cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paulína Bátovská Fialková
Sezóna 2015/2016
Od začiatku sezóny sa postupne zlepšovala. V nemeckom Ruhpoldingu, keď jej forma gradovala, zaznamenala dovtedy najlepšie výsledky: 6., 7., 14. a 15. priečku. Dostala sa do najlepšej tridsiatky pretekárok vo Svetovom pohári. V Top 30 zostala aj počas choroby, keď musela vynechať niekoľko pretekov. Sezónu ukončila na 36. mieste v Svetovom pohári s 199 bodmi. Zlepšila si aj percentuálnu úspešnosť streľby na 82,5%, čo ju radilo k svetovej špičke. Skrátila aj čas potrebný na streľbu a to z 36,2 sekundy na 30,5 sekundy. Bežeckú stratu na najrýchlejšiu pretekárku na (rýchlostné preteky) zmenšila z 1:37 na 0:57.
V tejto sezóne sa stala Paulínina trénerka Anna Murínová reprezentačnou trénerkou a tak mohla cestovať na podujatia Svetového pohára, do tímu pribudol aj kondičný tréner Matin Bajčičák.
V roku 2015 sa stala profesionálnym športovcom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica.
Sezóna 2016/2017
Na Majstrovstvách sveta na Paulíninej domácej trati v Osrblí už bola zdravá a pred domácim publikom predviedla skvelý výsledok – tretie miesto. V pretekoch Svetového pohára v Hochfilzene dosiahla v šprinte na 31. miesto, v stíhacích pretekoch zaznamenala posun, keď do cieľa prišla ako dvanásta. Koniec sezóny sa jej vydaril – väčšinu výsledkov v mala v druhej desiatke. Vo fínskom Kontiolahti obsadila dokonca piate miesto v stíhacích pretekoch.
Sezóna 2017/2018
Paulína začala sezónu výborne, v miešanej štafete v Öestersunde bola v svojom úseku najrýchlejšia na trati, musela však trikrát dobíjať, ale aj tak odovzdávala so stratou len 7 sekúnd na čelo pretekov. Slovenská štafeta potom prišla do cieľa ako štvrtá. Hneď v prvých vytrvalostných pretekoch sezóny skončila na výbornom piatom mieste potom čo netrafila len jeden terč. V ďalšom kole svetového pohára však v šprinte netrafila až 4-krát a skončila až v siedmej desiatke a neprebojovala sa do stíhacích pretekov. V Hochfilzene prišli zdravotné problémy a po zlom šprinte musela vzdať stíhacie preteky. Svetový pohár v nemeckom Oberhofe plánovane vynechala, aby doliečila menšie šrámy, podstúpila operáciu zápästia a dotrénovala. Potom nasledovalo ďalšie kolo Svetového pohára v nemeckom Ruhpoldingu, kde boli len vytrvalostné preteky a preteky s hromadným štartom. Keďže vo vytrvalostných pretekoch dosiahla len 37. pozíciu, do pretekov s hromadným štartom nepostúpila. Preteky v Anterselve sa jej opäť vydarili – dosiahla na 13. miesto v šprinte aj v pretekoch s hromadným štartom.
Na Majstrovstvách Európy spravila až 4 chyby na strelnici v šprinte, ale výborne bežala a tak sa dostala na 31. priečku. V stíhacích pretekoch si polepšila a dostala sa na štvrté miesto.
Záver sezóny v ruskom Ťumeni sa jej vydaril. V šprinte napriek dvom chybám prišla do cieľa na 15. pozícii a v stíhacích pretekoch si polepšila o dve miesta, na trináste miesto. Posledné preteky sezóny, preteky s hromadným štartom, zvládla bravúrne, skončila na treťom mieste a prvýkrát dosiahla na stupne víťazov.
Koncom leta, 25. augusta 2018, sa Paulína zúčastnila pretekov v šprinte na 7,5 km na majstrovstvách sveta v letnom biatlone v Novom Meste na Morave. Do cieľa prišla ako prvá pred Poľkou Monikou Hojniszovou a Kazaškou Galinou Višnevskou. náhľad|Paulína Fialková (SVK), [[Darja Vladimirovna Domračevová|Darya Domračevová (BLR) a Anaïs Chevalierová (FRA) po pretekoch v ruskom Ťumeni]]
Zimné olympijské hry 2018
Jej účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu bola potvrdená v januári 2018.
V prvých pretekoch, v šprinte, na Zimných olympijských hrách v juhokórejskom Pchjongčangu Paulína dosiahla na 11. miesto.
Vo veterných stíhacích pretekoch pokazila streľbu – minula až osemkrát – a do cieľa prišla ako tridsiata ôsma.
Vo vytrvalostných pretekoch urobila len jednu chybu a do cieľa prišla na piatom mieste. Spolu so striebornou Anastasiou Kuzminovou sa zaslúžila o najúspešnejšie slovenské preteky na zimných olympijských hrách: dve pozície v najlepšej päťke. Fialková po pretekoch uviedla: „Super výkon, začala som chybou, ale nevzdala som to a snažila som sa robiť to, čo viem. Tá jedna rana mrzí, ale aj tak som spokojná.“
Potom už prišla neslávne známa zmiešaná štafeta na 2x a 2x. Pri streľbe trafila len jednu ranu z ôsmich. Na položke v ľahu trafila len jeden z piatich terčov, pravdepodobne kvôli zle nastavenej zbrani. Emocionálne rozrušená Fialková potom neodkrúžila všetky štyri trestné kolá za čo dostala slovenská štafeta dvojminútovú penalizáciu. Potom čo čelo pretekov predbehlo Anastasyiu Kuzminovú pre slovenskú štafetu preteky skončili, naša štafeta bola klasifikovaná na dvadsiatom mieste.
Fialková na neúspech s plačom reagovala: „''Vôbec neviem, čo sa stalo. Po nástrele som išla na prvú ‚ležku‘ s vedomím toho, že musím reagovať na vietor, ale vôbec mi to nepadalo. Pokazila som to celému tímu, musím sa všetkým ospravedlniť,''“ Ale nevedela prísť na to, kvôli čomu sa jej streľba tak nevydarila, rozmýšľala nad tým či sa jej náhodou nebuchol diopter a všetko sa jej potom posunulo.
S nevydarenou streľbou sa Fialková rýchlo vyrovnala a nastúpila aj do pretekov ženských štafiet. Svoju časť ženskej štafety zvládla výborne, na strelnici dobíjala len raz a Kuzminovej podávala na treťom mieste. Štafetu neskôr podržala Terézia Poliaková aj Ivona Fialková, ktorá podala skvelý výkon. Slovenská ženská štafeta skončila na piatom mieste.
Anastasiya Kuzminová o nej na konci Olympiády povedala: „''Som veľmi rada aj za Paulínu Fialkovú, že po nepríjemnej situácii, ktorá nastala v zmiešanej štafete, ukázala, že je silná športovkyňa. Vzchopila sa a ukázala, čo je v nej''.“
Sezóna 2018/2019
Paulína Fialková začala svoju životnú sezónu skvelo, štvrtým miestom vo vytrvalostných pretekoch, šiestym miestom v šprinte a tretím miestom v stíhacích pretekoch v slovinskej Pokljuke. Zúčastnila sa aj zmiešanej štafety, ktorá v cieli skončila trinásta. Úspešne pokračovala aj v rakúskom Hochfilzene, kde obsadila siedmu priečku v šprinte a druhú priečku v stíhacích pretekoch. Rozbiehala aj štafetu žien, ktorá napokon do cieľa prišla štrnásta. Vo Vysočina aréne v Novom Meste na Morave v šprinte obsadila tretiu priečku, v stíhacích pretekoch prvýkrát v sezóne vypadla z prvej desiatky a skončila sedemnásta. V pretekoch s hromadným štartom však opäť skončila na stupňoch víťazov – v cieli bola druhá za krajankou Anastasiyou Kuzminovou a pred francúzskou Anaïs Chevalierovou. Boli to najúspešnejšie biatlonové preteky v histórii samostatného Slovenska.
Prvé preteky nového roka, šprint v Oberhofe, Fialkovej nevyšli podľa predstáv. Bol to jej dovtedajší najhorší výsledok v sezóne, 21. miesto. Po pretekoch sa vyjadrila takto: „''Už po štarte som cítila, že dnes to nebude môj deň ani bežecky. Prvá nula na strelnici ma ešte povzbudila a nakopla, ale, žiaľ, nevyšla mi stojka. Bojovala som o čo najlepší výsledok.''“ Svetový pohár potom pokračoval v nemeckom Ruhpoldingu, Fialková v šprinte obsadila 14. priečku, nasledovali preteky štafiet. Tam Paulína predviedla skvelý výkon a vo svojom úseku posunula slovenskú štafetu na druhé miesto, napokon Slovenská štafeta prišla do cieľa šiesta. Preteky s hromadným štartom v Ruhpoldingu pre ňu dopadli výborne – netrafila len raz a skončila na treťom mieste. Podľa vlastných slov sa však obávala, že jej odišla forma nakoniec však bola spokojná. Vďaka svojmu výbornému umiestneniu sa dostala na čelo priebežného rebríčka v pretekoch s hromadným štartom a do pretekov v talianskej Anterselve si prvýkrát v kariére v Svetovom pohári obliekla červený dres pre líderku poradia v tejto disciplíne. Preteky v Taliansku jej však nevyšli úplne podľa predstáv, do cieľa dorazila ako šestnásta. Jej sľubné postavenie v poradí disciplíny ju presvedčilo, aby vycestovala do Kanady na Svetový pohár v Canmore, kde boli na pláne aj preteky s hromadným štartom. Plány organizátorov však prekazilo počasie, extrémne mrazy, ktoré podľa pravidiel nedovoľujú biatlonistkám súťažiť prinútili organizátorov k radikálnej zmene programu, pri ktorej zrušili preteky s hromadným štartom. Počasie však bolo neúprosné a reprezentantky nakoniec nastúpili len do jediných pretekov - skrátených vytrvalostných pretekov, v ktorých Fialková obsadila 13. miesto. Nasledujúce podujatie Svetového pohára, ktoré sa konalo v USA, Paulína vynechala, aby sa sústredila na prípravu na majstrovstvá sveta vo švédskom Östersunde.
Po majstrovstvách sveta sa konalo ešte jedno podujatie Svetového pohára, tentokrát v nórskom Holmenkollene. Hneď v prvých pretekoch, v šprinte, Paulína Fialková obsadila skvelú tretiu priečku za Franziskou Preussovou z Nemecka a víťazkou Anastasiyou Kuzminovou, ktorá za túto disciplínu získala aj malý kryštálový glóbus. Paulína sa po pretekoch vyjadrila, že síce sa necítila fyzicky najlepšie, no s celkovým výsledkom je spokojná a bola rada, že v stíhacích pretekoch mohla opäť bojovať o tie najlepšie umiestnenia. Stíhacie preteky jej však nevyšli podľa predstáv, na každej streľbe urobila dve chyby a v cieli obsadila 35. miesto so stratou 5 minút a 6 sekúnd na víťazku Anastasiyu Kuzminovú, ktorá prvýkrát v kariére odstrieľala štvorpoložkové preteky bez chyby. V posledných pretekoch sezóny, v pretekoch s hromadným štartom v nórskom Holmenkollene, sa Paulíne Fialkovej náramne darilo, celé preteky sa držala vpredu a mala na dosah víťazstvo a zisk malého kryštálového glóbusu za disciplínu pretekov s hromadným štartom. Keď však prišla štvrtá streľba a k jednej chybe s predchádzajúcich položiek sa pripočítali ďalšie tri, nádej na víťazstvo a malý kryštálový glóbus zhasla, nakoľko Fialkovej súperka o prvenstvo v celkovom hodnotení disciplíny, Hanna Öbergová, netrafila na poslednej streľbe len raz a neohrozene pokračovala do cieľa. Fialková sa po absolvovaní troch trestných kôl z trestného okruhu zaradila do skupinky okolo siedmeho miesta a urobila všetko preto, aby sa dostala na čo najlepšie miesto. Do cieľa prišla ako šiesta so stratou 54,7 sekundy na víťazku Hannu Öbergovú, ktorá získala aj malý kryštálový glóbus za preteky s hromadným štartom. Paulína sa v konečnom hodnotení disciplíny ocitla na tretej priečke so zhodným počtom bodov (194) ako druhá Talianka Dorothea Wiererová, ktorá však vyhrala veľký kryštálový glóbus, a teda sa radí pred slovenskú reprezentantku.
Zatiaľ najlepšiu sezónu v kariére Paulína Fialková ukončila v celkovom poradí na šiestom mieste so stratou 217 bodov na víťazku veľkého kryštálového glóbusu, Talianku Dorotheu Wiererovú. Percentuálna úspešnosť streľby Paulíny dosiahla v tejto sezóne na 82%. V poradiach jednotlivých disciplín sa najlepšie umiestnila v poradí vytrvalostných pretekov, tam dosiahla až na druhé miesto so stratou 29 bodov na víťazku malého kryštálového glóbusu, Talianku Lisu Vittozziovú. V disciplíne kde mala veľkú šancu získať svoj prvý malý kryštálový glóbus, v pretekoch s hromadným štartom, obsadila konečné tretie miesto so zhodným počtom bodov ako víťazka veľkého kryštálového glóbusu Talianka Dorothea Wiererová, ktorá však zaujala druhé miesto, pretože v celkovom poradí je postavená vyššie. Fialková v poradí tejto disciplíny stratila na držiteľku malého kryštálového glóbusu, Švédku Hannu Öbergovú, 26 bodov. V ostatných poradiach sa neumiestnia takto vysoko. V šprinte jej patrí konečná siedma priečka so stratou 143 bodov na víťazku Anastasiyu Kuzminovú. V stíhacích pretekoch obsadila celkovo 17. miesto a na vedúcu disciplíny, Talianku Wiererovú, stratila 173 bodov. Slovenská ženská štafeta s Fialkovej účasťou skončila v konečnom hodnotení na 12. mieste a zmiešaná štafeta obsadila 25. pozíciu.
Majstrovstvá sveta 2019
Majstrovstvá sveta v Östersunde sa pre Paulínu Fialkovú začali zmiešanou štafetou. Tam sa namiesto s Anastasiyou Kuzminovou, ktorá bola v tom čase chorá, predstavila spolu so svojou sestrou Ivonou, ktorá podala obdivuhodný výkon, keď na strelnici trafila všetky terče a Paulíne štafetu odovzdávala na piatom mieste. Paulína musela dokopy na strelnici dobíjať až štyrikrát, no aj tak odovzdávala Tomášovi Hasillovi na siedmom mieste. Hasilla strieľal výborne, odovzdával Michalovi Otčenášovi ako deviaty, ten potom štafetu priniesol do cieľa ako dvanásty.
Dva dni po stíhacích pretekoch, do ktorých Fialková nenastúpila, sa konali vytrvalostné (individuálne) preteky. V nich si Paulína počínala o mnoho lepšie ako v predchádzajúcich pretekoch, na veľkej časti medzičasov viedla, až kým neprišlo na poslednú streľbu. Sama povedala, že pred prvým výstrelom bola „celá rozklepaná“, preto si najprv mierne podrepla, to ju trocha stabilizovalo a možno aj práve vďaka tomu trafila štyri terče. Pred piatym výstrelom urobila dlhšiu prestávku a opäť spravila drep, no tento jej už nepomohol, a teda posledný terč nevybielila. Kvôli jednému netrafenému terču sa jej pripočítala k celkovému času jedna trestná minúta (v individuálnych pretekoch sa trestné kolá nebežia). Nebyť tejto trestnej minúty, Slovensko by malo majsterku sveta vo vytrvalostných pretekoch. Nakoniec však Paulína Fialková obsadila piatu pozíciu a preteky vyhrala domáca Švédka Hanna Öbergová.
náhľad|upright=0.8|Paulína Bátovská Fialková v roku 2023 Po vytrvalostných pretekoch nasledovali preteky štafiet žien, v ktorých Slovenky vrátane Paulíny Fialkovej obsadili konečné šieste miesto bez nutnosti absolvovania trestného okruhu. Staršiu zo sestier Fialkových mrzelo, že musela na streľbe v ľahu až dvakrát dobíjať, no aj napriek tomu tím Slovenska podľa nej podal kvalitný výkon. Ako prvé do cieľa prišli reprezentantky Nórska.
Majstrovstvá sveta sa pre ženy končili pretekmi s hromadným štartom, v ktorých nechýbala ani Fialková. Preteky dokončila ako dvanásta, netrafila totiž až päť terčov, no zato mala siedmy najlepší bežecký čas. Preteky vyhrala Talianka Dorothea Wiererová.
Individuálne úspechy vo Svetovom pohári
Najlepší výsledok Paulína zaznamenala 25. marca 2018 v posledných pretekoch sezóny na finále Svetového pohára v ruskom Ťumeni v pretekoch s hromadným štartom na 12, keď ju predbehla len bieloruská biatlonistka Darja Domračevová. V konečnom poradí sezóny 2017/2018 obsadila konečné 32. miesto s 247 bodmi.
Svoj najlepší výsledok zatiaľ dorovnala trikrát, 15. decembra 2018 v rakúskom Hochfilzene, 23. decembra 2018 v Novom Meste na Morave a 19. januára 2020 v nemeckom Ruhpoldingu.
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
Poznámka: Zaradený je aj výsledok z Majstrovstiev sveta, nakoľko sa body z nich započítavajú do celkového hodnotenia Svetového pohára. náhľad|Paulína Fialková v roku [[2013 v Novom Meste na Morave]]
Prehľad umiestnení v celkových poradiach
Poznámka: kolónka preteky ukazuje počet Paulínou Fialkovou absolvovaných pretekov zo všetkých v danej disciplíne, nie počet celkovo doteraz usporiadaných pretekov zo všetkých
Sezónne výsledky
V nasledujúcich tabuľkách sú uvedené výsledky z jednotlivých pretekov počas kariéry
Sezóna 2012/2013
Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.
Sezóna 2013/2014
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
* V rámci tohto podujatia svetového pohára sa šli dva preteky v šprinte.
Sezóna 2014/2015
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
Sezóna 2015/2016
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
* Preteky sa pôvodne mali uskutočniť v Oberhofe, ale z dôvodu nedostatku snehu a veľmi vysokých teplôt boli presunuté do Ruhpoldingu.
Sezóna 2016/2017
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
* Pôvodne sa kolo Svetového pohára malo uskutočniť v ruskom Ťumeni, ale po dopingovom škandále ruských športovcov sa usporiadatelia sami organizácie tohoto kola vzdali.
Sezóna 2017/2018
''Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie. ''
Sezóna 2018/2019
Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.
* Z dôvodu extrémnych mrazov boli vytrvalostné preteky skrátené z 15 kilometrov na 12,5 kilometrov a ostatné preteky boli zrušené (označené X).
Sezóna 2019/2020
Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.
Obervisse
Obervisse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Borzechów
Gmina Borzechów je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Má rozlohu 67,37 km² a žije tu 3807 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 56,51 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Lublin.
Fons vitae
Fons vitae je dielo, ktorého autor je Avicebron, vzniklo v 2. polovici 11. storočia (pred rokom 1070). Je to ontologické dielo, ktorého arabský originál sa stratil a ktoré sa zachovalo v latinskom preklade J. Hispana a D. Gundissalina.
Celý názov diela znie Liber fontis vitae, de prima parte sapientiae id est scientia de materia et forma universali.
Carville-la-Folletière
Carville-la-Folletière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bar-sur-Aube (obvod)
Bar-sur-Aube je obvod v departemente Aube a regióne Champagne-Ardenne vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 5 kantónov a 104 obcí.
Michalovský hrad
Iné názvy hradu:
Gmina Borzęcin
Gmina Borzęcin je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 102,73 km² a žije tu 8373 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 81,5 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Brzesko.
NGC 7701
NGC 7701 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Nóri (rozlišovacia stránka)
Nóri môže byť:
Petzenkirchen
Petzenkirchen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Melk.
Žije tu 1 336 obyvateľov (31. 12. 2009).
Homo
Homo môže byť:
HomO môže byť:
Poznámka
Významy výrazu homo týkajúce sa človeka pochádzajú z latinského slova homo, ktoré znamená človek, muž, on. Významy výrazu homo týkajúce sa rovnakosti alebo homosexuality pochádzajú zo staršieho gréckeho slova ὁμός - homos, ktoré znamenalo rovnaký, ten istý, podobný, spoločný.
Gmina Borzytuchom
Má rozlohu 108,57 km² a žije tu 2791 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 25,71 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Bytów.
Obreck
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rangiroa
Rangiroa (iné názvy Rangi-roa, Ra'i roa, Te Kokōta) je najväčší atol zo súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Nachádza sa na jeho západnom konci a najbližším susedom je atol Tikehau, vzdialený približne na západ. Centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Geografia atolu
náhľad|vľavo|Množstvo malých „motu“ dotvára kolorit atoluAtol má tvar podobný kontinentu Južná Amerika. Pás súše je v pomere k celkovej rozlohe veľmi tenký, tvorí ho iba necelých 4,5% rozlohy celého atolu. Prstenec atolu pozostáva z približne 415 ostrovčekov (tzv. „motu“) rôznej veľkosti od niekoľkých metrov štvorcových až po najdlhší pás, dlhý a široký priemerne. Podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Fakarava, Kaukura, Toau, Faaite, Tahanea a i.), je z južnej strany tvorený zväčša nízkym koralovým útesom, umiestneným iba tesne na úrovni hladiny oceánu a s podstatne väčším výskytom súše zo severnej strany. Je to spôsobené pozíciou slnka, ktoré svieti po väčšinu roka viac zo severu. Koraly na južnej strane podmorského vulkánu v dôsledku toho dostávajú podstatne menej svetla – a teda rastú omnoho pomalšie, ako koraly na severe.
Atol má približne na dĺžku a v najširšom mieste má. Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva množstvom plytkých prieplavov prakticky zo všetkých strán atolu, ale splavné loďami sú len dve na severnej strane (Tiputa a Avatoru Pass), ktoré sú široké približne a vybavené štandardným navigačným označením pre lode. Hĺbka lagúny nepresahuje.
Na západnom konci atolu je zaujímavým prírodným úkazom menšia „lagúna v lagúne“, ktorú miestni volajú „Blue Lagoon“ a ktorej rozmery sú približne 1 500 x.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej blízko pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria a jej vek sa odhaduje na 61,4 až 64,5 mil. rokov.
Upanišady
Upanišady alebo upanišády (jednotné číslo: upanišada, upanišáda, upanišad, upanišat; sanskritský kmeň v jednotnom čísle: उपिनषद - upanišad, sanskritský nominatív v jednotnom čísle: upanišat, sanskritský nominatív v množnom čísle upanišadah; význam slova: "sedenie okolo [učiteľa]") sú staroindické nábožensko-filozofické komentáre k védam, písané v priebehu mnohých storočí, posvätné texty brahmanizmu a hinduizmu považované za zjavenie (šruti). Hovorí sa im aj védánta, čiže zakončenie véd, pretože majú zjavovať skutočný zmysel véd.
Rangiroa
Pôvodná kultúra
Atol bol obývaný pravdepodobne už v 10. storočí s viacerými osadami – Tereia, Fenuaroa, Otepipi, Tevar, Avatorov a Tiputa. Pri archeologickom prieskume sa našli viaceré „marae“ a „ahu“, ceremoniálne plošiny, stavby a pozostatky.
Upanišady
Pôvodne to zrejme boli ústne zostavené ezoterické učenia (ako naznačuje aj etymológia slova) neznámych juhoázijských mudrcov. Najdôležitejšie upanišády pochádzajú z 8. storočia – 4. storočia pred Kr., takže sú vlastne najstaršími filozofickými textami v dejinách ľudstva vôbec.
Rangiroa
Pôvodná kultúra
V 17. storočí Rangiroa vytvorila silné spojenectvo s ostatnými ostrovmi severného Tuamotu a ostrovmi Spoločnosti prostredníctvom atolu Makatea. Sociálne, ekonomické a náboženské aktivity na ostrovoch v tej dobe prekvitali, ako je možné vidieť z pozostatkov veľkých „marae“ a rozsiahlych dedín v blízkosti prírodných prieplavov spájajúcich lagúnu k oceánu.
Upanišady
Celkovo existuje viac ako 200 upanišád, tradičný počet je 108 upanišád, uvedených na začiatku Muktikaupanišády. Väčšina týchto však pochádza z po-védskej doby. Najstarších a základných upanišád je asi 18.
Rangiroa
Pôvodná kultúra
Okolo roku 1770 bol tento stav prosperity náhle prerušený. Do oblasti vpadli obávaní bojovníci kmeňa Parata z atolu Anaa, čo viedlo k spustošeniu ostrovov a atolov. Celé dediny a kolektívne stavby boli zničené a obyvateľstvo zväčša zmasakrované. Rozsiahle kultivované územia sa vyľudnili.
Upanišady
Formou dialógov a debát sa v upanišadách riešia základné otázky ľudskej existencie - vyslobodenie ľudskej duše z kolobehu znovzrodení (sansára) spôsobeného následkami ľudských činov (karma), pôvod sveta. Rovnako zhrnujú ideológiu kastovej sústavy a povyšujú kňazskú kastu nad ostatných ľudí. Védski bohovia a obrady dostávajú v upanišadách filozofický obsah. Sú interpretované ako alegorické zobrazenia človeka a vesmíru. Viera v reinkarnáciu nadobúda morálny charakter. V upanišadách sa kladie otázka, čo je najvyššia realita, ktorej poznaním sa všetko ostatné stáva známym: je to to, z čoho sa zrodilo všetko jestvujúce, to, v čom žije po svojom narodení, i to, do čoho vchádza po svojej smrti; je to brahman.
Rangiroa
Pôvodná kultúra
Tí, ktorí prežili, utiekli na Tikehau, Makateu alebo Tahiti, kde im bola poskytnutá ochrana od vládnuceho kmeňa Pomare. Až okolo roku 1821 sa boli schopní vrátiť naspäť na vlastné ostrovy.
Európska kultúra
Prvá písomná zmienka o návšteve atolu Európskymi cestovateľmi je od holandských moreplavcov Willema Schoutena a Jacoba Le Maireho z roku 1616. Atol pomenovali „Vlieghen Eiland“.
Po nich to bol 30. mája 1722 Jakob Roggeveen. Existuje záznam o preplávaní v blízkosti atolu od Johna Byrona z roku 1765 pri jeho okružnej plavbe okolo sveta. Do svojich máp ho zaniesol pod názvom "Prince of Wales". Američan Charles Wilkes sa pri svojej veľkej výprave na atole zastavil 7. septembra 1839.[pozn.1]
Prví Európania sa v oblasti začali trvalejšie objavovať a usadzovať až v roku 1851. Zväčša to boli katolícki misionári, ktorí podporovali rozvoj komunít a ekonomiky výsadbou kokosových paliem, najmä okolo roku 1865. V tom čase Francúzska Polynézia prešla z vlády Pomare pod koloniálnu správu Francúzska.
Súčasnosť a ekonomika
Podobne ako iné atoly, aj Rangiroa prudko rástla najmä v období hospodárskej prosperity okolo roku 1950. Hlavným artiklom bol rybolov a samozrejme kopra, ktorú farmári na atole vyrábali v obrovských množstvách. Tieto tradičné spôsoby obživy obyvateľov atolu v poslednom čase nahrádza najmä turizmus vďaka hotelovému rezortu, certifikovanému centru pre prístrojové potápanie, ružovej farbe piesku, relatívne blízkej polohe k Tahiti a kvalitnej infraštruktúre s letiskom.
K výraznému ekonomickému a demografickému rastu prispelo moderné letisko, postavené v roku 1965, ktorého asfaltová pristávacia dráha bola z predĺžená na. Lety tu prevádzkuje domáca letecká spoločnosť Air Tahiti niekoľkokrát denne z hlavného mesta Papeete a z atolu ďalej do iných destinácií Francúzskej Polynézie.
Quartier de la Goutte-d’Or
thumb|upright=1.0|Ulica Rue de Chartres v centre štvrti Quartier de la Goutte-d'Or (štvrť Zlatá kvapka) je 71. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 18. obvodu.
Rangiroa
Demografia
Demografický vývoj:
Quartier de la Goutte-d’Or
Má rozlohu 109& ha, z čoho ale zaberá Severné nádražie. Jej hranice tvoria ulice Boulevard de la Chapelle na juhu, Boulevard Barbès, Rue des Poissonniers a Avenue de la Porte-des-Poissonniers na západe, Boulevard périphérique na severe a Rue Marx-Dormoy, Rue de la Chapelle a Avenue de la Porte-de-la-Chapelle na východe.
Dejiny
Na tomto území do roku 1860 existovala samostatná obec La Chapelle, ktorá bola toho roku pripojená k Paríži. V oblasti dnešnej štvrte sa do 18. a 19. storočia rozkladali vinohrady. Tiež názov štvrte – „Goutte d'Or“ je odvodený od označenia jedného druhu bieleho vína, ktoré sa tu vyrábalo.
Rangiroa
Demografia
Obyvatelia atolov Mataiva, Tikehau a Rangiroa hovoria špecifickým jazykom „Mihiroa“, ktorý je podobný tahitčine, ale napriek tomu dostatočne vzdialený, aby už nemohol byť považovaný za dialekt.
Quartier de la Goutte-d’Or
Dejiny
Pretože časom miestne bývanie nevyhovovalo moderným nárokom, bol v roku 1983 prijatý plán na rozsiahlu rekonštrukciu celej štvrte. Bolo postupne zborených viac než 100 budov a na ich mieste vyrástli obytné domy so sociálnymi bytmi. Postupná obnova prebieha doteraz, i keď sa v posledných rokoch značne spomalila.
Rangiroa
Fauna a flóra
náhľad|vľavo|Vzácny Lori zafírovýAtol je extrémne bohatý na široké spektrum vodnej aj suchozemskej fauny, čo využívajú najmä turisti pri potápaní. Z často videných a aj dokumentovaných potápačmi sú tu dravé barakudy (Sphyraena barracuda) z radu ostriežotvarých, raje Manty, rôzne druhy žralokov, napríklad šedých, tigrovaných alebo kladivohlavých, korytnačky karety obrovské, delfíny skákavé (Tursiops truncatus) a iné.
Quartier de la Goutte-d’Or
Obyvateľstvo
Štvrť patrí k oblastiam s najvyšším podielom prisťahovalcov. Od 80. rokov 20. storočia vzrástol podiel imigrantov na 30%, pričom priemer v Paríži je 17,5%. Najviac ľudí je pôvodom z Maghrebu a subsaharskej Afriky.
Hušek
Hušek je priezvisko, pozri Hušek (priezvisko), napr.:
Rangiroa
Fauna a flóra
Z vtáctva sa okrem bežných vodných a morských vtákov na atole sa vyskytuje napríklad vzácny Lori zafírový.
Quartier de la Goutte-d’Or
Štvrť v kultúre
Émile Zola sem umiestnil dej svojho románu Zabijak.
Rangiroa
Fauna a flóra
Bežnou vegetáciou na atole je kokosová palma, ktorá bola intenzívne vysádzaná po celej Francúzskej Polynézii v prvej polovici 19. storočia s cieľom ťažiť kopru. Z ostatných plodín, ktoré slúžia najmä na obživu obyvateľstva, sú to taro, jam, sladké zemiaky, banány, papája a ďalšie druhy tropického ovocia.
Atol okrem sebestačnosti vyváža potraviny najmä na hlavný ostrov Tahiti ale unikátnou zvláštnosťou atolu sú vlastné vinice, jedinečné na svete. Vinič rastie pri lagúne medzi kokosovými hájmi a produkuje dve úrody ročne. Vytvoreniu tejto vinice predchádzali dlhé predbežné prieskumy a analýzy, najmä v snahe nájsť najlepšie odrody pre miestne klimatické podmienky. Prvé odrody viniča boli dovezené v roku 1992 a testované na aklimatizáciu aj v iných oblastiach Polynézie, na Australových ostrovoch, na vysokých ostrovoch Rurutu a Tubuai, v Markézach na Nuku Hiva a aj na Tahiti v nížinách a horách. Napokon bola pre pestovanie vybraná Rangiroa, a to predovšetkým pre neprítomnosť výskytu hubových chorôb, neexistencii škodlivého hmyzu a jej relatívnej blízkosti k Tahiti. Vybranými odrodami boli Italia B, Carignan N a Hamburský muškát (Čierny muškát). V súčasnosti vinica produkuje len biele vína (blanc sec, blanc de corail a blanc moelleux) a ružové víno (rosé Nacarat).
Administratívne a geografické členenie
Geograficky patrí atol Rangiroa k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Niau, Toau, Arutua, Apataki, Kaukura, Mataiva, Tikehau a Makatea.
Administratívne patrí atol do rovnomennej komunity, do ktorej patria ešte atoly Mataiva, Tikehau a oddelený ostrov Makatea.
Millery (Côte-d’Or)
Millery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bordž-e mílád
náhľad|Veža v noci
Bordž-e mílád je komunikačná veža v Teheráne. So svojou výškou 435 m je najvyššou vežou v Iráne (aj v Juhozápadnej Ázií), piatou najvyššou vežou na svete. Výstavba začala v roku 2000 a skončila sa v roku 2007.
Veža má 12 poschodí s plochou 12 000 m2, ktoré siahajú do výšky od 250 m do 315 m. Anténa je vysoká 120 m. Pohyb návštevníkov vo veži je zabezpečený schodiskami a 7 výťahmi. Vo veži sa nachádza najväčšia reštaurácia a rozhľadňa vo veži na svete. Jej kapacita je 400 osôb. Vo veži je aj obchodné centrum a hotel.
Ósaka
Ósaka môže byť:
Brekov (hrad)
Brekov (-normovaný názov) alebo Brekovský hrad bol stredoveký hrad, ktorého ruiny možno ľahko sledovať pri ceste medzi mestami Strážske a Humenné. Vidno ho už zďaleka. Nachádza sa na západnom okraji Humenských vrchov – súčasť Vihorlatských vrchov, nad obcou Brekov v nadmorskej výške Bol vybudovaný v stredoveku ako strážny hrad spolu s inými blízkymi hradmi – Jasenov, Vinné, Čičva. Z hradného vrchu je ďaleký kruhový výhľad.
Hrad Brekov bol v roku 1963 vyhlásený za kultúrnu pamiatku.
Od roku 2009 prebieha rekonštrukcia a záchrana hradu občianskym Združením na záchranu Brekovského hradu, ktoré je od roku 2009 členom záujmového združenia Zachráňme hrady. Hradný areál je voľne prístupný pre návštevníkov.
Historické názvy
V roku 1307 bol hrad nazývaný Barko a neskôr v rokoch 1314 possesio Borko cum castro, 1322 castrum Borkó a 1330 castrum Barkou,.
Dejiny
Zrúcaniny hradu stoja na holom kopci v západnom výbežku Vihorlatských vrchov 4 kilometre juhozápadne od Humenného v údolí Laborca nad obcou toho istého mena. Postavili ho v 13. storočí a patril do sústavy hradov na uhorsko - poľskej ceste. V prvej polovici 15. storočia zosilnili jeho opevnenia a krátko potom zohral významnú úlohu vo vnútropolitických zápasoch, najmä v roku 1466, keď sa pod jeho hradbami stretli v boji vojská kráľa Mateja Korvína a jeho odporcu, poľského kráľa Kazimíra IV. V rokoch 1484 - 1488 bol v rukách Zápoľských, ktorí hrad rozšírili a ďalej zdokonaľovali jeho opevnenie. V polovici 16. storočia sa jeho majiteľ František Kendy pridal k šľachtickej opozícii proti kráľovi Ferdinandovi Habsburskému, a preto kráľovské vojsko po dobytí roku 1558 hrad zbúralo. Neskorší majiteľ Mikuláš Druget ho však roku 1575 znovu opravil a obnovil. Roku 1644 napadli hrad povstalecké vojská Juraja Rákociho a skoro celý ho opäť zničili. Čiastočná oprava obytných traktov mu iba nakrátko vrátila život, pretože vo vlnách protihabsburských povstaní na konci 17. storočia sa tento z neho definitívne vytratil. Od tých čias hrad pustol a dodnes sa z neho zachovali iba zvyšky múrov.
Opis hradného komplexu
Najstaršie jadro hradu má oválny pôdorys a je umiestnené na najvyššom mieste vápencového brala. K nemu sa pripája na juhozápade veža. Táto stavebná etapa je z prelomu 13. a 14. storočia. Druhá stavebná fáza sa spája s Drugethovcami, ktorí k veži pristavali dvojtraktový palác a na severnej strane neveľké predhradie. Pri rozširovaní tohoto predhradia na východ za Štefana Zápoľského starú hradbu nahradili novým murivom na okraji skalnej plošiny. V štvrtej etape vystavali neskorogotickú baštu pri vstupnej bráne a zo západnej strany k pôvodnému jadru pristavali polygonálnu budovu.
Dnešná podoba
Podnes ostali zachované múry do výšky až troch podlaží, jasne naznačujúci predchádzajúci stav budov. Viditeľné sú aj brány, prechod do horného hradu, ktorý bol pravdepodobne vybavený padacím mostom. Pivnice sú sčasti klenuté a v západnej časti je jasne viditeľná kuchyňa s otvoreným ohňom, výlevkou a obrovským dymovodom. Na podlaží sú na stene zachované zvyšky nosníkov krbu.
Majitelia hradu
Do roku 1248 majiteľom Michaloviec (v tej dobe dedina s veľkým pánskym statkom) bol Sobieslav (Zabuslo) z rodu Ludaň, slovanského pôvodu. V strednom Zemplíne mal rozsiahle statky, jemu náležali i hrady Jasenov, Brekov a Vinné. V písomných prameňoch sa prvýkrát spomína v roku 1307 ako „castrum Barko“ a ako jeho majiteľ je uvádzaný Peter Peteň. Za verné služby daroval hrad Karol Róbert z Anjou v roku 1317 Filipovi Drugethovi spolu s ďalšími majetkami na východnom Slovensku. Drugethovci vlastnili hrad až do roku 1486. V roku 1472 vymenoval kráľ Matej za dedičného župana Spiša a za kapitána pre ochranu severovýchodných oblastí Uhorska Štefana Zápoľského. Ten v roku 1488 vystupuje ako „castellanus castri Barko“. V ďalších dvoch storočiach ho striedavo vlastnili Drugethovci a obsadzovali ho vojská Gabriela Bethléna, Juraja Rákocziho I. (1644) a Imricha Thokolyho, ktorý ho dal v závere sprisahania (1684) zbúrať. Aktuálne je vlastníkom hradu obec Brekov. Správcom hradu je od roku 2008 Združenie na záchranu Brekovského hradu.
Nálezy na hrade
Medzi nálezmi z archeologického výskumu Zemplínskeho múzea v Michalovciach má významné miesto bohatá kolekcia neskororenesančných kachlíc. Ešte dôležitejším nálezom sú nálezy keramiky, železných hrotov šípov slovanského hradiska. Počas letnej sezóny sú niektoré nálezy vystavené v hradnom múzeu priamo pod hradom. Aktuálne otváracie hodiny sú zverejnené na stránkach: [http://brekov.eu/07_muzeum.htm Brekovský hrad - hradné múzeum. (www.brekov.eu)]
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Popovice (okres Benešov)
Popovice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji.
Marek Čulen
Marek Čulen (* 8. marec 1887, Brodské – † 26. december 1957,  tamže ) bol slovenský politik a štátnik, aktívny účastník protifašistického odboja počas 2. svetovej vojny, poslanec povstaleckej Slovenskej národnej rady.
Popovice (okres Benešov)
1. januára 2012 tu žilo 286 obyvateľov, z toho 143 mužov a 143 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,1 roka (muži 44,1 roka, ženy 42,1 roka).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1295.
Marek Čulen
Životopis
Pochádzal z chudobnej roľníckej rodiny. Pred prvou svetovou vojnou dvakrát dlhodobo pracovne pobýval v USA. Odišiel tam v roku 1906 a v Chicagu sa angažoval v robotníckych spolkoch.
Gmina Bralin
Gmina Bralin je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Marek Čulen
Životopis
V januári 1921 patril medzi hlavných aktérov zjazdu sociálno demokratickej ľavice v Ľubochni a Ružomberku, kde kryštalizovala budúca komunistická strana na Slovensku a Podkarpatskej Rusi. Na ustanovujúcom zjazde KSČ potom bol zvolený za náhradníka ÚV KSČ. V rokoch 1922–1923 bol krajským tajomníkom strany v Bratislave. Z tejto funkcie odišiel a bol obvodným dôverníkom v rodnom meste Brodské. V tom istom roku po vzniku takzvanej Roľníckej internacionály sa stal hlavným organizátorom komunistov medzi maloroľníkmi. Počas frakčných sporov v 1. polovici 20. rokov vo vnútri KSČ predstavoval ľavicové krídlo, ktoré v roku 1924 kritizovalo centristickú politiku funkcionárov ako bol Bohumír Šmeral.
Gmina Bralin
Má rozlohu 85,16 km² a žije tu 5644 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 66,28 osôb/km².
Marek Čulen
Životopis
Po sebakritike mu v roku 1932 členstvo v KSČ vrátili a bol dosadený na post predsedu Svazu malorolníků a domkářů. Počas druhej svetovej vojny pôsobil v zahraničnom politbyre KSČ v Moskve (KSČ ho do sovietskeho exilu vyslala roku 1939, bol členom predsedníctva Všeslovanského výboru). V septembri 1944 priletel na Slovensko, kde sa zapojil do akcií domáceho odboja v rámci Slovenského národného povstania.
Gmina Bralin
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kępno.
Marek Čulen
Životopis
V auguste 1945 bol delegátmi národných výborov zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady. Zasadal tu do roku 1946. V rokoch 1945 –1946 bol aj poslancom československého Prozatímního Národního shromáždění a v rokoch 1946–1948 Ústavodárného Národního shromáždění. V rokoch 1948–1957 zasadal v Národním shromáždění. Po jeho smrti ho v poslaneckom kresle nahradil Michal Chudík.
K roku 1954 sa profesne uvádza ako predseda JRD v obci Brodské.
Zomrel v decembri 1957 po dlhej a ťažkej chorobe.
V parku vedľa Úradu vlády v Bratislave (medzi Leškovou a Námestím Slobody) mu v roku 1978 odhalili bronzový pomník v nadživotnej veľkosti. Autormi sú akademický sochár Môťovský a architekt Ďurkovič. Pomníky s bustami mal odhalené aj v Brodskom a Senici. Tie ale boli po roku 1989 odstránené.
NGC 7702
NGC 7702 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. októbra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
ENIAC
náhľad|Počítač ENIAC ENIAC (Electronic Numerical Integrator And Computer) je historicky prvý turingovsky úplný elektrónkový počítač. Jeho vývoj bol zahájený v roku 1943 v Penn State University v Pensylvánii v Spojených štátoch amerických, dokončený bol po takmer troch rokoch v roku 1946 a pracoval až do roku 1955 pre americkú armádu v štáte Maryland. Chladenie zabezpečovali dva letecké motory.
Konštrukcia
Obsahoval 17 468 elektrónok, 7 200 kryštálových diód, 1 500 relé, 70 000 rezistorov, 10 000 kondenzátorov, okolo 5 miliónov ručne spájkovaných spojov, vážil 30 ton, zaberal 63 m3 (2,6 m × 0,9 m × 26 m), spotrebovával 150 kW elektrickej energie a jeho vývoj stál 500 000 dolárov.
Vstup aj výstup obstarávali dierne štítky a tlač sa vykonávala na špecializovanom stroji (pravdepodobne IBM 405 alebo podobný).
Poruchovosť
ENIAC bol pomerne poruchový, takmer každý deň vyhorelo niekoľko vákuových elektrónok. K poruchám na elektrónkach dochádzalo najčastejšie pri zapínaní alebo vypínaní počítača (traduje sa, že keď bol zapojený, pouličné svetlá Philadelphie slabo poblikávali). Tento problém bol jednoducho (aj keď nákladne) vyriešený nepretržitou prevádzkou. Potom sa závada na elektrónkach vyskytla raz za dva dni, pričom k jej nájdeniu stačilo 15 minút. Do jeho modifikácie v roku 1948 zaberalo odstraňovanie jeho závad až polovicu úžitkového času.
Výpočty a programovanie
ENIAC dokázal vykonávať podmienené výpočty, iterácie (loopy), odskakovať do podprogramov. Program bol najskôr navrhnutý na papieri a až potom nakonfigurovaný (pred rokom 1948 iba pomocou prepínačov, potom pomocou diernych štítkov). Programovanie tohto počítača trvalo veľa hodín až niekoľko týždňov.
Pri práci s desaťmiestnymi číslami prevádzal 357 (násobenie) alebo 35 (delenie) operácií za sekundu, pričom operácie s menšími číslami vykonával rýchlejšie. Používal desiatkovú sústavu (dnešné počítače používajú dvojkovú sústavu a použitie desiatkovej bolo atypické aj v 40. rokochjediný iný počítač svojej doby, ktorý ju používal, bol Harvard Mark IIBM ASCC). ENIAC bol programovaný pomocou prepínačov, avšak v roku 1948 bol modifikovaný, aby mohol vykonávať program uložený v pamäti ROM, v podobe funkčných tabuliek čítaných z primitívneho čítacieho zariadenia. Tento zásah síce znemožnil paralelné vykonávanie operácií a znížil šesťnásobne jeho výkon, ale čas programovania sa skrátil z dní na hodiny, čo oprávnilo túto modifikáciu. V roku 1952 bola päťnásobne zvýšená jeho rýchlosť (teda takmer na pôvodnú úroveň) a v roku 1953 bola rozšírená jeho hlavná pamäť.
Využitie
ENIAC bol určený pre výpočty palebných tabuliek pre delostrelectvo americkej armády za druhej svetovej vojny, ale vojna skončila skôr než mohol byť stroj vo vojne využitý. (V skutočnosti do jej diania zasiahol, lebo pomáhal s výpočtami pre výpočet atómovej bombyvýpočty sa vykonávali paralelne ručne v Los Alamos a súčasne aj na ENIAC a výsledky sa kontrolovali vzájomným porovnávaním)
ENIAC patril k prvej generácii počítačov (19451952). Teraz sa jeho časti (ako napríklad niektoré jeho kontrolné panely) nachádzajú v múzeách v Spojených štátoch.
Nasledovníci
Priamym nasledovníkom ENIAC bol počítač MANIAC (Mathematical Analyser Numerical Integrator And Computer), ktorý bol stavaný v laboratóriách Los Alamos National Laboratory od roku 1946 do roku 1952, funkčný bol od roku 1953. Bol skonštruovaný pre matematické výpočty popisujúcim fyzikálne deje a bol využitý aj k vývoju vodíkovej bomby.
Carville-Pot-de-Fer
Carville-Pot-de-Fer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alyattes II.
Alyattes II. bol kráľ Lýdie od roku 619 pred Kr. alebo 609 pred Kr. do roku 560 pred Kr. Bol štvrtým panovníkom dynastie Mermnovcov. náhľad|Pôvodné územie Lýdie a jej najväčší rozsah.
Alyattes II. bol synom Sadyatta. Jeho vládou sa začala lýdska hegemónia v Malej Ázii. Po nástupe na trón vyhnal Kimmeriov z Anatolie a upriamil sa na boje s pobrežnými mestami iónských Grékov, ktoré začal jeho otec a v roku 600 pred Kr. sa mu podarilo dobyť mesto Smyrnu a zničiť ho. Najdôležitejšie mesto Milétos sa aj napriek jeho veľkej snahe o dobytie úspešne ubránilo. Napriek neúspechu vo vojne s Milétom vyrástla v regióne popri Médii a Babylone nová veľmoc. V roku 590 pred Kr. vypukla vojna medzi Lýdiou a Médiou, v ktorej panoval kráľ Kyaxares. Vojna ktorej cieľom bolo podrobenie Malej Ázie sa skončila 28. mája 585 pred Kr. po zatmení slnka (vo svojich výpočtoch ho predpovedal Thales z Milétu) uzavretím mieru. Po vzájomnej dohode sa rieka Halys stala hranicou medzi oboma štátmi. Za jeho vlády sa začali raziť normalizované mince (Stater = 168 zŕn pšenice) s hlavou leva symbolom Mermnovcov.
Petzvalov objektív
thumb|Petzvalov objektív
Petzvalov objektív alebo Pecvalov objektív je svetelný fotografický objektív (aplanát) s dobre opravenou sférickou aberáciou a komou. Prednú časť tvorí tmelený achromát, zadnú časť netmelený achromát. V súčasnosti sa používajú objektívy tohto druhu najmä do zväčšovacích prístrojov a projektorov. Vypočítal ho slovenský fyzik Jozef Maximilián Petzval v roku 1840.
Melanž
Melanž môže byť:
Pfaffenschlag bei Waidhofen an der Thaya
Pfaffenschlag bei Waidhofen an der Thaya je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Waidhofen an der Thaya.
Žije tu 977 obyvateľov (1. 1. 2010).
NGC 7703
NGC 7703 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. októbra 1825.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Drietomanka
Drietomanka je slovenská dychová hudba.
História
Tradícia dychovej hudby v Drietome siaha až do roku 1866, keď v tejto pohraničnej obci pri Trenčíne vznikla prvá dychovka. V roku 2016 teda Drietomanka oslávi 150 rokov svojej existencie, čo ju radí medzi najstaršie dychové orchestre na Slovensku.
Významným obdobím novodobých dejín drietomskej dychovky boli 50-te roky 20-teho storočia, keď začal pán Pavol Stopka vyučovať v Drietome mladých hudobníkov a tak vznikla v Drietome ďalšia dychovka. Pavol Stopka bol významný hudobný pedagóg, zberateľ a upravovateľ ľudových piesní, blízky spolupracovník Karola Pádivého. S Drietomankou, ktorú viedol po umeleckej stránke začal novú éru dychovej hudby na Slovensku. Kapelníkom Drietomanky bol Ivan Husár. Pod jeho vedením a pod.taktovkou Pavla Stopku natočila Drietomanka v rokoch 1970 – 73 spolu so speváckou skupinou 4 LP platne, z ktorých najznámejšia nesie názov "Ten drietomský hájik". Ďalšími kapelníkmi Drietomanky boli Štefan Bretschneider a Jaroslav Múdry st., ktorý viedol Drietomanku celých 20 rokov. Drietomanka účinkovala prevažne v trenčianskom regióne, v rámci celého Slovenska, ale aj na Morave. V roku 1974 účinkovala v programe maďarskej televízie "Zlatý páv" a tiež vystupovala na výstave Země živitelka v Českých Budejoviciach. V roku 1986 účinkovala v priamom prenose rakúskeho rozhlasu a televízie ORF, v programe "Posedenie so susedmi".
Ďalším významným obdobím boli roky 1991 – 93 kedy sa kapela omladila. V roku 1994 sa kapelníkom stal Jaroslav Múdry ml. Nová zostava Drietomanky nadviazala na úspechy predchádzajúcich generácií a svojimi melódiami si získala priaznivcov nielen na celom Slovensku, ale aj v Česku, Maďarsku, Poľsku, Rakúsku, Nemecku, Francúzsku, Taliansku, Belgicku, Švajčiarsku a Holandsku. Medzi najvýznamnejšie úspechy kapely patrí ocenenie na medzinárodnej súťaži dychových hudieb Zlatá křídlovka v českom Hodoníne, na ktorej Drietomanka získala cenu starostu mesta Hodonín ako najlepší zahraničný orchester. Víťazné trofeje si Drietomanka v roku 1996 odniesla z Festivalu dychových hudieb v Dolnej Súči, z oblastnej súťaže malých dychových hudieb v Pezinku a tretie miesto z celoslovenskej súťaže v Lednických Rovniach. K týmto úspechom dopomohol Drietomanke aj Jaroslav Kala, ktorý spolupracoval s kapelou v rokoch 1995 – 1997. Pod jeho taktovkou kapela nahrala magnetofónovú kazetu s názvom "Pozdrav z Drietomy", ktorá bola vydaná v septembri 1996. V rokoch 1998 – 2000 spolupracoval s kapelou po  umeleckej stránke pán Ludvík Soukup. Pod jeho vedením získala Drietomanka na 13. ročníku Zlatej křídlovky v Hodoníne v máji 1998 umiestnenie v striebornom pásme a nahrala dva zvukové nosiče "V tej Drietome" a "Veselosť je medecína".