cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spracovanie obrazu
Vyhladenie obrazu
Hlavným cieľom je odstránenie šumu v obrázkoch a tým zvýšenie jeho kvality. Väčšinou ide o nejakú formu priemerovanie hodnôt pixelov z okolia. Vyhladzovanie čelí problému rozmazania ostrých hrán v obrázku, preto by sme mali brať v ohľad algoritmy, ktoré ostré hrany zachovávajú. Tieto algoritmy počítajú priemer z okolia len z pixelov ktoré majú podobné hodnoty ako spracovávaný bod. Lokálne vyhladenie obrazu dokáže efektívne eliminovať impulzný šum alebo niektoré vady ako tenké prúžky, ale nedokáže si poradiť napríklad s veľkými škvrnami. náhľad|Filtrovanie mediánom|438x438bod Niekoľko algoritmov na vyhladenie obrazu:
Pavol Rapoš
prof. Ing. Pavol Rapoš CSc. (* 22. február 1927† 15. apríl 1985) bol slovenský a česko-slovenský vysokoškolský učiteľ, ekonóm, politik Komunistickej strany Slovenska a po februárový poslanec Národného zhromaždenia ČSSR a Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia.
Biografia
Vo voľbách roku 1964 bol zvolený za KSS do Národného zhromaždenia ČSSR za Západoslovenský kraj. V Národnom zhromaždení zasadal až do konca volebného obdobia parlamentu v roku 1968.
K roku 1968 sa profesne uvádza ako vysokoškolský učiteľ z obvodu Bratislava-Vinohrady.
Po federalizácii Česko-Slovenska zasadol roku 1969 do Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia (volebný obvod Bratislava-Vinohrady). Vo Federálnom zhromaždení zotrval do konca volebného obdobia parlamentu, teda do volieb roku 1971. Počas normalizácie potom ďalej pôsobil v akademickej sfére a publikoval diela ako Metodika výuky politickej ekonómie na vysokých školách.
Viry-Noureuil
Viry-Noureuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Viry-Noureuil má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Chezelles (Indre-et-Loire)
Chezelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Kaščák
Mgr. Michal Kaščák (* 4. júl 1972, Trenčín) je slovenský spevák, hudobník, textár, hudobný skladateľ a podnikateľ. Známy je najmä ako organizátor hudobného festivalu Pohoda, ktorý v roku 2016 oslávil 20. výročie.
Životopis
Narodil sa v Trenčíne a absolvoval tu Gymnázium Ľudovíta Štúra. V štúdiu pokračoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, predmety matematika a zemepis.
Hudbe sa venuje od detstva, ako 13-ročný začínal v skupine Bez ladu a skladu, s ktorou nahral 3 albumy. V roku 1987 sa zoznámil so známym českým muzikantom Jiřím Stivínom a začal s ním vystupovať na rôznych hudobných festivaloch.
Od roku 1997 organizuje v Trenčíne hudobný festival Pohoda, ktorý je v súčasnosti najväčší na Slovensku a patrí medzi najpopulárnejšie festivaly v Európe.
Ako skladateľ sa Michal Kaščák autorsky podieľal na hudbe k filmom:
Kostol svätého Martina (Grywałd)
Kostol svätého Martina je drevený kostol z druhej polovice 15. storočia nachádzajúci sa v dedine Grywałd v malopoľskom vojvodstve v južnom Poľsku blízko poľskej časti Pieninského národného parku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika a dejiny
Kostol bol postavený v druhej polovici 15. storočia a prešiel niekoľkými renováciami, prvou okolo roku 1618. Budova si do dnešných čias zachovala svoj pôvodný gotický charakter.
Kostol nestojí priamo pri obytných domoch v dedine, ale na malom pahorku a je ohradený kamenný múrom. Toto spoločne s masívnou drevenou vežou mu dáva vzhľad obrannej stavby.
Budova je zrubová, trojdielna so šindľovou strechou. Interiér je vyzdobený ľudovými maľbami z roku 1618 s ornamentálnymi aj figurálnymi motívmi. Na hlavnom oltári v jeho centrálnej časti sa nachádza neskorogotický triptych zo 16. storočia s vyobrazením svätého Martina a Panny Márie s Ježiškom. Na pravej strane oltára sú vyobrazenia svätej Kataríny a svätej Doroty z roku 1640, ktoré boli neskôr reštaurované. V kostole sa nachádza taktiež socha Ružencovej Panny Márie a ľudová socha z 18. storočia v barokovom slohu nazývaná "Pieta". Veža je štvorcového pôdorysu na vrchu zakočená presahujúcou pyramídovitou strechou.
Dnes stojí v dedine Grywałd aj novší kostol a tak je drevený kostol svätého Martina využívaný na bohoslužby len v letnom období a to v utorky a v soboty.
Zuberská brázda
Zuberská brázda alebo aj Zuberecká brázda je geomorfologický podcelok Podtatranskej brázdy. Leží v oravsko-liptovskej časti Slovenska, pokým zvyšok celku je na Spiši.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Podtatranská brázda → Zuberská brázda *** Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severozápad a západ od Tatier. Na severe ho vymedzujú Skorušinské vrchy s podcelkami Oravická Magura, Skorušina a Kopec, na krajnom západe krátkym úsekom susedí Oravská vrchovina. Juhozápadným smerom ležia Chočské vrchy s podcelkami Sielnické vrchy a Prosečné a veniec pohorí uzatvárajú na juhovýchode Západné Tatry, patriace pod Tatry.
Osídlenie
Zuberská brázda zasahuje na pomedzie Liptova a Oravy a vytvára úzky pás územia po poľskú hranicu. Ležia tu obce Malatiná, Veľké Borové, Malé Borové, Huty, Zuberec, Habovka a rekreačná osada Oravice.
Chránené územia
Časť územia je súčasťou ochranného pásma alebo priamo Tatranského národného parku. Z maloplošných chránených území tu čiastočne zasahuje:
PGC 54876
náhľad PGC 54876 (2MASX J15222403+2742521) je eliptická galaxia v súhvezdí Severná Koruna, najjasnejšia v kope galaxií v Severnej Korune (Abell 2065). Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je okolo 16 ± 1.
Iné veľké eliptické galaxie v kope galaxií Abell 2065: PGC 54821, PGC 54858, PGC 54867, PGC 54875, PGC 54883, PGC 54884, PGC 54888, PGC 54891, PGC 54894.
Údaje
Iné označenia: PGC 54876, 2MASX J15222403+2742521, NPM 1G+27.0483, SDSS J152224.01+274251.7, SDSS J152224.02+274251.7, MCG+05-36-020
Leváranek
Leváranek (názov súboru je odvodený od obce Veľké Leváre) je detský folklórny súbor, ktorý bol založený dňa 1.októbra 2003, najskôr ako hudobno-tanečný krúžok. Založila ho vedúca Svetlana Valachovičová, ktorá ho vedie spoločne so svojím manželom Štefanom. V súčasnosti má 50 členov a to deti vo veku od troch do pätnástich rokov - v prvej skupine, sú deti od troch do šiestich rokov, druhá skupina pre veľký záujem o súbor je spojená s prvou, v tretej skupine sú deti od druhého až štvrtého ročníka základnej školy a vo štvrtej skupine, sú deti od piateho až deviateho ročníka základnej školy. Leváranek sa vo svojom repertoári zameriava na spracovanie detských ľudových hier, zvykov, piesní a tancov Záhoria.
V priebehu svojej činnosti súbor absolvoval aj zahraničné zájazdy, navštívili Česko, Poľsko či Rakúsko. Tiež účinkoval na mnohých domácich festivaloch – Východná, Heľpa, Myjava, Likavka - kde v roku 2010 súbor získal Strieborné pásmo. Tiež má vlastné občianske združenie - Priatelia Leváranku. Pravidelne sa zúčastňuje rôznych folklórnych súťaží, kde sa umiestňuje na popredných miestach.
Súboru sa podarilo znovuobjaviť pôvodný veľkolevársky kroj, v ktorom dominuje belasá a biela farba. Súbor vzorne reprezentuje obec Veľké Leváre a národné kultúrne bohatstvo Slovenska, nielen doma ale aj v zahraničí.
Koncom roka 2016 vznikla tiež "Cimbálofka Leváranek" o ktorú sa stará vedúca súboru spoločne s cimbalistkou Karolínou Valachovičovou, ktorá pomáha pri tvorbe hudobného repertoáru cimbalovej hudby. Primášom "Cimbálofky Leváranek" je jedenásť ročný Marek Simko, ktorý sa v roku 2015 zúčastnil krajskej súťaže detských folklórnych súborov, kde bol ocenení cenou poroty za presvedčivú interpretáciu v pásme Žito, kde hral na husliach.
Kroje
náhľad|Kroje z Veľkých Levár Levársky dievčenský kroj je typický bielou výšivkou a čipkou - biela, belasá a ružová farba a pre chlapčenský a mužský kroj je biela výšivka a čipka - biela, belasá, modrá a červená farba.
Časti typického Levárskeho kroja sú tzv. rukáfce, ktoré označujú bielu blúzku nariasenú okolo krku do límca a s nariasenými rukávmi, ktoré sú ozdobené bielou výšivkou a čipkovým okrajom – tzv. candlami.
Pruslek, lajblík je vesta z belasého brokátu, zdobená striebornou lemovkou a kovovými gombíkmi.
Fjertoch je biela zástera, na bokoch a dolnom okraji zdobená výšivkou a candľami rovnako ako rukávce.
Krézl je biely nariasený golier zdobený výšivkou a čipkou ako rukávce.
Kocúrek alebo čipky je venček ušitý z bielych, belasých, bielych alebo ružových stužiek, ktoré dievčatá nosili vo vlasoch.
Brôtovo (potok)
Brôtovo je potok na Horehroní, v centrálnej časti okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Čierneho Hrona, meria 7,2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení vo Veporských vrchoch (podcelok Balocké vrchy), pod sedlom Tlstý javor (1 015 m n. m.), na juhovýchodnom svahu vrchu Tlstý javor (1 068 m n. m.), SSV od obce Sihla v nadmorskej výške približne 925 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na severovýchod k horárni Sedmák, v blízkosti ktorej priberá zľava Lopatu a Sedmák a na krátkom úseku tečie na východ. Následne sa oblúkom stáča na severovýchod, sprava priberá prítok tečúci západne od Dobročského pralesa, zľava dva krátke prítoky z východného svahu Ramže (1 029 m n. m.) a sprava Hatiarovu dolinku a Fajtovie salaš. Odtiaľ pokračuje smerom na sever k sútoku s ľavostranným prítokom zvaným Pod Skalicou, následne znovu severovýchodným smerom, z oboch strán priberá na strednom toku viaceré krátke prítoky (z pomenovaných Horná Suchá a Dolná Suchá zľava a Podstrungovú v blízkosti horárne v Brôtove sprava) a na dolnom toku už tečie smerom na sever. Z ľavej strany ešte priberá Jaškovú a Prednú jamu, koryto sa esovito stáča a vytvára výrazný oblúk prehnutý na východ. Napokon vteká do intravilánu obce Čierny Balog, kde sa v blízkosti centra miestnej časti Dobroč vlieva v nadmorskej výške cca 558 m n. m. do Čierneho Hrona.
Nora Kabrheľová
Nora Kabrheľová, rodným menom Eleonóra Pischová, občianskym menom Eleonóra Kabrheľová, predtým Eleonóra Mojsejová, Eleonóra Kašaiová, (* 12. október 1958, Trenčín, ČSR), je slovenská podnikateľka, bilančná účtovníčka, módna návrhárka a politička.
Televízna kariéra
Do mediálneho povedomia sa dostala v roku 2004 vďaka reality show VILOmeniny, kde spolu s manželom Braňom Mojsejom súťažili proti rodine bezdomovcov. Neskôr sa objavili aj v show Domáca horúčka, ktorú odvysielala Slovenská televízia.
V roku 2005 spolupracovali s manželom s TV Markíza na projekte reality show Mojsejovci. V roku 2011 spolupracovala s TV Prima a TV JOJ na reality show Šéfka. V roku 2010 účinkovala v projekte TV JOJ Kapor na torte a v roku 2013 v projekte VIP Nákupné maniačky.
Nora Mojsejová Fashion
V roku 2008 založila spoločnosť – Nora Mojsejová Fashion.
Obvinenie z trestného činu podvodu
V júni 2009 vyšetrovateľ Úradu boja proti korupcii Prezídia Policajného zboru voči nej vzniesol obvinenie z trestného činu podvodu. Následne bola obvinená z pokusu neodvedenia dane a poistného v hodnote pol milióna eur v inej kauze.
Politická kariéra
V roku 2002 pod priezviskom Kašaiová neúspešne kandidovala za stranu HZDS vo Voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky.
V roku 2011 vznikla transformáciou zo strany Aliancia nového občana (predseda Pavol Rusko) STRANA SLOBODNÉ SLOVO – NORY MOJSEJOVEJ. Jej predsedníčkou bola do roku 2013 Nora Mojsejová. V súčasnej dobe strana nesie názov IDEA.
Chinon (obec)
Chinon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bassos z Milétu
Gaios Ioulios Bassos bol olympijský víťaz súťaže trubačov a hlásateľov v 2. storočí.
Epigrafický nález Didyma 256 (Regions: Asia Minor: Ionia) objavený v archeologickej lokalite starovekej Didymy podáva svedectvo, že Gaios Ioulios Bassos z Milétu bol viacnásobný periodonikés (t. j. víťaz všetkých panhelénskych hier ) trubačov a v dramatických súťažiach, v ktorých sa presadil aj na iných miestach antického sveta. Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho Bassos nemohol byť periodonikés v dramatických súťažiach, pretože v Olympii sa súťaže dramatických predstavení nekonali. Námet dramatických hier bol tragický. Hry (slávnosti mestských Dionýzií) usporiadaval štát a mal ich na starosti epónymný archón. Každý z dramatických básnikov predložil tri tragédie, pôvodne trilógiu úzko súvisiacich tém, ale neskôr boli povolené aj odlišné témy. Taktiež mali predložiť satyrskú hru, a tieto štyri hry sa nazývali tetralógia. Víťaz si odniesol veniec a od roku 449 pred Kr. dostával cenu aj najlepší herec v hlavnej úlohe.
Moretti uvádza, že Gaios Ioulios Bassos si svoj olympijský veniec vybojoval pravdepodobne na 239. hrách v roku 177.
Nórska cirkev
náhľad|Logo Nórskej cirkvi Nórska cirkev alebo cirkev Nórska (po nórsky: Den norske kyrkja) je luteránska cirkev, ktorá podľa ústavy slúži ako ľudová cirkev Nórska. Je to najväčšia cirkev v Nórsku a do 19. storočia bolo členstvo v nej povinné pre každého občana.
Do 16. storočia bolo Nórsko katolíckou krajinou. Reformácia v rokoch 1536-1537 prerušila vzťahy s Rímom, čo vyústilo do vzniku samostatnej cirkvi celkom podriadenej panovníkovi. Až do modernej doby nebola cirkev len náboženskou organizáciou, ale aj jedným z najmocnejších prostriedkov kráľovskej autority a dôležitou súčasťou administratívy. Nórska cirkev bola štátom považovaná za jedinú priamu nástupkyňu predchádzajúcej nórskej katolíckej cirkvi.
Nórska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Nórska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.
Nórska cirkev ordinuje aj ženy do duchovnej služby a sobáši aj páry rovnakého pohlavia. Taktiež je členom Spoločenstva Porvoo a Svetového luteránskeho zväzu.
Nórska cirkev má episkopálno-synodálne zriadenie. Cirkev má 1284 farností, 106 dekanátov a 11 diecéz. V roku 2016 mala cirkev 3 758 070 pokrstených členov. V roku 2016 Nórska cirkev zaviedla online registráciu veriacich na svojich internetových stránkach. Nový systém bol zavedený po kritike neporiadku v evidencii členov. V prvom týždni po spustení systému cirkev opustilo 15 053 ľudí (čo bolo takmer ako za celý rok 2015).
Bohoslužba
(Ak sa neslávi Eucharistia tak nasleduje Otčenáš, ofera, požehanie a tichá modlitba).
Reformácia v Nórsku
Kráľ Kristián III. sa ako osemnásť ročný stretol vo Wittenbergu s učením Martina Luthera a stal sa presvedčeným luteránom. Vo svojej krajine vyhlásil luteranizmus za jedinú oficiálnu vieru. Mníšske rády boli rozpustené a katolíkom bol pobyt v krajine zakázaný pod trestom smrti. Výnimku mali len zahraniční diplomati a ich služobníctvo. Katolícki biskupi boli uväznený a na ich miesta nastúpilo osem superintendentov. Medzi významné osobnosti dánsko-nórskej reformácie patria napr. Hans Tausen alebo Johannes Bugenhagen.
Darina Bialeková
Darina Bialeková (* 6. júl 1934, Štrba, Slovensko) je slovenská archeologička. Špecializuje sa na včasný stredovek s dôrazom na slovanskú problematiku.
Životopis
Po štúdiu na Filozofickej fakulte UK Bratislava v rokoch 1952 - 1957 sa zamestnala v Archeologickom ústave SAV. V rokoch 1991 - 1996 bola vedúcou oddelenia včasného stredoveku SAV.
Absolvovala študijné pobyty v NDR (1965), ZSSR (1967), NSR (1969) a Egypte (1986).
V roku 1995 obdržala Striebornú čestnú plaketu Ľudovíta Štúra za zásluhy v spoločenských vedách.
Humboldt-Universität zu Berlin
thumb|Socha Alexandra von Humboldta pred budovou univerzity. Španielsky nápis ho označuje za „druhého objaviteľa Kuby“.
Humboldt-Universität zu Berlin alebo Humboldtova univerzita (v Berlíne) je najstaršia berlínska univerzita. V roku 1810 ju ako Berlínsku univerzitu (Universität zu Berlin) založil liberálny pruský reformátor školstva a jazykovedec Wilhelm von Humboldt, ktorého univerzitný model silne ovplyvnil ostatné európske a americké univerzity. Od roku 1828 bola známa ako Univerzita Fridricha Viliama (Friedrich-Wilhelms-Universität), neskôr aj ako Univerzita pod lipami (Universität unter den Linden). V roku 1949 zmenila na počesť svojho zakladateľa a jeho brata prírodovedca Alexandra von Humboldta svoje meno na Humboldtova univerzita.
Dejiny
Prvý semester na novozaloženej Berlínskej univerzite prebehol v roku 1810 s 256 študentmi a 52 prednášajúcimi na fakultách právnickej, lekárskej, teologickej a filozofickej. V priebehu uplynulých dvoch storočí prešla univerzitou celá rada veľkých nemeckých mysliteľov, medzi nimi napríklad subjektívne idealistický filozof Johann Gottlieb Fichte, teológ Friedrich Schleiermacher, absolútne idealistický filozof G. W. F. Hegel, teoretik práva Savigny, pesimistický filozof Arthur Schopenhauer, objektívne idealistický filozof Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling, literárny kritik Walter Benjamin a slávni fyzici Albert Einstein a Max Planck. Univerzitu okrem iných navštevovali aj významný lekár prvej polovice 19. storočia Johann Friedrich Dieffenbach, zakladatelia marxizmu Karl Marx a Friedrich Engels, rovnako ako básnik Heinrich Heine, zjednotiteľ Nemecka Otto von Bismarck, bojovník za ľudské práva W. E. B. Du Bois a zakladateľ Európskej únie Robert Schuman.
Humboldtova univerzita dala svetu celkom 29 nositeľov Nobelovej ceny.
Rozšírenie
thumb|200px|right|Berlínska univerzita v roku 1850. Okrem silne zakotvených tradičných predmetov ako veda, právo, filozofia, história, teológia a medicína, priniesla Berlínska univerzita v priebehu svojho rozvoja početné nové vedecké disciplíny. Alexander von Humboldt, brat zakladateľa Williama, podporoval nový spôsob učenia. S výstavbou moderných výskumných priestorov a zariadení v druhej polovici 19. storočia sa začalo vyučovanie prírodných vied. Známi výskumníci ako chemik August Wilhelm Hofmann, fyzik Hermann von Helmholtz, matematici Ernst Kummer, Leopold Kronecker, Karl Weierstrass, fyzici Johannes Peter Müller, Albrecht von Graefe, Rudolf Virchow a Robert Koch, prispeli ku vedeckej sláve Berlínskej univerzity.
Metylénová skupina
náhľad|Hexametyléndiamín obsahuje šesť metylénových skupín. Metylénová skupina alebo metylén je akákoľvek súčasť molekuly, ktorá pozostáva z dvoch vodíkových atómov viazaných na uhlíkový atóm, ktorý je pripojený k zvyšku molekuly dvomi jednoduchými väzbami. Túto skupinu je možné zapísať ako CH2<, kde '<' značí dve jednoduché väzby. Rovnako je možné ju zapísať ako −CH2−.
Humboldt-Universität zu Berlin
Rozšírenie
Počas tohto obdobia rozširovania sa ku Berlínskej univerzite pripojili iné berlínske samostatné fakulty. Ako príklad možno uviesť Charité, Pépinière a Collegium Medico-chirurgicum. V roku 1717, kráľ Friedrich I. vybudoval budovu karantény pre mor pri mestskej bráne, ktorá bola v roku 1727 premenovaná "vojnovým kráľom" Friedrichom Wilhelmom: "Es soll das Haus die Charité" (To je dom Charity). Do roku 1829 sa miesto stalo medicínskym areálom Berlínskej univerzity a zostalo ním do roku 1927 keď sa vybudovala moderná Univerzitná nemocnica.
Metylénová skupina
Túto skupinu je možné ju pomenovať ako metylénový mostík, čím je možné ju odlíšiť od metylidénovej skupiny. Metylidén je skupina, kde je jeden atóm uhlíka viazaný na zvyšok molekuly pomocou dvojitej väzby. Je teda možné zaznačiť ho ako CH2=. Kedysi sa označenie „metylén“ používalo pre obidva izoméry. Z chemického hľadiska je rozdiel medzi dvomi jednoduchými väzbami a jednou dvojitou väzbou, takže označenie „metylénový mostík“ je presnejšie.
Humboldt-Universität zu Berlin
Rozšírenie
Berlínska univerzita založila v roku 1810 prírodovednú zbierku, ktorá si do roku 1889 vyžiadala samostatnú budovu a stalo sa z nej Museum für Naturkunde. Pôvodná Tierarznei School, založená v roku 1790 a pričlenená k univerzite, vytvorila v roku 1934 základ pre Fakultu veterinárnej medicíny (Grundstock der Veterinärmedizinischen Fakultät). Taktiež Landwirtschaftliche Hochschule Berlin (Berlínska poľnohospodárska vysoká škola), založená v roku 1881, bola pripojená ku Poľnohospodárskym fakultám univerzity.
Metylénová skupina
Metylénová skupina by zároveň nemala byť zamieňaná s CH2 radikálom, nazývaným karbén, ktorý sa tiež niekedy označuje alebo označoval ako metylidén alebo metylén.
Humboldt-Universität zu Berlin
Tretia ríša
thumb|Univerzita v roku 1938. Po roku 1933 bola Berlínska univerzita, ako všetky nemecké univerzity, ovplyvnená nacistickým režimom. V tomto období bol rektorom Eugen Fischer. 10. mája 1933 bolo z univerzitnej knižnice vzatých vyše 20 000 kníh od "degenerátov" a oponentov režimu a spálených na Opernplatz (dnes Bebelplatz) na demonštrácii zastrešovanej SA, kde mal prednes aj Joseph Goebbels. Dnes sa v strede námestia nachádza pamätník pripomínajúci túto udalosť. Pozostáva zo skleneného panelu cez ktorý je vidno do bielej podzemnej miestnosti s prázdnymi policami pre 20 000 kníh a plakety s citátom z diela Heinricha Heineho z roku 1820: "Das war ein Vorspiel nur, dort wo man Bücher verbrennt, verbrennt man am Ende auch Menschen" ("Bola to len predohra; kde pália knihy, v konečnom dôsledku pália ľudí").
Metylénová skupina
Aktivovaný metylén
náhľad|Kyslosť dietylmalonátu, príkladu 1,3-dikarbonylovej zlúčeniny Stredný uhlíkový atóm v 1,3-dikarbonylových zlúčeninách sa niekedy označuje ako aktivovaná metylénová skupina. Tento uhlík je obzvlášť kyslý a schopný deprotonácie, pretože tým vzniká delokalizovaná štruktúra.
Humboldt-Universität zu Berlin
Tretia ríša
Zákon na obnovu úradníckeho povolania (nemecky "Gesetzes zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums") spôsobil, že 250 židovských profesorov a zamestnancov bolo v rokoch 1933/1934 vyhodených a početné doktoráty boli odobraté. Študenti, učenci a politickí oponenti nacizmu boli vylúčení z univerzít a často deportovaní. Počas tohto obdobia bola nacistami vyhodená z práce takmer tretina personálu. thumb|220px|left|Hlavná budova Humboldtovej univerzity, nachádzajúca sa v berlínskej štvrti "[[Mitte" na bulvári (Unter den Linden).]]
Znovuotvorenie
thumb|Zbombardovaná miestnosť v Univerzitnom Inštitúte Chémie, (Chemisches Institut der Universität), 1950 Sovietska vojenská administratíva v Nemecku (SMAD) nariadila (Befehl-Nr. 4) otvorenie univerzity v januári 1946. SMAD chcela prerobiť Berlínsku univerzitu podľa Sovietskeho modelu, avšak z politických dôvodov trvali na fráze "novootvorená" namiesto "znovuotvorená". Prezident Nemeckej centrálnej administratívy pre národné vzdelávanie (DZVV), Paul Wandel, vo svojom prejave na otváracej ceremónii 29. januára 1946 povedal: "Hovoril som o otvorení, a nie o znovuotvorení univerzity. [...] Berlínska univerzita musí začať od začiatku v takmer každom zmysle slova. Máte pred sebou obraz starej univerzity. Čo z nej zostalo sú iba ruiny." Vyučovanie sa obmedzilo na sedem katedier fungujúcich v znovuotvorených, vojnou zničených budovách, kde boli mnohí učitelia mŕtvi alebo nezvestní. Avšak do zimného semestra roku 1946, bola znovuotvorená Fakulta ekonómie a vzdelávacích vied.
Fakulta robotníkov a farmárov (nemecky: Arbeiter-und-Bauern-Fakultät) (ABF), ktorá bola v tejto dobe na univerzite založená, bol vzdelávací program zameraný na mladých mužov, ktorí z politických alebo rasových dôvodov boli za nacizmu znevýhodnení. Tento program existoval na Berlínskej univerzite do roku 1962.
Rozdelenie univerzity
thumb|Berlínska univerzita, 1950. Konflikt medzi východom a západom v povojnovom Nemecku viedol ku narastajúcemu komunistickému vplyvu na univerzite. To viedlo ku protestom zo strany študentov. Ako odpoveď na to zatkla sovietska tajná polícia NKVD v marci 1947 množstvo študentov. Sovietsky vojenský tribunál v berlínskej štvrti Lichtenberg rozhodol, že študenti boli zapojení vo vytváraní "hnutia odporu na Berlínskej univerzite", ako aj špionáži, a odsúdil ich na 25 rokov nútených prác. Od roku 1945 do 1948, bolo zatknutých alebo unesených 18 ďalších študentov a učiteľov, z ktorých mnohí boli preč niekoľko týždňov, a niektorí boli zavlečení do Sovietskeho zväzu a popravení.
Na jar roku 1948, po tom ako bolo niekoľko univerzitných študentov neprijatých z politických dôvodov, sa opozícia začala dožadovať slobodnej univerzity. Študenti, s podporou najmä od Američanov, novín Der Tagesspiegel, a vtedajšieho starostu Ernsta Reutera založili Slobodnú univerzitu v Berlíne v mestskej časti Dahlem (časť patriaca ku americkému sektoru). Desaťročia trvajúce rozdelenie mesta na Východný a Západný Berlín nakoniec natrvalo spečatilo toto rozdelenie na dve nezávislé univerzity.
Východné Nemecko
thumb|200px|Kráľovská knižnica, dnes sídlo Právnickej fakulty. 200px|thumb|[[Humboldtovo múzeum, najväčšie múzeum prírodnej histórie v Nemecku.]]
Súčasnosť
Po zjednotení Východného a Západného Nemecka bola univerzita radikálne reštrukturalizovaná a všetci profesori museli znovu prejsť výberovým konaním na svoje pozície. Zbor bol z veľkej časti nahradený profesormi zo Západného Nemecka, medzi nimi bol aj historik Heinrich August Winkler. Dnes je Humboldtova univerzita štátnou univerzitou s veľkým počtom študentov (37 145 v roku 2003, z nich viac ako 4 662 zahraničných študentov) podľa vzoru západonemeckých univerzít a svojho náprotivku Slobodnej univerzity v Berlíne.
Jej hlavná budova sa nachádza v centre Berlína na bulvári Unter den Linden. Budova bola postavená na rozkaz kráľa Fridricha II. pre jeho mladšieho brata. Väčšina inštitútov patriacich univerzite sa nachádza v centre, v okolí hlavnej budovy, okrem inštitútov prírodných vied, ktoré sa nachádzajú v Adlershof na juhu Berlína. Univerzita pokračuje vo svojej tradícii predaja kníh pri univerzitnej bráne oproti Bebelplatz.
Knižnica
Keď začala byť kapacita Kráľovskej knižnice nedostatočnou, bola v roku 1831 založená nová knižnica, sprvu v niekoľkých dočasných priestoroch. V rokoch 1871-1874 bola podľa návrhu architekta Paula Emanuela Spiekera postavená budova knižnice. V roku 1910 bola kolekcia presunutá do budovy Berlínskej štátnej knižnice. Počas Weimarského obdobia obsahovala knižnica 831 934 zväzkov (1930) a bola preto jednou z popredných univerzitných knižníc tej doby v Nemecku.
Knihy z Institut für Sexualwissenschaft boli zničené počas nacistického pálenia kníh a inštitút bol zničený. Podľa podmienok Nadácie Magnusa Hirschfelda mala prebrať vláda riadenie tohto univerzitného inštitútu po smrti jej zakladateľa. Tieto podmienky však boli odignorované. No v roku 2001 univerzita získala Archív Sexológie od Inštitútu Roberta Kocha, ktorý bol založený z veľkej súkromnej knižnice profesora Haeberleho. Tento sa teraz nachádza v novom Centre Magnusa Hirschfelda.
V roku 2003, boli knihy týkajúce sa prírodných vied presunuté do novovzniknutej knižnice v Adlershofe, ktorá je zameraná výlučne na prírodné vedy. Odkedy museli byť v roku 2005 priestory Štátnej knižnice vypratané, sa v blízkosti hlavnej budovy univerzity v centre Berlína otvorila v roku 2009 nová budova knižnice "Jacob und Wilhelm Grimm-Zentrum". Celkovo obsahuje univerzitná knižnica okolo 6,5 milióna zväzkov a 9000 časopisov a žurnálov a je tým jednou z najväčších univerzitných knižníc v Nemecku.
Abell 2065
Abell 2065 (alebo Kopa galaxií v Severnej korune) je kopa galaxií v súhvezdí Severná koruna. Jej najjasnejšia galaxia je PGC 54876. Je vzdialená približne 1 miliardu svetelných rokov od Slnka. Obsahuje približne 400 galaxií, z ktorých najjasnejšie dosahujú zdanlivú veľkosť 16. Táto kopa galaxií je obzvlášť populárna, pretože to bola jedna z kôp galaxií pozorovaných a používaných Miltonom Humasonom a Edwinom Hubbleom v tridsiatych rokoch minulého storočia na demonštráciu rozpínania vesmíru. Abell 2065, spolu s kopami galaxií Abell 2061, Abell 2067, Abell 2079, Abell 2089 a Abell 2092 tvoria Superkopu galaxií v Severnej korune.
Chisseaux
Chisseaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anoubión z Alexandrie
Anoubión alebo Feidos bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.
Mehmed IV.
Mehmed IV. (osm. tur. محمد رابع Meḥmed-i rābiʿ; mod. tur. IV. Mehmet; * 2. január 1642, Konštantínopol, Osmanská ríša† 6. január 1693, Edirne, Osmanská ríša) bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 16481687. Na trón nastúpil v šiestich rokoch po tom, čo bol jeho otec Ibráhím I. zvrhnutý z trónu a zavraždený. Politická moc padla do rúk sultánovej matky Turhan Hatice Sultán a starej mamy Kösem Sultán. Vzájomná neznášanlivosť žien však viedla k rebéliám, ktoré museli byť potlačené janičiarmi. Janičiariska moc podporovaná sultánovou starou matkou následne výrazne rástla a janičiari sa stali skutočným hegemónom v krajine. Ich moc klesla až v roku 1651 po tom, čo bola Kösem Sultán sultánovou matkou zavraždená. Prázdne mocenské vákuum vyplnila vláda ambicióznych eunuchov, ktorá však ríšu priviedla do recesie. Regentka Turhan Hatice Sultán preto do čela štátu postavila ako veľkovezíra schopného Köprülü Mehmed Pašu. Köprülü Mehmed následne moc držal až do svojej smrti v roku 1661. Podarilo sa mu poraziť Benátčanov, potlačiť rebélie v Anatólii a zlepšiť štátne financie. Mehmed IV. sa avšak správy krajiny neujal ani po veľkovezírovej smrti a skutočná moc prešla na veľkovezírovho syna Köprülü Ahmeda, a následne na jeho adoptívneho syna Köprülü Kara Mustafu. Sám sultán sa radšej venoval dvorskému životu a lovu. V roku 1663 Osmani dobyli habsburskú pevnosť Nové Zámky v roku 1669 padla benátska Kréta, a v roku 1672 Osmani získali významnú poľskú pevnosť Kamianec-Podiľskyj. V roku 1683 sa Osmani neúspešne pokúsili obsadiť hlavné mesto Habsburgovcov Viedeň, avšak vďaka poľskej pomoci boli porazení. Následne sa šťastie od Osmanov odchýlilo. Kresťanská koalícia Habsburgovcov, Poľska, Ruska a Benátok na Osmanov zaútočila zo štyroch strán a dobyla v osemdesiatych rokoch 17. storočia územia v Uhorsku (Habsburgovci) a v Morei (Benátky). Prehry viedli k povstaniu janičiarov v roku 1687 a k Mehmedovmu zosadeniu. Mehmed zomrel v roku 1693 v Edirne. Mehmed bol po Süleymanovi I. druhým najdlhšie panujúcim sultánom v osmanskej histórii.
Vydrovo (potok)
Vydrovo je potok na Horehroní, v centrálnej časti okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Čierneho Hrona, meria 8,6 km a je tokom IV. rádu. Potok preteká rovnomennou dolinou, jeho údolím vedie jedna z vetiev Čiernohronskej železnice, ktorá je v súčasnosti zrekonštruovaná a v prevádzke po vyústenie Obrubovanskej doliny.
Prameň
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Balocké vrchy, na západnom svahu Obrubovanca (1 020,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 880 m n. m.
Opis toku
V pramennej oblasti sa potok esovito stáča a smeruje na SSV, pričom sprava priberá Frnajsku a zľava Tmavú. Následne sa stáča smerom na severovýchod, zľava priberá Krivú, sprava prítok zo severozápadného svahu Obrubovanca a opäť zľava tri prítoky zo severovýchodného svahu Prostredného grúňa (845 m n. m.) a z tej istej strany významný Podtajchovský potok. Na krátkom úseku potom tečie na východ, sprava priberá ďalší významný prítok, Obrubovanský potok a ďalej už tečie smerom na severovýchod. Zľava priberá niekoľko krátkych prítokov z južných svahov Urbanovho vrchu (809,1 m n. m.), sprava Korytársky potok, prítok z lokality Pažiť a potok zvaný Fľúdričky. Napokon vteká do intravilánu obce Čierny Balog, mení smer toku na sever a preteká miestnou časťou Vydrovo, kde sa v nadmorskej výške približne 538 m n. m. vlieva do Čierneho Hrona.
Benátky severu
Benátky Severu alebo Benátky severu prípadne zriedkavo Severné Benátky je označenie viacerých severoeurópskych miest, v ktorých sa nachádzajú kanály a preto sú prirovnávané k Benátkam v Taliansku, ktoré sú preslávené svojimi kanálmi:
Ždiarska brázda
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Podtatranská brázda → Ždiarska brázda *** Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severovýchod od Tatier. Na severe ho vymedzuje Spišská Magura a jej podcelok Repisko, južným smerom hranicu určujú svahy Východných Tatier, ktoré sú súčasťou pohoria Tatry.
Osídlenie
V Ždiarskej brázde, lemujúcej severný okraj veľhôr, leží iba obec Ždiar a Tatranská Javorina s osadami Podspády a Lysá Poľana. Ide o územie s výrazným turisticko-rekreačným zázemím.
Chránené územia
Územie je súčasťou ochranného pásma alebo priamo Tatranského národného parku. Z maloplošných chránených území tu leží alebo čiastočne zasahuje:
Doprava
Zo Spišskej Belej cez Ždiar po Lysú Poľanu vedie Ždiarskou brázdou cesta I/66.
Sljeme
Sljeme je najvyšší vrch Medvednice, menšieho pohoria na severozápade Chorvátska, pri meste Záhreb.
V rámci pohoria je výškovo nevýrazný vrchol ľahko identifikovateľný vďaka 169 m vysokému vysielaču, postavenom v roku 1973. Na vrchol vedie cesta i lanovka a patrí – práve pre blízkosť k centru metropoly a dostupnosti, k obľúbeným rekreačným oblastiam.
Moyzesova ulica (Košice)
Moyzesova ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej južný koniec začína na Štúrovej ulici a severný končí na Hviezdoslavovej ulici a ulici Československej armády. Z alebo do ulice ústia nasledujúce ulice: Bačíkova, Zbrojničná, Poštová, Dr. Kostlivého, Dominikánske námestie, Alžbetina, Šrobárova, Prof. Jána Kňazovického, Timonova a Grešákova.
Ulica je dlhá takmer 2 kilometre a po celej jej dĺžke sa tiahne Park Moyzesova. Pozdĺž ulice sa nachádza aj Dom umenia, Podnikohohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave, Stredná zdravotnícka škola, Prírodovedecká fakulta UPJŠ, Kostol narodenia Panny Márie, bývalé Malinovského kasárne, Gymnázium sv. Tomáša Akvinského, Kostol Krista Kráľa, Múzeum obetí komunizmu a Angels Aréna.
História
Koncom 30. rokov 19. storočia, po zbúraní západnej časti mestského opevnenia, sa medzi historickou časťou Košíc a jeho západnými predmestiami vytvorila veľká voľná plocha. Zo severu na juh cez ňu pôvodne tiekli neregulované vody Račieho potoka aj západné rameno potoka Čermeľ. Po nasledovnom zasypaní bývalých hradobných priekop a reguláciou korýt potokov boli do konca 30. rokov na tomto mieste postupne vytýčené štyri budúce ulice. V severojužnom smere tu pod vedením mestského inžiniera Františka Rozsaya v roku 1854 vysadili štyri rady topoľov. Kultiváciou tejto plochy sa tu vytvorila vychádzková plocha.
V roku 1892 dostali východná strana vtedajšej Hornej, Strednej a Dolnej vonkajšej promenády (dnes Moyzesova ulica) spoločné pomenovanie podľa Františka Rákócziho II. - Rákócziho okružná (Rákóczi körút). Na severe sa spájala s námestím Františka Jozefa (Ferenc József tér) – dnes Hviezdoslavova ulica, a na juhu s Moldavskou cestou (Szepsi út) – dnes Štúrova ulica.
V roku 1945 ulica dostala názov Moyzesova okružná, od začiatku 70. rokov, po zániku mestského komunikačného okruhu až dodnes, nesie názov Moyzesova ulica. Pripomína slovenského biskupa, národovca a prvého predsedu Matice slovenskej Štefana Moyzesa, ktorému v parku na ulici odhalili v roku 1997 pamätník.
Podľa informácií z roku 1914 sa na severnom začiatku Moyzesovej ulice pri strete s Hviezdoslavovou ulicou nachádzala secesná budova pre notárske kurzy, postavená v rokoch 1913 – 1914. Na ľavej strane budovy sa nachádzala jazdiareň pre delostrelcov, vpravo nárožie kasární z roku 1885.
Chouzé-sur-Loire
Chouzé-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kronika (žurnalistika)
Kronika je rubrika v periodickej tlači, ktorá faktograficky zaznamenáváva pozoruhodné skutočnosti z prítomnosti alebo minulosti (dejín). Základom kroniky je fakt, ktorý sa uvádza bez komentára.
Medzi niektoré podoby tejto rubriky patrí:
Kronika čerpajúca z dejín sa obyčajne tematicky orientuje na niektoré dôležité výročie a prináša základné fakty o príslušnej historickej udalosti v chronologickom slede.
Cigogné
Cigogné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chronogram
náhľad|Príklad chronogramu na fasáde Lužického seminára na Malej Strane v Prahe Chronogram je zvyčajne pamätný nápis na fasádach budov, tabuliach, náhrobkoch alebo minciach, písaný prózou v latinčine, v ktorom je po správnom zoradení niektorých písmen („M“, „D“, „C“, „V“ a „I“), napísaných majuskulou (veľkými písmenami), uvedený letopočet udalosti, ktorej sa text týka.
Mukyňa
Mukyňa môže byť v botanike:
Aviv Kochavi
Aviv Kochavi ( * 23. apríl 1964) je generálporučík Izraelských obranných síl, ktorý od roku 2019 zastáva funkciu náčelníka Generálneho štábu armády. V rokoch 2010 až 2014 viedol Izraelskú vojenskú organizáciu Aman.
Biografia
V Izraelskej armáde začínal vo Výsadkárskej brigáde, kam nastúpil v roku 1982. V rokoch 1987 až 1988 pôsobil v pozícii veliteľa roty v rámci 890. práporu Echis. Následne sa stal veliteľom prieskumnej roty Výsadkárskej brigády. V roku 1993 dokončil bakalárske štúdium filozofie na Hebrejskej univerzite a bol vymenovaný operačným dôstojníkom brigády a veliteľom 101. práporu Patan. Následne pôsobil ako veliteľ výcvikovej základne Výsadkárskej brigády a v rokoch 1996 až 1997 študoval magisterský odbor verejnej správy na Harvard University. O rok neskôr bol vymenovaný veliteľom libanonskej styčnej jednotky Východnej brigády.
V roku 1999 sa stal veliteľom rezervnej brigády Výsadkárskej brigády a následne samotným veliteľom brigády. Počas jeho pôsobenia v tejto funkcii sa útvar zapojil napríklad do operácie Obranný štít. V roku 2004 bol vymenovaný veliteľom divízie Gaza, ktorej velil počas Izraelského stiahnutia z pásma Gazy a pri operácii Letný dážď, ktorá bola dôsledkom únosu Izraelského vojaka Gilada Šalita. V roku 2006 absolvoval ďaľší magisterský odbor na Johns Hopkins University a o rok neskôr sa stal veliteľom Operačného riaditeľstva. Z tejto pozície sa podieľal na plánovaní operácie Liate olovo.
Osobný život
Aviv Kochavi je ženatý, má tri deti a je vegán.
Ocenenia a vyznamenania
Aviv Kochavi získal dve vyznamenania počas účasti vo dvoch vojnách.
Jaskynná maľba
náhľad|Jaskynné maľby vo španielskej jaskyni Altamira. Jaskynné maľby sú typom umenia, ktoré spadajú do prehistorického obdobia a ktoré sa nachádzajú na stenách alebo stropoch jaskýň. Najstaršie sú staré viac ako 40 000 rokov (umenie vrchného paleolitu), ktoré sa našli v jaskyniach v okrese Maros (Sulawesi, Indonézia). Najstaršie sú často vytvorené ako odtlačok ruky alebo na základe jednoduchých geometrických tvarov. V roku 2021 bolo objavené jaskynné umenie, podobizeň prasaťa nájdená na indonézskom ostrove a datované do obdobia pred viac ako 45 500 rokmi.
Štúdia z roku 2018 tvrdila, že vek najstarších príkladov nefiguratívneho jaskynného umenia na Pyrenejskom polostrove je 64 000 rokov. Predstavujú ich tri červené nefiguratívne symboly nájdené v jaskyniach Maltravieso, Ardales a La Pasiega v Španielsku. Pochádzajú z obdobia pred objavením sa moderných ľudí v Európe (najmenej o 20 000 rokov), a preto ich museli vytvoriť skôr neandertálci než moderní ľudia.
Mlynská ulica (Košice)
Mlynská ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej západný koniec začína na Hlavnej ulici a východný končí na Štefánikovej ulici. Ulicu križujú ulice Kováčska, Orlia, Hrnčiarska, Zvonárska a Puškinova ulica.
Dve tretiny ulice sú pešou zónou a zvyšná časť je dostupná aj autom. Na križovatke s Hlavnou ulicou sa nachádza Levočský dom, ďalej Honorárny konzulát Tureckej republiky, Evanjelický kostol a na jej opačnom konci Jakabov palác. Následne ulica ústí na tzv. Most Lásky a pokračuje cez Mestský park až ku železničnej stanici. V súčasnosti ulica až po Most Lásky meria 370 metrov. Najužšia je na mieste, kde ústí do Hlavnej ulice. Jej šírka v týchto miestach dosahuje necelých 8 metrov.
Názov ulice
Mlynská ulica dostala svoje meno podľa mlyna, ktorý je spomínaný v historickej listine z roku 1230. V priebehu svojej existencie viackrát zmenila názov. Jej názvy boli nasledujúce: Platea molaris, Mühlgasse, Malom utca (Mlynská ulica), Kossuth Lajos utca (Ulica Ľudovíta Kossutha), Ulica Dr. Edvarda Beneša, Benešova ulica, Stalingradská ulica. V časoch socialistickej éry sa volala Ulica generála Petrova a Petrovova ulica.
História
História tejto ulice je úzko spojená s fortifikáciou Košíc. Je veľmi pravdepodobné, že mestské opevnenie bolo dokončené už v roku 1290 a s Mlynskou ulicou sa pretínalo na úrovni dnešnej Puškinovej ulice. Súčasná zástavba Mlynskej ulice poukazuje na to, že v stredovekých Košiciach nezohrávala veľmi veľký význam, pretože domy na tejto ulici boli pravdepodobne drevené. V roku 1677 bolo v meste len 520 domov, a z toho väčšina nemurovaná. No už v 17. storočí, začali drevené domy nahrádzať nové murované stavby aj na Mlynskej ulici. Najväčší stavebný rozmach ta tejto ulici nastal v 18. storočí. V roku 1804, keď sa začal budovať tunajší evanjelický chrám, ktorý stojí na mieste medzi dvoma pásmi niekdajších hradieb. Týmto postupom sa ulica predĺžila o ďalších 140 metrov.
Význam Mlynskej ulice vzrástol až vznikom mestských kúpeľov a zriadením železničnej stanice. Týmto krokom sa ulica stala hlavnou tepnou medzi centrom mesta a železničnou stanicou a takto je to dodnes. S tým súvisel i rozvoj hoteliérstva. V roku 1937 tu boli Hotel Europa, Hotel Palace, Hotel Rohlena, Hotel Bristol a Hotel Central. Nachádzalo sa tu i viacero známych reštaurácií a obľúbených kaviarní.
Švédska cirkev
náhľad|Logo Švédskej cirkvi náhľad|220x220bod|Spievaná omša s ordináciou nových kňazov a diakonov v Štokholme. Švédska cirkev ( je luteránska cirkev a najväčšia cirkev na území Švédska. Do roku 2000 bola štátnou cirkvou. Formálne sa ku nej hlási 5,6 milióna osôb, čo predstavuje 52,8 % obyvateľov Švédska. Švédska cirkev má 13 diecéz.
Švédska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Švédska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.
Švédska cirkev ordinuje aj ženy do duchovnej služby a sobáši aj páry rovnakého pohlavia. Je členom Spoločenstva Porvoo, Svetového luteránskeho zväzu, Konferencie európskych cirkví a Svetovej rady cirkví. Cirkev je v plnom sviatostnom spoločenstve s Utrechtskou úniou starokatolíckych cirkví. Uppsalským arcibiskupkom je v súčasnosti Martin Módeus.
Reformácia vo Švédsku
Reformačné myšlienky priniesli do Švédska bratia Olaus a Laurentius Petriovci. Obaja študovali na univerzite vo Wittenbergu kde boli ovplyvnení Martinom Lutherom a Philippom Melanchthonom. Olaus dokončil magisterské štúdia v roku 1519 a s bratom sa vrátili do Švédska. Keď Gustáv I. v roku 1523 prevzal moc, obrátil sa na rímskeho pápeža so žiadosťou, aby sa arcibiskupom stal Johannes Magnus namiesto Gustáva Trolla. Kráľ sľúbil, že ostane verný cirkvi ak mu pápež vyhovie. Pápež však chcel, aby bol arcibiskupom Gustáv Troll. Kráľ proti tomu protestoval propagovaním reformátorov bratov Petriovcov a Laurentia Andreae a podporou reformačnej tlače. Bratia Petriovci pomohli pri preklade Biblie do švédčiny. Švédsko sa ako prvá krajina vyhlásila luteránskou.
Texas A&M University
thumb|Hlavná budova areálu univerzity Texas A&M University (často označovaná ako A&M, alebo TAMU) je verejnovýskumná univerzita, nachádzajúca sa v College Station v americkom štáte Texas. Možno ju považovať za vlajkovú loď vyššieho vzdelávania v Texase. Je šiestou najväčšou univerzitou v Spojených štátoch s počtom študentov nad 50 000. Na pôde univerzity prebieha výskumná činnosť v projektoch, sponzorovaných agentúrami ako sú National Aeronautics and Space Administration (NASA), National Institutes of Health, National Science Foundation, a Office of Naval Research. Výsledky školy sú pozoruhodné najmä v odboroch klonovanie zvierat a priemysel ťažby ropy. Prvá inštitúcia verejného vysokého vzdelávania v Texase otvorila svoje brány 4. októbra 1876 pod názvom Agricultural and Mechanical College of Texas. Jej pôvodným zámerom bolo vzdelávanie v poľnohospodárstve a vojenskej technike. V šesťdesiatych rokoch prebehla desegregácia univerzity a vzhľadom na zvyšujúcu sa akademickú úroveň a zväčšujúci počet študijných odborov texaskí zákonodarcovia v roku 1963 premenovali vysokú školu na Texas A&M University. Písmená "A&M", sú pôvodne skratkou pre "Agricultural and Mechanical" (Poľnohospodárska a strojárska), dnes ale zostávajú len spojnicou s minulosťou školy. Študenti univerzity, jej absolventi a univerzitné tímy sú prezývaní „Aggies“. Areál školy je jeden z najväčších v Spojených štátoch, rozkladá sa na ploche. Nachádza sa tam prezidentská knižnica Georgea Busha (George Bush Presidential Library). V areáli školy býva približne jedna pätina študentov. Na pôde univerzity pôsobí približne 800 oficiálne uznaných študentských organizácii. A&M má dve hlavné pobočky: Texas A&M v Galvestone a Texas A&M University V Katari. Univerzita ponúka akademické tituly vo viac ako 150 odboroch prostredníctvom desiatich pracovísk a 18 výskumných inštitúcií.
Jiří Brady
Jiří Brady alebo George Brady (* 9. február 1928, Nové Město na Moravě – † 12. január 2019, Toronto, Kanada ) bol kanadský podnikateľ českého pôvodu. Počas druhej svetovej vojny prešiel dvoma koncentračnými tábormi, Terezínom a Osvienčimom. Od roku 1951 žil v Kanade.