cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Politický systém Spojeného kráľovstva
Panovník
Hlavným predstaviteľom štátu a zdrojom výkonnej, zákonodarnej a súdnej moci v Spojenom kráľovstve je britský panovník, v súčasnosti kráľ Karol III. Od prijatia zákona o deklarácii práv, ktorá definovala zvrchovanosť parlamentu, sú jej právomoci obmedzené (English Bill of Rights 1689, zákon prijatý parlamentom roku 1689 definuje niektoré základné práva občanov - napríklad právo na odovzdanie petície panovníkovi, právo nosiť zbraň pre svoju obranu a definície niektorých prípadov, kedy musí panovník požiadať o súhlas parlament). Panovník je ale stále považovaný za zvrchovanú osobu.
Panovník má formálne veľa právomocí, vrátane práva vybrať za premiéra akéhokoľvek britského občana a kedykoľvek zvolať alebo rozpustiť parlament. Napriek tomu v súlade so zvykovým právom (Spojené kráľovstvo nemá písanú ústavu ) panovník poveruje zostavením kabinetu predsedu strany s najväčším zastúpením v dolnej komore parlamentu a parlament rozpúšťa na odporúčanie predsedu vlády. Panovník má tiež právo odmietnuť udeliť kráľovský súhlas so zákonom hoci táto skutočnosť je v modernej histórii nepravdepodobná. Ďalšie práva ako vymenovanie ministrov alebo vyhlásenie vojny sú realizované premiérom a vládou s následným formálnym súhlasom panovníka.
V súčasnosti sú práva panovníka skôr ceremoniálne. Napriek tomu má panovník tri základné práva - právo byť konzultovaný, odporučiť a varovať. Dôsledkom tejto skutočnosti sú pravidelné stretnutia premiéra s panovníkom, konané raz za týždeň. Panovník je aj vrchným veliteľom ozbrojených síl, ktorému príslušníci vojská prisahajú vernosť.
Výkonná moc
vpravo|náhľad| Downing Street - sídlo premiéra Výkonná moc je realizovaná vládou (Her / His Majesty 's Government). Panovník poverí zostavením kabinetu väčšinou predsedu najsilnejšej strany v dolnej komore parlamentu. Ten musí byť podľa zvyklostí členom Dolnej snemovne. Premiér potom navrhne jednotlivých ministrov, ktorí tvoria vládu, a sú politickými vedúcimi jednotlivých ministerstiev. Vládu tradične tvorí asi 22 ministrov, z ktorých každý musí byť podľa zvyklostí členom Dolnej snemovne alebo Snemovne lordov.
Podobne ako v iných podobných systémoch (tzv. Westminsterský systém ) sú členovia vlády volení z členov parlamentu, ktorému je vláda zodpovedná. Vláda síce nepotrebuje formálne získavať dôveru parlamentu ako napríklad v Česku, no ak je jej vyslovená nedôvera, dochádza k automatickému rozpusteniu dolnej snemovne a predčasným voľbám (negatívny parlamentarizmus). Vo Veľkej Británii bola naposledy vyslovená nedôvera v roku 1979, a to premiérovi (Labouristi), a to o jediný hlas. Nasledujúce voľby vyhrali Konzervatívci pod vedením Margaret Thatcherovej.
Vláda je tvorená niekoľkými ministerstvami, ktoré sú vedené jednotlivými ministrami. Niektoré z nich zodpovedajú za agendu, ktorá im bola zverená iba na území Anglicka. Správa pre územie Škótska, Walesu a Severného Írska je prevedená na vládne úrady v týchto krajinách (napríklad Ministerstvo zdravotníctva) alebo sa jedná o záležitosti týkajúce sa iba Anglicka (Ministerstvo pre deti, školstvo a rodinu).
Uskutočňovanie jednotlivých rozhodnutí ministerstiev zaisťujú politicky neutrálne organizácie štátnej správy. Ich ústavnou úlohou je podpora a realizácia rozhodnutia vlády bez ohľadu na politickú orientáciu kabinetu. V ich čele stojí stály tajomník, ktorý vykonáva túto funkciu bez ohľadu na zmenu vlády.
Zákonodarná moc
vpravo|náhľad|Sídlo parlamentu - [[Westminsterský palác]] Ústava nie je kodifikovaná v písanej podobe a ústavný systém je založený na zvykovom práve, zákonoch a iných elementoch.
Parlament Spojeného kráľovstva
Najvyšším zákonodarným orgánom Spojeného kráľovstva je parlament, ktorý je dvojkomorový a pozostáva z Dolnej snemovne a Snemovne lordov.
Saint-Georges (Gers)
Saint-Georges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Politický systém Spojeného kráľovstva
Dolná snemovňa
Spojené kráľovstvo je rozdelené na volebné obvody (ich hranice stanovuje a reviduje hraničná komisia). Každý obvod je zastúpený v dolnej komore jedným poslancom. Dolná snemovňa má v súčasnosti 646 členov. V modernej dobe je premiér aj vodca opozície vždy členom dolnej komory.
Vzhľadom na uplatňovanie väčšinového volebného systému býva obvyklé, že jedna z politických strán má v dolnej komore väčšinu, prípadne môže panovník poveriť zostavením vlády predsedu strany, ktorá je schopná vytvoriť koaličnú vládu. Prvým vyjadrením dôvery novej vláde je hlasovanie po trónnej reči (Speech from the Throne) deklarujúcu legislatívne zámery vlády. Prevažná väčšina legislatívnych aktivít býva sústredená do návrhov od poslancov vládnej strany.
Snemovňa lordov
Horná snemovňa bola v minulosti dedičnou aristokratickou komorou parlamentu. V súčasnosti, najmä po reformách z roku 1999, už toto pravidlo neplatí. Snemovňa sa skladá zo svetských až cirkevných členov (Lords Temporal a Lords Spiritual). Svetskí členovia sú menovaní činitelia (bez dedičného práva odovzdať členstvo) a zvyšných 92 členov majú naďalej právo odovzdať členstvo svojmu dedičovi. Cirkevní členovia sú hodnostári Anglikánskej cirkvi, arcibiskupi z Yorku a Canterbury, a najstarší biskupi.
V súčasnosti horná komora skúma legislatívu vydanú dolnou snemovňou s právom navrhovať zmeny a právom veta. Toto právo je obmedzené na prípady, ktoré nespôsobia oneskorenie prijatia zákona o dvanásť mesiacov. Podľa zvykového práva je veto obmedzené na zákony parlamentu s výnimkou zákonov týkajúcich sa štátnych financií. Horná komora má stále právo vetovať predĺženie funkčného obdobia parlamentu na obdobie presahujúce päť rokov.
Zomergem
Zingem je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 8 172 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Zomergem pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Politický systém Spojeného kráľovstva
Volebný systém
V Spojenom kráľovstve je pre voľby do dolnej snemovne parlamentu uplatňovaný väčšinový volebný systém v jednomandátových volebných obvodoch. To vedie k tomu, že strany s podobným politickým programom majú tendenciu sa spájať, no malé politické strany s výnimkou výrazne regionálnych strán majú menšiu šancu dosiahnuť úspech vo voľbách. Väčšinový volebný systém umožňuje ľahšie vytvorenie väčšinovej celoštátnej vlády.
Politické strany
V minulosti existovali dve hlavné politické strany - Whigovia a Toryovci.
Whigovia- boli založení v 17. storočí a strana bola rozpustená v 19. storočí. Túto stranu môžeme označiť za liberálnu. Podporovala konštitučnú monarchiu a mala veľký odpor proti absolutizmu. Jednou veľkou osobnosťou bol Charlese James Fox. Preslávil sa hlavne svojimi liberálnymi názormi o zrušení otroctva a emancipácii náboženských menšín. Podporoval aj boj amerických kolonistov o nezávislosť a francúzsku revolúciu.
Toryovci- vznikli v 17. storočí a existujú dodnes ale v inej forme. Dnes sa transformovali do konzervatívnej strany. Toryovci boli opozičná strana oproti Whigom. Vznikla ako odpor kvôli jednému zákonu, ktorý podporili Whigovia. Bol to zákon, ktorý vylučoval, aby sa Jakub II. stal dedičom trónu aj napriek tomu, že mal na to právo (neskôr bola slávna revolúcia). V 30. rokoch 19. storočia boli vo vláde. Významnými osobnosťami bol Robert Jakinson a Wiliamem Pittem.
Významnými politickými silami, ktoré sú v súčasnosti početne zastúpené v dolnej snemovni, sú tri strany. Sú to Konzervatívna strana, Labouristická strana a Liberálno- demokratická strana. Posledná menovaná strana vznikla zlúčením skoršej Liberálnej strany a Sociálnodemokratickej strany. Ďalšími národne orientovanými stranami so zastúpením v parlamente sú Škótska národná strana a Plaid Cymru, ktorá zastupuje národné záujmy obyvateľov Škótska a Walesu. Všetkých 18 poslancov za Severné Írsko pochádza zo strán, ktoré pôsobia iba v rámci tejto časti Spojeného kráľovstva. V roku 1993 nastúpila na politickú scénu Strana nezávislosti Spojeného kráľovstva (UKIP). Okrem týchto strán pôsobí v Spojenom kráľovstve viacero malých politických strán, medzi nimi aj Komunistická strana Británie.
Samospráva
Spojené kráľovstvo je rozdelené na samosprávne oblasti rôznorodého charakteru s rôznymi funkciami a právomocami. Anglicko je rozdelené na jednoúrovňové alebo dvojstupňové samosprávne obvody. Veľký Londýn vytvára jednotný dvojstupňový správny celok s rozdelením právomocí medzi Londýnske mestské obvody a správny orgán s pôsobnosťou nad celou oblasťou Veľkého Londýna Greater London Authority. V Škótsku, Walese a Severnom Írsku je rozšírený systém samostatných správnych obvodov.
Gabriela Rochallyi
Mgr. Gabriela Rochallyi (* 9. september 1984, Košice) je slovenská maliarka a spisovateľka.
Životopis
Narodila sa v Košiciach. Základné vzdelanie získala vo Svite. Strednú školu študovala na Prvom slovenskom literárnom gymnáziu v Revúcej. Následne študovala slavistiku so zameraním na polonistiku na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity (FF PU) v Prešove. V roku 20052006 študovala na Varšavskej univerzite. V roku 2019 študovala abstraktnú maľbu na MoMA (US). Žije v Saint Julian’s na Malte.
Maľba
V roku 1994, ako desaťročná, bola ocenená striebornou medailou v projekte Shankar’s International Childrens Competition, v kategórií maľba. Jej maľby boli vystavené v rôznych galériách ako Still Point Gallery (USA) a publikované v umeleckých časopisoch.
Písanie
Bola ocenená v celoslovenskej súťaži Literárna Revúca (2000 a 2002). Publikovala aj v kultúrno-literárnom časopise Rak (2007). Výberom z tvorby debutovala v prvej knižnej zbierke spolu so svojim manželom Radoslavom Rochallyi Arété (2018), ktorá bola vydaná v Spolku slovenských spisovateľov.
Vo svojej druhej zbierke Zuby času (2019) nadväzuje na svoj debut. Publikovala v Antológii slovenskej poézie o Dunaji.
Podľa J. Baláža je poézia Gabriely Rochallyi charakteristická vyzretosťou a hravým striedaním poetických foriem.
Klasické Grécko
náhľad|411x411bod|[[Parthenón|Partenón v Aténach, chrám Atény]] Klasické Grécko bolo v gréckej kultúre obdobie okolo 200 rokov (5. a 4. storočie pred Kr.). V tomto klasickom období došlo k podmaneniu veľkej časti súčasného Grécka Perzskou ríšou a následnej nezávislosti. Klasické Grécko malo silný vplyv na Rímsku ríšu a na základy západnej civilizácie. Z tohto obdobia gréckych dejín pochádza veľká časť modernej západnej politiky, umeleckého myslenia (architektúry, sochárstva), vedeckého myslenia, divadla, literatúry a filozofie.
V kontexte umenia, architektúry a kultúry starovekého Grécka zodpovedá klasickému obdobiu väčšina z 5. a 4. storočia pred Kr. (najbežnejšími dátumami sú pád posledného aténskeho tyrana v roku 510 pred Kr. po smrť Alexandra Veľkého v roku 323 pred Kr.). Klasické obdobie v tomto zmysle nadväzuje na grécke obdobie temna a archaické obdobie a je nasledované helenistickým obdobím.
5. storočie pred Kr.
náhľad|Politická geografia starovekého Grécka v archaickom a klasickom období Toto storočie je v podstate študované z hľadiska Aténčanov, pretože Atény nám zanechali viac rozprávaní, hier a iných písomných diel než iné starogrécke štáty. Z pohľadu aténskej kultúry v klasickom Grécku sa obdobie všeobecne označované ako 5. storočie pred Kr. mierne rozširuje do 6. storočia pred Kr. V tejto súvislosti možno uvažovať o tom, že prvá významná udalosť v tomto storočí nastáva v roku 508 pred Kr., keď došlo k pádu posledného aténskeho tyrana a reformám Kleisthena. Širší pohľad na celý grécky svet by sa však mohol začať začiatkom iónskeho povstania v roku 500 pred Kr., udalosti, ktorá vyprovokovala perzskú inváziu v roku 492 pred Kr. Peržania boli porazení v roku 490 pred Kr. Rovnako neuspeli ani na druhý pokus v rokoch 481 – 479 pred Kr., napriek tomu, že v kritickom bode vojny po bitke pri Termopylách a bitke pri Artemisiu prekročili veľkú časť súčasného Grécka (severne od Korintskej šije) v rozhodujúcom okamihu vojny. Potom sa pod aténskou hegemóniou sformoval Délsky spolok. Úspechy Aténčanov spôsobili niekoľko vzbúr medzi spojeneckými mestami, ktoré boli všetky potlačené násilím, ale aténska dynamika nakoniec prebudila Spartu a v roku 431 pred Kr. spôsobila peloponézsku vojnu. Po vyčerpaní oboch vojsk došlo ku krátkemu mieru; potom sa vojna obnovila v prospech Sparťanov. Atény boli definitívne porazené v roku 404 pred Kr. a vnútorné aténske agitácie znamenali koniec 5. storočia pred Kr. v Grécku.
Od začiatku vládla nad Spartou diarchia. To znamenalo, že Sparta mala počas celej svojej histórie dvoch kráľov naraz. Tieto dve kráľovské pozície boli dedičné a vlastnili ich dynastia Agiovcov a Eurypontovcov. Podľa legendy tieto dve dedičné línie vznikli z Eurysthena a Prokla, potomkov Herakla. Hovorilo sa o nich, že dobyli Spartu dve generácie po trójskej vojne.
Atény za vlády Kleisthena
V roku 510 pred Kr. pomohli sparťanské vojská Aténčanom zvrhnúť ich kráľa, tyrana Hippiasa, syna Peisistrata. Kleomenes I., kráľ Sparty, zaviedol pro-spartskú oligarchiu na čele s Isagorasom. Jeho rival Kleisthenes s podporou strednej triedy a pomocou prodemokratických občanov sa však ujal moci. Kleomenes zasiahol v rokoch 508 a 506 pred Kr., ale nedokázal Kleisthena zastaviť, ktorého teraz podporovali Aténčania. Prostredníctvom Kleisthenových reforiem ľudia obdarili svoje mesto isonomickými inštitúciami - rovnakými právami pre všetkých občanov (hoci občanmi boli iba muži) - a ustanovili ostrakizmus.
Isonomická a isegorická (rovnaká sloboda slova) demokracia bola najskôr organizovaná do približne 130 démosov, ktoré sa stali základným občianskym prvkom. 10 000 občanov využilo svoju moc ako členovia zhromaždenia (ἐκκλησία - ekklésia) na čele s náhodne vybranou radou 500 občanov. náhľad|Stavba [[Parthenón|Parthenónu sa začala v 5. storočí pred Kr.]] Bola prepracovaná administratívna geografia mesta, aby sa vytvorili zmiešané politické skupiny: nespojené s miestnymi záujmami spojenými s morom, mestom alebo poľnohospodárstvom, ktorých rozhodnutia (napr. vyhlásenie vojny) budú závisieť od ich geografickej polohy. Územie mesta bolo tiež rozdelené na tridsať trittysov takto:
Kmeň pozostával z troch náhodne vybraných náhodných jedincov, z každej z troch skupín. Každý kmeň preto vždy konal v záujme všetkých troch sektorov.
Perzské vojny
V Iónii (dnes turecké pobrežie Egejského mora) si grécke mestá, ktoré zahŕňali veľké centrá ako Milét a Halikarnas, nedokázali udržať samostatnosť a v polovici 6. storočia pred Kr. sa dostali pod vládu Perzskej ríše. V roku 499 pred Kr. povstali Gréci v Iónskom povstaní a Atény a niektoré ďalšie grécke mestá im poslali pomoc, ale po porážke v bitke pri Ladé v roku 494 pred Kr. boli rýchlo prinútené ustúpiť. Malá Ázia sa vrátila pod perzskú kontrolu.
V roku 490 pred Kr. Dareios Veľký, ktorý porazil iónske mestá, poslal perzskú flotilu, aby potrestala Grékov. (Historici si nie sú istí počtom mužov; čísla sa pohybujú od 18 000 do 100 000). Pristáli v Atike s úmyslom dobyť Atény, ale v bitke pri Maratóne ich grécka armáda porazila s 9 000 aténskymi hoplitmi a 1 000 Platajcami pod vedením aténskeho generála Miltiada. Perzská flotila pokračovala do Atén, ale keďže bola obsadená, rozhodla sa nepokúšať o útok. náhľad|244x244bod|Mapa prvých fáz grécko-perzských vojen (500 - 479 pred Kr.) V roku 480 pred Kr. Dareiov nástupca Xerxes I. vyslal po súši oveľa silnejšiu armádu s 300 000 vojakmi a s podporou 1 207 lodí, cez dvojitý pontónový most cez Hellespont. Táto armáda dobyla Tráciu, potom zostúpila na Tesáliu a Boiótiu, zatiaľ čo perzské námorníctvo obchádzalo pobrežie a zásobovalo pozemné jednotky. Grécka flotila medzitým vyrazila, aby blokovala mys Artemision. Po tom, čo ho sparťanský kráľ dynastie Agiovcov Leónidas I. zdržal v bitke pri Termopylách (bitka, ktorú preslávilo 300 Sparťanov, ktorí čelili celej perzskej armáde), postúpil Xerxes do Atiky a dobyl a spálil Atény. Následná bitka pri Artemisiu vyústila do dobytia Eubóje, čím sa väčšina pevninského Grécka dostala severne od Korintskej šije pod perzskú kontrolu. Aténčania však mesto Atény ešte pred ich príchodom evakuovali po mori a pod velením Themistokla porazili v bitke pri Salamíne perzské loďstvo.
V roku 483 pred Kr., v období mieru medzi dvoma perzskými vpádmi, bola v Laurione (malé pohorie neďaleko Atén) objavená žila striebornej rudy a stovky vyťažených talentov boli použité na stavbu 200 bojových lodí na boj proti ejinským pirátom. O rok neskôr Gréci pod vedením Sparťana Pausaniasa porazili perzskú armádu na Platajách. Peržania potom začali z Grécka ustupovať a už nikdy sa nepokúsili o ďalšiu inváziu.
Aténska flotila sa potom obrátila na prenasledovanie Peržanov z Egejského mora a ich flotilu v bitke o Mykalé jednoznačne porazila; potom v roku 478 pred Kr. flotila dobyla Byzantion. V tom čase Atény zaregistrovali všetky ostrovné štáty a niektoré kontinentálne do spolku nazývaného Délsky spolok, ktorý sa tak nazýval, pretože jeho pokladnica bola uložená na posvätnom ostrove Délos. Sparťania sa síce vojny zúčastnili, ale potom sa utiahli do izolácie, čo umožnilo Aténam ustanoviť nenapadnutú námornú a obchodnú moc.
Antarctosaurus
Antarctosaurus bol rod sauropóda zo skupiny Titanosauria. Žil v období vrchnej kriedy (asi pred 83 až 80 miliónmi rokov) na území dnešnej Južnej Ameriky.
Klasické Grécko
Peloponézska vojna
náhľad|449x449bod|Mestá na začiatku peloponézskej vojny
Antarctosaurus
Opis
náhľad|vľavo|Stehenná kosť druhu Antarctosaurus wichmannianus Antarctosaurus bol obrovský štvornohý bylinožravec s dlhým krkom a chvostom. V papuli mal rad kolíkovitých zubov a jeho hlavný zdroj potravy tvorili prevažne vodné rastliny, ktoré svojimi zubami vyhrabával ako hrabľami. Rovnako ako jeho blízke príbuzné titanosaury, je možné, že telo mal pokryté kožným pancierom, tvoreným z malých kostných platní a práve takýto pancier mu mohol poskytovať istú obranu pred dravými dinosaurami. Vzhľadom k nekompletnému materiáli, je ťažké odhadnúť veľkosť tohto dinosaura, najdlhšia stehenná kosť radená k tomuto druhu však meria až okolo 235 cm, čo by mohlo znamenať dĺžku okolo 35 m a hmotnosť až 70 t. Tým by tento dinosaurus predstavoval jedného z najväčších suchozemských živočíchov vôbec.
Klasické Grécko
Počiatky Délskeho spolku a Peloponézskeho spolku
V roku 431 pred Kr. vypukla vojna medzi Aténami a Spartou. Vojna nebola bojom iba medzi týmito dvoma mestskými štátmi, ale skôr medzi dvoma koalíciami alebo spolkami mestských štátov: Délskym spolkom vedeným Aténami a Peloponézskym spolkom vedeným Spartou.
Délsky spolok
Délsky spolok vznikol z potreby vytvorenia jednotného združenia všetkých gréckych mestských štátov proti perzskej agresii. V roku 481 pred Kr. sa grécke mestské štáty vrátane Sparty stretli na prvom zo sérií „zjazdov“, ktorými sa usilovali o zjednotenie všetkých gréckych mestských štátov proti nebezpečenstvu ďalšej perzskej invázie. Koalícia, ktorá vzišla z prvého kongresu, dostala názov „Helénsky spolok“ a bola v nej aj Sparta. Perzia za vlády Xerxa vtrhla do Grécka v septembri 481 pred Kr., no aténske námorníctvo perzské námorníctvo porazilo. Perzské pozemné sily boli spomalené v roku 480 pred Kr. oveľa menšou armádou 300 Sparťanov, 400 Tébanov a 700 mužov z Tespiae v bitke pri Termopylách. Peržania opustili Grécko v roku 479 pred Kr. po porážke na Platajách.
Plataje boli poslednou bitkou pri Xerxovej invázii do Grécka. Potom sa Peržania už nikdy nepokúsili napadnúť Grécko. So zmiznutím tejto vonkajšej hrozby sa objavili trhliny na zjednotenom združení Helénskeho spolku. V roku 477 pred Kr. sa Atény stali uznávaným lídrom koalície mestských štátov, ktorá nezahŕňala Spartu. Táto koalícia sa stretla a formalizovala svoje vzťahy vo svätom meste Dilos. Spolok teda dostal názov Délsky spolok. Jeho formálnym účelom bolo oslobodiť grécke mestá stále patriace pod perzskú kontrolu. Čoraz viac sa však ukazovalo, že Délsky spolok bol skutočne zásluhou aténskej hegemónie po celom Egejskom mori.
Peloponézsky spolok
Konkurenčná koalícia gréckych mestských štátov sústredená okolo Sparty vznikla taktiež, a stala sa dôležitejšou, keď utíchla vonkajšia perzská hrozba. Táto koalícia je známa ako Peloponézsky spolok. Na rozdiel od Helénskeho spolku a Délskeho spolku však tento spolok nebol reakciou na nijaké vonkajšie nebezpečenstvo, perzské ani iné: bol bezostyšne nástrojom sparťanskej politiky zameranej na bezpečnosť a sparťanskú nadvládu nad Peloponézskym polostrovom. Pojem „peloponézsky spolok“ je nesprávny názov. V skutočnosti to vôbec nebol „spolok“. Nebol ani poriadne „peloponézsky“. Medzi členmi neexistovala vôbec žiadna rovnosť, ako by to mohol naznačovať výraz „spolok“. Okrem toho sa väčšina jej členov nachádzala mimo Peloponézskeho polostrova. Výraz Peloponézsky spolok je moderný výraz. Súčasníci namiesto toho pri opise tohto spolku používali označenie „Lakedaimón a jeho spojenci“.
Spolok mal pôvod v konflikte Sparty s Argosom, ďalším mestom na Peloponézskom polostrove. V 7. storočí pred Kr. dominoval na polostrove Argos. Ešte začiatkom 6. storočia sa Argos pokúsil ovládnuť severovýchodnú časť polostrova. Vzostup Sparty v 6. storočí priniesol Spartu do konfliktu s Argosmi. S dobytím peloponézskeho mestského štátu Tegea v roku 550 pred Kr. a porážkou Argosu v roku 546 pred Kr. sa však kontrola Sparťanov začala dostávať až za hranice Lakónie.
Tridsaťročný mier
náhľad|378x378bod|[[Delejská liga|Aténske impérium]] So vzostupom týchto dvoch koalícií sa ich samostatné záujmy stále dostávali do konfliktov. Pod vplyvom kráľa Archidama II. (kráľ Sparty od roku 476 pred Kr. do roku 427 pred Kr.) uzavrela Sparta koncom leta alebo začiatkom jesene roku 446 pred Kr. Tridsaťročný mier s Aténami. Táto zmluva vstúpila do platnosti nasledujúcu zimu v roku 445 pred Kr. Podľa podmienok tejto zmluvy bolo Grécko formálne rozdelené do dvoch veľkých mocenských zón. Sparta a Atény sa dohodli, že zostanú vo svojej vlastnej mocenskej zóne a nebudú zasahovať do tej druhej. Napriek tridsaťročnému mieru bolo zrejmé, že vojna je nevyhnutná. Ako už bolo uvedené vyššie, po celý čas svojej histórie až do roku 221 pred Kr. bola Sparta „diarchátom“, v ktorom mestu vládli súčasne dvaja králi. Jedna línia dedičných kráľov pochádzala z dynastie Eurypontovcov, zatiaľ čo druhý kráľ bol z dynastie Agiovcov. Podpisom tridsaťročnej mierovej zmluvy mal Archidamos II. pocit, že úspešne zabránil Sparte vstúpiť do vojny so svojimi susedmi. Vojenská túžba v Sparte však čoskoro zvíťazila a v roku 431 pred Kr. bol Archidamos prinútený ísť do vojny s Délskym spolkom. V roku 427 pred Kr. však zomrel Archidamos II. a jeho syn Agis II. nastúpil na eurypontovský trón Sparty.
Príčiny peloponézskej vojny
Príčiny peloponézskej vojny sú rôzne. Medzi starými historikmi sa však dosť konzistentne uvádzajú tri príčiny, konkrétne medzi Tukydidom a Plutarchom. Pred vojnou vstúpil Korint a jedna z jeho kolónií Kerkyra (dnes Korfu) do vojny v roku 435 pred Kr. kvôli novej kerkyrskej kolónii Epidamnus. Sparta sa odmietla zapojiť do konfliktu a naliehala na arbitrážne urovnanie konfliktu. V roku 433 pred Kr. požiadala Kerkyra Atény o pomoc vo vojne. O Korinte bolo známe, že bol tradičným nepriateľom Atén. Na ďalšie povzbudenie Atén k vstupu do konfliktu však Kerkyra poukázala na to, aké užitočné by boli priateľské vzťahy s Kerkyrou vzhľadom na strategickú polohu samotnej Kerkyry a kolónie Epidamnus na východnom pobreží Jadranského mora. Kerkyra ďalej sľúbila, že Atény budú využívať kerkyrské námorníctvo, ktoré bolo tretím najväčším v Grécku. To bola príliš dobrá ponuka na to, aby ju Atény mohli odmietnuť. Preto Atény podpísali obranné spojenectvo s Kerkyrou.
Nasledujúci rok, v roku 432 pred Kr., sa Korint a Atény hádali o kontrolu nad Potidaeou (blízko dnešného Nea Potidaia), čo nakoniec viedlo k aténskemu obkľúčeniu Potidaey. V rokoch 434–433 pred Kr. vydali Atény „Megarské dekréty“, sériu dekrétov, ktoré uvalili ekonomické sankcie na megarský ľud. Peloponézsky spolok obvinil Atény z porušenia tridsaťročného mieru prostredníctvom všetkých vyššie spomenutých akcií, a preto Sparta formálne vyhlásila Aténam vojnu.
Mnoho historikov to považuje iba za bezprostredné príčiny vojny. Tvrdia, že základnou príčinou bola rastúca nevôľa zo strany Sparty a jej spojencov voči dominancii Atén nad gréckymi záležitosťami. Vojna trvala 27 rokov, čiastočne preto, že Atény (námorná mocnosť) a Sparta (pozemná vojenská mocnosť) sa ťažko dorozumievali.
Peloponézska vojna: úvodné fázy (431 – 421 pred Kr.)
Prvotnou stratégiou Sparty bolo napadnúť Atiku, ale Aténčania boli schopní ustúpiť za svoje hradby. Vypuknutie moru v meste počas obliehania spôsobilo mnoho úmrtí, vrátane Perikla. Aténska flotila zároveň vylodila jednotky na Peloponéze, kde vyhrala bitky pri Naupacte (429 pred Kr.) a Pylose (425 pred Kr.). Táto taktika však nepriniesla ani jednej zo strán rozhodujúce víťazstvo. Po niekoľkých rokoch bezvýchodiskového ťaženia uzavrel umiernený aténsky vodca Nikias Nikiov mier (421 pred Kr.). vľavo|náhľad|Vojenská prilba
Výprava na ostrov Mélos (416 pred Kr.)
Od vzniku Délskeho spolku v roku 477 pred Kr. sa ostrov Mélos odmietol k nemu pripojiť. Tým, že Mélos odmietol vstúpiť do spolku, však využil výhody tohto spolku bez toho, aby niesol akékoľvek bremeno. V roku 425 pred Kr. aténska armáda pod vedením Kleóna zaútočila na Mélos, aby prinútila ostrov vstúpiť do Délskeho spolku. Mélos však útok odrazil a dokázal zachovať svoju neutralitu. Ďalší konflikt bol nevyhnutný a na jar 416 pred Kr. bola nálada obyvateľov Atén naklonená vojenskému dobrodružstvu. Ostrov Mélos bol vhodnou príležitosťou na vybitie tejto energie. Ďalej sa zdalo, že proti tejto vojenskej výprave z mierovej strany neexistuje skutočný odpor. Presadzovanie hospodárskych záväzkov Délskeho spolku voči vzbúreným mestským štátom a ostrovom bolo prostriedkom, ktorým sa dal zabezpečiť pokračujúci obchod a prosperita Atén. Mélos sa jediný zo všetkých Kykladských ostrovov nachádzajúcich sa na juhozápade Egejského mora bránil vstupu do Délskeho spolku. Táto pokračujúca rebélia bola zlým príkladom pre ostatných členov Délskeho spolku. náhľad|Grécke divadlo v [[Taormina (Taliansko)|Taormine]] Diskusiu medzi Aténami a Mélosom o otázke vstupu do Délskeho spolku predstavuje Tukydides vo svojom Méloskom dialógu. Táto debata nakoniec nevyriešila žiaden z rozporov medzi Mélosom a Aténami, Mélos bol napadnutý v roku 416 pred Kr. a čoskoro ho obsadili Atény. Tento úspech zo strany Atén podnietil chuť obyvateľov Atén k ďalšiemu rozširovaniu Aténskeho spolku. Na základe tohto boli obyvatelia Atén pripravení na vojnové konania a mali tendenciu podporovať vojenskú stranu na čele s Alkibiadom.
Sicílska výprava (415 – 413 pred Kr.)
V roku 415 pred Kr. teda získal Alkibiades v aténskom zhromaždení podporu pre svoj návrh, aby Atény začali veľkú výpravu proti Syrakúzam, peloponézskym spojencom na Sicílii. Segesta, mesto na Sicílii, požiadalo o pomoc Aténčanov pri svojej vojne s iným sicílskym mestom - mestom Selinus. Hoci bol Nikias skeptický voči sicílskej výprave, bol vymenovaný spolu s Alkibiadom za vedúceho výpravy.
Na rozdiel od výpravy proti Mélosu však boli obyvatelia Atén pri Alkibiadovom návrhu na výpravu na ďalekú Sicíliu značne nejednodní. V júni 415 pred Kr., v predvečer odchodu aténskej flotily na Sicíliu, zneškodnila skupina vandalov v Aténach množstvo sôch boha Herma, ktoré boli roztrúsené po celých Aténach. Z tejto udalosti bol obvinený Alkibiades a bola považovaná za zlé znamenie pre nadchádzajúce ťaženie. S najväčšou pravdepodobnosťou bol koordinovaný zásah proti sochám Hermesa iniciovaný mierovou stranou. Mierová strana, ktorá prehrala diskusiu o tejto otázke, sa zúfalo snažila oslabiť vplyv Alkibiada na obyvateľov Atén. Úspešné obviňovanie Alkibiada z činnosti vandalov by oslabilo jeho a vojnovú stranu v Aténach. Ďalej je nepravdepodobné, že by Alkibiades úmyselne poškodil sochy Hermesa v predvečer jeho odchodu s flotilou. Takéto znehodnotenie sa dalo interpretovať iba ako zlé znamenie pre výpravu, ktorú už dlho obhajoval.
Ešte predtým, ako sa flotila dostala na Sicíliu, dorazila do nej správa, že Alkibiades má byť zatknutý a obvinený za poškodenie sôch Herma, čo ho prinútilo utiecť do Sparty. Keď sa neskôr flotila vylodila na Sicílii a pripojila sa k bitke, skončila výprava úplnou katastrofou. Bolo porazené celé vojsko výpravy a Nikias bol zajatý a popravený. Toto bola jedna z najdrvivejších porážok v dejinách Atén.
Náplecník
náhľad|150px|Náplecník na uniforme slovenského generála. Náplecník (alebo náplecnica, epoleta, výložka ) je spravidla podlhovastý pásik látky na pleciach uniformy, rovnošaty alebo podobného odevu akým sú napr. košele, blúzy, kabáty a pod. Slúži najmä na označenie hodnosti nositeľa uniformy alebo ako módny či ochranný doplnok oblečenia.
Bisfenol A
Bisfenol A (BPA) je organická chemická zlúčenina, ktorá sa využíva pri výrobe plastov. Chemicky ide o 2,2-bis(4-hydroxyfenyl)propán.
Výroba
Bisfenol A sa pripravuje chemickou reakciou fenolu s acetónom v kyslom prostredí.
Použitie
BPA sa používa ako monomér pri výrobe polykarbonátov, a tie sa využívajú pri výrobe napr. CD a DVD, dojčenských fliaš, plastových príborov, dóz na potraviny, ale aj v stomatológii, stavebníctve, elektronike alebo medicíne.
Jeho celosvetová produkcia je okolo troch miliónov ton ročne a rastie.
Škodlivosť
Pri pokusoch na zvieratách sa ukázalo, že vystavenie bisfenolu A počas vnútromaternicového vývoja ovplyvňuje vývoj prsného tkaniva plodu a zvyšuje riziko výskytu rakoviny prsníka v neskoršom veku, a tiež spôsobuje úbytok spermií u mužov.
Výsledky štúdie realizované v USA v rokoch 2003 – 2006 a publikované v novembri 2010 nasvedčujú tomu, že bisfenol A (a podobne aj triclosan) má negatívne účinky na fungovanie imunitného systému človeka. Podľa záverov tejto štúdie bude žiaduce preskúmať mechanizmy, ktoré sa týchto účinkoch podieľajú a tiež aké expozície (z hľadiska množstva a času) majú významný vplyv na imunitný systém a na náchylnosť k chorobám (a ich vážnosť) v neskorších obdobiach ľudského života.
Regulácia
Od 1. júna 2011 sa v Európskej únii nesmú predávať dojčenské fľaše s obsahom bisfenolu A. Ale podľa zistení organizácie Greenpeace boli v obchodnej sieti v Česku predávané ešte po začatí účinnosti zákazu. V apríli 2012 švédska vláda ohlásila zákaz použitia bisfenolu A v obaloch potravín určených deťom do 3 rokov veku.
Dokument
Bisphenol A (BPA) Contaminating Our Food: The Undeniable Truth About Plastics and Canned Foods
Malesická skála
Malesická skala je prírodná pamiatka severne od Malesíc v okrese Plzeň-mesto. Nachádza sa v údolí Chotíkovského potoka asi 1,5 kilometra od dediny. Dôvodom ochrany je malá skalná veža v karbónských usadeninách riečneho prúdu, kde rôzna rýchlosť toku zapríčinila odlišné zloženie usadených vrstiev s rozdielnou odolnosťou voči zvetrávaniu. Veža má na vrchole náznak pokrievky.
História
Malesická skála a jej najbližšie okolie pravdepodobne nikdy nebolo poľnohospodársky obhospodarované ani odlesnené. Je možné, že tu v minulosti mohla prebiehať lesná pastva dobytka, ale les na lokalite je ovplyvnený predovšetkým lesníckym hospodárením. Samotná skala bývala a je využívaná horolezcami.
Chránené územie prvýkrát vyhlásil okresný národný výbor Plzeň-sever 12. júla 1974 v kategórii chránený prírodný výtvor. Druhýkrát bola prírodná pamiatka vyhlásená 6. októbra 2009 Krajským úradom Plzeňského kraja. V Ústrednom zozname ochrany prírody je evidovaná pod číslom 611.
Prírodné pomery
Chránené územie meria 0,0329 hektára a nachádza sa v nadmorskej výške 367-376 metrov v katastrálnom území Malesice. Okolo prírodnej pamiatky sa rozkladá vyhlásené ochranné pásmo s rozlohou 0,3143 hektára.
Abiotické podmienky
Jediným pôdnym typom, ktorý sa v okolí skaly vyvinul, je kambizem typická a miestami kambizem rubefikovaná.
Územie odvodňuje Malešický potok, ktorý je ľavostranným prítokom Mže, a patrí teda k povodiu Berounky. V rámci Quittovej klasifikácie klímy sa prírodná pamiatka nachádza v mierne teplej oblasti MT11i, pre ktorú sú typické priemerné teploty -3 až -4 ° C v januári a 15-16 ° C v júli. Ročný úhrn zrážok dosahuje 850-1000 milimetrov. V období 1961-1990 bola priemerná teplota 7,1-8° C a normál ročných zrážkových úhrnov sa pohyboval v rozmedzí 501-550 milimetrov.
Flóra a fauna
Predmetom ochrany je geologická lokalita, na ktorej nebol vykonaný žiadny inventarizačný prieskum druhov fauny ani flóry. Chránené územie pokrýva dubový bôr čučoriedkový.
Prístup
Malešická skala je prístupná po žlto značenej turistickej trase z Malešicíc do Chotíkova.
Saint-Germé
Saint-Germé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Makranský (priezvisko)
Makranský alebo Makranská je málo sa vyskytujúce priezvisko najčastejšie v Prešove, v Košiciach a v ich okolí.
Slovo „μακράν“ („makran“) znamená v starogrečtíne „zďaleka“.
Zulte
Zulte je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 14 958 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Zulte pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Saint-Germier (Gers)
Saint-Germier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rolls-Royce Kestrel
Rolls-Royce Kestrel bol dvanásťvalcový vidlicový motor (s valcami zvierajúcimi uhol 60 °) Bol to vodou chladený piestový lietadlový motor so zdvihovým objemom 21,23 litra, vyrábaný počas 30. rokov 20. storočia britskou firmou Rolls-Royce Ltd.. Celkom bolo postavených 4 750 motorov Kestrel všetkých verzií.
Saint-Germier (Gers)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rolls-Royce Kestrel
Vznik a vývoj motora
Motor vznikol v roku 1927, kedy firma pracovala na typovej rade motorov "F" (FX, F. XI, F. XII a F. XIV - „nešťastné“ číslo XIII bolo vynechané), ktorý mal byť nástupcom motorov Rolls-Royce Falcon (tie vznikli vo verziách Falcon I až III). Ako prvý britský vodou chladený lietadlový motor mal radu valcov odliatych spoločne v jednom bloku (tzv.monoblok), na miesto do tej doby obvyklých samostatných valcov, jednotlivo opatrených navarenými chladiacimi plášťami vyrobenými z plechu. Inšpiráciou pre toto riešenie bol motor Curtiss D-12, prinesený do Británie firmou Fairey (poháňal jej letún Fairey Felix), a toto prevedenie bolo ďalej zdokonalené. U nového motora tak bolo možné oproti starším konštrukciám so samostatnými valcami zmenšiť rozostupy medzi nimi, takže nový motor s blokmi valcov odliatym z hliníkovej zliatiny bol ľahší (v bloku boli vložené tenkostenné oceľové valce, ktoré boli v priamom styku s chladiacou kvapalinou, prúdiace blokom).
Do výroby sa sprvu dostal v troch radoch, Kestrel I (pôvodne F. XI), Kestrel II (F. XII) a Kestrel III (F. XIV). Hlavným rozlišovacím prvkom týchto radov bol prevod reduktora, 1,582 u Kestrel I, 1,81 u Kestrel II a 2,105 u Kestrel III. Z radu variantov možno spomenúť aspoň preplňované rady MS a S (tie sa navzájom líšili prevodom kompresora a kompresným pomerom, rady MS mali prevod kompresora 1 ÷ 5,5 a kompresný pomer 5,50 zatiaľ čo S mali prevod 1 ÷ 10 a kompresný pomer 6, 00). Vývoj však pokračoval ďalej k verziám Kestrel IV až XII a XIV až XVI (ako vidíme číslo 13 opäť použité nebolo) a Kestrel XXX, ktoré sa vyznačovali ďalej zvýšenými výkonmi a radom drobných i väčších úprav konštrukcie.
Použitie
Tento motor poháňal okrem iného tieto letúne - Avro 604 Antelope, Blackburn Sydney, Fairey Firefly II a Fairey Firefly III, Fairey Fleetwing, Fairey Fox, Fairey Hendon, Gloster Gnatsnapper II, Handley Page Heyford, Hawker audax, Hawker Demon,  Hawker Fury I a Fury II (Kestrel IIS, resp. Kestrel VI), Hawker Hardy, Hawker Hart, Hawker Hartbees, Hawker Hind, Hawker Nimrod, Hawker Osprey, Miles Master,  Short Singapore II a  Singapore III, Supermarine Scapa, Supermarine Southampton IV či Westland Wizard II. Tiež ale môžeme menovať, okrem iného, aj prototypy lietadiel Junkers Ju 87, Messerschmitt Bf 109 a Heinkel He 112.
Zwalm
Zwalm je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 8 062 obyvateľov (2010).
Peter Glaser
Peter Glaser bol nemecký osadník, ktorý spolu so svojou rodinou a spoluosadníkmi založil obec Sklené v okrese Turčianske Teplice.
Podrobnosti založenia obce
Predpokladá sa, že išlo o tzv. vnútornú nemeckú kolonizáciu v rámci regiónu Hauerland, kedy zakladali obec Nemci z iných oblastí Slovenska. Pôvod samotného Glasera sa pravdepodobne uvádza do Kremnice. Zmluvu so zemanmi z Mútnej podpísal 25. júna 1360, územie obce bolo pomenované Chamarna Lehota podľa potoka, ktorý ním pretekal. Obec bola následne osídlená nemeckým obyvateľstvom a Peter Glaser bol vyvolený za richtára. Okrem Glasera podpísali zmluvu mútňanskí zemania Klement, syn Štefanov, Ján, syn Petrov, Mikeš a Jakub, synovia Pšochovi, Pavel, syn Kojnov, Peter, syn Tomášov, Peter, syn Pivkov, Dalemír a Ján, synovia Ladislavovi, Štefan, syn Benediktov, Pavel, syn Ondrejov, Marko a Mikuláš, synovia Močkovi, Černík a Imro, synovia Ondrejovi, Batiz, syn Zálohov, Štefan, syn Michalov, Benedikt, syn Martinov, a Mikuláš, syn Dovorov.
Zmluva ukladala Glaserovi vyklčovať les a založiť osadu, pričom prvých 16 rokov bol oslobodený od platby, následne mal povinnosť platiť Mútnej 24 zl. ročne. Mal právo postaviť kostol, držať kováča a obuvníka a rozhodovať vo veciach obecných. Za úlohu mu bolo dané aj vyrábať sklo, pričom sa predpokladá, že lokalita Biely potok v Sklenom bola jedna z prvých na Slovensku, kde sa Sklo vyrábalo.
Potomstvo
Glaserovci sa v roku 1400 vzdali dedičného richtárstva predajom Jánovi Langovi z Kremnice za 220 zl. , čím sa postupne Sklené dostalo pod panstvo Kremnice. Rodina si však držala naďalej svoje postavenie, o čom svedčí aj fakt, že v roku 1406 na Filozofickej fakulte Pražskej univerzity študoval Joanes Glaser zo Skleného, ktorým predtým získal bakalariát vo Viedni.
Saint-Griède
Saint-Griède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Burg-Reuland
Burg-Reuland je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Lutyšsko a Nemecky hovoriacom spoločenstve Belgicka.
Obyvateľstvo
Obec má približne 3 934 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Burg-Reuland pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Saint-Jean-le-Comtal
Saint-Jean-le-Comtal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovské Revúce
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovské Revúce v okrese Ružomberok.
Abydosaurus
Fosílny materiál nesie označenie DINO 16488 a ide o takmer kompletnú lebku so spodnými čeľusťami a prvými štyrmi krčnými stavcami. Ďalej boli v pieskovcoch súvrstvia Cedar Mountain objavené kosti končatín a chrbtice ďalších troch jedincov. Datovaním zirkónových kryštálov vyšiel vedcom vek 104,46 až 95 miliónov rokov (stupeň alb, spodná krieda).
Abydosaurus bol opísaný v roku 2010 paleontológom Danielom Churom a jeho kolegami. Rodové meno vychádza z egyptskej mytológie a vzťahuje sa k mestu Abydos na Níle. Druhové meno je poctou americkému paleontológovi Johnovi McIntoshovi za jeho prácu pre lepšie pochopenie sauropódnych dinosaurov.
Amel
Obyvateľstvo
Obec má približne 5 461 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Amel pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Partizánska cesta (Banská Bystrica)
náhľad|[[Trolejbusová doprava v Banskej Bystrici|Trolejbus na západnom konci Partizánskej cesty, križovatke s ČSA (vľavo vzadu), Hornou (vpravo vzadu) a Cestou k nemocnici (vpravo)]] Partizánska cesta je ulica v Banskej Bystrice.
Bütgenbach
Bütgenbach je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Lutyšsko a Nemecky hovoriacom spoločenstve Belgicka.
Obyvateľstvo
Obec má približne 5 701 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Saint-Marcouf
Saint-Marcouf môže byť:
Delicate Sound of Thunder (film)
Video z väčšej časti zachytáva koncerty medzi 19. až 23. augustom 1988, kedy mala skupina koncerty v aréne Nassau Coliseum v meste Uniondale, New York. Okrem týchto záberov bol použitý aj materiál natočený na dvoch koncertoch vo francúzskych Versailles. Vydané bolo na VHS a Laserdisc v roku 1989.
Skladby vynechané z filmu
Skladby s hviezdičkou (*) sú umiestnené na albumovej verzií.
Obsadenie
Pink Floyd: Ďalší hudobníci:
Bradliansky potok (prítok Hrabovca)
Bradliansky potok je potok v Košickom regióne v juhovýchodnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Hrabovca, ktorý ďalej ústi do Olšavy; má dĺžku 3,5 km a jeho hydrologické poradie je: 4-32-05-031. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Slanské vrchy, geomorfologický podcelok Milič a pri ústí pomedzie s geomorfologickým celkom Košická kotlina, geomorfologickým podcelkom Toryská pahorkatina.
Prameň
Pramení v Slanských vrchoch, v podcelku Milič, na severozápadnom úpätí vrchu Bradlo v nadmorskej výške
Opis toku
V celom priebehu tečie severozápadným smerom a to v svojej hornej polovici lesom a v dolnej polovici trvalým trávnym porastom a ďalej ornou pôdou, kde je orámovaný pásom potočnej stromovej vegetácie. Jeho prameň a úsek 500 m horného toku sa nachádzajú na území obce Skároš, ďalej Bradliansky potok tvorí obecnú hranicu medzi Skárošom a Rákošom a v dolnej časti tvorí obecnú hranicu medzi Vyšnou Myšľou a Rákošom až po ústie do vodného toku Hrabovec. Hrabovec ústi do Olšavy a táto ďalej ústi do Hornádu v povodí Hornádu. V celom svojom priebehu preteká okresom Košice-okolie.
Pôvod názvu
Na SV úpätí vrchu Bradlo ) pramení v nadmorskej výške iný vodný tok s názvom Bradlový potok s hydrologickým poradím 4-30-11-012; názov tohto pravostranného prítoku Slančíka, ktorý ďalej ústi do Roňavy a tá ďalej do Bodrogu v povodí Bodrog, je tiež odvodený z tohto toponyma Bradlo . Priama vzdialenosť prameňa Bradlianskeho potoka, ktorý je súčasťou povodia Hornádu, a prameňa Bradlového potoka, ktorý je súčasťou povodia Bodroga, je iba 2,8 km, ale každý z týchto dvoch vodných tokov tečie z vrchu Bradlo ) na inú stranu a teda do iného povodia. Oba geografické názvy sú jazykovo pravidelne utvorené ako dvojčlenné determinované názvy so zhodou z adjektíva (z prídavného mena) a zo substantíva (z podstatného mena), každý ale inou príponou prídavného mena.
Na území Slovenska je aj ďalší vodný tok s rovnakým názvom Bradliansky potok (prítok Dubničky) v okrese Bánovce nad Bebravou; je to tok VI. rádu, hydrologické poradie 4-21-11-142. Dubnička ústi do Bebravy v povodí Bebravy.
Saint-Mard
Saint-Mard môže byť:
Slovenský pohár v hádzanej žien
Slovenský pohár v hádzanej žien je hádzanárska pohárová súťaž žien na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský zväz hádzanej (SZH). Vznikla v roku 1971 a zúčastňujú sa jej kluby troch najvyšších slovenských ligových súťaží. V rokoch 19841991 sa súťaž neorganizovala. Najúspešnejším klubom súťaže je IUVENTA Michalovce, ktorý v nej zvíťazil 13-krát.
Štruktúra
Hrá sa vyraďovacím spôsobom, keď v každom kole proti sebe dva tímy odohrajú 2 zápasy (každý tím hrá raz doma a raz vonku) a ten s lepším skóre postúpi do ďalšieho kola. V prvých kolách sa môže hrať aj turnajovým spôsobom. Najlepšie 4 tímy sa stretnú vo final four, kde odohrajú zápasy semifinále, stretnutie o 3. miesto a finále. V roku 2018 sa semifinále a finále hralo pohárovým systémom na odvetu.
Enjoy the Silence
Singel bol certifikovaný Zlatom v USA a Nemecku.
Skladba vyhrala Best British Single počas BRIT Awards 1991.
Pozadie
Keď Martin Gore napísal skladbu „Enjoy the Silence“, bola plánovaná na pomalú baladu v C-mol; demo predstavovalo harmonium so spevom Martina Gora. Alan Wilder videl v nej hitový potenciál a tak zložil rýchlejšie tempo a štruktúru skladby. Napriek počiatočnému odporu Gora, ktorý cítil že duch skladby nebol vhodný pre rýchlejšie tempo, zvyšku skupiny sa to páčilo. David Gahan prispel svojím výrazným spevom a počas niekoľkých hodín bola skupina presvedčená, že majú v rukách hitový singel. Na Gorove naliehanie bolo demo neskôr preprobené do verzie „Harmonium“ (k dispozícii na limitovanej edícii 12″ vinylu a CD Maxi verzii) so spevom Gora.
Úspech v rebríčkoch
„Enjoy the Silence“ sa stal jedným z najúspešnejších singlov skupiny, a ich prvý Top 10 hit v rebríčku vo Veľkej Británii. Singel prudko vystúpil na 6. miesto rebríčka UK Singles Chart a udržal sa tam počas troch týždňov. Tým sa stal druhým najvyššie dosahujúcim singlom, pretože singel „People Are People“ dosiahol 4. miesto v roku 1984. Navyše, okrem „People Are People“ iba dva ďalšie single vydané skupinou mali dosiahnuť 6. miesto: „See You“ (1982) a „Everything Counts“ (1983).
Singel tiež dosiahol 8. miesto v rebríčku Billboard Hot 100, čo dodnes dosiahol iba jeden singel Depeche Mode. V tej dobe iba jediným singlom, ktorý sa dostal do US Top 20 bol „People Are People“ a dosiahol 13. miesto. Singel tiež dosiahol vrchol v rebríčku Modern Rock Tracks, čim skupina dosiahla ďalšie prvenstvo.
Saint-Justin (Gers)
Saint-Justin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Enjoy the Silence
Úspech v rebríčkoch
„Enjoy the Silence 04“ bol takmer rovnako úspešný aj vo Veľkej Británii, kde dosiahol 7. miesto v rebríčku UK Singles Chart. V USA v rebríčku Hot Dance Music/Club Play dosiahol 25. miesto. Okrem toho limitovaná edícia vydaní na vinyle sa tiež dostala do rebríčka, ale vzhľadom nato, že ich hlavnou skladbou nebola „Enjoy the Silence“, tieto vydania mali samostatný úspech v rebríčkoch. Ako výsledok, „Something to Do“ – A-strana k L12 vydaniu, sa udržala jeden týždeň na 75. mieste v rebríčku UK Singles Chart.
Saint-Justin (Gers)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.