cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sedlo pod Hnilickou Kýčerou
Turizmus
Nachádza sa pod Hnilickou Kýčerou, ktorá je výborným vyhliadkovým bodom. Zostup z vrcholu do sedla patrí medzi najstrmšie v celej Lúčanskej Malej Fatre a hlavne v období dažďov je ťažko priechodný. V sedle je križovatka značených turistických trás a pekný drevený kríž. Niekoľko desiatok metrov od kríža po zelenej značke smerom do Rajca je upravený prameň pitnej vody. Sedlo je vyhľadávaným bivakovacím miestom, pretože sa nachádza približne v polovici hrebeňa tejto časti Malej Fatry.
Dopyt (rozlišovacia stránka)
Dopyt môže byť:
David Copperfield
David Copperfield môže byť:
Horní Meziříčko
Horní Meziříčko je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 109 obyvateľov, z toho 56 mužov a 53 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 40,1 roka, ženy 44,4 roka).
Časový multiplex
Časový multiplex (TDM- Time-division multiplexing) je multiplex, pri ktorom sa združovanie kanálov v spoločnom prenosovom prostredí uskutočňuje prepínaním kanálov v časovej oblasti. Jednotlivé signály sú oddelené tým, že sa každý z nich vysiela (prenáša) iba krátky pevne definovaný časový okamih. Prakticky vo všetkých prípadoch sa používa rámcovej štruktúry, ktorá je rozdelená na rovnako veľké timesloty, časové intervaly pre vysielanie. Tento rámec sa v čase neustále opakuje a teda každý signál sa prenáša stále s rovnakou pravidelnosťou.
Hlavný problém spočíva v tom, ako rozlíšiť kde timeslot pre konkrétny signál začína a kde končí. Najčastejším riešením je pridanie špeciálneho timeslotu s presne definovaným obsahom na začiatok rámca, ktorý označuje "toto je začiatok rámca". Pretože sú všetky timesloty rovnako dlhé (časovo), stačí na strane prijímača nájsť tento štartový bod a potom odpočítať potrebnú dobu do začiatku hľadaného TS. Tak vznikne napr ISDN BRI (2 hovory + 1 úzky signalizačné kanál)
TDM je základnou metódou prenosu signálov klasické digitálne telefónie. Hlasový signál sa pomocou modulácie typu PCM digitalizuje a niekoľko hovorových kanálov spolu s pomocnými a riadiacimi kanály sa skladá do časového multiplexu TDM. Časový multiplex je využívaný tiež vnútri klasických digitálnych ústrední, kde s ním pracuje spojovacie pole.
Novšie princíp telefónia využíva princíp VoIP, tj. Prenos hlasu paketových dát cez sieť, ktorá nie je spojovo orientovaná. Neexistuje tu vyhradený kanál pre hlasovú komunikáciu a zdieľanie siete rôznymi dátovými tokmi sa neriadi zásadami synchrónneho časového multiplexu. V tom je VoIP zásadne odlišné od TDM.
Harriet Tubmanová
Harriet Tubmanová rodená Araminta Ross (* asi 1820 – † 10. marec 1913) bola afroamerická abolicionistka a filantropka.
Bola nevoľníčkou a utiekla z otroctva, aby sa pred Americkou občianskou vojnou stala vedúcou osobnosťou oslobodzovacieho hnutia. Viedla stovky nevoľníkov z Juhu k oslobodeniu na Severe pomocou tzv. „Podzemnej železnice“ (z ), čo bolo metaforické označenie pre systém bezpečných úkrytov a ciest s podporou protiotrokárskych sympatizantov.
Ženská dvojhra na Taškent Open 2009
Ženská dvojhra na Taškent Open 2009 sa hrá ako súčasť Taškent Open 2009 od 21. septembra do 27. septembra.
Svišťový štít
Svišťový štít je rozložitý vrch v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier na Slovensku. Leží nad Tatranskou Lesnou, približne severozápadne od Popradu. Juhovýchodne stojí Zbojnícka chata.
Názov
Vrchol bol do roku 1897 nepomenovaný. Prvými návštevníkmi na jeho vrchole boli August Otto a horský vodca Ján Hunsdorfer starší 20. júla 1897. Nazvali ho Mittel-Gebirge (prostredné pohorie), lebo sa na ňom nachádzajú štyri hrebene. V nemeckej literatúre sa volá Mittelgebirge a v maďarskom jazyku Kőzephegység. Slovenský názov vystihuje jeho polohu nad Svišťovou dolinou. Rovnako znie v poľštine - Świstowy Szczyt.
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Tatranská Javorina. Najbližšími sídlami sú južne situované Vyšné Hágy, Nová Polianka a Tatranská Polianka, juhovýchodne leží Starý Smokovec a Tatranská Lesná, východne Tatranská Lomnica a severne Tatranská Javorina. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a jeho vrcholom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Bielovodská dolina a Studené doliny.
Opis
Svišťový štít leží v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Lavínovým štítom a Javorovým štítom, presnejšie medzi Severným Divým sedlom (masívom Divej veže) a Svišťovým sedlom (Hranatou vežou). Je to uzlový bod, z ktorého vybiehajú vedľajšie hrebene. Má tri vrcholy Veľký Svišťový štít juhozápadný je hlavný. Leží najbližšie k Severnému Divému sedlu a od neho vedie bočný hrebeň na Svišťový roh a Svišťové veže. V strede oblúka na hlavnom hrebeni leží Prostredný vrchol. Z neho na juhovýchod pokračuje Svišťový chrbát, v ktorom leží Východný vrchol a tri Svišťové kopy.
Severným smerom sa nachádza vrch Zámky, Široká , Žabí vrch a Predná Javorová veža , východným Veľká Javorová veža , Malý Javorový štít , Javorový štít , Lomnický štít  a Prostredný hrot , južným Slavkovský štít , Slavkovská kopa , Bradavica , Východná Vysoká , Divá veža  a Gerlachovský štít  a západným Lavínový štít , Litvorový štít , Gánok , Rysy  a Mlynár. Severné svahy padajú do Rovienkovej doliny, ktorou voda odteká Rovienkovým potokom do Bielej vody v povodí Dunajca. Rovnakým smerom tečie i voda zo západnej časti masívu, ktorá sa zvažuje do Svišťovej doliny. Južným a východným smerom sa svahy zvažujú do Veľkej Studenej doliny, z ktorej vodu odvádza Studený potok do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú najmä okolité vrcholy Vysokých Tatier, no tiež hrebeň Belianskych Tatier, Oravské Beskydy, Branisko a vrchy v južnom Poľsku.
Prístup
Hoci naň nevedie turistický chodník, je jedným z najľahšie dostupných štítov v Tatrách. Preto je často navštevovaný v lete vysokohorskými turistami a v zime skialpinistami. Výstup je od Zbojníckej chaty. Lezenie ponúka najmä severná stena nad Rovienkovou kotlinou.
Marquay (Pas-de-Calais)
Marquay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Berit
Berit môže byť:
Philips
Philips môže byť:
Chadtov smrek
Tzv. Chadtov smrek bol mohutný smrek v boubínskom polesí pri Zátoni severozápadne od Volarov. Podľa letokruhov 462 rokov starý smrek obyčajný (Picea abies) bol v roku 1882 vyrúbaný spolu s ďalším, zvaným Wunderfichte pre okresnú výstavu vo Vimperku. Pri výrube mal smrek výšku 57 m, obvod 327 cm pri priemere 104 cm a jeho objem bol 28 m³.
Nazvali ho podľa lesníka J. E. Chadta-Ševětínského, ktorý v okolí vyrastal a tiež spísal prvý zoznam pamätných stromov.
Cecilia Bartoliová
Životopis
Jej rodičia, Silvana Bazzoniová a Pietro Angelo Bartoli, boli obaja profesionálnymi spevákmi a dávali jej prvé lekcie spevu. Potom študovala na Accademia Nazionale di Santa Cecilia v Ríme. Jej profesionálny debut sa uskutočnil v roku 1987 vo Veronskej aréne.
Je známa svojou interpretáciou koloratúrnych skladieb Mozarta, Rossiniho, Vivaldiho a ďalších barokových a klasicistických autorov. Často vystupuje so súborom Il Giardino Armonico, s ktorým vytvorila veľa nahrávok.
Odin (prvé meno)
Odin je mužské krstné meno. Pochádza zo staronórského mena Ódinn, ktoré je vytvorené zo slova ódr (inšpiratívne, vášnivé, šialené) alebo z germánskeho slova Wodanaz.
Your Time Has Come
„Your Time Has Come“ je druhý singel americkej hard rockovej skupiny Audioslave z ich druhého albumu Out of Exile. Bol vydaný v roku 2005.
Skladba je uvedená na soundtracku hry FlatOut 2.
Kritika
Skladba „Your Time Has Come“ bola veľmi kritizovaná fanúšikmi skupiny Metallica, ktorí tvrdili, že hlavný gitarový riff je skopírovaný zo skladby „Bad Seed“ z albumu ReLoad z roku 1997. Rozdiel je ale v ladení; „Bad Seed“ je v ladení E-flat, kým „Your Time Has Come“ je v štandardnom ladení E. Skupina sa k tomu dodnes nevyjadrila.
Marquion
Marquion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pallas (syn Pandióna)
náhľad|Aigeus a jeho nevlastný syn Théseus, červenofigúrový špirálový kretér, cca 410–400 pred Kr. Pallas alebo Pallás (starogr. Πάλλας – Pallas/iný prepis Pallás, ) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Pandióna II. a jeho manželky Pylie.
Antický autor Apollodora z Atén zaznamenal, že po smrti aténskeho kráľa Kekropa II. ovládol Atény jeho brat Métión so svojimi synmi. Zákonný dedič trónu Pandión utiekol do Megary, kde sa oženil s Pyliou, dcérou kráľa Pyla a neskôr v Megare prevzal kráľovské žezlo.
Pandión a Pylia sa stali rodičmi štyroch synov, Palla, Lyka, Nisa a Aigea, ktorý neskôr Métióna z Atén vyhnal a zasadol na kráľovský trón. Pallas mal potom päťdesiat synov, ktorých vychoval v nepriateľstve k svojmu bratovi Aigeovi. Jeho synovia, "Pallantovci" sa následne pokúsili pripraviť Aigea o trón, ale zabránil im v tom neskorší aténsky kráľ, Aigeov nevlastný syn Théseus, ktorý Palla a jeho synov pozabíjal. Hieronym, ale aj iní antickí autori, ktorí zostavili zoznam kráľov Atén, kráľa Métióna neuvádzajú, ale tvrdia, že Pandión II. bol následníkom aténskeho kráľa Kekropa II. a po ňom sa stal v Aténach kráľom jeho syn Aigieus.
Horní Němčice
Horní Němčice je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 97 obyvateľov, z toho 50 mužov a 47 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,2 roka).
Zlatý (peniaze)
Zlatý (nem. Gulden, maď. forint, tal. fiorino, fr. florin [florén], lat. florenus; konkrétna minca/bankovka po slovensky aj zlatka či zlatník) alebo (najmä pre Holandsko aj) gulden môže byť minca/mena:
Brit
Brit môže byť:
BRIT môže byť skratka:
Chasaviurt
thumb|Chasaviurt Chasaviurt (po rusky: Хасавю́рт) je mesto v ruskej republike Dagestan. Nachádza sa približne od hraníc Dagestanu s Čečenskom. Má 127 090 obyvateľov (2008).
Chasavjurt bol založený v roku 1846 na pravom brehu rieky Jaryk-Sy ako vojenská pevnosť, ktorá mala slúžiť na ochranu ruských osadníkov pred útokmi "horalov" (obyvateľov náhorného Čečenska). Štutút mesta získal v roku 1931. V roku 1996 tu bolo podpísané prímerie medzi Ruskom a Čečenskom, ktoré ukončilo prvú čečenskú vojnu.
Mazières-Naresse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Alberdi
Alberdi môže byť:
Koło
Koło je gmina vo východnom Poľsku, v okrese Koło. Leží 30 km severozápadne od Konin. Samotné mesto má 23 334 obyvateľov.
Moravany
Moravany môže byť:
Podkylava
Podkylava je obec na Slovensku v okrese Myjava.
Adolfo Alsina
Adolfo Alsina môže byť:
Podkylava
Dejiny
Podkylanské kopanice sa spomínajú v roku 1709. Patrili panstvu v Čachticiach (panstvu hrad v roku 1708 vyhorel). V roku 1866 tu mali menší majer aj Zayovci (panstvo z Bučan). Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Toto ich tradičné remeslo pretrvalo i počas 1. ČSR. Ženy sa venovali náročnému paličkovaniu vzácnych čipiek ešte v polovici 20. storočia.
Anna-Lena Grönefeldová
Anna-Lena Grönefeldová (* 4. jún 1985, Nordhorn, Nemecko) je súčasná nemecká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 11 turnajov vo štvorhre.
Ollezy
Ollezy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Ollezy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Ollezy má 166 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Aguirre
Aguirre môže byť:
Pandrosos
náhľad|Pandrosos a jej sestry otvorili kôš, autor:[[Jasper van der Laanen (1585 – 1634)]]
Liptovské múzeum
Liptovské múzeum v Ružomberku je od roku 2002 príspevkovou organizáciou Žilinského samosprávneho kraja.
Pandrosos
Pandrosos je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Liptovské múzeum
Sídli na Námestí Š. N. Hýroša č. 10 v budove, ktorá bola postavená v rokoch 19351937 (architektmi boli Július Lehocký a Ján Štefanec). Základný kameň budovy múzea posvätil kňaz Andrej Hlinka.
Pandrosos
Pandrosos a jej sestry Aglauros a Hersé sa stali kňažkami aténskeho chrámu zasväteného bohyni Aténe.
Houffalize
Houffalize je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Pandrosos
Keď sa potom bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady. Pandroside aj jej sestrám nariadila, aby kôš v žiadnom prípade neotvárali.
Liptovské múzeum
Prvé múzeum bola ale zriadené už v roku 1913 vďaka aktivitám Liptovskej muzeálnej spoločnosti v Ružomberku, ktorá vznikla v roku 1912 (zanikla v roku 1921). Riaditeľom múzea je v súčasnosti Rastislav Molda.
Pandrosos
Sestry ale nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly. Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Liptovské múzeum
Nachádzajú sa v ňom výstavy zobrazujúce rôzne aspekty liptovského regiónu (história, flóra, fauna) a taktiež sa tu konajú pravidelné umelecké výstavy, ako napríklad Strom alebo Fotofórum.
Houffalize
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Houffalize pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Ambato
Ambato môže byť:
Marquise
Marquise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jošihito
Jošihito alebo posmrtným menom Taišó (* 31. august 1879, Tokio – † 25. december 1926, Hajama, Kanagawa) bol 123. japonský cisár. Predchodca japonského cisára Hirohita. Obdobie jeho vlády od 30. júla 1912 do 25. decembra 1926 sa označuje ako obdobie Taišó. Na trón nastúpil po svojom otcovi cisárovi Macuhitovi, ktorého obdobie sa volalo Meidži.
10. mája 1900 sa oženil s vtedy 15-ročnou princeznou Kudžó Sadako (neskoršia cisárovná Teimei). Mali 4 deti:
Predsokratovská filozofia
Predsokratovská filozofia alebo raná grécka filozofia bola prvou etapou vývinu starovekej gréckej filozofie. Predstavitelia tejto filozofie pôsobili cca v rokoch 600 až 350 pred Kr., teda zväčša ešte pred verejným účinkovaním Sokrata (cca 470 – 399 pred Kr.), resp. neboli ovplyvnení jeho filozofiou. Od čias nemeckého romantizmu sa preto nazývajú predsokratici. Ojedinele sa tiež možno stretnúť s označením predatická filozofia, keďže jej centrom neboli Atény (Atika), ale bohaté mestá v gréckych kolóniách v západnej časti Malej Ázie a južnom Taliansku.
Nijaké dielo predsokratikov sa nezachovalo kompletné. Všetky známe informácie tak pochádzajú od neskorších starovekých autorov, ktorí vo svojich spisoch buď priamo citujú výroky predsokratikov alebo vysvetľujú či kritizujú ich názory.
Aristoteles (384 – 322 pred Kr.) považoval predsokratikov za prírodných filozofov (gr. φυσικοί). Theofrastos z Eresu (371 – 287 pred Kr.) vo svojom diele Náuky prírodných filozofov (gr. Φυσικῶν δόξαι) ako prvý predstavil ucelený obraz o filozofických konceptoch predsokratikov. Významnejšiu pozornosť venuje predsokratikom aj historik starovekej gréckej filozofie Diogenes Laertios (3. storočie po Kr.).
Z dostupných informácií vyplýva, že centrálnou témou predsokratickej filozofie bola otázka o pôvode všetkých vecí, o tzv. arché (gr. ἀρχή). Odpovede na ňu sa však u jednotlivých filozofov už značne odlišujú. Predsokratici sa venovali tiež etike, teológii a politickej filozofii. Mnohí z nich sa zaoberali aj matematikou a prírodnými vedami.
História a logika pojmu
Filozofi, dnes známi ako predsokratici, boli v staroveku označovaní ako „prví filozofi“ alebo „prírodní filozofi“. V stredovekej latinčine sa im hovorilo jednoducho philosophi ante Socratem (filozofi pred Sokratom). Výraz „predsokratici“ (nem. Vorsokratiker) po prvýkrát použil nemecký filozof Johann August Eberhard v roku 1788. V 19. storočí sa o rozšírenie tohto pojmu v nemeckej jazykovej oblasti zaslúžil predovšetkým Friedrich Schleiermacher. Definitívne ustálenie termínu predsokratici možno datovať do roku 1903, kedy Hermann Diels publikoval svoje, vskutku rozsiahle, dielo – Die Fragmente der Vorsokratiker (Fragmenty predsokratikov).
Sokratovo učenie zásadným spôsobom ovplyvnilo charakter a smerovanie antickej gréckej filozofie. Tento paradigmatický obrat evidentne vnímal už aj Cicero, keď povedal, že Sokrates zniesol filozofiu z neba na zem. Z uvedeného teda vyplýva, že je oprávnené a zmyslupné rozlišovať filozofiu pred a po Sokratovi.
Aglauros (dcéra Aktaia)
Aglauros alebo Agraulos je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Aktaia.
Predsokratovská filozofia
Členenie a dejiny predsokratovskej filozofie
Predsokratikov je možné roztriediť do určitých skupín alebo filozofických škôl. Zároveň však uplatňovanie odlišných klasifikačných kritérií nevyhnutne vedie k odlišným klasifikáciám. Kruciálny význam pre štúdium predsokratickej filozofie dodnes majú Dielsove Fragmenty predsokratikov.
Aglauros (dcéra Aktaia)
Aglauros sa vydala za aténskeho kráľa Kekropa I. a porodila mu štyri deti, syna Erysichthóna, ktorý zomrel bezdetný a dcéry Aglauru, Hersu a Pandrosidu.
Antickí autori nám o Aglaure okrem týchto informácii nič bližšieho nezaznamenali.
Predsokratovská filozofia
Siedmi mudrci
Bližšie informácie v hlavnom článku: Siedmi mudrci
Legendárnych Siedmich gréckych mudrcov možno v istom zmysle považovať za predchodcov samotných predsokratikov. Podľa antickej tradície nimi začínajú dejiny gréckej filozofie a kultúry. Jedná sa o skupinov mužov – učencov, filozofov, zväčša však politikov –, obdivovaných pre ich múdrosť a prezieravosť. Rôzni autori však ponúkajú rôzne zoznamy členov tejto ctihodnej skupiny: Platón v dialógu Protagoras (343a) uvádza mená siedmich filozofov, iné pramene ponúkajú iné zoznamy s rozličným počtom mien. Všetci autori sa ale zhodujú, že Táles z Milétu, tradične považovaný za „prvého filozofa“, bol jedným zo Siedmich mudrcov. Mnohé všeobecne známe a veľmi rozšírené výroky – ako napr.: „Poznaj seba samého!“, „Cti si staršieho!“, „Maj mieru!“, „Rozpoznať správny okamih.“, „Najviac je zlých.“ – pochádzajú práve z filozofickej tradície týchto mudrcov.
Milétska škola
Bližšie informácie v hlavných článkoch: Milétska škola, Táles, Anaximandros, Anaximenes z Milétu, Iónska filozofia
Grécka filozofia (a teda aj západná filozofia vôbec) vznikla v starovekých gréckych koloniálnych mestách na západnom pobreží dnešného Turecka. V 6. storočí pred Kr. pôsobili v meste Milét traja filozofi – Táles, Anaximandros a Anaximenes –, ktorí ako prví v histórii ľudstva verejne prezentovali alternatívu voči mytológii, a to v podobe racionálneho, „vedeckého“ vysvetľovania sveta.
V dejinách filozofie sa milétski filozofi niekedy označujú aj ako „starší iónski prírodní filozofi“.
Pytagoreizmus
Bližšie informácie v hlavných článkoch: Pytagoras, Pytagoreizmus
V 6. storočí pred Kr. založil Pytagoras zo Samu v gréckej kolónií Kroton, v dnešnom juhotalianskom meste Crotone, vlastnú filozofickú komunitu. Členovia tohto spoločenstva sa z úcty k svojmu zakladateľovi nazývali pytagorejci. Pytagorovo učenie sa rozšírilo aj do ďalších gréckych koloniálnych miest v južnom Taliansku, samotní pytagorejci sa angažovali i politicky.
Pytagorejci sa, na rozdiel od iných predsokratikov, nezaoberali hľadaním „pralátky“, ale venovali sa číslam a matematickým vzťahom, ktoré považovali za kľúč k všeobsiahlemu poznaniu a pochopeniu sveta. Vychádzali z predpokladu, že základné princípy univerza možno uchopiť, vyjadriť a porozumieť im pomocou mier, čísiel a proporcií. Ako príklad sa v tejto súvislosti často spomína tón vibrujúcej struny (ľubovoľného strunozvučného) hudobného nástroja. Zmenou dĺžky struny podľa daných matematických princípov proporcií je možné docieliť vznik harmonických tónov.
Pytagorejci verili, že kozmos, vytváraný protikladmi, drží pokope práve vďaka (akejsi) harmónii.
Vzťah čísel k fyzikálnym objektom bol v pytagorejskej ontológii vysvetľovaný rozlične. Spektrum výkladov siahalo od názoru, že pomery čísiel sú akýmsi (nemateriálnym) princípom sveta, až po tvrdenie, že svet v skutočnosti pozostáva z „materiálnych čísiel“.
Samotný Pytagoras je považovaný za zakladateľa západnej teórie čísiel a objaviteľa princípov hudobnej harmónie.
Pytagorejcov navzájom vždy spájalo verné priateľstvo. Dôkazom toho je napr. starogrécke rozprávanie o Damónovi a Pytiovi, ktoré sa, mimochodom, stalo námetom Schillerovej balady Rukojemník (Die Bürgschaft), alebo aj zmienka Diogena Laertia, že Platónovi počas jeho tretej cesty na Sicíliu v rokoch 361 – 360 pred Kr., po tom, čo upadol u syrakúzskeho tyrana Dionýza II. do nemilosti, zachránila život až intervencia pytagorejca Archytasa z Tarenta.
Pytagoreizmus sa stal jedným z najvplyvnejších filozofických smerov antického Grécka. Pytagorejské myslenie významne ovplyvnilo predovšetkým Platóna a Euklida. Pytagoreizmus možno právom pokladať za predchodcu dnešných prírodných vied, obe totiž spája snaha opísať svet pomocou čísiel a matematických vzorcov.
Pytagorejci Filolaos z Krotóna a Hiketas zo Syrakúz ako prví tvrdili, že Zem rotuje, a odmietali súdobí geocentrický model vesmíru, avšak bez toho, aby predstavili alternatívu v podobe heliocentrického modelu. Mikuláš Kopernik uvádza názory týchto dvoch pytagorejských filozofov ako príklad toho, že geocentrizmus mal svojich oponentov už v antickom Grécku.
Hérakleitos z Efezu
Bližšie informácie v hlavnom článku: Hérakleitos z Efezu
Hérakleitov spôsob myslenia býva označovaný ako polárny, dialektický či paradoxný; jeho slová pôsobia, akoby mali „dvojakú gravitáciu“. Dochované výroky a literárne fragmenty tohto efezského filozofa majú charakter sentencií, niekedy bývajú označované aj ako gnómy. Hérakleitos evidentne často hovoril v tajuplných hádankách, svedčí o tom aj prímenie „Temný“ (gr. ὁ Σκοτεινός), pod ktorým bol známy už u svojich súčasníkov.
Charakteristickým znakom Hérakleitovej filozofie je vedomie skrytej jednoty protikladov. Hérakleitos hovoril, že jedna a tá istá vec sa niekedy, aj bez akejkoľvek predchádzajúcej zmeny, zdá byť niečím iným, dochádza k zmene aspektov, ba dokonca sa táto vec javí ako svoj protiklad.
Dalo by sa teda povedať, že imanentnou súčasťou každého fenoménu je aj jeho protiklad. Hérakleitos zdôrazňuje, že realitu konštituujú protikladne pôsobiace sily. Pod takýmto zorným uhlom sa Hérakleitos následne snaží analyzovať nielen vesmír a objekty, ale aj človeka a jeho vedomie, myslenie a jazyk.
Ďalšími významnými symbolmi sú pre Hérakleita: „blesk“ – symbol nečakaného, náhleho zvratu; „vojna“ resp. „spor“ – symbol napätého vzťahu protikladov, ktorý je konštitučným prvkom nášho sveta; „sen“ – symbol všeobecnej nerozumnosti.
Vo všeobecnosti možno konštatovať, že Héraklitove myšlienky sú rôznorodé a náznakovite sa dotýkajú problematík rôznych filozofických disciplín.
Hérakleitos nikdy nezaložil vlastnú filozofickú školu v prísnom zmysle slova. Niektorí autori v súvislosti s ním hovoria o tzv. „Efezskej škole“, iní ho, z čisto formálneho hľadiska, keďže sa narodil v maloázijskom Efeze, zaraďujú k tzv. iónskym filozofom.
Na Hérakleitove myšlienky však každopádne nadviazali mnohí antickí filozofi, predovšetkým Kratylos, ktorý bol, ešte pred Sokratom, učiteľom samotného Platóna. Hérakleitos ovplyvnil aj viacerých novovekých filozofov, menovite G. W. F. Hegela, F. Nietzscheho a M. Heideggera.
Eleatská škola
Bližšie informácie v hlavnom článku: Eleatská škola
Tzv. „Eleatská“ filozofická škola vznikla v starogréckom koloniálnom meste Elea (lat. Velia), ktoré sa nachádzalo na západnom pobreží antickej provincie Lukánia. Eleatskí filozofi – elati – hlásali principiálnu jednotu a nemeniteľnosť bytia; popierali reálnu existenciu mnohosti, pohybu a vývoja.
Za zakladateľa eleatskej školy sa považuje Parmenides.
Parmenides – mimochodom Hérakleitov súčasník – zastával názor, že všetky vnímateľné zmeny a rozdiely sú len čírou ilúziou. Najhlbšou skutočnosťou nášho sveta (gr. ἀλήθεια) je nemenné a nemeniteľné bytie.
Nie je známe, či Parmenides a Hérakleitos o sebe navzájom vôbec vedeli. Každopádne, ťažko nájsť v dejinách starogréckej filozofie dva protikladnejšie pohľady na svet.
V minulosti sa za zakladateľa eleatskej školy mylne považoval Xenofanes z Kolofónu. Napriek tomu, že pôsobil v Eley, nemožno ho – na základe súčasného stavu poznania – priamo spájať s (Parmenidovou) eleatskou filozofickou školou. Xenofanes sa preslávil predovšetkým svojou kritikou súdobých antropomorfných predstáv o bohoch. Bol stúpencom henoteizmu, t. j. názoru, že existuje jeden najvyšší boh, ktorý sa úplne vymyká ľudským predstavám, čo však nevylučuje existenciu a uctievanie nižších, jemu podriadených božstiev. Známym sa stal jeho výrok, ktorým (dokonale) vystihol problém náboženského antropomorfizmu: „Keby mali kone nejakých bohov, títo bohovia by vyzerali ako kone.“
Atomisti (mladší iónski prírodní filozofi)
Bližšie informácie v hlavnom článku: Atomizmus, Antický atomizmus
Všetky veci sa podľa atomistov v konečnom dôsledku skladajú z nepatrných, nedeliteľných (gr. ἄτομος) čiastočiek, nazývaných atómy, ktoré majú rôzne tvary a veľkosť, pohybujú sa sami od seba v prázdnom priestore, spájajú sa a rozpájajú, a tak vytvárajú mnohotvárnosť javov.
Predstavitelia atomistickej filozofie považovali atómy za onú bájnu „pralátku“ (arché). Atóm ako taký je abstraktum; základný element každého súcna; neviditeľná, najsubtílnejšia materiálna štruktúra vecí, postihnuteľná len rozumom. Svet je matematicky uchopiteľný a prísne deterministický.
V princípe je táto antická teória dodnes základom mechanistického resp. materialistického chápania sveta.
Zakladateľmi atomistickej filozofickej školy boli Leukippos z Milétu a jeho žiak Démokritos z Abdér.
Atomizmus stojí na dvoch postulátoch: Atomisti, usilujúc sa o akúsi strednú cestu medzi eleatskou a Hérakleitovou filozofiou, nahradili predstavu „nemeniteľného bytia“ konceptom „večne existujúcich atómov“, pojem „ničota“ výrazom „prázdnota“, predstavu „nehybnosti“ a „jednoty“ konceptom „pohybu“ a „mnohotvárnosti“.
V myšlienkach atomistických filozofov sa nachádzajú o. i. aj prvé náznaky úvah o zrážkach telies, gravitácii, kauzalite, princípe zachovania hmotnosti a hybnosti či zákone akcie a reakcie, atď. Stretávame sa tu dokonca s jednoduchými vedeckými modelmi (t. j. zámerne simplifikovanými obrazmi reálnej skutočnosti).
Ďalšími predstaviteľmi atomizmu boli: Nessas, Metrodoros z Chiosu, Diogenes zo Smyrny, Anaxarchos, Hekataios z Abdér, Apollodoros z Kyziku, Nausifanes z Teosu, Diotimos, Bion z Abdér, Bolos z Mendesu.
Atomistické myšlienky ovplyvnili aj Platónovu a Epikurovu filozofiu.
Poeleatská prírodná filozofia – pluralizmus
Bližšie informácie v hlavnom článku: Poeleatská prírodná filozofia
Poeleatskí prírodní filozofi, nazývanej aj „pluralisti“, sa pokúšali zmieriť Parmenidovu náuku o iluzórnosti zmien s reálnou skúsenosťou zjavne existujúcich, zmyslami vnímateľných zmien vonkajšieho sveta. Pluralizmus je teda syntézou iónskej a eleatskej filozofie: uznáva reálnu mnohosť na bytostnej úrovni a pohyb.
Hlavnými predstaviteľmi tohto filozofického smeru boli Empedokles a Anaxagoras. Niektorí autori však považujú za podmnožinu poeleatskej prírodnej filozofie aj atomizmus.
Empedokles nadviazal na filozofiu milétskej školy, pričom do nej vniesol pytagorejské, eleatské i hérakleitovské prvky. Je autorom najznámejšej formulácie starogréckej náuky o štyroch elementoch (oheň, voda, vzduch, zem).
Anaxagoras priniesol iónsku filozofiu do Atén. Známymi sa stali aj jeho žiaci Archelaos a Metrodros z Lampsaku.
Evolučná teória (veda)
Evolučná teória alebo teória evolúcie je koncepcia vychádzajúca z predstavy preformácie všetkých vecí v kozmickom dianí.
Predsokratovská filozofia
Sofisti
Bližšie informácie v hlavnom článku: Sofisti
Evolučná teória (veda)
Idea vývoja v najširšom zmysle znamená, že určitý stav nejakej sústavy je potrební považovať za výsledok viac či menej dlhodobých zmien predchádzajúceho stavu, a že zameranosť týchto zmien je daná najmä pohybom od jednoduchého k zložitému, od nižšieho k vyššiemu.
Predsokratovská filozofia
Sofisti
Sofisti boli poslednými predsokratickými filozofmi. Za skutočné arché považovali ľudskú kultúru, ba dokonca samotného človeka. Ponúkali konkrétne rady pre dobrý, šťastný a úspešný život. Dôraz kládli na prepojenie teórie s praxou. Veľký význam u sofistov zohrával aj koncept areté (gr. ἀρετή).
Evolučná teória (veda)
Od 18. stor. a 19. stor. sa teória evolúcie uplatňuje špeciálne v oblasti biológie, pričom formy, ktoré vznikli neskôr, sa chápu ako výsledok rozvinutia sa vopred daných, zavinutých vlôh. Pozri teória evolúcie (biológia).
Predsokratovská filozofia
Sofisti
Hoci sú dochované výroky sofistov často až priveľmi vágne a neurčité, predsa len možno konštatovať, že osvietené pôsobenie sofistov malo pre ľudí onej doby blahodarný význam.
Evolučná teória (veda)
V súčasnosti sa vypracúvajú modelové výklady zákonitého postupu vývojovohistorických dejov v prírodovednom a historickom výskume, a to špeciálne pre kozmické, biologické a duchovné procesy.
Predsokratovská filozofia
Sofisti
Každopádne, sofistom primárne išlo o právne a rétorické víťazstvá, poznanie pravdy bolo pre nich druhoradé. Príkladom takéhoto prístupu je aj známy paradox „Protagoras contra Euathlus“.
Jedným z najznámejších predstaviteľov sofistov bol filozof Gorgias z Leontín. Vo svojom diele O nesúcne alebo o prírode obhajoval tézu, že nič nie je, a ak by aj niečo bolo, bolo by to nepoznateľné, a ak by aj predsa len niečo bolo poznateľné, nebolo by to vyjadriteľné slovami, a teda by nebolo možné sprostredkovať túto informáciu druhému človekovi.
Hodnotenie sofistov bolo a stále je veľmi kontroverzné. Podľa Platóna už Sokrates kritizoval ich neúnosný, neprimeraný, deštrukčný relativizmus a skepticizmus. Naopak, uznania sa sofistom dostalo v 19. storočí, napr. aj zo strany nemeckého filozofa G. W. F. Hegela. V súčasnosti však opäť prevládala Sokratov resp. Platónov pohľad.
S istotou možno konštatovať, že pôsobenie sofistov významnou mierou prispelo k zániku tradičných spoločenských hodnôt. Otázkou zostáva, či boli sofisti v skutočnosti akýmisi „antickými osvietencami“ alebo len obyčajnými predajnými relativistami.
K sofistom patrili aj filozofi Alkidamas z Elaie, Lykofrón, Thrasymachos z Chalcedónu, Kallikles z Atén, Kritias, Prodikos, Hippias z Elidy, Antifón z Atén, Diogenes z Apollónie.
Ostatní
Mnohých predsokratických filozofov nie je možné jednoznačne zaradiť do žiadnej z uvedených skupín. Nasledujúci zoznam ponúka mená niektorých z nich:
Reflexie
V dejinách sa stretávame s najrôznejšími názormi na predsokratovských filozofov.
V staroveku, počnúc Platónom, resp. Sokratom, cez helenizmus, až po novoplatonizmus a rímsku filozofiu, sa predsokratikom venovala veľká pozornosť.
Diela starovekých autorov sa v stredoveku uchovávali v kláštorných knižniciach, veľký význam mali v arabskom i byzantskom kultúrnom okruhu.
Prvé vydanie fragmentov predsokratických filozofov pochádza z roku 1573. Cenným prameňom textov prvých starogréckych filozofov sú rozsiahle historicko-systematické práce nemeckého protestantského teológa a filozofa Johanna Jakoba Bruckera (1696 – 1770). V 18. storočí tak postupne stúpal záujem o predsokratickú filozofiu, seriózne štúdium predsokratikov však začína až Friedrichom Schleiermacherom a G. W. F. Hegelom. U Friedricha Nietzscheho už zohrávajú kľúčovú úlohu.
V 20. storočí obohatili reflexiu predsokratickej filozofie nové impulzy, ktoré vychádzali či už zo strany historickej vedy, klasickej filológie a Nábožensko-dejinnej školy alebo Heideggerovej filozofie a filozofickej hermeneutiky.
Filozofi však reflektovali predsokratikov dlhú dobu, pod vplyvom rôznych predsudkov, veľmi selektívnym spôsobom. Do predsokratickej filozofie si mnohí neskorší filozofi len projektovali svoje vlastné myšlienky. Nemožno zabúdať, že predsokratici sú mimoriadne heterogénnou skupinou, často zastávajú odlišné, ba až protikladné postoje. Veľkú úlohu tu zohráva aj fakt, že nijaké dielo nijakého predsokratika sa nezachovalo kompletné. Všetko, čo o nich vieme, pochádza zo zmienok v spisoch neskorších autorov. Tí však myšlienky oných ctihodných mudrcov neraz modifikovali či dokonca dezinterpretovali, aby nimi mohli podoprieť svoje vlastné filozofické názory. Niektorí predsokratickí filozofi sa stali všeobecne známymi, iní postupne upadli do zabudnutia.
V predsokratickej filozofii dnes už nikto nehľadá bájne „korene“ západnej racionality a kultúry. Je totiž zrejmé, že aj predsokratici museli vychádzať z poznatkov, kultúry a myslenia predchádzajúcich generácií. Tvrdenie, že zrod gréckeho myslenia je výsledkom prechodu od mýtu k logosu, je v súčasnosti považované za hrubú simplifikáciu. Pretože, čo je v skutočnosti logos a čo je v skutočnosti mýtus? Nemôže sa v istom momente ukázať, že mýtus je v skutočnosti (už) logosom a zdanlivý logos (ešte) mýtom?
Každopádne, predsokratici „pripravili pôdu“ pre neskorších veľkých filozofov. Čo však, samozrejme, neznamená, že by ich myšlienky dnes neboli aktuálne: Xenofanova kritika antropomorfných predstáv bohov je súčasťou modernej kritiky náboženstva, moderná psychoanalýza sa nevyhne reflexii Empedoklovej náuky o láske a nenávisti, Zénonove paradoxy dodnes zamestnávajú filozofov, matematikov i fyzikov. Nad výrokmi predsokratických filozofov uvažovali vo svojich dielach aj také osobnosti ako Friedrich Hölderlin, Samuel Beckett, Karl Marx alebo Karl Popper. Filozofi Martin Heidegger a Friedrich Nietzsche a astronóm Carl Sagan hodnotili predsokratikov pozitívne, ba dokonca si neodpustili ani niekoľko kritických poznámok na adresu Platóna a Aristotela.
Nietzsche a Heidegger totiž tvrdili, že západná metafyzika, počnúc Platónom, si v skutočnosti, žiaľ, nikdy neosvojila jednu z najpodstatnejších intencií predsokratickej filozofie – t. j. snahu vnímať a poznávať svet nie len rozumom. Nemožno nespomenúť, že tento postreh významne ovplyvnil modernú reflexiu predsokratickej filozofie.
Nietzsche vo svojom diele Filozofia v tragickom období Grékov o. i. kritizuje aj tradičné rozlišovanie medzi svetom fyzikálnym a svetom metafyzickým, pričom vychádza predovšetkým zo zradikalizovanej podoby Hérakleitovej náuky o „stávaní sa“.
Nietzschemu a Heideggerovi sa podarilo vrátiť myšlienky predsokratických („pred-metafyzických“) filozofov do centra filozofickej diskusie. I keď ich obaja často len zužitkovávali pre potreby vlastnej filozofie.
Karl Jaspers vo svojom Úvode do filozofie píše:"„Predsokratici majú ono osobité čaro, ktoré je charakteristické pre „začiatky“. Vecne im porozumieť je nesmierne ťažké. Treba sa preto pokúsiť oprostiť od akéhokoľvek „filozofického vzdelania“, ktoré by nám rozličnými myšlienkovými alebo jazykovými štruktúrami neumožňovalo vnímať bezprostrednosť ich myslenia. Myšlienky predsokratikov sú výsledkom sformulovania najstarších dojmov ľudstva z „dotyku s bytím“. Sme pri tom svedkami prvého „osvietenia mysle“. Každý z týchto veľkých mysliteľov má takú charakteristickú, sebe vlastnú, prísnu jednotnosť štýlu, aká sa už od oných čias vskutku neobjavila. Keďže sa z ich diel zachovali len zlomky, väčšina interpretov nedokáže odolať pokušeniu čosi pridať. Každopádne, je to všetko akési tajuplné.“"
Debbie Reynoldsová
Mary Frances „Debbie“ Reynolds (* 1. apríl 1932, El Paso, Texas, USA† 28. december 2016, Los Angeles, Kalifornia, USA) bola americká herečka, speváčka a tanečníčka.
Preslávila sa roku 1952 v muzikálovej komédii Singin 'in the Rain (Spievanie v daždi). Za rolu v muzikáli The Unsinkable Molly Brown bola nominovaná na Oscara za ženský herecký výkon v hlavnej úlohe a na Zlatý glóbus. Na Zlatý glóbus bola nominovaná celkom päťkrát (Three Little Words, Bundle of Joy, The Unsinkable Molly Brown, The Debbie Reynolds Show, Matka), dvakrát na cenu Emmy (Dar z lásky: Príbeh Daniela Huffmana, Will & Grace), nikdy však žiadnu z týchto cien nezískala. Dostala však American Comedy Award za celoživotné dielo.
S druhým manželom, hercom Eddie Fisherom, má dcéru Carrie, ktorá sa preslávila postavou princeznej Leii v Hviezdnych vojnách.
Je známou zberateľkou filmových memorabílií. Zriadila dokonca filmové múzeum (najprv v Los Angeles, neskôr bolo premiestnené do Tennessee), jeho zbierky však museli byť rozpredané po jej osobnom bankrote.
Debbie Reynoldsová zomrela 28. decembra 2016 v nemocnici v Los Angeles, jeden deň po smrti svojej dcéry Carrie Fisherovej.
Adhokracia
Adhokracia je typ organizácie, ktorý je protikladom byrokracie. Termín v roku 1970 spopularizoval Alvin Toffler a tým sa stal často používaným termínom v teórii manažmentu organizácií (čiastočne online organizácií). Neskôr termín rozvinuli akademici ako Henry Mintzberg.
Etymológia
Slovo je odvodené od latinského ad hoc, v zmysle 'na tento účel', a prípona -kracia zo starogréckeho kratein (κρατείν) znamená 'vládnuť'.
Horní Pěna
Horní Pěna je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 591 obyvateľov, z toho 286 mužov a 305 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 37,3 roka, ženy 40,3 roka).
Adhokracia
Prehľad
Robert H. Waterman, Jr. definoval adhokraciu ako "akákoľvek organizácia, ktorá prekračuje hranice tradičnej byrokracie, aby zachytila príležitosti, vyriešila problémy, a dosiahla výsledky". Podľa Henryho Mintzberga je adhokracia komplexnou a dynamickou formou organizácie. Je odlišná od byrokracie. Podobne ako Toffler, aj Mintzberg považuje byrokraciu vecou minulosti a adhokraciu vecou budúcnosti. Ak sa vykonáva dobre, adhokracia môže byť veľmi účinná v riešení problémov a prinášaní inovácií a je úspešná v meniacom sa prostredí. Pre úspešný vývoj si vyžaduje sofistikované a často automatizované technické systémy.
Vlastnosti adhokracie:
Všetci členovia organizácie sú v rámci svojej špecializácie a v koordinácii s inými členmi oprávnení rozhodovať a vykonávať činností, ktoré majú vplyv na budúcnosť organizácie. Nevyskytuje sa hierarchia.
Alvin Toffler tvrdí vo svojej knihe Šok z budúcnosti, že adhokracie sa stanú bežnými a pravdepodobne nahradia byrokracie. Toffler tiež písal, že budú často prichádzať vo forme dočasných štruktúr, ktoré vyriešia daný problém a hneď na to zaniknú.
Avicenna
Ibn Síná (, perzsky Abú Alí Síná) alebo Avicena alebo Avicenna (* asi 980, Afšana pri Buchare – † 18. jún 1037, Hamadán) bol stredoveký perzský filozof, predstaviteľ východnej vetvy arabskej filozofie, lekár, prírodovedec, politik (minister seldžuckého emira v Iráne) a básnik.
Ibn Síná uskutočnil úplnú recepciu aristotelizmu v arabskej filozofii: preto nazývaný aj „tretí Aristoteles“. Filozofia Ibn Sínú nadväzuje na aristotelovskú a novoplatónsku tradíciu. Hmota je večná a je príčinou rozmanitosti jednotlivých vecí (je princípom individuácie), tvrdí Ibn Síná. Avšak svet ako večné trvanie v čase je podmienený večným bohom, ktorý jestvuje mimo času. Božská činnosť je myslenie boha o sebe samom: toto sebauvedomovanie si boha je počiatkom všetkého bytia. Prvým a jediným bezprostredným produktom sebauvedomovacej činnosti boha je prarozum. Ľudskú dušu chápe Ibn Síná ako substanciálnu formu tela, ktorá je nehmotná a nesmrteľná. Ibn Síná uznáva posmrtný život iba v čisto duševnom, no nie vo fyzickom zmysle; odmieta vzkriesenie tela.
Determinizmus (filozofia)
Determinizmus je filozofický názor, podľa ktorého je akékoľvek dianie nevyhnutne príčinne dané (determinované). Zástanca determinizmu je determinista.
Deterministi odmietajú náhodu. Významný predstaviteľ je Démokritos z Abdér a zástancovia atomistického materializmu.
Titiovo-Bodeovo pravidlo
Titiovo-Bodeovo pravidlo je empirické pravidlo, ktoré platí pre planéty slnečnej sústavy až po Urán (s prípadnou výnimkou chýbajúcej planéty v mieste pásu planétok). Pre vnútorné planéty slnečnej sústavy zhruba hovorí, že vzdialenosť každej ďalšej planéty oproti tej predchádzajúcej je zhruba dvojnásobná. Niektorí astronómovia tvrdia, že platnosť tohto pravidla v slnečnej sústave je skôr náhoda, iní súdia, že je dôsledkom obmedzeného počtu stupňov voľnosti a rezonancie medzi planétami. Či podobné pravidla platia aj v extrasolárnych systémoch planét zatiaľ nikto nevie. Zaujímavé je, že toto pravidlo platí aj o vzdialenostiach veľkých satelitov Jupitera, Saturna a Urána.
Omissy
Omissy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Vladimir Vermezović
Vladimir Vermezović (* 30. jún 1963, Belehrad) je bývalý juhoslovanský futbalový reprezentant a v súčasnosti pôsobí ako futbalový tréner.
Hrával na pozícií obrancu a postupne za FK Partizan (s ktorým získal tri tituly v rokoch 1983, 1986, 1987 a pohár v roku 1989) španielske kluby Sporting de Gijón a UD Salamanca, grécky Panionios FC a nemecký Hannover 96. Odohral dva zápasy v národnom drese Juhoslávie.
Ako tréner bol asistentom trénera v FK Partizan a trénoval treťoligovú farmu Partizanu Teleoptik. Po odstúpení Lothara Matthäusa sa stal hlavným trénerom FK Partizan v januári 2004. Na tento post rezignoval v októbri 2005 po prehre svojho tímu v Pohári UEFA s izraelským klubom Maccabi Petach-Tikva FC. V máji 2008 podpísal zmluvu so slovenským klubom FK Spartak Trnava. Koncom septembra toho istého roku bol prepustený z troch dôvodov - zlá atmosféra v mužstve, nedával príležitosť mladým hráčom a zavážilo aj vyhlásenie, že mužstvo Trnavy v danom zložení nemôže vyhrať ligu. Od mája 2009 je trénerom juhoafrického klubu Kaizer Chiefs FC.
Zoznam prezidentov Argentíny
thumb|right|280px|Prezidentský palác [[Casa Rosada na Plaza de Mayo v Buenos Aires]]
Zoznam prezidentov Argentíny od nezávislosti krajiny.
Na čele Spojených provincií Río de la Plata stála spočiatku 1810-1814 Junta, potom 1814-1820 Director Supremo. V rokoch 1820-1826 a 1827-1852 neexistovala v Argentínii žiadna centrálna vláda. Jednotlivé provincie boli v tom čase samostatnými štátmi, aj keď vedúcu úlohu zohrávala Provincia Buenos Aires. Vďaka ústave z roku 1853 sa stala Argentína federálnou republikou s prezidentským systémom. To platí až dodnes.
V tabuľke s označením de facto je prezident, ktorý za vedenia vlády vojenskou juntou, bol jej šéfom a do úradu sa nedostal ústavnou cestou.
František Xaver Kryštůfek
Mons. Prof. ThDr. František Xaver Kryštůfek (* 28. október 1842, Humpolec – † 25. január 1916, Praha) bol český rímskokatolícky kňaz, prepošt Kolegiátnej kapituly Všetkých svätých na Pražskom hrade a profesor cirkevných dejín na českej teologickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe (od rozdelenia fakulty na českú a nemeckú v roku 1891). V akademickom roku 1893/1894 bol tiež rektorom Karlovej univerzity. Je pochovaný na pražskom Vyšehradskom cintoríne.
thumb|Náhrobok infulovaného prepošta Františka X. Kryštůfka, Vyšehradský cintorín
Elektronické peniaze
Elektronické peniaze (iné názvy: e-peniaze, elektronická hotovosť, elektronická mena, digitálne peniaze, digitálna hotovosť, digitálna mena) sú peniaze, ktoré sa vymieňajú výhradne elektronicky. Využívajú sa hlavne pri používaní počítačových sieti, internetu. Elektronický prevod peňazí (EFT), kreditné či debetné karty sú príkladom elektronických peňazí.
Technicky sú elektronické peniaze reprezentáciou, alebo systémom debetov a kreditov, používaných najmä na výmenu hodnoty s iným systémom alebo samotným systémom, na ktorom sa nachádzajú.
Veľa systémov predáva elektronické peniaze priamo svojim koncovým používateľom ako napríklad PayPal, Payza a Web Money, ale niektoré, ako napríklad FoxPay, na to využívajú výlučne tretie strany nazývané digital currency exchangers. Digital currency exchangers sú nezávislí obchodníci, ktorí obchodujú na trhoch a vymieňajú elektronické peniaze za nekryté peniaze (teda peniaze, ktoré majú hodnotu na základe prísľubu vlády alebo si ich vláda vyžaduje napr. pri platení daní).
So vznikom elektronických peňazí sa otvorilo veľa nových možností ako napríklad Ripple monetary system. Je to projekt, ktorý vyvíja distribuovaný systém elektronických peňazí, ktorý bude nezávislý od lokálnej meny. Vynorilo sa aj veľké množstvo otázok napríklad so zabezpečením proti krádeži, inflácií a podobne.
Mygdón
Mygdón (Mygdón) môže byť v gréckej mytológii:
Hans Thoma
Hans Thoma (* 2. október 1839, Bernau im Schwarzwald, Nemecko - † 7. november 1924, Karlsruhe) bol nemecký maliar a grafik.