cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krab palmový
Rozšírenie a lokality
Jednou z podmienok výskytu je blízkosť mora a kde je málo dravcov.
Jedince žijú zväčša sami v podzemných norách a skalných štrbinách, v závislosti od podmienok miestneho terénu. Pokiaľ je pôda dostatočne mäkká, kopú si vlastné nory v piesku alebo zemine, často v koreňovej spleti stromov, kde sú pomerne dobre chránení.
Potrava
náhľad|Krab pri otváraní kokosového orecha Krab palmový je všežravec a má extrémne citlivý čuch. Primárnou potravou, pomerne nezvyklou na kraby a podľa ktorej dostal svoj názov, sú mäkké časti kokosového orecha. Za orechmi je krab schopný šplhať až do koruny kokosovej palmy. Kokosové orechy sú spolu s iným ovocím, zdochlinami a drobnými živočíchmi hlavnou zložkou potravy.
Aj keď kokosové kraby sú pomalé a na ľudí neútočia, s mŕtvolami nemajú zľutovanie. Preto je im aj pripisovaná likvidácia mŕtvoly Amélie Earhartovej, ktorá sa s lietadlom stratila a pravdepodobne havarovala na odľahlom tichomorskom atole Nikumaroro v oblasti Kiribati.
Vzťah s ľuďmi a ochrana
náhľad|Chytanie živého kraba palmového. Na miestach s vyššou frekvenciou ľudskej populácie bol takmer vyhubený najmä kvôli vynikajúcim kulinárskym vlastnostiam a viere, že má afrodiziakálne účinky. V extrémnych prípadoch si trúfne aj na drobné domáce hospodárske zvieratá, mačky alebo psi, preto bol hubený preventívne ako škodca.
Vďaka tomu populácie krabov palmových na mnohých miestach klesli až na úroveň vyhubenia. V roku 1981 bol krab zanesený na červený zoznam ohrozených druhov Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN), ale neskôr v roku 1996 bol kvôli nedostatku presnejších dát zo zoznamu odstránený. Ochrana a výrazné obmedzenia lovu sú stále v platnosti na mnohých miestach, napríklad na Guame, Mikronézii alebo Vanuatu, pričom platí prísny zákaz loviť samice s vajíčkami. Na iných miestach, ako sú Severné Mariány, je možné loviť kraby (obe pohlavia, ale samice len bez vajíčok) iba s hlavovým pancierom nad v septembri, októbri a novembri a len s platnou licenciou. Na ostrove Saipan (Severné Mariány) je limit a obdobie úplného zákazu od 1. júna do 30. septembra.
Aj keď krabovi palmovému nehrozí priame vyhubenie, jeho atraktivita pre kulinárstvo spolu s pomerne dlhým, náročným a pomalým cyklom obnovovania populácie znamená priamu hrozbu pre jeho budúcnosť. Mnohé štáty spolu s Medzinárodnou úniou na ochranu prírody a prírodných zdrojov vyvíjajú už dnes proaktívny prístup pre zachovanie dostatočných lokalít a podmienok pre udržanie tohto druhu.
Na Tuvalu je na jednom z menších ostrovčekov atolu Funafuti rezervácia Funafuti Conservation Area s plochou, kde sú kokosové kraby, spolu s inými ohrozenými živočíchmi (napr. s korytnačkou Karetou obrovskou), nedotknuteľné.
Nemecké národné futbalové mužstvo
Nemecké národné futbalové mužstvo reprezentuje Nemecko na medzinárodných futbalových akciách od roku 1908, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Európy.Je riadené Nemeckou futbalovou asociáciou (Deutscher Fußball-Bund), založenou v roku 1900. Nemecko je jedno z najúspešnejších mužstiev v medzinárodných súťažiach. Štyrikrát vyhralo Majstrovstvá sveta vo futbale (v rokoch 1954, 1974, 1990, 2014) a trikrát Majstrovstvá Európy vo futbale (v rokoch 1972, 1980, 1996). Triumfovalo aj na Pohári konfederácií FIFA ( v roku 2017). Taktiež bolo trikrát druhé na Majstrovstvách Európy, štyrikrát druhé na Majstrovstvách sveta a štyrikrát vyhralo zápas o tretie miesto na Majstrovstvách sveta. Nemecko je jediná európska krajina ktorá vyhrala Majstrovstvá sveta v Južnej Amerike. Aktuálny tréner Nemecka je Hansi Flick.
Michael Fisher
Michael Ellis Fisher (* 3. september 1931, Fyzabad, Trinidad – † 26. november 2021) bol anglický fyzik žijúci v USA, ktorý sa zaoberal aj chémiou a matematikou. Obzvlášť významná je najmä jeho práca v oblasti štatistickej fyziky, teórie fázových premien a kritických javov. Bol nositeľom viacerých vedeckých ocenení, najvýznamnejšia je pravdepodobne Wolfova cena za fyziku, ktorú dostal v roku 1980.
Audi S3
Audi S3 je vysoko výkonná verzia modelu Audi A3 s pohonom všetkých kolies Quattro. Štandadná výbava obsahuje xenónové svetlá s vysokotlakovými čističmi, predné hmlovky, 17-palcové zliatinové disky, elektricky nastavitelné sedadlá Recaro v koži, klimatizáciu, alarm a elektrický stabilizačný program.
Prvá generácia 1999-2002
thumb|right|Audi S3 S3 zdieľa svoju platformu s koncernovými automobilmi: Seat Toledo, Škoda Octavia, Volkswagen Golf a Audi TT.
Motory
Druhá generácia
thumb|right|Druhá generácia
S3 bola oficiálne predávaná v Spojenom kráľovstve, Európe, Austrálii, ale nie v Severnej Amerike.
Motory
Iva Janžurová
Iva Janžurová (* 19. máj 1941, Žirovnice u Pelhřimova) je populárna česká herečka. Jej celoživotným partnerom bol herec a režisér Stanislav Remunda (1927–2012), s ktorým má dve dcéry: Theodoru a Sabinu.
Život
Pôvodne chcela byť učiteľkou, ale neskôr prešla na DAMU, ktorú absolvovala v roku 1963. V rokoch 1964 – 1987 bola členkou Divadla na Vinohradech, od roku 1987 Národního divadla v Prahe. Od 90. rokov hrá s manželom a dcérami v rodinnom zájazdovom divadle. Z divadelných rolí: Nina (M. J. Lermontov Maškaráda), Jana (J. Anouilh Skřivánek), Charlota Steinová (P. Hacks Rozhovor v domě Steinových o nepřítomném panu Goethovi), Médea (R. Jeffers), Gina (H. Ibsen Divoká kachna), Stařenka (E. Ionesco Židle). V roku 1998 získala Cenu Alfréda Radoka za postavu Winnie v Beckettovej hre Šťastné dni.
Vo filme sa prvý raz objavila v 60. rokoch 20. storočia. Po niekoľkých epizódnych úlohách jej dal veľkú príležitosť režisér Karel Kachyňa v roku 1966 vo svojom filme Kočár do Vídně. Neskôr vo filmoch stvárnila výrazné komické a groteskné postavy i hrdinky so zložitou psychológiou. Často bola obsadzovaná aj v televízii (Eliška a její rod, Mandarinkový pokoj, Sňatky z rozumu, Nemocnice na kraji města), kde hrala dramatické i komediálne postavy.
Transition Region and Coronal Explorer
TRACE (Transition Region and Coronal Explorer) je vesmírny teleskop americkej agentúry NASA, zameraný na štúdium slnečnej fotosféry, koróny a koronálnych slučiek. Štart sa konal 2. apríla 1998 na kalifornskej základni Vandenberg. Družica bola vynesená raketou Pegasus XL a umiestnená na polárnu obežnú dráhu so sklonom 97,8°, výškou apogeom približne 640 km a dobou obehu 97 minút. Postavilo ju stredisko NASA Goddard Space Flight Center, hlavnými subdodávateľmi boli firma Lockheed Martin, Stanford Lockheed Institute for Scientific Research, Stanford University a Smithsonian Astrophysical Observatory.
Popis
thumb|left|TRACE počas montáže TRACE je trojosovo stabilizovaná družica, vybavená štyrmi panelmi slnečných batérií s priemerným príkonom 85 wattov (maximálne 222 W), dobíjajúcimi akumulátorovú batériu s kapacitou 9 Ah. Nesie ďalekohľad typu Cassegrain s ohniskovou vzdialenosťou 8,66 m a priemerom hlavného zrkadla 0,3 m a sekundárneho s priemerom 60 mm pre pozorovanie slnečnej koróny, chromosféry a prechodovej oblasti medzi slnečným povrchom a extrémne horúcimi vrstvami atmosféry v oblasti extrémneho ultrafialového žiarenia (17-160 nm). Pripojená kamera má zorné pole s rozmermi 8,5'× 8,5' a rozlišovaciu schopnosť 1". Príkon slnečných batérií činí 200 W. Ako doplňujúci experiment nesie vzorku nových veľmi výkonných fotovoltaických článkov. Telemetrický systém pracuje v pásme S, má výkon výkon 2 W a prenosová rýchlosť je 2,25 Mbit/s. Palubná polovodičová záznamová jednotka má kapacitu 300 MB. Orientačný a stabilizačný systém využíva pre zistenie orientácie jeden digitálny a šesť hrubých detektorov Slnka, tri inerciálne meracie gyroskopy a trojosí magnetometer. Ako výkonné prvky potom slúžia tri magnetické cievky a štyri silové zotrvačníky.
The Melvins
The Melvins je americká rocková kapela, ktorá vznikla v roku 1983.
Montauban-4
Montauban-4 je francúzsky kantón v departemente Tarn-et-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho iba časť mesta Montauban.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ilija
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ilija v okrese Banská Štiavnica.
Wagrain
Wagrain je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu 3 004 obyvateľov (31. 12. 2009).
Karl Thomas Mozart
Karl alebo Carl Thomas Mozart, (* 21. september 1784, Viedeň, Habsburská monarchia – † 31. október 1858, Miláno, Habsburská monarchia) bol druhý a starší z dvoch preživších synov Wolfganga a Constance Mozartových. Druhým synom bol Franz Xaver Wolfgang Mozart.
Životopis
Karl sa narodil vo Viedni. V Prahe boli jeho učiteľmi Franz Xaver Niemetschek a František Xaver Dušek, a stal sa nadaným klaviristom. Pred dokončením štúdia sa však vydal do Livorna, aby sa v roku 1797 stal učňom v obchodnej firme.
Do budúcnosti plánoval otvoriť obchod s klavírmi, ale projekt sa neuskutočnil kvôli nedostatku peňazí. V roku 1805 sa presťahoval do Milána a študoval hudbu s Bonifaziom Asiolim, ale štúdia nechal v roku 1810, aby sa stal úradníkom v rakúskej finančnej správe a štátnom účtovníckom úrade v Miláne. Pracoval tiež ako oficiálny prekladateľ z/do taliančiny pre Rakúsku dvorskú komoru. Vlastnil dom v dedine Caversaccio vo Valmorea, v provincii Como; ocenil miestne vybavenie a valitu vody. Svoj dom zanechal mestu, je to uvedené na jemu venovanej pamätnej tabuli. Na radnici je uchovaná kópia závetu.
Často sa tiež zúčastňoval podujatí súvisiacich s jeho otcom až do svojej smrti v Miláne v roku 1858. Podobne ako brat sa nikdy neoženil ani nemal deti a tak priamo Mozartovská línia umrela s ním.
Attalos
Attalos môže byť:
Carmen
Carmen môže byť:
Brest hrabolistý
Brest hrabolistý alebo brest poľný (Ulmus minor) je listnatý strom z čeľade brestovité (Ulmaceae).
Wald im Pinzgau
Wald im Pinzgau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 1 163 obyvateľov (31. 12. 2009).
Bailleul (Nord)
Bailleul je francúzska obec v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Myrmidoni
Myrmidoni (🇬🇷) bol mýticky staroveký grécky kmeň, ktorý sa podľa Homérovej Iliady zúčastnil Trójskej vojny pod vedením Achilla.
Charron (Creuse)
Charron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Carnetin
Carnetin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mačiansky presyp
Mačiansky presyp je prírodná pamiatka od roku 1983, významná zložka prírodného prostredia okresu Galanta. Svojím biologickým, klimatickým a hygienickým významom, veľkou dendrologickou, biologickou, estetickou a kultúrno - spoločenskou hodnotou významne prispieva k zvýšeniu pestrosti pozmenenej krajiny okresu. Na pieskovom presype sa vyskytuje piesok a teplomilná vegetácia (napr. vzácna púpava - Taraxacum serotinum) a živočíšstvo.
Výmera chráneného územia je 12 772 m². Chránené územie je jedným z posledných, pomerne dobre zachovalých, pieskových presypov v okrese Galanta. Je to vhodná lokalita pre výskyt taxónov psamofilnej i xerotermnej flóry a fauny. Chránené územie je ekostabilizačným prvkom v poľnohospodárskej krajine Podunajskej nížiny a nachádza sa v katastrálnom území Malá Mača.
Kleopatra VII.
'''Kleopatra VII. Filopator''',, (* 69 pred Kr., Alexandria – † 12. august 30 pred Kr., tamtiež (?)) z dynastie Ptolemaiovcov bola v rokoch 51 až 30 pred Kr. posledným ptolemaiovským vládcom (faraónom) Egypta a posledným nezávislým staroegyptským vládcom. Je predmetom početných kníh, filmových spracovaní a podobne.
Charakteristika
Jej materinským jazykom, tak ako všetkých Ptolemaiovcov, bola gréčtina koiné. Vo svojom detstve dostala dôkladné vzdelanie. Okrem gréčtiny vraj hovorila po egyptsky, hebrejsky, arabsky, sýrsky, etiópsky, partsky a médsky. Hovorí sa, že bola paradoxne jediným Ptolemaiovcom, ktorý vedel aj po egyptsky. Poznala 3 druhy písma, a to hieroglyfické, démotické a grécke.
Zaujímavosťou je, že faraón musel pri každom obrade mať bradu (či už muž, alebo žena) a preto si Kleopatra musela dávať na tvár umelú bradu. Kleopatra si so sebou na každú cestu brala 500 kôz, v ich mlieku sa denne kúpala. Bola tiež autorkou jednej z prvých kníh o kozmetike. Jej recepty na krásu napísané na papyruse sa zachovali až dodnes.
Pevnosť Monoštor
thumb|Pevnosť Monoštor Pevnosť Monoštor je pevnosť v maďarskom meste Komárom, je súčasťou fortifikačného systému mesta Komárno.
Kleopatra VII.
Kráľovná spolu s Ptolemaiom XIII. (51 – 47 pred Kr.)
V roku 51 pred Kr. ako 18-ročná nastúpila na trón a podľa vzoru egyptských faraónov sa stala manželkou svojho 10-ročného brata Ptolemaia XIII. Kleopatra o všetkom stále sama rozhodovala bez brata aj bez radcov. Na minciach bol len jej portrét. Keď jej brat dovŕšil 16 rokov, chcel začať vládnuť. So svojím radcom Pothiniom začal pripravovať Kleopatrinu smrť. Aby sa zachránila, utiekla do Sýrie.
Alexandrijská vojna (48 – 47 pred Kr.)
V tom istom čase (v rokoch 49–45 pred Kr.) v Rímskej ríši prebiehala občianska vojna medzi Iuliom Caesarom a Pompeiom. Keď ho Caesar 9. augusta 48 pred Kr. porazil pri Pharsalose (dnes Farsala), utiekol Pompeius do Egypta, lebo tam kedysi pomohol na trón Ptolemaiovi XII., otcovi súčasných dvoch vládcov Egypta (Ptolemaios XIII. Filopator a Kleopatra). Netušil však, že v Egypte práve bojovali proti sebe strany podporujúce týchto dvoch vládcov.
Situácia v zemi bola katastrofálna. Níl mal nedostatok vody, hlad hrozil už niekoľko rokov. Mladá žena musela čeliť intrigám kastrátov i ministrom svojho brata, ktorí využívali rímsku občiansku vojnu, hrali vlastnú hru a vyhnali Kleopatru z Alexandrie. Dopustili sa chyby, keď dali zavraždiť Pompeia a jeho hlavu, na znak úcty, poslali Caesarovi. Caesar sa tri dni po svojom nepriateľovi vylodil a vrahov potrestal.
Pompeiovci utiekli do provincie Africa. Caesara, na ktorého strane medzitým stál celý Rím, ktorý ho preto zvolil za diktátora na jeden rok a zavalili ho rôznymi poctami, sa potom v Egypte zapojil do bojov o trón na strane Kleopatry (tzv. Alexandrijská vojna 48 – 47 pred Kr.). Caesar sa na kráľa nahneval a okamžite ho zosadil za to, že zabil Pompeia, Rímskeho občana. Ptolemaios sa vzbúril, pričom Caesar bojoval na Kleopatrinej strane a Kleopatra sa vraj z obavy pred vojskom svojho brata tajne dala prepašovať zakrútená v koberci do Caesarovej komnaty, aby si ho priklonila na svoju stranu. To sa jej podarilo, pretože Caesar bol týmto trikom nesmierne nadšený. Oproti povestiam, ktoré o nej kolujú, Kleopatra nebola nesmierna kráska, ale zato mala svoje osobité kúzlo, ktorému podľahol i samotný Caesar. Po príchode posíl z Malej Ázie a Sýrie Caesar Ptolemaia XIII. porazil a Ptolemaios XIII. sa na úteku z Alexandrie utopil pri prechode cez Níl. Caesar tiež odhalil sprisahanie jeho radcu Potina a dal ho popraviť.
Kráľovná spolu s Ptolemaiom XIV., pobyt v Ríme (47 – 44 pred Kr.)
Egypt potom (rok 47 pred Kr.) ostal nezávislý pod vládou Kleopatry a jej druhého brata Ptolemaia XIV. (ktorý sa formálne stal Kleopatriným manželom). Ceasar ich oboch vzal pod ochranu. Keď potom Caesar odišiel späť do Ríma ponechal Kleopatre na ochranu 15 000 vojakov. Ceasar Kleopatru obdivoval nielen pre jej schopnosti a ctižiadostivosť, ale aj preto, že bola poslednou samostatnou vládkyňou Stredomoria a poslednou dedičkou Alexandra Veľkého, jeho veľkého vzoru.
Po porazení Pompeiovcov roku 45 pred Kr. sa Caesar stal neobmedzeným vládcom. Prívrženci republiky sa báli jeho narastajúcej moci a vplyvu, preto ho v roku 44 pred Kr. zavraždili 23 bodnutiami do tela.
Kleopatra a Antonius
Po Caesarovom zavraždení Kleopatra utiekla so synom z Ríma naspäť do Egypta. V tom čase zomrel záhadne jej ďalší manžel. V Egypte ju všetci považovali za zradkyňu kvôli jej priateľstvu s Caesarom.
Počas poslednej občianskej rímskej republiky (44 – 30 pred Kr.), uzavreli rímski vodcovia Octavianus Augustus, Marcus Antonius a Lepidus roku 43 pred Kr. tzv. druhý triumvirát. Roku 41 pred Kr. Antonius, ktorý sa práve nachádzal na východe, do mesta Tarsos (dnes Tarsus) zavolal egyptskú kráľovnú Kleopatru a zaľúbil sa do nej (Antonius Kleopatru zavolal z Egypta, aby sa zodpovedala za to, že predtým podporovala Cassia). Roku 40 pred Kr. potom triumvirovia uzavreli aj tzv. Brundiský pakt, ktorým si rozdelili Rímsku ríšu. Podľa neho Itáliu budú vlastniť spoločne (de facto pod Octavianovou správou), Octavianus dostane západ, Antonius východ, Lepidus provinciu Africa a Antonius si (po Fluviinej smrti) oficiálne vzal Octavianovu sestru, ale naďalej udržoval styky s Kleopatrou, s ktorou mali čoskoro tri deti.
Antonius sídlil v Alexandrii s Kleopatrou a po vybavení záležitostí v Ríme sa tu od zimy 37/36 pred Kr. definitívne zdržiaval a riešil záležitosti provincií a vazalských štátov. Svadba s Kleopatrou v roku 36 pred Kr. zostáva sporná. Antonius a Kleopatra spolu plánovali vybudovať ríšu v severnej Afrike a na Blízkom východe. Preto Antonius Egypt najprv zväčšil o územie Cypru, Kilikie (dnes juhovýchodné Turecko) a Koilesýrie. Kleopatrinho syna Caesariona Antonius určil za nástupcu Kleopatry na tróne. Antonius a Kleopatra sa zabávali na bohatých hostinách a mali spolu deti. Jej vplyv na Antónia bol taký veľký, že Antonius začal rozdeľovať východné provincie Ríma medzi jeho a Kleopatrine deti, ktoré získali aj kráľovské tituly: z Arménie (získaná roku 34 pred Kr. ako rímska provincia), Kyreny a Sýrie Antonius vytvoril akési sekundogenitúry a vládu nad nimi s kráľovským titulom zveril deťom Kleopatriným (deťom Antonia aj Ceasara). V Júdei však nechal vládnuť edomskú dynastiu, ktorá bola síce oddaná Antoniovi, ale nepriateľská voči Kleopatre. Z Médie vytvoril vazalský štát. Celkovo mal v pláne ovládnuť východné územia prostredníctvom dynastickej únie s Egyptom (Kleopatrou). Sám zatiaľ neprijal kráľovský titul, hoci na svojich minciach bol zobrazený spolu s Kleopatrou.
V roku 33 pred Kr. podnikol Octavianus v senáte v Ríme propagandistické výpady proti Antoniovi, kritizujúc jeho spojenie s Kleopatrou (ktorej vlastne odovzdal niektoré rímske územia) ako aj celú politiku na východe, v podstate Antonia označil za zradcu. V roku 32 pred Kr. sa napokon zmocnil Antoniovho testament u uloženého u Vestáliek, zverejnil ho a využil túto príležitosť na to, aby Antoniovu politiku vyložil ako vlastizradu. Itália a západné provincie mu nato prisahali osobnú vernosť, Kleopatre a Egyptu bola vypovedaná vojna a Antonius (ktorému ako rímskemu občanovi nemohli vyhlásiť vojnu) bol zbavený všetkých hodností a označený za nepriateľa vlasti. Antonius sa nato rozviedol s Octavianovou sestrou (ktorú už roku 37 pred Kr. poslal späť do Ríma).
Vojna s Octavianom a smrť (32 – 30 pred Kr.)
V zime 32 – 31 pred Kr. sa Octavianus s celým senátom presunul na východ. 2. septembra 31 pred Kr. sa uskutočnilo prvé vážne stretnutie medzi oboma stranami – námorná bitka pri Aktiu (západné grécke pobrežie) – vďaka Agrippovej stratégii skončilo ráznym víťazstvom Octaviana. Kleopatra odplávala na svojej lodi a Antonius ju nasledoval. Potom kapitulovalo nielen Antoniovo vojsko v Grécku, ale aj zbory v Kyréne, o ktoré chcel oprieť svoj nový odpor. Octavián však nemohol zaútočiť na Egypt okamžite, lebo nemal dosť peňazí. V Alexandrii sa Kleopatra pokúsila o útek na východ, ale bol zmarený a ostala s Antoniom v Alexandrii. Antoniovu následnú depresiu sa snažila riešiť usporadúvaním hlučných hier.
V lete roku 30 pred Kr. však predsa len dorazil do Egypta Octavianus, porazil Antonia a 3. augusta dobyl Alexandriu aj s kráľovským pokladom. Antonius na základe falošnej správy o Kleopatrinej smrti spáchal samovraždu. Kleopatra urýchlene dala postaviť svoje mauzóleum, kam premiestnila svoje bohatstvo. Kleopatre určili, aby bola ozdobou Octavianovho rímskeho triumfu. Podarilo sa jej však 12. augusta takisto spáchať samovraždu a uniknúť tak tejto potupe. Najčastejšie sa spomína príbeh, že kráľovná sa nechala uhryznúť kobrou, čo jej podľa egyptskej tradície malo zaručiť nesmrteľnosť a povýšenie medzi bohm i. Alternatívnou príčinou samovraždy mohlo byť, že bola nešťastná z Antoniovej smrti a aj z toho, že Octavian nedovolil vládnuť ani jej deťom. Spolu s ňou zomreli aj jej dve oddané slúžky. Podľa niektorých údajov mohla byť Kleopatrina smrť aj iná. Pravdepodobne ju mohol zabiť sám Octavianus a ľudu potom predostrieť príbeh o samovražde. Iné údaje hovoria že sa nechala uhryznúť okuliarnikom indickým, ale tento údaj je chybný, lebo v Egypte tento druh hada nežije. Jedine tak okuliarnik egyptský ktorého nosila na svojej korune. Ale aj teória o uštipnutí hadom je nepravdepodobná, lebo takýto spôsob smrti je veľmi bolestivý a trvá asi 6 hodín.
Octavianus sa stal jediným vládcom Rímskej ríše, prijal titul Augustus a stal sa prvým cisárom. V Egypte sa skončila éra Ptolemaiovcov a Egypt sa stal rímskou provinciou.
Referencie
Kolek. autorov, Vydavateľstvo Svojtka a Vašut, Praha, 1997. ISBN 80-7180-133-X
Student Nitric Oxide Explorer
SNOE (Student Nitric Oxide Explorer) bola študentská vedecká družica, postavená a prevádzkovaná University of Colorado s pomocou organizácie NASA. Štart sa konal 26. februára 1998 pomocou zo vzduchu odpaľovanej rakety Pegasus XL. Vedecká činnosť bola ukončená v septembri 2000. Do atmosféry vstúpila 1. decembra 2003.
Opis
Družica mala tvar šesťbokého hranola s priemerom podstavy a výškou. Povrch bol pokrytý solárnymi panelmi s celkovým výkonom 37 wattov. Družica bola stabilizovaná rotáciou 5 otáčok za minútu a os rotácie bola kolmá k smeru letu.
Misia
Družica bola určená predovšetkým na meranie koncentrácie oxidov dusíka v termosfére a zisťovanie jej závislosti na slnečnom mäkkom röntgenovom žiarení a na aurorálnej aktivite. Stredisko riadenia misie bolo umiestnené v areáli University of Colorado. Družica bola umiestnená na polárny obežnej dráhe synchrónna so Slnkom. Apogeum dráhy sa na začiatku misie nachádzalo nad povrchom Zeme, sklon dráhy bol 97,75° a doba obehu 99,8 minút. Posledné vedecké dáta boli získané 30. septembra 2000. Dráha družice sa postupne znižovala a 13. decembra 2003 vstúpila do atmosféry a zanikla.
Thajské národné florbalové družstvo mužov
Thajské národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Thajsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Thajskej florbalovej asociácie (TFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo až v roku 2015. V decembri 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 22. miesto.
Prvým súťažným podujatím bol pre thajské družstvo florbalový turnaj na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2015, ktoré hostil Singapur. Družstvo dvakrát dokázalo na turnaji zvíťaziť a vybojovalo striebornú medailu. O rok neskôr sa zúčastnilo kvalifikácie na Majstrovstvá sveta 2016, ktoré organizovalo práve Thajsko, a hneď sa mu podarilo prebojovať medzi trojicu postupujúcich tímov. V roku 2017 sa mu podarilo získať na novovytvorenom Ázijsko-oceánskom pohári organizovanom v Thajsku zlatú medailu.
Attalus
Attalus môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kozelník
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kozelník v okrese Banská Štiavnica.
Montauban-5
Montauban-5 je francúzsky kantón v departemente Tarn-et-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho iba časť mesta Montauban.
Eauze (obec)
Eauze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées. Je hlavným centrom oblasti Bas-Armagnac. Nachádza sa v kraji, kde sa pestuje vinič pre výrobu destilátu Armagnac, ktorý má dlhšiu tradíciu ako Cognac.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
História mesta
Eauze sa nazývala „Elusa“ v období akvitánskeho alebo protobaskického osídlenia. Spojenci – obyvatelia miest Sos a Lot-en-Garonne bojovali proti rímskym centuriónom Julia Caesara, ktorým velil Crassus. Keď sa vzdali, obyvatelia Elusy uznali tiež rímsku nadvládu.
Eauze sa stala hlavným mestom rímskej provincie „Novempopulanie“. Zostala administratívnym centrom do 8. storočia.
V 5. storočí sa Eauze stala jedným z prvých biskupstiev. Mesto bolo zničené v stredoveku.
V roku 950 tu vzniklo opátstvo, ktoré bolo podriadené Clunyjskému opátstvu. V 1577, Henrich III. Navarský (budúci kráľ Henrich IV.) tu padol do pasce po svojom štvorročnom zajatí na kráľovskom dvore, keď sa vracal do svojho Navarského kráľovstva. Ten istý teraz už Henrich IV. znovu dobyl Eauze v roku 1579 a býval tam so svojou manželkou Margarétou Valois zvanou Margot (1553 – 1615) v dome nazývanom dom Jeanne d'Albret.
V roku 1815, Wellington, na ceste do Soultu tam umiestnil svoje delostrelectvo.
V roku 1832, Eauze bola spojená z obcou Saint-Amant.
Eauze sa nachádza na trase Via Podiensis, čo je kresťanská historická púť k Sv. Jakubovi do Santiago de Compostela.
Ekonomika
Eauze je centrom Armagnacu, ktorý je výhradne poľnohospodárskou oblasťou. Je situované v dôležitej vinárskej kontrolovanej apelácii Bas-Armagnac. Okrem viniča sa tu pestuje vo väčšom množstve kukurica. Celý departement Gers sa špecializuje na chov kačíc a husí, tiež je tu intenzívna produkcia kureniec. Najznámejšie miestne špeciality sú Armagnac, „Le Floc de Gascogne“ – miešaný nápoj na báze Armagnacu a husacie a kačacie pečienky.
Mesto má tiež potravinársky priemysel zameraný na spracovanie miestnych produktov a výrobu vinárskych potrieb. Má tiež družstevné pivnice na víno a destilát, výrobu sudov a drevených výrobkov a konzervárne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Graf funkcie
Graf funkcie f alebo graf f je množina všetkých dvojíc (x, f(x)) (pričom x patrí do definičného oboru funkcie f) a/alebo grafické znázornenie týchto dvojíc (teda bodov) v súradnicovej sústave.
Wals-Siezenheim
Wals-Siezenheim je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Majstrovstvá sveta v netballe 2015
Majstrovstvá sveta v netballe 2015 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta v netballe žien, ktoré sa organizujú každé štyri roky a ktoré organizuje Medzinárodná netballová federácia (INF). Konali sa od 7. – 16. augusta 2015 v Sydney, v Austrálii, za účasti 16 tímov. Titul obhájila domáca 🇦🇺, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad svojím tradičným finálovým súperom z 🇳🇿. Austrália získala svoj jedenásty titul, z toho tretí v rade. Vo finálovom zápase padla rekordná návštevnosť na netball, keď do hľadísk Allphones Arena prišlo 16 849 divákov.
O dejisku MS 2015 rozhodol kongres INF (vtedy ešte ako IFNA) v marci 2011, keď v hlasovaní uprednostnil Sydney pred anglickým Manchesterom. Austrália bola organizátorom svetového šampionátu tretíkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1967 (v Perthe) a 1991 (v Sydney). Zápasy sa odohrali v 2 dejiskách: Allphones Arena a Netball Central Sydney (nachádza sa v Sydney Olympic Park).
Kvalifikácia
Top 5 najlepšie umiestnených tímov z MS 2011 a hostiteľ postupovali priamo. Ostatných 10 miest si museli tímy vybojovať v piatich regionálnych kvalifikáciách, po dve z každého kontinentu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Močiar (okres Banská Štiavnica)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Močiar v okrese Banská Štiavnica.
Majstrovstvá sveta v netballe 2015
Nasadenie do skupín
Družstvá sa do skupín nežrebovali, boli nasadené podľa poradia v aktuálnom svetovom rebríčku, pričom platilo pravidlo, že v skupine nesmeli byť viac ako 2 družstvá z jedného kontinentu. Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku INF k júlu 2015.
Düsseldorfer EG
V rokoch 1967, 1972, 1975, 1990, 1991, 1992, 1993 a 1996 sa DEG stal nemeckým majstrom.
Epópeus (Sikyón)
Staroveký autor Hieronym zaznamenal, že Epópeus, nástupca sikyónskeho kráľa Koraka nastúpil na trón v Sikyóne okolo roku 1425 pred Kr. a vládol do roku 1390 pred Kr.
Sikyónsky kráľ Korax zomrel bez potomstva a práve v tej dobe prišiel z Tesálie Epópeus, ktorý uniesol z Téb krásnu Antiopu, dcéru Nyktea a zmocnil sa v Sikyóne kráľovskej koruny. Podľa iného antického príbehu Antiopé ušla z Téb do Sikyónu v obave pred hnevom svojho otca, tébskeho kráľa Nyktea, potom ako oťarchavela s bohom Diom. Jej otec Nykteus sa s tým nevedel zmieriť a keď umieral zaviazal svojho brata Lyka prísahou, aby nenechal Antiopu bez trestu. Lykos následne usporiadal vojenskú výpravu proti Sikyónu, kde kráľa Epópea zabil a Antiopu zajal. Počas spiatočnej cesty potom Antiopé v boiótskej Eleutherii porodila dvojčatá, chlapcov Amfióna a Zétha, neskorších tébskych kráľov.
Podľa antického autora Pausania Epópeus v tejto bitke zvíťazil a ešte ťažko zranený stihol prikázať, aby na počesť víťazstva postavili bohyni Aténe v Sikyóne chrám a následne na zranenia zomrel. Jeho následníkom sa potom stal Lamedón, mladší syn Koróna.
Alice Brady
Alice Brady, rodným menom Mary Rose Brady (* 2. november 1892, New York, New York, USA† 28. október 1939, tamže) bola americká herečka.
Narodila sa v New Yorku ako dcéra divadelného producenta Williama A. Bradyho. Svoju hereckú kariéru začala v období nemých filmov a postupne prešla do éry zvukového filmu. Prvýkrát sa dostala na divadelné dosky už v 14 rokoch a v 18 rokoch sa objavila v prvej divadelnej hre. Za svoju viac ako dvadsaťročnú hereckú kariéru nakrútila cez 80 filmov, medzi ktoré patrí napríklad My Man Godfrey (1936) či In Old Chicago (1938), za ktoré získala Oscara za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe
Zomrela v roku 1939 na rakovinu.
Montauban-6
Montauban-6 je francúzsky kantón v departemente Tarn-et-Garonne v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho iba časť mesta Montauban.
Walt Whitman
Walt Whitman (* 31. máj 1819, West Hills, New York, USA - † 26. marec 1892, Camden, New Jersey) bol americký básnik, esejista, novinár a humanista. Už štyri roky po jeho smrti ho mnohí zahraniční pozorovatelia vyhlásili za "najväčšieho amerického básnika". Považuje sa za prvého mestského básnika. Tvorí prechod medzi transcendentalizmom a realizmom a oba smery vteľuje do svojho diela. Jeho diela sa preložili do viac ako 25 jazykov. Whitman patrí k najvplyvnejším a najrozporuplnejším básnikom.
Jeho diela boli označené prídomkami ako "drzý šok" či " najodvážnejší a najdiskutovanejší príspevok, ktorým kto kedy prispel do americkej literatúry".
Je autorom zbierky básní Listy trávy (Leaves of Grass), ktorej prvé vydanie vyšlo v roku 1855 a obsahovalo dvanásť básní. Ján Boor o tejto zbierke básní hovorí:
Leo Kadanoff
Leo Philip Kadanoff (* 14. január 1937, New York, New York, USA† 26. október 2015, Chicago, Illinois ) bol americký fyzik, emeritný profesor na University of Chicago a bývalý prezident American Physical Society.
Baisieux (Nord)
Baisieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Leo Kadanoff
Významná je najmä jeho práca v oblasti štatistickej fyziky, teórie chaosu a teoretickej fyziky kondenzovaného stavu. Zaoberal sa tiež supravodivosťou a teóriou fázových premien. Je nositeľom viacerých vedeckých ocenení, v roku 1980 dostal Wolfovu cenu za fyziku, v roku 2006 dostal Lorentzovu medailu.
Baisieux (Nord)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloslav Luther
Miloslav Luther (* 14. august 1945, Banská Bystrica-Jakub) je slovenský filmový a televízny režisér a scenárista. Brat kameramana Igora Luthera.
Životopis
Vyštudoval réžiu na FAMU v Prahe (1968 - 1973). V roku 1974 bol režisér Krátkeho filmu, od 1975 Československej televízie v Bratislave, od roku 1985 Slovenskej filmovej tvorby. V televíznej tvorbe sa od začiatku systematicky orientoval predovšetkým na adaptácie literárnych diel. V televíznych inscenáciách (Schody z mramoru, 1976; Mário a kúzelník 1976; Gomez, 1977; Na pokraji rozumu, 1979; Nebezpečné známosti, 1980 a i.) prejavil zmysel pre psychologické nuansové dramatické vzťahy a vytvorenie pôsobivej atmosféry. Vo vyhranenej tímovej spolupráci pokračoval aj pri realizácii televíznych filmov, spravidla tiež adaptácií literárnych diel slovenských a českých autorov (Ráno pod mesiacom, 1980; Starý včelár, 1981; Triptych o láske, 1980; Lekár umierajúceho času (1983 - 5 dielov, neskôr zostrihaný do filmu Svědek umírajícího času; Život bez konca (1982 - 5 dielov) a i.).
V trojdielnom televíznom filme Chlapec do náručia (1986) vytvoril realistický obraz upadajúcej morálky a hodnôt v súčasnom veľkomeste. Pre Lutherov režijný rukopis je charakteristický dôraz na estetizujúce vizuálne stvárnenie, subtílnosť obrazovej kompozície a harmonické výtvarné a emociálne prepojenie človeka a prírodného prostredia. V kompozícii a štýle svojich televíznych filmov sa sústreďuje na vizuálne asociácie, poetizujúci tón a dôsledné uplatnenie obrazového spôsobu filmového rozprávania. Expresívnejšie ladenie mali jeho filmy Kráľ drozdia brada, 1984 a Zabudnite na Mozarta, 1985.
Châtelard
Châtelard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Miloslav Luther
Charakteristika tvorby
Na konci 60-tych rokov v Televíznej filmovej  tvorbe debutoval filmom Opojená (1969) o insitnej rezbárke z Devína.
Châtelard
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Miloslav Luther
Charakteristika tvorby
Mal za sebou celý rad televíznych filmov, kým debutoval v kinematografii. V osemdesiatych rokoch televízni režiséri prvý raz skutočne obohatili slovenský hraný aj dokumentárny film. (Predtým najmä autori s kinematografickou skúsenosťou vedeli realizovať aj hodnotné televízne opusy - Stanislav Barabáš, Martin Hollý, Juraj Herz; len v prípade Ivana Balaďu išlo o rovnocenné pôsobenie v oboch médiách.) Spolu s Lutherom takto pozitívne vstúpil do kinematografie aj Stanislav Párnický a Juraj Lihosit. O výraznom Lutherovom nástupe do kinematografie svedčí počet realizovaných titulov. V období rokov 1984 -1991 nakrútil sedem hraných filmov pre kiná a stal sa druhým najčastejšie obsadzovaným režisérom druhej polovice osemdesiatych rokov.
Châtelard
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloslav Luther
Charakteristika tvorby
Lutherov štýl spája v sebe viacero zdrojov. Na jednej strane je to Čechovova zbraň, na druhej zmysel pre jemnú, tlmenú výtvarnú štylizáciu záberov. Jeho kameramani sa vyžívajú v pološere, v polotieňoch, neobľubujú jasnú dynamickú hru farieb a tvarov. Proti dramatickej kompozícii stojí statický výtvarný princíp. Luther tak smeruje k filmu ako epicko-dramatickému ideálu, kde príbeh nemusí vždy konfliktne gradovať, ale môže poskytnúť aj priestor pre lyriku a obrazy nesúvisiace bezprostredne so zápletkou.
V kontexte hranej tvorby Luther nadväzuje na tradíciu Martina Hollého. U obidvoch dominuje akcia, výrazné mužské charaktery, konflikt, ktorý sa stupňuje k definitívnemu rozuzleniu. Obidvaja sú autormi najmä historických príbehov, v najlepších dielach dosahujú hlbinnú psychologizáciu hrdinov. V Lutherovom štýle herec dostáva mimoriadny priestor. Podstatou jeho metódy je "tvorba hereckej postavy ako syntéza konkrétnosti a expresivity". Z tohto hľadiska obsadzuje jednotlivé roly - Boleslava Polívku do postavy Perdu vo filme Štek (1988) a Romana Luknára do postavy Viktora v snímke Chodník cez Dunaj (1989).
Pre Luthera je dôležitý tradicionalizmus. Ani jedno z jeho diel sa nedá nazvať experimentom, väčšmi ide o naplnenie len podvedome tušených, nejasne formulovaných kritérií rôznych žánrov, rôznych spôsobov rozprávania, než o hľadanie netradičných foriem výpovede. Inklinuje k historickým látkam, preto je dôležitý jeho cit pre dobové reálie a vernosť historickej atmosfére.
Lutherov profesionalizmus charakterizuje aj pohyb v rôznych žánroch: rozprávka, detektívka, komédia. Z hľadiska základnej autorskej filozofie je spoločnou bázou rozmanitých príbehov problém napätého vzťahu jednotlivca a spoločnosti, vzdor či bezmocnosť človeka voči dobe, ktorá sa nezriedka ženie cez jeho osud bez ohľadu na osobné túžby, ambície či pocity. V podstate je to aj téma manipulácie, vzťahu človeka a moci, ktorá častejšie vystupuje ako antihumánna sila než ako výraz prezentácie najlepších ľudských hodnôt.
Kinematografia u nás čoraz viac získavala podobu priemyslu. Dôležité boli žánre, schopnosť nakrútiť takisto dobre rozprávku ako komédiu či detektívku, nie sebavyjadrenie. Vo všeobecnosti sa dôraz kládol na konvenciu, mladí režiséri a scenáristi nemali záujem o hľadanie, ale skôr o používanie už známych a overených postupov. Prvej polovici desaťročia ešte dominoval Dušan Trančík, na konci osemdesiatych rokov bol určujúcou postavou Miloslav Luther. Z celku jeho kinematografickej produkcie osemdesiatych rokov zaznel najvýraznejšie film Chodník cez Dunaj (1989). Bol to aj najlepší titul roku 1989.
Zabudnite na Mozarta (1985)
Detektívny film. Mozartovo náhle úmrtie provokovalo odjakživa umelcov, spisovateľov i dramatikov. Vo filme sa po skladateľovej smrti sa začína vyšetrovanie, aby sa zistil možný podiel jeho okolia na nej. Luther približuje Mozartovu neskrotnú vášnivú povahu, samoľúbosť, rozhadzovačnosť. V centre pozornosti nestojí Mozart ako umelec, ale ako človek so všetkými kladmi a zápormi.
Mahuliena, zlatá panna (1986)
Príbeh priateľstva a lásky, zrady a nenávisti, ktorý je prelínaním rozprávky a dobrodružného príbehu, kde sa stretáva dobro i zlo. Je o putovaní mladého princa a jeho verného sluhu Jána (Vladimír Hajdu) do krajiny chamtivého škriatka Zlatovlada. Pri prekonávaní všetkých nástrah im pomáha zázračná koruna, ktorú zveril do rúk mladého sluhu Jána princov umierajúci otec, kráľ. Rozprávka vznikla na motívy rozprávok bratov Grimmovcov.
Štek (1988)
Smutná komédia o neúspešnom hercovi provinčného divadla, ktorý dostáva možnosť hrať hlavnú postavu v hre ambiciózneho autora. Netvorivé a pokrytecké ovzdušie divadla a nespokojnosť v súkromnom živote ho však prinútia opustiť javisko uprostred premiéry.
Chodník cez Dunaj (1989)
Film podľa námetu Vladimíra Körnera o úteku dvoch mladých mužov zo Slovenska do Maďarska na prelome rokov 1939 a 1940. Slovák Viktor (Roman Luknár) a český žid Ticháček (Vladimír Hajdu) utekajú pred gestapom najskôr preto, lebo zdržali nemeckú vojenskú poštovnú zásielku, potom preto, lebo v sebaobrane zabili tajného policajta. Príbeh sa odohráva v období všadeprítomného strachu, teroru a udavačstva. Pre kvalitu filmu je rozhodujúce, že využíva emocionálnu silu a napätie dramatickej záchrany vlastného života bez toho, aby sa vzdal ucelenej filozofie ľudskej existencie. Vo filme je veľa akcie, napínavých situácií, kde ide obom hlavným postavám o život, ale podstatný je tragický, respektíve baladický obraz šialenej doby. Nič nie je definitívne, všetko sa môže zvrátiť.
Pre Lutherovu poetiku v Chodníku cez Dunaj je príznačné, že každá epizóda má svojich hrdinov, ktorí sú na jej konci obeťami, a opačne, obete, ktoré sa stávajú hrdinami. Kľúč nie je mechanický, o všetkom rozhoduje náhoda, neexistuje spravodlivosť, ktorá by dobrých odmieňala a zlých trestala. Naopak, komu sa nedarí má podmienky ešte ťažšie, a úspešnému sa darí ešte väčšmi. Ale nie vždy, niekedy, akoby úplne svojvoľne a náhodne, môžu aj hrdinovia byť hrdinami a obete obeťami.
Film vďačí za mnohé aj obidvom výrazným ústredným charakterom. U Viktora (Roman Luknár) dominuje bezstarostná ľahkomyseľnosť, ktorá so sebou takmer automaticky prináša utrpenie a bolesť pre iných; u Ticháčka (Vladimír Hajdu) zasa úzkostlivá opatrnosť, ktorá akoby celkom stratila vedomie vlastnej hrdosti a ceny; ich základný protikladový postoj dovoľuje, aby každá situácia zároveň obsiahla dva rozporné výklady. Situácie sa neinscenujú ako výlučne dramatické či harmonické, ale často koexistujú vedľa seba. Najprv sa príznačne starostlivo komponuje atmosféra pohody či pokoja, ktoré sú v závere zničené, rozbité príchodom násilia a smrti. Podmienkou súdržnosti mnohoznačného obrazu viacerých epizód je na jednej strane všadeprítomná otázka, či sa obaja muži zachránia, alebo nie, na druhej strane Lutherova štylizácia smerujúca všetky elementy diela k tlmenému výrazu, k potláčaniu akýchkoľvek výrazných extrémnych polôh. Tak je to v zmysle farebnosti kameramanskej štylizácie (kameraman Vladimír Holloš), alebo v tendencii k neoromantizmu v hudbe Jiřího Bulisa.
Anjel milosrdenstva (1993)
Film vznikol na motívy predlohy Vladimíra Körnera, ktorého prózy viackrát sfilmoval aj František Vláčil. V osudovo tragickom príbehu ženy majora rakúsko-uhorskej armády je napätie aj poznanie zložitosti ľudskej psychiky. Hrdinka sa rozhodne odčiniť všetky viny svojho krutého a jednou z obetí zavraždeného manžela a nastúpi do vojenskej nemocnice ako zdravotná sestra. V drásavom deji sa prudko striedajú okamihy radosti a smrteľnej beznádeje, šťastia a ničoty. Film vytvára obraz neuchopiteľnosti ľudského osudu. Spolu so scenáristami Vladimírom Körnerom a Mariánom Puobišom k úspechu diela prispel aj kameraman Vladimír Holloš. Hoci ide o farebný film, pracoval v zúženej čiernobielej škále, čo podčiarkovalo hraničnosť situácie, extrémy, ktoré sa týkajú emócií aj postojov.
Útek do Budína (2002)
Scenár filmu, na ktorom Luther spolupracoval s Mariánom Puobišom a Martinom Porubjakom, voľne vychádza z rovnomennej novely Vladislava Vančuru. Odohráva sa v neistej atmosfére rozkolísaných hodnôt a nového politického usporiadania po rozpade Rakúsko-uhorskej monarchie. Hlavným motívom je ľúbostné vzplanutie, osudová vášeň aj úskalia manželstva Češky Jany a Slováka Tomáša. Dopĺňa ho množstvo dejových odbočiek a dobových súvislostí. Vznikla tak bohatá rodinná freska na pozadí dramatických zmien povojnovej strednej Európy
Cély
Cély je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Melilla
Geografia
Melilla susedí len s Marokom (dĺžka hranice 9,6 km) a Stredozemným morom. Mesto pozostáva zo starého mesta s hradbami, ktoré je na polostrove, a modernej časti na juhu a západe.
Súčasnosť
Melilla, rovnako ako Ceuta, sú jedinými európskymi územiami priamo na africkom kontinente. Melilla je pred utečencami chránená trojmetrovým dvojitým plotom v dĺžke sedem kilometrov so strážnymi vežami. Napriek tomu sa množstvo Afričanov každoročne pokúša do nej dostať a odtiaľ priamo do Európy.
Benedikt I.
Benedikt I. (* 525?, Rím – † 30. júl 579, Rím) bol 62. rímsky pápež (od 2. júna 575 do 30. júla 579).
O prvom pápežovi tohto mena nie je prakticky nič známe. Rodom Riman, syn Bonifáca, musel čakať takmer jedenásť mesiacov po svojom zvolení, kým z Konštantínopola prišlo nevyhnutné cisárske potvrdenie, zdržané zničenými komunikáciami, a mohol byť vysvätený. Jeho vláda, o ktorej sa nevie skoro nič, bola svedkom najkrutejšej fázy longobardského vpádu, keď ich ozbrojené sily prenikli na juh a v lete 579 už obliehali Rím. Delegácia, ktorú pápež a senát poslali do Konštantínopolu so žiadosťou o pomoc, nemala veľký úspech. Jednotky, ktoré poslal cisár Justín II. (565 - 578) boli príliš malé, a hoci pár lodí, ktoré poslal do Egypta, znamenali významnú pomoc, bola to pomoc krátkodobá. Keď sa obliehanie stupňovalo a mesto zachvátil hladomor, Benedikt zomrel. Bolo to 30. júla 579.
Melilla
História
Mesto bolo založené Feničanmi (Rusadir), neskôr patrilo fenickým Púnom (Kartágo), Rímskej ríši (provincia Mauretania Tingitana), Vizigótom, Byzantskej ríši, Vandalom, Arabom a Berberom a od roku 1497 Španielsku. Vzbura španielskych dôstojníkov v tunajšej pevnosti v roku 1936 bola začiatkom španielskej občianskej vojny.
Keď Maroko získalo nezávislosť od Francúzska a Španielska (2. marec 1956, španielske enklávy: mesto Tanger 29. október 1956, enkláva Ifni v roku 1969) požadovalo aj pripojenie enkláv Melilla a Ceuta a niekoľkých malých ostrovov (Perejil, Penon de Velez de la Gomera, Penon de Alhucaimas, Ostrovy Chafarina), čo však Španielsko odmietlo, napriek tomu, že samo požaduje britskú enklávu Gibraltár od Spojeného kráľovstva.
Benedikt I.
No niektoré jeho činy celkom nezapadli do zabudnutia. Zdá sa, že istý čas mal dobré vzťahy s longobardským vojvodom zo Spoleta, lebo mohol prikázať navrátenie poľnohospodárskeho majetku kláštoru San Marco blízko mesta. Mimoriadne aktívny bol pastoračne a vysvätil nemenej než dvadsaťjeden biskupov. Jedným z nich bol aj Riman Ján III., ktorého v novembri 578 vymenoval za ravenského arcibiskupa, čím v tomto meste, ktoré bolo doteraz sídlom cisárskym vládcov Itálie, upevnil pápežský vplyv. A napokon to bol pravdepodobne on, kto odviedol Gregoria (neskoršieho pápeža Gregora I.) z jeho kláštora a vysvätil ho za diakona, čím posilnil svoju administratívu. Pochovaný bol v sakristii konštantínovej svätopeterskej baziliky.
Pozri aj
Ďalší pápeži s menom Benedikt
Melilla
Národnosti a náboženstvá
80% obyvateľov sú Španieli, zvyšok väčšinou Maročania. Španieli sú prevažne rímskokatolíckeho vierovyznania, Maročania sú moslimovia.
Ekonomika
Hlavným zdrojom obživy je rybárstvo, lodiarstvo, pílenie dreva, ale aj turistika a európska a španielska podpora.
Vatikánske euromince
Vatikánske euromince sú euromince s vatikánskym motívom. Vydáva ich Vatikánsky úrad pre filatelistiku a numizmatiku a sú oficiálnou menou Vatikánu. Každá z doterajších sérií zobrazuje na minciach všetkých nominálnych hodnôt rovnaký motív - portrét úradujúceho pápeža, nápis „CITTÀ DEL VATICANO“ (taliansky mesto Vatikán), 12 hviezd symbolizujúcich Európsku úniu a rok, kedy boli vyrazené. V období sedisvakancie bol portrét pápeža nahradený emblémom pápežskej kancelárie. V roku 2010 sa krajina dohodla, že množstvo mincí, ktoré môže vyraziť je obmedzené na 2 300 000€ ročne, pričom aspoň 51% mincí musí ísť do obehu. Zároveň sa dohodla, že každých 5 rokov bude toto množstvo preskúmané. Vatikán vyrazil viacero sérií svojich mincí:
Táto verzia euromincí sa razila do smrti pápeža Jána Pavla II. 2. apríla 2005 a niesla jeho portrét. Motív navrhol sochár Guido Veroi a vyryl Uliana Pernazza
Po smrti pápeža Jána Pavla II. nastalo obdobie sedisvakancie, kedy sa razili mince s motívom emblému pápežskej kancelárie (dva skrížené kľúče pod dáždnikom a znak kardinála - komorníka, ktorým bol v roku 2005 Eduardo Martínez Somali. Všetky motívy navrhla sochárka Daniela Longo, mince nominálnej hodnoty 1 a 20 centov vyryl Maria Angela Cassola, mince 2 a 50 centov Luciana De Simoni, mince 5 centov a 1 euro Ettore Lorenzo Frapiccini a mince 10 centov a 2 eurá Maria Carmela Colaneri.