cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka pri Moháči (1526)
Udalosti v Európe a francúzsko-osmanské spojenectvo
Na zmiernenie habsburského tlaku na Francúzsko v roku 1525 požiadal František Süleymana o vojnu proti Svätej ríši rímskej, a cesta z Turecka do Svätej ríše rímskej viedla cez Uhorsko. Žiadosť francúzskeho kráľa sa dobre zhodovala s ambíciami Süleymana v Európe a dala mu podnet na útok na Uhorsko v roku 1526, čo viedlo k bitke pri Moháči. náhľad|Uhorské kráľovstvo pred rokom [[1526 a 3 časti, na ktoré bolo rozdelené po bitke pri Moháči: Kráľovské Maďarsko, Sedmohradsko a časť, ktorá bola pripojená k Osmanskej ríši (červená: Osmanská ríša, fialová: Sedmohradsko, zelená: Kráľovské Uhorsko, modrá: Habsburské Rakúsko a Čechy).]]
Prípravy
Uhorsko bolo dlho proti osmanskej expanzii v juhovýchodnej Európe, avšak v roku 1521 Turci postupovali po Dunaji a obsadili Belehrad, najsilnejšiu uhorskú pevnosť na Dunaji a Šabac. Týmto sa väčšina južného Uhorska stala neudržateľnou.
Strata Belehradu spôsobila v Uhorsku veľké znepokojenie. Obrovská kráľovská armáda o sile 60 000 mužov - ktorú viedol kráľ, ale bola naverbovaná príliš neskoro a príliš pomaly - zanedbávala jedlo. Armáda sa preto spontánne rozpustila pod tlakom hladu a chorôb, bez toho, aby sa pokúsila znovu dobyť Belehrad, ktorý v tej dobe patril Osmanom. V roku 1523 sa arcibiskup Pavol Tomori, statočný kňazský vojak, stal kapitánom južného Uhorska. Všeobecná apatia, ktorá charakterizovala krajinu, ho prinútila opierať sa o svoje vlastné biskupské príjmy, keď začal opravovať a posilňovať druhú líniu uhorského pohraničného obranného systému. Pétervárad padol 15. júla 1526 do rúk Turkov kvôli chronickému nedostatku obranných posádok hradu. Asi 400 km pozdĺž Dunaja medzi Petrovaradínom a Budínom neexistovalo jediné uhorské mesto, obec alebo opevnenie akéhokoľvek druhu.
O tri roky neskôr sa osmanská armáda vydala dňa 16. apríla 1526 z Konštantínopolu na čele so samotným Süleymanom I. Uhorskí šľachtici, ktorí si stále neuvedomovali veľkosť blížiaceho sa nebezpečenstva, nezohľadnili okamžite výzvu svojho kráľa na vojsko. Uhri sa nakoniec zhromaždili do troch hlavných jednotiek: sedmohradská armáda pod vedením Jána Zápoľského, poverená strážením priechodov v južných Karpatoch, s 8 000 až 13 000 mužmi; hlavná armáda pod vedením samotného Ľudovíta (okrem početných žoldnierov zo Španielska, Nemecka, Česka a Srbska); a ďalšia menšie vojsko, ktorému velil chorvátsky gróf Krištof Frankopan a malo okolo 5 000 mužov. Osmani nasadili najväčšie delostrelectvo v tej dobe, ktoré zahŕňalo približne 300 kanónov, zatiaľ čo uhorské vojsko malo iba 85 kanónov, hoci tento počet bol väčší ako v iných vtedajších západoeurópskych armádach nasadených na bojiskách počas veľkých konfliktov západoeurópskych veľmocí. náhľad|Ľudovít II., ktorý zomrel v bitke pri Mohačí. Geografická oblasť znamenala, že Uhri nevedeli, kde sa Turci presne nachádzali, až kým neprekročil Balkánske hory, a keď sa tak stalo, sedmohradske a chorvátske sily boli ďalej od Budína ako Turci. Súčasné historické záznamy, aj keď riedke, naznačujú, že Ľudovít uprednostnil plán ústupu pred postupujúcimi Osmanmi, než sa priamo zapojiť s nimi do otvoreného boja. Uhorská vojnová rada - bez toho, aby čakala na posily z Chorvátska a Sedmohradska len pár dní pred príchodom - urobila vážnu taktickú chybu výberom bojiska neďaleko Moháča, v otvorenej, ale nerovnej planine s niekoľkými močiarmi.
Osmani postupovali smerom k Moháču takmer bez zastávok. Kým Ľudovít čakal v Budíne, Turci obkľúčili niekoľko miest (Petrovaradín, Ujlak a Osijek) a prekročili rieky Sáva a Dráva. V Moháči malo Uhorsko okolo 25 000 až 30 000 vojakov. Jedinou vonkajšou pomocou bol malý kontingent poľských vojakov (1 500 vojakov a rytierov), ktorých viedol kapitán Lenart Gnoiński. Osmanská armáda mala asi 50 000 mužov, hoci niektorí súčasní historici odhadujú počet osmanských vojakov na 100 000.
Uhorská armáda bola zoskupená tak, aby využila terén, a dúfala, že sa doňho zapojí postupne osmanská armáda. Mali výhodu, že ich vojsko boli dobre oddýchnuté, zatiaľ čo Turci práve ukončili namáhavý pochod počas letných horúčav. Ale namiesto toho, aby Uhri okamžite zaútočili na unaveného nepriateľa, nechali ich, aby zápasili v bažinatom teréne. Bolo by „neprístojné“ zaútočiť na nepriateľa, keď ešte nebol pripravení na bitku.
Bitka
náhľad|Bitka pri Moháči nakreslená osmanskou miniatúrou. 29. augusta 1526 sa uhorská armáda stretla s osmanským vojskom pri meste Moháč. Keďže hlavný veliteľ uhorskej armády, arcibiskup Pavol Tomori vedel, že jeho armáda má vynikajúcu ťažkú jazdu (zúčastnení boli aj francúzski a iní rytieri), ale iba mizerné ostatné oddiely, stavil všetko na to, že svojím čelným útokom porazí prichádzajúce osmanské vojská. Ich nápor dvakrát zastavili heroickou obranou oddiely osmanských janičiarov. Tretí útok už nevydržali a uhorská jazda prenikla do tureckého tábora, kde musela zastaviť. To však už na ňu obchvatom zaútočila turecká ľahká jazda. Pre uhorských ťažkoodencov to bola veľmi nevýhodná situácia, keďže boli napadnutí odzadu v priestore, kde neboli schopní manévrovať.
Pechota, ktorú tvorili naverbovaní študenti, tovariši a mestská chudoba, bola zatiaľ takmer kompletne rozdrvená po tom, čo vošla do krížovej paľby osmanského delostrelectva a janičiarov, ktorých rady utvorili obrovskú polmesiacovitú formáciu. Šľachtická jazda „takticky“ ustupovala a pred vyvraždením pechoty ušla. Zaujímavé je, že Turci po víťaznej bitke celú noc čakali na príchod „hlavnej“ uhorskej armády (ktorú v skutočnosti práve porazili) a sultán si ešte dlho po bitke nebol istý, či naozaj zvíťazil, lebo nevedel pochopiť, že proti nemu postavili takú malú armádu. Keď kráľ Ľudovít II. videl, že je boj stratený, utiekol z bojiska. Vo všeobecnom chaose pri kráľovi ostali len dvaja dvorania. Pri prechode cez potok Csele pri Moháči kráľ spadol z koňa a utopil sa. Jeho osobou vymrela uhorsko-česká vetva jagelovskej dynastie. Okrem kráľa v boji alebo pri úteku zomrela veľká časť vysokej šľachty a cirkevných hodnostárov.
Následky
náhľad|Generál [[Pavol Tomori, kapitán armády, v jeho zlatom renesančnom brnení (1526).]] Víťazstvo nedalo Osmanom takú istotu, akú chceli. Budín zostal nedotknutý; iba francúzski a benátski veľvyslanci čakali na sultána, aby mu zablahoželali k jeho veľkému víťazstvu. Hoci vstúpili do nestráženého evakuovaného Budína a vyplienili hrad a okolie, čoskoro potom ustúpili. Až po roku 1541 Osmani konečne dobyli a obsadili Budín po obliehaní Budína v roku 1541. Bitka pri Moháči však znamenala koniec Uhorského kráľovstva ako jednotného celku. V období politického chaosu si rozdelená uhorská šľachta zvolila súčasne dvoch kráľov: Jána Zápoľského v roku 1526 a Ferdinanda I. z Rakúska v roku 1527. Osmanská okupácia súperila s habsburským arcivojvodom Rakúska, Ferdinandom I., švagrom mŕtveho Ľudovíta a jeho zmluvným nástupcom a naopak skorej podporovala Zápoľského zo Sedmohradska.
Čechy ovládali Habsburgovci (za českého kráľa bol Ferdinand I. zvolený 23. októbra 1526), ktorý tiež ovládali severnú a západnú časť Uhorska a zvyšky Chorvátskeho kráľovstva, zatiaľ čo Osmani vládli strednému Uhorsku a držali suverenitu nad polo nezávislým Sedmohradskom.
Rakúska vetva habsburských panovníkov potrebovala na osmanské vojny hospodársku moc Uhorska. Počas osmanských vojen sa územie bývalého Uhorského kráľovstva zmenšilo približne o 70%. Napriek týmto teritoriálnym a demografickým stratám zostalo menšie, silne vojnou zničené Kráľovské Uhorsko ešte na konci 16. storočia ekonomicky dôležitejšie ako Rakúsko alebo České kráľovstvo. Z Ferdinandových území bolo oslabené Uhorské kráľovstvo v tom čase jeho najväčším zdrojom príjmu. Významné úrady a štátne orgány boli prenesené na územie dnešného Slovenska.
Sulejman pri Pešti v auguste roku 1541 porazil Ferdinandových žoldnierov a obsadil Budín. Po zásahu Turkov sa Uhorsko rozpadlo na tri časti. Južné a stredné územie kedysi mocného kráľovstva na stopäťdesiat rokov okupovali Turci.
Križiacke armády obkľúčili Budín niekoľkokrát počas 16. storočia. Samotný sultán Süleyman zomrel v Uhorsku v bitke pri Szigetváre v roku 1566 prirodzenou smrťou. Uskutočnili sa ešte dve neúspešné osmanské obliehania Jágera, ktorý padol až v roku 1596, sedemdesiat rokov po osmanskom víťazstve v Moháči. Turci nedokázali dobyť severnú a západnú časť Uhorska, ktoré patrili habsburským panovníkom.
Odkaz
Hoci Moháč bol rozhodujúcou porážkou, boli to nasledujúce udalosti, ktoré skutočne ukončili nezávislé Uhorsko. Následné dvesto rokov takmer nepretržité boje medzi oboma ríšami, Habsburgovcami a Osmanmi, zmenilo Uhorsko na večné bojisko. Krajina bola pravidelne spustošená armádami, ktoré sa pohybovali tam a späť, čím ničili obyvateľstvo. Až v 19. storočí získalo Uhorsko určitú mieru autonómie a úplná nezávislosť nastala až po prvej svetovej vojne; Trianonská zmluva však udelila veľkú časť jeho územia iným štátom (napríklad Rumunsku, Česko-Slovensku a Juhoslávii) a Uhorsko nezískalo nikdy späť svoju bývalú politickú moc.
Za 463 rokov od roku 1526 do roku 1989 strávilo Maďarsko veľkú väčšinu času priamym alebo nepriamym ovládaním cudzej moci. Týmito zahraničnými mocnosťami boli postupne: Osmanská ríša (1526–1686), Svätá rímska ríša (1686 – 1804), Rímsko-nemecká ríša (1804 – 1867) a Sovietsky zväz (1945 – 1989);okrem toho sa v rokoch 1867 až 1918 Maďarsko považovalo za „menšieho“ partnera v Rakúsko-Uhorsku: autonómia bola udelená, ale značne zaostala za nezávislosťou.
Bojisko sa vedľa obce Sátorhely stalo oficiálnym národným historickým pamätným miestom v roku 1976 pri 450. výročí bitky. Pomník navrhol architekt Juraj Vadász. V roku 2011 bola dokončená nová recepčná sála a výstavná budova, ktorú navrhol aj Vadász a čiastočne financovala Európska únia.
Zoznam planétok 71001 – 71250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Saint-Laurent-Blangy
Saint-Laurent-Blangy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hieronym (učiteľ cirkvi)
Svätý Hieronym alebo Hieroným, pôvodne Sophronius Eusebius Hieronymus (cca 347, Stridon, Slovinsko / Chorvátsko – 30. september 420, pri Betleheme ) bol mních, kňaz, kresťanský teológ, spisovateľ, exegéta, latinský cirkevný otec a askéta. Ako prvý preložil Bibliu do latinčiny. Tento preklad známy ako Vulgáta sa dodnes v rímskokatolíckej cirkvi považuje zaveľmi kvalitný.
Po cestovaní v Galii, Antiochii či na východe a uvoľnenom nemravnom živote sa Hieronym dal na pokánie a nechal sa pokrstiť a neskôr proti svojej vôli vysvätiť za kňaza. Mal hlboké znalosti aramejčiny, gréčtiny a hebrejčiny. Pôsobil ako štátny sekretár pápeža Damaza I. Po jeho smrti sa utiahol do Betlehema, kde založil viaceré kláštory a hospic. Okrem prekladania Biblie sa doživotne venoval aj prekladom diel predošlých učencov a cirkevných otcov. Zachovali sa jeho početné homílie, polemiky a životopisy svätých. Hodnotné sú jeho komentáre k jednotlivým biblickým knihám.
Hieronym sa spolu s Augustínom, Ambrózom a Gregorom Veľkým radí medzi najväčších západných (latinských) cirkevných otcov. Pápež Bonifác VIII. ho v roku 1295 uznal za učiteľa cirkvi. Aj keď nebol nikdy kanonizovaný, je považovaný za svätého. Cirkevný sviatok má na Slovensku 30. septembra. Počas celého stredoveku a raného novoveku bol hojne zobrazovaný v umení, najčastejšie s knihami v študovni.
Mená
V slovenčine a češtine sa používa dnes meno Jarolím (30. september), ktoré je odvodené z Hieronymus.
V češtine sa volá Jeroným, v angličtine Jerome, vo francúzštine Jérôme, v holandčine Jeronym/Jeroen, v španielčine Jerónimo, v taliančine Geronimo / Girolamo [vyslov: Dž..], v nemčine a v starovekom Ríme Hieronymus.
Raný život a štúdiá
vľavo|náhľad|Narodenie a krst sv. Hieronyma (miniatúra od [[Étienne Colaud z knihy Život svätého Hieronyma, asi 1520 –1525)]] Sophronius Eusebius Hieronymus sa narodil pravdepodobne v roku 347 (prípadne medzi rokmi 340 až 345 ) v Stridone, ktoré pravdepodobne ležalo na hranici Dalmácie a Panónie (dnes Slovinsko alebo Chorvátsko). (Niektoré zdroje ho stotožňujú s dnešným mestom Strigov alebo ho určujú blízko Ľubľany. ) Pochádzal z majetnej a nábožnej rodiny. Keďže Hieroným bol veľmi nadaný, jeho otec ho podporoval vo vzdelávaní sa. Hieronym bol však často neposedný, takže ho museli mnohokrát nútiť do učenia.
Zhruba od roku 358 študoval v Ríme, pričom jeho učiteľmi boli aj prísny Aelius Donatus a Viktorinus. Vďaka nim získal Hieronym hlboké znalosti gréckeho a latinského jazyka, ako aj gramatiky, rétoriky a filozofie. V kombinácii s jeho talentom sa z Hieronyma stal dobrý rečník. Hieronym však postupne pod vplyvom Donata opustil svoje náboženské princípy. Spyšnel, stal sa ľahkomyseľným a vyhľadával svetské radovánky. Postupne si však uvedomil, že musí zmeniť svoj život. Po dobe pokánia ho v roku 366 pokrstil pápež Libérius. Nasledujúci rok sa vydal do nemeckého Trevíra. Opustil hlavné mesto a presunul sa za priateľom Rufinom do Aquilei (pri Benátkach). Spriatelil sa s klerikmi, ktorý nasledovali biskupa Chromácia. Následne sa v roku 370 pripojil k Zboru blažených, skupine asketických mníchov. Po roku však na otcovu žiadosť tento kláštor opustil, aby dohovoril svojej sestre, ktorá vystúpila z kláštora. vľavo|náhľad|Hieronym zobrazený ako kajúcnik v púšti ([[Albrecht Dürer, 1496)]] Od roku 373 Hieronym uskutočnil viaceré cesty na Východ, kde vyhľadával rôzne (aj nekresťanské) mníšske spoločenstvá. Od roku 374 pobudol nejaký čas aj u biskupa Apolinára v Antiochii, ktorého prednášky často počúval. Tam sa údajne na základe vnuknutia vo sne úplne zriekol štúdií pohanskej literatúry a rozhodol sa vzdelávať výhradne Bibliou a dokumentmi cirkevných otcov. Z Antiochie sa s tromi spolubratmi utiahol na púšť Chalcis, aby pokračoval vo vzdelávaní sa vo Svätom písme a pokání. Prísny asketický život vydržal počas štyroch rokov len Hieronym; dvaja spolubratia umreli na púšti a posledný sa vrátil domov. V tomto období sa vzdelával v hebrejčine, pričom mu pomáhal konvertovaný Žid. Popri tom porovnával rôzne opisy Biblie a opravoval nájdené chyby a nezrovnalosti.
Baron
Baron môže byť:
Cultures
Cultures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hieronym (učiteľ cirkvi)
Pápežov sekretár
náhľad|278x278pixelů|Svätý Hieronym Aj keď sa Hieronym vzpieral a nepokladal za hodného, antiochijský biskup Paulín ho v roku 379 (niektoré zdroje uvádzajú 378 ) vysvätil za kňaza. Po vysvätení sa Hieronym snažil nevykonávať kňazskú službu, lebo ju nepovažoval za kompatibilnú s jeho povolaním.
Cultures
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hieronym (učiteľ cirkvi)
Pápežov sekretár
Keď v roku 382 pápež Damazus I. usporiadal synodu v Ríme, pozval na neho aj Hieronyma, ktorý sa už predtým stal známym pre svoju učenosť a početné preklady Origenesa a Eusebia. Pápež ho vymenoval za svojho sekretára a dal mu za úlohu zrevidovať starý latinský preklad Biblie, tzv. Italu. Hieronym sa podujal na tento projekt. Do pápežovej smrti (384) sa mu podarilo zrevidovať evanjeliá a žaltár.
Počas tohto obdobia sa na neho obracalo veľa ľudí s rôznymi nábožensko-teologickými otázkami. Hieronym kritizoval vtedajšie uvoľnené pomery, za čo si od mnohých politikov a svetských osobností vynútil hnev. Nikto však na neho nevztiahol ruku, keďže bol pod pápežovou ochranou.
Literárna činnosť v kláštore
náhľad|Jaskyňa sv. Hieronyma v [[Betlehem (sídlo)|Betleheme]] Keď Damazus I. umrel, Hieronym bol takmer zvolený za nového pápeža. Prekazili to však intrigy tých, ktorí s ním nesúhlasili. Odišiel preto z Ríma do Svätej zeme spolu so sv. Paulou a sv. Eustóchiou a ďalšími ženami, ktoré ho od jeho pobytu v Ríme nasledovali. Hieronym spolu so ženami precestoval aj územia dnešnej Sýrie, Palestíny a Egypta, pričom vyhľadával svätých pustovníkov. V roku 385 (alebo 386 ) sa usadil v Betleheme, kde potom založil tri ženské a jeden mužský kláštor. Výstavbu financovali z Paulinho dedičstva. Taktiež otvorili aj hospic a Hieronym zadarmo učil grécky a latinský jazyk miestne deti.
Vulgáta
náhľad|Sv. [[Paula Rímska a jej dcéra sv. Eustochium počúvajú sv. Hieronyma (Francisco Zurbarán, 1640 – 1650)]] Popri starostlivosti o pútnikov sa dlhodobo a systematicky venoval prekladu a výkladu Svätého písma. Využil svoje hlboké znalosti a medzi rokmi 393 až 406 priamo z hebrejčiny a aramejčiny preložil do vtedajšej formy latinčiny celý Starý zákon okrem žalmov. Tento preklad spolu s jeho korektúrou Nového zákona podľa gréckej pôvodiny (tzv. Septuaginty ) sa dnes označujú ako Vulgáta. (Názov znamená „všeobecne rozšírený“, keďže Hieronym preložil Bibliu do hovorovej latinčiny, čím ho chcel sprístupniť všetkým. ) Pri biblickom preklade preferoval podľa možnosti doslovné preklady (slovo za slovom), pričom sa snažil aj dodržiavať pôvodné poradie slov, keďže išlo o texty vnuknuté Duchom Svätým. (Pri nebiblických textoch preferoval voľnejší preklad zameraný hlavne na zmysel textu. )
Hieronymov preklad bol jeho súčasníkmi často kritizovaný, pretože vychádzal z hebrejskej pôvodiny (teda tzv. židovskej Biblie). Vyčítali mu, že bezbožne zasahuje do textu, ktorý je považovaný za vnuknutý. Sťažovali sa aj na horšie čítanie jeho prekladu, pretože to, čo v porovnaní so Septuagintou dopĺňal, označoval hviezdičkami, a to, čo bolo v Septuaginte nadbytočné oproti hebrejskému základu, označoval krížikom. Obviňovali ho aj z falšovania a nedostatočnej pokory a úcty k prvotným prekladateľom Septuaginty. Hieronym kritikom odkázal, že legendistický pôvod Septuaginty je vymyslený, uznával ju však ako vnuknutý text.
Vulgáta bola vyhlásená za oficiálny latinský text Svätého písma počas tridentského koncilu a je považovaná za Hieronymovo najdôležitejšie dielo. Aj keď v minulosti niektorí prekladatelia kritizovali úroveň jeho prekladu, v súčasnosti sa na základe výskumu hebrejčiny a aramejčiny cení jeho dielo omnoho viac.
Ďalšia spisovateľská činnosť
V tomto čase Hieronym napísal aj svoje slávne diela – zachovalo sa 117 Hieronymových listov, z toho 19 určených jeho súčasníkovi sv. Augustínovi. Jeho spis De viris illustribus (O slávnych mužoch) z roku 392 je zas prvým prehľadom dejín kresťanskej literatúry. Obsahuje 135 životopisov cirkevných spisovateľov (od apoštola Pavla až po životopis samotného Hieronyma). Zachovalo sa aj 96 homílií, ktoré väčšinou pojednávajú o žalmoch alebo úryvkoch z evanjelií.
Komentáre biblických textov
Popri preklade Biblie vydával Hieronym aj svoje komentáre k jednotlivým biblickým knihám:
Preklady
náhľad|Sv. Hieronym vo svojej študovni ([[Domenico Ghirlandaio, 1480)]] Z Hieronymovej bohatej prekladateľskej činnosti sa mimo iné zachovali:
Polemické spisy
Vo svojich apologetických spisoch bojoval Hieronym aj s vtedajšími bludmi a herézami. V rámci polemických spisov sa zameriaval na obhajobu rehoľného spôsobu života.
Ďalšie cirkevné spisy
náhľad|Sv. Hieronym vo svojej študovni ([[Albrecht Dürer, 1514, rytina)]] Medzi ďalšie Hieronymovej spisy okrem iných patria aj:
Napadnutie Betlehema a smrť
Keď v roku 419 zaútočili na Betlehem diví barbari a pelagiáni, zničili aj Hieronymom založené kláštory. Hieronym sa zachránil a hneď, ako to bolo možné, sa vrátil do Betlehema, aby obnovil kláštory a aby pokračoval vo svojich prácach. Bol však už vo svojom pokročilom veku slabý, navyše aj strácal zrak. (Preto údajne posledné spisy diktoval. ) Hieronym skonal 30. septembra 420 neďaleko Betlehemu. Po úmrtí bol pochovaný do krypty zničeného kláštora, blízko k hrobom sv. Pauly Rímskej a jej dcéry sv. Eustochium.
Uctievanie
náhľad|Svätý Hieronym ([[Juan Martínez Montañés)]] Hieronymova svätosť sa odvádza na základe tradície, nebol nikdy oficiálne kanonizovaný. Titul Učiteľ cirkvi mu 3. marca 1295 udelil pápež Bonifác VIII. Práve v 13. storočí boli jeho pozostatky presunuté z Betlehema do Ríma a sú uložené v Bazilike Panny Márie Snežnej.
V Ríme tiež stojí kostol sv. Hieronyma, ktorý má aktuálne (2023) v správe španielsky kardinál Miguel Ángel Ayuso Guixot. V tomto chráme sa pravidelne schádzajú Slováci žijúci v Ríme.
Na Hieronymovu počesť a pri príležitosti 1600. výročia úmrtia tohto svätca slávila Katolícka cirkev od 1. decembra 2019 (1. adventnej nedele) do 30. septembra 2020 Rok Božieho slova. V deň Hieronymovej smrti vydal pápež František list Scripturae Sacrae affectus (Láska k Svätému Písmu).
Rímske martyrológium uvádza jeho sviatok na 30. september.
Pravoslávna cirkev si uctieva Hieronyma ako prepodobného.
Atribúty a patrónstvo
náhľad|Hieronym je často zobrazovaný v [[Kardinál|kardinálskom oblečení, aj keď v jeho dobe neexistovala táto hodnosť. (Francisco Zurbarán, približne 1640)]] Svätý Hieronym býva zobrazovaný s levom, lebkou, písacím stolom, knihami či spismi. Sú známe aj zobrazenia v púšti a na kolenách, pričom často drží kríž alebo kameň. Ďalším atribútom je kardinálsky odev, aj keď Hieronym nebol nikdy vymenovaný do tejto hodnosti, keďže v jeho dobe ešte neexistovala. Umelci ho tak zobrazovali z veľkej cirkevnej úcty.
Jedným z najstarších vyobrazení sv. Hieronyma je ilustrácia v Biblii Karola Holého z 9. storočia.
Je patrónom študentov, vedcov, teológov, teologických fakúlt. Je považovaný aj za orodovníka pri ochoreniach očí a patróna prekladateľov.
Uctievanie na Slovensku
Na Slovensku sa nenachádza sakrálna stavba zasvätená sv. Hieronymovi.
Eduard Kojnok
Eduard Kojnok (* 14. august 1933, Veľká Suchá – † 27. október 2011, Rožňava) bol slovenský rímskokatolícky duchovný, emeritný biskup rožňavskej diecézy.
Životopis
Eduard Kojnok sa narodil 14. augusta 1933 vo Veľkej Suchej, dnes súčasť obce Hrnčiarska Ves. V roku 1952 v Lučenci zmaturoval a následne začal študovať na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Za kňaza bol vysvätený v Bratislave 10. júna 1956. V rokoch 1956 až 1958 absolvoval základnú vojenskú službu. Od roku 1956 do roku 1964 pôsobil ako kaplán vo viacerých obciach: Breznička, Smolník, Veľká nad Ipľom a Hodejov. Od roku 1964 bol farárom v Smolníku. V roku 1967 bol menovaný za špirituála kňazského seminára sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. V rokoch 1968 – 1977 pôsobil opäť ako kaplán vo farnostiach Hnúšťa, Lučenec a Jaklovce. V rokoch 1977 - 1982 bol správcom farnosti Dolná Strehová a od roku 1982 farnosti Gemerská Poloma.
14. februára 1990 ho pápež Ján Pavol II. menoval za rožňavského biskupa. Bol prvým rožňavským biskupom od roku 1945, keď zomrel Michal Bubnič, keďže biskup Róbert Pobožný spravoval diecézu len ako apoštolský administrátor. Vysviacku prijal v Rožňave z rúk kardinála Jozefa Tomka 18. marca 1990. Spolusvätiteľmi bol trnavský arcibiskup Ján Sokol a nitriansky biskup Ján Chryzostom Korec.
Dňa 27. decembra 2008 pápež Benedikt XVI. prijal rezignáciu biskupa Eduarda Kojnoka z dôvodu veku podľa kán. 401 - § 1. CIC.
Zomrel vo veku 78 rokov v skorých ranných hodinách dňa 27. októbra 2011. Pochovaný bol vo svojom rodisku v Hrnčiarskej Vsi.
Vida TV
Vida TV (VTV) je regionálny televízny kanál vo Venezuele, komunitného charakteru. Bol založený v auguste 2003 a vysiela v komunite Ureña v municipiu Pedro Maria Ureña, vo venezuelskom štáte Táchira, na 51. UHF kanáli. Kanál reprezentuje Fernando Londoño.
Vida TV nemá WWW stránku.
Bars
Bars môže byť:
Barsac
Barsac môže byť:
Turn the Page
Kompozícia
Segerova štúdiová aj koncertná verzia skladby „Turn the Page“ obsahuje smutný zvuk mellotronu a charakteristickú saxofónovú časť, ktorú zahral Alto Reed. Tom Weschler údajne pomohol inšpirovať Reeda k tejto melódii.
NGC 3444
NGC 3444 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Cliff Burton
Clifford Lee Burton (* 10. február 1962, Castro Valley, Kalifornia, USA – † 27. september 1986, Dörarp, Švédsko), známy ako Cliff Burton, bol americký basgitarista, najznámejší ako člen thrash metalovej skupiny Metallica.
Ku kapele sa pripojil v roku 1982 ako náhrada za Rona McGovneyho. Prvý album, ktorý s nimi nahral bol Kill ’Em All a prvý koncert absolvoval 5. marca 1983 v San Franciscu. Ďalšie dva albumy, Ride The Lightning a Master of Puppets, sa stretli nielen s veľkým úspechom u ľudí, ale aj u kritiky. Bol známy svojim špecifickým poňatím basy ako sólového nástroja, keď basgitara bola sólovým nástrojom, ale udržala si aj harmonickú a rytmickú úlohu v kapele. Dodnes je považovaný za najlepšieho basgitaristu skupiny.
Zomrel dňa 27. septembra 1986, keď v severnom Švédsku autobus skupiny dostal šmyk a prevrátil sa. Burton bol uvedený do siene slávy Rock and Roll Hall of Fame ako člen Metallicy 4. apríla 2009.
Aténa (mytológia)
náhľad|Mattei Aténa v [[Louvre|Louvri. Rímska kópia z 1. storočia pred Kr./po Kr. podľa gréckeho originálu zo 4. storočia pred Kr. pripisovaného Kefisodotosovi alebo Euphranorovi z Korintu.]] Aténa (iné názvy: Athéné, Athéna, Athena, zastarano Athene, (?) Atena ; po aticky Athéna, po iónsky Athéné, po dórsky Atháná, po novogrécky Athina; prímená pozri nižšie) je starogrécka bohyňa múdrosti, odvahy, inšpirácie, práva a spravodlivosti, strategicky vedenej vojny, umenia, remesiel a zručnosti. Etruskovia si ju spájali s ich bohyňou Menrvou a neskôr Rimania s Minervou. Herodotos a Platón nesprávne stotožnovali Aténu s líbyjskou bohyňou Neith (moderní Berberi). Podľa Platóna meno Aténa je odvodené od A-theo-noa, čo znamená myseľ boha. Aténa bola považovaná za patrónku a ochrankyňu rôznych miest v Grécku, najmä mesta Atény, je možné, že svoje meno nesie podľa názvy mesta. Je jej zasvätený Partenón na aténskej Akropole. Medzi jej hlavné symboly patria sovy, olivovníky a hady. V umení sa zvyčajne zobrazuje s prilbou a s kopijou v ruke.
Od svojho pôvodu ako egejská palácová bohyňa bola Aténa úzko spätá s mestom. Jej chrámy sa zvyčajne nachádzali na vrchole opevnenej akropoly v centrálnej časti mesta. Je jej zasvätený Partenón na aténskej Akropole a množstvo ďalších chrámov a pamiatok. Ako patrónka remesiel a tkania bola Aténa známa ako Ergané. Bola aj bohyňou bojovníkov a verilo sa, že ako Aténa Promachos vedie vojakov do boja. Jej hlavným sviatkom v Aténach boli Panathénaie, ktoré sa slávili v mesiaci Hekatombaion uprostred leta a boli najdôležitejším sviatkom v aténskom kalendári.
Cliff Burton
Metallica
V roku 1982, Trauma cestovala do Los Angeles na vystúpenie vo „Whisky a Go Go“. Medzi účastníkmi boli aj James Hetfield a Lars Ulrich, obidvaja členovia Metallicy, ktorá sa sformovala predchádzajúci rok. Po započutí, ako to opísal Hetfield, „toho úžasného shreddingu“ (z ktorého neskôr vzišlo "(Anesthesia) Pulling Teeth "), hľadali toho o kom si mysleli, že je skvelý gitarista. Keď zistili, že to čo počuli, bolo v skutočnosti Cliffove basové sólo, rozhodli sa prijať ho do svojej kapely. Požiadali ho, aby nahradil odídeného basgitaristu Rona McGovneyho a keďže Cliff mal pocit, že Trauma sa stáva komerčnou záležitosťou, súhlasil. S myšlienkou, že sa bude musieť presťahovať do Los Angeles sa nestotožnil a preto povedal, že sa k nim pripojí jedine, ak sa kapela presťahuje do San Francisca, odkiaľ pochádzal. Metallica, netrpezlivá mať Cliffa v kapele, zanechala svoj pôsobenie v Los Angeles aby sa usadili v El Cerrito, meste ležiaceho neďaleko San Francisca.
Aténa (mytológia)
V gréckej mytológii bolo ukotvené, že Aténa sa zrodila z čela svojho otca Dia. V niektorých verziách príbehu Aténa nemá matku a narodila sa z čela Dia partenogenézou. V iných, napríklad v Hésiodovej Teogónii, Zeus prehltne svoju manželku Metis, ktorá bola s Aténou tehotná; v tejto verzii sa Aténa najprv narodí v Diovi a potom unikne z jeho tela cez čelo. V mýte o založení mesta Atén bohyňa Aténa porazila Poseidóna v súťaži o patronát nad mestom tým, že vytvorila prvý olivovník. Bola známa ako Athena Parthenos, "Aténa Panna", ale v jednom archaickom attickom mýte sa ju boh Hefaistos pokúsil znásilniť, no neúspešne, čo malo za následok, že Gaia porodila Erichtónia, významného aténskeho zakladateľského hrdinu. Aténa bola patrónkou hrdinského úsilia; verilo sa, že pomáhala hrdinom Perseovi, Heraklovi, Bellerofonovi a Iasónovi. Spolu s Afroditou a Hérou bola Aténa jednou z troch bohýň, ktorých spor vyústil do začiatku trójskej vojny.
Cliff Burton
Metallica
Burtonova prvá nahrávka s Metallicou bolo EP Megaforce Demo. Demo nahrávkou No Life 'Til Leather, ktorú nahrali pri príležitosti Burtonovho príchodu do kapely sa dostali do rúk Johna Zazulu, majiteľa Megaforce Records. Skupina sa presťahovala do Old Bridge v New Jersey a rýchlo si zabezpečila nahrávaciu dohodu so Zazulovým vydavateľstvom. Ich prvý album, Kill ’Em All, obsahujúci Burtonov slávny sólový kúsok, "(Anesthesia) Pulling Teeth", ktorý je výkladnou skriňou jeho používania efektov, ako napríklad wah pedálu (dovtedy bol wah pedál takmer výhradnou doménou gitaristov, s výnimkou Geezera Butlera na prvom albume Black Sabbathu a občas ultra-progresívnych basgitaristov ako Chris Squire).
Aténa (mytológia)
Aktívnu úlohu zohráva v Iliade, v ktorej pomáha Achájcom, a v Odysei je božskou radkyňou Odysea. V neskorších spisoch rímskeho básnika Ovídia sa hovorí, že Aténa súťažila so smrteľnou Arachné v tkáčskej súťaži a potom premenila Arachné na prvého pavúka; Ovídius opisuje aj to, ako premenila Medúzu na Gorgónu po tom, čo bola svedkom jej znásilnenia Poseidónom v jej chráme. Od renesancie sa Aténa stala medzinárodným symbolom múdrosti, umenia a klasickej vzdelanosti. Západní umelci a alegorici často používali Aténu ako symbol slobody a demokracie.
Meno a výskyt
thumb|Busta Pallas Atény. Nemá grécky pôvod. Zrejme išlo o bohyňu z Egeja, odkiaľ prišla do Grécka. Porovnávali ju s anatolskou matkou bohýň ako Kybela (Cybelé), jej meno je pravdepodobne líbyjského pôvodu a jej predmeno Pallas sa prirovnáva k chetitskému palahh, čo v mykénskej gréčtine znamená boží odev. Sú dôkazy o tom, že v starých dobách Aténa sama bola sovou, alebo vtáčou bohyňou. V tretej knihe Odyssey na seba berie podobu morského orla. Jej náprsný štít so strapcami (Aegis) môže byť zvyškom krídiel. Aténa sa spája s Aténami (mesto Atény – Athenai), v množnom čísle, pretože v dávnych dobách to bolo miesto, kde predsedala svojmu sesterstvu, Athenai.
Cliff Burton
Metallica
Prírastok muzikantstva na albume Ride the Lightning neunikol pozornosti väčších hudobných vydavateľstiev. Metallica sa upísala vydavateľstvu Elektra a začala robiť na svojom treťom albume, Master of Puppets, ktorý je väčšinou kritikov považovaný za medzník nielen v thrash, ale aj v celom heavymetale. Burton hrá významnú rolu v pár piesňach, obzvlášť v inštrumentálnej skladbe Orion, v ktorej je jasne počuteľný Burtonov tzv. lead bass playing style. Album taktiež obsahoval Cliffovu obľúbenú pieseň, Master of Puppets. "Master of Puppets" bol komerčne úspešný, ale zároveň to bol posledný album na ktorom hral. Burtonove posledné vystúpenie bolo v Štokholme 26. Septembra 1986. Jedno z jeho posledných vystúpení s kapelou sa dá zadarmo stiahnuť z oficiálnej stránky Metallicy.
Aténa (mytológia)
Meno a výskyt
V olympskom panteóne Aténa vystupuje ako Diova obľúbená dcéra, zrodená z jeho hlavy. Príbeh o jej zrodení má niekoľko verzií. V najčastejšie uvádzanej sa Zeus miluje s Metis, bohyňou prefíkanej mysle, keď sa náhle preľakol dôsledkov. Existovala veštba, ktorá hovorila, že Metis porodí dieťa mocnejšie ako Zeus sám. Aby zabránil jej naplneniu, Zeus hneď po milovaní premenil Metis na muchu a prehltol ju, no už bolo neskoro. Metis už bola tehotná. Metis okamžite začala chystať helmu a odev pre zárodok svojej dcéry. Keď kula helmu, spôsobila tým Diovi veľkú bolesť a Prometeus, Hefaistos, Hermes, alebo Palaimón (v závislosti od zdroja povesti) rozštiepil Diovu hlavu dvojhlavou minojnskou sekerou (labrys). Aténa vyskočila z Diovej hlavy, dospelá a v plnej zbroji, a Diovi sa tento zážitok celkom páčil.
Cliff Burton
Smrť
thumb|Miesto tragickej nehody vo Švédsku Počas európskej časti tour Damage inc. ako podpory pre Master of Puppets, si skupina sťažovala, že autobusové kabínky na spanie sú neuspokojivé a nekomfortné. Aby rozhodli, kto bude spať na posteli, Kirk Hammett s Cliffom hrali karty. Večer 26.septembra 1986, Cliff vyhral pikovým esom, preto mal na výber, kde chce spať a tak požiadal o Kirkovu posteľ. Na druhý deň pár minút pred siedmou ráno, ešte spal, keď podľa vodiča, autobus na ľade dostal šmyk, zišiel z cesty (cesta E4, 2 míle severne od Ljungby, neďaleko Dörarpu na švédskom vidieku), a prevrátil sa na trávu. Burton vyletel z okna autobusu, ktorý naňho padol a rozdrvil ho na smrť. James Hetfield sa vyjadril, že najprv veril, že sa autobus prevrátil kvôli opitému vodičovi, tvrdiac, že mu po nehode bolo z dychu cítiť alkohol. Taktiež vyhlásil, že on sám prešiel dlhý úsek cesty, aby našiel ľad na ktorom dostali šmyk, ale žiadny nenašiel. Miesty dobrovoľný fotograf, Lennart Wennberg, ktorý sa venoval mieste nehody ďalšie ráno, neskôr v rozhovore o pravdepodobnosti ľadu, ktorý zapríčinil nehodu, že to vôbec neprichádza do úvahy, keďže cesta bola suchá a teplota okolo 2 °C. To bolo taktiež potvrdené políciou, ktorá taktiež žiadny ľad nenašla. Policajt z Ljungby, Arne Pettersson bol tlmočený v miestnych novinách, že stopy na mieste nehody boli presne také ako keď vodič za volantom zaspí. Avšak vodič, pod prísahou, uviedol, že spal počas dňa a bol úplne odpočinutý a jeho svedectvo potvrdil aj druhý vodič. Bolo rozhodnuté, že vodič nie je za nehodu zodpovedný a žiadne obvinenie proti nemu nebolo vznesené.
Aténa (mytológia)
Meno a výskyt
Na základe používaného slovného spojenia Pallas Aténa sa niekedy uvažovalo, že Pallas bolo meno jej otca. Podľa Platóna slovo pallas je odvodené od výrazu pre vojnový tanec. Iné príbehy hovoria, že Pallas bola Aténinou priateľkou z detstva. Počas hry ho Aténa nešťastnou náhodou zabila. Preto sa rozhodla uvádzať jeho meno pred svojím, aby sa nezabudlo na jeho pamiatku.
Cliff Burton
Smrť
Burton bol spopolnený a jeho popol bol rozptýlený na Maxwellovom ranči. Počas obradu zaznela pieseň Orion. Text "...cannot the Kingdom of Salvation take me home?" z piesne "To Live Is to Die" je vyrytý na jeho pamätnom náhrobku.
left|upright|thumb|Spomienka na Burtona v [[Ljungby]] Najznámejší hold, nie od Metallicy, je pieseň "In My Darkest Hour" od thrash metalovej skupiny Megadeth. Líder Megadeth Dave Mustaine, potom ako počul o Burtonovej smrti, si sadol a na mieste napísal hudbu. Text však nesúvisí s Burtonovou smrťou. Dave Mustaine bol sólovým gitaristom v Metallice v jej začiatkoch a v tých časoch bol Cliffovým blízkym priateľom. Sám Mustaine priznal, že pieseň bola inšpirovaná Burtonovým odchodom. .
Aténa (mytológia)
Meno a výskyt
Aténa bola patrónkou tkáčskeho umenia a iných remesiel, múdrosti a boja. Na rozdiel od Áresa, ktorý bol v boji prchký a nespoľahlivý v boji, Aténinými prednosťami boli stratégia a taktika – symbolizovala vojnu vedenú umiernene a s rozvahou. Keď sa postavila na stranu Grékov vo vojne proti Tróji, pomáhala Odyseovi na jeho ceste domov.
Cliff Burton
Smrť
Thrash metalová skupina Anthrax mu venovala ich album Among the Living, tak ako kapela Metal Church album The Dark.
Pamätný kameň bol odhalený vo Švédsku blízko miesta osudnej havárie 3. októbra 2006. Nachádza sa pri parkovisku Gyllene Rasten.
Aténa (mytológia)
Panhelénsky a aténsky kult
náhľad|Pre Aténu bol utkaný nový peplos, ktorý slávnostne prinášali na oblečenie jej kultového obrazu ([[British Museum|Britské múzeum).]] V podobe Atény Polias bola Aténa uctievaná ako bohyňa mesta a ochrankyňa citadely. V Aténach sa každoročne na konci mesiaca Thargelion slávila Plynteria alebo "Sviatok kúpeľa", ktorý trval päť dní. Počas neho Athénine kňažky, alebo plyntrídes, vykonávali očistný rituál v Erechteione, svätyni zasvätenej Athéne a Poseidónovi. Tu sa vyzliekla Athénina socha, vyprali jej šaty a očistilo telo. Aténa bola uctievaná na slávnostiach, ako napríklad na Chalkii, ako Aténa Ergane, patrónka rôznych remesiel, najmä tkáčstva. Bola tiež patrónkou kovotepcov a verilo sa, že pomáha pri kovaní brnenia a zbraní. Koncom piateho storočia pred Kristom sa hlavným aspektom Aténinho kultu stala úloha bohyne filozofie.
Verilo sa, že ako Athéna Promachos vedie vojakov do boja. Athéna predstavovala disciplinovanú, strategickú stránku vojny, na rozdiel od svojho brata Area, patróna násilia, krvilačnosti a zabíjania - "surovej sily vojny". Gréci si Aténu vážili oveľa viac ako Área. Aténa bola v tejto úlohe uctievaná najmä počas slávností Panathéna a Pamboeotia, ktoré sa vyznačovali hlavne ukážkami atletickej a vojenskej zdatnosti. Verilo sa, že Aténa ako patrónka hrdinov a bojovníkov uprednostňuje tých, ktorí využívajú skôr dôvtip a inteligenciu než hrubú silu. vľavo|náhľad|[[Parthenón na aténskej Akropole, ktorý je zasvätený Aténe Parthenos]] Vo svojom aspekte bojovníčky bola Aténa známa ako Parthenos (Παρθένος - "panna"), pretože sa verilo, že podobne ako jej kolegyne bohyne Artemis a Hestia zostáva večne pannou. Od tohto titulu je odvodený názov najslávnejšieho Aténinho chrámu, Parthenónu na aténskej Akropole. Podľa Karla Kerényiho, odborníka na grécku mytológiu, názov Parthenos nie je len konštatovaním Aténinho panenstva, ale aj uznaním jej úlohy vynucovateľky pravidiel sexuálnej skromnosti a rituálneho tajomstva. To bol vysoko považovaný aspekt ženského správania. Kerényiho štúdia a teória Atény vysvetľuje jej panenský epiteton ako dôsledok jej vzťahu k otcovi Diovi a podstatnú, ucelenú časť jej charakteru v priebehu vekov. Marinus z Neapola uvádza, že keď kresťania odstránili sochu bohyne z Partenónu, Proklovi, Aténinmu ctiteľovi, sa vo sne zjavila krásna žena a oznámila mu, že "aténska pani" chce bývať s ním.
Cliff Burton
Smrť
Cliff Burton bol 4. apríla uvedený im memoriam do siene slávy Rock & Roll Hall of Fame spolu s ostatnými členmi Metallicy. Jeho uvedenie bolo prijaté jeho otcom Rayom Burtonom, ktorý vystúpil na pódium spolu s kapelou a spomenul aj to, že Cliffova matka bola vlastne ich najväčším fanúšikom.
Aténa (mytológia)
Panhelénsky a aténsky kult
Aténe sa pripisovalo aj vytvorenie formy veštenia založenej na kamienkoch. Tieto kamienky sa nazývali thriai, čo bol aj súhrnný názov skupiny nýmf s vešteckými schopnosťami. Jej nevlastný brat Apolón, nahnevaný a zlomyseľný na vyznávačov konkurenčného umenia, sa však na to sťažoval ich otcovi Diovi pod zámienkou, že mnohí ľudia sa venujú hádzaniu kamienkov, ale len málo z nich je v skutočnosti skutočnými prorokmi. Zeus, ktorý sympatizoval s Apolónovými sťažnosťami, diskreditoval veštenie z kamienkov tým, že ich urobil nepoužiteľnými.
Cliff Burton
Smrť
Životopis, To Live Is To Die: The Life And Death Of Metallica's Cliff Burton, napísaný Joelom McIverom, bol publikovaný Jawbone Press v júni 2009. Sólový gitarista Kirk Hammett sa postaral o jej predslov.
Aténa (mytológia)
Regionálne kulty
Aténa mala hlavný chrám na spartskej Akropole, kde bola uctievaná ako Poliouchos a Khalkíoikos ("z medeného domu", často latinizované ako Chalcioecus). Tento epiteton môže odkazovať na skutočnosť, že kultová socha, ktorá tam bola umiestnená, mohla byť z bronzu, respektíve že steny samotného chrámu mohli byť z bronzu, alebo že Aténa bola patrónkou kovozlievačov. V Sparte sa za súčasť Aténinho kultu používali zvony z terakoty a bronzu. V štvrtom storočí pred Kr. bol v Priene postavený chrám Atény Polias v iónskom štýle, ktorý navrhol Pytheos z Priene, ten istý architekt, ktorý navrhol Mauzóleum v Halikarnasse. Chrám zasvätil Alexander Veľký a nápis z chrámu, ktorý vyhlasoval jeho zasvätenie, sa dnes nachádza v Britskom múzeu.
Narodenie
V klasickom olympskom panteóne bola Aténa považovaná za Diovo obľúbené dieťa, ktoré sa narodilo plne vyzbrojené z jeho čela. Príbeh o jej narodení sa vyskytuje vo viacerých verziách. Najstaršia zmienka je v V. knihe Iliady, keď Áres obviňuje Dia, že je zaujatý v prospech Atény, pretože "autos egeinao" (doslova "ty si ju splodil", ale pravdepodobne vo význame "ty si ju porodil"). Bola v podstate mestská a civilizovaná, v mnohých ohľadoch protiklad Artemidy, bohyne prírody. Aténa bola pravdepodobne predhelénskou bohyňou a neskôr ju prevzali Gréci. Vo verzii, ktorú rozpráva Hésiodos vo svojej Teogónii, sa Zeus oženil s bohyňou Metis, ktorá je opísaná ako "najmúdrejšia medzi bohmi a smrteľníkmi", a nadviazal s ňou pohlavný styk. Keď sa však dozvedel, že Metis je tehotná, začal sa báť, že sa ho nenarodený potomok pokúsi zvrhnúť, pretože Gaia a Ouranos prorokovali, že Metis porodí deti múdrejšie ako ich otec. Aby tomu Zeus zabránil, oklamal Metis, aby mu dovolila ju prehltnúť, ale bolo už neskoro, pretože Metis už počala. Neskorší opis príbehu z Pseudo-Apollodórovej Bibliotéky, napísanej v druhom storočí, robí z Metis skôr Diovu nedobrovoľnú sexuálnu partnerku než jeho manželku. Podľa tejto verzie príbehu sa Metis v snahe uniknúť Diovi premenila do mnohých rôznych podôb, ale Zeus ju úspešne znásilnil a prehltol.
Po prehltnutí Metis si Zeus postupne vzal ďalších šesť manželiek, až kým sa neoženil so svojou siedmou a súčasnou manželkou Hérou. Potom Zeus pocítil obrovskú bolesť hlavy. Bol taký ubolený, že niekomu (buď Prométheovi, Héfaistovi, Hermovi, Áresovi, alebo Palaemonovi, v závislosti od skúmaných prameňov) prikázal, aby mu rozťal hlavu labrysom, dvojsečnou minojskou sekerou. Aténa vyskočila z Diovej hlavy, úplne dospelá a ozbrojená. "Prvý homérsky hymnus na Aténu" vo veršoch 9 - 16 uvádza, že bohovia boli Aténiným zjavom ohromení a dokonca aj Hélios, boh slnka, zastavil svoj voz na oblohe. Pindar vo svojej "Siedmej olympskej óde" uvádza, že "mohutným výkrikom zvolala" a že "nebo a matka Zem sa pred ňou zachveli".
Pallas Aténa
náhľad|Freska z [[Pompeje|Pompejí, Ajax Malý odtŕha Kassandru od paládia pri dobíjaní Tróje, čo vyvoláva Aténin hnev voči armáde Grékov.]] Aténin epiteton Pallas je odvodený buď od πάλλω, čo znamená "oháňať sa" - ako zbraňou, alebo, čo je pravdepodobnejšie, od παλλακίς a príbuzných slov, čo znamená "mladosť, mladá žena". Walter Burkert na túto tému hovorí, že "ona je Pallas Aténska, Pallas Athenaie, tak ako Héra z Argu je Here Argeie." V neskorších dobách, keď sa na pôvodný význam mena zabudlo, Gréci vymýšľali mýty na vysvetlenie jeho pôvodu, napríklad tie, ktoré uvádza epikurejský filozof Filodémos a Pseudoapolodorova Bibliotheca, podľa ktorých bola Pallas pôvodne samostatnou bytosťou, ktorú Athéna zabila v boji.
V jednej z verzií mýtu bola Pallas dcérou boha mora Tritóna; s Aténou boli priateľky z detstva, ale Aténa ju nešťastnou náhodou zabila počas priateľského zápasu v sparingu. Rozrušená z toho, čo urobila, prijala Aténa na znak svojho žiaľu meno Pallas. V inej verzii príbehu bola Pallas obrom. Aténa ho zabila počas Gigantomachie a stiahla z neho kožu, aby si z nej vyrobila plášť, ktorý nosila ako víťaznú trofej. V alternatívnej variácii toho istého mýtu bol Pallas namiesto toho Aténiným otcom, ktorý sa pokúsil napadnúť vlastnú dcéru, čo spôsobilo, že ho Aténa zabila a vzala si jeho kožu ako trofej.
Paládium bola socha Atény, ktorá vraj stála v jej chráme na trójskej Akropole. Aténa ju vraj sama vytesala podľa podoby svojho mŕtveho priateľa Pallasa. Socha mala zvláštne vlastnosti podobné talizmanom a verilo sa, že kým bude v meste, Trója nikdy nepadne. Keď Gréci dobyli Tróju, Kassandra, Priamova dcéra, sa držala paládia, aby ju chránilo, ale Ajax Malý ju od neho násilne odtrhol a odvliekol k ostatným zajatcom. Aténu toto porušenie jej ochrany rozzúrilo. Hoci sa Agamemnón pokúsil zmierniť jej hnev obetami, Aténa zoslala pri myse Kaphereos búrku, ktorá zničila takmer celé grécke loďstvo a rozprášila všetky preživšie lode po Egejskom mori.
Pani Atén
vľavo|náhľad|Rozprava medzi Minervou a Neptúnom, René-Antoine Houasse, 1689 V Homérovej Iliade Aténa ako bohyňa vojny inšpirovala gréckych hrdinov a bojovala po ich boku. Jej pomoc bola synonymom vojenskej zdatnosti. Aj v Iliade Zeus, hlavný boh, osobitne pridelil sféru vojny Áresovi, bohu vojny, a Aténe. Aténina morálna a vojenská prevaha nad Áresom čiastočne vyplývala z toho, že predstavovala intelektuálnu a civilizovanú stránku vojny a cnosti spravodlivosti a zručnosti, zatiaľ čo Áres predstavoval len túžbu po krvi. Jej nadradenosť čiastočne vyplývala aj z oveľa väčšej rozmanitosti a dôležitosti jej funkcií a z vlastenectva Homérových predchodcov, keďže Áres bol cudzieho pôvodu. V Iliade bola Aténa božskou podobou hrdinského, bojového ideálu: zosobňovala dokonalosť v boji zblízka, víťazstvo a slávu. Vlastnosti, ktoré viedli k víťazstvu, sa nachádzali na aegis alebo náprsnom štíte, ktorý Aténa nosila, keď išla do vojny: strach, boj, obrana a útok. Aténa sa objavuje v Homérovej Odysei ako Odysseovo tútorské božstvo a mýty z neskorších prameňov ju podobne zobrazujú ako pomocníčku Perzea a Herakla. Ako strážkyňa blahobytu kráľov sa Aténa stala bohyňou dobrej rady, rozvážnej zdržanlivosti a praktického rozhľadu a vojny. V zakladateľskom mýte, ktorý uvádza Pseudo-Apollodor, Aténa súperila s Poseidónom o patronát nad Aténami. Dohodli sa, že každý z nich dá Aténčanom jeden dar a aténsky kráľ Kekrops určí, ktorý dar je lepší. Poseidón udrel svojím trojzubcom do zeme a vytryskol prameň slanej vody, čo Aténčanom umožnilo prístup k obchodu a vode. Atény boli v čase svojho najväčšieho rozmachu významnou námornou veľmocou a v bitke pri Salamíne porazili perzské loďstvo - voda však bola slaná a nedala sa piť. V alternatívnej verzii mýtu z Vergíliových Georgík Poseidón namiesto toho daroval Aténčanom prvého koňa, Aténa ponúkla prvý domestikovaný olivovník a Kekrops tento dar prijal a vyhlásil Aténu za patrónku mesta. Olivovník prinášal drevo, olej a potraviny a stal sa symbolom aténskej hospodárskej prosperity. Robert Graves bol toho názoru, že "Poseidónove pokusy o ovládnutie niektorých miest sú politickými mýtmi", ktoré odrážajú konflikt medzi matriarchálnym a patriarchálnym náboženstvom. náhľad|Aténa Giustiniani, rímska kópia gréckej sochy Pallas Atény. Pri jej nohách sedí strážny had aténskej Akropoly. Potom sa Poseidón tak rozzúril nad svojou porážkou, že poslal jedného zo svojich synov, Halirrhothia, aby strom vyťal. Keď však švihol sekerou, netrafil sa a tá zranila jeho samého, čím ho aj zabila. Odtiaľ vraj pochádza pomenovanie Aténinho posvätného olivovníka moria, pretože Halirrhotíov pokus o pomstu sa ukázal ako osudný (gr. moros). Poseidón v zúrivosti obvinil Área z vraždy a záležitosť sa nakoniec vyriešila na Areopágu ("Árovom pahorku") v prospech Área, ktorý bol potom podľa tejto udalosti pomenovaný.
Pseudo-Apollodorus zaznamenáva archaickú legendu, ktorá tvrdí, že Héfaistos sa raz pokúsil znásilniť Aténu, ale ona ho odstrčila, čo spôsobilo, že jej ejakuloval na stehno. Aténa semeno zotrela chumáčom vlny, ktorý hodila do prachu, čím oplodnila Gaiu a spôsobila, že sa jej narodil Erichthonios. Rímsky mýtograf Hyginus zaznamenáva podobný príbeh, v ktorom Hefaistos žiadal Dia, aby mu dovolil oženiť sa s Aténou, pretože to bol on, kto rozbil Diovu lebku, čím umožnil Aténe narodiť sa. Zeus s tým súhlasil a Hefaistos a Aténa sa vzali, ale keď sa Hefaistos chystal zväzok dovŕšiť, Aténa zmizla zo svadobného lôžka, čo spôsobilo, že Hefaistos ejakuloval na podlahu, a tak oplodnil Gaiu.