cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lesges
Lesges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poillé-sur-Vègre
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Crosses
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Surimi
right|thumb|Produkty vyrobené zo surimi
Surimi (jap. 擂り身) je potravinársky produkt, ktorý sa vyrába na imitáciu krabieho mäsa, mäsa z morských rakov alebo podobných živočíchov. Vyrába sa obyčajne z bielo zafarbeného rybieho mäsa, napríklad z tresky, ktoré je rozdrvené a pridávajú sa do neho farebné prísady a vzory.
Národný park Morne Trois Pitons
Národný park Morne Trois Pitons je chránené územie v štáte Dominika. Národným parkom bolo územie vyhlásené v júli 1975 a v roku 1997 bol park zapísaný do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO ako jediné v Dominike. Park je pomenovaný po druhej najvyššej hore ostrova, sopke Morne Trois Pitons, čo doslova znamená hora troch vrcholov. Väčšinu územia pokrýva bujný prírodný tropický les. Park je známy pre značnú vulkanickú aktivitu. Údolie Valley of Desolation je miesto kde sa nachádzajú vriace bahná a malé gejzíry : fumarola Boiling Lake, Titou Gorge.
Želivského (stanica pražského metra)
Želivského je jedna zo staníc pražského metra. Nachádza sa na linke A pod Vinohradskou ulicou, neďaleko Olšanských hřbitovov. Bola otvorená 22. decembra 1980 na úseku II.A. Je pomenovaná podľa Jana Želivského.
Charakteristika stanice
Stanica je razená, pilierová, trojlodná so skrátenou strednou loďou a s 10 pármi prestupov na nástupište. Je dlhá, z toho nástupište je. Ako obklad stanice sú použité hliníkové eloxované výlisky v hnedožltej farbe. Stanica má jeden vestibul pod Vinohradskou třídou, pod povrchom. Vestibul je s ulicou spojený tromi výstupmi s eskalátormi a s nástupišťom dlhým eskalátorovým tunelom. Za stanicou sa nachádzali dve odstavné a jedna obratová koľaj, umožňujúca ukončenie celej trasy. Prerazením tunelov za odstavnými koľajami došlo k predĺženiu trasy do stanice Strašnická. Obratová koľaj sa v súčasnej dobe používa k obratom alebo deponovanie súprav napr. pri mimoriadnych udalostiach (chyba na súprave a pod.) Výstavba stanice v roku 1980 stála 308 miliónov Kčs. Stanica zatiaľ neprešla rekonštrukciou a je poslednou ukážkou pôvodnej architektúry trasy AI resp. AII.
Ryanatlantic
RyanAtlantic je navrhovaný názov pre pripravované aerolínie ponúkajúce lety z Európy do USA, ktorých majiteľom má byť európsky nízkonákladový prepravca Ryanair. Pôvodné plány počítali so začatím prevádzky v roku 2009, momentálny dátum spustenia nie je známy, no prípravy stále prebiehajú a s aerolíniami sa počíta.
RyanAtlantic má podľa vzoru európskeho Ryanairu poskytovať veľmi lacné letenky do USA, ale tiež business letenky, ktorých cena bude niekoľkonásobne vyššia. Medzi pripravovanými destináciami nechýba New York, Boston, Chicago, Denver, Miami, Milwaukee a San Francisco.
NGC 1613
NGC 1613 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 21. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Rigyác
Rigyác je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Nagykanizsa.
Má rozlohu 1536 ha a žije tu 468 obyvateľov (2007).
Levoslav
Levoslav je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 2. októbra.
Poncé-sur-le-Loir
Poncé-sur-le-Loir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amanda Levete
Amanda Levete (* 17. november 1955, Bridgend, Spojené kráľovstvo) je britská architektka.
Po štúdiu na Architectural Association v rokoch 1975 – 1952 v Londýne, pracovala v ateliéroch Alsop & Lyall (1980 – 1981), YRM Architects (1982 – 1984) a Richard Rogers and Partners (1984 – 1989).
V rokoch 1989 – 2009 pracovala s Janom Kaplickým ako partner v ateliéri Future systems. V roku si založila vlastný ateliér Amanda Levete Architects. Od roku 1995 pôsobí ako pedagóg na Royal College of Art v Londýne. Krátko učila aj na univerzite vo Walese.
Je nositeľkou niekoľkých ocenení, okrem iného Stirlingovej ceny.
Hideie Ukita
Hideie Ukita (🇯🇵; * 1573 – † 17. december 1655) bol daimjó provincií Bizen a Mimasaka (súčasná prefektúra Okajama) a člen Rady piatich starších založenej Hidejošim Tojotomim. Bol synom Naoieho Ukitu, oženil sa s Gohime, dcérou Tošiieho Maedu. Pretože v bitke pri Sekigahare bojoval proti Iejasuovi Tokugawovi, bol poslaný do exilu do ostrovného väzenia Hačidžódžima kde aj zomrel.
Výstup na výslnie
Otec Hideiea, Naoie - daimjó provincie Bizen, bol spočiatku proti, no neskôr sa pridal na stranu Nobunagu Odu a Hidejošiho Tojotomiho. Naoie zomrel v roku 1581 a v roku 1582 sa Hideie stal hlavou klanu Ukita. Keďže Hideie bol ešte malý, bol to jeho strýko Tadaie, ktorý zastával úlohu vodcu armády Ukita (pod Hidejošim Tojotomim) počas obliehania hradu Takamacu v Biččú v roku 1582. Nobunaga bol zavraždený v tomto roku, no obliehanie hradu pokračovalo ešte ďalšie dva dni až do jeho pádu. Hidejoši sa hnal späť do Kjóta, nechajúc na starosti klanu Ukita provincie Bizen, Mimasaka a novo nadobudnuté časti provincie Biččú. Ukitovia mali tiež dávať pozor na Terumotoho Móriho na západe.
V roku 1586 sa Hideie oženil s Hidejošiho adoptovanou dcérou Gohime. (Bola adoptovaná Hidejošim od Tošiiea Maedu.)
Hideie sa pripojil k Hidejošiho vojnovým ťaženiam na Šikoku(1585), Kjušú(1586) a k obliehaniu hradu Odawara (1590). Po zjednotení Japonska pod vládou Hidejošiho, sa Hideie pripojil k ťaženiu do Kóree a vrátil sa v roku 1598 by slúžil Hidejošimu ako jeden z piatich poradcov, spolu s Tošiiem Maedom, Kagekacuom Uesugim, Terumotom Mórim a Iejasuom Tokugawom.
Bitka pri Sekigahare
Hidejoši zomrel v roku 1598 zanechajúc ako následníka svojho päťročného syna Hidejoriho a Iejasua Tokugawu chystajúceho sa prevziať moc. Hideie prispel 17 000 mužmi do Tojotomiho armády v bitke pri Sekigahare, no boli porazení potom, ako niektorí z ich „spojencov“ prebehli na stranu Tokugawu. Jedným z tých prebehlíkov bol Hideaki Kobajakawa, ktorý dostal ako vojnovú korisť hrad Okajama a okolité územie.
Hideie utiekol v zmätku, ktorý vznikol na vojnovom poli, ale neskôr bol nájdený a poslaný do vyhnanstva na ostrov Hačidžódžima spolu s niekoľkými svojimi priaznivcami, včítane jeho dvoch synov a svojej sestry. Jeho manželka hľadala útočisko pri klane Maeda a mohla odtiaľ udržiavať korešpondenciu a posielať dary (ryžu, sake, oblečenie) svojmu manželovi a synom.
Stela
Stela je ženské krstné meno, znamená hviezda. Meniny na Slovensku má 3. októbra.
Hideie Ukita
Bitka pri Sekigahare
Neexistujú žiadne dôkazy, žeby Hideie splodil ďalšie deti sám, no veľa z potomkom jeho synov sa vrátilo na hlavné územie Japonska po udelení plnej milosti na konci éry Tokugawov.
Wu-wej
Wu-wej (pchinjin: wuwei; čín. 無為 / 无为) je dôležitou zásadou taoizmu, ktorá vedie k znalosti či konať alebo nekonať. Wu sa môže preložiť ako zápor a Wei ako konať resp. zasahovať. Doslovný preklad je nezasahovanie. Wu-wej sa dá pre lepšie pochopenie preložiť aj ako konanie nekonaním, respektíve zasahovanie nezasahovaním.
Július (prvé meno)
Július je mužské krstné meno. Meno je latinského pôvodu so sporným významom (vlasatý / žiariaci / božský). Bolo rodovým menom dôležitého rímskeho rodu, z ktorého pochádzal aj Gaius Iulius Caesar. Meniny na Slovensku má 11. apríla.
Salomvár
Salomvár je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1611 ha a žije tu 640 obyvateľov (2007).
NGC 1614
NGC 1614 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 29. decembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Ido
Ido je umelý jazyk vypracovaný v roku 1907 na základe esperanta, preto sa mu hovorí aj reformované esperanto (Esperanto reformita). Autormi boli Louis Couturat a Léopold Leau, ktorí založili Délégation pour l'Adoption d'une Langue Auxiliaire Internationale; ďalej to boli Louis de Beaufront, Otto Jespersen, Friedrich Wilhelm Ostwald a ďalší. Cieľom reformy bolo zlepšiť znenie jazyka a odstrániť niektoré kritizované vlastnosti esperanta, napríklad koncovku štvrtého pádu. Po ide sa objavilo množstvo ďalších reformujúcich projektov. Ido sa vyvinulo na začiatku 20. storočia a udržuje si pomerne stálych stúpencov, najmä v Európe. V súčasnej dobe je ido spoločne s esperantom a interlinguou jediným pomocným jazykom s vysokým počtom textov a relatívne širokou základňou hovoriacich.
Štruktúra jazyka
Keďže jazyk vychádza z esperanta, väčšina jeho slovnej zásoby je zhodná alebo podobná. V ide neexistujú homonymá. Podstatné mená v jednotnom čísle sa končia na písmeno o (napr. hundo, linguo), medzi výnimky patria vlastné mená ako Djibuti, Francia, Nepal. Plurál podstatných mien sa tvorí zmenou koncovky -o na koncové -i (hundi, lingui). Prídavné mená sa končia vždy na písmeno a (napr. bona, mala), príslovky sa končia na písmeno e (napr. bone, male).
Abeceda
K zápisu jazyka ido sa používa všetkých 26 písmen latinky. Výslovnosť písmen a digramov je nasledujúca:
Výslovnosť
Všetky písmená (okrem j, y a zložkových písmen) sa v ide píšu a vyslovujú rovnako ako v slovenčine. Písmeno j sa vyslovuje ako slovenské ž v slove žaba (napr. jorno, manjar), písmeno y sa vyslovuje ako slovenské j v slove jasný (napr. yunino, mayo). Písmeno y sa musí vždy vysloviť ako spoluhláska, nikdy nie ako samohláska. Zložkové písmená ch, sh sa oproti alveolárnym c, s vyslovujú palatoalveolárne (ako slovenské písmená č, š). Zložkové písmeno qu sa číta rovnako ako zoskupenie písmen kw, pričom w sa číta so zaokrúhlenými perami. Slabiky di, ti, ni sa vyslovujú vždy tvrdo, rovnako ako v slovách diktátor (diktatoro), titán (titanio), nikotín (nikotino). Skupiny samohlások au, eu sa vyslovujú ako dvojhlásky, rovnako ako v slovenčine v slovách auto, euro.
Prízvuk je v slovách jazyka ido umiestnený na predposlednej slabike. Jedine v neurčitkoch slovies (napr. amar, donar, havar) je prízvuk na poslednej slabike.
Užitočné frázy
thumb|right|250px|Vlajka jazyka ido thumb|right|150px|Moderné logo jazyka ido Niekoľko užitočných fráz v slovenčine a v jazyku ido:
Hormizd I.
thumb|Minca Hormizda I. Hormizd I. (po stredoperzsky Óhrmazd) bol tretí perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov, vládnuci v rokoch 271/272273. Hormizdovým otcom bol kráľ Šápúr I., matkou podľa neskorej tradície dcéra lokálneho kráľa Mihraka v Perside, zabitého Ardašírom I., otcom Šápúra I. a dedom Hormizda I.
Z obdobia Hormizdovej vlády sa síce dochovalo pomerne dosť literárnych svedectiev (po stredoperzsky písaná Kniha činov Ardašíra, syna Pápakovho, historky v Tabarího Dejinách Peržanov a Arabov), ale konkrétne je o tomto vládcovi známe iba veľmi málo. Vie sa, že bol od roku 252 kráľom v Arménsku, odkiaľ sásánovské vojská vyhnali príslušníkov tamojšej línie Arsakovcov, a že v tom čase používal mená Hormizd Ardašír (na nápise Šápúra I. na Ka‘ba-je Zardošt v Nakš-i Rustame). Po otcovej smrti potom panoval ako kráľ zhruba rok v perzskej ríši, príliš krátko na to, aby po sebe zanechal nejakú významnejšiu stopu. Hormizdovým nástupcom na perzskom tróne sa stal jeho starší brat Báhrám I. (273276), v Arménsku ho pravdepodobne už skôr vystriedal mladší brat Narsé.
Z numizmatického hľadiska sú zaujímavé Hormizdove mince, ktoré vôbec prvýkrát obsahujú titul kráľ kráľov Iránu a Neiránu, dovtedy doložené iba na nápisoch.
Huslenky
Huslenky sú obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 180 obyvateľov, z toho 1 093 mužov a 1 087 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 38,7 roka, ženy 42,1 roka).
Ylang-ylang
Ylang-ylang je éterický olej z čerstvých kvetov tropického stromu kanangy vonnej z oblasti indonézskych ostrovov, ktorý sa používa v parfumérii.
Muránska
thumb|V osade Muránska Muránska je malá osada obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš. Stoja tu len štyri domy.
Leží na južných svahoch Kozích chrbtov, v podcelku Važecký chrbát, nad pravým brehom vodnej nádrže Čierny Váh. Nachádza sa v husto zalesnenej oblasti, v ústí doliny Muránsko do Čiernovážskej doliny, JJV od Východnej. S obcou nemá priame cestné spojenie, prístup je možný po asfaltovej ceste cez Kráľovu Lehotu a Svarín, ďalej po brehu vodnej nádrže Čierny Váh a následne odbočením vľavo do kopca.
Okrajom osady prechádza modro-značkovaný turistický chodník od železničnej stanice Východná do sedla Muránsko (1 080 m n. m.), potom rovnomennou dolinou a ďalej cez susednú osadu Čierny Váh (cca 1 km na JV) do doliny Ipoltice.
NGC 1615
NGC 1615 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 5. januára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Würm
V iných deleniach zaľadnenia mu (spravidla aj v užšom aj v širšom zmysle – pozri nižšie) zodpovedá glaciál (čiže prakticky synonymami würmu sú) vislan (vistulan) resp. wisconsin resp. valdaj resp. devens.
Cuffy
Cuffy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Würm
Datovanie
Horná hranica würmu môže byť buď okolo 14 000 BP (t. j. koniec MIS 2 podľa novších zdrojov) alebo okolo 11 650 BP/9600 pred Kr. (t. j. začiatok holocénu, podľa staršieho datovania 8200 pred Kr.). Obdobie medzi týmito dvoma dátumami sa niekedy nazýva aj neskorý würm.
Cuffy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Würm
Datovanie
Spodná hranica je oveľa problematickejšia:
Ak sa аplikuje definícia würmu v užšom (a podobne asi aj najužšom) zmysle, tak sa obdobie medzi 74 000 BP a začiatkom MIS 5d zaraďuje pod ris-würm.
Cuffy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Würm
Charakteristika
Podnebie bolo veľmi studené, kontinentálny ľadovec zasahoval v Európe do severného Nemecka a Poľska. V strednej Európe v čase würmu žil (klasický) neandertálec (Homo neanderthalensis) a od cca 40 000 BP aj človek dnešného typu (teda Homo sapiens v užšom zmysle).
Rozvojový pohár FINA vo vodnom póle 2011
Rozvojový pohár FINA vo vodnom póle 2011 bol v poradí 3. rozvojový pohár FINA, turnaj rozvojových národných tímov vo vodnom póle mužov, ktorý organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Konal sa od 23.29. apríla 2011 v Dammáme, v Saudskej Arábii, za účasti 11 tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť 12 tímov, ale 🇱🇾 a neskôr aj jej náhradník🇶🇦, sa z turnaja odhlásili. Nováčikmi podujatia boli Holandské Antily, Peru a domáca Saudská Arábia. Víťazom sa stala domáca 🇸🇦.
Würm
Delenie
Delenia vždy obsahujú mladšie jednotky hore a staršie dole.
Regional chronostratigraphical... (2011)
würm:
Bioclim (2002)
würm:
Novotný et al. (1985)
Zdrojom je str. 658 ("Chronológia paleolitu a mezolitu na Slovensku"), kde je würm datovaný tak, že začína 75 000 BP (na str. 986 v tej istej knihe je datovaný tak, že začína 50 000 BP). Nie je uvedené, či sú roky pred Kr. alebo BP (pri starších dátumoch je to aj tak irelevantné), ale podľa datovania konca würmu 8000 to vyzerá na pred Kr. Znak § znamená teplejšie obdobie (interštadiál).
würm:
Bozón W a Z
thumb|Feynmanov diagram beta rozkladu neutrónu na protón, elektrón a elektrónové antineutríno cez ťažký W bozón
Bozóny W a Z sú elementárne častice, ktoré sprostredkúvajú slabú interakciu. Boli objavené v CERNe v roku 1983 a považujú sa za hlavný úspech teórie štandardného modelu fyziky častíc. Vo voľnej prírode ich skoro nemožno spozorovať, pre ich krátku životnosť a rýchly rozklad.
Častica W je pomenovaná po slove "weak", čo znamená "slabý" a označuje slabú interakciu. Z častica má názov z dôvodu, že sa predpokladalo, že to bude posledná častica, ktorú je potrebné objaviť. Iné vysvetlenie je také, že názov je odvodený z toho, že má nulový elektrický náboj (Z ako "zero", po slovensky "nula"). Častica W vie mať kladný aj záprorný elektrický náboj.
W a Z bozóny si medzi sebou vymieňajú Higgsov bozón, ktorý tvorí väčšiu časť z ich hmotnosti.
Most Apollo
thumb|Most Apollo z [[Bratislavský hrad|Bratislavského hradu]] thumb|Pohľad z [[Prístavný most|Prístavného mosta]]
Faktúra (architektúra)
Faktúra je termín označujúci charakteristický rys umeleckého diela, dané prostriedky a spôsoby jeho spracovania, súčasť faktúry je napríklad tiež umelecký rukopis a duktus.
Most Apollo
Názov
Názov dostal podľa rafinérie Apollo, ktorá kedysi stála v blízkosti bratislavskej strany piateho mosta, a tá sa zas volala podľa boha Apolóna. Počas výstavby sa Most Apollo označoval ako Most Košická, pretože sa nachádza v predĺžení Košickej ulice v Bratislave.
Výstavba
Most bol postavený v rokoch 20022005 a slávnostne otvorený 4. septembra 2005. Zvláštnosťou pri výstavbe mosta bolo zostavenie mostného telesa na plávajúcich pontónoch na ľavom brehu Dunaja a jeho otočenie krížom cez rieku až po ukončení montáže oceľovej konštrukcie. Otočenie bolo vykonané v nedeľu 19. septembra 2004 a trvalo niekoľko hodín.
Autorom projektu mostu, ktorý získal viacero medzinárodných ocenení je Ing. Miroslav Maťaščík.
Špecifikáciu protikoróznej ochrany a návrh náterového systému vytvoril RNDr. Petr Nevěčný.
Iné projekty
.
Postoj (film)
Tragický príbeh z prostredia archeologických vykopávok, ktorý skúma morálne aspekty vzťahov súčasných ľudí.
Mimoriadna udalosť
Mimoriadna udalosť (skratka MU) je závažná, časovo ťažko predvídateľná a priestorovo ohraničená udalosť, spôsobená vplyvom živelnej pohromy, technickej alebo technologickej havárie, prevádzkovej poruchy, prípadne úmyselného konania človeka, ktorá vyvolala narušenie stability systému alebo prebiehajúcich dejov a činností, ohrozuje životy a zdravie osôb, hmotné a kultúrne statky či životné prostredie. Termín používa najmä v krízovom manažmente, civilnej ochrane a poisťovníctve.
Slovensko
V rámci slovenskej právnej úpravy (zákon č. 42/1994 Z. z. o civilnej ochrane obyvateľstva) sa mimoriadnou udalosťou rozumie živelná pohroma, havária, katastrofa, ohrozenie verejného zdravia druhého stupňa alebo teroristický útok. Obdobie ohrozenia alebo obdobie pôsobenia následkov mimoriadnej udalosti na život, zdravie alebo majetok menovaný zákon definuje ako mimoriadnu situáciu.
Česko
V Česku je mimořádná událost právne definovaná ako: „škodlivé působení sil a jevů vyvolaných činností člověka, přírodními vlivy, a také havárie, které ohrožují život, zdraví, majetek nebo životní prostředí a vyžadují provedení záchranných a likvidačních prací.“
Spojené štáty
V Spojených štátoch je ekvivalentom mimoriadnej udalosť výraz emergency event alebo emergency situation a podľa 49 oddielu Zákonníka Spojených štátov je charakterizovaná ako: ''„prírodná alebo človekom spôsobená katastrofa, ako hurikán, povodeň, zemetrasenie, zosuv pôdy, lesný požiar, snehová víchrica, teroristický čin, vypuknutie [závažného] prenosného ochorenia, únik nebezpečných rádioaktívnych, chemických alebo biologických látok, alebo s vojnovým konfliktom súvisiaca aktivita, ktorá predstavuje riziko úmrtia, vážneho ochorenia, ťažkého zranenia alebo závažných škôd na majetku. Katastrofa môže byť z hľadiska rozsahu lokálna, regionálna alebo národná.“''
Národný park Huascarán
Národný park Huascarán je národný park a biosférická rezervácia v Peru. Národný park sa nachádza v departemente Ancash, v pohorí Cordillera Blanca v centrálnych Andách okolo rovnomennej hory Huascarán (najvyššej hory Peru), medzi údoliami Conchucos a Huaylas. V smere sever-juh sa tiahne na vzdialenosť 160 km, v smere západ-východ 30 km, jeho rozloha je 3 400km². Cordillera Blanca je najvyššie pohorie v tropickom podnebnom pásme, ktoré je pokryté snehom. Nachádza sa tu 27 vrcholkov nad 6 000 m, horské ľadovce a ľadovcové jazerá. Najnižšie miesto v parku je v nadmorskej výške 2 500 m, najvyššie potom 6 768 m.
V roku 1985 bol park zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Prírodné podmienky
Vzhľadom k veľkému rozpätiu nadmorských výšok sa tu nachádza niekoľko rôznych ekosystémov (od tropických dažďových lesov cez vysokohorské lúky a kroviská až k tropickej tundre). Najrozšírenejšími rastlinami vysokohorských porastov sú zástupcovia rodov Buddleia, Scallonia, Berberis, Baccharis a Gynoxis. Zo zvierat sú to druhy ako medveď okuliarnatý, kondor andský, lama vikuňa, líška horská, lasica dlhochvostá, mačka horská, mačka pampová či jelenček bielochvostý.
Pontvallain (obec)
Pontvallain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Benedikt Hancko
P. Benedikt Hancko SJ (* 5. marec 1915, Likavka, Slovensko – † 6. august 1975, Urquiza, Argentína) bol slovenský jezuita.
Pochádzal z Liptova. V rodnej obci navštevoval ľudovú školu a po jej ukončení pokračoval vo vzdelávaní na gymnáziu v Ružomberku. Počas študijných rokov našiel ubytovanie u ružomberských jezuitov v internátnom domove Stanislavov. Ako stredoškolák pri sťahovaní sena doma padol do jamy a utrpel úraz, po ktorom mu zostalo po celý zvyšok života krívanie pre zle zrastené kosti v nohe.
Štúdium
V roku 1935 zmaturoval na gymnáziu a rozhodol sa pre rehoľný život. Pri birmovke si vybral meno Bruno, lebo jeho túžbou bolo dostať sa ku kartuziánom. Kartuziáni však nemali na Slovensku komunitu, a preto, aby realizoval svoj zámer, vybral si jezuitskú rehoľu.
Vstup do rehole
Do noviciátu bol prijatý na sviatok bl. košických mučeníkov 7. septembra 1935 v Ružomberku. Po prvých sľuboch Benedikt spolu s ďalšími štyrmi školastikmi (jezuita ktorý študuje) začal filozofické štúdiá v talianskom Gallarate. Trojročné štúdium ukončil licenciátom v r. 1940. Na Slovensku ho očakávala "magisterka" ako ďalší spôsob formácie, pri ktorej pracoval ako inštruktor školastikov – gymnazistov. Popri tom súčasne vyučoval latinčinu na gymnáziu v Ružomberku. Na jeseň 1942 začal teologické štúdiá v Banskej Bystrici a Mons. Andrej Škrábik ho 25. januára 1945 vysvätil na kňaza. Primičnú omšu mal v tamojšej nemocničnej kaplnke. Štúdium ukončil v nasledujúcom akademickom roku v Ružomberku, kam sa presťahoval jezuitský teologát. V jeseni 1946 odchádza na "tretiu probáciu" (časť formácie jezuitov) do Krakova. Túto časť formácie ukončil v júni 1947. V nasledujúcom akademickom roku mal v úmysle študovať na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave matematiku a botaniku, jeho destinácia sa však upravila a provinciál ho vyslal na vyššie štúdiá do Ríma. V Ríme počas nasledujúcich dvoch rokov študoval na Gregorovej univerzite cirkevné právo a v roku 1951 nadobudol aj licenciát aj z teológie. Po roku 1950 sa do ČSR nedalo vrátiť. Na podnet predstavených v Ríme prijal ponuku odísť do Argentíny.
Misie a život
V r. 1951 odcestoval loďou do Buenos Aires. V nasledujúcom roku začal s prednáškami z cirkevného práva v arcidiecéznom seminári na Villa Devoto a na teologáte jezuitov v San Miguel. Popritom vyučoval matematiku na jezuitskom gymnáziu Colegio del Salvador v Buenos Aires. Slávnostne sľuby zložil v tamojšom kostole Panny Márie 2. februára 1953. V hlavnom meste sa často stretával so slovenskými krajanmi. Rímska kongregácia ho v roku 1964 poverila aj duchovnou starostlivosťou o slovenských vysťahovalcov v Argentíne. V tíme slovenských kňazov misionárov mal na starosti misijnú prácu medzi Slovákmi v provincii Buenos Aires až do roku 1967. Počas tejto misie prerušil vyučovanie cirkevného práva, ale zároveň bol poverený v kolégiu Salvador službou ministra do r. 1973, ako aj vyučovaním matematiky v kolégiu. Československé úrady mu povolili vo februári 1967 navštíviť rodnú Likavku, kde mal chorú matku. Cestu do Európy využil aj na návštevu Švajčiarska, kde sa stretol s priateľmi, a 14. marca 1967 odplával loďou z Janova do Argentíny. Po ukončení služby ministra v kolégiu Buenos Aires sa vrátil k vyučovaniu cirkevného práva. Od roku 1973 ho prednášal v diecéznom seminári v Rosario a od r. 1974 v kňazskom seminári v Paraná. V paranskom seminári 24. júla 1975, po tom, čo neprišiel na večeru, ho seminaristi našli na izbe v bezvedomí pre zlyhávanie srdca. Počas nemocničného pobytu mu zistili aj tumor na mozgu a musel sa podrobiť operácii, z ktorej sa už neprebral. Zomrel 6. augusta 1975 v nemocničnom zariadení sestier v Urquiza. Na cintoríne Sestier sv. Františka z Gentu je aj pochovaný.
Písomné dielo, ktoré páter Benedikt zanechal po sebe, tvoria články, ktorými prispieval do náboženských a pedagogických časopisov (Posol Božského Srdca Ježišovho, Stanislavovské zvesti). V emigrácii písal náboženské úvahy a články vieroučného a výchovného rázu do novín a časopisov vychádzajúcich v Argentíne, v USA i v Európe (Juhoamerický Slovák, Jednota, Hlasy z Ríma a i.). Po celý život mal nevšedný záujem o matematiku, botaniku a šach. Keď sa v Argentíne viedla spoločenská diskusia o platnosti cirkevne uzavretého manželstva, na stranách časopisov udával v diskusii tón. V diskusiách vedel obhájiť svoje tézy i pochváliť názory protivníkov. Preložil diela Ugo Mioni: Saratambal (1947) a Henrik Baragli.: Svätý Otec prehovoril (1948). V Argentíne publikoval štúdiu z manželského práva pod názvom La disolubilidad del matrimonio civil y derecho canónico (Rozlučiteľnosť civilného manželstva a kánonické právo, Rivista La Ley, 28. 2. 1958).
NGC 1616
NGC 1616 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. októbra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Lesquielles-Saint-Germain
Lesquielles-Saint-Germain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sand
Sand je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalakaros.
Má rozlohu 748 ha a žije tu 426 obyvateľov (2007).
Šápúr I.
Šápúr I. (* okolo 205 – † 271/272) bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 240/241271/272.
Jeho otcom bol zakladateľ novoperzskej ríše Ardašír I. (vládol 224240/241), starým otcom istachrský kráľ Pápak, ktorý zomrel okolo roku 213.
Všeobecná charakteristika
Šápúr I. je známy najmä svojimi výbojnými ťaženiami proti rímskej ríši, zaznamenanými na achajmenovskej náhrobnej veži Ka‘ba-je Zardošt severozápadne od Perzepolisu. Už menej sa vie, že Šápúr bol z náboženského hľadiska veľmi tolerantným panovníkom, ochrancom proroka Máního, ako aj veľkým stavebníkom a zakladateľom miest. Tieto vlastnosti rozhodne nezodpovedajú obrazu drsného orientálneho despotu, ako ho opisujú súdobé grécko-rímske pramene.
Konfrontácia s Rímom
Kráľovi sa pomerne rýchlo podarilo vyhnať z Arménie kráľa Tiridata II. (asi v roku 252) a namiesto neho dosadiť na tamojší trón svojho syna Hormizda Ardašíra. Potom jeho vojsko napadlo Rímsku ríšu priamo, porazilo pri Barbalisse v ohybe Eufratu cisárske légie a vpadlo do Sýrie. Vo svojom nápise na Ka‘ba-je Zardošt hovorí Šápúr o 37 mestách, ktoré „vypálil, spustošil a vyplienil“. Počet zajatcov bol vysoký, mnoho z nich kresťanskej viery, ale podstatnejšie pre Šápúra bolo, že získal nových odborníkov pre svoje stavebné a technické projekty.
Najslávnejšiu vojenskú výpravu proti Rímskej ríši však mal ešte pred sebou. V roku 260 sa Šápúrove vojská stretli pri Edessy s jednotkami cisára Valeriana a Peržanom pritom padol do rúk samotný cisár aj s prefektom pretoriánov a veľkou časťou dôstojníckeho zboru. Spolu s inými zajatcami boli deportovaní do dnešných provincií Fárs a Chúzistán, kde podľa kronikára Tabarího museli pracovať na stavbe priehrady blízko Šúštaru (tej sa potom vravelo „cisárska priehrada“). Svoj triumf nechal Šápúr I. znázorniť na skalných reliéfoch v Bíšápúre, Nakš-i Rustamu a Darábe.
Záver vlády
Záver Šápúrovej vlády priniesol jednak vojenské porážky od palmýrskeho vládcu Odaenatha (v rokoch 262266), jednak kráľov zreteľný príklon k zoroastrizmu. Neznamenalo to síce narušenie náboženskej tolerancie, ale vplyv mágov (kňazov) začal postupne stúpať a počas vlády Šápúrových nástupcov vyvrcholil popravou Máního a prenásledovaním jeho prívržencov.
Hutisko-Solanec
Hutisko-Solanec je obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 004 obyvateľov, z toho 977 mužov a 1 027 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 40,5 roka, ženy 42,4 roka).
Obec vznikla v roku 1960 zlúčením dvoch samostatných obcí Hutisko a Solanec pod Soláněm.
V obci Hutisko-Solanec sa nachádza pamätník Charlotte Garrigue-Masarykovej. Pomník postavil v roku 1926 riadiaci učiteľ Cyril Mach so svojimi žiakmi a nachádza sa v údolí miestnej časti „Za Kopcem“.
Podielový fond
Podielový fond je spoločný majetok viacerých osôb (tzv. podielnikov), ktorý vznikol tak, že špeciálna spoločnosť (tzv. správcovská spoločnosť) vydala špeciálne cenné papiere (tzv. podielové listy) a takto získané prostriedky následne investovala. Je to typ subjektu kolektívneho investovania (čiže typ fondu). Správcovská spoločnosť podielový fond len spravuje, nie je s ním zhodná. Podielový fond nie je právnická osoba, právnická osoba je len jeho správcovská spoločnosť.
Niektoré termíny
Definície niektorých vyššie uvedených pojmov podľa textu príslušného zákona :
Charakteristika
Podielový fond nie je právnická osoba (čiže nemá právnu subjektivitu), je to len majetok spravovaný právnickou osobou (ktorá sa nazýva správcovská spoločnosť); existujú - najmä v zahraničí - aj rôzne iné subjekty kolektívneho investovania, ktoré na rozdiel od podielového fondu právnu subjektivitu majú. Majetok v podielovom fonde nie je súčasťou majetku správcovskej spoločnosti, správcovská spoločnosť ho len spravuje. Majetkové práva podielnikov podielového fondu sú reprezentované podielovými listami.
Podielový fond sa môže skladať z viacerých podfondov a takýto podielový fond zložený z podfondov sa potom nazýva aj „strešný podielový fond“. Podfondom sa rozumie účtovne oddelená časť majetku a záväzkov v strešnom podielovom fonde.
Rozlišuje sa :
Zahraničné ekvivalenty
V Nemecku a Rakúsku sa podielový fond volá Sondervermögen (v Rakúsku aj Kapitalanlagefonds v užšom zmysle), v Írsku common contractual fund, v Spojenom kráľovstve (od roku 2013) authorised co-ownership scheme a vo Francúzsku a Luxembursku fonds commun de placement.
V predpisoch EÚ sa v anglickom znení volá common fund, v nemeckom znení Investmentfonds a vo francúzskom znení fonds commun de placement (porov. napr. smernicu 2009/65/ES).
Iné choroby dýchacích ciest postihujúce najmä interstícium (MKCH-10)
J80 - J84: Iné choroby dýchacích ciest postihujúce najmä interstícium je položka z medzinárodnej klasifikácie chorôb. Patrí do X. kapitoly MKCH-10 - Choroby dýchacej sústavy.
vyvolanej vírusom ľudskej imunodeficiencie [HIV] (B22.1)
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2003
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2003 boli v poradí 40. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Montevideu, v Uruguaji v dňoch od 22.27. júla 2003, za účasti 6 tímov. Uruguaj bol organizátorom juhoamerického šampionátu mužov ôsmykrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 1930, 1940, 1953, 1969, 1971, 1981 a 1995. Zápasy sa odohrali v aréne Cilindro Municipal. Svoj šestnásty titul získala 🇧🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇦🇷.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2003, ktoré organizovalo Portoriko. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Zároveň sa 3 najlepšie družstvá kvalifikovali aj na Panamerické hry 2003 v Santo Domingo.
Riha
Riha môže byť:
Tauere
V roku 2007 na ňom žilo 5 obyvateľov, ich počet zo sčítania v roku 2012 nie je známy.
História
Informácie o prvej zmienke atolu sa rozchádzajú. Niekde sa uvádza, že prvým európskym objaviteľom bol 12. februára 1606 Pedro Fernandes de Queirós a atol pomenoval La Decena. Keďže je však zápis 11. februára 1606 na jeho meno aj na atol Faaite, ktorý je od Tauere vzdialený vzdušnou čiarou viac ako, je zjavné, že minimálne jeden z nárokov bude nesprávny.
V roku 1850, keď sa atol stal francúzskym územím, mal 30 obyvateľov. .
Administratívne začlenenie
Atol patrí do komunity Amanu, ktorá je zároveň súčasťou komunity Hao.
NGC 1617
NGC 1617 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,5.
Sárhida
Sárhida je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 509 ha a žije tu 800 obyvateľov (2007).
Václav Vaško (katolícky aktivista)
náhľad|Václav Vaško s [[Josef Lux|Jozefom Luxom v roku 1994]] Václav Vaško (* 26. apríl 1921, Zvolen, Česko-Slovensko – † 20. máj 2009, Praha, Česko) bol český diplomat, politický väzeň, katolícky aktivista a autor kníh zaoberajúcich sa dejinami katolíckej cirkvi v komunistickom Česko-Slovensku.
Život
Václav Vaško (po otcovi Čech, po matke Slovák) sa narodil 26. apríla 1921 v Zvolene. Jeho otec, JUDr. Václav Vaško, bol zamestnancom ministerstva spravodlivosti a generálnym sekretárom Obchodnej a priemyselnej komory v Banskej Bystrici. Obaja rodičia boli praktikujúci katolíci, mladý Václav v detstve, strávenom v Banskej Bystrici, denne zakúšal napätie medzi národnostnými i náboženskými skupinami tunajšej spoločnosti. To sa potom len stupňovalo s rastúcou politickou nestabilitou ČSR. V júni 1941 zmaturoval a bol prijatý na bratislavskú Vysokú školu obchodnú.
V roku 1943 sa pridal do katolíckeho hnutia "Rodina", vedeného Tomislavom Kolakovičom. Zúčastnil sa Slovenského národného povstania, bol zajatý Wehrmachtom, zatknutý gestapom a väznený v Banskej Bystrici. Po vojne vstúpil do čs. Diplomatickej služby a stal sa atašé v Moskve. V jedinom tamojšom katolíckom kostole sv. Ľudovíta sa stretal s katolíčkou Irinou Jukovovou, ktorej otec Konstantin Jukov bol popravený počas stalinských čistiek v roku 1938. Doučovala ho ruštinu a po niekoľkých mesiacoch sa s ňou oženil. V marci 1946 bol odvolaný v súvislosti s falošným obvinením otca z protištátnej činnosti, manželke nebolo povolené vycestovať zo ZSSR. V septembri 1946 sa manželom Vaškovým narodila dcéra Marija, jej otec sa do Moskvy vrátil až rok potom. Po komunistickom prevrate si z obavy pred odvolaním domov a ďalšou rozlúčkou rodiny podal prihlášku do KSČ (nikdy ale nebol prijatý). V roku 1949 bol na žiadosť Sovietov odvolaný, manželke s dieťaťom opäť nebolo povolené vycestovať.
V roku 1951 bol Vaško prepustený z MZV, pretože neprešiel kádrovými previerkami (odmietol výslovne odsúdiť pápeža Pia XII. a jeho zahraničnú politiku). Potom pracoval ako robotník na stavbe letenského tunela. 5. februára 1953 ho zatkli a rok bol držaný vo väzbe. 3. marca 1954 bol vo vykonštruovanom procese odsúdený za údajnú velezradu k 13 rokom väzenia. Postupne vystriedal väznice na Pankráci, pracovný tábor Nikolaj pri Jáchymove a väznice Leopoldov a Mírov. Počas uväznenia sa s ním v jeho neprítomnosti Irina rozviedla.
9. mája 1960 bol Vaško pri príležitosti osláv oslobodenia Československa Červenou armádou amnestovaný. Po deväť rokov potom zastával rôzne zamestnania – zámočník, betonár, frézar. Potom pracoval rok ako propagačný referent na generálnom riaditeľstve cirkusov a varieté. Počas Pražskej jari sa spolupodieľal na založení Diela koncilovej obnovy.
V roku 1969 sa stáva vedúcim Vydavateľstva Českej katolíckej charity. Roku 1971 sa po 22 rokoch v Moskve stretol s dcérou a manželkou. V roku 1981 bol z príkazu ministerstva kultúry prepustený z Charity. Až do roku 1989 pracoval ako tlačiarenský korektor. Začal tiež písať povojnovú kroniku cirkvi s názvom Neumlčaná.
Roku 1988 sa stal členom výboru Desaťročia duchovnej obnovy národa, o rok neskôr je spoluorganizátorom púti do Ríma pri príležitosti kanonizácie Anežky Přemyslovny. V novembri toho istého roku sa znovu stal vedúcim vydavateľstva charity. Publikoval prvé dva diely svojej knihy Neumlčaná. Roku 1991 obnovil svoje manželstvo s Irinou Jukovovou. O rok neskôr spoluzaložil katolícke nakladateľstvo a vydavateľstvo Zvon a stal sa jeho riaditeľom. Dva roky nato odišiel do dôchodku, venoval sa naďalej publikačnej činnosti a pôsobil ako lektor kresťanskej akadémie v Prahe.
28. októbra 1998 bol Václav Vaško dekorovaný prezidentom republiky Václavom Havlom medailou Za zásluhy. Václav Vaško zomrel v Prahe 20. mája 2009, ešte pred tým, než mohol vyjsť posledný diel jeho životného diela, štvordielneho cyklu Dom na skale, ktorý sa zaoberá osudmi katolíckej cirkvi v Československu za komunistického režimu. Pohreb sa uskutočnil 28. mája 2009 v kostole Najsvätejšieho Salvátora v Prahe.
Dielo
Mimo nižšie spomínaná diela pomáhal redigovať a upravovať rad kníh, tou istou činnosťou a vlastnými príspevkami prispel tiež do mnohých zborníkov zaoberajúcich sa prenasledovaním katolíckej cirkvi v Československu.
Riha (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Riha.
Kostol Všetkých svätých (Humenné)
Kostol Všetkých svätých je gotická sakrálna stavba situovaná v severozápadnej časti mesta Humenné, ktorý bol v čase svojho vzniku na okraji mesta. Ide o najvýchodnejšie situovaný gotický kostol na Slovensku. Bol pôvodne spolu s kláštorom zasvätený Panne Márii.
História stavby
Pôvodný farský kostol sv. Petra stál v centre stredovekého Humenného, na ľavom brehu miestneho potoka. Archívne dokumenty nepriamo posúvajú existenciu rímskokatolíckej farnosti pred rok 1322. Náboženský život v Humennom prehĺbilo účinkovanie františkánov, ktorí prišli do Humenného v 14. storočí na podnet Drugetovcov. Žobravá rehoľa sv. Františka z Assisi stavala kostoly a kláštory spravidla pri mestských hradbách a tam, kde ich nebolo - taký prípad bol v Humennom, postavila kostol a kláštor mimo centra, námestia. Humenskí františkáni zasvätili kostol a kláštor Panne Márii. Vybudovali ho v 14. a 15. storočí. Roku 1531 františkánsky kláštor v Humennom načas zanikol. Mienka, že františkánov z Humenného vyhnali Drugetovci, korí v tom čase už údajne boli protestantmi a v Hornom Zemplíne sa postavili na čelo reformačného hnutia, nemá seriózny podklad. Reformácia v Uhorsku nachádzala sprvu ohlas v pomerne úzkych kruhoch vzdelancov a meštianstva, najmä nemeckého pôvodu. Uhorská šľachta sa spočiatku stavala k reformácii odmietavo, zdôrazňujúc jej nemeckú provenienciu. Po bitke pri Moháči sa Štefan Druget pridržiaval Jána Zápoľského, ktorý bol katolíkom. Po Zápoľského smrti prešiel do tábora Habsburgovcov, korí boli takisto katolíkmi. Zdá sa, že hlavnou príčinou odchodu františkánov z Humenného bol veľký požiar, ktorý vyčíňal v mestečku v roku 1529. Za obeť požiaru padol kostol Panny Márie i priľahlý františkánsky kláštor, ktorý úplné vyhorel. Kláštor bol obnovený až po príchode jezuitov do Humenného. V roku 1642 k nemu pristavili južnú kaplnku ku kostolu. Kláštor už v roku 1676 opäť vyhorel po zničení vojskami Imricha Tököliho, bol opravený však až koncom 1. tretiny 18. storočia. Roku 1735 bol zostavený mramorový oltár do opravenej južnej kaplnky, ktorá bola krátko predtým zaklenutá. V roku 1765 bola zaklenutá loď a postavený organový chór, dokončenie opravných prác datuje letopočet nad vstupným portálom (1765). Bežné opravné práce boli uskutočnené v roku 1816, 1906 a 1911 sa zväčša týkali len interiérových úprav. Pri poslednej oprave roku 1911 boli vymenené pôvodne trojlistové a plamienkové kružby gotických okien za verné kópie a bol upravený štít vstupného priečelia na spôsob štítov zo 14. storočia s ustupujúcimi hrotito zakončenými vertikálnymi výplňami. V posledných rokoch prebehla rekonštrukcia v interiéri aj exteriéri, čo je poznať hlavne na fasáde kostola. vľavo|náhľad|Západné priečelie kostola
Architektonický popis exteriéru
Vstup do kostola je na západnej strane, hneď vedľa kláštora. Západné priečelie tvorí trojuholníkový hladký štít s vypadlinami, ukončený krížom. V predsunutej predsieni je vstupný portál so slepím tympanónom a dvoma slepými oknami, ktoré sú ukončené lomenými oblúkmi, sú tu zachované aj gotické nábehy lomeného oblúka portálu. Strecha je v priečelí ukončená krížovou kyticou. Na priečelí chrámu sa nachádzajú dve lomené okná, jedno je zdobené kružbou v tvare trojlistu, zatiaľ čo druhá kružba je v tvare dvojplamienku, pod každou kružbou sú dve mníšky oddelené jedným prutom. Spoločnú sedlovú strechu má hlavná loď s presbytériom, ktoré je ukončené polygonálnym uzáverom. Na tejto streche si môžeme povšimnúť vežičku sanktusník. Ďalšou dominantou je zvonicová veža, ktorá má po obvode lomené okná s kružbami. Na južnej strane sa nachádza jedna bočná kaplnka so sedlovou strechou a polygonálnym uzáverom. Po obvode kostola môžeme vidieť oporné piliere so strieškou, jedenkrát členené. Gotické okná majú lomený oblúk, ich kružba je v tvare trojlístku alebo dvojplamienku, pod nimi sa nachádzajú dve mníšky oddelené jedným prútom, celé okná sú zdobené vitrážou. Vitráže okien sú dielom akad. maliara Mikuláša Klimčáka.
Sármellék
Sármellék je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Hévíz.
Má rozlohu 3537 ha a žije tu 1822 obyvateľov (2007).
Kostol Všetkých svätých (Humenné)
Architektonický popis interiéru
náhľad|Podkruchtie Samostatný kostol je jednoloďová gotická stavba s polygonálne ukončenou svätyňou – presbytérium a zachované architektonické prvky ju datujú do 15. storočia. Neskorogotická hviezdicová klenba v závere presbytéria je tvorená vyžliabkovanými štíhlymi rebrami v ďalších dvoch poliach je klenba sieťová. Niektoré styčné body rebier sú opatrené drobnými štítkami. Rebrá sú ukončené na konzolách ihlancovitého tvaru, na jednej z konzol je tiež štitok. V lodi sú barokové krížové klenby na nástenných pilieroch a klenba kaplnky je dokladom barokovej pseudogotickej klenby so štukovými rebrami, tvoriacimi gotické hviezdice. V západnej časti lodi sa nachádza baroková kruchta s varhanmi. Predsieň je zaklenutá valene.
Kláštor
Dvojpodlažná budova kláštora zachováva vo svojom pôdoryse a interiéroch staršie architektonické prvky zo 17. a 18. storočia. V miestnostiach sa nachádzajú hrebienkové krížové klenby. náhľad|Pohľad do presbytéria/svätyne
Oltár Panny Márie Karmelskej
Oltár Panny Márie Karmelskej bol zhotovený v Tirolsku v roku 1900. Celý je z kameňa a umelej kameniny v novogotickom slohu a je v kostolnej lodi na pravom boku. V strede oltára je umiestnená kamenná socha Panny Márie Karmelskej. Po bokoch sú: sv. Anna a sv. Terezka, ktoré spočívajú na stĺpcoch z červeného mramoru. Menza je plná, jednoducho jemne zdobená nad jedným kamenným schodom.
Oltár sv. Jána Nepomuckého
Oltár sv. Jána Nepomuckého, ktorý je umiestnený v kostolnej lodi na ľavom boku, je celý z kameňa a umelej kameniny v novogotickom slohu. Vrchnú časť spájajú osem stĺpcov z červeného mramoru. V strede oltára je socha sv. Jána Nepomuckého. Napravo od nej sa nachádza socha sv. Antona Paduanského a socha sv. Bonifáca naľavo. Všetky sú z bieleho kameňa. Pod menzou sú uložené relikvie sv. Bonifáca. náhľad|Kazateľnica
Oltár sv. Kríža
Oltár sv. Kríža je novogotický, zhotovený z kameňa v Tirolsku v roku 1900. Zobrazuje sv. Kríž, na kríži bez korpusu je prevesené plátno po sňatí Ježiša. Pod krížom je pieta, po bokoch dvaja adorujúci anjeli, a pod menzou Boží hrob. Celý oltár je umiestnený v separátnej gotickej kaplnke, spojenej s kostolnou loďou. Pod klenbou sa nachádza plastický erb s dátumom 1734 Ren. Po boku oltára sa nachádza jedna mramorová čierna doska s dlhším latinským popisom a dvoma rebami a druhá drevená tabuľa s nápisom: „Fundatum Sacrum Menstruale pro defunctis Comitibus Drugeth hm. Csákiniss Wenderranathionius 1807″.
Choryně
Choryně je obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 742 obyvateľov, z toho 372 mužov a 370 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 37,1 roka, ženy 40,8 roka).
Yum Kaax
Yum Kaax (staršie Yum Caax; iné písania: Yum K'ax, Yum Kax , Yum K'aax) alebo Boh E je v mayskej mytológii boh žatvy (ochranca polí) a boh/pán lesa (divých rastlín a lovnej zveri), často zobrazovaný v súvislosti s kukuricou a s obeťami. Niekedy je (podľa niektorých názorov mylne) považovaný za Boha kukurice, na ktorého Európania často narážali v 16. storočí.
NGC 1618
NGC 1618 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Précigné
Précigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Oboroh
Oboroh je kresťanská folkrocková kapela. Vznikla v roku 1989 zo staršej undergroundovej bezmennej skupiny, ktorej repertoár tvorili folk-rocková zhudobnené biblické žalmy v českom ekumenickom preklade.
Précigné
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Oboroh
Kapelníkom je Stanislav (Slávek) Klecandr. V skupine tiež od začiatku pôsobí bubeník, spevák a v súčasnosti klávesista Roman Dostál a s menšou prestávkou na začiatku 90. rokov tiež kapelníkov brat Václav Klecandr. Zostavu doplňujú ďalší hudobníci, ktorí sa ale častejšie menia.
Précigné
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Magadanská oblasť
Magadanská oblasť patrí do najsevernejšieho pásma ruského Ďalekého východu. Magadanská oblasť bola vytvorená 3. decembra 1953 administratívnym centrom je mesto Magadan (založené v roku 1939).
Geografia
Oblasť sa nachádza v Ďalekovýchodnom federálnom okruhu, na brehu Ochotského mora a Tichého oceánu. Tri štvrtiny územia pokrýva tundra a lesotundra. Hlavné rieky: Kolyma, Ajan-Jurach.
Vltavská kaskáda
thumb|[[Vodná nádrž Lipno]] thumb|[[Vodná nádrž Orlík]] thumb|Vodné dielo Hněvkovice Vltavská kaskáda je sústava vodných diel na českej rieke Vltava. Ide o celkovo 9 priehrad, z ktorých prvé boli budované v 30. rokoch 20. storočia. Do Vltavskej kaskády patrí priehrada Orlík zadržujúca najväčší objem vody z českých nádrží i Vodná nádrž Lipno – priehrada s najväčšou plochou vodnej hladiny. Vodné elektrárne kaskády produkujú elektrický výkon až 750 MW.
História
Prvé hrádze a splavy na Vltave boli spolu s ďalšími úpravami zlepšujúcimi splavnosť rieky stavané už za Ferdinanda I.. V rokoch 1640 – 1643 strahovské opátstvo na žiadosť Ferdinanda III. odstránilo skalisko Horní slap, ktoré nebezpečne zasahovalo do polovice riečiska. Na zvyšku skaly bol na pamiatku vztýčený tzv. Ferdinandov stĺp, nazývaný tiež Soľný. V roku 1722 k nemu pribudla socha svätého Jána Nepomuckého, po ktorom Svätojánske prúdy získali meno. Obe pamiatky boli premiestnené pod hrádzu Slapskej nádrže.
Prvý ucelený projekt splavnenia Vltavy medzi Mělníkom a Českými Budejovicami spracovala v roku 1894 firma Lanna a Vering. V tej dobe bola Vltava hojne využívaná pre splavovanie pltí i dopravu kameňa a soli. Po prvej svetovej vojne sa objavujú návrhy na postavenie dvoch vysokých priehrad, pri Slapoch a Orlíku. Nový, energetický záujem sa dostal do rozporu s hospodárskymi záujmami. Prvé dve vodné diela kaskády, Vrané a Štěchovice, boli budované v 30. rokoch 20. storočia ešte s ohľadom na plavebné účely.