cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-34
Prípravy na štart
Hneď po prevoze z Edwards AFB, kde Atlantis naposledy pristála, putovala do hangáru OPF (Orbiter Processing Facility). Okrem pravidelnej údržby sa tiež demontovali všetky tri motory SSME, na ktorých technici vymenili množstvo súčastí vrátane vysokotlakých kyslíkových čerpadiel. Drobnými opravami prešli aj motory OMS. Okrem toho raketoplán absolvoval ďalšiu úpravu nevyhnutnú pre túto misiu a to inštaláciu špeciálneho chladiaceho okruhu. Tento okruh mal odvádzať teplo, ktoré vznikalo pri rádioaktívnom rozpade plutónia 238 v rádioizotopových batériách RTG, ktoré boli zdrojom elektrickej energie sondy Galileo. Kvôli výskumu aerodynamického namáhania počas vzletu bolo do kýlovej plochy raketoplánu výnimočne namontovaných 10 akcelerometrov. Celkový počet úprav vykonaných na orbiteri Atlantis bolo 34.
Dejiny Rakúska
Vznik modernej spoločnosti (1867 – 1914)
Nasledujúce štvrťstoročie sa nieslo v duchu nacionálnych a sociálnych konfliktov, nestabilných vlád a nástupu masových politických strán a ideológií. V samotných rakúskych krajinách hrali najväčšiu rolu tri prúdy: pangermanizmus (Georg von Schönerer, linecký program z roku 1882 deklaroval úsilie o pripojenie nemeckojazyčných oblastí k Nemecku), kresťanský socializmus (Karl Lueger) a sociálna demokracia (Viktor Adler, v Rakúsku v špecifickej forme austromarxizmu). Ďalšie rozširovanie volebného práva (1896 zriadená 5. volebná kúria, 1907 všeobecne rovné volebné právo pre mužov) však vládam v ich snahe o dosiahnutie stability nijak nepomáhalo.
Druhá polovica 19. storočia pre Rakúsko-Uhorsko predstavovala pokles vplyvu v zahraničí, aj keď stále bolo druhým najrozľahlejším (po Rusku) a tretím najľudnatejším (po Rusku a Nemecku) štátom v Európe. Rakúsko-Uhorsko však stratilo vplyv v zjednotenom Taliansku a Nemecku. Stredoeurópske súštátie sa síce s Nemeckom stále viac umierňovalo, v tomto vzťahu Rakúsko-Uhorsko zastávalo pozíciu nerovného spojenca.
STS-34
Prípravy na štart
Ďalšia komplikácia sa vyskytla, keď aktivisti bojujúci za ochranu životného prostredia podali na federálnom súde vo Washingtone protest proti štartu sondy Galileo. Obávali sa, že v prípade havárie raketoplánu či samotnej sonde pri jej obletoch Zeme môže byť atmosféra Zeme kontaminovaná vysoko toxickým rádioaktívnym plutóniom. Pracovníci NASA však možnosť úniku rádioaktivity vylučovali a 10. októbra súd námietky definitívne zamietol.
Dejiny Rakúska
Vznik modernej spoločnosti (1867 – 1914)
Aj cez všetky národnosti, sociálne a zahraničnopolitické problémy však toto obdobie predstavovalo dobu, keď sa feudálna spoločnosť premenila v občiansku spoločnosť. Zrovnoprávnenie obyvateľstva umožnilo mnohým obyvateľom podnikanie a slobodné sťahovanie sa za prácou či lepšími životnými podmienkami. Nielen vďaka tomu sa tak mohol rozvíjať priemysel a rozširovať železnice. Koniec cirkevného dozoru nad školstvom v roku 1869 priniesol slobodný rozvoj vedy a vzdelania.
Prvá svetová vojna (1914 – 1918)
náhľad|Rakúski zajatci v Rusku. Jedinou oblasťou v zahraničí, kde mohlo Rakúsko-Uhorsko uplatňovať svoj vplyv, bol Balkán. Balkánske vojny síce znamenali takmer úplné vytlačenie Osmanskej ríše z Európy, zároveň však znamenali potenciálny stret záujmov Rakúsko-Uhorska s Ruskom. K tomuto stretu nakoniec prišlo po sarajevskom atentáte na následníka trónu Františka Ferdinanda d'Este 28. júna 1914, ktorí vykonali atentátnici vyškolení v Srbsku. Rakúsko-uhorské ultimátum Srbsko až na jeden bod prijalo, ale i tento jediný bod sa stal dôvodom na rozpútanie vojny (28. júla) do ktorej sa zapojili všetky svetové veľmoci.
STS-34
Štart
2 minúty po štarte nastala komplikácia, pretože muselo byť odpojené jedno z troch turbočerpadiel hydrauliky. Napriek tomu bol raketoplán bezpečne navedený na suborbitálnu dráhu 72 - 291 km, z ktorej v apogeu po 142-sekundovom zážihu motorov OMS prešiel na orbitálnu dráhu. Krátko po navedení na túto dráhu zistila posádka preťaženie výparníku zavinené prívodom tepla z rádioizotopového generátoru sondy. right|thumb|Sonda Galileo v nákladovom priestore raketoplánu
Dejiny Rakúska
Prvá svetová vojna (1914 – 1918)
Nevalné úspechy a vojnové vyčerpanie postupne zväčšovalo závislosť Rakúsko-Uhorska na nemeckom velení. V samotnom Rakúsku-Uhorsku viedla vojna k tlači nekrytých bankoviek, vojenskému dohľadu nad priemyslom a nedostatku potravín. Obyvateľstvo sa postupne radikalizovalo, najmä v nenemeckých oblastiach. Až do roku 1917 vládla len vláda bez parlamentu. Keď na trón nastúpil nový cisár Karol I. (1916 – 1918), rozhodol sa ustúpiť od represívnej politiky voči nenemeckým národom, omilostil politických väzňov a obnovil činnosť ríšskej rady. Tieto opatrenia však prišli v čase keď už politici jednotlivých národností vážne uvažovali o decentralizácii, či dokonca o rozdelení ríše. Ku konci vojny sa v zemi množili štrajky, hladové pochody a vojenské vzbury. Rakúsko-Uhorsko nezachránil ani separátny mier s Ruskom – ofenzíva Dohody na Balkáne a zrútenie talianskej fronty osud podunajského súštátia spečatili. Koncom októbra začali jednotlivé národnosti vyhlasovať svoje vlastné štáty, až nakoniec 3. novembra 1918 Rakúsko prijalo prímerie.
STS-34
Operácie na obežnej dráhe
Po prechode Atlantidy na dráhu 299 - 334 km začala posádka vedecké experimenty a pozorovanie Zeme. Z nich bolo veľmi významné meranie slnečného ultrafialového žiarenia odrážajúceho sa od atmosféry prístrojom SSBUV (Shuttle Solar Backscatter Ultraviolet Instrument). Z nameraných údajov bolo možné určiť koncentráciu ozónu v zemskej atmosfére. Okrem toho prebiehali biologické a lekárske experimenty, napr. snímkovanie žiliek a tepien na očnom pozadí, alebo zmrazenie vzoriek semien kvapalným dusíkom.
Dejiny Rakúska
Nestabilná demokracia (1918 – 1933)
náhľad|Zamýšľaný rozsah [[Nemecké Rakúsko|Nemeckého Rakúska a skutočný rozsah Prvej Rakúskej republiky.]] náhľad|vľavo|Pochod Heimwehru roku 1931. Porážka v prvej svetovej vojne znamenala pre nemeckých obyvateľov bývalého Predlitavska kruté sklamanie. V októbri 1918 sa zišli nemeckí poslanci ríšskej rady a v predtuche skorého konca monarchie sa prehlásili za provizórne národne zhromaždenie a vyhlásili nový štát ktorý sa mal nazývať Nemecké Rakúsko a mal zahŕňať všetky oblasti Predlitavska v ktorých malo prevahu nemecky hovoriace obyvateľstvo. Keď sa v 11. novembra 1918 Karol I. zriekol trónu, vyhlásilo Národne zhromaždenie republiku ktorej kancelárom sa stal Karl Renner.
STS-34
Pristátie
Kvôli nepriazni počasia hrozil odklad pristátia, dokonca až o 4 dni. Napokon sa však uskutočnilo v plánovaný deň, 23. októbra, napriek hrozbe odvolania kvôli hmle na základni Edwards AFB. Pristávací manéver sa začal 168-sekundovým zážihom motorov OMS nad Indickým oceánom. V čase 16.32 UT Atlantis bezpečne pristál na dráhe 23 základne Edwards.
Dejiny Rakúska
Nestabilná demokracia (1918 – 1933)
Plán na vytvorenie Nemeckého Rakúska sa však nerealizoval, lebo Saintgermainská zmluva podstatne zmenšila územie Rakúska, vrátane nemeckých území, a zakázala názov Nemecké Rakúsko. Rakúska delegácia na čele s Karlom Rennerom zmluvu 10. septembra 1919 podpísala, sám Karl Renner ju však vzápätí v parlamente (už Rakúskej republiky) označil za nespravodlivú. Frustráciu obyvateľstva zväčšoval aj zákaz zjednotenia Rakúska s Nemeckom, hoci si to prialo takmer 99 % občanov. Panovali aj obavy, že tak malý štát s pretrhanými hospodárskymi väzbami nebude životaschopný. Hospodárstvo sa skutočne po vojne ocitlo v troskách a situáciu ešte viac zhoršovala španielska chrípka i neúspešný pokus o založenie komunistickej rakúskej republiky rad.
STS-34
Zdroj
STS-34 v Malej encyklopédii kozmonautiky
Dejiny Rakúska
Austrofašizmus (1933 – 1938)
<!-- náhľad|Kurt Schuschnigg v roku 1936 Krátké období konjunktury od roku 1928 rychle skončilo roku 1929 s příchodem velké hospodářské krize. Nestabilní vlády nebyly schopny nové hospodářské krizi čelit, což vedlo k posílení pozic Heimwehru, který nakonec dokonce roku 1931 provedl pod vedením Waltera Pfrimera neúspěšný pokus o puč. Společnost nespokojená s vládami neschopnými nalézt východisko a se zkorumpovaným parlamentarismem proto nástup Dollfussova autoritářského režimu přijala lhostejně nebo s uspokojením. Engelbert Dollfuss se stal kancléřem roku 1932 a začal prosazovat razantní postupy. Roku 1933 se parlamentní jednání zadrhla, takže Dollfuss vládl sám skrze dekrety, jimiž zavedl autoritativní diktaturu, zrušil svobodu shromažďování, zavedl cenzuru, zakázal stávky a rozpustil sociálně demokratický Schutzbund a politické strany. Nakonec pak v září 1933 vyhlásil na přehlídce Heimwehru fašistický režim.
Odporcom Dollfussovy vize ovšem neboli pouze socialisté, nýbrž také rakouští nacisté, kteří získali silné pozice v Heimwehru. Dollfuss proto Heimwehr rozpustil a zřídil pro nacisty „záchytné“ tj. koncentrační tábory. Vláda však situaci neměla plně pod kontrolou. V únoru proběhly tvrdé srážky mezi Heimwehrem a Schutzbundem, protinacistická opatření navíc vyprovokovalo nacistické Německo k zastrašování Rakouska například přelety německých letadel přes rakouské území. Vyhnaní rakouští nacisté navíc v Německu začali formovat svou rakouskou legii. V červenci 1934 pak rakouští nacisté s německou pomocí provedli násilný převrat, při němž byl Dollfuss zavražděn, nakonec však skončil nezdarem.
Nový kancléř Kurt Schuschnigg dále bojoval proti rakouským nacistům, zároveň se však usilovně snažil zajistit rakouskou bezpečnost. Vztahy s Itálií se po válce v Etiopii roku 1936 značně zhoršily, Maďarsko Rakousku stabilitu zajistit nemohlo, a tak se Schuschnigg snažil navázat styky s Německem, což ovšem znamenalo zmírnit pronásledování nacistů v Rakousku. Počátkem roku 1938 jej nakonec Němci pozvali „k přátelské rozmluvě“ do Berchtesgadenu a přednesli Rakousku ultimátum. Schuschnigg byl nakonec přinucen k politice nekonečných ústupků: obsadil vládu dle německých požadavků a propustil nacisty z koncentračních táborů. Když mu Německo předalo 3. března další požadavky, kancléř je odmítl. Mobilizace německého vojska ovšem donutila Schuchnigga k demisi a nový kancléř Arthur Seyß-Inquart požádal Němce o pomoc kvůli obnovení pořádku. 11. března 1938 pak rakouské území začaly obsazovat německé jednotky a 13. března kancléř vyhlásil zákon o připojení k Německu jako „Východní marka“. Ačkoli tzv. anšlus znamenal porušení mnoha mezinárodních smluv, proti nacistické okupaci Rakouska téměř žádný stát neprotestoval. -->
Rakúsko za nacizmu (1938 – 1945)
náhľad|vľavo|Davy vítajuce Hitlera vo Viedni. náhled|Príprava jednotiek [[Schutzstaffel|SS na raziu vo viedenskej židovskej obci.]] Krátko po anšluse začalo gestapo zatýkať Židov a predstaviteľov Dullfussovho i Schuschniggovho režimu. Nacisti sa v krajine nestretli s odporom, k čomu prispela i Schuschnigova výzva k pokoju zbraní. Rakúske hospodárstvo sa dostalo do rúk Nemcov, ktorí zdôrazňovali nutnosť pokojnej a poslušnej práce a ktorých opatrenia mali pozitívne ekonomické i sociálne dopady (nezamestnanosť klesla v rokoch 1937 – 1939 z 27 % na 3 %). Asi 1,2 milióna rakúskych občanov narukovalo do armády, väčšinou sa však na významnejšie pozície neprepracovali, lebo tam boli takmer vždy uprednostňovaní Nemci. Skutočná vojna začala pre Rakúsko až v auguste 1943, kedy spojenci zintenzívnili bombardovanie z talianskeho územia, ktoré malo vyše 100 tisíc obetí a zdemolovalo takmer polovicu bytov vo Viedni. Vo vojne padlo 200 tisíc rakúskych vojakov a ďalších 95 tisíc Rakúšanov (vrátane 65 tisíc Židov) zahynulo v koncentračných táboroch.
Úspech nemeckých hospodárskych a sociálnych opatrení tlmil prípadnú opozíciu voči nacistickému režimu. Aktívnymi odporcami boli najmä sociálni demokrati, ktorí emigrovali, a radikálni socialisti, ktorí ako podzemná organizácia pôsobili priamo v Rakúsku. Aktivitu vyvíjali aj komunisti a Slovinci, ktorí boli ako Slovania utláčaným národom. Zastrešujúca odbojová organizácia O5 však bola založená až v roku 1944. Väčšina obyvateľov ale zostávala pasívna, a to i v marce 1945 kedy sa k Viedni blížili spojenecké vojská – protinacistické povstanie v Rakúsku nevypuklo. Napriek tomu sa do začiatku mája Spojencom podarilo Rakúsko obsadiť.
Spojenecká okupácia Rakúska (1945 – 1955)
Rakúsko sa ocitlo vo zvláštnom postavení: Rakúšania sa pokúšali víťazné mocnosti presvedčiť, že sú prvou obeťou nacizmu (zavraždenie Dollfussa, anšlus). Ale chabý odpor proti nacistom počas vojny z Rakúšanov urobil spolupáchateľa. Vstup amerických, britských, francúzskych a sovietskych vojsk tak bol zároveň oslobodením i okupáciou. Sovieti dopravili do Viedne Karla Rennera, ktorý 27. apríla 1945 zostavil vládu, vyhlásil anšlus za vynútený, a teda neplatný, obnovil ústavu z roku 1920 a činnosť politických strán. V júli 1945 bolo Rakúsko rozdelené podobne ako Nemecko do okupačných zón a bola začatá demilitarizácia. Na nového kancelára dosadeného Sovietmi sa však ostatné mocnosti dívali podozrievavo, lebo i samotní Sovieti si mysleli, že Renner bude ľahko ovládateľný. Keď sa však tento predpoklad ukázal ako nesprávny, predali Spojenci v júli 1946 rakúskej vláde viac právomocí a uznali samostatnosť Rakúska. náhľad|vľavo|[[Okupačné zóny Rakúska (1945 – 1955).]]
Už v roku 1945 sa uskutočnili v Rakúsku parlamentné voľby v ktorých získala väčšinu Rakúska ľudová strana (ÖVP). Prítomnosť Spojencov zabránila Sovietom manipulovať s hlasmi, takže komunisti získali len 5 % hlasov. Novým kancelárom sa stal Leopold Figl a Renner sa stal prezidentom. Nasledovalo obdobie vylučovania bývalých nacistov zo štátnej správy a hospodárskej obnovy, ktorej pomohol aj program UNRRA a Marshallov plán. V nasledujúcich voľbách i napriek sovietskej propagande komunisti úplne prepadli a s tesným rozdielom vyhrala ÖVP a sociálni demokrati (SPÖ). Tieto strany sa poučili z nezmieriteľného nepriateľstva dvoch hlavných strán za prvej republiky a vytvorili veľkú koalíciu, čo umožnilo ľahké presadenie potrebných zákonov.
Popri hospodárskej obnove bolo dôležitým cieľom politikov znovuzískanie plnej suverenity Rakúska. Rakúski predstavitelia zo začiatku narážali na problémy spôsobené studenou vojnou, veci sa však rozhýbalo po Stalinovej smrti. Noví sovietski predstavitelia prejavili ochotu vyjednávať o rakúskej suverenite, stanovili si však podmienku, aby Rakúsko zostalo neutrálne a nevstupovalo do NATO. 15. mája 1955 podpísali zástupcovia Rakúska a Spojencov štátnu zmluvu, ktorá znamenala odchod okupačných vojsk z Rakúska.
Druhá rakúska republika (1955 – súčasnosť)
náhľad|upright|Podpisy pod Rakúskou štátnou zmluvou. Suverénné Rakúsko sa čoskoro začlenilo do medzinárodného spoločenstva: už v roku 1955 vstúpilo do OSN a roku 1956 do Rady Európy. Rakúsko zostalo neutrálne, orientovalo sa však na západný demokratický svet, čo sa prejavilo napríklad už v roku 1956 keď prijalo 180 tisíc utečencov z Maďarska po potlačení maďarského povstania. Rakúsku sa tak konečne podarilo vybudovať rakúsku štátnu identitu.
V polovici 60. rokov dochádzalo vo veľkej koalícii k roztržkám, ktoré nakoniec v roku 1966 viedli k vytvoreniu jednofarebnej vlády zloženej z ministrov ÖVP. Začala sa tiež prejavovať bytová kríza a vyplávali na povrch finančné škandály vládnej strany, takže v nasledujúcich voľbách roku 1970 vyhrala SPÖ v čele s Brunom Kreiskym, ktorý zostavil menšinovú vládu s podporou Slobodnej strany Rakúska (FPÖ). Aj SPÖ sa však zaplietla do finančných škandálov a začala sa u nej prejavovať arogancia a ľpenie na funkciách.
Tiež sa začalo ukazovať, že sa Rakúsko stále nedokázalo vysporiadať so svojou nacistickou minulosťou. Najvýraznejšie sa to prejavilo v prípade Kurta Waldheima, generálneho tajomníka OSN (1972 – 1981) a rakúskeho prezidenta (1986 – 1992), ktorý kritizoval Izrael a sionizmus, a dokonca bol na spojeneckej a juhoslovanskej listine vojnových zločincov. Táto aféra priviedla Rakúsko do určitej medzinárodnej izolácii (USA dokonca odopreli Waldheimovi vstup na svoje územie). Ďalším škandálom bola koalícia, ktorú v roku 1983 SPÖ vytvorila s FPÖ, ktoré v mnohom nadväzovala na veľkonemectvo, mala nečitateľný program a nemálo jej členov bolo kedysi nacistami. Roku 1986 preto SPÖ vytvorila koalíciu radšej opäť s ÖVP.
Na začiatku 90. rokov nemali veľké strany už veľmi čo ponúknuť, začalo preto vznikať množstvo drobných politických strán. Taktiež rástli roztržky medzi SPÖ a ÖVP, takže i keď roku 1999 voľby vyhrala SPÖ, nenašla koaličného partnera, takže vládu zostavila ÖVP s FPÖ, čo viedlo opäť k medzinárodnej izolácii Rakúska, a to dokonca i v rámci Európskej únie do ktorej vstúpilo v roku 1995.
Halotrichit
Halotrichit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky hydratovaný síran hlinito-železnatý – FeAl2(SO4)4·22H2O.
Salles-la-Source
Salles-la-Source je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Halotrichit
Charakteristika
Halotrichit sa najčastejšie vyskytuje vo forme vlasovitých, vláknitých alebo ihličkovitých kryštálov. Býva bezfarebný, biely, žltý, zelenkastý, hnedý. Vryp halotrichitu je biely. Je to neštiepny minerál so skleným leskom.
Salles-la-Source
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Halotrichit
Vznik
Vzniká ako produkt zvetrávania pyritu na rudných žilách, na uhoľných haldách, v sedimentárnych horninách s obsahom pyritu.
Salles-la-Source
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2075 obyvateľov (2009).
Halotrichit
Poznávanie
Halotrichit je rozpustný vo vode.
Salles-la-Source
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Halotrichit
Výskyty na Slovensku
Červenica (Dubník), Nová Baňa, Smolník, vzniká druhotne rozkladom pyritu na uhoľných slojoch, ojedinele aj rozkladom biogénneho pyritu vo flyši (Oravské a Kysucké Beskydy, Oravská Magura a i.)
Peter z Ailly
thumb|Peter z Ailly Pierre d'Ailly (po lat. Petrus de Alliaco) (* 1350/1351, Compiègne, Francúzsko – † 9. august 1420, Avignon) bol francúzsky filozof, zástanca stredovekého nominalizmu, teológ a politik.
Študoval v Paríži (1380 doktor teológie). Za schizmy pôsobil ako diplomat a kancelár parížskej univerzity a preslávil sa ako kazateľ. Diplomaticky sa preslávil v službách Karola VI.
V roku 1395 bol biskupom v Le Puy-en-Velay a 1397 v Cambrai.
Jasne sa vyslovil (1409) za zvolanie všeobecného koncilu, v rokoch 1409-1411 napísal rad reformistických traktátov, napr. De ecclesiastica potestate (O moci cirkvi).
V roku 1411 bol menovaný za kardinála, na sklonku roka 1414 sa zúčastnil na kostnickom koncile, kde ostro vystupoval proti učeniu Jána Husa a Jeana Petita, ale obhajoval stanovisko o nadradenosti koncilu nad pápežom. Venoval sa aj otázke reformy kalendára.
Bierné
Bierné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľuboreč (obec)
Ľuboreč je obec na Slovensku v okrese Lučenec. Najvýznamnejšou pamiatkou je gotický evanjelický kostol. náhľad|Cintorín Ľuboreč
Gotický evanjelický kostol
V obci sa nachádza gotický kostol patriaci Evanjelickej cirkvi. Stavba pochádza pravdepodobne zo 14. storočia. Z architektonického hľadiska sa jedná o jednoloďovú stavbu s polygonálnym presbytériom. V kostole nájdeme hodnotné fresky, ktoré sú datované do obdobia okolo roku 1385. Zobrazujú motívy Zvestovania, Klaňania sa troch kráľov, Korunovania Panny Márie a cyklus dvanástich apoštolov. Kostol prešiel stavebnými úpravami v 17. a 18. storočí. Od Reformácie, kedy sa začali v kostole odbavovať protestantské bohoslužby bol kostol upravený potrebám cirkvi. Pravdepodobne vtedy došlo k zatretiu gotických fresiek, interiér kostola bol doplnený typickou portestantskou emporou. Strop kostola je drevený. Oltár a kazateľnica sú barokové práce z 18. storočia. K objavu fresiek došlo pri obnove chrámu v roku 1899. Kostol s narušenou statikou bol obnovovaný v roku 1960. V súčasnosti boli reštaurované fresky v interiéri.
La Petite-Pierre (obec)
La Petite-Pierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3773 Smithsonian
3773 Smithsonian je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Oak Ridge Observatory 23. decembra 1984.
Salchov
Salchov alebo Salchowov skok je krasokorčuliarsky prvok, jeden z krasokorčuliarskych skokov.
Technika skoku
Salchov patrí medzi tzv. „hranové“ skoky, pretože sa skáče z hrany korčule.
Zvyčajne sa na skok krasokorčuliar odráža z ľavej nohy a dopadá na pravú, pričom nájazd na skok aj výjazd zo skoku je smerom zozadu. Pred samotným skokom urobí korčuliar oblúk na pravej nohe, pričom je otočený chrbtom do smeru jazdy. Potom sa otočí, postaví sa na ľavú nohu a pravou sa odrazí vpred. Stojac na ľavej nohe urobí jednu otočku a keď je chrbtom do smeru jazdy, nasleduje odraz, výskok a príslušný počet rotácií (jedna, dve, ...). V dopadovej fáze zanoží pravú nohu a dopadá na ľavú.
Hodnota skoku
V novom systéme hodnotenia krasokorčuliarskych súťaží Medzinárodnej korčuliarskej únie, ktorý platí od roku 2004, je hodnota jednoduchého salchova 0,4 bodu. Dvojitý salchov má hodnotu 1,3 bodu, trojitý 4,2 bodu a štvoritý 10,5 bodu.
Dejiny
Ako prvý predviedol tento skok švédsky krasokorčuliar Ulrich Salchow v roku 1909. Podľa neho sa teda nazýva salchov, alebo tiež Salchowov skok. Prvou ženou, ktorá tento skok predviedla v súťaži, bola Američanka Theresa Weldová na Olympijských hrách 1920. Porota ju však podrobila kritike, pretože tento skok „sa nehodí pre dámu“, keďže pri jeho prevedení sa ženská suknička zdvihla nad únosnú mieru.
Dvojitý salchov začali mužskí krasokorčuliari skákať v 20.rokoch 20. storočia, ako prvý ho predviedol Švéd Gillis Grafström a prvou ženou, ktorá v súťaži skočila dvojitý salchov, bola Britka Cecilia Colledgeová na majstrovstvách Európy 1936.
Prvým mužom, ktorý skočil trojitý salchov bol Ronald Robertson v roku 1955 na majstrovstvách sveta. Prvenstvo medzi ženami patrí československej krasokorčuliarke Jane Mrázkovej a Rakúšanke Helli Sengstschmidtovej, ktoré ho podľa oficiálnych záznamov Medzinárodnej korčuliarskej únie skočili na Majstrovstvách Európy v krasokorčuľovaní 1961.
V roku 1998 sa Američan Timothy Goebel stal prvým krasokorčuliarom v histórii, ktorý predviedol štvoritý salchov. Stalo sa tak vo finále juniorskej série Grand Prix. Napriek počiatočným podozreniam z nedotočenia skoku bol rekord potvrdený mesiac po skončení súťaže. V rovnakom roku na Hrách dobrej vôle predviedol Goebel ďalší, tentokrát už čistý štvoritý salchov. V ženskej kategórii skočila tento štvoritý skok prvá Japonka Miki Andová vo finále juniorskej série Grand Prix v decembri 2001. Do marca 2013 to bol zároveň jediný ženou skočený štvoritý skok.
Zoznam poslancov Nitrianskeho samosprávneho kraja (2013 – 2017)
Zoznam poslancov Nitrianskeho samosprávneho kraja zvolených vo volebnom období 2013 – 2017. V 54-člennom zastupiteľstve získali mandáty strany SMER-SD (19 poslancov), SMK-MKP (14 poslancov), KDH (13 poslancov), MOST-HÍD (1), NOVA (1) a SDKÚ-DS (1) a SNS (1). Štyria poslanci boli nezávislí kandidáti. Povolebnú krajskú koalíciu vytvorili strany SMER-SD a KDH, ktoré tak získali väčšinu 32 hlasov.
Pamäť so sekvenčným prístupom
Pamäť so sekvenčným prístupom (angl. Sequential access memory - SAM) je pamäť, u ktorej čas prístupu (prístupová doba) k údaju závisí od miesta, kde je údaj uložený. V týchto pamätiach možno čítať údaje len v poradí určenom ich zápisom.
Havrania dolina
Nachádza sa v katastrálnom území obce Šumiac v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1996 na rozlohe 229,6700 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana prirodzených lesných spoločenstiev v geomorfologicky členitom území Muránskej planiny, s výskytom veľkého počtu chránených a ohrozených druhov predovšetkým flóry, vrátane paleoendemitu lykovca muránskeho (Daphne arbuscula)
Návratnosť kapitálu
Návratnosť kapitálu (iné názvy: rentabilita kapitálu, výnos z kapitálu, kapitálový výnos, výnosnosť kapitálu, kapitálová výnosnosť, ak ide o percentá tak presnejšie miera návratnosti kapitálu, miera rentability kapitálu, miera výnosu z kapitálu, miera výnosnosti kapitálu; angl. (rate of) return on capital) môže byť:
Výnosnosť kapitálu (iné názvy: kapitálová výnosnosť, výnos z kapitálu, kapitálový výnos, miera výnosnosti kapitálu, miera výnosu z kapitálu) môže byť aj časť rendity (a podobne) tvorená len zmenou ceny finančného nástroja (t.j. bez kupónov, dividend a podobne), angl. capital (gains) yield, pozri kapitálová výnosnosť (capital yield)
Výnos z kapitálu alebo kapitálový výnos môže byť:
Kapitálový výnos môže byť aj druh príjmu na účely dane z príjmov, pozri kapitálový výnos (dane)
Altajská gubernia
Altajská gubernia bola jedna z gubernií Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky v rokoch 1917 – 1925 zriadená po rozpade Tomskej gubernie 17. júna 1917. Hlavným mestom gubernie bol Barnaul. Podľa údajov z roku 1923 v gubernii žilo 1 655 000 obyvateľov.
Spočiatku sa gubernia delila na 5 okresov, neskôr (1918) sa k nej pripojili ešte dva. Gubernia zanikla 25. mája 1925, keď sa jej územie včlenilo do Sibírskeho kraja.
Izabela Božena Sláviková
Izabela Božena Sláviková (rod. Maróthy) (* 21. september 1865, Ľuboreč – † 10. júl 1941, Banská Bystrica) bola kultúrna pracovníčka.
Životopis
Navštevovala školy v Banskej Bystrici. Po smrti otca Daniela Maróthyho (1878), žila dlhší čas v rodine Šoltésovcov v Martine, od roku 1883 pôsobila v Dobrej Nive, od 1926 v Banskej Bystrici. Spolupracovala s manželom Jánom Slávikom v osvetovej a kultúrnej činnosti, pracovala v Žiline a v Lipe, venovala sa i charitatívnej činnosti. Roku 1931 s Teréziou Vansovou spoluautorka výzvy na pomoc vyhorenej obce Važec. V mladosti prispela viacerými rozprávkami do časopisu Včelka a neskôr uverejnila v Živene Rozpomienky (1924).
Majstrovstvá sveta v ragby
náhľad|Pohár Webba Ellisa Majstrovstvá sveta v ragby sú najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v ragby, ktorý riadi Medzinárodná ragbyová federácia (World Rugby, predtým IRB). Ich história siaha do roku 1987, kedy sa v Austrálii a Novom Zélande konali prvé majstrovstvá sveta mužov. Ženy mali debut o štyri roky neskôr v Škótsku. Majstrovstvá prebiehajú so 4-ročnou periodicitou. Dominujú v nich predovšetkým tímy južnej hemisféry.
Trofej, ktorú získava víťaz v mužskej kategórii, sa nazýva Pohár Webba Ellisa a je pomenovaná po vynálezcovi ragbyWilliamovi Webbovi Ellisovi.
Medailová bilancia družstiev
náhľad|Najlepšie umiestnenie družstiev na MS mužov
Pozri aj
náhľad|Otvárací ceremoniál na MS 2007
Blandouet
Blandouet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thiago Jotta da Silva
Thiago Jotta da Silva (* 1985 – † 24. september 2008, Rio de Janeiro, Brazília) bol brazílsky futbalista, ktorý zomrel na následky týrania.
Smrť
Zomrel po vážnych strelných zraneniach, ktorú mu spôsobili šesť dní predtým únoscovia. Thiago Jotta da Silva sa rok pred plánovým sobášom rozišiel so svojou priateľkou a tým si pohneval jej rodinu a tá mu na odplatu poslala dvoch útočníkov.
3774 Megumi
3774 Megumi je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Takuo Kodžima 20. decembra 1987.
Anti-Defamation League
História
Organizácia bola založená v roku 1913 vďaka Židovskej charitatívnej organizácii The Independent Order of B’nai B’rith, ktorej pôvodným cieľom bolo zastaviť diskrimináciu Židov pomocou všetkých demokratických prostriedkov. Ďalším cieľom bolo zachovať mier a hlavne spravodlivé zaobchádzanie s ľuďmi.
Organizáciu od roku 2015 vedie Jonathan Greenblatt.
Juraj Slávik
JUDr. Juraj Slávik (pseudonym Neresnický) (* 28. január 1890, Dobrá Niva, Rakúsko-Uhorsko – † 30. máj 1969, Washington, USA; pochovaný v rodinnej hrobke na ev. cintoríne v Banskej Bystrici) bol slovenský politik, diplomat, spisovateľ a prekladateľ.
1890 – 1918
Narodil sa v rodine evanjelického farára a historika Jána Slávika a Izabely Boženy Maróthyovej, sestry spisovateľky Eleny Maróthy-Šoltésovej. Starší brat Ján Slávik sa narodil v roku 1886, po vzniku ČSR pracoval ako vysoký úradník v správe železníc. Juraj Slávik študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1900 – 1904), na evanjelickom lýceu v Prešporku, kde v roku 1908 zmaturoval. V júli – auguste 1907 podnikol s bratom Jánom poznávaciu cestu po západnej a stredovýchodnej Európe. Reportážne črty z nej publikovali v Národných novinách. V roku 1913 vyštudoval právo na budapeštianskej univerzite, v rokoch 1910 – 1911 absolvoval študijné pobyty v Berlíne a v Paríži. Počas pobytu v Budapešti sa zapájal do činnosti Literárneho odboru Slovenského spolku, ktorého bol podpredsedom. Od roku 1912 pôsobil ako literárny redaktor mládežníckeho mesačníka Prúdy. Zaradil sa do skupiny mladej liberálne orientovanej inteligencie spolupracujúcej s členmi bývalej hlasistickej generácie. V roku 1912 pracoval ako advokátsky koncipient v kanceláriách Emila Stodolu a Miloša Laučíka v Liptovskom Sv. Mikuláši.
V roku 1913 nastúpil vojenskú službu ako jednoročný dobrovoľník. Prvú svetovú vojnu prežil ako veliteľ zásobovacej jednotky na ruskom a talianskom fronte, v roku 1918 bol preložený do Budapešti. Spolupracoval so Slovenským týždenníkom Milana Hodžu, stal sa predsedom Literárneho odboru Slovenského spolku. Po vzniku ČSR pôsobil krátky čas ako tajomník Slovenskej národnej rady v Prešporku.
1918 – 1935
V novembri 1918 sa stal najmladším poslancom Revolučného národného zhromaždenia v Prahe. Ako člen Klubu slovenských poslancov úzko spolupracoval s politickou skupinou okolo ministra pre správu Slovenska Vavra Šrobára. Angažoval sa v procese odobratia poslaneckého mandátu Andrejovi Hlinkovi kvôli jeho nelegálnej ceste na mierovú konferenciu v Paríži. V roku 1919 sa oženil s Karolou Štefanovičovou, mali deti Tatjanu (1919) a Dušana (1922). V rokoch 1919 – 1922 sa podieľal na budovaní slovenskej agrárnej strany ako hlavný tajomník Národnej republikánskej strany roľníckej, po dočasnom zlúčení so Slovenskou národnou stranou v januári 1920 Slovenskej národnej a roľníckej strany. Po zlúčení českých a slovenských agrárnikov v júni 1922 bol vedúcim funkcionárom slovenskej zložky Republikánskej strany zemedelského a maloroľníckeho ľudu.
Počas československo-maďarského vojnového konfliktu pôsobil od júna 1919 ako civilný poradca gen. Edmonda Hennocqua a ako vládny komisár pre východné územie vojenského veliteľstva na Slovensku. V rokoch 1920 – 1922 pôsobil ako zástupca delegáta ČSR pri medzinárodnej plebiscitnej subkomisii pre Oravu a Spiš, člen čs. delegácie v Administratívnej komisii československo-poľskej pre Tešínsko, Spiš a Oravu a v Československo-poľskej delegácii pre Tešínske Sliezsko, Oravu a Spiš.
Po začatí župnej reformy bol menovaný za župana Pohronskej župy so sídlom vo Zvolene (1923 – 1925), po úmrtí Jána Rumanna za župana Košickej župy (1925 – 1928). Ako košický župan podporoval politiku posilňovania etnickej identifikácie východných Slovákov. V roku 1925 vystúpil na varšavskom kongrese Medzinárodnej únie združení pre Spoločnosť národov s obhajobou československej menšinovej politiky. V úradníckej vláde Jana Černého (marec – október 1926) bol ministrom poľnohospodárstva a správcom ministerstva pre zjednotenie zákonov a organizáciu správy. Po zániku župného zriadenia, proti ktorému protestoval v tlači bol preložený na Krajinský úrad v Bratislave. Uprednostnil však politickú kariéru v agrárnej strane. Druhýkrát sa oženil v roku 1929 s Margitou Ruhmannovou. Narodil sa im syn Juraj (1929). V roku 1929 úspešne kandidoval v košickom volebnom kraji. Vo vláde Františka Udržala zastával ako prvý Slovák v dejinách funkciu ministra vnútra (1929 – 1932). Predovšetkým ľavicovými stranami bol kritizovaný za smrteľné zásahy polície a četníctva proti demonštrantom počas veľkej hospodárskej krízy. Po zmene vlády v roku 1932 pôsobil ako poslanec v Národnom zhromaždení. Patril k „prohradnému“ krídlu agrárnej strany, bol stúpencom československej národnej jednoty. Rozsiahle spolkové aktivity (predseda Zväzu čs. dôstojníkov, Klubu čs. turistov, Klubu čs. právnikov, podpredseda Československej obce sokolskej) smeroval k upevňovaniu vzťahov medzi Slovákmi a Čechmi. V októbri – novembri 1934 podnikol s týmto cieľom prednáškové turné medzi krajanmi v USA. V roku 1935 bol v predčasných voľbách zvolený do poslaneckej snemovne v banskobystrickom volebnom kraji. Koncom roka sa miesta poslanca vzdal.
1936 – 1948
Diplomatickú kariéru začal na pozícii československého vyslanca vo Varšave (1936 – 1939). Po vyhlásení samostatného Slovenského štátu 14. marca 1939 a okupácii Čiech a Moravy Slávik odišiel do USA. Do Poľska sa vrátil ako reprezentant zahraničného odboja vedeného Edvardom Benešom. Po prepadnutí Poľska nemeckou armádou sa presunul cez Rumunsko do Francúzska. Počas pôsobenia v československých exilových orgánoch v Paríži a v Londýne ostro vystupoval proti Benešovým konkurentom Milanovi Hodžovi a Štefanovi Osuskému. V rokoch 1940 – 1945 zastával funkciu ministra vnútra a zastupujúceho ministra školstva v Benešovej exilovej vláde. Politicky inklinoval k československej národno-socialistickej strane. Počas londýnskeho exilu sa prihováral českým a slovenským poslucháčom prostredníctvom stanice BBC.
Po návrate do vlasti v máji 1945 nastúpil do ústredia Ministerstva zahraničných vecí v Prahe. V domácej politike sa neangažoval. Demokratická strana ho odmietla zaradiť na kandidátku do Dočasného národného zhromaždenia. Hraničnú a menšinovú problematiku s Maďarskom Slávik pomáhal riešiť ako člen československej delegácie na parížskej mierovej konferencii. V júni 1946 bol menovaný za veľvyslanca ČSR vo Washingtone. Na zasadnutiach Valného zhromaždenia OSN sa zúčastnil ako člen československej delegácie na jeseň 1946 a 1947. Komunistický protiústavný prevrat vo februári 1948 odsúdil a na protest z miesta veľvyslanca odstúpil.
Návratnosť vloženého kapitálu
Návratnosť vloženého kapitálu (iné názvy: rentabilita/výnosnosť/výnos vloženého kapitálu, návratnosť/rentabilita/výnosnosť/výnos investovaného kapitálu, v prvom a treťom význame aj miera návratnosti/rentability/výnosnosti/výnosu vloženého kapitálu, miera návratnosti/rentability/výnosnosti/výnosu investovaného kapitálu) môže byť:
Juraj Slávik
1949 – 1969
V roku 1949 sa podieľal na založení ústredného politického orgánu demokratického exilu – Rady slobodného Československa. Tlačou stačil vydať 1. zväzok svojich spomienok Moja pamäť – živá kniha zachytávajúcich jeho životné osudy do roku 1918. Slobodnej vlasti sa už nedožil. Urna s jeho popolom bola 28. januára 1990 uložená v rodinnej hrobke na banskobystrickom evanjelickom cintoríne.
Tvorba
Básne začal publikovať ako osemnásťročný pod pseudonymom Neresnický v časopise Dennica redigovanom Františkom Votrubom. Stálym spolupracovníkom časopisu Prúdy sa stal od jeho založenia v roku 1909. Svojou básnickou a prozaickou tvorbou je časťou literárnej kritiky zaraďovaný k Slovenskej moderne. V Prúdoch a slovenskej tlači publikoval okrem poézie aj krátke prózy (cyklus Črty a kresby), štúdie, glosy, preklady z poľštiny a francúzštiny. V práci Z novšej francúzskej literatúry (1912/13) oboznámil čitateľov s nastupujúcou európskou literárnou avantgardou. V francúzštiny preložil Flaubertov román Madame Bovary (1908, tlačou 1928). Protivojnovo ladené básne a poviedky mu vychádzali v Národných novinách a v časopise Živena. V obnovených Prúdoch (1921) publikoval príspevky z literárnej histórie (E. Maróthy-Šoltésová, Daniel Maróthy). V roku 1928 sa stal hlavným redaktorom Almanachu Literárneho odboru Matice slovenskej v Košiciach.
Richard III.
Richard III. môže byť:
Zoznam obcí v Maďarsku (I)
Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno I.
Hauerit
Charakteristika
Tento minerál sa vyskytuje v podobe oktaédrických až kubooktaédrických kryštálov. Vyskytuje sa aj v podobe celistvých alebo zrnitých agregátov. Má červenohnedú až hnedú alebo čiernu farbu a hnedý vryp. Je nepriehľadný a na čerstvom lome má kovový lesk.
Vznik
Na Slovensku sa našiel na nálezisku Vígľašská Huta-Kalinka, kde vznikol ako produkt nízkotermálnej sopečnej činnosti na solfatárovom ložisku síry.
Poznávanie
Je rozpustný v kyseline chlorovodíkovej.
Iné projekty
.
Breznianska skalka
Breznianska skalka je malá prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody NAPANT. Leží v ochrannom pásme NP Nízke Tatry, v nadmorskej výške cca 680 až 875 m nad morom. Nachádza sa v katastrálnom území mesta Brezno v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Patrí do geomorfologických celkov Breznianska kotlina a Horehronské podolie.
Príroda
Na Breznianskej skalke panujú zaujímavé prírodné pomery. Geologicky je územie budované spodnotriasovými kremencami rôznej zrnitosti. Po okraji chráneného územia vystupujú metamorfované horniny – fylity, svory, amfibolity. Územie je orientované juhovýchodne až juhozápadne, so sklonom svahov 30 až 75 %. Na úpätí sa nachádzajú rozsiahle kamenné moria, blokoviská a suťoviská. Pôdny kryt tvoria podzoly na silikátovom podloží. Hydrologicky sa územie zaraďuje k povodiu rieky Hron, klimaticky patrí do mierne teplej oblasti. Priemerná ročná teplota je 6,3 ° C, priemerné ročné zrážky sa pohybujú okolo 730 mm.
Flóra
vľavo|náhľad|Porastové formácie [[Dub zimný|duba zimného zachovaného na kremencoch|alt=]] Územie predstavuje severovýchodne vysunutú lokalitu duba zimného (Quercus petraea) na Horehroní. Lesný porast s prímesou duba zimného na kremencoch je príkladom prenikania teplomilných spoločenstiev do vyšších polôh. Zachovaný zvyšok porastu je jedinečnou botanickou, dendrologickou a fytogeografickou zvláštnosťou svojho druhu v tejto oblasti.
Krovinatá etáž nie je vyvinutá, na skalných hrebienkoch rastie ojedinele tavoľník prostredný (Spirea media), ostružina černicová (Rubus fruticosus) alebo ruža šípová (Rosa canina). Podobne bylinná vrstva je jednotvárna. Jej fyziognómiu určujú dominujúce súvislé zárasty čučoriedky obyčajnej (Vaccinium myrtillus) a lipnice hájnej (Poa nemoralis). Sprievodnými druhmi sú papradka samčia (Dryopteris filix max), papradka samičia (Athyrium filix femina), kručinka farbiarska (Genista tinctoria), luskáč lekársky (Vincetoxicum hirundinaria) a iné druhy.
Fauna
Podrobný zoologický prieskum vykonaný nebol, doterajšie pozorovania poukazujú na výskyt bežného lesného vtáctva (sýkorka veľká, slávik červienka, krkavec čierny a pod.) a niektorých druhov hmyzu. Z fauny bol zistený výskyt chránených motýľov, napr. vidlochvosta feniklového (Papilio machaon) a vidlochvosta ovocného (Papilio podalirius).
3775 Ellenbeth
3775 Ellenbeth je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil C. W. Tombaugh 6. októbra 1931.
American Life
American Life je v poradí deviaty štúdiový album speváčky Madonny.
Vydaný bol na jar, 2003. Produkčne sa na ňom podieľali Mirwais Ahmadzai a Mike "Spike" Stent. Madonna v textoch niektorých piesní jasne dáva najavo, čo si myslí o invázií amerických vojsk do Iraku. Paródia na obale albumu, ktorý silne pripomína známy portrét juhoamerického revolucionára Che Guevarau, má vlastne tiež vojnovú tématiku.
Aj keď komerčný úspech American Life nebol porovnateľný s úspechmi predošlých Madoniných albumov, v hitparádach sa tento album umiestnil na popredných miestach.
Zoznam piesní
Autormi všetkých piesní sú Madonna Ritchie a Mirwais Ahmadzai, pokiaľ nie je uvedené inak.
Single
K albumu boli vydané 4 komerčné single a to: „American Life“, „Hollywood“, „Nothing Fails“ a „Love Profusion“.
Známy je aj singel „Die Another Day“, ktorý bol použitý v bondovke Dnes neumieraj, tento singel bol vydaný ešte v roku 2002.
Bocian
Bocian je slovenské označenie rodov Ciconia a Leguatia (staršie aj ostatných rodov) z čeľade bocianovité (Ciconiidae). Podrobnosti pozri v článku bocianovité.
Jazdectvo
Jazdectvo alebo kavaléria môže byť:
Jazdectvo môže byť aj šport spojený s jazdou na koni, pozri jazdectvo (šport)
Salmiech
Salmiech je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 721 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bonchamp-lès-Laval
Bonchamp-lès-Laval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Vancelle
La Vancelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Havranie skaly
Havranie skaly je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hronec v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1996 na rozlohe 32,6500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana zach. lesných porastov s typickými zástupcami flóry a fauny v piatom a šiestom veget. stupni. Členitý terén prechádza do skal. stien porastených lišajníkmi. Pestré geologické a fytocenologické pomery, predpoklad ďalšieho prirodzeného vývoja.''
Skijöring
right|thumb|Skijöring v Šaci
Skijöring alebo skijoering je športová lyžiarska disciplína, v ktorej je lyžiar ťahaný koňom, sobom, psami alebo motorkou.
Skijöring vznikol v škandinávskych krajinách pred niekoľkými storočiami ako spôsob cestovania na dlhé vzdialenosti v zime. Laponci sa nechávali ťahať na lyžiach sobmi. V súčasnosti je najrozšírenejšie ťahanie lyžiara koňom a to v dvoch variantoch:
Okolo roku 1950 sa skijöring začal rozširovať v Severnej Amerike a stala sa z neho športová disciplína.
Na Slovensku sa zatiaľ skijöring ako súťažná športová disciplína nevyskytuje. Ako atrakciu ho prevádzkujú v niektorých jazdeckých kluboch.
Nossa Senhora do Socorro
Nossa Senhora do Socorro je mesto a obec (município) v severnej Brazílii v štáte Sergipe. Nachádza sa v metropolitnej oblasti Aracaju. Pre mesto je charakteristická zvýšená bytová výstavba. Je jedno z najrýchlejšie rastúcich nielen v severovýchodnej Brazílii, ale v celej krajine. Prvá osada na mieste súčasného mesta bola založená v roku 1575.
V priemyselnej štvrti Nossa Senhora do Socorro, ktorá sa nachádza João Alves Filho, sú sústredené podniky potravinárskeho priemyslu, textilné, stavebné, výroba pneumatík, sviečok, kokosového mlieka, sadry, medzi inými. Vďaka daňovým stimulom zaznamenalo zvýšený nárast podnikateľskej aktivity, počet firiem vzrástol len za obdobie od roku 1997 až 2002 o 81%.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 boli 83. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji, ktoré sa konali na Slovensku v mestách Bratislava a Košice v dňoch 10. až 26. mája 2019. Slovensko bolo jedným z možných kandidátov spolu so Švajčiarskom, ktoré sa 12. januára 2015 vzdalo kandidatúry. Na Slovensku ide v poradí o druhé majstrovstvá sveta, ktoré prebrali štafetu od Dánska, ktoré organizovalo majstrovstvá sveta v máji 2018 v mestách Kodaň a Herning. O pridelení organizácie turnaja rozhodla Medzinárodná hokejová federácia IIHF 15. mája 2015, počas konania MS 2015 v Prahe a Ostrave. Na MS 2019 sa vďaka postupu Veľkej Británie predstavili všetky krajiny, ktoré niekedy získali titul majstra sveta.
Kvalifikované tímy
* = Kvalifikovanie umiestnením na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji IIHF 2018
**  = Automaticky ako hostiteľ ^ = Kvalifikovanie víťazstvom v Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – I. divízia
Maskot
thumb|Maskot Macejko, zápas Dánsko – Francúzsko, 11. máj 2019, Steel Aréna Maskot Goooly, ktorý mal premiéru pri predchádzajúcich majstrovstvách sveta na Slovensku v roku 2011 vo svojej roli nepokračuje. Oficiálnym maskotom hokejových majstrovstiev sveta 2019 na Slovensku bude medveď Macejko. O tomto mene ľudia hlasovali pomocou sociálnej siete. Vybrať si mohli spomedzi dvoch mien – Macejko alebo Juro.
Hokejový výstroj medveďa dopĺňajú prvky inšpirované slovenským folklórom a hokejové pózy sú doplnené pózami vychádzajúcimi z slovenských ľudových tancov. Podľa Michaely Grendelovej, riaditeľky komunikácie majstrovstiev, „''Medveď ako maskot reprezentujúci Slovensko symbolizuje silu, odvahu a bojovnosť. Zároveň je výrazným predstaviteľom našej fauny a má tiež dôležité postavenie v slovenskom folklóre. Práve pre tieto svoje charakteristiky je prirodzeným nástupcom vlka Gooolyho. V neposlednom rade zhmotňuje túžbu hokejovej verejnosti po znovunadobudnutí sily slovenského hokeja. Veď ako sa hovorí, si silný ako medveď.“''
Kreatívny riaditeľ agentúry Wiktor Leo Burnett, Juraj Dvorecký o maskotovi uviedol: „''Najprv sa hľadal vhodný symbol, následne jeho vizuálna podoba, ktorá musela spĺňať rôzne produkčné, ale aj komunikačné kritériá. Na záver sa finalizovalo umelecké stvárnenie.“'' Na výber bol okrem medveďa aj vlk a baran.
Rozhodcovia
Dňa 1. marca 2019 bolo vyhlásených 16 rozhodcov a čiarových rozhodcov.
Konečné poradie
{| border="0" cellpadding="0" align="center" celspacing="0"
Hulk (loď)
Hulk je plachetnica z konca 14. a začiatkom 15. storočia, na severe Európy nahradila kogu. Vedľa kogy bola spočiatku ako nový typ obchodnej lode, ktorá bola väčšia ako koga, od ktorej sa líšila najmä architektúrou nástavieb. Bola to ťažká a silná loď, schopná plávať v zime. Od karaky sa líšila najmä oplachtením, síce nemala veľa plachiet ako karaka, ale držala sa vzoru kogy.
Hulk mal 1 – 3 sťažne, na každom jednom bola jedna veľká rahnova plachta, okrem posledného sťažňa, kde bola latinská plachta. Začiatkom 15. storočia hulky takmer vyradili kogy. Neskôr sa pod hulkom rozumela vyradená, obyčajne vojenská loď, ktorá kotvila v prístave a bola ako väzenie, dielňa, ubytovňa či zajatecký tábor.
Mašková (obec)
Mašková je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Dejiny
Počas archeologických vykopávok tu odkryli sídlisko pilínskej kultúry, hromadný nález z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci (Moscvilla) je z roku 1332. Obec bola pôvodne na mieste starej Maškovej. Bola majetkom panstva z Haliče. V 16. storočí ju osídlili Valasi. Prekvitala tu výroba fajok, obyvateľstvo sa zaoberalo aj poľnohospodárstvom, chovom dobytka a oviec a bol tu i mlyn.
Moínuddín Čiští
Moínuddín Čiští (ďalšie mená pozri dole; *1141, Sístán – † 16. marec 1236) bol jeden z najväčších islamských mystikov, zakladateľ indického rádu čištíja.
Meno
Pred meno sa dáva niekedy titul:
Namiesto slova "Čiští" (v mene uvedenom vyššie na začiatku článku) bývajú často dlhšie výrazy, napr.:
Namiesto slova Čiští býva niekedy tvar Čistí. Slovo Čiští/Čistí v (dnešnej) iránskej perzštine znie Čeští/Čestí.