cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gruzínska demokratická republika
Koniec GDR
V roku 1920 začalo silnieť nebezpečenstvo zo strany boľševikov. Biela armáda bola porazená a Červená armáda sa blížila ku Kaukazu. Sprvu boľševici ponúkali spojenectvo proti zvyškom Biele armády, ale Gruzínci odmietli a začali s mobilizáciou a ďalšími prípravami na vojnu. V tej dobe ale boli boľševici zaneprázdnení zle sa vyvíjajúcou vojnou s Poľskom. Podpísali teda Moskovskú dohodu, v ktorej uznali nezávislosť Gruzínska. Nikdy ale nepočítali, že by dohodu dodržali. V decembri 1920 prišla pre Gruzínsko ďalšia dobrá správa. Liga národov oficiálne uznala gruzínsku nezávislosť a v januári 1921 to isté urobili štáty Dohody Francúzsko a Británia.
Perštejn
Perštejn je obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 121 obyvateľov, z toho 562 mužov a 559 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,0 roka, ženy 40,7 roka).
Gruzínska demokratická republika
Sovietsky útok
Postupne podľahli Červenej armáde susedné Arménsko a Azerbajdžan a Briti stiahli svoje vojsko z Kaukazu. Gruzínsko tak zostalo v boji proti boľševikom osamotené. Červená armáda so sfalšovanými dôkazmi o protiboľševickej činnosti Gruzínska začala s útokom vo februári 1921. Z juhu sa pridala k boľševikom aj turecká armáda a osud nezávislého Gruzínska bol tak spečatený. Na jej území bola vytvorená Zakaukazská sovietska federatívna socialistická republika a v roku 1936 reorganizovaná Gruzínska sovietska socialistická republika. Politická reprezentácia nezávislého Gruzínská emigrovala z krajiny a vytvorila v Paríži exilovú vládu, ktorá fungovala do roku 1954.
Odkaz GDR
Krátkotrvajúca nezávislá republika sa stala veľmi dôležitým faktorom pre gruzínske národné cítenie. Zo všetkých sovietskych republík sa práve v Gruzínsku vytvorilo najsilnejšie hnutie za nezávislosť. V 80. rokoch začali politici používať GDR ako alternatívu úspešného boja Gruzíncov proti Rusku a začali ju volať Prvá republika.
V apríli 1991 bola obnovená nezávislosť Gruzínska, ktorá oficiálne nadväzovala na GDR. Symboly GDR (štátna vlajka, štátny znak) boli moderným Gruzínskom používané až do roku 2004. Deň vyhlásenia nezávislosti GDR 26. mája bol vyhlásený za štátny sviatok ako Deň nezávislosti.
Bitka o Basru
Bitka o Basru bola jednou z prvých bitiek vojny v Iraku. Britské vojská ako súčasť inváznych vojsk v nej bojovali o kontrolu nad druhým najväčším mestom v krajine. 7. obrnená brigáda (Púštne potkany) sa do Basry prebojovala 6. apríla. Ťažké boje prebiehali o mosty na západ od mesta, kde boli britské vojská sústavne napádané vojenskými aj polovojenskými jednotkami. Staré centrum mesta bolo pre vozidlá neprístupné. Túto oblasť dostal preto za úlohu dobyť britský Výsadkový pluk. Do mesta sa britským vojskám podarilo prebojovať až po dvoch týždňoch ťažkých bojov. Ich súčasťou bola aj najväčšia tanková bitka akej sa britské vojská zúčastnili od 2. svetovej vojny. Došlo k nej 27. marca a výsledkom bolo zničenie 14 irackých tankov.
Anton Jurovský
Anton Jurovský (* 26. marec 1908, Uľanka - † 16. júl 1985, Bratislava) bol slovenský psychológ.
Životopis
Od roku 1941 univerzitný prof. UK v Bratislave. Roku 1935 založil a od roku 1938 stál na čele bratislavského Psychotechnického ústavu. Od 1959 činný na Psychologickej výchovnej klinike v Bratislave, od roku 1964 vo Výskumnom ústave detskej psychológie a patopsychológie, neskôr v Čs. výskumnom ústave práce a sociálnych vecí. Absolvoval zahraničný štipendijný pobyt v Londýne a v Paríži.
Majstrovstvá Európy vo vodnom zjazde
náhľad|Vodný zjazd Majstrovstvá Európy vo vodnom zjazde je vrcholné európske podujatie vo vodnom zjazde, ktoré organizuje Európska kanoistická asociácia (ECA). Jeho história siaha do roku 1997, kedy sa vo Francúzsku konali prvé majstrovstvá Európy. Prebieha s 2-ročnou periodicitou. Na čele medailovej tabuľke krajín je Francúzsko.
Majstrovstvá prebiehajú v 18 disciplínach, 10 individuálnych a 8 tímových (tzv. hliadkach). Najmladšou disciplínou je disciplína doublekanoe žien, ktorá bola zaradená do programu ME v roku 2017.
Samuel Jurkovič
Samuel Jurkovič (* 9. február 1796, Brezová pod Bradlom † 13. júl 1873, Brezová pod Bradlom) bol pedagóg, ľudovýchovný a kultúrny pracovník, organizátor družstevníctva.
Životopis
Základné školy navštevoval v Brezovej pod Bradlom, v Győri a v Trnave, lýceum v Banskej Bystrici a 1815-1816 v Banskej Štiavnici. Pôsobil ako učiteľ v Novom Meste nad Váhom a v Sobotišti ( 1831-1848), neskôr ako notár v Brezovej pod Bradlom (1849-1859) a vo Vrbovom.
Bol popredný ľudovýchovný pracovník a mecén v obrodenskom, najmä v štúrovskom duchu: zakladateľ učiteľských a čitateľských spolkov, školských knižníc a nedeľných škôl, propagoval nové plodiny a modernizáciu poľnohospodárstva. V roku 1841 spoluzakladal Slovenské národné divadlo nitrianske, v roku 1845 zakladateľ Spolku gazdovského v Sobotišti, prvého úverového družstva na európskom kontinente a základu slovenského družstevného hnutia. Podľa neho vznikli na Slovensku podobné spolky najmä v 2. pol. 19. storočia.
Samuel Jurkovič sa tiež zaoberal výchovou dospelých, písal učebnice pre slovenské vidiecke školy, rozpracoval metodiku vyučovania a zaslúžil sa o uplatňovanie didaktických zásad Komenského. Bol autorom príležitostných básní a článkov v časopisoch. Napísal historickú prácu Biographie Rectorum... (v kronike evanjelickej a. v. školy v Sobotišti) a plán organizácie škôl v nitrianskom senioráte (1839). Je autorom kroniky prvého slovenského divadla.
Chlorid meďný
Chlorid meďný (CuCl) je anorganická zlúčenina, jeden z chloridov medi. Ide o bielu tuhú látku zle rozpustnú vo vode, ale dobre rozpustnú v koncentrovanej kyseline chlorovodíkovej. Nečisté vzorky sú zelenkasté vďaka prítomnosti zeleného chloridu meďnatého.
Vlastnosti
náhľad|vľavo|200px|Biele kryštály chloridu meďného na medenom drôte Chlorid meďný je Lewisova kyselina, klasifikovaná podľa konceptu HSAB ako „mäkká“. Preto má tendenciu tvoriť stabilné komplexy s mäkkými Lewisovými hydroxidmi, napríklad trifenylfosfínom:
Hoci sa chlorid meďný príliš nerozpúšťa vo vode, rozpúšťa sa vo vodných roztokoch obsahujúcich vhodné donorové molekuly. Tvorí komplexy s halogenidovými iónmi; napríklad s koncentrovanou kyselinou chlorovodíkovou tvorí H3O+CuCl2-. Podobne tvorí komplexy aj s aniónom kyanidu, aniónom tiosíranu a amoniakom.
Roztoky chloridu meďného s chlorovodíkom alebo amoniakom pohlcujú oxid uhoľnatý za vzniku bezfarebných komplexov, napríklad diméru s chloridovým mostíkom [CuCl(CO)]2. Rovnaký roztok s chlorovodíkom reaguje tiež s acetylénom na [CuCl(C2H2)]. Roztok s amoniakom dáva s acetylénom výbušný acetylid meďný. Komplexy chloridu meďného s alkénmi možno pripraviť redukciou chloridu meďnatého oxidom siričitým za prítomnosti alkénu v alkoholovom roztoku. Komplexy s diénmi, napr. 1,5-cyklooktadiénom, sú obzvlášť stabilné: 400px|Štruktúra komplexu chloridu meďného s 1,5-cyklooktadiénom
Za neprítomnosti iných ligandov sú vodné roztoky chlorid meďného nestabilné vzhľadom k disproporcionácii na meď a chlorid meďnatý. Čiastočne z tohto dôvodu sa chlorid meďný na vzduchu sfarbuje dozelena.
Použitie
Hlavné použitie chloridu meďného je ako prekurzor pre výrobu fungicídneho oxychloridu meďnatého. Na tento účel sa chlorid meďný generuje synproporcionáciu a potom sa oxiduje vzduchom:
Chlorid meďný katalyzuje veľa organických reakcií. Jeho afinita k oxidu uhoľnatému v prítomnosti chloridu hlinitého sa využíva v procese COPureSM.
Organická syntéza
V Sandmeyerovej reakcii vedie pôsobenie chloridu meďného na aréndiazóniové soli k vzniku arylchloridov, napríklad: 400px|Príklad Sandmeyerovej reakcie s použitím chloridu meďného
Táto reakcia má široký záber a obvykle ponúka vysokú výťažnosť.
Polyméry
Chlorid meďný sa používa ako katalyzátor v radikálovej polymerizácii prenosom atómu (ATRP).
HCG 92
thumb|Stephanov kvintet nasnímaný [[Hubblov vesmírny ďalekohľad|Hubblovým vesmírnym ďalekohľadom v roku 2009]]
2501 Lohja
2501 Lohja je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavila fínska astronómka Liisi Oterma 14. apríla 1942.
Chlorid molybdeničný
Chlorid molybdeničný (MoCl5) je anorganická zlúčenina, jeden z chloridov molybdénu.
Príprava
Chlorid molybdeničný sa pripravuje chloráciou kovového molybdénu alebo aj oxidu molybdénového, pretože chlorid molybdénový nie je možné na rozdiel od chloridu volfrámového pripraviť za normálnych podmienok.
Vlastnosti
V pevnom skupenstve existuje chlorid molybdeničný v dimerovej forme (Mo2Cl10), ktorý má rovnakú štruktúru ako zodpovedajúce chloridy volfrámu, nióbu a tantalu. V plynnom skupenstve tvorí monomérne molekuly. Je tiež paramagnetický.
Použitie
Chlorid molybdeničný je dôležitý prekurzor v príprave ostatných zlúčenín molybdénu. Jedná sa o silné oxidačné činidlo. Chlorid molybdeničný je aj Lewisova kyselina. V organickej syntéze je príležitostne používaný k chlóraciam a deoxygenačním reakciám.
Bezpečnosť
Chlorid molybdeničný je agresívny oxidant a pri styku s vodou sa rozkladá za vzniku kyseliny chlorovodíkovej.
Margerie-Hancourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Thibault (Aube)
Saint-Thibault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 466 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laothoé
Laothoé alebo Laothoa (Laothoé) môže byť v gréckej mytológii:
Irta’ale
Irta’ale (iné prepisy: Erta’ale, Erta Ale, Ertale) môže byť:
Svätojurské hradisko
Svätojurské hradisko je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty. Jeho súčasťou je slovanské veľkomoravské hradisko Neštich nad rovnomennou mestskou časťou mesta Svätý Jur.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Svätý Jur v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2001 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Chránený areál je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území chráneného areálu platí 4. stupeň ochrany.
Game Boy Advance SP
Game Boy Advance SP je vylepšená verzia prenosnej hernej konzoly Game Boy Advance firmy Nintendo, uvedená na trh začiatkom roka 2003.
Rozprávanie o dávnych časoch
thumb|Nestor Rozprávanie o dávnych časoch (iné názvy: Povesť dávnych liet, Povesť vremionnych let /Povesť vremennych let (=prepis ruského názvu), Nestorov letopis, Nestorov Letopis ruský, Nestorova kronika, Prvý letopis ruský, Kyjevský letopis, Staroruská kronika, Povesť z dávnych čias, Počiatočný ruský letopis, Povesť o zašlých časoch ; ) je jedno zo základných diel stredovekej ruskej a slovanskej literatúry a historiografie, najstarší známy letopis na územi Kyjevskej Rusi. Je nazvaný podľa incipitu (prvých slov textu), ktoré znejú: „Se povesti vremiaňnych let, otkudu jesť pošla Ruskaja zemľa, kto v Kijeve nača perveje kňažati i otkudu Ruskaja zemľa stala jesť“. Pre mnohých historikov je základným prameňom, z ktorého čerpajú informácie o príslušnom období.
Autor
Autorom je podľa tradície ruský mních pečerského kláštora v Kyjeve a hagiograf Nestor. Toto meno bolo každopádne dopísané do textu v 13. storočí. Predtým bolo vynechané asi z politických príčin. Autorstvo Nestora nie je isté.
Obsah
Opisuje predovšetkým dejiny Kyjevskej Rusi zhruba pre obdobie 850 - 1110, ako aj pôvod Slovanov a pozvanie Varjagov.
Slovákov (resp. ich predkov) pod názvom „uhorskí Slovania“ resp. len „Slovania“ letopis uvádza ako pôvodných Slovanov (majúcich aj meno „Slovania“) a menuje ich na prvom mieste v zozname slovanských „kmeňov“. Opisuje ich takto: „Slovania, ktorí sedeli pozdĺž Dunaja, ktorých zaujali Uhri, i Morava, Česi i Ľachovia i Poľania, ktorí sa teraz volajú Rus“. Odlišuje ich od Moravanov, Čechov, Poľanov a podobne.
Redakcie letopisu
Existujú tri redakcie letopisu. Prvá redakcia (1110 - 1113) z Pečorského kláštora (možno od Nestora) sa zachovala len v skrátenom prepise z rokov 1113 - 1116, ktorý napísal Vasilij v Prezemyšli alebo v Terebovli.
Tretia redakcia z roku 1118, napísaná opäť v Pečorskom kláštore, opisuje udalosti až do roku 1117. Hovorí o následníkovi Vladimíra II. Monomacha - Mstislavovi Veľkom (1125 - 1132). : Autorom tejto tohoto prepisu letopisu je pravdepodobne Byzantínec, pretože v texte opravil mnoho informácii týkajúcich sa Byzantskej ríše. Letopis je známy pod menom Ipatievský letopis/kódex (po rusky: Ипатиевская летопись).
Rukopisy letopisu
Originály ako aj dva prepisy rukopisu letopisu sa stratili.
Torosaurus
Torosaurus bol veľký a vyspelý rohatý dinosaurus, ktorý sa pred 68 až 65 miliónmi rokov vyskytoval na území dnešného západu USA. Známy je z početných neúplných pozostatkov jediného druhu - Torosaurus latus.
Dejiny
náhľad|vľavo|Lebka Torosaura Prvé fosílie tohto dinosaura našiel John Bell Hatcher už v roku 1891 (dva roky po pomenovaní rodu Triceratops) na juhovýchode amerického štátu Wyoming. Paleontológ Othniel Charles Marsh pre ne vytvoril názov Torosaurus a od tej doby bolo nájdených veľa ďalších exemplárov z územia Wyomingu, Montany, Južnej a Severnej Dakoty, Utahu a kanadskej provincie Saskatchewan. Fragmentárne pozostatky, ktoré by mohli patriť tomuto rodu boli nájdené aj v regióne Big Bend v štáte Texas a kotline San Juan v Novom Mexiku. Aj napriek tomu sú fosílie Torosaura menej časté ako Triceratopsa.
Torosaurus v preklade znamená „dierovaný jašter“ (z gréckeho výrazu toreo, slovensky: „diera“), často však býva nesprávne prekladané ako „býči jašter“ (z latinského výrazu taurus, slovensky: býk).
Klasifikácia
náhľad|Rekonštrukcia Rod Torosaurus je zaradený do podčeľade Chasmosaurinae (Ceratopsinae) v rámci čeľade Ceratopsidae a podľa nedávnych štúdii je jeho najbližším príbuzným rod Triceratops. V roku 2009 dokonca niektorí americkí paleontológovia (John Scannell a Jack Horner) vystúpili s domnienkou, že Torosaurus je možno len odrasteným dospelým samcom Triceratopsa s plne vyvinutým krčným golierom. Túto domnienku potom zrejme preukázala nová štúdia z roku 2010, podľa ktorej bola lebečná kosť týchto dinosaurov veľmi plastická a morfologicky sa menila až do neskorého veku, kedy sa v nej objavili charakteristické „otvory“ „Torosaura“. Tento záver potvrdzujú aj ďalšie štúdie, hoci vedecký konsenzus zatiaľ v tejto otázke nie je.
Opis
náhľad|Kresba Torosaura z roku [[1905]] Sedem až osem metrov dlhý a okolo 8 ton vážiaci Torosaurus bol mohutný bylinožravec, ktorý pripomínal hojnejšieho Triceratopsa. Jeho kostený golier bol veľmi dlhý, no kvôli pevnosti vybavený menšími odľahčovacími otvormi než napríklad Chasmosaurus. Hlava Torosaura mohla mať spolu s kosteným golierom dĺžku až 2,6 m, čo je najviac zo všetkých suchozemských zvierat, ak vynecháme jedného iného rohatého dinosaura (Pentaceratops), ktorého niektoré jedince mávali hlavy ešte o niečo dlhšie. Kostený golier bol za života zvieraťa pokrytý kožou, ktorá sa samcom mohla počas obdobia párenia vplyvom hormónov pestro sfarbiť.
Viktor Béreš
Ing. Viktor Béreš (* 21. august 1977, Košice) je slovenský ekonóm a predseda mimoparlamentnej politickej strany NAJ - Nezávislosť a Jednota. V komunálnych voľbách v roku 2018 neúspešne kandidoval na post primátora Bratislavy.
Vzdelanie
Béreš vyštudoval na Ekonomickej univerzite Bratislava s vyznamenaním. Plynule hovorí anglicky aj nemecky. Je držiteľom certifikátu z Wirtschaftsunivertsität vo Viedni.
Politická kariéra
Viktor Béreš bol poslancom Národnej rady SR od septembra 2003 za stranu ANO. V roku 2005 však z ANO odišiel a vzdal sa aj funkcie poslanca parlamentu. Stranu Béreš kritizoval z nedostatočného liberalizmu, tá ho naopak obvinila z brania úplatkov.
V roku 2016 sa stal jedným zo spoluzakladateľov politickej strany NAJ - Nezávislosť a jednota a odvtedy je jej predsedom. Program strany NAJ deklaruje ukončiť mocenský vplyv finančných skupín a oligarchie na chod Slovenska. Zároveň Béreš deklaroval, že chce zachovať slobodné podnikanie a súčasne zaviesť čiastočnú reguláciu v oblasti energetiky a poľnohospodárstva. Ďalšie jeho ciele sú potravinová sebestačnosť a zásadné zvýšenie miezd a dôchodkov, ktoré majú podľa jeho analýz údajne pomôcť napredovaniu slovenskej ekonomiky.
V Bratislave by v prípade zvolenia za primátora bojoval proti developerom a reklamnému smogu.
Ilhet
Ilhet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kresťanský komunizmus
Ako kresťanskí komunisti sa označujú prívržencami rovnostárskych politických teórií v duchu komunizmu, ktorí tieto teórie zakladajú na kresťanských ideáloch a tradíciách. Odvolávajú sa napríklad na Ježišovu horskú kázeň a jeho rady rozdať majetok chudobným, prípadne na ideál zdieľanie majetku v ranej cirkvi, ako ho ukazujú Skutky apoštolov. Moderné teórie v duchu kresťanského komunizmu, ako niektoré prúdy teológie oslobodenia, sa snaží spojiť tieto biblické impulzy s marxistickou teóriou. Pozícia kresťanského komunizmu je však odmietaná ako hlavným prúdom marxizmu, ktorý je už od čias Karla Marxa vyhranene ateistický, tak aj rímskokatolíckou cirkvou, ktorá má tradične záporný vzťah ku komunizmu.
Ilhet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2502 Nummela
2502 Nummela je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 3. marca 1943.
Kalétor (syn Klytia)
Kalétor alebo Kalétór (Kalétor/iný prepis Kalétór) je v gréckej mytológii syn Klytia z Tróje a jeho manželky Laothoé.
Kalétor bol vnuk trójskeho kráľa Laomedonta. Mal sestru Prokleiu, ktorá sa vydala za Kykna, syna boha Poseidóna. Keď vypukla Trójska vojna aj on bránil svoje rodné mesto. Kalétor ako mnoho iných vojnu neprežil. Zabil ho Telamónov syn Aiax, keď sa pokúsil zapáliť achájske lode.
Purdue University
thumb|Budova univerzity Purdue University bola založená v 1869 a pomenovaná po patrónovi Johnovi Purdue, začínala so 6 učiteľmi a 39 žiakmi. Cieľom bolo poskytnúť študentom poľnohospodárstva a strojárstva odborné vzdelanie. Hlavné školské budovy sa nachádzajú na západe mesta Lafayette, Indiana (126 míľ juhovýchodne od Chicaga a 65 míľ severne od mesta Indianapolis). Univerzita má 5 školských komplexov a početné vedecké pracoviská.
Johannes Blaskowitz
Johannes Blaskowitz (* 10. júl 1883, Würzburg, Nemecko – † 5. február 1948, Norimberg, Nemecko) bol nemecký generál počas druhej svetovej vojny.
Život
Narodil sa v meste Paterswalde vo Východnom Prusku ako syn luteránskeho pastora. V roku 1894 začal navštevovať vojenskú kadetskú školu. Bojoval v prvej svetovej vojne na východnom i západnom fronte, najprv ako veliteľ roty a práporu, neskôr ako štábny dôstojník. Po skončení vojny počas Weimarskej republiky zostal príslušníkom Reichswehru. Velil ďalej práporu, neskôr pluku. Následne zastával funkcie náčelníka štábu pešej divízie, bol inšpektorom vojenského školstva až do apríla 1935. Necelý rok potom pôsobil ako veliteľ pešej divízie a následne bol preložený do funkcie veliteľa II. armádneho zboru.
V predvečer druhej svetovej vojny v auguste 1939 sa stal veliteľom 8. armády Skupiny armád Juh, ktorá sa zúčastnila útoku na Poľsko, kde jeho jednotky zničili počas bojov na Bzure poľské armády Poznaň a Pomoransko. 20. októbra bol poverený vedením okupačnej armády v Poľsku v rámci Hlavného veliteľstva Východ. V tejto úlohe protestoval proti správaniu jednotiek Waffen-SS a Einsatzgruppen na Poľskom území, za čo znášal kritiku Hansa Franka ako aj „obvinenia“ z prílišnej jemnosti. 14. mája 1940 bol z tejto funkcie odvolaný a preložený k 9. armáde, ktorá bojovala vo Francúzsku. Od júna bol vojenským guvernátorom severného Francúzska. Od októbra 1940 potom až do 2. mája 1944 velil 1. armáde dislokovanej celú dobu v Francúzsku. Následne bol menovaný za veliteľa Skupiny armád G, ktorá sa nachádzala v južnom Francúzsku. Koncom januára 1945 bol poverený vedením Skupiny armád H, avšak už v apríli bol poverený velením nemeckých vojsk v Holandsku tam medzi 5. a 6. májom 1945 v hoteli de Wereld odovzdal kapituláciu nemeckých síl v krajine do rúk generála Charlesa Foulkesa.
Po vojne bol súdený za vojnové zločiny na súde v Norimbergu. Pred vynesením rozsudku spáchal 5. februára 1948 samovraždu tak, že skočil z okna svojej cely.
Tisové skaly
Tisové skaly sú prírodná pamiatka, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Modra v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1977 a novelizované v roku 1988 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: Územie predstavuje významnú ukážku genézy Malých Karpát.
Pamätník americkej námornej pechoty
Pamätník americkej námornej pechoty (známy tiež ako Pamätník Iwo Jima) je vojenský pomník venovaný všetkým členom zboru Americkej námornej pechoty, ktorí padli pri obrane krajiny od roku 1775. Nachádza sa pri Arlingtonskom národnom cintoríne vo Virgínii neďaleko hlavného mesta Washingtonu. Autorom súsošia je Felix de Weldon, ktorý použil ako predlohu svetoznámu fotografiu Joa Rosenthala Vztyčovanie americkej zástavy na hore Suribači. Pomník predstavuje príslušníkov americkej námornej pechoty a námorníka, ktorí vztýčili vlajku USA na vrchu Suribači na ostrove Iwo Jima v Pacifiku: Sgt Michal Strank (narodený v Česko-Slovensku), Cpl Harlon Block, PFC Franklin Sousley, PFC Rene Gagnon, PFC Ira Hayes a John Bradley.
Pamätník odhalil prezident Dwight D. Eisenhower 10. novembra 1954, pri príležitosti 179. výročia založenia zboru námornej pechoty. V roku 1961 prezident Kennedy nariadil, aby nad pamätníkom viala nepretržite americká vlajka – ide o jedno z mála oficiálnych miest s touto poctou.
29. júla 2008 oficiálne prevzala najmladšia sestra Michaela Stranka, Mary Pero, pred týmto pamätníkom listinu potvrdzujúcu americké občianstvo jej slávneho brata rusínskeho pôvodu.
Mikrometer
Mikrometer (značka: μm; staršie mikrón a značka μ) je jednotka dĺžky v metrickej sústave, zodpovedajúca jednej milióntine (1×10−6) metra. V mikrometroch sa vyjadruje vlnová dĺžka v oblasti infračerveného žiarenia a veľkosť buniek a baktérií.
Prevod na iné jednotky dĺžky
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Elektrický rušeň 100
Rušeň 100 je elektrický rušeň na jednosmerný prúd určený pre vedľajšie trate elektrizované napájacou sústavou 1,5 kV. Vyrábala ju plzenská firma Škoda v rokoch 1956 a 1957 s továrenským označením Škoda 15E. Patrí k česko-slovenským rušňom tzv. 1. generácie.
Vývoj
K objednávke týchto rušňov došlo v súvislosti s plánovanou výstavbou Lipnianskej priehrady, ďalším dôvodom bol aj zastaraný park elektrických rušňov na tratiach Rybník – Lipno a Tábor – Bechyně, keďže niektoré vozidlá boli vyrobené už v roku 1903. Na ich výrobu boli použité komponenty a skúsenosti z výroby strojov rady 140.
Konštrukcia
Rušeň je skriňový, z dvoma koncovými stanovišťami rušňovodiča, medzi nimi sa nachádza strojovňa a malý batožinový oddiel s dvojkrídlovými dvermi. Rušeň poháňajú štyri elektromotory, pre každú nápravu jeden. Regulácia výkonu je odporová. Elektrinu z troleja rušeň odoberá pomocou dvoch zberačov.
Prevádzka
Rušne zabezpečovali 40 rokov prevádzku na tratiach Rybník – Lipno a Tábor – Bechyně. Používali sa na osobnú aj nákladnú dopravu. Ich hlavným pôsobiskom však neskôr bola hlavne osobná doprava, pretože v nákladnej sa skôr uplatňovali rušne radu 113. Pôvodne na trati slúžili po boku starších rušňov z 20. a 30. rokov, ktoré sem boli presunuté z Prahy po prepnutí pražského železničného uzlu z napätia 1,5 kV na 3 kV. V roku 1996 bolo ukončené ich turnusové nasadenie, neskôr boli niektoré rušne zošrotované. V roku 2005 bola trať Rybník – Lipno prepnutá na napájací systém 25 kV Striedavého prúdu, preto bol posledný tunajší rušeň presunutý do Tábora. V Tábore je deponovaný posledný prevádzkyschopný rušeň, ktorý je určený na zachovanie ako múzejný exponát. Tunajšia trať sa má stať technickou pamiatkou.
Pětipsy
Pětipsy sú obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 194 obyvateľov, z toho 109 mužov a 85 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,6 roka).
Chránené vtáčie územie Malá Fatra
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 9. júla 2003. Výmera chráneného územia predstavuje a pokrýva väčšinu územia Krivánskej a Lúčanskej Malej Fatry. Je to štvrté najväčšie chránené vtáčie územie na Slovensku.
Dôvod ochrany
Malá Fatra patrí medzi tri územia na Slovensku kde hniezdi: sokol sťahovavý (Falco peregrinus), orol skalný (Aquila chrysaetos), výr skalný (Bubo bubo), žlna sivá (Picus canus), kuvik kapcavý (Aegolius funereus), ďateľ bielochrbtý (Dendrocopos leucotos), ďateľ čierny (Dryocopus martius), muchárik bielokrký (Ficedula albicollis). Je tiež jedným z piatich hniezdiacich území pre skaliara pestrého (Monticola saxatilis).
Územie bolo vyhlásené aj na základe faktu, že na tomto území hniezdi pravidelne viac ako 1% národnej populácie druhov ako rybárik riečny (Alcedo atthis), bocian čierny (Ciconia nigra), včelár lesný (Pernis apivorus), sova dlhochvostá (Strix uralensis), lelek lesný (Caprimulgus europaeus), ďateľ hnedkavý (Dendrocopos syriacus), chriašteľ poľný (Crex crex), kuvik vrabčí (Glaucidium passerinum), jariabok hôrny (Bonasa bonasia), strakoš sivý (Lanius excubitor), prepelica poľná (Coturnix coturnix), žltochvost lesný (Phoenicurus phoenicurus), muchár sivý (Muscicapa striata), tetrov hlucháň (Tetrao urogallus), tetrov hoľniak (Tetrao tetrix), ďateľ trojprstý (Picoides tridactylus) a muchárik červenohrdlý (Ficedula parva).
Arco do Triunfo da Rua Augusta
náhľad|Arco da Rua Augusta Arco do Triunfo da Rua Augusta je víťazný oblúk na Rua Augusta v Lisabone.
Opis
O postavení oblúku sa rozhodlo po zemetrasení v roku 1755, prvá verzia však bola v roku 1777 zbúraná. V roku 1873 začala nová výstavba podľa projektu architekta Veríssimo José da Costu z roku 1843-44; dokončená bola roku 1875.
Na vrchole oblúka je súsošie od Calmelsa, ďalšie sochy na fasáde vytvoril Vitor Bastos. Camelsova alegória zobrazuje Víťazstvo, Bastos stvárnil slávnych Portugalcov (Nuno Álvares Pereira, Viriato, Vasco da Gama a Marquês de Pombal).
Pod vrcholovým súsoším je nápis: VIRTVTIBVS MAIORVM VT SIT OMNIBVS DOCVMENTO.PPD
Wolfe+585, Senior
Hubert Blaine Wolfeschlegelsteinhausenbergerdorff, Senior (Wolfe+585, Senior, známy ako Hubert Wolfe) je údajne skrátený tvar mena amerického sadzača nemeckého pôvodu, ktorý drží Guinnessov rekord za najdlhšie osobné meno. Číslica „585“ predstavuje počet ďalších písmen v jeho úplnom priezvisku. Úplné meno, ktoré vrátane krstných mien obsahuje 746 písmen, znie:
Život
Narodil sa v Bergedorfe (dnes časť Hamburgu) v Nemecku, ale neskôr emigroval do Spojených štátov a usadil sa vo Philadelphii (Pensylvánia). Istý čas bol členom American Name Society.
1. septembra 1952 týždenník Time infomoval o Wolfovom písomnom upozornení novín The Philadelphia Inquirer, ktoré sa týkalo vynechania písmena „u“ v správe redaktora Franka Brookhousera. Brookhouser poukázal na toto neobyčajne dlhé priezvisko Wolfeschlegelsteinhausenbergerdorff uvedené v registri voličov k prezidentským voľbám 1952.
Jeho meno bolo zaznamenané v Guinnessovej knihe rekordov ako „the longest name used by anyone“ (najdlhšie použité meno), dokázateľne v rokoch 1978, a 1985. Neskôr bola táto kategória vypustená.
Analýza mena
Dmitri A. Borgmann, americký lingvista (logológ) nemeckého pôvodu, vo svojej publikácii Language On Vacation: An Olio of Orthographical Oddities (1965) podrobil uvedené priezvisko analýze. Podľa neho: ''„prvých 35 písmen je kombinácia prvkov, ktoré možno nájsť v mnohých nemeckých menách. Zvyšok priezviska sa snaží zkombinovať nemecké slová, ktoré sa pokúšajú vyrozprávať príbeh.“'' Z dôvodu, že obsahuje táto časť mnoho gramatických chýb, jej doslovný preklad nie je možný. Borgmann preto uvádza nasledovný voľný (parafrázovaný) preklad druhej časti priezviska:
Aj na základe uvedeného prekladu sa viacero názorov zhoduje, že je nemožné aby uvedené meno bolo Wolfovym rodným menom. Ďalej tomu nasvedčuje fakt, že jeho krstné mená sú zväčša typicky anglické, pričom sa podľa viacerých zdrojov narodil v Nemecku. Taktiež uvedené priezvisko obsahuje viaceré gramatické chyby (napr. chýbajúce písmená slov). Zároveň je ale nepravdepodobné, že by zostavovatelia Guinnessovej knihy rekordov neoverili reálnosť Wolfem nárokovaného titulu najdlhšieho mena. Napr. Tamura Jones sa na základne uvedených faktov domnieva, že si Wolfe zmenil meno až počas pobytu v Spojených štátoch.
Cengelka
Cengelka je potok na Kopaniciach, v centrálnej časti okresu Myjava. Je to ľavostranný prítok Myjavy, meria 2,9 km a je tokom IV. rádu.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na juhovýchod, potom na juh a zľava priberá prítok (370,3 m n. m.) z osady Vlčkovci. Ďalej sa stáča juhozápadným smerom, sprava priberá prítok z juhojuhovýchodného svahu Baranca, zľava prítok prameniaci severne od kóty 439,1 m a pokračuje západným smerom. Napokon preteká intravilánom mesta Myjava, kde v blízkosti centra ústi v nadmorskej výške cca 328 m n. m. do Myjavy.
Omaha poker
náhľad|Omaha poker sa hrá s francúzskymi kartami
Texas hold 'em je hazardná kartová hra pre 2 až 9 hráčov, ktorá je variáciou pokru. Pravidlá sú podobné ako pri normálnom pokri. Jediný rozdiel spočíva v tom, že hráč dostane štyri karty namiesto dvoch. Následne tvorí výhernú kombináciu z dvoch svojich kariet a z troch kariet ktoré sú vyložené na stole.
V tomto type pokru sú dokopy 4 stávkové kolá, t. j. pred príchodom Flopu, Turnu, Riveru a po príchode Riveru. Každý hráč má pri každom stávkovom kole štyri možnosti a to: Fold (položiť), Check (pokračovať), Call (dorovnať) a Raise (prihodiť).
Pre – Flop
Každému hráčovi dealer rozdá štyri karty, ktoré patria iba hráčovi. Hráč si svoje karty môže prezrieť a po ich prezretí má na výber medzi akciami call, fold, check, raise, podľa svojej pozície pri stole. Keď sa stávkove kolo ukončí prichádza flop.
Flop
Na stôl sa vyložia prvé tri spoločné karty pre všetkých hráčov. Ako prvý ma možnosť stávky hráč nachádzajúci sa hneď za formálnym dealerom. Hneď po dorovnaní všetkých stávok sa pokračuje ďalej. Táto fáza sa nazýva turn.
Externé odkazy
Texas Hold'em Техасский холдэм
Saint-Usage (Aube)
Saint-Usage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 90 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stanislav Jurovský
Stanislav Jurovský (* 3. máj 1905, Uľanka† 21. marec 1979, Bratislava; pochovaný v rodisku) bol kultúrny historik a pedagóg. Používal pseudonym Žiar.
Životopis
Vychodil ľudovú školu v Uľanke, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1917-1922), v Ružomberku (1926), filozofiu v Krakove (1926-1929) a teológiu v Insbrucku (1929-1933), slovenčinu a filozofiu na KU v Prahe a UK v Bratislave (1937), získal titul PhDr.
V roku 1939 pôsobil ako stredoškolský profesor a riaditeľ jezuitského gymnázia v Bratislave, neskôr ako kňaz v Bratislave (1944-1950), po roku 1950 v Hontianskych Nemcoch. Predstaviteľ klerikálnej orientácie v slovenskej vede a kultúre. Roku 1945-1946 redigoval Pútnik, Stanislavovské zvesti a zúčastnil sa na preklade Nového zákona (1946). Poéziu, úvahy a články publikoval v Stanislavovských zvestiach, v časopisoch Posol, Duchovný pastier a Kultúra. Člen Katolíckej akadémie a literárnohistorického a filozofického odboru Matice slovenskej. Venoval sa aj kultúrno-historickej práci, dejinám slovenskej kultúry, najmä literatúry a filozofie.
Ilheu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margny (Marne)
Margny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Jurovský
Jozef Jurovský (do roku 1939 pôv. Weiss-Nägel) (* 15. august 1899, Uľanka † 30. október 1976, Klentnice) bol cirkevný hodnostár, cirkevný historik a jezuita. Publikoval i pod pseudonymom Jozef Haviar.
Životopis
Študoval na katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici. Zaslúžil sa o zriadenie Teologického inštitútu sv. Alojza v Banskej Bystrici (1941). Bol rehoľný predstavený Spoločnosti Ježišovej a cirkevný historik. Pôsobil ako náboženský a filozofický publicista a prekladateľ. Spracoval portréty viacerých postáv jezuitov, propagoval košických mučeníkov. Písal i o histórii Liptova. Venoval sa archívnemu a archeologickému výskumu, čo zúročil aj vo svojich prácach. Za socializmu bol politicky prenasledovaný. Po prepustení z internácie pracoval ako kurič na píle v Banskej Bystrici-Uľanke.
Manická nálada
Manická nálada je nálada, ktorá sa vyznačuje veselosťou a rozjarenosťou so sústavným sklonom k veselým afektom, ako sú smiech, žartovanie pri celkovej vzrušenosti, sprevádzanej pospevovaním a podobne živou motorikou. Chorí bývajú sebavedomí, vystatujú sa, miešajú sa do činnosti iných a usilujú sa ich zaujať, rozkazovať im, robiť si z nich žarty a pod. Ich správanie je poznačené tým, že vyššie zábrany sú utlmené, konanie je odbrzdené, myslenie zrýchlené, niekedy sa vyskytuje aj vystupňovaná sexuálna dráždivosť. Celkové je povznesená aktivita natoľko rozšírená, že ruší aj spánok, a chorí trpia na nespavosť. Zavše sa vyskytne pohybový nepokoj. Pritom sa každý podnet spracuje v smere veselosti. Opačné podnety nielenže nezvrátia manickú náladu, ale naopak, chorý ich vie brať tak, že zvyšujú a rozohňujú jeho veselosť. Táto porucha emotivity sa vyskytuje v typickej podobe pri mánii a odtiaľ má aj pomenovanie. V týchto prípadoch môže expanzívny nepokoj prejsť až do zúrivosti.
Komplexná hospodárska a obchodná dohoda
Komplexná hospodárska a obchodná dohoda (angl. Comprehensive Economic and Trade Agreement, skr. CETA) je navrhovaná dohoda medzi Kanadou a štátmi Európskej únie, ktorá upravuje podmienky voľného obchodu a dodržiavania autorských práv. Znenie veľkej časti ustanovení týkajúcich sa autorského práva je zhodné s ustanoveniami, ktoré obsahovala Európskym parlamentom nedávno zamietnutá kontroverzná dohoda ACTA, čo vyvoláva obavy v radách zástancov slobody internetu a ľudských práv.
Dejiny
CETA je najväčšou iniciatívou Kanady na poli obojstranných dohôd od čias NAFTA. CETA je výsledkom analýzy štúdie "Assessing the Costs and Benefits of a Closer EU-Canada Economic Partnership" (Hodnotenie nákladov a prínosov bližšieho partnerstva medzi EÚ a Kanadou), ktorá bola publikovaná v októbri 2008. Oznámenie o začatí rokovaní sa uskutočnilo dňa 6. mája 2009 na samite EÚ-Kanada v Prahe. Základy tejto zmluvy pochádzajú zo dňa 18.3.2004, kedy sa na samite v Ottawe začal vytvárať rámec obchodnej a ekonomickej dohody medzi Kanadou a EÚ (TIEA), pre ktorú je CETA náhradou. TIEA sa zameriavala na úpravu podmienok pre obchod, investície, hospodársku súťaž, finančné služby, obchodovanie cez internet, zjednodušenie vzájomnej akceptácie odborných kvalifikácií, riešila aj otázky trvalo udržateľného rozvoja a zdieľania vedeckého a technického pokroku. TIEA mala oživiť kanadsko-európsku spoluprácu, presadiť osvedčené regulačné postupy, právne ich ošetriť a zjednodušiť tým obchodovanie a investície. Okrem odbúrania bariér mala TIEA za cieľ aj zlepšenie pozície oboch aktérov na globálnom trhu. Rokovania TIEA prebiehali až do roku 2006, kedy bolo jednoznačne rozhodnuté o ich pozastavení. Tento krok viedol k rokovaniam o Komplexnej hospodárskej a obchodnej dohode (CETA), ktorá má väčší dosah a ambicióznejšie ciele ako TIEA.
Ekonomické vzťahy medzi EU a Kanadou
Kanada a Európska Únia majú dlhú históriu ekonomickej spolupráce. S 27 členskými štátmi, s celkovou populáciou skoro 500 miliónov a s HDP vyše 19 miliárd dolárov v minulom roku, je EÚ najväčším jednotným trhom, zahraničným investorom a kupcom na svete. Ako integrovaný celok, EÚ reprezentuje pre Kanadu druhého najväčšieho obchodného partnera. V roku 2008 mal kanadský export služieb a tovarov do EÚ hodnotu 52,2 miliardy dolárov, čo bolo navýšením o 3,95% z roku 2007. Import z EÚ dosahoval hodnotu 62,4 miliardy dolárov.
Ustanovenia autorských práv
Dôležitou a kontroverznou časťou tejto dohody je striktné posilnenie ochrany intelektuálneho vlastníctva, čo zahŕňa, okrem iného, zvýšenú zodpovednosť ISP, zákaz technológií, ktoré možno použiť na obchádzanie opatrení na ochranu autorských práv a ďalšie opatrenia podobné kontroverzným dohodám ACTA, DCMA, PIPA a SOPA, uvedené nižšie:
Heterodontosaurus
Heterodontosaurus bol dvoj- a štvornohý bylinožravý dinosaurus malých rozmerov. Ako najlepšie známy zástupca čeľade vtákopanvových dinosaurov Heterodontosauridae je známy z kompletných pozostatkov. Žil pred približne 197 miliónmi rokov na území dnešnej južnej Afriky. Jediný druh je Heterodontosaurus tucki.
Opis
thumb|left|Veľkostné porovnanie Heterodontosaura s človekom thumb|left|Rekonštrukcia výzoru Heterodontosaura thumb|left|Rekonštrukcia Tento len 1,2 m dlhý najmä dvojnohý(?) bylinožravec sa vzhľadom ponášal na primitívne vtákopanvové dinosaury (napr. Pisanosaurus alebo po jeho boku žijúci Lesothosaurus). Na rozdiel od nich však disponoval mohutnejšou stavbou tela a dlhšími, mocnejšími prednými končatinami so silným palcovým pazúrom, ktorými počas obdobia sucha vyhrabával korienky. Heterodontosaurus (a celá jeho čeľaď), je veľmi zaujímavý najmä vďaka chrupu s viacerými typmi zubov. V prednej časti hornej čeľuste mával rezáky (v prednej časti dolnej čeľuste ich nahrádzal rohovinový zobák), ktorými odhrýzali potravu, ostré očné zuby (resp. kly) a silné stoličky v zadnej časti čeľustí, ktorými rozomieľal potravu. Kly mali zrejme len samce, tie ich používali ako zbraň, keď medzi sebou súperili. Našli sa totiž lebky bez klov, inak úplne identické s lebkami vybavenými klami. Neskoršie vtákopanvové dinosaury už mali vždy zvyčajne len jediný typ zubov, pričom rezáky sa im neujali boli nahradené rohovinovým zobákom.
Príbuzenstvo
Heterodontosaurus a celá čeľaď Heterodontosauridae je napriek vonkajšej podobnosti s ornitopódmi (ktorú dokonca podporili aj niektoré štúdie) spájaná s predkami hrubohlavých a rohatých dinosaurov (Pachycephalosauria, resp. Ceratopsia). Blízke príbuzenstvo s Marginocephalia potvrdzuje aj nedávny nález dosiaľ najprimitívnejšieho známeho zástupcu Ceratopsia, rodu Yinlong, ktorý okrem podobností s pachycefalosaurami disponuje aj podobnosťami s heterodontosaurovitými dinosaurami.
2503 Liaoning
2503 Liaoning je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 16. októbra 1965.
John Watts Young
John Watts Young (* 24. september 1930, San Francisco† 5. január 2018, Houston ) bol americký vojenský pilot a astronaut NASA, veterán programov Gemini a Apollo, stal sa deviatom človekom na Mesiaci a letel aj na raketoplánoch. Vo vesmíre bol celkovo šesťkrát.
Pred kariérou astronauta
Vo svojich 22 rokoch dokončil v roku 1952 Georgijský technický inštitút (Georgia Institute of Technology) v Atlante, získal titul leteckého inžiniera a nastúpil na vojenskú službu. Začal ako pilot vojnového námorníctva a slúžil v množstve posádok. Na torpédoborci USS Laws sa zúčastnil vojny v Kórei. Od roku 1959 bol skúšobným pilotom a vedúcim technikov pripravujúcich lietadlá F-8 Crusader a F-4 Phantom. Na Phantome v roku 1962 stanovil niekoľko svetových rekordov v stúpaní do výšok 3 000 a 25 000 metrov. V septembri 1962 sa dostal do skupiny pripravujúcich sa astronautov a o tri roky neskôr vzlietol do vesmíru.
Lety do vesmíru
Všetky lety začínal z kozmodrómu na myse Canaveral. Prvýkrát letel vo svojich 34 rokoch v rámci programu Gemini v marci 1965. V lodi Gemini 3 s ním letel veliteľ Gus Grissom. Počas štvorhodinového letu prvýkrát menili obežnú dráhu kozmickej lode a pristáli na hladine Atlantického oceánu.
O rok neskôr letel s Gemini 10 už ako veliteľ, letel s ním astronaut Michael Collins. Dĺžka letu bola 2 dni, 22 hodín, 46 minút a 39 sekúnd, absolvovali 43 obletov Zeme. Na obežnej dráhe sa zámerne stretli s dvoma telesami Agena TV-10 a TV-8.
Potom sa preškolil na program Apollo a v roku 1969 štartoval v Apolle 10 spoločne s astronautmi Thomasom Staffordom a Eugenom Cernanom smerom k Mesiacu. Ten obleteli 31-krát a vyskúšali všetko pred prvým pristátím. Young bol pilotom veliteľského modulu. Po ôsmich dňoch sa vrátili na Zem, pristáli v Tichom oceáne. thumb|left|John Young na Mesiaci počas misie [[Apollo 16, 21. apríl 1972]]
V roku 1972 sa dočkal letu na Mesiac. Letel v Apolle 16 spoločne s Kenom Mattinglym a Charlesom Dukom. Kým Mattingly zostal na obežnej dráhe Mesiaca, Young s Dukom na Mesiaci pristáli a tiež naň vystúpili. Po splnení úloh vrátane vypustenia vozidla Lunar Rover sa obaja vrátili na obežnú dráhu Mesiaca, vypustili malú družicu, odleteli na Zem a pristáli na hladine Tichého oceánu.
Vo veku 51 rokov letel do vesmíru piatykrát, a to prvýkrát vyskúšať americký raketoplán Columbia na misii STS-1. Young bol jeho kapitán, spolu s ním letel Robert Crippen. Zem obleteli 37-krát a pristáli na Edwardsovej základni vzdušných síl v Kalifornii.
thumb|170px|John Young pri 25. výročí misie [[STS-1 v Kennedyho vesmírnom stredisku, 2006]]
O dva roky neskôr odštartoval do vesmíru po šiestykrát, a to na desaťdňovú misiu STS-9 ako skúsený kapitán na čele šesťčlennej posádky, kde bol aj západonemecký fyzik Ulf Merbold. Na palube raketoplánu vyniesli malé observatórium Spacelab. Let bol veľmi úspešný po všetkých stránkach. John Young počas svojich šiestich letov strávil vo vesmíre 34 dní, 19 hodín a 39 minút.
Po skončení letov do vesmíru
Bol dvakrát ženatý a mal dve deti. V rokoch 1974 až 1987 bol vedúcim tímu astronautov NASA, potom sa stal zvláštnym asistentom riaditeľa Johnsonovho vesmírneho strediska (JSC) pre techniku, prevádzku a bezpečnosť. V roku 1976 opustil námorníctvo. V roku 1988 bol zapísaný v Ohiu do National Aviation Hall of Fame (Národná letecká sieň slávy). V rokoch 1996 až 2004 bol námestníkom riaditeľa Johnsonovho vesmírneho strediska. V roku 2004 opustil NASA, v ktorej strávil 42 rokov svojho života. Odišiel do dôchodku, v ňom sa venoval problémom ekológie a energetiky. Vo svojich 87 rokoch bol John Young žijúcou ikonou kozmonautiky. Množstvo práce, ktorá stála za jeho rekordnou kariérou, odmietal ešte v časoch svojho pôsobenia v NASA slovami: ''„Milujem to, čo robím – dostávam plat za to, že robím, čo mám rád. Každý deň je zábava. Milujem každú sekundu.“'' Zomrel dňa 5. januára 2018 na následky komplikácií po zápale pľúc.
Zaujímavosti
Na autogramiáde v roku 2004 chcel za podpis 495 dolárov. V tom istom roku začal písať svoju autobiografiu.
Quo
Quo môže byť:
Pinocytóza
Pinocytóza je jeden z možných spôsobov endocytózy (aktívneho príjmu látok bunkou). Bunky takto prijímajú predovšetkým látky rozpustené v extracelulárnej tekutine. Zväčša ide o malé častice, ale takýmto spôsobom môžu byť napríklad prijímané aj rôzne plyny.
Pinocytóza prebieha vydutím cytoplazmatickej membrány dovnútra bunky a následným spojením okrajov vydutiny, čím vznikne vezikula obsahujúca časť okolitej tekutiny spolu s látkami ktoré sú v nej rozpustené. Vezikula sa môže v bunke buď rozpadnúť, pričom jej obsah difunduje do cytoplazmy alebo môže prísť k jej zlúčeniu s lyzozómom, a následnému štiepeniu látok, ktoré sa v nej nachádzajú.
Pinocytóza na rozdiel od receptormi sprostredkovanej endocytózy neslúži na príjem špecifických látok. V porovnaní s fagocytózou sa pri nej nevytvárajú panôžky a vezikuly vzniknuté pri pinocytóze majú menšiu veľkosť (5 - 20 nm).
Pinocytóza, tak ako ostatné aktívne endocytotické procesy, vyžaduje na svoj chod energiu, najčastejšie vo forme ATP.
Jánošík (film z roku 1921)
Jánošík je slovensko-americký film štúdia Tatra Film Corporation a režiséra Jaroslava Siakeľa. Premiéra filmu bola 25. novembra 1921 v Prahe, 1. decembra 1921 v Chicagu a 3. januára 1922 v Žiline.
Jánošík je prvý slovenský celovečerný hraný film. V roku 1970 priniesol na Slovensko Ján Závodný takmer celý zachovaný film, ktorý 50 rokov opatroval vo svojej chicagskej garáži a venoval ho Slovenskému filmovému ústavu v Bratislave.
Pozadie a vznik filmu
Jánošík z roku 1921 je vôbec prvou kapitolou, napísanou slovenským hraným celovečerným filmom. Režírovaný síce slovenskými emigrantmi v USA ale natočený v slovenských reáliách a so slovenským obsadením, z veľkej časti neskúseným. Filmovej réžie sa ujal Jaroslav Siakeľ, jeho brat Daniel mal byť kameramanom. Pri výbere exteriérov sa príliš nenamáhali a vybrali si vlastnú rodnú dedinu - Blatnicu. Tá podoba filmu, akú môžeme zhliadnuť dnes, je rekonštrukciou verzie určenej pre americký trh. Autori rekonštrukcie sa pokúšali, čo najvernejšie, podľa rôznych poznámok a scenárov, prinavrátiť filmu jeho pôvodnú podobu. Aj hudba či titulky prešli úpravou, pritom sa stále snažili zachovať ducha doby, v ktorej film vznikol. Vzhľadom k roku výroby sa tvorcovia prvého slovenského hraného celovečerného filmu vyznamenali. Zaujímavosťou je príbeh rozprávaný v retrospektíve. Objavuje sa tu dokonca aj retrospektíva v retrospektíve (Jánošík spomína na Aničku spred dvoch rokov) či paralelné rozprávanie dejov. Dej je rámcovaný stretnutím turistov s bačom, pričom bačovo rozprávanie tvorí základný dej. Je badať, že autori filmu prišli spoza oceánu poučení, vzdelaní a vyučení vo svojom remesle. Štýlom sa približuje skôr vtedajšej americkej produkcii ako filmom pochádzajúcim z nášho okolia. Prvky westernu v akčných scénach (predovšetkým scény s družinou) dodávajú filmu komickosť. Americká škola je badateľná pri striedaní detailov a celkov. V čase svojho uvedenia musel byť pre divákov nezvyčajne dramatický, s pomerne rýchlo postupujúcim dejom. Nám, ako divákom zvyknutým na rýchly sled obrazov po sebe, sa nemusí javiť ako rýchly, no v roku 1921 ľudia ešte neboli zvyknutí na filmové prostriedky, tak ako ich poznáme dnes. Ku koncu sa zdá, že autori sa poponáhľali. Pravdepodobné však je, že záver mal byť, ak nie o mnoho ale aspoň o čosi dlhší. Na miestach, kde bol filmový materiál nedostačujúci (a teda poškodený alebo časti materiálu chýbali) ho autori rekonštrukcie nahradili fotografickými snímkami.