cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Florina
Dnes
Časť obyvateľstva, hlavne starší stále používa slovanský jazyk, potomkovia Pontských Grékov používajú pontskú gréčtinu. Florina, spoločne s mestom Edessa sú mestá s najväčšou koncentráciou Gréckych Slovanov. Mesto je známe svojou tradičnou chuťovkou, tzv. Florinské papriky (Piperia Florinis), čo sú v olivovom oleji nakladané červené papriky.
Cudzoložstvo
Cudzoložstvo je mimomanželský pohlavný styk osôb, z ktorých aspoň jedna žije v platnom manželstve. Vo viacerých náboženstvách ako judaizmus, kresťanstvo alebo islam je považované za závažný hriech. Preto bolo alebo je v mnoho krajinách aj trestným činom, no v krajinách západného sveta sa postupne dekriminalizovalo.
Kresťanstvo
Nescudzoložíš! Exodus 20,14
Neviete vari, že nespravodliví nebudú dedičmi Božieho kráľovstva? Nemýľte sa! Ani smilníci, ani modloslužobníci, ani cudzoložníci, ani prostitúti mužov, ani ich súložníci, ani zlodeji, ani lakomci, ani opilci, ani rúhači, ani vydierači nebudú dedičmi Božieho kráľovstva. Prvý list Koriťanom 6,9-10
V kresťanstve je cudzoložstvo pokladané za jeden z najzávažnejších hriechov, katolická cirkev ho dokonca pokladá za smrteľný hriech. V Biblii je zmienené viackrát a prikázanie „nescudzoložíš“ je zahrnuté aj v Desatore. Vo viacerých kresťanských krajinách bolo cudzoložstvo v minulosti aj trestným činom a v niektorých ním je aj dodnes, napríklad vo Filipínach.
Judaizmus
Keďže židia sa, podobne ako kresťania, riadia tzv. hebrejskou Bibliou, aj oni sa riadia Desatorom Božích prikázaní, podľa ktorých je cudzoložstvo zakázané. Podľa knihy Levitikus by malo byť trestané smrťou a podľa židovskej tradície sú potrební aspoň dvaja svedkovia, aby by mohol byť páchateľ odsúdený.
Islam
Rovnako ako aj v kresťanstve a judaizme, aj v islame je cudzoložstvo považované za ťažký hriech. V mnohých islamských krajinách sú zaň dodnes tvrdé tresty ako bičovanie alebo ukameňovanie. Podľa tradície musia byť, aby mohli byť hriešnici z cudzoložstva obvinení, prítomní štyria svedkovia, ktorí sú ochotní pod prísahou svedčiť. Pre toto je dokázať cudzoložstvo veľmi ťažké a falošné obvinenia sú trestané.
Stefanos z Kappadokie
Stefanos bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 97.
Stefanos z maloázijskej Kappadokie bol na 219. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Stefanos dal 219. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov jednotlivých pretekov tejto disciplíny sa označovali všetky olympiády. Správu o olympijskom víťazstve Stefana zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika, a to v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu). Eusébios tiež uvádza, že počas tejto olympiády nastúpil na cisársky trón Traianus. Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Lavabo (rozlišovacia stránka)
Lavabo (slovenská výslovnosť: [lavábo]) môže byť:
Vreščovské sedlo
Poloha
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorský Beskyd, zovreté zo severu vrchom Skaľanka a z juhovýchodu Vreščovským Beskydom. Na poľskom území východným smerom pod sedlom pramení potok Solanka v povodí rieky Sola, západne pramení Rajský potok, prítok Čierňanky v povodí Kysuce. Vedie ním rozvodie Čierneho a Baltského mora.
Sedlo leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Vedie ním taktiež hranica okresu Čadca a Powiatu żywieckeho a zasahuje na územie obcí Skalité, Oščadnica a Rajcza. V okolí sedla je laznícke osídlenie a najbližšími obcami sú na severe ležiace Skalité a Zwardoń, východne Sól a Rycerka Górna a juhozápadne Oščadnica. Južná časť sedla zasahuje na územie Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Kňazský seminár sv. Františka Xaverského
'''Kňazský seminár sv. Františka Xaverského''' bol kňazský seminár v Badíne, patriaci pod Banskobystrickú rímskokatolícku diecézu. Seminár bol súčasťou Univerzity Komenského v Bratislave.
Dejiny seminára
V marci 2019 bolo oznámené, že seminár svoju činnosť ukončí. Dôvodom je nízky počet bohoslovcov a vysoké náklady. Budovu s kapacitou 120 využívalo len približne dva tucty bohoslovcov. Študujúci prešli pod seminár v Nitre.
Katedry
Seminár sa skladal z týchto katedier RKCMBF:
Mauriac (Gironde)
Mauriac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SOR CN 8,5
SOR CN 8,5 je model českého, čiastočne nízkopodlažného autobusu z produkcie firmy SOR Libchavy. Vozidlo je určené pre linkovú dopravu na menej vyťažených linkách, v súčasnosti sa jedná o najmenší autobus vyrábaný firmou SOR.
Rudolf Macúch
Rudolf Macúch (* 16. október 1919, Dolné Bzince† 24. júl 1993, Berlín, Nemecko) bol slovenský orientalista, semitológ, filológ, polyglot (ovládal 45 jazykov), univerzitný profesor a evanjelický kňaz.
SOR CN 8,5
Konštrukcia
Model CN ​​8,5 konštrukčne vychádza z väčších, rovnako čiastočne nízkopodlažných typov CN 9,5, CN 10,5 a CN 12. Vozidlo je dvojdverové, predné dvere sú jednokrídlové, druhé, ktoré sa nachádzajú uprostred bočnice, sú dvojkrídlové. Predná časť vozidla až k druhým dverám je nízkopodlažná s výškou podlahy nad povrchom vozovky. Zadná časť tohto low entry autobusu má podlahu v štandardnej výške nad vozovkou a je prístupná po dvoch schodíkoch v interiéri vozidla. Vozidlo je vybavené britským štvorvalcovým motorom Cummins a mechanickou prevodovkou. Maximálna rýchlosť je 100 km/h.
Výroba a prevádzka
V produkcii model CN ​​8,5 čiastočne nadväzuje na minibus SOR C 7,5, ktorého výroba skončila v roku 2001 kvôli malému záujmu zákazníkov. Typ CN 8,5 vznikol vďaka potrebe nasadzovať autobusy kratších dĺžok v oblasti Orlickej hory, pretože štandardné vozidlá neboli plne využívané. Prototyp autobusu SOR CN 8,5 bol vyrobený v roku 2008 a 22. decembra toho istého roku odovzdaný zákazníkovi, ktorým bola spoločnosť Audis bus z Rychnova nad Kněžnou. Tá ho ešte v ten istý deň nasadila do pravidelnej prevádzky na linkách v okolí Rychnova. V roku 2021 jazdil ako záloha na linkách MHD v Hraniciach u dopravcu ČSAD Frýdek-Místek. Druhý prototyp prevádzkoval v roku 2021 stále dopravca Audis bus. Tretí prototyp jazdil u Arrivy Morava do roku 2021, kedy bol odstavený.
Rudolf Macúch
Životopis
Pochádzal z rodiny murára. Do roku 1931 bol žiakom ľudovej školy v jeho obci. V rokoch 1931-1939 študent gymnázia v Novom Meste nad Váhom. Pokračoval štúdiom teológie na evanjelickej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1939-1943), v roku 1944 bol vysvätený za kňaza. Počas rokov 1943-1945 evanjelický kaplán v Betliari, Uhrovci, Trenčíne a Krajnom. Od roku 1945 do 1957 pôsobil ako odborný asistent u profesora Jána Bakoša na FF UK, v rokoch 1945-1947 absolvoval študijný pobyt v Paríži kde študoval arabčinu a pripravoval doktorskú dizertáciu. Titul PhDr. získal v roku 1948 za prácu „Slovanské mená a výrazy v arabskej geografii“. Preložil do slovenčiny Korán, preklad však zostal v rukopise.
V roku 1949 odišiel do Iránu, najprv učil francúzštinu a latinčinu na americkej misijnej škole, od roku 1954 profesor na Teheránskej univerzite. V roku 1952 sa stal iránskym štátnym občanom. V rokoch 1955-1958 absolvoval pracovný pobyt v Oxforde. Od roku 1963 pôsobil ako vedúci Institut für Semitistik und Arabistik pri Freie Universität Berlin až do odchodu na dôchodok v roku 1988.
Cmentarz Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku
náhľad| Kostolík Matki Boskiej Częstochowskiej náhľad|Tabuľa pri chode na cintorín Cmentarz Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom (Cintorín zaslúžilých na Pęksowom Brzyzku) nazývaný tiež Starý cintorín je prvý mestský cintorín na ulici Kościeliska, vybudovaný okolo roku  1850. Od 20 tych rokov 20. storočia na cintoríne sú pochovávaní, okrem tých, ktorí tu už mali rodinné hrobky,  výnimoční ľudia, osobnosti spoločenského, kultúrneho života, vynikajúci horolezci, horskí vodcovia, umelci, ktorí preslávili tento kraj, Tatry, Podhalie a mesto Zakopané.
Názov
Cintorín pomenovali po darcovi pozemku Janovi Penksovy. V goralskom dialekte „brzyz” („brzyzek”) znamená breh nad potokom.
História
Pęksowy Brzyzek je zvláštnym miestom v dejinách Zakopaného. Je miestom odpočinku tých, ktorí tvorili históriu mesta ako bol Tytus Chałubiński i tých, ktorí vytvárali legendy, ako bol Jan Krzeptowski–Sabała, či úspešný lyžiar skokan a tatranský kuriér Stanisław Marusarz.
Cintorín založil v roku 1848 prvý zakopanský farár Józef Stolarczyk a bránu navrhol výtvarník a publicista Stanisław Witkiewicz.
Na Pęksowom Brzyzku na ploche približne dlhej a  širokej je okolo 500 hrobov, medzi nimi 250 hrobov významných osobností zakopanského života. Cintorín je ohradený kamenným múrom. Takmer všetky náhrobky sú unikátnymi dielami. Sú vytvorené z dreva, kovu alebo kameňa s vysokohorskou tematikou, podhalianskými motívmi, možno tu vidieť originálne goralské kríže i náhrobky s motívmi maľovanými na skle. Mnohé sa zrodili v dielni Władysława Hasiora (keď učil na Umeleckej škole v Zakopanom).
Pri vchode, na pravej strane, sa nachádza symbolický hrob Stanisława Ignacy Witkiewicza, poľského spisovateľa, maliara, filozofa, dramaturga a fotografa. O trochu ďalej je pochovaný Stanisław Marusarz a jeho manželka. Naproti, na druhej strane aleje je hrob Kazimierza Przerwy-Tetmajera a Tytusa Chałubińskeho. Odpočíva tu horský vodca Jan Krzeptowski–Sabała, Maciej Sieczka, Witold Henryk Paryski a jeho manželka,  Józef Stolarczyk, Stanisław Witkiewicz otec Stanisława Ignacy Witkiewicza, symbolický hrob má generál Mariusz Zaruski, pochovaná je tu Helena Marusarówna, známa poľská lyžiarka a mnohí iní.
Pred cintorínom, na jeho ľavej strane stojí, kostolík Matki Boskiej Częstochowskiej – najstarší drevený kostol v Zakopanom vybudovaný v rokoch 18471852. Výzdobu kostolíka tvoria obrazy s ľudovými motívmi a drevené postavy pochádzajúce z 19. storočia. Na oltári je replika čenstochovskej Čiernej madony.
Od 1. júla 2013 je vstup na cintorín spoplatnený. Peniaze sú určené na konzerváciu cintorínskych pomníkov.
Odkaz
Cmentarz Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku, po poľsky
Mazères (Gironde)
Mazères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kenchramos
Kenchramos bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr. Kenchramos, zrejme aténsky sochár, pôsobil v 2. polovici 4. stor. pred Kr. Známe sú jeho autorské podpisy na dvoch podstavcoch zo sôch nájdených na aténskej Akropole. Jeden z nich bol základňou portrétnej sochy venovanej bohyni Aténe. V signatúrach neuvádza domovskú krajinu, ale keďže je tu uvedený aj jeho spolupracovník Polymnéstos, ktorý je Aténčan, je pravdepodobné, že aj Kenchramos pochádzal z Atén. Zdá sa, že Kenchramos sa môže stotožniť s Cenchramisom, ktorého Plínius uvádza medzi bronziarmi zhotovujúcich portréty filozofov. Niektorí znalci sa preto domnievajú, že sochári Kenchramos a Polymnéstos sa venovali prevažne portrétnej tvorbe.
Drieňov (geomorfologická časť)
Drieňov je geomorfologickou časťou Nitrických vrchov. Zaberá najjužnejší výbežok Strážovských vrchov a najvyšším vrchom tejto časti je Drieňový vrch.
Vymedzenie
Územie zaberá južnú časť Nitrických vrchov, tvoriacich podcelok Strážovských vrchov. Od zvyšku pohoria je oddelený na severe Vestenickou bránou, na západe susedí Podunajská pahorkatina s časťami Stredonitrianska niva (časť Nitrianskej nivy) a Drieňovské podhorie (časť Nitrianskej pahorkatiny). Na juhu susedí Oslianska a na východe Rudnianska kotlina, obe patriace Hornonitrianskej kotline.
Ochrana územia
Táto časť pohoria leží mimo veľkoplošnej Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy. Osobitne chránenými lokalitami sú prírodná pamiatka Brložná diera a Nitrica a prírodná rezervácia Veľký vrch.
Turizmus
Drieňov nepatrí medzi oblasti preplnené turistami, napriek tomu ponúka zaujímavé lokality. Sieť značených chodníkov umožňuje návštevu zaujímavých miest, vrátane najvyššieho vrchu. Viaceré lokality ponúkajú zaujímavé výhľady na blízke pahorkatiny, no i okolité pohoria.
Vták roka
Vták roka je kampaň, ktorú každoročne oznamuje v niektorých krajinách väčšinou ornitologická spoločnosť alebo environmentálna organizácia. Cieľom projektu je zvýšenie povedomia o danom druhu a širších otázkach týkajúcich sa vtáctva pre širokú a odbornú verejnosť. Prvýkrát kampaň Vták roka – Vogel des Jahres vyhlásili v roku 1971 organizácie Naturschutzbund Deutschland (NABU) a Landesbund für Vogelschutz in Bayern (LBV) v Nemecku. Tieto organizácie na ochranu prírody ako prvé upozornili na ohrozenie vtákov a biotopov tým, že každý rok vyhlásili jedného kandidáta.
Z Nemecka sa kampaň rozšírila do ďalších krajín. Na Slovensku začala kampaň v roku 2008 vyhlásením za vtáka roku Dážďovníka tmavého (Apus apus). Kampaň organizuje Slovenská ornitologická spoločnosť / Birdlife Slovensko. V Česku začala kampaň v roku 1992, keď vyhlásil Výbor Českej ornitologickej spoločnosti (ČSO) za vtáka roku lastovičku obyčajnú (Hirundo rustica)
Bielorusko
Kampaň Птушка года (Vták roka) sa začala v Bielorusku v roku 2000. Vyhlasuje ju Ахова птушак Бацькаўшчыны – Ochrana vtáctva vlasti.
Česko
Kampaň Pták roka sa začala v Česku v roku 1992.
Estónsko
Kampaň Aasta linnud (Vták roka) sa začala v Estónsku v roku 1995. Vyhlasuje ju Eesti Ornitoloogiaühing – Estónska ornitologická spoločnosť.
Fínsko
Kampaň Vuoden linnut (Vták roka) sa začala v Fínsku v roku 2000. Vyhlasuje ju BirdLife Suomi (do roku 1995 Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto eli LYL).
Južná Afrika
Kampaň Bird of the Year (Vták roka) sa začala v Južnej Afrike v roku 2007. Vyhlasuje ju po hlasovaní BirdLife South Africa.
Kazachstan
Kampaň Жыл құсы (Vták roka) sa začala v Kazachstane v roku 2006. Vyhlasuje ju Казахстанская ассоциация сохранения биоразнообразия (АСБК) – Kazašská asociácia pre ochranu biodiverzity v spolupráci s Союзом охраны птиц Казахстана – Úniou vtáctva Kazachstanu.
Lotyšsko
Kampaň Gada putns (Vták roka) sa začala v Lotyšsku v roku 1996. Vyhlasuje ju Latvijas Ornitoloģijas biedrība (LOB) – Lotyšská ornitologická spoločnosť.
Luxembursko
Kampaň Vogel des Jahres alebo aj Vull vum Joer (Vták roka) sa začala v Luxembursku v roku 1998. Vyhlasuje ju združenie Natur&ëmwelt, do roku 2012 Die Lëtzebuerger Natur a Vulleschutzliga (LNVL), ktoré sa zlúčilo do Natur&ëmwelt.
Maďarsko
Kampaň Az év madarai (Vták roka) sa začala v Maďarsku v roku 1979. Vyhlasuje ju Magyar Madártani és Természetvédelmi Egyesület (MME) – Maďarská ornitologická a prírodovedná spoločnosť.
Nemecko
Kampaň Vogel des Jahres sa začala v Nemecku v roku 1971.
Nórsko
Kampaň Årets fugl (Vták roka) sa začala v Nórsku v roku 1992. Vyhlasuje ju BirdLife Norge (predtým Norsk Ornitologisk Forening NOF – Nórska ornitologická spoločnosť).
Portugalsko
Kampaň Ave do Ano (Vták roka) sa začala v Portugalsku v roku 2007. Vyhlasuje ju po hlasovaní Sociedade Portuguesa para o Estudo das Aves (SPEA) – Portugalská spoločnosť pre výskum vtáctva
Rakúsko
Kampaň Vogel des Jahres (Vták roka) sa začala v Rakúsku v roku 2000. Vyhlasuje ju BirdLife Österreich.
Rumunsko
Kampaň Pasărea Anului (Vták roka) sa začala v Rumunsku v roku 2019. Vyhlasuje ju po hlasovaní Societatea Ornitologica din Romania – Rumunská ornitologická spoločnosť.
Rusko
Kampaň Птица года (Vták roka) sa začala v Rusku v roku 1996. Vyhlasuje ju Союз охраны птиц России (СОПР) – Zväz na ochranu vtáctva Ruska. Tento titul sa vyhlasuje nielen jednotlivému druhu, ale aj systematickej skupine vtákov.
Slovensko
Kampaň Vták roka sa začala na Slovensku v roku 2008.
Španielsko
Kampaň Ave del año (Vták roka) sa začala v Španielsku v roku 1988. Vyhlasuje ju po hlasovaní Sociedad Española de Ornitología (SEO/BirdLife) – Španělská ornitologická společnost. V rokoch 1989 a 1991 vták roka nebol vyhlásený. https://www.nabu.de/tiere-und-pflanzen/aktionen-und-projekte/vogel-des-jahres/index.html
Švajčiarsko
Kampaň Vogel des Jahres (Vták roka) sa začala v Švajčiarsku v roku 2001. Vyhlasuje ju Schweizer Vogelschutz SVS/BirdLife Schweiz – Švajčiarska spoločnosť na ochranu vtáctva
Ukrajina
Kampaň Птах року (Vták roka) sa začala v Ukrajine v roku 1995. Vyhlasuje ju Українське товариство охорони птахів (ТОП) – Ukrajinská spoločnosť na ochranu vtáctva.
Mazion
Mazion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Azofarbivo
odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/4-hydroxyphenylazobenzene.png/250px-4-hydroxyphenylazobenzene.png|náhľad|250x250bod| Chemická štruktúra oranžovo sfarbeného azofarbiva. Azofarbivo je organická zlúčenina s funkčnou skupinou R−N=N−R′, v ktorej R a R′ sú zvyčajne aryly. Je komerčne dôležitou skupinou azozlúčenín, tj zlúčenín obsahujúcich väzbu CN=NC. Azofarbivo sa široko používa na ošetrenie textílií, kožených predmetov a niektorých potravín. Chemicky príbuzné azofarbivám sú azopigmenty, ktoré sú nerozpustné vo vode a iných rozpúšťadlách.
Triedy
Je známych veľa druhov azofarbív a existuje niekoľko klasifikačných systémov. Niektoré triedy zahŕňajú disperzné farbivá, farbivá s kovovým komplexom, reaktívne farbivá a substantívne farbivá, tiež nazývané priame farbivá. Substantívne farbivá sa používajú na textílie na báze celulózy, medzi ktoré patrí bavlna. Farbivá sa viažu na textil neelektrostatickými silami. V inej klasifikácii možno azofarbivá klasifikovať podľa počtu azoskupín. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/84/TrypanBlueSalt.png/220px-TrypanBlueSalt.png|náhľad| [[Trypánová modrá je príkladom substantívneho farbiva používaného na bavlnu.]]
Fyzikálne vlastnosti, štruktúra a väzba
V dôsledku delokalizácie majú arylazozlúčeniny živé farby, najmä červené, oranžové a žlté. Príkladom je disperzná oranžová 1. Niektoré azozlúčeniny, napr. metylová oranžová, sa používajú ako acidobázické indikátory. Väčšina diskov DVD-R /+R a niektoré disky CD-R používa ako záznamovú vrstvu modré azofarbivo. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/59/DiazonaphtholEquil.png/220px-DiazonaphtholEquil.png|náhľad| Mnohé [[Fenoly|fenolické diazofarbivá sa zúčastňujú tautomérnych rovnováh, ktoré sú tu znázornené v zjednodušenej forme (Ar = aryl). ]] Azofarbivá sú pevné látky. Väčšinou ide o soli, pričom farebnou zložkou je zvyčajne anión, hoci sú známe niektoré katiónové azofarbivá. Aniónový charakter väčšiny farbív vyplýva z prítomnosti 1-3 skupín kyseliny sulfónovej, ktoré sú plne ionizované pri pH farbeného výrobku:
Väčšina proteínov je katiónová, takže farbenie kože a vlny zodpovedá reakcii iónovej výmeny. Aniónové farbivo priľne k týmto výrobkom prostredníctvom elektrostatických síl. Katiónové azofarbivá typicky obsahujú kvartérne amóniové centrá.
Príprava
Väčšina azofarbív sa pripravuje azokondenzáciou, ktorá zahŕňa elektrofilnú substitučnú reakciu aryldiazóniového katiónu s inou zlúčeninou, kopulačným partnerom. Klasicky väzbovými partnermi sú iné aromatické zlúčeniny so skupinami poskytujúcimi elektróny:
V praxi sa amid kyseliny acetyloctovej široko používa ako spojovací partneri:
Azofarbivá sa tiež pripravujú kondenzáciou nitroaromátov s anilínmi, po ktorej nasleduje redukcia výsledného azoxy medziproduktu:
Pri farbení textílií typickým nitrokopulačným partnerom bol 4,4'-dinitrostilbén-2,2'-disulfonát disodný. Typickí anilínoví partneri sú uvedení nižšie. Keďže anilíny sa pripravujú z nitrozlúčenín, niektoré azofarbivá sa vyrábajú čiastočnou redukciou aromatických nitrozlúčenín.
Mnohé azofarbivá sa vyrábajú reakciami z už existujúcich azozlúčenín. Typické reakcie zahŕňajú komplexáciu kovov a acyláciu.
Azopigment
Azopigment má podobnú chemickú štruktúru ako azofarbivo, ale chýbajú mu solubilizačné skupiny. Pretože je nerozpustný prakticky vo všetkých médiách, nie je ľahko čistiteľný, a preto vyžaduje vysoko čistené prekurzory. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/67/PigmentYellow12corrected.png/480px-PigmentYellow12corrected.png|stred|náhľad|480x480bod| Syntéza C.I. [[Pigmentová žltá 12|pigmentovej žltej 12, azopigment (tiež klasifikovaný ako diarylidový pigment).]] Azopigment je dôležitý v rôznych plastoch, gumách a farbách (vrátane umeleckých farieb). Má vynikajúce farbiace vlastnosti, hlavne v žltej až červenej oblasti, ako aj dobrú svetlostálosť. Svetlostálosť závisí nielen od vlastností organickej azozlúčeniny, ale aj od spôsobu ich absorpcie na nosiči pigmentu.
Biodegradácia
Aby boli farbivá užitočné, musia mať vysoký stupeň chemickej a fotolytickej stability. V dôsledku tejto stability sa fotolýza nepovažuje za degradačnú dráhu azofarbív. Aby sa predĺžila životnosť produktov farbených azofarbivami, je nevyhnutné zabezpečiť stabilitu proti mikrobiálnemu napadnutiu a testy ukázali, že azofarbivá sa pri krátkodobých testoch za aeróbnych podmienok biologicky odbúravajú zanedbateľne. V anaeróbnych podmienkach však možno pozorovať zmenu farby v dôsledku biodegradácie.
Bezpečnosť a regulácia
Mnohé azopigmenty sú netoxické, hoci niektoré, ako napríklad dinitroanilínová oranžová, orto-nitroanilínová oranžová alebo pigmentová oranžová 1, 2 a 5, sú mutagénne a karcinogénne.
Azofarbivá odvodené od benzidínu sú karcinogény; ich vystavenie sa klasicky spája s rakovinou močového mechúra. V dôsledku toho bola výroba benzidín azofarbív prerušená v 80. rokoch 20. storočia v mnohých západných krajinách.
Európska regulácia
Určité azofarbivá degradujú za redukčných podmienok a uvoľňujú ktorýkoľvek zo skupiny definovaných aromatických amínov. V septembri 2003 bola v krajinách Európskej únie zakázaná výroba a predaj spotrebného tovaru, ktorý obsahuje uvedené aromatické amíny pochádzajúce z azofarbív. Keďže len malý počet farbív obsahoval rovnako malý počet amínov, bolo ovplyvnených relatívne málo produktov.
Daniel Belluš (lekár)
MUDr. Daniel Belluš (* 23. marec 1901, Slovenská Ľupča, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko – † 18. december 1985, Trnava, ČSSR, dnes Slovensko bol významný slovenský lekár.
Život
Narodil sa v starousadlíckej slovenskej rodine. Mal dvoch súrodencov, neskôr žijúcich v Bratislave. Staršieho brata Emila, známeho architekta a národného umelca a mladšiu sestru Elenu, akademickú maliarku.
Gymnázium ukončil v Banskej Bystrici v roku 1918 ako jeden z prvých povojnových maturantov. Medicínu študoval vo Viedni a v Prahe, kde aj spromoval na Karlovej univerzite. V roku 1925 prišiel do Trnavy a otvoril si súkromnú lekársku prax prízemnom dome, na ktorého mieste si neskôr postavil poschodový dom podľa návrhu svojho brata Emila, vhodne usporiadaný pre prax i rodinu. V 1930 sa oženil s Trnavčankou Augustínou, s ktorou neskôr mali tri deti.
V roku 1931 bol MUDr. Belluš vymenovaný za okresného lekára. Túto funkciu vykonával do roku 1939 a po vojne od 1945 do roku 1951. Jeho obetavé nočné cesty k pacientom do odľahlých dedín trnavského okresu konskými povozmi alebo dvojtaktným autom Minor bývali namáhavé a ako spomínal, aj plné rôznych dobrodružstiev.
V rokoch 1939 až 1941 pracoval na Ministerstve zdravotníctva v Bratislave a v rokoch 1942 až 1945 bol MUDr. Belluš primárom infekčného oddelenia Trnavskej nemocnice. V roku 1951 bol komunistickým režimom prinútený zavrieť svoju lekársku prax. Pracoval potom ako obvodný lekár v Poliklinike na Kollárovej ulici v Trnave až do odchodu na penziu v roku 1971.
MUDr. Belluš okrem starostlivej liečby pacientov a prevencie chorôb sa venoval verejnému zdraviu a hygiene, bol predsedom mestskej organizácie Červeného kríža a najmä v predvojnovom období sa intenzívne venoval zdravotnej výchove. Prednášal a písal. Zachované výchovné články hovoria o chrípke, tuberkulóze a brušnom týfuse.
František Sersen
František Sersen (* 16. november 1894, Špačince† 7. november 1982, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, spoluzakladateľ Slovenského gymnázia v Taliansku, vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Taliansku v obciach Cavaglià a Penango Monferrato. Saleziánsky noviciát si vykonal v rokoch 1913 – 1914 v Ivrei (Taliansko). Teológiu študoval v Ríme (Taliansko). Za kňaza bol vysvätený 18. decembra 1926 v Ríme. Dosiahol doktorát z teológie na Pápežskej Gregorovej univerzite. Pôsobil v Genzane (Taliansko), Vrábľoch, Svätom Benediku, Bratislave, Šaštíne, Trnave a Svätom Kríži nad Hronom, kde saleziáni v roku 1946 založili v Biskupskom kaštieli Vysokú školu bohosloveckú. Vyučoval tam morálnu teológiu (19461950). náhľad|vľavo|Študenti s profesormi v školskom roku 1922/1923 Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Po prepustení z internácie žil v Charitnom domove v Pezinku, kde i zomrel.
V roku 1921 sa stal spolu zo saleziánom Viliamom Vagačom spoluzakladateľom súkromného Slovenského gymnázia v severnom Taliansku, ktoré sídlilo v obci Perosa Argentina.
Počas pôsobenia v Šaštíne (1934 – 1936) sa zaslúžil o reštaurovanie niekdajšieho farského kostola na námestí, ktorý bol v minulosti premenený na sýpku. Kostol dodnes slúži k náboženskému účelu. Podieľal sa i na obnove šaštínskej baziliky.
Mérignac (Gironde)
Mérignac je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
5-Minute Crafts
5-Minute Crafts je cyperský DIY kanál na YouTube v anglickom jazyku. Kanál má v súčasnosti viac ako 76 miliónov sledovateľov, čím je piatym najväčším kanálom na platforme.
Charakteristika
5-Minute Crafts vlastní spoločnosť TheSoul Publishing so sídlom v Limassole na Cypre. Spoločnosť založila ruská dvojica Pavel Radaev a Marat Mukhametov. Spoločnosť uviedla, že mesačne produkuje 1 500 videí a zamestnáva 550 ľudí, ktorí pracujú na rôznych kanáloch YouTube a stránkach na Facebooku. Kanál patrí pod sieť Channel Frederator. 5-Minute Crafts má aj stránku na Instagrame.
Kanál obsahuje hlavne videá na tému výroby a zjednodušení pre život, ktoré sú navrhnuté vo DIY a návodových formátoch. Videá kanála používajú populárny štýl pohľadu, v ktorom je kamera nasmerovaná priamo na stôl, pričom zamestnanci na obrázku ukazujú iba svoje ruky.
História
5-Minute Crafts boli zaregistrované na YouTube 15. novembra 2016. Prvé video kanála s názvom 5 essential DIY hacks that you will to know bolo zverejnené nasledujúci deň. V nasledujúcich týždňoch počet sledovateľov a prehratí videa na kanáli rýchlo vzrástol. Keď kanál v marci 2019 dosiahol 50 miliónov sledovateľov, stal sa tretím najsledovanejším kanálom na YouTube.
Rukopisy z Nag Hammádí
Nadž’ Hammádí  Súbor:City locator 18.svg Rukopisy z Nag Hammádí (iné názvy: knižnica z Nag Hammádí, texty z Nag Hammádí, texty z Chénoboskia, iné prepisy názvu Nag Hammádí pozri pod Nadž’ Hammádí) je súbor starovekých textov, pochádzajúci pravdepodobne z 3. a 4. storočia po Kr., objavený pri hornoegyptskom meste Nadž’ Hammádí (Nag’ Hammádí) v roku 1945. Obsahuje koptské preklady pôvodne gréckych textov. Dnes najznámejším titulom súboru je Tomášovo evanjelium (TmEv), ktoré sa až tu našlo kompletné. Celý súbor patrí medzi štyri najdôležitejšie povojnové rukopisné nálezy a dnes je uložený v Koptskom múzeu v Káhire, v Egypte.
V roku 1945 našiel miestny roľník v zapečatenom hlinenom džbáne dvanásť zväzkov papyrusových listov viazaných v koži. Zväzky obsahujú päťdesiatdva prevažne gnostických traktátov, ale aj tri práce patriace do súboru Corpus Hermeticum a časti prekladu Platónovej Republiky. Spisy môžu podľa religionistu prof. Jamesa M. Robinsona, ktorý viedol ich vedecké spracovanie a publikovanie, patriť pachomiovskému mníšskemu spoločenstvu, ktoré obývalo neďaleké zaniknuté koptské kláštory.
Objav rukopisov a ich spracovanie
Príbeh nálezu knižnice z roku 1945 je „vzrušujúci ako jeho vlastný obsah“ a trvalo viac než dvadsaťpäť rokov, než sa dostal na verejnosť. thumb|400px|Okolie Nadž' Hammádí a oblasť nálezu. Na mape sú vyznačené najbližšie lokality dvoch bývalých pachomiovských kláštorov (Šenesét a Pbou). Presná poloha tretieho kláštora (Tebeneši) je dnes neznáma, stál niekde neďaleko Chénoboskia. Súbor:City locator 16.svg Nadž’ Hammádí Súbor:City locator 18.svg Hamra Dúm Fáw Kiblí (Pbou) Súbor:City locator 18.svg Súbor:City locator 18.svg Kasr (Šenesét) Súbor:City locator 18.svg Híw (Hou) Džabal at-Tárif Súbor:City locator 20.svg kláštor Súbor:City locator 20.svg kláštor Súbor:City locator 10.svg jaskyne a jaskynné hrobky 30px
Situácia
Oblasť, ktorá súvisí s nálezom rukopisov, leží dnes v guvernoráte mesta Kiná, kedysi bola súčasťou 7. hornoegyptského kraja.
Nález
V decembri 1945 Muhammad Alí Sammán našiel pri hľadaní hnojiva neďaleko Hamra Dúmu na úpätí Džabal at-Tárif, blízko dnešnej dediny Nadž‘ Hammádí, zapečatený vysoký hlinený džbán. Ležal zasypaný vo výkope podobnom hrobu. O presnom mieste, kde sa džbán nachádzal, sa nevedelo až do roku 1975, keď bola podniknutá prvá z troch archeologických výprav. Skutočné miesto nálezu ležalo na úpätí Džabal at-Tárif, na západom okraji oblasti, kde sa nachádzajú jaskyne a staroveké jaskynné hrobky, nad najvyššou záplavovou hranicou, vonku, pod veľkým balvanom.
Keď džbán rozbil, našiel v ňom niekoľko kožených zväzkov, ktoré sa na prvý pohľad podobali väčším brašnám. Nález neohlásil a premýšľal o nejakom spôsobe ich speňaženia. Je tiež známe, že ich matka spálila niekoľko listov, pretože sa obávala „zlého vplyvu“. V roku 1946 odniesol z domu jeden zväzok rukopisov a dal ho mladému koptskému kňazovi, ktorého švagor menom Abd as-Sajjid bol učiteľom. Dnes sa tieto listy označujú ako NHC III (z ) v súbore. Abd as-Sajjid sa obrátil na koptského odborníka Georgea P. G. Sobhyho, člena výboru Koptského múzea v Káhire, aby zistil cenu rukopisov. Ten ho poslal za vtedajším riaditeľom múzea Togom Mínom, ktorý rozoznal výnimočnosť rukopisov, a postaral sa, aby ich Koptské múzeum kúpilo. Mínov priateľ, koptológ a náboženský historik Jean Dorese identifikoval časti rukopisov ako „gnostický text dosvedčený už cirkevnými otcami (Tajná Jánova kniha), jeden dovtedy neznámy gnostický text (Evanjelium Egypťanov), jeden spis, ktorý sa dá označiť ako gnosticko-filozofický (Požehnaný Eugnostos) a jeho pokresťančenú verziu (Múdrosť Ježiša Krista) a nakoniec jeden kresťansko-gnostický text (Rozhovor so Spasiteľom).“ Dal listy konzervovať a začal hľadať ďalšie časti nálezu. Dnes sa tieto listy označujú aj ako NHC I v súbore. Míná ho zaviedol k Albertovi Eidovi, známemu káhirskému starožitníkovi, ktorý vlastnil ďalších štyridsať listov. Po zhliadnutí odporučil ich kúpu muzeálnej rade.
Doresse si uvedomoval vedecký význam rukopisov a roku 1948 spolu s Henrim-Charlesom Puechom uverejnil o nich prvú informáciu, pričom predpokladal, že je to celý nález a žiadne ďalšie listy už sa neobjavia. Väčšina textov putovala počas rokov cez kňaza k ďalšiemu starožitníkovi, Fokionovi J. Tanovi, u ktorého ich zadržalo štátne Oddelenie pamiatok z obavy, že by sa mohli dostať za hranice. Po revolúcii roku 1956 boli rukopisy uložené v Koptskom múzeu v Káhire a egyptský štát ich vyhlásil za svoje vlastníctvo.
V priebehu nasledujúcich rokov sa objavovali postupne ďalšie zväzky u iného káhirského starožitníka, cyperského Gréka Fokiona J. Tana, s ktorým Koptské múzeum štyri roky zjednávalo cenu. Až v polovici roku 1952 sa dostali do múzea, ale kvôli politickým a administratívnym zmenám v Egypte a v múzeu boli až o ďalšie štyri roky sprístupnené zverejneniu. Nakoniec boli listy predsa skompletizované, spolu jedenásť kníh a dva ďalšie zväzky zlomkov, ktoré „obsahujú viac než tisíc stránok písaného textu.“
Preklad
Hneď potom, ako sa objavil prvý zväzok zo súboru (NHC-III), zamýšľal ho Míná vydať. Získal k spolupráci už spomenutých Doresseho s Puechom, a rozmýšľali aj o Walterovi C. Tillovi, ktorý v tom čase pracoval na vydaní Berlínskych gnostických rukopisov (Berolinensis Gnosticus [BG] 8502), medzi ktorými sa nachádzali aj dva texty, obsiahnuté v novom náleze. Mali v úmysle vydať všetky dostupné texty, nakoniec však vyšli len ukážky NHC-III.
Prvé vydanie faximíl dostupných textových nálezov, ktoré tvorila časť Jungovho kódexu (NHC-I) a NHC-II, s čiastočným prekladom sa objavilo sa v Káhire v roku 1956. Už skôr založený Výbor pre kritické vydanie knižnice z Nag Hammádí, ktorý na publikovanie súboru dohliadal, navrhol obsiahle štandardizované kritické vydanie s transkripciou, prekladom a poznámkami, no vďaka politickej situácii v Egypte sa tento proces skomplikoval.
Príprava nasledujúcich textov, ktoré sa medzitým pripravovali na tlač pokračovala, a postupne vychádzali mimo štandardizovanú edíciu ďalšie časti súboru rukopisov, hlavne z časti Jungovho kódexu, ktorý bol ešte stále v Zürichu (1956 a 1961: EvPrav, 1963: TrVzk, 1968: TJkK), ale aj z NHC-II (1957 – 1959: TmEv) a III (1967: EvEg). Okrem toho vyšlo aj niekoľko prekladov, urobili sa kópie NHC-II, III a IX na mikrofilmy, a v roku 1961 sa skončili reštaurátorské práce na listoch a väzbách. V tom istom roku zapojil vtedajší riaditeľ Koptského múzea Bahúr Labíb (Pahor Labíb) niekoľko vedcov do vydania dvadsiatich troch traktátov a Puech s Antoinom Guillaumontom navrhli zapojiť do publikovania knižnice UNESCO. Projekt UNESCO potom v rokoch 1962 – 1965 urobil fotografické kópie niektorých rukopisov.
Attila Végh
Attila Végh (* 9. august 1985, Dunajská Streda, ČSSR) je slovenský bojovník zmiešaných bojových umení (MMA)a promotér bojových organizácii, ktorý súťažil v divíziách poloťažkej váhy Bellator Fighting Championships a Konfrontacja Sztuk Walki (KSW). Vyhral letný turnaj Bellator 2012 Summer Series Light Heavyweight Tournament a potom šampionát Bellator poloťažkých váh.
Rukopisy z Nag Hammádí
Preklad
V roku 1966 na Medzinárodnom kongrese o pôvode gnosticizmu v Messine, ktorý bol zvolaný kvôli hľadaniu vedeckej zhody na definícii gnosticizmu, James M. Robinson vytvoril skupinu editorov a prekladateľov (medzi inými A. Böhling, R. A. Bullard, S. Giversen, C. Hendrick, G. W. MacRae, J. E. Ménard a J. M. Robinson). Ich úlohou bolo pripraviť a publikovať dvojjazyčné vydanie kódexov (originálny jazyk s anglickým prekladom), v spolupráci s Inštitútom pre pamiatky a kresťanstvo pri Claremontskej univerzite v kalifornskom Claremonte (Robinsonovej domovskej inštitúcii). Z kongresu vzišiel aj apel na UNESCO, aby dokončilo svoj projekt a urobilo fotografické kópie z ostatných zväzkov knižnice. Robinson bol zvolený tajomníkom Medzinárodného výboru pre vydanie kódexov z Nag Hammádí, ktorá bola sformovaná roku 1970 pri UNESCO a egyptskom ministerstve kultúry, a jej úlohou bolo dohliadať na celý projekt.
Attila Végh
Detstvo
Végh sa narodil 9. augusta 1985 v Dunajskej Strede. Vyrastal v Gabčíkove, od 5 do 16 rokov sa venoval wrestlingu, potom prešiel na Kempo Karate. Stal sa v tejto disciplíne úspešným a získal množstvo titulov vrátane titulu majstra sveta, európskeho titulu a 14-krát vyhral majstrovstvá Maďarska v kempo karate.
Rukopisy z Nag Hammádí
Vydanie
V rovnakom čase v Nemeckej demokratickej republike skupina vedcov, ktorej súčasťou boli Alexander Bohlig, Martin Krause a odborníci na Nový zákon Gesine Schenke, Hans-Martin Schenke a Hans-Gebhard Bethge, pripravovala prvý nemecký preklad. Poslední traja pripravovali úplný odborný preklad pod záštitou berlínskej Humboldtovej univerzity, ktorý bol publikovaný v rokoch 2001 a 2003.
Attila Végh
Začiatky
Végh absolvoval profesionálny MMA debut na Slovensku v marci 2008. Prvý rok svojej kariéry bol neporazený s bilanciou 9 výhier bez prehier.
Rukopisy z Nag Hammádí
Vydanie
Anglický preklad Jamesa M. Robinsona bol prvýkrát vydaný v roku 1977 pod názvom The Nag Hammadi Library in English, v spolupráci s vydavateľstvami E. J. Brill a Harper & Row. Jednozväzková práca podľa Robinsona „znamená koniec jednej etapy výskumu rukopisov z Nag Hammádí a začiatok ďalšej“. Nasledovali brožované vydania v rokoch 1981 a 1984, od vydavateľstiev E. J. Brill a Harper & Row. Tretie úplne prepracované vydanie vyšlo v roku 1988. Uzatvára etapu postupného šírenia gnostických textov medzi odbornú verejnosť – úplný súbor kódexov je konečne prístupný v nefalšovanej podobe ľuďom na celom svete.
Attila Végh
Začiatky
V máji 2009 debutoval za KSW v Poľsku a zásluhou Lukasza Jurkowského prvýkrát v profesionálnej kariére prehral. Vo februári 2010 mal Végh dôležitý zápas, keď sa stretol s Aleksanderom Radosavljevicom v zápase o titul Noc Skorpiona 6 (turnaj MMA v chorvátskom Karlovci), kde v 3. kole zvíťazil. Stal sa majstrom Európy v MMA v rámci World Free Fight Association. To bol hlavný dôvod, prečo neskôr získal kontrakt s Bellatorom prostredníctvom svojho manažéra Zvonimira Brala.
Rukopisy z Nag Hammádí
Vydanie
Ďalšia anglická edícia vyšla v roku 1987, ktorej autorom je Bentley Layton, vedec z Yalovej univerzity, ktorá sa volá The Gnostic Scriptures: A New Translation with Annotations. Práca zjednocuje nové preklady rukopisov z Nag Hammádí s výťahmi starovekých hereziologických autorov a ďalším gnostickým materiálom. Obsahuje tiež rozsiahly úvod do problematiky rôznych gnostických skupín, poznámky k prekladu, vysvetlivky k textu a jasné usporiadanie traktátov do dielov.
Attila Végh
Začiatky
V nasledujúcich troch rokoch Végh pokračoval v bojoch pre rôzne organizácie po celej strednej Európe. Po prehre s Jurkowskim si pripísal na svoje konto ďalších 15 výhier, 3 prehry a 2 remízy. Medzi významné výhry patria zápasy s Marcusom Vanttinenom a Jonasom Billsteinom.
Rukopisy z Nag Hammádí
Vydanie
Český preklad výberu z knižnice s komentárom a poznámkami vychádza od roku 2008 v pražskom vydavateľstve Vyšehrad, v sérii Rukopisy z Nag Hammádí v edícii Knihovna rané křesťanské literatury. Zatiaľ vyšli dva diely – prvý v roku 2008 a obsahuje okrem úvodu kompletné preklady väčšiny spisov z NHC-II: TmEv, FpEv, PodArch, PovSv, VDu a TmK; druhý roku 2009 s prekladmi dvoch spisov z NHC-VI: Hrom a MVelM, a kompletným prekladom NHC-IX: Melch, Nor a SvPrav.
Kompletný zoznam kódexov
Tabuľka obsahuje okrem základného radenia aj skratky, používané v texte, a krátku charakteristiku traktátov.
NHC-XIII nie je v podstate kódex ale skôr text Protenoia v troch tvaroch, napísaný na ''„… ôsmich listoch, vybraných v neskorom staroveku z 13. knihy a zasunutej do vonkajšieho obalu 6.“ Len niekoľko riadkov zo začiatku textu O pôvode sveta'' sú rozoznateľné na konci ôsmeho listu.
V súčte dnešný stav súboru knižnice obsahuje 13 zväzkov, 51 jednotlivých spisov, 1153 z predpokladaných 1257 strán, čo tvorí skoro 90 % pôvodného textu. 10 spisov je len v zlomkoch, ostatných 41 „je v dobrom, čiastočne dokonca vo výbornom stave“. Niektoré texty sa nachádzajú v súbore viac než raz. Trikrát je zastúpená TJK, dvakrát EvPrav, PovSv, EvEg-NHC a Eug, čo znamená, že súbor obsahuje spolu 46 unikátnych titulov. Nie každý spis bol odbornej verejnosti do nálezu súboru neznámy, niektoré poznala celé v rôznych verziách z iných rukopisných nálezov, z niektorých boli známe zlomky a niektoré mali známe svoje grécke alebo latinské preklady. TJK bola známa z kratšej koptskej verzie z jedného gnostického rukopisu v Berlíne (Papyrus Beroliensis Gnosticus [PBG] 8502), na ňom sa tiež nachádza verzia MdrJKr. Fragmentárna koptská verzia PovSv je známa z rukopisu Britskej knižnice v Londýne (Ms. Or. 4923) a koptský fragment kapitoly zo Silv poznáme z rukopisu (BP Or. 6003), ktorý sa nachádza v Londýne. Poznáme aj grécke pramene k spisom Plat-NHC, ModAskl-NHC a Sext, latinský preklad Askl-NHC gréckeho originálu. Okrem toho sú známe staršie grécke fragmenty TmEv z nálezu z Oxyrynchu (P. Oxy. 1,654 a 655). To znamená, že súbor rukopisov z Nag Hammádí sprístupňuje 37 neznámych koptských spisov. Niektoré z nich boli známe len z narážok a krátkych citátov starovekých herezologických autorov, ako napr. FpEv a EvPr-NHC v spisoch Epifania zo Salamíny a Ireneja z Lyonu, alebo z filozofických polemík, ako Alog a Zostr.
Literárny žáner
V 46 unikátnych, väčšinou apokryfných tituloch môžeme nájsť niekoľko žánrov: modlitba, list, dialóg, zbierka výrokov, múdroslovie, homília, úvaha, nanebovzatie alebo zjavenie. Skutočný literárny žáner je pritom často v rozpore z názvom, prípadne s vlastným označením textov. Napr. v prípade spisu TmEv, ktorý sám seba označuje za evanjelium, ide v skutočnosti o múdroslovnú zbierku ježišovských výrokov, nie krátke vyznanie o Ježišovom vzkriesení, ani správa o živote Ježiša, ako tento žáner poznáme z kanonických evanjelií.
Synoptická otázka
TmEv má v rukopisnom súbore zvláštne postavenie, pretože zasahuje do synoptickej problematiky. Dokladá existenciu zbierky Ježišových výrokov, „napríklad spolu s Tomášovou knihou je neoceniteľným porovnávacím materiálom pri skúmaní žánru prameňa logií (spoločný prameň Matúšovho a Lukášovho evanjelia, okrem evanjelia podľa Marka).“
Filozofický a religionistický charakter
Súbor je niekedy označovaný ako zbierka gnostických spisov, čo nie je úplne v súlade s faktami. Okrem gnostických textov nález obsahuje aj kresťanské a hermetické tituly a časť Platónovho spisu. Najpočetnejšie zastúpená gnostická skupina sa dá rozdeliť na kresťansko-gnostické texty, kam patria 2TrVSet, PtZj-NHC, TrVzk a EvPrav a mimokresťanské spisy, napr. setovský texty PodArch, alebo text valentiniánskej gnózy FpEv. Medzi kresťanské (mimokanonické) texty patria SkPtAp, AutLog, Sext a Silv; medzi hermetické OsmDev, ModAskl-NHC a Askl-NHC. Prekvapením je Plat-NHC – koptská verzia Platónovej Ústavy (588a–589b), ktorá má však voči svojej gréckej predlohe veľké rezervy.
Datovanie
Pri pokuse o datovanie kódexov veda naráža na dve odlišné otázky, na ktoré by rada poznala odpoveď: Obe odpovede nie sú priamo zrejmé, a tak ostáva spoliehať sa na nepriame dôkazy, ako historické a literárne odkazy v iných prameňoch, rôzne kvalitatívne charakteristiky samotných spisov, napr. väzba, písmo alebo interpunkcia, či literárnokritické porovnanie.
Písmo
Všetky texty sú napísané koptským písmom a ich rukopisná forma umožňuje paleografický výskum. Vďaka nemu dnes vieme, že všetky rukopisy, ktoré v súčasnosti tvoria súbor knižnice, písalo osem pisárov, obyčajne jeden písal celý kódex. Prvý pisár ich napísal hneď päť (NHC-IV, V, VI, VIII a IX); každý z ďalších dvoch pisárov napísal po jednom kódexe (NHC-III a XIII); pri písaní ostatných kódexov je možné zistiť v každom z nich ruku najmenej dvoch pisárov, z toho niektorí sú známi už z vyššie uvedených zväzkov. Vďaka rozboru máme relatívnu chronológiu vzniku súboru pre väčšinu zväzkov a ich spisov. Bez akéhokoľvek presnejšieho datovania ostávajú tri (NHC-II, III a XIII).
Jazyk a lokalita vzniku
Spoločným jazykov všetkých spisov súboru je koptčina, posledné štádium staregyptského jazyka, ktorá mala od 3. storočia vlastné hláskové písmo. Koptská slovná zásoba vychádzala nielen z pôvodnej staroegyptčiny, ale veľa slov preberala z gréčtiny, ktorá sa časom stala administratívnym jazykom krajiny a ostala ním aj po včlenení Egypta do Rímskej ríše. Počiatky tejto egyptsko-gréckej jazykovej symbiózy siahajú ešte ďalej do minulosti, skôr ako Alexander Veľký dobyl Egypt a pripojil ho k svojmu impériu. Z roku 630 pred Kr. je v nílskej delte doložené dôležité grécke centrum Naukratis so špeciálnym obchodným, colným a daňovým režimom. Dokladá čulý obchodný ruch Egypta s egejskou oblasťou už niekoľko desiatok rokov predtým.
Nález rukopisov rozšíril súčasné koptské slovníky o slová, ktoré neboli dovtedy známe, alebo známe boli ale nie ich významy. V tomto úsilí pomohli duplicitné tituly v náleze, prípadne paralelné texty, ktoré boli známe dosiaľ. V rukopisnom súbore sa vyskytujú dva koptské dialekty:
Lykopolské texty
Do nálezu knižnice boli v lykopolskom dialekte známe len tri ďalšie texty: Manichaica z nálezu z Madína Mádí (Madíne Mádi, Medínit Mádí), londýnske ''Evanjelium sv. Jána a heidelberské Skutky sv. Pavla''. Koptský dialekt, ktorý bol dovtedy pokladaný za zmes achmínskeho a sáhidského dialektu, sa vďaka ďalším ôsmim spisom stal uznaným koptským dialektom. Väčšina textov v tomto nárečí v súbore má gnostický charakter. Niektorí z odborníkov zašli ďalej a vyslovili názor, ktorý lykopolský dialekt pokladá za „sociolekt egyptských kacírov, pretože aj manichejské texty z Medínit Mádí (a teraz aj antické texty z Kelidy), ktoré podľa zástupcov veľkej cirkvi rovnako obsahujú heretické myšlienky, sú napísané v ďalšom variante L [t. j. lykopolčiny].“
Sáhidské texty
Väčšina knižnice je písaná v sáhidskom dialekte s prímesami rôznych ďalších nárečí, hlavne sa dá v morfológii a syntaxi rozoznať vplyv hornoegyptských dialektov (achmínskeho, lykopolského), napr. v textoch NHC-II a bohairského dialektu, napr. v SetStel, Alog, Zostr alebo PtFp. Sáhidský dialekt v textoch má rôznu mieru ustálenosti. Štandardizovanej sáhidčine sa blížia najviac spisy TJK, EvEg-NHC, Eug a MdrJKr. Odborníci vidia za takouto nárečovou pestrosťou postup pri preklade a kopírovaní spisov. Texty boli pravdepodobne najskôr preložené na rôznych miestach Egypta z koiné do lokálneho koptského nárečia (druhá polovica 3. storočia po Kr.), zozbierané a následne prepísané so snahou dať textom jednotný sáhidský výraz. Prečo práve sáhidský nie je jasné, možno pre zvyšujúcu sa prestíž sáhidčiny. Texty boli potom predlohami kópií, ktoré poznáme dnes z nálezu (najneskôr začiatkom 5. storočia). Sprievodné jazykové javy v textoch potvrdzujú teóriu, že sáhidčina nebola štandardizovaná pred 5. storočím.
Miesto vzniku
Niečo bližšie o lokalite vzniku napovedá filologický rozbor. Ďalšou pomôckou, ktorá ho dopĺňa (presnejšie predstavu, kde mohli byť rukopisy zviazané), sú reálie zlomkov administratívnych a súkromných dokumentov nájdených vo väzbách, v ktorých sa spomínajú toponymá „Chénoboskion“ a „Diospolis pri Chénoboskione“, čo je súčasná lokalita Nadž‘ Hammádí. Rôznorodosť takýchto dokumentov vo väzbe NHC-VII dokonca dáva možnosť uvažovať len o mestskej skládke odpadu, kde sa vyhadzovali okrem iného vyradené listiny z rôznych archívov.
Otázky
Otázka „kto stojí za nájdenými rukopismi“ je jednou z najdiskutovanejších vo vedeckom bádaní okolo nálezu z Nadž‘ Hammádí a pravdepodobne sa ju nikdy nepodarí s istotou zodpovedať.