cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merašický potok
Prameň: na okraji Považského Inovca na východnom svahu Holého vrchu (432,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 240 m n. m.
Smer toku: po obec Dolné Otrokovce na juhovýchod, potom k obci Merašice na východ, za obcou sa stáča na sever a oblúkom postupne k ústiu na východ
Geomorfologické celky: 1.Považský Inovec, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Nitrianska pahorkatina, časť Bojnianska pahorkatina
Prítoky: sprava potok prameniaci južne od obce Horné Otrokovce a z oblasti Bagolád, zľava Tekoldiansky potok
Ústie: do Radošinky severne od obce Biskupová v nadmorskej výške 157,6 m n. m.
Obce: Horné Otrokovce, Dolné Otrokovce a Merašice
Zoznam planétok 9501 – 9750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Kolonjë
Kolonjë (alb.: Rrethi i Kolonjës) je okres v Albánsku v kraji Korçë. počet obyvateľov je 17 000 (2004, odhad), s tradičnou Gréckou a Arumunskou (Arumuni alebo inak Kucovlasi) menšinou. Má rozlohu 805 km². Nachádza sa v juhovýchodnej časti krajiny, a jeho hlavné mesto je Ersekë, ďalšie mesto v okrese je Leskovik na juhu. Hraničí na východe s okresom Korçë, na východe s Gréckom konkrétne s prefektúrami Kastoria a Ioannina. Mesto Ersekë je postavené na úpätí vrchu Gramoz.
Gizy
Gizy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Kostol Premenenia Pána (Sedlice)
Kostol Premenenia Pána je farský kostol vo farnosti v Sedliciach.
Gizy
Poloha
Gizy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kostol Premenenia Pána (Sedlice)
Charakteristika
Kostol bol založený v roku 1859 a konsekrovaný 10. februára 2001. Konsekroval ho arcibiskup Mons. Alojz Tkáč. Od roku 1999 až do konsekrácie prešiel rozsiahlou rekonštrukciou. Celkové náklady činili takmer 1 800 000 Sk. Veriaci farnosti v mesačných zbierkach obetovali viac ako 1 200 000 Sk. Ostatné obetovali ako milodar veriaci z Kanady, farnosť Sarnia Ont.
História
Biskup Čech v roku 1826 navrhol aby v Sedliciach bol postavený nový kostol. Za tým účelom bola v Košickom biskupstve vyhlásená zbierka. Celý proces okolo výstavby nového kostola bol veľmi zložitý a jednania o jeho výstavbe trvali až do roku 1854, kedy sa 24. septembra na fare v Sedliciach stretla ustanovená deputácia, v ktorej boli zastúpení rímskokatolícki aj gréckokatolícki veriaci a tí sa dohodli na konkrétnom postupe pri budovaní nového kostola. Z predložených návrhov na výstavbu kostola biskup Fábry 15.8.1858 schválil svojim podpisom návrh staviteľa Martina Rotha, ktorého rozpočtové náklady boli najnižšie a tvorili v úhrne 3 500 vtedajších florénov. (Poznámka: Do konca roku 1891 sa v Rakúsko-Uhorsku používal ako mena zlatý (zlatník, zlatka, gulden, florén). Potom platila ako mena „koruna“, ktorá vychádzala zo zlatého v pomere 1 zlatý = 2 koruny.) Nový kostol začali stavať na jar roku 1858. V januári 1859 už bol kostol po stavebnej stránke dokončený. Oltár a katedru postavil prešovský sochár Gustáv Zempliner. Obrazy v kostole a to obraz Najsvätejšej Trojice a obraz Premenenia Pána namaľoval maliar Jozef Gaľavský zo Solivara. 7. augusta 1859 bol kostol slávnostne benediktovaný. Ďalšie nástenné maľby vytvoril v roku 1918 akademický maliar Jozef Hanula a premaľby v päťdesiatich rokoch dvadsiateho storočia urobil prešovský maliar Mikuláš Jordán. Od roku 1918 pôsobili v tomto kostole títo farári:
Gizy
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Kostol Premenenia Pána (Sedlice)
Zvony
Poslanie zvonov veľmi pekne a výstižne charakterizuje veta: ... „ Zvony živých volajú, mŕtvych oplakávajú a blesky lámu“ ... Zvony sprevádzajú ľudí pri ich každodennom živote, už od pradávna. V rímskokatolíckej cirkvi už v 10. storočí pápež Ján XIII. ako prvý pri posviacaní zvonov dal zvonu aj meno. V tom čase vznikli aj ranné, poludňajšie a večerné zvonenia k modleniu. Nadprirodzené účinky zvonenia v čase blížiacich sa živelných pohrôm - búrky a k zaháňaniu zlých duchov - démonov, boli zaznamenané v 11. storočí.
Farský kostol Premenenia Pána v Sedliciach má vo svojej veži 3 zvony. Veľký zvon pochádza z roku 1824 a je na ňom reliéf svätého Michala Archanjela. Jeho hmotnosť je asi 450 kg, odliali ho v prešovskej dielni Františka Lecherera. Stredne veľký zvon odliali v roku 1924 a dominuje mu reliéf svätých Cyrila a Metoda. Hmotnosť zvona je 200 kg. Bol odliaty v dielni Alojza Kurbela v Trnave. Najmenší zvon nesie symbol Ružencovej Panny  Márie a je z roku 1924. Jeho hmotnosť je asi 70kg. Odliali ho tiež v dielni Alojza Kurbela v Trnave. (Mgr. Jozef Kandráč, farár)
Existuje indícia, že veľký zvon svätého Michala Archanjela z roku 1824, bol odliaty až po veľkom požiari 6.augusta 1824, kedy zhorela celá obec aj s vežou vtedajšieho kostola, pritom oheň kostolný zvon roztavil. Nový zvon z roku 1824 bol umiestnený ešte do provizórnej veže, požiarom poškodeného kostola. Až po rozobraní starého a dokončení nového kostola, bol tento zvon v roku 1859 premiestnený do  veže nového kostola. Ostatné dva zvony, odliate v roku 1924, pribudli vo veži kostola ako spomienka na uplynutie 100 rokov od zničujúceho obecného požiara.
Marusha
Marusha, vlastným menom Marusha Aphrodite Gleiß (* 18. november 1966, Norimberg, Nemecko) je nemecká techno, happy hardcore, breakbeat a eurodance DJka a hudobníčka. Jej najväčším hitom je rave verzia skladby „Somewhere Over the Rainbow“ z roku 1994, ktorá dosiahla 3. miesto v nemeckom rebríčku Media Control Charts s predalo sa 500 000 kópií, čím získal platinovú platňu.
NGC 3083
NGC 3083 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Růžděcký Vesník
Růžděcký Vesnik je prírodná pamiatka ev. č. 2033 neďaleko obce Růžďka v okrese Vsetín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Acetaldehyd
Acetaldehyd (systematický názov: etanál) je alifatická aldehydová organická zlúčenina so vzorcom CH3CHO alebo MeCHO. Je to bezfarebná, horľavá kvapalina s ovocným zápachom. Ľahko polymerizuje na paraldehyd a metaldehyd. Acetaldehyd sa nachádza v zrelom ovocí, káve a čerstvom chlebe. Produkujú ho rastliny ako časť svojho normálneho metabolizmu. V ľudskom organizme je medziproduktom metabolizácie alkoholu (etanolu), pričom je zodpovedný za nepríjemné prejavy po jeho nadmernej konzumácii.
Růžděcký Vesník
Ochrana
Predmetom ochrany a poslaním je najmä ochrana kvetnatej lúky s bohatým výskytom zvlášť chránených druhov rastlín, najmä orchideí – predovšetkým bohaté populácie červenohlava obyčajného, ďalej päťprstnice obyčajnej, vstavača mužského, vemenníka dvojlistého a kruštíka bahenného. Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Nad Jasenkou.
Acetaldehyd
Vznik
Acetaldehyd sa pripravuje:
Použitie
Acetaldehyd je dôležitým medziproduktom pri výrobe kyseliny octovej, ktorá vzniká jeho oxidáciou, ďalej viacerých liečiv, plastov a rozpúšťadiel. Polymér paraldehyd sa používa ako uspávací prostriedok, metaldehyd sa používa ako moluskocíd.
Herne (Nemecko)
thumb|Radnica
Herne je nemecké mesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Leží na severe Porúria. V roku 2010 tu žilo 164 762 obyvateľov.
Geografia
Mesto leží medzi Bochumom a Recklinghausenom. Najvyšší bod je vo výške 130 m, najnižší 33 m nad morom.
Susedné obce
Herten, Recklinghausen, Castrop-Rauxel, Bochum, Gelsenkirchen.
Správne členenie
Mesto má štyri obvody a 13 mestských častí:
Éclimeux
Éclimeux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čierny potok (prítok Bariny)
Čierny potok je krátky potok na Strednom Pohroní, v juhovýchodnej časti okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok Bariny, meria 2,2 km a je tokom V. rádu.
Preteká pohorím Vtáčnik, pramení v podcelku Vysoký Vtáčnik, v masíve Predný Kľak, na východnom svahu Jarabej skaly (1 169,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 990 m n. m. V pramennej oblasti tečie na krátkom úseku na východ, sprava priberá krátky prítok z východoseverovýchodného svahu Jarabej skaly a ďalej tečie juhovýchodným smerom. Na dolnom toku sa stáča severojužným smerom, sprava priberá prítok (1,7 km) z lokality Veľký Báň na juhovýchodnom svahu Jarabej skaly a v nadmorskej výške cca 575 m n. m. ústi v Kľackej doline do Bariny.
Sobrance (okres)
Nachádza sa na juhovýchodnom Slovensku v regióne Užsko.
Geografická charakteristika
Juhozápadná, úrodná časť okresu spadajúca do Východoslovenskej nížine je prekrásnym zlatožltým rovinatým obilným morom zúrodnenej krajiny s očarujúcou ornitologickou rezerváciou sťahovavého vtáctva (Národná prírodná rezervácia Senianske rybníky), ktorého výskyt na území svedčí o zdravom a ekologicky nenarušenom regióne tu hraničiacom s okresom Michalovce. Severnú časť územia obopínajú svojim horstvom Západné Karpaty, Vihorlatské vrchy s vyhliadkovým Sninským kameňom ( 1005 m n. m. ) s krásnym výhľadom do hraničiacich okresov Humenné a Snina na okresné mesto Sobrance, ale aj na perlu Vihorlatu Morské oko - prírodné horské jazero s priezračnou vodou, ktoré je domovom raka riečneho. Pod ním ležiace malebné obce Remetské Hámre, Vyšné Remety a dedinka Vyšná Rybnica s krásnou vodnou nádržou a pstruhovým hospodárstvom tvoria krásnu panorámu oblasti. Východnú časť tvorí hranica s Ukrajinou o celkovej dĺžke 35,7 km.
Životné prostredie
Okres Sobrance, aj keď nepatrí svojou rozlohou k veľkým okresom, má na svojím území bohatú sieť chránených území rôznych kategórií. Štátnu správu v chránených územiach vykonáva Okresný úrad Sobrance, odbor životného prostredia - úsek štátnej správy ochrany prírody a krajiny a Krajský úrad Košice, odbor životného prostredia. Odbornú správu vykonáva Slovenská agentúra životného prostredia, Centrum ochrany prírody a krajiny Banská Bystrica, stredisko Košice a Správa Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Táto organizácia zároveň spracováva návrhy na vyhlásenie nových chránených území.
V súčasnom období je v okrese Sobrance vyhlásených 12 chránených území a je vypracovaný a podaný ďalší návrh na vyhlásenie nového chráneného územia.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Livernon
Livernon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Níl
Níl (arab. النيل - an-Níl alebo البحر- al-Bahr) je najdlhšia rieka na svete. Dĺžka Nílu (v najširšom zmysle) je podľa rôznych zdrojov niekde medzi 6 650 a 7 088 km. Povodie dosahuje 2,86 alebo podľa iných zdrojov 3,35 mil km2.
V najširšom a najbežnejšom zmysle má Níl prameň zhodný s prameňom najdlhšej zdrojnice rieky Kagera (čiže prameň leží podľa rôznych názorov niekde v Burundi alebo Rwande) a zriedkavo sa označuje aj ako Níl-Kagera. V užšom zmysle Níl pramení až vo Viktóriinom jazere. V najužšom zmysle sa Níl začína až od sútoku Bieleho a Modrého Nílu.
Níl v najširšom zmysle preteká cez štáty: Rwanda, Burundi, Tanzánia, Uganda, Etiópia, Južný Sudán, Sudán a Egypt. Do Stredozemného mora Níl ústi formou delty Nílu s rozlohou.
Názvy
Súčasné názvy jednotlivých častí rieky:
Historické názvy rieky:
Dĺžkové prvenstvo a prameň
Neexistuje zhoda v tom, či absolútne svetové prvenstvo patrí Nílu alebo juhoamerickému Amazonu. Dôvody sú dva. Jednak rieky najmä v nížinách presúvajú svoje koryto a teda menia dĺžku, jednak sú rôzne názory, odkiaľ by sa dĺžka mala počítať.
thumb|Zdrojnice Kagery (zároveň prameň/pramene Nílu) Za prameň Nílu sa niekedy považuje Viktóriino jazero (Ukerewe), ale to má množstvo prítokov nezanedbateľnej dĺžky. Jedným z nich je Kagera. Za prameň Nílu sa najčastejšie považuje práve prameň Kagery (zriedkavo sa Níl vrátane Kagery označuje ako Níl-Kagera). Za prameň Kagery sa považuje buď prameň burundskej rieky Ruvyironza (=Luvironza) alebo prameň rwandskej rieky Rukarara.
Celková dĺžka Nílu sa v literatúre uvádza rôzne, najmä takto:
Význam
Záplavy Nílu (jún - október) sú základom egyptského a sudánskeho poľnohospodárstva. Sú spôsobené najmä prítokmi Modrý Níl a Atbara z Etiópie. Poľnohospodársky obrábané územie tvorí 2 (v delte viac) dlhý pás pozdĺž dlhého úseku Nílu.
Kaliště
Kaliště môže byť:
NGC 3084
NGC 3084 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 26. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Mo-Do
Mo-Do, vlastným menom Fabio Frittelli (* 24. júl 1966, Monfalcone, Gorizia, Taliansko – † 6. február 2013, Udine, Taliansko) bol taliansky eurodance hudobník. Jeho najväčším hitom je skladba „Eins, Zwei, Polizei“ z roku 1994, ktorá dosiahla 1. miesto v hudobných rebríčkoch v Nemecku, Rakúsku a Taliansku. Hoci pochádzal z Talianska, jeho skladby sú v nemčine.
Mária Amália Saská
Mária Amália Saská (* 24. november 1724 – † 27. september 1760) bola nemecká princezná z rodu Wettinovcov, ktorá sa vydala za španielskeho kráľa Karola III., čím sa v rokoch 1738 až 1759 stala sicílskou a neapolskou kráľovnou a od roku 1759 až do svojej smrti v roku 1760 bola aj španielskou kráľovnou. Medzi jej priamych potomkov patria súčasný kráľ Juan Carlos I., Otto Habsbursko-lotrinský (do roku 2007 hlava habsburskej dynastie), Henrich Filip Orléansky (jeden z pretendentov na francúzsky trón), Jean-Christophe Napoléon (hlava dynastie Bonapartovcov), ako aj dvaja uchádzači o trón Kráľovstva oboch Sicílií – Carlo Bourbonsko-sicílsky, vojvoda z Castra, a infant Carlos Bourbonsko-sicílsky, vojvoda z Kalábrie.
Detstvo
Narodila sa v paláci Zwinger v Drážďanoch ako dcéra Augusta III., saského kurfirsta, a Márie Jozefy, ktorá bola dcérou Jozefa I. Habsburského. Jej celé meno znelo: Mária Amália Kristína Františka Xaveria Flora Walburga Saská. Mala 14 súrodencov, z nich najvýznamnejší boli Frederik Kristián, Mária Anna (manželka bratranca Maximiliána III. Jozefa Bavorského), Mária Jozefa Saská, francúzska princezná a matka Ľudovíta XVI.
Zásnuby a svadba s Karolom III.
V roku 1737 sa Mária Amália zasnúbila s neapolským a sicílskym kráľom, budúcim španielskym kráľom Karolom III. Dátum svadby sa potvrdil 31. októbra 1737 a o rok neskôr, v roku 1738, sa štrnásťročná Mária Amália vydala za Karola. Sobáš sa konal v máji 1738 v Drážďanoch v zastúpení a jej ženícha zastupoval jej brat Frederik Kristián Saský. Napriek tomu, že manželstvo bolo politicky dohodnuté, mali manželia blízky vzťah a v manželstve sa narodilo niekoľko detí.
Dvojica sa prvýkrát stretla až 19. júna 1738 v Portelle, v mestečku na hraniciach kráľovstva neďaleko Fondi. Svadobné oslavy trvali až do 3. júla, kedy Karol vytvoril tzv. Insigne e reale ordine di San Gennaro, najprestížnejšie rytierske vyznamenanie v kráľovstve. O niekoľko rokov neskôr, 19. septembra 1771, vytvoril v Španielsku aj Rad Karola III.
Vplyv na rozvoj architektúry
Mária Amália bola veľmi vzdelaná žena. Významnú úlohu hrala napríklad pri stavbe zámku Caserta, ktorý sa začal stavať na manželove 26. narodeniny, teda 20. januára 1752. Takisto sa podieľala na výstavbách paláca Portici, divadla di San Carlo, ktoré bolo postavené len za 270 dní, a zámku Capodimonte. Jej manžel tiež dal zrenovovať kráľovský palác v Neapole.
Manželov nástup na španielsky trón
náhľad|Manžel Márie Amálie, Karol III. Na konci roku 1758 sa u Karolovho brata Ferdinanda VI. začali prejavovať rovnaké prejavy depresie, aké mal aj ich otec. Ferdinand v auguste 1758 stratil svoju oddanú manželku, infantku Barboru Portugalskú, a to malo za následok zhoršenie jeho psychického stavu. Preto 10. decembra 1758 vymenoval Karola za svojho následníka a následne odišiel z Madridu do Villaviciosy de Odón, kde 10. augusta 1759 zomrel.
Po jeho smrti bol manžel Márie Amálie Karol vyhlásený za španielskeho kráľa a vládol pod menom Karol III.. Rešpektoval však zmluvu s Viedňou, podľa ktorej, ak by sa stal španielskym kráľom, nesmel k Španielsku pripojiť Neapolské a Sicílske kráľovstvo. Preto neskôr prijal titul Lord Oboch Sicílií.
Ešte v tom istom roku Mária Amália spolu s manželom opustili Neapol a odišli do Madridu. Dve svoje deti nechali v Caserte. Jej tretí syn Ferdinand I. sa stal panovníkom Kráľovstva oboch Sicílií, kde vládol v rokoch 1816 až 1825 (ako Ferdinand IV. vládol v Neapolsku (1759 – 1806) a ako Ferdinand III. vládol v Sicílii (1759 – 1816)). Druhý najstarší syn Márie Amálie Karol sa stal následníkom španielskeho trónu. Jej najstarší syn infant Filip bol mentálne zaostalý, a preto bol vylúčený z následníctva.
V Španielsku sa manžel Márie Amálie snažil o zlepšenie stavu ekonomiky a o zvýraznenie krajiny ako takej. Mária Amália sa aj tu pustila do rekonštrukcie kráľovských rezidencií. Spolu so svojím manželom pomohla založiť podnik na výrobu luxusného porcelánu, ktorý sa volal Real Fábrica del Buen Retiro.
Smrť
V septembri 1760, iba jeden rok po príchode do Španielska, zomrela Mária Amália na tuberkulózu v zámku Buen Retiro, ktorý sa nachádza mimo hlavného mesta. Pochovaná je v kráľovskej hrobke El Escorial. V roku 1788 vedľa nej pochovali aj jej manžela.
Potomkovia
Mária Amália a Karol III. mali 13 detí:
Appianos
thumb|Historia Romana, Benátky, 1477 Appianos z Alexandrie (* okolo 95, Alexandria, Egypt – † okolo 160, Rím) bol rímsko-grécky historik.
Do Ríma, ku ktorému veľmi prilipol, prišiel počas vlády cisára Hadriána. Tu pôsobil ako advokát, neskôr bol prokurátorom v Egypte Rímske občianstvo získal za pravdepodobne za vlády Hadriána. Jeho latinské meno bolo Ulpius alebo Aelius.
Napísal rozsiahle Rímske dejiny (grécky Rhómaika, latinsky Historia Romana), ktoré obsiahli obdobie od legendy o Aeneovi až po vládu cisára Trajána (98 – 117). Rímske dejiny, ktoré dokončil okolo roku 160, sa pôvodne skladali z 24 kníh, zachovala sa ich však len časť.
Aukro Slovakia
Aukro Slovakia je spoločnosť s ručením obmedzeným prevádzkujúca na Slovensku prevádzkuje online systém, ktorý umožňuje nákup a predaj tovaru alebo služieb formou aukcie aj za pevnú cenu.
Svoju činnosť zahájila v roku 2007. Po dvoch rokoch prevádzky počet registrovaných užívateľov na Slovensku prekročil hranicu 100 tisíc. V roku 2009 narástol počet vystavených aukcií na 3 075 000.
Vlastnícke pomery
Aukro je súčasťou poľskej skupiny Allegro Group.
Posledných 24 hodín
Posledných 24 hodín (Final 24) je kanadský dokumentárny seriál vysielaný televíziami Discovery Channel, Global Television Network v Kanade a A&E Biography v USA. Skúma posledných 24 hodín života známych osôb. Príbehy sú rozprávané Daveom McRaeom.
Kunice
Kunice môžu byť:
Petr Chelčický
Petr Chelčický (* asi 1390, Chelčice pri Vodňanoch – † asi 1460) bol český spisovateľ, prekladateľ a radikálny náboženský mysliteľ.
Meno Petr Chelčický je len literárny pseudonym. Český historik F.M.Bartoš ho stotožnil so zemanom zo Záhorčí pri Chelčiciach, ktorý sa narodil asi roku 1379.
Topoľa (okres Snina)
Poloha
Obec leží v údolí Uličky v pohorí Poloniny, na území rovnomenného národného parku, ktorý sa vyznačuje zachovalými bukovými spoločenstvami.
Petr Chelčický
Pochádzal z nižšej vidieckej šľachty (prakticky bol sedliak), zastával názor, že správny kresťanský život môže človek viesť iba prácou v poľnohospodárstve. Chelčický nebol príliš vzdelaný (bol samouk), ale vedel po latinsky a vo svojich literárnych dielach viedol kritický dialóg s vedúcimi mysliteľmi doby v ktorej žil. Ovplyvnilo ho predovšetkým učenie Jana Husa a Jána Viklefa, ale aj Tomáša Štítného. Osobne navštívil svojho učiteľa Jakoubka ze Stříbra v Betlehémskej fare a svoje rozdielne názory na ospravedlnenie vojny zahrnul do svojho spisu „O boji duchovnom“ (1421). V teologickom spore dvoch prúdov husitstva, ktorý vyvrcholil diskusiou Mikuláša Biskupca z Pelhřimova s Janom Rokycanom, stál Petr Chelčický na Biskupcovej strane.
Vo svojich teologických a sociálnych názoroch bol Petr Chelčický značne radikálny a v mnohých smeroch predbehol svoju dobu, kritizoval napríklad feudálny systém alebo klerikalizáciu cirkvi, bol proti náboženskému zdôvodňovaniu vojny, vystupoval proti trestu smrti a podobne. Jeho kritika, hoci bola zdôvodňovaná a podávaná v náboženských súradniciach, odrážala hlbokú sociálnu a sociologickú myšlienkovú prácu a dobrú intuíciu.
Topoľa (okres Snina)
Turistika
náhľad Poloha obce v oblasti Národného parku Poloniny ju predurčuje ako vhodné miesto pešej turistiky. Z obce vedie modrá turistická značka do Ruského Potoka a Uličského Krivého, čím spája obce s unikátnymi drevenými cerkvami. Z Topole vedie lesná cesta do zaniknutej obce Ruské a následne do Ruského sedla, ktoré je hraničným bodom s Poľskom.
Petr Chelčický
Petrovi náboženskí nasledovníci založili na konci jeho života v Kunvalde Jednotu bratskú - intencionálne minoritné kresťanské spoločenstvo, ktoré aspoň v začiatkoch pripomínalo náboženskú pacifistickú komúnu.
Kvôli radikalizácii svojich názorov, ktoré nadržiavali prostému ľudu, je Petr Chelčický občas označovaný ako prvý anarchistický mysliteľ.
Topoľa (okres Snina)
Turistika
Na turistickej významnosti pridáva poloha obce v Parku tmavej oblohy Poloniny, ktorý je prvou oblasťou svojho druhu na Slovensku. Park tmavej oblohy sa vyznačuje nízkym svetelným znečistením, vďaka nízkej hustote osídlenia, čím ponúka unikátne podmienky na pozorovanie nočnej oblohy.
Petr Chelčický
Menej známou skutočnosťou je, že spisy Petra Chelčického v starobe významne ovplyvnili spisovateľa a filozofa Leva Tolstého v jeho nábožensko-sociálnej fáze (až do tej miery, že bol považovaný za excentrického čudáka).
Topoľa (okres Snina)
Vojenský cintorín
Zriadený v r. 1915. Upravený v r.1917. 240 vojakov. 153 hrobov, z toho je 119 hrobov jednotlivých a 34 hrobov spoločných. Známa je identita 27 rakúsko-uhorských vojakov.
Petr Chelčický
Dielo
Jeho diela sú obhajobou pasivity a všeobecnou kritikou svetskosti. Písal predovšetkým traktáty.
Zachovalo sa aj väčšie množstvo (cez 50) drobných traktátov, ktoré pojednávajú prevažne o náboženských otázkach.
Rougeries
Rougeries je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Rougeries má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Rougeries má 229 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Dingle
Dingle môže byť:
Ondřejov
Ondřejov môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v Snine
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Snina v okrese Snina.
Rýchlostná cesta H2 (Slovinsko)
Rýchlostná cesta H2 je rýchlostná cesta v Slovinsku tvoriaca obchvat centra mesta Maribor. Cesta bola vybudovaná v rokoch 1979 až 2001.
V roku 2009 bola H2 ako obchvat nahradená novým vonkajším obchvatom, ktorý tvoria diaľnice A1 a A2.
História
Stavba rýchlostnej cesty H2 prebiehala vo viacerých etapách.
Prvá etapa zahrňovala rekonštrukciu a stavbu komunikácie od Ptujskej cesty k rieke Dráva. Merala 1 kilometer a prebiehala v rokoch 1978 až 1979.
Druhá etapa pokračovala severným smerom k Meljskej ceste. Zahrňovala okrem iného i výstavbu mosta cez Drávu a výstavbu tunela. Tento úsek s dĺžkou 1,7 kilometra bol odovzdaný do užívania v roku 1985.
Tretia etapa pokračovala ďalej na sever a spojila skôr dokončené časti s obcou Pesnica pri Mariboru. Úsek je dlhý 4,7 kilometra a do prevádzky bol odovzdaný v roku 1989. Na diaľničnú sieť bol napojený až po dostavbe diaľnice A1.
Etapa 2B, ktorá prebiehala v rokoch 2000 až 2001, zahrňovala rekonštrukciu časti regionálnej cesty 430 a napojenie diaľnice A1 južne od Mariboru. Dĺžka tohto úseku je 2,6 kilometra a jeho otvorením tak bolo dokončený vnútorný obchvat mesta. Do roku 2009, keď bol dokončený hlavý, diaľničný obchvat, bola táto komunikácia hlavnou tranzitnou trasou.
Petr Rezek
Petr Rezek (* 26. december 1942, Praha) je český spevák, gitarista, hudobný skladateľ, textár, moderátor, hudobný redaktor, je tiež autorom dvoch rozhlasových hier.
NGC 3085
NGC 3085 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Elsa Schiaparelliová
Elsa Schiaparelliová (* 10. september 1890, Rím, Taliansko – † 13. november 1973, Paríž, Francúzsko) bola talianska módna návrhárka.
Život pred vstupom do sveta módy
Elsa Schiaparelliová sa narodila v paláci Corsini v Ríme, kde aj vyrastala. Pochádzala z rodiny aristokratov a intelektuálov. Snívala o tom, že sa stane herečkou, no napriek tomu študovala filozofiu. Keď mala 21 rokov, vydala básnickú zbierku Arethusa, ktorá obsahovala básne s mierne erotickým nádychom. Rodičia ju preto poslali do švajčiarskeho kláštora, no odtiaľ si hladovkou vynútila, aby mohla po troch mesiacoch odísť.
Expozícia (fotografia)
Expozícia alebo osvit je vo fotografii dej osvitu svetlocitlivej záznamovej vrstvy; označuje aj celkové množstvo svetla, ktoré je na expozíciu potrebné.
Elsa Schiaparelliová
Život pred vstupom do sveta módy
Ďalšie roky strávila v Londýne. V roku 1913 sa sem presťahovala, aby pomáhala starať sa známej o deti. Tu sa zoznámila s mladým teológom a onedlho sa zaňho vydala. S manželom strávila istú dobu v Nice a neskôr sa presťahovali do New Yorku. V roku 1920 sa im narodila dcéra Yvonne, ktorej čoskoro diagnostikovali obrnu. Keď sa s manželom rozviedla, musela sa nejako postarať o seba a dcéru. V tomto čase sa zoznámila so známymi avantgardnými umelcami, ako napríklad s Manom Rayom, Marcelom Duchampom, alebo Edwardom Steichenom.
Expozícia (fotografia)
Správna expozícia je daná citlivosťou fotografického materiálu, meranou pomocou štandardu ISO a nastavením clony a expozičného času. Prekážka objektívneho posúdenia svetelnej situácie voľným okom je jeho schopnosť prispôsobiť sa na meniace sa svetelné podmienky. Na spoľahlivé určenie expozície sa preto používa expozimeter, luxmeter a pod.
Elsa Schiaparelliová
Život pred vstupom do sveta módy
V roku 1922 sa Elsa s dcérou presťahovala do Paríža kvôli jej chorobe. V Paríži sa jej okruh priateľov - umelcov veľmi rýchlo rozširoval.
Úspechy v módnom priemysle
Elsa Schiaparelliová prerazila v módnom svete svojim jednoduchým, ale originálnym nápadom – rozhodla sa pliesť čiernobiele svetre s motívom mašle, ktoré vytvárajú dojem blúzky so svetrom. Najala si arménske pracovníčky, ktoré ich plietli. Svetre si ihneď obľúbil celý svet a časopis Vogue ho označil za majstrovské dielo.
V roku 1928 si otvorila na Rue de la Paix ateliéry a salóny Schiaparelli – Pour le Sport, kde predávala pletené športové oblečenie, plavky, doplnky. Spojila luxusnú haute couture s bežným, športovým štýlom, čo bolo v tej dobe nevídané. Používala hlavne hodvábne látky, ale aj rôzne umelé materiály. Jej návrhy mali vo svete obrovský úspech a jej klientela sa rozrástla o veľmi vážené, vplyvné dámy: Wallis Simpsonová, Marlene Dietrichová, Katharine Hepburnová a mnohé iné.
Ako módna návrhárka predstavila svetu rôzne inovácie v kombinácií materiálov, strihov a štýlov. Počas svojej kariéry spolupracovala s viacerými umelcami. Pri tvorbe doplnkov jej pomáhali Jean Schlumberger, Jean Clément a Lina Baretti, na Schiaparelliných topánkach sa podieľali Andre Perugia a Roger Vivier. V spolupráci so Salvadorom Dalím navrhla napríklad šaty s červeným rakom (pre Wallis Simpsonovú), šaty zvané „skeleton dress“, alebo klobúk v tvare topánky.
Schiaparelli bola prvá módna návrhárka, ktorá sa objavila na titulnej stránke časopisu Time v roku 1934. Nasledujúci rok si otvorila módny dom s názvom Schiaparelli - Pour le Sport, Pour la Ville, Pour le Soir.
Svoj prvý parfum „S“ vytvorila v roku 1928. Po ňom Schiaparelli predstavila kolekciu troch ďalších parfumov: Soucis, Salutand a Schiap, čo bola jej prezývka. V roku 1937 vytvorila parfum s názvom Shocking, ktorý sa stal veľmi populárnym. Flakón mal tvar ženskej siluety a navrhol ho pre ňu Leonor Fini. Jej posledný parfum mal názov Sleeping a bol určený na spanie. Tento parfum Elsa navrhla v čase druhej svetovej vojny, kedy jej podnik začal upadať.
Koniec módnej kariéry
Príchod druhej svetovej vojny znamenal pre Elsu Schiaparelliovú a jej módny biznis začiatok konca. V snahe udržať si svoj podnik a svoje postavenie vytvorila kolekciu pozostávajúcu z mimoriadne praktických vecí na každodenné nosenie: viacúčelové šaty, kombinézy s veľkými vreckami a pod.
V lete v roku 1940 usporiadala v Spojených štátoch niekoľko konferencií na tému „Šaty a žena“, za ktoré bola aj ocenená. Počas vojny sa presťahovala do New Yorku a svoj módny dom zverila do rúk svojmu pomocníkovi až do roku 1945.
Keď to bolo bezpečné, vrátila sa do Paríža. Jej nasledujúca kolekcia, tzv. Constellation wardrobe, ktorú vytvorila pre cestujúce ženy, zožala obrovský úspech. V tejto kolekcii predstavila šesť šiat, obojstranný plášť a tri skladajúce klobúky. Všetko dokopy nemalo viac ako 6 kg.
Po tom, ako sa svet haute couture po vojne zmenil, Schiaparelli sa rozhodla v roku 1954 svoj módny dom nadobro zavrieť. Zomrela ako 83-ročná počas spánku.
Ubľa
Ubľa je obec na Slovensku v okrese Snina.
Obec sa spomína v r. 1567, kedy patrila k humenskému panstvu. Hromadná výstavba pri sútoku potoku Ublianka a Dúbravka sa začala v 1 polovici dvadsiateho storočia. V obci bola rozšírená domáca výroba poľnohospodárskeho náradia, dreveného kuchynského náradia a tkanie plátna. Obec je v súčasnosti hraničným priechodom medzi Slovenskom a Ukrajinou. V roku 2013 žilo v Ubli 796 obyvateľov, z toho 566 slovenskej národnosti, 176 rusínskej a 112 ukrajinskej. V obci sa nachádza základná škola s materskou školou.
Motorový rušeň 751
Motorový rušeň radu 751 (podľa starého značenia ČSD T 478.1) je skriňový štvornápravový rušeň s usporiadaním pojazdu Bo´ Bo´ a elektrickým prenosom výkonu. Rušne vyrábala spoločnosť ČKD v rokoch 1964–1971.
Loubressac
Loubressac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Motorový rušeň 751
História
Overovacia séria piatich kusov bola vyrobená v roku 1966 a výroba prvej série prebehla v roku 1967. Nasledovala druhá séria, vyrábaná v rokoch 1968 – 1969: 78 rušňov s parným generátorom a 52 bez parného generátoru, ktoré boli označené ako T 478.2. Posledná, tretia séria bola vyrobená v rokoch 1970 – 1971: 60 rušňov s parným generátorom a 30 bez neho.
Loubressac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Motorový rušeň 751
História
Celkovo bolo vyrobených 230 rušňov radu T 478.1 a 82 rušňov radu T 478.2.
Loubressac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Motorový rušeň 751
Vlastnosti
Maximálna rýchlosť je 100 km/h, trvalý výkon je 1102 kW. Dĺžka cez nárazníky je 16500 mm, výška 4103 mm a šírka 2940 mm.
Rekonštrukcie
thumb|Rušeň 749.240 thumb|Rušeň T478 Muzeum ČD Lužná u Rakovníka Najvýznamnejšou rekonštrukciou bola rekonštrukcia na rad 749 (týkala sa výhradne rušňov Českých dráh). Rekonštrukcia spočívala vo vyradení parného generátoru a dosadení alternátoru na elektrické vykurovanie súprav. Celkovo bolo v rokoch 1994 – 1995 rekonštruovaných 34 rušňov radu 751 a 26 rušňov radu 752. Ostatné rušne radu 752 boli preznačené na rad 751.3.
Loubressac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Salemské čarodejnice
thumb|Kresba súdneho procesu v Saleme
Začiatok
V roku 1692 skupina dospievajúcich dievčat zo Salemu v Massachusetts dostávala čudné záchvaty po tom, ako si vypočuli príbehy západoindickej otrokyne. Pri vypočúvaní obvinili niekoľko žien z toho, že sú čarodejnice a že ich trýznia. Obyvatelia mestečka boli zdesení, ale vôbec nie prekvapení: viera v čarodejníctvo sa v 17. storočí rozšírila v Amerike i v Európe. To, čo nasledovalo - aj keďže je to v amerických dejinách ojedinelý prípad, umožňuje nám nahliadnuť do sociálneho a psychologického sveta puritánskeho Nového Anglicka. Mestskí hodnostári zvolali súd, ktorý mal vyšetriť obvinenie z čarodejníctva. Ten pohotovo odsúdil a popravil majiteľku hostinca Bridget Bishopovú. V priebehu mesiaca odsúdili a obesili päť ďalších žien.
História
Hystéria sa však stupňovala vo veľkej miere aj vďaka tomu, že súd prijal ako dôkaz tvrdenia svedkov, podľa ktorých sa im obvinené ženy zjavili ako duchovia alebo vo videniach. Takýto "spektrálny dôkaz" bol sám o sebe veľmi nebezpečný, pretože sa nedal ani overiť, ani podrobiť objektívnemu skúmaniu. Na jeseň 1692 popravili vyše 20 obetí vrátane niekoľkých mužov a viac ako 100 ďalších zavreli do väzenia - medzi nimi i niektorých z vážených občanov mesta. Vtedy už hrozilo, že hystéria sa rozšíri za hranice Salemu, a tak kazatelia v celej kolónii vyzývali skoncovať s procesmi. Guvernér kolónie súhlasil a súd rozpustil. Väznených neskôr prepustili alebo im výkon trestu odložili. left|thumb|Kresba súdneho procesu Salemské súdne procesy s čarodejnicami dlho fascinovali Američanov. Z psychologického hľadiska sa väčšina historikov zhodla na tom, že roku 1692 Salem zachvátil určitý druh masovej hystérie, ktorú živila úprimná viera v existenciu čarodejníctva. Poukazujú na to, že kým niektoré z dievčat možno hrali divadlo, ošiaľ sa zmocnil aj mnohých zodpovedných osôb.
Viac však odhalila dôkladnejšia analýza osobností obžalovaných a žalobcov. Salem, podobne ako veľká časť koloniálneho Nového Anglicka v tom čase, prechádzal ekonomickými a politickými zmenami. Z prevažne poľnohospodárskej puritánmi ovládanej komunity sa stávala väčšmi svetská spoločnosť venujúca sa obchodu. Mnohí zo žalobcov boli zástancami tradičného spôsobu života spätého s pôdou a cirkvou, kým viacero žien obvinených z čarodejníctva patrilo k rozvíjajúcej sa vrstve drobných obchodníkov a remeselníkov. Temný zápas o spoločenskú a politickú moc medzi staršími, tradičnými skupinami a novovznikajúcou obchodníckou vrstvou, aký sa odohral v Saleme, sa opakoval na mnohých miestach v celej americkej histórii. Bizarne a osudovo sa však odklonil od svojho smeru, keď sa občanov zmocnilo presvedčenie, že v ich domovoch slobodne vyčíňa diabol.
Salemské čarodejnícke procesy slúžia aj ako pôsobivé prirovnanie v prípadoch osudných následkov vznesenia senzačných, pritom však falošných obvinení. Od čias Salemu sa na označenie falošných obvinení proti veľkému počtu ľudí v politickom živote často používa termín "hon na čarodejnice"
Bitka pri Lipanoch
Bitka pri Lipanoch bolo rozhodujúce ozbrojené stretnutie, ktoré skončilo husitské vojny. Porážka sirotčieho vojska a táboritov s konečnou platnosťou oslabila radikálnu stranu kališníkov a zosadila poľné obce z pozície rozhodujúceho politického činiteľa.
Vyhladzovací tábor Bełżec
náhľad|Pamätník obetiam tábora Bełżec. Vyhladzovací tábor Bełżec bol nacistický vyhladzovací tábor v nacistickým Nemeckom okupovanom Poľsku počas druhej svetovej vojny. Tábor sa nachádzal neďaleko obce Bełżec, v juhovýchodnom Poľsku blízko Lublinu.
Bitka pri Lipanoch
Bitka
V nedeľu 30. mája 1434 sa postavili proti sebe, neďaleko malej dediny Lipany pri Kolíne, spojené sily radikálnych husitov (Táboriti, vedení Prokopom Holým a Sirotkovia Jána Čapka zo Sán) na strane jednej a koalícia umiernených kališníkov a katolíkov na strane druhej. Umiernená strana bola početne značne silnejšia, ale radikáli sa zasa mohli pochváliť zohranou a skúsenejšou armádou. Inak však medzi stranami veľké rozdiely neboli.
Vyhladzovací tábor Bełżec
Výstavba tábora sa začala v novembri 1941. V prevádzke bol od 17. marca 1942 do konca novembra až decembra 1942. Kremácie mŕtvych tiel pokračovali až do marca 1943. Prvé transporty prišli do tábora niekoľko dní po jeho sprevádzkovaní. Priviezli 30 000 Židov z Lublinu, 15 000 z Ľvova a 35 000 z okolia Lublinu. Prvým veliteľom tábora bol Christian Wirth. Od augusta 1942 do júna 1943 viedol tábor Gottlieb Hering. Tábor fungoval, podobne ako vyhladzovacie tábory Auschwitz-Birkenau, či Treblinka, ako súčasť operácie Reinhard - najmasovejšej vyvražďovacej akcie v rámci nacistického konečného riešenia židovskej otázky. V roku 1943 Himmler nariadil exhumácie obetí vraždenia v tábore a ich systematickú kremáciu, touto úlohou bol poverený Lorenz Hackenholt.
Prvý list Solúnčanom
Prvý list Solúnčanom (iné názvy: Prvý list apoštola Pavla Tesalonickým, Prvý list Tesaloničanom, Prvý list Solúnskym; po grécky Πρὸς Θεσσαλονικεῖς α´ Pros thessalonikeis 1; skratka 1 Sol alebo 1Tes) je jedným zo siedmich všeobecne uznávaných autentických listov sv. Pavla a je z nich najstarší (a teda je to aj nastarší spis Nového zákona). Datuje sa do začiatku 50. rokov prvého storočia, priamo do roku 50 alebo jar roku 51. Je zaradený ako 13. kniha Nového zákona.
Bitka pri Lipanoch
Bitka
Obe používali klasickú husitskú taktiku a výzbroj. Proti iste skúsenému a úctyhodnému veliteľskému tandemu Prokop Holý a Ján Čapek zo Sán sa postavil nemenej skúsený a schopný umiernený kališník Diviš Bořek z Miletínka, starý spolubojovník Jána Žižku.
Vyhladzovací tábor Bełżec
Bełżec sa tak stal dejiskom masovej popravy, zločinov proti ľudskosti, genocídy a holokaustu. V tábore počas jeho krátkej existencie zahynulo približne 500 000 až 600 000 ľudí, prevažne Židov.
Prvý list Solúnčanom
Obsah
Prvý list Solúnčanom má nasledujúcu štruktúru:
V liste sa nachádza učenie Pavla o apoštolskom poslaní a evanjelizácii. Ďalej tu autor píše ako sa má pastier starať o svojich veriacich – ako matka a otec. Nachádzajú sa tu aj poučenia o druhom Kristovom príchode.
Bitka pri Lipanoch
Bitka
Bitka sa zo začiatku vyvíjala trošku nudne. Radikálna strana, ktorá dorazila na bojisko skôr, zaujala výhodné postavenie na návrší juhozápadne od Lipian a uzavrela sa vo vozovej hradbe. A čakala. S dostatkom zásob si mohla čakanie dovoliť, spoliehala sa totiž na nervozitu svojich nepriateľov, ktorí budú nervózni z toho, že ich vlastné panstvá a oblasti sú nechránené. Posily navyše očakávala iba ona. Výsledkom mal byť buď rozpad a oslabenie katolíckej strany, alebo jej generálny útok, no za veľmi nevýhodných podmienok. Velitelia umiernených si tohoto samozrejme boli vedomí (na mieste svojich nepriateľov by nepochybne zvolili rovnaký postup) a rozhodli sa použiť lesť, ktorá by patovú situáciu vyriešila.
Prvý list Solúnčanom
Textové otázky
Prvý list Solúnčanom voči klasickej antickej listovej schéme vykazuje isté anomálie, predovšetkým dvojitý záver a úvod. To vedie väčšinou bádateľov k záveru, že dnešný text tohto listu sa skladá z dvoch samostatných listov, Listu A a Listu B. List A (2,13 – 4,2) je pritom vnorený do listu B (1,1 – 2,12; 4,3 – 5,28). Podobné zlučovanie niekoľkých listov pri ich redakcii a publikácii nebolo v staroveku neobvyklé (pozri niektoré vydané dopisy Cicerove).
List A
List A (2,13 – 4,2) bol napísaný buď v Aténách alebo krátko po odchode z nich. Pavol v liste veľmi emotívne reaguje na výdrž Tesalonických počas prenasledovania, ktoré prepuklo v meste (medzi tamojšími Židmi?) krátko po jeho odchode, alebo snáď tesne pred ním. List nemá akúkoľvek morálnu náuku či riešenie vieroučných otázok. Ide z tohto hľadiska o klasický antický list.
Bitka pri Lipanoch
Bitka
Diviš Bořek z Miletínka rozdelil svoju jazdu na dve časti. Jednu skryl v dolinke neďaleko vozovej hradby nepriateľa a druhú poslal do útoku. Ten samozrejme nemohol uspieť a nikoho neprekvapilo, že už po prvých salvách a mŕtvych sa provokujúca jazda zastavila a dala sa na ústup, či skôr útek.
Prvý list Solúnčanom
List B
List B (1,1 – 2,12; 4,3 – 5,28) bol napísaný v Korinte niekoľko týždňov po Liste A. Situácia v Thesalonice sa trocha zmenila. Pavol bol vo vnútri komunít kritizovaný, ale podľa Pavlovej reakcie sa zdá, že nevedel prečo. Okrem toho sa Pavol od samotných Tesalonických, ktorí prišli (za obchodom?) do Korintu, dozvedel, že v komunite vznikli isté spory o to, čo bude s mŕtvymi do príchodu Pána (parúzia).
Vo svojom liste, ktorý je odpoveďou na tieto problémy, odpovedá Pavol vyjadrením svojej viery v blízku parúziu (zlé pochopenie tohto textu je opravené v 2. liste Solúnčanom). Okrem toho sa zaoberá tým, že chovanie kresťana je prvou evanjelizáciou, preto má kresťan žiť vzorne a príkladne. Napriek tomu Pavol nezmieňuje jednotlivé príkazy, ako žiť; každý pokrstený musí si sám zo svojej viery vyvodiť dôsledky pre vlastný život. Pavol sa nepovažuje za autoritu – miestna cirkev je pre neho samostatná. Pavlova sexuálnymi termínmi charakteristická rozprava tu neapeluje na konkrétne sexuálne prehrešky a chovanie, ale skôr ju Pavol používa ako obraznú rozpravu pre čistotu života a pre vernosť Bohu, v štýle rozpravy starozákonných prorokov.
Bitka pri Lipanoch
Bitka
A v tej chvíli sa Prokop Holý a Jan Čapek zo Sán dopustili osudnej chyby. Pri pohľade na utekajúceho nepriateľa si „Boží bojovníci“ spomenuli na predchádzajúce ľahké víťazstvá nad krížovými výpravami a na svojich spanilých jazdách, ktoré im Boh "daroval" a otvorili vozovú hradbu, aby aj teraz znovu zničili dezorganizovanú a demoralizovanú jazdu nepriateľa. Umiernení počkali, až bude Jan Čapek zo Sán dosť ďaleko od hradby a všetci budú zaujatí sledovaním rodiaceho sa masakru, a potom ich skrytý oddiel zaútočil. Nebol dosť silný, aby dobyl vozovú hradbu a zničil nepriateľa, ale na to, aby splnil svoju úlohu a udržal nepriateľskú hradbu otvorenú až do príchodu pechoty, bol silný dosť. Vzápätí potom, čo zaútočil, sa vozová hradba umiernených rozpadla a pechota sa vrhla jazde na pomoc. Ustupujúci oddiel prestal utekať, obrátil sa, aby sa stretol s jazdou sirotkov. Až nečakaná zmena v správaní nepriateľa vzbudila v hlavnom veliteľovi sirotkov podozrenie. Jediný pohľad na bojisko mu povedal všetko. Videl valiacu sa pechotu umiernených, a videl boj, ktorý sa rozpútal v neuzatvorenej medzere medzi vozmi, ktorou opustil svoju pojazdnú pevnosť. Okamžite mu bolo jasné, že sa nepodarí včas uzavrieť ani vnútornú hradbu.
Skúsený veliteľ nezaváhal. Dobre videl zúfalé signály, ktorými ho volal na pomoc Prokop Holý, ktorý zostal s pechotou pri vozoch. Ale aj jemu muselo byť jasné, že je neskoro. Hradbu sa nepodarí uzavrieť a dokonca aj prostí vojaci poznali základné pravidlo, ktoré za celú dobu existencie husitskej vojnovej taktiky nikdy nesklamalo: ak padne vozová hradba, je bitka stratená. A Ján Čapek zo Sán mal povinnosť k svojim mužom. Ak nemohol zachrániť pechotu, ešte tu bola jazda okolo neho a nedobytné mesto Kolín neďaleko. Jeho útek z bojiska mu od prohusitsky orientovaných historikov vyniesol punc zradcu a zbabelca. Väčšina historikov zaoberajúcich sa primárne vojenstvom s tým ale nesúhlasí. Podľa nich bolo jeho rozhodnutie pragmatické a správne, v danej chvíli bola bitka aj tak stratená a Jan Čapek zo Sán urobil to, čo bolo jeho povinnosťou – ak nemohol zvíťaziť a zachrániť všetkých svojich spolubojovníkov, zachránil aspoň tých, čo mohol.
Bitka sa skončila masakrom, kedy víťazi zlikvidovali drvivú väčšinu zajatcov – tým bolo zlikvidované jadro sirotských a táborských poľných vojsk. Oba zväzy (sirotský a aj táborský) sa rozpadli. Časť sa pripojila k umierneným kališníkom, časť odišla do zahraničia za kariérou žiadaných žoldnierov. A časť zostala a stále vzdorovala – napríklad Jan Roháč z Dubé. Nemohli sa však udržať dlhšie. Husitské vojny v Čechách končili.
Roku 1881 bola na návrší pri Lipanoch postavená pamätná mohyla.
Iné projekty
.
Obchodný dom Tesco (Košice)
Obchodný dom Tesco v Košiciach (pôvodne v rokoch 1968 – 1994 Obchodný dom Prior a 1994 – 1996 Obchodný dom K-Mart) je moderná štvorposchodová budova obchodného domu na rohu Hlavnej ulice a Kasárenského námestia.
Opis objektu
Projekt budovy vypracovala v rokoch 1962 až 1964 architektka Růžena Žertová zo Štátneho projektového ústavu obchodu v Brne. Ide o mohutnú päťposchodovú stavbu, ktorá bola necitlivo zasadená do priestoru historického centra medzi budovy z konca 19. storočia. Výstavba si takisto vyžiadala asanáciu viacerých objektov. Parcela obchodného domu má rozlohu 3 500 metrov štvorcových. Samotný objekt zaberá obdĺžnikový pôdorys s rozmermi 30-krát 76 metrov, pričom je dlhšou stranou orientovaný na sever, teda do Kasárenského námestia. Budova má jedno podzemné a päť nadzemných podlaží – suterén je rozšírený pod pôdorysný tvar a najvyššie podlažie je naopak ustupujúce. Celková plocha podlaží je a budova obostavala priestor 71 tisíc metrov kubických.
Stavba nadväzuje na susedný moderný výškový obytno-obchodný dom vybudovaný začiatkom 40. rokov. Fasáda priečelia bola vytvorená v betónovej štruktúre a dekoratívna bosáž pripomína renesančnú architektúru. Hlavná hmota budovy je podložená priehľadným soklom, kde boli v minulosti výkladné skrine, ktoré sa časom zmenili na prevádzku pizzerie.
Objekt je vlastne železobetónový monolitický skelet s modulom stĺpov 9-krát 9 metrov. Obvodový plášť je na prvom až treťom poschodí tehlový s obkladom z terazzových tvárnic s rozmermi 50-krát 50 centimetrov. Tvárnice navrhla akademická sochárka Jana Bartošová-Vilhanová a vyrobilo ich družstvo Cementa v Šarišských Lúkach. Umelecká výzdoba interiéru pochádza od Pavla Navrátila a Vojtecha Takáča.
Predajné priestory boli pôvodne na prízemí a prvom až treťom podlaží a mali celkovú plochu 7 tisíc štvorcových metrov. V roku 2008 prebehla rekonštrukcia suterénu a bolo pridaných ďalších 2 tisíc m2 predajnej plochy. V hornom štvrtom poschodí sú kancelárie a centrálne šatne a pôvodne aj spoločenské miestnosti, bufet a klubovňa.
Zásobovanie je vyriešené situovaním prijímacej haly v suteréne v zadnej časti budovy. Tá bola rozšírená a čiastočne upravená v priebehu 90. rokov po zmene majiteľa. Všetky predajné a skladové priestory sú od začiatku klimatizované a ostatné miestnosti sú vykurované centrálnym teplovodným vykurovacím systémom.
Pracovný názov projektu bol Obchodný dom Hornád, pretože nový obchodný dom de facto nahradil pôvodný OD Hornád, ktorý sídlil v Andrášiho paláci. Výstavbu, ktorá prebiehala v rokoch 1965 až 1968, zabezpečoval národný podnik Hutné stavby Košice. Investorom bol oborový podnik Obchodné domy Bratislava a náklady na výstavbu sa vyšplhali na hodnotu 52 miliónov Kčs.
V súčasnosti je verejne známe ukončenie činnosti OD Tesco ku 15. aprílu 2018, objekt kúpila prešovská developerská spoločnosť MEDESPOL s.r.o, ktorá plánuje budovu kompletne zrekonštruovať a vytvoriť tak nový moderný polyfunkčný objekt v centre mesta.
Investor a developer, spoločnosť ARKON, a.s., v máji 2019 odkúpila budovu od popradskej skupiny AZOR. Nastávajúci investor vykonal komplexnú rekonštrukciu obchodného domu na OD Urban, ktorá zachová pôvodný vzhľad budovy bez zásahov do vzhľadu fasády, kvôli podmienkam vyplývajúcich z pamiatkovej ochrany celej centrálnej zóny.
Gaz de France Stars 2006
Gaz de France Stars 2006 bol tretí a zároveň aj posledný ročník ženského turnaja Gaz de France Stars. Konal sa od 30. októbra 2006 do 5. novembra 2006. V ženskej dvojhra triumfovala belgičanka Kim Clijstersová, keď vo finále porazila Estónku Kainu Kanepriovú 6-3, 3-6, 6-4. Vo štvorhre vyhral pár Lisa Raymondová a Samantha Stosurová.
Ženská dvojhra
🇧🇪 Kim Clijstersová vs. 🇪🇪 Kaia Kanepiová 6-3, 3-6, 6-4
Ženská štvorhra
🇺🇸 Lisa Raymondová / 🇺🇸 Samantha Stosurová vs. 🇬🇷 Eleni Daniilidouová / 🇺🇸 Jasmin Wöhrová 6-2 6-3
Petříkov
Petříkov môže byť: