cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan van Ruisbroek
Diela a filozofia
V súčasnosti je najdostupnejším Jánovým spisom Sedem krokov na rebríku spirituálnej lásky (The Seven Steps of the Ladder of Spiritual Love). Z rôznych spisov ktoré sa zachovali, je najznámejším a najcharakterizujúcejším spis ktorý sa nazýva Duchovné zásnuby (The Spiritual Espousals). Spisy sú rozdelené do troch kníh: Ján písal tak, ako ho Duch viedol. Rád sa túlal a meditoval osamelý v lese, ktorý obklopoval kláštor. Brával si so sebou písaciu tabuľu na ktorú si zapisoval myšlienky, keď sa nimi cítil inšpirovaný. Neskôr v živote vyhlásil, že nikdy nevykonal zápis na pokyn Ducha Svätého. V žiadnom z jeho spisov nemôžeme nájsť čokoľvek, čo by pripomínalo jeho systém alebo detaily jeho systému. Možno by bola správna úvaha, že on sám vedome nekolaboroval so žiadnym systémom. V jeho dogmatických spisoch vysvetľuje, ilustruje, posilňuje tradičné učenia s pozoruhodnou silou a jasnosťou. V jeho asketických prácach sú jeho obľúbenými cnosťami oddelenosť, pokora a dobročinnosť. Jeho obľúbenými témami sú vzlety zo zeme, meditácie nad životom( špeciálne utrpenie Krista), odovzdanie sa do Božej vôle, a intenzívna osobná láska k Bohu. Vo všeobecnosti spolu s väčšinou nemeckých mystikov Ján začína od Boha a končí pri človeku. Potom opäť ide k Bohu aby ukázal ako blízko sú obaja spojení aby sa stali jedným. Ján inklinuje ku kresťanskému univerzalizmu tým, že napísal: „Človek, vzíduc z Boha je súdený aby sa vrátil, a opäť sa s ním stal jedným. “Neskôr upresňuje jeho názory: „Zastávam názor, že sme jedno s Bohom, ale musí to byť chápané tak, že sme jedno v láske, nie v podstate a v charakteristike.“ Avšak napriek týmto jasným stanoviskám boli niektoré z Jánových myšlienok nezvyčajné či prekvapujúce. Napríklad niektoré z nich boli tak vznešené, že by sotva mohli znamenať opak. Jeho oddaný priateľ Gerard Groote, vyštudovaný teológ hovoril o pocitoch neľahkosti nad niektorými Jánovými frázami a pasážami, a prosil ho aby ich zmenil, alebo ich zjednodušil aspoň pre tých slabších.
Niekoľko autorov spomenulo jeho asi nevedomé panteistické názory, avšak množstvo súčasníkov sa vyjadrilo pochvalne o Jánových myšlienkach ako Groote, Johannes Tauler, Ján z Schoonhovenu, a v neskorších časoch františkán Henry van Herp, kartuzián Denis, Laurentius Surius, Tomáš Ježišský, Luis de Blois a jezuita Leonardus Lessius.Ernest Hello a Maurice Maeterlinck urobili veľa, aby sa Jánove spisy stali známymi. Ján mal veľký vplyv na vyvíjajúceho Generálneho sekretára OSN Daga Hammarskjöldovej koncepcií duchovného rastu cez vlastnú službu ľudstvu, ktoré potom Hammarskjöld vyjadril aj v jeho knihe. Ján si stál za svojim názorom, že duša nachádza Boha v jej vlastných hĺbkach a poznamenal 3 stupne v tom, čo on nazval duchovný rebrík kresťanského dosiahnutia: Neučil splynutie ja v Bohu. Učil, že na vrchole duchovného vzostupu si duša stále zachováva svoju podstatu. V Kráľovstve milujúcich Boha (Kingdom of Lovers of God) vysvetľuje, že tí ktorý hľadajú múdrosť musia „prúdiť dopredu na vodách do všetkých hraníc zeme, to znamená, že súcit, ľútosť, a milosť ukázanú pre potreby všetkých ľudí“, musí „ lietať v ovzdušiach rozumovej zručnosti“ a „predložiť všetko konanie a cnosti pre uctenie Boha“; potom (cez milosť) si nájdu „nesmiernu a bezhraničnú čistotu“ udelenú ich mysli. V spojitosti k rozjímavému životu zastával tri stanoviská ktoré by sa mali dosiahnuť: Jeho práce z ktorých najdôležitejšími boli De vera contemplatione(„On true contemplation“) a De septem gradibus amoris(„On the seven steps of love“) boli publikované v roku 1848 v Hanoveri. Neskôr boli publikované jeho ďalšie práce ako Reflexie zo zrkadla mystika(1906) a Die Zierde der geistlichen Hochzeit (1901).
Cures
Cures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kirgizsko
Kirgizsko (-normovaný názov; staršie: Kirgizstan, Kyrgyzstan, po kirgizsky Кыргызстан - Kyrgyzstan), dlhý tvar Kirgizská republika, je vnútrozemský štát v strednej Ázii, hraničiaci na juhovýchode s Čínou, na severe s Kazachstanom, na juhu s Tadžikistanom a na západe s Uzbekistanom. Je bývalou republikou ZSSR a v súčasnosti členským štátom SNŠ. Hlavné mesto Kirgizska je Biškek.
Prírodné podmienky
Kirgizsko je krajinou vysokých pohorí a rozsiahlych dolín. Vypĺňa ho horská sústava Ťanšanu a Altaja. Územie krajiny sa rozprestiera v rozmedzí 500 až 7 000 metrov nad morom. Doliny riek Ču, Talas a obvod Ferganskej kotliny ležia vo výške 500 až 1 000 metrov, polovica územia sa rozkladá vo výškach 1 000 až 3 000 metrov nad morom. Medzi množstvom horských chrbtov (Kungej-Alatau, Kirgizský a Talaský Alatau, Terskej-Alatau, Kadakokty, Alaj a iné) sa nachádza veľa horských dolín, depresií a kotlín, ktoré sa postupne rozširujú na západ. Vo výškach okolo 3 000 metrov ležia zarovnané zvlnené plošiny – syrty. Podnebie je výrazne diferencované a závislé od nadmorskej výšky. Pôdy sú diferencované, v najnižšie položených oblastiach sa nachádzajú sivé pôdy a polopúšťové až stepné rastlinstvo. Pohoria majú horské gaštanové, často zasolené pôdy. Kirgizsko má na obvode Ferganskej kotliny neveľké ložiská nerastných surovín ako antimón, ortuť a iné kovy.
Dejiny
Najnižšie položené doliny a kotlina jazera Issyk-kuľ boli osídlené od staroveku. Pôvodné obyvateľstvo sa živilo obrábaním pôdy, v dolinách prevažoval chov dobytka, oviec a koní. Kirgizsko obývali rozmanité skýtske kmene, neskôr kmene iránskeho pôvodu. V hospodárskom a kultúrnom živote zohrali veľkú úlohu obyvatelia Sogdiany šírením islamu a tradícií zavlažovacieho poľnohospodárstva. V 6. storočí po Kristovi sa kmene v oblasti spojili a vytvorili Západoturecký kaganát. Vznikli prvé mestá (Oš, Uzgeň). Nájazdy Mongolov v 12. a 13. storočí zapríčinili sťahovanie Kirgizov z Minusinskej kotliny do oblasti Ťanšanu a ich splynutie s pôvodným obyvateľstvom. V 19. storočí sa Kirgizsko dostalo pod nadvládu Kokandského chanátu. V 70. a 80. rokoch 19. storočia sa sem presídlili Dungani (dolina rieky Ču) a Ujguri (Aravanská dolina). Roku 1855 sa Kirgizi z kotliny jazera Issyk-kuľ, neskôr aj z doliny rieky Ču a napokon aj južní Kirgizi v úsilí uniknúť útlaku Kokandského chanátu pripojili k cárskemu Rusku. Do oblasti Čujskej doliny a jazera Issyk-kuľ prišli prví presídlenci z Ruska a Ukrajiny už v 19. storočí. Vtedy sa začalo rozvíjať poľnohospodárstvo, a to najmä pestovanie bavlníka a maku na lekárske účely. Ruskí prieskumníci preskúmali pohorie Ťan-šan a kirgizské obyvateľstvo v tomto období pod vplyvom Rusov prešlo na usadlý spôsob života. Vznikli nové trhové a administratívne strediská. Skončili vojny medzi kmeňmi a rodmi. Pripojenie k cárskemu Rusku postupne ovplyvnilo kultúru a všeobecne celý život v Kirgizsku. Po revolúcii sa stala súčasťou ZSSR. Od 5. decembra 1936 samostatnou sovietskou republikou v rámci ZSSR. V auguste roku 1991 vyhlásilo Kirgizsko samostatnosť. Od roku 1991 bol prezidentom krajiny Askar Akajev až do začiatku masových protestov na jar roku 2005. V júli toho istého roku vyhral prezidentské voľby veľkým rozdielom hlasov Kurmanbeg Bakijev. V roku 2010 bol Kurmanbeg Bakijev znovuzvolený za prezidenta, voľby však boli zahraničnými pozorovateľmi označené za nespravodlivé.
V apríli 2010 došlo v hlavnom meste a ďalších mestách ku krvavým nepokojom, ktoré viedli k úteku prezidenta Bakijeva a jeho faktickému zosadeniu. Moci v štáte sa ujala dočasná vláda na člene s Rozou Otunbajevovou. Na prelome jari a leta sa v krajine rozhoreli etnické nepokoje, pri ktorých bolo zabitých v mestách Oš a Džalalabád asi 100 ľudí. Nepokoje viedli k úteku asi 100 000 obyvateľov uzbeckej národnosti zo svojich domovov. Asi 80 000 najprv prichýlil Uzbekistan, no obe krajiny neskôr uzavreli hranice. Asi 20 000 kirgizských Uzbekov sa v súčasnosti nachádza v utečeneckých táboroch. náhľad|Pohľad na hladinu jazera Issyk-kuľ
Fourdrain
Fourdrain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Kirgizsko
Obyvateľstvo
Kirgizsko je mnohonárodnostným štátom. Čo sa týka etnických menšín, tak podľa etnickej štruktúry tu roku 2021 tu žilo 15 % Uzbekov, 5 % Rusov, 1 % Ukrajincov a 7 % ďalších národností (Nemci, Tadžici, Ujguri, Kazachovia a i.). Podiel domácich Kirgizov je v súčasnosti 73 %. Podiel Kirgizov stúpol z 50% v roku 1979 na takmer 70% v roku 2007 a naopak podiel Rusov v krajine klesol z 35% v roku 1979 na 5% v roku 2021. V náboženskej štruktúre obyvateľov Kirgizska prevládajú moslimovia (suniti) a kresťania (pravoslávni, baptisti, adventisti).
Fourdrain
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Osztopán
Osztopán je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Kaposvár.
Slepáňovité
Slepáňovité (Typhlopidae) je čeľaď hadov patriacich do nadčeľade Scolecophidia
Fourdrain
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Třeština
Třeština je obec v Česku v okrese Šumperk v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 370 obyvateľov, z toho 187 mužov a 183 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,8 roka, ženy 42,3 roka).
Osztopán
Má rozlohu 2283 ha a žije tu 858 obyvateľov (2007).
Slepáňovité
Opis
Hady sú malé (dosahujú dĺžku 15-40 cm, väčšinou 20-30 cm), štíhle s hladkými, lesklými šupinami, valcovitým telom a krátkym chvostom. Chvost býva často ukončený malým tŕňom. Sfarbenie tela je hnedé, sivé, čierne alebo ružovkasté, niektoré druhy majú naznačené pruhy, alebo svetlé škvrny. Všetky majú zuby len v hornej čeľusti. Zakrpatené oči sú malé a potiahnuté šupinami. Všetky slepáňovité žijú pod zemou, kde sa živia termitmi a mravcami. Vyhýbajú sa suchej pôde. Spôsob rozmnožovania nie je známy. Pravdepodobne kladú vajíčka.
Rozšírenie
Slepáňovité sú rozšírené v Južnej Amerike,Strednej Amerike, v Afrike (južne od Sahary), južnej Ázii až do Taiwanu a v Austrálii. Jeden druh žije aj v juhovýchodnej Európe.
Systematika
Čeľaď Slepáňovité (Typhlopidae) má 6 (5) rodov zahŕňajúcich 218 druhov
Rough and Tough and Dangerous
Rough and Tough and Dangerous je kompilačný album nemeckej techno skupiny Scooter vydaný 1. januára 1998 v Nemecku vydavateľstvom Edel Records. Album pozostáva z dvoch CD nosičov a obsahuje výber skladieb od založenia skupiny.
Gejza (knieža)
Gejza (* 947/950 – † 997) bol v rokoch cca 967 – cca 971 knieža buď Biharska alebo Nitrianskeho kniežatstva a potom v rokoch 971997 (veľko)knieža Uhorska. Bol Arpádov pravnuk.
Gejza vytvoril kniežatstvo z bývalého Blatenského a Nitrianskeho kniežatsva a za jedno zo sídiel si zvolil Ostrihom na sútoku Hrona a Dunaja. Potom povolal bavorských misionárov a neskôr aj sv. Vojtecha so skupinou misionárov z Čiech.
Životopis
Keď sa stal kniežaťom Uhorska po otcovej smrti v roku 971, sídlil v Ostrihome. Jeho manželka, tak ako manželky nasledujúcich uhorských kráľov, sídlila vo Vespréme. Gejza fakticky ovládal iba Zadunajsko, prostredníctvom manželstva so Šaroltou (967) aj Sedmohradsko a čiastočne aj Nitriansko, kde ako údelné knieža vládol podľa rozhodnutia Takšoňa jeho brat Michal. Gejza mal neskôr obavy pred bratovou mocou, ktorá značne narástla, a preto nechal Michala v r. 995 odstrániť a do Nitry dosadil svojho syna Vajka/Štefana.
Gejza sa všeobecne považuje za vládcu, ktorý začal vytvárať uhorský štát, teda pripájať okolité územia ovládané lokálnymi staromaďarskými náčelníkmi k zadunajskému územiu ovládanému ním samým. Tento proces ukončil až jeho syn Štefan začiatkom 11. storočia. Správny systém štátu prebral od miestneho slovanského obyvateľstva (Veľká Morava a podobne).
Okolo roku 971/972 bola z popudu Pilgrima, pasovského biskupa, podniknutá prvá misia s cieľom konvertovať Gejzu a uhorskú šľachtu na kresťanskú vieru. Podľa niektorých zdrojov bola misia úspešná, podľa iných podobnne ako početné neskoršie bavorské misie, bola neúspešná a až misia pražského biskupa Vojtecha a opáta Astrika v roku 982 alebo 995 bola v tomto smere úspešná. Zrejme za vlády Gejzu vzniklo Vesprémske biskupstvo, prvé uhorské biskupstvo. Podiel slovanského obyvateľstva v Uhorsku bol vtedy taký veľký, že biskup Pilgrim považoval Uhorsko za jednu zo svojich slovanských cirkevných provincií.
Fourdrain
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ford Scorpio
Ford Scorpio je automobil vyššej strednej triedy, ktorý v rokoch 1985 až 1998 vyrábala britská automobilka Ford Motor Company. Bol nástupcom európskeho Fordu Granada. Podobne ako Granada, bol model Scorpio zameraný na vyššiu strednú triedu. Variant, známy ako Merkur Scorpio, bol predávaný na severoamerickom trhu počas 80. rokov.
Prvá generácia (1985-1994)
right|thumb|Ford Scorpio (sedan) right|thumb|Ford Scorpio 1. generácie (po facelifte) Počas vývoja niesla kódové označenie DE-1 a postavený bol na báze modelu Ford Sierra, a to predovšetkým na predĺženej podlahe a použití podobného dizajnu aký mal Ford Sierra. Pod kapotou boli motory Ford Pinto 1.8 l a 2.0 l, a tiež vidlicový šesťvalec Ford Cologne v objemoch 2.4 l, 2.8 l a neskôr 2.9 l. V roku 1989 oba motory Pinto nahradil 8-ventilový motor s objemom 2.0 l.
Scorpio malo udržiavať pozíciu fordu v segmente vyššej strednej triedy, pričom mal byť konkurenciou značkám Mercedes a BMW. Ford zaradil do výbavy pre Scorpio napríklad vyhrievané čelné okno, tempomat a neskôr pohon všetkých kolies. Najpozoruhodnejším zlepšením bolo vybavenie systémom ABS, čo bolo prvýkrát na celom rade masovo vyrábaného automobilu. Ford Scorpio bolo pozitívne hodnotené vďaka svojmu komfortu a priestrannosti, a to predovšetkým pre pasažierov na zadných sedadlách.
Na rozdiel od modelu Ford Granada, bolo Scorpio dostupné pôvodne len ako liftback. to sa však ukázalo ako chyba automobilky Ford a neskôr v roku 1990 bola uvedená karosárska verzia sedan. V roku 1992 nasledovala verzia kombi (Turnier). Medzi významné zmeny v pohonných jednotkách patrilo zavedenie motorov DOHC v roku 1989, a v roku 1990 zavedenie modelu Scorpio Cosworth s motorom 2.9 l Cosworth V6 24v.
Facelift
Prvá generácia modelu Scorpio prešla v roku 1992 faceliftom. Medzi úpravy patrili zmena dizajnu prednej masky, predných svetlometov, zadných svetiel, kapoty a prístrojovej dosky. Predávať sa začala začiatkom roku 1992, teda v rovnakom čase, ako bola do predaja uvedená verzia kombi.
Druhá generácia (1994-1998)
right|thumb|Ford Scorpio Turnier right|thumb|Interiér Fordu Scorpio Druhá generácia bola dostupná len v karosárskych verziách sedan a kombi. Mal rovnaký podlahový panel ako predchodca, a tiež rovnaké motory aké používala prvá gnerácia Scorpia na konci jej výroby. Medzi prvou a druhou generáciou bolo množstvo zlepšení, čo sa týka riadenia a odpruženia (vrátane samonastaviteľného zadného odpruženia pre verziu kombi). Avšak predovšetkým bola druhá generácia radikálne pretvorená, či už v interiéri alebo exteriéri. Nový dizajn dostali predné svetlomety, maska chladiča a kľučky dverí.
Vnútri boli použité nové luxusnejšie sedadlá a bol zlepšená kvalita interiérových doplnkov, ale vzhľad exteriéru bol kontroverzný. Druhá generácia mala oblé predné svetlomety a jeho zadné svetlá boli len tenkou línou tesne nad zadným nárazníkom. Nezvyčajné je to, že automobilka Ford dodnes neprezradila meno dizajnéra.
Či automobil splnil predajné očakávania Fordu alebo nie, v tom čase Ford vlastnil automobilky Jaguar a Volvo a model Scorpio sa tak stal nepotrebný.
Druhá generácia Scorpia bola dostupná vo výbavách Executive, Ghia a Ultima.
Hriadeľ
thumb|Kardanový hriadeľ thumb|[[Škoda 422]]
Hriadeľ je spravidla valcovitá súčiastka rotačných súčastí strojov slúžiaca na umožnenie a prenos rotačného pohybu, alebo krútiaceho momentu z jedného miesta na druhé.
V užšom zmysle pojem nezahŕňa súčiastky neprenášajúce aj krútiaci moment, čiže nezahŕňa nosné hriadele.
Na hriadeľ sa obvykle pripájajú ďalšie súčasti, ktoré sa spolu s hriadeľom otáčajú okolo svojej osi. Sám hriadeľ je k stroju pripevnený pomocou jedného alebo viacerých ložísk. Podľa funkcie a námahy sa hriadele delia na:
Podľa tvaru je možné hriadele rozdeliť na:
Špeciálne druhy pohybových hriadeľov:
Dangeul
Dangeul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Markionizmus
Markionizmus je jedno z gnostických hnutí v neskorej antike založené v Ríme Markiónom, synom sinopského biskupa v druhej polovici 2. storočia. O vplyve Markióna v roku 150 sa dozvedáme už z diela Iustína Martyra, ktorý sa o ňom zmieňuje vo svojej Prvej Apológii.
Učenie
Markionizmus je typickým príkladom dualistického hnutia, kde jeho nasledovníci rozlišujú medzi tzv. Stvoriteľom – čiže bohom, tak ako ho poznáme zo Starého zákona a Neznámym bohom, teda tým, ktorý vystupuje v Novom zákone a bol zjavený osobou Ježiša Krista. Podľa markionizmu "...Kristus nemal telo stvorené z materiálnych častí,[...] telo Kristovo bolo len klamným zdaním." Markión bol teda modalista: Kristus je preňho manifestáciou Boha ; Boha, ktorý však nemá nič spoločné so Stvoriteľom.
Markionisti tvrdo protestovali proti krvi-prelievaniu, ktoré je opisované v židovských spisoch; tvrdili, že príchodom Ježiša na svet je zamietnutý obraz Stvoriteľa. Namiesto neho nastupuje vláda náboženstva lásky, ktoré je v protiklade s krutosťou Stvoriteľa, tiež nazývaného demiurg tzn. zlý boh. Tieto dve entity pokladali za nezávislé a vedúce nepretržitý súboj. Výsledkom potom bolo, že osoby Starého zákona, ktoré boli v tej dobe považované za vinníkov, markionizmus oslobodzuje od hriechu, keďže boli za vinníkov označení Stvoriteľom – protivníkom ich Neznámeho boha (napr. Kain a Ábel boli považovaní za spasených). Vyhranení dualisti taktiež zavrhujú celý Starý zákon ako dielo diabla (snáď s výnimkou Prorokov a Knihy múdrostí).
Hierarchia hnutia
Avšak organizácia markionistickej cirkvi bola veľmi podobná ostatným kresťanským komunitám – na čele stáli biskupi a diakoni, aj rituálne činnosti boli podobné. Rozdielom bolo, že ich obrady boli jednoduchšie, a medzi laikmi a duchovenstvom neboli až také veľké rozdiely, aké boli zachovávané v tradičných prúdoch. Markionizmus bol prísnym asketickým hnutím – odmietal manželstvá a všetky telesné pôžitky, vrátane jedenia mäsa a pitia vína.
Kvôli týmto, v tej dobe revolučným názorom, boli prenasledovaní tradičným kresťanským prúdom (uznaným za oficiálny Theodosiom Veľkým). Polemiku proti Markiónovi rozpracoval začiatkom tretieho storočia Tertullián vo svojom spise Adversus Marcionem (Proti Markiónovi). Okrem iného vytýka Markiónovi nedostatky v učení, napr. podľa markionizmu je Kristovo telo len klamným zdaním, a napriek tomu tvrdia, že Kristus na kríži trpel. Tertullián vyjadruje v diele názor, že Markiónovo učenie je "..temnejšia než hmla, studenejšia než zima, zradnejšia než ľad.." . Vidíme teda, aký postoj mal jeden z cirkevných otcov k markionizmu. Postupne boli zástancovia tohto hnutia vytlačovaní na vidiek, kde sa učenie medzi menšími skupinami dokázalo udržať dlhší čas. Približne v polovici 17. storočia sa niektoré jeho myšlienky stali inšpiráciou pre paulikiánov.
Električková doprava v Nižnom Tagile
náhľad|KTM-5 náhľad|71-407
Električková doprava v ruskom meste Nižnij Tagil funguje od roku 1937. Spolu 11 liniek jazdí na sieti s rozchodom.
Sainte-Radegonde (Charente-Maritime)
Sainte-Radegonde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Socha Františka II. Rákociho (Košice)
náhľad|vpravo|225px|Socha Františka II. Rákociho v košickom Rodošte '''Socha Františka II. Rákociho''' v košickom Rodošte je bronzová socha Františka II. Rákociho, ktorá sa nachádza v areáli Katovej bašty. Slávnostne ju odhalili 3. apríla 2006 pri príležitosti 330. výročia Rákociho narodenia (27. marca 1676) a 100. výročia prevezenia jeho ostatkov z tureckého Rodošta do Košíc a ich znovupochovania v Dóme svätej Alžbety (29. októbra 1906).
Rákociho socha je vysoká 230 cm a váži 500 kg. Stojí na podstavci z lešteného granitu, ktorý je vysoký 70 cm, široký 300 cm a váži 8 ton. Autorom plastiky je maďarský sochár Sándor Győrfi z mestečka Karcag.
Socha Františka II. Rákociho je darom vlády Maďarskej republiky mestu Košice.
Prenos hlasu internetovým protokolom
thumb|Typické riešenie VoIP thumb|Typický adaptér pre pripojenie analógového telefónneho prístroja k VoIP sieti 110px|thumb|right|1140E VoIP Phone
Prenos hlasu internetovým protokolom (iné názvy: prenos hlasu cez internetový protokol, prenos hlasu prostredníctvom internetového protokolu, IP telefónia, VoIP telefónia; angl. voice over internet protocol, voice over IP, IP telephony, VoIP telephony; poznámka: výraz "voice over internet protocol" je myslený ako "voice" + "over" + "internet protocol", nie ako "voice over internet" + "protocol" ), skr. VoIP / VOIP, je prenos hlasovej prevádzky prostredníctvom prenosu paketov pomocou protokolu IP (teda nie nevyhnutne len cez internet, ale aj cez inú sieť založenú na internetovom protokole). Prenos hlasu pomocou internetu (iné názvy: prenos hlasu cez internet/Internetom/po internete/prostredníctvom internetu, hlas cez internet/po internete, telefonovanie cez internet/prostredníctvom internetu/po internete, internetová telefónia; angl. voice over internet, internet telephony) je naproti tomu špecifická služba VoIP používajúca prenos paketov vo verejnej sieti internet. Protokoly, ktoré sa používajú na prenos hlasových signálov cez IP sieť sa zvyknú označovať ako VoIP protokoly. Dá sa na ne pozerať ako komerčnú realizáciu experimentálneho protokolu Network Voice Protocol (1973) navrhnutého pre sieť ARPANET. Vďaka použitiu jedinej siete na prenos dát aj hlasu je možné dosiahnuť isté finančné úspory, najmä ak je k dispozícii nevyužitá sieťová kapacita, ktorá sa dá využiť pre VoIP bez pridaných nákladov. Volania VoIP – VoIP sú prevažne zdarma, zatiaľ čo volania do verejných telekomunikačných sietí (tak pevných i mobilných) bezplatné v zásade nie sú.
Funkcionalita
VoIP dokáže zabezpečiť úlohy, ktoré môžu byť omnoho zložitejšie dosiahnuteľné pri použití klasických telekomunikačných technológií:
Problémy pri nasadení
Technológia VoIP má stále niekoľko nevýhod, ktoré spôsobili v mnohých presvedčenie, že nie je vhodná na široké rozšírenie. Na druhej strane, viacerí priemyselní analytici predpovedali, že v pobočkových telefónnych ústredniach prekročí počet dodaných pripojení na technológii IP počet nových klasických digitálnych portov už v roku 2005. V USA sa tak stalo v polovici roku 2006, v mnohých ďalších krajinách sa tento prelom ešte len očakáva.
Pripojenie k Internetu
Ďalším nedostatkom VoIP služieb je (s výnimkou napr. vnútrofiremných sietí) ich závislosť na ďalšej samostatnej službe – internetovom pripojení. Kvalita a celková spoľahlivosť telefonického spojenia cez VoIP je celkom závislá od kvality, spoľahlivosti a rýchlosti použitého internetového pripojenia. Najmä vysoké celkové latencie v sieťach môžu viesť k výrazne zníženej kvalite hovoru a spôsobujú isté problémy, ako napr. ozveny. VoIP napriek tomu nie je vždy závislé od internetového pripojenia. Existujú technológie umožňujúce použiť VoIP aj cez bežné telefónne linky či prenajaté hlasové či dátové okruhy (napr. PCM toky – v USA linky typu T1, v Európe hierarchia E1). Je to však zriedkavý spôsob nasadenia.
Mnohí používatelia VoIP stále prevádzkujú aj tradičné analógové telefónne linky, ktoré umožňujú volať na núdzové čísla, ako aj bez problémov používať tradičné faxové prístroje.
Problémy s implementáciou
Vzhľadom na to, že UDP neposkytuje mechanizmus, ktorý by zabezpečil, že dátové pakety budú doručené v správnom poradí, alebo poskytol garanciu kvality služby (Quality of Service), nasadenie VoIP čelí problémom s latenciou (oneskorením) a jitterom (kolísaním oneskorenia). To je obzvlášť citeľné pri spojeniach, kde časť trasy prebieha cez satelitné spoje (kvôli dlhému času šírenia signálu). Prijímajúci uzol sa potýka so stratou, poprehadzovaním či oneskorením jednotlivých paketov, napriek čomu však musí zabezpečiť čo najlepšiu kvalitu výsledného hlasového prúdu. To sa rieši bufferovaním (prijímané pakety nejdú na výstup ihneď, ale zapisujú sa najprv do pamäte, z ktorej sa potom môžu čítať v správnom poradí), čo však ešte zvyšuje oneskorenie.
Ďalšou starosťou je smerovanie prevádzky cez firewally a preklad adries. Zariadenia nazvané Session Border Controller sa používajú popri firewalloch na zabezpečenie VoIP hovorov do a z chránenej podnikovej siete. Skype využíva proprietárny protokol umožňujúci smerovať hovory cez iné uzly v sieti Skype, čím sa prekonáva symetrický NAT a firewally. Štandardné riešenia využívajú protokoly ako STUN a ICE.
Nezáujem domácich používateľov
VoIP nevyžaduje nutne širokopásmové pripojenie do Internetu, ale toto zvyčajne umožní dosiahnuť lepšiu kvalitu služby. Veľká časť domácich používateľov je dnes pripojená cez DSL, ktoré v počiatkoch vyžadovalo tradičnú telefónnu linku. Nutnosť platiť za dve telefonické pripojenia redukovala potenciálny okruh zákazníkov z radov domácich používateľov. Aj keď už existuje ponuka internetového pripojenia cez DSL aj bez nutnosti platiť za klasickú hlasovú službu (v dôsledku tlaku protimonopolného úradu), tak medzitým ceny klasických hlasových služieb výrazne poklesli a už nie sú natoľko odlišné od cien VoIP služieb aby došlo k masívnemu príklonu jednotlivých zákazníkov k VoIP.
Spoľahlivosť a kvalita služby
Viaceré širokopásmové pripojenia majú kvalitu nižšiu než by sa žiadalo. Ak sa IP pakety strácajú alebo oneskorujú na ľubovoľnom mieste v sieti medzi koncovými uzlami, dochádza k výpadkom hlasu. Výsledná kvalita zvuku preto často skôr pripomína GSM v prostredí so slabým signálom než tradičnú okruhovo prepájanú telefónnu linku (kde je prenosová kapacita garantovaná). Tento stav je pozorovateľný najmä vo vysoko zaťažených sieťach prípadne pri veľkých vzdialenostiach a veľkých počtoch smerovačov na trase. Časom sa síce situácia vylepšuje, konečné riešenie je však ešte vzdialené.
Núdzové volania
Povaha protokolu IP prakticky znemožňuje presné geografické zameranie používateľov. Núdzové hovory preto nemôžu byť jednoducho presmerované na najbližšie operačné stredisko záchranného systému. Ak nie je volajúci schopný udať svoju adresu, nemusí byť možné nájsť ho iným spôsobom. Niektorí veľkí poskytovatelia VoIP v zahraničí však už nasadzujú riešenia, ktoré tieto funkcie umožňujú (najjednoduchšia je registrácia linky na konkrétnu adresu, ak sa neumožní mobilita pripojenia).
Iná situácia je pri podnikových pobočkových ústredniach založených na IP, tieto obyčajne nemajú nijaké problémy s implementáciou núdzových volaní.
Konkurencia mobilných telefónov
Telekomunikační operátori a zákazníci investovali obrovské množstvo finančných prostriedkov do mobilných telefónov a súvisiacich zariadení. V rozvinutých krajinách dosiahli mobilné telefóny takmer úplnú penetráciu trhu a mnoho ľudí používa namiesto pevnej linky výhradne mobily. V tejto situácii nie je zrejmé, či dôjde k nárastu dopytu po VoIP medzi spotrebiteľmi dokiaľ nebudú mať bezdrôtové dátové siete podobné pokrytie ako mobilné siete. V súčasnosti prebieha však aj vývoj technológií ako UMA, ktoré umožnia použitie "obojživelných" mobilných telefónov (telefón sa pri nájdení bezdrôtového pripojenia k Internetu prepne zo siete mobilného operátora do VoIP siete).
Bezpečnosť
Väčšina bežných spotrebiteľských riešení zatiaľ nepodporuje šifrovanie. Preto pre odpočúvanie platí to isté, čo pre iné dátové prenosy (napr. posielanie elektronickej pošty) – pre sieťové uzly na ceste paketov medzi dvomi účastníkmi je prípadné odpočúvanie triviálne. Zatiaľ málo zariadení podporuje účinné kryptovanie prevádzky, navyše aby mohlo byť použité, musia ho podporovať koncové zariadenia oboch (resp. pri konferenčných prenosoch všetkých) účastníkov komunikácie.
Pre podnikové nasadenie sa často využíva technológia Voice VPN, ktorá podobne ako pri bežných VPN sieťach aplikuje na tok (hlasových) dát šifrovanie s použitím technológie IPSec.
Zobrazenie čísla učastníka
Podpora zobrazovania čísla volajúceho účastníka (CLIP) je u rozličných poskytovateľov IP telefónie rôzna – niektorí ho podporujú úplne, iní nie, čo spôsobuje, že sa volanej strane číslo nemôže zobraziť. V niektorých prípadoch nedostatočné zabezpečenie siete poskytovateľa umožňuje podvrhnúť poskytované číslo, čo má za následok možnosť pri volaní do klasickej siete "tváriť sa" ako iný účastník.
Integrácia do celosvetového číslovacieho systému
Tradičné telefónne siete využívajú na identifikáciu účastníkov telefónne čísla podľa štandardu E.164. Používatelia VoIP sú identifikované primárne pomocou URI (napríklad v tvare sip:jozef@firma.com). Aby bolo možné smerovanie hovorov medzi klasickými a VoIP sieťami, existujú určité technológie na preklad telefónnych čísel a URI. Najrozšírenejšou technológiou je ENUM, čo je služba založená na DNS (základná služba Internetu na preklad doménových mien počítačov a IP adries). V databáze ENUM je pre telefónne číslo zapísaný jeden alebo viac kontaktov, na ktorých je účastník daného čísla dosiahnuteľný (môžu byť aj na rôznych technológiách, ako SIP, H.323, či dokonca klasický e-mail).
Nasadenie na spotrebiteľskom trhu
Veľký rozvoj trhu VoIP začal v roku 2004, keď boli uvedené na trh viaceré služby využívajúce širokopásmové internetové pripojenie a snažiace sa napodobniť klasickú telefónnu službu. Mnohé spoločnosti poskytujú neobmedzené volania v rámci krajiny (najmä v USA) a do vybraných zahraničných sietí v rámci pevného mesačného poplatku.
Tieto služby majú rôznu formu, ktorá môže byť viac či menej podobná klasickej forme. Niektorí poskytovatelia dokonca ponúkajú koncové zariadenia obsahujúce konektor na pripojenie bežného analógového telefónu. Často ani nepoužívajú termín "VoIP", ale napríklad "telefonovanie cez internet", aby sa viac priblížili bežnému spotrebiteľovi.
Na druhej strane stoja služby ako Skype či Gizmo Project, ktoré sú závislé na klientskom softvéri v počítači. V ich prípade je používateľ úplne nezávislý od svojho geografického umiestnenia, zastihnuteľný je na ľubovoľnom mieste, na ktorom sa k službe prihlási. Ak takáto služba poskytuje aj verejne dostupné telefónne číslo, toto ostáva rovnaké nezávisle od polohy účastníka (hoci sa môže nachádzať aj v zahraničí). Niektorí operátori oba prístupy kombinujú a okrem domáceho pripojenia umožňujú aj pripojenie z ľuboľného miesta, niekedy dokonca bez inštalovania špecifického softvéru, používajúc len aplikáciu bežiacu vo webovom prehliadači.
Najväčšou výhodou, pre ktorú niektorí zákazníci prešli k poskytovateľom IP telefónie, sú ceny. Prenos hlasu cez Internet umožňuje zlacniť predovšetkým diaľkové hovory, ktoré tak nemusia prechádzať sieťami klasických poskytovateľov. Je však potrebné poznamenať, že agresívna cenová a marketingová politika veľkých operátorov (ktorých infraštruktúra je často predimenzovaná, čo prinajmenšom mimo prevádzkovej špičky umožňuje zniesť zvýšené množstvo hovorov spôsobené znížením cien bez dodatočných nákladov) tieto rozdiely výrazne zúžila. Na Slovensku sa VoIP v spotrebiteľskom sektore príliš neujalo, sčasti aj kvôli odklonu od služieb viazaných k jednému miestu smerom k mobilnej komunikácii založenej na GSM.
Využitie u telekomunikačných operátorov
Zatiaľ čo málo kancelárskych prostredí a ešte menej domácich používateľov používa čistú VoIP infraštruktúru, v prostredí sietí telekomunikačných operátorov sa IP telefónia využíva čoraz viac v súvislosti s konvergenciou sietí. Na rozdiel od pôvodných sieťových zariadení založených na časovom multiplexe sa v súčasnosti nasadzujú ústredne a siete novej generácie (NGN) založené na prepínaní paketov, kde hlavnú úlohu hrá protokol IP.
Takéto riešenia umožňujú zjednotiť sieť pre všetky (hlasové a dátové prenosy, prípadne iné služby), čo prináša mnohé výhody. Nasadenie tejto technológie však samozrejme nie je vždy bezproblémové. Na Slovensku (pevná sieť spoločnosti Slovak Telekom) je už nasadených viacero ústrední NGN, ktoré sa použili na náhradu posledných vyradených ústrední 2. generácie (PK202).
V súčasnosti je zaujímavou technológiou IP Multimedia Subsystem (IMS), ktorá zlučuje internetové technológie s pevným aj mobilným telefónnym svetom používajúc čistú IP infraštruktúru. Systémy IMS umožňujú nasadiť operátorom rôzne služby, ktoré doteraz boli poskytované len v rámci Internetu (napr. Presence – analógia stavov v sieťach Instant Messagingu). Existujú však aj výhrady k takýmto riešeniam, ktoré im vytýkajú, že namiesto umožnenia rýchleho prístupu k Internetu poskytujúcemu širokú škálu služieb poskytuje zákazníkom iba analogické služby zo strany operátora, ktoré však sú vždy do určitej miery obmedzené a navyše je možné ich na rozdiel od internetových služieb tarifikovať nezávisle od skutočných nárokov na sieť (čo nemusí byť pre zákazníka výhodné).
Použitie v amatérskom rádiu
Rádioamatéri prijali VoIP vo svojich špecifických protokoloch a programových riešeniach, ako sú Echolink, IRLP, Dstar a EQSO. Tieto umožňujú prepojiť uzly a opakovače ich siete cez Internet. To im umožňuje urobiť ich sieť omnoho komplexnejšiu a zjednodušuje spojenia na veľké vzdialenosti.
Právne problémy
Keďže technológia VoIP je relatívne nová, ešte nie je podchytená v legislatíve v dostatočnej miere. Existujú spory o reguláciu a licencovanie služieb telekomunikačnými operátormi. Okrem toho sú problémy so zabezpečením volania na geograficky špecializované núdzové linky a mnohé iné aspekty, ktoré je potrebné doriešiť.
Medzi poskytovateľmi dátových služieb sa vedú spory o porušovaní sieťovej neutrality, čo je snaha o tarifikovanie a obmedzovanie dátových prenosov v závislosti od typu prevádzky.
Technické detaily
Dva najhlavnejšie súperiace štandardy pre VoIP sú Session Initiation Protocol (SIP), vyvinutý pod hlavičkou organizácie IETF, a štandard ITU s označením H.323. Na počiatku bol populárnejším H.323, čo je štandard vychádzajúci z telekomunikačného prostredia, v súčasnosti je už v popredí SIP, s ktorým sa ráta už aj v ústredniach typu IMS.
H.323
Štandard H.323 (rodina protokolov H.323) bol v prvej verzii uvedený medzinárodnou telekomunikačnou štandardizačnou organizáciou ITU-T v roku 1996. Označenie dodržuje konvenciu ITU-T – veľké písmeno, nasledované bodkou a číslom. Prvé písmeno označuje oblasť činnnosti, ktorej sa štandard týka (napr. G – prenosové systémy, médiá, digitálne systémy a siete, I – ISDN, V – dátové prenosy cez telefónnu sieť, H – audiovizuálne a multimediálne systémy).
Slovne je štandard (odporúčanie) H.323 nazvaný Packet-based multimedia communications systems (multimediálne komunikačné systémy na paketovom základe), teda zahŕňa multimediálne prenosy cez paketové siete bez všeobecnej garancie QoS. Prvá verzia tohto odporúčania bola zameraná predovšetkým na videokonferencie, ďalšie verzie sú už viac prispôsobené pre VoIP. Štandard H.323 patrí ku skupine odporučení H.32x, ktoré sa týkajú multimediálnej komunikácie cez rôzne druhy sietí:
Ako štandard vychádzajúci z telekomunikačného prostredia (na rozdiel od SIPu, ktorý bol inšpirovaný klasickým internetovým prostredím dátových prenosov) je H.323 relatívne komplikovaný a zahŕňa prevažnú väčšinu aspektov multimediálnej komunikácie (signalizácia, transport multimediálnych dát, kodeky, prenos všeobecných dát). Nezahŕňa samotnú lokálnu sieť ani transportnú vrstvu použitú na prepojenie s inými sieťami, s výnimkou rozhrania do okruhovo prepínanej telefónnej siete. Signalizácia v protokolovej rodine H.323 vychádza z telekomunikačného prostredia. Pre H.323 spojenia bod-bod zahŕňa protokoly H.225.0-RAS, H.225.0-Q.931 (oba definované v odporúčaní H.225.0) a H.245.
Kodeky
Štandard H.323 definuje aj používané kodeky (KOdér-DEKodér, teda prevodník z analógovej do digitálnej podoby a naopak, resp. prevodník rôznych formátov dát medzi sebou) pre zvuk (audio) a obraz (video). Nepoužíva sa len jeden kodek, ale môže ich byť viac a môžu sa meniť podľa potreby aj v priebehu hovoru. Štandard H.323 stanovuje minimálnu sadu kodekov, ktoré musia byť podporované každým zariadením, čím sa zaručuje, aby sa každí dvaja používatelia ľubovoľných zariadení dokázali spojiť. Dôvodom, prečo je možné použiť rôzne kodeky, sú ich rôzne vlastnosti.
Kodeky nevyužívajúce nijakú dátovú kompresiu poskytujú najlepšiu kvalitu signálu v zmysle napr. subjektívneho pocitu pri počúvaní zvuku a majú minimálne oneskorenie medzi vstupom a výstupom, za to však pri prenose zaberajú pomerne veľké prenosové pásmo. Naopak, kodeky s účinnou kompresiou môžu (čo však je subjektívny pocit) zhoršovať príjemnosť zvuku, navyše výpočet kompresie vplyvom viacerých faktorov (oneskorenie v signálovom procesore, ale najmä potreba počítať výsledky z viacerých za sebou nasledujúcich vzoriek) zanáša do prenosu oneskorenie, ktoré zhoršuje subjektívny pocit z hovoru. Ďalšou vlastnosťou, ktorá rôzne kodeky a vhodnosť ich použitia odlišuje, je citlivosť na výpadky dátových blokov (spôsobené stratou paketov v preťaženej sieti). Vzhľadom na tieto skutočnosti, umožňujú signalizačné protokoly meniť použitý kodek aj v priebehu hovoru.
SIP
Pri vzniku protokolu SIP stáli Henning Schulzrinne (Columbia University) a Mark Handley (University College London), ktorí svoju prácu začali v roku 1996. Vo forme RFC bol protokol zverejnený v roku 1999 ako RFC 2543, aktuálna verzia (2.0) je definovaná v RFC 3261.
Na rozdiel od protokolovej rodiny H.323 zastrešuje jeho vývoj a uvádzanie do praxe organizácia IETF, aj preto je celá protokolová rodina SIPu zložená z protokolov definovaných touto organizáciou. SIP nie je tak komplexným štandardom ako H.323, nešpecifikuje totiž klasické telekomunikačné služby, ale skôr len súbor primitív používaných pre uskutočňovanie komunikácie.
Záliv
thumb|[[Mexický záliv]]
Záliv je (hlboký) výbežok oceánu, mora, jazera (v širšom zmysle aj vodného toku) do pevniny, pričom nie je obmedzená cirkulácia vody medzi týmto výbežkom a materským vodným telesom. Malý záliv a každý výbežok vodného toku do pevniny sa nazýva zátoka.
Najväčšie zálivy
Zdroj:
Aurelius Prudentius Clemens
Aurelius Prudentius Clemens (* 348 - † okolo 413) bol rímsky kresťanský básnik pochádzajúci z Calaguridy (dnes Calahora) v Hispánii.
Pôvodným povolaním bol Prudentius právnik, neskôr vstúpil do štátnych služieb a dva razy zastával úrad správcu provincie, pravdepodobne v rámci Hispánie. Neskôr ho povolal cisár Theodosiom I. do Ríma, kde zastával rozličné posty až do roku 392. Po tomto dátume sa stiahol z verejného života, aby mohol viesť život askéta. Okolo roku 405 dokončil básnický súbor na rozličné kresťanské témy. Je to zároveň posledný dátum, ktorý v súvislosti s jeho osobou máme.
Dielo
Prudentius je autorom veľkého počtu básnických skladieb zložených na kresťanské motívy. Vzormi v tejto tvorbe sa mu stali jednak jeho významní predchodcovia, Tertullianus a svätý Ambrózius, ale aj samotná Biblia a rôzne spisy o mučeníkoch. Najvýznamnejší z Prudentiových spisov sa stal Psychomachia (Zápas o dušu), alegorická skladba, ktorá inšpirovala veľkou mierou náboženskú alegóriu v stredoveku.
Medzi Prudentiove diela patria:
Öreglak
Öreglak je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Lengyeltóti.
Tranz
Tranz je zmenený stav vedomia, v ktorom sa subjekt z väčšej časti alebo aj úplne odpája od svojho každodenného ja, stráca vedomie o čase a mieste, a dokonca i svoju vlastnú identitu, takže ním môže prestúpiť celkom iná identita. Subjekt sa v tomto stave môže stať vysoko sugestibilným (ľahko ovládateľným), ako v hypnóze, alebo náchylným na špecifické modely správania, ako pri pôsobení voodoo. Stav tranzu môže vyvolať extázu i mystické pohrúženie, ako ich zažívajú napríklad šamani.
Süphan Dağı
Süphan Dağı je vyhasnutý stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom brehu jazera Van vo východnej Anatólii v Turecku. Jeho vrchol je trvalo pokrytý ľadom a s výškou 4 058 m je to druhá najvyššia sopka v Turecku (po Ararate).
Stavba sopky je tvorená komplexom premenených andezitovo-dacitových a bazaltových lávových prúdov a niekoľkých lávových dómov, pyroklastických troskových kužeľov a parazitických kráterov, usporiadaných radiálne okolo hlavného krátera na severných, južných a východných úbočiach vulkánu. Vek hornín bol stanovený v rozmedzí 2 mil. až 100 000 rokov.
Ilia
Ilia (ℓ), resp. v staroveku Élis či Élida či Elida (🇬🇷) či zriedkavo Éleia (🇬🇷), je krajská jednotka a historické územie v Grécku na Peloponéze. Hlavné mesto je dnes Pyrgos, žije tu okolo 200 000 obyvateľov. Nachádza sa tu staroveké mesto Olympia. Iné významné mestá sú Krestena, Andritsaina, Gastouni a Amaliada. Známy je aj tradičný grécky dialekt Ilie, ktorým však hovorí už iba staršia generácia.
Dejiny
Územie v staroveku obývali dórski Gréci. Élis bol nezávislý grécky (mestský) štát s rovnomenným hlavným mestom. V roku 776 pred Kr. sa tu konali historicky prvé olympijské hry v meste Olympia. V roku 146 pred Kr. kraj ovládli Rimania. Postupne bola oblasť christianizovaná, pohanské kulty boli zrušené cisárom Teodosiom, ktorý zakázal aj olympijské hry. Élidu viackrát vyplienilu Góti, Vizigóti a Huni. Od roku 395 je súčasťou Východorímskej (Byzantskej) ríše. V 6. stor sa tu usadzujú Slovania, ich keramiku možno vidieť v národnom múzeu v Olympií. V 9. stor. boli Slovania porazení, v Élide sa pomiešali s Grékmi. Od roku 1204 bola Élis súčasťou Achájskeho kniežatstva, ktoré tu vytvorili Európania po páde Byzancie. V roku 1460 oblasť dobyli Turci. Od 19. stor. je súčasťou oslobodeného Grécka. Z oblasti pochádza viacero novogréckych osobností, ako napríklad slávny spisovateľ 19. stor. Andreas Karkavitsas, či slávna politická rodina Krestenitis.
Öreglak
Má rozlohu 2072 ha a žije tu 1649 obyvateľov (2007).
Kvarkovo-gluónová plazma
Jej existencia bola provizórne potvrdená výsledkami, ktoré získalo Brookhavenovo národné laboratórium (Brookhaven National Laboratory).
Galileo
Galileo môže znamenať:
Dávid Kollár
Dávid Kollár (* 25. október 1983, Prešov) je slovenský gitarista a skladateľ filmovej hudby.
Životopis
Narodil sa v rodine hudobníkov a k hudbe sa dostal ako 8-ročný. V rokoch 2005 – 2009 bol žiakom Andreja Šebana. V roku 2005 získal so svojou skupinou David Kollar Band cenu za najlepší inštrumentálny výkon na súťaži Nové tváre slovenského jazzu. So skupinou absolvoval desiatky koncertov po Slovensku a Európe. Má syna Davida Kollara.
Od roku 2009 je členom David Kollar International Project, ktorý založil s dvomi hudobníkmi z Budapešti; Adamom Markom a Gergom Baranyim. Skupina s úspechom vystupovala na európskych festivaloch v v Aténach, Belehrade, Krakove, Gliwiciach, Londýne, Berlíne a ďalších. V decembri roku 2009 skupine vyšiel záznam z koncertu pod názvom One Night in Budapest.
V tom istom roku Dávid založil umeleckú skupinu so zameraním na literatúru a filmovú tvorbu pod názvom Kovebo group. Kovebo je skratkou mien Kollár, Verner, Bošnák. Verner a Bošnák sú dvaja mladí režiséri pôvodom z Ruska a Ukrajiny. Táto skupina vytvorila šesť krátkometrážnych filmov, v ktorých David účinkuje ako herec, producent a autor hudby.
Halle
Halle môže byť:
Dávid Kollár
Životopis
V roku 2014 sa stal spoluhráčom bubeníka skupiny King Crimson v projekte Komara. Od roku 2018 začal spolupracovať s hudobníkmi Arve Henriksenom a Erikom Truffazom.
Mystery stable je domáce nahrávacie štúdio Davida Kollara, v ktorom komponuje hudbu pre filmy a divadelné predstavenia. David taktiež založil vlastné vydavateľstvo s rovnomenným názvom, v ktorom vydáva svoje sólové albumy a založil občianske združenie Take Art.
David Kollar zverejňuje denníky zo svojich hudobných ciest. Ich časť bola vydaná jeho dvorným vydavateľstvom Hevhetia.
"Kollar zaobchádza s hudbou s hlbokým stupňom vážnosti a osobnej angažovanosti, akoby každý s jeho projektov nebol iba jeho imaginárnym hudobným dieťaťom, ale akoby to bol jeho skutočný potomok. S nástrojom zaobchádza ako s bránou medzi jeho komplexnými nápadmi a ich hudobným zobrazením, rovnako, ako sochár zaobchádza s dlátom alebo maliar so štetcom," napísal o ňom rešpektovaný izraelský hudobný publicista a kritik Adam Baruch.
Back to the Heavyweight Jam
Back To The Heavyweight Jam je šiesty štúdiový album nemeckej techno skupiny Scooter vydaný 1. januára 1999 v Nemecku vydavateľstvom Edel Records. Obsahuje dva single, „Faster Harder Scooter“ a „Fuck the Millennium“.
Po vydaní singlu „Fuck the Millennium“ bol album znovu vydaný, ale v limitovanej edícii s bonusovými skladbami.
Francilly-Selency
Francilly-Selency je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hip-hop (subkultúra)
thumb|Breakdance - súčasť hip hopovej subkultúry
Hip hop alebo hip-hop ako subkultúra vznikol v New Yorku (USA) v 70. rokoch 20. storočia v prostredí štvrtí obývaných prevažne černoským obyvateľstvom. Počas rokov sa vyvinul do svojej dnešnej podoby - celosvetovej mestskej subkultúry mládeže.
V počiatkoch sa ako hlavné zložky tejto subkultúry uvádzali tzv. „4 elementy“ tj. rap, DJing, Break-dance a graffiti. Ako tzv. piaty element sa uvádza beatbox. V priebehu rokov sa tieto viac špecifikovali a pribudli ďalšie. Dnes hip hop zahŕňa špecifický štýl produkcie hudby, slang, módu atď.
Korene
Hiphopovú kultúru ovplyvnilo mnoho faktorov. Vhodným predpokladom pre jej rozvoj bola multikulturálna spoločnosť New Yorku 70-tych rokov.
Štýl a technika rapovania súvisí so západoafrickými básnikmi nazývanými grioti, ktorých piesne obsahovali hovorené prvky. Významným vplyvom boli taktiež hovorené pasáže piesní populárnych soulových a funkových hudobníkov.
Dôležitým vplyvom (hudobným i kultúrnym) bol dub, sub-žáner reggae, ktorý vznikol v 60-tych rokoch. Dub boli v podstate inštrumentálne verzie populárnych reggae piesní, dôraz sa kládol na bicie a výraznú basovú linku. Dub priniesli do New Yorku jamajskí prisťahovalci, ktorí ho začali hrávať na partys v komunitných centrách a uliciach.
Ako ďalšie vplyvy môžeme uviesť jazz a blues ale aj disco.
Počiatky
thumb|Graffiti