cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dvojfotónová excitačná mikroskopia
Princíp
Najbežnejšie používané fluorofóry majú excitačné spektrá v rozmedzí 400-500 nm, zatiaľ čo laser používaný na excitáciu dvojfotónovej fluorescencie leží v rozmedzí ~ 700-1000 nm (infračervené žiarenie). Ak fluorofor absorbuje súčasne dva infračervené fotóny, dostáva dostatok energie, aby prešiel do excitovaného stavu. Fluorofór potom emituje jediný fotón s vlnovou dĺžkou, ktorá závisí od typu použitého fluorofóru (zvyčajne vo viditeľnom spektre). Pravdepodobnosť fluorescenčnej emisie sa zvyšuje kvadraticky s intenzitou excitácie, pretože počas excitácie sú absorbované dva fluorofóry. Tým pádom je dvojfotónová fluorescencia efektívnejšia, keď je laserový lúč presne zaostrený. Excitácia je preto efektívne obmedzená na malý ohniskový objem (~ 1 femtoliter), čiže objekty mimo ohniska sa kvalitne nezobrazujú. Lokalizácia excitácie je najväčšou výhodou oproti jednofotónovej excitácii, ktorá potrebuje ďalšie prvky (napríklad tzv. pinholes) na obmedzenie fluorescencie mimo ohniska. Fluorescenciu následne zaznamenáva detektor s vysokou citlivosťou, napríklad fotonásobovacia trubica. Toto pozorovanie sa stáva jedným pixelom v konečnom zobrazovaní, ohniskový bod sa skenuje v celej oblasti vzorky, aby sa zaznamenali všetky body obrazu. Skenovacia hlava sa zvyčajne skladá z dvoch zrkadiel, ktorých uhly sa môžu rýchlo meniť pomocou galvanometra.
Mauran
Mauran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bisinchi
Bisinchi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mauran
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bisinchi
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roger Michael Mahony
Roger Michael Mahony (* 27. február 1936, Los Angeles, USA) je americký kardinál, emeritný arcibiskup arcidiecézy Los Angeles.
Životopis
Študoval v kňazskom seminári arcidiecézy Los Angeles. Následne bol 1. mája 1962 vysvätený za kňaza pre diecézu Fresno-Monterrey. Pokračoval v štúdiu sociálnej práce na Catholic University of America vo Washingtone. Pastoračne pôsobil vo svojej materskej diecéze a neskôr, po jej rozdelení na dve samostatné jednotky, pracoval v diecéze Fresno. Bol známy sociálnymi aktivitami v prospech robotníkov prichádzajúcich z Mexika. V rokoch 1964 – 1970 bol riaditeľom diecéznej katolíckej charity. V rokoch 1973 – 1975 bol farárom katedrálnej farnosti vo Fresne, pôsobil tiež ako kancelár kúrie.
Biskup a kardinál
V roku 1975 ho pápež Pavol VI. menoval za pomocného biskupa diecézy Fresno. Biskupskú vysviacku mu dňa 19. marca 1975 udelil diecézny biskup Fresna Hugh Aloysius Donohoe. Spolusvätiteľmi boli pomocný biskup arcidiecézy Los Angeles William Robert Johnson a pomocný biskup diecézy Sacramento John Stephen Cummins. Počas svojho pôsobenia vo Fresne bol zároveň na základe svojich dovtedajších skúseností poverený guvernérom Kalifornie viesť predstavenstvo novovytvorenej kalifornskej komisie pre vzťahy v poľnohospodárstve, prvej odborovej komisie tohto typu v USA. 15. februára 1980 bol menovaný biskupom diecézy Stockton.
12. júla 1985 sa stal arcibiskupom Los Angeles ako prvý rodák z tohto mesta. Krátko po svojom menovaní v roku 1986 založil Nadáciu pre katolícke vzdelávanie. Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Ss. Quattro Coronati 28. júna 1991.
V roku 1994 zemetrasenie zničilo katedrálu sv. Vibiany v Los Angeles. Kardinál Mahony sa rozhodol vybudovať novú katedrálu. V roku 2002 bola postavená moderná katedrála Panny Márie. Kardinál bol angažovaný v mnohých občianskych aj cirkevných iniciatívach spojených s migráciou a jej sociálnymi aspektmi. V rokoch 2005 a 2013 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorých boli zvolení pápeži Benedikt XVI. a František. V roku 2011 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu pápež okamžite vyhovel.
Sexuálne zneužívanie maloletých počas jeho pôsobenia
Ešte ako biskup stocktonskej diecézy musel Mahony v roku 1980 riešiť prípad kňaza, ktorý bol obvinený zo sexuálneho zneužívania detí. Mahony kňaza preložil do inej farnosti, kde však zneužívanie pokračovalo. Neskôr, v roku 1998 diecéza prehrala súdny spor a musela obetiam kňaza vyplatiť 30 miliónov dolárov.
Počas pôsobenia v Los Angeles Mahony navonok tvrdo vystupoval voči násilníkom z radov kléru. Už v roku 1988 arcidiecéza začala uplatňovať tzv. zero tolerance politiku. Niekoľko desiatok kňazov muselo opustiť kňazstvo. V roku 2007 arcidiecéza priznala pochybenia a uzavrela rekordne vysoké mimosúdne vyrovnanie s obeťami vo výške 660 miliónov dolárov.
V roku 2013 však publikovala arcidiecéza pod novým vedením viac ako 12 000 strán dokumentov, v ktorých sú opísané postupy kúrie voči ohláseným prípadom sexuálneho zneužívania mladistvých – zo začiatku tieto prípady vzbudzovali nedôveru hierarchie a ich dôsledkom bolo prekladanie kňazov a zamlčiavanie týchto skutkov. Neskôr dochádzalo k tvrdým postihom voči páchateľom. Na základe zverejnenia týchto dokumentov nový arcibiskup Gómez zakázal Mahonymu vykonávať akúkoľvek verejnú činnosť a zároveň prijal rezignáciu jedného z dotknutých pomocných biskupov.
Kardinál Mahony bol vyslaný pápežom ako jeho reprezentant na oslavy 150-teho výročia vzniku scrantonskej diecézy v Pensylvánii. Po mnohých protestoch voči jeho oficiálnej účasti na tejto udalosti sa však svojej úlohy legáta vzdal.
Biguglia
Biguglia je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
5,45 × 39 mm
thumb|Náboj 5,45 × 39 mm thumb|upright|Verzie s oceľovou nábojnicou Sovietsky náboj 5,45 × 39 mm sa začal používať v roku 1974 pre AKS-74U a útočnú pušku AK-74. Nahradil tak staršie náboj 7,62 × 39 mm.
Jadro strely pozostáva najmä z mäkkej oceľi. V prednej časti strely pod tenkým medeným plášťom je dutina naplnená vzduchom. Zadná časť má kužeľovitý tvar, aby pri lete za strelou nevznikalo vákuum. Naviac je na konci strely akási zátka z olova. Tieto všetky okolnosti majú za následok veľmi výrazné posunutie ťažiska do zadnej časti strely. Vďaka tomu sa pri náraze do pevnej prekážky strela veľmi ľahko destabilizuje a pri prelete tkanivami neletí rovno, ale otáča sa. Tým sa výrazne zväčšuje veľkosť strelného kanála.
Kedysi sa malo chybne za to, že hlavný vplyv na poškodenie tkanív má otáčanie sa strely okolo svojej osi a tým zväčšovanie vytvorených dutín v tkanive, ktoré strela vytvoria. Ale Dr. Martin Fackler preukázal, že kľúčový vplyv na ranivý efekt tohto náboja má jeho fragmentácie.
Matthew McConaughey
Matthew McConaughey (angl. Matthew David McConaughey * 4. november 1969, Uvalde, Texas, USA) je americký herec. V roku 2013 obdržal ocenenie Academy Awards, v kategórii Najlepší herec v hlavnej úlohe. Od roku 2014 má svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Životopis a kariéra
McConaughey sa narodil a vyrastal v meste Uvalde v Texase. Má dvoch starších bratov, Michaela a Patricka (ktorí boli adoptovaní).
Začiatkom 20. rokov bol často obsadzovaný do romantických komédií. V roku 2005 hral v celovečernom filme Sahara, po boku Penélope Cruz. V roku 2012 hral McConaughey spolu s Channingom Tatumom vo filme Magic Mike. Film režíroval Steven Soderbergh. V roku 2013 stvárnil postavu Rona Woodroofa vo filme Dallas Buyers Club. Vďaka filmovej role schudol 22 kilogramov. McConaughey získal vďaka tejto úlohe niekoľko ocenení. V apríli 2014 bol časopisom Time zaradený medzi 100 najvplyvnejších ľudí na svete. V roku 2014 hral v sci-fi Interstellar.
V roku 2019 hral v dráme Serenity, po boku Diane Lanovej a Anne Hathawayovej.
Osobný život
Od roku 2006 chodil s Camilou Alves. Svoj vzťah spečatili svadbou, dňa 25. decembra 2011. Spoločne majú tri deti.
17. novembra 2014 McConaughey dostal hviezdu na hollywoodskom chodníku slávy.
Mauremont
Mauremont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borgo (obec)
Borgo je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Móra (verš)
Móra (lat. doba) je základná jednotka časomerného verša. Je to čas, za ktorý sa vyslovuje krátka slabika. Dlhá slabika obsahuje dve móry. Pokladajú sa za ňu nielen slabiky s dlhou samohláskou, ale aj slabiky, za ktorými nasledujú dve alebo viac samohlások, prípadne interpunkčné znamienka či pauza. Jednu móru obsahujú napr. tieto slová: zlo, peň, hra. Na počte mór vo verši, resp. stope sa buduje časomerná báseň, preto daktyl môže striedať a nahrádzať spondej. Daktyl aj spondej totiž pozostávajú zo 4 mór.
Maurens (Haute-Garonne)
Maurens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zuzka Medveďová
Zuzka Medveďová alebo Zuzana Medveďová (* 5. október 1897, Petrovec, Rakúsko-Uhorsko – † 11. február 1985, Pezinok) bola slovenská maliarka a ilustrátorka.
Ljubuški
Ljubuški je mesto a sídlo rovnomennej občiny v Bosne a Hercegovine v Západohercegovskom kantónu. Nachádza sa asi 7 km od hraníc s Chorvátskom, asi 32 km juhozápadne od Mostaru. V roku 2013 žilo v samotnom Ljubuški 4 387 obyvateľov, v celej občine 29 521 obyvateľov.
Okrem vlastného mesta zahŕňa občina aj dediny Bijača, Cerno, Crnopod, Crveni Grm, Dole, Grab, Grabovnik, Gradska, Greda, Grljevic, Hardomilje, Hrašljani, Humac, Kašče, Klobuk, Lipno, Lisice, Miletina, Mostarska Vrata, Orahovlje, Opuch, Pregrada, Proboj, Prolog, Radišići, Stubica, Studenci, Sipovać, Teskera, Vašarovići, Veljaci, Vitina, Vojnić a Zvirići.
Susednými mestami sú Čapljina, Čitluk, Grude a chorvátske mestá Metković a Vrgorac.
Alexandria Ocasiová-Cortezová
Alexandria Ocasiová-Cortezová (neprechýlene: Alexandria Ocasio-Cortez; * 13. október 1989, New York, New York,  USA), známa pod vlastnými iniciálami AOC, je americká politička a aktivistka.
V novembri 2018 bola za Demokratickú stranu zvolená do Snemovne reprezentantov. Vo svojich 29 rokoch sa tak stala najmladšou kongresmankou v dejinách USA.
Je členkou organizácie Demokratických socialistov Ameriky.
Mraznica (vrch v Javorníkoch)
Mraznica je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Kolárovice, približne severne od mesta Bytča.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Bytča a zasahuje na katastrálne územie obcí Veľké Rovné a Kolárovice. V okolí sa nachádzajú samoty oboch obcí, ktoré tak uľahčujú prístup. Oblasť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Výhľady
Vrch pokrýva nesúvislý, miestami mladý les, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Pri priaznivých podmienkach sú z vhodných lokalít viditeľné okolité vrchy Javorníkov, blízke Moravsko-sliezske, no tiež Kysucké, Sliezske a Oravské Beskydy, Kysucká vrchovina, Malá Fatra a Strážovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia. Neďalekým sedlom Javorník vedie červená značka, ktorá pokračuje severným úbočím Mraznice, odkiaľ je možný prítup na vrchol.
Brando (Haute-Corse)
Brando je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nepálske národné futbalové mužstvo
Nepálske národné futbalové mužstvo reprezentuje Nepál na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1951. Nepál sa nikdy nekvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale alebo Majstrovstvá Ázie vo futbale. Nepál je súčasťou Juhoázijskej futbalovej federácie (SAFF),
Akt bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka
náhľad|Akt bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka podpísaný 7. mája 1945 v Remeši. Akt bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka bol právny dokument podľa ktorého prebehla bezpodmienečná kapitulácia ozbrojených síl nacistického Nemecka čím sa skončila druhá svetová vojna v Európe. Prvý akt kapitulácie za prítomnosti predstaviteľov západných Spojencov podpísal nemecký generál A. Jodl a americký generál W. Bedell Smith 7. mája 1945 vo francúzskom Remeši (Reims). Podľa dohôd mali nemecké sily zložiť zbrane 8. mája o 23:01 stredoeurópskeho času. Vzhľadom na neprítomnosť vyšších predstaviteľov Sovietskeho zväzu sa nemecká bezpodmienečná kapitulácia opakovala 8. mája v sovietmi obsadenom Berlíne. Za nemeckú stranu kapituláciu podpísal maršal W. Keitel za sovietov maršal G. Žukov. Kapitulačné podmienky boli rovnaké ako v Reims a nemecké sily mali zložiť zbrane 8. mája o 23:01 stredoeurópskeho času. Podľa moskovského času už bola hodina po polnoci nasledujúceho dňa. Aj preto väčšina krajín bývalého Sovietskeho zväzu dodnes oslavuje ako deň víťazstva nad fašizmom 9. máj.
Dohoda o požiadavke bezpodmienečnej kapitulácie nepriateľa vzišla už počas konferencie v Casablance v januári 1943, keď o požiadavke bezpodmienečnej kapitulácie Nemecka, Talianska a Japonska informoval médiá americký prezident F.D. Roosevelt.
Situácia pred kapituláciou
Adolf Hitler spáchal samovraždu vo svojom bunkri v Berlíne v dôsledku bezvýchodiskovej situácie na fronte a nemožnosti a neochote ustúpiť z mesta pred postupujúcimi sovietskymi vojskami 30. apríla 1945. Doznievajúce boje však stále pokračovali. Nemecké vojská v Taliansku zložili zbrane už 2. mája. Nové nacistické vedenie na čele s Hitlerovým nástupcom Karlom Dönitzom plánovalo zložiť zbrane iba na západnom fronte (proti USA a Spojenému kráľovstvu) a ďalej v rámci svojich možností viedlo ústupové boje na východnom fronte pred postupujúcimi vojskami Sovietskeho zväzu. Veliteľ vojsk západných Spojencov gen. Eisenhower, si bol vedomý záväzkov voči Sovietskemu zväzu, a pohrozil preto nemeckým vyjednávačom, že žiadna čiastočná kapitulácia nepripadá do úvahy a ak budú Nemci pokračovať v boji proti sovietom západní spojenci uzatvoria svoje línie a neumožnia prechod nemeckých vojsk a civilistov, ktorí utekali pred sovietskymi silami.
Kapitulácia v Reims
Prvý akt kapitulácie bol podpísaný 7. mája 1945 o 02:41 stredoeurópskeho času v Remeši vo Francúzsku s účinnosťou od 23:01 SEČ 8. mája 1945. Za Nemecké vrchné velenie (Oberkommando der Wehrmacht) ju podpísal generál Alfred Jodl (zástupca náčelníka OKW), za Vrchné veliteľstvo spojeneckých expedičných síl generál Walter Bedell Smith, za Sovietsky zväz generál Ivan Susloparov a francúzsky generál François Sevez ako svedok. Gen. Susloparov bol vedúci sovietskej styčnej misie pri štábe západných spojencov a nemal na podpis dohody o kapitulácii schválenie svojich nadriadených, s ktorými sa mu pre krátkosť času nepodarilo spojiť. Sovietska strana (Stalin) považovala akt kapitulácie Nemecka iba do rúk západných spojencov (pomerne oprávnene) za poníženie a žiadala kapituláciu zopakovať za prítomnosti adekvátne významných predstaviteľov Sovietskeho zväzu.
Kapitulácia v Berlíne
náhľad|Podpis kapitulácie nemeckou stranou za prítomnosti maršala Žukova v Berlíne 8. mája 1945. Na žiadosť Sovietskeho zväzu, zvlášť Stalina, bol akt kapitulácie opakovaný 8. mája 1945 v Berlíne na predmestí Karlshorst, v budove jedálne vojenského ženíjneho učilišťa.
Ráno 8. mája 1945 priletel do Berlína A.J. Vyšinskij, ktorý priniesol potrebné dokumenty a bol splnomocnený Stalinom aby dozeral na podpis kapitulácie. Do mesta prišli aj novinári. Za Nemecko kapituláciu podpísal Dönitzom splnomocnený náčelník najvyššieho velenia nemeckých ozbrojených síl (OKW) maršal Wilhelm Keitel, ktorý prišiel pod ochranou britských dôstojníkov. Sprevádzali ho aj admirál von Friedeburg (za námorníctvo) a generálplukovník Stumpff (za letectvo).
Za ZSSR podpísal akt kapitulácie najvyššie postavený predstaviteľ štábu vrchného velenia maršal Georgij Žukov; za USA generál letectva Carl A. Spaatz, za Spojené kráľovstvo britský maršál letectva a zástupca hlavného veliteľa spojeneckých vojsk v Európe Arthur Tedder, za Francúzsko Jean Marie de Lattre de Tassigny. Kapitulácia bola podpísaný v 5 exemplároch. Rovnako ako podľa prvej kapitulácie v Remeši, mali nemecké sily zložiť zbrane 8. mája o 23:01 stredoeurópskeho času. V tej dobe bol v dôsledku časového posunu v ZSSR (podľa moskovského času) už nasledujúci deň, teda 9. máj 1945.
Organizovaný odpor nemeckých síl v Európe skončil. Boje menších skupín nemeckých vojsk, pokúšajúcich sa prebojovať do zajatia k západným spojencom pokračoval na československom území (najmä v západných Čechách) do 12. mája.
Antiochijský patriarchát
Antiochijský patriarchát alebo Antiošský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný antiochijským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o
Marta z Betánie
Svätá Marta alebo aj Marta z Betánie je biblickou postavou Nového zákona. Marta bola sestrou Lazára a Márie. Žili v dedine Betánia neďaleko Jeruzalema a priatelili sa s Ježišom, ktorý ich navštevoval. Marta je niekoľkokrát spomínaná v evanjeliách. Podľa Rímskeho martyrológia pripadá pamiatka svätej Marty na 29. júl.
Marta v evanjeliách
Počas Ježišovej návštevy v Betánii sa Mária posadila pri jeho nohách a počúvala jeho slová, zatiaľ čo Marta mala plné ruky práce s prípravou pohostenia pre hostí. Preto išla za Ježišom a žiadala ho, nech povie Márii, aby jej išla pomôcť. Ježiš jej ale nevyhovel, odpovedal: „Marta, Marta, robíš si starosti a trápiš sa pre mnoho vecí. Len jedného je treba. Mária volila dobre. Vybrala si to, o čo nepríde." (Lk 10, 41-42).
Druhýkrát sa o Marte píše v súvislosti so vzkriesením Lazára, keď vyznáva svoju vieru v Ježiša Krista. Keď ochorel jej brat Lazár, poslali o tom Ježišovi správu. Ten všal prišiel k nim do Betánie až štyri dni po pohrebe Lazára. Sestry sa o Ježišovom príchode dozvedeli, keď bol ešte pred dedinou, Mária, zdrvená žiaľom, zostala doma, avšak Marta mu bežala oproti:
Bustanico (obec)
Bustanico je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Marta z Betánie
Marta v evanjeliách
O niekoľko veršov ďalej potom praktická Marta upozorňuje Ježiša, keď chce nechať otvoriť Lazárov hrob, že štyri dni pochovaný Lazár už zrejme dosť zapácha.
Bustanico (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marta z Betánie
Marta v evanjeliách
Šesť dní pred Veľkou nocou bol Ježiš v Betánii naposledy, pripravili mu večeru a Marta pri nej obsluhovala.náhľad|270x270bod| Smrť svätej Marty v Betánii, gotická oltárna doska (okolo [[1490, Diecézne múzeum Rottenburg)]]Po Ježišovom nanebovstúpení Marta s Máriou, Lazárom i inými Kristovými učeníkmi boli od Židov chýtení a daní na loď bez vesiel, aby na mori zahynuli. Božím riadením však všetci priplávali do Provensálska, kde Marta neďaleko Marseilles založila kláštor, v ktorom žila 30 rokov až do svojej smrti. Podľa tradície bola pochovaná v Tarascone, nad jej hrobom bol postavený kostol, ktorý je jej zasvätený.
Bustanico (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marta z Betánie
Legenda o drakovi
náhľad|243x243bod| Svätá Marta vedie skroteného draka (ľudová maľba, 18. storočie)Mesto Tarascone mala Marta oslobodiť od zlého draka. Drak nazývaný tarasque je popisovaný ako príšera so šiestimi nohami, ktoré sa podobajú medvedím, telom ako býk s korytnačím pancierom na chrbte a so šupinatým chvostom zakončeným jedovým bodcom ako u škorpióna. Hlavu mal leviu a uši konské. Kráľovi Tarasconu s celým jeho vojskom sa nepodarilo draka zabiť. Marta ho ale skrotila modlitbou a priviedla ho do mesta. Obyvatelia boli z draka tak vydesení, že ho v noci napadli a zviera, ktoré sa vôbec nebránilo, zabili. Marta potom predniesla kázanie, po ktorom sa mnoho ľudí obrátilo na kresťanstvo a ľutovalo, že draka zabili. Na jeho pamiatku premenovali mesto na Tarascon.
Každý rok v júni sa oslavuje pamiatka tejto udalosti sprievodom s maketou draka. Slávnosť je od roku 2008 zaradená na zoznam nehmotného dedičstva UNESCO. V Španielsku sa figurína draka nazývaná tarasca nosí spolu s inými figurínami v sprievodoch na Božie telo.
Uctievanie
Rímskokatolícka cirkev si pripomína sv. Martu 29. júla. Pápež František upravil dekrétom z roku 2021 spomienku v tento deň. Slávi sa ako spomienka sv. Marty, Lazára a Márie.
Po zvolení pápeža Františka sa stal známym Dom sv. Marty, hosťovský dom pre klerikov, v ktorom býva aktuálny pontifik.
Uctievanie na Slovensku
Svätej Marte je zasvätený rímskokatolícky kostol v Hrašovíku.
Alexandrijský patriarchát
Alexandrijský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný alexandrijským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o
Pavel Mučaji
Životopis
Pavel Mučaji sa narodil v Báčskom Petrovci, kde skončil základnú školu a gymnázium. Štúdium českého a slovenského jazyka a literatúry navštevoval na Filozofickej fakulte v Belehrade. Pôsobil ako básnik, prozaik, autor pre deti, prekladateľ, redaktor časopisu Naši pionieri, riaditeľ a profesor slovenského gymnázia v Báčskom Petrovci, kde žil až do smrti. Zomrel v Báčskom Petrovci 12. októbra 2014, iba jeden deň po svojich 85. narodeninách.
Tvorba
Prekladal zo srbskej, chorvátskej a slovínskej literatúry do slovenčiny, z oblasti literatúry pre deti z rusínčiny a prekladal tiež aj slovenskú literatúru do srbského jazyka. Bol členom Združenia spisovateľov Vojvodiny a členom Spolku slovenských spisovateľov v Bratislave. V poslednom období svojho pôsobenia na gymnáziu založil galériu umeleckých diel slovenských výtvarníkov vo Vojvodine, ktorá nesie meno Karola Miloslava Lehotského.
Do literatúry vstúpil v prvej polovici 50. rokov minulého storočia. Svojou básnickou tvorbou vo veľkej miere poznačil toto obdobie v literatúre vojvodinských Slovákov. Urobil to nielen básňami uverejnenými v antológii Do nových dní a nie natoľko ani svojou prvou básnickou zbierkou Bojujúce srdce (1952), ktorá bola prvou individuálnou básnickou zbierkou v povojnovom období, ale veľkým počtom uverejnených básní v časopisoch a periodikách, ktoré vydávali vojvodinskí Slováci (Nový život, Hlas ľudu, Ľudový kalendár). Básne zaradené do jeho prvej zbierky sú poznačené poetikou socialistického realizmu. Básne zo zbierky Slnečné prístrešie (1966) vo veľkej miere pokračujú v intenciách poetiky Mučajiho debutu. V knihe veršov Moja Itaka (1975) básnik svoj inšpiračný zdroj nachádza predovšetkým v historických revolučno-odbojových udalostiach z druhej svetovej vojny. V 80. rokoch minulého storočia Pavel Mučaji vydal zbierku Trvanie básnika a napísal aj šesť sonetových cyklov (Slnečné sonety, 1984; Belasé sonety, 1985; S očami v obilí, 1986; Hymny, 1987; Vymeň ma z kameňa, 1988 a Zelená loď, 1990), ktoré medziiným zaradil v roku 1990 do zbierky Belasé sonety. Poézia, akú tento básnik písal v 90. rokoch minulého storočia a ktorú potom vydal v zbierke Visuté záhrady (2001) je už celkom zbavená iluzívno-idealistického balastu z predchádzajúcich tvorivých období a nesie sa v znamení trpkého, neraz aj bolestného rekapitulovania uplynulého života. Posledná zbierka, ktorú uverejnil má názov Večer trojkráľový (2004).
Dielo
Uverejnil básnické zbierky:
Napísal zbierky veršov pre deti a jednu knihu próz. Napísal hodne štúdií z oblasti kultúry juhoslovanských Slovákov.
Pavel Mučaji napísal niekoľko kníh veršov pre deti:
básnických rozprávok:
a detskej prózy:
V ostatnom tvorivom období sa prezentoval zbierkou veršov pre deti Keby som bol vtáčkom (2004) a publikáciou o detskej literatúre Podľa duše dieťaťa (2005).
Pod Rozsutec
Pod Rozsutec (v mapách Podrozsutec, miestne: Podrázsutec, Podrozsutce) je jedna zo siedmich osád v terchovskej doline, ktoré ležia na jej fatranskej strane (Bačín, Mažgútovci, Belovci, Podolina, Chalupy, Podhorskovci, Štefanová, Pod Rozsutec), oproti desiatkam osád na beskydskej strane (kde leží napríklad aj rodisko Juraja Jánošíka, Jánošíkovci). Administratívne patrí pod obec Terchová. Tvorí ju približne 20 dreveníc, z ktorých sú niektoré prestavané a niektorú úplne  nové, ale štýlovo nie výrazne rušivé. V okolí sú polia a pasienky. Preteká ňou potok, ktorý pramení pod Malým Rozsutcom a poniže vytvoril roklinu Nové Diery.
Osada sa v písomnostiach spomína od prelomu 19. a 20 storočia, pravdepodobne  bola založená už skôr. Jej obyvatelia sa údajne zaoberali okrem poľnohospodárstva, chovu hospodárskych zvierat a pastierstva aj  lovom a drevárstvom. Osada nie je prístupná po verejných komunikáciach. Na historickej ortofotomape z roku 1950 je zachytených asi 10 domov a v  okolí obhospodarovaná pôda. Od 50. rokov 20. storočia ju stáli obyvatelia z rodín Muchovcov a Mičovcov opúšťali, posledná rodina odišla v roku 2005. Napriek tomu tu v lete ešte vidieť obrábané políčka a pasúci sa dobytok. V súčasnosti je osada obývaná sezónne a zveľaďovaná potomkami pôvodných obyvateľov a starými aj novými chalupármi.
Podrozsutec je prístupný  len poľnými cestami cez osady Chalupy a Podhorskovci. Vedie ňou zeleno značený turistický chodník na Malý Rozsutec, ktorý sa týči priamo nad osadou. Turisticky atraktívnejší je prístup  chodníkom, ktorý odbočuje zo žlto značenej turistickej trasy cez roklinu Nové diery (na jej ohybe, pri tabuli náučného chodníka) a domáci si ho vyznačili červenými srdiečkami. Končí tu aj chodník - skratka zo sedla Zákres pod Malým Rozsutcom, sčasti vyznačený bielymi a žltými pásmi.
Beňovský potok
Beňovský potok môže byť:
FK Žalgiris
FK Žalgiris je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Vilnius.
Bol oficiálne založený v roku 1947 ako Dinamo. Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne LFF stadionas, ktorý má kapacitu 5 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú zelená a biela.
Cagnano
Cagnano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Konštantínopolský patriarchát
Konštantínopolský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný konštantínopolským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Cagnano
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Konštantínopolský patriarchát
Môže ísť o:
Cagnano
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jeruzalemský patriarchát
Jeruzalemský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný jeruzalemským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o:
Calacuccia
Calacuccia je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mauressac
Mauressac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Harry Styles (album)
Harry Styles je eponymný debutový štúdiový album anglického speváka a skladateľa Harryho Stylesa. Album bol vydaný 12. mája 2017 prostredníctvom Columbia Records a Stylesovho vlastného vydavateľstva, Erskine Records. Producentmi sú: Jeff Bhasker, Alex Salibian, Tyler Johnson a Kid Harpoon. Nahrávka bola opísaná viacerými publikáciami ako kolekcia soft rocku, rocku, Britpopu a popu.
Trstínska cesta
Trstínska cesta je ulica v Trnave, v mestskej časti Trnava-sever. Križuje sa spolu so 6 ulicami: Chovateľská, Skladová, Ružindolská, Cukrová, Andreja Kubinu a Pri kalvárii.
Calenzana (obec)
Calenzana je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Koutný
Jan Koutný (* 24. jún 1897, Vyškov† 18. júl 1976, Praha) bol český športový gymnasta, bankový úradník a vojak, účastník druhého československého odboja. Československo reprezentoval na letných olympijských hrách (LOH) 1924 a 1928.
Život
Narodil sa 24. júna 1897 v meste Vyškov, 27 km východne od Brna. V Brne študoval na gymnáziu a obchodnej škole a na vysokej škole absolvoval štyri semestre zakončené štátnou skúškou z účtovníctva. Už v tomto období sa angažoval v telovýchovnom spolku Sokol.
Zapojil sa do bojov v prvej svetovej vojne a v roku 1919 ako príslušník Československej armády prišiel do Zvolena brániť záujmy konštitujúcej sa Československej republiky (ČSR) pred hrozbou zo strany Maďarska (pozri maďarsko-československá vojna). Do Zvolena sa vrátil v roku 1921, usadil sa tu a pracoval ako bankový úradník, neskôr prokurista filiálky Národnej banky československej. Od roku 1921 pôsobil ako náčelník Telovýchovnej jednoty (TJ) Sokol vo Zvolene, ktorá vznikla v marci 1919. Okrem vlastného tréningu a súťaženia sa venoval tréningu mládeže, organizovaniu spolkových aktivít ap. V roku 1923 sa oženil s Ľudmilou Pravdovou, rodáčkou zo Slovenskej Ľupče. Spolu mali syna Jána a dcéru Ľudmilu.
Koncom roka 1938 bola TJ Sokol vo Zvolene zrušená. Po vzniku Slovenského štátu (14. marca 1939) Koutný bez rodiny opustil Zvolen, aby sa vyhol zatknutiu. Istý čas pôsobil vo Vyškove, následne emigroval do Francúzska, kde sa zapojil do odboja ako dobrovoľník v československom vojsku na Západe (1. československej pešej divízii vo Francúzsku). Po páde Francúzska pôsobil v Spojenom kráľovstve, kde sa popri vojenskej službe angažoval pri formovaní Vojenskej pobočky Telocvičnej jednoty Sokol (neskôr Telocvičná jednota Sokol pri Československej samostatnej obrnenej brigáde) a zastával funkciu jej náčelníka. Od roku 1942 pracoval na Ministerstve financií Dočasného štátneho zriadenia československého. Jeho manželka Ľudmila bola pre Koutného odbojovú činnosť väznená v Internačnom tábore Svatobořice. Väzba jej natoľko podlomila zdravie, že zomrela krátko po svojom prepustení, 4. februára 1944 vo Vyškove.
Koutný sa vrátil do ČSR v roku 1945. Usadil sa v Prahe, kde pracoval ako bankový úradník. Zomrel 18. júla 1976.
Immaculata (časopis)
náhľad|348x348bod|logo Immaculata (lat. Nepoškvrnená) je český katolícky časopis vydávaný Minoritmi pre Rytierstvo Nepoškvrnenej, vychádzajúci z ideí sv. Maximiliána Kolbeho a jeho Rycerza Niepokalanej. Časopis vychádza v roku 1992. Od roku 1994 je vydávaný s cirkevným povolením bp. Vojtěcha Cikrleho.
Charakteristika
Je to evanjelizačný časopis zameraný na Pannu Máriu, ktorý nadväzuje na poľského Rycerza Niepokalanej, vydávaného od roku 1922.
Časopis obsahuje množstvo článkov zameraných na rôzne oblasti z teológie, biblistiky, mariológie a dejín Cirkvi. Obsahuje tiež svedectvá, rozhovory alebo správy z celého sveta. To všetko má pomáhať čitateľom prehĺbiť svoju vieru, zasvätiť sa Bohu prostredníctvom Nepoškvrnenej Panny Márie a obnoviť morálku.
Od roku 2005 sa ukazujú aj články v slovenčine.
Dosah
Časopis odoberajú ľudia nielen z Česka a Slovenska, ale aj z Poľska, Nemecka, Talianska a dokonca aj Kanady či Austrálie.
Simeonov chválospev
Simeonov chválospev (známy aj ako Nunc dimittis podľa začiatočných latinských slov) je tradičná kresťanská modlitba prevzatá priamo z Nového zákona. Tento chválospev, ktorý má dôležitú úlohu v liturgii hodín a na sviatok Obetovania Pána, sa objavuje v evanjeliu podľa Lukáša (2, 29-32). náhľad| Text Nunc dimittis (vpravo) z [[Rukopis|rukopisu Prebohatých hodiniek vojvodu z Berry (15. storočie). Iluminátor Jean Colombe († 1493).]]
Biblický kontext
Modlitba vychádza z úryvku evanjelia podľa Lukáša (2, 29-32). Panna Mária a Jozef, Ježišov pestún, priniesli podľa vtedajších židovských zvyklostí na 40. deň po narodení svojho syna Ježiša do jeruzalemského chrámu, aby ho obetovali Bohu. Službu v ňom konal starý muž Simeon. Ten rozpoznal, že dieťa je budúci mesiáš a prednesol túto reč:
Využitie hymnu
Simeonov chválospev sa radí spolu s Magnificatom a Zachariášovým chválospevom k evanjeliovým kantikám. V katolíckej liturgii je hojne rozšírený a využíva sa hlavne v dvoch oblastiach:
Liturgia hodín
Simeonov chválospev sa používa dennodenne počas kompletória (posledná modlitba pred spánkom) v liturgii hodín, pretože jeho text evokuje naplnenie, pokoj a odpočinok. Prednáša sa v latinčine alebo od druhého vatikánskeho koncilu aj v národnom jazyku. Rovnako ako ďalšie dva chválospevy prevzaté z Biblie je umiestnený na záver príslušnej časti liturgie hodín.
Protestantizmus
Spolu so Máriiným chválospevom (Magnifikat) a spevom Zachariáša je aj spev Simeona jedným z troch hymnov, ktoré sú spojené so žalmami z Nového zákona a sú začlenené do liturgie dňa. Keďže má text biblický pôvod, prirodzene sa zachováva v protestantských kostoloch, kde sa väčšinou používa počas pohrebov, na večeru Pánovu, na večerné bohoslužby a zriedkavejšie aj na pamiatku Ježišovej obriezky.
Byzantský obrad
Spomedzi troch novozákonných hymnov je Simeonov hymnus jediný, ktorý sa nečíta v deviatej óde matínov.
Starorímska pieseň
Liturgické využitie tohto chválospevu je veľmi staré. Potvrdzuje to fakt, že sa nachádza v jednom z rukopisov starorímskej piesne známej ako Graduál svätej Cecílie. Rukopis bol určite skopírovaný v Ríme v roku 1071. Táto pontifikálna pieseň, ktorá sa spievala v pápežovej kaplnke, sa však prenášala ústne, až kým karolínski mnísi nevymysleli neumy za účelom zaznamenania melódie. Vedci preto usudzujú, že starorímske hudobné stvárnenie je staršie ako gregoriánsky chorál, ktorý bol skladaný až od 8. storočia. V rubrikách bolo špecifikované jeho použitie: odpoveď pred ofertóriom v omši Očisťovania sv. Márie 2. februára. Spev bol ďalej zaznamenaný v inom rukopise z 12. storočia (uvedená ako antifóna Lumen ad revelationem). Keďže na sviatok Obetovania Pána neexistovala žiadna procesiová pieseň, bolo použitie chválospevu Nunc dimittis ustanovené veľmi skoro v Ríme. Na rozdiel od gregoriánskeho chorálu, ktorý bol vytvorený neskoro v karolínskom období, sa starorímsky chorál vyznačuje svojou podobnosťou s byzantským spevom.
Gregoriánsky chorál
Hymnus sa v podobe gregoriánskeho chorálu nachádza vo väčšine najstarších rukopisov v gregoriánskej zbierke. Melódia, ktorá sa dodnes používa, je prevzatá z melódie rukopisu Hartkerovho antifonára. V tomto rukopise, ktorý bol skopírovaný medzi rokmi 990 a 1 000, sú antifóny Nunc dimittis a Lumen ad revelationem nezávislé, ale na seba nadväzujúce. Vychádzajúc z najlepšieho rukopisu gregoriánskej antifóny v opátstve Saint-Pierre de Solesmes sa môžeme domnievať, že prepisovateľ v opátstve Saint-Gall správne opísal pieseň, ktorá bola dovtedy prenášaná ústne.
Tento dôležitý text zostáva uchovaný v mnohých starých rukopisoch v archívoch. Väčšina z týchto kníh naznačuje, že hymnus bol pôvodne vyhradený na sviatok Očisťovania Najsvätejšej Panny Márie (lat. Purificatio Mariæ). Liturgická hodina, keď mal byť text použitý, však nebola stanovená, takže sa mohla použiť buď počas matutína, ranných chvál alebo kompletória. Text sa využíval ako antifóna, ale niekedy aj ako responzórium. Ako chválospev sa teda vyskytoval predovšetkým v kláštornej tradícii, predtým, ako bola táto prax integrovaná do rímskeho obradu. Je potrebné poznamenať, že medzi rukopismi je dobrá jednotnosť textu aj melódie. To naznačuje, že pred vytvorením gregoriánskeho hudobného zápisu bol pôvodný starý nápev už zložený a tradovaný. (Táto črta neexistuje v neskorších skladbách, napríklad v hymnoch Tomáša Akvinského, ktoré poznáme v niekoľkých variáciách.)
Používanie v kláštoroch
Používanie chválospevu sa v stredoveku dobre ujalo, a to bez ohľadu na deň slávenia. V kláštoroch bol a kantika používaná nielen v modlitbe kompletória v nedeľu, ale tiež aj v týždni (v tzv. feriálnom poriadku), na konci a pred záverečnou modlitbou.
Simeonov chválospev bol a stále je sprevádzaný antifónou. Počas pôstu je to tradične antifóna Media vita in morte sumus. Druhou známou antifónou bola Sub tuum præsidium (Pod tvoju ochranu), ktorá sa recitovala alebo spievala počas kompletória na sviatok Presvätej Bohorodičky.
Procesia do vatikánskej kaplnky
V rozpore s praxou používania tohto chválospevu ako starorímskej piesne, ktorá nebola používaná počas procesií, sa zachoval z obdobia okolo roku 1510 rukopis neznámeho autora, podľa ktorého vyplýva, že sa počas procesie do vatikánskej kaplnky na sviatok predstavenia Ježiša v chráme spievalo Lumen ad revelationem a Nunc dimittis v 3- a 4-hlasnom prevedení. Kým Lumen ad revelationem bolo polyfonickou skladbou, Nunc dimittimus sa spieval na gregoriánsky nápev. Rukopis naznačuje, že pieseň sa začala spievať počas požehnania a rozdávania sviečok, čo potvrdzujú aj rímske misály, ktoré vyšli v tomto storočí. Rukopis ukazuje, že na rozdiel od dnešnej formy liturgie rímskeho obradu, v ktorej má miesto len Simeonov chválospev, sa pôvodne využívali dve striedavé antifóny pre procesiu v Svätej stolici (ktorej predsedal pravdepodobne pápež). Ďalšie diela, ktoré pojednávajú o tomto chválospeve, boli rukopisy z 15. storočia (napríklad Aosta) či diela Guillauma Dufaya.
Protestantská reformácia a protireformácia
Protestantská reforma samozrejme vyústila k značným odlišnostiam v kresťanskej liturgii. Pokiaľ však ide o chválospev Nunc dimittis, zostáva skoro bez zmeny, pretože ide o dôležitý biblický text v Novom zákone. Z toho dôvodu ho protestantizmus ani anglikanizmus nepotlačili. Anglikáni k tomuto chválospevu zachovávajú až do dnešného dňa veľkú úctu. Vo Veľkej Británii vytvorili obrovský repertoár mnohí britskí skladatelia.
Chorál Mit Fried und Freud ich fahr dahin („Odchádzam v pokoji a radosti“) je prekladom Nunc dimittis od Martina Luthera. Hymnus bol venovaný sviatku Očisťovania 2. februára, ktorý si luteráni zachovali ako náboženský sviatok. Stal sa tiež jedným z najdôležitejších chválospevov na sviatky mŕtvych (Sterbelied) a na pohreby.
Aj keď nejde o žalm, Ženevský žaltár obsahuje verziu biblického spevu Simeona, ktorú uviedol Clément Marot v roku 1543 a ktorú revidoval Valentin Conrart v roku 1677, pričom melódiu vytvorila Loys Bourgeois.
Hudobné stvárnenie od renesancie
Je potrebné poznamenať, že počas renesancie bol chválospev Nunc dimittis pretavený do veľkého množstva skladieb. Na jednej strane to boli motetá, ktoré zložili veľkí katolícki skladatelia v rámci protireformácie, ako napríklad Cristobal de Morales, Giovanni Pierluigi da Palestrina, Roland de Lassus. Posledný menovaný znásobil svoje kompozície v prospech kompletória vo svojich posledných rokoch. Na druhej strane, veľa britských hudobníkov a organistov zložilo vlastné hymny na koniec anglikánskych služieb.
Po renesancii zostala hudobná skladba skromná počas všetkých obdobiach baroka a klasickej hudby. Medzi jej skladateľmi je niekoľko významných hudobníkov. Išlo o skladby, ktorých ráz boli menej liturgický, pretože napríklad Giovanni Paolo Colonna, Henry Purcell či Gustav Holst komponovali svoje diela pre 8 hlasov. Symbolicky Charles Gounod, ktorý bol v emigrácii v Londýne, skomponoval svoje dielo v roku 1873 po násilnostiach vyvolaných v Paríži. Svoju Nunc dimmitis spolu s vlastnou verziou Magnifikátou predstavil verejnosti 9. novembra v londýnskej katedrále svätého Pavla. Neskôr, po druhej svetovej vojne, Benjamin Britten napísal špeciálnu kantátu Svätý Mikuláš, ktorá parafrázovala gregoriánsku melódiu a text v angličtine. V tejto kantáte ju svätý Mikuláš spieva v pokoji na konci svojho života, rovnako ako Simeon v evanjeliu.
Výrazné zmeny v hudobnej interpretácii chválospevu sa udiali v 20. storočí. Keďže pápež Pius X. zaviedol, aby sa tento chválospev spieval povinne v latinčine na gregoriánsky nápev, nové hudobné stvárnenia tejto kantiky sa veľmi nerozširovali. Zmenu priniesol Druhý vatikánsky koncil, ktorý umožnil, aby sa spievala/prednášala aj verzia v národnom jazyku. Tento posun postupna skoro vytlačil používanie latinského textu. Kvôli tomu bolo potrebné vytvoriť nové melodické stvárnenia, ktoré by rešpektovali charakteristiky slovenského jazyka. Posledným známym hudobným počinom, ktorý sa rozšíril v katolíckej cirkvi, je stvárnenie tohto chválospevu Stanislavom Šurinom.
náhľad|Vitrážne okno v [[Katedrála v Périgueux|katedrále Saint-Front v Périgueux vytvorené Alfredom Gérentom. Scéna stretnutia Simeona s Ježišom.]]
Varovkyňa
Varovkyňa môže byť:
Taste of Brass
Taste of Brass je slovenský orchester interpretujúci hudbu 60. a 70. rokov minulého storočia. Orchester funguje ako samostatné koncertné teleso, ktoré sa vyznačuje výhradne živým prevedením skladieb vo vlastných aranžmánoch. Nadväzuje tak na tradíciu orchestrov, ako Tanečný orchester československého rozhlasu, či James Last Orchestra. Taste of Brass funguje od roku 2014, v roku 2015 nahral debutový album "Taste of Brass" s výberom prevažne inštrumentálnej hudby z filmov, či seriálov.
História
Orchester vznikol koncom roka 2014, tvorili ho prevažne študenti Konzervatória v Bratislave. Orchester vznikol vo svojom pôvodnom 8 člennom obsadení najmä kvôli potrebe oživiť hudbu 60. a 70. rokov minulého storočia v kompletne živom prevedení. Orchester Taste of Brass koncertne debutoval v roku 2015. Neskôr svoje obsadenie rozšíril až na 15 členov, čo reflektovalo narastajúce interpretačné požiadavky vo vzťahu k náročnejším aranžmánom. Po pozitívnej odozve sa dostala do pozornosti orchestra požiadavka po debutovom albume. Ten bol produkovaný počas roka 2015, jeho uvedenie prebehlo v spolupráci s RTVS. Koncom roka 2016 Taste of Brass účinkoval ako sprievodný orchester živého prenosu RTVS Hodina deťom, kde doprevádzal interpretov ako HEX, Sima Martausová, či Lucia Lužinská. V roku 2017 sa orchester venoval výhradne koncertnej činnosti, v roku 2018 začal s produkciou nového albumu "Taste of Brass Vol.2". Ten bol 30. novembra 2018 odprezentovaný koncertom spojeným s nahrávkou vo Veľkom koncertnom štúdiu Slovenského rozhlasu.
Umelecké zameranie
Orchester Taste of Brass vo svojej tvorbe pripomína odkaz veľkých tanečných orchestrov, ako Tanečný orchester československého rozhlasu, James Last Orchestra, Herba Alperta & Tijuana Brass a iných. Taste of Brass sa celkovo prezentuje menej náročným žánrom hudby, ktorý bol v 60. rokoch nazývaný ako easy listening. Orchester okrem vlastnej tvorby interpretuje najmä vlastné aranžmány svetovo populárnych skladieb, či slovenské piesne známe zo súťaže Bratislavská lýra. Taste of Brass sa tiež venuje interpretácii filmovej hudby, skladieb zo seriálov a piesní známych z televíznej obrazovky. V roku 2018 začal Taste of Brass spolupracovať s popredným slovenským skladateľom a aranžérom Pavlom Zelenayom, ktorý pre orchester upravil svoju skladbu Učiteľ samby. Po odprezentovaní albumu "Taste of Brass Vol.2" s orchestrom nadviazal spoluprácu aj známy slovenský skladateľ Ali Brezovský. V súčasnosti sa orchester prezentuje skladbami, ktoré pochádzajú čisto z pera československých autorov a snaží sa o renesanciu veľkých orchestrálnych foriem v populárnej hudbe.
Jaffa
Jaffa môže byť:
Maureville
Maureville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kalpis
náhľad|Atický čiernofigúrový kalpis zobrazujúci [[Herakles (mytológia)|Herakla a kentaura Fola, cca 520 – 510 pred Kr.]] Kalpis (kalpis) je typ starogréckej ozdobnej hydrie. Kalpis (mn. č. kalpides) je variantom hydrie, ktorý sa takisto používal na prepravu vody, má rovnaké umiestnenie troch úch, dvoch vodorovných na prepravu a zdvíhanie nádoby a vertikálneho na nalievanie vody (iný typ kalpisu má len dve uchá). Termín kalpis sa v minulosti používal pre niekoľko tvarov váz, od hydrie po pyxis. Podľa súčasných znalcov sa kalpis od hydrie odlišuje najmä tým, že jeho kratší krk a guľatejšie telo sú spojené jednou súvislou krivkou a že má mierne prehnuté (valcovité) zdvíhacie uchá (vertikálne zadné ucho kalpisu je oveľa menšie ako na štandardnej hydrie ). Vyrábať sa začal na konci 6. stor. pred Kr. a v priebehu 5. a 4. stor. pred Kr. sa stal štíhlejším a jeho uchá boli viac skrútené. Spočiatku ho zdobili čiernofigúrovou technikou, neskôr maliari pri jeho výzdobe preferovali červenofigúrovú techniku.
Ich výška sa pohybuje od 30 cm do maximálne 60 cm, zvyčajne však v rozmedzí od 40 do 50 cm.
Angela Raffová
Angela Raffová (* 26. január 1993, Messina, Taliansko) je talianska politička. Je najmladšou poslankyňou parlamentu v legislatíve XVIII.
Vyštudovala podnikovú ekonomiku na univerzite v Messine.
V parlamentných voľbách 4. marca 2018 bola pomernou mierou zvolená za sicílsku zástupkyňu na kandidátke Hnutia piatich hviezd; vekom 25 rokov a 37 dní bola v čase volieb najmladšou členkou XVIII. legislatívy.
Kopánka (Trnava)
Kopánka (v trnavskom nárečí: Egzecír alebo Execír) je mestská štvrť (miestna časť) Trnavy, ktorá je súčasťou mestskej časti Trnava-sever.
História
Pôvodne sa takto označovalo celé územie od Pažitného mlyna pri potoku Trnávka, cez Trstínsku cestu, Trnavský cukrovar, Šrobárovu a Rybníkovu ulicu až po vodáreň pri Bučianskej ulici. Postupom času sa toto územie fragmentovalo zástavbou sídlisk a vznikli tak nové časti s novými názvami: ČSM, Na hlinách, Vodáreň, Zátvor a Arboria. Od 1. júla 2002 sa toto územie oficiálne pomenúva ako Trnava-sever, ktoré má rozlohu a počet obyvateľov je 14 655 (k 01.01.2006).