cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Doctor Who
Vysielanie
Vysielanie sa začalo roku 1963 a pokračovalo až do roku 1989. Počas tohto obdobia vznikli dva filmy (roky 1965, 1966). Následne bol v roku 1996 natočený film, ktorý mal slúžiť ako pilotná snímka k novej sérii (k jej natočeniu nikdy nedošlo). Ku skutočnému znovuzrodeniu Doktora došlo až v roku 2005, opäť pod taktovkou BBC a kanadskej spoločnosti CBC ako ko-producenta.
Spin-offy
V priebehu vysielania série z roku 2005 vznikli tri spin-offy; seriál Torchwood, seriál The Sarah Jane Adventures (Dobrodružstvá Sáry Jane) a v roku 2017 seriál The Class (Trieda), ktoré nadväzujú na dej Doctora Who. Taktiež sa počas klasických sérií snažili vyprodukovať spin-off menom K9 and the Company, lenže pre malú sledovanosť prvej časti (A Girl's Best Friend) k tomu nedošlo. Ale počas obnovených sérií K9 predsa dostal vlastný (polo) spin-offu. Volá sa K9 a vysiela sa na austrálskom Disney Channel. Seriál má iba jednu sériu, ktorá má 23 epizód, ale bolo oznámené, že 2. séria tiež vznikne.
Jan John
Prof. Jan John (* 13. jún 1850, Žimutice - † 28. marec 1920, Tábor) bol český prírodovedec, učiteľ – stredoškolský profesor, botanik a entomológ – hlavne lepidopterológ, ktorý má význam predovšetkým ako autor niektorých významných entomologických, ale i iných prírodovedne zameraných prác, ktoré používali pri svojej práci i slovenskí entomológovia a záujemcovia o prírodovedu.
Narodil sa v Žimuticiach. Po skončení základnej školy pokračoval v ďalšom štúdiu a po ukončení univerzitných štúdií nastúpil ako profesor prírodopisu na c.k. reálku v Prahe 1, kde vyučoval až do roku 1905. Bol profesorom c.k. českého ústavu ku vzdělávání učitelů v Soběslavi. Narodila sa mu tu dcéra Helena, neskoršia slávna sochárka Helena Johnová. V roku 1896 prišiel v Soběslavi s nápadom založiť mestské múzeum. V roku 1906 nastúpil ako riaditeľ na c.k. reálku do Tábora. V roku 1916 bol menovaný c. k. vládnym radcom.
Zomrel v Tábore.
Jordal Amfi
Jordal Amfi je športová aréna nachádzajúca sa v nórskom meste Oslo. Otvorená bola v roku 1952 pri príležitosti usporadúvania Zimných olympijských hier. Kapacita arény je 5 500 miest. V roku 1989 bola k aréne pristavaná aj menšia tréningová hala.
Bula (pečať)
thumb|Zlatá bula Karola IV. z r.1356 Bula (lat. bulla) je pečať z kovu (niekedy sa tak označuje aj vosková pečať). V minulosti sa vyskytovala spravidla ako obojstranná kovová pečať zavesená na pletencoch farebných hodvábnych vláken, alebo na konopnom povrázku ako prostriedok zaručujúci hodnovernosť stredovekých listín.
Najčastejším kovom, z ktorého bola zhotovená, bolo zlato, v pápežskej kancelárii olovo. Olovené buly bývali plné, zlaté sa skladali z tenkých plieškov, často iba strieborných a pozlátených, ktoré boli vnútri vyplnené voskom.
Spečaťovanie významných a slávnostne a často skvostne vyhotovených listín zlatou pečaťou - bulou sa najskôr používalo v Byzancii a už koncom prvého tisícročia sa rozšírilo aj do západnej Európy. V Uhorsku prvé zlaté buly pochádzajú z poslednej štvrtiny 12. storočia.
Otto Knows
Otto Jettman (* 6. máj 1989, Štokholm, Švédsko), viac známy ako Otto Knows je švédsky DJ a hudobný producent. Je tvorcom mnohých hitov vo Švédsku, Belgicku a Holandsku pričom spolupracoval s interpretmi ako Tim Berg, Sebastian Ingrosso či Alesso.
Kaizen
Úvod
Kaizen je každodenná činnosť, cieľ ktorej presahuje jednoduché zvyšovanie produktivity. Je to aj proces, ktorý ak sa vykoná správne, humanizuje pracovné prostredia, zníži nadmernú ťažkú prácu ("muri") a učí ľudí, ako uskutočňovať pokusy na ich práci s použitím vedeckej metódy a ako sa naučiť rozlíšiť a odstrániť plytvanie v podnikových procesoch.
Ak má byť kaizen čo najúčinnejší, musí pracovať súčasne s tromi princípmi:
Na procese kaizen sa môžu zúčastniť ľudia na všetkých úrovniach, od výkonného riaditeľa až po externých spolupracovníkov. Môže ho uskutočniť jednotlivec, porada, malá alebo veľká skupina. Vo firme Toyota to je zvyčajne lokálne zlepšenie na konkrétnom pracovisku alebo oblasti a zahŕňa malú skupinu ľudí, ktorí si zlepšia svoje vlastné pracovné prostredie a produktivitu. Tejto skupine pomáha poradca previesť ju cez proces kaizen, niekedy to je jeho hlavná úloha.
Kým kaizen (vo firme Toyota) zvyčajne prináša malé zlepšenia, kultúra neprestajného zlepšovania prináša veľké výsledky v celkovom zvyšovaní produktivity.
Filozofia sa odlišuje od programov zlepšovania "prikáž a ovládaj" typických v stredných rokoch dvadsiateho storočia. Metodológia Kaizen zahŕňa uskutočňovanie zmien a sledovanie výsledkov, až po upravení procesu. Malé pokusy nahrádzajú dopredu naplánované projekty veľkého rozsahu. Tie sa môžu upravovať hneď, ako sa navrhnú.
Preklad
Pôvodné kandži znaky tohto slova sú: 改 善
V japončine sa vyslovuje "kaizen".
V čínštine sa vyslovuje "gai šan":
Nemo plus iuris ad alium transferre potest quam ipse habet
Nemo plus iuris ad alium transferre potest quam ipse habet (skrátene zaužívané ako nemo plus iuris) je rímska zásada uplatňujúca sa aj v súčasnom platnom práve. Do slovenčiny ju možno preložiť ako: Nikto nemôže previesť na iného viac práv ako sám má. Ide tak o základný predpoklad derivatívneho nadobudnutia vlastníckych práv, pretože scudziteľ musí byť oprávnený na prevod práv. Z uvedenej zásady existuje v dnešnom práve niekoľko výnimiek, a to najmä v tom prípade, ak nadobúdateľ práva nadobúda toto práva in bona fide, t. j. dobromyseľne v tom, že tomu od koho „právo“ nadobúda, toto právo aj skutočne patrí. Dobromyseľnosť sa v niektorých prípadoch prezumuje.
Ako príklad týchto výnimiek môžeme uviesť nadobudnutie nehnuteľnosti od nepravého dediča, nadobudnutie nehnuteľnosti od nevlastníka v rámci konkurzného konania, nadobudnutie nehnuteľnosti od nevlastníka v exekučnom konaní, nadobudnutie nehnuteľnosti od nevlastníka v rámci dobrovoľnej dražby, či nadobudnutie  nehnuteľnosti od oprávneného držiteľa podľa zákona č. 293/1992 Zb.
Podobne sa uplatňuje napr. aj v práve duševného vlastníctva - konkrétne v oblasti autorského práva pri uzatváraní sublicenčnej zmluvy, ktorou udeľuje subjekt, ktorý má licenciu priamo od autora, súhlas na použitie diela nadobúdateľovi.
Arnolec
Arnolec je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 163 obyvateľov, z toho 86 mužov a 77 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 44,5 roka, ženy 40,0 roka).
Placy
Placy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 129 obyvateľov (2009).
Séria
Séria môže byť:
Michal Eliáš
PhDr. Michal Eliáš, CSc. (* 19. september 1934, Velčice – † 2. apríl 2018, Martin) bol slovenský literárny vedec, kultúrny historik, archivár, editor a pedagóg.
Biografia
Jedenásťročnú strednú školu absolvoval v Zlatých Moravciach, Vysokú školu pedagogickú absolvoval v Bratislave (1954 - 1958). Následne pracoval ako stredoškolský profesor v Komárne (1958 - 1961) a ako asistent na Pedagogickej fakulte v Nitre (1961 - 1965). Prednášal tu o staršej slovenskej literatúre. Od roku 1965 bol pracovníkom Matice slovenskej v Martine, neskôr zastával funkciu riaditeľa literárno-múzejného oddelenia. Venoval sa najmä výskumu staršej slovenskej literatúry. V roku 1970 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a získal titul kandidáta vied (CSc.), v roku 1971 získal aj titul doktora filozofie (PhDr.) vo vednom odbore teória a dejiny slovenskej literatúry.
Kráľ (okres Rimavská Sobota)
Kráľ je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota. V minulosti mal časti Abovce a Riečka, ktoré sú v súčasnosti samostatné obce.
Červená pyramída
Červená pyramída alebo Severná pyramída alebo Netopieria pyramída je kamenná pyramída, ktorá leží severne od dnešnej dediny Dahšúr v Egypte.
Jej staviteľom bol faraón Snofru (25752551 pred Kr.), ktorému patrí aj Lomená pyramída a Pyramída v Médúme. Má najostrejší sklon stien zo všetkých egyptských pyramíd, čo pravdepodobne vyplynulo zo snahy staviteľov pyramídu staticky viac zabezpečiť. Vstup do pyramídy je zo severnej steny, subštruktúra je jednoduchá s dvomi predsieňami a pohrebnou komorou. Všetky majú nepravú klenbu. Kultová pyramída chýba a z ďalších okolitých objektov sa veľa nezachovalo, zrejme komplex nebol nikdy dokončený. Našli sa pozostatky zádušného chrámu, ktorý bol zjavne dokončený narýchlo, asi jeho synom a nástupcom Chufuom, a pozostatky nedokončenej vzostupnej cesty.
Bázické horniny
náhľad|vpravo|[[Bazalt z okolia Žiaru nad Hronom, typický predstaviteľ bázických hornín.]] Bázické horniny sú vyvreté horniny, ktoré neobsahujú kremeň, majú vysoký obsah živcov (hlavne vápnitých) a môžu obsahovať tiež pyroxény a olivíny a v malom množstve i amfiboly a biotit. Horniny ako také kremeň buď neobsahujú, alebo je prítomný iba ako akcesória. SiO2 je však zastúpené v mnohých iných mineráloch a tvorí 52-44% objemu horniny. Typickým predstaviteľom bázických hornín sú bazalt (výlevná hornina), gabro (plutonická hornina) a dolerit (subvulkanická hornina).
Pri zvýšenom obsahu sodíku v živcoch možno pozorovať prechod do intermediárnych hornín, ktoré majú i celkovo vyšší obsah SiO2. Pri poklese obsahu živcov a prevládaní mafických minerálov ako sú olivíny a pyroxény (kde je obsah SiO2 nižší ako 44%) sa takéto horniny nazývajú ultrabázické.
Napriek tomu, že termín možno považovať za zastaraný, v geologickej reči sa naďalej bežne používa. Termín bázický nie je totožný s termínom mafický, i keď sú významovo veľmi blízke.
V počiatkoch petrológie sa vedci domnievali, že kremík sa v magme spája s vodou a vytvára kyselinu kremičitú a preto sa horniny bohaté na kremeň označovali ako kyslé, zatiaľ čo horniny bohaté na MgO a FeO mali vytvárať zásady (bázy) a horniny, ktoré vytvárali sa označovali ako bázické.
Budova Strojníckej fakulty STU v Bratislave
Budova Strojníckej fakulty STU v Bratislave (pôvodný názov: Fakulta strojného inžinierstva SVŠT v Bratislave) je sídlo Strojníckej fakulty Slovenskej technickej univerzity na Námestí slobody v Bratislave.
Faktografia
Budova reprezentuje progresívne tendencie vývoja architektúry a stavebných technológii v 60. rokoch 20. storočia na Slovensku.
Príčiny vzniku
Objekt bol vybudovaný z dôvodu zvyšujúcich sa priestorových nárokov rozvíjajúcej sa SVŠT. V druhej polovici 50. rokov sa rozhodlo o vybudovaní komplexu vysokoškolských budov SVŠT v blízkosti už existujúceho pavilónu teoretických ústavov ŠVŠT (v súčasnosti Fakulta architektúry STU), Chemickej fakulty SVŠT (v súčasnosti Fakulta chemickej a potravinárskej technológie STU ) a budovy spojov (v súčasnosti budova Ministerstva dopravy, spojov a telekomunikácií ) na bývalom Gottwaldovom námestí.
Urbanistický kontext a situovanie objektu
Objekt strojníckej fakulty uzatvára Námestie slobody z juhovýchodnej strany a tým definitívne vymedzuje jeho tvar. Situovanie budovy logicky vyplynulo z existujúceho urbanistického celku, objekt má horizontálny charakter, výškovo  korešponduje s objektom Fakulty chemickej a potravinárskej technológie.
Tvarovanie hlavnej fasády, ktorá je orientovaná na Námestie slobody, je typické pre štrukturalizmus 60. rokov dodáva priestoru námestia dynamiku, pričom si objekt zachováva serióznosť.
Areál STU
Areál STU (bývalá SVŠT) je riešený ako blok budov vymedzený Strojníckou fakultou, starou a novou budovou Chemickej fakulty  a budovou  Stavebnej fakulty. Vnútorné priestory  bloku sú prístupné  štyrmi podjazdmi, v centrálnej časti  boli navrhnuté laboratóriá strojníckej a elektrotechnickej fakulty a na severovýchodnej časti  boli plánované  dielne a laboratória  stavebnej fakulty, priestor nachádzajúci sa pri budove Chemickej fakulty  mal slúžiť ako respiračná a oddychová plocha, ostatné priestory vnútrobloku mali slúžiť na inštaláciu exponátov a pre vlastnú prevádzku areálu.
Druhy budov
Budova Strojníckej fakulty sa skladá z troch rôznych druhov objektov:
Hlavná budova
Hmota hlavnej budovy má pozdĺžny charakter a je koncipovaná takmer osovo, pričom os súmernosti, je paralelná s hlavným priečelím budovy.
Priečelie budovy je výrazne plasticky premodelované štyrmi hmotami posluchární, ktoré vystupujú na fasádu. Toto stvárnenie pôsobí ako nový kompozičný moment v rámci námestia a vnáša do tohto priestoru kontrast a dynamiku. Ide o spolupôsobenie architektúry a progresívneho statického riešenia za účelom pravdivého vyjadrenia funkcie budovy.
Bočné steny vystupujúcich elementov sú maximálne zasklené, čím je zabezpečené osvetlenie posluchární prirodzeným svetlom. Na čelných plochách sa nachádzajú štylizované  farebné mozaiky od D. Castiglioneho, ktoré tvoria zaujímavý výtvarný akcent námestia. Fasáda hlavného priečelia má rastrový charakter a jej architektonické poňatie na vyšších podlažiach kontrastuje s riešením soklovej partie, ktorá je obložená prírodným kameňom.
Rytmus na fasáde je tvorený hliníkovými profilmi a je znásobený priznaním konštrukčného systému, ktorý sa na priečelí prejavuje rytmickým striedaním dvoch širších a dvoch užších okien.
Hlavný vstup je kompozične potlačený, je navrhnutý len v rámci soklovej partie. Tvoria ho tri kubické hmoty, ktoré majú funkciu zádveria. Tieto hmoty vybiehajú do rozptylového priestoru pred budovou a sú prekryté konzolami.
Dispozično-prevádzkové riešenie hlavnej budovy
Celkové dispozično-prevádzkové riešenie budovy je prehľadné a čisté, umožňuje ľahkú orientáciu a zamedzuje kríženiu jednotlivých funkčných celkov.
Na prvom nadzemnom podlaží boli pôvodne navrhnuté tieto priestory : hlavný vstup so zádverím, miestnosť pre informátora, časopisecká čitáreň, kabinet elektrotechniky, kancelárie mimoriadnych foriem štúdia, zasadacia miestnosť, kancelárie dekanátu, študijné a soc. oddelenie, elektrotechnické laboratórium, kabinet matematiky, telefónna centrála, vstup do auly, vstup do telocvične (suterén), vojenská katedra, kabinet telesnej výchovy, klubovňa, bufet a centrálne šatne.
Hlavný vstup nadväzuje na vstupnú halu, ktorá prebieha po celej šírke  budovy, od  hlavného k dvornému priečeliu. Toto architektonické stvárnenie vestibulu prispieva k optickému prepojeniu interiéru budovy s exteriérom. Vstupná hala slúži aj ako priestor pre inštaláciu exponátov fakulty.
Zaujímavými architektonickými detailmi v interiéri vestibulu je schodisko a plató. Schodisko je detailne prepracované a v priestore pod ním sú situované centrálne šatne. Plató je vložené medzi aulou a vestibulom. Prepojenie umožňuje, aby hala bola využívaná aj ako respiračný priestor  pre  aulu.
Koncepcia dispozičného riešenia na vyšších podlažiach hlavnej budovy je zložená  na diferenciácii výukových priestorov a katedier. Miestnosti katedier sú zásadne situované v koncových polohách a stredná časť je vyhradená pre  priestory súvisiace s výučbou – posluchárne, rysovne, laboratóriá.
Toto rozvrhnutie umožňuje aplikácia dispozičného modelu dvoj-  či troj-  traktu, ktorý sa osvedčil  pri  viacerých vysokoškolských  stavbách podobného typu v Bratislave.
Na prvom nadzemnom podlaží sa nachádzajú štyri veľké posluchárne, ktoré sú z časti konzolovito vysunuté do exteriéru a tým vytvárajú charakteristickú hmotovú skladbu budovy. Kapacita každej z nich je 177 poslucháčov.
Laboratóriá a dielne
Laboratóriá a dielne sa nachádzajú v oddelenom  bloku, pri návrhu ich dispozície išlo autorovi  o oddelenie hlučných prevádzok od ostatných miestností, zámer dosiahol centrálnym umiestnením  kotolne, okolo ktorej sú umiestnené komunikácie a sociálne vybavenie.
Aula Maxima
Aula Maxima je riešená ako samostatný objekt nachádzajúci sa v asymetrickej polohe vzhľadom k hlavnej budove. Prepojenie je riešené ako plató vyúsťujúce do vestibulu hlavnej budovy, čo umožňuje priamy prístup zo vstupnej haly do auly, toto architektonické riešenie svedčí o nekonvenčnom prístupe architekta k výškovému členeniu daného priestoru.
Aula s kapacitou 822 poslucháčov, má amfiteatrálne hľadisko, jej pôdorysná forma je vytvorená spojením kruhového segmentu a paraboly. Pod priestorom auly je situovaná telocvičňa, ktorá však pre svoj pôdorysný tvar nie je v súlade s požiadavkami na kladenými na tieto zariadenia.
Konštrukčné riešenie
Hlavná budova je v strednej časti riešená ako železobetónový monolitický dvojtrakt, konštrukčný modul je, hĺbka traktov a stredných priečok sú a. Stĺpy majú jednotný prierez. Stropnú konštrukciu tvoria rebrové stropy s rovným tvrdým podhľadom, čo zaisťuje voľné vedenie inštalácii pod podhľadmi a zamedzuje šíreniu zvuku. Z rovnakého dôvodu sú prievlaky v strednom trakte znížené.
Vysunutie veľkých posluchární sa uskutočňuje prostredníctvom konzol, ktoré sú uložené na spodných stĺpoch a sú zachytené do celkového skeletového systému a do Fierendelového nosníka.
Prestrešenie veľkej auly je tvorené škrupinovou predpätou strunovou konštrukciou, ktorá je uložená na štyroch pilieroch spojených medzi sebou vodorovnými nosníkmi a vytvára tak zrútenú plochu.
Objekt laboratórií a dielní je konštruovaný ako železobetónový monolitický skelet s modulom 9 x 9 metrov.
Súčasné využitie
Budova je v súčasnosti aj naďalej využívaná pre potreby Strojníckej fakulty STU. Vnútorné priestory boli prispôsobené súčasným priestorovým nárokom a funkčným požiadavkám súvisiacich s vývojom edukačného procesu a technického pokroku.
Pozemný hokej na Ázijských hrách
náhľad|Zápas v pozemnom hokeji žien na [[Ázijské hry 2014|Ázijských hrách 2014]] Pozemný hokej na Ázijských hrách je hokejový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového poduajtia Ázijských hier a ktorý organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený na 3. ázijských hrách v roku 1958 v Tokiu, vtedy len v mužskej kategórii. Turnaj v pozemnom hokeji sa odvtedy koná na hrách pravidelne. Ženy mali premiéru až na 9. ázijských hrách v roku 1982 v Naí Dillí. V mužskej kategórii na hrách dominujú družstvá 🇵🇰, 🇰🇷 a 🇮🇳; v ženskej kategórii sú to 🇰🇷 a 🇨🇳.
Podujatie tiež slúži ako kvalifikácia ázijských družstiev na hokejový turnaj Letných olympijských hier.
Účasti mužských družstiev na Ázijských hrách
(do 2018)
Účasti ženských družstiev na Ázijských hrách
(do 2018)
Oxidy dusíka
Oxidy dusíka alebo NOx je súhrnné označenie pre všetky oxidy dusíka. Sú nimi:
Priemyselné zdroje
V technických zariadeniach, v ktorých dochádza k spaľovaniu vo vzduchu za vysokých teplôt, vznikajú oxidy dusíka ako nežiaduci sprievodný produkt. V literatúre sú popísané tri mechanizmy vzniku:
Kastel
Kastel môže byť:
Digresia
Digresia ( - odbočenie, odchýlka) môže byť:
Propières
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vzpomínky mi zůstanou
Vzpomínky mi zůstanou je štúdiový album Rudolfa Cortésa, ktorý vyšiel v roku 1988 ako LP.
Bannoncourt
Bannoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Akupunktúra
Podľa kritikov ide o pseudovedu, pretože neexistuje spôsob, ako viesť slepé experimenty a jej účinnosti je neopodstatnená a nekonzistentná.
Spolu so štandardnou medicínskou liečbou môže (podľa výskumu z 2017) zlepšiť výsledky liečby pacientov s chronickými bolesťami a depresiou. S ohľadom na použitie akupunktúry pre pacientov s bolesťami, uvádza v diskusii britský zástupca z British Medical Acupuncture Society, že ide o bezpečnú alternatívu k liekom a je slabo skúmaná, pretože chýba komerčný záujem. Profesori z Syddansk Universitet a University of Exeter, v kritike tvrdia, že neexistujú presvedčivé dôkazy o jej klinickom prínose a potenciálne riziká a náklady na zdravotnícke služby sú neopodstatnené.
Étienne Souriau
Étienne Souriau (* 26. apríl 1892, Lille, Francúzsko – † 19. november 1979, Paríž) bol francúzsky filozof-estetik, v ktorého spisoch sa prejavil prechod od racionalistickej pozície k pozícii fenomenologickej. Souriau bol predsedom francúzskej estetickej spoločnosti, spoluriaditeľom Revue d'estetique a profesorom estetiky a vedy o umení na Sorbonne.
Pre Souriaua je dôležité to, čo je myslené, v najvecnejšom význame slova: vo význame sémantického organizmu, objektu, systému presného a zvláštneho myslenia, nadaného štruktúrou alebo formou. Skutočné myslenie je konštrukciou, stvárnením, základným tetickým aktom správne definovaného výsledku; organickú individualitu výsledku poznávame podľa tejto objektívnej skvelosti, ktorá nás vedie k zmyslu pre dokonalosť. Myslieť znamená smerovať k stálym architektonickým formám, a čím sú tieto formy stálejšie, tým pôsobia väčším dojmom dokonalosti. Myslenie je jazykom, či dokonca písmom, ale v zmysle celkom zvláštnom – estetickom. Myslenie je jedinečným vyjadrením, formou.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2003
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2003 boli v poradí 6. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Choceni a Kostelci nad Orlicí, v Česku od 21.26. júla 2003, za účasti 8 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Chorvátska, po ôsmich rokoch sa na ME objavilo družstvo Slovenska. V Česku sa uskutočnili mužské ME tretíkrát, keď predtým to bolo v rokoch 1993 a 1999 (vždy v Prahe). Po 8 rokoch zvíťazili softbalisti Holandska, ktorí tak získali titul po tretíkrát.
Z 33 zápasov sa 24 odohralo v Choceni a iba 9 v Kostelci nad Orlicí. Tieto ME boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2004, ktoré sa uskutočnili na Novom Zélande. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie tímy.
Hendiadys
Hendiadys (z gr. Hen dia dyoin, jedno dvoma) je rečnícka a štylistická figúra, pri ktorej sa jeden obsah vyjadrí dvoma slovami, zviazanými spojkou. Často sa namiesto podstatného a prídavného mena používajú dve podstatné mená. Dvojice, ktoré tvoria hendiadys, sa používaním upevňujú a vznikajú z nich ustálené príslovia. Hendiadys je častá v poézii, najmä v latinskej, kde patrila k najbežnejším výrazovým prostriedkom. Vyskytuje sa v slávnostnej reči, napríklad náboženskej, v práve a inde.
Od podobnej tautológie sa hendiadys líši tým, že zviazané slová nie sú synonymá, ale až v spojení dostávajú svoj špecifický význam.
Príklady
"Sľubovať hory doly" "Dnes a denne" - stále "Dňom i nocou" "Podľa svojho najlepšieho vedomia a svedomia" "Chtiac-nechtiac" "Prach a popol" "Strach a hrôza"
Million Voices
„Million Voices“ je singel švédskeho DJa a producenta Otta Knowsa. Skladba bola vydaná v Belgicku vo forme digital download dňa 31. mája 2012.
Longisquama
250px|vpravo
Longisquama bol zvláštny malý (15 cm) plaz spred 240 miliónov rokov. Podobal sa dnešným jaštericiam, ale na chrbte mala rad veľmi vysokých šupín tvaru V. Niektorý odborníci sa domnievajú, že vzpriamené šupiny umožňovali zástupcom tohto rodu kĺzať vzduchom na krátke vzdialenosti, podobne ako niektoré juhoázijské dráčiky dnes.
Poľský
Poľský je prídavné meno k:
Ostredok (vrch v Malej Fatre)
Ostredok je nevýrazný vrch v Krivánskej Malej Fatre. Nachádza sa v rázsoche, vybiehajúcej južným smerom z Malého Kriváňa a jeho severným susedom je Meškalka Sčasti kosodrevinou zarastený lúčnatý vrchol poskytuje zaujímavý výhľad, ktorý sa otvára najmä južným smerom do Turčianskej kotliny.
Deň pí
Deň pí a Deň približujúci sa pí  sú dva dni, kedy sa oslavuje matematická konštanta π (pí). Deň pí sa oslavuje 14. marca (podľa amerického zapisovania dátumu 3/14), pretože pí sa všeobecne zaokrúhľuje na hodnotu 3,14. Niekedy sa oslavuje 14. marca o 13:59 (1:59 poobede), všeobecne známe ako "Minúta pí". Ak sa pí zaokrúhli na sedem desatinných miest, vznikne 3,1415926 a "Pí sekunda" sa teda oslavuje presne 14. marca o 13:59:26 (1:59:26 poobede). Deň približujúci sa pí sa môže oslavovať v rôznych dátumoch, najčastejšie 22. júla (22/7 v európskom spôsobe zapisovania dátumu- najznámejšie zaokrúhlenie pí). 14. marec tiež pripadá na narodeniny Alberta Einsteina.
Prvá oslava Dňa pí sa konala v Exploratóriu v roku 1988, so zamestnancami a ľuďmi idúcimi okolo jedného z ich okrúhleho priestranstva, ktorí potom jedli ovocné torty; toto múzeum odvtedy pridalo do svojho Pí menu aj pizzové koláčiky (slovo pi pre π a pie pre koláč sa v angličtine vyslovujú rovnako). Zakladateľom Dňa pí, "Princ Pí", je Larry Shaw, ktorý už síce nepracuje v Exploratóriu, ale stále pomáha s oslavami. Nedávno tiež pridali oslavy Dňa pí do virtuálnej hry Second life.
thumb|right|alt=Pi Pie at Delft University|Pí koláč (pi pie) na [[Delft University|Delft Univerzite.]]
Massachusettský technologický inštitút (MIT) často rozosiela na Deň pí potvrdenia o prijatí do Inštitútu doručované budúcim študentom.
Oslavované "Dni približujúce sa k pí" môžu pripadnúť na tieto dátumy:
Externé odkazy
po anglicky:
Anna Svídnická
náhľad|upright|Anna Svídnická Anna Svídnická (nemecky Anna von Schweidnitz) (* asi 1339 – † 11. júl 1362), bola česká kráľovná a rímska cisárovná. Bola treťou manželkou rímskeho cisára a českého kráľa Karola IV. Luxemburského a dcérou svídnického vojvodu Henricha II. a uhorskej princeznej Kataríny.
Životopis
Bola vychovaná u svojej matky na uhorskom kráľovskom dvore v Budíne, kde sa tiež konala 27. mája 1353 jej svadba s Karolom. Za českú kráľovnú bola korunovaná o dva mesiace neskôr, 28. júla 1353 v Prahe. 9. februára 1354 ju Karol nechal v Aachene korunovať za rímsku kráľovnú. Za rímsku cisárovnú bola korunovaná spolu so svojim manželom, ktorý bol za rímskeho cisára korunovaný 5. apríla 1355 v Ríme.
V roku 1358 porodila dcéru Alžbetu (Elišku) a o 3 roky neskôr, 26. februára 1361, na cisárskom hrade v Norimbergu syna Václava, ktorý sa stal českým kráľom ako Václav IV.
Pri pôrode tretieho, bezmenného dieťaťa 11. júla 1362 Anna Svídnická zomrela.
Terrestrial Planet Finder
thumb|Terrestrial Planet Finder - Infračervený interferometer - koncept Terrestrial Planet Finder (TPF; doslova „Hľadač planét pozemského typu“) bol pripravovaný projekt americkej NASA. Malo ísť o unikátny dvojicu spolupracujúcich prístrojov. Prvým z nich mal byť koronograf TPF-C, ďalekohľad vo vizuálnom a ultrafialovom obore, ktorý dokáže zacloniť svetlo centrálnej hviezdy (aby nerušilo) a prehľadávať jej okolie. Druhým prístrojom mal byť výkonný interferometer TPF-I v infračervenom obore. Mal sa skladať zo štyroch ďalekohľadov letiacich v pevnej formácii a senzoru. Koronograf mal štartovať niekedy približne v roku 2016 a interferometer približne v 2019. Základným cieľom projektu bolo prehľadanie okolia 150 najbližších hviezd, vyhľadávanie oblastí vhodných pre život a nájdenie planét podobných našej Zemi.
Projekt bol po viacero ohlásených návrhoch v roku 2011 zrušený.
Koronograf (TPF-C)
Základnou súčasťou koronografu je ďalekohľad s eliptickým primárnym zrkadlom rozmerov 8×3,5 metra. Ide o mimoosový Cassegrainov systém s ohniskovou vzdialenosťou 146 metrov. Vzdialenosť medzi primárnym a sekundárnym zrkadlom bude 12 metrov, jeho veľkosť 83×. Terciárne zrkadlo je rovinné. Primárne i sekundárne zrkadlo sa bude deformovať sústavou aktuátorov podľa okamžitej potreby. Bude tak možné reagovať na ohyby spôsobené rotáciou sondy alebo manévrovaním sondy. Primárne zrkadlo bude uložené v komore vyhrievanej na izbovú teplotu. Je to preto, aby pracovalo za rovnakých podmienok ako pri odliatí. Celý koronograf bude obklopený tieniacim protislnečným štítom, ktorého priemer je úctyhodných 16 metrov a dĺžka 14 metrov. Za slnečným štítom sú panely slnečných batérií a panel kompenzujúci vplyv slnečného vetra. Celková dĺžka sústavy tak dosiahne 37 metrov. Celé toto monštrum veľkosti 16×37 metrov sa pritom musí pri štarte vojsť do nákladného priestoru veľkosti 4,5× a hmotnosť nesmie prekročiť. Koronograf bude schopný preskúmavať hviezdy od spektrálnej triedy F po spektrálnu triedu A a mal by byť schopný detegovať aj planétu polovičnej veľkosti našej Zeme (pri rovnakom albede). Spektrálny rozsah prístroja bude 500 ÷ 800 nm. Štart je plánovaný na rok 2016 a to pomocou nosnej rakety Ariane V alebo Delta IV Heavy.
Interferometer (TPF-I)
Interferometer bol navrhnutý pre prácu v strednej časti infračerveného spektra, kde je väčší kontrast medzi planétou a hviezdou než vo viditeľnom obore. Má však mať IR ďalekohľad rovnakú rozlišovaciu schopnosť ako optický, musí mať primárne zrkadlo desaťkrát až dvadsaťkrát väčší rozmer. Tak veľké zrkadlo by bolo náročné vyrobiť a dopraviť do kozmu a preto sa rozhodlo o konštrukcii interferometra, ktorý kombinuje signál z niekoľkých zdrojov. I v IR obore je svit hviezdy výrazne väčší než planéty a preto musí byť interferometer nastavený tak, aby v smere hviezdy nastalo minimum interferenčného obrazca. Prítomnosť planéty potom známym spôsobom deformuje interferenčný obrazec. Interferometer sa bude skladať zo štyroch ďalekohľadov so zrkadlami s priemerom 4 metre spojených buď lineárne (základňa 60 ÷ ) alebo do tvaru X (základňa 40 ÷ ). Základný vlnový rozsah bude 7 ÷ 13 μm, v ideálnom prípade od 5 μm až do 17 μm. Každé rozšírenie spektrálneho rozsahu so sebou prináša možnosti sledovať ďalšie dôležité emisné a absorpčné čiary. Uhlová rozlišovacia schopnosť interferometra by mala dosiahnuť až 0,05″.
Záver
Vedci dúfajú nielen v nájdenie planét podobných Zemi, ale zariadenie by malo spoľahlivo odhaliť aj zlúčeniny nutné pre život alebo produkované životom samotným. Pôjde o najcitlivejšie infračervené observatórium sveta a tak sa môže očakávať detailné preskúmanie chladných miest vo vesmíre. Prípravy projektu sú v plnom prúde, vrátane vývoja špeciálnych robotov umožňujúcich simulovať manévre sondy v kozme.
Typografia
Typografia môže byť:
Amsterdamská škola
náhľad|Het Schip, [[Michel de Klerk 1917-1920, Amsterdam]]
Vznik
Amsterdamská škola bola ovplyvnená socialistickými ideálmi, čo možno vidieť na všetkých druhoch budov vrátane domov a bytových jednotiek. Čiastočne reagovala na všetko, čo bolo buržoáziou označované za neogotické, či obroďujúce, podobne ako diela Hendrika Petrusa Berlage.
Charakteristika
Pre tento architektonický štýl, ktorý je silne ovplyvnený expresionizmom, sú charakteristické okrúhle stavby, organické priečelia s množstvom čistých dekorácií a nefunkčných elementov ako sú veže, sochy a tzv. „rebríkové“ okná (okná s vodorovnými tyčami pripomínajúce schody na rebríku).
Kastel (staroveký Rím)
náhľad|Rekonštrukcia severnej veže kastela "Biriciana" vo [[Weißenburgu, Bavorsko]] Kastel (po latinsky castellum) bol malý rímsky vojenský tábor pre malé útvary. Nachádzal sa obyčajne medzi väčšími tábormi alebo v predpolí Limes Romanus. Na Slovensku sú známe tri rímske kastely: Gerulata v Rusovciach (v Bratislave), Kelemantia v Iži a vojenská stanica v Stupave.
Amsterdamská škola
Dielo
Van der Meyrovým vrcholovým dielom bola stavba kooperatívno – komerčného Scheepvaarthuis z roku 1912, ktorú možno pokladať za začiatočný bod hnutia. Na tejto budove sa podielali traja vyššie uvedení predstavitelia hnutia. Táto budova je prototypom Amsterdamskej školy, čo možno charakterizovať tehlovou konštrukciou s komplikovaným murivom, tradičnou masou a intregráciou podrobne rozpracovanej schémy stavebných elementov (dekoratívne murivo, umelecké sklo, zvárané železo, priestorové riešenia a predovšetkým figuratívne sochy), ktoré stelesňujú a vyjadrujú identitu budovy. Podľa mnohých bol hlavným cieľom hnutia totálny (úplný architektonický experiment, ktorý sa prejavil ako v interiéri, tak aj v exteriéri.
Predstavitelia
Najdôležitejším a najproduktívnejším členom Amsterdamskej školy bol Michel de Klerk. K ďalším členom Amsterdamskej školy patrili Jan Gratama (pomenoval školu), ''P. H. Endt, H. Tch. Wijdeveld, J. F. Staal, C. J. Blaauw, a P. L. Marnette''. Za časopis Amsterdamskej školy bol považovaný The journal Wendlinger („otáčky“ a „zmeny“), ktorý bol publikovaný v rokoch 1918 - 1931.
Planquery
Planquery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 216 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Serekunda
Serekunda alebo aj Serrekunda je najväčšie mesto v Gambii s počtom obyvateľov okolo 320 000 (2005). náhľad
Bantheville
Bantheville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Visopsys
Visopsys je operačný systém.
Visopsys Website: www.visopsys.orgň Company/Developer: Andy McLaughlin Source model: Open source Latest stable release: 0.65 / December 17, 2006 Kernel type: Monolithic kernel License: GPL Working state: Current
Mike Shinoda
Mike Shinoda, celým menom Michael Kenji Shinoda (niekedy aj The Glue či The Cobra Holda) (* 11. február 1977, Agoura Hills, Kalifornia, USA) je americký umelec, hudobník, hudobný producent. Je známy ako MC, raper a hráč na rytmickú gitaru a na keyboard v skupine Linkin Park, a jeho sólovom projekte nazvanom Fort Minor.
Začiatky
Mike Shinoda sa narodil na Los Angeleskom predmestí v Agoura Hills. Má mladšieho brata menom Jason Shinoda. Mike študoval na základnej škole Lindero Canyon Middle School.
Na žiadosť jeho matky Mike vo svojich šiestich rokoch začal hrať na klavíri. V jeho trinástich sa rozhodol hrať jazz, blues a dokonca hip-hop. Na strednej škole sa začal venovať hre na gitare a spevu (najmä rapu).
Neskôr tvoril a nahrával hudbu s Bradom Delsonom v provizórnom nahrávacom štúdiu v Mike-ovej detskej izbe. V tom čase študoval na strednej škole Agoura High School s priateľmi z kapely Bradom Delsonom a Robom Bourdonom rovnako ako s členmi kapely Hoobastank. Na konci strednej školy bola založená skupina Xero, ktorej členmi boli Mike Shinoda, Brad Delson a Rob Bourdon.
Linkin Park
Mike po druhýkrát priviedol do kapely speváka, Chestera Benningtona, čím nahradil Marka Wakefielda. Od samého začiatku sa Mike Shinoda úzko podieľal na tvorbe nahrávok z technického hľadiska. Mike spolu s gitaristom Bradom Delsonom produkoval album Hybrid Theory EP (1999) a rovnako aj Hybrid Theory (2000). Neskôr organizoval a dohliadal na tvorbu remixového albumu Reanimation (2002), v ktorom sa nachádzajú remixy z jeho vlastnej tvorby, ktoré nahral v jeho vlastnom domácom štúdiu, "Crawling" a "Pushing Me Away". Vo svojom voľnom čase tiež zaradil do svojho repertoára pieseň od skupiny The X-Ecutioners s názvom "It's Goin' Down".
Po rokoch remixovania bolo na čase vyprodukovať nové piesne a tak v roku 2003 štúdio Warner Bros vydalo ďalší album skupiny Linkin Park s názvom Meteora. Mike sa na tomto albume podieľal nie len hudobne ale aj graficky v spolupráci s umelcami DELTA, s odborníkom na grafický dizajn Frankom Maddocksom a s dobrým kamarátom kapely Josephom Hahnom.
Uverejnením albumu Collision Course v roku 2004 v spolupráci s Jay-Z, Mikova účasť na tvorbe albumu pokračovala rásť. Bol to on, kto produkoval a mixoval album, ktorý v roku 2006 získal cenu Grammy v kategórii najlepšej rapovej spolupráce.
Skupina vydala svoj ďalší album, Minutes To Midnight, dňa 14. mája 2007. Tento album bol vytvorený v spolupráci s producentom Rickom Rubinom, ktorý dohliadal na hudobný vývoj kapely. Bol to tiež album, kedy Mike prvýkrát naspieval sprievodné vokály, keďže bol dosiaľ známy len ako reper. Mike naspieval piesne "In Between" a "No Roads Left" a tiež repoval a spieval v piesňach "Bleed It Out" a "Hands Held High". Napriek nezvyklosti Mika ako speváka ho hudobný časopis Hit Parader zaradil v rebríčku 100 najlepších metalových spevákov všetkých čias na 72. miesto. Opäť v spolupráci s Rickom Rubinom bol 14. septembra 2010 vytvorený najnovší album skupiny Linkin Park s názvom A Thousand Suns.
Fort Minor
Mike vytvoril vedľajší produkt s názvom Fort minor v rokoch 2003 až 2004, pretože vraj v skupine Linkin Park nebol schopný sa plnohodnotne preukázať v hip-hopovom smere. Názov projektu vysvetlil v interview:
Debutový album The Rising Tied vyšiel 13. novembra 2005 a zahŕňa aj hosťujúce vystúpenia Styles of Beyond, Lupe Fiasco, Common, Black Thought of The Roots, John Legend, Holly Brook, Jonah Matranga, Celph Titled v spolupráci s Jay-Z ako výkonným producentom. Mike Shinoda vydal aj nový album s názvom Post Traumatic.
Miezgovský potok
Miezgovský potok je potok v severnom výbežku Podunajskej nížiny, vo východnej časti okresu Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Hydiny, meria 5,3 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v Nitrianskej pahorkatine, v časti Bánovská pahorkatina, západne od Ostrého vrchu (460,8 m n. m.) v lokalite Vinohrádok, v nadmorskej výške približne 290 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie západojuhozápadným smerom do obce Miezgovce, kde sa stáča viac západným smerom a preteká intravilánom obce. Pod obcou sa stáča juhozápadným smerom, sprava priberá z juhozápadného svahu Krížnic (306,1 m n. m.), prechodne tečie na juh a potom na juhojuhovýchod. Napokon ešte preteká okrajom intravilánu obce Brezolupy, podteká štátnu cestu č. 9 a juhojuhovýchodne od tejto obce sa v nadmorskej výške cca 208,5 m n. m. vlieva do Hydiny.
Nikolaj Alexandrovič Serno-Soloviovič
Nikolaj Alexandrovič Serno-Soloviovič (* 13. december 1834, Petrohrad, Rusko - † 14. február 1866, Irkutsk ) bol ruský sociológ, publicista a revolučný demokrat. V centre jeho pozornosti boli problémy oslobodenia roľníkov z nevoľníckej závislosti.
Akupresúra
Akupresúra je tradičná čínska metóda, podobná akupunktúre. Akupresúra je alternatívna medicínska metóda zakladajúca sa na masírovaní citlivých bodov v koži pacienta. Tlak sa vykonáva najčastejšie prstami ruky alebo tupým koncom špicatého predmetu. V určitých prípadoch sa dá pôsobiť na zmenu zdravotného stavu aj pôsobením tepla a chladu. Možné je aj použitie podtlaku pri odsatí vzduchu.
Slobodnosť
Slobodnosť (osoba vykazujúca slobodnosť sa nazýva slobodný) môže byť:
Akupresúra
Akupresúra sa odvíja od tradičnej čínskej medicíny, podľa ktorej v tele koluje energia cez takzvané meridiány. Polovica meridiánov je označovaná ako jin a korešponduje s parasympatickým nervovým systémom. Stimulovanie bodov na týchto meridiánoch vedie k uvoľneniu, zníženiu srdcovej frekvencie a krvného tlaku, svalovej relaxácii a podobne. Druhá polovica meridiánov je označovaná ako jang a korešponduje so sympatickým nervovým systémom. Stimulovanie bodov na jangových meridiánoch vedie k vyššej aktivite, napätiu, zvýšeniu srdcovej frekvencie a krvného tlaku a silnejším svalovým kontrakciám. Úlohou akupresúry je udržiavať meridiány jin a jang v rovnováhe.
Slobodnosť
Slobodní je aj skrátený názov politickej strany majúcej v názve "slobodný"/"sloboda" a podobne, napr.:
Pusignan
Pusignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Čomaj
Ján Čomaj (* 17. apríl 1935, Radzovce† 26. január 2020, Bratislava) bol slovenský novinár, spisovateľ a vysokoškolský pedagóg.
Životopis
V rokoch 19951998 bol lektorom Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity Cyrila a Metoda v Trnave, v roku 1999 lektor v Akadémii umení v Banskej Bystrici. Od roku 1999 pôsobil v slobodnom povolaní.
Zali Steggallová
Zali Steggallová (* 16. apríl 1974, Sydney, Austrália) je bývalá austrálska lyžiarka. Špecializovala sa najmä na točivé disciplíny, slalom a obrovský slalom.
Tepelná smrť vesmíru
Tepelná smrť vesmíru je zánik vesmíru vplyvom vzrastania entropie, sprevádzaného vyrovnávaním teplotných rozdielov vo vesmíre, čo v konečnom dôsledku znemožní vo vesmíre akýkoľvek pohyb.
Plumetot
Plumetot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 217 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konstantin Petrovič Feoktistov
Konstantin Petrovič Feoktistov (* 7. február 1926, Voronež – † 21. november 2009, Moskva) bol sovietsky kozmonaut, vedec a vedúci konštruktér kozmických lodí (Vostok, Voschod a Sojuz) a kozmických staníc Saľut. V roku 1964 sa ako vedecký pracovník zúčastnil spolu s Vladimirom Komarovom a Borisom Jegorovom prvého kozmického letu trojčlennej posádky v kozmickej lodi Voschod 1. Spolu s lekárom Jegorovom boli prvými sovietskymi civilnými kozmonautmi. Feoktistov bol tiež jediný zo sovietskych kozmonautov, ktorý nebol členom komunistickej strany (KSSZ). V rokoch 1974 až 1990 bol námestníkom generálneho konštruktéra NPO Energija, popredného podniku sovietskeho pilotovaného kozmického programu. Je po ňom pomenovaný aj kráter Feoktistov na odvrátenej strane Mesiaca.
Mladosť a druhá svetová vojna
Narodil sa 7. februára 1926 v meste Voronež v úradníckej rodine ruskej národnosti. Otec Piotr Pavlovič Feoktistov (1890 – 1984) bol účtovníkom, matka Marija Fiodorovna (1890 – 1957) zdravotnou sestrou, neskôr pokladníčkou sporiteľne. Na začiatku sovietsko-nemeckej vojny rodina stratila jeho staršieho brata Borisa, nezvestného od roku 1941. V lete 1942 dokončil deviatu triedu a dobrovoľne sa prihlásil do armády. Vo vojsku strávil len necelé dva mesiace od 7. júla do 28. augusta 1942. Bol poslaný k prieskumnej jednotke voronežského frontu. Pri šiestej prieskumnej akcii padol do rúk nemeckých jednotiek v oblasti Voroneže. Nemci sa ho rozhodli za špionáž na mieste popraviť. Privliekli ho k zákopu a zasiahli ho z pištole do hlavy. Keďže po páde do zákopu ležal na bruchu, si jeho popravcovia nevšimli, že ešte žije a odišli. Strela mu vnikla do tela v oblasti sánky a vyletela krkom. Feoktistov stratil vedomie, ale po ich odchode sa v noci prebral a ťažko ranený došiel späť k svojej jednotke. Po vyliečení bol z armády prepustený.
Štúdium a kozmický program
Z Voroneže ho matka odviezla do mesta Kokand v Uzbekistane, aby dokončil desiatu triedu. V roku 1943 odišiel do Moskvy, kde sa prihlásil do leteckého inštitútu, ale nebol prijatý. Nakoniec začal študovať Baumanovu vysokú technickú školu. Po získaní záverečného diplomu v roku 1949 nastúpil na dva roky do výrobnej raketovej továrne v Zlatouste na Urale a pripravoval sa na ašpirantúru. V roku 1951 prešiel do 4. („raketového“) vedecko-výskumného inštitútu ministerstva obrany (NII-4), obhájil tu dizertáciu a v januári 1955 získal hodnosť kandidáta vied (doktorom vied sa stal v júli 1967).
thumb|left|Sovietska poštová známka z roku 1964 na počesť Konstantina Feoktistova
V roku 1957 prešiel do Skúšobnej konštrukčnej kancelárie č. 1 (OKB-1) Sergeja Koroľova zaoberajúcej sa konštrukciou medzikontinentálnej balistickej rakety a nadväzujúcimi aplikáciami vrátane umelých družíc Zeme a kozmických lodí. Tu tiež získal dva Rady červenej zástavy za zásluhy o rozvoj vedy a techniky. V novej práci rýchlo postupoval, v decembri 1957 bol menovaný šéfprojektantom a čoskoro viedol projekčné práce na prvej sovietskej kozmickej lodi Vostok a jej trojmiestnej verzie Voschod.
Na obežnú dráhu Zeme vzlietli všetci traja z Bajkonuru s Voschodom 1 dňa 12. októbra 1964. Kozmonauti natesnaní v kabíne pôvodne určenej pre jedného (dokonca ani nemali skafandre – jednoducho by sa v nich do lode nezmestili) strávili vo vesmíre 1 deň a 17 minút. Feoktistov počas letu pracoval ako vedecký pracovník, filmoval, pozoroval hviezdy, zaoberal sa novým orientačným systémom lode. Potom 13. októbra pristáli v severnom Kazachstane. Za perfektný výkon posádka získala tradične titul Hrdinov Sovietskeho zväzu, pričom Feoktistov za výborné konštrukčné výsledky aj niekoľko ďalších vyznamenaní. Pretože sa do kozmickej lode dostal predovšetkým z pozície jej šéfkonštruktéra, nespĺňal povinnú požiadavku pre všetkých ostatných sovietskych kozmonautov – členstvo v komunistickej strane (KSSZ).
Potom sa Feoktistov sústredil na vývoj lodí novej generácie – Sojuzov, a lodí lunárneho programu (11F93 a 11F94). V rokoch 1967 – 1968 sa zúčastnil výcviku pre let na Sojuzoch, ale v máji 1968 bol zo zdravotných dôvodov vyradený z prípravy. Od roku 1968 viedol práce na orbitálnych kozmických staniciach DOS, neskôr nazvaných Saľut. Z pozície námestníka generálneho konštruktéra NPO Energija (tak bola premenovaná Koroľovova OKB-1) riadil od júna 1974 vývoj a zdokonaľovanie lodí Sojuz, Progress, kozmických staníc Saľut a Mir. Od 1. januára 1977 bol formálne zaradený do oddielu kozmonautov NPO Energija. Nádej na druhý kozmický let prišla v máji 1980, kedy bol zaradený do opravárskej expedície na Saľut 6, ale v októbri 1980, mesiac pred štartom, ho lekári z posádky vyradili. V roku 1982 vtedajší generálny konštruktér Energije Valentin Gluško presadil myšlienku letu „starého“ kozmonauta (na tento post bol určený Feoktistov) s lekárom sledujúcim jeho zdravotný stav, ale počas výberu a výcviku lekára (popredného kardiológa Olega Aťkova) sa Feoktistovovo zdravie natoľko zhoršilo, že bol v posádke nahradený. Z oddielu kozmonautov odišiel po desiatich rokoch 28. októbra 1987. Energiju opustil až v máji 1990.
Neskorší život
V rokoch 1990 – 2005 prednášal na Baumanovej technickej univerzite. Publikoval asi 150 vedeckých prác a mnoho popularizačných kníh. Už od šesťdesiatych rokov sa stal pravidelným komentátorom kozmonautických udalostí v tlači. Bol tiež kritikom misií na iné planéty s ľudskou posádkou, čo považoval za zbytočné plytvanie peniazmi. Komentoval aj let Apolla 13. ''„Ukázala sa prepracovanosť amerického systému riadenia veľkých projektov, neobyčajná schopnosť improvizácie pozemného personálu aj astronautov tam hore a neobyčajná vycvičenosť všetkých ľudí. Sovietsky kozmonaut a konštruktér Konstantin Feoktistov mi raz povedal: Viete, my by sme to nedokázali,“'' vyjadril sa Karel Pacner, autor niekoľkých kníh o letoch do vesmíru. Feoktistov bol ženatý a mal jedno dieťa. Bol po ňom pomenovaný aj jeden z kráterov na odvrátenej strane Mesiaca. Zomrel 21. novembra 2009 v Moskve.
Kibibajt
Kibibajt (skratka KiB, ) je jednotka kapacity pamäťových médií.
Definícia
Jeden kibibajt je 210 bajtov.