva a spolužiaci z Altrincham Grammar School for Boys Ian Brown a John Squire získali pre svoj hudobný projekt aj bubeníka Reniho, basgitaristu Peta Garnera a gitaristu Andyho Couzensa. Svoje prvé väčšie predstavenie odohrali na Manchesterskej Univerzite 2. októbra 1985.
V tom istom roku skupina vydala svoju prvú skladbu – dvojsingel „So Young“/„Tell Me“ (producentom bol Martin Hannett). V tomto období mali The Stone Roses tvrdší, dokonca metalový zvuk (podobný manchesterským kapelám z konca 70-tych a začiatku 80-tych rokov – Joy Division či Magazine). Na neskôr vydanom albume z tejto éry Garage Flower je však cítiť postupný prechod k ich tak typickému zvuku.
Skladba „Sally Cinnamon“ (1987, FM Revolver Records) už predstavuje úplný hudobný prerod. Sú v nej zahrnuté harmonické gitarové linky a silná melódia. The Stone Roses už neznejú ako Sex Pistols, skôr pripomínajú The Byrds. Spev Iana Browna je o poznanie jemnejší, John Squire a Reni sa stali istejšími a melodickejšími.
Na konci roku 1986 Andy Couzens pre nezhody s manažérom Garethom Evansom skupinu opustil. Ani nie rok na to, v auguste 1987, The Stone Roses opúšťa aj Pete Garner. Do skupiny následne pribudol Mani (Gary Mounfield). Sformovalo sa tak definitívne zloženie. Ian Brown, John Squire, Reni a Mani sa hudobne zomkli a vytvorili si svoj typický, nielen hudobný štýl. "Vrecovité" oblečenie, tričká, gitary a bicie s motívmy Jackson Pollocka... Ďalší singel, psychedéliou podfarbený „Elephant Stone“, vyšiel v Silvertone Records.
Album The Stone Roses
Debutový album The Stone Roses produkovaný Johnom Leckiem vyšiel v roku 1989. Otvára ho skladba „I Wanna Be Adored“ a uzatvára „I Am the Resurrection“" (na americkom kontinente je to „Fool's Gold“). Výborné prijatie tlačou sprevádzal aj masívny komerčný úspech. The Stone Roses sa stali prvou skupinou, ktorá na NME Awards získala súčasne štyri ocenenia (skupina roka, album roka, najlepšia nová skupina, singel roka – „Fool's Gold“).
Ďalšie dve vydané skladby „Made Of Stone“ a „She Bangs The Drums“ dosiahli priemerný úspech. Neskôr v tom istom roku The Stone Roses vydali dvojsingel „Fool's Gold“/„What the World Is Waiting For“, ktorý sa v novembri 1989 vyšplhal až na 8. miesto britského hudobného rebríčka. Singel „Fool's Gold“, pôvodne plánovaný ako B-side, sa rýchlo stal najznámejšou skladbou The Stone Roses a nasledujúce vystúpenie v Top of the Pops dovŕšilo cestu skupiny za medzinárodnou slávou. „Fool's Gold“ bola dovtedy "najpodnikavejšia" skladba: dosahovala 9 minút a 53 sekúnd v dĺžke, John Squire vytvoril gitarou "presiaknutý zvuk" (využíval wah-wah pedál), ktorý sa niesol cez bicie podobné skladbe „Funky Drummer“ od James Browna.
Skupina, ktorá akoby "prišla odnikadiaľ" sa ukázala byť v správnom čase na správnom mieste. The Stone Roses boli príťažliví pre široké publikum: tanečný rytmus a pozitívny postoj mal mnoho spoločného s v tom čase prekvitajúcou rave scénou. A navyše sa ukazálo, že majú čo povedať aj fanúšikom tradičného indie.
V snahe kopírovať úspech The Stone Roses ich bývalé vydavateľstvo FM Revolver znovu vydalo skladbu „Sally Cinnamon“ aj so sprievodným videom, čo viedlo k značnému podráždeniu skupiny. 30. januára 1990 došlo v priestoroch vydavateľstva k hádke medzi členmi skupiny a riaditeľom FM Records Paulom Birchom. Následné poliatie kancelárskych priestorov a hodenie farby do Paula Bircha a jeho priateľky, tiež vandalizmus (zničenie dvoch vonku stojacich áut) viedli k zatknutiu členov skupiny. V októbri toho istého roku sa konal súdny proces, v ktorom boli The Stone Roses uznaní vinnými (každí musel zaplatiť 3000 libier a súdne náklady).
V roku 1990 sa skupina rozhodla odohrať veľké predstavenie pod holým nebom vo Widnes (na Spike Island). Konalo sa 27. mája 1990 a účasť dosiahla asi 27 000 ľudí. Podujatie bolo v tom čase pokladané za neúspech (kvôli problémom so zvukom a zlej organizácii), ale časom sa stalo legendárnym – ako Woodstock pre "baggy" generáciu. The Stone Roses nadviazali na Spike Island ďalším veľkým vystúpením v Glasgow Green, a do júla ešte stihli vydať posledný singel pod značkou Silvertone Records, „One Love“.
Singel „One Love“ sa vo Veľkej Británii vyšplhal až na 4. miesto hitparády – najvyššie umiestnenie pre The Stone Roses. Mala to byť jediná pôvodná skladba od The Stone Roses vydaná na najbližšie štyri roky. Skupina sa totiž pustila do zdĺhavého súdneho procesu v snahe predčasne ukončiť svoju 5-ročnú zmluvu so Silvertone Records. Členom The Stone Roses sa nepodarilo dosiahnuť svoj cieľ. Boli taktiež obmedzení vo vydávaní akýchkoľvek ďalších hudobných diel. Skupina postupne strácala "obrátky" a sľubný rozbeh po vydaní debutového albumu sa rozplynul. The Stone Roses sa prakticky stiahli z verejného diania.
Second Coming a rozpad
Po rokoch sa The Stone Roses doslova "vyškriepili" z kontraktu so Silvertone a podpísali novú lukratívnu zmluvu s vydavateľstvom Geffen Records. Ich druhý album sa nahrával na tej istej ulici ako debutový album ďalšej manchesterskej skupiny Oasis. Skupiny sa počas nahrávania svojich albumov pravidelne stretávali – Noel Gallagher si dokonca vypožičal gitaru Johna Squirea na nahratie dvoch skladieb pre Definitely Maybe. Napokon, na konci roku 1994, celých päť rokov od vydania debutu The Stone Roses, vyšiel druhý album The Stone Roses – Second Coming. Väčšinu skladieb naň napísal John Squire a celý album sa nesie v temnejšom blues-rockovom štýle.
Pre väčšiu časť kritiky prestavoval Second Coming sklamanie. Napriek tomu, niektoré skladby ako „Ten Storey Love Song“ či „Love Spreads“ (2. miesto v singlovom rebríčku na Britských ostrovoch) ukazovali, že The Stone Roses ešte stále dokážu nadviazať na svoju starú tvorbu. Second Coming je zmesou hard-rocku 70-tych rokov, folk-rocku a dance-rocku. „Ten Storey Love Song“ je skladba najbližšie ich zvuku podobnému The Byrds, ale s prímesou štýlu Led Zeppelin.
Počas svojej absencie v hudobnom priemysle zanechali The Stone Roses po sebe značnú medzeru. Po svojom návrate narazili na vlnu skupín, ktoré toto miesto vyplnili. Do Veľkej Británie práve dorazil britpop a The Stone Roses boli spolu s kapelami ako The Smiths, The Jam, The Kinks a The Beatles považovaní za "otcov zakladateľov". Členovia The Stone Roses sa síce pochvalne vyjadrovali o Oasis (John Squire sa dokonca na podujatí Knebworth Festival v roku 1996 pridal k Oasis pri hraní skladby „Champagne Supernova“), ale zvyškom vtedajšej hudobnej scény opovrhovali.
Na apríl roku 1995 bolo plánované tajné "comeback" turné The Stone Roses, ale po zverejnení dátumov v tlači došlo k jeho zrušeniu. Ďalším "úderom" pre skupinu bolo aj odvolanie ich vystúpenia na Glastonbury Festival v júni 1995 po tom, čo John Squire utrpel zranenia po páde z horského bicykla v severnej Kalifornii (zlomená kľúčna kosť), len týždeň pred pripravovaným koncertom. Skupina nakoniec ohlásila turné na november a december toho istého roku. Lístky na všetky vystúpenia sa rozpredali za jeden deň.
1. apríla 1996 John Squire, i napriek nesúhlasu ostatných členov – najmä Iana Browna, oficiálne opustil The Stone Roses. Na jeho miesto nastúpil Aziz Ibrahim (gitarista v Asia a Simply Red). Skupina vytrvala ešte ďalších šesť mesiacov, kým Mani a Ian Brown v auguste 1996 The Stone Roses po dvoch katastrofálnych vystúpeniach nerozpustili – Benicassim Festival a Reading Festival (diváci boli taký znechutení, že na pódium hádzali rôzne objekty a znechutene "húkali").
Po rozpade...
Ian Brown aj John Squire sa po rozchode skupiny vydali na sólové dráhy. Squire založil svoj vlastný hudobný projekt – The Seahorses (skupine vyšiel jeden album) a ako sólový interpret vydal ďalšie dva albumy. V roku 2007 oznámil v rozhovore pre Manchester Evening News, že končí s hudobnou kariérou, aby sa mohol naplno venovať maľovaniu. Brown vydal 5 sólových albumov – každý z nich sa dostal na Britských ostrovoch do prvej desiatky v rebríčku. Gitaru pre väčšinu skladieb na nich nahral Aziz Ibrahim.
Mani ani Reni sa sólovou dráhou nevydali. Mani sa ako basgitarista v roku 1996 pridal k Indie/Dance projektu Primal Scream, kde pôsobí dodnes. Reni v roku 1999 založil skupinu The Rub, no konalo sa len zopár vystúpení. V roku 2005 oznámil, že sa chystá napísať niekoľko piesní a odohrať ich spolu s Manim.
Napriek mnohým zvestiam o tom, že by sa The Stone Roses mohli dať znovu dokopy, Brown i Squire tieto informácie rázne popreli. Minulé spory a napätie medzi oboma hudobníkmi ani po rokoch neustúpili a akákoľvek kolaborácia je takmer vylúčená (pár spolu nehovoril od Squireovho odchodu zo skupiny ). V máji 2007 v rozhovore pre XFM Manchaster Radio John Squire uviedol, že aj keby mu Ian Brown osobne zavolal a požiadal ho o opätovnú spoluprácu, Squire by mu zložil telefón. Jediná čiastočná spolupráca medzi členmi The Stone Roses sa uskutočnila 30. mája 2007 na charitatívnom koncerte basgitaristu The Smiths Andy Rourkea – Manchester Versus Cancer. K Ianovi Brownovi sa na pódiu pridal Mani spolu s neoficiálnym piatym členom Cressom (tiež Andy Rourke, Maka Simato a Steve White) pri skladbe "I Am the Resurrection". Pôvodne mal aj Reni zahrať na bicie, ale z neznámych dôvodov sa nakoniec neukázal. The Sun neskôr uviedli, že nasledujúci rok sa má na pódiu ku skupine Freebass (projekt Maniho, Andyho Rourke a Petera Hooka) pridať aj Ian Brown a Liam Gallagher z Oasis. Brown na svojej myspace stránke tieto informácie okamžite poprel.
Návrat
V Októbri 2011 sa The Stone Roses oficiálne dali dokopy a zmierili. Ian Brown povedal, že budú vládnuť svetu znovu, ako to bolo okolo roku 1989. Bubeník Reni napísal "Not before 9 on Tuesday. I will wear the hat. The roses are 4 again.". Budú hrať dva živé koncerty v Heathon Parku v Manchesteri. Majú to byť koncerty pred šnúrou rozsiahlych koncertov po celom svete. Ku návratu nebude chýbať ani nový album, ktorý sa momentálne ide nahrávať. 21. Októbra sa predávali lístky na prvé tri koncerty The Stone Roses po návrate. A zažili hneď neuveriteľný úspech. Za 68 minút predali 220,000 vstupeniek na 3 koncerty z toho na dva v Heaton Parku sa predali za štvrťhodinu. Stali sa tak kapelou s najrýchlejšie vypredanými koncertami v histórii rocku v Británii.
Vplyv a hudobný dopad
Ian Brown bol prirodzený showman a počas koncertov dokázal doslova ovládať publikum. Silno ovplyvnil frontmana The Charlatans Tima Burgessa (až natoľko, že ho Brown v jednom interview pre NME vysmial pre kopírovanie). Obe skupiny boli známe svojou "nechuťou" k tradičným vystúpeniam a radšej uprednostňovali svoj vlastný štýl pripomínajúci skorú acid house scénu.
Hoci niektoré novšie britpopové nahrávky obsahujú silné "sociálne komentáre", často až cynické alebo ironické (Blur – „Country House“ a „Boys and Girls“, Pulp – „Common People“), skladby The Stone Roses sa nesú skôr v politickom, mierne idealistickom štýle. Napríklad do skladby „Elizabeth My Dear“ je vložená jasná kritika britskej monarchie. Jedným z inšpiratívnych zdrojov pre ich debutový album boli aj študentské nepokoje v Paríži v roku 1968 (pieseň „Bye Bye Badman“, francúzska trikolóra na obale albumu – citróny uložené cez maľbu – citróny sa využívali na zmiernenie následkov použitia slzného plynu proti študentom). K téme sa Ian Brown vrátil aj v titulnej skladbe svojho sólového debutového albumu.
Ich vystúpenie pre BBC 2 v The Late Show 2. novembra 1989 neslávne vošlo do histórie po tom, čo muselo byť prerušené kvôli extrémne silnému hluku. Ian Brown pritom v živom vysielaní vykrikoval: "Amatéri!" i keď bol dlhšiu dobu márne ubezpečovaný, že problém sa o chvíľu vyrieši.
Medzi skupiny ovplyvnené The Stone Roses sa radia aj Oasis, Pulp, Suede, Coldplay, Manic Street Preachers, Stereophonics, The Bluetones, The Charlatans a The Verve. Arctic Monkeys a The Last Shadow Puppets frontman Alex Turner vyhlásil, že Ian Brown je jeho "hudobný hrdina".
Rudlov
Rudlov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Grandeyrolles
Grandeyrolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Asýria
Paleolit (do 10000 pred Kr.)
Najstaršie stopy osídlenia sú zo starého paleolitu (starej staršej kamennej doby), presnejšie z mladého acheuléenu (acheuléen: 1,5 mil. – 200000 pred Kr.), z nálezísk v pohorí Zagros v iracko-iránskej oblasti (náleziská Barda Balka a Kemanšah).
Bohatšie sú nálezy z rovnakej oblasti zo stredného paleolitu, presnejšie nelevalloisienského mousteriénu. Ide najmä o nálezy neandertálcov z rokov 50000 – 40000 pred Kr. v jaskyniach Šanídár, Hazer Merd a Tamtana.
V mladom paleolite (40000 – 10000 pred Kr.) sa (opäť) v pohorí Zagros, ale aj v južnom Kaukaze, objavuje kultúra s čepeľovou industriou, pomenovaná baradostien podľa horského masívu, v ktorom leží Šanídár. Rozlišujeme dve fázy baradostienu: staršia (38000 – 30000 pred Kr.) a mladšia (30000 – 20000 pred Kr.). Baradostien bol ekvivalentom blízkovýchodnej kultúry émiréen. Nasledoval časový hiát (20000 – 11000 pred Kr.), možno spôsobený posledným zaľadnením v Zagrose, a potom (opäť) v pohorí Zagros, ale aj v širokom páse až k južnému Kaukazu, kultúra zarzien (11000 – 8000 pred Kr.). Išlo o kultúru s mikrolitickou čepeľovou industriou a možno pochádzala niekde z okolia Kaukazu. Táto kultúra je už často považovaná za mezolitickú.
Mezolit (10000 – 8000 pred Kr.)
Bohatšie archeologické nálezy sú až z mezolitu (strednej kamennej doby).
V mezolite v Mezopotámii vzniklo poľnohospodárstvo a ľudia si budovali prvé stále sídla, a to v severnej Mezopotámii (v dnešnom Kurdistane). Nálezy sú z jaskýň (Šanídár B1) aj otvorených sídlisk – v povodí Horného Zábu (Záví Čemi 10000 pred Kr.) a  v oblasti dnešného Mosulu (napr. M'lafaat, Karím Šáhir 9000 – 8000 pred Kr.) – z ktorých bol prinajmenšom M'lafaat stálym sídlom. V spodnej vrstve v Záví Čemi bola objavená domestikovaná ovca (okolo 9000 pred Kr.). Obchod v týchto oblastiach smeroval ku zdrojom obsidiánu v okolí jazera Van a z krajín vzdialených asi na juh sa dovážal bitúmen používaný na upevňovanie  kombinovaných nástrojov.
Neolit (8000 – 5000 pred Kr.)
V neolite (mladšej kamennej dobe) vznikla ako prvá tzv. Džarmská kultúra (približne 8. a 7. tisícročie, iné pramene: 6750 – 6500 pred Kr.) s hlavným náleziskom v meste Kal'at Džarmo (tiež: Džarmo) pri najsevernejšej časti rieky Dijalá v severovýchodnom Iraku. Ide o poslednú akeramickú kultúru. Niet tu diskontinuity medzi akeramickou a neskoršou keramickou fázou. Hlavným zdrojom obživy bolo poľnohospodárstvo, chovali sa koza a psy, lovili sa diviaky, ovce, tury, ryby a iné, zbierali sa slimáky, žalude a pistácie. Potraviny sa uschovávali v kamenných misách a vypálených priehlbniach v zemi. Domy pozostávali z viacerých malých miestností, boli z prútia a omietnuté hlinou, neskôr mali kamenné podmurovky a kozuby. Túto kultúru nakoniec prekryla Hassúnska kultúra, niektoré sídliská Džarmskej kultúry (napr. Tell Šemšára) zostali však akeramickými až do nástupu neskorej Hassúnskej príp. Sámarrskej kultúry (pozri ďalej).
Podobný vývoj sa odohral západnejšie, čiže na pláňach severného Iraku (Asýria). Akeramické kultúry sú doložené v Sindžáre a v okolí Tell Afaru a niet diskontinuity s neskoršími keramickými fázami.
Významnou kultúrou na severe bola ummdabagíjská kultúra (podľa osady Umm Dabagíja) okolo roku (azda pred rokom) 6000 pred Kr. (iné pramene 6000 – 5500 pred Kr.), ktorú potom prekryla Hassúnska kultúra (pozri dole). V tejto kultúre sa poľnohospodárstvu opäť veľmi nevenovali (dovoz väčšiny obilia), ale lovili onagery a gazely, spracúvali kože a obchodovali s nimi. Druhou osadou tejto kultúry bolo Tell Sotto pri Tell Afare, ktoré medzi ummdabíjskou a neskoršou hassúnskou vrstvou obsahuje vrstvu neidentifikovanej kultúry.
V rokoch 6000 – 5000 pred Kr. (iné pramene 5600 – 5000 /4400 – 3700 pred Kr.) existovala v Asýrii Sámarrská kultúra. Nachádzala sa približne na území Hassúnskej kultúry plus na území dolu až po Sámarrá. Významné náleziská sú Sámarrá, Tell as-Sauván, Čóga Mami a Tell Abada. Prvýkrát tu máme nálezy zavlažovacích kanálov (Čóga Mami pri Bagdade), ktoré umožnili, aby sídla (od roku 5000 pred Kr.) vznikali aj v južnejších častiach Mezopotámie, kde boli potrebné zavlažovacie a odvodňovacie techniky. Pôvod je nejasný, niektorí sa domnievajú, že pochádza z Iránu, každopádne nevznikla z Hassúnskej kultúry. Objavujú sa už stavby majúce tri miestnosti a charakteristická keramika. Sámarrské nádoby majú pozoruhodnú výtvarnú a technickú úroveň a rozmanité tvary. Náboženstvo bolo odlišné od náboženstva Halafskej kultúry.
V rokoch 5500 – 4000 pred Kr. (iné pramene 5500 – 4500/4400 – 3700 pred Kr.) existovala v severnej Mezopotámii Halafská kultúra (Chaláfska kultúra). Tiahla sa v širokom páse od rieky Karche (Irán) ponad Bagdad až k Stredozemnému moru v Sýrii a dnešnom juhovýchodnom Turecku. Centrom bola severná Mezopotámia a severovýchodná Sýria. Významné náleziská sú Tell Halaf, Tell Hassúna, Tell Brak, Šagar Bazar, Jarim Kepe, Tell Arpačíja, Tepe Guara a Ninive. Jej pôvodcom je zrejme nejaký ľud, ktorý prišiel zo severu. Hlinené základy obydlí i (malých) svätýň boli už z drveného kameňa. Uctievali bohyňu-matku (podobnú neskoršej Ištar) a boha-byvola (pravdepodobne boha Mesiaca). Kultúra je známa najmä peknými nádobami s farebnou maľovanou výzdobou s geometrickými, rastlinnými aj figurálnymi motívmi. Bola to prvá kultúra v Mezopotámii, ktorá používala kovy (meď a olovo).
Predchádzajúce štyri kultúry sa čiastočne prekrývali (časovo i geograficky). Z vývojového hľadiska je však rozdiel v tom, že Sámarrská kultúra Hassúnsku kultúru vystriedala, kým Halafská kultúra zo Sámarrskej vznikala postupne a sčasti súbežne. Pre ďalší vývoj bola zrejme najdôležitejšia Sámarrská kultúra.
Chalkolit (5000 – 3500 pred Kr.)
V období chalkolitu (medenej doby) sa už častejšie objavujú aj ozdoby a prístroje z medi a zriedkavo aj z vzácnych kovov. Centrum vývoja sa definitívne presúva do Babylonie, t. j. južnej Mezopotámie. Tvoria sa základné rysy budúcej mezopotámskej civilizácie. Vznikajú zárodky budúcich miest a zložitejšie formy ekonomickej a spoločenskej organizácie.
V rokoch 5000 – 3500 pred Kr. (iné pramene 4200 – 3300 pred Kr.) existovala Obejdská kultúra(=Ubajdská kultúra), zahŕňajúca kultúru Eridu-Hádždží Muhammad (pozri hore) a vlastnú (príp. vrcholnú) Obejdskú kultúru. Nachádzala sa spočiatku len v Babylonii, ale jej konečný rozsah bol približne na území Halafskej kultúry plus Babylonia, t. j. od Sýrie až po Perzský záliv (sčasti okrem  Mezopotámie v užšom zmysle).
Urucká kultúra a Ninive 5 (3500 – 3000 pred Kr.)
Obyvatelia (geografickej) Asýrie boli výsledkom zmiešania nostiteľov Halafskej a Sámarrskej kultúry so Semitmi, ktorí prišli v 4. tisícročí.. Samotné mesto Aššur bolo osídlené od prvej polovice 3. tisícročia pred Kr. (chalkolit).
V rokoch 3500 – 3200 pred Kr. (iné pramene 3300 – 3000 pred Kr.) prakticky v celej Mezopotámii existovala Urucká kultúra (=kultúra Uruk-Gaura), ktorá nadviazala na výsledky Obejdskej kultúry. Významné náleziská sú Uruk, Eridu, Ur, Nippur, Tepe Gaura, Habúba Kabíra a Džebel Arúda. Počiatočná fáza je slabo dokumentovaná. Sídla na severe sa často vyčleňujú ako paralelná Gaurská kultúra (podľa Tepe Gaura). V posledných rokoch siahala Urucká kultúra až do Sýrie. Vplyv mala aj v juhozápadnom Iráne (územie neskôr nazývané Elam). Keramiku uruckého typu (ktorá je spravidla jednofarebná – červená alebo sivá) nachádzame v južnej Babylonii a ďalej na severozápade. Gaurská kultúra sa zas vyznačuje zvláštnymi svätyňami a bohatým umením rezby pečatidiel (pečatidlá používali už neolitické kultúry). Steny chrámov zo sušených tehál zvonka zdobili mozaiky z farebných kolíkov z vypálenej hliny alebo z vápenca (Uruk); na iných miestach zas chrámové steny zdobili nástenné maľby s figurálnymi námetmi (Tell Ukajr).Po roku 3300 (iné pramene 3100) pred Kr. Urucká kultúra dosiahla svoj vrchol najmä v južnej Babylonii (vznik prvej tzv. vyspelej kultúry).
Okolo roku 3000 pred Kr. bola severná Asýria centrom tzv. kultúry Ninive 5.
Ranodynastické obdobie (3000 – 2340 pred Kr.)
V rokoch 3000 až 2340 pred Kr. (iné pramene 2750 až 2350 pred Kr.) nasledovalo v Mezopotámii tzv. Ranodynastické obdobie. Najvýznamnejšie náleziská sú Kiš, Ešnunna, Tutub, Ur, Uruk, Šuruppak, Tell Adžrab, Lagaš, Girsu, Umma, Abú Salábích a Nippur. Obdobie sa asi začalo vpádmi z Iránu, ktoré spôsobili viacero zmien.
V tomto období sa v Mezopotámii formujú mestské štáty. Na ich čele stáli dedičné vladárske dynastie. Centrum tvorili mestské štáty v Babylonii, ale obdobie sa týka aj mestských štátov v susedných oblastiach, napr. v Sýrii (Ebla, Mari) a juhozápadnom Iráne (Súsy). V samotnej Mezopotámii existovalo asi 30 rôzne spolupracujúcich aj bojujúcich mestských štátov
Akkadské obdobie (2300 – (?) 2159 pred Kr.)
Okolo roku 2300 pred Kr. sa Aššur a (geografická) Asýria stali súčasťou akkadského štátu, lebo ich dobyl kedy Sargon I. (Šarru-kín I.), pôvodne kráľ Kiša, ktorý vytvoril obrovskú ríšu.
Počnúc vládou Šar-kali-šarrího (2222 – 2198 pred Kr.) sa začína obdobie úpadku a písomných správ je veľký nedostatok. Viedli sa jednak vnútorné boje a jednak boje proti prenikajúcim Gutejcom a Lullubejcom z východu, semitským Amorejcom zo západu a Churritom zo severu (horný tok Chábúru a pod.). Od akkadského štátu sa postupne opäť poodtŕhali mestské štáty, ktoré začali medzi sebou bojovať. Akkadský štát definitívne zanikol roku 2159 pred Kr., kedy Gutejci pustošivým vpádom zničili Akkad.
2159 – 2070 pred Kr.
Po zániku Akkadskej ríše boli Asýrčania na južných štátoch opäť nezávislí, ale užokolo roku 2070 pred Kr. zas boli súčasťou štátu III. uruckej dynastie.
Obdobie III. urskej dynastie (Ur III) (cca 2070 – cca 2000 pred Kr)
Vládca III. dynastie z Uru menom Šulgi (2093 – 2046 pred Kr./k 2046 – 1998) ovládol celú Babyloniu plus Asýriu a Elam (čiže územie od Perzského zálivu po Ninive). Po zhruba 100 rokoch tak znova obnovil centrálne vedenie (aspoň) pre celú Babyloniu. Uskutočnil aj veľa rôznych reforiem na upevnenie centralizovanej moci. On (alebo jeho otec) dal spísať zbierku právnych predpisov, vykonal daňovú reformu (boli centrálne zhromaždištia odvedených naturálií, ktoré sa potom znova redistribuovali), reformu administratívneho aparátu, zaviedol jednotný kalendár pre celý štát, obnovil božský kult kráľa. Počnúc jeho vládou nadobudli sumerské literárne diela (hymny, žalospevy, mýtické básne, diskurzy a pod.) svoju klasickú podobu.
Šulgiho nástupcovia (Amar-Sín 2045 – 2037, Šu-Sín 2036 – 2028, Ibbi-Sín 2027 – 2003) už museli svoj štát brániť proti útokom zvonka. Zintenzívnili sa – už od akkadského obdobia prebiehajúce – útoky západosemitských Amorejcov (Amoriti) zo západu ako aj Elamitov (z Elamu) a Churritov. Šu-Sín proti Amorejcom dokonca v roku 2032 dal postaviť v severnej Babylonii dlhý múr. Dôsledkom týchto bojov sa postupne provinční miestordržitelia odtŕhali od urského štátu a vytvárali nezávislé mestské štáty (napríklad Isin a Larsa), takže Ibbi-Sín už ovládal len okolie Uru. Po dlhšej vojne Uru s Elamom nakoniec Elamiti roku 2003 (k1955) pred Kr. dobyli Ur a pripojili ho k svojmu štátu, čím sa skončila doba uruckej dynastie. O tomto vznikli známe literárne skladby Nárek nad skazou Uru a Nárek nad skazou Sumeru a Uru.
Štát tretej urskej dynastie bol vysoko centralizovaný. Bol rozdelený na provincie, ktoré sa asi kryli s bývalými mestskými štátmi. Na ich čele stál miestodržiteľ (ensi) a kráľovi podliehajúci vojenskí velitelia (šagina). Kráľ (štát, palác) hral rozhodujúcu úlohu v ekonomike – kontroloval prakticky výrobné faktory pôda a kapitál a na kráľovských pozemkoch a v palácových dielňach zamestnával veľmi veľa ľudí odmeňovaných v naturáliách prípadne prídelmi pôdy. Rovnako významné boli chrámy, ktoré však boli pod kontrolou kráľa (ich hospodárenie kontroloval miestny ensi, museli odvádzať prebytky kráľovi a pod.). Aj chrámy však kontrolovali a prenajímali časť pôdy a zamestnávali ľudí. V chrámoch alebo ich dielňach asi pracovali aj vojnoví zajatci a otroci, ktorých však bolo veľmi málo. Zamestnávali sa nie len dospelí, ale aj deti, ženy a starci. Tretím „sektorom“ boli súkromníci – pôda v súkromnom vlastníctve a súkromní obchodníci a remeselníci – ktorých podiel na hospodárstve sa dnes už dá len hádať.
Staroasýrske obdobie (2003 – 17. stor. /k 1935 – 16. stor.)
V tomto období existovalo v Mezopotámii najprv veľa mestských štátov, z ktorých sa postupne najdôležiteším stal Babylon,  ktorý si ich za Chammu-rabiho podmanil. Boli to najmä Isin, Larsa, Aššur, Babylon, Ešnunna, Dér, Mari a (štát) Elam. Všetky sa snažili stať sa akýmisi nástupcami urského štátu. Dôležitým faktorom boli od tohto obdobia semitskí pôvodne kočovní Amorejci
Okolo roku 2000 pred Kr. sa Aššur opäť stal nezávislým mestským štátom, ktorý zatiaľ ovládal len malé územie okolo mesta.
Po smrti Šamší-Adada bola ríša rozdelená medzi jeho synov Išme-Dagana (oficiálne kráľ), ktorý vládol z Ekallátumu (dnes neznáme mesto) a Jasmach-Adada, ktorý dostal Mari. Jasmach-Adad Mari stratil a Mari sa opäť stalo nezávislé pod vládou Zimri-Lima (1782 – 1759 pred Kr.). Aj Išme-Daganova moc sa obmedzila na centrálnu časť Asýrie. Niektoré dôležité asýrske mestá potom prechodne dobyl Chammu-rabi z Babylonu (pozri ďalej). Nasledujúce dejiny asýrskeho štátu asi do roku 1500 sú prakticky neznáme. Išme-Daganovi nástupcovia vládli zrejme z Aššuru, ich mená sú známe, ale inak už prakticky nič. Vieme však, že okolo roku 1700 (k1635) sa v Aššure dostal k moci Adasi, a tým aj nová dynastia.
Mitanni (17. stor. – 1350 pred Kr.)
Severnú Mezopotámiu (severnú Asýriu) a územie na východ od Tigridu sa už od 2. polovice 3. tisícročia pred Kr. obsadili Churriti, národ neznámeho pôvodu s pravlasťou pri Kaspickom mori. Utvorili tam drobné štátiky. Niekedy v 17. storočí nastala nová veľká vlna churritského prisťahovalstva do týchto oblastí a vtedy asi už existoval najdôležitejší z týchto štátikov –  churritský štát Mitanni, ktorého vznik sa nedá presne rekonštruovať (asi 17. storočie pred Kr.).
Štát Mitanni sa pôvodne rozprestieral v severovýchodnej Sýrii (hlavné mesto Vaššukkanni), odkiaľ aj prichádzali Churriti už od 3. tisícročia. Odtiaľ sa sa stále rozširoval do okolitých území (na východ a na západ). Obyvateľmi štátu Mitanni boli Churriti, Semiti a menší podiel Indoiráncov (čiže Indoeurópanov).
V 14. stor. mitannský štát začal upadať. Okolo roku 1350 pred Kr. stratil Asýriu.
Stredoasýrske obdobie (1350 – cca 1000)
Hlavný článok:Stredoasýrska ríša
Okolo roku 1350 pred Kr. kráľ Aššuru Aššur-uballit (1365 – 1330 pred Kr.) odtrhol Asýrsky štát (tzv. Stredoasýrska ríša 1350 – cca 1000) od štátu Mitanni, potom dobyl aj časti Mitanni v severovýchodnej Sýrii a zasahoval do babylonskej politiky. Dopisoval si s faraónom Achnatonom z Egypta. Svoju dcéru vydal za kassitskobabylonského kráľa, ale jeho vnuk, ktorý sa potom stal babylonským kráľom sa stal obeťou sprisahania. Aššur-uballit preto vojensky zasiahol a dosadil na babylonský trón kráľa Kurigalza II. (1332 – 1308 pred Kr.).
V 13. storočí králi ďalej rozširovali územie svojho štátu (pripojili Mezopotámiu v užšom zmysle a južné Arménsko). Významnými kráľmi boli Salmanasar I. (1274 – 1245 pred Kr.) a Tukultí-Ninurta I. (1244 – 1208 pred Kr.). Druhý z nich vybudoval novú kráľovskú rezidenciu Kár Tukultí-Ninurta ( severne od Aššuru; po smrti kráľa návrat k starej rezidencii), dvakrát úspešne (dočasne) dobyl Babylon a nakoniec bol zvrhnutý palácovým prevratom.
Po Tukultí-Ninurtovej smrti (1208) začal asýrsky štát upadať a strácať územia, čo súviselo aj s príchodom veľkého množstva neznámych, tzv. morských národov (ku ktorým patrili aj Filištínci) okolo roku 1200 do oblasti Malej Ázie, Sýrie, Palestíny a okolia. 12. storočie bolo vyplnené bojmi o trón a zasahovaním Babylonu do asýrskych záležitostí.
Aj Asýria bola ovplyvnená zhruba po roku 1100 začiatkom prenikania kočovných Aramejcov do týchto oblastí. Za vlády Tiglatpilesara I. (1115 – 1076 pred Kr.) však Asýria zaznamenala opäť rozkvet. Bojoval v južnom Arménsku, viedol časté výpravy proti Aramejcom, dobyl Mezopotámiu v užšom zmysle a po smrti Nabukadnesara I. aj dočasne dobyl niektoré významné babylonské mestá.
Za Tiglatpilesarových nástupcov sa však územie asýrskeho štátu najmä v dôsledku aramejských útokov opäť zredukovalo na centrálnu oblasť okolo Aššuru, Ninive a Arbilu.
Novoasýrske obdobie (cca 1000 – 609 pred Kr.)
Hlavný článok:Novoasýrska ríša (=Asýrska veľríša)
V 9. stor. Asýrčania, pôvodne obmedzení len na územie centrálnej Asýrie, dobyli, pripojili si a postupne asyrizovali aramejské štáty pri Eufrate a v severnej Mezopotámii. Potom v 9. a 8. stor. dobyli aj Sýriu, Palestínu a kraje na severozápade, severe a východe, čím vznikla prvá veľká ríša v dejinách Predného východu. Najväčší rozsah dosiahla roku 671 pred Kr., kedy dobyla aj Egypt. Zvláštny bol vzťah k dobytej Babylonii, ktorej kultúru a vzdelanosť si Asýrčania vážili ako základ svojej kultúry. Významné babylonské mestá (Babylon, Borsippa, Sippar...) si preto mohli ponechať svoje pôvodné výsady, niektorí asýrski králi sa nachali v Babylone formálne korunovať za babylonského kráľa a podobne. Babyloňania svoje postavenie využívali a často sa proti asýrskej nadvláde búrili. Ich spojencami bol pritom štát Elam.
Dobyté územia sa rôznymi vzburami často snažili od Novoasýrskej ríše odtrhnúť. Zajatcov a búriace obyvateľstvo Asýrčania mali vo zvyku presídľovať (aj po státisícoch) – usídľovali ich v skupinách po celej ríši. Vzniklo tak multietnické osídlenie a ako lingua franca sa používala aramejčina (čo platilo ešte aj neskôr v časoch Perzskej ríše). Do 10. stor. pred Kr. sa dobyté územia najprv ponechali v rukách domácich dynastií a od 9. stor. pred Kr. sa už z nich spravidla stali asýrske provincie na čele s asýrskymi guvernérmi. Od konca 9. stor. sa už títo guvernéri stávali takmer nezávislými vládcami, ktorí dokonca často ohrozovali asýrsku centrálnu vládu, ale kráľovi menom Tiglatpilesar III. (745 – 727 pred Kr.) sa reformou správy podarilo právomoci guvernérov obmedziť (najmä ich častým striedaním).
Najdôležitejšími mestami novoasýrskej ríše boli Aššur, Kalchu a Ninive.
Po skončení vlády významného panovníka Aššurbanipala (668 – 627/626 pred Kr.) vyčerpaná krajina začala upadať. Roku 626 pred Kr. sa od Novoasýrskej ríše odtrhol Babylon (vznik tzv. Novobabylonskej ríše) a v rokoch 614 – 609 pred Kr. spojené vojská Médskej ríše a Novobabylonskej ríše ríšu dobyli. Novoasýrska ríša zanikla a bola rozdelená medzi Médsku ríšu a Novobabylonskú ríšu.
Ružbašská brána
Ružbašská brána je geomorfologický útvar vytvorený riekou Poprad. Rieka sa na tomto území prelamuje flyšovými súvrstviami medzi Spišskou Magurou na severozápade a Levočskými vrchmi na juhovýchode.
Zároveň spája vyššie položený stupeň Popradskej kotliny s nižšie položeným stupňom Ľubovnianskej kotliny. V Ružbašskej bráne vytvára rieka Poprad dva veľké zaklesnuté meandre. Brána vystupuje v krajine medzi mestom Podolínec a obcou Forbasy, kým na území brány leží jediná obec Nižné Ružbachy.
Bruno Soares
Bruno Soares (* 27. február 1982, Belo Horizonte, Brazília) je súčasný brazílsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 23 turnajov ATP vo štvorhre.
Wilsonovo nábrežie
Wilsonovo nábrežie je ulica v meste Nitra. Nachádza sa v mestskej časti Staré mesto. Je pomenovaná po americkom prezidentovi Woodrowovi Wilsonovi. Patrí medzi najdlhšie ulice v meste.
Trasa
Ulica v prevažnej miere tvorí pravé nábrežie rieky Nitra. Trasou sa rozdeľuje na tri na seba nenadväzujúce úseky. Prvý sa začína v kruhovom objazde s ulicami Mostná a Parkové nábrežie, odkiaľ pokračuje popri rieke až po svetelnú križovatku s ulicami Štúrova a Československej armády. V tomto úseku do nej ústia ulice Za Ferenitkou, Kmeťkova, Fraňa Mojtu, Andreja Šulgana a Hodálova a taktiež Chrenovský most.
Druhý úsek vedie spoza internátu SPU Mladosť po nedobudovanú križovatku s Hodžovou ulicou, pričom oba konce tohto úseku tvoria slepú ulicu. Ústia tu do nej Chalupkova, Spojovacia, Kalinčiakova, Kukučínova a Jánošíkova ulica. V budúcnosti má v týchto miestach stáť štvrtý staromestský most cez rieku, ktorý bude slúžiť výlučne cyklistom a peším a bude súčasťou novej cyklotrasy Nábrežie mládeže.
Tretí úsek vzniká zo Záhradnej ulice pri predajni potravín a pokračuje až po križovatku so Stračou a Priemyselnou ulicou.
Doprava
Ulica patrí medzi menej vyťažené v rámci Starého mesta.
Po ulici premáva linka mestskej hromadnej dopravy č. 25 v úseku Záhradná - križovatka Stračia a Priemyselná a nachádzajú sa tu zastávky Záhradná, Wilsonovo nábrežie a Priemyselná. V minulosti premávalo v oblasti Predmostia po ulici niekoľko liniek MHD, avšak od roku 2010 sú všetky linky jednotne vedené po ulici Fraňa Mojtu.
Parkovanie na ulici je povolené, a to na vyhradených platených parkovacích miestach v úseku od Predmostia po križovatku so Štúrovou a bezplatné na zvyšku trasy. Celá ulica je zaradená v 2. okruhu.
Valvignères
Poloha
Valvignères má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Valvignères má 439 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Peter Struhár (1984)
Peter Struhár (* 17. január 1984, Bratislava) je slovenský futbalový obranca, v súčasnosti hráč klubu FK DAC 1904 Dunajská Streda. Váži 86 kg a meria 190 cm. Do Slovácka prišiel z ŠK Slovan Bratislava, v drese ktorého hral od roku 2005. Trener Ružomberku
1171 Rusthawelia
1171 Rusthawelia je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Sylvain Julien Victor Arend 3. októbra 1930.
Hviezdoslavovo námestie (Bratislava)
Hviezdoslavovo námestie je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenované podľa slovenského básnika Pavla Országha Hviezdoslava (1849 – 1921)
Je jedným z najznámejších námestí v Bratislave. V minulosti malo rôzne názvy: koniec 18. st.1840 a 18611899 Promenade(platz), 18401852 Theaterplatz, 18521861 Radetzkyplatz, 18991920 Kossuth Lajos-Platz/Kossuth Lajos-tér, 19211930 Palackého sady.
Nachádza sa na ľavom brehu Dunaja, medzi Mostom SNP a Slovenským národným divadlom.
Dejiny
Hviezdoslavovo námestie prešlo koncom 20. storočia výraznou rekonštrukciou, pričom sa jeho vzhľad výrazne zmenil. Pred rekonštrukciou pripomínalo skôr malý mestský park s množstvom zelene, v súčasnosti má charakter mestského korza.
Vzhľad námestia
Námestie je predovšetkým pešia zóna s množstvom zelene, v centrálnej časti námestia sa nachádza pódium určené na kultúrne podujatia a stredom námestia prechádza pozdĺžna fontána. V blízkosti Slovenského národného divadla sa nachádza socha Pavla Országha Hviezdoslava v nadživotnej veľkosti. V posledných rokoch za pod vzhľad námestia negatívne podpísali bezpečnostné opatrenia veľvyslanectva Spojených štátov amerických, ktoré znehodnocujú vzhľad námestia a pôsobia rušivo na obyvateľov.
Významné objekty na námestí
Na námestí sa nachádza viacero významných budov a objektov. Pravdepodobne najvýznamnejším objektom je historická budova Slovenského národného divadla, ktorá ohraničuje námestie z východnej strany. Napravo od divadla sa nachádza zrekonštruovaný, historický hotel komplex Radisson SAS Carlton. Hotel Carlton je neodmysliteľnou súčasťou bratislavského starého mesta. Na južnej strane námestia sa ďalej nachádza veľvyslanectvo Spojených štátov amerických a Nemeckej spolkovej republiky. Na severnej strane námestia sa nachádza veľké množstvo reštaurácií a barov.
Binárna sústava (astronómia)
Binárna sústava alebo zriedkavo binárny systém je astronomický výraz pre dva objekty vo vesmíre (zvyčajne hviezdy, ale aj planéty, galaxie a asteroidy), ktoré sú pri sebe tak blízko, že ich gravitačná interakcia spôsobuje ich obeh okolo spoločného ťažiska, pričom toto ťažisko sa nenachádza vo vnútri ani jedného z týchto objektov. Viacnásobný systém je podobný ako binárny, ale skladá sa z troch a viacerých objektov.
Synusojda
Pozadie
O návrate Druhej Strany sa začalo hovoriť už v roku 2013. Najskôr sa Moloch Vlavo objavil na albume Mikyho Moru Rep vol. 2 a to v skladbe „Policajný štát“. Neskôr sa Moloch vyjadril vo videu Ako šiel Moloch na vandrovku, že dá Druhú Stranu opäť dohromady. Po vydaní videa „Druhá Strana 2013“, ktoré obsahuje ukážky nových skladieb a prácu Mikyho aj Molocha v štúdiu, bolo jasné že nový album sa skutočne pripravuje. Prvý singel s názvom „Čo si Jak?“ bol vydaný aj s videoklipom 2. marca 2014 a k júnu 2014 mal na portáli YouTube cez 250 000 zhliadnutí. O produkciu sa postaral Abe zo skupiny H16. Druhý singel „Jednou nohou“ bol vydaný 30. apríla 2014, produkoval ho takisto Abe. Tretí video singel bola skladba „Splnená túžba“. Po 2 moderných trapových singloch ide o skladbu Druhej Strany. ktorá je viac zo starej školy. V piesni Miky Mora a Moloch Vlavo rapujú o svojom detstve a svojej túžbe stať sa rapermi, čo sa im neskôr aj podarilo.
CP Puppis
CP Puppis (alebo Nova Puppis 1942) bola jasná nova, ktorá sa vyskytla v súhvezdí Korma v roku 1942.
Synusojda
Hudobná štruktúra
Album sa nesie v modernejšom duchu ako predošlé 2 albumy Druhej Strany (DUO, Výpoveď otom čojetu videť). Sú tu moderné trapové skladby ako „Čo si jak?“, „Do huby“, či „Jednou Nohou“, ale aj pouličné skladby, napr. „V hlave“, či „Všetko sa ti“, ku ktorému vyšiel aj kontroverzný videoklip.
Zlatka
Zlatka môže byť:
CP Puppis
CP Puppis dosiahla zdanlivú hviezdnu veľkosť 0,3.
Súradnice:
Ham-sur-Heure-Nalinnes
Ham-sur-Heure-Nalinnes je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 13 478 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Ham-sur-Heure-Nalinnes pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Hlavné námestie
Hlavné námestie je námestie:
Atletika na Letných olympijských hrách 2008 – Štafetový beh na 4 × 100 m mužov
Štafetový beh na 4x100 m mužov bola jednou z 24 mužských atletických disciplín na Letných olympijských hrách 2008. Súťažilo sa na pekinskom národnom štadióne Kuo-ťia tchi-jü-čchang 21. a 22. augusta. Vyhrali Jamajčania v novom svetovom rekorde (37,10 s) v zložení Nesta Carter, Michael Frater, Usain Bolt, Asafa Powell, Dwight Thomas.
Kvalifikácia
16 najlepších krajín podľa svetových tabuliek.
Nigérijské národné futbalové mužstvo
Nigérijské národné futbalové mužstvo reprezentuje Nigériu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1933. Nigéria sa šesťkrát kvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale v rokoch 1994, 1998, 2002, 2010, 2014 a 2018. V troch prípadoch postúpili do osemfinále. Na Africkom pohári národov sa predstavili 19-krát, sú trojnásobným víťazom APN v rokoch 1980, 1994 a 2013.
Externé zdroje
https://www.thenff.com/
Okna
Okna môže byť:
Polykaón (syn Bouta)
Polykaón (Polykaón) je v gréckej mytológii syn Búta, účastníka výpravy Argonautov.
Antický autor Pausanias uvádza, že Polykaón sa oženil s Euaichmou, dcérou Hylla. Pausanias sa o ňom zmieňuje vo svojej správe o Polykaónovi, zakladateľovi a prvého kráľa messénskeho mesta Messéné. Píše, že sa stretol s iným mužom tohto mena počas svojho neúspešného hľadania potomkov kráľa Polykaóna a jeho manželky Messény.
Vanosc
Vanosc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Vanosc má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vanosc má 885 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Super 14
Super 14 je najsledovanejšia a najprestížnejšia ragbyová liga na svete, hrajúca sa na južnej pologuli. Je tvorená štrnástimi družstvami z krajín Nový Zéland, Austrália a Juhoafrická republika.
História
Liga bola založená v roku 1996 ako SUPER 12 pre testovacie zápasy medzi Novým Zélandom, Austráliou a Juhoafrickou republikou. Od roku 2006 sa premenovala na SUPER 14 - prijatím dvoch nové družstiev z Juhoafrickej republiky. V roku 2011 sa pravdepodobne pridá družstvo Melbourne Rebels (Austrália) a vznikne SUPER 15.
Carla Suárezová Navarrová
Carla Suárezová Navarrová (* 3. september 1988, Las Palmas de Gran Canaria, Španielsko) je súčasná španielska profesionálna tenistka.
La Jaille-Yvon
La Jaille-Yvon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Wu-sung wu-sien-tien tcha
Wu-sung wu-sien-tien tcha (čínskym písmom 吳淞無線電塔) je rozhlasová veža v mestskej časti Šanghaja, vo Wu-sungu. Bola postavená v 30. rokoch 20. storočia s výškou 321 m. Keď bola dokončená, bola 2. najvyššou stavbou sveta po Empire State Building.
1172 Aneas
1172 Aneas je planétka s priemerom 151 km, ktorú objavil K. Reinmuth 17. októbra 1930.
Askeptosaurus
Askeptosaurus, čo v preklade znamená nevidený jašter, je vyhynutý rod diapsidných morských plazov z radu Thalattosauria, ktorý patrí do skupiny Lepidosauromorpha. Tento rod zahŕňa 1 druh.
Auwersov katalóg
Auwersov katalóg alebo Nový fundamentálny katalóg (NFK) je fundamentálny katalóg hviezd z roku 1879, ktorý je založený najmä na pulkovských a greenwichských katalógoch.
Touchpad
thumb|Touchpad
Glen Mills
Glen Mills je jamajský atletický tréner šprintérov. V minulosti trénoval významných atlétov, napr. Kim Collins, Dwain Chambers či Raymond Stewart. V súčasnosti patrí do jeho tréningovej skupiny atlét Usain Bolt.
Touchpad
Touchpad je vstupné zariadenie počítača (obvykle laptopu či notebooku), nahrádzajúce počítačovú myš či trackpoint.
Ide obvykle o malý rezistívny touchscreen, nie je však umiestnený na obrazovke, ale obvykle pred klávesnicou.
Kurzor na obrazovke sa ovláda pohybom prsta pritlačeného o snímaciu plochu touchpadu. Bežnou praxou je interpretovať krátke poklepanie na touchpad ako stlačenie ľavého tlačidla myši. Pod touchpadom zvyknú byť umiestnené dve až tri tlačidlá reprezentujúce tlačidlá myši. Na novších touchpadoch je pohybom prstu na okraji možné dosiahnúť scrolovanie.
Prvý touchpad bol implementovaný do série počítačov Apollo (počítač) okolo roku 1983.