cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kórejská vojna
Situácia medzi oslobodením a vojnou
Na sklonku 2. svetovej vojny, keď už bolo jasné, že Japonsko jedného dňa bude musieť kapitulovať, sa ukázalo, že na Kórejskom polostrove vznikne voľný priestor, ktorý sa snažili vyplniť obe mocnosti (Sovietsky zväz aj USA). Už vo februári 1945 na Jaltskej konferencii Roosevelt, Winston Churchill a Stalin rozhodli o rozdelení sveta, vrátane sféry vplyvu v Ázii. Toto bolo potvrdené na konferencii v Postupime, kde sa dohodlo, že päť rokov by mala byť Kórea územím pod spoločnou správou piatich mocností a potom nezávislým štátom. V skutočnosti však až do kapitulácie Japonska nebolo jasné, ako k tomu dôjde. Po tom, čo tesne pred kapituláciou Japonska (15. augusta 1945) Sovietsky zväz vypovedal vojnu (de facto porazenému) Japonsku (8. augusta), už o pár dní sovietske vojská začali obsadzovať kórejské územie na severe. V tom čase sa americké vojská nachádzali vzdialené stovky kilometrov od Kórejského polostrova. Generál MacArthur (hlavný veliteľ vojsk USA v Tichomorí) zareagoval rýchlo a navrhol Sovietom podeliť si polostrov na dve sféry vplyvu podľa 38. rovnobežky, proti čomu Stalin nemal žiadne námietky. Začiatkom septembra začali Američania obsadzovať južnú časť polostrova. Demarkačná línia medzi sovietskymi a americkými vojskami sa stanovila okolo 38. rovnobežky. Na juhu Američania umožnili vznik viacerých politických strán a položili základy veľmi krehkej demokracie. Sovietsky zväz začal na severe budovať komunistický štát.
Tesne po oslobodení začali po celej krajine vznikať ľudové výbory, ktoré mali snahu prevziať iniciatívu po predchádzajúcich kolonialistoch do vlastných rúk. Keďže išlo o široké hnutie ľudu, malo tendencie viac doľava, s cieľom odstrániť Japoncov a kórejských kolaborantov od vplyvu v spoločnosti. Na Severe Sovieti privítali túto iniciatívu a „pomáhali“ Kórejčanom. Časom však odstránili umiernené, alebo dokonca pravicové sily z tohto hnutia a nahradili ich ultraľavicovo zmýšľajúcimi komunistami. Keď na jeseň 1945 prišiel Kim Il-song (김일성) zo ZSSR späť do vlasti, bol predstavený ako národný hrdina bojujúci za kórejské záujmy, hoci doma bol úplne neznámy. Kim s časom získaval čoraz väčšiu popularitu a bol schopný odstraňovať akúkoľvek opozíciu nielen v štáte, ale dokonca aj vo vlastnej strane. Tak sa stal „jediným“ vodcom severokórejského ľudu a postupne začal budovať svoj kult osobnosti.
Situácia na Juhu bola úplne iná. Američania v tomto čase mali dosť silnú antiľavicovú náladu. Preto hneď na začiatku zastavili vznik ľudových výborov. Podporovali veľkostatkárov a ľudí spojených s bývalým režimom – kolaborantov. To sa nepáčilo Kórejčanom, ktorí stále viac odmietali americkú okupáciu polostrova. Jediným favoritom Američanov bol prozápadne orientovaný I Sung-man (Syng Man Rhee).
Situácia sa nezlepšila ani v priebehu rokov 1947 a 1948. Američanmi presadená Dočasná komisia spojených národov pre Kóreu (UNTCOK – UN Temporary Commission on Korea) začala organizovať voľby na polostrove. Keďže komisia nebola vpustená na Sever, vyhlásila, že voľby budú platné všade, kde bude mať prístup. Nato sa v máji 1948 konali prvé voľby (v južnej časti polostrova), ktoré boli vyhlásené za úspešné a platné. Na tomto základe bola 15. augusta 1948 vyhlásená Kórejská republika (Tähan minguk 대한민국) a prvým prezidentom sa stal I Sung-man (이승만). Reakciou na voľby na juhu boli voľby uskutočnené 25. augusta 1948 na severe. A 15. septembra 1948 vyhlásená Kórejská ľudovodemokratická republika (Čoson mindžudžui inmin konghwaguk 조선민주주의인민공화국).
Koncom roka 1948 sa začali zo Severnej Kórey sťahovať sovietske vojská a následne na jar 1949 americké vojská z Južnej Kórey. Rozdiel spočíval v tom, že Severná Kórea v tom čase mala dobre vycvičenú armádu 200 000 mužov, Sovieti zanechali Kórejčanom svoju výzbroj (tanky, mnoho munície atď.) a v Kórei zostali sovietski armádni poradcovia. Na druhej strane v Južnej Kórei bola zle vycvičená a slabo vyzbrojená armáda so silou asi 90 000 mužov.
Začiatok vojny
thumb|right|200px|Mapa priebehu vojny
25. júna 1950 Severná Kórea celkom neočakávane zaútočila na Juh s cieľom násilne spojiť obe krajiny. V priebehu necelých 3 dní sa útočiacim jednotkám podarilo obsadiť od 38. rovnobežky neveľmi vzdialené hlavné mesto Kórejskej republiky Soul a čoskoro prenikli ešte hlbšie do vnútrozemia. OSN zareagovala vytvorením koalície štátov na čele s USA, ktoré mali agresora – KĽDR vyhnať z okupovaného územia. V júli americké a juhokórejské vojská spoločne bojovali pri Osane (오산), no boli zatiaľ zatlačované čoraz viac na juh. Na konci leta jednotky OSN kontrolovali už iba malé územie v okolí mesta Pusan – takzvaný Pusanský perimeter. Prístav Pusan sa tak na čas stal tepnou, po ktorej prúdili vojaci a zásoby pre nasledujúci protiútok. Severná Kórea a jej spojenci si už mysleli, že víťazstvo je jednoznačné, ale mýlili sa. V auguste 1950 severokórejské jednotky zaútočili na západnú časť Pusanského perimetra pri Masane a cez rieku Nagdong pri meste Taegu. Tieto útoky neboli úspešné.
Reakcia Západu
15. septembra 1950 sa americké jednotky pod vedením generála Douglasa MacArthura vylodili v tyle severokórejských vojsk v prístave Inčhon (인천). Odtiaľto pokračoval ich protiútok až k Soulu (서울). V nasledujúcich bojoch sa im podarilo preťať nepriateľovi zásobovacie a komunikačné kanály a obkľúčiť hlavnú časť severokórejských vojsk južne od 38. rovnobežky. Generál MacArthur vtedy navrhol severokórejskej strane aby sa vzdala, čo však Kim Il-song (김일성) odmietol.
Vstup Číny
thumb|Americkí vojaci v Kórei Jednotky OSN následne prekročili 38. rovnobežku a postupovali na sever k pohraničnej rieke Amnok-kang (압록강, po čínsky Ja-lu), pričom ČĽR už predtým pohrozila, že v prípade priblíženia vojsk OSN k svojim hraniciam bude nútená vstúpiť do vojny. 19. októbra 1950 jednotky OSN obsadili Pchjongjang (평양) – hlavné mesto KĽDR. Generál MacArthur, vtedy vyhlásil, že jeho vojaci by mohli byť už do Vianoc doma. Jeho predpoveď sa však ukázala byť prehnane optimistická. Čína, ktorá vnímala postup jednotiek OSN ako ohrozenie svojej suverenity 25. novembra začala vopred pripravený útok vedený polmiliónovou armádou „dobrovoľníkov“. Koncom decembra 1950 po neľútostných bojoch vedených uprostred krutej zimy boli jednotky OSN zatlačené späť za 38. rovnobežku. 31. decembra 1950 podnikli spojené severokórejské a čínske sily so silou takmer milión mužov ďalší útok. Napriek tomu, že sa im do konca januára podarilo preniknúť hlboko za 38. rovnobežku, neboli už schopní v dôsledku logistických problémov a silnejúceho odporu vojsk OSN pokračovať v útoku. 25. januára 1951 prešli do protiútoku vojská OSN. Douglas MacArthur pri tom presadzoval rozšírenie vojny až do Číny a navrhol nasadenie jadrových zbraní. Prezident USA Harry Truman však s týmto názorom nesúhlasil a MacArthur bol v apríli 1951 kvôli kritike prezidentovej politiky odvolaný. Bojová činnosť uviazla na línii neďaleko 38. rovnobežky.
Ešte pred vypuknutím kórejskej vojny, v Číne po skončení vojny s Japonskom začala čínska občianska vojna medzi komunistami a nacionalistami. Kým komunisti bojovali o nadvládu v Mandžusku, vláda severokórejskej republiky ich plne podporovala. Podľa čínskych zdrojov, darovali Severokórejčania 2 000 železničných vozidiel zatiaľ čo tisíce Kórejčanov slúžili v Číne počas vojny. Severná Kórea tiež poskytla čínskym komunistom v Mandžusku bezpečné útočisko pre nebojovníkov a komunikáciu so zvyškom Číny. náhľad|Traja velitelia PVA počas kórejskej vojny. Zľava doprava: Chen Geng (1952), Peng Dehuai (1950–1952) a Deng Hua (1952–1953) Po vytvorení Čínskej ľudovej republiky (ČĽR) v roku 1949 sa na severokórejské príspevky k čínskemu komunistickému víťazstvu nezabudlo. Ako prejav vďačnosti bolo poslaných späť spolu 50 000 až 70 000 kórejských veteránov, ktorí slúžili v CHKO, a tatiež zbrane. Neskôr zohrali významnú úlohu pri počiatočnej invázii do Južnej Kórey. Čína prisľúbila podporu Severokórejčanom v prípade vojny proti Južnej Kórei.
Čínska ľudová republika sa od začiatku konfliktu pripravovala na napadnutie Kórey, ak to považujú za potrebné. 30. júna 1950, päť dní po vypuknutí vojny, Zhou Enlai, premiér ČĽR a podpredseda Ústredného vojenského výboru ČKS (CMCC), sa rozhodol vyslať skupinu čínskych vojenských spravodajských pracovníkov do Severnej Kórey nadviazať lepšiu komunikáciu s Kim II Sungom a zbierať materiály o boji z prvej ruky. O týždeň neskôr, 7. júla Zhou a Mao uskutočnili konferenciu o vojenských prípravách na kórejský konflikt. Ďalšia konferencia sa konala 10. júla. Tu sa rozhodlo, že trinásty armádny zbor pod štvrtou poľnou armádou CHKO, jedna z najlepšie vycvičených a vybavených jednotiek v Číne, sa okamžite zmení na armádu severovýchodnej pohraničnej obrany (NEBDA), aby sa pripravil na „zásah do kórejskej vojny, ak je to potrebné. “ CMCC 13. júla formálne vydal príkaz na zriadenie NEBDA, ktorým vymenoval Deng Hua, veliteľa pätnásteho armádneho zboru a jedného z najtalentovanejších veliteľov čínskej občianskej vojny, aby koordinoval všetky prípravné snahy.
Premiér Zhou Enlai 20. augusta 1950 informoval OSN, že „Kórea je susedom Číny ... Čínsky ľud sa nemôže zaujímať len o vyriešenie kórejskej otázky“. Čína tak prostredníctvom diplomatov z neutrálnych krajín varovala, že pri zabezpečení čínskej národnej bezpečnosti by zasiahli proti veleniu OSN v Kórei. Prezident Truman interpretoval oznámenie ako „ pokus ako vydierať OSN“ a zamietol ho. Mao nariadil, aby jeho jednotky boli pripravené na akciu do konca augusta. Stalin sa naopak zdráhal eskalovať vojnu čínskym zásahom.
1. októbra 1950, v deň, keď jednotky OSN prekročili 38. rovnobežku, poslal sovietsky veľvyslanec telegram od Stalina Maovi a Zhou En Laiovi so žiadosťou, aby Čína poslala do Kórey päť až šesť divízií. Zároveň Stalin objasnil, že samotné sovietske sily nebudú priamo zasahovať.
Na sérii mimoriadnych stretnutí, ktoré trvali od 2. do 5. októbra, čínski lídri diskutovali o tom, či poslať čínske jednotky do Kórey. Medzi mnohými vodcami vrátane vysokých vojenských vodcov, bol značný odpor voči konfrontácii USA v Kórei. Mao dôrazne podporoval intervenciu a Zhou bol jedným z mála čínskych vodcov, ktorí ho pevne podporili. Potom, čo Lin Biao zdvorilo odmietol Maovu ponuku veliť čínskym silám v Kórei (citujúc svoje nadchádzajúce lekárske ošetrenie), Mao sa rozhodol, že Peng Dehuai bude veliteľom čínskych síl. Mao potom požiadal Penga, aby jednal o intervencii so zvyškom čínskych veliteľov. Keď Peng uviedol, že ak americké jednotky dobyjú Kóreu a dosiahnú Yalu, mohli by ju prekročiť a napadnúť Čínu, politbyro súhlasilo so zásahom v Kórei. 4. augusta 1950, s plánovanou inváziou na Taiwan, prerušenou kvôli ťažkej námornej prítomnosti USA, Mao informoval politbyro, že bude zasahovať v Kórei, keď dôjde k reorganizácii inváznych síl Taiwanskej ľudovej oslobodeneckej armády (PLA) na severovýchodnej hranici. 8. októbra 1950 Mao zmenil názov Severo-východných pohraničných síl PLA na ľudovú dobrovoľnícku armádu (PVA).
Zhou a čínska delegácia pricestovali 10. októbra do Moskvy, aby získali Stalinovu podporu. Stalin spočiatku súhlasil s vyslaním vojenského materiálu a streliva, ale varoval Zhoua, že sovietske letectvo bude potrebovať dva alebo tri mesiace na prípravu akejkoľvek operácie. Na nasledujúcom stretnutí Stalin povedal Zhouovi, že poskytne Číne vybavenie iba na dobropis a že sovietske letectvo bude pôsobiť iba nad čínskym vzdušným priestorom, a to až po nezverejnenom časovom období. Stalin nesúhlasil s poslaním vojenskej techniky alebo leteckej podpory až do marca 1951. Mao nepovažoval sovietsku leteckú podporu za zvlášť užitočnú, pretože k bojom došlo na južnej strane Yalu. Sovietske zásielky materiálu boli obmedzené len na malé množstvo nákladných automobilov, granátov, guľometov a podobne.
Ihneď po svojom návrate do Pekingu 18. októbra 1950 sa Zhou stretol s Mao Zedongom, Peng Dehuaiom a Gao Gangom a nariadili dvesto tisíc vojakov PVA vstúpiť do Severnej Kórey, čo urobili 19. októbra. Letecké jednotky OSN mali problémy s pozorovaním jednotiek PVA cez deň, pretože jednotky pochodovali „od tmy do tmy“ (19: 00–03: 00) a vzdušné maskovanie (maskovanie vojakov, zvierat a zariadení) bolo nasadené do rána 5.30 hodiny. Takáto disciplína na bojiskách umožnila armáde s tromi divíziami pochodovať 460 km (286 míľ) z An-tung, Manchuria, do bojovej zóny za približne 19 dní. Ďalšia nočná divízia pochodovala po okružnej horskej ceste v priemere 29 km denne po dobu 18 dní.
Medzitým sa 15. októbra 1950 na Wake Island stretli prezident Truman a generál MacArthur. Toto stretnutie bolo veľmi propagované z dôvodu predošlého odporu generála stretnúť sa s prezidentom  na pevnine Spojených štátoch. Podľa prezidenta Trumana, MacArthur špekuloval, že v Kórei existuje len malé riziko čínskych zásahov a že príležitosť ČĽR na pomoc KPA zanikla. Veril, že ČĽR mala v Mandžusko asi 300 000 vojakov a asi 100 000 až 125 000 vojakov pri rieke Yalu. Ďalej dospel k záveru, že hoci polovica týchto síl môže prekročiť juh, „ak by sa Číňania pokúsili dostať dole do Pchjongjangu, došlo by k najväčšej porážke“ bez ochrany vzdušných síl.
Po tajnom prekročení rieky Yalu 19. októbra začala 13. armádna skupina PVA 25. októbra ofenzívu prvej fázy, ktorá zaútočila na postupujúce sily OSN blízko čínsko-kórejskej hranice. Toto vojenské rozhodnutie prijaté výlučne Čínou zmenilo postoj Sovietskeho zväzu. Dvanásť dní po vstupe vojsk PVA do vojny Stalin povolil sovietskému letectvu poskytnúť vzdušné krytie a podporil ďalšiu pomoc Číny. Po spôsobení veľkých strát ROK II v bitke pri Onjongu sa 1. novembra 1950 uskutočnila prvá konfrontácia medzi čínskou a americkou armádou. V severnej Kórei obkľúčili tisíce vojakov 39. armády PVA a zaútočili na 8. pluk USA. s trojbodovými útokmi - zo severu, severozápadu a západu -  prekonali boky obranných pozícií v bitke o Unsan. Prekvapivé útoky viedli sily OSN k ústupu späť k rieke Ch'ongch'on, zatiaľ čo po víťazstve, PVA nečakane zmizla v horských úkrytoch.
Čína odôvodnila svoj vstup do vojny ako reakciu na „americkú agresiu v zástere OSN“. Neskôr Číňania tvrdili, že americké bombardéry pri troch rôznych príležitostiach porušili národný vzdušný priestor ČĽR a napadli čínske ciele skôr, ako Čína zasiahla.
Pre mnohých Číňanov je vstup do kórejskej vojny všeobecne považovaný za česť v čínskej histórii. PVA bola prvá čínska armáda, ktorá dokázala zdolávať západnej armáde v takomto veľkom konflikte. Získali si meno „najobľúbenejší ľudia (最 可爱 的 人)“, ktoré vyplýva z eseje napísanej Weim Weimom v roku 1951 „Kto sú najobľúbenejší ľudia?“. Vláda ČĽR stále propaguje viac a viac príbehov o hrdinstve vojakov PVA a objavuje sa to najmä v školských učebniciach. Ochota Číny pomôcť Severnej Kórei proti Spojeným štátom americkým a prejav sily, s ktorou boli ochotní bojovať, predznamenali, že Čína sa opäť stala hlavnou svetovou veľmocou.
Z oficiálnych čínskych zdrojov boli obete PVA počas kórejskej vojny okolo 390 000. Západné a iné zdroje však odhadujú, že asi 400 000 čínskych vojakov bolo zabitých v akcii alebo zomrelo na choroby, hladovanie a nehody. Približne 486 000 bolo zranených a približne 3 miliónov vojenského personálu bolo nasadeného do tejto vojny. Najstarší a jediný zdravý syn Mao Zedonga, Mao Anying (毛岸英), bol počas vojny dôstojníkom PVA a bol zabitý leteckým útokom OSN.
Vojna tiež prispela k zhoršeniu čínsko-sovietskych vzťahov. Hoci Číňania mali vlastné dôvody na vstup do vojny (t.j. srategická nárazníková zóna na Kórejskom polostrove), názor, že ich Sovieti používali ako proxy, bol zdieľaný v západnom bloku. Čína musela použiť sovietske pôžičky pôvodne určené na obnovu svojho zničeného hospodárstva, aby zaplatila za sovietske zbrane.
Kórejská vojna viedla aj k ďalším dlhodobým následkom. Až do vojny, Spojené štáty do značnej miery opustili vládu Čankajška, ktorá ustúpila na Taiwan, a nemali v úmysle zasahovať do čínskej občianskej vojny. Začiatkom kórejskej vojny sa stala neudržateľná akákoľvek politika, ktorá by spôsobila, že sa Taiwan dostane pod kontrolu ČĽR. Trumanovo rozhodnutie vyslať americké sily na Taiwan ešte viac odradilo ČĽR pred akýmikoľvek inváziami do Taiwanu. Antikomunistická atmosféra na Západe v reakcii na kórejskú vojnu a studenú vojnu prispela k neochote USA diplomaticky uznať Čínsku ľudovú republiku do roku 1979. Dnes je diplomacia medzi Čínskou republikou a pevninskou Čínou stále napätá.
Prímerie a napätie
10. júla 1951 sa začali prvé rokovania o prímerí. Boje ale pokračovali ešte ďalšie dva roky. Naďalej sa bojovalo o oblasti ako napríklad Heartbreak Hill, Bunker Hill alebo Bloody Ridge.
27. júla 1953 podpísali predstavitelia OSN, KĽDR, ČĽR a ZSSR dohodu o prímerí. Kórejská republika sa k nej nikdy nepripojila. Demilitarizovaná zóna medzi oboma krajinami je jednou z najlepšie strážených hraníc na svete a pohraničné incidenty na nej dodnes nie sú ničím zvláštnym.
IFA
IFA môže byť:
Sojuz 10
Priebeh letu
Sojuz 10 vyštartoval 22. apríla 1971 o 23:54:06 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Sojuz s posádkou pozostávajúcou z Vladimira Šatalova, Alexeja Jelisejeva a Nikolaja Rukavišnikova. Aj keď kozmická loď vyniesla posádku k stanici, nemohli sa s ňou úspešne spojiť. Zatiaľ čo bol Sojuz fyzicky pripojený k stanici, pripojenie nebolo dostatočne bezpečné, aby umožnilo otvoriť poklop, cez ktorý by sa kozmonauti dostali dovnútra. Navyše sa to javilo, akoby bol poklop v Sojuze zaseknutý. Toto viedlo k ďalším komplikáciám, po ktorých bola misia nakoniec zrušená, keď mal Sojuz problémy s odpojením od stanice. Po úspešnom odpojení nastal ďalší problém s jedným poklopom. Pri vstupe do atmosféry sa modul zaplnil toxickými výparmi, ktoré spôsobili stratu vedomia Nikolaja Rukavišnikova. Našťastie všetci traja vyviazli z tohto zážitku bez zranenia a návratový modul Sojuzu úspešne pristál dňa 24. apríla 1971 o 23:40 UTC v kazašskej stepi, 120 km severozápadne od Karagandy.
Ternopiľská oblasť
Ternopiľská oblasť (počas Sovietskeho zväzu po rusky Ternopolská oblasť) je jedna z 24 administratívnych oblastí Ukrajiny. Má rozlohu a žije tu 1,107 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2006). Hlavným mesto oblasti je Ternopiľ.
Mestá v oblasti
Administratívne členenie: 17 rajónov (okresov)
Vlkančice
Vlkančice je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 148 obyvateľov, z toho 81 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,9 roka (muži 44,8 roka, ženy 47,3 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1436.
Majstrovstvá Ázie vo futsale 2014
Nasadenie do výkonnostných skupín
Žrebovanie skupín, ktoré prebehlo 22. februára 2014, bolo rozlosované z nasledovných výkonnostných košov: Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v aktuálnom medzinárodnom rebríčku k aprílu 2014.
Lasberg
Lasberg je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Freistadt.
Žije tu 2 821 obyvateľov (1. 1. 2010).
Krajiny českej koruny
Krajiny českej koruny (iné názvy pozri nižšie) bol historický štátny útvar, ktorý bol tvorený zväzkom krajín pod zvrchovanosťou českého kráľa. Jadro tvorili české krajiny, t. j. České kráľovstvo, Moravské markgrófstvo, Opavské kniežatstvo a jednotlivé sliezske kniežatstvá. Po väčšinu doby existencie tohto štátneho útvaru jeho súčasťou bola tiež celá Lužica. Jednotlivé krajiny tiež mali v jej rámci značnú autonómiu a tento štátny útvar v o niečo odlišnej podobe prežili.
Názvy
Slovenské názvy:
České názvy:
Jednotlivé krajiny a spoločné orgány
thumb|left|Krajiny českej koruny za vlády [[Karol IV. (Svätá rímska ríša)|Karola IV. (1346 – 1378)]]
Karol IV. ustanovil korunu v rozsahu územných ziskov svojho otca Jána Luxemburského – okrem Čiech, Moravy a Sliezska územiee zahrňovalo aj Chebsko, Hornú Lužicu a početné léna v nemeckej oblasti. Počas Karolovej vlády ešte pribudlo Horné Falcko a Dolná Lužica (1370). V rokoch 1373–1415 bolo volne pripojené Brandenburské markgrófstvo.
Zvolením Ferdinanda I. za českého kráľa v roku 1526 sa Koruna česká pripojila k územiam ovládaným rodom Habsburgovcov, čím bol položený základ budúcej Habsburskej monarchie. V rokoch 1619–1620 sa krajiny Koruny českej zmenili na čas v konfederáciu. Počas tridsaťročnej vojny (1635) postúpil cisár Ferdinand II. územie oboch Lužíc Sasku. Ďalšiu územnú stratu Koruna česká utrpela v roku 1742, kedy bola Mária Terézia nútená vzdať sa v prospech Pruska väčšiny územia Sliezska, ktoré vtedy bolo hospodársky najvyspelejšou časťou habsburského súštátia. Aj keď krajiny Koruny českej postupne stratili v rámci rakúskej monarchie svoju samostatnosť a ako samostatný útvar v jej rámci fakticky zanikli so zánikom svojich centrálnych orgánov, formálne zanikli až rozpadom Rakúska-Uhorska v roku 1918, kedy sa s výnimkou malej časti Těšínska, zabranej Poľskom, stali základom českej časti novo vzniknutej Česko-Slovenskej republiky.
Krajiny boli spojené hlavne spoločným panovníkom – českým kráľom, a ďalej potom radou úradov. Najvýznamnejším z nich bola Česká kráľovská kancelária, v ktorej čele stál najvyšší kancelár, a ktorá koordinovala chod štátnej správy a cez ktorú šla všetka korešpondencia pre panovníka a od panovníka (rôzne akty, stanoviska a nariadenia). Ďalším orgánom bol najvyšší mincmajster, ktorý sa staral o razbu mincí v celom štáte.
Roku 1527 kráľ Ferdinand I. ustanovil Radu komory kráľovskej ako orgán dohľadu nad všetkými krajinami v oblasti štátnych financií. Zvláštne postavenie mali dvorské úrady, ktoré sa úzke spájali k osobe panovníka, a tiež demonštrovali jednotu českého štátu. Išlo napríklad o dvorského sudcu, dvorského maršálka či čašníka.
Šľachta všetkých krajín sa zúčastňovala Generálneho snemu, ktorý sa skladal z delegátov krajských snemov a z členov českého krajského snemu. Išlo o spoločný stavovský orgán.
Konfederácia
Začiatok konfederácie jednotlivých krajín Koruny českej je datovaný do obdobia po zosadení riadne zvoleného a korunovaného českého kráľa Ferdinanda II. českými stavmi. Vznik mal riešiť nadradenosť Českého kráľovstva nad vedľajšími krajinami, čo bolo dôležité preto, aby sa tieto krajiny zjednotili a postupovali spoločne proti Ferdinandovi.
Z vyššie zmienených dôvodov bol 31. júla 1619 zvolaný generálny snem stavov krajín Koruny českej, aby bol dohodnutý ďalší postup a schválená konfederácia. Všetky krajiny mali byť stmelené jediným panovníkom s obmedzenými právomocami, mali mať spoločné tieto inštitúcie: českú dvorskú kanceláriu, generálny snem a spoločné velenie armády. Mala tu fungovať evanjelická cirkev s defenzormi, pričom katolíci nemali byť utláčaní, pokiaľ budú uznávať Majestát a jezuiti museli odísť zo všetkých krajín.
Reštaurácia absolutizmu
thumb|Krajiny českej koruny v roku [[1747]]
Nedlho po vrátení moci nad krajinami Koruny českými Ferdinandovi II. bol oktrojovaný nový systém štátneho zriadenia, teda Obnovené zriadenie krajinské. S týmto zriadením došlo k okliešteniu mnohých stavovských právomocí, nielenže listina nebola schválená stavmi, ale nebola ani nikdy v úplnosti preložená do češtiny. Najdôležitejším ustanovením nového zriadenia však bolo definované „zapožičiavanie“ Svätováclavskej koruny, ktoré sa malo diať dedične, a nie volene, tak ako tomu bolo zvykom po mnohé storočia. Zaujímavé je, že legálnosť tohto kroku bola opieraná o uznesenie moravských stavov v čase voľby Ferdinanda I., ktorí natruc stavom českým potvrdili dedičské práva Anne Jagelovskej a jej muža prijali len za svojho pána.
Zriadenie pretrvalo bez väčších zmien až do revolučného roku 1848, kedy museli Habsburskí panovníci v mnohom ustúpiť národom spojeným vo svojom cisárstve.
Škoda 110 R
Škoda 110 R (typ 718-K) je dvojdverové štvormiestne kupé, ktorého karoséria je odvodená od modelu Škoda 110. Bolo vyrábané v Česko-Slovenských Automobilových závodoch Mladá Boleslav n. p. v rokoch 1970-1980 v závodoch Škoda Kvasiny.
História
Počas výroby automobilov Škoda 1000 MB/1100 MB automobilka zaviedla do výroby model Škoda 1000 MBX, ktorý mal koncepciu coupé. Toto vozidlo, vzhľadom na absenciu B-stĺpika a rozmerné dvere, nemalo veľkú tuhosť karosérie. V roku 1968 s príchodom inovovaného modelového radu Škoda 110 sa automobilka rozhodla s výrobou športových coupé pokračovať a tak od modelu 110LS odvodila Coupé 110 R. Podvozkové skupiny automobilu boli zhodné s vozidlom Škoda 110LS, prebehli však zmeny na karosérii a v interiéri. Myšlienka, ktorá stála pri designe tohto automobilu, bola neskôr zachovaná pri vývoji automobilu Škoda Garde, ktorý vo výrobe neskôr 110 R úplne nahradil.
Cajarc
Cajarc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées. Je vzdialená od rieky Lot, umiestnená v údolí Lot, obkolesená vápencovými plošinami. V stredoveku bola zastávkou na pútnickej trase z Le Puy-en-Velay do Santiago de Compostela. Aktuálne je turistickou atrakciou kvôli svojmu historickému mestskému centru. Najväčšou kultúrnou udalosťou je Africajarc, štvordňový festival súčasnej africkej hudby a kultúry, ktorý sa koná každoročne v posledný júlový víkend. V roku 2008 sa uskutočnil desiaty ročník festivalu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Príbovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Príbovce v okrese Martin.
Azy-le-Vif
Azy-le-Vif je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Cajarc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Škoda 110 R
Karoséria
thumb|vľavo|Dobová fotografia automobiluKaroséria je odvodená od modelu Škoda 110LS. Podstatná časť zostala nezmenená, teda vpredu sú namontované 2 páry svetlometov (u prvých vozov 1 pár), zadné čelo obsahuje 2 vodorovne umiestnené pozdĺžne koncové svetlá a mriežku na odvetrávanie motora. Zmenená bola časť s kabínou, počnúc stĺpikom predného okna. Čelné sklo je sklonené pod väčším uhlom, ako u sedanu, dvere sú dlhšie, nemajú rám skla. Namiesto zadných dverí sú v karosérii trojuholníkové okná. Medzi prednými a zadnými bočnými dverami je tenký stĺpik. Zadná časť vozu je od strechy plynulo skosená až k zadnému čelu, zadné okno tvorí jednú líniu so zadnou kapotou. Tieto tvary karosérie si získali množstvo priaznivcov po celom svete a sú príťažlivé aj dnes. Napriek socialistickému plánovanému hospodárstvu sa podarilo vytvoriť automobil s nadčasovým designom.
Cajarc
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Škoda 110 R
Interiér
Interiér vozu zaznamenal najväčšie zmeny oproti pôvodnému vozidlu Škoda 110LS. Predné sedačky sú anatomické čalúnené čiernou koženkou s odnímateľnou opierkou hlavy a pozdĺžne nastaviteľnou polohou a sklonom operadla. Zadné sedačky čalúnené taktiež čiernou koženkou, majú delené opierky aj sedáky. Prístrojová doska je úplne odlišná od sedanu a obsahuje rýchlomer, teplomer chladiacej kvapaliny, palivomer a navyše aj otáčkomer a tlakomer oleja.
Azy-le-Vif
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cajarc
Galéria
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škoda 110 R
Podvozok
Je konštrukčne úplne zhodný s automobilom Škoda 110. Predná náprava je lichobežníková s riadením pomocou skrutky a matice, s kotúčovými brzdami, zadná náprava je výkyvná s pozdĺžnymi ramenami a bubnovými brzdami. Obe nápravy sú odpružené vinutými pružinami s teleskopickými tlmičmi. Rázvor náprav je 2400 milimetrov. Pneumatiky 155SR14, neskôr 165R13.
Motor
thumb|vpravo|Pohľad na zadnú čať automobiluJe prakticky totožný s motorom pre sedan 110LS, s chladičom oleja doplnený prípojkou pre tlakomer oleja. Ide o radový, karburačný, vodou chladený štvorvalec s rozvodom OHV pozdĺžne uložený za zadnou nápravou a naklonený doprava. O prípravu zmesi sa staral dvojkomorový spádový karburátor Jikov 32 DDSR, ku koncu výroby Jikov 32 EDSR. Parametre motora sú:
Alexandrijská škola
Alexandrijská škola je:
Škoda 110 R
Motor
Tento agregát umožňoval vozidlu dosahovať maximálnu rýchlosť /h a zrýchlenie z 0 na /h za približne 19s.
Alexandrijská škola
Židovské spoločenstvo v Alexandrii, silne poznamenané gréckou kultúrou, malo veľký podiel na tejto obnove myslenia: Biblia sa tu čítala v gréckom preklade. Základom filozofického diela Filóna, plného alegórií, sú komentáre k Biblii. Tak do istej miery ohlasuje budúcu scholastiku, pretože sa tu filozofia podľa všetkého po prvý raz dostáva do služieb teológie.
Škoda 110 R
Prevodovka
Bola zhodná s prevodovkou sedanu, teda štvortupňová synchronizovná uložená v jednom bloku s rozvodovkou. Prevodové pomery:
Alexandrijská škola
Matematika
Matematickú školu v Alexandrii založil Eukleidés, ktorý učil v Múseione.
Filozofia
Od 1.storočia kryštalizuje veľká intelektuálna činnosť v Alexandrii najprv okolo Filona Alexandrijského, ktorý je spočiatku hlavným predstaviteľom filozofickej alexandrijskej školy a predchodcom novoplatonizmu.
Teológia
Alexandrijská škola bola prvým a najstarším strediskom komplexného teologického myslenia v dejinách kresťanstva. Svoje hlavné charakteristiky dostala zo svojho okolia: mal na ňu vplyv platonizmus, spisy platonizmom ovplyvneného židovského učenca Filóna Alexandrijského a vôbec záujem o metafyzické bádanie.
Jadrom a ohniskom kresťanského teologického myslenia v Alexandrii bola škola pre katechuménov, kde sa vyučovali ako základy viery a porozumenia Písmu, tak i základné filozofické odbory ako rétorika, gramatika a pod. Tu je viditeľné silné prepojenie medzi kresťanskou vierou a gréckou filozofiou, ktoré je charakteristické pre celú túto školu.
Čo sa týka výkladu Písma, ktorý bol až do vrcholného stredoveku hlavným, ak nie jediným prameňom teologického poznania, známa bola predovšetkým alegorická metóda. Tá z gréckej kultúry a myslenia prešla prostredníctvom Filóna, ktorý ju aplikoval na židovské posvätné spisy, aj do kresťanskej alegorickej školy. Vďaka nej mohli alexandrijskí otcovia nachádzať v Písme, zvlášť v Starom zákone, riešenie mnohých metafyzických a do istej miery i abstraktných otázok. Naopak podľa týchto otcov doslovný výklad Písma, považovaný za judaizujúci, bol označovaný za nehodný Boha a za povrchný, vhodný pre tých, ktorí nie sú schopní preniknúť do hĺbky textu.
Ako protiváha proti alexandrijskej škole existovala v Sýrii antiochijská škola, zdôrazňujúca doslovný význam Písma, a význam nie metafyzický, ale morálny.
Landivy (kantón)
Landivy je francúzsky kantón v departemente Mayenne v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho deväť obcí.
Villers-Patras
Villers-Patras je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mesnil-Follemprise
Mesnil-Follemprise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antiochijská škola
Antiochijská škola alebo antiošská škola je označenie pre skupinu cirkevných Otcov, raných kresťanských teológov a exegétov zo sýrskej oblasti z 5. – 6. storočie, ktorých strediskom bolo mesto Antiochia. Hlavnými predstaviteľmi tejto teologickej a predovšetkým exegetickej školy boli napr. Diodoros z Tarzu, Ján Zlatoústy alebo Teodor z Mopsuestie.
Základné znaky školy
Táto exegetická škola sa vyznačovala svojou opozíciou voči alexandrijskej škole. Zatiaľ čo alexandrijská škola kládla pri exegéze veľký dôraz na alegóriu a obrazný výklad Biblie, antiochijskí otcovia sa držali nasledujúcich postupov:
Príklad exegézy antiochijskej a alexandrijskej školy
Ako názorný príklad rozdielu poňatia exegézy môže poslúžiť výklad kázania proroka Jonáša. Zatiaľ čo pre Teodora z Mopsuestie (Antiochia) je to výzva k obráteniu Ninivčanov a je na nich, aby sa spamätali a zriekli svojho zlého konania, pre Cyrila Alexandrijského ide o ukážku sily a moci Božieho slova, ktoré obracia pohanov k Bohu. Zrejmý je celkom iný dôraz kladený pri výklade toho istého textu.
Abovský starý hrad
Zaniknutý Abovský starý hrad sa nachádzal v blízkosti obce Seňa v okrese Košice - okolie. Uvádza sa aj pod názvami Ouwar (1322) alebo castrum Nagyowar (1317).
Players Tour Championship 2010/2011 – Turnaj 2
Players Tour Championship Turnaj 2 bol druhý snookrový turnaj v rámci série Players Tour Championship v sezóne 2010/2011. Konal sa 8. - 11. júla vo World Snooker Academy v Sheffielde. Zúčastnilo sa 81 profesionálov a 83 amatérov. Vyhral Mark Selby, ktorý vo finále porazil Barryho Pinchesa 4-3.
Body do rebríčka
Profesionálnym hráčom boli ponúknuté aj body do rebríčka Main Tour:
Predkvalifikácia
V zápasoch označených * sa súper nezúčastnil
Referencie
Players Tour Championship 2010/2011
Volárna
Volárna je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 515 obyvateľov, z toho 250 mužov a 265 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 40,2 roka, ženy 40,3 roka).
Laussa
Laussa je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Steyr-vidiek.
Žije tu 1 306 obyvateľov (1. 1. 2010).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rakovo
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rakovo v okrese Martin.
Balleray
Balleray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bid rent theory
300px|thumb|right|Krivka ponukovej renty Bid rent theory (doslova teória ponukovej renty) je teória ekonomickej geografie, ktorá rieši to, ako sa cena a dopyt po realitách narastá so zmenou vzdialenosti od Central Business District (CBD). Tvrdí, že rôzne subjekty využívajúce pozemky budú spolu navzájom súťažiť o pôdu v blízkosti centra mesta. Je to založené na myšlienke, že maloobchodné podniky chcú maximalizovať svoj zisk, tým pádom sú ochotnejšie zaplatiť oveľa viac peňazí za pozemky v tesnej blízkosti CBD a menej v lokalitách vzdialených od tejto oblasti. Táto teória je založená na princípe, že lepšie dostupné oblasti (t.j. väčšia koncentrácia zákazníkov) prinášajú väčší zisk.
Princíp
Podľa tejto teórie možno predpokladať, že najchudobnejšie domácnosti a najlacnejšie budovy sa budú nachádzať na samom okraji mesta, ako na jedinom mieste, ktoré si môžu dovoliť. V súčasnosti však takáto situácia nastáva len zriedka, pretože mnoho ľudí radšej volí kompromis medzi dostupnosťou v blízkosti CBD a presunom na okraj mesta, kde je možné kúpiť väčší pozemok za rovnaké množstvo peňazí. Podobne domácnosti s nižšími príjmami obetujú väčší životný priestor pre lepšiu dostupnosť k zamestnaniu. Z tohto dôvodu sa domácnosti s nízkym príjmom, napr. v mnohých severoamerických mestách, často nachádzajú vo vnútornom meste, a domácnosti s vysokým príjmom sú na okrajoch mesta.
Analógie v poľnohospodárstve
Napriek jej neskoršiemu použitiu v rámci analýzy miest, bola bid rent theory najskôr vyvinutá v poľnohospodárskom kontexte (hoci ešte nie pod jej súčasným označením). Jeden z prvých teoretikov účinkov ponukovej renty bol pravdepodobne David Ricardo, podľa ktorého renta najproduktívnejšej pôdy je založené na jej výhode oproti najmenej produktívnej pôde, pričom Súťaž medzi poľnohospodármi zabezpečuje výhody pre prenajímateľov vo forme renty. Neskôr bola táto teória rozvinutá Johannom Heinrichom von Thünenom, ktorý ju spojil s pojmom nákladov na dopravu. Jeho model predpokladá, že renta na ľubovoľnej lokalite sa rovná hodnote jej produktu po odpočítaní výrobných nákladov a nákladov na dopravu. Ak pripustíme, že náklady na dopravu sú konštantné pre všetky činnosti, tak to povedie k situácii, pri ktorej činnosti s najvyššími výrobnými nákladmi sú umiestnené v blízkosti miesta trhu. Činnosti s nízkymi výrobnými nákladmi budú umiestnené ďalej.
Bid rent theory v Central Business District (CBD)
Užívatelia pozemkov, či už ide o obchod, úrady alebo rezidentov, súťažia o väčšinu dostupných pozemkov v rámci CBD. Čiastka, ktorú sú ochotní zaplatiť, sa nazýva ponuková renta. Túto možno vo všeobecnosti znázorniť pomocou krivky ponukovej renty (nazývanej aj krivka rentovej ponuky); a to na základe úvahy, že pozemok s lepšou dostupnosťou, zvyčajne v centre, je drahší.
Ekonomické subjekty v obchode (najmä veľké obchodné domy a obchodné reťazce) sú ochotné zaplatiť najvyššiu rentu, vďaka čomu sa nachádzajú vo vnútornom jadre. Vnútorné jadro je pre nich veľmi cenné, pretože to je tradične najdostupnejšie miesto pre masy populácie. Táto masa populácie je zásadná najmä pre obchodné domy, ktoré potrebujú značný obrat. To je výsledkom toho, že sú ochotní a schopní zaplatiť veľmi vysokú pôdnu rentu. Maximalizujú potenciál svojej lokality tým, že stavajú veľa poschodí.
Smerom ďalej od vnútorného jadra čiastka, ktorú sú ekonomické subjekty v obchode ochotné zaplatiť, prudko klesá.
Priemyselné subjekty sú však ochotné zaplatiť, aby boli vo vonkajšom jadre. K dispozícii je viac pozemkov pre ich továrne, ale stále majú veľa výhod vnútorného jadra, ako sú napríklad miesto trhu a dobré komunikácie.
Androsthenes z Mainalu
Androsthenes alebo Androsthenés bol víťaz starovekých olympijských hier v pankratiu v rokoch 420 a 416 pred Kr..
Androsthenes, mladík pochádzajúci z malej horskej arkádskej obce Mainalos zvíťazil na 90. a 91. starovekých olympijských hrách v pankratiu, v pästiarskom zápase pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov. Pankration po prvýkrát zaviedli na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Hry deväťdesiatych olympijských hier boli poznamenané aj nepríjemnou udalosťou, keď Spartu pre porušenie ekecheirie vylúčili z hier a víťazstvo jej príslušníka Licha v tethrippe (jazdeckých pretekov dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) pripísali tébskemu ľudu.
Do histórie týchto hier sa zapísalo aj vztýčenie Paióniovej sochy okrídlenej Niké pred chrámom najvyššieho boha Dia. Neskôr bola v Olympii vztýčená aj socha Androsthena od sochára Nikodama. Prvé sochy atlétov boli v Olympii postavené na 59. hrách.
Vrátkov
Vrátkov je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 250 obyvateľov, z toho 133 mužov a 117 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 41,3 roka, ženy 43,1 roka).
Adeopapposaurus
Opísaný je podľa zvyškov štyroch jedincov. Fylogenetická pozícia tohto dinosaura napovedá, že bol sesterským taxónom rodu Massospondylus a početné adaptácie na lebke (vrátane predpokladaného rohovitého zobáku) sú dokladom bylinožravého spôsobu života.
Selendorf
Selendorf alebo Sellendorf bola historická stredoveká osada v dnešnej Hornej Mlynskej doline, ktorá zanikla asi v polovici 16. storočia. V roku 1280 bola pripojená k Lamaču a tým sa de facto stala súčasťou Bratislavy.
Laval-Est
Laval-Est je francúzsky kantón v departemente Mayenne v regióne Pays de la Loire. Tvoria ho dve obce.
Lembach im Mühlkreis
Lembach im Mühlkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1 544 obyvateľov (1. 1. 2010).
Selendorf
Obyvateľstvo sa venovalo vinohradníctvu, lesnému hospodárstvu, ťažbe dreva, poľnohospodárstvu, páleniu vápna a uhlia.
Spomína sa zničený kostol svätej Margity ako "pustý kostolíček". Na čele osady stál vlastný richtár. nachádzal sa tu kameňolom, pieskovisko, vápenka, mlyn a studňa pri kostole.
Villers-Rotin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hracia karta
Hracia karta je list papiera s obrázkom, ktorý sa používa na hranie kartových hier.
Karty sa používajú v setoch. Každá karta v rade (sérii) má svoju farbu a hodnotu (poradie). Kartové sety majú najčastejšie štyri farby (série), ktoré v podstate predstavujú značky odvodené od historických arabských kariet. Počet hodnôt alebo ich poradie závisí od druhu kartového setu. Karty jednej farby sú hierarchicky zoradené podľa hodnoty.
História
Existuje domnienka, že hracie karty vznikli v Číne niekedy v 10. storočí. Boli to azda dominové karty, teda znázornenia vrhu dvoch hracích kociek, podobne ako sú dominové hracie kamene. O niekoľko storočí neskôr už hracie karty používali Arabi a odtiaľ sa cez Taliansko rozšírili do Európy a zvyšku sveta.
Latinské karty
Latinské, alebo talianske, karty sa používajú v tzv. latinskom kultúrnom okruhu, v Taliansku, Španielsku a Portugalsku a v Latinskej Amerike. Farby na latinských kartách sú prevzaté zo starších arabských kariet:
Nemecké karty
Populárne známe aj ako sedmové karty. Tieto karty vznikli okolo roku 1460 v nemecky hovoriacom kultúrnom okruhu. Špeciálnym prípadom sú švajčiarske karty, ktoré obsahujú alternatívne série farieb. U nás sa štvrtej farbe hovorí gule, podľa okrúhleho symbolu, ktorý však v skutočnosti zobrazuje rolničky (uzatvorené zvončeky):
Set obsahuje 32 kariet, štyri série po ôsmich hodnotách, označených často rímskymi číslicami 7 – 10 a obrazmi.
Švajčiarska súprava na národnú kartovú hru jass je rozšírená na 36 kariet, štyri sety s deviatimi hodnotami.
Francúzske karty
Populárne známe aj ako žolíkové karty.
Farby sú:
right|thumb|400px|Set 52 + 2 francúzskych kariet. Anglické označenia farieb naznačujú ich pôvod v latinských kartách: Podobne francúzsky názov opäť naznačuje súvis s nemeckými kartami:
Set obsahuje 52 kariet, štyri farby po trinástich hodnotách, označených číslami 2 – 10 a obrazmi.
Označenia obrazov pochádzajú z anglických názvov:
alebo z nemeckých názvov obrazov:
Navyše bývajú pribalené ešte žolíky, ktoré v niektorých druhoch hier nahrádzajú ľubovoľnú kartu. Ku každému setu jedného balíčka kariet (52 kusov) označených anglickými písmenami bývajú spravidla pridelené dve žolíkové karty. V balíčkoch označených nemeckými písmenami bývajú tri.
Unicode
Štandard Unicode definuje 8 grafém pre francúzske karty, od U+2660 po U+2667:
vo farbe:
Tarotové karty
Tarotové karty sa líšia v závislosti od prevedenia alebo od miestnych zvyklostí. Majú buď francúzske farby (srdcia, kára, piky a kríže), alebo pôvodné latinské farby (poháre, palice, meče a mince).
Pôvodný tarotový set obsahuje 78 kariet, rozdelených takto:
Asi od roku 1800 sa používa set zmenšený na 54 kariet (v Maďarsku na 42 kariet), z nich 32 kariet je v jednotlivých farbách (4 × 8) a 22 je tarotov. V zmenšenom sete zostali dvorné karty a z čísiel v čiernych farbách (piky a kríže) karty 7 – 8 – 9 – 10, v červených farbách (srdcia a kára) karty A – 2 – 3 – 4.
S prechodom na francúzske farby zmizli z kariet aj tradičné kresby a symboly, takže vyobrazenia na kartách sú len výsledkom fantázie umelca alebo vydavateľa.
Niektoré karty majú vlastné názvy: Karty škýz, pagát a mond sa spolu nazývajú trul, čo je opäť skomolenina z francúzskeho tous les trois – všetky tri.
Antofylit
Antofylit je minerál zo skupiny amfibolu, kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky Mg2Mg5Si8O22(OH)2. Známy aj pod názvom bidalotit.
Charakteristika
Antofylit vytvára perleťovohnedasté radiálne lúčovité, inokedy vláknité či zrnité agregáty alebo masu. Prizmatické kryštály vytvára len zriedkavo. Farba je hnedá, sivá až biela alebo zelenkastá. Vláknitá štruktúra je elastická. Niekedy má modrú až bielu luminiscenciu. Taví sa ťažko, je odolný voči kyselinám. Vryp je bezfarebný alebo sivý. Lesk je sklený.
Výskyt
Vyskytuje sa v premenených horninách, najmä v kryštalických bridliciach amfibolitovej fácie, ako sú napríklad ruly.
Lokality
Česko (Heřmanov, Pernštejn), Nemecko (Bodenmais), Nórsko (Kongsberg), USA (Montana)...
Hlavným náleziskom antofylitu je Fínsko a USA, najmä Georgia a Severná Karolína.
Externé odkazy
magieprirody.cz SK
Candice Dupreeová
Candice Dupreeová (* 16. august 1984, Oklahoma City, Oklahoma) je americká basketbalistka, v súčasnosti hrajúca za Phoenix Mercury. V roku 2006 bola draftovaná ako šiesta do WNBA klubom Chicago Sky. Profesionálne hráva basketbal aj na Slovensku v klube Dobrí anjeli Košice.
Životopis
Vyrastala v Tampa Bay na Floride, na Paul R. Wharton High School hrávala volejbal aj bastketbal. V ňom pokračovala aj na Temple University, na ktorej ako univerzitná hráčka získala množstvo ocenení.
WNBA
Vo WNBA začala hrať v roku 2006, keď bola vybraná v drafte WNBA do klubu Chicago Sky. Ako juniorka sa stala súčasťou All Star tímu Východnej Konferencie a od vtedy sa na tejto súpiske objavuje pravidelne. V rokoch 2007 a 2008 reprezentovala Chicago v súťaži Shooting Stars a v sezóne 2009 sa umiestnila na druhom mieste vo WNBA s celkovým počtom 268 doskokov. V marci 2010 prestúpila do Phoenix Mercury.
Európa
Mimo sezóny vo WNBA začala Dupree profesionálne hrať basketbal v Poľsku, za klub Wisła Can-Pack Kraków v sezónach 2007/2008 a 2008/2009. Počas pôsobenia v tomto tíme vyhrala poľskú ligu a bola vymenovaná za Najhodnotnejšiu hráčku majstrovstiev. V roku 2009 si zahrala v All Star Game tíme za „Rest of the World“ v Eurolige. Od sezóny 2009/2010 mimo WNBA hráva za Majstra Slovenska Dobrí anjeli Košice.
Markíza Doma
náhľad|Sídlo Markízy Doma v [[Záhorská Bystrica|Záhorskej Bystrici v Bratislave]] TV Doma je súkromná televízna stanica programovo zameraná na cieľovú skupinu mladých aktívnych ľudí vo veku 12 – 54 rokov. Zároveň je to v poradí druhá televízia vysielajúca na Slovensku, ktorá patrí skupine CME. Doma vysiela 24 hodín denne. V súčasnosti ju môže prostredníctvom satelitu a IPTV sietí sledovať viac ako 50% z 5,4 miliónového obyvateľstva krajiny. V DVB-T vysielaní bola Doma súčasťou 2. (komerčného) multiplexu, po niekoľkomesačnej odmlke sa 19. júna 2017 jej vysielanie objavilo vo 4. multiplexe. V roku 2014 bola Doma 4. - 5. najsledovanejšou televíziou na Slovensku so sledovanosťou 4 - 6 %.
Televízia Doma prináša európske seriály, filmy, sitkomy, klasické latinskoamerické telenovely, romantické a dramatické turecké telenovely či americké sitcomy. Sobotné večery sú určené romantickým filmom nakrúteným podľa románov Rosamunde Pilcherovej a Ingy Lindströmovej, nedeľné večery sú určené známym hollywoodskym, alebo európskym filmom.
Laval-Nord-Est
Laval-Nord-Est je francúzsky kantón v departemente Mayenne v regióne Pays de la Loire. Tvoria ho štyri obce.
Andreas Bang-Haas
Andreas Bang-Haas (* 6. december 1846, Horsens, Dánsko – † 7. február 1925, Drážďany, Nemecko) bol významný dánsky entomológ a obchodník s hmyzom.