cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operácia Market Garden
Druhý deň: pondelok 18. september
Ráno nedovolilo nepriaznivé počasie s nízkou hmlou odštartovať britským dopravným lietadlám s posilami. O 9:30 sa z Nijmegenu začali vracať prieskumné jednotky 9. práporu SS aby podporil vojakov bojujúcich v Arnheme. Frostovi vojaci na severnom konci mostu, opevnení okolo nemocnice svätej Alžbety, na nich spustili silnú paľbu a kolónu vozidiel zlikvidovali. Padol aj veliteľ práporu SS-Hauptsturmführer Gräbner. Severný koniec mosta tak zablokovali zničené vozidlá. Posily 1. výsadkovej divízie pri Arnheme sa začali vysadzovať okolo 15:00. Generál Urquart sa osobne vydal s 2. južnostaffordshireským plukom a 11. práporom na pomoc za 1. a 3. práporom, bojujúcimi na západe mesta aby mohol efektívnejšie riadiť postup. Auto s Urquartom a jeho pobočníkom však bolo pri pouličnom boji napadnuté Nemcami. Čo ho prinútila skrývať sa v jednom z domov na okraji Arnhemu bez spojenia s ostatnými jednotkami. 4. prápor, ktorý bol vysadený ako posila divízie sa čoskoro po výsadku dostal pod nepriateľskú paľbu a bol nútený ustúpiť z oblasti zóny výsadku.
Večer sa podarilo jednotkám XXX. zboru dosiahnuť pozície 101. výsadkovej divízie. Keďže bol most pri meste Son zničený, začala urýchlená stavba tzv. Baileyho mostu. 82. divízia sa pokúšala celý deň obsadiť železničný most pri Nijmegene, ale nebola úspešná.
Tretí deň: utorok 19. september
Ráno sa podarilo spojiť vojakom XXX. zboru s 82. výsadkovou divíziou. V priebehu dňa sa britské a americké jednotky zmocnili mosta pri Wijchene.
Štvrtý deň: streda 20. september
náhľad|Nemecké jednotky postupujúce pri Oosterbeeku. Po spojení s Britmi sa 20. septembra Američania odhodlali k odvážnemu útoku na most pri Nijmegene. Na plátenných člnoch časť 504. pluku majora Juliana Cooka prekročila s podporou britského delostrelectva Waalu západne od mostov a podporila tak britské jednotky pri prieniku na mosty. Napriek obsadeniu oboch mostov pri Nijmegene sa čelo XXX. zboru tvorené gardovou tankovou divíziou neodhodlalo k pokračovaniu útoku smerom k Arnhemu a zastavilo postup aby doplnilo sily.
Urquart sa pri Oosterbeeku rozhodol držať obranu s chrbtom otočeným k rieke. V tej dobe mu už zostávalo menej než 4000 mužov z pôvodných 12 000. Pri obranných bojoch sa vyznamenal seržant John Baskeyfield, ktorý napriek zraneniu paľbou svojho 6-librového protitankového kanónu predtým ako padol zničil niekoľko nemeckých obrnených vozidiel. Sitácia Frostových mužov v Arnheme bola kritická. Sám Frost bol ranený črepinou granátu do nohy a vyradený z boja. Jeho miesto zaujal major Frederick Gough. Tomu sa podarilo vyjednať s Nemcami možnosť odsunu britských ranených do nemeckej opatery. Výsadkárom chýbala munícia, potraviny aj lekársky materiál.
Piaty deň: štvrtok 21. september
náhľad|Skupina vyčerpaných britských výsadkárov, ktorých Nemci zajali v Arnheme. Boje v Arnheme pokračovali aj ráno, ale doobeda sa Nemcom podarilo vyčerpané britské výsadkové jednotky zlikvidovať. Otvorenou cestou po moste prenikli nemecké jednotky na juh mesta a rýchlo podporili svoje jednotky, ktoré sa bránili pred útokmi XXX. zboru. Ako prvá prenikla bojová skupina SS Knaust, ktorá napadla XXX. zbor pri Elste.
Aj zvyšky britskej výsadkovej divízie pri Oosterbeeku sa držali z posledných síl. Po nemeckých útokoch bojovej skupiny von Tettau museli nasadiť posledné rezervy, ktorými bol 1. pohraničný pluk. Pluk podnikol útok na Westerbouwingské výšiny, ktoré kontrolovali celú oblasť a vypínali sa priamo nad Heveadorpskou kompou a obcou Driel na druhej strane Rýna. V prípade straty tejto pozície by Nemci mohli kontrolovať celý okolitý terén a zabránili by aj prísunu zásob.
Kvôli problémom s počasím v Británii sa začal výsadok 1. samostatnej poľskej výsadkovej brigády až v poobedňajších hodinách 21. septembra. Dva z troch práporov brigády boli zhodené do zóny južne od Rýna, južne od postavení britskej 1. výsadkovej divízie pri obci Driel. Jednotky sa ešte počas zoskoku dostali do silnej nepriateľskej paľby. Navyše kvôli zlej koordinácii RAF a útokom nemeckých stíhacích lietadiel boli zvyšné zásoby pre brigádu zhodené celkom mimo zóny asi 15 km ďaleko na druhej strane Rýna. Poľská brigáda sama vo veľmi zlej situácii bola jediná jednotka, ktorá mohla pomôcť Britom z 1. výsadkovej divízie. Pri Drieli sa totiž nachádzala kompa, ktorou sa mohli prepraviť na druhú stranu. Tú už však v tej dobe držali Nemci. Poliaci preto museli čakať na príchod člnov.
Šiesty deň: piatok 22. septembra 1944
Nemci intenzívne ostreľovali pozície britských výsadkárov, ale prítomnosť poľskej brigády ich prinútila stiahnuť časť vojsk z útoku proti Urquartovým mužom, v obave pred možnosťou útoku na most v Arnheme z juhu. Medzitým sa podarilo britskej 43. (Wessexskej) divízii spojiť s Poliakmi pri Drieli. Toho istého dňa sa podarilo 35 mužom poľskej brigády prejsť na člnoch pri Heveadorpskej kompe. No ich počet bol príliš malý aby zmenili situáciu na druhej strane rieky. Pokračovali aj boje s nemeckými jednotkami pozdĺž cesty 69, ktorú Američania začali prezývať „Hell’s Highway“.
Koniec operácie: 23. až 26. september
náhľad|StuG 42 podporujúci nemeckú pechotu pri pouličných bojoch v Arnheme. V nasledujúcich dňoch sa Nemci rozhodli skoncovať s predmostím tvoreným zvyškami britských výsadkových jednotiek. Ich útoky sa však podarilo odraziť s pomocou delostrelectva XXX. zboru. Nemci zároveň pokračovali v útokoch na cestu č. 69 a pri Grave a Voghele na čas prerušili spojenie s čelom XXX. zboru. V noci 23. septembra sa podarilo ďalším 200 mužom poľskej brigády preniknúť na severný breh Rýna aby posilnili vyčerpaných Britov. Boje o predmostie sa v tomto období zmenili na mínometné prepady a paľbu ostreľovačov.
24. septembra bolo 1400 ranených, ktorým hrozilo, že budú zaživa pochovaní v pivniciach domov, kde sa skrývali, umožnené vzdať sa Nemcom. Vo večerných hodinách Nemci nasadili proti východnej strane Urquartovho predmostia 15 ťažkých tankov Königstiger. Situácia predmostia sa stávala kritickou. Britských výsadkárov mal posilniť prechod 4. práporu dorsetshireského pluku, ale jednotka sa z člnov vylodila na nesprávnom mieste v postaveniach nemeckých jednotiek. Z 315 mužov sa nakoniec podarilo k obkľúčeným výsadkárom dostať iba 75 mužom. Zvyšok jednotky bol Nemcami zajatý. Po tomto neúspechu vydalo 25. septembra ráno velenie XXX. zboru rozkaz k opusteniu predmostia.
Les Loges-Saulces
Les Loges-Saulces je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Operácia Market Garden
Koniec operácie: 23. až 26. september
Ústupovú operáciu bolo možné uskutočniť iba v nočných hodinách. Jej krycí názov znel operácia Berlin. V priebehu dňa však Nemci napadli Britov na predmostí dvomi bojovými skupinami jednotiek Waffen SS a výrazne zhoršili ich postavenie. V noci o 22. hodine začali britskí a kanadskí ženisti, s pomocou krytia poľskej brigády evakuáciu zostatku 1. výsadkovej divízie. Do nasledujúceho rána sa im podarilo evakuovať 2398 preživších. Tma a dážď ochránili ustupujúce jednotky pred nemeckými pozorovateľmi. Nemecká paľba, ktorá prerušila možnosť pohybu člnov po rieke, napokon ráno prinútila zvyšných 300 mužov na severnom brehu kapitulovať. Z približne 10 600 mužov 1. výsadkovej divízie, ktorí bojovali na severnom brehu Rýna 1485 zahynulo a 6414 padlo do zajatia.
Les Loges-Saulces
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Operácia Market Garden
Dohra
náhľad|Hrob britského výsadkára, ktorý padol pri Arnheme v septembri 1944. Počas operácie Market Garden, Spojenci vysadili viac než 20 000 výsadkárov a 13 500 mužov klzákovej pechoty. Na miesta bojov dopravili 5 200 ton zásob, 1 900 vozidiel a 560 diel. Operácie boli poznačené zlým počasím v Anglicku, ktoré zbrzdili príchod poľských jednotiek ale aj viacerými technickými problémami. Pri svojom postupe k výsadkovým jednotkám v Arnheme prišiel XXX. zbor o asi 1 500 mužov. Len 1. výsadková divízia pri tom stratila asi 7 200 – 7 800 mužov. 82. výsadková divízia stratila ďalších 1 400 a 101. 2 100 mužov. Zahynulo asi 500 holandských civilistov. Neúspech tejto operácie spôsobil, že Spojenci stratili nádej na rýchly prechod Rýna a skoré ukončenie bojov na západnom fronte.
Výška nemeckých strát sa ťažko odhaduje a je pravdepodobne neúplná. Odhady hovoria o 6 400 až 8 000 resp. 9 800 – 13 300 padlých. Niektoré zdroje tiež naznačujú, že Briti mohli počas operácie zajať asi 16 000 Nemcov, no tieto čísla sú rovnako veľmi diskutabilné.
Les Loges-Saulces
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 164 obyvateľov (2009).
Operácia Market Garden
Dohra
Po neúspechu operácie Spojenci rozhodli o dvoch osiach postupu. Pre sprístupnenie prístavu v Antverpách zaútočili na estuárium rieky Šeldy a zaútočili tiež na východ aby zaistili brehy rieky Maasy. Tento útok na nemecké pozície západne od Maasy pri meste Venlo bol pre Spojencov nečakane nákladný. Prebehla tu bitka o Overloon.
Les Loges-Saulces
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Operácia Market Garden
Dohra
Až vo februári 1945 Spojenci počas operácie Veritable postúpili z Groesbeeckých výšin, ktoré obsadili počas operácie Market Garden, do Nemecka. V marci sa im podarilo preniknúť cez Rýn počas operácie Plunder. Pri tejto operácii sa I. kanadskému zboru podarilo Arnhem 14. apríla 1945 po dvoch dňoch bojov oslobodiť. Zvyšky nemeckých síl v západnom Holandsku sa vzdali 5. mája 1945.
4793 1988 RR4
4793 1988 RR4 je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Henri Debehogne 1. septembra 1988.
Lúčka (okres Levoča)
Lúčka je obec na Slovensku v okrese Levoča. Je to pomerne malá obec, ale je viac než 730 rokov stará.
Obec Lúčka sa rozprestiera na južných svahoch Levočských vrchov v doline Lúčanského potoka. Prvýkrát sa spomína v testamente spišského prepošta Mitimíra (Mothmerius) vydaného roku 1273. Prepošt v ňom odkázal zvonárovi na Spišskej Kapitule polovicu svojich úľov, ktoré mal v Lúčke a druhú polovicu odkázal kaplánovi z kaplnky Panny Márie. Listina naznačuje, že územie Lúčky bolo majetkom spišského prepošta a bolo obývané slovanským obyvateľstvom. Obyvatelia Lúčky boli prevažne roľníkmi, živili sa aj drevorubačstvom a tkáčstvom.
Najvýznamnejšou kultúrnou pamiatkou je klasicistický rímskokatolícky kostol zasvätený Panne Márie Ružencovej z r. 1837. Architektúra obce si vo veľkej miere zachovala pôvodné kvality s množstvom objektov ľudovej architektúry. Od roku 1821 obec používala vlastné pečatidlo o priemere 27 mm, ktoré vo svojom poli malo voľne sa vznášajúceho anjela s palmovou ratolesťou v pravej ruke.
They-sous-Vaudemont
They-sous-Vaudemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Richard Stone
Sir John Richard Nicholas Stone (* 30. august 1913 Londýn, Spojené kráľovstvo† 6. december 1991 Cambridge, Spojené kráľovstvo), bol britský ekonóm a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu.
Externé odkazy
Richard Stone na nobelprize.org
Andrea Dettlingová
Andrea Dettlingová (* 19. január 1987, Altendorf, Švajčiarsko) je švajčiarska lyžiarka. Špecializuje sa najmä na kĺzavé disciplíny, zjazd a super-G.
Las Vegas (rozlišovacia stránka)
Las Vegas môže byť:
Rašeliniště v Klozovci
Rašeliniště v Klozovci je prírodná pamiatka ev. č. 1196 neďaleko obce Buková v okrese Prostějov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Zoznam fyzikálnych článkov/Y
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Rašeliniště v Klozovci
Ochrana
Predmetom ochrany je lesné rašelinisko s porastmi rašelinníka a ostríc.
Serpentine Gallery
Serpentine Gallery je umelecká galéria v Kensington Gardens v Londýne. Patrí medzi najobľúbenejšie galérie vo Veľkej Británii a každoročne ju navštívi viac ako 750 000 návštevníkov. Vstup je zadarmo.
Zoznam fyzikálnych článkov/Y
ya
Yard
Sobota
Sobota je podľa niektorých vierovyznaní siedmy deň týždňa, napriek tomu, že väčšina Európy považuje za siedmy deň nedeľu. Pôvod má v. Siedmy deň týždňa sa podľa starozákonného biblického odkazu slávil, keďže Pán Boh to prikázal. Príchodom kresťanstva sa začína sláviť prvý deň týždňa – nedeľa, keďže tento deň vstal Ježiš Kristus zmŕtvych.
Sobota nie je primárne pracovným dňom od roku 1968.
Serpentine Gallery
Popis
Galéria bola založená v roku 1970 a jej priestory sa nachádzajú v klasicistickej budove z roku 1934, ktorá sa nachádza v Kensigtonskej záhrade v západnej časti Londýna. Galéria je pomenovaná podľa neďalekého jazera Serpentine. Na prízemí galérie je stála expozícia od výtvarníka a básnika Iana Hamiltona Finlaya, ktorá je venovaná oficiálnej patrónke galérie Diane, princeznej z Walesu.
Zoznam fyzikálnych článkov/Y
yo
Youngov pokus
Serpentine Gallery
Popis
V roku 1996 pred rekonštrukciou galerijnej budovy pozvala riaditeľka galérie Julie Peyton-Jones umelca Richarda Wilsona, aby využil priestor galérie pre svoju dekonštruktivistickú inštaláciu. Tento radikálny a neformálny prístup vystavenia samotnej deštruovanej budovy predznamenal spôsob prezentácie súčasnej architektúry v mierke 1:1, ktorý sa stal neoddeliteľnou súčasťou profilu galérie, unikátneho v celosvetovom rozsahu.
Zoznam fyzikálnych článkov/Y
yr
Yrjö Väisälä
Serpentine Gallery
Popis
Od roku 2000 galéria každý rok oslovuje známych architektov, ktorí vo Veľkej Británii nikdy predtým nič nerealizovali, aby navrhli konštrukciu letného pavilónu. Pavilóny sú vystavené v záhrade neďaleko galérie v priebehu 3 letných mesiacov a to od júna do augusta. Počas dňa slúžia ako kaviareň a večer sa v nich konajú rôzne prednášky či diskusné fóra. Po skončení výstavy sa tieto dočasné stavby dražia.
4993 Cossard
4993 Cossard je planétka s priemerom 34 km, ktorú objavil Henri Debehogne, G. De Sanctis 11. apríla 1983.
God Was Created
Album ponúka tú najelegantnejšiu kombináciu techniky a nápaditosti. Tento výtvor je v podstate dramatický príbeh o vehementnej interakcii a nenávisti živého a neživého (človek verzus Boh). Dej je zachytený v morbídnych textoch, zastrešený nezameniteľnou atmosférickou hudobnou kulisou. Tú tvoria miestami akustické gitary v sprievode s klávesmi a v hlavnej úlohe sa predstavia temný hlboký growling, drsné gitarové melódie a rytmy za sprievodu rýchlych dynamických bicích.
Piatok
Piatok je jeden zo siedmich dní v týždni, medzi štvrtkom a sobotou. Na Slovensku je to piaty deň v týždni (odporúčané medzinárodnou normou ISO 8601). V niektorých oblastiach sveta sa ráta ako šiesty deň, pretože sa týždeň začína nedeľou. Vo väčšine krajín s päťdňovým pracovným týždňom je piatok posledný pracovný deň pred víkendom. V niektorých krajinách je piatok prvý deň víkendu a nedeľa je prvý pracovný deň. V Saudskej Arábii a Iráne je piatok posledný deň víkendu (v sobotu je prvý pracovný deň). Rovnaká situácia bola v Bahrajne, Spojených arabských emirátoch (SAE) a Kuvajte (od roku 2006 je tam piatok prvý deň víkendu a nedeľa je začiatok pracovného týždňa).
Piatok v náboženstve
Piatok je významný pre islam, pretože je to deň spoločnej týždennej modlitby v mešite. Pre kresťanstvo je piatok dňom smrti Ježiša Krista, preto je to v mnohých cirkvách deň pokánia a pôstu. Kvakeri nazývajú tento deň „šiesty deň“, aby sa tak vyhli pohanskému pôvodu anglického názvu piatku.
Pevná linka
thumb|Telefón na pevnej linke
Dommartin (Rhône)
Dommartin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rivers of Babylon (film)
Pozadie filmu
Slovenská kinematografia prešla od svojho vzniku značnou premenou. Tú najviac ovplyvňovalo postavenie krajiny v rámci zahraničných vzťahov. Po zrušení vedúcej pozície komunistickej strany z roku 1989 sa oblasť filmovej výroby nemusela orientovať len na štátne financie či ideologicky vyhovujúce témy. Témou veľmi príťažlivou sa stala nedávna minulosť – život v socializme a jeho koniec. Podobnou cestou sa vydala aj kniha, neskorší bestseller Petra Pišťanka s názvom Rivers of Babylon. Popularita podnietila vznik filmového scenára, ktorému komisia a rada štátneho fondu Pro Slovakia schválila podporu osem miliónov korún. Vtedajší minister kultúry Dušan Slobodník však odmietol podpísať zmluvu o poskytnutí schválených financií, a tak nakrúcanie oddialil do roku 1994, keď post ministra vystriedal Ľubo Roman. Film napokon vstúpil na plátna až šesť rokov od zakúpenia práv na sfilmovanie románu, teda v roku 1998 a zároveň sa stal najnavštevovanejším titulom v bratislavských kinách, čomu nesporne pomohla aj práve neľahká „cesta na svet“.
Režisér a nakrúcanie
Dĺžka procesu ovplyvnila aj zloženie filmového štábu a to vo vedúcej zložke. Pôvodne bol oslovený režisér Miloslav Luther, ktorý však dostal ponuku nakrúcať rozsiahly televízny projekt Koniec veľkých prázdnin. Namiesto Luthera nastúpil Vladimír Balco. Snímka preň rozhodne nebola debutom. Ten sa radí do obdobia 1981 - 1985, keď mnohí scenáristi a režiséri realizovali svoje prvotiny. Diela napriek podobným podmienkam vzniku nespája nič zásadné, a teda autorov nemožno považovať za generáciu s charakteristickými rysmi tvorby, ako tomu dávnejšie bývalo. Balco pracoval v oblasti filmu už v sedemdesiatych rokoch, no réžiu dokumentárnych filmov dokončil až v roku 1982. Štúdium odboru ho však neodlúčilo od žánrov hraného filmu či krátkometrážnej tvorby (napr. Quo vadis?). V roku 1984 nakrútil hraný debut Uhol pohľadu. Práve v tejto snímke je viditeľných niekoľko aspektov tvorby, ktorou sa neskôr ešte výraznejšie prikláňa k postupom Dušana Trančíka. Prevládajú exteriéry, herca vytláča neherec. Témy sú sociálne angažované, dotýkajú sa eticko-morálnych problémov súčasníkov, pokúšajú sa demaskovať režim, jeho zvrátenosti. V rozhovore o svojom treťom celovečernom hranom filme Postoj sa režisér vyjadruje: „Pri výpovediach o veciach života, myslím tým na svoje filmy, mi herci vadia. Každým svojim filmom sa snažím povedať niečo nové, ojedinelé, prvé. Tak ako každý život človeka je jedinečný, snažím sa o to, aby boli jedinečné aj moje filmy - výpovede o ľuďoch okolo nás.“ Po hranom filme Let asfaltového holuba nastala u Balca osemročná pauza, ktorú ukončil až Rivers of Babylon z roku 1998.
Dej
Rácz je obyčajný chlap z dediny. Chce sa oženiť a založiť si rodinu. Ak však chce splniť základné normy nastavené spoločnosťou musí sa niečoho vzdať. Odchádza preto do mesta na zárobky. Práca v kotolni je vyčerpávajúca, no dobre ohodnotená, dokonca viac, než si kto mohol myslieť. Blíži sa zima, a tak v primárnych potrebách každého človeka sa na prvé miesto tlačí „teplo“. Túto slabinu Rácz objaví, a z poctivej práce sa tak stáva biznis. Ak nemáš a nedáš, nepomôžem. Znie motto kotolníka. Na prvý pohľad bizarná situácia však postupne prerastá do obrovských rozmerov a Rácz ďalej stúpa v hierarchii spoločnosti. Už niet koho by sa bál. Z naivnej frašky vznikne mafia, ovláda všetkých. Vidíme tak už známy obraz – obraz moci v demokratickej krajine. „Možno ste to už zaregistrovali – veľmi rýchlo sa z filmovej postavy mociblaženého a ničoho sa neštítiaceho Rácza stal symbol, ktorý akoby automaticky vhupol do nášho každodenného slovníka.“ Happyend sa teda nekoná, nemôže. Potrestaných by bolo omnoho viac. A práve filmová zložka postáv je diele pomerne netradičná, čím sa vytvára isté ozvláštnenie.
Z dnešného pohľadu
Mnohé filmu dala už predloha. Transformácia literatúry na film však vôbec nie je jednoduchá. Hrozí, že film si z nej ponechá mnoho a vytvorí tým nepresvedčivý dojem, alebo naopak z nej upustí natoľko, že ju možno považovať len za inšpiráciu. Prvý variant sa prejavil najmä v dialógoch, konkrétne v Ráczových replikách, ktoré sú často totožné s románovými. Vety ako „Ja ti ukážem.“ patria s určitosťou do knihy. Naopak to, čomu sa kniha dokázala vyhnúť bol referenčný význam diela. Zatiaľ čo medzititulok vo filme hovorí o jeseni 1989 niekde v strednej Európe, Bratislavu prezrádzajú nezameniteľné budovy akou je napríklad hrad. Čo je zaujímavé na pohľade dnešného diváka? Predstava, že by vznikol podľa plánu, alebo ešte skôr. Stretávame sa v ňom totiž s mnohými dlho filmom skrývanými javmi akými sú prostitúcia, časté vulgarizmy, sex, homosexualita, mrzačenie a pod. Dnešná podoba filmu bola ovplyvnená dobou vzniku. Viditeľná je snaha zobraziť súčasnosť, ako napríklad zapojením popkultúry cez piesne Richarda Müllera. „Navyše divák je pre námet najlepšie fundovaný, je k nemu najcitlivejší a najnemilosrdnejší. Nedá sa mu diviť, pretože dobre pozná život okolo seba, problémy, v ktorých žije. A keď mu chceme ponúknuť film, ktorý skutočnosť ukazuje skreslene a nevierohodne, urazí ho to, zanevrie na film, na tvorcov.“ Mnohé (z vtedajšej súčasnosti) dnes pôsobí veľmi humorne. Vytvára silný dojem fikcie podporovaný tiež častými hyperbolami, ktorý záverečná časť filmu vyvráti. Téma je stále aktuálna a ľahko aplikovateľná v mnohých prípadoch, čo filmu zaručuje serióznosť a atraktívnosť aj pre ďalšie generácie divákov.
Železničná stanica Čadca
Železničná stanica Čadca je hlavná železničná stanica v Čadci.
Nádražie v Čadci patrí medzi významné budovy v bruselskom štýle. Bolo postavené 1967-69 podľa návrhu architekta Josefa Hrejsemnou, autora blízkej a nedávno rekonštruovanej stanice Havířov. Autorom plastík je sochár Miroslav Rybička.
Stanica sa nachádza v severnej časti mesta a tvorí dôležitý dopravný uzol kysuckého regiónu. Vybudovanie Košicko-bohumínskej železnice v roku 1871 vytvorilo dopravné spojenie dovtedy zaostalých Kysúc s priemyselným Ostravskom a Považím. Význam Čadce ešte viac stúpol vybudovaním trate do Poľska v roku 1884 a krátko pred začiatkom prvej svetovej vojny aj otvorením trate do Makova.
Hlavná trať do Bohumína tvorila dôležitú tranzitnú tepnu s medzinárodným významom, preto bola medzi prvými zdvojkoľajnená (1898) aj elektrifikovaná (1963). V súčasnosti po nej prebieha veľká časť osobnej i nákladnej prepravy do Česka i Poľska a trať cez Čadcu patrí medzi najvyťaženejšie na Slovensku.
Koľajisko stanice tvorí spolu 17 dopravných, 5 manipulačných, 7 odstavných a 4 ostatné koľaje. Päť dopravných koľají hlavnej časti stanice má nástupné hrany pre osobnú dopravu (dve ostrovné nástupištia s prístupom cez podchod a jedno pri staničnej budove). Samostatnú časť stanice tvorí takzvané makovské nástupište, odkiaľ odchádzajú vlaky smerom na Makov. Obsahuje dve dopravné koľaje s nástupnými hranami a dve odstavné koľaje. Prechod vlaku do hlavnej časti stanice je možný iba posunom cez žilinské zhlavie.
Trate a doprava
Hlavnou tepnou je trať 127 (Žilina – Čadca – Mosty u Jablunkova). V stanici zastavujú všetky diaľkové vlaky Železničnej spoločnosti Slovensko a spoločností Leo Express a RegioJet na linkách medzi Prahou, Ostravou a Žilinou (prípadne Košicami alebo Zvolenom). V regionálnej doprave premávajú osobné vlaky medzi Čadcou a Žilinou v hodinovom intervale (v špičkách pracovných dní premáva navyše niekoľko posilových vlakov kategórie Os a REX) a osobné vlaky do Mostov u Jablunkova nepravidelne (zväčša podľa potrieb zamestnávateľov v priľahlej časti Českého Sliezska).
Na odbočnej trati 128 (Čadca – Makov) jazdia vlaky v pracovných dňoch každú hodinu (s výnimkou predpoludnia) a cez víkend každé dve hodiny. Na trati 129 (Čadca – Zwardoń) jazdia vlaky prevažne každé dve hodiny (v špičkách pracovných dní každú hodinu, naopak predpoludním s vynechaním niektorých spojov). Väčšina vlakov na trati do Zwardońa sú priame spoje z/do Žiliny.
V nákladnej doprave tvorí Čadca dôležitú pohraničnú prechodovú stanicu medzi Českom a Slovenskom a leží na 6. paneurópskom koridore zo Žiliny k Baltskému moru.
Les Monceaux
Les Monceaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 177 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prvý slíž
Prvý slíž vyšiel na vlastné náklady kapely Horkýže Slíže ako ich prvý neoficiálny demo album v náklade 600 kaziet.
Všetky skladby sa neskôr objavili na iných radových albumoch (V rámci oného, Vo štvorici po opici a Ja chaču tebja). Dňa 2. novembra 2018 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor album v reedícii na CD.
Jozef Wesserle
Jozef Wesserle (iný zápis: Josef Wesserle; ; * 12. marec 1781, Nitrianske Pravno† 1838, Pešť) bol uhorský historik, numizmatik a univerzitný profesor.
Život
Narodil sa v rodine Jána Vesserle a jeho manželky Márie. Vzdelanie získal na školách v Nitrianskom Pravne, Prievidzi, Tate a Stoličnom Belehrade. Filozofiu študoval vo Vacove a štúdiá ukončil na univerzite v Pešti, kde študoval filozofiu a právo.
Neskôr pôsobil v Diakovári ako profesor filozofie, histórie, maďarčiny a literatúry. Od roku 1810 bol riadnym profesorom na Kráľovskej akadémii v Košiciach, v rokoch 18131816 pôsobil v Bratislave a od roku 1817 bol riadnym profesorom na katedre numizmatiky a archeológie na univerzite v Pešti. Od roku 1822 bol dekanom filozofickej fakulty v Pešti.
Zaoberal sa zbieraním rímskych, gréckych a uhorských mincí.
Bimodálny náves
Bimodálny náves čiže podvojný náves je intermodálna prepravná jednotka kombinovanej dopravy. Je to špeciálny cestný náves, ktorý je po uložení na špeciálny železničný podvozok schopný zaradenia do vlaku. Uloženie návesu na podvozky prebieha horizontálne, takže uloženie na podvozok nevyžaduje žeriav. Rozšírený najmä v USA (system Road Railer), v Európe zatiaľ len skúšobne (najnovšie v Rumunsku).
Filep Karma
Filep Jacob Semuel Karma (* 14. august 1959, Jayapura, Indonézia – † 1. november 2022, tamtiež) bol papuánsky aktivista bojujúci za nezávislosť Západnej Papuy.
Narodil sa v rodine úradníkov. Jeho otec, Andreas Karma, pracoval v holandskej koloniálnej správe, taktiež zastával administratívne funkcie po tom, čo Indonézia prevzala kontrolu nad Západnou Papuou (1963). Jeho bratranec, Constant Karma, pôsobil ako zástupca guvernéra Papuy.
Vyštudoval politické vedy na univerzite v meste Surakarta (Solo) v Strednej Jáve. Po skončení štúdií pracoval ako úradník v meste Jayapura. V rokoch 19971998 bol na štipendijnom pobyte v Manile na Filipínach.
Po návrate do Indonézie sa zapojil do hnutia za papuánsku nezávislosť. Podieľal sa na dianí na ostrove Biak v júli 1998. V čase zákroku indonézskej armády bol zranený na nohe (pričom padlo za obeť niekoľko ľudí). 6. júla 1998 bol zatknutý, vo väzení zostal do 3. októbra 1998. V januári 1999 bol odsúdený za vlastizradu na šesť a pol roka, ale sa odvolal proti trestu a bol prepustený z väzenia 20. novembra 1999. 1. decembra 2004, v deň výročia opustenia oblasti Holanďanmi, sa zúčastnil slávnostného vztýčenia vlajky Západnej Papuy. Bol opätovne vyhlásený za zradcu a odsúdený na pätnásť rokov väzenia. Od začiatku svojho pobytu vo väzení výrazne schudol, má zdravotné problémy, je taktiež bitý. Od augusta 2011 sa vzťahuje na neho amnestia, ale odmietol ju využiť.
Dieppe-Est
Dieppe-Est je francúzsky kantón v obvode Dieppe v departemente Seine-Maritime v regióne hornej Normandii. Skladá sa z časti mesta Dieppe a zo 7 obcí.
Valérie Trierweilerová
Valérie Trierweiler, rodená Valérie Massonneau, (* 16. február 1965, Angers, Francúzsko) je francúzska novinárka so špecializáciou na politiku a televízna osobnosť. Je členkou redakcie Paris Match. V rokoch 2005 až 2011 vstúpila do politiky prostredníctvom televízneho vysielania. Vystupovala v politických programoch televízie Direct 8. Svoj život zdieľala s Françoisom Hollandom, prezidentom Francúzskej republiky od 15. mája. 2012 do 9. januára 2014.
Dracé
Dracé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Valérie Trierweilerová
Mladosť a vzdelanie
Narodila sa v Angers]vo štvrti Roseraie ako piata v rodine so šiestimi deťmi. Neskôr sa presťahovali do štvrte s bytmi so zníženým nájomným, tzv. "HLM". Jej otec, celoživotný invalid, zomrel, keď mala 21 rokov. Ako dvanásťročný, už na konci druhej svetovej vojny, stúpil na mínu a prišiel o nohu. Jej starý otec a prastarý otec boli bankármi. Ich banka „Bordier Fils, Massonneau et Cie“ bola v roku 1950 prebratá bankou „Crédit de l'Ouest“. Po smrti Valériinho otca pracovala jej matka ako pokladníčka na mestskom zimnom štadióne.
Valérie Massonneau s úspechom absolvovala vzdelávanie na kolégiu Jean Lurçat a na lýceu Joachim-du-Bellay v Angers. Po maturite v roku 1983 pokračovala v štúdiu na Sorbonne. Tu študovala históriu a politické vedy zároveň s komunikáciou v politike.
Politická kariéra
Po dosiahnutí diplomu v 1988 pracovala pre revue „Profession Politique“. V roku 1989 ju zamestnal Roger Thérond v Paris Match. Tu mala na starosti politické témy a hlavne Socialistickú stranu.
Dracé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Valérie Trierweilerová
Politická kariéra
Od začiatku roka 2005 vystupovala v „televízii Direct 8“ vo vysielaní, kde prezentovala rozhovory s politikmi. Až do roku 2007 uvádzala pravidelné týždenné programy na kanáli „Le Grand 8“, čo boli prvé politické správy Direct 8, spolu s Dominique Souchier.
Dracé
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valérie Trierweilerová
Politická kariéra
Na začiatku 2007 moderovala spolu s Mikaëlom Guedjom týždenník kanála Direct8 nazvaný „Politiquement parlant“. Potom ako uvádzala od marca do októbra 2011 „Portrait de campagne“, začala pracovať v roku 2012 na projekte rozhovorov s osobnosťami šoubiznisu. Tento nový magazín mal spočiatku ťažký rozbeh, no poskytoval zaujímavé predstavenia.
4895 Embla
4895 Embla je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil P. Jensen 13. októbra 1986.
Valérie Trierweilerová
Prezidentská kampaň
Od polovice roka 2005 zdieľala svoj život s Françoisom Hollandom. F. Hollande sa stal 15. mája 2012 24. prezidentom Francúzska a Valérie Trierweiler je prezentovaná ako Prvá dáma Francúzska, hoci svoj vzťah nepotvrdili sobášom. Z dôvodu tohto spoločenského stavu ju americké médiá pri príležitosti prvej cesty prezidenta do USA v máji 2012 prekrstili na "first girlfriend".
Valérie Trierweiler disponovala v Elyzejskom paláci vlastným kabinetom s jedným pridelencom, dvoma sekretárkami a jedným šoférom, riadenými bývalým novinárom Patricom Bianconom. Tento tím bol oveľa menší ako mala Carla Bruni-Sarkozyová. Počas jednej návštevy v škole počas summitu NATO v Chicagu vyhlásila, že má ambíciu stať sa „vyslankyňou rovnosti šancí“.
Publikovala aj jeden fotografický album s titulom ''François Hollande président. 400 jours dans les coulisses d'une victoire'' (François Hollande prezidentom. 400 dní za kulisami víťazstva.)
Dala najavo svoju nezávislosť a pokračovala v Paris Match v publikovaní týždennej literárnej kroniky. 12. júna 2012 v predvečer prezidentskej kampane, niekoľko hodín potom, ako Ségolène Royal oznámila svoju podporu Hollandovi vo voľbách, Trierweiler oznámila na Twitteri svoju podporu inému kandidátovi, Olivierovi Falornimu, socialistickému kandidátovi za Charente-Maritime. Politické kruhy si začali klásť otázky o jej zotrvaní v politike a o jej súkromnom živote. Táto udalosť dostala v médiách meno "Tweetgate". Vyprovokovala napätie medzi určitými členmi Socialistickej strany a priateľkou Françoisa Hollanda a takisto v rodine prezidenta republiky. Jeho syn Thomas Hollande sa vyjadril, že tento tweet zničil "normálny obraz", ktorý vytvoril jeho otec. V septembri toho istého roku vyhlásila Trierweiler, že "c'était une erreur" (to bola chyba) a že to ľutuje (et que le regrette).
Thézey-Saint-Martin
Thézey-Saint-Martin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Valérie Trierweilerová
Prezidentská kampaň
Pokračovala však v účasti na viacerých oficiálnych cerémoniách. François Hollande vyhlásil v jednom interview na prehliadke počas osláv štátneho sviatku 14. júla, kde bola ako doprovod na tribúne aj Trierweiler: "Valérie veut garder son activité professionnelle. Je le comprends. Elle sera présente à mes côtés lorsque le protocole l’exigera, et ce n’est pas très fréquent ." (Valérie si chce ponechať svoju pracovnú činnosť. Chápem to. Bude prítomná po mojom boku, keď to bude vyžadovať protokol a to nebude často.) Špeciálny poradca prezidenta Aquilino Morelle upresnil: " ''Les temps ont changé. Aujourd'hui, nous avons une Première dame qui travaille. Il faut s’adapter. Ne soyons pas plus royaliste que le roi. On peut être journaliste culturel et ne pas interférer avec la politique". (Časy sa zmenili. Dnes máme Prvú dámu, ktorá pracuje. Je treba sa prispôsobiť. Nebuďme kráľovskejší od kráľa. Možno byť novinárom kultúrnej rubriky a neangažovať sa v politike.)
Thézey-Saint-Martin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Valérie Trierweilerová
Prezidentská kampaň
V septembri sa stala vyslankyňou „Nadácie Danielle Mitterandovej“. Tiež oznámila, že odmietla moderovať televízne vysielanie na kanáli D8. Svoje váhanie s výpoveďou vysvetľuje vôľou zachovať si finančnú nezávislosť kvôli výchove svojich troch detí, ktorej náklady spočívajú len na jej pleciach.
Thézey-Saint-Martin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Valérie Trierweilerová
Prezidentská kampaň
Od leta 2013 sa vyvinul jej vzťah s prezidentom do štádia, kedy sa hovorilo, že "ju už viac nič pri ňom nedrží". Nakoniec, 9. januára 2014 prepukol verejný škandál v časopise Closer, ktorý ju z pozície spoločníčky prezidenta odsunul. Do Elyzejského paláca sa už nevrátila.
Súkromný život
Trierweiler je dvakrát vydatá. Prvé manželstvo s priateľom z mladosti bolo bezdetné. V roku 1995 sa Valérie Massonneau vydala za Denisa Trierweilera. Tento bol sekretárom redakcie Paris Match, autorom, prekladateľom, germanistom a špecialistom na filozofa Hansa Blumenberga. Mali spolu tri deti. Rozvodové konanie trvalo od roku 2004 a ukončené bolo v roku 2007. Valérie si ponechala meno bývalého manžela.
Thézey-Saint-Martin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valérie Trierweilerová
Súkromný život
Počnúc rokom 2005 udržiavala vzťah s Françoisom Hollandom, ktorého prvýkrát stretla v rámci svojej profesie politickej novinárky počas volieb v roku 1988. V októbri 2010 obaja zverejnili svoj voľný vzťah.
20. októbra 2011 publikovala komentár k tomu, že podala žalobu na neznámeho páchateľa na parížsku prokuratúru z dôvodu, že bola objektom vyšetrovania zo strany policajnej prefektúry Paríža kvôli svojej minulosti a známostiam. Sekcia Generálnej inšpekcie národnej polície poverená prokuratúrou viesť šetrenie oznámila, že prípad Valérie Trierweiler je omyl a uzavrela prípad bez toho, aby pokračovala v šetrení. Potom, ako sa polícia rozhodla záležitosť uzavrieť, parížska prokuratúra zverila celé vyšetrovanie zamietnuté policajným prefektom Michelom Gaudinom na starosť "Brigade de répression de la délinquance aux personnes (BRDP)" (Brigáde na potláčanie kriminality osôb).
Talianske národné hokejové mužstvo
Talianske národné hokejové mužstvo patrí medzi reprezentačné hokejové mužstvá majstrovstiev sveta. Na majstrovstvách sveta v hokeji 2005 vyhralo „B“ skupinu prvej divízie a postúpilo do najvyššej kategórie majstrovstiev. Zimných olympijských hier 2006 v Turíne sa zúčastnilo kvôli tomu, že bolo ich usporiadateľom. Skončilo na predposlednom 11. mieste. Na MS 2006 splnilo svoj hlavný cieľ a zachránilo sa, keď celkovo obsadilo 14. miesto. Z elitnej top divízie vypadlo na MS 2008. Odvtedy striedavo pôsobí v top divízii a nižších kategóriách.
Memorial Cup
Memorial Cup je vyvrcholením každého súťažného ročníka Canadian Hockey League (CHL), ktorého sa stále zúčastňujú všetci traja víťazi líg (WHL, OHL, QMJHL) a tiež domáci tím. Tento turnaj je v zámori ostro sledovaný a zaraďuje sa k najvýznamnejším športovým podujatiam v Kanade. Zisk Memorial Cupu sa v mládežníckom veku prirovnáva ku Stanley Cupu. Trofej sa udeľuje od roku 1919 a najviackrát ju vybojovali tímy Kamloops Blazers a Oshawa Generals.
Limburčina
Limburčina je skupina germánskych nárečí, resp. podľa niektorých názorov samostatný germánsky jazyk, používaná/používaný v Holandsku, Belgicku a v časti Nemecka, predovšetkým v hraničnej oblasti týchto troch štátov. V Holandsku má štatút regionálneho jazyka a je pod ochranou podľa kapitoly 2 Európskej charty regionálnych a menšinových jazykov.
Don’t Worry, Be Happy
„Don't Worry, Be Happy“ je skladba amerického reggae speváka Bobbyho McFerrina. Bola vydaná v roku 1988 a stala sa prvou a cappella skladbou, ktorá dosiahla 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a na tejto pozícii sa udržala dva týždne. V britskom rebríčku UK Singles Chart dosiahla 2. miesto a udržala sa na tejto pozícii päť týždňov. Počas 31. ročníka odovzdávania cien Grammy získala skladba 3 ceny v kategóriách: Pieseň roka, Nahrávka roka a Najlepší mužský spevácky popový výkon. Názov skladby je prevzatý zo slávneho výroku Mehera Bábu.
Skladba bola zaradená na 31. miesto v zozname 100 Greatest One Hit Wonders of the 80s televízneho kanálu VH1.
Úspech v rebríčkoch
Skladba bola pôvodne vydaná k filmu Kokteil z roku 1988 a pôvodne dosiahla 88. miesto v rebríčku Billboard Hot 100. V tom istom roku bola skladba vydaná znovu a dosiahla 1. miesto dňa 24. septembra 1988. Skladba takisto dosiahla 11. miesto v rebríčku Hot R&B/Hip-Hop Songs a 7. miesto v rebríčku Hot Adult Contemporary Tracks. Skladba bola hitom aj v Spojenom kráľovstve, kde v rebríčku UK Singles Chart dosiahla 2. miesto.
Robert Fogel
Robert Wiliam Fogel (* 1. júl 1926, New York – † 11. jún 2013, Oak Lawn, Illinois ) bol americký ekonóm, historik a vedec. Za svoju vedeckú činnosť získal v roku 1993 Nobelovu cenu. V roku 1944 vyštudoval Stuyvesantskú strednú školu. V štúdiu pokračoval na Cornell University, kde sa špecializoval na históriu a ekonomiku. V roku 1949 sa oženil s Enidou Cassandru Morganovou a mal s ňou dve deti.
Róbert Wiliam Fogel bol prezidentom pobočky Americkej mládeže pre demokraciu (komunistická organizácia). Po promócii v roku 1948 sa stal profesionálnym organizátorom pre Komunistickú stranu USA, neskôr sa však od tohoto svetonázoru odklonil. Navštevoval Kolumbijskú univerzitu, kde v roku 1958 získal magisterský titul. V roku 1964 získal doktorát na Johns Hopkins University, kde neskôr učil (1958 – 1959). V rokoch 1960 – 1965 a 1968 – 1975 učil na Rochesterskej univerzite, v rokoch 1964 – 1975 a 1981 na Chicagskej univerzite. Pôsobil i na Cambridgskej a nakoniec na Harvardovej univerzite v rokoch 1975 – 1981.
Drakov prieliv
Prieliv je pomenovaný podľa prvého Angličana, viceadmirála sira Francisa Drakea, ktorý oboplával svet v rokoch 1577 – 1580. Tento moreplavec a korzár sa ním preplavil v roku 1578.
Dieppe-Ouest
Argueil je francúzsky kantón v obvode Dieppe v departemente Seine-Maritime v regióne hornej Normandii. Skladá sa z časti mesta Dieppe.
Rodolphe M. Vallee
Rodolphe M. Vallee (* 1960, St. Albans, Vermont, USA) je americký politik. Bol piatym veľvyslancom USA na Slovensku.
Rodolphe M. Vallee bol nominovaný na post veľvyslanca USA na Slovensku 21. júna 2005 prezidentom Georgeom Bushom ml.
Referencie
politicalgraveyard.com
Trolejbusová doprava v Brne
Trolejbusová doprava v Brne je trolejbusový systém v Brne prevádzkovaný Dopravným podnikom mesta Brna (DPMB). Je súčasťou brnianskej mestskej hromadnej dopravy a Integrovaného dopravného systému Juhomoravského kraja. Ide o najväčšiu trolejbusovú sieť v Česku, ktorej história siaha do roku 1949. Prevádzková dĺžka tratí, z ktorých jedna vedie aj do susedného mesta Šlapanice, dosahuje, napájacie napätie činí 600 V, zázemie tvoria tri vozovne. K 31. decembru 2017 prevádzkoval DPMB celkom 147 trolejbusov určených pre pravidelnú osobnú dopravu, ktoré počas roka 2017 najazdili celkovo 6,0 miliónov kilometrov a prepravili 44,7 milióna cestujúcich. V roku 2018 bolo v prevádzke celkovo trinásť pravidelných denných liniek, ktoré mali dĺžku, a jedna linka nostalgická.
30. a 40. roky: Prvé projekty a výstavba prvých úsekov
O zavedení trolejbusovej dopravy v meste sa uvažovalo už na konci 30. rokov 20. storočia. Bolo rozhodnuté prepojiť prvou trolejbusovou traťou stred mesta so štvrťou Černá Pole (išlo o úsek, na ktorom začala jazdiť v roku 1930 prvá brnianska autobusová linka). Dokonca bola vypísaná súťaž pre dodanie prvých trolejbusových vozov, ktorá bola ukončená 15. januára 1938. Nakoniec ale vzhľadom na vypuknutie druhej svetovej vojny nie je projekt vôbec realizovaný. Černá Pole bola za vojny s centrom spojená električkovou traťou vedúcou novo prerazenou ulicou (dnešná ulice Milady Horákové).
Po vojne boli úvahy o trolejbusoch v Brne oživené. Bolo navrhnuté šesť tratí, ale projekty týchto úsekov boli o dva roky odložené. Až v roku 1948 boli schválené tri trate (Komárov – Tuřany, Hlavná stanica – Slatina, námestí Červenej armády (dnes konečná Česká) – Královo Pole). Ihneď potom bolo skutočne začaté s výstavbou všetkých úsekov.
Prvýkrát sa cestujúci trolejbusom mohli zviezť 30. júla 1949 na trati od hlavnej stanice do Slatiny na Přemyslova námestí. Ešte na jeseň toho istého roku, 6. novembra, bola otvorená aj druhá linka z vtedajšieho náměstí Rudé armády do Králova Pole (po uliciach Jana Babáka, Dobrovského a Vodova). 31. decembra 1949 bola sprevádzkovaná aj tretiá trať vedúca z Komárova do Turany (slučka pred kostolom). Pre trolejbusy bola vyhradená časť električkovej vozovne v Husoviciach, ktorá sa nachádzala veľmi ďaleko od všetkých troch liniek. Preto bolo nutné postaviť veľké množstvo manipulačných tratí.
50. a 60. roky: Predĺženie prvých tratí a následný útlm
vľavo|náhľad|Jediný trolejbus Škoda 6Tr, ktorý nebol v prevádzke v Brne, ale v Plzni, je teraz majetkom [[Technické muzeum v Brně|TMB]] Pôvodná sieť zostala päť rokov bez zmien (okrem slučky Námestie Červenej armády, ktorá bola už od roku 1950 vedená okolo bloku medzi Brandlova ulicou, Žerotínovým náměstí a náměstí Červenej armády namiesto ulicami Slováková a Veveří). V roku 1954 bol postavený medzimestský úsek zo Slatiny do Šlapanic, na ktorého stavbe sa podieľali aj miestni obyvatelia. O štyri roky neskôr bola dokončená nová električková vozovňa v Medlánkoch (vtedy označovaná ako vozovňa Královo Pole), v ktorej bolo tiež počítané s trolejbusmi. Pre nich bola vyhradená jedna hala. Dôsledkom toho ale tiež vzrástla dĺžka manipulačných tratí. V roku 1959 bola predĺžená aj tuřanská linka od kostola až na koniec zástavby. V roku 1961 prebehla prestavba trati do Králova Pole. V súvislosti s výstavbou tunajšej električkovej trati bola tá trolejbusová preložená; trolejbusy odvtedy jazdí Botanickou, Chodskou, Charvátskou a Srbskou ulicou.
Už v roku 1964 bola trolejbusová časť medláneckej vozovne prenechaná autobusom, všetky trolejbusové vozy boli teda opäť umiestnené vo vozovni husovickej. Do areálu v Medlánkoch ale bolo ponechané trolejové vedenie (zrušené v 1. polovici 70. rokov), pretože tu boli (a dodnes sú) umiestnené ústredné dielne.
V druhej polovici 60. rokov, v období všeobecného útlmu trolejbusových systémov, bola v Brne uzavretá jedna z troch vtedajších tratí. Doprava na Tuřanskej linke bola obmedzovaná už v roku 1967, trolejbusová prevádzka tu bola zrušená o rok neskôr (trolejové vedenie bolo paradoxne znesené až v roku 1972, v čase opätovného rozvoja trolejbusovej dopravy). Dôvodom sa stalo jej nevhodné ukončenie v Komárove a nutnosť prestupu na linky električkovej dopravy. V čase neexistencie priestupného tarifu preto cestujúci radšej jazdili autobusovou linkou, ktorá viedla z Turany po rovnakej trase do Komárova a ďalej do centra mesta.
70. roky: Mohutný rozmach brnianskych trolejbusov
Po období útlmu a pripravovaného (ale neuskutočneného) zrušenia trolejbusov v Brne a ich nahradenia autobusmi sa elektrická nekoľajová trakcia dostala do popredia záujmu dopravného podniku. Na začiatku 70. rokov sa začalo stavať mnohé sídliska a bolo rozhodnuté, že dopravu do týchto oblastí budú zabezpečovať práve trolejbusy. Z malej siete sa tak počas niekoľkých rokov stala jedna z najväčších v vtedajšom Česko-Slovensku.
náhľad|Legendárne trolejbusy typu 9Tr boli do Brna dodávané od roku 1963, väčšina vozov však bola zakúpená v 70. rokoch. Tento voz teraz slúži TMB ako historický exponát
Prvé sídlisko, ktoré bolo obslúžené trolejbusmi, bolo menšie sídlisko Žabovřesky. Pôvodne sem mala viesť električková trať, ale kvôli nedostatku financií dostali prednosť trolejbusy. Novo postavený úsek odbočoval z trate královopolskej na križovatke dnešných ulíc Kounicova – Zahradníková – Nerudova. Nová trať pokračovala ďalej po Kounicova a ulicami Tábor a dnešnou Zborovskou sa dostala do Žabovřesk. Trať viedla po okraji sídliska (na hranici medzi starou a novou zástavbou) po ulici Luční až k ulici Topolky, kde bola umiestnená slučka. Prevádzka tu bola slávnostne začatá v auguste 1971.
Ešte v tom istom roku bola začatá doprava na ďalšej trati do Žabovřesk. Tá odbočovala zo pol roka staršej trate a pokračovala z Kounicova ulice ďalej dnešnými ulicami Jana Babáka, Purkyňovou, Skácelovou a Královopolskou na ulici Vychodilovu v západnej časti sídliska. Na konci tejto ulice bola vystavaná slučka.
O rok neskôr (1972) boli všetky električky z husovickej vozovne (vtedy tu už boli iba historické vozidlá) presunuté do Medlánek, celá vozovňa odvtedy teda slúži už iba trolejbusom.
Na začiatku roka 1974 bol sprevádzkovaný úsek po Řípskej ulici v Slatine pozdĺž nových skladov a podnikov. Trať bola ukončená u slatinskej stanice. Už o niekoľko mesiacov neskôr bol postavený krátky úsek po ulici Tuřanka, ktorý spájal obe slatinské trate. Linka do Šlapanic bola presunutá do Řípskej ulice a pôvodná trať vedúca cez Slatinské náměstí bola zrušená. V roku 1976 bola trať vo Šlapaniciach skrátená o jednu zastávku.
Do Kohoutovic jazdí trolejbusy od konca roka 1975. Nová trať bola postavená v trase Mendlovo náměstí – Hlinky – Antonína Procházky – Libušina třída. Trolejbusy sa otáčali priamo na ceste v blízkosti u ulice Voříšková. Predĺženia sa Kohoutovice dočkali v roku 1979, kedy bola sprevádzkovaná trať až na dnešnú slučku Jírovcova. Zaujímavosťou je, že tento úsek bol postavený už v roku 1978, domy okolo predĺženého úseku ale ešte neboli dokončené, preto zostala trať viac ako rok bez využitia.