cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Grégoire (Ille-et-Vilaine)
Saint-Grégoire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Damián Bariš
Damián Bariš (* 9. december 1994, Trenčín) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste stredopoliara. Naposledy pôsobil v Podbrezovej.
Saint-Grégoire (Ille-et-Vilaine)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Damián Bariš
AS Trenčín
Vyrastal v Trenčíne. Do prvého tímu AS Trenčín sa prepracoval v roku 2013. V prvej sezóne odohral 12 stretnutí v najvyššej súťaži. V sezóne 2014/15 vyhral AS Trenčín slovenský titul. Bariš stihol odohrať jeden zápas a tak figuruje medzi víťazmi titulu.
MFK Skalica
Po skončení zmluvy v AS Trenčín odišiel do MFK Skalica kde však ostal iba počas jesennej časti Fortuna ligy 2015/16.
FC ViOn Zlaté Moravce
Na nový rok 2016 prestúpil Bariš do Zlatých Moraviec. V sezóne 2016/17 nastúpil do 33 zápasov a strelil šesť gólov.
Zbrojovka Brno
V lete 2018 prestúpil do Zbrojovky Brno, kde strávil štyri sezóny. V sezóne 2019/20 sa s Brnom stali víťazmi 2. českej ligy a postúpili tak do najvyššej súťaže. V ďalšej sezóne však opäť spadli do 2. ligy.
FK Železiarne Podbrezová
Po konci v Zbrojovke Brno sa Bariš vrátil do slovenskej Fortuna ligy kde sa stal novou posilou Podbrezovej.
AS Trenčín
20. júna 2023 sa Bariš dohodol na zmluve s AS Trenčín, kde sa vracia po ôsmich rokoch.
Štatistiky
''K 24. februáru 2022''
Úspechy
AS Trenčín
Garrigues (Tarn)
Garrigues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Garrigues má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Garrigues má 291 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zoznam častí seriálu Mladý Sheldon
Toto je zoznam častí amerického seriálu Mladý Sheldon. Seriál, ktorý je spin-off prequelom sitkomu Teória veľkého tresku, mal premiéru 25. septembra 2017 na americkej televíznej stanici CBS. Na Slovensku mal premiéru 6. júla 2021 na Markíze.
Vysoký Tribeč
Vysoký Tribeč je geomorfologickou časťou Veľkého Tribča, podcelku pohoria Tribeč. Leží v strednej časti podcelku, severozápadne od Zlatých Moraviec.
Polohopis
Územie sa nachádza v strednej, najvyššej časti pohoria Tribeč a zaberá centrálnu časť podcelku Veľký Tribeč. Vytvára oválny pás územia, pretiahnutý v západo-východnom smere, severozápadne od Zlatých Moraviec. Vysoký Tribeč obklopujú len časti pohoria Tribeč, menovite na severe a severozápade nadväzuje Hornonitrianske predhorie, juhozápadným a južným smerom leží Zlatnianske predhorie, obe časti podcelku Veľký Tribeč. Na východe susedí Skýcovská vrchovina, ktorá tvorí geomorfologickú časť podcelku Rázdiel.
Chránené územia
Celá stredná časť pohoria, vrátane Vysokého Tribča, patrí do Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. Osobitne chránené územia sa tu nenachádzajú, v blízkosti však leží chránený areál Topoľčianska zubria zvernica na juhu, národná prírodná rezervácia Hrdovická, prírodná rezervácia Kovarská hôrka a Solčiansky háj západným smerom.
Turizmus
Turisticky atraktívne územie je prístupné značenými chodníkmi z okolitých obcí v podhorí. Najnavštevovanejší je hlavný hrebeň v úseku Veľký Tribeč – Malý Tribeč – Medvedí vrch, s pokračovaním na Javorový vrch. Obľúbené lokality sú tiež ruiny Čierneho hradu v blízkosti obce Zlatno a okolité chránené územia.
Mleczna
Mleczna je rieka v Poľsku pretekajúca mestom Radom, pravostranný prítok Radomky. Má celkovú dĺžku 27,8 km. Odvodňuje územie s rozlohou 348,5 km².
Tok rieky
Vzniká blízko obce Gawronie sútokom nekoľkých zdrojníc tečúcich z Kacprowic, Franciszkowa, Wolanowa a Młodocina. Rieka tečie východným smerom cez nasledujúce mestské časti Radomi. Najprv preteká cez chovné rybníky v Kosowe, potom sa otáča na severovýchod a tečie cez Pruszaków, Wośniki, Borki a na sever cez Zamłynie, Obozisko, Koniówke, Młynek Janiszewski, Firlej. Do Radomky ústi pri obci Lisów.
Jaroslav Taraba
Jaroslav Taraba (* 18. január 1932, Leopoldov – † 30. apríl 2020, Lednické Rovne) bol slovenský sklársky dizajnér a výtvarník, spolu s Karolom Hološkom jeden zo zakladateľov moderného sklárskeho dizajnu na Slovensku.
Životopis
Jaroslav Taraba sa narodil sa na Dolnom Považí v meste Leopoldov. Navštevoval súkromné štúdium kresby a maľby v Prahe (19561959). Študoval na Vyššej priemyselnej škole sklárskej v Lednických Rovniach (19601965). V sklárniach na Lednických Rovniach nastúpil v roku 1948. Kde pracoval ako asistent u sklárskeho dizajnéra Karola Hološku. Spoločne s Hološkom a technikom Ing. Vojtechom Chmelíkom sa im podarilo uskutočniť prevratný krok vo výrobe ručne fúkaného skla. Technológia tzv. ťahanej nôžky, ktorá umožňovala výrobu kalicha a stopky pohára z jedného kusa skloviny, bola patentovaná v roku 1956. Od roku 1972 sa stal vedúcim dizajnérskeho oddelenia Tatrasklo, v súčasnosti RONA. Na tomto mieste posobil až do roku 1992. Spolu s Karolom Hološkom patrili k prvým dizajnérom sklárskeho priemyslu na Slovensku. Bol taktiež jedeným z iniciátorov založenia Slovenského múzea sklárstva v Lednických Rovniach a podieľal sa aj na výrobe historického skla pre expozície múzea.
Tvorba
Tarabova tvorba bola spočiatku ovplyvnená princípmi navrhovania nápojového skla Karola Hološku. Postupne sa prepracoval k vlastnému tvarosloviu, využívajúc geometrický dekor vytváraný pantografom. Neskôr pracoval viac s čistým geometrickým tvarovaním skla bez dekorovaný doplnkov. Okrem nápojového skla sa venoval aj hutnícky tvarovaným úžitkovým predmetom z farebného skla. Ďalším prínosom je Tarabove rozšírenie nápojových súprav o ďalšie typy nádob – misky, karafy, vázy – ako súčasti kompletov stolových súprav. Bol aktívnym účastníkom medzinárodných sklárskych sympózií v Lednických Rovniach.
Okapi
Okapi môže byť:
Tretia bitka o Charkov
Tretia bitka o Charkov bola bitka druhej svetovej vojny v južnej časti východného frontu v oblasti Charkova a Voroneže od 19. februára do 19. marca 1943. Nemecké vojská Skupiny armád Juh pod vedením maršala Ericha von Mansteina v ťažkých bojoch zastavili postup sovietskych síl Juhozápadného (N. F. Vatutin) a Voronežského frontu (F. I. Golikov) na západ, časť z nich pri tom obkľúčili a zničili. Obsadili znovu Charkov a Belgorod. Bitka bola posledným veľkým víťazstvom nacistického Nemecka na východnom fronte. Nemecké operácie v tejto bitke sú dodnes považované za vynikajúci príklad taktiky mobilnej obrany.
Predohra
Sovietska zimná ofenzíva silne udrela na nemecké sily Skupiny armád Juh (Skupina armád A a B). Po sovietskom obkľúčení nemeckej 6. armády pri Stalingrade bolo v rozvrate celé tylo skupiny armád Juh. Skupina armád A (von Kleist), ktorá plánovala prezimovať na Kaukaze sa musela v chvate sťahovať cez Tamanský polostrov na Krym. Iba jej 1. tanková armáda (gen. von Mackensen) sa stiahla smerom na Rostov. Tvrdošijná obrana zvyšku nemeckých síl pri Stalingrade, síce neumožnila sovietom rozvinúť operáciu Saturn v plnej plánovanej miere, ale nemecká situácia bola ťažká. Skupina armád B, neskôr premenovaná na Skupinu armád Don, ktorej vedením bol poverený maršal Erich von Manstein mala za úlohou prebojovať sa k obkľúčeným nemeckým silám v Stalingrade. Protiútok plánoval Manstein silami XLVIII. tankového zboru zo západu a LVII. tankového zboru z juhu. XLVIII. zbor však do útoku nikdy nevyrazil. Jedným z dôvodov bol útok sovietskeho Voronežského a Brianského frontu na pozície talianskej 8. armády a maďarskej 2. armády, ktorá kryla ľavé krídlo von Mansteinovho XLVIII. tankového zboru. Talianske aj maďarské sily týmto útokom nedokázali vzdorovať, utrpeli ťažké straty boli nútené ustúpiť. Manstein musel nasadiť Hollidtovu armádnu skupinu aby zacelil dieru vo línií, ktorá vznikla rozpadom maďarskej a talianskej armády. Mansteinov útok na obkľúčenie z juhu silami LVII. tankového zboru bol zastavený v ťažkých bojoch silami 2. gardovej armády (gen. Malinovskij). Manstein sa následne snažil blokovať sovietsky postup od Volgy na Ukrajinu a evakuovať hrdlom cez Rostov nad Donom čo najviac síl. Po porážke 6. armády pri Stalingrade 2. februára 1943 a sovietských ofenzívach na iných úsekoch frontu bola nemecká armáda na viacerých úsekoch frontu otrasená. Katastrofická situácia bola hlavne na južnom úseku frontu.
V januári 1943 nariadilo sovietske hlavné velenie útok Voronežskému a Juhozápadnému frontu smerom k Dnepru. Cieľom malo byť oslobodenie Donbasu, Charkova a stabilizáciu frontu na Dnepri. 8. a 9. februára sovietske sily oslobodili Kursk a Belgorod. 14. februára 1943 oslobodili Rostov a postupovali ďalej na západ. Tvárou v tvár hroziacej katastrofe nemeckého južného krídla frontu prisunul Hitler na bojisko čerstvé posily. V tej istej dobe však boli sovietske sily vyčerpané pokračujúcimi ofenzívnymi akciami a ich logistické zabezpečenie roztiahnuté. Sovietske divízie mali v dôsledku predošlých bojov veľké straty a boli na 1/3 až 1/10 svojho tabuľkového stavu.
Priebeh
náhľad|Mapa bojových operácií v oblasti Charkova počas zimy začiatkom roka 1943. 16. februára 1943 sovietske sily oslobodili Charkov. Bolo to prakticky už 2. krát v priebehu jedného roka. Na jar 1942 tu sovietske sily utrpeli zahanbujúcu porážku a ich vlastná ofenzíva sa zmenila na obkľúčenie, v ktorom stratili viac než 250 000 mužov. Manstein, ktorý takticky ustúpil z Charkova, dúfal, že sovietske velenie bude postupovať a nechá nekryté krídla. Tento predpoklad plne vyšiel a Sovieti povzbudení úspechmi začali nemecké armády prenasledovať bez dostatočného istenia a záloh.
Manstein podnikol protiútok a najprv začal prichádzajúcimi posilami jednotiek Waffen SS (Tankový zbor SS) blokovať postup sovietskych predsunutých síl. 22. februára udreli nemecké jednotky Tankového zboru SS a LVIII. tankového zboru na jednotky sovietskeho 25. tankového zboru Juhozápadného frontu, ktoré boli asi 10 km od Záporožia. Sovietskym jednotkám došlo palivo a tak museli väčšinu svojej ťažkej výzbroje zanechať na bojisku a v chvate ustupovať na sever. 25. februára vojská divízie Das Reich a Totenkopf obsadili mesto Lozovja. V bojoch padol veliteľ divízie Totenkopf Theodor Eicke. Útok jednotiek SS využil Manstein na to aby 24. februára silami 1. tankovej armády obkľúčil a neskôr zničil tzv. Popovovu mobilnú skupinu (gen. Popov) a časti sovietskej 6. armády Juhozápadného frontu. Väčšine sovietskych síl sa síce podarilo ustúpiť a zachrániť tak podstatnú časť svojej živej sily, ale zanechali na bojisku 615 tankov, 354 delostreleckých zbraní a 69 protilietadlových kanónov. Nemci podľa vlastných údajov zajali v týchto bojoch 9000 a zlikvidovali ďalších 23 000 mužov.
Velenie Voronežského frontu, ktoré pozorovalo situáciu u svojho suseda na juhu namiesto toho aby stiahlo sily 3. tankovej a 69. armády, a vytvorilo tým kompaktnejšiu obranu nechalo svoje preriedené sily roztiahnuté a oslabené. Vystavilo ich tak plnej sile nemeckému protiútoku.
Severnejšie Sovieti začali útok Stredného frontu (gen. Rokossovskij). Tieto akcie viazali činnosť nemeckej 2. tankovej armády, ale nemali na dianie južne od Charkova vplyv a neskôr boli prerušené.
Na zastavenie nemeckého postupu v úseku Juhozápadného frontu boli nasadené všetky dostupné jednotky vrátane novovytvoreného československého práporu (nasadeného v rámci sovietskej 25. streleckej divízie). Československé jednotky v bitke pri Sokolove na čas zastavili postup XXXXVIII. tankového zboru na najkratšom úseku postupu smerom na Charkov, ale podobne ako ostatné jednotky boli neskôr nútené ustúpiť aby sa vyhli obkľúčeniu.
16. marca získal oblasť Charkova pod kontrolu XXXXVIII. tankový zbor. Príslušníci Waffen SS zavraždili v charkovskej nemocnici niekoľko stoviek ranených sovietskych ale aj desiatky československých vojakov.
Tankový zbor SS postupoval ďalej na sever a 18. marca obsadil znovu Belgorod, ktorý zostal prakticky nebránený. Sovietske jednotky nedokázali dobyť Belgorod protiútokmi a od 19. marca 1943 boli boje v celom úseku frontu prerušené v dôsledku obdobia jarného topenia snehu, tzv. rasputice. Sovietska 21., 64. a 1. tanková armáda vybudovali južne od Obojane novú obrannú líniu.
Výsledok
Sovietske vojská stratili v bojoch asi 40 000 mŕtvych a nezvestných a ďalších 40 000 ranených. Nemecké straty boli oveľa nižšie. Z taktického hľadiska dosiahol von Manstein stabilizáciu južného úseku frontu na riekach Mius a Donec až do leta 1943. Mainsteinova protiofenzíva bola skvelým príkladom toho ako možno úspešne viesť protiútok proti roztiahnutým silám protivníka. Rovnako ako doplatili Nemci v roku 1941 na prekročenie vlastných možností najmä v logistike pri útoku na Moskvu v roku 1941, tak aj sovietsky útok sa nechal vtiahnuť hlboko na územie východnej Ukrajiny bez toho by bol adekvátne zabezpečený. Chýbali nie len zásoby, posily ale predovšetkým prieskum.
Veliteľ Voronežského frontu Filipp Golikov, ktorého zlyhanie bolo najmarkantnejšie, bol odvolaný z funkcie a už nikdy sa nedostal na front. Nasadením rezerv, s ktorými sovietske velenie nepočítalo, sa Nemcom podarilo zastaviť sovietsku ofenzívu a znovu získať kontrolu nad Charkovom a Belgorodom. Toto zlyhanie sovietskych vojsk a podcenenie síl na frontoch, v dôsledku ktorého musela Červená armáda opäť opustiť veľké mestá oslobodené od Nemcov a ustúpiť 100 - 150 km, motivovalo Výbor obrany štátu k posilneniu vojenskej kontrarozviedky a vytvoreniu jej špecializovanú službu „Smerš“
Tretia bitka o Charkov bola poslednou úspešnou ofenzívou nemeckých vojsk na východnom fronte. V jej dôsledku vznikol na sovietsko-nemeckom fronte výbežok sovietskych pozícií, označovaný ako kurský oblúk, vkliňujúci sa do nemeckej línie medzi Belgorodom na juhu a Orlom na severe. Tento výbežok sa stal dejiskom nadchádzajúcej letnej kampane. V nej boli nemecké armády napokon porazené v bitke pri Kursku.
Martin Šulek
Martin Šulek (* 15. január 1998, Trenčín) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu za slovenský klub FC Spartak Trnava.
FK AS Trenčín
Šulek vyrastal v Trenčíne. V sezóne 2015/16 sa s Trenčínom tešil zo zisku majstrovského titulu vo Fortuna lige a tiež z víťazstva v Slovenskom pohári.
ŠKF Sereď
V januári 2022 prestúpil Šulek do ŠKF Sereď kde strávil jarnú časť sezóny 2021/22. Nastúpil do 11 stretnutí.
Spartak Trnava
23. júna 2023 podpísal Šulek dvojročný kontrakt so Spartakom Trnava.
Reprezentačná kariéra
Martin odohral v reprezentácii Slovenska dva zápasy. Debutoval 8. januára 2017 v priateľskom zápase proti Ugande o štyri dni neskôr nastúpil do zápasu proti Švédsku.
Klubové
''K 23. júnu 2023'' Poznámky
Medzinárodné
''K 23. júnu 2023''
Úspechy
AS Trenčín
Gijounet
Gijounet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Gijounet má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Gijounet má 140 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Herné štúdie
Herné štúdie (Game Studies) je disciplína, ktorá sa venuje štúdiu a poznávaniu video hier, ale aj všetkých sprievodných javov, ktoré z video hier a ich hrania vyplývajú. Herné štúdie sú multi-disciplinárny odbor, keďže sa v ňom vyskytujú aj prvky psychológie, sociológie, komunikácie, informačnej vedy ale aj umenia a literatúry.
Jim Kim Yong
Jim Kim Yong (🇰🇷, * 8. december 1959, Soul, Kórejská republika) je kórejsko-americký lekár. 16. apríla 2012 bol zvolený do čela Svetovej banky. Funkcie sa ujal 1. júla 2012. Ako dvanásty prezident v histórií banky nahradil doterajšieho šéfa Roberta Zoellicka.
Jim Yong Kim sa s rodinou presťahoval do USA vo veku piatich rokov. Jeho otec učil zubné lekárstvo na University of Iowa, zatiaľ čo jeho matka získala doktorát z filozofie.
Heliamfora
Heliamfora (Heliamphora) je botanický rod. Zástupcovia tohto rodu patria medzi mäsožravé rastliny. Vyskytujú sa na malom území v Južnej Amerike (východná Venezuela) - sú viazané na vrcholové plošiny stolových hôr. Podobne ako ostatné rastliny z čeľade saracéniovité, lovia hmyz do kanvicovitých pascí vyrastajúcich zo zeme.
Hornonitrianske predhorie
Hornonitrianske predhorie alebo Hornianske predhorie je geomorfologickou časťou Veľkého Tribča, podcelku pohoria Tribeč. Leží v severozápadnej časti podcelku, juhovýchodne od Topoľčian.
Polohopis
Územie sa nachádza v strednej časti pohoria Tribeč a zaberá severozápadnú časť podcelku Veľký Tribeč. Vytvára pás územia, lemujúci túto časť pohoria, približne od Ješkovej Vsi na severe, po Kovarce na západe. Hornonitrianske predhorie obklopuje v rámci pohoria na východe Skýcovská vrchovina, geomorfologická časť podcelku Rázdiel, južným smerom nadväzuje podcelok Veľký Tribeč s časťami Vysoký Tribeč a Zlatnianske predhorie. Severný a západný smer vymedzuje Tribečské podhorie, ktoré je súčasťou Podunajskej pahorkatiny.
Západné a severné úbočia Veľkého Tribča patria do povodia Nitry, kde smerujú aj všetky vodné toky z Hornonitrianskeho predhoria. Najvýznamnejšie potoky tejto časti pohoria sú Dršňa, Lišna, Vyčoma a Hradský potok.
Chránené územia
Prakticky celá stredná časť pohoria, vrátane Hornonitrianskeho podhoria, patrí do Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. Osobitne chránenými územiami sú národná prírodná rezervácia Hrdovická, prírodná rezervácia Kovarská hôrka a Solčiansky háj.
Turizmus
Turisticky atraktívne lokality sú najmä v chránených oblastiach na západnom okraji územia. Značené chodníky z okolitých obcí vedú na dominantné vrchy pohoria. Najnavštevovanejší je hlavný hrebeň v úseku Veľký Tribeč – Malý Tribeč – Medvedí vrch, s pokračovaním na Javorový vrch.
Giroussens
Giroussens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Giroussens má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Giroussens má 1340 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zoznam britských panovníkov podľa dĺžky vlády
náhľad|[[Alžbeta II., najdlhšie vládnuca panovníčka, vládla od 6. februára 1952 do 8. septembra 2022]] Nasleduje zoznam britských panovníkov podľa dĺžky vlády v érach: Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (1927 - súčasnosť), Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Írska (1801 - 1927), Veľkej Británie (1707 - 1801), Anglické kráľovstvo (871 - 1707), Škótske kráľovstvo (878 - 1707), Írske kráľovstvo (1542 - 1800) a Waleské kniežatstvo (1216 - 1542).
Kráľovná Alžbeta II. sa stala najdlhšie vládnucim britským panovníkom 9. septembra 2015, keď prekonala vládu svojej pra-prababičky Viktórie. 6. februára 2017 sa stala prvou britskou panovníčkou, ktorá oslávila zafírové jubileum, pri ktorom sa oslavuje 65 rokov na tróne. K februáru 2021 kraľuje 69 rokov.
Celkovo
Toto je desať najdlhšie vládnucich panovníkov na Britských ostrovoch, o ktorých existujú spoľahlivé zaznamenané dôkazy.
Alžbeta II.: najdlhšie vládnuci panovník
9. septembra 2015 (vo veku 89 rokov a 141 dní) sa Alžbeta II. stala najdlhšie vládnucim britských panovníkom a najdlhšie vládnucou ženskou panovníčkou v histórii. 13. októbra 2016 (vo veku 90 rokov a 175 dní) sa stala najdlhšie vládnucim súčasným panovníkom na svete (a najdlhšie súčasnou slúžiacou hlavou štátu na svete), po smrti Phúmiphona Adunjadéta, kráľa Thajska. 6. februára 2022 (vo veku 95 rokov a 291 dní) oslávila platinové jubileum, výročie 70 rokov na tróne. 27. mája 2024 (vo veku 98 rokov a 36 dní) by sa stala najdlhšie vládnucim panovníkom suverénneho štátu v histórii, prekonala by francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV., ktorý vládol 72 rokov a 110 dní.
Spojené kráľovstvo
1. januára 1801 sa kráľovstvo Veľkej Británie spojilo s Írskym kráľovstvom a stalo sa Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Írska. Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska sa stalo parlamentným aktom v roku 1927 po vytvorení írskeho slobodného štátu v roku 1922.
Anglicko
Zahŕňa anglických panovníkov od zvolenia Alfréda Veľkého ako kráľa Wessexu v roku 871 po Annu (Stuartovská dynastia) a Zákonov o únii z dňa 1. mája 1707, kedy sa koruna stala súčasťou Kráľovstva Veľkej Británie.
Nadácia otvorenej spoločnosti
Nadácia otvorenej spoločnosti je nadácia vyznávajúca liberálnu demokraciu, osobnú slobodu a dôstojnosť všetkých ľudí. Nadácia vytvára príležitosti na skvalitňovanie občianskej spoločnosti smerom k jej väčšej otvorenosti, transparentnosti a presadzovaniu rovnosti šancí a ochrany menšín a slabých.
O nadácii
Nadácia otvorenej spoločnosti je etablovaná nezávislá organizácia od roku 2013 osamostatnená od zakladajúcej organizácie. Financie na svoju činnosť získava zväčša z domácich a európskych zdrojov. Nadácia má svoje etické zásady, ktorými sa riadi a ktoré upravuje jej Etický kódex.
Aktivity
Nadácia sa svojou činnosťou snaží otvárať spoločenské témy, ktoré ovplyvňujú kvalitu života občanov a ich vzájomné vzťahy v spoločnom priestore pričom sa opiera o a presadzuje tieto hodnoty:
Svoje aktivity nadácia realizuje prostredníctvom vlastných projektov a grantových programov, ktoré sú určené mimovládnym organizáciám a ktoré sa stotožňujú s hodnotami nadácie. Nadácia sa snaží o pomoc rozvoju otvorenej spoločnosti, vzdelávaniu, o posilnenie ľudských práv a rovnosť príležitostí znevýhodnených občanov s prihliadnutím na špecifické potreby Rómov.
Nadácia otvorenej spoločnosti je spoluzakladateľ Fóra donorov, pripomienkuje legislatívne procesy, vytvára politiky a pôsobí v poradných výboroch a komisiách.
História
Činnosť nadácie začala v novembri 1992 v podobe nezávislého grantovo-operačného slovenského právneho subjektu pričom prostriedky poskytol Open Society Institute so sídlom v New Yorku. Tieto finančné prostriedky boli určené pre vznikajúce slovenské mimovládne organizácie a vlastné nadačné programy. Nadácia sa stala súčasťou rodiny nadácií Open Society Foundations, ktorých zakladateľom je filantrop a finančník George Soros, ktorý sa sústredí na demokratickú transformáciu a modernizáciu krajín strednej a východnej Európy.
Organizáciu uviedla do prevádzky Američanka Rachel Tritt pričom na začiatku v nej pracovali dvaja zamestnanci a s rozvojom jej činnosti počet zamestnancov rastie, v roku 2020 v nadácii pracuje 16 ľudí. Na pozícií riaditeľa nadácie bola do roku 2013 Alena Pániková, ktorú vystriedal Marek Kapusta do marca 2015 a od júna 2015 je riaditeľom nadácie Ján Orlovský.
Na základe viacerých programových platforiem nadácie vznikli samostatné a finančne nezávislé mimovládne organizácie: Nadácia Centrum súčasného umenia, Nadácia Škola dokorán, Otvorený klub lekárskej spoločnosti, Plán B, n. o., Slovenská debatná asociácia, Slovensko-český ženský fond.
Tím nadácie
Nadácia má svoju:
Oblasti pôsobenia
Hlavnými oblasťami nadácie, v ktorých pôsobí sú ľudské práva a slobody, kritické myslenie a participácia, inkluzívne vzdelávanie a,.
Ľudské práva a slobody
Organizácia sa svojou činnosťou snaží odstrániť zo spoločnosti rasovú neznášanlivosť, nenávisť, prejavy radikalizácie a pomôcť vybudovať inkluzívnu, nediskriminačnú a tolerantnú spoločnosť.
Projekty: Active Citizens Fund, Otázka vôle, Bez predsudkov, Spolu za všetky rodiny, We Are Open.
Kritické myslenie a participácia
Vo sférach demokracie, právneho štátu a ľudských práv sa organizácia sústredí na posilnenie hlasu verejnosti v sociálnych a ľudsko-právnych témach. Vo viacerých oblastiach posilňujú význam a rolu médií.
Projekty: Tvorba mechanizmov participácie detí a mládeže, SISUMMA, Čítanie naslepo, Hra na pravdu, Novinárska cena, Výlety naslepo, Prechádzka, Dáta menia žurnalistiku, Proti nenávisti online, FACE 2 FACE
Inkluzívne vzdelávanie
Organizácia je súčasťou siete medzinárodného programu podpory sociálnej a finančnej gramotnosti detí a mladých ľudí Aflatoun a tiež programu Aflatot, ktorý je určený pre deti v predškolskom veku.
Stronger Roots for Civil Society
Organizácia sa snaží upevniť spoločenskú dôveru a nájsť nových podporovateľov organizácií občianskeho sektora.
Iné projekty nadácie
Medzi projekty nadácie patrí tiež program Otvorené školy, ktorý sa sústredí na podporu demokratického prostredia na školách a výchovu k občianstvu.
Nadácia otvorenej spoločnosti tiež spravuje v partnerstve s Nadáciou Ekopolis a Karpatskou nadáciou grantový program Active Citizens Fund, ktorý sa sústredí na to, aby bola posilnená občianska spoločnosť, podporené aktívne občianstvo a zlepšené postavenie zraniteľných skupín na Slovensku.
Saint-Guinoux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam geovedných článkov/Ö
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ör
Öresund
öt
Ötztalské Alpy
Wučchangské povstanie
Wučchangské povstanie je úspešné protimandžuské povstanie, ktoré sa odohralo 10. októbra v roku 1911 v meste Wu-čchang. Toto mesto je dnes súčasťou mesta Wu-chan. Nachádza sa v južnej Číne, v provincii Chu-pej v blízkosti Dlhej rieky. Povstanie bolo začiatkom Sin-chajskej revolúcie (辛亥革命) a tiež začiatkom definitívneho pádu mandžuskej dynastie Čching (清). Po úspešnom povstaní bol dňa 29. decembra 1911 Sunjatsen zvolený za dočasného prezidenta Čínskej republiky a 1. januára v roku 1912 bola oficiálne vyhlásená Čínska republika. 12. februára toho istého roku abdikoval cisár. Wučchangským povstaním a následne Sin-chajskou revolúciou sa začala v Číne nová éra.
Stav v Číne
Vplyv pekinskej vlády od konca 19. storočia v Číne klesal. Dôvodom bol okrem iného aj fakt, že v roku 1908 sa cisárom stal iba dvojročný chlapec Pchu-i. Miesto neho vládli regenti, ktorí boli slabí a bez autority. Na druhej strane však stále viac rástla autorita miestnych vládcov v jednotlivých provinciách. Po porážke v boji proti Japonsku a po Boxerskom povstaní sa vládnuca dynastia Čching rozhodla zreformovať armádu a vytvorila takzvanú Novú armádu (新军). Na vtedajšie pomery bola skutočne modernizovaná a bola organizovaná aj vyzbrojená podľa európskeho vzoru. Po sérií neúspešných povstaní na juhu krajiny v rokoch 1906 – 1911 sa mandžuská vláda v Pekingu rozhodla v roku 1911 do daných oblastí, vyslať túto armádu, aby obnovila poriadok v krajine. Mesto Wu-čchang, dnes súčasť Wu-chanu, vtedy patrilo k trojmestiu ležiacemu na pravom brehu Dlhej rieky. V tom čase to bolo centrum vojenského priemyslu, a práve z toho dôvodu sa tu začali vyrábať zbrane a vojenské vybavenie pre Novú armádu. Sunjatsenove revolučné idey však ovplyvnili aj mnohých vojakov Novej Armády a veľa z nich sa pridalo k revolučným organizáciám.
Hnutie na ochranu železníc
Odpor proti Mandžuskej nadvláde bol tiež dôsledkom znárodnenia železníc v roku 1911. Centrálna vláda tak urobila pod nátlakom západných mocností, ktoré si chceli takýmto spôsobom zabezpečiť zmluvy o výstavbe železníc. Obzvlášť sa to prejavilo v provincii S’-čchuan, kde do projektu rozvoja železníc investovala miestna elita, ktorá nechcela, aby z tohto projektu profitovala centrálna vláda a mocnosti. Kľúčovú rolu zohralo Hnutie na ochranu železníc. Ich hlavným cieľom bolo zabezpečiť, aby železnica medzi S’-čchuanom a Chan-kchou zostala v súkromnom vlastníctve a nebola znárodnená. 24. augusta 1911 sa rozhodli v meste Čcheng-tu usporiadať štrajky obchodníkov a študentov. Pod nátlakom centrálnej vlády boli 7. septembra 1911 krvavo potlačené. Táto udalosť býva historicky označovaná ako masaker v Čcheng-tu. Snaha dynastie Čching o vojenské potlačenie odporu sa však obrátila proti nej a vyvrcholila povstaním vo Wu-čchangu.
Tchung-meng-chuej (Tongmenghui)
V roku 1905 zjednotil Sunjatsen niekoľko protimandžuských organizácií do jednej pod názvom Čung-kuo tchung-meng-chuej (Zhongguo tongmenghui) so sídlom v Japonsku. Spoločnosť mala charakter modernej politickej strany a považuje sa za predchodkyňu Kuomintangu.
Známy je Manifest zjednotenej ligy, ktorého programová časť obsahovala štyri hlavné body:
Realizácia týchto bodov mala prebiehať postupne v troch etapách. Prvou mala byť etapa vojenskej armády, druhou etapa dočasnej ústavy a nakoniec malo nasledovať vyhlásenie riadnej ústavy. Manifest vo svojej podstate vychádzal z troch ľudových princípov, ktoré vypracoval doktor Sunjatsen a sú nimi nacionalizmus, demokracia a ľudové blaho.
Počas rokov 1906 až 1911 zorganizovala spoločnosť Tchung-meng-chuej sériu neúspešných protimandžuských povstaní hlavne na juhu krajiny. Postupne sa jej vplyv dostával aj viac na sever. Bola zriadená pobočka v Šanghaji a vplyv Tchung-meng-chuej sa rozšíril aj do niekoľkých posádok mandžuskej armády, predovšetkým do novozriadenej Novej hubejskej armády.
Povstanie
Nová armáda bola primárne vyslaná do S’-čchuanu, aby potlačila vzburu, ktorú zapríčinil masaker v Čcheng-tu. Keďže Tchung-meng-chuej mala v tejto armáde určitý vplyv a hrozilo odvelenie časti Novej hubejskej armády, s ktorou vo Wu-čchangu spolupracovali, rozhodli sa revolucionári využiť situáciu a začali s intenzívnymi prípravami ďalšieho protimandžuského povstania. Začiatok bol plánovaný na koniec októbra, ale večer 9. októbra v dôsledku neopatrnosti vybuchla v jednom zo skladov v ruskej koncesii uskladnená munícia. Pri vyšetrovaní výbuchu polícia odhalila pripravované povstanie a do rúk úradov sa dostali aj menné zoznamy členov revolučných organizácií. Vo Wu-čchangu sa začalo zatýkať a došlo aj k prvým popravám. Povstalci tak zostali bez vodcov a ako jedinú nádej na záchranu videli možnosť začať povstanie predčasne.
Akcie sa zúčastnilo približne 300 členov Novej armády. Vzbúrenci zabili svojich dôstojníkov a zmocnili sa zbrojnice, kde bola uschovaná výzbroj a munícia pre armádu celej provincie. K povstaniu sa rýchlo pridávali aj ďalšie jednotky Novej armády vo Wu-čchangu. Jediný väčší boj sa odohral pri sídle generálneho guvernéra Žuej-čchenga, ktorý sem sústredil väčšinu vojsk verných mandžuskej vláde. Po celonočnom boji sa revolucionárom podarilo sídlo dobyť. Žuej-čcheng spolu s ostatnými vysokými provinčnými úradníkmi utiekol. Tým bol zlomený hlavný odpor a povstalci sa tak do 12 hodín od začiatku povstania zmocnili celého mesta. Keďže bolo potrebné urýchlene vytvoriť revolučnú vládu, vodcovia povstania sa rozhodli zvolať zhromaždenie zástupcov členov Chu-pejských revolučných organizácií a niektorých popredných osobností. Za vodcu prvých revolucionárov si zvolili Li Jüan-chunga, vojenského veliteľa, ktorý dovtedy kontroloval trojmestie Wu-chan. (Sunjatsen sa v tom čase ešte nachádzal v USA.)
Niektoré zdroje uvádzajú, že po počiatočnej revolte, ktorá vypukla 10. októbra vo Wu-čchangu, sa vytvorili skupinky Chanov, nazývané aj 'dare-to-die squads' (敢死队, gǎnsǐduì), ktoré chodili ulicami Wu-čchangu a prevolávali heslá ako „Zabite Mandžuských úradníkov“ (杀戮满官旗人, Shālù mǎn guān qí rén), „Vyhľaďte ne-hanov“ (杀尽胡儿, Shā jǐn hú‘er), „Oživte Hanov, vyhlaďte Mandžuov“ (兴汉灭满, Xìng hàn miè mǎn). Členovia týchto skupín, medzi ktorých patrili aj členovia tajných spoločností a Chanskej milície, cez deň aj v noci chodili po meste a vraždili mandžuských obyvateľov. Dá sa povedať, že išlo o akúsi rasovú pomstu. O týchto udalostiach sa v ČĽR dnes hovorí veľmi málo. Keď sa spomína revolúcia z roku 1911, kladie sa dôraz predovšetkým na zahraničný imperializmus a prebudenie čínskeho nacionalizmu.
Výsledky
Napriek tomu, že povstanie nebolo ešte do detailu pripravené, bolo na rozdiel od tých predošlých úspešné. Správa o úspešnom povstaní sa rýchlo rozšírila a jednotlivé južné provincie začali postupne deklarovať nezávislosť na mandžuskom dvore. Ich predstavitelia sa zišli v novembri v roku 1911 v Nankingu, kde zostavili dočasné Národné zhromaždenie, ktoré sformulovalo požiadavku na abdikáciu cisára a vyhlásenie republiky. Mandžuský dvor požiadal o pomoc Jüan Š’-kchaja, ktorý sa však pridal na stranu revolucionárov po tom, čo mu bolo prisľúbené prezidentské kreslo. Funkciu dočasného prezidenta dovtedy zastával Sunjatsen. Jüen Š’kchaj (Yuan Shikai) na toto miesto nastúpil 3. februára v roku 1912.
Wu-čchangské povstanie teda začalo proces, ktorý vyvrcholil 1. januára 1912 vyhlásením Čínskej republiky a 12. februára toho istého roku abdikáciou cisára. Pretože sa tento proces odohrával z väčšej časti v cyklickom roku lunárneho kalendára nazývaného Sin-chaj, dostal názov Sin-chaiská revolúcia.
Na Taiwane sa 10. október, deň vzniku povstania, dodnes slávi ako štátny sviatok Čínskej republiky s názvom „Sviatok dvoch desiatok“. 1. január roku 1912 bol ustanovený aj ako prvý deň prvého roku Republiky a na Taiwane sa letopočet dodnes počíta od tohto dátumu.
Had Enough (film)
Had Enough je americký krátky film o kanadskom rockovom triu Danko Jones z roku 2010. Bol režírovaný Jasonom a Joshom Diamondovými a vyšiel 7. októbra 2010. Väčšina deja je nakrútená v panstve v Yonkers v meste New York. Film je zároveň aj videoklipom rovnomennej skladby z videovej trilógie albumu Below the Belt a je retrospektívou deja predchádzajúceho krátkeho filmu Full of Regret.
Dej
„Šialený vedec“ Dr. Lee Dorian (Ralph Macchio) našiel spôsob, ako sa naklonovať a skupina Danko Jones vylúčila uzavretie dohody. Ich neúspech na konci videa je dôvodom, ktorý nakoniec vedie stúpencov Franka a Lemmyho, aby za nimi poslali Mousea (Elijah Wood) a nájomnú vrahyňu (stvarnenú Selmou Blairovou) vo filme Full of Regret.
Spádik
Spádik je vrch v pohorí Spišská Magura. Leží nad obcou Reľov, približne severne od Spišskej Belej. Na severovýchodnom úbočí sa nachádza Magurské sedlo.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Repisko. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Kežmarok a na katastrálnom území obce Slovenská Ves. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Reľov a južne ležiace Vojňany a Slovenská Ves, severne sa nachádza Veľká Lesná, juhovýchodne Toporec a juhozápadne Lendak.
Opis
Spádik leží v hlavnom hrebeni pohoria, juhozápadne od Magurského sedla. Severne sa nachádza Hulok, Javor a Kameniarka , východne Špičiak , Zbojnícky stôl , Homôľka  a Skalka , južne Vojnianska hora  a Zadná hora  a západne Godšinová , Smrečiny , Bukovina , Plašný vrch  a Bukovina. Severné svahy hrebeňa odvodňuje Ščerbová do Rieky v povodí Dunajca, voda z južných odteká Vojnianskym potokom a z východných Toporským potokom do rieky Poprad. Vrchol traverzuje značený turistický chodník z Magurského sedla. Hrebeňom prechádza hranica ochranného pásma Pieninského národného parku, do ktorého patrí severná časť masívu.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a horských lúk v okolí je vidieť okolité vrcholy Spišskej Magury, no tiež Belianske, Vysoké a Nízke Tatry, Volovské a Levočské vrchy, Čergov, časť Oravských Beskýd a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Mária Terézia d’Este
Mária Terézia Felicitas d’Este (* 6. október 1726, Modena, Taliansko† 30. apríl 1754, Rambouillet, Francúzsko) bola princezná z Modeny a sobášom vojvodkyňa z Penthièvre. Bola tiež svokrou Filipa Égalité a starou matkou budúceho francúzskeho kráľa Ľudovíta Filipa.
Životopis
Narodila sa v Modene v Emilia-Romagna ako tretie dieťa a najstaršia dcéra modenského vojvodu Františka III. d’Este a jeho manželky, francúzskej princeznej Šarloty Aglaé Orleánskej. Jej matka sa v roku 1743 spolu s dcérami vrátila naspäť do Francúzska.
V roku 1744 sa v zámockej kaplnke vo Versailles stal jej manželom Ľudovít Ján Bourbonský, vojvoda z Penthièvre, ktorý bol bratancom jej matky. Ich spoločným predkom bol francúzsky kráľ Ľudovít XIV. Krátko po svadbe odcestovali novomanželia na zámok do Rambouilletu. Podľa niektorých súčasníkov bolo ich manželstvo šťastné. Mali spolu sedem detí, avšak len dve sa dožili dospelosti.
Vo februári 1754 počas siedmeho tehotenstva ochorela na zápal pľúc. 29. apríla predčasne porodila syna Louis-Marie a zomrela len dvanásť hodín po pôrode.
Spolu so synom, ktorý zomrel na druhý deň po narodení, bola pochovaná 2. mája v kostole v Rambouillet po boku svojich detí. Jej manžel jej smrť ťažko niesol a napriek svojmu mladému veku sa už nikdy neoženil.
Saint-Hilaire-des-Landes
Saint-Hilaire-des-Landes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bielomorsko-baltský kanál
náhľad|Mapa Bielomorsko-baltského kanála
Bielomorsko-baltský kanál alebo Bielomorsko-baltský prieplav (rus. Беломо́рско-Балти́йский кана́л, Belomorkanal) je prieplav spájajúci Baltské more a Biele more cez územie Ruskej federácie. Táto stavba bola postavená prevažne väzňami gulagov v rokoch 1931 – 1933 počas prvej sovietskej päťročnice. Slávnostne ho otvorili 28. mája 1933.
Výstavba
Pre účely postavenia prieplavu bola zriadená sieť pracovných táborov (gulag). Počas výstavby boli väzni vystavovaný neľudským podmienkam a k dispozícii mali len základné pracovné nástroje. Počet obetí výstavby sa pohybuje v rozmedzí od 12 000 podľa oficiálnych zdrojov až po odhad 250 000 od Alexandra Solženicina. Len na mieste Sandarmoh v Karelskej oblasti bol nájdený masový hrob s 9-tisíckami ľudských pozostatkov.
Vykopanie 227 km kanálu sa stihlo za 22 mesiacov, a to v podnebí, kde deväť mesiacov v roku mrzne. Vodná cesta sa skrátila z 5 167 km na 1 248 km, ale pre malú hĺbku (3,65 m) ju nemohli využívať veľké lode.
Sergio Agüero
Sergio Agüero (* 2. jún 1988, Quilmes, Argentína) je bývalý argentínsky futbalový útočník. Hrával za argentínsky klub Independiente, španielsky Atletico Madrid, anglicky Manchester City a kariéru ukončil v španielskej Barcelone. V roku 2021 musel ukončiť kariéru kvôli problémom so srdcom.
Je najlepším strelcom Manchestru City a patrí medzi najlepších hráčov, ktorý hrali v anglickej Premier League. V reprezentácii Argentíny je tretím najlepším strelcom po Lionelovi Messimu a Gabrielovi Batistutovi.
CA Independiente
V drese Independiente nastúpil vo veku 15 rokov a 35 dní, čím prekonal rekord Diega Maradonu a stal sa najmladším hráčom v histórii argentínskej ligy.
SOR EBN 10,5
SOR EBN 10,5 je elektrobus českého výrobcu SOR Libchavy, vyrábaný od roku 2010. Jeho vývoj sa začal na prelome rokov 2008 a 2009, dodávateľ elektrických zariadení je spoločnosť Cegelec, ktorá ďalej používa aj subdodávateľov.
Konštrukcia
Elektrobus vychádza z mestského autobusu SOR BN 12, z ktorého prevzal podvozok skrátený o približne 1,5 m zadného previsu. Vozidlo má dve nápravy a tri dvere, jeho dĺžka je 10 370 mm a šírka 2 525 mm. Batérie voza (celkom 180 lithium-iontových článkov o celkovej kapacite 300 Ah) vydržia až 110 až 180 kilometrov jazdy a dobíjajú sa zo siete pri napätí 400 voltov. Akumulátor voza je možné dobiť plným cyklom za 8 hodín, alebo skráteným tzv. „rýchlonabíjaním“ za 4 hodiny. Donabitie voza môže trvať aj kratšiu dobu a je možné ju vykonať aj v obratiskách.
Sergio Agüero
Prvá sezóna
28. júla 2011 Manchester City potvrdil, že Agüero podpísal päťročnú zmluvu. Pre svoju prvú sezónu v City dostal dres s číslom 16 a začal nosiť dres s názvom Kun Agüero. Agüero debutoval za City 15. augusta 2011 v zápase proti Swansea City pri víťazstve 4:0. V zápase nastúpil ako striedajúci hráč v 59. minúte, svoj prvý gól stihol streliť za prvých deväť minút. V prvej sezóne za City dokázal dať 23 ligových gólov
SOR EBN 10,5
Konštrukcia
Pohonná jednotka je tvorená elektromotorom TAM 1052C6B od firmy Pragoimex s výkonom 120 kW chladený kvapalinou. Rovnaký výkon aj typ chladenia má trakčný menič 3× 400 V AC.
Sergio Agüero
Posledný zápas sezóny
Päť víťazstiev v rade pomohlo City zmazať osembodové manko na Manchester United a do posledného zápasu sezóny išli s náskokom gólu. Proti Queens Park Rangers City potrebovalo remizovať alebo vyhrať keďže v tom istom čase ich najväčší rival hral proti Sunderlandu. Od 66. minúty malo City o jedného hráča viac no stále prehrávalo 1:2 naopak Manchester United vyhrával 1:0. V reakcii nato Roberto Mancini povolal útočníkov Edina Džeka a Maria Balotelliho. V druhej minúte nastavenia vyrovnal na 2:2 Edin Džeko a dodal ešte nádej mužstvu. Manchester United v tej chvíli už ukončil zápas víťazstvom nad Sunderlandom 1:0. V 94. minúte Agüero po príhrávke od Maria Balloteliho nabehol do pokutového územia a umiestnil prudkú strelu do rohu brány, čím zariadil víťazstvo a prvý anglický titul od roku 1968.
Ďalšie sezóny
Sezónu 2012/13 začal ziskom anglického superpoháru proti Chelsea. S Manchestrom City sa v roku 2013 dostali do finále FA Cupu kde ale prehrali s Wiganom Athletic 0:1. V sezóne 2013/14 vyhral svoj druhý anglický titul a dal 28 gólov vo všetkých súťažiach. 18. októbra 2014 strelil všetky štyri góly pri víťazstve 4:1 nad Tottenhamom, Agüero tak strelil 61. gól v Premier League, čím prekonal Carlosa Téveza ako rekordného strelca tímu v súťaži. V sezóne 2014/15 sa stal prvýkrát najlepším strelcom sezóny, keď dal 26 gólov. 13. augusta 2016 dal prvý súťažný gól za Manchester City pod vedením Pepa Guardiolu. 21. októbra 2017 dal svoj 177. gól za Manchester City pri víťazstve 3:0 nad Burnley čím vyrovnal rekord Erica Brooka. Bolo to tiež 11. víťazstvo Citizens v rade, čím vyrovnal ďalší rekord. Svoj rekordný 178. gól dal 1. novembra v zápase Ligy majstrov proti Neapolu. V sezóne 2017/18 vyhral už svoj tretí anglický titul. V ďalšej sezóne dokázal zo City obhájiť titul, ktorý doplnil o víťazstva v FA Cupe a v EFL Cupe. Sezóna 2020/21 bola pre Agüera posledná za klub. S tímom vyhral na konci sezóny piaty anglický titul a dostal sa do finále Ligy majstrov. Zápas proti Chelsea bol jeho posledným za klub.
Za desať sezón sa Agüero stal najlepším strelcom v histórii klubu, dokopy dal 260 gól z toho 184 v Premier League a dokázal vyhrať 15 trofejí z toho päť anglických titulov.
FC Barcelona a ukončenie kariéry
Dňa 31. mája 2021 Agüero súhlasil s podpisom zmluvy zo španielskou Barcelonou. 17. októbra 2021 debutoval z lavičky pri víťazstve 3:1 nad Valenciou. Svoj prvý a jediný gól za klub dal pri svojom prvom vystúpení v El Clásicu, keď skóroval pri prehre 1:2. O sedem dní neskôr bol prevezený do nemocnice s nepríjemným pocitom na hrudníku diagnostikovaným ako srdcová arytmia počas domácej remízy 1:1 proti Alavésu. V novembri 2021 bolo oznámené, že bude mimo hry najmenej tri mesiace,  ale 15. decembra 2021 Agüero na radu lekárov oznámil svoj odchod z futbalu a poďakoval tímom, za ktoré hral.
Mládežnícke tímy
Za Argentínu do 20 rokov vyhral dvakrát Majstrovstvá sveta do 20 rokov v roku 2005 a 2007. K tomu pridal zlatú olympijskú medailu na letnej olympiáde 2008.
Seniorský tím
Vo veku 18 rokov debutoval za Argentínu medzi seniormi v priateľskom zápase proti Brazílii. O rok neskôr dal svoj prvý gól v kvalifikačnom zápase na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 proti Bolívii.
Majstrovstvá sveta 2014 a Copa América 2015 a 2016
Agüero bol nominovaný na Majstrovstvá sveta vo futbale 2014 v Brazílii. S reprezentáciou sa dostal do finále turnaja kde ale prehrali s Nemeckom 0:1 po predĺžení.
Agüero bol nominovaný na Copa América 2015 v prípravnom zápase proti Bolívii zaznamenal prvý reprezentačný hattrick pri víťazstve 5:0. Agüero strelil na turnaji tri góly a dostal sa do finále turnaja kde ale prehrali s Čile po penaltovom rozstrelu.
Agüero bol nominovaný na Copa América 2016. Agüerov prvý gól na turnaj dal pri víťazstve 5:0 nad Panamou, čím zariadil postup do štvrťfinále. Po druhom prehratom finále Copa América s Čile po penaltovom rozstrelu, Agüero uvažoval o možnom odchode z reprezentácie.
Majstrovstvá sveta 2018
Agüero bol menovaný na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 v Rusku. V prvom zápase na turnaji proti Islandu pri remíze 1:1 strelil prvý gól na turnaji svoj vôbec prvý gól na Majstrovstvách sveta. V osemfinále proti Francúzsku pri prehre 3:4 zaznamenal posledný gól Argentíny na turnaji.
Copa América 2019 a 2021
Bol menovaný na Copa América 2019. Na turnaji zaznamenal tri góly z toho jeden v zápase o bronz.
Bol menovaný na Copa América 2021. Na turnaji zaznamenal 100. vystúpenie v národnom drese v zápase proti Bolívii. Agüero sa na konci tešil zo zisku prvého medzinárodného titulu.
Klubové
1 Copa Libertadores
2 Európska liga UEFA
3 Pohár Intertoto UEFA
4 Liga majstrov UEFA
5 Superpohár UEFA
6 FA Community Shield
Úspechy
Atletico Madrid
Manchester City
Argentína U20
Argentína U23
Argentína
Externé zdroje
https://www.transfermarkt.com/sergio-aguero/profil/spieler/26399
Tatra (vrch vo Vtáčniku)
Tatra je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží v hlavnom hrebeni nad obcou Kľak, približne juhovýchodne od Novák. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží na hranici Trenčianskeho a Banskobystrického kraja a okresov Prievidza a Žarnovica. Tatra zasahuje na katastrálne územia obcí Horná Ves, Ostrý Grúň a Kľak. Vrcholom vedie značená Ponitrianska magistrála z Veľkého Poľa na Vtáčnik.
Opis
Nevýrazný pahorok je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý pokrýva zmiešaný les. Plytké sedlo oddeľuje severne susediacu Plešinu, východne leží Javorinka , južne sa nachádza Markov vrch a západne Suchá hora. Východnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky riečky Kľak do Hrona, zo západných svahov voda odteká prítokmi Oslianskeho potoka do rieky Nitry. Najbližšími sídlami sú Kľak a Ostrý Grúň na východe, Veľké Pole na juhu a Horná Ves a Radobica na západe.
Výhľady
Zalesnené časti vrchu s menšími odlesnenými plochami umožňujú len obmedzené výhľady. Najlepšie pozorovateľné sú okolité vrchy pohoria, no pri vhodných podmienkach je možné vidieť aj Kremnické vrchy, Poľanu, Javorie, Štiavnické vrchy, Pohronský Inovec, Tribeč a Považský Inovec.