cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cardano (platforma)
Ťažba
Ťažba PoS je založená na analýze množstva kryptomeny namiesto počítačového závodu v hardvéri. Konsenzus sa dosiahne všeobecným hlasovaním držiteľov kryptomeny Cardana, ktorí si vyberajú vedúcich slotu na základe podielu každého, kto vlastní Cardano. Začiatkom apríla 2021 spoločnosť Input Output Global (IOG) oznámila, že sieť Cardano je teraz úplne decentralizovaná a že celá výroba blokov v sieti Cardano je teraz výhradnou zodpovednosťou prevádzkovateľov skupiny podielov.
Ján Cibuľa (rómsky funkcionár)
Ján Cibuľa, MUDr. (* 7. január 1932, Klenovec – † 18. august 2013, Bern) bol slovenský lekár rómskeho pôvodu. Spoluzakladateľ Zväzu Cigánov-Rómov na Slovensku, účastník prvého stretnutia Medzinárodnej rómskej únie v Orpingtone. Viedol dvanásťčlennú delegáciu západných a východných Rómov do sídla OSN v New Yorku a bol nominovaný na Nobelovú cenu za mier.
Skorý život
Ján Cibuľa vyštudoval gymnázium v Rimavskej Sobote. Jeho otec bol huslista. V roku 1957 sa stal prvým Rómom vo vtedajšom Československu, ktorý ukončil Lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1968 sa stal spoluzakladateľom Zväzu Cigánov-Rómov.
Pôsobenie v zahraničí
Po odchode Cibuľovej manželky do Rakúska, sa ju neúspešne pokúšal vyhľadať v zahraničí. Napokon emigroval do Švajčiarska. Od roku 1968 praxoval a pôsobil ako lekár v Berne, kde sa stal uznávaným odborníkom.
Medzinárodná rómska únia (International Romani Union – IRU)
Ján Cibuľa sa stretol počas jeho pôsobenia vo Švajčiarsku s predsudkami voči Rómom a začal pracovať na združení rómskych elít Európy. V roku 1971 pomohol zorganizovať stretnutie rómskych elít v Anglickom Orpingtone, ktoré sa stalo prvým stretnutím Medzinárodnej rómskej únie (International Romani Union – IRU). Na tomto stretnutí predstavil program na záchranu rómskeho ľudu a kultúry. V roku 1978 zorganizoval Cibuľa druhý kongres Medzinárodnej rómskej únie v Ženeve. Tento kongres schválil smerovanie a ciele IRU na ďalšie obdobie. Taktiež si kongres zvolil Cibuľu za prezidenta IRU. O rok neskôr Cibuľa financoval a viedol dvanásťčlennú delegáciu západných a východných Rómov Európy do sídla OSN v New Yorku. OSN uznala Rómov za národ a prijala IRU ako medzinárodnú rómsku reprezentatívnu organizáciu. Zároveň pridelili IRU do zoznamu skupín mimovládnych organizácií so štatútom pozorovateľa. Dr. Cibuľa sa stal veľvyslancom IRU v OSN.
V roku 1985 dostal Švajčiarsku Kultúrnu cenu kantónu Bern. Cibuľa vtedy ešte nemal Švajčiarske občianstvo a tak sa stal len druhým cudzincom v histórií, ktorý získal toto ocenenie. Počas socialistického režimu nedovolili československé autority preniknúť informácie o jeho úspechu na územie. Taktiež mohol navštevovať Jána vo Švajčiarsku len jeho otec. Ján Cibuľa písal o rómskej kultúre a zvykoch v periodickej tlači a vystupoval v televíznych diskusiách. Bojoval aj za odškodnenie obetí rómskeho holokaustu.
Návrat domov a ocenenia
Ján Cibuľa sa vrátil domov na vtedajšie územie Československa v roku 1990. Bol zaradený do Príručky slovenskej exilovej kultúry ako významná osobnosť. V roku 1999 dostal ponuku od Českej televízie a produkčnej spoločnosti MEGA Entertaining z Izraela na nakrútenie dokumentárneho filmu o jeho živote. Združenie česko-slovenských Rómov v Kanade Cibuľu v roku 2001 nominovalo na Nobelovú cenu za mier. V roku 2002 mu bola udelená cena za celoživotné úsilie Associazione THEM ROMANO. V roku 2008 dostal od slovenskej vlády ocenenie Cena za ľudskosť. Ku koncu života sa mu postupne zhoršoval zdravotný stav a od roku 2009 sa už pohyboval na invalidnom vozíčku. Ján Cibuľa podľahol ťažkej chorobe 18. augusta v roku 2013 vo svojom dome. Prezidentka Zuzana Čaputová ho ocenila vyznamenaním Rad Ľudovíta Štúra 1. triedy in memoriam.
Maltese Premier League
Sliema Wanderers a Floriana získali titul rekordných 26-krát. Súčasnými šampiónmi sú Ħamrun Spartans, ktorí získali svoj 9. titul v sezóne 2022/2023.
Formát
náhľad|Aktuálny dizajn maltskej Premier League trofeje (2018) Každý tím hrá s každým súperom dvakrát, raz „doma“ a raz „vonku“ (v skutočnosti je označenie doma a vonku len formalita, pretože väčšina klubov nemá svoj štadión). Hrá sa teda celkovo 26 zápasov (od roku 2024 bude súťažiť len 12 klubov tzn. 24 zápasov). Tímy získajú tri body za víťazstvo a jeden bod za remízu. Za prehru sa neprideľujú žiadne body. Klub s najväčším počtom bodov je korunovaný za šampióna ligy. Dva najnižšie umiestnené tímy zostupujú do Challenge League a tím na dvanástom mieste hrá play-off proti tímu na treťom mieste z prvej divízie, pričom víťaz si buď udrží svoje miesto, alebo postúpi do najvyššej ligy.
Víťazi
Celkovo desať klubov vyhralo Maltskú Premier League, vrátane titulov v starej prvej divízii, ktorú v roku 1980 nahradila Premier League. Z víťazov sa traja stali šampiónmi viac ako 20-krát: Sliema Wanderers (26 titulov), Floriana (26 titulov) a Valletta (25 titulov).
Na Malte majú kluby povolené umiestniť zlatú hviezdu nad svoj erb za každých desať vyhraných národných majstrovstiev. Sliema Wanderers, Floriana a Valletta sa môžu pochváliť dvoma zlatými hviezdami a Hibernians majú jednu zlatú hviezdu umiestnenú nad ich erbom na dresoch.
Hieroglyfika
Hieroglyfika môže byť:
Grumman F9F Panther
Grumman F9F Panther bolo americké palubné lietadlo používané na začiatku studenej vojny. Jedno z prvých prúdových lietadiel, ktoré mohlo americké námorníctvo efektívne využívať na operácie z paluby lietadlových lodí. Bola to jednomotorová jednomiestna stíhačka určená na denné operácie.
United States Navy a United States Marine Corps vo veľkej miere využívali tieto stroje počas vojny v Kórei. Ďalším vývojom vznikol z tohto lietadla Grumman F-9 Cougar.
Vznik a vývoj
náhľad|Prototypy XF9F-2 a XF9F-3 Spoločnosť Grumman Aircraft Corporation sa počas druhej svetovej vojny preslávila výrobou legendárnych bojových lietadiel. Išlo o lietadlá s piestovým spaľovacím motorom ako F4F Wildcat, F6F Hellcat a TBF Avenger, ktoré americké námorníctvo používalo na lietadlových lodiach. Na tieto úspechy nadviazala firma Grumman v povojnovom období vývojom stíhacieho lietadla s prúdovým motorom „F9F Panther“.
Na konci druhej svetovej vojny pracovali inžinieri v spoločnosti Grumman Corporation na vývoji dvojmiestnej nočnej stíhačky, ktorá niesla označenie „G-75“. Lietadlo mali poháňať prúdové motory Westinghouse J30, ale keďže tento motor poskytoval ťah iba 13,4 kN, G-75 ich musela mať pod krídlami až štyri. Tento návrh bol predložený aj americkému námorníctvu, ktoré však uprednostnilo projekt XF3D-1 od spoločnosti Douglas, z ktorého neskôr vzišiel "Skyknight". Americký námorný úrad pre letectvo si však ponechal návrh Grummanu ako záložný plán a 11. apríla 1946 udelil tejto spoločnosti zákazku na dva prototypy G-75, ktoré dostali vojenské označenie „XF9F-1“. S postupujúcimi prácami sa ukázalo, že návrh G-75 nebude príliš úspešný. Firma Grumman však pracovala aj na úplne inom koncepte, ktorým bola denná jednomiestna stíhačka „G-79“. Úrad pre letectvo spravil isté byrokratické zmeny a zmluva na G-75 bola upravená tak, aby špecifikácie vyhovovali lietadlu G-79, z ktorého sa mali postaviť tri prototypy.
Dva z prototypov niesli označenie „XF9F-2“ a boli poháňané jedným prúdovým motorom Rolls-Royce „Nene“ namontovaným v trupe. Motor mal radiálny kompresor a ťah 22,3 kN. V tom čase prebiehali snahy o licenčnú výrobu motorov Nene, ktorú mala zabezpečovať americká spoločnosť Pratt & Whitney (tieto motory dostali označenie „J42“). Ale vzhľadom k tomu, že rokovania o licenčných podmienkach sa pretiahli, tretí prototyp s označením „XF9F-3“ získal menej výkonný motor General Electric/Allison J33 s ťahom 20,5 kN.
Prvý prototyp XF9F-2 sa vzniesol k oblohe 21. novembra 1947, pričom na palube sedel skúšobný pilot spoločnosti Grumman Corwin H. "Corky" Meyers. Druhý prototyp vzlietol o päť dní neskôr. Obe lietadlá boli bez výzbroje. V októbri 1948 už prebiehali testy na palube lietadlovej lode, pri ktorých jeden z prototypov havaroval. Nemalo to však žiaden dopad na harmonogram celého programu. Dňa 16. augusta 1948 uskutočnil svoj počiatočný let aj prototyp XF9F-3 poháňaný motorom od firmy Allison.
F9F-2 a F9F-3
náhľad|F9F-2B v Cavanaugh Flight Museum (Addison, Texas) S cieľom rozložiť riziko, objednalo americké námorníctvo spočiatku obe verzie Panthera - 47 kusov F9F-2 a 54 lietadiel F9F-3. Tieto dve verzie sa mali vyrábať súbežne, pričom ich prvé sériovo vyrobené exempláre mali vzlietnuť už v novembri 1948. Avšak v tej dobe sa konečne podarilo rozbehnúť licenčnú výrobu motoru J42 a tak produkcia Panthera s pohonnou jednotkou od firmy Allison stratila zmysel. Všetky F9F-3, ktoré boli medzičasom dokončené, boli následne prestavané na F9F-2.
Dodávky F9F-2 k jednotkám námorníctva sa začali v máji 1949 a celkovo bolo v tejto verzii postavených 564 lietadiel (vrátane prerobených F9F-3). V priebehu výroby sa začali pod krídla montovať závesné body. Spočiatku nimi bolo vybavených asi 50% zo všetkých vyrobených Pantherov a od počiatočnej výrobnej várky lietadiel sa odlišovali označením „F9F-2B“. Neskôr však boli závesné body domontované aj na prvú polovicu vyrobených strojov a všetky lietadlá boli znovu označované ako F9F-2. náhľad|F9F-2B počas letu nad Kóreou v roku 1951 F9F-2 mal celokovovú konštrukciu. Bol to strednoplošník s rovným krídlom. Krídlo malo klapky na nábežnej aj odtokovej hrane. Krídla sa hydraulicky sklápali smerom nahor. Prvých 12 sériovo vyrobených F9F-2 malo klasické ukončenie krídel, ako to vidno aj na prototypoch XF9F-2. Od 13. exempláru mali lietadlá na koncoch krídel namontované prídavné palivové nádrže s objemom 455 litrov. Celkový objem paliva, vrátane vnútorných nádrží, sa tak dostal na 3498 litrov.
Stroj bol vybavený trojbodovým podvozkom, pričom kolesá hlavného podvozku boli pod krídlami a zaťahovali sa smerom k trupu. Záchytný hák bol pod výfukovým systémom.
F9F-2 bol poháňaný prúdovým motorom J42-P-8 so suchým ťahom 22,3 kN (pre zvýšenie ťahu na 25,6 kN používal vstrekovanie vody). Lietadlá z počiatočnej výrobnej várky boli ešte vybavené pohonom J42-P-6, ktorý mal síce rovnaký ťah, ale odlišoval sa zapaľovacím systémom. Nasávanie vzduchu do motora sa nachádzalo v koreňoch krídla.
F9F-4
náhľad|F9F-5 na palube USS Lake Champlain (CVA-39) US Navy sa F9F-2 zapáčila natoľko, požadovala vylepšenú verziu Pantherov. Spočiatku bolo objednaných 73 lietadiel "F9F-4" s prúdovým motorom Allison J33-A-16. Ten mal suchý ťah 27,8 kN a ťah zvýšený vstrekovaním vody dosahoval 30,9 kN. Nová verzia mala tiež trup predĺžený o, čo umožnilo zvýšiť kapacitu paliva na 3801 litrov. Zmeny sa dotkli aj zvislej chvostovej plochy, ktorá bola mierne vyššia. Nosnosť vonkajších závesníkov vzrástla na, pričom lietadlo mohlo niesť celkovo až výzbroje.
Prototyp F9F-4 vznikol úpravou sériovo vyrobenej F9F-2 a prvýkrát vzlietol 5. júla 1950. Celkovo bolo vyrobených 109 lietadiel vo verzii F9F-4. Minimálne jedna letku námornej pechoty sa zúčastnila aj operácií v Kórei. Slabinou týchto lietadiel bol však nespoľahlivý motor Allison, a preto bolo neskôr mnoho z nich prerobených na verziu "F9F-5".
F9F-5
F9F-5 bola v skutočnosti verzia F9F-4 s predĺženým trupom, vyššou zvislou chvostovou plochou a novým motorom J48-P-6. Tento motor bol vylepšeným derivátom prúdového motora Nene, známeho ako Rolls-Royce „Tay“, ktorý Spojené štáty vyrábali na licenciu v spoločnosti Pratt & Whitney. J48-P-6 poskytoval F9F-5 suchý ťah 27,8 kN a ťah zvýšený vstrekovaním vody 31,1 kN.
Okrem toho vzniklo aj 36 prieskumných lietadiel „F9F-5P“. Tie mali namiesto kanónov nainštalované fotografické prístroje. Nos lietadla bol predĺžený o, čím sa celý trup predĺžil na.
Operačné nasadenie
F9F-2 bolo prvým prúdovým lietadlom amerického námorníctva, ktoré bolo nasadené do bojovej operácie. Dňa 3. júla 1950 uskutočnilo nálety na podporu pozemných síl OSN v Kórei. V ten istý deň si Panther pripísal prvý zostrel, keď piloti Ensign E.W. Brown a LTJG L.H. Plog zničili vrtuľové stíhacie lietadlo Jak-9. Prvý zostrel prúdovej stíhačky si nárokoval poručík Tom Amen, keď 9. novembra 1950 zničil MiG-15. Išlo o vôbec prvý zostrel prúdovej stíhačky lietadlom amerického námorníctva. Piloti Pantherov nahlásili ešte štyri alebo päť ďalších zostrelov MiG-15, pričom podľa štatistík nedošlo k žiadnym stratám Pantherov v dôsledku zásahu z MiGu-15. Tieto štatistické údaje však vyvolávajú isté pochybnosti, hlavne keď si uvedomíme, že Panther sa svojimi výkonmi nemohol porovnávať s rýchlejším MiGom-15.
Rímskokatolícka farnosť sv. Jána Nepomuckého v Haniske
náhľad|Farský úrad v Haniske náhľad|Kríž na budove fary '''Rímskokatolícka farnosť sv. Jána Nepomuckého''' v Haniske je farnosťou Košickej arcidiecézy a súčasťou dekanátu Košice – Juh. Farárom je od roku 2008 ThDr. Jozef Ondovčák, PhD. a výpomocný duchovný je PhDr. Imrich Degro, PhD.
Grumman F9F Panther
Špecifikácie (F9F-5 Panther)
náhľad|Pohľad z troch strán na F9F Panther
Rímskokatolícka farnosť sv. Jána Nepomuckého v Haniske
Filiálkami farnosti sú Sokoľany a Bočiar.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o náboženskom živote v Haniske pochádza z rokov 13321337. V pápežských desiatkoch sa uvádza farár Štefan, ktorý zaplatil jeden ferton ako desiatok. V tomto období sa tiež spomína kostol zasvätený blaženému kráľovi Štefanovi. Farár Štefan sa spomína v listinách ešte v roku 1351. Neskôr, v roku 1448, vystupuje v listinách iný farár Štefan. Ďalšia zmienka o farárovi v Haniske je z roku 1514. Vtedy farár Pavol vyhotovil pre križiakov Juraja Dóžu (vodca sedliackeho povstania) kópiu listiny, ktorú nosili so sebou ako doklad na svoju ochranu.
Do 16. storočia nemáme žiadne správy o tom, že by sa náboženský život v obci menil. Obrat nastal, až keď sa v Uhorsku začala šíriť reformácia. Keďže vtedajší obyvatelia Hanisky boli prevažne Maďari, tak sa tu prevažne šírila kalvínska podoba reformácie. Bolo zaužívanou praxou, že náboženská príslušnosť poddaných bola určovaná ich zemepánom. Významnou zmenou v náboženskom živote obyvateľov bolo premiestnenie kostola a fary od kaštieľa do južnej časti obce v roku 1658 palatínom Františkom Wesselýnim. Po porážke Povstanie Imricha Tököliho v r. 1685, ktorý bol zbavený majetku vrátane Hanisky, pripadla obec katolíckym zemepánom. Paradoxom však bolo, že hoci kostol patril katolíkom, obyvatelia boli kalvíni. Ešte z kanonickej vizitácie v 18. storočí sa dozvedáme, že v Haniske boli ľudia kalvínskeho vyznania, ktorí navštevovali katolícke bohoslužby.
Zmena v náboženskom živote obyvateľstva nastala v prvej polovici 18. storočia, keď zemepán Hanisky z dôvodu výrazného poklesu populácie usídlil v obci nových poddaných, ktorí boli Slováci rímskokatolíckeho vyznania. K rekatolizácii prispela najmä rodina baróna Meska, ktorá Hanisku kúpila v roku 1740. V roku 1749 usadili na svojom majetku misiu jezuitov a Haniska sa tak stala stredom rekatolizácie pre celé okolie. Ich pôsobením nebol v Haniske do konca 18. storočia takmer žiaden protestant. Po februárovom prevrate v roku 1948 boli všetky cirkevné pozemky zabrané štátom, kláštor zrušený a kňazi mali obmedzenú činnosť. Po páde režimu sa dňa 30.10. 1994 v Haniske konala po 14 rokoch sviatosť birmovania, ktorú vyslúžil Mons. Alojz Tkáč.
Kláštor v Haniske
náhľad|Kláštor z hora Milosrdné sestry Svätého kríža v Haniske sú súčasťou farského spoločenstva už od roku 1878. Do Hanisky prišli na pozvanie grófky Jakobína Zičiovej, aby viedli dievčenskú ľudovú školu a detský útulok. V súčasnosti je poslaním sestier starostlivosť o staršie a choré spolusestry a o starších a chorých kňazov. Sestry denne pripravujú liturgiu, na ktorej sa zúčastňujú aj miestni farníci, vyučujú na základných školách, nielen v Haniske, venujú sa školskej a farskej katechéze, zúčastňujú sa farských svätých omší pre deti a mládež, pripravujú jasličkové pobožnosti, Dobrú novinu a letné tábory. Vyučujú aj rómske deti z filiálky Sokoľany, ktoré pripravujú na 1. sväté prijímanie.
Farský kostol sv. Jána Nepomuckého v Haniske
náhľad|Kostol spredu v zime Pôvodne pravdepodobne ranogotický kostol z ktorého sa  zachovala len časť lode, v r. 1656 bol kostol značne  prestavaný, v r. 17511764 pristavali bočné kaplnky, novú vežu a nakoniec bol klasicistický upravený. Kostol je jednoloďová baroková stavba s polygonálne ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z roku 1656. Stojí na mieste staršej stredovekej stavby. Úpravami prešiel v rokoch 1751 – 1764, kedy vznikli bočné kaplnky a veža. Interiér je zaklenutý pruskou klenbou. Presbytérium je zaklenuté valenou klenbou s lunetami. Na južnej strane sa nachádza klasicistická kaplnka zo začiatku 19. storočia zaklenutá zrkadlovou klenbou. Veža vystupuje z priečelia vo forme rizalitu. Na bočných stranách priečelia sa nachádzajú niky s barokovými sochami, pravdepodobne od J. A. Kraussa. Má skosené nárožia, členená je pilastrami a ukončená barokovou helmicou. Okná kostola sú polkruhovo ukončené s profilovanými šambránami s klenákmi.
V interiéri sa nachádza nástropná figuralná maľba od V. Smolku z roku 1923. Hlavný oltár je neorenesančný z roku 1934 s obrazom Panny Márie od V. Smolku. Bočné oltáre sú v štýle luiséz z rokov 1838 a 1866. Krstiteľnica je rokoková z polovice 18. storočia. Fasáda kostola je členená pilastrami. Interiér kostola je vyzdobený obrazmi od Ignáca Klimkoviča z roku 1838 - Krst Krista a od A. Stadlera z roku 1866. Od Ignáca Klimkoviča sa v kostole nachádza ešte obraz v bočnej kaplnke Uhorský kráľ Štefan obetuje korunu patrónke Uhorska, z roku 1837. V súčasnosti je oltárny obraz je sv. Jána Nepomuckého z roku 1825 od J. Peskyho. Pod kostolom sa nachádza krypta, kde sú pochovaní významní zemepáni Hanisky, najmä z rodiny Mesko a z rodiny Zičiovci.
Filiálny kostol Ružencovej Panny Márie v Sokoľanoch
Pôvodne barokový kostol bol postavený na  zvyškoch gotického kostola z 13. storočia, nepodarilo sa však zistiť, že kedy. V roku 1760 František Karlai - Jágerský biskup ho vysvätil na úctu Kráľovnej svätého ruženca.
Empírová náhrobná kaplnka grófa Stahremberga v Sokoľanoch
náhľad|Kaplnka v Sokoľanoch Kaplnku vedľa kostola dala postaviť grófka Anna rod. Pankovičová-Glogowská v r. 1838, kde je pochovaná v podzemnej krypte aj s manželom grófom Guido Starenbergom. V kaplnke je niekoľko obrazov z 18. storočia, ktoré pochádzajú z bývalého barokového zariadenia miestneho kostola - Immaculata, Kristus nasycuje zástupy a Ukrižovanie. Priestor kaplnky zdanlivo rozširuje iluzívna nástenná maľba. Nad vchodom je umiestnená mramorová tabuľa s nasledovným maďarským nápisom:
''„Pozemné ostatky grófa Starhemberga, srdca môjho – polovica, tu práchnivejú a moja vďačná hruď vzdúva sa za obetou nezábudky. Krvácajúcim srdcom hľadím na tvoj nemý hrob, slzy mi padajú a moje žalostné volanie sadá k tvojmu studenému prachu Anna Pankovits“.''
V interiéri kaplnky sa nachádzajú tri olejomaľby s motívmi Ukrižovaného, Sedembolestnej Panny Márie a archanjela Gabriela. Kaplnka bola dôkladne opravovaná, tak jej fasáda, ako aj prístupové schody. Interiér bol znovu vymaľovaný.
Filiálny kostol sv. Imricha vyznávača v Bočiari
Počas 2. svetovej vojny bol kostol zničený, ale po vojne bol znovu postavený. Interiér kostola bol maľovaný pravdepodobne v roku 1964. V roku 2007 bola opravená vonkajšej fasáda kostola, ktorá bola financovaná občanmi obce a zo zbierok okolitých obcí. V roku 2008 bola položená dlažba pred kostolom a chodník ku sakristii kostola. Práce vykonali veriaci v obci a dlažbu financoval darca. V roku 2014 bol vymaľovaný interiér kostola s reštaurovaním obrazov po 50 rokoch. Práce boli financované občanmi obce a zo zbierok okolitých obcí a vykonali ich veriaci a maliar s dvoma pomocníkmi, obrazy reštauroval maliar.
Epigón
Epigón môže byť:
Kozorožec kaukazský
Kozorožec kaukazský (iné názvy: kozorožec hruborohý, staršie: tur kaukazský; lat. Capra caucasica) je druh z rodu koza (Capra). Staršie sa zaraďoval ako poddruh kozorožca vrchovského, a to pod názvom Capra ibex caucasica.
V užšom zmysle je kozorožec kaukazský druh, ktorý obýva len západ Veľkého Kaukazu. V širšom zmysle je kozorožec kaukazský druh zahŕňajúci aj kozorožca dagestanského. V rámci kozorožca kaukazského v širšom zmysle zodpovedá kozorožec kaukazský v užšom zmysle poddruhu Capra caucasica caucasica, ktorý sa po slovensky označuje buď rovnako ako druh alebo názvom kozorožec kaukazský [alebo hruborohý] západný.
Tento článok sa zaoberá len kozorožcom kaukazským v užšom zmysle. O kozorožcovi dagestanskom pozri samostatný článok.
Výskyt a počet
Vyskytuje sa v západnej časti Veľkého Kaukazu. Divo žijúca populácia sa odhaduje na 3 000 až 4 000 jedincov.
Poddruhy
Pozri v článku Capra (rod).
Opis
Samce kozorožca kaukazského v kohútiku merajú od 95 do 109 cm a vážia od 65 do 100 kg, dĺžka tela je od 150 do 165 cm. Samice v kohútiku merajú od 78 do 90 cm a vážia od 50 do 60 kg, dĺžka tela je od 120 do 140 cm. Dĺžka chvosta pri oboch pohlaviach je 10 až 14 cm. Samce majú na brade malú briadku.
Obe pohlavia majú rohy, u samcov sú omnoho väčšie. V porovnaní s ostatnými kozorožcami, sú rohy rohy samcov relatívne krátke, ale najhrubšie. Merajú od 66 do 74 cm, vo výnimočných prípadoch až 81 cm. V najširšom mieste sú hrubé 29 až 32 cm, čo môže byť vyše 30% celkovej dĺžky rohu. Každý roh môže vážiť 1,8 kg. Rohy samíc sú tenké a relatívne slabé, ich dĺžka vzácne presahuje 30 cm.
Sfarbenie srsti je hrdzavo šedé až gaštanové, boky sú svetlejšie. Končatiny sú tmavohnedé. Počas zimy je srsť hnedosivá, pri starších jedincoch je ešte svetlejšia. Zhadzovanie zimnej srsti začína v marci a trvá až do polky júna. Zimná srsť rastie od septembra do konca októbra.
Spôsob života a správanie
V lete sa živí hlavne trávami a rôznymi inými rastlinami. Potravu väčšinou konzumuje ráno a večer, počas poludnia odpočíva. Denne dokáže kvôli potrave prejsť vzdialenosť 20 km. V zime sa živí listami kríkov a stromov, ktoré konzumuje počas celého dňa, no nepohrdne ani lišajníkom bradatcom obyčajným či ihličím jedle. Jeho predátormi sú vlky a rysy, podľa niektorých zdrojov možno aj medvede, orly skalné a bradáne žltohlavé. V minulosti boli jednými z najdôležitejších predátorov aj leopardy, ktoré sú však v súčasnosti na Kaukaze veľmi vzácne. Počas leta koexistuje s kamzíkom vrchovským. Je to spoločenský druh tvoriaci stáda, ktorých veľkosť sa počas roka výrazne mení. Od mája do novembra žijú samce vo vyšších polohách a oddelene od samíc a mláďat.
Epigoni
Epigoni alebo Epigóni (gr. epigonoi) môže byť:
Kozorožec kaukazský
Spôsob života a správanie
Obdobie párenia, počas ktorého kozorožce migrujú do nižších polôh, trvá od konca novembra do začiatku januára. Počas tohto obdobia sa stáda miešajú a môžu dosahovať počtu vyše 500 jedincov. Samce zvádzajú agresívne súboje o samice.
Epigoni
Epigóni môže byť aj množné číslo slova epigón.
Kozorožec kaukazský
Spôsob života a správanie
Gravidita trvá od 150 do 160 dní. Samice rodia väčšinou jedno, niekedy aj dve, priemerne 3,5 až 4,2 kg vážiace mláďatá, o ktoré sa starajú bez pomocí samcov. V zajatí sa samice rozmnožujú aj každý rok, čo je v prírode vzácne.
Mláďatá začínajú konzumovať trávu okolo prvého mesiaca, odstavené od mlieka sú však až po troch mesiacoch. Aj keď obe pohlavia pohlavne dospievajú v druhom roku, samce sú pripravené na párenie v štvrtom až piatom roku života. V prírode sa kozorožec kaukazský dožíva približne 10 až 12, vo vzácnych prípadoch 15 až 16 rokov. V zajatí to môže byť až 19 rokov.
Rozšírenie
Vyskytuje sa v Rusku a Gruzínsku.
Obýva alpínske lúky, skalnaté svahy a horské lesy v nadmorských výškach od 800 do 4 200 metrov. Veľkosť areálu rozšírenia je len okolo 4 500 metrov štvorcových, čím patrí k najmenším spomedzi kopytníkov.
Ohrozenie a ochrana
Na červenom zozname IUCN je kozorožec kaukazský zaradený medzi „ohrozené“ druhy. Najväčšími hrozbami sú pytliactvo a konkurencia o potravu s domestikovaným dobytkom. Trend populácie je klesajúci.
Na Slovensku je kozorožec kaukazský chovaný od roku 1977 v bojnickej zoo. Je to nateraz najdlhšie trvajúci kontinuálny chov akéhokoľvek druhu kozorožcov v štátom slovenských zoo.
Have a Nice Day (Stereophonics)
„Have a Nice Day“ je druhý singel waleskej rockovej skupiny Stereophonics z jej tretieho štúdiového albumu Just Enough Education to Perform. Bol vydaný v júni 2001. Dosiahol 5. miesto v rebríčku UK Singles Chart rovnako ako predchádzajúci singel „Mr. Writer“.
Deshaies
Deshaies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Deshaies má rozlohu.
Obyvateľstvo
Deshaies má 4394 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zlatý pohár CONCACAF 2002
Zlatý pohár CONCACAF 2002 bol šiestym ročníkom Zlatého poháru CONCACAF a 16. ročníkom kontinentálnych majstrovstiev. Turnaj sa hral v USA v dňoch od 18. januára do 2. februára 2002. Obhajcom titulu bola 🇨🇦.
Na turnaji sa predstavili aj tímy mimo konfederácie CONCACAF, konkrétne 🇪🇨 zo zóny CONMEBOL a 🇰🇷 z Ázijskej futbalovej konfederácie.
Víťazom turnaja bola 🇺🇸, ktorá vo finále porazila Kostariku 2:0.
Kvalifikované tímy
Na turnaj sa kvalifikovalo 12 tímov.
Finále
Víťazom turnaja sa stala USA.
Kronika velmi pěkná o Janu Žižkovi
Kronika velmi pěkná o Janu Žižkovi, družiníku krále Václava IV. je česky napísaný stručný životopis Jána Žižku od neznámeho autora. Rukopis diela objavil Jaroslav Goll v sedemdesiatych rokoch 19. storočia v saskom Freiberku. Kronika je datovaná do 15. storočia – V. Novotný ju datuje do rokov 14341436, Jan Pekař až na prelom 15. a 16. storočia, iní historici do obdobia vlády Jiřího z Poděbrad. Plný text kroniky je publikovaný na internete, v novodobej češtine vyšiel napríklad v roku 1981.
Obsah
Kronika zachytáva roky 14101424 od vystúpenia majstra Jána Husa, počiatkov husitského hnutia, Žižku ako vodcu vojsk, križiacke výpravy proti husitom až po Žižkou smrť.
Pisieu
Pisieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medvedia výšina
Medvedia výšina je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Nová Bašta, približne juhovýchodne od Fiľakova.
Poloha
Masív sa nachádza na južnom okraji strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Lučenec a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Šiatorská Bukovinka a Nová Bašta. Vrch je situovaný v blízkosti štátnej hranice a najbližšími sídlami sú usadlosti na južnom úbočí v Maďarsku. Zo slovenských sídiel sú východným smerom ležiace Tachty, Večelkov a Nová Bašta, severným Radzovce a severozápadným Šiatorská Bukovinka. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Opis
Medvedia výšina je rozsiahly plochý masív, ktorý okrem východného úpätia klesá len pozvoľne. Západným smerom sa nachádza hrad Šomoška a nad ním vrch Šiator i dominantný Karanč, severným smerom leží Monica  a Dunivá hora , východným Borievka  a Teplý vrch  a južným Salgó. Východné svahy odvodňujú prítoky riečky Gortva do Rimavy, juhozápadné Bukovinský potok do Suchej v povodí Ipľa. Vrcholovou plošinou vedie značený chodník zo Šiatorskej Bukovinky.
Výhľady
Plochý vrchol, navyše pokrytý súvislým lesným porastom, neumožňuje rozhľad. Z lokalít bez vyššej vegetácie je vidieť okolité vrchy Cerovej vrchoviny, ojedinele pri dobrých podmienkach tiež Javorie, Nízke Tatry, Poľanu, Ostrôžky a Stolické vrchy, južným smerom sú viditeľné viaceré horstvá v Maďarsku.
Prístup
Vrcholovou plošinou vedie značený turistický chodník, z veľkej časti kopírujúci hraničnú čiaru.
Patrik Myslovič
Patrik Myslovič (* 28. máj 2001, Turčianske Teplice) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste záložníka v slovenskom klube MŠK Žilina.
MŠK Žilina
Na mládežníckej úrovni začal vo Fomat Martin a neskôr sa presunul do MŠK Žilina. Hrával aj za B-tím v 2. lige. Debut za A-tím absolvoval 23. februára 2019 v zápase proti FK Senica (výhra 1:0).
Svoj prvý gól za klub strelil 20. júna 2020 pri prehre 2:3 so Slovanom Bratislava.
V sezóne 2020/21 sa so Žilinou dostal do finále Slovnaft Cupu no vo finále podľahli Slovanu Bratislava 1:2 po predĺžení.
V jesennej časti Fortuna ligy 2022/23 strelil Myslovič v 18 zápasoch štyri góly a pridal tri asistencie.
Hosťovanie v Aberdeene
Dňa 5. januára 2023 odišiel Myslovič na hosťovanie do škótskeho Aberdeenu s opciou na kúpu. Debutoval 18. januára pri vysokej prehre 0:5 s Heart of Midlothian. Na jar odohral za Aberdeen iba päť zápasov a v júli sa vrátil do Žiliny.
Klubové
''K 19. júlu 2023''
La Désirade
La Désirade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
La Désirade má rozlohu.
Obyvateľstvo
La Désirade má 1583 obyvateľov (2009).
Troll (mytológia)
thumb|Lesný troll Troll je bájna postava severskej mytológie. Ich predok bol obor Ymi. Trollovia sídlili na okraji ľudského sveta a živili sa lovom rýb v mori.
Malí trollovia žili v blízkosti ľudí, ktorí im prinášali malé obete, aby si ich naklonili.
Vo svojich dielach ich spomína napríklad John Ronald Reuel Tolkien, Terry Pratchett či Henrik Ibsen.
Horní náměstí (Olomouc)
Horní náměstí (Horné námestie) je najvýznamnejšie námestie v štatutárnom meste Olomouci. Nachádza sa priamo v historickom jadre mesta, v miestnej časti Olomouc-město a je tak súčasťou olomouckej mestskej pamiatkovej rezervácie.
Nachádza sa tam 32,2 metra vysoký stĺp Najsvätejšej Trojice zapísaný medzi lokality svetového dedičtva UNESCO, radnica (magistrát) s orlojom, Edelmannov palác, Petrášov palác, Salmov palác, Moravské divadlo, Krajinská lekáreň, tri fontány a Dom U Čierneho psa a i.
História
Horní náměstí je považované za pomyselný stred a centrum celého mesta. Námestie vzniklo vysušením pôvodného močiara na počiatku 13. storočia. Prvá písomná zmienka o námestí pochádza z roku 1261, keď kráľ Přemysl Otakar II. dal súhlas na vybudovanie trhoviska, na ktorého mieste bola neskôr postavená radnica. V časoch stredoveku si tu bohatí mešťania a šľachtici budovali domy, vďaka čomu význam námestia stúpal. V období baroka tu bol vybudovaný nie len majestátny stĺp Najvätejšej Trojice s kaplnkou od Václava Rendera, ktorý nemá obdoby nielen v českých krajinách, ale i vo svete, ale boli tu postavené aj tri cenné mestské fontány. Roku 1899 bola cez námestie postavená električková trať od hlavnej stanice na Novú Ulicu, ktorá bola mimo námestia presunutá v roku 1954.
V čase prvej Československej republiky a tesne po druhej svetovej vojne sa námestie nazývalo Masarykovo.
Plan
Plan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Horní náměstí (Olomouc)
História
Zatiaľ posledná rekonštrukcia námestia prebehla medzi rokmi 1998 až 2001, keď bolo námestie predláždené, bol osadený nový mobiliár (t.j. lavičky, osvetlenie, koše), bola postavená nová Ariónova fotnána a pred orlojom bol umiestnený plastický model centra mesta Olomouca. Túto rekonštrukciu prijala časť obyvateľstva s rozpakmi, no odborníci sa k nej stavali väčšinou kladne.
Plan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Africký pohár národov 2006
Africký pohár národov 2006 bol 25. ročníkom Afrického poháru národov medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy pod hlavičkou Konfederácie afrického futbalu. Turnaj sa hral v Egypte od 20. januára do 10. februára 2006. Obhajcom titulu bolo 🇹🇳.
Víťazom turnaja sa stal 🇪🇬, ktorý vo finále zdolal 🇨🇮. Na treťom mieste skončila 🇳🇬.
Juraj Hilvert
Ing. Juraj Hilvert (* 23. apríla 1937, Bátovce) je slovenský motoristický publicista, novinár a pedagóg.
Zo života
Rodina žila v Bátovciach do roku 1947. V roku 1947 sa presťahovali do Levíc. V Leviciach sa učil v meštianke. Po absolvovaní štúdia na meštianke začal študovať na Strednej priemyselnej škole strojníckej a elektrotechnickej v Komárne. Po absolvovaní štúdia v Komárne išiel študovať na Strojnícku fakultu SVŠT (Slovenská vysoká škola technická v Bratislave). Vysokú školu absolvoval ako diplomovaný inžinier v odbore so špecializáciou stavba lodí. Po ukončení štúdií išiel pracovať do Československej plavby dunajskej (ČSPD).
Na konci šesťdesiatych a začiatkom sedemdesiatych rokov pôsobil na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Bratislave. Vyučoval odbor strojárstvo . Na tejto škole pôsobil sedem rokov. Okrem vyučovania tu viedol aj motoristický krúžok. Vyučoval aj na Strednej priemyselnej škole dopravnej v Bratislave.
Články
zoznam článkov nie je úplný
Štadión Lokomotívy
Štadión Lokomotíva je viacúčelový štadión v Košiciach. V súčasnosti sa používa hlavne na futbalové zápasy. Štadión má kapacitu 10 787 osôb a bol postavený v roku 1959. Intenzita osvetlenia štadióna je 1200 luxov. Leží v nadmorskej výške 219 m.n.m.
História
Štadión sa nachádza v košickej časti mesta zvanej Čermeľ. Od jeho založenia sa prevažne využíva na futbalové zápasy. Na štadióne sa nachádza 10 787 (8 787 sediacich) miest pre divákov a bol otvorený 15. augusta 1959. Na štadióne pôsobili kluby ako FC Lokomotíva Košice (1970 – 1997), 1. FC Košice (1997 – 2004), FC VSS Košice (2005 – 2017). Od roku 2017 na štadióne pôsobý nový futbalový klub Košíc, pôsobiaci v Tipos III. Lige Východ, s názvom FC Košice. Na štadióne si pár zápasov zahralo aj Slovenské národné futbalové mužstvo. Štadión nespĺňa kritériá UEFA pre medzinárodné podujatia. V súčasnosti však už priebeha výstavba nového Košického futbalového štadióna na mieste bývalého košického Blšáku.
Medzinárodné stretnutia
Štadión Lokomotíva hostil len jeden priateľský a jeden súťažný zápas Slovenského národného futbalového mužstva. Prvý bol proti Fínsku a uskutočnil sa 19. augusta 1998 skončil 0 – 0, rozhodcom bol Miroslav Liba a zápas videlo 3 220 divákov. V druhom si zmeralo slovenské mužstvo sily z Azerbajžanom a vyhralo 3 – 0. Zápas bol kvalifikáciou na UEFA Euro 2000, a uskutočnil sa 5. septembra 1998. Rozhodcom bol Ír Alan Snoddy a zápas si pozrelo 3 243 divákov.
Le Gosier
Le Gosier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Le Gosier má rozlohu.
Obyvateľstvo
Le Gosier má 26550 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Sesterské spoločenstvo Milosrdných sestier Svätého kríža v Haniske
náhľad|Kláštor z vonku náhľad|Dvor kláštora náhľad|Kaplnka v kláštore Sesterské spoločenstvo v Haniske pri Košiciach vzniklo ako tretie pôsobisko Milosrdných sestier Svätého kríža na Slovensku a je súčasťou farského spoločenstva sv. Jána Nepomuckého v Haniske.
Poslanie spoločenstva
V súčasnosti je poslaním sestier starostlivosť o staršie a choré spolusestry a o starších a chorých kňazov. Sestry vyučujú na základných školách, nielen v Haniske, venujú sa školskej a farskej katechéze, zúčastňujú sa farských svätých omší pre deti a mládež, pripravujú jasličkové pobožnosti, Dobrú novinu a letné tábory. Vyučujú aj rómske deti z filiálky Sokoľany, ktoré pripravujú na 1. sväté prijímanie.
Sestry v kláštore denne pripravujú liturgiu, ktorá sa slúži v kaplnke sv. Jozefa, a na ktorej sa zúčastňujú aj miestni farníci. Sestry slúžia vo farnosti Haniska aj ako mimoriadne rozdávateľky svätého prijímania a prinášajú Eucharistiu chorým veriacim. V kláštore v Haniske sú uložené relikvie blahoslavenej sestry Zdenky Schelingovej, a k tejto príležitosti sestry pravidelne organizujú adorácie a stretnutia pre miestnych farníkov. Apoštolátom sestier pôsobiacich v tomto spoločenstve je predovšetkým život modlitby a utrpenia.
Pre celú Slovenskú provinciu je Haniska historickým miestom, pretože ju dvakrát navštívila spoluzakladateľka Milosrdných sestier Svätého kríža blahoslavená Matka Mária Terézia Schererová zo Švajčiarska.
Vznik kláštora v Haniske a Zičiovci
V roku 1878 grófka Jakobína Zičiová, manželka veľkostatkára Rudolfa Zičiho (Zichyho), požiadala vedenie Moravskej provincie o tri sestry a založila v Haniske kláštor. Chcela, aby viedli dievčenskú ľudovú školu a detský útulok.
Jej žiadosti bolo vyhovené, a tak dňa 8. októbra 1878 prišli do Hanisky prvé tri sestry. Vďaka Zičiovcom tu našli pre svoju činnosť výborne podmienky. Po dievčenskej škole neskôr pribudol chudobinec, nemocnica a malý penzionát. V roku 1882 bola zriadená v kláštore druhá učebňa, v roku 1900 bola druhá miestnosť pre opatrovňu a v roku 1909 tretia učebňa pre ľudovú dievčenskú školu. Vyučovanie chlapcov sa realizovalo osobitne. V základnej škole v Haniske, ktorá bola v tom čase cirkevná, boli dve chlapčenské triedy, tri dievčenské triedy a opatrovňa. Študovalo tam 264 žiakov a 96 malých detí, ktoré boli zverené do opatery sestier. V priebehu rokov sa v škole vystriedalo mnoho sestier Svätého kríža slovenskej i maďarskej národnosti.
Vznik Prvej česko-slovenskej republiky
Vznik Prvej česko-slovenskej republiky 29. októbra 1918 priniesol zmenu v živote obyvateľov obce Haniska a rovnako aj v živote rehoľných sestier. Boj o východne Slovensko, ale vtedy ešte neskončil. V Maďarsku sa 21. marca 1919 dostala k moci komunistická strana, ktorá vytvorila Maďarskú republiku rád s diktatúrou proletariátu. Jej Červená armáda prenikla až na územia Slovenska, čo malo za následok vyhlásenie Slovenskej republiky rád 16. júna 1919 a diktatúry na území Slovenska.
Maďarská Červená armáda 5. júna 1919 obsadila Košice a jeho okolie, vrátane Hanisky a na sviatok sv. Petra a Pavla 29. júna 1919 chceli členovia direktíva za komunistov vyhnať rehoľné sestry z kláštora, ktoré tu pôsobili vtedy už 42 rokov. Ich plán však nevyšiel, keďže večer nastal ústup Červenej armády. Česko-slovenské vojská znova obsadili celú oblasť a nastali pokojné časy. V roku 1919 sa komunisti pokúsili prvý krát vyhnať rehoľné sestry z Hanisky, no vtedy sa im to nepodarilo.
Komunistický režim v Československu
Dňa 29. augusta 1950 sa v Československu odohrala Akcia R (Rehoľníčky). Bol to začiatok naplánovanej likvidácie ženských reholí na Slovensku. Sestry sv. Kríža, ktoré pôsobili v Haniske boli už 30. augusta 1950 násilne vyvezené do provinciálneho domu v Podunajských Biskupiciach. Akcia sa začala o 10. hodine doobeda, kedy pred kláštor prišlo zakryté nákladné auto a vystúpilo desať ozbrojených mužov. Pred kláštorom sa zišiel aj veľký zástup obyvateľov obce a niektorí boli aj zaistení a prepustili ich až po vyvezení sestier. Túto udalosť zaznamenáva aj farská kronika. Milosrdné sestry sv. Kríža sa do Hanisky vrátili až po roku 1989.
Udalosti po Nežnej revolúcii
Činnosť v Haniske sa čiastočne obnovila v roku 1991 po navrátení kláštora štátom, ktorý bolo treba úplne zrekonštruovať. Jedna sestra dohliadala na stavbu, ďalšia vyučovala náboženstvo, učila deti hrať na hudobných nástrojoch a tiež sa venovala paramentike.
Najväčším poslaním sestier však bolo svojím životom svedčiť a modlitbami podporovať farské spoločenstvo v Haniske. Do obnoveného kláštora sa sestry začali sťahovať v novembri 1993. Hlavným poslaním sestier bola starostlivosť o kňazov na dôchodku a katechéza mládeže. V priebehu niekoľkých rokov sestry v Haniske doopatrovali a odprevadili na večnosť viacerých kňazov. Kláštor slúži aj ako katechetické a mládežnícke stredisko.
Parthenopaios
Parthenopaios (Parthenopaios), ) je v gréckej mytológii syn kalydónského kráľa Meleagra (alebo Meilanióna, alebo podľa inej verzie Talaa a Lysimachy ) a jeho manželky arkádskej lovkyne Atalanty, jeden zo siedmich vojvodcov z vojny Siedmi proti Tébam.
Na Parthenopaia zhodil z mestských hradieb tébsky obranca Periklymenos obrovský balvan, ktorý ho usmrtil.
O desať rokov neskôr však potomkovia padlých veliteľov, aby svojich otcov pomstili, znova zaútočili na Téby a tentoraz ich takmer bez strát dobyli. Medzi útočníkmi bol aj Parthenopaiov syn Promachos.
Poisat
Poisat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Theléma
Theléma je ezoterické a magické náboženstvo či duchovná filozofia založená Aleisterom Crowleym (1875–1947) začiatkom 20. storočia.[1] Jej jadro tvoria Sväté knihy thelémske, z ktorých prvou a najvýznamnejšou je Kniha Zákona, tiež známa ako Liber AL vel Legis, ktorú Crowley napísal počas mystickej skúsenosti, ktorú mal v Káhire v apríli roku 1904.[2] náhľad|Unikurzálny hexagram s hore mieriacim kvetom s piatimi lupeňmi. Symbol thelémskeho hnutia. Slovo „theléma“ vychádza z podstatného mena θέλημα, ktoré v starogréckom dialekte koiné znamená „vôľa“; odvodzuje sa od slovesa θέλω (thélo), „chcieť, byť (niekoho) vôľou“. Prívrženci thelémy sa nazývajú thelémiti.[3]
Základnými princípmi thelémy sú:
Theléma mala a má zásadný vplyv na mnohé nové náboženské a duchovné hnutia vrátane wiccy, chaos mágie a viacerých vetiev novopohanstva.
Existuje niekoľko organizácií založených na učení thelémy, pričom najprominentnejšími sú A∴A∴, Ordo Templi Orientis a Ecclesia Gnostica Catholica.
Definícia
Starogrécke slovo thelema (θέλημα) na jednej strane označuje „žiadostivú vôľu: túžbu, a to niekedy aj sexuálnu“,[12] na druhej bežne označuje vôľu Božiu.[13] Ojedinele sa používa v spojitosti s vôľu človeka,[14] výnimočne aj v spojitosti s vôľou diabla.[15] V obvyklých starogréckych textoch sa slovo thelema vyskytuje iba vzácne (obvyklé starogrécke slovo označujúce vôľu je βουλή, boule), avšak hojne sa používalo v Septuaginte práve v súvislosti s vôľou Božou.[16]
Predchodcovia
Theléma nadväzuje predovšetkým na tradíciu západného hermetizmu a ezoterizmu (kabala, rozenkruciánstvo atď.), gnosticizmu, novoplatonizmu, staroegyptského náboženstva, antických mystérií, slobodomurárstva, ale aj východných náboženstiev, kde preberá prvky najmä z jógy, budhizmu, mystického islamu, taoizmu a tantry.[17]
Špecifickým predchodcom thelémy bol François Rabelais, ktorý vo svojom románe Gargantua  vykreslil „opátstvo Thelémy“, v ktorom vládne jediný zákon: „Rob, čo ty chceš.“[18]
Ezoterizmus
Ezoterizmus thelémy možno chápať tak, že podstata duchovnej či metafyzickej reality existuje nezávisle na náboženstvách, ktoré sú len rôznymi pokusmi o uchopenie tejto podstaty a ktoré jej môžu nanajvýš udeliť formu v prežívaní človeka.[19] Zbožštenie a absolutizácia tejto „pravdy“, partikulárnych záverov konkrétneho náboženstva, sa potom považuje za ezoterizmu protikladný exoterizmus. Sebastián Jahič píše: „Esoterismus interpretuje exoterní nauky nikoli jako ‚omyly‘ či ‚hereze‘, nýbrž jako ‚částečné pravdy‘, jež jsou platné na jistém stupni odhalování širší a hlubší univerzální ‚pravdy‘.“[20]
Tento princíp je v Svätých knihách thelémskych vyjadrený nasledovne: „Všetky slová sú sväté a všetci proroci pravdiví; až na to, že chápu len málo.“[21] „Náboženstvá sveta sú len symboly a závoje Absolútnej Pravdy. Takisto sú aj filozofie. Pre adepta, zrúceho tieto veci zhora, je ničotné voliť medzi Budhom a Mohamedom, medzi Ateizmom a Teizmom [sic].“[22]
Kniha Zákona a ostatné Sväté knihy thelémske
Crowley sa v marci a apríli roku 1904 spolu s manželkou Rose nachádzal v Káhire. Zažili tu sériu duchovných zážitkov, na základe ktorých dospeli k presvedčeniu, že v deň jarnej rovnodennosti v roku 1904 sa začal Nový eón alebo nový vek, v ktorom bude pre ľudstvo platiť nový duchovný zákon.[25] Následne v dňoch 8.–10. apríla Crowley napísal krátky „inšpirovaný“ text známy ako Kniha Zákona, ktorá sa neskôr stala základom učenia thelémy. Crowley tvrdil, že mu text nadiktovala netelesná entita menom Aiwass, ktorá tlmočila slová božstiev menom Nuit, Hadit a Ra-Hoor-Khuit, z ktorých každé komunikovalo jednu kapitolu Knihy Zákona. Komunikácia trvala každý deň od poludnia do jednej hodiny poobednej, každý deň bola napísaná jedna kapitola.[26]
Neskôr v rokoch 1907 až 1911 Crowley napísal niekoľko ďalších krátkych Svätých kníh thelémskych, ktoré ďalej rozvíjajú princípy Knihy Zákona.[27]
Posledný svätý text, ktorý napísal, bol v roku 1925 krátky komentár ku Knihe Zákona, tzv. Tuniský komentár, ktorý sa v súčasnosti pripája na jej záver.[28]
Viacerí neskorší thelémiti sa pokúsili nadviazať spojenie so zdrojom Crowleyho zjavení a napísať ďalšie sväté spisy. Žiadny z týchto neskorších pokusov však nie je thelémitmi vo všeobecnosti uznávaný, hoci niektoré skupiny sa k niektorým z týchto „apokryfov“ hlásia.[29]
Najznámejším z týchto neskorších inšpirovaných textov je Liber 49: Kniha Babalon, ktorú napísal Jack Parsons 28. februára 1946 v Mohavskej púšti v Kalifornii.[30]
Nový eón
Jednou zo základných téz thelémy je, že v deň jarnej rovnodennosti roku 1904 nastal Nový eón (alebo „aeon“), nový vek, v ktorom sa ľudstvo bude vedome či nevedome riadiť novým duchovným zákonom.[31] Nový eón je zároveň známy ako eón Hóra, tj. egyptského boha menom Hórus. Tomuto eónu predchádzal eón Osirida, Otca a patriarchátu, a ešte predtým Isidy, Matky a matriarchátu. Eón Osirida je zároveň označovaný ako „Starý eón“, ktorému vládol „umierajúci boh“ a „boh otrokov“. Eón Hóra, známy aj ako eón Dieťaťa, prekonáva dva predchádzajúce eóny, pričom zároveň je ich syntézou a uzmieruje v sebe ich protikladnosť. Dieťa je tu jednak symbolom slobody a kreatívneho rastu, jednak je plodom lásky jeho rodičov, ktorá je v theléme špecifickým mystériom.[32]
Eón Hóra má v ďalekej budúcnosti prenechať miesto eónu Maat, bohyne spravodlivosti.[33]