cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kwame Nkrumah
Politická kariéra
V auguste 1962 bol na neho spáchaný neúspešný atentát. Stiahol sa do súkromia a okolo seba vytvoril kult osobnosti tak ako aj posilnil vnútroštátnu bezpečnosť. Začiatkom 1964 sa Ghana stala oficiálne krajinou s jednou politickou stranou a Nkrumahom ako doživotným prezidentom strany a národa. Zatiaľ čo sa administratíva krajiny stala korupčnou a slúžiacou iba pre svoj prospech, Nkrumah vytváral ideologické vzdelanie budúcej generácie čiernych Afrických aktivistov. Medzitým ekonomická kríza v krajine zhoršila zásoby potravín a ostatného tovaru. 24. februára 1966 počas Nkrumahovej návštevy Pekingu, získala moc v Ghane armáda a polícia. Nkrumah našiel azyl v Guinei, kde prežil zvyšok svojho života. V roku 1972 zomrel na rakovinu v Bukurešti. Jeho cieľom a snom boli „Spojené štáty africké“.
Externé odkazy
www.nkrumah.net
Grécka architektúra
Grécka architektúra je najvýznamnejšia zložka/etapa antickej architektúry.
Sárfimizdó
Sárfimizdó je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Vasvár.
Má rozlohu 746 ha a žije tu 100 obyvateľov (2007).
Medan
Medan je hlavné mesto provincie Severná Sumatra v Indonézii. Počet obyvateľov je 2 392 922 (údaj z roku 2003). Rozloha mesta je 265,10 km², Medan je tretím najväčším mestom v Indonézií.
UD Las Palmas
Unión Deportiva Las Palmas, S.A.D. je španielsky futbalový klub so sídlom v Las Palmas na Kanárskych ostrovoch. Bol založený v roku 1949 a v súčasnosti hrá v prvej najvyššej španielskej futbalovej súťaži,La Liga. Domovským štadiónom klubu je Gran Canaria s kapacitou 32 520 miest.
Auvergne-Rhône-Alpes
Vznikol 1. januára 2016 zlúčením dvoch bývalých regiónov Auvergne a Rhône-Alpes. Správnym strediskom regiónu je mesto Lyon.
Lineárne zobrazenie
Lineárne zobrazenie (alebo tiež lineárny operátor) je abstraktný jav v algebre, ktorý možno chápať v istom zmysle ako funkciu. Lineárne zobrazenie priraďuje vektoru (vzoru) z vektorového priestoru, nový vektor (obraz) z iného resp. rovnakého vektorového priestoru. Každé lineárne zobrazenie možno určiť maticou zobrazenia. Pod pojmom lineárne zobrazenie sa však nechápe len zobrazovanie vektorov, reprezentujúcich súradnice v priestore, ale aj zobrazovanie mnohých iných abstraktných vektorov, napríklad polynómov. Príkladom jednoduchšieho lineárneho zobrazenia môže byť také, ktoré ku každému vektoru priradí jeho dvojnásobok. Oveľa abstraktnejším lineárnym zobrazením je také, ktoré k polynómu priradí jeho deriváciu. Pre názornú predstavu však pomáha obmedzenie na vektorové priestory prípadne.
Definícia
Nech N,M sú vektorové priestory nad telesom K. Zobrazenie sa nazýva lineárne zobrazenie, ak je splnené nasledovné:
Príklad
Zobrazenie nie je lineárne. Dôkaz sa dá urobiť priamo z definície lineárneho zobrazenia. Treba dokázať rovnosť (i)
Matica lineárneho zobrazenia
Lineárne zobrazenie môže byť reprezentované aj určitou maticou. Potom ak \varphi je lineárne zobrazenie, možno ho prepísať
Vektor \mathbf{x} je chápaný ako matica. Tieto matice môžeme násobiť, lebo počet stĺpcov matice \mathbf{A} je zhodný s počtom riadkov matice (vektoru) \mathbf{x}. Výsledkom lineárneho zobrazenia (súčinu matíc) bude vektor typu m,1. Maticu lineárneho zobrazenia je možné nájsť pomocou vlastnosti
kde vektor e_k je k-ty jednotkový vektor a a_k je obraz k-teho jednotkového vektora, čo je vlastne k-ty stĺpec matice zobrazenia.
Príklad
Nájdime maticu \mathbf{A} lineárneho zobrazenia \varphi, ktoré ku každému vektoru priradí jeho \lambda-násobok. Najprv sa treba presvedčiť, že dané zobrazenie skutočne spĺňa vlastnosti lineárneho zobrazenia. Podobne ako v prvom príklade treba dokázať rovnosť (i).
Rovnosť teda platí. Teraz treba ešte dokázať vlastnosť (ii). Jednoduchým výpočtom
Po dokázaní vlastností lineárneho zobrazenia, môžeme hľadať maticu. Stačí zistiť kam sa zobrazia vektory ortonormálnej bázy priestoru, keďže ide o normované jednotkové vektory. Zo zadania je zrejmé, že vektor sa zobrazí na svoj \lambda-násobok, teda
Matica tohto lineárneho zobrazenia je
Súčinom tejto matice a ľubovoľného vektora priestoru dostaneme požadovaný násobok zobrazovaného vektora. V tomto prípade je vzorom ľubovoľný vektor a jeho obraz podľa zobrazenia \varphi je jeho \lambda-násobok. Zobrazenia sa potom dá prepísať nasledovným spôsobom
Základná veta o lineárnych zobrazeniach
Nech je ľubovolná báza vektorového priestoru V(F) a nech  sú ľubovolné vektory priestoru W(F). Potom existuje práve jedno lineárne zobrazenie pre ktoré platí: ,  , ... ,
Sé
Sé je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Szombathely.
Architektúra počítača
Architektúra počítača je súhrn konštrukčných princípov zariadenia na spracovanie dát.
Patrí sem stanovenie vnútornej reprezentácie dát a operácií na nich prebiehajúcich, formát základných inštrukcií (strojové inštrukcie), štruktúra funkčných jednotiek, definícia rozhrania medzi funkčnými jednotkami a externými zariadeniami a stavebný plán, podľa ktorého sa spájajú jednotlivé časti do celku, aby mohlo zariadenie plniť dané požiadavky.
Peter Gál-Andrezly
Peter Gál-Andrezly (* 3. máj 1990, Košice) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za rumunský klub Sepsi OSK Sfântu Gheorghe. Hráva na pozícii krídelníka alebo ofenzívneho záložníka.
Strukov
Strukov je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 139 obyvateľov, z toho 72 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,8 roka (muži 47,3 roka, ženy 44,2 roka).
NGC 6592
NGC 6592 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 14. júna 1885.
Janáčkova akademie múzických umění
Janáčkova akademie múzických umění je verejná umelecká vysoká škola so sídlom v Brne pozostávajúca z hudobnej a divadelnej fakulty. Bola založená v roku 1947 a v súčasnosti tu študuje viac ako 500 študentov, ktorí sa pripravujú na umeleckú profesiu.
NGC 6593
NGC 6593 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Ka (staroveký Egypt)
Egypťania tiež verili, že ka potrebovalo jesť a piť. Z tohto dôvodu sa mŕtvym obetovalo jedlo a nápoje. Ka sa živilo iba kau (životnou silou) obetín a neprijímalo ich v celku. V egyptskej ikonografii bolo ka zobrazované ako druhý obraz človeka, čo viedlo k tomu, že v starších prácach bolo Ka prekladané ako dvojník.
Opakom Ka bolo Ba, ktoré predstavovalo schránku pre Ka (ľudské telo). Mŕtvy boli balzamovaní, aby sa Ka mohlo vrátiť do svojho Ba.
Julian Jaynes v svojej teoretickej práci Pôvod vedomia v rozpade dvojdielnej mysle (The Origin of Consciousness in the Breakdown of the Bocameral Mind) uvádza, že Ka bolo pôvodne halucinačným „božím hlasom“ podobným tomu, aký zažívajú schizofrenici. Podľa tejto teórie nebola väčšina ľudí v ranom staroveku plne vedomá, a preto je jeho teória považovaná za pochybnú väčšinou vedeckej obce.
Pozri aj
Anima (religione dell'antico Egitto)
Barad-dûr
Barad-dûr (alebo Lugbúrz, po elfsky "temná veža") je sídlo temného pána Saurona v príbehoch o Stredozemi z pera anglického spisovateľa J.R.R. Tolkiena.
Bola postavená v Druhom veku za pomoci jedného prsteňa, po jeho zničení v Treťom veku Frodom v Hore osudu sa zrútila. Prepadla do prázdna a opäť zavládol mier.
Burgundsko-Franche-Comté
Burgundsko-Franche-Comté (fr. Bourgogne-Franche-Comté) je jeden z 13 administratívnych regiónov Francúzska.
Moragne
Moragne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čínska architektúra
náhľad|čínska [[pagoda]] Čínska architektúra  je architektúra, ktorej najpoužívanejším materiálom bolo drevo, ručne modelované sušené tehly, hlina, hrubo otesané kmene a na juhu aj bambus.
Základný typ stavby je prízemný, obdĺžnikového pôdorysu, strecha pokrytá škridľami, pri náročnejších stavbách keramickými s rôznofarebnými glazúrami. Priestor vnutri je členený zástenami na miestnosti. Typická je pagoda, oblúkovitý most a štvorhranný alebo šesťhranný pavilón.
Najvýznačnejšími stavbami sú: Veľký čínsky múr, Cisársky palác a iné budovy v pekinskom Zakázanom meste.
Sainte-Croix (Saône-et-Loire)
Sainte-Croix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nadlice
Nadlice sú obec na Slovensku v okrese Partizánske.
Poloha
Z administratívneho hľadiska obec Nadlice patrí do Trenčianskeho kraja a do okresu Partizánske, konkrétne do jeho severozápadnej časti. Súradnice obce sú 48° 37' 12.36" s.z.š. 18° 15' 6.48" v.z.d. obec je tvorená jedným katastrálnym územím s rozlohou. Nadmorská výška sa v katastrálnom území obce pohybuje od 173 do
Obec Nadlice na severozápade susedí s obcou Livinské Opatovce, na severovýchode s Livinou, na východe s Ostraticami, na juhovýchode s Chynoranmi a na juhozápade s Rajčanmi, ktoré patria do okresu Topoľčany.
Prírodné pomery
Obec Nadlice sa sčasti rozprestiera na Stredonitrianskej nive a z väčšej časti na Bebravskej nive, ktoré sú súčasťou Nitrianskej nivy. Najväčšia časť územia leží na sprašovej Bojnianskej pahorkatine, ktorá patrí do Nitrianskej pahorkatiny.
Geomorfologické členenie obce Nadlice
Obec Nadlice patrí v rámci geomorfologického členenia Slovenskej republiky do sústavy Alpsko – Himalajskej, podsústavy Panónska panva, provincie Západopanónska panva, subprovincie Malá dunajská kotlina, oblasti Podunajská nížina, celku Podunajská pahorkatina a do dvoch podcelkov, Nitrianska pahorkatina a Nitrianska niva. Do Nitrianskej pahorkatiny patrí časť Bojnianska pahorkatina a do Nitrianskej nivy patria časti Stredonitrianska niva a Bebravská niva.
Vodstvo
Cez Nadlice preteká rieka Bebrava, ktorá pramení v Strážovských vrchoch, na juhozápadnom svahu Židovho vrchu. Má dĺžku a v obci Práznovce ústi do rieky Nitry. Rieka Bebrava na územie obce priteká z východu a kataster obce opúšťa na juhozápade.
Dejiny
Územie dnešných Nadlíc bolo osídlené už v neolite (mladšia doba kamenná). V neskoršom eneolite (najmladšia doba kamenná) patril ľud tu žijúci k lengyelskej kultúre (kultúra v najmlašej dobe kamennej nazvaná podľa maďarskej dediny Lengyel, kde bolo významné nálezisko z tohto obdobia). Otvorené sídliská tejto skupiny sa nachádzajú v blízkosti vodných tokov ale i vo väčšej nadmorskej výške. Osídľujú aj jaskyne. Hroby ľudu ludanickej kultúry sa nachádzajú ojedinele alebo v malých skupinách v blízkosti sídliska. Mŕtvi sú uložení skrčene v smere Z-V. Do hrobu dávali kamenné nástroje, medené špirálky a rúrky, ale i mäsové dary. Keramika je hrubostenná i hladkostenná, zhotovená z jemného materiálu, povrch je hladený alebo leštený.
Ďalšie nálezy sú z doby halštatskej (obdobie železnej éry v Strednej Európe 700400 pred Kr., podľa mestečka Hallstatt v Hornom Rakúsku). Dochádza k zmenám vo vývoji, vzniká kniežatská vrstva a mohylový ľud. V tomto období postupne prenikajú na naše územie Tráci, ktorí obsadili juhozápadné Slovensko, čím narušili pôvodnú domácu kultúru. Halštatský ľud si budoval polozemnice, v ktorých tkali látky na krosnách, vyrábali kostené nástroje, budovali aj stavby nadzemné s kolovou konštrukciou a sedlovou strechou.
Počas sťahovania národov v 5. až 6. storočí sa na naše územie dostali slovanské kmene, ktoré sa živili predovšetkým  roľníctvom a chovom dobytka. Po vzniku Veľkomoravskej ríše v 9. storočí okres tvoril jadro prvého štátu Slovanov.
Historické doklady hovoria o jestvovaní osady na území dnešných Nadlíc z obdobia 10. až 11. storočia, čiže z obdobia Veľkej Moravy. Prvá písomná zmienka o Nadliciach je z roku 1113, keď sa spomínajú ako susedná obec Dubokan (dnes Livinské Opatovce), pod názvom Nadlan. Dubokany patrili vtedy zoborskému kláštoru.
Názov obce sa vysvetľuje rôznymi variantmi:
Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvoma a povozníctvom. V roku 1898 tu bol založený liehovar a štepnica. Za 1. ČSR pracovali obyvatelia na veľkostatku S. Gruna, ktorý bol po 2. sv. vojne rozparcelovaný.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Holíči
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Holíč v okrese Skalica.
Plovdiv (mesto)
Poloha
Mesto sa nachádza vo východnej časti Hornotráckej nížiny na oboch brehoch rieky Marica. Už starý grécky spisovateľ a prozaik ho označil za jedno z najkrajších miest starej Trácie. V súčasnosti sa skladá z dvoch častí, a to zo starého mesta a z nového mesta. Staré mesto sa rozkladá na troch pahorkoch; prvý sa nazýva Nebet Tepe (Strážny pahorok), druhý nesie meno Džambas Tepe (Pahorok umelcov) a tretí Taksim Tepe (Pahorok rozvodí).
Dejiny
náhľad|vľavo|[[Antické divadlo (Plovdiv)|Antické divadlo]] Mesto bolo pôvodne tráckou osadou, ktorá niesla meno Eumolpias. V roku 342 pred Kr. túto osadu dobyl macedónsky vládca Filip II. a od tých čias sa mesto volalo Philippolis (aj Filippopolis či Filipopolis  ). V čase rímskej nadvlády dostalo názov Trimontium (Mesto troch pahorkov) a stalo sa hlavným mestom rímskej provincie Trácia. Z obdobia rímskej nadvlády sa až do dnešných čias zachovalo množstvo stavebných pamiatok (najmä amfiteáter). Stalo sa významným obchodným a kultúrnym centrom na Balkáne a hralo strategickú úlohu pri obrane Konštantínopolu. V období sťahovania národov bolo niekoľkokrát zničené barbarskými kmeňmi. V roku 447 ho zničili Huni a neskôr ho obsadili Slovania a Bulhari.
V období raného stredoveku bolo striedavo v bulharských a byzantských rukách. Na konci 14. storočia sa mesto stalo súčasťou Osmanskej ríše a pod tureckou nadvládou zostalo až do druhej polovice 19. storočia. V čase vznikania novodobého bulharského štátu sa usilovalo o postavenie hlavného mesta a v období národného obrodenia sa stalo významným centrom národného života Bulharov. Po Berlínskom kongrese (1878) sa stalo centrom osmanskej provincie Východná Rumélia a v roku 1885 bola táto provincia zjednotená s ostatným Bulharskom.
Pamiatky
náhľad|Katedrála svätého Ľudovíta (katolícka)
Obyvateľstvo
K 15. júnu 2013 žilo v meste 366 779 obyvateľov. Prevažnú časť populácie tvoria Bulhari, ale žijú tu aj príslušníci tureckej a rómskej menšiny.
Partnerské mestá
náhľad|[[Chrám svätej Nedele (Plovdiv)|Chrám svätej Nedele (pravoslávny)]]
FC Sion
FC Sion je klub pochádzajúci zo švajčiarskeho mesta Sion. Klub bol založený v roku 1909 a momentálne hráva najvyššiu Švajčiarsku superligu. Domáce zápasy hrávajú na štadióne Stade Tourbillon, ktorý má kapacitu 14 283 miest.
Najväčšími úspechmi tímu sú dva tituly vo Švajčiarskej superlige a 13 trofejí víťazov Švajčiarskeho pohára.
FC Sion v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
Regent’s Park
Regent's Park je jedným z Kráľovských parkov v Londýne. Nachádza sa v severnej časti centrálneho Londýna a zasahuje do mestských obvodov Westminster a Camden.
Dejiny
Pozemky, ktoré sa kedysi ozačovali ako Marylebone Park boli kráľovským majetkom po mnoho storočí a boli prenajímané vojvodovi z Portlandu ako lovecký revír. Keď v roku 1811 nájomná zmluva vypršala, princ regent (neskorší kráľ Juraj IV.) poveril architekta Johna Nasha vytvorením plánu rozvoja pre túto oblasť. Nash navrhol výstavbu kráľovského palácu a väčšie množstvo samostatných domov pre priateľov kráľa. Po začiatku výstavby v roku 1818 boli Nashove plány zredukované a kráľ nechal namiesto toho postaviť Buckinghamský palác a park nechal neskôr sprístupniť pre verejnosť. Väčšina domov a plánovaných terás však bola dokončená a Regent's Park bol začlenený do ďalších Nashových projektov pre kráľa Juraja IV. - do výstavby Regent Street a Carlton House Terrace, ktoré mali vytvoriť novú tvár mesta od St. James’s Parku až po Parliament Hill v Hampsteade. Park otvorili v roku 1854 a pôvodne bol otvorený dva dni v týždni. V 30. rokoch bola otvorená Záhrada kráľovnej Márie, čím sa prvýkrát sprístupnila vnútorná čast parku pre verejnosť, ktorá bola dlhé roky využívaná Kráľovskou botanickou spoločnosťou. V roku 1982 v parku vybuchla bomba. Išlo o teroristický útok IRA, pričom zahynulo sedem ľudí. V roku 2012 sa okolo Regent's Parku ukutočnia preteky cestných cyklistov v rámci Letnej olympiády v Londýne. Pôvodne sa tu mali konať aj súťaže softbalistiek a bejzbalistov, ale oba tieto športy nakoniec vypadli z letnej olympiády.
Dopravné spojenie
Najbližšie stanice London Underground:
Chézy-sur-Marne
Chézy-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Markus Heitz
náhľad|Markus Heitz - Frankfurtský knižný veľtrh 2022 Markus Heitz (* 10. október 1971, Homburg, Sársko) je nemecký spisovateľ žánru fantasy, science fiction a hororu.
Karpatská ulica
Karpatská ulica je ulica:
Markus Heitz
Po štúdiu na strednej katolíckej škole Johanneum v Homburgu, ktoré ukončil v roku 1991 a po vojenskej službe, vyštudoval v roku 2000 germanistiku a históriu. Príležitostne pracoval ako novinár pre list Saarbrücker. Patrí medzi najúspešnejších nemeckých autorov svojej doby, priazeň čitateľov i kritikov si získal už fantasy ságou Ulldart v roku 2002, úspešné boli aj romány zo sveta Shadowrun. Najvačšie úspechy však zaznamenal s trilógiou zo sveta trpaslíkov, ktorá bola hneď po svojom publikovaní v rodnej vlasti autora preložená a vydaná tiež v českom jazyku pod názvami Trpaslíci, Válka trpaslíků a Pomsta trpaslíků.
Simaság
Simaság je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Csepreg.
Má rozlohu 1014 ha a žije tu 569 obyvateľov (2007).
Architekt
náhľad|[[Nemecká demokratická republika|Východonemecká architektka pri technickom kreslení (1952)]] Architekt je povolanie, ktoré poskytuje všetky architektonické činnosti ako je návrh, design a konštrukcia budovy. Práca architekta zvyčajne spája možnosti využitia a cenu stavby pre investora, ako aj funkčnosť a estetické hodnoty pre užívateľa. Architektom je vysokoškolský vzdelaný človek s licenciou.
Proces tvorby architekta neprešiel modernizáciou do neskorého 19. storočia. Pred tým architekti mali ateliéry a rôznorodý spôsob vzdelávania od konvenčnej formy výučby ako na École des Beaux-Arts (Škola výtvarných umení) vo Francúzsku, ktorá bola založená v polovici 17. storočia po nekonvenčnú, kedy študenti pracovali v architektonických ateliéroch pokým nedosiahli profesnú nezávislosť. Vytvorila sa aj skupina architektov s vlastnými finančnými zdrojmi najmä vo Veľkej Británii v 18. storočí ako napríklad Lord Burlington (Chiswick House 1723 – 49).
Niektorí architekti prešli k tomuto povolaniu z iných umeleckých disciplín ako napríklad sochár Gian Lorenzo Bernini, scénograf Filippo Juvarra a John Vanbrugh, sochár Michelangelo Buonarroti.
V roku 1440 Florentský architekt Leone Battista Alberti napísal knihu De Re Aedificatoria, vydaná v roku 1485, rok pred vydaním prvého zväzku Vitrúvia (Marcus Vitruvius Pollio). Alberti ako prvý definoval postavenie architekta, ktorý by sa mal v prvom rade zaoberať konštrukčným systémom so zreteľom na vlastnosťami prostredia, materiálov a stavebných princípov, v druhom rade s artikuláciou diela vzhľadom na využitie a potreby jeho užívateľa a v treťom rade by sa mal architekt zaoberať proporciou a výzdobou budovy. Základom povolania architekta je neustále vytváranie životných priestor pre jednotlivé okruhy ľudskej činnosti, jeho schopnosť a vedomosti potrebné k vytvoreniu návrhu a dohliadnutie na ich využitie vo všetkých stupňoch návrhu a realizácie, architekt musí prejsť neustálym procesom vzdelávania podporeným skúsenosťami z praxe.
Práca architekta spája disciplíny ako je matematika, veda, umenie, technológia, sociológia, politika, história a jeho vlastný prístup a filozofia. Vitrúvius ako prvý známy teoretik na poli architektúry tvrdí: „Architektúra je veda vychádzajúca z množstva iných vied a lemovaná širokým okruhom podrobných vedomostí, ktoré pomáhajú vytvoriť postoj k umeniu.“ Dodáva, že architekt by mal byť zbehlý v hudbe a astronómii. Vitrúviova rozsiahla definícia architekta vo svojom prenesenom význame platí do teraz na vzdory komercii a výpočtovej techniky, ktorá zmenila prístup moderného architekta v procese tvorby do značnej miery.
V súčasnosti je najprestížnejším ocenením diela architekta v celosvetovom meradle Pritzkerova cena, známa aj ako „Nobelova cena za architektúru“ a ocenenia udeľované American Institute of Architects (Americký inštitút architektúry). Royal Institute of British Architects – RIBA (Kráľovský inštitút britských architektov) udeľuje Stirlingovu cenu.
Na Slovensku sa každoročne udeľuje cena CE.ZA.AR (Cena za architektúru ktorú udeľuje Slovenská komora architektov), cena časopisu ARCH a Cena Dušana Jurkoviča.
Slovenskí architekti sú združení v Slovenskej komore architektov zabezpečujúcej autorizáciu, reguláciu povolania Architekt a povolania Krajinný architekt a vykonáva etický a odborný dohľad nad výkonom ich povolania.
Sitke
Sitke je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Sárvár.
Má rozlohu 2720 ha a žije tu 647 obyvateľov (2007).
Juan Vicente Gómez
Juan Vicente Gómez (* 24. júl 1857 - † 17. december 1935) venezuelský politik, prezident a vojenský generál.
Čistokrvný Indián z And. V roku 1899 vstúpil do armády a v roku 1908 sa presadil ako veliteľ. S pomocou armády sa v roku 1908 stal prezidentom; 27 rokov vládol ako absolútny diktátor. Vďaka rope priviedol do krajiny zahraničné investície, podporoval verejné práce (hlavne pri stavbe železníc). Vo svojej dobe považovaný za najbohatšieho muža Latinskej Ameriky.
Střeň
Střeň je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 586 obyvateľov, z toho 308 mužov a 278 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 37,8 roka, ženy 42,4 roka).
Occitánia (región)
Occitánia je jeden z 13 administratívnych regiónov Francúzska.
Vznikol 1. januára 2016 zlúčením dvoch bývalých regiónov Languedoc-Roussillon a Midi-Pyrénées. Správnym strediskom regiónu je mesto Toulouse.
NGC 6594
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
León (provincia)
León je španielska provincia v autonómnom spoločenstve Kastília-León v Španielsku. Hlavným mesto je León. Bola vytvorená pri administratívnom delení v roku 1833. Má rozlohu a približne 500 000 obyvateľov.
Getafe CF
Getafe Club de Fútbol známejší pod skráteným názvom Getafe CF je španielsky klub z madridskej mestskej časti Getafe. Klub bol založený 30. marca 1983.
Káder mužstva
Súčasná zostava:
12px|Kapitán klubu
Externé odkazy
Oficiálna stránka klubu
NGC 6595
NGC 6595 je emisná hmlovina s otvorenou hviezdokopou v súhvezdí Strelec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. júla 1830.
Call on Me
„Call on Me“ je skladba švédskeho DJa Eric Prydza. Single dosiahol veľký predajný úspech a dosiahol vrcholové pozície v mnohých hitparádach. Singel „Call On Me“ je tiež známy svojím hudobným videom, kde niekoľko žien a jeden muž predvádzajú aerobik, ktorý je v sexuálne sugestívnom štýle.
Mužská dvojhra na Open 13 2009
Mužská dvojhra na Open 13 2009 sa hrala ako súčasť Open 13 2009 od 16. do 22. februára 2009. Titul získal Francúz Jo-Wilfried Tsonga, ktorý vo finále porazil Francúza M. Llodru 7-5 7-63. Bol to jeho štvrtý titul v dvojhre na okruhu ATP.
East Coast (USA)
East Coast (iné názvy: Eastern Seaboard, Atlantic Seaboard, Východné pobrežie) je región v USA, ktorý reprezentuje najvýchodnejšie pobrežné štáty v USA, ktoré obmýva Atlantický oceán a sú pri hranici s Kanadou. V presnom význame zahŕňa všetky štáty na východnom pobreží, v inom význame skôr severnú polovicu tohto regiónu, zahrňujúcu 13 pôvodných štátov a Maine a tiež Washington D.C. Južná časť regiónu sa obyčajne zahŕňa do regiónu South alebo Southeast.
Patrik Johancsik
Patrik Johancsik (* 9. máj 1990, Dunajská Streda) je slovenský futbalový útočník, hrajúci aj ako pravý krajný záložník.
Svoju seniorskú futbalovú kariéru začal v Petržalke. Na jeseň 2009 hosťoval v Topoľčanoch, kde nastúpil v štrnástich zápasoch a päťkrát v nich skóroval. V roku 2010 nastúpil sedemkrát za MFK Petržalka v Corgoň lige. Po vypadnutí Petržalky a zmene klubu na FC Petržalka 1898 bol pravidelným členom základnej zostavy nového prvoligového tímu. Na jeseň 2010 zaň odohral osemnásť zápasov, v ktorých sedemkrát skóroval (z toho šesť gólov v 1. lige a jeden v Slovenskom pohári). V januári 2011 prestúpil do FK Dukla Banská Bystrica. Do prvého tímu sa ale aj pre zranenia nepresadil a po pôsobení v juniorskom tíme bol neskôr vyslaný na hosťovanie do tímu FK DAC 1904 Dunajská Streda. V súčasnosti pôsobí v nižších rakúskych súťažiach.
Pochádza z obce Hubice v okrese Dunajská Streda. Jeho obľúbeným futbalovým tímom je Manchester United a futbalovým vzorom Cristiano Ronaldo. .
León (mesto v Španielsku)
León je mesto v severozápadnom Španielsku. Je hlavným mestom provincie León v autonómnom spoločenstve Kastília-León. Má približne 135 000 obyvateľov.
Hoci león znamená v španielčine lev (ktorý je tiež dominantou mestského znaku a vlajky), názov pochádza od latinského slova legio (légia). Mesto bolo založené v roku 79 pred Kr. ako tábor VI. rímskej légie a na stále sídlo sa vyvinulo v roku 68 s príchodom VII. légie vedenej cisárom Galbom. V stredoveku bolo hlavným mestom kráľovstva Léon, svojho času najdôležitejšieho kresťanského štátu na Iberskom polostrove.
León je známy najmä svojou gotickou katedrálou a románskou bazilikou sv. Izidora.
Mesto je aj železničným uzlom, odkiaľ vedú trate do Palencie, Monforte de Lemos a Ovieda, a úzkorozchodná trať do Bilbaa.
Laserová dióda
thumb|počítačom generovaný obrázok laserovej diódy, ktorá sa používa v CD prehrávačoch thumb|right|Laserová dióda
Laserová dióda je luminiscenčná dióda, u ktorej dochádza nad určitou prúdovou hustotou prevažne k stimulovanej rekombinácii nosičov náboja, doprevádzanej emisiou žiarenia, pričom s hustotou prúdu sa zväčšuje koherentná časť rekombinačného žiarenia. K tomuto deju dochádza pri priechode priepustného prúdu priechodom PN.
Opis
Na prípravu polovodičového laseru sa používa mnoho materiálov(polovodivých/polovodičových zlúčenín), z ktorých prevažujú zliatiny typu Ga(As1-xPx), Cd(SxS1-x) GaAs, InP a ďalšie. V monokryštáli daného materiálu s vodivosťou typu N a s veľkou koncentráciou prímesí, sa difúznou technológiou vytvorí vrstva P. Z tejto štruktúry sa potom pripraví hranol. Jeho steny rovnobežné s prechodom PN sa opatria ohmickým kontaktom, pre prívod prúdu. Čelné plochy, ktorými vychádza generované žiarenia, sú presne zabrúsené, vyleštené na vysoký lesk a dostatočne opticky rovnobežné. Zostávajúce bočné steny sa opracúvajú hrubo, aby cez ne nevychádzalo generované žiarenie. Laserová dióda sa pri malých priepustných prúdoch chová ako elektroluminiscenčná dióda. Prahová hodnota prúdu laserovej diódy, pri teplote polovodiča 27 °C je asi 105A/cm2. Pri takej prúdovej hustote je nevyhnutné PN prechod intenzívne chladiť. Tento druh polovodičového laseru je vyrábaný a využívaný najčastejšie. Jeho účinnosť premeny dodávanej energie na svetelnú je značná a dosahuje bežne až 50 percent. Pri chladení tekutým dusíkom (−196 °C) z neho možno vyťažiť až 3W žiarivého výkonu, pri impulzovom režime až 100 W, špičkove až 300 W. Možno ho budiť:
Vlastnosti
Polovodičové lasery majú veľmi malé rozmery – dĺžku približne len 0,1 mm. Pretože je aktívna oblasť veľmi úzka (okolo jedného mikrometra), je divergencia (rozptyl) vychádzajúceho lúča veľmi veľká a je nutné zväzok kolimovať do rovnobežného smeru vhodnou šošovkou. Spektrálne a iné vlastnosti závisia od druhu použitého polovodičového materiálu a spôsobu prevedenia PN-prechodu. Priame budenie elektrickým prúdom prináša výhodu v jednoduchosti modulácie laserového zväzku.
Využitie
Nachádzajú široké možnosti použitia, napr. pri konštrukcii číslicových zariadení s rýchlosťou 109 operácií za sekundu a v logických obvodoch s operačnou rýchlosťou 109 až 1013 operácií za sekundu.
Sound Blaster Extigy
Sound Blaster Extigy je externá USB zvuková karta od spoločnosti Creative Technology, ktorá bola uvedená v roku 2002.
Je to prvá externá zvuková karta od tejto spoločnosti. Bola určená predovšetkým pre notebooky a prenosné počítače. Súčasťou balenia bolo diaľkové ovládanie a sieťový adaptér. K počítaču sa pripájala cez rozhranie USB 1.0 alebo 1.1, ale dokázala fungovať aj samostatne bez pripojenia k počítaču ako externý Dolby Digital, resp. AC-3 dekodér, teda bolo možné ju pripojiť k televízoru alebo hernej konzole pomocou optického vstupu a na externé analógové reproduktory až do konfigurácie 5.1., nepodporuje však dekódovanie signálu DTS.
Marder I
Marder I (SdKfz 135) bol nemecký stíhač tankov vyrábaný počas druhej svetovej vojny. Vznikol konverziou ukoristených vozidiel francúzskej armády.
Vznik a vývoj
Po invázii do Sovietskeho Zväzu sa Nemci stretávali s veľkým množstvom obrnenej techniky. Výzbroj nemeckých tankov bola slabá najmä v porovnaní zo silou panciera tankov T-34, KV-1 a KV-2. Adekvátnou protizbraňou boli ale iba protitankové kanóny PaK 40 kalibru 75 mm alebo 88 mm protilietadlové kanóny FlaK. Nemci preto potrebovali mobilný protitankový prostriedok, ktorý by mohol byť v čo najkratšom čase a v dostatočnom množstve dodaný na frontu. Keďže nemecká armáda ukoristila v poľnom ťažení vo Francúzsku značný počet obrnených vozidiel, v polovici roku 1942 začala výroba vozidiel Marder (po nem. kuna). Tie takisto vznikali aj na podvozkoch vyradených tankov Panzer II (Marder II) a česko-slovenských LT-38 (Marder III).
Verzia Marder I vznikla konverziou ukoristených francúzskych vozidiel Tracteur Blindé 37L (Lorraine 37L). Dostali oficiálne označenie 7.5 cm PaK40/1 auf Geschützwagen Lorraine Schlepper(f). Taktiež boli v menšom množstve použité aj podvozky ľahkých tankov Hotchkiss H-35, Hotchkiss H-39 (s oficálnym označením 7.5cm PaK40(Sf) auf Geschützwagen 39H(f)) a FCM-36.
left|thumb|Marder I, verzia Hotchkiss Všetky tri verzie mali rovnakú koncepciu z vrchu otvorenej nástavby, ktorá chránila posádku len pred ľahkými zbraňami pechoty. Líšili sa najmä hmotnosťou, pričom verzia Lorraine vážila 8,2 tony, Hotchkiss 12,5 tony a verzia FCM 12,8 tony. Verzie Hotchkiss a FCM mali aj lepšie pancierovanie, keďže boli založené na podvozku a trupe tankov. To sa pohybovalo v rozmedzí 20 mm pre nástavbu a 34 mm pre trup pri verzii Hotchkiss, resp. 20 mm (nástavba) a 40 mm (trup) pri verzii FCM. Maximálna rýchlosť na ceste bola podobná v prípadoch verzií Lorraine a Hotchkiss; pohybovala sa okolo 35 km/h. Verzia FCM z nich bola najpomalšia, iba 23 km/h, keďže bola najťažšia a výkon motora Berliet bol iba 91 konských síl. Výkon motora Hotchkiss 616, ktorý poháňal pôvodný tank H-39 bol 120 konských síl. Rozmery všetkých troch vozidiel boli dosť podobné, "najväčšou" bola verzia FCM.
Na základe všetkých troch verzií ukoristených vozidiel vznikli takisto aj samohybné húfnice.
Bojové nasadenie
left|thumb|Marder I na západnom fronte Najväčšou nevýhodou tejto improvizovanej konštrukcie bola pomerne vysoká silueta a slabá pasívna ochrana. Napriek týmto nedostatkom boli tieto vozidlá v boji proti tankom nepriateľa účinné vďaka výbornému kanónu PaK 40 a dobrej priechodnosti terénom. Aj keď stíhače Marder vznikli ako reakcia na množstvo sovietskej obrnenej techniky, napokon slúžili vo väčšom množstve na západnom fronte. V druhej polovici roku 1942 boli postupne nasadzované k jednotkám stíhačov tankov pechotných divízií. Vozidlá Marder mali slúžiť ako dočasné riešenie pokiaľ neprídu do produkcie dokonalejšie stroje.
Ako to u „dočasných“ riešení často krát býva, Mardery napokon slúžili až do kapitulácie Nemecka v máji 1945.
Kúria (sídlo šľachty)
thumb|Kúria v [[Župčany|Župčanoch (okr. Prešov), budova stálej expozície Literárne tradície východného Slovenska]]
Kúria (z lat. curia) bolo v Uhorsku skromnejšie vidiecke sídlo strednej a drobnej šľachty alebo mestské šľachtické sídlo.
Kúrie sa zachovali v mnohých slovenských obciach. Najstaršie sú z konca 15. storočia, ktoré mali často iba jednu alebo dve obytné miestnosti. Väčšina kúrií však pochádza zo 16. – 17. storočia. Boli to prevažne malé budovy s trámovými stropmi alebo s valenými či krížovými klenbami s hrebienkami. Okná mali často renesančné kamenné ostenie s kovanou mrežou.
Barok v 18. storočí výstavbu kúrií takmer neovplyvnil, zvýšil sa iba počet miestností a kúrie dostali obdĺžnikový pôdorys s mierne vystupujúcim rizalitom uprostred fasády. V miestnostiach boli barokové české a pruské klenby.
Kúrie svojou architektúrou dodnes predstavujú dominanty mnohých obcí na Slovensku, napr. renesančné kúrie v Necpaloch, v Príbovciach, rokokovo-klasicistická v Štítniku, vo Vyšnom Kubíne, baroková v Kalinčiakove, barokovo-klasicistická v Blatnici, klasicistická v Koplotovciach, empírová v Župčanoch a iné.
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band
Zoznam skladieb albumu
Všetky skladby zložili John Lennon a Paul McCartney okrem uvedených výnimiek.
Nahrávanie albumu
Nahrávanie Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band prebiehalo v období utíchania najväčšej vlny popularity skupiny The Beatles, tzv. beatlemánie. U skupiny narastala vnútorná kríza a nechuť ku verejným vystúpeniam na koncertoch. Koncom roku 1966 vznikla aféra s výrokom Johna Lennona, ktorý mal v jednom z interview vysloviť aj vetu, že sú „väčší ako Ježiš“, čím si proti sebe pobúrili predstaviteľov katolíckej cirkvi a veriacich. Po kontroverznom, búrlivom turné na Filipínach, keď sa dostali do nemilosti režimu vtedajšieho diktátora Ferdinanda Marcosa po pozvaní na raňajky jeho manželkou Imeldou odohrali iba jeden oficiálny koncert po ktorom sa všetci, s výnimkou Paula McCartneya, rozhodli že zrušia verejné vystúpenia a začnú sa venovať iba štúdiovým nahrávkam.
Ako najpopulárnejšia britská skupina dostali vtedy neobmedzený prístup do nahrávacích štúdií firmy EMI na Abbey Road. Nahrávanie albumu prebiehalo na vysokej profesionálnej úrovni, často aj do neskorej noci.
Pôvodne chcela skupina nahrať album v štýle R&B, popu a rocku postupne sa do skladieb dostávali rôzne, vtedy nové hudobné vplyvy. Skúšali využívať moderné nástroje ako je Hammond organ, elektrický klavír použili pri nahrávaní aj klasické nástroje ako boli rôzne sláčiky, trúbky, flauta, klarinet, perkusie, a široké spektrum exotických nástrojov ako je napríklad strunový indický nástroj, citara.
The Beatles použili aj množstvo modulárnych efektov, gitarový pedál (wah- wah), fuzzbox, ktorými zvýraznili experimentálny prístup k nahrávaniu, použili aj kolísanie rýchlosti zvukov, efekty ozveny cez Leslieho reproduktor, McCartney využil nové postupy pre nahrávanie basovej línie v skladbách. Celkovo bolo nahrávanie tohto albumu revolučným zlomom ako po technickej, interpretačnej ale aj organizačnej úrovni. Zmenil sa všeobecný prístup k nahrávaniu štúdiových skladieb, začali sa všeobecne využívať možnosti dodatočného spracovania, mixovania zvukových stôp a experimentovania s nimi. Zmenilo sa aj nepísané pravidlo (úzus) o maximálnej dĺžke skladieb.
Jednotlivé nahraté stopy boli prehrávané do jednej. V tom období štúdiá na Abbey Road mali k dispozícii iba 4- stopé nahrávacie magnetofóny a tak museli byť jednotlivé zvukové stopy spájané postupne, kým sa nedostali na finálnu/ hlavnú nahrávaciu pásku. Magnetofón s ôsmimi stopami získali štúdiá až tesne po vydaní albumu Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, koncom roku 1967.
Téma a štruktúra albumu
McCartney sa rozhodol, že by mohol stvoriť pre každého člena skupiny fiktívne postavy a nahrať album, ktorý by mohol byť ich vystúpením. Myšlienka maskovania alebo premeny identity bola zaujímavá pre členov tejto v 20. storočí veľmi populárnej skupiny. V období tvorby tohto projektu si nechali narásť dlhšie vlasy a fúzy a obliekli sa do pestrofarebných uniforiem, ktoré mali zdôrazniť koncept Sgt. Peppera.
Pôvodne mienený koncept albumu nakoniec tvorila úvodná skladba „Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band“ ktorá tému uviedla a nasledujúca pieseň fiktívneho kapelníka Billyho Shearsa (Ringo Starr) s názvom „With a Little Help from My Friends“ na tento úvod nadviazala. Nakoniec sa celý koncept spojil iba so skladbou „Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band (Reprise)“ pred záverečnou piesňou „A Day in the Life“. Zvyšné skladby zapadli do albumu skôr po hudobnej a zvukovej stránke ako spoločnou témou.
Pred nahrávaním albumu skupina pracovala na skladbách, ktoré mali byť ich spomienkami na ich detstvo a každodenný život. Pod tlakom vtedajšej obchodnej politiky vydavateľstva EMI (skupina musela vydať jeden album plus štyri single ročne) boli dve z týchto piesní: „Penny Lane“ a „Strawberry Fields Forever“, vydané ako single. Tieto dve skladby boli v tematickej línii so skladbami, ktoré sa odkláňali od konceptu Sgt. Pepper’s... (boli to piesne „Day in the Life“, „Lovely Rita“, „Good Morning, Good Morning“, „She's Leaving Home“ a „When I'm 64“) a mali sa nachádzať spoločne na tomto albume.
Obal albumu
Autorom obalu albumu, ktorý v roku 1968 získal Grammy, za najlepšie grafické stvárnenie boli Robert Fraser v spolupráci s Paulom McCartneyom. Dizajnérmi boli Peter Blake a jeho manželka Jann Haworthová, fotografom bol Michael Cooper. Robert Fraser odhovoril Paula aby použil na obal maľbu v psychedelickom štýle, od holandského grafického štúdia The Fool, ktorá mala byť pôvodne použitá na titulnú stranu albumu. Tento dizajn bol použitý na vnútornú stranu otváracieho obalu u niekoľko prvých výliskov. Robert Fraser predstavil Paulovi jeho známeho, uznávaného popartového umelca Petra Blaka, ktorý spolu s manželkou spracovali súčasný návrh, ktorý dostal názov „People We Like“. Pôvodný koncept dizajnu obalu počítal s vyobrazením scény vystúpenia skupiny seržanta Peppera v parku. Postupne sa rozhodli k vystupujúcim pripojiť aj iné známe osobnosti, ktoré boli vyobrazené v životnej veľkosti.
Vo finálnej podobe je na titulnom obrázku farebná koláž vytvorená z lepenkových modelov slávnych ľudí, medzi ktorými sú aj Edgar Allan Poe, Fred Astaire, Bob Dylan, Tony Curtis, Marilyn Monroe, Oliver Hardy, Karol Marx, Sigmund Freud, Stuart Sutcliffe, Oscar Wilde, David Livingstone, Johnny Weissmüller, George Bernard Shaw, Lewis Carroll, Shirley Temple, Albert Einstein, Marlene Dietrich, Gándhí, členov skupiny The Beatles v oblekoch a voskových figurín (požičaných z múzea Maddame Tusssauds) – medzi nimi členov skupiny Beatles v uniformách Sgt. Peppera a boxera Sonnyho Listona. Voskové figuríny sú nastavené tak aby sa pozerali dolu na nápis The Beatles, ktorý je vytvorený z kvetov. V skupine postáv mali byť aj Ježiš Kristus, Adolf Hitler, Mahátma Gándhí a Elvis Presley no boli (niektorí asi z pochopiteľných dôvodov) zamietnutí.
Obal albumu je jedným z prvých, ktorý je otvárateľný. Vo vnútornej strane bol obrázok členov skupiny v uniformách. Pestré saténové uniformy seržanta Peppera navrhol Manuel Cuevas. Okrem hodnostných znakov na uniformách môžeme nájsť aj:
Album
Album sa dostal do rebríčkov spojeného kráľovstva 3. júna 1967 a je tam (do 1. júla, 2007) spolu 201 týždňov.
V USA je album v rebríčku Billboard 200 spolu 175 týždňov.
Ostratice
Ostratice sú obec na Slovensku v okrese Partizánske.
Prírodné pomery
Obec leží uprostred Nitrianskej sprašovej pahorkatiny na ľavostrannej nive Bebravy. Spolu s touto riekou preteká obcou aj potok Hydina.
Dejiny
Obec vznikla zlúčením obce Malé a Veľké Ostratice v roku 1960. K obci sú pričlenené obce Trebašovce, Orlovec, Čaltice, Starý mlyn a Drnda. Obce patrili rodinám Ostratických, Poganovcov, Mačkovcov, Geczaovcov, Žambokrethkovcov.
Kultúrne zaujímavosti
V časti malé Ostratice sú zachované 2 kaštiele s priľahlým parkom, jeden renesančný z 2. polovice 16. storočia a druhý barokový z 18. storočia. Oba boli prestavané v empírovom štýle a zjednotené. Kaštieľ v obci Ostratice v okrese Partizánske na Slovensku bol doteraz evidovaný ako renesančný s barokovými úpravami. Hĺbkové stavebno-historické výskumy (1979 a 2006) a najnovšie archívne poznatky dokumentujú v jadre objektu stredoveký hrádok, ktorého vznik je možné určiť do 14. storočia. Pred rokom 1445 bol prestavaný na fortalícium bratríkmi v zmysle husitských pevností, ako to dokumentujú aj rady odkrytých strieľní a archívne pramene. Kúria s vežou slúžila až do 18. storočia ako opevnené sídlo proti tureckým nájazdom. Empírová úprava fasád úplne zmenila jeho pevnostný výraz. V roku 2007 prebehla kompletná rekonštrukcia kaštieľa, druhý kaštieľ obnovený nebol.
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla z roku 1839.
Z kultúrneho života je známy hlavne každoročný Festival dychových hudieb (ktorý organizuje Regionálne kultúrne centrum v Prievidzi), kde okrem domácej Ostratičanky sa hostia nielen regionálne, ale aj zahraničné skupiny.
Priemysel
Od roku 1991 sa v obci začalo rozvíjať ovocinárstvo so zameraním na jablone. Plochou ovocných sadov patrí obec na prvé miesta na Slovensku.
Pôsobili tu
V obci pôsobil v rokoch 1872 – 1917 publicista, historik a národný buditeľ Jozef Kompánek.
Suchonice
Suchonice je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 177 obyvateľov, z toho 84 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 41,5 roka, ženy 41,2 roka).
Stauffenbergov pokus o prevrat
thumb|Hlavné osobnosti sprisahania, grófi [[Claus von Stauffenberg a Helmuth James von Moltke na poštovej známke]] Stauffenbergov pokus o prevrat bolo rozsiahle sprisahanie, ktorého cieľom bola likvidácia Adolfa Hitlera a odstavenie jeho spolupracovníkov od moci. Aktéri sprisahania plánovali, prevzatie moci a začiatok rokovaní o mieri so západnými Spojencami. Akcia predstavovala jeden z vrcholov nemeckého protinacistického odboja.
Dlho pripravovaný pokus o prevrat spustil 20. júla 1944 atentát na Hitlera, ktorý uskutočnil osobne jeden z vodcov sprisahania, plukovník Claus von Stauffenberg. Neúspech atentátu, z ktorého Hitler vyviazol len s ľahkými zraneniami, znamenal fakticky neúspech celého sprisahania, keďže sa jeho organizátori po explózií neubezpečili, či je Hitler naozaj mŕtvy a pokúšali sa prevziať moc.
Po atentáte nasledovalo masové zatýkanie, procesy pred Ľudovým súdom a likvidácia väčšiny podozrivých z účasti na atentáte. Nakoniec bola zlikvidovaná väčšina opozície medzi najvyššími armádnymi dôstojníkmi a Hitler si zabezpečil vládu až do úplného konca vojny.
Príprava prevratu
náhľad|vpravo|Staufenberg, Keitel a Hitler O atentát na Hitlera a získanie moci v krajine sa odporcovia nacizmu z radov armády pokúšali neúspešne od roku 1938.
Po tom, čo sa 6. júna 1944 vylodili spojenecké jednotky v Normandii, čím vytvorili západný front a nemecké jednotky utrpeli sériu závažných porážok na východnom fronte v Bielorusku, sa protinacisticky naladení dôstojníci rozhodli o konečný atentát na Adolfa Hitlera. Plán počítal s tým, že po atentáte s pomocou záložnej armády, nad ktorou mali kontrolu, obsadia Berlín a ďalšie dôležité mestá v Nemecku. Ich prvoradým cieľom bude zatýkanie vedúcich členov SS a NSDAP.
Do pokusu o prevrat bolo zainteresovaných mnoho významných a vysoko postavených osobností ako napr. Ludwig Beck, Erich Höpner, Erwin Rommel, Hans Speidel a Hellmuth Stieff. Von Stauffenberg hodlal pri atentáte spolu s Hitlerom zlikvidovať aj Heinricha Himmlera a Hermanna Göringa. Tento dôvod konšpirátorov prinútil 11. a 15. júla plánovaný atentát odvolať. Sprisahanci následne predpokladali, že ich sleduje Gestapo a preto je potrebné urýchlene konať. Neskôr sa ukázalo, že tieto ich predpoklady neboli celkom presné.
Po následnej porade bolo dohodnuté, že ďalší pokus o atentát sa uskutoční 20. júla 1944 aj napriek tomu, že na porade nebude prítomný ani Himmler, ani Göring.
Priebeh atentátu
20. júla 1944 o 8. hodine odštartovalo z letiska v Rangsdorfe kuriérne lietadlo s von Stauffenbergom a nadporučíkom Wernerem von Haeftenom. Von Stauffenberg bol jediný z organizátorov, ktorý mal priamy prístup k Hitlerovi. Aktovka, ktorú prevážali, obsahovala 2 balíčky po 1 kg výbušniny. Výrobu bomby a súčiastky na ňu zabezpečil plukovník OKW Wessel von Freytag-Loringhoven. Po príjazde do Hitlerovho krytu v Rastenburgu sa von Stauffenberg najskôr spýtal majora von Freyenda, kde by si mohol vymeniť košeľu. Von Freyend mu poskytol vlastnú ubikáciu. Tam von Stauffenberg a von Haeften aktivovali bombu. Tu došlo k ich prvému pochybeniu, keď bombu zostavili len z jedného plátu plastickej trhaviny, aj napriek tomu, že mali k dispozícií dva.
Von Stauffenberg, napriek tomu, že sa neubezpečil, či je Hitler skutočne mŕtvy, vydal rozkazy (prostredníctvom generála Friedricha Olbrichta) k uskutočneniu operácie Valkýra, teda k mobilizácii a prevzatiu vlády. I napriek snahe Ericha Fellbiegela sa nepodarilo odrezať Hitlerov hlavný stan od sveta (vyradiť z činnosti rádiostanicu v Rastenburgu). Hitler aj keď zranený (prasknuté ušné bubienky, pomliaždeniny a odreniny), atentát prežil. Už večer okolo 18:00 - 19:00 volal Goebbelsovi a ten ho prepojil na majora Otta Remera (fanatického nacistu), ktorého Hitler telefonicky poveril velením nad celým Berlínom. Išlo predovšetkým o získanie kontroly nad vládnou štvrťou (Regierungsviertel) a budovy Bendlerblock (hlavné veliteľstvo armády / Oberkommando der Wehrmacht ), v ktorej sa nachádzali sprisahanci. Po správe, že Hitler žije začal protinacistický puč viaznuť.
Pokus nebol úspešný
O 16:40 Stauffenberg a Haeften dorazili ma hlavné veliteľstvo armády do budovy Bendlerblock. Už predtým však, tam prítomný, generál Friedrich Froom, ktorý bol priamy nadriadený Stauffenberga telefonoval s maršalom Wilhelmom Keitelom do Wolfschanze, a tak sa dozvedel, že Hitler prežil. Stauffenberg sa priznal Froomovi, že on nastražil bombu a tvrdil, že Hitler je mŕtvy. Medzi sprisahancami a vojakmi, ktorí Hitlerovi zostali verní sa strhla prestrelka, pri ktorej bol Stauffenberg zranený. Remerovi sa ozaj podarilo získať kontrolu nad situáciou v Berlíne a budova Bendlerblock bola obkľúčená vojakmi vernými Hitlerovi. O 23:00 sa Frommovi podarilo spacifikovať prítomných sprisahancov. Ludwig Beck, jeden z vodcov sprisahania, ktorý mal nahradiť Hitlera do doby než bude ustanovená legitímna vláda, sa po zistení, že situácia je preňho beznádejná pokúsil zastreliť. Fromm na mieste vytvoril poľný súd, odsúdil a nechal vo dvore budovy zastreliť krátko po polnoci (00:10, 21. júla) Stauffenberga, Olbrichta, Haeftena, Albrechta Mertz von Quirnheima a ďalších. Okolo 00:30 však prišli vojaci SS vedení Ottom Skorzenym, ktorí zastavili a zakázali ďalšie popravy, pretože neúspešný atentát bolo treba využiť aj politicky.