cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chuck Garric
Chuck Garric (* 16. máj 1967, USA) je rockový basgitarista, ktorý spolupracoval s mnohými významnými hudobníkmi, medzi ktorých patrí napr. L.A. Guns, Dio či Eric Singer Project. Od roku 2002 je basgitariston pre sprievodnú skupinu Alice Coopera, a podieľal sa na jeho albumoch Eyes of alice Cooper a Dirty Diamonds. Takisto sa podieľal na jeho albume Along Came a Spider z roku 2008, a spolupracoval na písaní dvoch skladieb z tohto albumu.
Luxemburčina
Luxemburčina (Lëtzebuergesch) je západogermánsky jazyk, ktorým sa hovorí v Luxembursku a priľahlých oblastiach Belgicka. Je príbuzná niektorým stredonemeckým dialektom. Luxemburčina sa píše latinkou.
Rozšírenie
Luxemburčina sa použiva v Belgicku okolo mesta Arlon v regióne nazývanom Arelerland.
História
Luxemburčina sa vyvinula zo stredofranských (moselských) nárečí. So spisovnou nemčinou je vzájomne zrozumiteľná len čiastočne, líši sa od nej skoro tak ako holandčina. Je najmladším spisovným germánskym jazykom, gramatika vyšla až roku 1955. Roku 1984 bola uzákonená ako tretí úradný jazyk Luxemburska, popri francúzštine a nemčine.
Gramatika
Tak ako iné germánske jazyky, má členy. Pády sa používajú len obmedzene, ale existuje napríklad genitív. Luxemburčina má pomerne pevný slovosled (dodržiava poradie SVO – podmet, sloveso, predmet), sloveso patrí na druhú pozíciu vo vete.
Saint-Donat-sur-l’Herbasse
Saint-Donat-sur-l’Herbasse môže byť:
Jorge Burruchaga
Jorge Luis Burruchaga (* 9. október 1962, Gualeguay, Entre Ríos) je bývalý argentínsky profesionálny futbalista a v súčasnosti futbalový tréner. Hrával ako útočný stredopoliar a útočník. Preslávil sa strelením víťazného gólu vo finále Majstrovstiev sveta 1986.
Kariéra
Burruchaga bol členom tímu, ktorý vyhral Majstrovstvá sveta vo futbale 1986, pričom v zápase finále proti Nemecku strelil víťazný gól na 3:2. Odohral tiež všetky zápasy za Argentínu na Majstrovstvách sveta 1990. Spolu v národnom drese nastúpil v 59 zápasoch, v ktorých strelil 13 gólov.
V drese Independiente vyhral argentínsku ligu v roku 1983 a Copa Libertadores (najlepší strelec so 6 gólmi) a Interkontinentálny pohár v roku 1984.
V roku 1985 sa rozhodol prestúpiť do Európy, konkrétne do francúzskeho klubu FC Nantes. Neskôr hrával za US Valenciennes-Anzin. Počas jeho pôsobenia vo Francúzsku dostal zákaz činnosti na dva roky, pre pasívnu korupciu. V roku 1995 sa vrátil do argentínskeho klubu Independiente.
Burruchaga bol trénerom Arsenal de Sarandí od roku 2002, kedy klub postúpil do najvyššej súťaže a počas jeho pôsobenia sa dokázal vyhnúť zostupu. Pred sezónou 2005/06 podpísal zmluvu s Estudiantes de La Plata, kde bol trénerom do mája 2006, kedy sa opäť vrátil do Independiente, tentokrát však ako tréner. Tu skončil v apríli 2007, neskôr trénoval Banfield a znovu Arsenal de Sarandí.
B.F.O.
Bratislavský folkový orchester, B.F.O. je slovenská hudobná skupina. Zo začiatku sa skupina volala KO rock, neskôr sa premenovali na Bratislavský folkový orchester.
Zoofág
Zoofág môže byť:
Montabon
Montabon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prohászka (priezvisko)
Prohászka je priezvisko, ktoré vzniklo maďarským zápisom českého priezviska Procházka. Na Slovensku sa najviac vyskytuje v Komárne.
Kiscsehi
Kiscsehi je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Letenye.
Má rozlohu 1143 ha a žije tu 189 obyvateľov (2007).
Segedínsky guláš
thumb|Segedínsky guláš Segedínsky guláš je guláš (najmä z bravčového mäsa) s kyslou kapustou a kyslou smotanou alebo mliekom.
Príprava
Varí sa zvyčajne z bravčového mäsa. Základnou surovinou je kyslá kapusta, ktorá sa dusí na cibuli, oleji, s pridaním mletej sladkej červenej papriky, soli, rasce a kyslej smotany alebo mlieka. Ako príloha sa obyčajne podáva knedľa.
Názov
Názov "segedínsky guláš" (maď. szegedi gulyás, čes. segedínský guláš, nem. Szegediner Gulasch, poľ. gulasz segedyński) je z jazykového hľadiska odvodený od maďarského mesta Segedín, možno však vznikol (asi vo Viedni) len ako dôsledok zlého počutia názvu Székely-gulyás (pozri nižšie). Ak je názov odvodený vedome od Segedínu, vzťah k Segedínu spočíva možno v tom, že je v jedle červená segedínska paprika; pokrm v tejto podobe každopádne nepochádza zo Segedína, ani nie je pre Segedín typický. V Maďarsku názov Szegedi gulyás (doslova: segedínsky guláš) primárne označuje iné jedlo - guláš so zeleninou a haluškami.
Maďarský názov segedínskeho guláša znie Székely-gulyás (doslova: Székelyov guláš) a je odvodený od osobného mena Székely [vyslov: sékeľ]. Najčastejšie sa uvádza, že ide konkrétne o peštianskeho úradníka (knihovníka) menom Székely, ktorému bol hladnému v reštaurácii v neskorých hodinách z núdze (keďže kuchár už odišiel domov) podaný guláš zmiešaný s kapustou a trochou smotany ako ad hoc vymyslený pokrm; svedkom udalosti bol vraj aj známy básnik Petöfi, ktorý si - vidiac Székelyho spokojnosť - na druhý deň objednal rovnaký pokrm. Podľa iných názorov je otcom tohto pokrmu spisovateľ József Székely (1825-1895) alebo maliar Bertalan Székely (1835-1910). Niekedy sa názov Székely-gulyás nesprávne uvádza v tvare székelygulás (doslova: sikulský guláš). Medzi Maďarmi je segedínsky guláš v praxi známy skôr pod názvom székelykáposzta (sikulská kapusta), čo je však pokrm vyslovene kyslý a bez knedlí.
Zdroje kapitoly:
Prohászka
Prohászka je priezvisko, pozri Prohászka (priezvisko), napr.:
Rezistor
Rezistor alebo odpor (nesprávne odporník) je lineárny elektronický prvok, ktorého prevažujúca vlastnosť je jeho elektrický odpor. Vyskytuje sa buď ako samostatná (diskrétna) pasívna elektronická súčiastka alebo ako súčasť integrovaného obvodu.
Ide o jedny z najpoužívanejších prvkov v elektronike, využívajú sa okrem iného na obmedzenie pretekajúceho prúdu, nastavovanie pracovných bodov aktívnych súčiastok, ako väzobné prvky v zosilňovačoch, oscilátoroch, digitálnych obvodoch, deliče napätia a útlmové články, prvky RC a RLC filtrov a časovacích obvodov, prvky zlučovačov signálov, ako terminátory signálových vedení, bočníky na meranie prúdu, umelé záťaže (zdrojov, budičov, zosilňovačov, vysielačov).
Účinkom prechodu elektrického prúdu sa rezistor ohrieva, elektrická energia sa v ňom mení na Joulovo teplo.
Podľa konštrukčného vyhotovenia sa rezistory delia na 2 základné skupiny:
Z hľadiska technológie výroby sa rozdeľujú na:
Pevné vrstvové rezistory
Pevné vrstvové rezistory sa skladajú z keramického nosného telieska obyčajne tvaru valca. Na jeho povrchu je nanesená odporová vrstva. Táto vrstva je tvorená buď uhlíkom (uhlíkové) alebo oxidom kovov alebo zliatin (metalizované). Rezistory s odporom väčším ako 4 kΩ majú dĺžku odporovej vrstvy zväčšenú vybrúsením drážky tvaru skrutkovice. Jej dĺžka dovoľuje pri výrobe nastaviť požadovaný odpor rezistora. Vývody rezistora tvoria pocínované drôty, ktoré sú v pozdĺžnom smere privarené na kovové čiapočky, nalisované na konce keramického telieska. Rezistory konštruované pre veľké výkony majú vývody v tvare priečne uložených spôn, vyrobených z kovového pocínovaného pásika. Povrch rezistorov sa chráni špeciálnymi lakmi alebo smaltami, prípadne zalisovaním do plastu.
Pevné drôtové rezistory
Drôtové rezistory sa vyrábajú navinutím odporového drôtu na nosné teliesko tvaru valca. Konce odporového drôtu sú privarené na vývody, ktoré majú podobnú konštrukciu ako vývody vrstvových rezistorov. Povrch drôtových rezistorov sa chráni vrstvou špeciálneho tmelu alebo smaltu, ktorý odoláva teplotám až niekoľko sto stupňov Celzia. Niektoré typy drôtových rezistorov pracujú pri teplotách povrchu až okolo 350 °C. Chladenie rezistorov sálaním je pri týchto teplotách veľmi účinné, takže ich rozmery môžu byť omnoho menšie ako rozmery vrstvových rezistorov konštruovaných pre rovnaké zaťaženie. Všetky bežné drôtové rezistory majú pomerne veľkú indukčnosť. Preto sú vhodné len na použitie v obvodoch s jednosmerným prúdom alebo striedavým prúdom s nízkou frekvenciou.
Rezistory s viac ako dvoma vývodmi
thumb|right|Obr. 1: Schéma rezistora s odbočkou thumb|left|Obr. 2: Schéma zapojenia potenciometra (vľavo) a trimra Tieto rezistory pracujú ako napäťové deliče. Delia sa na dve skupiny: Deliaci pomer A sa určuje podľa vzťahu
Niektoré typy drôtových rezistorov sa vyrábajú s odbočkami. Vývod odbočky, vytvorený z kovového pásika, obopína teliesko rezistora a dotýka sa svojím kontaktom odporového vinutia v mieste, ktoré nie je pokryté ochrannou vrstvou tmelu. Tieto rezistory nie sú zhotovené na presúvanie polohy odbočky.
Potenciometre
Potenciometre sú zložené z odporovej dráhy a bežca. Bežec, ktorý tvorí odbočku, možno plynulo posúvať pozdĺž odporovej dráhy. Posúvanie bežca otočných potenciometrov sa robí otáčaním osky, s ktorou je spojený bežec. Zmena polohy bežca posuvných potenciometrov nastane posúvaním unášača (páčka z plastu, s ktorou je spojený bežec) pozdĺž odporovej dráhy v priamom smere. Tvar odporovej dráhy je prispôsobený tomuto spôsobu posúvania bežca. Vyžaduje sa plynulosť priebehu odporovej dráhy, stabilita odporu, minimálny šelest pri regulácii, malý šum.
Vrstvové potenciometre
thumb|left|Potenciometer thumb|right|Závislosť deliaceho pomeru A od otočenia hriadeľa potenciometra V súčasnosti existuje viac materiálov, z ktorých sa vyrába odporová vrstva. Najčastejšie používané a najlacnejšie potenciometre majú odporovú dráhu vyhotovenú zo špeciálneho laku plneného sadzami. Dráha má malú odolnosť a životnosť potenciometra je krátka. Kvalitnejšie sú potenciometre, ktoré majú odporovú dráhu vyhotovenú z tvrdého uhlíka alebo cermetu (ceramic-metal). Tieto potenciometre majú veľkú stabilitu odporu, dlhú životnosť a malý šum.
Otočné potenciometre sa vyrábajú ako jednoduché (majú len jeden systém), dvojité(majú dva systémy v spojených puzdrách, regulované samostatne súosovo uloženými hriadeľmi) a tandemové (majú dva systémy v spojených puzdrách, ovládané súbežne jedným hriadeľom). Niektoré druhy potenciometrov majú vyvedenú jednu, prípadne niekoľko odbočiek. Podľa závislosti deliaceho pomeru A od uhla otočenia hriadeľa \alpha otočných potenciometrov alebo od polohy bežca posuvných potenciometrov rozoznávame potenciometre s rôznymi priebehmi odporovej dráhy.
Najdôležitejší je potenciometer s lineárnym priebehom a logaritmickým priebehom. Pri logaritmickom potenciometri je závislosť deliaceho pomeru od polohy bežca exponenciálna. Vhodný je na reguláciu veličín, ktorých závislosť od napätia je logaritmická (napr. hlasitosť). Zmena hodnôt týchto veličín je potom priamo úmerná uhlu otočenia hriadeľa alebo polohe bežca.
Odporové trimre
thumb|Rôzne typy odporových trimrov Odporové trimre sa vyrábajú len otočné. Od potenciometrov sa líšia tým, že nie sú vyhotovené na viacnásobné presúvanie polohy bežca. Odporovú dráhu tvorí vrstva odporového materiálu rovnakého zloženia ako pri vrstvových potenciometroch. Táto vrstva je nanesená na základnej platničke z tvrdého papiera alebo keramiky. Vývody sú prispôsobené na montáž do plošných spojov. Priebeh regulácie v závislosti od uhla otočenia je vždy lineárny. Precízne nastavenie hodnoty odporu umožňujú viacotáčkové trimre.
Drôtové potenciometre
Pre slaboprúdovú elektrotechniku sa vyrábajú otočné drôtové potenciometre. Ich odporová dráha je navinutá na izolačnej platničke tvaru podkovy. Vyrábajú sa s lineárnym priebehom.
Menovitý odpor rezistora
Menovitý odpor je predpokladaný odpor súčiastky udávaný v ohmoch. Menovitý odpor je na súčiastke vyznačený kódom vytvoreným skupinou číslic a písmen alebo farebnými pásikmi.
Bežne používané symboly: Písmeno je umiestnené na mieste desatinnej čiarky. Príklady: 0,1 Ω = R10, 33,2 MΩ = 33M2, 100 kΩ = 100K.
Farebné značenie
Štvorpásikové (5-pásikové pri presných rezistoroch) farebné značenie, definované normou IEC 62 (neskôr IEC 60062) v roku 1952, predstavuje v súčasnosti najbežnejší spôsob značenia hodnôt rezistorov s drôtovými vývodmi. Pozostáva zo štyroch (piatich) farebných pásikov, nanesených po celom obvode rezistora. Prvé dva (tri) pásiky určujú prvé dve (tri) číslice menovitej hodnoty, tretí (štvrtý) určuje násobiteľ a posledný štvrtý (piaty) toleranciu – maximálnu odchýlku od menovitej hodnoty.
Prvý pásik je bližšie pri okraji rezistora. Ak je tolerancia ±20 %, chýba štvrtý pásik.
thumb|right|Farebný kód na označenie rezistorov
Príklady farebného značenia
Rezistory z obrázku postupne zhora nadol: Ďalšie príklady:
Rady vyvolených čísel
thumb|Rad vyvolených čísel E12, zobrazený spolu s farebnými kódmi rezistorov
Rezistory (ale aj ďalšie elektronické súčiastky – kondenzátory, cievky) sa vyrábajú v radoch vyvolených čísel, deliacich interval 110 na 3, 6, 12, 24, 48, resp. 192 častí. Rady boli zvolené tak, aby pre danú toleranciu menovitej hodnoty (± 40, 20, 10, 5, … %) a ľubovoľnú zvolenú hodnotu existovalo vyvolené číslo, vzdialené maximálne o danú toleranciu. Rady vyvolených čísel pre hodnoty súčiastok sa označujú En (E3E192) a boli definované normou IEC 63 (neskôr IEC 60063). Predstavujú zaokrúhlené hodnoty členov geometrickej postupnosti s kvocientom, kde n ∈ {3, 6, 12, 24, 48, 96, 192}.
E3 (40 %):  10          22          47
E6 (20 %):  10    15    22    33    47    68
E12 (10 %): 10 12 15 18 22 27 33 39 47 56 68 82
E24 (5 %):  10 11 12 13 15 16 18 20 22 24 27 30 33 36 39 43 47 51 56 62 68 75 82 91
E48 (2,5 %): 100 105 110 115 121 127 133 140 147 154 162 169 178 187 196 205             215 226 237 249 261 274 287 301              316 332 348 365 383 402 422 442              464 487 511 536 562 590 619 649              681 715 750 787 825 866 909 953
E96 (1 %):  100 102 105 107 110 113 115 118 121 124 127 130 133 137 140 143             147 150 154 158 162 165 169 174              178 182 187 191 196 200 205 210              215 221 226 232 237 243 249 255              261 267 274 280 287 294 301 309              316 324 332 340 348 357 365 374              383 392 402 412 422 432 442 453              464 475 487 499 511 523 536 549              562 576 590 604 619 634 649 665              681 698 715 732 750 768 787 806              825 845 866 887 909 931 953 976
E192 (0,5 %) 100 101 102 104 105 106 107 109 110 111 113 114 115 117 118 120             121 123 124 126 127 129 130 132              133 135 137 138 140 142 143 145              147 149 150 152 154 156 158 160              162 164 165 167 169 172 174 176              178 180 182 184 187 189 191 193              196 198 200 203 205 208 210 213              215 218 221 223 226 229 232 234              237 240 243 246 249 252 255 258              261 264 267 271 274 277 280 284              287 291 294 298 301 305 309 312              316 320 324 328 332 336 340 344              348 352 357 361 365 370 374 379              383 388 392 397 402 407 412 417              422 427 432 437 442 448 453 459              464 470 475 481 487 493 499 505              511 517 523 530 536 542 549 556              562 569 576 583 590 597 604 612              619 626 634 642 649 657 665 673              681 690 698 706 715 723 732 741              750 759 768 777 787 796 806 816              825 835 845 856 866 876 887 898              909 919 931 942 953 965 976 988
Trojčíselný a štvorčíselný systém
náhľad|Trojčíselný systém značenia SMD rezistorov. 22×101=220 Ω náhľad|Štvorčíselný systém. 220×100=220 Ω
V trojčíselnom systéme, používanom pri rezistoroch pre povrchovú montáž (SMD), prvé dve čísla udávajú základnú hodnotu odporu a tretie číslo udáva počet núl na doplnenie (exponent n násobiteľa v tvare 10n). Štvorčíselný systém je obdobný: základnú hodnotu udávajú tri čísla a štvrté udáva počet núl, viď obrázky.
Pôvodne sa 3 čísla používali pre toleranciu 10 a 5 % a 4 čísla pre toleranciu 1 %. V súčasnosti tento zvyk nie je paušálne dodržiavaný. Väčšina SMD rezistorov má nezávisle od počtu čísel toleranciu 1 % a hodnotu z radu E24. Najlacnejšie 5 % rezistory sú často neoznačené, majú teda len čiernu plôšku.
Káhira (guvernorát)
Káhira je jeden z guvernorátov Egypta. Jeho hlavným mestom je hlavné mesto Egypta, Káhira.
Rezistor
Trojčíselný a štvorčíselný systém
Existujú aj špeciálne prípady kedy si systém nevystačí len s číslami, viď tabuľka: Z tabuľky je zrejmé, že písmeno R zastáva funkciu desatinnej čiarky a 0 Ω (prepojka) sa značí jednoducho ako 0, 000 resp. 0000.
Káhira (guvernorát)
Niekedy sa uvádza, že je mesto Káhira totožné s celým guvernorátom Káhira. Alternatívne sa uvádza, že je guvernorát Káhira (urbanisticky, t.j. nie vyslovene územnosprávne) rozdelený na 4 mestá: Káhira, Nová Káhira (=Al-Káhira al-Džadída), Aš-Šurúk a Madína Badr, pričom ale piate mesto - nové, zatiaľ nepomenované hlavné mesto Egypta - je vo výstavbe.
Rezistor
Systém EIA-96
náhľad|Systém EIA-96
S nástupom menších a presnejších rezistorov bolo potrebné vytvoriť kompaktnejšie značenie, čo viedlo k vzniku systému EIA-96. Je založený na rade E96, takto označené rezistory majú preto toleranciu 1 % (prípadne lepšiu). Označenie sa skladá z troch znakov. Prvé dva sú čísla reprezentujúce kód základnej hodnoty (nie hodnotu samotnú). Posledný znak je písmeno a predstavuje násobiteľ zakódovanej základnej hodnoty. Podľa tabuliek nižšie obrázok vpravo označuje rezistor s odporom 133 Ω (nie 13 Ω). Tabuľkami nižšie sa riadi väčšina výrobcov používajúcich systém EIA-96, existujú však aj výrobcovia používajúci mierne (odlišné písmená a pod.) alebo úplne odlišný systém, je preto vhodné riadiť sa podľa katalógového listu danej súčiastky.
Tolerancia menovitého odporu
Podľa tolerancie menovitého odporu sú rezistory zaradené do skupín, ktoré sa označujú písmenami alebo farebným kódom. Súmerná dovolená tolerancia ±0,1 % sa značí písmenom B. Iné príklady: ±0,25 % – C, ±5 % – J, ±20 % – M atď. Teda bude platiť: 2 Ω ±5 % = 2R0J, 3,3 MΩ ±2 % = 3M3G.
Prevádzkové zaťaženie rezistorov
thumb|right|Pomerné prevádzkové teplo rezistora v závislosti od teploty okolia Najväčšie dovolené zaťaženie rezistorov je určené najvyššou teplotou povrchu súčiastky, pri ktorej ešte nenastávajú zmeny jej odporu alebo znižovanie životnosti. Závisí od teploty prostredia, v ktorom rezistor pracuje a od spôsobu odvádzania tepla zo súčiastky.
Pomerné prevádzkové teplo rezistora
Najväčšie dovolené napätie
Pre jednotlivé vyhotovenie rezistorov udáva výrobca najväčšie dovolené napätie merané medzi jeho vývodmi. Pri prekročení tohto napätia sa môže súčiastka napäťovo poškodiť. Pre miniatúrne vrstvové rezistory je najväčšie dovolené napätie 100 V, pre metalizované rezistory 0,25 W je to 250 V, pre metalizované rezistory 0,5 W je toto napätie 350 V atď. Pre drôtové rezistory je dovolené napätie podľa typu 500 až 1 500 V. Dovolené napätie značne obmedzuje prevádzkové zaťaženie rezistorov s veľkými odpormi. Napríklad 100 V sa dosiahne na rezistore s odporom 1 MΩ už pri výkone 0,01 W, čo je 10× menší výkon, ako je dovolené prevádzkové zaťaženie uvedeného typu rezistora. Dovolené napätie v prípade rezistorov s pomerne malými hodnotami nie je hodnotou, do ktorej je automaticky možné ich priame trvalé pripojenie na napätie; vždy sa musí tiež skontrolovať a zabezpečiť neprekročenie výkonového zaťaženia.
Teplotný súčiniteľ odporu rezistora
Tento súčiniteľ dovoľuje určiť zmenu odporu rezistora zmenou jeho teploty. Určuje najväčšiu pomernú zmenu odporu súčiastky zodpovedajúcu vzrastu teploty o 1 °C v rozsahu teplôt, pri ktorých je táto zmena vratná. Uhlíkové rezistory majú teplotný súčiniteľ záporný (−0,7 až −1).10−3K−1. Zloženie odporovej vrstvy metalizovaných rezistorov sa zvolí tak, aby ich teplotný súčiniteľ bol podľa možností malý.
Šumové napätie
Vplyvom nerovnomerného pohybu elektrónov vnútri materiálu súčiastky vznikajú medzi vývodmi malé, časovo nepravidelné zmeny potenciálu. Keby sa tieto zmeny zosilnili a priviedli ako signál do reproduktora, bolo by počuť charakteristický zvuk, ktorý sa nazýva elektronický šum. Príčinou šumu je šumové napätie, ktoré má 2 hlavné zložky: tepelné šumové napätie a povrchové šumové napätie.
Povrchové šumové napätie závisí od veľkosti jednosmerného napätia U pripojeného na rezistor. Vyjadruje sa v μV na 1 V pripojeného napätia (μV.V-1). Jeho efektívna hodnota je pre metalizované rezistory 0,05 až 1 μV.V-1. Pre uhlíkové rezistory sa vypočíta zo vzťahov:
(pre rezistory typu I)
Označenie typu I a II sa uvádza v katalógoch, typ I má zaručenú väčšiu stálosť odporu. Pretože na vznik šumového napätia treba, aby časovo nerovnomerný prechod elektrónov časťou obvodu vyvolal medzi dvoma bodmi obvodu zodpovedajúce rozdiely potenciálov, vzniká šumové napätie na všetkých reálnych odporoch. Šumové napätie vzniká aj na spojovacích vodičoch, na aktívnych súčiastkach a pod. Šumové napätie sa privádza k užitočnému signálu, ktorý prechádza obvodom. Ak je užitočný signál slabý, ťažko ho možno oddeliť od šumového napätia. Preto je veľkosť šumového napätia činiteľom, ktorý obmedzuje dosiahnuteľnú citlivosť elektronických zariadení.
Zapojenie rezistorov
thumb|right|Model reálneho odporu
Reálny odpor
Reálny odpor má okrem odporu aj parazitnú paralelnú kapacitu a sériovú indukčnosť (najvyššiu spravidla drôtové rezistory, ďalej vrstvové so špirálovou drážkou a najnižšiu rezistory so súvislou odporovou vrstvou, označované aj ako rezistory s potlačenou indukčnosťou resp. bezindukčné rezistory). Závisí od frekvencií a tvarov signálov v obvode, nakoľko treba s týmito parazitnými vlastnosťami rezistorov pri návrhu počítať.
Sériové zapojenie
thumb|left|Sériové zapojenie rezistorov Sériovo sa spájajú rezistory tak, že sa spojí koniec 1. rezistora so začiatkom 2. rezistora, koniec 2. rezistora so začiatkom 3. atď. Pre takéto zapojenie sa celkový odpor rezistorov rovná súčtu veľkostí odporov jednotlivých rezistorov (pre N rezistorov): Výsledná vodivosť zapojenia je:
Paralelné zapojenie
thumb|left|Paralelné zapojenie rezistorov Paralelné zapojenie znamená, že sa do jedného uzla spoja začiatky a do druhého konce jednotlivých rezistorov. Pre toto zapojenie N rezistorov sa celkový odpor určí zo vzťahu:
Výsledná vodivosť zapojenia je:
Pre paralelné zapojenie dvoch rezistorov možno použiť zjednodušený vzťah:
Sériovo-paralelné zapojenie
thumb|Sério-paralelné zapojenie rezistorov Skladá sa zo sériových a paralelných spojení. Celkový odpor pre toto zapojenie je:
Zložitejšie zapojenia
Napäťové a prúdové pomery v komplikovanejších obvodoch obsahujúcich rezistory je možné analyzovať pomocou Kirchhoffových zákonov a Ohmovho zákona.
Lockout v NHL
Lockout v NHL je prerušenie hokejovej súťaže. K prvému, ale krátkemu iba desaťdňovému, prišlo pred play-off v roku 1992. Sezóna 1994/1995 sa začala s oneskorením a ročník 2004/2005 sa pre rokovania o kolektívnej zmluve nehral vôbec.
Lockout v sezóne 2004/05
Lockout NHL v sezóne 2004/05 bol historicky prvou a dosiaľ jedinou celosezónnou výlukou niektorej z hlavných severoamerických športových súťaží. Začal sa 16. septembra 2004 a trval 10 mesiacov a šesť dní. Sezóna bola zrušená (tzv. lockout) kvôli nedohode medzi NHL a organizáciou zastupujúcou profesionálnych hráčov NHLPA (National Hockey League Players Association) o kolektívnej zmluve. Počas lockoutu hral veľký počet hráčov NHL (388), vrátane slovenských, v európskych hokejových súťažiach. Do Ruska zamierilo 78 hráčov, vo Švédsku ich pôsobilo 78 a v Česku 51. V tejto sezóne sa výrazne zvýšila aj kvalita slovenskej extraligy, kde si zahrali mená ako Pavol Demitra, Marián Hossa, Marián Gáborík (všetci Dukla Trenčín), Miroslav Šatan, Ľubomír Višňovský (obaja Slovan Bratislava), Michal Handzuš, Richard Zedník, Vladimír Országh (všetci HKm Zvolen) či Ladislav Nagy a Martin Štrbák (HC Košice). Nová kolektívna dohoda bola podpísaná až 22. júla 2005, čo umožnilo riadny štart sezóny 2005/06.
Kamila Skolimowská
Kamila Skolimowská (* 4. november 1982, Varšava, Poľsko – † 18. február 2009, Vila Real de Santo António, Portugalsko) bola poľská atlétka, ktorá sa venovala hodu kladivom. Na Letných olympijských hrách 2000 v Sydney získala v tejto disciplíne zlatú medailu. Mala vtedy 17 rokov.
Smrť
Zomrela 18. februára 2009 po tréningu v posilňovni, po tom, ako jej prišlo náhle zle. Szymon Ziółkowski, jej spolutrénujúci, zavolal sanitku. Kamila sa dostala do sanitky sama. V nej omdlela a o hodinu neskôr v nemocnici zomrela. Podľa lekárov bol na príčine infarkt. Deň pred smrťou sa sťažovala tréningovým partnerom na bolesti nôh.
All Summer Long
„All Summer Long“ je skladba amerického speváka Kida Rocka. Bola vydaná v roku 2008 ako tretí singel z jeho deviateho štúdiového albumu Rock N Roll Jesus. Základom skladby je skladba „Werewolves of London“ od Warrena Zevona a „Sweet Home Alabama“ od Lynyrd Skynyrd a s nápadom mashupu prišiel Mike E. Clark. Skladba dosiahla #1 v ôsmich krajinách Európy a v Austrálii, vrátane Spojeného kráľovstva a dokonca sa dostal do country rádia, čo je jeho prvý top-ten country hit. Tiež bola skladba spievaná rapperom Lilom Waynom v roku 2008 počas MTV Music Awards.
História Athletic Club
Athletic Club je španielsky futbalový klub so sídlom v Bilbau v Baskicku. Patrí medzi zakladajúcich členov španielskej najvyššej futbalovej súťaže Primera División, ktorá je tiež známa ako La Liga. Athletic vyhral La Ligu osemkrát a v historických tabuľkách tejto súťaže mu patrí tretie miesto hneď za velikánmi španielskeho klubového futbalu, Realom Madrid a FC Barcelona. Podobne ako tieto dva kluby nikdy nezostúpil z La Ligy do nižšej súťaže.
La Hérie
La Hérie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
História Athletic Club
Počiatky (1898-1913)
Athletic Club vznikol v Baskickom meste Bilbao v období industrializácie. Na konci 19. storočia bolo Bilbao malým mestom s čulým hospodárskym a obchodným ruchom, ktoré malo otvorené dvere pre rôznorodé priemyselné a finančné aktivity.
Bilbao tých rokov malo všetko potrebné na to, aby prijalo nový druh športu, futbal. Rozvoj športu v Bilbau však nebol ničím výnimočný a záujem oňho rástol predovšetkým preto, že to bolo módou. Obyvatelia mesta boli priťahovaní ku všetkému, čo prichádzalo z iných krajín Európy, zvlášť mali slabosť pre všetko "anglické", keďže sa v meste šírila "anglománia".
La Hérie
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
História Athletic Club
Počiatky (1898-1913)
V Bilbau bývala početná skupina cudzincov, ktorej prítomnosť uľahčovala včlenenie zvykov, ktoré boli dovtedy ľuďom v Bilbau neznáme. Medzi týmito cudzincami boli aj baníci zo severovýchodu Anglicka a pracovníci lodeníc zo Sunderlandu, Southamptonu a Portsmouthu. Anglickí robotníci priniesli so sebou, podobne ako do iných častí sveta, futbal. Radi si ho zahrali a tak založili futbalový klub s názvom Bilbao Football Club.
left|thumb|Ihrisko Lamiako V tomto období boli mladíci pochádzajúci z rodín Baskickej strednej vrstvy v Anglicku na štúdiu a počas svojho pobytu v Británii si obľúbili futbal. Keď sa vrátili do Bilbaa, ich záujem o futbal neochladol. V roku 1884 miestne noviny Noticiero Bilbaíno uverejnili článok s výzvou na uskutočnenie futbalového zápasu medzi týmito študentmi a Anglickými prisťahovalcami. Zápas sa uskutočnil 3. mája 1894 na miestnom ihrisku Lamiako s veľmi nepriaznivým výsledkom pre miestnych študentov 0-6. Neskôr sa podarilo zorganizovať viac takýchto zápasov.
La Hérie
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
História Athletic Club
Počiatky (1898-1913)
V roku 1898, skupina študentov a nadšencov futbalu, ktorá sa stretávala na Zamacoisovom gymnáziu, aby si spolu zahrala futbal, dala podnet k vzniku futbalového tímu, v tom čase ešte bez právnej registrácie a nazvali ho Athletic Club, použijúc anglický pravopis. Neskôr 5. apríla 1901 bol klub aj právne založený na ustanovujúcom zhromaždení v kaviarni Café Garcia.
Hlavným rivalom Athletica bolo práve Bilbao FC. Počet divákov, ktorí cestovali vlakom na ihrisko Lamiako, aby si pozreli zápasy Athletica bol zápas od zápasu vyšší, niekedy dosiahol až 3-tisíc. Na niektoré zápasy prišlo toľko ľudí, že zaplnili aj jazdeckú tréningovú dráhu v okolí ihriska.
Príležitosť na získanie prvej trofeje pre klub prišla v roku 1902, keď sa pri príležitosti korunovácie kráľa Alfonsa XIII. organizoval futbalový turnaj Copa de la Coronación (slovensky: Korunovačný pohár). Tento turnaj vyhral Club Bizcaya, ktorý bol pre tento turnaj sformovaný z hráčov Athletic Club a Bilbao FC, potom čo porazil Espanyol 5-0, klub New Foot-ball de Madrid 8-1 a FC Barcelona 2-1.
Na mimoriadnom zhromaždení členov klubu Bilbao FC v roku 1903 jeho predstavenstvo rozhodlo o jeho rozpustení a zlúčení všetkých členov s Athleticom. Dátum založenia klubu Athletic Bilbao je do dnes predmetom diskusií futbalových historikov. Klub uvádza svoje založenie v roku 1898, ale iní tvrdia, že ku skutočnému založeniu došlo až v roku 1901 alebo 1903.
right|thumb|Zostava Athletic Club z roku 1903 V roku 1903 baskickí študenti založili aj Athletic Club de Madrid, ktorý sa neskôr preformoval do súčasného Club Atlético de Madrid. V tom istom roku Athletic prekonal vážnu krízu, keď sa zvažovalo aj jeho zrušenie. Kritické obdobia klubu v jeho počiatkoch sú veľmi úzko zviazané s úspechmi, víťazstvami v Copa del Rey (slovensky: Kráľovský pohár) v rokoch 1903, 1904, 1910 a 1911.
V roku 1907 opätovne ožil Club Bizcaya, teraz vytvorený z hráčov Athletica a Unionu Vizcaino, aby odohral zápasy Copa del Rey. Klub sa dostal až do finále, v ktorom podľahol Madridu FC 0-1.
Časom sa objavili hráči, ktorí sa stali legendami klubu, ako Belauste alebo Pichichi. Pichichi bol skutočnou hviezdou tímu a veľmi produktívnym strelcom. Dnes nesie jeho meno ocenenie pre najlepšieho strelca La Ligy v jednotlivých sezónach.
Hráči klubu sprvoti nosili dresy s modrými a bielymi pruhmi, ale v roku 1910 došlo k zmene, keď modrá bola zamenená za červenú. Existuje niekoľko vysvetlení, čo k tomu viedlo. Najrozšírenejším je teória, že to bolo s úcty k Sunderlandu a Southamptonu, mestám odkiaľ pochádzali Angličania, ktorí prispeli k rozvoju futbalu v meste. Ďalšou alternatívou je, že jeden člen klubu bol poslaný do Anglicka kúpiť väčší balík dresov s dovtedy používanou modro-bielou kombináciou, ale nemohol ich zohnať a tak sa namiesto toho vrátil s balíkom červeno-bielych.
Najpravdepodobnejším vysvetlením však je, že v tom čase sa dresy s červenými a bielymi pruhmi dali vyrobiť veľmi lacno, keďže táto farebná kombinácia sa bežne používala k výrobe poťahov na posteľné matrace. Látka používaná pri ich výrobe sa ľahko dala prešiť na futbalové dresy. Oba kluby, Athletic Bilbao aj Athletic Madrid, v svojich počiatkoch hrali v dresoch s modrými a bielymi pruhmi a práve objavenie lacnej možnosti na výrobu dresov ich presvedčila k zmene. Madridský klub sa odhodlal k tejto zmene skôr, preto sa stali známi aj ako Los Colchoneros (slovensky: výrobcovia matracov). Predtým iba jeden tím používal farebnú kombináciu s červeno-bielymi pruhmi, Sporting de Gijón, od roku 1905.
Ihriská, ktoré klub používal, najprv Lamiako (Leioa) a od roku 1910 Jolaseta (Getxo), nezodpovedali požiadavkám, ktoré si vyžadoval rastúci počet fanúšikov. Klub tiež viackrát vyhral Copa del Rey, mal v tíme hviezdnych hráčov a tak potreboval trvalý a dôstojný domovský stánok.
Dňa 20. januára 1913, počas úradovania prezidenta Alejandra de la Sota, bol položený základný kameň nového štadióna pri kostole San Mamés, o sedem mesiacov neskôr, v auguste toho istého roku, bol štadión slávnostne otvorený. Prvý zápas na novom štadióne sa odohral 21. augusta 1913 medzi Athleticom a Racingom Irún so zmierlivým výsledkom 1-1. Seve Zuazo mal česť urobiť prvý výkop a Pichichi bol autorom prvého gólu Rojiblanco (slovensky: červeno-bielych) v "Katedrále".
Pichichi a Fred Pentland (1913-1929)
Už pred slávnostným otvorením štadióna San Mamés v roku 1913 bol Athletic Club považovaný za najlepší klub v krajine. Nielen preto, že mal skutočne závideniahodný tím, veď prezývka Athletica "levy" pochádza práve z tohto obdobia, ale aj preto, že mal najlepších trénerov priamo z Anglicka.
Napríklad tréner Barnes priniesol do klubu povzbudzujúceho tímového ducha, dôraz na zlepšenie výkonov jednotlivých hráčov, vycibrenie techniky, disciplínu a poriadok. S takýmito základmi sa čoskoro dostavili aj športové úspechy: víťazstvá v oblastných majstrovstvách, ako aj v troch po sebe idúcich sezónach Copa del Rey 1914 až 1916. K najväčším hviezdam v tom čase patrili brankár Ibarreche, obrancovia Solaun a Hurtado, stredopoliari Eguía, Belauste a jeho brat Ramon, útočníci Iceta, German, Apón, Zuazo a Rafaelo Moreno, prezývaný "Pichichi".
Všetky zápasy vyvolávali u divákov očakávania, ale obzvlášť tie s baskickými tímami, predovšetkým Arenas de Getxo, Racing a Sporting de Irún a Real Sociedad, ale tiež tie hrané vo Vianočnom období proti zahraničným klubom, ktoré dávali možnosť sledovať hru iných futbalových škôl.
Po úspešných rokoch 1914 až 1916 Athletic čakal na ďalšiu veľkú trofej 5 rokov. V sezóne 1919/20 vyhral oblastné majstrovstvá a potom s vynoveným tímom Copa del Rey v roku 1921. V tom istom roku prišiel z Racingu Santander do klubu nový tréner, Fred Pentland. Athletic pod jeho vedením získalo víťazstvo v Copa del Rey v roku 1923. Pentland zásadne zmenil spôsob hry Athletica, keďže uprednostňoval hru na krátke prihrávky. V roku 1927 odišiel z Athletica a trénoval Athletic Madrid, Real Oviedo a Španielsku reprezentáciu, aby sa neskôr v roku 1929 opäť vrátil do klubu.
V priebehu dvadsiatych rokov dvadsiateho storočia dosiahli hráči Athletica aj medzinárodné uznanie. Bolo to pri príležitosti Olympijských hier v Antverpách, kde Španielska národná reprezentácia získala strieborné medaily, práve s významnou podporou hráčov Rojiblanco. Medzi nimi boli Jose Mari Belausteguigoitia, Sabino Bilbao, Rafael Moreno "Pichichi", Txomin Acedo a Sesumaga.
Koncom 20. rokov, keď vedenie klubu sídlilo v La Alcazaba a počet jeho členov presahoval 2-tisíc, nadišiel čas zmien. Futbal sa stal najpopulárnejším športom v Španielsku, jeho profesionalizácia bola neodškriepiteľným faktom a logickým vyvrcholením bolo zrodenie španielskej najvyššej futbalovej súťaže, La Ligy.
Najúspešnejšie obdobie (1929-1937)
Rok 1929 bol historickým míľnikom pre španielsky futbal, v jeho priebehu sa odohrala prvá sezóna španielskej futbalovej ligy. Sprvoti bol zrod tejto súťaže predmetom silnej kritiky. Jej odporcovia tvrdili, že množstvo zápasov v krátkom slede bude fanúšikov nudiť. Opak však bol pravdou. Nasledujúca sezóna 1929/30 vstúpila do histórie klubu, bola prvou, v ktorej hráči Rojiblanco získali double, víťazstvo v La Lige a Copa del Rey zároveň.
Celoštátna liga sa čoskoro stala atraktívnou a odsunula bokom ostatné zápasy, ako oblastné majstrovstvá, priateľské zápasy, zahraničné zájazdy a pod. Každá sezóna bola v centre pozornosti futbalovej verejnosti. Na začiatku tvorilo La Ligu desať tímov, baskické kluby Athletic Club, Arenas de Getxo, Real Sociedad a Real Unión, katalánske FC Barcelona, Espanyol a CE Europa, madridské Real Madrid a Athletic Club Madrid a kantábrijský klub Racing de Santander.
left|thumb|Bata V čase založenia La Ligy sa Athleticu podarilo vytvoriť bezpochyby jeden z najlepších tímov v jeho histórii, ktorý dosiahol množstvo úspechov, 4-krát vyhral La Ligu, 4-krát Copa del Rey, 6-krát oblastné majstrovstvá a 2-krát Baskický pohár. V priebehu ôsmich rokov tento tím získal 16 oficiálnych titulov, dosiahol mnohé veľké víťazstvá a rekordy, niektoré z nich sa nepodarilo prekonať dodnes. Napríklad vyhral Copa del Rey štyrikrát v rade v rokoch 1930 až 1933, v rokoch 1930, 1931 získal double a v rokoch 1932 a 1933 skončil v lige na druhom mieste. V roku 1931 Athletic porazil FC Barcelona 12-1, čo je najvyššia výhra v histórii La Ligy. Bata dal v tomto zápase 7 gólov. Bolo to najúspešnejšie obdobie klubu v jeho histórii, o ktoré sa zaslúžili tréner Pentland a hráči Blasco, Castellanos, Urkizu, Garizurieta, Mugerza, Unamuno, Lafuente, Iraragorri, Chirri, Bata, Gorostiza, Roberto a Cilaurren.
Tento tím bol výhradne tvorený hráčmi z mládežníckej liahne Athletica a hráčov baskického pôvodu z iných klubov, čo je štandardom až dodnes. Z iných klubov do Athletica prestúpili, Blasco (1926) z Acera, Unamuno (1927) a Roberto Echevarria (1928) z Alavésu, Lafuente (1927) a Bata (1929) z Barakalda, Gorostiza (1929) a Cilaurren (1932) z Arenas de Getxo a z rezervného tímu prišli Chirri (1925), Garizurieta (1927), Ispizua (1928) a Iraragorri (1929).
Anglický trénersky dirigent Mister Fred Pentland si zaslúži osobitnú zmienku. Sedel na lavičke tímu v dvoch obdobiach (1922-1925; 1929-1933) a získal s ním najviac oficiálnych titulov zo všetkých trénerov, celkovo 12. Neodmysliteľne k nemu patrila cigara a tvrdý klobúk, bol výraznou osobnosťou predvojnového Bilbaa.
Futbal bol už vtedy profesionálnou záležitosťou a hráči Athletica dostávali v priemere 750 pesiet mesačne a príplatok 5 pesiet za každé víťazstvo. Jedine veľkorysý Carmelo Goyenechea, ktorý ukončil kariéru po sezóne 1928/29, bol amatérom. Klub získaval financie cez členské poplatky a z predaja lístkov. Napríklad v skvelej sezóne 1929/30 bol zisk 172 482 pesiet, čo predstavenstvo klubu použilo na rozšírenie hlavnej tribúny štadióna San Mamés o 400 miest. Keď neskôr prišlo náročnejšie obdobie, aby klub nemusel predať svoje talenty, predstavenstvo vymyslelo Deň klubu. Pri tejto príležitosti sa 22. júla 1932 konalo verejné zhromaždenie a výťažok z tohto dňa bol určený na podporu klubu. V roku 1934 mal klub 4 044 členov.
Koniec úspešného obdobia prišiel rýchlo, neočakávane a veľmi rozhodne s občianskou vojnou, a kvôli tomuto konfliktu neprebehla ani potrebná generačná výmena hráčov.
Občianska vojna a povojnové obdobie (1937-1954)
Občianska vojna zasiahla aj Athletic. Mnohí z hráčov sa pridali k povstaleckej armáde "pro-aviación Euzkadi". V tomto období sa tiež podarilo sformovať Baskický národný futbalový tím, ktorý bol na turné po Európe a Amerike. Počet viac ako 3000 členov klubu pred vojnou sa zmenšil na 587. Ľudia v Španielsku mali existenčné problémy a futbal ustúpil na čas do úzadia ich záujmu. Postupne sa však veci vracali k normálu.
Možno jedným z najväčších úspechov v histórii Athletica bola úspešná obnova tímu po občianskej vojne. Majstrovský tím predvojnového obdobia sa už nedal nanovo zložiť a bolo nevyhnutné vytvoriť nový tím, ktorý by bol schopný dosiahnuť rovnaké športové úspechy ako jeho predchodcovia. Iba niektorí hráči si mohli opäť obliecť červeno-biely dres Athletica ako Gorostiza, Oceja, Unamuno, Garate a Urra. Nábor nových hráčov bol spojený s organizáciou turnaja medzi baskickými klubmi, ktoré mali najmenej päť členov svojho kádra mladších ako 17 rokov. Ako bolo zrejmé z tohto turnaja, zdravie mladých hráčov bolo na dobrej úrovni a tak Athletic angažoval Bertoliho, Paniza, Arqueta, Gainza, Zarra a Irionda. Tento postup pri nábore nových hráčov umožnil klubu sformovať silný tím. Vytvorenie tohto tímu podnietilo mnohých bývalých členov k návratu, a tak v sezóne 1940/41 mal klub už okolo 1500 registrovaných členov.
V roku 1941 musel klub zmeniť svoj názov na Atlético Club, aby rešpektoval nariadenie vydané vládou generalisima Franca, ktoré zakazovalo používanie nešpanielskych názvov a tiež mal vyvrátiť tradíciu angažovania len baskických hráčov.
Povojnový tím vyhral La Ligu v sezóne 1942/43 a v rokoch 1943, 1944, 1945 a 1950 zvíťazil v Copa del Rey (v tom období s názvom Copa del Generalisimo). Taktiež skončil trikrát na druhom mieste v lige a rovnako trikrát bol neúspešným finalistom Copa del Rey. Athletic bol na správnej ceste, mal za sebou silnú podporu fanúšikov, čo vidieť z pôsobivých privítaní pri oslavách titulov a bol označovaný za Kráľa Copa del Rey, keďže bol v siedmich finále za trinásť rokov. Slovami známeho novinára Monchina: "Finále? To bude hrať Athletic a nejaký iný tím."
Bolo to obdobie útočnej línie v zložení Iriondo, Venancio, Panizo, Zarra a Gainza, hráčov ako Lezama, Oceja, Bertol, Ortuzar, Mieza, Arqueta, Ortiz, Garate, Celaya a Unamuno. Za úspechmi bol tímová práca, ale aj individuálne schopnosti jednotlivcov. Zarra, najlepší útočník v histórii La Ligy, získal 6-krát Pichichi - ocenenie pre najlepšieho strelca sezóny. V priebehu trinástich sezón nastrieľal celkovo 294 gólov vo všetkých súťažiach za Athletic, k tomu 20 ďalších za reprezentáciu Španielska. Jeho 38 gólov zo sezóny 1950/51 je stále neprekonaným rekordom La Ligy. Panizo bol hráč, ktorý zmenil koncepciu ponímania hry a Gainza zase bol skvelý krídelník.
Nároky na kluby hrajúce v La Lige z roka na rok rástli, keďže v sezóne 1939/40 bola La Liga rozšírená na 12, v sezóne 1942/43 na 14 a v sezóne 1951/52 na 16 tímov. Do klubu začali tiež prichádzať prví cudzinci, Kubala, Ben Barek, Di Stéfano a pod.
Počas týchto rokov došlo k zásadným zmenám aj na štadióne. Na hlavnej tribúne bolo vybudované jedno celé nové poschodie bez akýchkoľvek oporných stĺpov a s dominantným vzorom nad ním, ktorí sa stal od sezóny 1952/53 symbolom štadióna, "oblúk San Mamés".
Santa Maria de Lezama (1954-1973)
V sezóne 1953/54 sa dostavil pokles formy a prišiel aj ústup z pozícií. Nastalo prechodné obdobie, onedlho však tím posilnili noví hráči ako Arieta, Carmelo Uribe, Mauri, Maguregui, ktorých pôsobenie pri Rojiblanco umožnilo nadviazať na úspechy klubu.
Generačná výmena prebehla bez problémov a hoci už súčasťou tímu neboli hráči ako Lezama, Celaya, Oceja, Nando, Bertol, Mieza, Garate, Iriondo, Venancio, Zarra a Panizo, bol starostlivo zložený nový tím a to vďaka mládežníckej liahni. Tento tím zložený Fernandom Daučíkom tvorili Carmelo, Orue, Canito, Garay, Mauri, Maguregui, Arteche, Marcaida, Arieta, Uribe a skvelý Piru Gainza.
Onedlho sa dostavili aj výsledky, víťazstvo v La Lige v sezóne 1955/56, dvakrát zisk Copa del Rey v rokoch 1955 a 1956, oficiálny debut v európskych pohárových súťažiach, kde Athletic odohral skvelý zápas proti Manchestru United v Pohári európskych majstrov. Neskôr v roku 1958 zvíťazili vo finále Copa del Rey proti európskemu futbalovému kráľovi - Realu Madrid - na štadióne Santiaga Bernabeu v Madride.
V priebehu šesťdesiatych rokov umožnil klub angažovanie hráčov, ktorý síce mali baskický pôvod, ale nenarodili sa v Baskicku. Takým hráčom bol napríklad Armando Merodio narodený v Barcelone. Tiež bolo umožnené hrať v klube hráčom, ktorý sa narodili v Baskicku, ale neboli Baskovia. Napríklad Jesus María Pereda, Miguel Jones a José Eulogio Gárate boli uznaní za naturalizovaných Baskov.
V šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch klub už nebol taký úspešný a získal len dvakrát Copa del Rey v rokoch 1969 a 1973 a ligový pohár v sezóne 1969/70. V tomto období sa podarilo podniknúť oficiálne kroky k založeniu mládežníckej akadémie. Mládežnícky tím bol oficiálne vytvorený v roku 1961 a klubové "béčko" Bilbao Athletic bolo založené v roku 1964. Otvorenie futbalovej akadémie v Santa Maria de Lezama v roku 1970 bolo pre klub veľmi dôležité a hlavne umožnilo podporu mládežníckych tímov, čo bolo predpokladom športových úspechov v budúcnosti.
Mládežnícky tím Athletica získal Copa del Rey v rokoch 1962 až 1967 a niektorí z týchto mladých hráčov posilnili prvý tím Athletica. Medzi nimi vynikal Txetxu Rojo, ktorý odohral za mládežnícky tím dve sezóny a od sezóny 1965/66 sa stal stabilným členom kádra prvého tímu a zostal jeho súčasťou až do sezóny 1981/82. V historických tabuľkách klubu je na druhom mieste v celkovom počte odohraných zápasov za klub. Ďalšou legendou klubu je Jose Angel Iribar Kortajarena, ktorý odohral za klub 18 sezón (1962/63 až 1979/80), 467 zápasov, z toho 93 v Copa del Rey a 55 v európskych súťažiach. Tento brankár, ktorý nasledoval šľapaje iných skvelých brankárov klubu ako Ibarreche, Vidal, Blasco, Lezama a Carmelo, je dodnes fanúšikmi klubu považovaný za najlepšieho brankára klubu.
V tomto období získal štadión San Mamés vzhľad podobný tomu, ako vyzerá dnes. V roku 1957 bola vybudovaná južná tribúna, v roku 1961 severná, v roku 1964 bolo nainštalované osvetlenie a v roku 1972 bola postavená východná tribúna. Ak by sme do týchto zmien zahrnuli aj tie, ktoré prebehli pred majstrovstvami sveta vo futbale v roku 1982, tak štadión je v podstate taký istý ako dnes.
V roku 1973 oslavoval Athletic diamantové výročie svojej existencie a ako sa vyjadrili klubový historici, bolo to: "75 rokov športovej jednoty v službách Baskického futbalu."
Od 75. k 100. výročiu (1973-1998)
Po oslavách diamantového výročia a po získaní dvadsiateho tretieho titulu v Copa del Rey, si zodpovední uvedomili, že v klubovom futbale dochádza k zásadným zmenám. V minulosti hrali v španielskej lige cudzinci iba výnimočne. Od sezóny 1973/74 sa to však zmenilo, čo zásadne zmenilo jej ráz.
Začalo sa to možnosťou angažovania dvoch hráčov, neskôr sa dospelo k rozhodnutiu o voľnom pohybe futbalistov v Európe v súlade s Bosmanovým pravidlom, či k možnosti zaradenia hráčov, ktorí nie sú z Európy. Postupne bolo čoraz ťažšie zachovávať prestupovú filozofiu klubu a dosahovať úspechy.
Zároveň sa La Liga stávala z roka na rok náročnejšou, od sezóny 1972/73 bolo jej súčasťou 18, od sezóny 1989/90 až 20 a v dvoch sezónach 1995/96 a 1996/97 dokonca 22 klubov. Veľké kluby lanárili stále viac a lepších futbalistov zo zahraničia. Futbal sa zásadne menil, ale základná športová filozofia Athletica ostávala bezo zmeny.