cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neuroevolúcia
Základný algoritmus
Ďalším prístupom je rozvíjať topológiu siete pridaním váh. Výber vhodných topológií je pre experimentátorov zložitý, ale môže mať veľký vplyv na výsledky experimentu. Navyše, vyvíjajúce sa topológie môžu dosahovať lepšiu výkonnosť ako vyvíjajúce sa váhy. Jedným potenciálne výhodným prístupom je začať s vývojom jednoduchých riešení a postupne ich komplikovať. Takýto proces prebieha v biológii a vo všeobecnosti predstavuje účinný prístup v strojovom učení.
Priame a nepriame kódovanie
Evolučné algoritmy pracujú na populácii genotypov (označovaných aj ako genómy). V neuroevolúcii je genotyp mapovaný na fenotyp neurónovej siete, ktorý je hodnotený na nejakej úlohe, aby sa odvodila jeho fitness.
V schémach priameho kódovania genotyp priamo mapuje fenotyp. To znamená, že každý neurón a spojenie v neurónovej sieti je priamo a explicitne špecifikované v genotype. Naopak, v schémach nepriameho kódovania genotyp nepriamo špecifikuje ako by sa mala táto sieť generovať.
Nepriame kódovanie sa často používa na dosiahnutie niekoľkých cieľov:
Taxonómia embryogénnych systémov pre nepriame kódovanie
Nepriame kódovanie, ktoré využíva umelé embryogenézy (tiež známe ako umelý vývoj), bolo kategorizované podľa gramatického prístupu a podľa prístupu bunkovej chémie. Prvý prístup vyvíja súbory pravidiel vo forme gramatických systémov prepisovania. Druhý prístup sa pokúša napodobniť ako sa v biológii objavujú fyzikálne štruktúry prostredníctvom génovej expresie. Systémy nepriameho kódovania často využívajú aspekty oboch prístupov.
Stanley a Miikkulainen navrhujú taxonómiu pre embryogénne systémy, ktorá má odrážať ich základné vlastnosti. Taxonómia identifikuje päť súvislých rozmerov, pozdĺž ktorých je možné umiestniť akýkoľvek embryogénny systém:
Aplikácie
Neuroevolučné metódy majú silu najmä v kontinuálnych doménach spätnoväzobného učenia a v tých, ktoré majú čiastočne pozorovateľné stavy. Tieto domény zahŕňajú veľa reálnych aplikácií spätnoväzobného učenia, najzreteľnejšou aplikáciou je adaptívne nelineárne riadenie fyzických zariadení. Vyvinuli sa napríklad regulátory založené na neurónovej siete na pohon mobilných robotov, automobilov a dokonca aj rakiet. Riadiaci prístup sa rozšíril o optimalizáciu systémov ako sú chemické procesy, výrobné systémy a počítačové systémy. Zásadným obmedzením súčasných prístupov je však to, že riadiace jednotky sa zvyčajne musia vyvinúť v simulácii a potom preniesť do skutočného systému. Evolúcia je zvyčajne najsilnejšia ako metóda off-line vzdelávania, kde je možné skúmať potenciálne riešenia súbežne.
Po druhé, neuroevolúcia sa ukázala ako užitočná pri navrhovaní hráčov pre stolné hry ako sú dáma, šach a othello. Zaujímavé je, že rovnaký prístup funguje pri vytváraní postáv v umelých prostrediach ako sú hry a virtuálna realita. Postavy, ktoré nie sú hráčmi v súčasných videohrách sú zvyčajne skriptované a obmedzené, neuroevolúcia sa môže použiť na vývoj komplexných správaní a dokonca ich prispôsobiť v reálnom čase. Neuroevolúcia tak môže uľahčiť nové druhy videohier ako napríklad hry, v ktorých hráči trénujú tím agentov AI. Podobne artefakty ako napríklad zbrane, môžu byť skonštruované pomocou vyvíjajúcich sa neurónových sietí, čím sa umožnia hry, v ktorých hráči spoločne tvoria nový obsah v hre, ktorý by inak musel byť výslovne navrhnutý ľudskými odborníkmi.
Po tretie, vývoj neurónových sietí je prirodzeným nástrojom problémov v umelom živote a stále viac sa používa na skúmanie problémov, ktoré je ťažké odhaliť tradičnými technikami v evolučnej biológii. Zatiaľ čo konkrétny výber tlakov vedúci ku kľúčovým evolučným prechodom v prírode je prechodný a zanecháva málo priamych dôkazov, v kontrolovaných experimentoch sa môže uplatniť neuroevolúcia, aby sa zistilo, aké podmienky sú potrebné na vývoj určitého správania. Preto je možné navrhnúť experimenty s neuroevolúciou o tom, ako sa môže v reakcii na tlak životného prostredia objaviť správanie ako je hľadanie potravy, prenasledovanie a vyhýbanie sa, poľovníctvo a pasenie, spolupráca a dokonca komunikácia. Neuroevolúcia sa tiež môže použiť na skúmanie abstraktnejších vývojových tendencií ako vývoj modularity alebo ako biologický vývoj interaguje s vývojom. Okrem toho môže analýza vyvíjajúcich sa nervových obvodov a pochopenie ich fungovania viesť k nahliadnutiu do biologických sietí.
Záver
Neuroevolúcia je biologicky inšpirovaná metóda pre vytvorenie umelej inteligencie. Výzvy otvoreného výskumu zahŕňajú vytváranie účinných a škálovateľných nepriamych kódovaní, porozumenie a syntézu evolučných tlakov vedúcich k vysokej úrovni inteligencie a škálovanie neuroevolúcie s cieľom vyvinúť kognitívne správanie ako je multimodálne správanie, komunikácia a celoživotné vzdelávanie. Splnenie týchto výziev môže priniesť praktické prístupy k vyvíjajúcim sa inteligentným ovládačom robotov a ovládačom videohier, ako aj nahliadnuť do biologických neurónových sietí a vývoja samotnej inteligencie.
Persepolis FC
náhľad|Persepolis FC v roku 2018
Persepolis FC, známy tiež ako Persepolis a familiárne ako PFC je futbalový klub v meste Teherán v Iráne.
Mornas
Mornas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sirhán Bišára Sirhán
Sirhán Bišára Sirhán (, ‎* 19. marec 1944, Jeruzalem) je jordánsky doživotne odsúdený väzeň, ktorý 5. júna 1968 spáchal atentát na Roberta Kennedyho. Robert Kennedy bol vážne ranený tromi strelami z revolvera kalibru .22, ktorým onedlho po prevoze do nemocnice podľahol. 17. apríla 1969 bol Sirhán odsúdený na trest smrti v plynovej komore. V roku 1972 bol však jeho trest z dôvodu vzniknutého precedensu Ľud vs. Anderson (64 Cal.2d 633, 414 P.2d 366), zmiernený na doživotie, ktorý si odpykáva až do súčasnosti (2022).
Pavol Zajac
Ing. Pavol Zajac (* 7. február 1967, Sedliská) je slovenský politik, bývalý poslanec NR SR a od roku 2014 podpredseda Kresťanskodemokratického hnutia a od marca 2020 do augusta 2020 bol aj jeho povereným predsedom.
Mladosť, štúdium, profesionálna kariéra
Zajac navštevoval v rokoch 19811985 gymnázium vo Vranove nad Topľou. Následne v rokoch 19851990 vyštudoval na Stavebnej fakulte Vysokej školy technickej v Košiciach odbor Konštrukčné a dopravné stavby. Po skončení štúdia pracoval najprv do roku 1994 ako stavbyvedúci v štátnom podniku Chemkostav vo Vranove nad Topľou, následne medzi rokmi 19942012 pôsobil ako živnostník v odbore stavebníctva.
Politická kariéra
Do KDH vstúpil Zajac v roku 1997. Viedla ho k tomu potreba boja proti mečiarizmu. Od roku 1998 do roku 2014 bol 16 rokov obecným poslancom v Sedliskách za KDH. Postupne sa v strane stal členom okresného predsedníctva, okresným predsedom a v roku 2011 sa stal krajským predsedom KDH pre Prešovský kraj. V roku 2012 bol zvolený za poslanca NR SR. V októbri 2014 bol zvolený za podpredsedu hnutia po tom, ako sa uvoľnilo miesto po Pavlovi Abrhanovi, ktorý odstúpil po neúspechu prezidentskej kandidatúry Pavla Hrušovského. V roku 2016 sa do NR SR nedostal, nakoľko KDH neprekročilo hranicu 5 % hlasov. Po neúspechu v parlamentných voľbách 2020 bol odstúpeným predsedom Alojzom Hlinom poverený vedením KDH.
Osobný život
Zajac žije v obci Sedliská v okrese Vranov nad Topľou. Je ženatý, s manželkou má syna.
Narbief
Narbief je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Didaché
náhľad|Staroveké spisy Didaché Didaché (iné názvy pozri nižšie) je ranokresťanský spis apoštolských otcov z konca 1. alebo začiatku 2. storočia po Kristovi. Dokument je po Biblii jedným z najstarších kresťanských prameňov. Je skôr kompiláciou starších textov, ktorá však obsahuje aj prvky inovatívnosti. Poskytuje cenné údaje o raných kresťanských dejinách, liturgii a počiatkoch cirkevného práva. Z cirkevnoprávneho hľadiska ide o pseudo-apoštolskú zbierku. Dielo malo vplyv na ďalšie cirkevnoprávne zbierky, mimo iné na Apoštolské konštitúcie.
Vznik a význam
Spis vznikol pravdepodobne na východnom pobreží Stredozemného mora, t.j. v (západnej) Sýrii alebo Palestíne , poprípade v Egypte. Napísaný bol v gréčtine anonymným autorom, zrejme v kruhoch židokresťanov. Text odráža proces prechodu kresťanstva ako židovskej sekty na komunitu zo sociologického hľadiska prevažne s pohanskými koreňmi. Pokúša sa prekonať napätie medzi nežidovskými a židovskými kresťanmi vytvorením identity oddelenej od judaizmu. Narozdiel od iných obdobných spisov priamo nedémonizuje židovské praktiky ani neobsahuje protižidovské prvky. Je určený najmä pohanským konvertitom.
Obsah a pramene
náhľad|Názov Didaché v rukopise objavenom v roku 1873 Didaché nie je jednotnou a koherentnou prácou, ale kompiláciou niekoľkých už existujúcich písomných prameňov, ktoré nadobudli platnosť používaním v rozptýlených kresťanských komunitách. Vedci sa nevedia zhodnúť, či didachisti poznali Matúšovo evanjelium alebo že používali predkánonické formy synoptickej tradície.
Existuje zjavná príbuznosť mudroslovnými knihami Starého zákona, kumránskymi spismi ako aj rabínskym učením. Mohlo teda sčasti ísť o prispôsobenie staršej židovskej práce určenej pohanským konvertitom (prozelytom). Nasvedčuje tomu antický latinský spis Doctrina apostolorum, ktorý obsahoval prvých šesť kapitol bez ďalších kresťanských prírastkov. Táto predkresťanská časť knihy sa objavuje aj v iných kresťanských spisoch vrátane Apoštolskom zriadení Egyptskej cirkvi, Barnabášovej epištoly (1820), Hermovom pastierovi či v arabskej verzii Života svätého Šenutu. Naopak úplná verzia Didaché bola použitá napr. v Apoštolských konštitúciách a Apoštolských didaskáliách.
Celkovo dielo má 16 krátkych kapitol. Spis sa ďalej z materiálneho obsahového hľadiska delí na viacero častí. Jednotlivé zdroje uvádzajú rozličné delenia na dve, tri  alebo štyri časti. Pozn. Nasledujúci text pre sprehľadnenie pracuje primárne s rozdelením na 4 časti.
Prvá časť (kapitoly 16) pojednáva o náuke o dvoch cestách (života a smrti), takže spis býva nazývaný aj ako katechizmus dvoch ciest. Práve táto časť nesie znaky podobné s inými ranými spismi ako Barnabášova epištola či s kumránskymi spismi a je zjavne staršieho predkresťanského charakteru.
Druhá a tretia časť (niekedy sa ráta ako jedna - hlavná časť spisu; t.j. kapitoly 7 1015) poskytujú informácie o ranom cirkevnom poriadku a eucharistických modlitbách. Ide o inovatívnu časť.
Ak sa táto časť delí na dve, tak prvá pojednáva najmä o liturgických otázkach krstu, pôstu, slávenia nedele, modlitbách či slávení Eucharistie. Prednostne sa mal podávať v tečúcej vode no povolený bol i krst vylievaním vody na hlavu krsteného. Pôst sa má držať v stredu a piatok a nie v pondelok a štvrtok ako „to robia pokrytci“. Tu sa spis zjavne rozchádza so židovskou tradíciou. Zároveň ide o prvý prameň, kde sa deň odpočinku preniesol zo soboty na nedeľu.
Liturgická časť reprodukuje verziu Modlitby Pána, ktorá sa podobá verzii z Matúšovho evanjelia (Mt 6: 913) a obsahuje neskoršiu doxologickú prílohu. Ďalej obsahuje obsahuje formulácie modlitieb : za kalich (9: 2), chlieb (9: 34) a záverečnú modlitba vďakyvzdania (10: 26). Tieto tri modlitby nasledujú za spoločnou podštruktúrou, ktorá znie: „Ďakujeme ti, Otče za [...], ktoré si nám dal poznať prostredníctvom Ježiša, svojho služobníka; sláva Ti naveky.‘‘ Nie je úplne zrejmé, či sa recitovali počas eucharistie alebo agapé, resp. čo nasledovalo ako prvé. Inšpirované sú starými židovskými modlitbami recitovanými pri hostinách. Koptská verzia Didaché obsahuje na konci 10. kapitoly vetu navyše. Ide o vďakyvzdanie za „parfúm‘‘, ktorým sa často interpretuje ako voňavý olej alebo krizma. Novšie hypotézy navrhujú, že išlo o modlitbu nad kadidlom páleným počas spoločného pokrmu.
Druhá časť hlavného celku Didaché obsahuje informácie o cirkevnoprávnych predpisoch a vnútornej štruktúre ranej Cirkvi. V rámci nej sú rozlíšení apoštoli, proroci, biskupi a diakoni. Predpisy v 11: 115: 4 odrážajú tendencie vtedajšej doby, keď potulní proroci a učitelia boli ešte stále bežným javom. Pokyny pre veriacich sú jednoduché a pragmatické. Každý, kto zostane viac ako tri dni či pýta peniaze je falošným prorokom. Ak chce ten, kto prichádza v mene Pána zostať dlhšie, musí podľa Didaché pracovať. Skutoční proroci a učitelia, ktorí sa usadia v kresťanskej komunite, však majú nárok na komunálnu podporu (13: 17). Poúča tiež funkcionárov ranej obce. Dáva pokyny na ustanovenie biskupov a diakonov, ktorých si treba vážiť rovnako ako prorokov a učiteľov (15: 12). Biskupský úrad je stále málo rozvinutý, z hľadiska vývoja cirkvi sa stále jedná o neskoré obdobie pneumatickej demokracie, keď boli cirkvi spravované volenými charizmatickými hodnostármi (biskupmi). Časť popisujúca štruktúru ranej cirkvi popisuje vzťahy v západosýrskej cirkvi, čo viedlo k tomu, že vznik diela sa prisudzoval tejto oblasti.
náhľad|Nikomédijsky metropolita Filotheos Bryennios, ktorý objavil prvý nájdený exemplár Didaché Okrem morálky, etiky a cirkevnej praxe sa Didaché v 16. kapitole (posledná časť, 16:18) zaoberá aj apokalyptickým koncom sveta a eschatologickou nádejou, t.j. druhým príchodom Krista na konci vekov. Ovplyvnená je zrejme knihou Daniel, ponímanie je už skôr ovplyvnené kresťanstvom než judaizmom. Vyhradzuje telesné vzkriesenie iba pre spravodlivých. Vysvetlenie konečných udalosti sa končí náhle, čo je dôvodom, že viacerí špekulujú, že sa z Didaché stratil popis súdu nad svetom. Apoštolské konštitúcie a gruzínska verzia takýto koniec majú, aj keď sa výrazne líšia.
Exempláre
Text bol dlho zabudnutý a zmienky o ňom sa zachovali len v iných ranokresťanských dielach. Exemplár vzácneho diela z roku 1056 bol objavený až v roku 1873 /1875 v konštantínopolskom Monastieri Božieho hrobu nikomédijskym metropolitom Filotheom Bryenniom. Publikovaný bol po prvý raz v roku 1883. Dnes sa tento exemplár nachádza v knižnici pravoslávneho patriarchu jeruzalemského pod označením Codex H 54. pozn. Monastier patril jeruzalemskému patriarchátu. Dva ďalšie exempláre boli nájdené neskôr v Egypte. Jeden grécky (Oxyrhynchus Papyrus 1782) pochádza z konca 4. storočia a obsahuje nie viac ako 65 slov. Druhý je koptský (Oriental 9171) napísaný v strednej koptčine s fajjúmskym vplyvom. Uložený je v British Museum. Okrem nich existujú aj etiópske a gruzínske fragmenty. Z nich gruzínsky je najúplnejší, no jeho hodnovernosť bola nedávno spochybnená a hovorí sa, že je to vlastne moderná verzia z prvej polovice 19. storočia. Latinský spis Doctrina apostolorum nie je prekladom gréckeho Didaché ako sa niekedy predpokladalo.
Medzi významných komentátorov Didaché patrili napr. Jean-Paul Audet, Robert A. Kraft, Stanislas Giet, Kurt Niederwimmer či Giovanni Visonà.
Medzinárodný mládežnícky kongres 2019
náhľad|Spoločná fotka účastníkov náhľad|Logo IJK 2019 75. medzinárodný mládežnícky kongres (IJK) organizácie TEJO sa konal v roku 2019 v Liptovskom Hrádku na Slovensku. V tom istom roku sa v Lahti vo Fínsku uskutočnil 104. svetový kongres esperanta.
Organizačný tím
Organizačný tým pozostáva z 10 ľudí:
Uchádzači o IJK
náhľad|Plagát o [[Slovensko|slovenskom IJK počas 9. JES, Štetín, Poľsko]] náhľad|Plagát na [[Holandsko|holandskom IJK počas 9. JES, Štetín, Poľsko]] O organizovanie IJK 2019 sa uchádzali dve organizácie:
29. januára 2018 TEJO rozhodlo, že sa IJK uskutoční na Slovensku. Nasledujúci rok TEJO vybralo Holandsko ako krajinu pre IJK 2020 podľa rovnakého návrhu NEJ.
Oppède
Oppède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Murs (Vaucluse)
Murs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Oppède
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Murs (Vaucluse)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neuchâtel-Urtière
Neuchâtel-Urtière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osman Bukari
Osman Bukari (* 13. december 1998, Akkra) je profesionálny ghanský futbalista hrajúci za belgický klub KAA Gent.
Karol I. (Rumunsko)
Karol I., celým menom Karl Eitel Friedrich Zephyrinus Ludwig von Hohenzollern-Sigmaringen (20. apríl 1839 – 10. október 1914) bol nemecký princ z vedľajšej vetvy dynastie Hohenzollernovcov, ktorý bol 20. apríla 1866 zvolený rumunským domnitorom (kniežaťom). V marci roku 1881 bol prehlásený za kráľa a panoval až do svojej smrti.
Životopis
Kráľ Karol I. sa narodil ako tretie dieťa a druhý syn princa Karola Antona von Hohenzollern-Sigmaringen a jeho manželky Jozefíny Bádenskej v Sigmaringene, ktoré v tom čase prináležalo do kniežatstva Hohenzollern-Sigmaringen. Po získaní základného vzdelania navštevoval Kadetskú školu v Münsteri, v roku 1857 Delostreleckú školu v Berlíne. Do roku 1866 bol dôstojníkom pruskej armády. Bojoval v prusko-dánskej vojne (1864), v ktorej sa zúčastnil útoku na citadely Friederica a Dybbøl. Získal povesť príkladného vojaka.
Karol rumunským domnitorom
Po prevrate z 10. na 11. februára roku 1866 a vyhnaní Alexandra Ioana Cuzy sa Rumunské kniežatstvo, ktoré bolo stále formálne súčasťou Osmanskej ríše, ocitlo na pokraji chaosu a hrozil mu rozpad. Aj napriek odporu istej časti obyvateľov a väčšiny rumunských politických elít bol dňa 20. apríla 1866 zvolený za nové knieža (domnitor) princ Karol Hohenzollernský, a to najmä vďaka podpore francúzskeho cisára Napoleona III., ktorý bol jeho vzdialeným príbuzným. Karol sa vydal inkognito vlakom do Rumunska, kde ho na hraniciach privítal Ion Brătianu. Spoločne sa kočiarom, keďže v tej dobe ešte Rumunsko nemalo železnice, vydali do Bukurešti, kde Karol dorazil 10. mája a bol privítaný búrlivými ováciami.
Po jeho príchode prijal parlament 29. júna 1866 novú ústavu, ktorá znamenala ďalší dôležitý krok na ceste Rumunska k úplnej nezávislosti. Ústava dávala možnosť reorganizácie štátu a jeho vymanenie sa z anarchie. Karol I. teda vládol ako konštitučný panovník, jeho právomoci boli obmedzené. Vo vláde sa striedali len dve strany: liberálna a konzervatívna, podľa britského modelu. Ukončenie vlády a povolanie novej bolo v právomoci panovníka. Keď sa Karol I. rozhodol vstúpiť na strane Ruska do rusko-tureckej vojny, prebiehajúcej v rokoch 1877 – 1878, krajina vyhlásila 10. mája 1877 nezávislosť. Rusko uznalo nezávislosť Rumunska aj tým, že oficiálne požiadalo o prechod svojej armády na bulharské územie. Vo vojne sa rumunská armáda vedená panovníkom zaslúžila o pád pevnosti Plevno (Pleven), ktorá padla 28. novembra 1877. Následný kongres predstaviteľov mocností v Berlíne v roku 1878 priniesol uznanie nezávislosti Rumunska na Osmanskej ríši a tiež jeho uznanie mocnosťami. Navyše bola k jeho územiu pripojená Dobrudža. Karol bol napokon 10. mája 1881 korunovaný kráľom a Rumunsko sa premenilo na kráľovstvo, čo potvrdila aj zmena ústavy v roku 1881. V roku 1883 sa Karol I. pripojil k tajnému vojenskému paktu Nemecka, Rakúsko-Uhorska a Talianska, ktorý je známy ako Trojspolok. Dôvodom k tomuto kroku bola jeho snaha zabezpečiť ochranu Rumunska európskymi mocnosťami (Francúzsko bolo po porážke v prusko-francúzskej vojne slabým a nestabilným partnerom).
náhľad|vpravo|Kráľ Karol I. s manželkou Alžbetou, 70-te roky 19. storočia
Osobná charakteristika a jeho rodiny
Karol I. bol typom zodpovedného a politicky rozhľadeného panovníka, za jeho vlády Rumunsko zažívalo polstoročie hospodárskeho a kultúrneho vzostupu, zároveň sa krajina rýchlo modernizovala. V osobnom kontakte bol kráľ strohý a k podriadeným veľmi odmeraný.
Jeho manželkou bola od roku 1869 nemecká aristokratka Alžbeta zu Wied (1843 – 1916). Vzájomný vzťah medzi manželmi po svadbe rýchlo ochladol, k čomu prispelo aj úmrtie dcéry Márie v roku 1874. Kráľovná sa uchyľovala do svojho vlastného sveta, veľa času trávila v paláci Peleș v lokalite Sinaia a venovala sa tiež literárnej tvorbe (publikovala pod pseudonymom Carmen Sylva). V roku 1891 opustila Rumunsko a žila v nemeckom meste Neuwied, kde v roku 1916 zomrela.
Keďže kráľovský pár nemal mužského potomka, Karol I. v roku 1881 adoptoval svojho synovca Ferdinanda Hohenzollernského, ktorého predurčil za svojho nástupcu.
Kráľ Karol I. zomrel 10. októbra 1914 v obľúbenom paláci Peleș v lokalite Sinaia. Pochovaný bol v katedrále starobylého mesta Curtea de Argeș, kde boli pochovaní aj ďalší členovia rumunskej panovníckej rodiny. Jeho žena ho prežila o rok a pol – zomrela 2. marca 1916 vo veku 72 rokov a bola pochovaná po boku manžela a dcérky.
Rocha (mesto)
Rocha je mesto v Uruguaji. Leží v juhovýchodnej časti krajiny. Mesto je sídlom v departmentu Rocha. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 25 420 obyvateľov. Je vzdialené približne 70 km severovýchodne od mesta San Carlos a skoro 200 km rovnakým smerom od hlavného mesta Montevideo. Západnú hranicu mesta tvorí menšia rieka Arroyo Rocha. Mesto je vzdialené necelých 30 km od pobrežia Atlantického oceánu.
Mesto bolo založené v roku 1793. Pôvodne však bola oblasť osídlená indiánmi. S príchodom Španielov prišli do oblasti chovatelia hovädzieho dobytka. Medzi nimi bol aj Luis de Rocha. Práve po ňom dostala osada svoje pomenovanie a to Nuestra Señora de los Remedios de Rocha. Osada bola založená na pokyn miestokráľa Río de la Plata Nicolása Antonia de Arredonda. Samostatný department bol zriadený v roku 1880. Za mesto bola Rocha vyhlásená v roku 1894. Významným zdrojom príjmu obyvateľov mesta je turizmus, keďže Rocha sa nachádza v blízkosti viacerých prímorských rezortov.
Bubekovci
Bubekovci (staršie: Bebekovci; základný tvar: Bubek, zapisovaný aj Bebek, maď. Bebek) sú uhorský šľachtický rod, ktorého história je bezprostredne spätá s územím dnešného Slovenska.
Dejiny rodu
Najstaršiu zmienku o tomto rode zaznamenávame v roku 1243, keď kráľ Belo IV. po Mongolskom vpáde daroval Detrikovi a jeho bratovi Filipovi územia na hornom Gemeri. Slovenskí aj maďarskí historici týchto súrodencov zaraďujú do rodu Ákošovcov.
V roku 1318 si potomkovia Detrika a Filipa Bubekovcov rozdelili zdedený majetok. Rod sa postupne rozdelil na dve vetvy – na Bubekovcov z Plešivca a na Pánov zo Štítnika – Štítnikovcov (Štítnických).
V 13. storočí začali Bubekovci stavbu hradu Krásna Hôrka, kde vládli s krátkou prestávkou, keď patril Mariášiovcom, až do roku 1566. Po tom ako sa dostali do sporu s cisárom bol hrad Plešivec zničený a Krásnu Hôrku rodu odobrali. Juraj Bubek sa utiahol do Sedmohradska, kde v roku 1567 bez potomkov umrel, čím po meči vymrel celý rod Bubekovcov.
Známi príslušníci rodu
Medzi najvýznamnejších členov rodu patrili:
Meno
Stretávame sa s dvomi formami zápisu mena rodu: Bubek a Bebek. V slovenskom prostredí sú dnes používané obe formy, ale forma Bebek je rozšírnejšia, v maďarskom prostredí sa dnes používa takmer výlučne forma Bebek. Dá sa však predpokladať, že forma Bubek je staršia, v stredovekých prameňoch sa stretávame najmä s ňou. Tento zápis je použitý vo väčšine stredovekých listín, aj na náhrobku Juraja Bubeka (vznikol okolo roku 1390) a na náhrobku Ladislava Bubeka z roku 1401.
Erb
Podľa Csergheöa v červenom štíte zo strieborného tlapovitého kríža vyrastá šesť čiernych pštrosích pier. Na vedrovitej dopredu hľadiacej prilbe je červeno odetá korunovaná panna s bielym golierom, okolo hlavy sú dve sklonené prehnuté privrátené strieborné ryby. Prikrývadlá sú strieborno-červené. Takýto erb sa nachádza aj na náhrobku Juraja Be(u)bek z roku 1371. († hic. Iacet. georgius. bubek magr. tavern. regal qui fecit extruere ecclesiam b(ea)te virgin fratribus heremitis ord st pau lipi heremite an do MIIILXXI.). Ladislavov náhrobok z roku 1401 je takmer identický, rozdielom je len to že z kríža v štíte vyrastá iba jedno pštrosie pero a prilba je už prirodzene vtáčia (uzavretá). Pečate sú vo väčšine s menšími odlišnosťami. Na štítovej pečati Petra z roku 1549 je v štíte na pažiti obrátený tlapovitý kríž, z ktorého vyrastá 6 pštrosích pier. Dolné rameno je preložené ružou. Nad perami sú iniciály P.B. Pečať Imricha z roku 1530 má tiež obrátený kríž, z ktorého vyrastá osem pier. Nad perami sú iniciály B:E. Na najmladšej pečati Juraja z roku 1560 v štíte na trojvrší z tlapovitého dvojkríža vyrastajú štyri pštrosie perá. Klenotom je vyrastajúca panna s rukami vbok, vedľa sú iniciály G – B.
Rodový kostol
Rodový kostol Bubekovcov vybudoval na začiatku 14. storočia pravdepodobne Dominik Bubek na mieste staršej sakrálnej stavby, v blízkosti rodového sídla. Išlo o reprezentatívnu dvojloďovú gotickú stavbu s polygonálnym ukončením presbytéria zasvätenú svätému Jurajovi. Prvá písomná zmienka o kostole je z roku 1314. Z roku 1349 je záznam o žiadosti Juraja Bubeka pápežovi, aby mohol v kostole vyberať stodňové odpustky pre veriacich navštevujúcich kostol počas sviatkov, ktoré hodlá využiť na jeho dostavbu. V 14. storočí bol kostol doplnený o mimoriadne kvalitnú freskovú výmaľbu, dielo pravdepodobne talianskych majstrov. Pôvodne mal kostol približne dvojnásobnú dĺžku, no v roku 1558 po vyplienení Turkami stavba čiastočne zanikla, obnovená bola reformovanými veriacimi v dnešnej asi polovičnej dĺžke.
Začiatkom 15. storočia bola pri kostole vybudovaná neskorogotická pohrebná kaplnka Bubekovcov, inšpirovaná pravdepodobne spišskými pohrebnými kaplnkami Zápoľských (Spišský Štvrtok). Do kaplnky sa vstupuje z lode kostola monumentálnym portálom, ktorý je pripisovaný stavebnej hute pri Dóme sv. Alžbety v Košiciach. Na začiatku 20. storočia bol pod kazateľnicou objavený epitaf Ladislava Bubeka z ružového mramoru datovaný do roku 1401. Epitaf bol sekundárne použitý ako stavebný materiál pri prestavbe kostola v 17. storočí. Pri obnove bol novo osadený do severnej steny bubekovskej kaplnky.
Ču Žung-ťi
Ču Žung-ťi, * 1. október 1928) bol v rokoch 1998 až 2003 premiérom Čínskej ľudovej republiky. Ako blízky spolupracovník autora ekonomických reforiem Teng Siao-pchinga zastával funkcie guvernéra čínskej centrálnej banky a primátora Šanghaja. Ekonomické reformy, ktoré ako premiér implementoval, viedli k dvojcifernému rastu čínskej ekonomiky na prelome milénií.
Život
Ču pochádza z rodiny intelektuálov a bohatých vlastníkov pôdy. Vyštudoval elektrotechniku na univerzite Tsinghua v Pekingu. Počas štúdií vstupil do komunistickej strany a po ovládnutí Pekingu komunistami v roku 1949 počas občianskej vojny sa stal predsedom študentského hnutia. Po štúdiu pracoval v plánovacej komisii, avšak v roku 1957 počas Kampane sto kvetov verejne kritizoval ekonomickú politiku Mao Ce-tunga. Ču bol následne označený za pravičiara a vyhodený z práce aj komunistickej strany. Počas hladomoru spôsobenom kampaňou Veľký skok vpred v roku 1962 bol pardonovaný a povolaný späť do plánovacej komisie. Počas Kultúrnej revolúcie bol opäť perzekuovaný a v rokoch 1970 až 1975 bol poslaný pracovať na vidiek na prevýchovu.
Po smrti Mao Ce-tunga a prevzatí moci v krajine Teng Siao-pchingom bol Ču rehabilitovaný a vrátil sa do Pekingu a do komunistickej strany. Od začiatku osemdesiatych rokov, kedy Teng konsolidoval moc vo svojich rukách, kariérne rástol aj Ču. Stal sa dekanom ekonomickej fakulty na univerzite Tsinghua a v roku 1987 aj primátorom Šanghaja. V tejto pozícii riadil založenie priemyselného parku, do ktorej sa presťahoval Volkswagen ako prvá západná automobilka v Číne, a založenie špeciálnej ekonomickej zóny v Pchu-tungu, ktorá je dodnes finančným centrom krajiny.
Vysoká politika
Počas svojho pôsobenia v Šanghaji úzko spolupracoval s Ťiang Ce-minom, vďaka ktorému sa neskôr dostal do najvyššej politike. Počas pôsobenia vo východočínskej metropole taktiež prejavil kompetentný, prísny, ale zároveň pragmatický prístup, ktorý viedol k hospodárskemu rastu mesta. Počas nepokojov v roku 1989 komunikoval so študentmi a protesty v Šanghaji sa obišli bez násilia, ktoré vypuklo v Pekingu. Po udalostiach na Námestí nebeského pokoja nastal v komunistickej strane zápas o moc. Ču bol na strane Teng Siao-pchinga, ktorý zvíťazil a ktorého neskôr sprevádzal aj na známej inšpekčnej ceste na juh, ktorá naštartovala čínsku ekonomiku.
Hospodársky úspech v Šanghaji vyniesol Čua v roku 1991 na pozíciu vicepremiéra a v roku 1993 sa stal guvernérom Čínskej ľudovej banky. V týchto pozíciach reformoval štátom vlastnené podniky a podarilo sa mu ukončiť infláciu, ktorá sa dostávala na úroveň 20%. Reformoval taktiež daňový systém a reštrukturalizoval najväčšie banky v krajine.
V roku 1998 bol zvolený za premiéra Čínskej ľudovej republiky a jeho blízky spolupracovník Ťiang Ce-min sa stal prezidentom. V ekonomickej politike, ktorá bola jeho prioritou, si vytýčil tzv. tri ciele: privatizáciu stratových štátnych podnikov, odpísanie nedobytných pohľadávok čínskych bánk a zníženie korupcie. Podla jeho vlastného hodnotenia bol úspešný v prvých dvoch bodoch, ale tretí sa mu naplniť nepodarilo. V roku 2001 sa Čína stala členom Svetovej obchodnej organizácie.
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022 pozostávajú z minimálne 15 korčuliarov (útočníkov a obrancov) a dvoch brankárov. Maximálne môže mať tím 25 korčuliarov a troch brankárov. Majstrovstiev sa zúčastnilo 16 tímov, ktoré boli rozdelené do dvoch základných skupín.
Ču Žung-ťi
Vysoká politika
Počas jeho pôsobenia na funkcii premiéra začala Čína s výstavbou ambicióznych projektov. V roku 2001 sa začala stavba najvyššie položenej železnice na svete, ktorá spája Čínu s Tibetom a v roku 2002 bola v Šanghaji otvorená vysokorýchlostná železničná trať fungujúca na princípe magnetickej levitácie.
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022
''Zloženie tímov a vek hráčov sú k 13. máju 2022.''
Ču Žung-ťi
Osobný život
Zaujímavosťou je, že Ču je priamym potomkom cisára Chung-wu (vlastným memon Ču Jüan-čang), ktorý v štrnástom storočí založil dynastiu Ming.
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022
Kanada
Hlavný tréner: Claude Julien
Fray Bentos
Fray Bentos je mesto v Uruguaji. Leží v západnej časti krajiny. Mesto je sídlom departmentu Río Negro. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 24 406 obyvateľov. Mesto sa nachádza na brehu rieky Uruguaj, ktorá ho oddeľuje od Argentíny. Fray Bentos je vzdialené približne 300 km severozápadne od hlavného mesta Uruguaja Montevideo a 160 km severne od hlavného mesta Argentíny Buenos Aires. Miestny priemyselný komplex Frigorífico Anglo del Uruguay je zapísaný od roku 2015 v zozname svetového dedičstva UNESCO. V meste sa nachádza dôležitý riečny prístav.
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022
Nemecko
Hlavný tréner: Toni Söderholm
Fray Bentos
Dejiny
Mesto bolo založené v roku 1859. Pôvodný názov bol Villa Independencia. Na konci 19. storočia začali do mesta prichádzať nemeckí a anglickí prisťahovalci, ktorí tu začali otvárať nové továrne. Tieto boli zamerané predovšetkým na potravinársky priemysel. Z nich najvýznamnejšou bola továreň Liebig's Extract of Meat Company. Jej výrobky sa vyvážali do celého sveta. Exportu veľmi pomohol aj vhodný prírodný prístav, ktorý dokáže prijať aj veľké lode. Továreň Liebig's bola zameraná na priemyselné spracovanie hovädzieho mäsa. V továrni pracovalo až 10 000 ľudí. Títo boli ubytovaní najmä vo štvrti Barrio Anglo. Na začiatku 20. storočia bolo mesto premenované na svoj súčasný názov. Miestnej produkcii sa však postupne prestávalo dariť a továreň bola v roku 1979 definitívne zatvorená. V posledných rokoch sa mesto a jeho okolie stalo dôvodom sporov medzi Uruguajom a Argentínou. Argentínska strana obviňuje Uruguaj z ohrozenia rieky Uruguay znečistením z miestnej továrne na spracovanie buničiny. Výsledkom bolo niekoľko demonštrácii a blokád prístupu do Argentíny.
Súpisky hokejových reprezentácii na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2022
Švajčiarsko
Hlavný tréner: Patrick Fischer
Slovensko
Hlavný tréner: Craig Ramsay
Dánsko
Hlavný tréner: Heinz Ehlers
Kazachstan
Hlavný tréner: Yuri Mikhailis
Francúzsko
Hlavný tréner: Philippe Bozon
Taliansko
Hlavný tréner: Greg Ireland
Fínsko
Hlavný tréner: Jukka Jalonen
Spojené štáty
Hlavný tréner: David Quinn
Česko
Hlavný tréner: Kari Jalonen
Švédsko
Hlavný tréner: Johan Garpenlöv
Lotyšsko
Hlavný tréner: Harijs Vītoliņš
Nórsko
Hlavný tréner: Petter Thoresen
Veľká Británia
Hlavný tréner: Peter Russell
Rakúsko
Hlavný tréner: Roger Bader
Básnický spolok modrej hviezdy
Básnický spolok modrej hviezdy bol pomerne voľný básnický spolok na Taiwane, ktorý sa utvoril okolo Tchan C'-chaoa a Jü Kuang-čunga v reakcii na modernistický prúd združený okolo Ťi Siena. Toto zoskupenie bolo aktívne v rokoch 19541964 a v rámci svojej činnosti vydalo niekoľko tuctov básnických zbierok. Išlo o jedno zo štyroch hlavných zoskupení moderného taiwanského básnického hnutia aktívneho v období od polovice 50. do polovice 60. rokov.
Členov Modrej hviezdy charakterizovala menšia miera radikalizmu ako u modernistov. Hoci čerpali zo západných modernistických tendencií a nepokladali sa za udržiavateľov tradičnej čínskej poézie, odmietali „slepé“ preberanie západných tradícií a namiesto kládli dôraz na tvorbu „čistej poézie“, založenej na osobných životných postrehoch, pričom toto sebavyjadrenie autora v súzvuku s národným duchom a kultúrnym dedičstvom. Napr. Čchin C'-chao vo svojej úvahe „Kam smeruje nová poézia?“ (, 1957) zdôrazňoval, že básnická tvorba má byť výsledkom autorovho rozjímania nad životom, jeho myšlienkového a citového prežívania. Prizvukoval, že básnický štýl nemožno zakladať na imitácií niekoho iného (napr. západnej literatúry), ale že musí ísť o jedinečný, osobný výtvor autora. Zároveň dával do popredia potrebu pri písaní poézie myslieť na čitateľa, umožniť mu nahliadnuť do autorovho duševného sveta, čo sa vylučovalo s používaním nezrozumiteľného alebo chaotického vyjadrovania. Básnik by sa podľa neho tiež mal vychádzať z filozofických zásad, snažiť sa svojou tvorbou nepriamo hľadať všeobecne platnú pravdu.
Lůmek u Bečvár
Lůmek u Bečvář je prírodná pamiatka ev. č. 1016, ktorá sa nachádza na juhozápadnom okraji obce Bečváry v okrese Kolín. Správa AOPK Praha. Dôvodom ochrany je jediný známy výskyt horniny griquaitu v Česku, čo je forma eklogitu (s monoklinickým aj rombickým pyroxénom).
Popis
Územie prírodnej pamiatky tvorí niekoľko terénnych stupňov, zvyškov po lomovej činnosti, s maximálnou výškou 6 metrov.
Nods (Doubs)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lars Kepler
náhľad|Alexander Ahndoril a Alexandra Coelho Ahndorilová, 2012 Lars Kepler je pseudonym autorskej dvojice Alexander Ahndoril a jeho manželky Alexandry Coelho Ahndorilovej, ktorí sa vo svojej tvorbe zameriavajú na krimi romány. Krstné meno pseudonymu odkazuje na Stiega Larssona, autora trilógie Milénium a priezvisko na nemeckého astronóma Johannesa Keplera.
Experiment DØ
thumb|right|Kontrolná miestnosť DØ
Experiment DØ alebo experiment D0 alebo (na zvýraznenie faktu, že Ø a 0 značia nulu) bol jeden z dvoch hlavných experimentov na urýchľovači Tevatron umiestnenom vo Fermilabe v Batavii v štáte Illinois v USA. Experiment DØ študoval zrážky protónov a antiprotónov pri energiách umožňujúcich štúdium procesov zahrňujúcich kvark t a mezón B.
Základné údaje
Experiment DØ prebiehal v medzinárodnej spolupráci časticových fyzikov. Detektor prislúchajúci k experimentu DØ bol prevádzkovaný v rámci urýchľovača Tevatron, na ktorom bol súčasne prevádzkovaný aj detektor CDF. Urýchľovač Tevatron bol počas svojej operačnej činnosti niekoľkokrát modernizovaný. Z tohto dôvodu rozlišujeme dve fázy prevádzky: Run I od roku 1994 do roku 1996 a Run II od roku 2001 do 29. septembra 2011, kedy bola prevádzka ukončená. Kolaborácia DØ spoločne s kolaboráciou CDF objavili v roku 1995 kvark t. Prevádzka Tevatronu, a tým aj experimentu DØ, bola ukončená 29. septembra 2011 z finančných dôvodov.
Popis detektoru
Detektor experimentu DØ bol umiestnený v jednom z interakčných miest Tevatronu. Pozostával z niekoľkých častí, ktoré postupne rad radom obklopovali miesto zrážky. V nasledujúcom texte opisujeme detektor počas druhej fázy prevádzky Tevatronu (Run II).
Bratronice (Smilovice)
Bratronice je malá dedina, časť obce Smilovice v okrese Mladá Boleslav. Nachádza sa asi 1 km juhozápadne od Smilovíc. Dedinou preteká rieka Vlkava a prechádza cesta I/38. Je tu evidovaných 32 adries. Trvalo tu žije 68 obyvateľov. Bratronice ležia v katastrálnom území Bratronice u Luštěnic s rozlohou 2,9 km².
Experiment DØ
Silicon Microstrip Tracker
Miesto zrážky protibežných zväzkov elektrónov a leptónov bolo obklopené "stopovacími detektormi" (angl. tracking detectors) schopnými zaznamenávať trajektórie častíc, ktoré vznikli počas zrážky. Detektory mali formu plochých doštičiek na báze kremíka. Boli koncentrované čo najbližšie k zrážke, aby sa minimalizovala finančná náročnosť spojená s ich inštaláciou. V prípade ich umiestnenia +dalej mimo centra by bolo nevyhnutné vyrobiť oveľa väčšie množstvo takýchto detektorov. Z údajov zaznamenaných týmito detektormi bolo možné priamo identifikovať prítomnosť b-kvarkov (ktoré môžu vzniknúť rozpadom Higgsovho bozónu). Tento detekčný systém bol umiestnený v magnetickom poli o hodnote 2T (Run II). Optimalizované rozlíšenie bolo dosahované pre častice s pseudorapiditou |η| < 3.
Central Fiber Tracker
Za kremíkovými detektormi boli umiestnené scintilačné vlákna (po anglicky scintillating fibers), v ktorých dochádzalo k produkcii fotónov v dôsledku prechodu danej častice cez vlákno. Tento detekčný systém bol taktiež umiestnený v magnetickom poli o hodnote 2T (Run II). Magnetické pole tak zakrivovalo dráhu elektricky nabitých častíc, vďaka čomu detektor zmeral náboj a hybnosť takejto častice. Optimalizované rozlíšenie detektoru bolo dosahované pre častice s pseudorapiditou |η| < 2,5.
Kalorimeter
Nasledujúcou vrstvou po trackeroch tvoril hustý absorbér pohlcujúci častice. Z doletu častíc v takomto materiály bolo možné stanoviť ich energiu, z čoho je aj odvodené pomenovanie kalorimeter.
Muónový detektor
Muónový detektor predstavuje najvrchnejšiu vrstvu detektora, ktorá sa nachádzala najďalej od miesta zrážky.
Futuracha Pro
Futuracha Pro je písmo, ktoré navrhol Odysseas Galinos Paparounis v roku 2018. Vzhľad jednotlivých písmen sa upravuje automaticky v závislosti od zadaných slov. Tvar a dizajn písma v štýle art deco boli inšpirované pohybmi švábov.
Ğ
náhľad|Vzhľad písmena
Ğ je písmeno latinskej abecedy, ktoré sa používa v rôznych jazykoch, napr.: v turečtine alebo azerbajdžančine.
Pernes-les-Fontaines (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pertuis (mesto)
Pertuis je francúzske mesto, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Pernes-les-Fontaines (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šedivec
Šedivec môže byť:
Spaľovací priestor
thumb|Prierez motorom s Ricardovým spaľovacím priestorom pri motore s rozvodom SV Spaľovací priestor v piestových spaľovacích motoroch s vnútorným spaľovaním s priamočiarym vratným pohybom piesta je priestor vo valci v ktorom prebieha spaľovanie paliva so vzduchom. Z konštrukčného hľadiska je potrebné rozlišovať:
Oba typy je možné využívať v zážihových aj vznetových motoroch, aj keď moderné motory majú takmer bez výnimky nedelený spaľovací priestor. Spaľovanie prebieha okolo hornej úvrate piesta, preto spaľovací priestor možno stotožniť s kompresným priestorom. Spaľovací priestor pri motoroch s nedeleným spaľovacím priestorom je ohraničený dnom piesta, hlavou valca, taniermi ventilov a hornou časťou obvodovej steny valca, alebo jeho vložky. Pri spaľovacích motoroch s deleným spaľovacím priestorom sa k vyššie popísanému objemu pridáva komôrka a spojovací kanál.
Funkčne ekvivalentnou časťou spaľovacieho priestoru pri spaľovacích turbínach je spaľovacia komora.
Vplyv spaľovacieho priestoru
Usporiadanie spaľovacieho priestoru a použitý materiál jeho stien má vplyv najmä na :
Spaľovacie priestory zážihových motorov s prípravou zmesi mimo valca
thumb|Hlava valcov s ventilmi vytvárajú vrchnú časť spaľovacích priestorov štvorvalcového motora Pre klasické zážihové motory sa zmes pripravovala najskôr karburátorom, v súčasnosti vstrekovaním do plniaceho potrubia alebo vstupného kanála pre plniacim ventilom. Vzhľadom na vlastnosti benzínu - jeho ľahkú odpariteľnosť a teplotné aj rýchlostné pomery v plniacom potrubí a spaľovacom priestore pred zážihom sa spaľuje takmer homogénne premiešaná zmes. Rôznym vývojom prešiel tiež rozvodový mechanizmus kým sa ustálil na aktuálnom type rozvodu OHV. Spaľovací priestor týchto zážihových motorov musí spĺňať niekoľko požiadaviek a prispôsobiť sa tiež konštrukčným obmedzeniam vyplývajúcim z použitého rozvodového mechanizmu.
Je potrebné vytvoriť čo najväčší kompresný pomer, avšak taký, aby ešte nedochádzalo k detonačnému spaľovaniu a samozápalom. Vyšší kompresný pomer je možné dosiahnuť vhodnou voľbou materiálov, napríklad hlava valcov a piesty z hliníkovej zliatiny lepšie odvádzajú teplo, čo znamená nižšiu teplotu steny spaľovacieho priestoru a možnosť zvýšiť kompresný pomer. Veľký vplyv má aj tvar spaľovacieho priestoru. Priestory s vytvorenou antidetonačnou štrbinou (na obrázku Ricardovho priestoru je to znížená časť vpravo od osi valca) umožňujú zvýšenie kompresného pomeru tým viac, čím je štrbina užšia. Tieto priestory spĺňajú podmienku, aby najvzdialenejšia časť spaľovacieho priestoru bola najchladnejšia.
Je potrebné vytvoriť čo najkompaktnejší priestor s čo najmenším pomerom povrchu k objemu. Takýto priestor má menšie straty tepla do stien čo zvyšuje jeho účinnosť a spomaľovanie spaľovanie pri chladnej stene je v menšej miere, čo zlepšuje emisie oxidu uhoľnatého a nespálených uhľovodíkov. Ďalej je potrebné zabezpečiť čo najmenšiu dráhu plameňa od miesta vzniku iskry po najvzdialenejšie miesto. Teoreticky obom požiadavkám najlepšie vyhovuje guľovitý priestor so sviečkou v strede, čo je prakticky nerealizovateľné. Zmenšenie dráhy plameňa sa dá kompenzovať použitím viacerých zapaľovacích sviečok, najčastejšie dvoch, v jednom spaľovacom priestore.
Tvar spaľovacieho priestoru by mal umožniť mäkký priebeh spaľovania, čomu zodpovedá postupný a plynulý priebeh okamžitého objemu zmesi ktorou postupne prechádza čelo plameňa. Ďalej by mal umožňovať čo najväčšie prietokové prierezy plniacich a výfukových ventilov. Táto požiadavka sa často dosahuje zvýšením počtu ventilov na valec na 3,4 a v extrémnych prípadoch aj viac.
Vhodné vírenie zmesi podporí vytvorenie homogénnej zmesi, preto by ho mal tvar spaľovacieho priestoru podporovaný aj tvarom plniaceho kanála vyvolávať. Vírenie zmesi tiež podporuje rýchlosť spaľovania, čo zvyšuje termodynamickú účinnosť motora.
Delené spaľovacie priestory zážihových motorov
V minulosti niekoľko firiem experimentovalo so spaľovaním chudobných benzínových zmesí. Vzhľadom na vlastnosti benzínu (rýchle vyparovanie a medze zápalnosti), požiadavka na spaľovanie chudobnej zmesi je spojená s požiadavkou spaľovať heterogénnu zmes. Jedno z riešení je rozdeliť spaľovací priestor na väčšiu časť nad piestom a menšiu tzv. komôrku. Vo väčšej časti je chudobná zmes (λ = 1,3 - 1,8), v menšej komôrke bohatá zmes (λ = 0,6 - 0,8) dopravovaná osobitným ventilom a zapaľovacia sviečka. Po zapálení plameň vyšľahne cez kanál do hlavného spaľovacieho priestoru, čo je dostatočný zdroj pre spaľovanie aj chudobnej zmesi. Takýto motor sa zvykol označovať aj ako motor s výšľahovým zapaľovaním.
Spaľovacie priestory Wankelových motorov
thumb|Spaľovací priestor Wankelovho motora je viditeľný vľavo dole. dobre je vidieť zapaľovacia sviečka a podľa potrubí možno určiť smer otáčania proti hodinovým ručičkám.
Wankelov motor ná tvar spaľovacieho priestoru jednoznačne daný tvarom rotačného piesta a vnútorným tvarom skrine, ktorá je daná obálkou dráhy vrcholov prierezu piesta.
Spaľovacie priestory zážihových motorov s priamym vstrekom
Jedným z predchodcov súčasných moderných riešení motorov s priamym vstrekom je patent spoločnosti Texaco pochádzajúci z 50. rokov 19. storočia. V hlave valca bola vytvorená komôrka rotačného tvaru. Vzduch ktorý do nej vnikal pri kompresii cez tangenciálny kanál spôsobil intenzívne vírenie. Do komôrky bol vyvedený vstrekovač aj sviečka, ktoré boli umiestnené tak, aby prúd paliva zasahoval miesto vzniku iskry. Celkový pomer bol nastavený na chudobnú zmes, pretože v okolí sviečky boli vždy podmienky pre spoľahlivé zapálenie a rýchle horenie. Dnes by sa tento systém označoval za proces spaľovania riadený lúčom paliva. Podobný systém využíva aj súčasná Koncepcia koncept OCP (Orbital Combustion Process).
Moderné motory využívajú dva rôzne spôsoby kontroly priebehu spaľovania. S vybraným spôsobom je potrebné zosúladiť geometrický tvar spaľovacieho priestoru vrátane dna piesta, vzájomné umiestnenie vstrekovača a zapaľovacej sviečky, smer a rýchlosť prúdenia náplne a smer a tvar lúča paliva a správny okamih vstreku.