cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Razula
Ochrana
Oblasť pralesa je významnou mykologickou lokalitou, kde bolo pozorovaných 210 druhov makroskopicky rozlíšiteľných húb.
Otáčkomer
thumb|Otáčkomer zobrazujúci počet otáčok za minútu s červeným poľom medzi 6000 a 7000 otáčkami Otáčkomer je prístroj slúžiaci na meranie otáčok motora alebo iných rotačných telies a zariadení. Jeho ukazovateľ uvádza počet otáčok za minútu na kalibrovanom analógovom alebo digitálnom displeji.
Prvé mechanické otáčkomery boli založené na meraní odstredivej sily, ako je tá, ktorá roztáča Wattov odstredivý regulátor. Za vynálezcu otáčkomera je považovaný nemecký inžinier Diedrich Uhlhorn, ktorý ho zostrojil v roku 1817. Od roku 1840 sa používal na meranie rýchlosti lokomotív.
Otáčkomery v automobiloch, lietadlách a iných dopravných prostriedkoch ukazujú počet otáčok kľukového hriadeľa motora a zvyčajne mávajú tzv. červené pole, ktoré upozorňuje na oblasť nebezpečných otáčok. Vodič alebo pilot tak môžu ubratím plynu znížiť otáčky motora a vrátiť sa do bezpečnej zóny. To je veľmi dôležité, pretože dlhé udržiavanie príliš vysokých otáčok motoru škodí. Dochádza pri ňom totiž k nedostatočnému mazaniu motora, čo má zvyčajne za následok prehrievanie jeho častí. Ak dôjde vplyvom zvýšených teplôt tiež k nedostatočnému chladeniu rotujúcich častí, môže sa motor aj zadrieť. Ale aj ak nedôjde k zadreniu, môže dlhodobý beh motora v príliš vysokých otáčkach spôsobiť zvýšené opotrebovanie súčiastok, ktoré si vyžiada neplánované a finančne nákladné opravy motora.
Alúvium Gidry
Alúvium Gidry je prírodná rezervácia v katastrálnom území obce Budmerice v okrese Pezinok.
Chránené územie je súčasťou geomorfologického celku Podunajská pahorkatina, podcelku Trnavská pahorkatina, má rozlohu a bola vyhlásená v roku 1993 bez ochranného pásma. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: Zachované prirodzené močiarne spoločenstvá tvorené zvyškom jelšového lesa, dvoma jazierkami s priľahlými močiarno-vŕbovými porastmi na alúviu riečky Gidra.
Champtoceaux (obec)
Champtoceaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maria Elena Camerinová
Maria Elena Camerinová (* 21. marec 1982, Brindisi, Taliansko) je súčasná profesionálna talianska tenistka. Počas kariéry vyhrala 3 tunaje WTA vo štvorhre.
Cholesterolémia
Závisí od pohlavia a veku. U detí a mladistvých je nižšia, v starobe sa postupne zvyšuje.
1042 Amazone
1042 Amazone je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil K. Reinmuth 22. apríla 1925.
Komunistická strana Slovenska (1939)
náhľad|Mapa volebných ziskov KSČ a KSS vo voľbách 1946. Komunistická strana Slovenska (skr. KSS) bola komunistická strana, ktorá sa vydelila z KSČ v máji 1939. Počas existencie Slovenského štátu a 2. sv. vojny pôsobila v ilegalite aby ako Komunistická strana Slovenska (1948) (znovu súčasť KSČ) dostala k vláde vo voľbách v roku 1946 a potom Februárovým prevrat om 1948 získala tzv. "vedúcu úlohu" v spoločnosti, ktorá bola zakotvená v Ústave ČSSR z 11. júla 1960 a trvala do roku 1989 (komunistický režim).
Pôsobenie
KSČ na Slovensku mala na čele slovenských komunistov krajinské vedenie KSČ. Kominterna ale uznávala za jedinú predstaviteľku komunistov v okupovanom Česko-Slovensku (resp. v Protektoráte Čechy a Morava a Slovenskej republike) jedine Komunistickú stranu Československa. Slovenskí komunisti si dokonca na jar 1940 museli svoje propagandistické heslo: Za slobodné samostatné Slovensko nechať schváliť moskovským vedením KSČ. Slovenskí komunisti v reakcii na rozširovanie ZSSR v rokoch 1939 a 1940 očakávali, že Slovensko bude pripojené k ZSSR, a preto vyšli na verejnosť s heslom Za sovietske Slovensko. Sľubne sa rozvíjajúce vzťahy Slovenskej republiky a ZSSR boli zmrazené po salzburských rokovaniach a po odstránení Ferdinanda Ďurčanského z postu ministra zahraničných vecí.
Na stretnutí predstaviteľov HSĽS s predstaviteľmi ďalších politických strán v Žiline 5. a 6. októbra 1938 bola vyhlásená autonómia Slovenska. Ústavným zákonom z 22. novembra 1938 došlo k decentralizácii súdnictva a výkonnej a zákonodarnej moci. Slovensko malo vlastnú vládu a zákonodarný orgán - Snem slovenskej krajiny. Zákaz činnosti KSČ bol prijatý už 9. októbra 1938. Počas existencie Slovenského štátu trval zákaz činnosti a KSČ pôsobila v ilegalite.
Detrík
Detrík je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis
Obec sa nachádza v Ondavskej vrchovine, 7 km západne od vodnej nádrže Veľká Domaša.
Komunistická strana Slovenska (1939)
Pôsobenie
Zákaz činnosti KSČ bol prijatý už 9. októbra 1938. Počas existencie Slovenského štátu (od marca 1939) trval zákaz činnosti a KSČ pôsobila v ilegalite. V máji 1939 sa na pokyn Moskvy vytvorila samostatná Komunistická strana Slovenska (KSS 1939).
Detrík
Prírodné podmienky
Celý chotár je hornatý. Jeho povrch tvorí pieskovec a ílovec. Odlesnený je len v okolí obce, inde je nesúvislý les s porastom buka, dubu, hrabu a brezy.
Dejiny
Krásy Detríka sú trvalým zdrojom inšpirácie pre akademického maliara Vojtecha Seligu (cyklus Detrík - vyše 30 obrazov uložených v zbierkach Vlastivedného múzea v Hanušovciach n. T.).
Komunistická strana Slovenska (1939)
V Ilegalite (1939 - 1945)
Pokus o vyslobodenie Širokého a ďalších politických väzňov v Nitre v predvečer vypuknutia Slovenského národného povstania ani neskôr nevyšiel. Široký bol vo väzení až do roku 1945. Gustáva Husáka potom Široký do konca života podozrieval, že ho nechal za mrežami úmyselne a po vojne sa za to jemu aj ďalším organizátorom Povstania pomstil.
Ján Osoha člen druhého a organizátor tretieho ilegálneho vedenia KSČ bol účastníkom Interhelpa, kde pracoval ako učiteľ a v ZSSR absolvoval politického vzdelávania. Bezpečnostné orgány pochytali zatýkali členov už v marci 1942. Otec Dubčeka Štefan Dubček (tiež účastník Interhelpa) bol v máji 1942 kooptovaný za člena 3. ilegálneho ÚV KSS. Od jari 1942 sa skrýval v Bratislave. Najprv zatkli Osohu a 19. júla 1942 zatkla ÚŠB aj Dubčeka. Väznili ho najskôr v Bratislave. V roku 1944 ho Krajský súd v Bratislave odsúdil na 28 mesiacov väzenia. Väznený bol naďalej vo väznici Krajského súdu v Nitre, kde väznili politických väzňov. Už pod dohľadom Nemcov boli väzni z Nitry prevezení do Bratislavy a potom vo februári 1945 ich Gestapo previezlo do koncentračného tábora v Mauthausene. Osoha zomrel, Štefan Dubček prežil a po skončení vojny sa vrátil a ďalej žil v Topoľčanoch.
Štvrtý ilegálny výbor zorganizoval Štefan Bašťovanský, ktorý bol dobrý organizátor, úplne oddaný politike Moskvy. V apríli r. 1943 slovenské bezpečnostné orgány zavreli aj jeho. Po tomto zásahu bola KSS oslabená.
V auguste 1943 sa po prílete z Moskvy Karol Šmidke stretol s Gustávom Husák om (právny poradca veľkej špeditérskej firmy) a v septembri 1943 vytvorili spolu s Ladislavom Novomeským (šéfredaktor časopisu „Budovateľ") piate (ilegálne) ústredné vedenie KSS, neskôr nazývané ako ústredný výbor KSS.
1945 - 1948
V rokoch 1945 – 48 bola KSS formálne samostatnou politickou stranou.
Vo voľbách v roku 1946 získala na Slovensku 30,37 % hlasov, v celoštátnom meradle 6,89 %. Od 50. rokov bola len územnou organizáciou KSČ – pozri Komunistická strana Slovenska (1948).
Morálne hodnotenie
Morálne hodnotenie je schválenie alebo odsúdenie javu spoločenskej skutočnosti a konania ľudí podľa toho, aký majú morálny význam. Je to posudzovanie, či vykonané činy zodpovedajú alebo nezodpovedajú požiadavkám morálky; uskutočňuje sa na základe kategórií dobra a zla.
Ján Turzo
Ján Turzo (staršie Ján Thurzo) môže byť:
Ramon
Ramón Beňo (* 5. marec 1989, Nitra), známy najmä pod umeleckým menom Ramon (pôvodne Rakby), je slovenský raper, spevák a textár. V roku 2011 spolu s raperom Bacilom vydali spoločný album Abnormal. Z neho pochádzajú úspešné single ako „Ukáž mi“ a „365 dní“. Na začiatku roku 2013 vyšla skladba a klip L.A.S.K.A s Dominikou Mirgovou. Neskôr vydal sólový album Fresh. Medzi jeho najznámejšie single patrí „Nový rok“ a „Svet patrí nám“.
Centrum výcviku Lešť
Centrum výcviku Lešť plní „úlohy súvisiace s bezpečnosťou a obranou štátu, vykonávaním zdravotnej starostlivosti, zdravotného zabezpečenia a špeciálnej prípravy predovšetkým špeciálnych jednotiek ozbrojených síl Slovenskej republiky a špeciálnych jednotiek výkonných zložiek bezpečnostného systému Slovenskej republiky.“. Podľa ministra obrany Martina Glváča (SMER-SD) je cvičisko „našou výkladnou skriňou“. V roku 2014 v Centru cvičilo 10 000 príslušníkov nielen Ozbrojených síl SR, 1 000 cvičiaciach bolo zo zahraničia. Ústav sídli vo vojenskom priestore Lešt v okrese Zvolen.
Od 1. decembra 2016 je riaditeľom Ing. arch. Anton Maštalský.
História
Ústav špeciálneho zdravotníctva a výcviku Ministerstva obrany Slovenskej republiky vznikol k 1. januáru 1997. „''Rozhodnutím ministra obrany č. SÚMO-2-223/2003 z 25. augusta 2003 bola dňom 1. januára 2004 zriadená rozpočtová organizácia ÚŠZV Lešť ako stredisko pre prípravu a výcvik špeciálnych jednotiek výkonných zložiek bezpečnostného systému SR na boj proti terorizmu a organizovanému zločinu v súlade s uznesením vlády SR č. 998 zo dňa 22. októbra 2003.''“ Pod útvar patrilo aj Vojenské výcvikové kynologické stredisko v Hronseku a Regeneračné stredisko Trenčianske Teplice (zrušené). V minulosti bol ústav známy ako vojenský obvod Lešť alebo Vojenský výcvikový priestor Lešť. K 1. júlu 2008 boli Vojenský útvar 4558 Lešť, Posádková správa budov Lešť a Spoločné bojové a výcvikové centrum Lešť zrušené a prešli do podriadenosti Ústavu špeciálneho zdravotníctva a výcviku Ministerstva obrany SR Lešť.
Súčasnosť a cvičenia
Na prelome februára a marca 2015 sa v Centre uskutočnilo spoločné cvičenie slovenských a amerických špeciálnych síl. V máji 2015 minister obrany Martina Glváča (SMER-SD otvoril novovybudovaný Val pechotnej strelnice a Cvičisko trhania a mínovania, ktorých renovácia stála 3,5 mil €. Dokončené boli aj iné výcvikové trenažéry a v roku 2014 tiež Stanový tábor za 1,3 mil €. V roku 2015 v Centre cvičili napríklad hasiči Vzdušných síl alebo aj špeciálna policajná jednotka Dánkskeho kráľovstva.
V novembri sa na Lešti uskutoční najväčšie vojenské cvičenie na Slovensku, Slovenský štít 2019. Zúčastní sa ho takmer 1500 príslušníkov Ozbrojených síl. Spolu s podpornými cvičeniami Vzdušný štít (Air Shield 2019) a Jasné znamenie 2019 (Clear Sign 2019) sa cvičenia zúčastní 2500 vojakov z krajín V4, Portugalska a Spojených štátov.
Nehoda
V štvrtok 12. septembra 2013 pri výcviku zlaňovania z vrtuľníka prišiel o život príslušník vojenskej polície. Pri nehode mohlo byť núdzovo odrezané lano. Vyšetrovanie bolo zverené komisi menovanej náčelníkom Generálneho štábu. Príčinou mala byť porucha vojenského vrtuľníka. V snahe zachrániť životy posádky mohol pilot vydať rozkaz odrezať lano. O život prišiel 40 ročný Ľubomír Igaz.
Velenie Centra
V roku 2013 bol do funkcie riaditeľa menovaný prof. MUDr. Ján Zvonár, CSc. Zástupcom riaditeľa bol od roku 2012 podplukovník Ing. Branislav Benka. Od 22. júna 2015 bol riaditeľom Centra výcviku Lešť Michal Cheben. K 27. júlu 2015 sa riaditeľom stal Ing. Ján Rausa, dovtedajší riaditeľ Odboru správy majetku štátu, ÚŠZV MO SR Lešť. 1. zástupcom riaditeľa je od septembra plk. Ing. Róbert Totkovič a druhým zástupcom Ing. Dušan Argaláš. K 27. júlu 2015 sa riaditeľom stal Ing. Ján Rausa. Po ňom bol riaditeľom Ing. Peter Čokina.
Maxim Leonidovič Traňkov
Maxim Leonidovič Traňkov, (* 7. október 1983, Perm, ZSSR, dnes Rusko) je ruský krasokorčuliar vystupujúci v kategórii „športové dvojice“. S partnerkou Tatianou Volosožarovou sú dvojnásobní majstri Európy (2012, 2013), strieborní medailisti z majstrovstiev sveta, víťazi finále série „ISU Grand Prix 2012“ a dvojnásobní majstri Ruska (2011, 2013). Vo februári 2013 boli podľa oficiálneho rebríčka ISU najlepším krasokorčuliarskym tanečným párom sveta.
PuTTY
right|thumb|Unixové rozhranie putty
Maxim Leonidovič Traňkov
S predchádzajúcou partnerkou Marijou Muchortovovou je Traňkov strieborný majster Európy z roku 2008, majster Ruska z roku 2007 a juniorský majster sveta z roku 2005.
PuTTY
PuTTY je klient protokolov SSH, Telnet, rlogin, holého TCP a terminál pre spojenia cez sériový port. Pôvodne bol dostupný iba pre Windows v súčasnosti aj pre rôzne UNIXové platformy (ako aj niekoľko iných platforiem ako neoficiálny port). Pôvodne ho napísal a udržiava ho Simon Tatham. PuTTY je open source, napísaný pod MIT licenciou.
Aktuálna verzia (z apríla 2007) je 0.60. Oproti predošlej 0.59 prináša najmä opravy chýb. Verzia 0.59 priniesla niektoré nové vlastnosti ako možnosť spojenia cez COM sériový port, vylepšené kryptografické vlastnosti či niekoľko zlepšení používateľského rozhrania. Verzia 0.58 priniesla napríklad zlepšenú podporu Unicode pre medzinárodné znaky a písma sprava doľava alebo oboma smermi.
Maxim Leonidovič Traňkov
Súkromný život
Maxim Traňkov sa narodil v ruskom meste Perm. Jeho matka bola atlétkou, súťažila v behu na 400 m cez prekážky. Otec Leonid sa venoval jazdectvu a naučil ho aj jazdiť na koni. Otec Maxima Traňkova zomrel 20. januára 2013 vo veku 62 rokov.
PuTTY
Pred 0.58 boli urobené tri následné verzie (0.55-0.57) opravujúce významné bezpečnostné diery predchádzajúcich verzií, niektoré umožňujúce kompromitáciu klienta ešte pred autentifikáciou servera.
Maxim Leonidovič Traňkov
Súkromný život
Traňkov je fanúšik ruského hip-hopu a sám skladá hudbu, veľmi rád číta. Má staršieho brata Alexeja.
Kariéra
Traňkov prvýkrát vstúpil na ľad vo veku 4 rokov na jeseň roku 1987 v rodnom meste Perm, kde ho rodičia prihlásili na krasokorčuľovanie a chceli mať z neho vrcholového športovca. Jeho prvým trénerom bol Valerij Domračov. Sám Traňkov nemal veľký záujem o športovú kariéru a keď do svojich 8 rokov nedosiahol žiadny výraznejší úspech, na chvíľu dokonca úplne skončil s krasokorčuľovaním. Prešiel do kategórie športových dvojíc a začal trénovať pod vedením manželov Valentiny a Valerija Ťukovcov. Ako vysvetlil Traňkov: „Už v 11 rokoch som bol vysoký, možno 170 cm, čo je príliš veľa pre sólového pretekára“. Prvý pár vytvoril vo veku 11 rokov s Olesiou Korčaginovou. Po dvoch rokoch sa však pár rozpadol, potom dva roky korčuľoval s Xenijou Vasilijevovou, a potom s Irinou Bogomolovovou.
PuTTY
Niektoré z vlastností PuTTY:
Vyjadrenie autora vo FAQ k významu názvu PuTTY:
Maxim Leonidovič Traňkov
Kariéra
V lete 1999 vo veku 15 rokov odišiel sám do Petrohradu za svojou novou korčuliarskou partnerkou Irinou Ulanovovou, dcérou sovietskych krasokorčuliarov - víťazky striebornej olympijskej medaily z roku 1972 Ľudmily Smirnovovej a olympijského víťaza z roku 1972 Alexeja Ulanova. Traňkov aj s kolegom, krasokorčuliarom Alexandrom Smirnovom nemali peniaze na ubytovanie a žili ako bezdomovci - cez deň na klzisku, prespávali na tribúnach štadióna alebo v miestnostiach pre trénerov, známi im nosili jedlo a zvyšky zo štadiónových bufetov. Rodičom však tvrdili, že je všetko v poriadku a bývajú na ubytovni. „''Vtedy som trénoval na štadióne SKA v Petrohrade a nasťahoval som sa k vojakom, ktorí pracovali na zimnom štadióne a žil som ako vojak. Stravoval som sa v bufete štadiónu, kde som dostal zadarmo jedno teplé jedlo denne. O ďalšie jedlo som sa musel postarať sám, niekedy mi doniesli nejaké jedlo tréneri alebo partnerka.''“ Vlastné bývanie si Traňkov zabezpečil až po troch rokoch života v Petrohrade.
Traňkov a Ulanovová spolu korčuľovali tri roky, pričom ich najväčším úspechom bolo piate miesto na Majstrovstvách Ruska juniorov. Pár sa rozpadol, keď mal Traňkov 18 rokov kvôli tomu, že Ulanovová veľmi rýchlo vyrástla a skákanie jej robilo čoraz väčšie problémy. Traňkov chcel odísť do USA, aby tam hľadal vhodnú krasokorčuliarsku partnerku, ale zamietli mu víza. Následne začal trénovať pod vedením Nikolaja Velikova s novou partnerkou Nataliou Šestakovovou. V rovnakej skupine trénoval aj pár Marija Muchortovová / Pavel Lebedev. Spočiatku v roku 2002 Muchortovová odmietla vymeniť partnera (spoločne dosiahli 4. miesto na juniorských majstrovstvách sveta 2002 aj 2003). O rok neskôr však po hádke súhlasila s výmenou za Traňkova, ktorému pre svoju malú výšku nevyhovovala dovtedajšia partnerka Natalia Šestakovová. Lebedev začal korčuľovať so Šestakovovou. Na nasledujúcich Majstrovstvách sveta juniorov 2004 získali Šestakovová / Lebedev zlato a Muchortovová / Traňkov bronz.
Hraničné pásmo
Hraničné pásmo je viditeľne označené a môže sa ťahať len stovky metrov, ale aj desiatky kilometrov ďaleko od hraníc samotných v závislosti od politickej situácie.
Maxim Leonidovič Traňkov
Partnerstvo s Marijou Muchortovovou
vľavo|náhľad|150px|Traňkov s [[Marija Vladimirovna Muchortovová|Muchortovovou pri zdvíhanej figúre s výmenou rúk na ME 2010]]
Sezóny 2003/2004 a 2004/2005
Traňkov vytvoril pár s Marijou Muchortovovou v roku 2003. Trénovala ich Ľudmila Velikovová a Nikolaj Velikov. V prvej spoločnej sezóne vyhrali bronzovú medailu na finále Grand Prix juniorov a na Majstrovstvách sveta juniorov 2004 a zvíťazili na juniorských majstrovstvách Ruska. V nasledujúcej sezóne 2004/2005 vyhrali zlaté medaily na všetkých súťažiach série „Grand Prix juniorov“, ktorých sa zúčastnili. Debutovali v seniorskej sérii „Grand Prix“ na súťaži „Cup of Russia 2004“, kde skončili na 6. mieste. Vo víťaznej sérii pokračovali na finálovej súťaži „Grand Prix juniorov“ a na Majstrovstvách sveta juniorov 2005.
Hraničné pásmo
Medzi známe hraničné pásma patrí napríklad demilitarizovaná zóna medzi oboma kórejskými štátmi, hraničné pásmo ČSSR pozdĺž hraníc so Západným Nemeckom a Rakúskom, či ostro strážená hranica medzi NSR a NDR. Hraničné pásmo na území "krajín socialistického tábora" bolo považované za symbol neslobody a obmedzenie pohybu osôb, mnohokrát prirovnávané i k väzeniu.
Maxim Leonidovič Traňkov
Sezóna 2005/2006
V sezóne 2005/2006 sa Traňkov a Muchortovová zúčastnili dvoch súťaží série „Grand Prix“ - „Skate Canada“ (skončili na 7. mieste) a „Cup of Russia“ (4. miesto). Na seniorských Majstrovstvách Ruska 2006 získali bronzovú medailu, ktorá im zabezpečila ich prvú účasť na Majstrovstvách sveta 2006 po tom, čo svoju účasť na MS odriekli Tatiana Toťmianinová a Maxim Marinin. Traňkov s Muchortovovou skončili na 12. mieste.
Pár sa čoskoro stal povestný svojím búrlivým partnerstvom s častými hádkami a trénerskými zmenami. Velikovovci navrhovali Traňkovovi zmenu partnerky za Tatianu Volosožarovú, k zmene však nedošlo, keďže po Majstrovstvách sveta 2006 v Calgary Traňkov s Muchortovovou prešli k Tamare Moskvinovej. Ako povedal Traňkov: „''Bola to iniciatíva samotnej Tamary Nikolajevny [Moskvinovej]. Pristúpila k nám na majstrovstvách sveta v Calgary a navrhla, aby sme trénovali v jej skupine. Moskvinová je veľmi dobrý stratég. Snaží sa o to, aby na vrchole boli práve jej zverenci, čo je prirodzené.''“ Spory medzi partnermi vrátane hlasných hádok nielen počas tréningov sa ale ďalej stupňovali a ani Moskvinovej sa nedarilo priviesť pár k rozumu. Moskvinová nabádala Traňkova, aby uvažoval o zmene partnerky. Zvažovali osloviť Volosožarovú, ale nakoniec ju neoslovili, keďže v tom čase korčuľovala so Stanislavom Morozovom a okrem profesionálneho vzťahu boli partnermi aj v súkromí, preto predpokladali, že by so zmenou Volosožarová nesúhlasila. Keďže hádky pokračovali, Moskvinová pristúpila k radikálnemu kroku, ukončila s párom spoluprácu a pár prešiel k trénerovi Arturovi Dmitrijevovi v auguste 2006. V rozhovore v roku 2011 Traňkov priznal, že naozaj neboli ideálni žiaci a vyjadril pochopenie nad rozhodnutím Moskvinovej: „Úprimne povedané, keby som ja bol na jej [Moskvinovej] mieste, vyhodil by som nás ešte skôr.“ Ani ďalšia zmena trénera páru nepomohla, a tak uvažovali nad rozchodom. Tatiana Tarasovová ich však odhovorila a oslovila Olega Vasilieva, aby ich trénoval. Pár s ním začal trénovať v decembri 2006.
Hraničné pásmo
V súčasnej dobe je tiež známe hraničné pásmo pozdĺž hranice medzi severným a južným Cyprom, ktoré nie je pre obyvateľov oboch štátov priepustné a je spravované jednotkami OSN.
Maxim Leonidovič Traňkov
Sezóna 2006/2007
vpravo|náhľad|150px|Traňkov a [[Marija Vladimirovna Muchortovová|Muchortovová na ME 2010]] Počas sezóny 2006/2007 sa Traňkov s Muchortovovou zúčastnili dvoch súťaží série „Grand Prix“ - „Skate America 2006“ (skončili 5.) a „Cup of Russia 2006“ (skončili na 7. mieste). V januári 2007 vyhrali Majstrovstvá Ruska s náskokom 14 bodov pred striebornými medailistami Julijou Obertasovou a Sergejom Slavnovom, ale Majstrovstiev Európy 2007 sa nezúčastnili kvôli zraneniu Muchortovovej. Do sezóny sa vrátili na majstrovstvách sveta a skončili na 11. mieste.
Sezóna 2007/2008
V nasledujúcej sezóne získali Traňkov s Muchortovovou svoju prvú medailu na podujatí série „Grand Prix“. Na súťaži „Trophée Eric Bompard 2007“ vyhrali bronzovú medailu. Na druhej súťaži série - „Cup of Russia 2007“ skončili tesne za medailovou pozíciou, na štvrtom mieste. Na Majstrovstvách Ruska 2008 sa im nepodarilo obhájiť titul a skončili so stratou 10 bodov na druhom mieste za Juko Kavagutiovou a Alexandrom Smirnovom. Strieborní skončili aj na Majstrovstvách Európy 2008, kde síce porazili Kavagutiovú so Smirnovom, ale porazili ich nemeckí reprezentanti Aljona Savchenková a Robin Szolkowy. V Göteborgu na majstrovstvách sveta obsadili 7. miesto po tom, ako musel Traňkov kvôli problémom s kostýmom prerušiť voľnú jazdu. Kostým mu škrtil ľavú ruku, čo spôsobilo bolestivý opuch. Po prestrihnutí rukáva a krátkej prestávke pár mohol svoje vystúpenie dokončiť. Ako povedal tréner Vasiliev, Traňkov mal už niekoľko mesiacov problémy s ramenom a podstupoval liečbu. Po skončení sezóny sa Vasiliev zameral na zlepšenie Traňkovovej techniky korčuľovania, aby odstránil jeho nesprávne návyky, ktoré boli zanedbané trénermi ešte v Perme. Rovnako pracovali na trojitej twistovanej zdvíhanej figúre a zvýšení technickej náročnosti jázd.
V priebehu predchádzajúcej sezóny Traňkov korčuľoval s poranením krku, ktoré sa prvýkrát objavilo počas súťaží „Grand Prix“. Ako povedal, „''mám vykĺbený prvý krčný stavec, a to je ten, ktorý drží hlavu. Lekár mi povedal, že sa to nedá napraviť obyčajnou masážou, ale iba osteopatiou, ktorá si vyžaduje veľa času. Teraz to teda skúšame a mám pocit, že mi to pomáha. Mám obmedzenú pohyblivosť, moje telo sa už samo preorientovalo doľava kvôli skokom, ale aj pre všetko ostatné, a to nie je dobré. Momentálne je to lepšie a s rukou som už počas posledného jeden a pol mesiaca nemal žiadne problémy. Samozrejme, že som robil menej zdvíhacích a twistovaných vyhadzovaných prvkov, ale teraz pridávam a zdá sa, že je to v poriadku.“'' Nejaký čas však kvôli Traňkovovmu zraneniu existovali pochybnosti o jeho budúcej krasokorčuliarskej kariére a Muchortovová skúšala korčuľovať s francúzskym krasokorčuliarom.
Sezóna 2008/2009
V sezóne 2008/2009 zožali Traňkov s Muchortovovou veľa pochvál za svoj krátky program. Vyhrali medaily na súťažiach „Grand Prix“. Na „Skate America 2008“ získali bronzovú a na „Trophée Eric Bompard 2008“ striebornú medailu, čím sa kvalifikovali na svoje prvé seniorské finále série Grand Prix, kde skončili na 6. mieste. Na majstrovstvách Ruska získali striebornú medailu znovu za Kavagutiovou a Smirnovom a bronzovú na majstrovstvách Európy. Pozíciu oproti predchádzajúcej sezóne si vylepšili na majstrovstvách sveta, kde sa posunuli na 5. miesto.
Sezóna 2009/2010
V sezóne 2009/2010 bol nominovaný na súťaže série Grand Prix „Trophée Eric Bompard 2009“ a „Skate Canada 2009“. Na prvej vyhrali zlatú medailu, porazili dvojnásobných majstrov sveta Savchenkovú so Szolkowym a vylepšili si svoje osobné maximum v celkovom skóre. Na druhej súťaži s umiestnili na 2. mieste a medailu (znovu bronzovú) vyhrali aj na majstrovstvách Európy. Hlavnou udalosťou sezóny bola krasokorčuliarska súťaž na Zimných olympijských hrách vo Vancouveri, kde skončili na siedmom mieste. Sezónu uzavreli v marci 2010 na majstrovstvách sveta v Turíne 4. miestom.
Krátko po skončení sezóny sa dvojica rozhodla pokračovať vo svojej kariére s novými partnermi. Traňkov ako jeden z dôvodov uviedol napätie medzi ním, Muchortovovou a trénerom Vasilievom a chcel odísť z amatérskeho súťažného krasokorčuľovania. Kvôli zmluvným záväzkom ešte Traňkov s Muchortovovou spoločne vystupovali na exhibíciách a šou až do konca apríla 2010.
Partnerstvo s Tatianou Volosožarovou
O vytvorení dvojice Traňkova s Ukrajinkou Tatianou Volosožarovou sa špekulovalo už niekoľko rokov, preto nikoho neprekvapilo, keď bolo vytvorenie tejto dvojice v marci 2010 aj oficiálne potvrdené. Dovtedajší partner Tatiany Volosožarove, Stanislav Morozov, oznámil po skončení sezóny 2009/2010 ukončenie svojej kariéry (mal vtedy 31 rokov, Volosožarová 24), ale Volosožarová chcela pokračovať, preto hľadali pre ňu nového partnera. Traňkov po sklamaní z predchádzajúceho partnerstva bol rozhodnutý skončiť so súťažným krasokorčuľovaním, pre návrat sa rozhodol, keď ho oslovil Morozov s ponukou na spoluprácu s Volosožarovou. Ako povedal: „''Pred majstrovstvami sveta v Turíne som bol pevne rozhodnutý, že ukončím kariéru. Práve vtedy mi zavolal Stas Morozov. Nebol som prekvapený, že volá, lebo už vtedy sme sa dobre poznali. Povedal mi, že Táňa [Volosožarová] hľadá nového partnera a navrhol mi, aby či by som s ňou nechcel skúsiť korčuľovať. Prirodzene, ja som hneď súhlasil, hoci som veľmi dobre vedel, aké bude ťažké rozísť sa s Mášou [Muchortovovou] a vytvoriť pár Volosožarová / Traňkov.''“ Traňkov neskôr priznal, že korčuľovať s Volosožarovou chcel už v roku 2006.
Traňkov sa presťahoval z Petrohradu do Moskvy, kde začal trénovať so svojou novou partnerkou od 17. mája 2010. Ich trénerkou sa stala Nina Mozerová a bývalý partner Stanislav Morozov asistentom trénerky. Pomáhal im s krasokorčuliarskou technikou a jednotlivými prvkami. Igor Činajev im vytvoril choreografiu ku krátkemu programu a s Nikolajom Morozovom choreografiu k voľnej jazde. Nový pár mal spočiatku problémy s rôznou technikou korčuľovania oboch partnerov; Volosožarová si musela zvyknúť na zmenu rýchlosti twistovaných prvkov a iné držanie pri odhadzovaných skokoch, zatiaľ čo Traňkov musel upraviť svoje skoky, aby zodpovedali jeho novej partnerke.
Sezóna 2010/2011
Nový pár sa spočiatku zúčastnil v niekoľkých domácich ruských súťažiach a testoch. Koncom decembra 2010 prvýkrát súťažili na Majstrovstvách Ruska 2011 a hneď získali titul, pričom porazili úradujúcich šampiónov a bronzových medailistov z majstrovstiev sveta Juko Kavagutiovú a Alexandra Smirnova.
Podľa pravidiel Medzinárodnej korčuliarskej únie nesmel pár súťažiť na medzinárodných podujatiach po dobu 1 roka od poslednej súťaže, v ktorej Volosožarová reprezentovala Ukrajinu (touto súťažou boli Zimné olympijské hry 2010). Ako dôsledok tohto pravidla sa pár nezúčastnil viacerých prestížnych súťaží, okrem iného chýbal na súťažiach série „Grand Prix“ a na Majstrovstvách Európy 2011. Štartovať na medzinárodných pretekoch mohli až od 16. februára 2011, preto využili možnosť štartovať na súťaži „Mont Blanc Trophy 2011“, kde chceli získať minimálne technické skóre potrebné pre účasť na Majstrovstvách sveta 2011. Minimálne technické skóre stanovené Medzinárodnou korčuliarskou úniou dvojica bez problémov dosiahla a takisto s veľkým náskokom (takmer 64 bodov pred druhým párom) súťaž vyhrala. Pár priletel do Tokia, miesta konania majstrovstiev sveta, 11. marca 2011, tri hodiny pred veľkým zemetrasením a následnou vlnou cunami pri pobreží ostrova Honšú. Podujatie sa preto nekonalo a preložilo sa do Moskvy.
Na Majstrovstvách sveta 2011 boli Traňkov s Volosožarovou tretí v krátkom programe, druhí vo voľnej jazde a celkovo vyhrali striebornú medailu, pričom porazili minuloročných majstrov sveta z Číny. Bola to prvá medaila z majstrovstiev sveta pre oboch krasokorčuliarov, ktorí dovtedy na majstrovstvách sveta skončili s predchádzajúcimi partnermi najvyššie na 4. mieste. Stali sa jednou z mála dvojíc, ktorej sa už v prvej spoločnej sezóne na medzinárodných podujatiach podarilo dosiahnuť medailovú pozíciu. Ich rýchly postup medzi špičku a potenciál pre budúcnosť okamžite vzbudili pozornosť médií na podujatí. Volosožarová povedala: „''Ani sme nepomysleli na striebornú medailu [pred majstrovstvami sveta]. Dúfali sme, že možno by sme mohli získať bronz. Výsledok bol pre nás úplne nečakaný. Najpôsobivejším momentom majstrovstiev pre nás bolo nadšenie divákov pred naším krátkym programom a nikdy nezabudnem na ich standing ovation po našej voľnej jazde.''“
Sezóna 2011/2012
vpravo|náhľad|300px|Traňkov s [[Tatiana Andrejevna Volosožarová|Volosožarovou na súťaži „Trophée Eric Bompard 2011“]] V medzisezónnom období vystupovali Traňkov s Volosožarovou v exhibičných šou a pripravovali sa na nadchádzajúcu sezónu v meste Novogorsk neďaleko Moskvy. Pár týždňov strávili aj v New Jersey. V lete Traňkov utrpel zranenie ramena po páde na ľad, ktorého príčinou boli tupé korčule. Kvôli zraneniu partnera museli načas úplne vynechať tréningy zdvíhaných figúr.
Na Majstrovstvách Európy 2012 boli Traňkov s Volosožarovou prví v oboch častiach súťaže a vyhrali svoj prvý titul majstrov Európy. Na Majstrovstvách sveta 2012 vo francúzskom Nice skončili v krátkom programe ôsmy po tom, čo obaja spadli počas špirály smrti. Traňkov v reakcii na udalosť vyjadril pochybnosti nad kvalitou ľadu: „''[Ľad] Je na niektorých miestach mäkký, inde krehký a drobivý. Možno to je vporiadku ak korčuľujete hneď po úprave ľadu, ale ak idete poslední v druhej skupine, potom to už je iný príbeh.''“ Po voľnej jazde sa pár dostal na prvé miesto a vytvoril si nový osobný rekord 140,90 bodu vo voľnej jazde. Celkovo skončili druhí len 0,11 bodu za Savchenkovou so Szolkowym a získali svoju druhú striebornú medailu z majstrovstiev sveta.
Sezóna 2012/2013
V rámci prípravy na nadchádzajúcu sezónu 2012/2013 strávil pár Volosožarová / Traňkov takmer tri mesiace v USA počas leta 2012 a neskôr strávili nejaký čas tréningom v Taliansku.
Traňkov s Volosožarovou vyhrali obe súťaže série „Grand Prix“, na ktorých sa zúčastnili („Skate America 2012“, „Cup of Russia 2012“) a kvalifikovali sa do finále Grand Prix, ktoré sa konalo v ruskom meste Soči. V krátkom programe boli prví, mali druhú najlepšiu voľnú jazdu a získali zlatú medailu pred krajanmi Verou Bazarovovou s Jurijom Larionovom. Koncom roka 2012 získali svoj druhý titul na Majstrovstvách Ruska 2013. 20. januára 2013 zomrel Traňkovov otec na náhly srdcový infarkt, no napriek tomu sa Traňkov rozhodol nastúpiť s partnerkou na Majstrovstvá Európy v Záhrebe. Umiestnili sa na prvom mieste v krátkom programe aj vo voľnej jazde a získali zlatú medailu s celkovým ziskom 212,45 bodu, čo bolo viac ako 7 bodov pred striebornými Savchenkovou so Szolkowym. Ako povedala Volosožarová neskôr na tlačovej konferencii: „Je ťažké radovať sa v takejto situácii, ale som rada, že sme sa rozhodli súťažiť.“
Programy
right|thumb|200px|Traňkov s Volosožarovou na [[Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2012|MS 2012]]
Prehľad výsledkov
náhľad|vpravo|Traňkov s [[Tatiana Andrejevna Volosožarová|Volosožarovou (uprostred) na súťaži „Nebelhorn Trophy 2012“]]
S Marijou Muchortovovou
vpravo|náhľad|180px|Traňkov s bývalou partnerkou Marijou Muchortovovou v roku [[2009]]
Limanowa
Limanowa je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat limanowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 722 obyvateľov (30.6.2007).
STS-65
STS-65 bola sedemnásta misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 62. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bol vynesení laboratória Spacelab IML-2. Na obežnú dráhu boli vynesené medaky japonské, ktoré sa počas misie stali prvými stavovcami rozmnožujícími sa v prostredí mikrogravitácie.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
1043 Beate
1043 Beate je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil K. Reinmuth 22. apríla 1925.
Dyne:bolic
dyne:bolic je Live CD distribúcia Linuxu zameraná na multimediálnu produkciu, a je šírená so širokým spektrom aplikácii na úpravu audia a videa. dyne:bolic je úplne založený na slobodnom softvéri. Okrem nástrojov na prácu s multimédiami obsahuje aj bežné nástroje, napríklad textový procesor.
Links
Links je slobodný webový prehliadač v textovom režime so systémom menu. Je schopný zobraziť komplexné stránky (čiastočná podpora HTML 4.0 vrátane tabuliek a rámcov, podpora viacerých znakových sád), podporuje farebné a čiernobiele terminály, JavaScript a umožňuje horizontálne scrollovanie.
Dyne:bolic
dyne:bolic dokáže ukladať užívateľské nastavenia na určenú partíciu alebo USB flash disk. Tieto dáta tiež môžu byť pre zvýšenie bezpečnosti zašifrované.
Live CD
dyne:bolic bol od začiatku dizajnovaný ako Live CD. Nevyžaduje inštaláciu na pevný disk a automaticky sa pokúsi rozoznať väčšinu zariadení a periférii. Jeho kernel je optimalizovaný pre nízku latenciu a vysoký výkon, čo ho činí vhodným pre jeho zamýšľané využitie.
Podpora multimédií
dyne:bolic bol tvarovaný podľa požiadaviek masmediálnych aktivistov, umelcov a tvorcov. Chce byť praktickým nástrojom pre produkciu multimédii. Umožňuje manipuláciu a vysielanie zvuku aj videam obsahuje nástroje na nahrávanie, úpravu, kódovanie a streamovanie.
Moduly
dyne:bolic je rozšíriteľný sťahovaním prídavných modulov, ako napríklad OpenOffice.org alebo vývojárske nástroje. Moduly sú ukladané do príslušného adresára pri docku alebo CD a sú automaticky integrované pri boote.
Nové možnosti
Od verzie 2.0 je zlepšená Live podpora - Dyne:II je jadro, ktoré obsahuje iba základ funkcionality, a je možné ho rozširovať prídavnými modulmi a tie zahrnúť priamo do obrazu disku. K ďalším vylepšeniam patria vylepšená podpora multiužívateľského prostredia, umožnenie ukladania užívateľských nastavení, alebo modulárne add-ony.
Ceyssat
Ceyssat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alúvium Paríža
Alúvium Paríža je chránený areál v katastrálnom území obcí Nová Vieska a Strekov v okrese Nové Zámky.
Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina, má rozlohu a prvýkrát bol vyhlásený v roku 1988. Predmetom ochrany sú zachované lužné porasty v poľnohospodárskej krajine na nive Paríža.
Súľová
Súľová je sedlo v západnej časti Volovských vrchov. Oddeľuje podcelky Knola na západe a Zlatý stôl na východe. Znižuje sa medzi vrchmi Peklisko a Smrečinka.
Sedlom prechádza cestná spojnica medzi Spišom a Gemerom, spája Spišskú Novú Ves a dolinu Hnilca s Rožňavou a zároveň aj s dolinou Slanej. Cesta II/533 utvára asi dvadsiatku ostrých serpentín, sťažujúcich jej zjazdnosť. Nachádza sa v Košickom kraji, na hranici okresov Spišská Nová Ves a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Hnilec a Vlachovo.
Sedlom vedie červeno-značkovaná trasa Cesty hrdinov SNP (E8) medzi masívom Súľová a sedlom Dobšinský vrch.
Let Air France 447
Let Air France 447 bol let stroja Airbus A330-203 (imatrikulačná značka F-GZCP) leteckej spoločnosti Air France z medzinárodného letiska Galeão v brazílskom Rio de Janeiro do Paríža na Letisko Charlesa de Gaulla. Lietadlo s 216 pasažiermi (osem detí, 82 žien a 126 mužov – celkom 32 národností) a 12 členmi posádky sa počas preletu Atlantického oceánu 1. júna 2009 zrútilo do mora. Ide o prvú haváriu typu Airbus A330 s obeťami na životoch v komerčnej prevádzke a najväčšiu katastrofu v dejinách leteckej spoločnosti Air France.
Na základe záverečnej správy z 5. júla 2012 viedli k zrúteniu lietadla najprv odlišné údaje z rýchlomerov, ktoré boli pravdepodobne spôsobené zamrznutím tzv. Pitotových trubíc (čidla určené na meranie prúdenia vzduchu a vypočítanie výšky a rýchlosti lietadla), a následne odpojený autopilot, na čo nedokázala posádka s nedostatočným výcvikom správania sa v kritických situáciách včasne reagovať. Nadmerný zásah posádky do riadenia letu po odpojení autopilota a nasledujúce obnovenie činnosti Pitotových trubíc, ktoré po takmer dvojminútovom výpadku začali vysielali správne, ale pre posádku nelogické informácie, spôsobili, že piloti prestali reagovať profesionálne, začali robiť chyby v komunikácii, dostali lietadlo do stavu straty vztlaku a kvôli nekoordinovanému postupu pri riešení problému sa zrútili do oceánu.
Posádka
Okrem pilotov mala posádka ďalších 12 členov, z toho 11 francúzskej národnosti a jedného brazílskej.
Priebeh letu
náhľad|upright=1.3|Trasa letu
O 01:48 UTC lietadlo vyletelo z priestoru pokrytého radarom brazílskeho riadenia letovej prevádzky umiestnenom na súostroví Fernando de Noronha. Podľa tohto radaru v tom čase prebiehal let normálne, stroj letel v letovej hladine FL350 (cca ) rýchlosťou 453 kt (cca /h).
V čase približne 01:51 – 02:16 UTC trasa lietadla zrejme postupne prechádzala tromi búrkovými systémami.
Medzi 02:10 a 02:14 UTC vyslalo lietadlo 24 automatických chybových hlásení pomocou systému ACARS, ktoré informovali o technických problémoch: najprv bolo hlásené odpojenie autopilota a prechod do zvláštneho režimu pre poruchu. Ďalej bolo postupne hlásených mnoho závad na systémoch inerciálnej navigácie a primárnym i záložným letovým počítačom. Posledné prijaté hlásenie z 02:14 upozorňovalo na možnú stratu pretlaku v lietadle.
Záverečná správa z 5. júla 2012 uvádza aj podrobný prepis záznamu z čiernej skrinky, pričom najdôležitejšie časti sú nasledujúce:
Dráha letu Air France 447 smerovala z Brazílie do Francúzka ponad Atlantický oceán, kde sa nachádzala oblasť bez radarového pokrytia. Z podnebného hľadiska ležala táto oblasť v tzv. tropickej zóne konvergencie, v ktorej sa stretávajú vzduchové hmoty severnej a južnej pologule s častým výskytom frontálnych búrok. Približne o 01:33 UTC dňa 1. júna 2009, teda v čase posledného rádiového kontaktu, vletelo do búrkového systému aj lietadlo Airbus A330 letu Air France 447. Hoci cez danú oblasť letelo niekoľko ďalších lietadiel, lietadlo letu Air France 447 bolo jedno z mála, ktorého posádka sa rozhodla cez búrkový systém preletieť.
Kapitán Dubois sa vymenil s kopilotom Davidom Robertom, pričom za hlavného pilota určil menej skúseného Pierra-Cédrica Bonina, ktorý navyše sedel na nesprávnom sedadle.
Po tomto rozhovore zaznel v kokpite zvukový signál indikátora vypnutého autopilota. Dôvodom bolo zamrznutie Pitotovych trubíc, ktoré posielali do systému autopilota očividne nesprávne informácie. Na základe toho bol autopilot automaticky vypnutý a piloti museli lietadlo ovládať ručne. Lietadlo fungovalo bez chyby s výnimkou nesprávnych údajov o rýchlosti a výške, ktoré boli nepatrne nižšie ako v skutočnosti. Ani Bonin ani Robert však neprešli tréningom, na základe ktorého by vedeli, ako pokračovať v lete pri nespoľahlivých údajov týkajúcich sa rýchlosti a výšky.
Pravdepodobne pod vplyvom neštandardných atmosférických javov, Eliášovho ohňa a krupobitia, ktoré boli umocnené citeľnými turbulenciami, kopilot Bonin reagoval na vzniknutú situáciu neprofesionálne a riadiacu páku pri jeho pravej ruke potiahol k sebe, čím zvýšil uhol náletu a spôsobil, že lietadlo začalo stúpať. Uhol náletu však nastavil tak vysoký, že lietadlo začalo strácať rýchlosť, pričom sa v kokpite ozval varovný signál informujúci posádku o strate vztlaku.
V tomto momente lietadlo stúpalo rýchlosťou 7 000 stôp za minútu, pričom pozemská rýchlosť bola len 93 uzlov, ktorá je typická pre malý motorový letúň. Robert si všimol chybu, ktorej sa dopustil Bonin a opravil ho.
Bonin uvoľnil riadiacu páku, lietadlo znížilo uhol náletu, začalo naberať rýchlosť a zrýchlilo na pozemskú rýchlosť 223 uzlov. Varovný signál informujúci o strate vztlaku sa vypol a posádka chvíľu ovládala lietadlo. Robert sa ešte pre istotu rozhodol zobudiť kapitána.
Keďže ďalšia Pitotova trubica začala fungovať správne, piloti v tomto momente začali dostávať všetky informácie pravdivé na to, aby boli schopní bezpečne letieť. Pod vplyvom manuálneho riadenia kopilota Bonina sa však informácie o rýchlosti a výške tak radikálne zmenili, že sa im piloti rozhodli nedôverovať.
Sagnes-et-Goudoulet
Sagnes-et-Goudoulet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Let Air France 447
Priebeh letu
V tomto momente lietadlo dosiahlo svoju maximálnu výšku a krátky moment letelo horizontálne. Z dôvodu nízkej rýchlosti a nízkej hustoty vzduchu však úplne stratilo vztlak a začalo padať k zemi. Robert podľa prepisu záznamu z čiernej skrinky nemal vôbec predstavu, čo sa vlastne dialo a Bonin stále držal svoju riadiacu páku vzadu s vysokým uhlom náletu. Obaja piloti zlyhali v dodržiavaní štábnej kultúry, v komunikácii a v kooperácii. Predpokladá sa, že ak by Bonin pustil riadenie, lietadlo by sa samočinne dostalo zo stavu straty vztlaku. Vďaka vysokému uhlu náletu však lietadlo naďalej padalo.
V tomto momente ukázal Robert aspoň náznaky korektnej komunikácie medzi pilotmi. Nanešťastie, nevedomý skutočnosti, že lietadlo padá bez vztlaku, aj on začal ťahať riadiacu páku k sebe zvyšujúc uhol náletu. Lietadlo stále padalo, pričom Bonin znova začal zasahovať do ovládania lietadla napriek tomu, že riadenie odovzdal druhému pilotovi. Po minúte a pol od vypuknutia krízy na palube prišiel kapitán, pričom v kabíne stále opakovane znel výstražný signál o strate vztlaku.
Sagnes-et-Goudoulet
Poloha
Sagnes-et-Goudoulet má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Let Air France 447
Priebeh letu
Lietadlo sa teraz vrátilo do svojej pôvodnej letovej hladiny. S náletovým uhlom 15° nahor a pozemskou rýchlosťou 100 uzlov však padalo rýchlosťou 10 000 stôp za minútu. Pitotove trubice začali fungovať bezchybne a zakrátko ukazovali pilotom pozemskú rýchlosť len 60 stôp. Keďže náletový uhol bol dlhodobo vysoký a lietadlo strácalo výšku extrémne rýchlo, výstražný signál straty vztlaku predpokladal chybu a vypol sa. Piloti tak mohli nadobudnúť dojem, že situáciu začínajú mať pod kontrolou. Počas problému nebol zaznamenaný pokus kapitána dostať sa k ovládaniu lietadla. Predpokladá sa, že by v momente zistil problém a rapídnym znížením uhlu náletu nadol by získal späť rýchlosť a vztlak. Namiesto toho však zostal sedieť za pilotmi a namiesto podrobných informáciách o podniknutých krokoch si do pilotov vypočul dojmy zo vzniknutej situácie.
Počas diskusie k riešeniu problému nikto nespomenul slovo „vztlak“, hoci to predtým ľudskou rečou opakoval výstražný signál. Počas pádu spôsobovali krídla lietadla turbulencie, ktoré viedli k nakláňaniu lietadla zľava doprava a naspäť. Piloti sa istý čas venovali vyrovnávaniu krídel. Približne vo výške 10 000 stôp priznali všetci členovia posádky, že padajú a Robert sa pokúsil stratu vztlaku riešiť štandardným spôsobom - potlačením riadiacej páky vpred, znížením uhla náletu, zvýšením rýchlosti a k vzniku vztlaku pod krídlami. Paralelne s ním však Bonin ťahal riadiacu páku k sebe zvyšujúc uhol náletu. Palubný počítač tieto protichodné vstupy vzájomne anuloval a uhol náletu stále zostal veľmi vysoko.
Sagnes-et-Goudoulet
Obyvateľstvo
Sagnes-et-Goudoulet má 132 obyvateľov (2009).
Let Air France 447
Priebeh letu
Tesne pred pádom lietadla sa Bonin priznal k zvyšovaniu uhlu náletu, pričom kapitál Dubois si okamžite uvedomil, čo sa stalo.
Bonin odovzdal ovládanie Robertovi, ktorý konečne znížil uhol náletu a lietadlo začalo zvyšovať rýchlosť. Napriek tomu stále klesalo takmer voľným pádom. Vo výške asi 2000 stôp sa ozval nový výstražný signál, ktorý upozorňoval na blízkosť oceánu. Piloti už nemali čas, aby nechali lietadlo klenutím zvýšiť rýchlosť na požadovanú úroveň. V tomto momente navyše, pravdepodobne pudovo, Bonin opäť začal ťahať riadiacu páku k sebe.
Lietadlo narazilo na hladinu oceánu trupom rýchlosťou približne 200 km/h. Predpokladá sa, že všetci cestujúci zahynuli hneď po kontakte s oceánom.
Mauri
thumb|Maurský vyslanec u kráľovnej [[Alžbeta I.|Alžbety I.]]
Let Air France 447
Obete nešťastia
Na palube lietadla zomrelo všetkých 228 ľudí, z toho 216 cestujúcich a 12 členov posádky. V lietadle zomreli aj 3 slovenskí občania, zhodou náhod boli všetci z tej istej obce. Boli to bývalý starosta obce Kozárovce Daniel Benčať, Arnold Gergeľ a Michal Hudec.
Mauri
Mauri alebo Maurovia je označenie moslimov, pôvodom zo severnej Afriky (Arabi a Berberi), ktorí okrem iného od 8. do 15. storočia ovládali južné Španielsko a Portugalsko, územie Sahary - Mauritániu, Mali, Maroko, Alžírsko, časť Nigeru, Čadu, Líbye, ale aj Gibraltár, Kanárske ostrovy alebo Sicíliu. Toto obdobie je známe ako Al-Andalus.
Let Air France 447
Pátranie po troskách
náhľad|vpravo|Vyzdvihnutie smerového kormidla havarovaného Airbusu
Mauri
Názov etnika je odvodený z gréckeho pomenovania obyvateľov Mauritánie - Mauros.
Let Air France 447
Vyšetrovanie príčin katastrofy
Palivo na hladine oceánu naznačuje, že lietadlo neexplodovalo, trosky na veľkej ploche však naopak ukazujú na to, že stroj sa zrejme rozpadol ešte vo vzduchu. Pravdepodobne teda za katastrofou stojí súhra viacerých okolností – búrka a technické problémy lietadla. Spoločnosť Airbus krátko po havárii vydala varovanie o možných chybných rýchlomeroch u všetkých svojich vyrábaných typov lietadiel. 7. októbra 2008 mal navyše vážne technické problémy Airbus A330-300 spoločnosti Qantas – pri lete došlo chybou autopilota k prepadu lietadla asi o 300 metrov a zraneniu viac ako 70 cestujúcich.
Finálne rozuzlenie bolo jasné až po analýze čiernych skriniek, ktoré boli vyzdvihnuté na jar roku 2011. Prvotnou príčinou bylo zlyhanie systémov Pitotovej trubice kvôli námraze a následná dezorientácia pilotov, ktorých neadekvátne reakcie privedli stroj k pádu.
Mauri
Spôsob života
Maurský život veľmi ovplyvňovalo ich náboženstvo - islam. Živili sa hlavne ako pastieri a obchodníci. Množstvo z nich sa ale venovalo pirátstvu a lúpežiam.
Cesta I. triedy 35 (Česko)
Cesta I. triedy 35 je dôležitá česká cesta I. triedy, ktorá začína na poľských hraniciach a vedie cez Hrádek nad Nisou, Liberec, Turnov, Jičín, Hořice, Hradec Králové, Vysoké Mýto, Litomyšl, Moravskú Třebovú, Mohelnici, Olomouc, Hranice, Valašské Meziříčí, Rožnov pod Radhoštěm a Bumbálku na slovenské hranice.
V celej trase (s výnimkou úseku Hrádek nad Nisou - Liberec) je súčasťou európskej cesty 442. V budúcnosti by mala byť nahradená rýchlostnou cestou R35 s výnimkou úseku Lipník nad Bečvou - Bumbálka.
Futsal na Ázijských halových hrách
Futsal na Ázijských halových hrách je futsalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Ázijských halových hier (alebo Ázijských halových a bojových hier). Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený hneď na prvých ázijských halových hrách v roku 2005 v Bangkoku, v mužskej i ženskej kategórii súčasne. Futsalový turnaj sa odvtedy koná pravidelne. Najúspešnejšími družstvami sú 🇮🇷 v mužskej a 🇯🇵 v ženskej kategórii.
Maków Podhalański
Maków Podhalański je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat suski v rovnomennej gmine.
Žije tu 5 740 obyvateľov (30. 6. 2007).