cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Core šamanizmus
Predpoklad pre šamanské skúsenosti je zmenený stav vedomia, ktorý sa navodzuje napríklad halucinogénmi alebo pomocou perkusijných nástrojov. Harner a spolupracovníci Foundation for Shamanic Studies (Nadácie pre štúdium šamanizmu) používajú predovšetkým bubny a hrkálky. Typická frekvencia úderov bubna je okolo 220 úderov za minútu. V takomto šamanskom stave vedomia je citlivejšie vnímanie pre inak skrytú "niekaždodennú realitu". Probandi v šamanskom stave vedomia prichádzajú do kontaktu so spirituálnymi bytosťami v podobe zvieraťa (silové zviera) alebo bytosťami podobným človeku (učiteľ). Tak ako u šamanov pôvodných kultúr, účelom týchto kontaktov je získať spirituálnu silu, pomoc alebo liečenie.
Kritika
Core šamanizmus, medzičasom celosvetovo rozšírený, bol kritizovaný často ako "spirituálna krádež" pôvodného kultúrneho bohatstva a z dôvodu vzniku umelých šamanov (Noel/Wallis). Obhajcovia core šamanizmu sa však odvolávajú na nové výskumy, v ktorých sa poukazuje na skutočnosť, že pojem šaman bol v priebehu storočí zneužívaný mnohými jednotlivcami a skupinami a preto podľa nich by sa pojem šaman nemal priraďovať len k určitým jedinečným etnikám, skupinám alebo kultúram (Harner, Uccusic).
Pozďatín
Pozďatín je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 173 obyvateľov, z toho 89 mužov a 84 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 40,1 roka, ženy 45,9 roka).
Végegyháza
Végegyháza je obec v Maďarsku v Békešskej župe v Mezőkovácsházskom okrese.
Má rozlohu 2894 ha a žije tu 1538 obyvateľov (2007).
Malé Rysy
Malé Rysy sú výrazný pohraničný štít už v severnej rázsoche, vybiehajúcej z Rysov a oddeľujúcej Bielovodskú dolinu od poľskej Doliny Rybiego potoka. Sú tretím najvyšším štítom Poľska. V oblasti vrcholu možno rozoznať štyri markantné veže. Zvláštnosťou je 7 metrov dlhá Tomkowa jaskyňa na poľskej strane poniže Sedielka pod Rysmi, v žulovej časti Tatier výnimočná.
Topografia
Od Rysov ich oddeľuje Sedielko pod Rysmi, od Veľkého Žabieho štítu Ťažká (Česká) štrbina. Na východ z nich smeruje rameno, v ktorom ich Kamzíčia štrbina delí od Ťažkej (Českej) veže. Toto rameno člení záver Ťažkej doliny na kotlinku nad Zmrzlým plesom a Spádovú dolinku. Vo vrcholovom hrebeni sa nachádza od severu Predná veža v Malých Rysoch (asi '), Zadná veža v M. R.  ('), Malé Rysy a M. R. južný vrchol (). Na západ do kotla Czarneho Stawu spadá rebro a v ňom sú Tomkowe igly.
Horolezecké výstupy
Horolezecky najzaujímavejšia je 650-metrová severovýchodná stena na poľskej strane, najmä jej kolmá časť pod Tomkowými ihlami, s cestami do obťažnosti V+.
Graptemys pseudogeographica kohnii
Graptemys pseudogeographica kohnii je sladkovodná korytnačka, ktorá patrí medzi zástupcov rodu Graptemys. Ten má celkovo 12 druhov, z ktorých niektoré sa delia na poddruhy. Tak je tomu aj pri druhu Graptemys pseudogeographica, ktorého poddruhom je tento zástupca.
Opis
Ide o sladkovodnú korytnačku, ktorej typickým znakom je žltá kresba na hlave za očami v tvare písmena V; ďalej znak v tvare kosáčika mesiaca, ktorý je za okom a vedie až pod jeho úroveň. Na hlave a na nohách má žlté prúžky. Na pancieri má chrbtový kýl, ktorý prechádza do zubovitých výbežkov. Na pancieri má kresbu, ktorá pripomína mapu. Samice sú veľké až 20-25 cm a sú oveľa väčšie ako samce, ktoré majú len 12-15 cm. Žije 20-30 rokov. Aktívna je cez deň. Je neagresívna, vďaka tomu možno chovať aj viac jedincov naraz. Je veľmi dobrý plavec.
Medzinárodne chránená nie je, s výnimkou USA, kde sa stupeň ochrany líši podľa jednotlivých štátov.
Potrava
Hoci je bylinožravec, menším množstvom mäsitej stravy nepohrdne. Vyžaduje rozmanitú potravu, v ktorej sú zastúpené ryby, hmyz, menšia časť rastlinnej potravy napríklad listy púpavy lekárskej, sušené byliny, ovocie alebo zelenina. Najmä rastúce mláďatá potrebujú dostatok všetkých esenciálnych látok.
Reprodukcia
Hniezdi skôr v neskorých jarných mesiacoch, v máji až júni. Samica znáša viac znášok v jednej sezóne, zvyčajne až 4 vajíčka, ktoré sú podlhovasté a majú tvrdú škrupinu. Vajíčka potom zarýva do jamiek na brehu. Pri chove v zajatí je liahnutie vajíčok pomerne jednoduché. Treba vhodný inkubátor a substrát pre inkubáciu vajec. Znesené vajíčka sa v inkubátore z 2/3 zahrabú do substrátu.
Výskyt
Vhodným biotopom sú pre ňu jazerá, riečne systémy, tône aj zaplavené polia. Jej prirodzeným prostredím sú malé pokojné, teplé a zarastené povodia, bohaté na hmyz a ryby. Obýva juhovýchod Spojených štátov, predovšetkým povodie rieky Mississippi. Žije v štátoch Kentucky, Tennessee, Mississippi, Alabama, Georgia a ďalších štátoch USA.
Chov v zajatí
Chová sa v paludáriu, kde je väčšia vodná plocha a menšia súš. Potrava sa podáva do vody, nie na súš. Je možné podávať kompletné granulované zmesi a sušené krmivo pre vodné korytnačky. Ku kŕmnej dávke sa ale musia pravidelne pridávať vitamíny a minerály. Najmä u mláďat je nutné dbať na prísun vitamínov A, D3 a minerálnych látok; pri ich nedostatku sú náchylné k vzniku rachitídy. Do vody sa môžu umiestniť celé sépiové kosti. Mláďatá je potrebné kŕmiť každý deň, najlepšie niekoľkokrát. Dospelé korytnačky by mali mať 2-3 dni v týždni pôst. Pri nevhodnom alebo príliš jednotvárnom kŕmení sa korytnačky nebudú správne vyvíjať.
Teplota lokálneho výhrevného miesta na súši by mala byť 35-40 °C, teplota vody 26-28 °C. Teplota vody aj vzduchu je u vodných korytnačiek veľmi dôležitá. Ak by sa chovali v chladnej vode, hrozí zakrpatenie a veľká náchylnosť k chorobám. Ako substrát je vhodný jemný štrk alebo piesok, ktorým sa vyplní 1/3 akvaterária, aby vznikla súš, slúžiaca ako kladisko na znášky vajec. Tiež je nutné pravidelne čistiť vodu, aby nedošlo k zaplesneniu.
Škapuliar
Škapuliar je časť mníšskeho odevu, široký pás látky s otvorom pre hlavu.
AirPort
AirPort je systém bezdrôtových sietí spoločnosti Apple Inc. založený na štandarde IEEE 802.11b (tiež známy ako Wi-Fi) a certifikovaný ako kompatibilný s ďalšími zariadeniami štandardu 802.11b. Neskoršie produkty založené na štandarde IEEE 802.11g umožňujúce prenosovú rýchlosť do 54 megabitov za sekundu a na novšom štandarde IEEE 802.11n umožňujúce prenosovú rýchlosť až 300 megabitov sa nazývajú AirPort Extreme.
Mierová edukácia
Mierová edukácia je proces nadobúdania hodnôt, vedomostí a rozvíjanie postojov, znalostí a chovania na život v harmónii so sebou, ostatnými ľuďmi i s prirodzeným prostredím.
Existuje mnoho deklarácií OSN o dôležitosti mierovej edukácie.
Definícia
Ian Harris a John Synott opísali mierovú edukáciu ako sériu „učebných stretnutí“, ktoré čerpajú z ľudí:
Eurostar
Eurostar sú elektrické jednotky z rodiny vysokorýchlostných vlakov TGV prevádzkované na tratiach spájajúcich Londýn s Parížom a Bruselom, zachádzajú však aj na juh Francúzska - v lete do Avignonu, v zime do Bourg-St-Maurice v Alpách. Vlaky na svojej ceste využívajú Eurotunel. Cestovná doba 2:15 h do Paríža a 1:51 h do Bruselu.
Na európskej pevnine využívajú vlaky už od 14. novembra 1994 vysokorýchlostnú trať (LGV) od Eurotunelu od Calais cez Lille po triangel pri Frétine, kde časť časť vlakov pokračuje na juh do Paríža a ostatné na severovýchod do Bruselu. Na anglickom brehu bol až septembri 2003 sprevádzkovaný 1. úsek vysokorýchlostnej trate HSL 1 (High Speed Line 1) Dollands Moors (britský portál Eurotunelu) - Ebbsfleet (predmestie Londýna) - vlaky Eurostar prichádzali v Londýne na stanicu Waterloo International s použitím tretej napájacej koľajnice po štandardnej trati. Od 14. novembra 2007 po dokončení 2. úseku HSL 1 medzi stanicou London St. Pancras a Ebbsfleetom bol cestovný čas skrátený o 20 minút.
Jednotky sú vo vlastníctve britskej spoločnosti Eurostar (11 ks + 7 ks 14-vozňových pre vnútroštátnu prevádzku), francúzskych železníc SNCF (16 ks, z toho 6 ks upravených i na napájanie 1,5 kVss) a belgických železníc SNCB/NMBS (4 ks). Jednotky sú tvorené dvomi štvornápravovými hnacími vozidlami a dvomi skupinami po 9 osobných vozňov vybavenými Jakobsovým podvozkom, vždy s jedným hnacím podvozkom na strane hnacieho vozidla. Toto usporiadanie je zvolené z bezpečnostných dôvodov, aby v prípade potreby bolo možné jednotku uprostred rozpojiť a odísť každej z týchto 2 častí samostatne.
Neuville-lès-Vaucouleurs
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lalokoplutvovce (násadcoplutvovce okrem dvojdyšníkov)
Charakteristika
Pozri aj charakteristiku pod násadcoplutvovce.
Od druhej hlavnej skupiny násadcoplutvovcov – dvojdyšníkov – sa odlišujú tým, že nemajú okrem žiabier aj pľúca. Do tejto skupiny vývojovo patria aj štvornožce, ktoré sa ale tradične zaraďujú oddelene.
Celá skupina lalokoplutvovcov je zastúpená len jedinou žijúcou čeľaďou – latimériovité a v nej dvoma druhmi – latiméria divná a latiméria indonézska (Latimeria menadoensis; prvý raz opísaná roku 1999). Zástupcovia súčasných latimérií sa veľmi podobajú na svojich vyhynutých predkov: Majú pretiahnuté telo, kosodĺžnikovú chvostovú plutvu a párové končatiny s mohutnou svalovinou. Kostra párových plutiev sa podobá na končatiny štvornožcov a lebka sa zas podobá na lebku obojživelníkov. Oplodnenie je vnútorné, sú živorodé a medzi zárodkami sa vyskytuje vnútrotelový kanibalizmus. Sú dravé.
Systematika
Jedna z možností delenia lalokoplutvovcov v širšom zmysle (Crossopterygii [sensu stricto]; t.j. násadcoplutvovce okrem dvojdyšníkov) je rozdelenie na 2 skupiny (podtriedy): Podrobná verzia takéhoto systému je uvedená v článku násadcoplutvovce.
V moderných systémoch sa pojem lalokoplutvovce v širšom ani užšom zmysle už nepoužíva (porov. napr. Benton 2014/2015).
Štefan Šmálik
Štefan Šmálik (* 17. december 1908, Šuňava – † 21. december 1991, Oravský Biely Potok) bol historik, pedagóg a rímskokatolícky kňaz.
Životopis
Pochádzal zo stredne majetnej gazdovskej rodiny, požehnanej 5 deťmi. Jeho otec, aby umožnil svojej rodine lepší život, musel odísť za prácou do Ameriky, kde strávil 7 rokov. Po vychodení 6 tried ľudovej školy, z ktorých 4 triedy boli ešte maďarské, rok pomáhal rodičom na gazdovstve, kým mu umožnili splnenie jeho túžby, študovať na gymnázium do Levoče. Keď sa v roku 1923 jeho rodičia presťahovali do obce Smižany blízko Spišskej Novej Vsi, prestúpil do tamojšieho gymnázia, kde absolvoval 3.5. ročník. V tej dobe sa plne prebudil jeho záujem o históriu V roku 1926 získal štipendium na štúdium vo Francúzsku, na lýceum do Dijonu, kde skončil strednú školu s maturitou. V roku 1929 sa vrátil domov. Keďže medzičasom sa v ňom utvrdilo kňazské povolanie, vstúpil do seminára v Spišskej Kapitule. Dňa 28. januára 1934 sa stal sa kňazom.
Šmálik bol vysoko vzdelaným človekom nesmiernej morálnej sily. Bol nesmierne pracovitý a všade sa angažoval. Všade priniesol nového ducha, všade podnietil svojich veriacich k činnému kresťanskému životu. Zvláštnu pozornosť venoval najmä mládeži. Práca s mládežou sa mu stala aj osudnou. Jeho prvou kaplánskou stanicou bol Tvrdošín (19341937). Zorganizoval tu Orla, voľné chvíle trávil v mestskom archíve a napísal Pokusný náčrt dejín Tvrdošína, ktorý publikoval v časopise. V rokoch 19371938 bol kaplánom v Liptovskom sv. Mikuláši. Ako farár začínal v Hybiach, kde prežil roky 19381946. Veľmi dobre vychádzal s evanjelickými spolubratmi. V obci zorganizoval dve misie, postavil faru v obci Východná, dievčatá učil gregorián a keď po prechode frontu bolo treba učiť ruštinu v škole, ktorú nik neovládal, on sa stal jej prvým učiteľom.
Šmálik prešiel v roku 1946 do Bratislavy, aby sa tam mohol plne venovať akademickej mládeži. V septembri sa stal učiteľom náboženstva na I. štátnom gymnáziu v Bratislave. Zapísal sa na Filozofickú fakultu UK a študoval ruštinu. Podarilo sa mu absolvovať 6 semestrov.
Po zbavení profesúry v auguste 1950 prevzal správu kostola sv. Ladislava a naďalej prednášal univerzitnej mládeži. Zatknutý bol 28. septembra 1951 na 13 rokov. Vo väzniciach bol v Ruzyni, Bratislave, Mírove, Jáchymove, Leopoldove, Valdiciach.
Po vyjdení z väzenia pracoval v spišskonovoveskom mlyne ako pomocný skladník. V roku 1965 sa stal kaplánom v Spišskom Podhradí. Stal sa systematickým a dlhoročným spolupracovníkom Katolíckych novín, v ktorých uverejňoval mnoho článkov z dejín Cirkvi, životopisy svätých a pod. V roku 1966 sa stal farárom v Liptovskom Trnovci.
V roku 1971 sa stal farárom v Tvrdošíne. Tu intenzívne pracoval na svojom životnom diele, na cirkevných dejinách, ktoré chápal ako putovanie božieho ľudu v 49 pokoleniach. Prvýkrát ich uverejnil samizdatom už v roku 1968, druhýkrát po podstatnom rozšírení a doplnení v roku 1988. Všímal osudy slovenskej cirkvi počas 40-ročného pôstu, ako to on nazval. Venoval dejinám Tvrdošína.
V roku 1983 ho preložili na malú farnosť v Oravskom Bielom Potoku. Prekladal diela katolíckych autorov z francúzštiny, pomáhal prekladať latinské texty, pracoval na monografiách oravských farností. Vrcholom jeho historickej aktivity bolo vypracovanie téz slovenských dejín. V rámci biskupstva sa stal prosynodálnym examinátorom a členom liturgickej komisie. Výsledkom jeho neutíchajúcej aktivity je vydanie prekladu knihy J. M. Lustigera: Zvolil som si Boha.
Zomrel 21. decembra 1991 v Oravskom Bielom Potoku, pochovaný je v Tvrdošíne.
Courtesoult-et-Gatey
Courtesoult-et-Gatey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Korytnačka písmenková ozdobná
Korytnačka písmenková ozdobná (Trachemys scripta elegans) je druh korytnačky z čeľade vodnice (Emydidae). Je jeden z najchovanejších druhov sladkovodných korytnačiek na svete.
Dejiny
Korytnačky písmenkové ozdobné objavil zrejme James Cook pri svojej plavbe aj pár korytnačiek priviezol aj do Európy. Pravý odchov však začal až okolo roku 1656, keď sa objavila prvá zmienka o korytnačke, ktorá bola chovaná v zajatí. Dnes je korytnačka písmenková ozdobná v prírode slabo ohrozená a jej množstvo v odchove každým rokom pribúda.
Výskyt
Od juhovýchodu Spojených štátov cez Strednú Ameriku po severozápad Južnej Ameriky.
Umelo vysadené populácie korytnačiek žijú a niekedy sa aj úspešne množia tiež v iných oblastiach s podobným podnebím. Často tak negatívne ovplyvňujú tamojšie živočíšne druhy (napr. v Čechách na Liberecku alebo v južnom Francúzsku).
Korytnačka písmenková ozdobná sa objavuje v stredoeurópskej prírode aj ako voľne žijúca. Bola hlásená dokonca aj z oblastí v bezprostrednom okolí Nízkych Tatier na Slovensku. Také vnikanie nepôvodných druhov do prírody sa považuje za negatívne, lebo väčšinou poškodzuje prirodzené prírodné spoločenstvá. U nás napríklad vytláča vzácnu a chránenú korytnačku močiarnu, Emys orbicularis.
Potrava
náhľad|[[Svrček poľný, výborná strava pre vodné korytnačky]] Potrava korytnačiek by mala byť pokiaľ možno čo najpestrejšia a bohatá na vitamíny a minerálne látky. Najlepším spôsobom výberu obľúbenej stravy je ponúknuť korytnačkám čo najširšie spektrum potravy a výber nechať na nich samotných. Aj to, o čo nejavia záujem, je dobré im ponúknuť po čase znovu – niekedy totiž zmenia názor. Potravu požierajú len vo vode, preto je nutné, aby ju dostávali práve tam.
Mláďatá korytnačiek je nutné kŕmiť denne, dospelé korytnačky trikrát týždenne. Mláďatá sú takmer výhradne mäsožravé; ako korytnačky rastú, postupne vzrastá podiel rastlinnej zložky v ich potrave. Potrava je v prírode zo 60 % živočíšna (22 % hmyz, 17 % slimáky, 13 % ryby, 8 % kôrovce). Ostatných 40 % sa skladá z rastlín, kde prevažujú vodné rastliny rodov Naias, Lemna, Sagittaria a Ceratophyllum.
Hlavnú zložku potravy by mali tvoriť ryby. V ideálnom prípade by to mali byť primerane veľké ryby podávané vcelku vrátane kostí a vnútorností. Výborné sú tiež tzv. grundle predávané mrazené v supermarketoch. Ďalšou možnosťou sú akvarijné ryby, ktoré ale slúžia skôr pre spestrenie jedálnička. Nevýhodou zostáva ich cena a fakt, že z vlastného chovu sa dajú často uživiť len mláďatá korytnačiek.
Na kŕmenie sa tiež hodia prevažne všetky druhy slimákov (s ulitou aj bez nej), a to suchozemské aj vodné. Slimáky možno zbierať aj v prírode, ale ich skrmovanie nemožno jednoznačne odporučiť, pretože môžu prenášať choroboplodné zárodky, napr. parazity. Možno ich ale pomerne ľahko chovať. Kŕmia sa listami šalátu, špenátu a inou rastlinnou potravou. Ideálne sú akvarijné slimáky, ktorých chov je nenáročný. Druhy s ulitou sú pre korytnačky výborným zdrojom vápnika.
Osvedčili sa aj múčne červy. Ide o larvy múčiara obyčajného, ktoré možno rovnako kúpiť v špecializovaných predajniach. Ľahko sa dajú aj chovať. Kŕmia sa rastlinnou aj živočíšnou potravou.
Korytnačkám možno dávať aj svrčky, menšie kobylky, muchy a pavúky. Možno ich tiež kŕmiť rybím, kuracím, teľacím a hovädzím mäsom. Mäso musí byť chudé. Pre vysoký obsah tuku je nevhodné mäso bravčové, pretože korytnačky nevedia odbúravať tuky.
S tým ako korytnačky dospievajú, začínajú vyhľadávať viac rastlinnej potravy. Niektoré rastlinnú potravu celkom odmietajú, preto sa neodporúča robiť z korytnačiek vegetariánov násilím.
Ku kŕmeniu možno použiť vodné (vodomor, lemna, kabomba, rožkatec) aj suchozemské rastliny (hviezdica, púpava, ďatelina, jahoda). Korytnačkám tiež chutí ovocie (slivky, jahody, čerešne, banány, jablká atď.) a zelenina (listy špenátu, šalát, čínska kapusta, mrkva atď.).
Vzhľadom na to, že aj pri podávaní rozmanitej potravy väčšinou korytnačky nedostanú všetky potrebné vitamíny a minerálne látky v potrebnom množstve, je vhodné im chýbajúce vitamíny a minerály dodať v podobe rôznych doplnkových prípravkov. To je dôležité najmä u mladých korytnačiek, ktoré rastú. Pre tvorbu panciera potrebujú okrem iného mnoho vápnika. Prípravky sa väčšinou podávajú tak, že sa injekčne vpravia do potravy (napr. mŕtvej ryby). Práškové prípravky predtým rozpustíme vo vode. Vápnik možno korytnačkám dodávať buď formou nejakého preparátu alebo prírodnou formou v podobe napr. vaječných škrupiniek, ulít alebo sépiovej kosti. Zatiaľ čo vitamínmi a minerálmi, ktoré sú prirodzene obsiahnuté v potrave, predávkovať zvieratá nemožno, o umelo vyrobených prípravkoch toto neplatí. Preto treba dodržiavať priložený návod, resp. dávkovanie.
Hlavné zdroje rôznych vitamínov:
Rozmnožovanie
náhľad|vľavo|Liahnúca sa korytnačka s vaječným zubom. Dvorenie a párenie u korytnačiek písmenkových ozdobných väčšinou prebieha od marca do júla. Podmienkou je pohlavná dospelosť oboch jedincov, čo pri tomto druhu býva medzi 3 – 5 rokmi života. Samec pripláva k samici a stimuluje jej krk a hlavu pomocou svojich dlhých pazúrov. Potom, pokiaľ je samica spokojná, sa ponorí pod vodu a je pripravená na párenie (môže sa tiež stať, že jej samec nevyhovuje a samica začne byť agresívna). Samotný akt bežne trvá od 15 – 45 minút. Niekedy môžu dva samce svojim chovaním nápadne pripomínať dvorenie na párenie. Ide však o známku dominancie a samce môžu začať medzi sebou bojovať.
Po párení môže trvať aj niekoľko dní, než samica bude schopná naklásť vajcia, ktoré sa potom bude snažiť zahrabať ich do piesku. Pokiaľ piesok nenájde, nakladie vajcia do vody – v takom prípade je nutné ich hneď vybrať a umiestniť do inkubátora. Samica počas starostlivosti o vajcia môže zmeniť jedálniček či nejesť tak často, ako bola navyknutá. Malým nevyliahnutým korytnačkám možno regulovať pohlavie počas vývoja teplotou vajec: pokiaľ chce chovateľ samicu, teplota by nemala stúpnuť nad 28 °C, pokiaľ samca, odporúča sa teplota okolo 30 °C. Malé korytnačky sa vyliahnu medzi 60 – 90 dňami po nakladení vajec. Neskoršie kladenie môže spôsobiť, že korytnačky prečkajú zimu vo vajciach a vyliahnu sa až v teplejšom počasí na jar.
Pri vyliahnutí korytnačky používajú tzv. vaječný zub, ktorým sa prehryzú skrz škrupinku; ten im odpadne asi hodinu po vyliahnutí. Môže sa stať, že malé korytnačky zostanú ešte deň či dva v škrupinke. Potom čo sa rozhodnú škrupinku opustiť, na plastróne sa im objaví malý vačok – vajce totiž obsahuje z polovice korytnačku samotnú a z druhej polovice práve vaječný vak. Ten obsahuje vitamíny a živiny a hrá dôležitú úlohu aj po vyliahnutí; hneď ako sa dostane do korytnačieho tela vzduch poškodením vaku, spôsobí to jej smrť. To je hlavný dôvod, prečo sa značia vršky korytnačích vajec – vajce otočené hore nohami totiž preruší rast embrya, pretože ich vak zadusí. Pokiaľ sa toto stane, samica sa bude automaticky snažiť otočiť vak, tak aby nedošlo k vniknutiu vzduchu do malej korytnačky alebo k uduseniu embrya.
Rovnako ako vzduch je smrteľná aj voda, ktorá môže do korytnačky preniknúť skôr, než je celý vak absorbovaný a plastrón je zahojený – to môže trvať aj 21 dní. Vak nikdy neodpadne sám, vždy musí byť vstrebaný. Ideálne je čerstvo vyliahnuté korytnačky umiestniť zvlášť od ostatných a položiť ich na vlhký ručník, odkiaľ si v prípade potreby berú vodu. Až po dvoch mesiacoch sa môžu umiestniť do akvaterária spoločne s ostatnými.
Louis Braille
Louis Braille (vyslov Lui Braj) (* 4. január 1809, Coupvray, Francúzsko – † 6. január 1852, Paríž) bol francúzsky učiteľ a vynálezca slepeckého písma (Braillovo písmo). V skutočnosti Louis Braille upravil, zjednodušil a systematizoval už existujúce dvanásťbodové písmo Charlesa Barbiera, dôstojníka francúzskej armády. Znak, ktorý obsahoval dovtedy dvanásť bodov (boli usporiadané v dvoch stĺpcoch po dva body), Braille zjednodušil (odstránil šesť bodov) a vytvoril systém znakov, ktorých kombinácie postačovali na zápis všetkých znakov abecedy a číslic. Braillovo bodové písmo sa „ujalo“ až o niekoľko rokov po jeho smrti.
Oslepol vo veku 3 rokov nešťastnou náhodou. Desaťročného ho prijali do Ústavu slepcov v Paríži a ako nadaný žiak tam aj od svojich dvadsiatich rokov učil.
Korytnačka písmenková ozdobná
Rast
náhľad|Malá korytnačka písmenková ozdobná – samica dorastie aj do Veľké samice môžu dosiahnuť až, samce spravidla okolo. Okrem meniacej sa veľkosti je sprievodným javom rastu obmena vrchnej časti štítkov na pancieri. To sa prejavuje tým, že sa korytnačke "lúpe pancier". Toto "lúpanie" je súčasťou prirodzenej regenerácie a rastu panciera. Intenzita olupovania je priamo úmerná rastu, tzn. čím viac korytnačka rastie, tým častejšie u nej možno pozorovať odlupujúce sa doštičky. Niekedy to môže úplne uniknúť pozornosti chovateľa, obzvlášť u veľmi malých korytnačiek. Okrem panciera sa lúpe aj koža korytnačky. Na suchu to väčšinou tiež ujde pozornosti, ale vo vode z nej visia priehľadné, belavé „závoje“ – zdrapy jej starej kože.
Louis Braille
V roku 1829 vydal metodickú pomôcku ''Postup pri písaní atď. pre potreby slepcov'', v ktorej predstavil vlastné slepecké písmo, ktoré sa vyznačovalo tým, že bolo oveľa jednoduchšie než tie predošlé. Dnes sa používa po celom svete, a to aj pre texty písané azbukou, arabským, čínskym písmom a pod.
Korytnačka písmenková ozdobná
Zimný spánok
Zimný spánok, tzv. hibernácia, je stav strnulosti, v ktorom korytnačky prečkávajú zimné obdobie. Deje sa tak vo vode, aj na suchu. Metabolizmus je v tomto období takmer úplne zastavený, preto prežijú korytnačky aj pod ľadom, keď im stačí len kyslík, ktorý získajú z vody. Pretože je výrazne spomalené aj trávenie, mohli by zvyšky potravy v črevách začať hniť a korytnačka by uhynula. Preto pri vonkajšom chove korytnačky samé prestávajú prijímať potravu. V teráriu je nutné asi 14 dní pred zazimovaním prestať korytnačky kŕmiť. Zimovanie nie je rozhodne nutnosťou, preto sa dávajú zimovať len korytnačky vo výbornom zdravotnom stave.
Louis Braille
Prvou knihou napísanou týmto písmom boli Dejiny Francúzska (1837). Braille roku 1838 napísal učebnicu aritmetiky a neskôr dal základy aj slepeckému notopisu (ako učiteľ hudby a vynikajúci hudobník).
Korytnačka písmenková ozdobná
Letný spánok
Letný spánok, tzv. aestivácia, je tiež stav strnulosti, ktorý sa ale líši od zimného. Korytnačky pomocou neho preklenú nepriaznivé obdobie (prílišné teplo, nedostatok vody) v stave pokoja. Z toho vyplýva, že aj dĺžka takého stavu je veľmi premenlivá a dostavuje sa len v prípade potreby.
Struna
Struna môže byť:
Kuora žltookrajová
Kuora žltookrajová (Cuora flavomarginata) je korytnačka z čeľade Bataguridae. Patrí medzi sladkovodné korytnačky a jej meno, C. flavomarginata, súvisí so schopnosťou posunúť plastrón na okraj karapaxu, čo je umožnené väzmi, ktoré spájajú karapax a plastrón.
Opis
Má vysoko klenutý pancier. Karapax a plastrón má tmavo hnedej farby, okrem krémovo žltého pruhu na stavovcovom kýle. Okraj plastrónu je ľahko svetlejšie pigmentovaný kvôli okrajovým štítkom. Končatiny majú hnedú farbu. Horná časť hlavy je svetlo zelená, po stranách hlavy je žltá široká linka začínajúca za okom. Pokožka na hlave a medzi končatinami má svetlejšiu ružovú farbu. Na predných končatinách majú päť pazúrov, na zadných štyri.
Rozlíšiť samca od samice je obťažné. Samce majú väčší chvost, ktorý má takmer trojuholníkový tvar.
Potrava
Patrí medzi všežravce. Živí sa dážďovkami, slimákmi, drobnými rybkami, ale aj ovocím a zeleninou. Listovú zeleninu ignoruje. V júni sú jej hlavnou korisťou bezstavovce, larvy a slimáky.
Reprodukcia
Tento druh sa krížil s Mauremys japonica v zajatí, a s Geoemyda japonica v zajatí i vo voľnej prírode.
Výskyt
Nachádza sa v strednej Číne (Chu-nan, Che-nan, An-chuej, Chu-pej, Čchung-čching, východnej S’-čchuan, Če-ťiang a provincii Ťiang-su) spravidla po odvodnení rieky Jang-c’-ťiang. Žije tiež v Taiwane a v Japonsku, konkrétne na ostrovoch Rjúkju, Ishigaki a Iriomote.
Solaris Urbino 18
Solaris Urbino 18 je kĺbový nízkopodlažný autobus, ktorý od roku 1999 vyrába poľská firma Solaris Bus & Coach.
Urbino 18 je najkapacitnejší autobus z modelového radu Urbino. Je to trojnápravový mestský autobus, ktorý sa skladá z dvoch častí spojených kĺbom a prechodovým mechom. Vstup do vozidla zabezpečuje štvoro dverí. Štandardne sa ako pohonná jednotka používa naftový motor. V roku 2005 bol vyrobený jediný prototyp, ktorý je poháňaný stlačeným zemným plynom. V roku 2006 boli predstavené prvé vozidlá s hybridným pohonom a so spaľovacím motorom, ktorý spĺňa normu EEV. Tieto typy sa následne dostali aj do sériovej výroby.
Najväčšími prevádzkovateľmi týchto autobusov sú dopravné podniky v Berlíne (takmer 260 kusov) a Varšave (260 kusov). Solaris Urbino 18 jazdí aj v ďalších poľských mestách a bol exportovaný aj do iných krajín (Taliansko, Švédsko, Lotyšsko či Česko). Na Slovensku jazdia v Bratislave (prvých 6 autobusov pôvodne z Berlína v trojdverovej verzii - Solaris Urbino 18/III a 10 autobusov z Poľska - Solaris Urbino 18/IV (v Bratislave pod názvom Solaris New Urbino 18)), v Košiciach (2 autobusy pôvodne z Ostravy) a v Prešove.
V Bratislave premávajú na linkách:
Sadová ulica
Sadová ulica je ulica:
Silvisaurus
Silvisaurus (v preklade lesný jašter) je vyhynutý rod vtákopanvového obrneného dinosaura, žijúceho v období kriedy na území dnešného amerického štátu Kansas. Jeho jediným druhom je Silvisaurus condrayi.
Nález
Fosíliu tohto dinosaura objavil v 50. rokoch 20. storočia rančer Warren H. Condray. Ten o nej oboznámil senátora Franka Carlsona, ktorý mu povedal, aby sa obrátil na rektora University of Kansas, Franklina Davida Murphyho. Murphy o nej informoval preparátora z oblasti paleontológie stavovcov prírodovedného múzea univerzity, Russella R. Campa a povedal mu, aby to vyšetril. V júli 1955 Camp s pomocou Condraya odkryl celú kostru tohto dinosaura a v roku 1961 bol tento nález opísaný a pomenovaný Theodorom H. Eatonom mladším, taktiež z University of Kansas, ako Silvisaurus condrayi. Rodové meno je odvodené z latinského výrazu silva (slovensky: les), čo odráža skutočnosť, že tento dinosaurus žil pravdepodobne v lesnom prostredí. Druhové meno je stanovené na počesť Condraya.
Holotyp (KU 10296) bol nájdený v odkryvoch súvrstvia Dakota (neskorý alb až skorý cenoman) v Kansase a pozostáva z neúplnej kostry (osem krčných, desať chrbtových, šesť krížových a tri chvostové stavce, fragment ľavej sedacej kosti, dolný koniec pravej stehennej kosti a článok prsta) a lebky (sánka). Nájdené boli aj kostené štítky (tzv. osteodermy) a ostne. Stav fosílie bol veľmi biedny, nakoľko kosti boli vystavené pošliapaniu stáda dobytka.
Paleobiológia
Podľa nájdených pozostatkov bola dĺžka silvisaura odhadnutá na približne 4 metre (s lebkou dlhou 33 centimetrov a širokou 25 centimetrov).
Na každej medzičeľustnej kosti (kosti, ktoré tvoria špičku vrchnej čeľuste) mal osem až deväť zubov, čo nasvedčuje, že mohlo ísť o vývojovo primitívneho zástupcu čeľade Nodosauridae, pretože väčšina vyspelejších foriem mala namiesto toho bezzubý zobák.
V lebke silvisaura sa nachádzal zložitý systém vzdušných priechodov, ktorého funkcia nie je známa. Pravdepodobne však slúžil na hlasité dorozumievanie sa medzi členami čriedy.
Abádszalók
Abádszalók je mesto v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Tiszafüred.
Rybná
Rybná môže byť:
Abádszalók
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov .
Jiří Karásek ze Lvovic
Jiří Josef Antonín Karásek ze Lvovic, vlastným menom Josef Karásek, podľa iných zdrojov "vlastným menom" Jiří Antonín Karásek alebo "občianskym menom" Josef Jiří Antonín Karásek (* 24. január 1871, Praha - † 5. marec 1951) bol český básnik, spisovateľ a kritik. Jeho prvé diela boli napísané pod vplyvom naturalizmu, neskôr začal tvoriť dekadentne a stal sa popredným predstaviteľom tohto smeru. Ako kritik používal impresionistických postupov.
Usporiadal tiež pražské poštové múzeum, bol tiež zberateľ drobnej grafiky, pôsobil v časopise Český bibliofil. Zaujímal sa o okultizmus a bol členom českej spoločnosti hermetikov Universalia.
Prívlastok ze Lvovic k svojmu pripojil na základe svojho tvrdenia, že je potomkom hvezdára zo 16. storočia, Cypriána Lvovického ze Lvovic, čo súviselo so záľubou dekadentov vo vzývaní aristokracie.
Svarga
Svarga (sans.) je nebo; hviezdne nebo Indrovo.
Jiří Karásek ze Lvovic
Životopis
Po ukončení štúdia na gymnáziu v Prahe pokračoval na bohosloveckej fakulte, kde strávil necelé dva roky. Potom žil rok v Bavorsku. Po roku 1891 nastúpil ako úradník na pošte, potom bol menovaný riaditeľom knižnice ministerstva pôšt a riaditeľom Poštového múzea a archívu.
V roku 1894 založil spoločne s Arnoštom Procházkom časopis Moderní revue, v ktorom uverejňovali najmä českú a francúzsku dekadentnú tvorbu. V nasledujúcom roku sa v júnovom čísle časopisu Karásek prvýkrát v českých dejinách pokúsil o verejnú obhajobu homoerotického cítenia, čo bola jeho osobná téma. Za prvej republiky postupne vydával dva "listy pre sexuálnu reformu" - Hlas a Nový hlas.
Počas svojho života zhromaždil rozsiahlu súkromnú knižnicu (48 000 zväzkov ) a zbierku slovanského umenia a grafiky (40 000 položiek). Roku 1922 túto tzv. Karásovu galériu venoval Československej obci sokolskej, ktorá sídlila v Tyršovom dome v Prahe, s podmienkou, že ju bude do konca života spravovať. Od roku 1954 je súčasťou Pamätníka národného písomníctva sídliacom na pražskom Strahove.
Bol tiež spisovateľom, autorom mnohých básní aj próz. Niektoré z jeho románov sú teraz radené do literatúry science fiction.
Zomrel takmer zabudnutý v Prahe roku 1951 na zápal pľúc.
Po celý život vášnivo zbieral obrazy z celého sveta a jeho zbierka je dodnes najväčšou zbierkou moderných obrazov v celej Európe. Neskôr bola zoštátnená a vystavená v českých múzeách.
Hádzaná na Letných olympijských hrách 2000
Hádzaná na Letných olympijských hrách 2000 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2000, ktorý sa konal v Sydney, v Austrálii v dňoch od 16. septembra1. októbra 2000, za účasti 12 mužských a 10 ženských tímov. V ženskom turnaji sa zvýšil počet účastníkov o 2 tímy. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936 a toto bolo jeho 9. vydanie. Nováčikmi olympijského turnaja boli družstvá mužov FR Juhoslávie, Slovinska a domácej Austrálie a družstvá žien Brazílie, Francúzska a rovnako domácej Austrálie. Zápasy sa hrali v The Dome and Exhibition Complex, v ktorom okrem hádzanej sa odohrali aj súťaže v bedmintone, basketbale, gymnastike, modernom päťboji a volejbale.
Družstvo mužov 🇷🇺 získalo olympijský titul po finálovom víťazstve nad 🇸🇪. V ženskom turnaji obhájilo titul, keď vo finále vyhralo nad 🇭🇺.
Bratislavské kultúrne leto a hradné slávnosti
Bratislavské kultúrne leto a hradné slávnosti je kultúrna akcia, ktorá sa koná každoročne počas leta, od júna do septembra v Bratislave, v roku 2009 od 18. júna do 20. septembra.
V období konania sa v meste konajú pouličné divadlá, folkové koncerty, predvádzajú sa tradiční remeselníci, premieta kino na námestí a pod.
Lesonice
Lesonice môžu byť:
Přeckov
Přeckov je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 76 obyvateľov, z toho 34 mužov a 42 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 41,5 roka, ženy 36,5 roka).
Kanibalizmus
Kanibalizmus alebo kanibalstvo (príslušný organizmus sa nazýva kanibal) môže byť:
Kanibal môže byť aj:
Neuville-sur-Ornain
Neuville-sur-Ornain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vestník Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky
Vestník Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky vychádza mesačne a obsahuje informácie o zverejnených patentových prihláškach, udelených patentoch, zapísaných úžitkových vzoroch, zverejnených prihláškach ochranných známok, zapísaných ochranných známkach, zapísaných dizajnoch, dodatkových ochranných osvedčeniach, topografiách polovodičových výrobkov a označeniach pôvodu výrobkov. Vo vestníku sú uverejňované oznamy o zápise zmeny vlastníctva predmetov priemyselných práv, zmeny mena prihlasovateľa či majiteľa, licencie, predĺženie a ukončenie ochrany a ďalšie dôležité úradné oznamy týkajúce sa predmetov priemysleného vlastníctva.
Jászárokszállás
Jászárokszállás je mesto v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Jászberény.
Má rozlohu 7 717 ha a žije tu obyvateľov .
Couthenans
Couthenans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Johan August Brinell
Johan August Brinell (* 21. november 1849, Bringetofta (kraj Jönköping), Švédsko† 17. november 1925, Štokholm, Švédsko) bol švédsky technik.
Bol jednou z vedúcich osobností švédskeho priemyslu spracovania železa a ocele. Vynašiel zariadenie na meranie tvrdosti kovov a zliatin (Brinellov tvrdomer), ktoré demonštroval na Parížskej svetovej výstave v roku 1900 vo forme prístroja na rýchle meranie tvrdosti (Brinellova tvrdosť) ocele.
Sabinián
Sabinián (* ?, Blera, Taliansko - †  22. február 606, Rím) bol 65. pápež.
Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky
Vykonáva štátnu správu v oblasti ochrany vynálezov, úžitkových vzorov, topografií polovodičových výrobkov, dizajnov, ochranných známok, označení pôvodu výrobkov a zemepisných označení. Ročne registruje približne 3 000 ochranných známok a 600 vynálezov.
Sabinián
Pápežský úrad zastával v dobe od 13. septembra 604 do svojej smrti.
Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky
Vedie ústredný fond patentovej a známkovej dokumentácie, sprístupňuje ho verejnosti a pôsobí ako špecializované stredisko patentových informácií na Slovensku (iné strediská zriadené úradom).
Sabinián
Narodil sa v Blere. Bol vyslancom pápeža Gregora I. v Konštantinopole okolo roku 595 keď miestny patriarcha Ján prijal otvorenú výzvu pápeža proti titulu „ekumenický“.
Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky
Úlohou úradu je nielen rozhodovať o poskytovaní ochrany na vynálezy, technické riešenia, dizajny a označenia výrobkov a služieb, ale aj zabezpečovať komplexné služby týkajúce sa sprístupňovania patentových a známkových informácií a metodicko-poradenskej činnosti pri práci s informáciami tohto druhu a vykonávania patentových a známkových rešerší.
Sabinián
Za pápeža bol zvolený 13. septembra 604. Po smrti jeho predchodcu pápežský stolec ostal neobsadený 6 mesiacov. Pokračoval v atmosfére pontifikátu svojho predchodcu, ktorý inicioval obnovenie moci Svätej stolice na Západe, rozdelenom medzi tri barbarské monarchie.
Patriarchovi Konštantinopolu upieral právo pužívať titul „ekumenický“. Zaviedol zvonenie, ktoré malo ľud vyzvať na modlitbu. Pri obradoch sám používal zvonček. Nariadil, aby v kostoloch boli stále zažaté lampy.
Jan Blažek
Jan Blažek (* 20. marec 1988, Trutnov) je český futbalový útočník, hráč Slovana Liberec, kam sa vrátil z hosťovania v BV Cloppenburg 1919.
Sabinián
Zomrel 22. februára 606. Je pochovaný vo vatikánskych hrobkách.
Jan Blažek
Do 1. ligy naskočil liberecký odchovanec na jeseň roku 2005. Talentovaný útočník, veľmi dobre rýchlostne i technicky vybavený, dobrý v zakončení [chýba zdroj], postupne sa vypracoval ku oporám Liberca [chýba zdroj].
Od roku 2004 pôsobil v českých mládežníckych reprezentáciách, v roku 2007 bol členom českého výberu do 21 rokov na majstrovstvá Európy, prišiel však o účasť pri striebornom ťažení reprezentácie do 20 rokov na majstrovstvách sveta v Kanade.
V zime 2007 odišiel z Liberca na hosťovanie do Slavie Praha. S prístupom vymetača barov by pravdepodobne dlho v kádri nevydržal, a preto s ním tréner Karel Jarolím viedol dlhý rozhovor. Blažek, zdá sa, zmúdrel, obmedzil návštevu podnikov a svojimi výkonmi chce viesť Slaviu k titulu. V ligovom ročníku 2007/2008 získal so Slaviou majstrovský titul, po sezóne však nebolo jeho hosťovanie predĺžené a putoval späť do Liberca.
Bratislavské kultúrne a informačné stredisko
náhľad|upright|Sídlo BKIS
Bratislavské kultúrne a informačné stredisko (BKIS) je príspevková organizácia Hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy, ktorá sídli na Židovskej ulici č. 1. Vznikla zlúčením troch mestských príspevkových organizácií: Mestské kultúrne stredisko, Bratislavská informačná služba a Park kultúry a oddychu.
Zabezpečuje kultúrne podujatia po celý rok, napríklad Bratislavský bál, Dunajský pohár, Deň Bratislavčanov, Bratislavské kultúrne leto a hradné slávnosti. Organizuje pravidelné podujatia, napr. vychádzky po Bratislave, súťaž Poznaj svoje mesto, vzdelávacie programy, charitatívne projekty, výstavy, programy pre deti, rodinné víkendy, hudobné, divadelné a tanečné festivaly.
Ján Mistrík
Ján Mistrík (* 3. august 1942, Bratislava) je slovenský herec. Mladší brat herca Ivana Mistríka.
Biografia
V roku 1963 absolvoval štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Od roku 1963 hral v divadlách vo Zvolene a v Martine. Od roku 1973 člen Novej scény v Bratislave. Stvárnil divadelné roly Miška (Ženský zákon, 1964), Biffa (Smrť obchodného cestujúceho, 1967), Claudia (Mnoho kriku pre nič, 1967), Michala (Hájnikova žena, 1976) alebo Alaina (Škola žien, 1981). Hral aj vo filmoch, v početných filmových inscenáciách, vystupoval aj v rozhlase (napr. v relácii Čo nového, Bielikovci?). Je otcom troch dcér: Jany Petrikovičovej, Zuzany Mistríkovej a Ľubice Orechovskej.
Vendelín Javorka
Vendelín Javorka SJ (* 15. október 1882, Černová, dnes časť Ružomberka – † 24. marec 1966, Žilina) bol rímskokatolícky kňaz, slovenský misionár, prvý rektor Pápežského kolégia Russicum v Ríme.
Životopis
Narodil sa v Černovej ako druhý najstarší z desiatich detí. Základné vzdelanie získal na ľudovej škole v Sučanoch. Nižšie triedy gymnázia absolvoval v Ružomberku, maturoval v Ostrihome v roku 1903 a následne vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej. Noviciát si vykonal v Trnave.
Po noviciáte študoval rétoriku a klasické jazyky v St. Andrä v Rakúsku. V rokoch 1906 – 1909 študoval filozofiu na rehoľnom kolégiu v Bratislave. Po filozofických štúdiách ho predstavení poslali do Kaloče, kde bol vychovávateľom mládeže.
Po návrate z frontu do Trnavy bol rektorom tamojšieho kolégia a redigoval časopis Posol Božského Srdca Ježišovho. Počas svojho pôsobenia ako redaktor publikoval články v domácich náboženských časopisoch. Roku 1923 bol vymenovaný za predstaveného v Bratislave, kde pôsobil dva roky. Dával ľudové misie nielen na Slovensku, ale aj medzi zahraničnými Slovákmi.
V roku 1925 ho generálny predstavený Spoločnosti Ježišovej Włodzimierz Ledóchowski povolal do Ríma, aby sa pripravil na misijné účinkovanie medzi Rusmi. Venoval sa štúdiu cudzích jazykov, najmä ruštiny, a východnej liturgie.
V Ríme bol ministrom na Pápežskom východnom inštitúte. Od roku 1929 mu pápež Pius XI. zveril budovanie Pápežského ruského kolégia (Russicum), ktorého základný kameň bol posvätený 11. februára 1928. Po kánonickom založení kolégia generálny predstavený jezuitov vymenoval Vendelína Javorku za rektora Pápežského kolégia Russicum. Bolo to kolégium pre tých, ktorí boli ochotní ísť do Ruska na misie. Počas Stalinovej krutovlády sa však nemohli dostať do Ruska, preto pracovali poväčšine medzi ruskými emigrantmi na Západe. Rektorom Russica bol až do roku 1934.
V roku 1934 ho vymenovali za dočasného administrátora a vizitátora ruského gréckokatolíckeho exarchátu v Charbine v Mandžusku. Tam zastupoval ruského katolíckeho exarchu počas jeho neprítomnosti. Ochorel na týfus, z ktorého sa napokon vyliečil. Po návrate exarchu organizoval katolícku misiu medzi ruskými vysťahovalcami v čínskom Šanghaji, kde viedol farnosť sv. Jozefa pre Rusov katolíckeho východného obradu.
V roku 1939 sa vrátil do Russica v Ríme, kde sa pripravoval na ďalšie poslanie. Počas návštevy Slovenska v roku 1941 šíril myšlienku zblíženia sa Ruska s katolíckou cirkvou. V tomto duchu mal 8. októbra 1941 v bratislavskom vysokoškolskom internáte Svoradov prednášku „Rusko a katolícka cirkev“. Od roku 1942 pôsobil v Bukovine (Rumunsko), kde ho v čase druhej svetovej vojny zajala postupujúca Červená armáda. Zaistili ho ako špióna 19. júna 1944, odvliekli do Sovietskeho zväzu a odsúdili na 17 rokov väzenia. Na generálnej prokuratúre v Moskve podstúpil vyšetrovanie o politike Vatikánu. Po polročnom vyšetrovaní ho odsúdili na desať rokov nútených prác.
Jeden a pol roka bol v tábore v Moldavskej autonómnej republike, odkiaľ ho previezli do Inty na rieke Usa za polárnym kruhom, kde zostal do konca svojho trestu. V pracovnom tábore oslepol na jedno oko.
O rokoch prežitých vo väzení a v pracovných táboroch nechcel rozprávať. Hovorieval, že to treba prežiť. V dôverných rozhovoroch však povedal: „Na začiatku som plakal, ale potom som si povedal: Takto si nepomôžem. Nie je to ani na Božiu slávu!“ Ráno si povedal: „Do večera to nejako vydržím. Zajtra si to poviem znova. – A tak som vydržal desať rokov.“
V táboroch slúžieval omšu v spoločnej veľkej cele hneď po polnoci, keď všetci spali. Sedel na posteli a na kolenách si rozložil malý oltárik. Niekoľko spoluväzňov, ktorí o tom vedeli, sa na svojich posteliach sústredili. Ako obetný chlieb používal rožky alebo žemle z pšeničnej múky. Spomínal, že veľa ľudí, i kňazov, zomrelo v jeho náručí. On ich zaopatril sviatosťami a modlil sa za nich. Viacerých poučil o katolíckej viere a prijal do Cirkvi.
Po prepustení na slobodu ho previezli do charitného domova v meste Poťme pri Moskve. Odtiaľ napísal bratovi list do Žiliny. V charitnom domove v Poťme prežíval posledné mesiace svojho núteného pobytu v Rusku. Československá vláda požiadala sovietske úrady o jeho prepustenie na základe žiadosti jeho brata, ktorý sa zaviazal, že sa postará o jeho živobytie. Na Slovensko sa vrátil 21. apríla 1955 fyzicky zničený a poloslepý. Posledné roky života prežil u svojho brata v Žiline. V roku 1965 uplynulo 60 rokov od jeho vstupu do Spoločnosti Ježišovej. Pri tejto príležitosti mu generálny predstavený Jean-Baptiste Janssens zablahoželal osobitným blahoprajným telegramom. V tom istom roku oslávil aj 50. výročie svojej kňazskej vysviacky.
Real Time Streaming Protocol
Real Time Streaming Protocol (RTSP) bol vyvinutý IETF. Je to protokol na streamovanie, ktorý umožňuje klientovi používať na serveri príkazy ako "play" alebo "pause". Niektoré RTSP servery používajú ako transportný protokol RTP, ale väčšina používa proprietárny RDT od RealNetworks. Port : 554
Vendelín Javorka
Životopis
Zomrel 24. marca 1966 v predvečer slávnosti Zvestovania Pána so slovami modlitby „Pane, do tvojich rúk porúčam svoju dušu. Gospodi, pomiluj… som celkom pri vedomí. Gospodi, pomiluj“. Je pochovaný na mestskom cintoríne v Žiline.
Rehabilitácia
Prokuratúra ZSSR preštudovala archívnu trestnú záležitosť Vendelína Michailoviča Javorku obvineného zo špionáže. V procese dodatočnej previerky sa zistilo, že bol neopodstatnene vzatý na trestnú zodpovednosť za špionáž, preto je od 1. novembra 1990 v súlade s Výnosom Prezídia Najvyššieho sovietu ZSSR zo 16. januára 1989 „O dodatočných opatreniach na obnovenie spravodlivosti vo veci obetí represálií v období tridsiatych, štyridsiatych a začiatku päťdesiatych rokov“ celkom rehabilitovaný. To dokazuje skutočnosť, že bol prenasledovaný pre svoju vieru.
Knihy o živote Vendelína Javorku
V roku 2008 vydalo vydavateľstvo Dobrá kniha Trnava životopisnú knihu o Vendelínovi Javorkovi [https://www.martinus.sk/?uItem=50620 ''Z Černovej do Žiliny cez Rím, Šanghaj a gulag. Životné osudy P. Vendelína Javorku SJ (1882 – 1966)'',] ktorú napísal Rajmund Ondruš.
V roku 2017 Teologická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave a vydavateľstvo Dobrá kniha vydali osem hlbokých osobných úvah z Javorkovej pozostalosti s názvom Duch viery. Texty editoval profesor Ladislav Csontos, podľa označenia pôvodiny mali Javorkove úvahy vzniknúť v roku 1957.
Románová novela Antona Laučeka Päť dní Vendelína Michajloviča. Námestovo: Kubík, 2021, 72 s.
Termity
Termity alebo staršie všekazy (lat. Isoptera) je rad eusociálneho hmyzu, niekedy nesprávne nazývaný aj „biele mravce“. Z taxonomického hľadiska majú termity s mravcami málo spoločného, najbližšími príbuznými termitov sú šváby (z rodu Cryptocercus). Príkladom príbuzenského vzťahu k švábom sú niektoré spoločné znaky najprimitívnejšieho žijúceho druhu austrálskeho termita Mastotermes darwiniensis.