cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Encyklopédia astronómie
Encyklopédiu zostavil a autorsky pripravil kolektív vedeckých a pedagogických pracovníkov z Astronomického ústavu SAV, z Katedry astronómie, geofyziky a meteorológie matematicko-fyzikálnej fakulty UK v rokoch 1977 – 1984. Vydalo ju vydavateľstvo Obzor v Bratislave v roku 1987. Bola to prvá publikácia na Slovensku z oblasti astronómie, ktorá mala formu a náplň, určenú širokému okruhu záujemcov.
V roku 2000 získala organizácia Slovenský zväz astronómov amatérov (od roku 2013 Slovenský zväz astronómov) súhlas na digitalizáciu Encyklopédie astronómie. Vďaka dobrovoľníckej práci členov a priateľov zväzu bola Encyklopédia astronómie úspešne prevedená do digitálnej podoby a postupne po príslušnej úprave sú jej časti publikované na internete.
Epiróti
Epiróti, gr. Ηπειρώτες (Epeirótes), je označenie pre starogrécke kmene sídliace v kraji Epirus, na severozápade dnešného Grécka a juhu Albánska. Spolu ich bolo 14, no najväčšie boli tri, Thespróťania, Molossi a Chaónčania.
História
Epirótske kmene sa do Grécka dostali pravdepodobne spolu s Dórmi a Macedóncami, teda medzi 14. a 12. storočím pred Kr. Podľa niektorých názorov Epiróti a Macedónci sú tiež dórskeho pôvodu. Keď sa Epiróti usadili v Epire je možné, že sa pomiešali s pôvodným, pravdepodobne Illýrskym obyvateľstvom a helenizovali ho. Epiróti boli na kraji gréckeho sveta a preto sa k nim nedostala tak vyspelá kultúra ako bola na juhu Grécka. Gréci z juhu ich považovali za polobarbarov. Epiróti nežili v mestských štátoch, no vo väčších kráľovstvách, najsilnejšie bolo kráľovstvo Molossov. Neskôr v Epire dórske mestské štáty založili svoje kolónie, ako Ambrakia (dnes Arta, Grécko) či Buthróton (dnes Butrinti, Albánsko). Prostredníctvom týchto miest sa Epiróti dostali do kontaktu s gréckou antickou kultúrou. Polovičný Epirót, po matke, bol aj Alexander Veľký. Ich definitívne helenizovanie a začlenenie do gréckej kultúry nastáva v helénistickej dobe. Počas tohto obdobia vládli Epiru Molossi a ich najznámejší kráľ bol Pyrrhos, ktorého si grécke štáty v Itálií zavolali na pomoc proti Rimanom. Počas tejto vojny bol Pyrrhos nakoniec porazený. Keď Rimania ovládli Grécko, Epirótom sa pomstili tak, že 150 000 z nich predali do otroctva. Počas Rímskej doby sa rozdieli medzi Grékmi vytratili a tak zaniká aj národné povedomie Epirótov.
Jazyk
Epiróti rozprávali severozápadným dialektom starogréckeho jazyka. Podľa lingvistického výskumu epirótčina obsahovala veľa spoločných prvkov s dórskou gréčtinou, čo môže potvrdzovať hypotézu že Epiróti boli pôvodne Dóri. Jazyk sa prestal používať medzi 3. a 1. storočím pred Kr., kedy grécke dialekty ustúpili v prospech zjednocujúceho jazyka koiné, attického iónskeho pôvodu. Prvky staroepirského dialektu dnes existujú v nárečí moderných Grékov zo severného (Albánskeho) Epiru.
Josef Zajíc
Josef Zajíc môže byť:
Mrak
Mrak môžě byť:
Mankovce
Mankovce sú obec na Slovensku v okrese Zlaté Moravce v Nitrianskom kraji.
Polohopis
Obec sa nachádza v severovýchodnej časti Žitavskej pahorkatiny v doline potoka Stránka, na južných svahoch Tribeča. Obec susedí na severe s obcou Zlatno, na východe s obcou Lovce, na juhu s obcou Hosťovce a Martin nad Žitavou a na juhozápade s obcou Velčice. Nachádza sa približne desať kilometrov od okresného mesta.
Obec sa rozkladá v nadmorskej výške okolo 230 metrov nad morom. Kataster má charakter mierne zvlnenej pahorkatiny. Podklad je tvorený pieskami, štrkmi a treťohornými ílmi, v severných častiach kremencami. Z pôd prevažujú hnedozeme. Lesy sú agátové, v severnej časti na svahoch Tribeča prevažujú duby, brezy a borovice.
Časti chotára Mankoviec sa nazývajú: Za jazorom, Dlhé, Díle, Kopanice, Sliváš, Od hosťoveckého, Lásky, Cez vrch, Háje, Gejdy, Na pánskom, Rovniny, Pod hájom, Viničky, Nad Malčínskom, Tajky, Pod vinohrady, Vinice, Pod bôrinou, Rozkoše, Pod rozkošami, Gaštanica, Fabrika, Nad prešom, Pod prešom, Pansky vinohrad, Hlboká cesta, Nad hlbokou cestou, Ulica, Prvé hony, Druhé hony, Spálený mlyn.
Staršie dejiny
Prví obyvatelia obce boli lovci a pastieri, neskoršie poľnohospodári. V lokalite tríbečských hôr žilo veľa zubrej zveri, na ktorú prví obyvatelia poľovali. V roku 1972 našiel pán Rakovský v lokalite Sobotište kamennú motyčku z obdobia neolitu spolu s nálezmi oštepov a úlomkami pazúrikov (spolu 107 kusov). Počas záchranného výskumu Archeologického ústavu SAV v Nitre pri stavbe budovy MNV, kde ľudová tradícia spomína zaniknutý kostol a kláštor Pavlínov sa zistili základy Románskeho kostola z prvej polovice 13. storočia so sakristiou. K pravej južnej strane kostola bola pristavaná obytná budova. Zrúcanina kostola bola ešte v roku 1903 viditeľná. “Za osobitne cenný a významný poznatok archeologického výskumu v Mankovciach treba považovať i nález keramiky pražského typu, ktorým sa po prvýkrát dokladá osídlenie intravilánu dnešných Mankoviec najneskoršie už v 6. storočí.“
Ľudová tradícia spomína, že obec mala štyri mlyny – jeden pod dedinou, druhý v dedine a dva nad dedinou. V archívnych materiáloch sú uvedené dva mlyny, jeden pod názvom Podhajský z roku 1536 a druhý len ako mlyn z roku 1720. Zrejme išlo o vodné mlyny na potoku Stráňka, neuvádza sa komu patrili. Do mlynov vozili obilie občania Loviec a Hosťoviec a okolitých dedín, kde mlyny neboli.
Prvá prísomná zmienka o existencií obce pochádza z roku 1345 pod názvom Mangya, neskôr Maykowch, Manchuz (1393), Mankowcze (1773), po maďarsky Mankóc. Obec patrila zemanom, v roku 1394 hradnému panstvu Jelenec, ale v 15. storočí ju Forgáčovci darovali lefantovským Pavlínom. Po zrušení rehole prešla do správy verejných základín. V roku 1536 mala obec mlyn, v roku 1601 mala 23 domov, v roku 1720 mala 23 daňovníkov a mlyn, v roku 1828 mala 39 domov a 254 obyvateľov, ktorí sa zaoberali poľnohospodárstvom. Ráz obce sa nezmenil ani po roku 1918.
Obec od roku 1344 do roku 1345 patrila zemanom, v roku 1388 patrila zemanom z Tvrdomestíc. V roku 1394 obec prepadli poddaní z Hosťoviec, časť obyvateľov zajali a odvliekli do Gýmešského hradu. V tomto období tu vládli Forgáčovci, ktorí dostali späť svoje majetky za zásluhy v bojoch o uhorskú korunu.
V decembri roku 1385 pritiahol s vojskom do Budína Karol, princ neapolský, bratranec kráľovnej Márie a bol korunovaný za uhorského kráľa ako Karol II. Malý. Voči nemu bolo zorganizované sprisahanie (palatín Mikuláš Gara), ktorého sa zúčastnil i Blažej Forgáč. Pri návšteve u kráľovien dňa 7. 2. 1386 napadol Blažej Forgáč podľa predom pripraveného plánu nevyzbrojeného Karola II. Došlo k bitke a smrteľnému zraneniu Karola II., ktorý na následky zranenia dňa 24. 2. 1386 zomrel. Za svoj čin dostal Blažej Forgáč nielen späť gýmešské panstvo aj s mestom Zlaté Moravce, ale získal aj druhý rodový majetok s hradom Halič. Cestou na Gerovský hrad bol však sprievod oboch kráľovien 25. 7. 1386 prepadnutý vojskami Jana Howathiho. V boji boli zabití Mikuláš Gařa, Ján Gařa i Blažej Forgáč, obe kráľovné boli zajaté a uväznené.
V roku 1401 si obec Mankovce Forgáchovci vymohli násilím, a v roku 1415 si Peter Forgáč zvolil za svoje posmrtné a pohrebné miesto lefantovský kláštor Pavlínov, kde dal vystavať aj oltár a k nemu daroval Pavlínom aj polovicu Mankoviec. Druhú polovicu obce Pavlínom darovali Félix a Alžbeta Forgáchovci. Pavlíni (bieli mnísi) tu v roku 1549 vlastnili 8 a pol porty (domy so spoločnou bránou). Vybudovali v obci kláštor a ku kostolu postavili sakristiu. Pavlíni mali v tejto dobe po Slovensku viac kláštorov, v roku 1786 však Jozef II. tento rád zrušil a obec Mankovce prechádza pod kráľovskú komorskú správu.
Neskôr obec trpela pod tureckým panstvom, bola poplatná Turkom v roku 1632 ostrihomskému inšpanovi Mehmetovi, no musela platiť aj cisárovi. V roku 1632 opustenú poddanskú pôdu zobrali zemania, ktorí sa takto obohacovali. V tomto roku vysadili aj vinohrady, ktoré niekoľko rokov po sebe nezarodili, preto ponechali len dve vinice. Rozloha vinohradov v roku 1764 dosiahla 69 kopáčov. Vinice sa nachádzali na kopci nad dedinou v polohe i dnes zvanej Pánsky vinohrad, kde sa udržali až do 19. storočia.
V roku 1830 vyčíňala v obci cholera, v roku 1837 zasiahol obec požiar, ktorému podľahla dedina spolu s kláštorom a kostolom. Požiar sa ešte v obci spomína v roku 1882. V roku 1870 pri komasacii kúpil Ľ. Majténi z Rozkoší chotáru časť Pánsky vinohrad za 8000 korún. V 18. storočí vlastnila obec dostatok lúk, z ktorých seno občania predávali. Pasienkov však bolo málo, preto na pasienky premieňali opustenú pôdu na majeroch. Palivové drevo brali z majera Stráňa, stavebné si museli kupovať.
Na obecnom pečatidle je v štíte objavujúci sa orol a čerieslo. Štít je obklopený dvomi palmovými ratolesťami na jeho vrchnom okraji otvorená koruna. Na pečatidle je nápis: Sigillum Pagi Mankouce 1780.
V obci sa nachádza pamiatkovo chránený strom – lipa stará 660 rokov s obvodom kmeňa a vysoká. Naproti cez cestu stojí dom č. 93 pokrytý ešte hrubou vlnitou škridlou vypálenou v bývalej fabrike – tehelni na Rozkošoch medzi obcami Mankovce a Zlatno.
V čase archeologického výskumu pri výstavbe MNV bol v tejto lokalite objavený i kostolný cintorín z prvej polovice 13. storočia, užívaný až do 18. storočia. Prvá škola bola v Mankovciach postavená v rozmedzí rokov 1830–1840 na mieste bývalého kláštora. Nová škola bola postavená v roku 1958 a v budove starej školy bol po rekonštrukcii umiestnený Miestny národný výbor (MNV), neskôr bolo pristavené osvetové stredisko. Školská kronika bola založená v roku 1927 a prvou kronikárkou bola Anna Gažová, miestna učiteľka. Obecná kronika bola založená v roku 1932 a prvým kronikárom bol Jozef Paulov, riaditeľ školy.
Moderné dejiny
Za prvej Československej republiky boli obyvatelia maloroľníci, poľnohospodárski a lesní robotníci. Vysoká nezamestnanosť viedla k odchodom za prácou do zahraničia, napr. v roku 1929 boli na prácach vo Francúzsku Karol Doskoč a Ondrej Vrábeľ. V roku 1929 bolo v Mankovciach založené úverové družstvo.
Počas Druhej svetovej vojny obec podporovala partizánov, zásobovala ich potravinami. Obec bola oslobodená ČA 28. marca 1945. K 35. výročiu Slovenského Národného Povstania bola obci udelená Pamätná plaketa.
Od roku 1952 začala do obce premávať autobusová linka ČSAD. V roku 1954 bola zavedená v obci elektrina, dovtedy sa svietilo kahancami a petrolejovými lampami. V roku 1958 bol v obci rozvedený miestny rozhlas, dôležité oznamy dovtedy ohlasoval bubeník. Bubon bol v obci uložený ako historická pamiatka. V roku 1968 bol postavený kostol a v roku 1971 dom smútku.
Občianska vybavenosť
V obci sa nachádza pohostinstvo, knižnica, futbalové ihrisko a moderný rímskokatolícky kostol Ružencovej Panny Márie z roku 1968, už sa tu nenachádza základná škola.
Infraštruktúra
Obec je pripojená na verejný vodovod, plynovod aj kanalizáciu.
Zajíc (priezvisko)
Zajíc je české priezvisko s významom zajac. Najčastejšie je v mestách Praha, Ostrava, Uherské Hradiště a Semily. Na Slovensku je najrozšírenejšie v obci Moravský Svätý Ján (okres Senica).
Známi nositelia
Pozri v článku Zajíc.
Výstupné zariadenie
Počítač naopak dostáva informácie a príkazy od človeka alebo iných technických zariadení pomocou vstupných zariadení. Niektoré zariadenia sú kombinované, teda vstupno-výstupné zariadenia.
Typickým príkladom výstupných zariadení je:
a ďalšie.
Li Po
Krása jeho poézie je odzbrojujúca a obsahuje katarzné prvky. Využíval ako nikto iný svoju unikátnu tvorivú inteligenciu a predstavivosť. Objavoval prekvapujúce riešenia v rámci tradičných poetických foriem, sám je pokladaný za vrcholného básnika klasickej formy, ktorú doviedol k dokonalosti.
Angažoval sa aj politicky a na konci svojho života bol nútený uchýliť sa do ústrania vďaka dvorným pletkám na cisárovom dvore.
Bol veľmi známy svojou náklonnosťou k alkoholu, čo mu však neuberalo na talente a schopnostiach hneď vytvárať majstrovské diela. Existuje o ňom množstvo legiend, vrátane smrti, keď sa vraj opitý pokúšal objať mesiac v rieke.
Poznámky
Li Po o zobrazený vo Wu-šuang pchu
Maróc
Maróc je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Letenye.
Má rozlohu 516 ha a žije tu 95 obyvateľov (2007).
Mrtvý luh
Mrtvý luh je česká národná prírodná rezervácia a údolné rašelinisko na Šumave, nachádzajúce sa pri sútoku Teplej a Studenej Vltavy vo Vltavickej brázde južne od Volarov v I. zóne Národného parku Šumava v katastrálnom území osady České Žleby. Štátna prírodná rezervácia tu bola vyhlásené v roku 1948 na výmere. Názov územia pochádza od veľkého množstva mŕtvych stromov, ktoré tu vytvárajú akoby „mŕtvy les“ poskladaný z veľkého množstva vyschnutých stromov, ktoré tu zostali po veľkom podzemnom požiari rašeliny.
Územie Mŕtveho luhu vymedzuje teleso násypu železničnej trate medzi železničnými zástavkami Dobrá a Černý Kříž na železničnej trati Volary-Vimperk a ďalej obe korytá Teplej a Studenej Vltavy, ktoré sa tu na juhozápadnom cípe Mŕtveho luhu zlievajú a vytvárajú tak rieku Vltavu.
Mŕtvy luh patrí do siete medzinárodne chránených mokradí.
Flóra a fauna
Vzhľadom na to, že vrstvy tunajšej rašeliny dosahujú hrúbky až, zodpovedá tomu i druhové zloženie drevín, kde prevláda borovica barinná ((Borovica blatka) Pinus uncinata), breza karpatská (Betula carpatica) a breza bradavičnatá (Betula pubescens). Z bylín potom rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia), blatnica močiarna (Scheuchzeria palustris), kosatec sibírsky (Iris sibirica) a vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata). Vyskytujú sa tu okrem iných, i veľmi vzácne druhy bezstavovcových živočíchov, ktorí sú typickí pre biotopy severskej tundry ako je napríklad motýľ perlovec severský (Boloria aquilonaris) a perlovec mokraďový (Boloria eunomia).
Mŕtvy luh nie je prístupný pre verejnosť, vstupovať do neho môžu iba vodáci, ktorí splavujú Vltavu od Soumarského mostu, nesmú však vystupovať na breh. Dobre viditeľný je i pri jazde vlakom na trati z Vimperku do Volarov.
Galéria
Niektoré chránené druhy rastlín a živočíchov nachádzajúce sa v mokradi:
Antikovia
Antikovia (tiež Alterania a Lanteania) sú fiktívna rasa vo vedecko-fantastických seriáloch Hviezdna brána a Stargate Atlantis. Sú jedni zo štyroch členov „Aliancie štyroch veľkých rás“, spolu s Asgardmi, Furlingmi a Noxmi.
Prehľad
Antikovia boli prvou evolúciou ľudského druhu.Nazývaní tiež ako alterani. Sú nejvyspelejšou rasou vesmíru, pretože sa vyvinuli pred miliónmy rokov pred súčasnou evolúciou ľudského druhu na Zemi. Sú tvorcovia siete Hviezdnych brán v Mliečnej ceste a Pegase. Spolu s Orajmi objavili cestu, ako sa povzniesť na vyššiu úroveň bytia, kde existujú ako čistá energia, pričom sú schopní vrátiť sa do pôvodneho stavu resp. zhmotniť sa a nadobudnúť svoju pôvodnú ľudskú podobu. Povznesení Antikovia tvoria skupinu Ostatných. Riadia sa pravidlom nezasahovania do nižších sfér bytia, aj keď niektorí toto pravidlo porušujú. Veria vo filozofiu nezasahovania a slobodnej vôle. Vedia o praktikách Oriov a odmietajú ich.
Na Zemi sú známi ako stavitelia ciest, ktorí vystúpili na nebesia. V galaxii Pegas sú tamojšími ľudmi uctievaní ako predkovia. Sami seba vo svojom jazyku nazývajú Anqueetas.
História Antikov
Prvá evolúcia ľudí - Alteranov sa objavila vo vzdialenej galaxii, objavila evolučnú cestu k Povzneseniu. V tejto dobe Oriovia a Alterania (Antikovia) žili v jednej spoločnosti. V dôsledku filozofického sporu sa však rozdelili. Oriovia sa stali dogmatickými vo svojej náboženskej viere, naproti Antikovia pozerali na povzesenie viacej vedecky. Aby sa Antikovia vyhli občianskej vojne, oddelili sa od Oriov a opustili galaxiu.
V Mliečnej ceste
Potom, čo sa oddelili od Oriov, putovali vesmírom a dosiahli vzdialené galaxie, Mliečne cesty, kde sa usadili a založili novú civilizáciu. Postavili sieť Hviezdnych brán, ktorá prepojovala planéty nimi osídlené. Ich hlavným svetom sa stala Zem, kde bolo mesto Atlantis. Medzi inými planétami kolonizovanými Antikmi patril tiež Proclarush Taonas, Dakara a Valos Cor.
Aj keď, odišli z "rodnej" galaxie, zostali v spojení s Orijmi. V Mliečnej ceste ich však postihla epidémia, ktorej takmer podľahli. Postavili stroj času, ten však nepoužili. Nakoniec na Dakare postavili zariadenie, ktorým znovu vytvorili život v galaxii a odišli s mestom (loďou) Atlantis do galaxie Pegas. Toto mesto vlastnilo jedinú bránu v celej galaxii, ktorej ovládaci panel obsahoval zariadenie, ktoré umožňovalo vrátiť sa na Zem ak mali zdroj veľkej energie zvané ZPM.
Pegas
V galaxii Pegas sa usadili na planéte, ktorú nazvali Lantea. V Pegase rozšírili ľudskú rasu (ľudia na Pegase ich nazývajú Predkovia). Pri rozširovaní ľudkej rasy v Pegase nechtiac stvorili rasu nazývanú Wraithi.
Gotland
Gotland môže byť:
Asgardi
Asgardi sú jedni zo štyroch členov „Aliancie štyroch veľkých rás“, spolu s Antikmi, Furlingmi a Noxmi.
Boli členmi Aliancie štyroch rás. Obývali galaxiu Ida, planétu Othala, neskôr Orilla.
Politika
Asgardi sú nepriatelia Goa’uldov a bojujú s Replikátormi. Uzavreli spojenectvo so Zemou.
Thor, vrchný veliteľ asgardskej flotily, zanechal na Cimmerii Thorovo kladivo. Ide o špeciálne zariadenie, ktoré je schopné odstrániť Goa’ulda z tela hostiteľa. V seriáli plní Thor úlohu prostredníka medzi ľuďmi a Asgardmi.
Technologická prevaha Asgardov oproti Goa’uldom je značná, preto ich nepovažujú za svojich najväčších nepriateľov. Tými sú Replikátori – miniatúrni roboti, obvykle zložení do tvaru mechanických pavúkov, ktorý využívajú vyspelé zliatiny Asgardov proti nim – rozkladajú ich a potom z nich vytvárajú ďalších jedincov svojho druhu.
S ďalšími troma rasami (Antikovia, Noxovia a Furlingovia) sa schádzali na planéte PB2-098.
V šiestej sérii (epizóda Neprirodzený výber) im SG1 významne pomohla v boji s replikátormi a za odmenu (a možno tiež preto, že ľudia ukázali že sú schopní postaviť hyperpriestorovú loď i sami) bol Prometheus vybavený Asgardskou technológiou (hlavne štítmi, lepším hyperpohonom, transportným zariadením a senzormi). Rovnaká technológia bola neskôr použitá v ďalších pozemských lodiach.
Vodní nádrž Orlík
náhľad|Orlík náhľad|Hrádza priehrady Orlík náhľad|Priehradné jazero Vodná nádrž Orlík je priehrada na českej rieke Vltava v okresoch Písek a Příbram. Rozlohou druhá najväčšia a objemom vody  najväčšia vodná nádrž v krajine je súčasťou Vltavskej kaskády. Bola vybudovaná v rokoch 1954 – 1961 a prehradením toku vzniklo jazero dlhé a hlboké až. Názov dostala podľa zámku Orlík, ktorý sa vypínal na brale nad riekou, no po napustení priehrady čnie len pár metrov nad úrovňou vody.
Vodná elektráreň
Vodná elektráreň Orlík je umiestnená v ľavej dolnej časti betónovej hrádze vodnej nádrže. Má rozmery 17 x, výšku a do prevádzky bola spustená v rokoch 19541961. Voda je na 4 Kaplanové turbíny privádzaná oceľovými potrubiami s priemerom, zabetónovanými v hrádzi. Vtok vody regulujú rychlouzávery, istené núdzovými hradidlami.
Inštalovaný výkon turbín je 4×94,5 MW, ktoré slúžia najmä k pokrytiu špičkových odberov elektriny. Elektráreň vyrobí ročne 398,1 GWh elektrickej energie. Vyrovnávacou nádržou počas špičkovej prevádzky je vodní nádrž Kamýk.
Zaujímavosť
Vodná nádrž Orlík vošla do histórie českej kriminalistiky. Stala sa miestom, kam páchatelia známi ako „orlickí vrahovia“ ukryli sudy s pozostatkami svojich obetí. Šlo o veľmi známy prípad série vrážd z 90. rokov 20. storočia.
FC Lausanne-Sport
FC Lausanne-Sport je švajčiarsky profesionálny futbalový klub sídliaci v meste Lausanne. Bol založený v roku 1896 pod názvom Montriond Lausanne. Avšak v roku 1860 bol v tomto meste založený futbalový a kriketový klub a podľa historikov je najstarším na európskom kontinente. Názov Lausanne-Sport FC vznikol v roku 1920 po spojení s miestnym klubom Club Hygiénique de Lausanne.
Klub momentálne hráva najvyššiu Švajčiarsku superligu, do ktorej sa prebojoval pre sezónu 2011/12. Domáce zápasy hrá na štadióne Stade de la Tuilière s kapacitou 12 544 miest. Na štadióne sa konali zápasy Majstrovstiev sveta vo futbale 1954, ktoré sa hrali vo Švajčiarsku.
Klub za posledné desaťročie prekonal viacero kríz. Po sezóne 2001/02 bol preradený do nižšej ligy, pretože nezískal licenciu pre Švajčiarsku superligu. Nasledujúcu sezónu hral v druhej najvyššej súťaži Swiss Challenge League, avšak po sezóne 2002/03 bol preradený až do 4. ligy z dôvodu úpadku. V sezóne 2003/04 bol premenovaný na FC Lausanne-Sport, následne vyhral 4. a následne aj 3. ligu. Po sezóne 2010/11 sa opätovne prebojoval do najvyššej ligy.
Arkansas
Arkansas je jeden zo štátov USA.
Dejiny
Arkansas vstúpil do únie v roku 1836 ako 25. štát. Bol to otrokársky štát, ktorého ekonomika a bohatstvo elít sa tvorili na úkor čiernych otrokov dovážaných z Afriky. Obchod s nimi bol veľmi lukratívny a výnosný, rovnako ako ich zneužívanie v práci. Náklady na ich prácu boli minimálne. Arkansas 6. mája 1861 vystúpil z únie, pretože nesúhlasil s oficiálnou politikou USA, ktorej išlo o zrušenie otroctva. Nasledovala občianska vojna. Po porážke konfederácie a rekonštrukcii vojnou zničenej krajiny, bol Arkansas znovu začlenený do únie, už ako štát ktorý oficiálne rešpektoval práva čierneho obyvateľstva, i keď iba papierovo. Prejavy rasizmu pretrvávajú ojedinele dodnes.
Geografia
left|thumb|Vrch White Rock v Boston Mountains Východnú hranicu Arkansasu tvorí rieka Mississippi a oddeľuje ho od štátu Mississippi. Južnú hranicu má s Louisianou, severnú s Missouri a Tennessee a západnú s Texasom a Oklahomou. Arkansas je krajina plná hôr a údolí, hustých lesov a úrodných pláni. Západný Arkansas je hornatý, vo východnej časti sú nížiny. Horské pásma Ozark a Ouachita, ktoré sa nachádzajú v severnom a západnom Arkansase, sú známe tiež ako Škótska vysočina. Arkansas je jediná krajina USA, kde sa voľne nachádzajú diamanty.
Ekonomika
HDP Arkansasu je 64 miliárd dolárov, čo ho radí na 33. miesto v únii. HDP na hlavu predstavuje 22 257 USD (to je 1855 dolárov mesačne), čo je približne priemer EU. V rámci USA je na 47. mieste, takže skôr horší priemer. V ekonomike Arkansasu je dôležité poľnohospodárstvo. Hlavnými poľnohospodárskymi produktmi sú chov hydiny, dobytku, a prasiat, produkcie vajec, ďalej sója, bavlna, ryža, mlieko. Nezanedbateľný je i priemysel. Hlavné priemyselné odvetvia sú spracovanie potravín, kovovýroba, výroba strojov a papiera a ťažba brómu, vanádia a diamantov.
Demografia
Arkansas má po sčítaní ľudu v roku 2010 2 915 918 obyvateľov. Belosi tvoria 80% populácie, Černosi približne 16% a zvyšok sú Indiáni, Ázijčania a ostatní. V náboženstve dominujú protestanti.
Náboženstvo
Arkansas, rovnako ako ostatné južné štáty nazývané „biblický pás“, je protestantský. Cirkevná príslušnosť obyvateľov je nasledujúca:
Bazalka pravá
Bazalka pravá (Ocimum basilicum) je jednoročná liečivá rastlina z čeľade hluchavkovité (Lamiaceae). Má špecifickú intenzívnu vôňu. Ľudovo sa bazalke hovorí i basilika, prípadne bazalienka. Bazalka je medonosnou rastlinou, pre svoju bohatosť kvitnutia je veľmi cennou včelárskou rastlinou.
Rozšírenie
Bazalka pôvodne pochádza z oblasti Indie, pestuje sa už od staroveku. Do Európy bola bazalka privezená v 16. storočí najmä ako okrasná rastlina. V súčasnosti existuje veľké množstvo odlišných druhov bazalky s rozmanitou farbou kvetov i listov. Ocimum zahŕňa približne 50 druhov polokerov a bylín, ktoré rastú v tropických až miernych podnebných pásmach.
Na území Slovenska sa vyskytuje iba ako pestovaný druh.
Vzhľad
Narastá do výšky 20 až 40 cm. Rastlina má kríčkovitý vzhľad. Listy sú protistojné, vajcovitého tvaru, zriedka po okrajoch zúbkaté, na dlhých stopkách. Kvety sú zvyčajne biele, žltobiele alebo ružovofialové, usporiadané po šesť klasov v pazuchách listov.
Pestovanie
Bazalka je rastlina nenáročná na pestovanie, preto je veľmi vhodná na pestovanie v interiéri. Obľubuje teplé slnečné stanovištia chránené pred mrazom a vetrom. Kvitne od júna do septembra. Semená sa vysievajú v marci do debničiek alebo pareniska. Rastline vyhovuje kyprá, nie príliš suchá pôda bohatá na živiny. Klíči približne za 10 až 14 dní. Zbiera sa koreň i s pozdemkom, prípadne i vňať, listy, kvety a plody. Pre ďalšie využitie rastlinu opatrne sušíme pri teplote 35 °C v tenkých vrstvách.
Význam a účinky
Bazalka sa používa ako korenina pridávaná do jedál, ďalej sa využíva i v lekárnictve a voňavkárstve. Sušené listy ako korenie do jedál alebo vo forme čaju podporujú trávenie. Najlepšie je spracovať bazalku hneď po odrezaní, v dobe krátko pred kvitnutím (v tomto období majú listy bazalky najintenzívnejšiu chuť i arómu). Listy bazalky sa pridávajú do šalátov, na ochutenie mäsa, či omáčok. Zaujímavým faktom je, že bazalka si i pri tepelnom spracovaní uchováva svoje liečivé schopnosti.
Priaznivý účinok má bazalka i pri nadmernom tvorení plynov, t. j. nadúvaní. Dráždením žalúdočných žliaz vyvoláva bazalka zvýšenú chuť do jedla. Bazalka účinkuje i protizápalovo pri ochoreniach ústnej dutiny, má protikŕčový účinok pri chronickej bronchitíde s výrazným kašľom.
Pôvod slova
Slovo bazalka pochádza zo starogréckeho slova βασιλεύς (basileús) s významom kráľ. Bazalka dostala svoj názov preto, že sa pravdepodobne v minulosti používala na výrobu kráľovských parfumov.
Gotland (ostrov)
thumb
Gotland je hlavný ostrov rovnomennej provincie vo Švédsku. Leží východne od ostrova Öland v Baltskom mori. Je to najväčší ostrov vo Švédsku a aj v Baltskom mori. Zaberá plochu. Žije tu približne 58 000 obyvateľov.
Dejiny
Ostrov bol obývaný od prehistorických čias, na prelome letopočtov sú tu už dokladované germánske kmene. Vždy mal veľmi výhodnú polohu na križovatke obchodných ciest v Baltskom mori a hoci dnes je súčasťou Švédska, v čase, keď sever ovládali Vikingovia, bol nezávislý a podľa objavených pokladov aj bohatý. Úrodná zem zabezpečovala dostatok potravy, hoci suroviny pre remeselnú výrobu, ako železo, jantár, striebro či sklo sa museli dovážať. Vyrábali sa tu potom napríklad veľmi kvalitné šperky. Najviac asi obchodovali so susedným švédskym ostrovom Öland. Gotland si vypestoval vlastný jazyk i kultúru, špecifickú práve pre tento ostrov. O rozkvitajúcom obchode svedčia nálezy predmetov, ktoré pochádzajú zo všetkých okolitých krajín. Existuje však aj domnienka, že Gotlanďania boli piráti a prepadávali obchodné lode, pretože nič nenaznačuje, že by mali nejaké ďaleké obchodné styky.
V roku 1361 ostrov spustošili Dáni. V roku 1645 sa stal súčasťou Švédska.
Sídlisko II (Prešov)
Sídlisko II je sídlisko v slovenskom meste Prešov, spadajúce pod územný obvod č. 2. Bolo budované v období rokov 1962 až 1967. Pozostáva najmä z bytových domov, postavených z betónových a panelových prefabrikátov.
V súčasnosti však na sídlisku badať aj modernú výstavbu v rámci nových bytových komplexov na Nábrežnej ulici.
Ulice a námestia
Na sídlisku sa nachádzajú tieto ulice:
19. januára, Átriová, Čerešňová, Československej armády, Engelsova, Fraňa Kráľa, Fučíkova, Gorkého, Jabloňová, časť ulice Levočská, Marka Čulena, Matúša Trenčianskeho, Mojmírova, Nábrežná, Obrancov mieru, Odborárska, Októbrová, Rombauerova, Staré záhrady (premenovaná časť ulice Marka Čulena).
Okrem týchto ulíc k sídlisku patrí aj Námestie mládeže, na ktorom sa nachádza jeden zo študentských domovov Prešovskej univerzity a Štátna vedecká knižnica.
Občianska vybavenosť
Najznámejšie je nákupné stredisko Centrál, supermarket Lidl a súkromná nemocnica Oáza. Okrem toho sú tam základné školy a ďalšia potrebná občianska vybavenosť naokolo sídliska. Na Nábrežnej ulici sú k dispozícii tenisové kurty. Okrajom sídliska okolo rieky Torysa prechádza aj časť medzinárodnej cyklotrasy EuroVelo 11.
Doprava a infraštruktúra
Hlavným dopravným ťahom, ktorý prechádza cez sídlisko, je štvorprúdová komunikácia Obrancov mieru, tvoriaca hlavný ťah na Košice. Okrajom sídliska vedie aj časť Levočskej ulice v smere Poprad - Vranov nad Topľou. Neďaleko sídliska sa nachádza železničná zastávka Prešov - mesto. Čo sa týka mestskej hromadnej dopravy, Sídlisko II je obsluhované trolejbusovými linkami 2, 5, 5D a 38. Doplnkovú dopravu k trolejbusom tvoria autobusové linky 11, 12, 15, 17, 18, 21, 24, 29, 34, 43 a nočná linka N1.
Starý kráľovský palác
Starý kráľovský palác môže byť:
Vyhynutie (biológia)
thumb|Lebka tyranosaura patriaceho k vyhynutej triede [[dinosaury|dinosaurov]] thumb|Umelecká predstava o dopade [[asteroidu na Zem. Dopadu veľkého telesa sa pripisujú niektoré veľké vymierania v histórii Zeme]] thumb|Vtáky [[moatvaré|Moa obývajúce pôvodne územie Nového Zélandu vyhynuli následkom ľudskej činnosti]] Vyhynutie (iné názvy: vymretie, zánik, zaniknutie, extinkcia, nedokonavý vid hynutie, vymieranie, zanikanie) je skončenie existencie všetkých jedincov určitého druhu, poprípade iného taxónu (radu, čeľade…) od (vrátane) poddruhu vyššie. Slovom extinkcia sa v užšom zmysle označuje len vyhynutie druhov.
Vyhynutie môže byť lokálne (na území určitého biotopu, kontinentu a pod.) alebo celosvetové. Druh (taxón) sa považuje za vyhynutý, ak nebol jeho živý jedinec pozorovaný minimálne 50 rokov, podľa iných definícií počas jedného svojho životného cyklu. V kategórii ohrozenia taxónov podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) má vyhynutý druh skratku EX (z angl. extinct).
Od úplného vyhynutia sa odlišuje vyhynutie v prirodzenom prostredí (skratka EW, extinct in the wild), čo je typ vyhynutia pri ktorom druh už neprežíva vo svojom prirodzenom prostredí, len v človekom vytvorených prostrediach, napríklad v zoologických a botanických záhradách.
Príčiny vyhynutia
Medzi možné príčiny vymierania organizmov patria:
Množstvo druhov, ktorých vyhynutie spôsobil človek svojou činnosťou, je stále sporné. Napríklad vyhynutie veľkých cicavcov v období pred 40 000 rokmi až 10 000 rokmi sa pripisuje ľudskej činnosti, ale podľa niektorých štúdií mala väčší význam napríklad vtedajšia zmena klímy. Iné štúdie považujú človeka za príčinu jedného z najväčších vyhynutí v histórii Zeme, porovnateľnú napríklad s takými veľkými vyhynutiami ako známe vyhynutie druhov na rozhraní druhohory-treťohory.
Zygota
Zygota je bunka, ktorá vznikne po splynutí dvoch pohlavných buniek – gamét. Nesie úplnú sadu chromozómov svojho druhu a je pripravená na ďalšie delenie. Zygota je úplne prvé počiatočné štádium ontogenézy jedincov, ktoré sa rozmnožujú pohlavne. U živočíchov sa delením (brázdovaním) zygota mení na morulu. Zygota je totipotentná – to znamená, že za vhodných podmienok z nej vznikne diferenciáciou akákoľvek bunka v tele. Teoreticky za ideálnych podmienok je totipotentná každá bunka mnohobunkového organizmu.
Ďalší vývoj
U dvojstranovcov nový organizmus prechádza radou vývojových štádií: morula - blastula - gastrula. Spôsob delenia zygoty na menšie bunky sa nazýva blastogenéza. Jej prvá časť je ryhovanie, pri ktorom sa nezväčšuje celkový rozmer organizmu. Druhou časťou je gastrulácia.
Ryhovanie
Ryhovanie sa delí na úplné (totálne) a čiastočné (parciálne).
Zo zygoty sa postupným delením rozšíri počet buniek až na 64 (morula).
Landouzy-la-Cour
Landouzy-la-Cour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Fenoly
náhľad|274x274bod|Fenol je najjednoduchším predstaviteľom fenolov Fenoly alebo arenoly sú organické zlúčeniny, ktoré obsahujú hydroxylovú skupinu -OH naviazanú na aromatickom jadre.
Landouzy-la-Cour
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fenoly
Najjednoduchší predstaviteľ tejto skupiny je fenol so sumárnym vzorcom C6H5OH. Väčšina zlúčenín z tejto skupiny má triviálny názov. Substitučný názov je možné vyjadriť pridaním prípony - ol k názvu aromatického uhľovodíka.
Hoci obsahujú -OH skupinu rovnako ako alkoholy, majú podstatne odlišné vlastnosti.
Príprava
Najčastejšie sa fenol pripravuje oxidáciou kuménu (izopropylbenzénu): thumb|center|369px|Oxidáciou kuménu vzniká fenol a acetón
Landouzy-la-Cour
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Fenoly
Ďalšie zlúčeniny
thumb|369px|Príklady fenolovOd fenolu sa odvodzujú aj ďalšie zlúčeniny:
Landouzy-la-Cour
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fenoly
Vlastnosti fenolov
Fenoly sú silnejšie kyseliny ako alkoholy, pretože dochádza ku konjugácii voľného elektrónového páru na kyslíku (H+ sa ľahšie odštepuje). Kyslosť sa zvyšuje pridaním skupín s +M a −I efektom (napr. nitroskupiny –NO2).
Faith (album The Cure)
Faith je tretí album skupiny The Cure. Obal albumu ilustroval Porl Thompson.
Piesne
Bonus na kazete
Bonusový disk (Deluxe CD)
Prvý disk obsahuje okrem základných 8 piesní aj Carnage Visors ako deviatu skladbu.
Radomilov
Radomilov je dedina, miestna časť obce Ruda nad Moravou. V roku 2001 tu trvale žilo 101 obyvateľov .V roku 2014 tu bolo evidovaných 68 adries
Radomilov je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe 185 ha v ktorom obec leží.
Nauvay
Nauvay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miháld
Miháld je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalakaros.
Má rozlohu 2164 ha a žije tu 846 obyvateľov (2007).
Chârost (obec)
Chârost je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Letné olympijské hry 1936
right|thumb|Olympijský štadión photo [[Josef Jindřich Šechtl]] right|thumb|Mesto počas olympiády photo [[Josef Jindřich Šechtl]]
Chârost (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Letné olympijské hry 1936
'''XI. letné olympijské hry''' sa konali od 1. do 16. augusta 1936 v nemeckom Berlíne. Nemecké hlavné mesto bolo v hlasovaní v apríli 1931 uprednostnené pred španielskou Barcelonou. Voľba hostiteľského mesta však prebiehala ešte pred nástupom nacistického režimu Adolfa Hitlera. Ten zneužil olympiádu na propagáciu svojho režimu. Antifašisti naplánovali v Barcelone na Estadi Olímpic de Montjuïc (teraz Estadi Olímpic Lluís Companys) tzv. "Ľudovú olympiádu" (Olimpiada popular). Tá bola však zrušená kvôli občianskej vojne v krajine.
Chârost (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letné olympijské hry 1936
Poznámky
<references group="pozn." />
Koloman Berényi
Koloman Berényi (* 1. máj 1913 – † 11. september 1995) bol priekopníkom slovenskej amatérskej astronómie, jeden zo spoluzakladateľov hvezdárne v Humennom.
Muzeum (stanica pražského metra)
náhľad|Stanica Muzeum na linke A náhľad|Výťahy pre handicapovaných cestujúcich do stanice Muzeum náhľad|Stanica Muzeum na linke A Stanica Muzeum je jedna z troch prestupných staníc pražského metra. Nachádza sa priamo v centre mesta na Václavskom námestí pod budovou Národného múzea. Križujú sa tu linky metra A a C. Do prevádzky bola uvedená 9. mája 1974.
Charakteristika stanice na linke A
Stanica je razená, trojlodná, pilierová. Má skrátenú strednú loď na, 9 párov prestupov na nástupište. Zo strednej lode vedie eskalátorový tunel vedúci pod nástupište linky C, kde je prestup umožnený krátkymi eskalátormi vedúcimi priamo na nástupište. Vlastný výstup zo stanice vedie bokom nad južnou koľajou eskalátorovým tunelom nachádzajúcim sa mimo os stanice, s nástupišťom je spojený chodbou. Obkladom stanice sú hliníkové eloxované výlisky hnedej farby a mramorové dosky.
V súčasnej dobe však interiér stanice Muzeum A už neodpovedá pôvodnému stavu z roku 1978. Sú použité neodpovedajúce závesné svietidlá a tie pôvodné sú nevyužívané. Tým pádom nie sú nasvietené charakteristické hliníkové výlisky tak, ako mali byť podľa pôvodných projektov. Vzhľadom na to, že stanica na rozdiel od ostatných na úseku I. A. neprešla rozsiahlou rekonštrukciou, niektoré prvky stanice sú staré už 30 rokov a nevymenené. Obklady hrdzavejú a nie sú ošetrované od zvyškov priesakovej vody. Osvetlenie medzi nosnými piliermi stanice je vytrhané. Náklady na výstavbu stanice (iba časti na linke A a bez výťahu) boli 230 miliónov Kčs.
Rekonštrukcia
19. augusta 1993 bola započaté výmena krátkeho dvojramenného eskalátora pôvodom od firmy Transporta v stanici Muzeum-C za nový od firmy OTIS. Práce trvali až do zimy a cestujúci mohli nový eskalátor využívať od 20. decembra 1993. V tomto roku bolo tiež úspešne zavedené riadenie technologických zariadení, a to vrátane rekonštrukcie rozvodov nízkeho napätia. Ku koncu 90. rokov boli tiež vymenené podhľady, namiesto starých svetiel umiestnený na strope stanice sa objavili dve rady zavesených nosičov svietidiel. V období od 16. júna 2001 do 10. novembra 2001 prebehla rekonštrukcia prestupu v stanici, vrátane výmeny prestupných eskalátorov za Schindler a Thyssen.
Manipulačné spojky
Medzi stanicami Vyšehrad – I. P. Pavlova (spojky sa napojujú tesne za stanicou na linke C) a Muzeum – Náměstí Míru (A) sú odbočky pre dve jednokoľajné traťové spojky (A-C a C-A). Zaujímavosťou týchto spojok je, že ak ide vlak z depa na trase C do depa na trase A a naopak, ide bez nutnosti zmeny smeru jazdy a stanovišťa. Rozšírenie traťového tunela medzi Muzeom a Hlavním nádražím nemalo slúžiť pre výstavbu spojky, ale je to pozostatok pôvodného projektu podpovrchovej električky zo 60-tych rokov dvadsiateho storočia. V mieste rozšírenia mala byť vetva podpovrchovej električky na Václavské náměstí. V 90-tych rokoch dvadsiateho storočia boli do vestibulu umiestnené busty projektantov metra v 20. rokoch dvadsiateho storočia: Vladimíra Lista a Bohumila Belada.
Teal’c
Teal'c je fiktívna postava v sci-fi televiznom seriáli Hviezdna brána. Teal'c je Jaffa s veľkou fyzickou silou, rozvahou a ironizujúcimi poznámkami. Bol najprv Apofisovým prvým mužom, neskôr sa stal členom tímu SG-1. Jeho učiteľom bol majster Bra'tac. V tele má symbionta (nedospelého Goa’ulda), ktorý mu zaručuje silu a dlhovekosť. Symbiont v nedospelom štádiu nad ním nemá kontrolu, ale každý Jaffa preto musí vykonávať rituál Kelno'riem (kel nou rím), čo je stav hlkokej meditácie. Postavu hrá herec Christopher Judge.
Jeho postavením bolo spočiatku stáť po boku boha Apofisa ako jeho tzv. prvý muž. V prvej časti SG-1 zradil svojho vládcu, oslobodil väzňov, medzi nimi aj SG-1 tím a ušiel na planétu Zem (Tauri). Po tom, čo Teal'c zradil svojho boha Apofisa (ktorého neskôr nazýval falošným bohom alebo mŕtvym falošným bohom), bol na odporúčanie Jacka O'Neilla prijatý do elitného tímu SG-1.
Pochádza z časti galaxie, ktorú ovládal Goa’uld Cronos. Potom čo bol jeho otec a prvý muž Cronosovej armády zavraždený samotným Cronosom, utiekol aj so svojou rodinou na planétu Chulac a snažil sa stať sa prvým mužom Apofisa, zaprisahaného nepriateľa Cronosa. Teal'c pomstil smrť svojho otca v 4. sérii, časti V dvojitom ohrození a zabil Cronosa. V tejto časti zomiera aj mechanická kópia Teal'c. Taktiež zabil Goa’ulda Tanis, keď sa vracal so svojím tímom cez hviezdnu bránu na zem. Pri odchode sa ešte rozhodol zasiahnuť Tanisovu loď, ktorá padla priamo k hviezdnej bráne. Teal'c o vlások stihol ujsť do brány, ale po výbuchu uviazol pri cestovaní časopriestorom. Zvyšok tímu SG-1 ho napokon za 48 hodín vyslobodilo. Spolu s tímom niekoľkokrát zachránil planétu a výrazne sa zaslúžil o porážku Goa’uldov, replikátorov, či Orájov.
Stargate – Kommando SG-1 Lista över rollfigurer i Stargate
Starý kráľovský palác (Praha)
right|200px|thumb|Najvýznamnejším priestorom v Starom kráľovskom paláci je Vladislavská sála Starý kráľovský palác je renesančná stavba na Pražskom hrade uzatvárajúca východnú stranu jeho III. nádvoria.
Jamníček (prítok Váhu)
Prameň
Pramení v Liptovskej kotline, na podhorí Západných Tatier, v lokalite Radište v nadmorskej výške okolo 830 m n. m.
Starý kráľovský palác (Praha)
História
Pôvodne išlo o románsku stavbu kniežacieho paláca, ktorú začalo knieža Soběslav I. v rámci celkovej prestavby hradu v roku 1135. Palác ako sídlo českých kniežat a kráľov slúžil svojmu účelu až do 16. storočia; od tohto času až do reforiem Jozefa II. sústreďoval ústredné úrady českého štátu. V 18. a 19. storočí sa používal iba príležitostne ku korunovačným slávnostiam a snemom.
Jamníček (prítok Váhu)
Opis toku
Na hornom toku tečie juhozápadným smerom, potom sa stáča na juh a preteká obcou Jamník. Následne sa stáča viac na juhojuhozápad, prerezáva masív Smrečianskej pahorkatiny a mení smer toku na severozápad. Preteká cez Podtureň a pri obci sa v nadmorskej výške 611 m n. m. vlieva do Váhu.
Starý kráľovský palác (Praha)
História
Od roku 1924 v paláci prebiehal systematický výskum a po celkovej rekonštrukcii v 60-tych rokoch 20. storočia boli jeho priestory sprístupnené verejnosti.
Prehliadka paláca
Z predsália sa vstupuje do najvýznamnejšieho priestoru Kráľovského paláca, do Vladislavskej sály. Sála je svojimi úctyhodnými rozmermi - dĺžka 62 metrov, šírka 16 metrov, výška 13 metrov - najväčším uzatvoreným priestorom v celom Česku. Bola vystavaná za panovania kráľa Vladislava II. Jagelovského ako Veľká, Holdovacia sála architektom Benediktom Riedom z Piestingu v rokoch 1493 - 1502.
Bola to veľkolepá prestavba sály Karola IV. s arkierovou kaplnkou, ktorej zvyšky boli odkryté pri neskorších rekonštrukciách. Sála ja zaklenutá rebrovou klenbou zvedenou do pilierov hlboko uchytených v spodných podlažiach. Okná už predstavujú nový, renesančný sloh a sú pravdepodobne dielom niektorej z uhorských sklenárských hút. Nákladná prestavba paláca bola financovaná z výnosov kutnohorských strieborných baní.
V sále sa konali korunovačné hostiny, zasadania snemov (napr. tzv. Svätobartolomejský snem v roku 1547, ktorému predsedal Ferdinand I. Ten na sneme využil svoju prevahu nad českými stavmi k upevneniu osobnej a rodovej moci na úkor stavov a zemských práv), rytierske turnaje a iné významné udalosti. Za Rudolfa II. bola sála miestom konania spoločenských udalostí a usporadúvali sa tu dokonca trhy luxusného tovaru a umeleckých predmetov.
Klenba sály dostala slávnostnú výmaľbu pri príležitosti korunovácií Karola VI. v roku 1723 a Leopolda I. v roku 1791.
Od roku 1918 sa tu konali voľby československého prezidenta. Po oslobodení v roku 1945 bola sála svedkom mnohých rozhodujúcich aktov československých i českých dejín (prijatie Ústavy 9. mája 1948, voľba prvého robotníckeho prezidenta Klementa Gottwalda, prijatie Ústavy v roku 1960 a iné). Okrem toho je Vladislavská sála dejiskom významných výstav a kultúrnych udalostí.
Vpravo s Vladislavskou sálou susedia priestory Ľudovítovho krídla vybudovaného v rokoch 1502 - 1509 Benediktom Riedom v ranorenesančnom slohu, pôvodne ako obytné; po požiari v roku 1541 tu boli umiestnené úrady.
Ďalším susediacim priestorom Vladislavskej sály sú miestnosti Českej kancelárie, kde úradoval český kancelár s miestokancelárom, vrcholné správne orgány Českej koruny. Prvá miestnosť s pôvodným rebrovaním bola kanceláriou nižších úradníkov, druhá slúžila kancelárovi a rade miestodržiteľov. Východným oknom boli 23. mája 1618 vyhodení predstavitelia tzv. katolíckej španielskej strany Jaroslav Bořita z Martniníc a Vilém Svatava z Chlumu spolu so sekretárom. Táto udalosť viedla k vypuknutiu stavovského povstania a tridsaťročnej vojne.
Pôvodným točitým schodiskom sa vystupuje do miestnosti Ríšskej dvornej rady, ktorá tu zasadala v dobe cisára Rudolfa II. Miestnosť sa zapísala do českých dejín i tým, že tu bol vynesený rozsudok komisie proti 27 českým pánom a mešťanom, ktorí boli 21. júna 1621 popravení na Staromestskom námestí.
Tereziánske krídlo postavené ako spojovací trakt medzi Ľudovítovým krídlom a Ústavom šľachtičien slúžilo ako úradovne i na obytné účely. V súčasnosti sa tu usporadúvajú výstavy výtvarného umenia.
left|thumb|230px|Pohľad do SnemovneSnemovňa tvorila súčasť paláca Karola IV. Bola prestavaná súčasne s Vladislavskou sálou Benediktom Riedom okolo roku 1500. Pri požiari v roku 1541 bola veľmi poškodená - ostali iba ohorelé steny, pretože klenba sa zrútila. Po provizóriu v podobe dreveného stropu bola opäť zaklenutá v rokoch 1559 - 1563 Bonifácom Wohlmutom. Snemovňa slúžila od svojho založenia vrcholnému orgánu stredovekého súdnictva - Zemskému súdu, v ktorého činnosti bolo i vedenie tzv. Zemských dosiek, inštitúcie, ktorá bola českým špecifikom. Snemovňa slúžila i stavovským holdom a snemovným jednaniam. Nábytok z 19. storočia svojim usporiadaním pripomína zasadania, ktoré tu prebiehali. Na tróne sedel kráľ, po jeho pravici arcibiskup, za nimi boli rozmiestnené lavice prelátov, najvyšších zemských úradníkov a lavice pre panský a rytiersky stav. Pod oknom sa nachádza pavlač pre predstaviteľov kráľovských miest, ktorých zástupcovia pri jednaniach stáli. Na stenách Snemovne visia potréty členov rodu Habsburgovcov. Dnes Snemovňa slúži pri voľbe prezidenta k podpisu prezidentského sľubu a k slávnostným parlamentným zasadnutiam.
Z Vladislavskej sály sa po schodisku vystupuje do miestností Nových zemských dosiek. V prístavku miestnosti, postavenom v roku 1737 K. I. Dientzennhoferom, bol v rokoch 1838 - 1884 uložený Korunný archív, tzv. svätováclavský, zbierka najdôležitejších listín a kráľovských privilégií, pôvodne umiestnený na hrade Karlštejn. Prechodne tu boli uschovávané i české korunovačné klenoty v čase adaptácie Korunnej komory v svätovítskej katedrále v rokoch 1867 - 1868.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2014
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2014 (skrátene komunálne voľby v roku 2014) boli voľby poslancov zastupiteľstiev a starostov obcí, mestských častí a primátorov miest, uskutočnené 15. novembra 2014. Celoslovenská volebná účasť dosiahla 48,34% voličov. Nezávislí kandidáti získali 1104 mandátov primátorov a starostov, vládnuca strana SMER-SD 847 a na treťom mieste bolo opozičné KDH s 122 zvolenými kandidátmi.
Vo voľbách mal byť použitý nový elektronický systém, ktorý podľa predsedníčky Štatistického úradu Ľudmily Benkovičovej urýchli „spracovanie výsledkov volieb a umožní takisto rýchlejšie generovanie priebežných výsledkov“ vytvorením elektronického registra kandidátov a podávanie elektronických zápisníc.
Pereorky
Pereorky je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 754 obyvateľov.
Untitled Korn album
Untitled Korn album je v poradí ôsmy album americkej metalovej kapely KoЯn, ktorý 27. júla, 2007 vydalo hudobné vydavateľstvo Virgin Records. Štandardná edícia obsahuje 13 skladieb, edícia DeLuxe obsahuje bonusovú nahrávku „Sing Sorrow“.
Tento album nemá nijaký názov. Táto skutočnosť je komentovaná spevákom skupiny, Jonathanom Davisom slovami: "why not just let our fans call it whatever they wanna call it?" ("prečo by sme nemohli nechať našich fanúšikov, nech si ho nazývajú tak ako oni chcú?").
Album je najexperimentálnejším zo všetkých albumov skupiny.
Elysia chlorotica
thumb|Elysia chlorotica Elysia chlorotica je slimák, ktorý prelomil hranicu medzi rastlinami a živočíchmi tak, ako sme ju dosiaľ poznali. Našli ho na pobreží Atlantického oceánu (Kanada a USA).