cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esperanto
Po Nežnej revolúcii
V júli 2016 SKEF, so spoluorganizátormi, zorganizovala v Nitre 101. ročník Svetového kongresu esperanta. SKEJ pracuje na organizovaní 75. ročníku medzinárodného kongresu esperantskej mládeže, ktorý v 2019 prebehne v Liptovskom Hrádku.
Používatelia jazyka
Svetový esperantský zväz (UEA – Universala Esperanto-Asocio), ktorého členovia tvoria najaktívnejšiu časť esperantskej komunity, má svoje krajinské sekcie v 62 štátoch a individuálnych členov v takmer dvojnásobnom počte krajín. Počet predaných učebníc a členské štatistiky miestnych skupín ukazujú, že ľudí s aspoň minimálnymi znalosťami esperanta sú státisíce až milióny. Hovoriaci esperantom sa nachádzajú po celom svete, a to zo značnou koncentráciou v tak rozdielnych krajinách ako je Brazília, Bulharsko, Irán, Japonsko, Kuba či Madagaskar.
Francúzsko
Politický systém
Francúzsko je zakladajúcim členom Európskej únie a to veľkou mierou definuje francúzsku zahraničnú politiku.
Esperanto
Vyučovanie esperanta
Aj keď sa esperanto vyučuje na niektorých školách (v Česku napríklad na Masarykovej univerzite v Brne a Univerzite Palackého v Olomouci), najčastejšie sa ho ľudia učia ako samoukovia. Využívajú pri tom korešpondenčné alebo multimediálne kurzy, či už prostredníctvom papierovej alebo elektronickej pošty, internetových stránok ako je lernu!, alebo počítačových programov ako „Kurso de Esperanto”. Kurz esperanta pre anglicky hovoriacich na portáli Duolingo je prvým tamojším kurzom plánového jazyka. Často je esperanto vyučované v miestnych esperantských kluboch alebo krúžkoch záujmovej činnosti. Učebnice a učebné pomôcky pre samoukov sú dostupné vo viac ako 100 jazykoch.
Francúzsko
Politický systém
Francúzsko je ďalej členom SPC (Sekretariát pacifickej komunity, Secretariat of the Pacific Community) a COI (Komisia Indického oceána, Indian Ocean Commission). Francúzsko je takisto vedúcim členom Medzinárodnej organizácie Frankofónie (La Francophonie, International Organisation of Francophonie), ktorá združuje 51 po francúzsky hovoriacich štátov.
Esperanto
Oficiálne uznanie
náhľad|Esperanto je ako jediný umelý jazyk uznaným liturgickým jazykom rímskokatolíckej cirkvi Esperanto nie je oficiálnym jazykom žiadnej krajiny, aj keď na začiatku 20. storočia boli plány založenia Neutrálneho Moresnetu ako prvého esperantského štátu a na krátko existujúcom umelom Ružovom ostrove bol roku 1968 mikronárod, ktorý používal esperanto ako svoj oficiálny jazyk. Tento jazyk však slúži ako oficiálny pracovný jazyk niekoľkých (väčšinou esperantských) neziskových organizácií. Esperanto je tiež jediným schváleným umelým liturgickým jazykom katolíckej cirkvi. V roku 1924 bolo uznané ako jasný jazyk v telegrafii.
Francúzsko
Politický systém
Vo Francúzsku sídli Organizácia pre ekonomickú spolupráci a rozvoj (OECD) a UNESCO. Ďalej tu sídli Medzinárodný úrad pre miery a váhy (sústava jednotiek SI) a Interpol.
Esperanto
Oficiálne uznanie
31. októbra 2014 bolo esperanto zapísané na zoznam Poľského nehmotného kultúrneho dedičstva ako siedma položka.
Francúzsko
Doprava
thumb|[[TGV#Typy vlakov|TGV PSE v Lausanne ]]
Esperanto
Oficiálne uznanie
V roku 1954 Valné zhromaždenie UNESCO uznalo, že výsledky dosiahnuté esperantom sú v súlade s cieľmi tejto organizácie. Následne boli ustanovené oficiálne vzťahy medzi UNESCO a Svetovým esperantským zväzom, ktorý sa stal neštátnou členskou organizáciou kategórie B. Spolupráca medzi nimi pretrváva: Roku 1977 vystúpil generálny riaditeľ UNESCO Amadou-Mahtar M´Bow s prejavom na 62. Svetovom kongrese esperanta v islandskom Reykjavíku. V roku 1985 Valné zhromaždenie UNESCO vyzvalo členské štáty a medzinárodné organizácie ako k zavedeniu študijných programov o jazykovom probléme a esperante v školách, tak aj k preskúmaniu možnosti využitia tohto jazyka v medzinárodnom styku. Svetový esperantský zväz má tiež poradné vzťahy s Organizáciou Spojených národov (OSN), UNICEF, Radou Európy, Organizáciou amerických štátov a Medzinárodnou organizáciou pre normalizáciu.
Francúzsko
Železničná doprava
Železničná sieť Francúzska, ktorá spája je najdrahšou železničnou sieťou v západnej Európe a spravuje ju spoločnosť RFF. Vlaky osobnej dopravy prevádzkuje spoločnosť SNCF. Medzi vysokorýchlostné vlakové spojenie vo Francúzsku patria Thalys, Eurostar a TGV, ktoré pri komerčnom používaní na vysokorýchlostných tratiach dosahuje rýchlosť 270 – /h. Eurostar, spoločne s Eurotunnel Shuttle spája Francúzsko so Spojeným kráľovstvom cez Eurotunel. Francúzsko má železničné spojenie do všetkých susediacich štátov, okrem Andorry. Vnútroštátne spojenie je tiež veľmi dobre rozvinuté a nachádza sa tu tiež viacero podzemných železníc a električiek, ktoré dopĺňajú autobusovú dopravu.
Esperanto
Oficiálne uznanie
Európska politická strana Európa – Demokracia – Esperanto získala vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2004 vo Francúzsku 25 259 hlasov a v roku 2009 28 944 hlasov vo Francúzsku a 11 722 v Nemecku.
Francúzsko
Cestná doprava
Vo Francúzsku sa nachádza približne 893 300 kilometrov funkčných vozoviek. Diaľničná sieť meria približne 12 000 kilometrov. Paríž je obklopený najhustejšou sieťou ciest a diaľnic, ktoré spájajú všetky časti krajiny. Francúzske cesty taktiež zvládajú značnú medzinárodnú premávku, sú spojené s mestami susedného Belgicka, Luxemburska, Nemecka, Švajčiarska, Talianska a Španielska. Nie sú tu pravidelné registračné poplatky, či dane, ale za používanie diaľnic sa vyberá mýtne, okrem blízkosti veľkých obcí. Na novom trhu s automobilmi prevládajú národné značky, akými sú Renault (27 % zo všetkých áut predaných v roku 2003), Peugeot (20,1 %) a Citroën (13,5 %). Vyše 70 % nových predaných áut v roku 2004 bolo na naftový pohon, čo je oveľa viac než tých na pohon benzínu a LPG. Vo Francúzsku sa tiež nachádza najvyšší most na svete Millauský viadukt a viacero dôležitých mostov, ako napríklad Pont de Normandie.
Esperanto
Oficiálne uznanie
Európska esperantská únia predložila v apríli 2012 Európskej komisii jednu z prvých európskych občianskych iniciatív, ktorá navrhuje doplniť európsku hymnu slovami v esperante a umožniť tak občanom EU spievať ju spoločne a posilniť tým európsku identitu pri zachovaní identít národných.
Francúzsko
Letecká doprava
Nachádza sa tu približne 478 letísk a pristávacích plôch. Najväčším a najdôležitejším letiskom je letisko Charlesa de Gaulla, ktoré sa nachádza blízko Paríža. Toto letisko je tiež centrom francúzskych národných aeroliniek – Air France.
Esperanto
Oficiálne uznanie
Na základe uznesenia mestskej rady nesie od 11. júla 2006 nemecké mesto Herzberg am Harz oficiálne označenie mesto esperanta (Herzberg am Harz – die Esperanto-Stadt/La Esperanto-urbo). S tým je spojené usporadúvanie kultúrnych a vzdelávacích činností súvisiacich s esperantom, ako aj partnerstvo s poľským mestom Góra uskutočnené na základe esperanta.
Francúzsko
Vodná doprava
Vo Francúzsku sa nachádza 10 väčších prístavov, najväčší sa nachádza v Marseille.
Esperanto
Stretnutia a cestovanie
náhľad|Stretnutie esperantistov z partnerských miest Viedne (Bratislava, Brno a Budapešť) náhľad|Účastníci Letnej školy esperanta 2010 v Nitre Každoročne sa koná niekoľko stoviek podujatí, na ktorých účastníci komunikujú v esperante. Podujatia bývajú všeobecné aj špecializované na určitú tému, napríklad vedecký KAEST, mládežnícke IJK, alebo vzdelávací SES. Mnohé z nich možno nájsť v úplnom kalendári esperantských podujatí.
Francúzsko
Slováci, ktorí tu pôsobili
Milan Rastislav Štefánik
Esperanto
Stretnutia a cestovanie
Najväčšími sú Svetové kongresy esperanta organizované každoročne od roku 1905 (s výnimkou rokov svetových vojen) – naposledy usporiadané v mestách Hanoj (Vietnam, 2012), Reykjavík (Island, 2013) a Buenos Aires (Argentína, 2014). Ďalší je plánovaný v Lille (Francúzsko, 2015). V rokoch 1921 a 1996 bola hosťujúcim mestom Svetového kongresu Praha. Prvýkrát sa na Slovensku uskutoční 101. svetový kongres esperanta v roku 2016 v Nitre.
Od roku 1938 sa každoročne, s výnimkou obdobia 2. sv. vojny, koná aj Medzinárodný kongres esperantskej mládeže – v roku 2013 sa uskutočnil v Nazarete (Izrael), v 2014 vo Fortaleze (Brazília). V krajinách susediacich so Slovenskom bol nedávno v Kyjeve (Ukrajina, 2011), Liberci (Česko 2009), Szombathely (Maďarsko, 2008) a v Zakopanom (Poľsko, 2005). Ďalšie sa uskutočnia vo Wiesbadene (Nemecko, 2015) a vo Vroclave (Poľsko, 2016).
Pasporta Servo je služba pre podporu využitia esperanta pri cestovaní. Zabezpečuje ju mládežnícka sekcia Svetového esperantského zväzu. Jej základom je každoročne vydávaná publikácia obsahujúca adresy a kontakty na hostiteľov poskytujúcich bezplatné ubytovanie pre esperantistov, v roku 2011 obsahovala 1087 hostiteľov v 672 mestách 90 krajín. Od roku 2009 je služba zabezpečovaná predovšetkým v elektronickej podobe na internete, tlačený zoznam hostiteľov je ale stále dostupný.
Výskum a knižnice
Na mnohých univerzitách je esperanto súčasťou jazykových kurzov, niektoré ho ponúkajú ako nezávislý študijný odbor. Obzvlášť pozoruhodné sú Univerzita Loránda Eötvösa v Budapešti s oddelením esperantológie na katedre všeobecnej aplikovanej jazykovedy a Univerzita Adama Mickiewicza v poľskej Poznani s diplomovým programom interlingvistiky. Bibliografia amerického Združenia moderných jazykov registruje každoročne viac ako 300 odborných publikácií v esperante. Knižnica Esperantského zväzu Spojeného kráľovstva má viac ako 20 tisíc zväzkov. Medzi ďalšie veľké knižnice patrí Hodlerova knižnica v rotterdamskom ústredí Svetového esperantského zväzu, Esperantská knižnica v nemeckom Aalene alebo knižnica Medzinárodného esperantského múzea vo Viedni, ktoré je súčasťou Rakúskej národnej knižnice. Knižnice vo Viedni a Aalene poskytujú informácie o svojich zbierkach tiež na internete a sú dostupné prostredníctvom medzinárodnej medziknižničnej výpožičnej služby. Na Slovensku funguje slovenský esperantský archív v obci Plevník-Drienové. V Česku je od roku 2008 v prevádzke Múzeum esperanta vo Svitavách.
Profesijné kontakty a odborné záujmy
náhľad|Konferencia o využití esperanta vo vede a technike (Modra, 2010) Esperantisti sú združení aj v rozmanitých odborných združeniach, napríklad lekári, spisovatelia, železničiari, vedci, hudobníci a mnohí ďalší. Tieto združenia často vydávajú svoje vlastné časopisy, organizujú konferencie a pomáhajú rozširovať profesionálne a špeciálne využitie esperanta. Medzinárodná akadémia vied v San Maríne, ktorá zaradila esperanto medzi svojich päť pracovných jazykov, uľahčuje spoluprácu na univerzitnej úrovni. Na Slovensku a v Česku sa už od roku 1978 usporadúva Konferencia o využití esperanta vo vede a technike. Pôvodné a preložené publikácie pravidelne vychádzajú v odboroch astronómia, botanika, entomológia, chémia, právo a filozofia. Esperantská Wikipédia vznikla ako jedna z prvých jazykových verzií. Existujú záujmové organizácie esperantistov, ako sú skauti, zrakovo postihnutí, hráči šachu, alebo go (japonská národná hra). Mládežnícka sekcia Svetového esperantského zväzu – Svetová esperantská mládežnícka organizácia (TEJO) organizuje medzinárodný kongres a vydáva svoje vlastné periodiká. Budhisti, šintoisti, katolíci, kvakeri, protestanti, mormóni a baháisti majú vlastné esperantské organizácie.
Literatúra
Esperantský preklad Starého a Nového zákona vyšiel v roku 1926, ekumenická verzia, vrátane deuterokanonických kníh, v roku 2006. Medzi známe literárne diela preložené do esperanta a vydané v poslednej dobe sa zaraďuje napríklad Starec a more od Hemingwaya, Pán prsteňov od Tolkiena, Sto rokov samoty od García Márquéza, Štvorveršie od Omara Chajjáma, Plechový bubienok Güntera Grassa, Milión Marca Pola či veľká rodinná sága Sed v červenom dome Cchao Süe-čchina. Pre deti je okrem Asterixa, Medvedíka Pú a Tintina preložená napríklad aj Pipi Dlhá Pančucha a všetky knihy Mimínkov fínskej autorky Tove Janssonovej, texty niektorých prekladov sa dajú nájsť na internete. Naopak, do slovenčiny bola preložená napríklad Maškaráda, kniha Tivadara Sorosa vydaná v esperante roku 1965: autor v nej popisuje život rodiny v Budapešti počas nacistickej okupácie.
Hudba
Hudobné žánre v esperante zahŕňajú ľudové piesne, rôzne rockové podžánre, kabarety, piesne pre sólistov a pre zbory aj operu. Populárni hudobní skladatelia a umelci, vrátane britského Elvisa Costella a amerického Michaela Jacksona, nahrali piesne v esperante, komponovali skladby inšpirované týmto jazykom, alebo ho používali vo svojich propagačných materiáloch. Niektoré piesne z albumu Esperanto od Warner Brothers, ktoré vyšlo celé v esperante v Španielsku v novembri 1996, dosiahli vysoké umiestnenie v španielskych hitparádach. Existujú aj klasické diela pre orchester a zbor s esperantskými textami, ako napríklad Sútra srdca od Lou Harrisona a Prvá symfónia od Davida Gainesa (obaja z USA). Vo francúzskom meste Toulouse sídli hudobné vydavateľstvo Vinilkosmo, ktoré sa špecializuje na produkciu a distribúciu esperantskej hudby.
náhľad|Videoklip k piesni Ĉu vi imagas? nemeckého hudobníka Johannesa Muellera a slovenskej animátorky Evy Fitzelovej Známa slovenská pop-rocková skupina Team po veľkom úspechu svojho prvého albumu Team tento album nahrala aj v esperante – následne koncertovali na niekoľkých zahraničných esperantských podujatiach. Milan Dočekal, jeden z členov Teamu, sa esperantskou verziou piesne Drahá, vráť mi hlavu zúčastnil na výberovom albume Vinilkosmo kompil' Volumo 2, neskôr vydal vlastný album s viacerými piesňami v esperante. V esperante koncertuje aj Peter Bažík, víťaz prvého Česko-slovenského X Factoru. Slovenská skupina Qexteto Esperanto (v čase 1970-1999 sa volala Kvarteto Esperanto) vydala rovnomenný album so slovenskými ľudovými piesňami v modernej úprave v slovensko-esperantskej verzii v preklade E. V. Tvarožka. Album Flugu falko (Zaleť, sokol) speváčky Elizabeth Díaz Marcheco a detského zboru s klavírnym sprievodom Štefana Ternóczkyho predstavil viacero ľudových piesní preložených do esperanta, hlavne zo slovenčiny.
Dostupných je viacero spevníkov, tak v knižnej ako aj elektronickej podobe. Ich zameranie sa rôzni, napr. ''KANTARETO. Ĉeĥoslovakaj popolaj kantoj predstavuje 57 českých a slovenských ľudových piesní preložených bratmi Filipovcami, zatiaľ čo Turisma kantaro'' sa zameriava na piesne na cesty a stanovanie. Hlavný internetový esperantský spevník KantarViki v máji 2013 prekonal hranicu 3 000 piesní, tak pôvodných, ako aj preložených. Na slovenskom internete sa na esperantskú hudbu zameriava Esperantsko-slovenský spevník.
Divadlo a kino
náhľad|Záber z natáčania filmu Angoroj (Tiesne) (1964), prvého celovečerného filmu s pôvodným esperantským znením Divadelné hry od dramatikov tak rôznych, ako Goldoni, Ionesco, Shakespeare a Alan Ayckbourg, sa v posledných rokoch hrajú aj v esperante. Niekedy sa esperanto používa vo filmoch ako kulisa, napríklad v Chaplinovom Diktátorovi v ňom boli písané nápisy a plagáty, inokedy na vykreslenie atmosféry budúcnosti (napríklad v akčnom filme Blade: Trinity alebo v komediálnom vedecko-fantastickom seriáli Červený trpaslík). Celovečerné filmy sú však menej obvyklé. Napriek tomu existuje asi 15 celovečerných filmov, ktoré sa témy esperanto nejakým spôsobom dotýkajú. Pozoruhodnou výnimkou je kultový film Incubus (v hlavnej úlohe William Shatner), ktorého dialógy sú výlučne v esperante. Do esperanta sú prekladané aj titulky k filmom; organizovaniu ich prekladania a ich zhromažďovaniu sa venuje webová stránka Verda Filmejo. Od Verda Filmejo sa odčlenila tvorivá skupina Filmoj sen Limoj s cieľom pripravovať esperantské znenie k filmom. Táto skupina tiež v roku 2011 organizovala v São Paulo v Brazílii prvý esperantský filmový festival, v rámci ktorého prebehla aj súťaž veľmi krátkych filmov. V poslednej dobe sa tiež objavilo niekoľko amatérskych esperantských filmových projektov a spoločností, ktoré produkujú krátkometrážne filmy plne v esperante, obvykle v dĺžke niekoľko desiatok minút.
Rozhlas a televízia
náhľad|Esperantská redakcia Poľského rozhlasu pripravuje každodenné dvadsaťminútové internetové vysielanie v esperante Rozhlasové stanice v Brazílii, Číne, Kube či Vatikáne vysielajú v esperante pravidelné relácie. Niektoré rozhlasové programy sa dajú počúvať aj na internete, ďalšie stanice (profesionálne aj amatérske) pôsobia primárne na internete. Televízne kanály v rôznych krajinách vysielajú kurzy esperanta, vrátane 16-dielnej úpravy kurzu BBC „Mazi en Gondolando“ (Mazi v Gondolande), ktorý vysielal kanál TVP 1. V rokoch 2005 – 2006 bol v prevádzke aj projekt medzinárodnej esperantskej internetovej televízie „Internacia Televido.“
Internet
Elektronické siete a predovšetkým internet sú najrýchlejšie rastúcimi prostriedkami komunikácie medzi užívateľmi esperanta. Existujú stovky diskusných skupín v esperante, ktoré sa zaoberajú rozmanitými témami, od používania esperanta v rodine až po všeobecnú teóriu relativity. Esperanto sa využíva aj v komunikácii pomocou rýchlych správ, ako sú ICQ, IRC, Skype, Jabber či Paltalk. Webové stránky v esperante sa počítajú na státisíce. Prekladač Google Prekladač od 22. februára 2012 podporuje esperanto ako svoj dokopy 64. jazyk a 1. plánový jazyk. Najväčší esperantský výkladový slovník, Plena Ilustrita Vortaro (skoro 50 000 lexikálnych jednotiek), je od 4. apríla 2012 dostupný na internete. Esperantská Wikipédia 28. septembra 2018 dosiahla 250 000 článkov (32. najväčšia Wikipédia podľa počtu článkov), pričom podľa kvality 1 000 najdôležitejších článkov bola na 16. mieste spomedzi viac ako 200 jazykových verzií Wikipédie.
Služby UEA
náhľad|Kardinál Miloslav Vlk, ktorý sa v mladosti venoval esperantu, je čestným členom Českej esperantskej mládeže Svetový esperantský zväz (UEA) vydáva knihy, revue a ročenku so zoznamom esperantských organizácií a miestnych predstaviteľov na celej Zemi. Tieto publikácie, spolu s informáciami o nosičoch CD, DVD, kazetách atď. sa nachádzajú v katalógu kníh, ktorý si je možné od UEA písomne vyžiadať alebo prehliadať na jeho webovej stránke. Kníhkupectvo UEA má v zásobe viac ako 3 500 titulov. Séria „Esperantské dokumenty“, ktorú UEA vydáva v esperante, angličtine a francúzštine, obsahuje štúdie a referáty o aktuálnej situácii esperanta. Tieto publikácie je možné získať v ústredí UEA v Rotterdame.
Vo svete
Najväčším esperantským medzinárodným združením je Svetový esperantský zväz (UEA) so sídlom v Rotterdame. Založil ho Hektor Hodler v roku 1908. Jeho mládežnícka sekcia, Celosvetová esperantská mládežnícka organizácia (TEJO), vznikla v roku 1938. Okrem nej má UEA mnoho ďalších odborných sekcií, ktoré združujú esperantistov podľa ich ďalších záujmov.
Na Slovensku
Hlavnými reprezentantmi esperanta na Slovensku sú Slovenská esperantská federácia (SKEF), ktorá zastrešuje niektoré miestne esperantské kluby a jednotlivcov, a Slovenská esperantská mládež (SKEJ). Popri nich (k februáru 2019) funguje 8 miestnych klubov. Na Slovensku sú ďalší jednotliví esperantisti, ktorých počet je ťažké určiť, lebo sa nezapájajú do činnosti organizácií, prípadne jazyk používajú len pasívne.
Na Slovensku sú organizované viaceré esperantské podujatia. Každý rok sa koná Celoslovenské esperantské stretnutie, ktoré býva spájané s valnou hromadou SKEF a SKEJ, prípadne ich kongresom. Od roku 2008 organizuje E@I, lernu! a SKEJ Letnú školu esperanta. Na prelome rokov 2008 – 2009 v Liptovskom Mikuláši debutovalo viacročné podujatie Ago-Semajno, ktoré vtedy spoluorganizovali SKEJ, Poľská esperantská mládež, klub Varšavský vietor a Liptovský esperantský klub. Na Slovensku sa organizuje aj odborné podujatie Konferencia o využití esperanta vo vede a technike (KAEST), ktorej prvý ročník, ešte pod názvom AEST, sa konal v 1978 v Žiline. V júli 2016 sa v Nitre uskutočnil 101. ročník svetového kongresu esperanta (UK 2016) ako prvé UK na Slovensku, v lete 2019 v Liptovskom Hrádku prebehol 75. ročník medzinárodného kongresu esperantskej mládeže (IJK 2019) ako prvé IJK na Slovensku.
Štruktúra jazyka
Esperanto je plánový jazyk, dnes využívaný v hovorovej aj písomnej podobe. V gramatike prevažujú apriórne rysy s dôrazom na pravidelnosť a ľahkú naučiteľnosť, zároveň však umožňuje veľmi presné vyjadrovanie. Jeho slovná zásoba pochádza predovšetkým zo západoeurópskych jazykov, zatiaľ čo jeho vetná skladba (syntax) a tvaroslovie (morfológia) poukazuje na silný slovanský vplyv. Esperantské morfémy (najmenšie stavebné prvky jazyka nesúce význam) sú nemenné a je možné ich takmer bez obmedzenia kombinovať do rôznych slov, takže má tento jazyk veľa spoločného s izolujúcimi jazykmi, ako je čínština, zatiaľ čo vnútorná štruktúra jeho slov pripomína aglutinačné jazyky, ako sú turečtina, swahilčina a japončina.
Uvádza sa, že 93 % slov esperanta je zrozumiteľných so znalosťou románskych jazykov, 90 % so znalosťou germánskych a 47 % so znalosťou slovanských jazykov. Úplná slovná zásoba obsahuje približne 350 000 slov, väčšina z nich je však ľahko odvoditeľná na základe znalosti koreňa.
Abeceda
Na zápis jazyka sa používa 28 písmen: thumb|Tlačené aj písané písmená esperantskej abecedy
Väčšina písmen sa v esperante píše a hlásky sa vyslovujú rovnako ako v slovenčine. Nájdeme však aj drobné rozdiely. Písmeno ĝ sa vyslovuje ako dž v slove džem; tiež používanie polohlásky ŭ nie je v slovenčine bežné: vyskytuje sa len v dvojhláskách aŭ, eŭ ktoré sa potom vyslovujú rovnako ako dvojhlásky au, eu v slovenčine v slovách automobil či leukocyt. Skupiny au, eu sa v esperante vyslovujú ako dve samostatné hlásky, čo má v slovenčine obdobu napríklad v slovách naučiť či pneumatika, ktoré sa vlastne vyslovujú ako na-učiť, pne-umatika. Esperanto je teda v tomto ohľade presnejšie než slovenčina, ktorá v týchto prípadoch neprepisuje dokonale foneticky a nerozlišuje, či ide o dvojhlásku, alebo nie. Slabiky di, ti, ni, li, de, te, ne, le sa vyslovujú nezmäkčene, rovnako ako v slovenčine v slovách diktátor, tinktúra alebo nikotín.
Princípy výberu slovných koreňov
Pomenovanie dní v týždni bolo prevzaté z románskych jazykov, podľa francúzskych tvarov (dimanĉo, lundo, mardo…), názvy mnohých častí tela z latinčiny či gréčtiny (hepato, okulo, brako, koro, reno…) a označenia časových jednotiek z germánskych jazykov, podľa nemeckých tvarov (jaro, monato, tago…). Mená zvierat a rastlín pochádzajú väčšinou z vedeckých latinských mien.
Mnohé korene sú zrozumiteľné v niekoľkých odlišných jazykoch:
Ukážky slov
thumb|Esperanto sa prirovnáva k jazykovej a národnostnej skladačke
Gramatika
thumb|Detala Gramatiko de Esperanto („Podrobná gramatika esperanta“) – kniha Bertila Wennergrena, člena Akadémie esperanta
Podstatné mená
Podstatné meno má vždy koncovku -o, množné číslo -j. Esperanto má len dva gramatické pády: nominatív (nominativo, zhoduje sa so slovenským nominatívom) a akuzatív (akuzativo, zhoduje sa so slovenským akuzatívom). Akuzatív sa tvorí pripojením koncovky -n: la patro – la patron, la patroj – la patrojn. Ostatné gramatické pády sa vyjadrujú pomocou predložiek, napr.: kun la patro – s otcom, al la patro – k otcovi, de la patro – od otca.
Číslovky
Čísla sa tvoria jednoduchým zoradením čísloviek, stovky a desiatky sa spájajú do jedného slova, ostatné rády sa píšu oddelene: 5432 – kvin mil kvarcent tridek du.
Slovesá
náhľad|vpravo|Esperanto rozlišuje pravidelnými [[koncovka (gramatika)|koncovkami tieto tri slovesné časy: -is – minulý -as – prítomný -os – budúci]]
Príčastia a prechodníky majú v esperante väčšiu rozlišovaciu schopnosť ako v bežných jazykoch.
Rozlišujeme šesť príčastí:
Prechodníky sa tvoria použitím príslovkovej koncovky –e za tvarom príčastia: farante – robiac, farinte – urobiac, faronte – hodlajúci robiť.
Všetky tvary trpného rodu sa tvoria pomocou príslušného tvaru pomocného slovesa esti – byť a trpného príčastia daného slova, pričom sa pre konateľa používa predložka de: ŝi estas amata de ĉiuj – (ona) je všetkými milovaná.
Súvzťažné slová
Medzi súvzťažné slová patria korelatívne zámená a zámenné príslovky. Systém ich odvodzovania je pravidelný a prehľadne uvedený v nasledujúcej tabuľke:
Užitočné vety
Niekoľko užitočných fráz s fonetickou transkripciou:
Kritika a obhajoba
Vo vzťahu k esperantu a iným plánovým jazykom sa objavuje veľa argumentov za aj proti. Všeobecná kritika býva väčšinou smerovaná v prvom rade na nejazykové aspekty. Vzhľadom na dominanciu angličtiny (v minulosti sa to hovorilo o francúzštine) vraj nemá nová reč šancu túto jazykovú nadvládu rozbiť, prípadne prevziať; celosvetové zavedenie esperanta by tiež údajne nebolo voči iným jazykom o nič priateľskejšie. Jazykovo orientovaná kritika zasa tvrdí, že umelo vytvorený jazyk nie je vhodný pre praktické použitie a nie je v ňom vraj ani možné písať krásnu literatúru.
Konkrétne voči esperantu býva tiež namietané, že nie je natoľko jednoduché, ako by plánový jazyk mohol byť, alebo že je príliš európske (dnes zriedkavejšie aj „nedostatočne európske”). Terčom kritiky bývajú aj niektoré prvky jeho štruktúry, ako napr. písmená s diakritickými znamienkami alebo akuzatív, či dokonca jednotlivé slová.
Metaforické použitie slova „esperanto“
Takéto použitie však môže byť často zavádzajúce. Príkladom je označenie „esperantská mena” použité pre euro: to bolo vytvorené, aby nahradilo ostatné meny – esperantisti sa však, až na výnimky, neusilujú o odstránenie národných jazykov. S esperantom však euro zdieľa svoju neutralitu.
Autonómna oblasť (Rusko)
Autonómna oblasť (AO) je typ subjektu Ruskej federácie. Dnes je autonómnou oblasťou len Židovská autonómna oblasť. Pojem je pozostatkom administratívneho členenia ZSSR, ktoré malo v posledných desaťročiach celkovo 8 "autonómnych oblastí" určených pre "slabo vyvinuté" národnosti, z toho 5 v dnešnom Rusku (Židovská AO, Karačajsko-čerkeská AO, Chakaská AO, Adygejská AO, Horská altajská AO)
center
Bráhmany
Bráhmany alebo nepresne brahmany (jednotné číslo v slovenčine bráhmana alebo bráhmanam alebo nepresne brahmana; sanskritský kmeň jednotného čísla: bráhmana, sanskritský nominatív jednotného čísla: bráhmanam; sanskritský kmeň j. č. vyslovený po hindsky: bráhman) sú staroindické prozaické literárne texty, dlhé komentáre véd. Opisujú ako sa má správne vykonávať obeta, aký je účel a vznik obetí. Svoje vlastné bráhmany má každá védska škola. Je ich veľmi veľa. Presný čas vzniku nie je známy. Ich špekulácie uzatvárajú prehistóriu indického myslenia.
Hlboká dolina
Hlboká dolina je dolina v západnej časti Západných Tatier, odbočuje z doliny Parichvost smerom na sever.
Preteká ňou Hlboký potok a vedie ňou zeleno-značkovaný chodník z Jaloveckej doliny na Salatín.
Ivan Gundulić
Ivan Gundulić (* 8. január 1589, Dubrovník, Chorvátsko – † 8. december 1638, Dubrovník) bol básnik a dramatik dubrovnického baroka 17. storočia.
Životopis
Celý jeho život je úzko spojený s dejinami nezávislej Dubrovníckej republiky. Narodil sa v rodine dubrovnického patricija Francesca Gundulića, senátora a diplomata, bývalého vyslanca v Carihrade a člena rady republiky. Dostal výborné vzdelanie. Vyštudoval filozofiu, rímske a všeobecné právo. Po ukončení zastával rôzne funkcie vo verejných úradoch republiky. V devätnástich rokoch sa stal členom Veliko Vijece (Veľkej rady). Dvakrát, v rokoch 1615 a 1619 zastával prechodne funkciu kneza (komisára alebo správcu) Konavle, oblasti na juhovýchode mesta.
V roku 1619 sa oženil s Nicoliou Sorokočević († 1644) s ktorou mal troch synov: Franjo (Francesco)(* 1630 - † 1700), Šiško (Žigmund) (* 1632 - † 1684) a Mato (Matheo)(* 1636 - † 1684) Od roku 1621 až do svojej smrti zastával rôzne funkcie v správe mesta: v roku 1636 sa stal senátorom, v roku 1637 sudcom, v roku 1638 členom Malej rady (Malo Vijece). Jeho úspešnú kariéru ukončila smrť.
Práca
Zo začiatku písal, alebo prekladal z taliančiny mytologické divadelné hry v tom čase obľúbené v dubrovníckych divadelných krúžkoch. Z nich sa celé zachovali iba dve (Ariadna, Unesená Prozerpína), ďalšie dve sa zachovali iba v zlomkoch (Diana, Armida) a šesť hier je známych iba podľa svojich názvov, ako ich autor zaznačil v úvode k svojmu prekladu Dávidových žalmov (1621). Neskôr tieto diela mladosti sám zavrhol a zložil lyricko-reflexívny epos v troch častiach (tzv. plačoch), ktorý vyšiel pod názvom Slzy márnotratného syna. Toto dielo je skvostom dubrovníckej barokovej literatúry. Námet na alegorickú pastiersku hru v troch dejstvách Dubravka (1628) čerpal z vtedajšej súčasnosti. Základom hry bola tradičná domáca slávnosť, pri ktorej bolo zvykom zasnubovať najkrajšie dievča s najkrajším mládencom. Ľúbostné motívy však zostávali v úzadí a do popredia sa dostávali reflexie o súčasnom politickom a spoločenskom živote Dubrovníka vrcholiace v nádhernej hymne na "krásnu, drahú a sladkú slobodu". Idea slobody a umelecké spracovanie hry získali Gundulićovi veľkú popularitu.
Popredné miesto v rámci európskej literatúry mu zabezpečil rozsiahly historicko romantický epos Osman (v 20 spevoch). Gundulićovo dielo sa delí na dve časti, autor ho však nestihol dokončiť, chýbajú v ňom dva spevy (14. a 15.). Neskorší básnici sa pokúšali nahradiť tieto spevy. Najlepšie sa to podarilo až v období chorvátskeho národného obrodenia básnikovi Ivanovi Mažuranićovi. S jeho doplnením vyšiel epos Osman po prvýkrát tlačou (1844) (pred tým sa šíril iba v odpisoch). Osman bol bezprostrednou reakciou na súčasnú politickú situáciu, ktorá po víťazstve Poliakov nad Turkami a po smrti tureckého sultána živila v podmanených slovanských národoch nádeje na rozpad tureckého panstva a na vymanenie sa spod jeho nadvlády.
Gundulićovým dielom preniká horúca oslava slobody, slovanské povedomie a pevná viera v osloboditeľské poslanie Slovanov. Celé jeho dielo vyniká lyrickou hĺbkou ako aj ideovou náplňou, ktorej podstatu tvorí hlásanie slobody, kritika súčasnej spoločnosti a myšlienka slovanského uvedomovania.
Ľudmila Cervanová (tenistka)
Ľudmila Cervanová (* 15. október 1979, Piešťany) je bývalá slovenská profesionálna tenistka.
Pohár Federácie (FED Cup)
Ľudmila Cervanová reprezentovala tím Slovenska v troch zápasoch Pohára federácie s bilanciou 1-4 v dvojhre a 2-0 vo štvorhre, naposledy v Rakúsku 2004.
Medzinárodná tenisová sieň slávy
Medzinárodná tenisová sieň slávy (angl. International Tennis Hall of Fame) je nezisková expozícia a múzeum v meste Newport v štáte Rhode Island v USA.
Bola založená v roku 1954 a prvé osobnosti boli do nej uvedené v roku 1955. V súčasnosti (máj 2007) je v nej uvedených 200 osôb z 18 krajín. Medzinárodnou tenisovou federáciou bola uznaná v roku 1986.
Múzeum obsahuje širokú kolekciu predmetov, videá, fotografie, zvukové nahrávky, tenisovú výbavu, trofeje, atď.
Revest-Saint-Martin
Revest-Saint-Martin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Revest-Saint-Martin má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Revest-Saint-Martin má 91 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Henry Austin
Henry Wilfred "Bunny" Austin (* 20. august 1906, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 20. august 2000, Coulsdon) bol britský tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy patria účasti vo finále dvojhier Wimbledonu (1932 a 1938) a majstrovstiev Francúzska (French Open, 1937). K roku 2006 bol posledným britským tenistom, ktorý sa prebojoval do finále Wimbledonu. Bol taktiež prvý hráč, ktorý pri tenise začal používať šortky.
V roku 1997 bol zaradený do Medzinárodnej tenisovej siene slávy.
Kariéra
S tenisom začal ako šesťročný v tenisovom klube. V roku 1926 sa prebojoval do semifinále mužskej dvojhry na Wimbledone, v 30. rokoch patril do najlepšej svetovej desiatky tenistov. Vo svojej kariére sa 10-krát prebojoval do štvrťfinále a vyššie na Wimbledone.
V rokoch 1933-36 pomohol svojmu tímu vyhrať Davisov pohár. Celkovo v Davisovom pohári odohral 48 stretnutí, všetky v dvojhre (36 výhier, 12 prehier).
Irving Langmuir
Irving Langmuir (* 31. január 1881, New York, New York, USA – † 16. august 1957, Woods Hole, Massachusetts) bol americký chemik a fyzik. Jeho najvýznamnejšia publikácia z roku 1919 je „Rozloženie elektrónov v atómoch a molekulách“ (The Arrangement of Electrons in Atoms and Molecules), v ktorej na základe Lewisovej kubickej atómovej teórie a Kosselovej chemickej teórie väzieb, vypracoval „sústrednú teóriu atómových štruktúr“ (concentric theory of atomic structure). Langmuir sa pri prezentácii svojej teórie dostal do sporu s Lewisom. Langmuirova prezentačná schopnosť bola pre spopularizovanie teórie rozhodujúca, ale uznanie pripadlo hlavne Lewisovi. Počas práce v General Electric (19091950), Langmuir pracoval na výskumoch v oblasti chémie a fyziky. Objavil plynom plnenú žiarovku, vodíkové zváranie a v roku 1932 bol ocenený Nobelovou cenou za chémiu za výskum a objavy v chémii fázových rozhraní. Na jeho počesť boli pomenované Langmuirove laboratóriá pre atmosférický výskum blízko Socorra v Novom Mexiku, ako aj vedecký časopis vydávaný Americkou chemickou spoločnosťou, zaoberajúci sa fyzikou a chémiou povrchov.
Rané detstvo
Irving Langmuir sa narodil 31. januára 1881 v Brooklyne v New Yorku. Bol tretím zo štyroch detí Charlesa Langmuira a Sadie, rodenej Comingsovej. Počas jeho detstva ho rodičia nabádali ku pozornému skúmaniu prírody a zapisovaniu si detailných záznamov svojich rôznych pozorovaní. Keď mal Irving jedenásť rokov, doktori mu diagnostikovali slabozrakosť. Počas detstva bol veľmi ovplyvnený svojim starším bratom, Arthurom Langmuirom. Arthur bol chemickým vedcom, ktorý ho nabádal k zvedavosti a zisťovaniu podstaty vecí. Arthur pomohol Irvingovi postaviť jeho prvé laboratórium v rohu jeho detskej izby, ktoré mu pomohlo ku nespočetným odpovediam na svoje otázky. Langmuirove hobby boli lyžovanie, horolezectvo, pilotovanie jeho súkromného lietadla a klasická hudba. Okrem svojho profesionálneho záujmu o politiku atómovej energie, zaujímal sa aj o ochranu prírody.
Vzdelanie
Langmuir navštevoval rôzne školy v USA a v Paríži (18921895). Na Baníckej fakulte Columbijskej univerzity (prvá banícka a metalurgická škola v USA, založená v roku 1864, dnes známa ako FU Foudation School Inžinierstva a Aplikovanej vedy) získal v roku 1903 bakalársky titul hutníckeho inžinierstva. Diplom Ph.D. získal v roku 1906 v spolupráci s nositeľom Nobelovej ceny Walterom Nernstom v Göttingene, za výskum pomocou „Nernstovho žiarenia“, elektrickej lampy vynájdenej Nernstom. Jeho doktorandská práca mala názov „On the Partial Recombination of Dissolved Gases During Cooling“. Langmuir až do roku 1909 vyučoval na Stevensovom Technologickom inštitúte v Hobokene, New Jersey. Neskôr začal pracovať pre výskumné laboratóriá General Electric (Schenectady, New York). V roku 1912 sa oženil s Marion Mersereauovou.
Výskum
Jeho prvé vedecké príspevky boli spojené s výskumom žiarovkových baniek (pokračovanie jeho Ph.D. práce). Jeho prvý veľký vynález bolo vylepšenie difúznej pumpy, ktorá napokon viedla k vytvoreniu vákuovej elektrónky. O rok neskôr, on a jeho kolega Lewi Tonks objavili, že životnosť wolfrámového vlákna sa viacnásobne predĺži naplnením banky inertným plynom, napríklad argónom. Taktiež zistil, že stočenie vlákna do tesnej cievky zvýši jeho efektivitu. Objavil, že molekulový vodík v banke obsahujúcej wolfrámové vlákno disociuje na atómový vodík a formuje vrstvu jednoatómovej hrúbky na povrchu banky.
Lalacelle
Lalacelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Matenský rybník
Matenský rybník je prírodná pamiatka ev. č. 1976 neďaleko obce Ratiboř v okrese Jindřichův Hradec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Objektom ochrany sú mokraďové biotopy so vzácnou faunou a flórou. Priestor pamiatky zahŕňa i hornú časť rovnomenného rybníka.
Mauves-sur-Loire
Mauves-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Třebešice (okres Kutná Hora)
Třebešice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 260 obyvateľov, z toho 136 mužov a 124 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,4 roka (muži 37,8 roka, ženy 34,8 roka).
Občina
Občina môže byť:
Extrémista
Extrémista môže byť:
Katedrála Najsvätejšej Trojice (Sibiu)
náhľad|Katedrála Najsvätejšej Trojice v Sibiu náhľad|Interiér katedrály Katedrála Najsvätejšej Trojice v rumunskom meste Sibiu je katedrálnym chrámom Rumunskej pravoslávnej cirkvi.
Dejiny
Sibiu patrilo k rumunským mestám v Sedmohradsku, kde žili príslušníci rôznych náboženských vyznaní. V meste mali veľké chrámy príslušníci rímskych a gréckych katolíkov, evanjelikov, unitárov a kalvínov. Pravoslávnym veriacim rumunskej národnosti chýbal dôstojný duchovný stánok. V roku 1857 sa začala zbierka na vybudovanie pravoslávnej katedrály. Prispel na ňu samotný rakúsky imperátor i guvernér Sedmohradska.
Základný kameň katedrály bol položený 18. augusta 1902 počas pôsobenia metropolitu Ioana Metianu. Stavebné práce trvali do roku 1904. Katedrála stojí na mieste staršieho gréckeho chrámu z roku 1778. Posvätený bol v roku 1906.
Architektúra
Katedrála je vybudovaná v tradičnom byzantskom slohu a kopíruje matku pravoslávnych chrámov Hagia Sofia z Konštantinopolu. Nájdeme tu však aj prvky tradičného rumunského štýlu a prvky barokovej architektúry. Exteriér je vybudovaný z červenej a žltej tehly. Chrám je dlhý 53,10 metrov a najvyššia veža dosahuje výšku 43 metrov.
Ikonostas pochádza z dielne z Bukurešti a nádhernú maľbu Krista Panttokratora vytvoril umelec Octavian Smilgeschi z neďalekej obce Ludos.
NGC 2480
NGC 2480 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 1. februára 1856.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.3.
Belianske jazero
Belianske jazero (-normovaný názov; iné názvy: Beliansky rybník, Beliansky tajch) je tajch v Štiavnických vrchoch. Nachádza sa v Banskej Štiavnici, neďaleko obce Banská Belá.
Tajch vznikol pred rokom 1747. V druhej polovici 18. storočia a v 19. storočí slúžil tajch, spoločne s Halčianskym tajchom na pohon stúp v Kozelníckej doline.
Općina
Općina (chorvátsky výraz znamenajúci občina, obec) môže byť:
Riez
Riez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Riez má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Riez má 1783 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Prehľad úspechov slovenského plávania
Prehľad úspechov slovenského plávania sumarizuje prehľad medailí slovenských plavcov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Československa.
História
Najlepšie výsledky slovenského plavca na majstrovstvách sveta v ére Československa dosiahol Marcel Géry v roku 1986 v Madride, kde tri finálové účasti premenil na štvrté, piate a šieste miesto. Neskôr reprezentoval Kanadu, na olympijských hrách 1992 v Barcelone získal v jej farbách bronzovú medailu. Jediným československým európskym šampiónom sa stal v roku 1977 Bratislavčan Miloslav Roľko. Miloslav Roľko, Marcel Géry, Marcel Blažo a Barbora Mišendová získali tituly na majstrovstvách Európy juniorov. Najúspešnejšou plavkyňou a jednou z najúspešnejších športovkýň v ére samostatnosti je Martina Moravcová, z vrcholných svetových a európskych podujatí doviezla celkom 68 medailí.
Medailisti z olympijských hier
Poznámka: Marcel Géry získal na OH 1992 v Barcelone bronzovú medailu ako reprezentant Kanady v štafete 4 x 100 m polohové preteky
Ďalšie finálové umiestnenia
Medailisti z majstrovstiev sveta
Majstrovstvá sveta v krátkom bazéne
Medailisti z majstrovstiev Európy
Majstrovstvá Európy v krátkom bazéne
Juraj Palkovič (1769 – 1850)
Juraj Palkovič (prídomok: Palkovich de Senkvicz) (* 27. február 1769, Rimavská Baňa – † 13. jún 1850, Bratislava) bol slovenský básnik, novinár, prekladateľ, pedagóg, organizátor kultúrneho života, profesor bratislavského evanjelického lýcea (na ktorom umožnil činnosť Ľudovítovi Štúrovi) a v rokoch 1832 – 1836 poslanec uhorského snemu za mesto Krupina.
Životopis
Pochádzal zo zemianskej rodiny a vzdelanie získaval v Rimavskej Bani, Ožďanoch, v rokoch 1784 – 1786 v Dobšinej a v rokoch 1786 – 1790 absolvoval lýceum v Šoprone. Istý čas bol správcom školy a vychovávateľom v Budikovanoch a keď si zarobil na ďalšie štúdium, odišiel na univerzitu do nemeckej Jeny, kde pobudol dva roky (1792 – 1793). Tu bol tiež členom čitateľského spolku miestnych slovenských vysokoškolákov, v ktorom sám prednášal o Husovi, Jeronýmovi Pražskom, J. A. Komenskom a pod. Orientoval sa hlavne na české národné a literárne dejiny. Už tu sa upevnil vo svojich názoroch na potrebu jednotného spisovného jazyka pre Čechov, Moravanov i Slovákov. Po návrate z Jeny pôsobil v roku 1794 ako učiteľ v Lučenci, neskôr ako vychovávateľ v dome Gabriela Prónaya – hlavného župana Gemersko - Malohontskej stolice, ako aj vo Vacove. Pokúsil sa s poprednými slovenskými národovcami Bohuslavom Tablicom a Martinom Hamaliarom – absolventmi jenskej univerzity – o založenie Katedry reči a literatúry česko-slovanskej pri bratislavskom evanjelickom lýceu (1803). Toto podujatie bolo úspešné, no nepodarilo sa mu už realizovať ďalší plán a založiť pri katedre aj ústav na vydávanie slovenských spisov, kalendárov a novín, ako aj strediska pre zbieranie slovanských starožitností a archívnych dokumentov. Napriek tomu sa táto katedra stala postupne strediskom slovenského národného hnutia. Jej prvým profesorom sa stal práve Juraj Palkovič, ktorého vynikajúce jazykovedné a literárne znalosti boli už v tejto dobe dostatočne známe. Hoci z profesorskej funkcie nemal takmer žiadne finančné výhody, postupne sa mu podarilo pri katedre vybudovať knižnicu a archív, nazývanú spoločným menom bratislavský ústav, ktorého polstoročná existencia je nerozlučne spojená s jeho menom. Ako profesor lýcea prednášal nielen česko-slovenskú gramatiku, ale aj literárnu históriu spojenú s vyučovaním jazyka srbského, poľského, ba aj ruského. Onedlho však prestal pravidelne prednášať už aj preto, lebo nedostával plat, a tak si musel na živobytie zarábať hlavne literárnou činnosťou, vydávaním ľudovýchovných spisov, kalendárov a novín. Situácia sa aspoň trochu zlepšila potom, keď si od nadriadenej vrchnosti vymohol vymenovanie svojho „námestníka“ (zástupcu profesorátu), ktorý potom vykonával namiesto neho všetky povinnosti na katedre. Bol členom básnického združenia organizovaného Antonínom Jaroslavom Puchmajerom.
Literárna činnosť
Svoju literárnu činnosť začal vydaním zbierky Múza ze slovenských hor, ktorá bola prejavom slobody vo vtedajšej literárnej tvorbe na Slovensku. Pokúsil sa tiež o divadelnú veselohru Dva buchy a tri šuchy, napísanú v slovenskom dialekte. Jeho celoživotným dielom bol však obsiahly dvojzväzkový Česko-latinsko-nemecký slovník Böhmisch-deutsch-lateinisch...Wörterbuch. V roku 1800 vydal vo Vacove preklad Hufelandovho spisu Kunšt prodloužení života a o dva roky neskoršie v Bratislave vlastnú brožúru Poučení o očkování. Z francúzštiny preložil a vydal pojednanie S. A. D. Tissota Zpráva pro lid obecní ve vsech bydlíci, kterak by zdraví svého chrániti a v nemocech sobě pomáhati měl k obecnímu dobrému. Okrem toho roku 1812 vydal dielo Juraja Plachého Knižečka k vzdělávatelnému čtění obzvláště pro školní mládež, ako aj vlastný ''Výtah z artikulu sněmových, to jest zpráv a zřízení zemských království uherského na obecních jeho sněmích, neb diétach od počátku XIX. století vydaných''. Tento výťah určil hlavne poddaným roľníkom, aby sami mali možnosť poznať zákony a bránili sa tak proti neúmernému zvyšovaniu poddanských povinností zemskými pánmi. Ešte aj pri svojej novinárskej práci pamätal na vydávanie lacných brožúr zostavených z príloh novín Týdenník. Sľuboval napr. vydať Úplnú historii přítomné ruské války. Tlačou vyšla príloha novín zvaná Rozmlouvaní o včelářství Včeláka, Mlynáře a Vináře – dobrých sousedů a Zpráva o sázení a obdělávaní stromoví. Sám tvrdil, že vlastným nákladom vydal až 25 „rozličných slovanských kníh“. Vydavateľskou, ale hlavne popularizačno-vedeckou prácou, zostavovaním brožúr a kalendárov sa Palkovič pripravoval na svoju budúcu novinársku prácu. Robil ju popri literárnej, filologickej i popularizačno-vedeckej činnosti, ktorá zaberala takmer celú prvú polovicu minulého storočia.
Publicistická činnosť
V rokoch 1805 – 1848 vydával kalendár a vytvoril aj tzv. Přídavek ku kalendáři, v ktorom popularizoval vedecké poznatky, propagoval modernizáciu poľnohospodárskej výroby a otláčal aj beletristické príspevky. Bývali tu tiež články o najzávažnejších domácich i zahraničných politických udalostiach, o ľudovom zdravotníctve, nových knihách a pod. Dobre si uvedomoval, aký veľký vplyv má kalendár na tisícky čitateľov, ako môže ovplyvňovať verejnú mienku a prebúdzať aj slovenské a slovanské povedomie. Toto ovplyvňovanie však chápal ako dlhodobý proces, ktorý nemožno skvalitňovať náhodnými brožúrami, alebo len raz do roka vychodiacim kalendárom. Preto sa snažil založiť pravidelne vychádzajúce noviny, v ktorých by našlo miesto aj politické spravodajstvo. Sám ako poslanec za kráľovské mesto Krupinu v uhorskom Stavovskom sneme sústavne sledoval politickú i sociálnu problematiku monarchie a sám sa aj k týmto otázkam vyjadroval.
Prvé pokusy o získanie privilégia na vydávanie slovenských novín podnikol už v roku 1804. Vtedy sa pokúšal získať oprávnenie na vydávanie slovenských novín, ktoré po smrti Daniela Tállayiho, nakladateľa Prešpurských novín, ležalo nevyzdvihnuté na Kráľovskej uhorskej miestodržiteľskej rade v Budíne. Palkovičovi to však nadriadené úrady odmietli. Až po dlhých bojoch sa mu podarilo cisárskym dekrétom z roku 1811 získať privilégium na vydávanie novín Týdenník (1812–1818). V rokoch 1832–1841 vydával časopis Tatranka.