cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uhlie
Zloženie
Minerálne látky, tzv. popoloviny, v uhlí tvoria hlavne ílové minerály, kremeň, karbonáty a sulfidy železa (napr. pyrit). Íly tvoria asi 50 % všetkých anorganických látok v uhlí. Predstavuje ich hlavne illit, kaolinit, smektit a íly so zmiešanými vrstvami. Kremeň môže tvoriť až 20 % prítomných anorganických látok. Niekedy sa SiO2 nachádza vo forme chalcedónu. Ďalšie aluminosilikáty zastupujú hlavne živce (alkalické aj vápenaté), turmalín, a zeolity ako analcím, klinoptylolit a heulandit. Karbonáty väčšinou predstavuje kalcit, dolomit, siderit aj ankerit; aragonit je menej častý. Bežné sú vo forme rôznych konkrécií. Môžu však byť prítomné aj rôzne zmiešané fázy s rôznym obsahom Ca, Mg, Fe a Mn a iných prvkov, napríklad strontianit alebo dawsonit. Sulfidy železa sú prítomné prevažne vo forme pyritu a markazitu. Spomedzi ostatných sulfidov je menej častý galenit a sfalerit. Sulfidy predstavujú novoutvorené – diagenetické minerály. Síra pochádza zo sulfátov z morskej vody, ale môže byť aj biogénna, alebo vulkanického pôvodu, čo možno rozlíšiť iba pomocou jej izotopového zloženia. Niekedy s uhlím asociujú aj sírany ako sadrovec, anhydrit, baryt a iné, ktoré môžu byť primárne alebo aj diagenetického pôvodu.
František z Assisi
Smrť
František zomrel večer 3. októbra, čo ale podľa vtedajšieho počítania času sa počítalo už k nasledujúcemu dňu, preto sa jeho sviatok slávi 4. októbra. V roku 1228 ho pápež Gregor IX. vyhlásil za svätého.
Prechod Venuše
náhľad|vpravo|Prechod Venuše v roku 2012 náhľad|vpravo|Záznam prechodu zo [[Solar Dynamics Observatory]] Prechod Venuše popred Slnko nastáva vtedy, keď planéta Venuša prechádza priamo medzi Slnkom a Zemou a prekrýva malú časť slnečného kotúča. Počas prechodu môžeme vidieť zo Zeme Venušu ako malý čierny kotúč pohybujúci sa cez disk Slnka. Trvanie takéhoto prechodu sa zvyčajne meria v hodinách (prechody v rokoch 2004 i 2012 trvali okolo šesť hodín). Prechod je podobný zatmeniu Slnka, avšak, hoci priemer Venuše je skoro 4-krát väčší ako Mesiaca, Venuša vyzerá oveľa menšia, pretože je oveľa ďalej od Zeme. V dobách pred zrodom modernej astronómie pomáhali pozorovania prechodu Venuše vedcom zmerať vzdialenosť medzi Slnkom a Zemou použitím metódy zvanej paralaxa.
Hažín nad Cirochou
Dejiny
Na začiatku 18. storočia obec načas zanikla, ale čoskoro bola obnovená.
Prechod Venuše
Prechody Venuše sú najzriedkavejším zo všetkých predvídateľných astronomických fenoménov a súčasne sa vyskytujú vo vzoroch, ktoré sa opakujú každých 243 rokov, s dvojicou prechodov oddelených od seba osem rokov. Medzi týmito dvojicami je rozdiel 121,5 a 105,5 roka. Pred rokom 2004 bola posledná dvojica prechodov Venuše v decembri 1874 a v decembri 1882. Prvý z dvojice prechodov Venuše na začiatku 21. storočia nastal 8. júna 2004, ďalší sa odohral 6. júna 2012. Najbližší prechod Venuše bude až v decembri 2117 a nasledujúci v decembri 2125.
Vzor sa opakuje každých 243 rokov, pretože 243 hviezdnych obežných dôb Zeme (365,25636 dňa, čo sa trochu líši od tropického roku) je 88757,3 dňa, a 395 hviezdnych obežných dôb Venuše (224,701 dňa) je tiež 88756,9 dňa. Takže po tomto čase sa Venuša a Zem vracajú do takmer toho istého bodu na svojich obežných dráhach. Táto doba je totožná so 152 synodickými obežnými dobami Venuše.
Vzor 105,5; 8; 121,5 a 8 nie je jediný možný v 243-ročnom cykle. Pred rokom 1518 bol vzor prechodu 8; 113,5 a 121,5 rokov, a pred rokom 546 prechody vždy nastávali so 121,5-ročným rozdielom. Súčasný vzor potrvá až do roku 2846, kedy bude nahradený vzorom 105,5, 129,5 a 8 rokov. Takže 243-ročný cyklus je celkom stabilný, ale počet prechodov a ich načasovanie v cykle sa bude časom meniť.
Význam
Prechody Venuše v minulosti ukázali, že planéta má atmosféru, pretože jej disk je pri okrajoch rozostrený tým, ako sa v atmosfére láme svetlo. Ukázali tiež, že planéta nemá nijaký mesiac, ktorý by sa prejavil ako menšie teleso vstupujúce pred slnečný disk buď pred alebo za samotnou planétou.
Minulé a budúce prechody
Prechody sa môžu v súčasnosti konať iba v júni a v decembri (pozri tabuľku). Tieto dátumy sa pomaly oneskorujú; pred rokom 1631 boli v máji a v novembri. Prechody sa zvyčajne konali v dvojiciach takmer v rovnakom dni aj mesiaci s osemročným rozdielom. Pretože dĺžka ôsmich pozemských rokov je takmer rovnaká ako dĺžka trinástich rokov na Venuši, každých 8 rokov sú planéty približne v rovnakej relatívnej pozícii. Odhad zvyčajne stačí na určenie dvojíc prechodov, ale nestačí na určenie trojice. Posledný prechod, ktorý nebol časťou dvojice, nastal v roku 1153. Ďalší bude v roku 3089, aj keď ďalšie dva takmer nastanú v rokoch 2846 a 2854; v roku 2854 Venuša pri pohľade z rovníka tesne minie Slnko, hoci čiastočný prechod bude viditeľný z niektorých častí južnej pologule.
Pozorovanie prechodov Venuše
Pri pozorovaní prechodu Venuše (alebo Merkúra) by sme mali byť obozretní, rovnako ako pri čiastočných fázach zatmenia Slnka, pretože priamy pohľad na žiarivý kotúč Slnka (fotosféru) nechránenými očami môže rýchlo spôsobiť vážne a často trvalé poškodenie oka.
Uhlie
Zloženie
Jednotlivé minerálne látky sa do uhlia dostali rôznymi cestami. Jednak ako súčasť rastlín (konštitučné popoloviny), ktoré tvoria asi 0,5 až 1,5 % obsahu súčasnej rastlinnej hmoty, ďalšie ako naplaveniny prinesené vodou a vetrom do uhoľnej panvy počas hromadenia uhlia. Časť minerálnych látok asociujúcich s uhlím tvoria jalové medzivrstvy iných usadených hornín (pieskovcov, ílovcov a podobne) medzi jednotlivými vrstvami uhlia. Časť minerálnych látok vznikla sekundárne vyzrážaním v uhlí v priebehu preuhoľňovania alebo ešte neskôr (tzv. infiltračné popoloviny).
Medzi základné fyzikálne vlastnosti uhlia patria farba, lesk, index lomu, tvrdosť a krehkosť. Pre technické spracovanie má veľký význam hustota, pórovitosť, nasiakavosť, pevnosť, pružnosť, stupeň elasticity, ale aj jeho elektrické a termické vlastnosti.
Vznik uhlia
Uhlie vzniklo z rastlinných a živočíšnych zvyškov, ktoré boli uložené v anaeróbnom vodnom prostredí, kde nízky obsah kyslíka zabraňoval ich úplnému rozkladu a oxidácii (t. j. hnitiu). Nedostatok kyslíka bol spôsobený najmä extrémnou akumuláciou odumretých častí rastlín, ktorých hnitie spotrebovávalo väčšinu kyslíka v plytkej, pomaly plynúcej alebo celkom stojatej vode uhoľných panví. Následný rozklad organickej hmoty preto nebol dokonalý, nedochádzalo k úplnému tleniu a spráchniveniu, ale bez prístupu kyslíka sa rastlinné zvyšky rozkladali iba veľmi pomaly. Rašelina sa preuhoľňovaním (karbonifikáciou) postupne menila na uhlie. Vytvára väčšinou vrstevnaté polohy označované v súvislosti s uhlím ako sloje. náhľad|vpravo|Odkryv uhlia v podloží fosílneho riečneho kanála, súvrstvie Stellarton, vrchný karbón (pensylván), blízko mesta Thorburn, Nové Škótsko. Najvhodnejšie podmienky na vznik uhlia sú panvách, ktoré sa nachádzajú v nížinách, pri brehoch plytkých morí alebo vo vnútrozemských panvách. Uhoľné panvy príbrežných oblastí boli často zaplavované morom pri periodických morských ingresiách, označujú sa ako paralické panvy. Kontinentálne (vnútrozemské) panvy predstavujú hlavne močiare obklopujúce veľké jazerá. Tvorili sa dlhodobo, často tiež pozdĺž zlomov v poklesávajúcich depresiách, medzi stabilnejšími oblasťami zemskej kôry. Tieto sa označujú ako limnické panvy. Aj v jazerných oblastiach často dochádzalo k zmenám podmienok sedimentácie a bežná je ich cyklicita, prejavujúca sa prínosom siliciklastík, ktoré prekrývali uhoľné sloje. Rašeliniská vnútrozemských panví majú len nízky prínos klastických sedimentov a ich uhoľné sloje môžu dosahovať značnú hrúbku, mávajú však zväčša pomerne malé plošné rozšírenie. Močiarne uhoľné sloje mávajú väčšie plošné rozšírenie, prúdiaca voda však do sedimentov priniesla väčšie množstvo ílu, siltu a piesku. V prípade, že išlo o príbrežné (paralické) prostredie, sedimenty obsahujú značnú prímes síranov a sulfidov, ktoré zvyšujú obsah síry v uhlí a tým znižujú jeho kvalitu.
Striedanie podmienok sedimentácie sa v uhoľných panvách prejavovalo zmenami sedimentácie. V limnických panvách sú označované ako cykly, v paralických ako cyklotémy. Každý takýto cyklus zahŕňa postupne štádium transgresie, pokojnej sedimentácie a nakoniec regresie.
Z hľadiska prostredia, v ktorom uhlie vznikalo sa rozlišujú :
Pri vzniku uhlia (preuhoľňovaní) možno rozoznať dve základné štádiá – najprv biochemické a neskôr geochemické. Biochemické štádium alebo tiež humifikačný proces predstavuje tvorbu rašeliny a procesy prebiehajúce vo vrstvách rašeliny pri povrchu, ktoré sú ovplyvnené pôsobením mikroorganizmov. Dochádza tu k premene pôvodne biogénnych organických látok na iné organické látky, ktoré sa v rastlinách pôvodne nenachádzali. Geochemické štádium reprezentuje termickú premenu (biochemicky zmenenej) rašeliny na uhlie, ktorý nastáva vo väčších hĺbkach. Významným faktorom je čas, tlak a teplota. Výsledkom preuhoľňovania je postupný nárast obsahu uhlíku (z 60 až cez 90%), dehydratácia a pokles obsahu prchavých látok (CO2, CH4, H2O, klesá obsah O, H, N). Geochemické štádium môžu výrazne zrýchliť horotvorné procesy alebo zvýšený geotermický gradient. Pokračovanie horotvorných pohybov, alebo hlboké pochovanie uhlia môže mať za následok jeho metamorfózu, vznik antracitu až grafitu, teda čistého uhlíka.
Typy uhlia
thumb|200px|Antracit (vľavo) a koks (vpravo) 200px|thumb|Briketa z hnedého uhlia.
Splyňovanie
Vysoké ceny vykurovacích olejov a zemného plynu vedú k zvýšenému záujmu o tzv. BTU konverziu – technológie ako splyňovanie, skvapalňovanie a tuhnutie. V minulosti bolo uhlie používané na výrobu svietiplynu, ktorý bol dopravovaný k spotrebiteľom potrubím a bol využívaný na svietenie, varenie a kúrenie. Dnes je namiesto svietiplynu používaný bezpečnejší zemný plyn. V južnej Afrike sa ešte stále využíva splyňovanie uhlia pre potreby petrochemického priemyslu, vyvinuté počas obchodného embarga. Splyňovanie je tiež možnosť výroby energie, ktorá je všeobecne čistejšia než energia získaná konvenčne z uhlia, môžu sa vyrábať nové plynové turbíny s vyššou účinnosťou než súčasné parné turbíny. Vznikajúci oxid uhličitý je možné v prípade potreby zachytávať. V praxi sa však zachytávanie oxidu uhličitého robí len v USA - v dvoch projektoch pri Mexickom zálive a dvoch projektoch na Great Plains pri hranici s Kanadou. Zachytený oxid uhličitý sa vtláča do ropných ložísk, čím zvyšuje výnosy ropy a zisk z nej zaplatí zvýšené náklady na procesy CCS.
Skvapalňovanie
Uhlie možno previesť na kvapalné palivá ako napríklad benzín či nafta niekoľkými rôznymi spôsobmi. Fischerov—Tropschov proces spočíva v syntéze kvapalných uhľovodíkov, bol použitý v nacistickom Nemecku a v Juhoafrickej republike, pretože tieto krajiny boli politicky izolované a nemali dostatočné zdroje surovej ropy. Uhlie môže byť skvapalňované na tzv. syngas (syntézny plyn) a syngas skvapalnený Fischerovou—Tropschovou metódou na ľahké uhľovodíky, ktoré sú ďalej spracúvané na benzín a naftu. Syngas môže byť tiež prevedený na metanol, ktorý sa používa ako palivo alebo ako aditívum do palív. Priame skvapalňovanie Bergiusovým procesom (hydrogenačné skvapalňovanie) je možné, ale nie je vo svete zaužívané, len v Nemecku za prvej a druhej svetovej vojny, keď bolo na Nemecko uvalené embargo na dovoz ropy.
Ďalším spôsobom používaným na skvapalňovanie uhlia je nízkoteplotná karbonizácia (LTC). Uhlie je pri LTC karbonizované pri teplotách 450 – 700 °C (pre porovnanie, pri kokse je to 8001 000 °C). Tieto teploty sú optimálne na výrobu kamennouhoľných dechtov. Na rozdiel od klasického dechtu má väčší obsah ľahkých uhľovodíkov. Kamennouhoľný decht je potom ďalej spracúvaný na palivá. Tento proces vyvinul Lewis Karrick v roku 1920. Všetky tieto procesy uvoľňujú oxid uhličitý. Ak je potrebné ho zachytávať, je to pri použití týchto procesov jednoduchšie než jeho zachytávanie zo spalín produkovaných pri spaľovaní uhlia.
Koksovanie a použitie koksu
Koks je pevný uhlíkový zvyšok odvodený od nízkopopolnatého nízkosírneho čierneho uhlia, z ktorého sú odstránené prchavé zložky v koksárenskej batérii bez prístupu kyslíka pri teplotách 1 000 °C. Ďalšími produktmi koksovania je kamennouhoľný decht, amoniak, ľahké oleje a koksárenský plyn.
Petrolejový koks
Petrolejový koks je pevný zvyšok získaný rafináciou ropy, obsahuje však veľké množstvo nečistôt na to, aby mohol byť použitý v metalurgii. Koks sa používa ako palivo a redukčné činidlo, okrem iného aj vo vysokej peci. Koks pripravený z uhlia je sivý, tvrdý, pórovitý a jeho výhrevnosť je okolo 29,3 MJ/kg.
Škodlivé účinky spaľovania uhlia
Pri spaľovaní uhlia vzniká oxid uhličitý spolu s premenlivým množstvom oxidu siričitého a oxidov dusíka v závislosti od kvality spracovávaného uhlia. Oxid siričitý reaguje s vodou za vzniku kyseliny siričitej. Ak sa dostane do atmosféry, reaguje s vodnou parou a vznikajú kyslé dažde.
Emisie z uhoľných elektrární predstavujú najväčší umelý zdroj oxidu uhličitého, čím výrazne prispievajú ku globálnemu otepľovaniu. Moderné elektrárne využívajú mnohé techniky na obmedzenie škodlivosti odpadných látok. Napriek tomu, že sú tieto techniky v niektorých krajinách už široko využívané, sú stále pomerne drahé. Slovenské elektrárne ENO a EVO sú vybavené systémami zachytávania SOx a NOx, tiež filtráciou polietavého popolčeka zo spalín Uhlie obsahuje niekedy toxické prvky vrátane arzénu a ortuti, ktoré môžu byť nebezpečné v prípade, že sa dostanú do ovzdušia. Niektoré uhlie obsahuje stopové množstvo uránu, tória a iných prirodzene sa vyskytujúcich rádioaktívnych nuklidov Sú to napríklad niektoré čínske čierne uhlia, v Európe je mierne rádioaktívne uhlie z nedobývaného ložiska pri Drážďanoch. Aj keď sú tieto prvky v uhlí len stopovými nečistotami, tak niekedy spôsobujú, že v okolí niektorých uhoľných elektrární je úroveň rádioaktívneho žiarenia vyššia než v okolí atómových elektrární, čo je príklad niektorých čínskych elektrární, ktoré nemajú technológie zachytávania popolčeka.
Dopady na zdravie ľudí
Výroba 1 TWh elektriny z lignitu, má v Európe vo všeobecnosti za následok približne 32,6 (8,2–130) úmrtí, 298 (74,6–1193) závažných ochorení a 17 676 (4419–70 704) ľahkých ochorení kvôli efektom súvisiacim so znečistením ovzdušia.
Výroba 1 TWh elektriny z uhlia, má v Európe vo všeobecnosti za následok približne 24,5 (6,1–98) úmrtí, 225 (56,2–899) závažných ochorení a 13 288 (3322–53 150) ľahkých ochorení kvôli efektom súvisiacim so znečistením ovzdušia.
Ťažba uhlia a lignitu bola ekonomickou aktivitou s najvyšším počtom novopriznaných chorôb z povolania podľa divízií klasifikácie ekonomických činností na Slovensku za roky 2014 - 2016 spolu ako aj za jednotlivé roky 2015 (37 prípadov) a 2016 (38 prípadov).
Dopady na klímu
Žiadny iný zdroj energie neprodukuje toľko skleníkových plynov ako uhlie. V roku 2013 malo celosvetovo na svedomí 15,5 miliard ton emisií CO2. To zodpovedá približne 43 percentám všetkého vypusteného oxidu uhličitého a viac ako štvrtine všetkých emisií skleníkových plynov.
Potenciálne emisie skleníkových plynov z ropy, plynu a uhlia na poliach a baniach, ktoré sú v súčasnosti prevádzkované vo svete, by ohriali Zem nad úroveň 2°C.
Požiare uhlia
Vo svete existuje mnoho požiarov uhoľných slojov, kde uhlie horí pod zemským povrchom. Požiare uhlia môžu spôsobiť prepady pôdy a vznikajúce spaliny sú životu nebezpečné. Okrem toho môžu požiare prestupovať prasklinami na povrch a vytvárať tak povrchové požiare.
Podzemné požiare je možné uhasiť, ale vyžaduje si to enormne vysoké náklady na vŕtanie mnohých vrtov a pumpovanie hasiva do slojov Požiare uhlia spália v Číne ročne 120 miliónov ton uhlia, z ktorého vznikne 360 miliónov ton oxidu uhličitého, čo predstavuje 23 % jeho ročnej svetovej produkcie z fosílnych palív.
V minulosti sa verilo, že austrálska Horiaca hora (Burning Mountain) je činná sopka, až neskôr sa zistilo, že ide o uhoľný požiar, ktorý horí už viac ako 5000 rokov.
Využitie
Uhlie je najčastejšie používané tuhé palivo na výrobu tepla spaľovaním. Jeho výhrevnosť je priemerne 24 MJ na kg. Svetová spotreba uhlia je 7 000 miliónov ton ročne, z toho je 75 % využívaných na výrobu elektrickej energie. V oblasti Číny a Indie sa ročne spotrebuje 4 600 miliónov ton uhlia a predpokladalo sa, že v roku 2025 narastie táto spotreba na 5 700 miliónov ton ročne, v súčasnosti sa ale trend rastu spotreby uhlia zastavil. V USA sa každoročne spotrebuje miliarda ton uhlia, z toho až 90 % na výrobu elektrickej energie.
Pri výrobe elektrickej energie sa spaľuje uhlie rozomleté na prach v špeciálnom horáku, kotol ohrieva vodu na vodnú paru, ktorá roztáča turbíny a generátory. Pri udržaní súčasnej spotreby vystačia zásoby uhlia na približne 120 rokov, ale stále sa objavujú nové výdatné ložiská uhlia.
Ložiská a zásoby uhlia
Zásoby uhlia sú mnoho výdatnejšie než zásoby drahších palív ako je ropa a zemný plyn. Nové techniky pravdepodobne umožnia v budúcnosti dobývať uhlie aj tam, kde sa to dnes z ekonomických dôvodov neoplatí. Odborníci sa domnievajú, že súčasné metódy dovoľujú ekonomicky ťažiť iba približne 12 % známych svetových zásob.
Jedna z možných metód, ako využiť ostatné zásoby je spaľovať uhlie priamo v sloji a tak produkovať plyn. Táto technológia ale naráža na mnohé technické problémy pri udržiavaní rovnomerného spaľovania ako aj využívania syngasu, a tak je podzemné spaľovanie reálne dlhodobo prevádzkované len v Kazachstane. Iné možné použitie uhlia je extrahovať z neho uhľovodíky a tak nahradiť míňajúce sa zásoby ropy. Kvôli tejto vízii prebieha vo svete mnoho experimentov a výskumov, zatiaľ však nie sú zavedené do praxe vo väčšom meradle, najmä preto že ťažba ropy klasickým spôsobom je stále lacnejšia.
Náleziská na Slovensku
Na Slovensku sa najväčšie náleziská hnedého uhlia nachádzajú v hornonitrianskej a handlovskej kotline (Prievidza, Cigeľ, Lehota pod Vtáčnikom, Nováky a Handlová), v okolí Veľkého Krtíša (baňa Dolina) a pri Obyciach a Badíne (ložiská boli ťažené v minulosti). Hnedé uhlie s najnižšou výhrevnosťou, lignit, sa ťaží na Záhorí v okolí obce Čáry. Malé ložiská čierneho uhlia, konkrétne antracitu, sú v Zemplínskych vrchoch pri Veľkej Tŕni, ťažba by však bola nerentabilná a preto sa čierne uhlie dováža z Česka a Poľska. . Lokálne (mineralogické) nálezy pochádzajú aj z ďalších lokalít. Napr. z oblasti Uhrovského Podhradia (z lunzských vrstiev hronika).
Vo svete
náhľad|vpravo|Ťažba uhlia vo svete v roku 2005 Významnými producentmi uhlia sú Čína, USA, India, Austrália, Južná Afrika, Rusko, Indonézia, Kazachstan, Poľsko, Kolumbia. Z toho 3 krajiny sveta USA, Rusko a Čína majú približne 2/3 svetových zásob uhlia. Rozsah odhadovaných zásob (v závislosti od predpokladanej spotreby) sa pohybuje od 177 do 527 rokov.
V Česku sú najvýznamnejšie ložiská čierneho uhlia v ostravsko-karvinskej, kladniansko-slánsko-rakovnickej, žaléřsko-svatoňovickej a rosicko-oslavanskej panve. Hnedé uhlie je hojné v severočeskej, sokolovskej, chebskej, juhočeskej a juhomoravskej panve.
Postupný útlm ťažby a spaľovania uhlia
Utlmenie ťažby hnedého uhlia na Slovensku by prinieslo: OECD vo svojom hodnotení Slovenska z roku 2017 opätovne odporúča zastavenie tejto podpory za účelom zvýšenia kvality ovzdušia.
Kľúčové bude postupné preškolenie a integrácia pracovnej sily späť na trh práce cez aktívne politiky či špeciálne programy na vzdelávanie.
Max Jacob Friedländer
Max Jacob Friedländer (* 5. júl 1867, Berlín, Nemecko – † 11. október 1958, Amsterdam, Holandsko) bol nemecký historik umenia.
Venoval sa najmä neskorogotickej a renesančnej maľbe. Je autorom základných štúdií o severskom maliarstve.
Gmina Chotcza
Má rozlohu 88,82 km² a žije tu 2601 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 29,28 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Lipsko.
Kutno
Kutno je mesto v Poľsku v Lodžskom vojvodstve v okrese Powiat kutnowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 47 142 obyvateľov (30. 6. 2007).
Vitry-en-Artois
Vitry-en-Artois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bohúňovo
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bohúňovo v okrese Rožňava.
Dompnac
Dompnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Dompnac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Dompnac má 88 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Záloh
Záloh môže byť:
Gmina Chrostkowo
Gmina Chrostkowo je vidiecka gmina v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu 74,08 km² a žije tu 3110 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 41,98 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Lipno.
Viktor Jakovlevič Buňakovskij
Viktor Jakovlevič Buňakovskij (* 16. december 1804, Bar, Ukrajina – † 12. december 1889, Petrohrad, Rusko) bol ruský matematik, člen a neskôr aj viceprezident Ruskej akadémie vied.
Zaoberal sa predovšetkým teóriou čísel (Bunjakovského domnienka), teóriou pravdepodobnosti a teoretickou mechanikou. Je tiež známy vďaka dôkazu Cauchyho-Schwarzovej nerovnosti, ktorý pre nekonečno-rozmerný prípad publikoval už v roku 1859, mnoho rokov pred Hermannom Schwarzom.
Sigmund Freud
Sigmund Freud (* 6. máj 1856, Freiberg in Mähren – † 23. september 1939, Londýn) bol rakúsky lekár, psychológ a psychiater, univerzitný profesor neuropatológie vo Viedni (1902 – 1926), zakladateľ psychoanalýzy. Bol 3. najcitovanejším psychológom 20. storočia.
Životopis
Psychoanalytik, neurológ, psychiater. Formoval a ovplyvnil debaty v lekárskej, sociálnej, religionistickej, psychologickej, politickej a vedeckej oblasti tak, ako žiaden iný lekár. Bol uctievaný a zaznávaný a sotva by sa našla osobnosť, ktorá by bola predmetom ostrejších sporov ako bol a je práve on. Freud navštevoval univerzitu vo Viedni, kde bol považovaný za výborného a ambiciózneho študenta.
Až neskôr sa rozhodol pre medicínu, pretože jeho prianím bolo stať sa politikom. Už počas asistentskej práce vo Viedenskom psychologickom inštitúte začal so skúmaním činnosti nervového systému, ktorý mu neskôr priniesol postup v kariére – išlo o štúdium nervových ochorení a ich liečbu. Dokázal, že v nás drieme nebezpečná sila, potláčaná slušnou výchovou a zákonmi civilizácie. Vybíja sa v zločinoch a zvrhlostiach, duševných chorobách alebo v ťaživých snoch. Upozornil na seba tým, že odhalil sexuálne tajomstvá, pretože podľa jeho teórie Oidipovského komplexu je ľudské správanie rozhodujúcou mierou ovplyvnené sexuálnymi silami. Ako hlavný pohon určil „Libido“ (chuť, túžba, žiadostivosť, pohlavný pud), ktorá je protikladom k „Smrteľnému pudu“.
Hlavné myšlienky
Freud vypracoval dva topické modely subjektu, t. j. modely komponentov psychického aparátu. Prvý model obsahuje pojem nevedomia, predvedomia a vedomia. Druhý topický model obsahuje pojem Es (ono), pojem Ich (ja) a pojem Über-Ich (nad ja).
Freud berie svet a človeka v ich prírodnej danosti, k čomu patrí aj to, čo o nich vypovedajú vedy o anorganickom a organickom.
Vyložiť psychoanalyticky danosť „reálny človek“ pre Freuda znamená vidieť ju z hľadiska onej energie, ktorú označuje ako „pud“ (Trieb). To si vyžaduje, aby sa súbor ľudských kreácií v najširšom zmysle slova redukoval na ich pudové podnety, hybné sily, a to na tie, ktoré ich vyvolávajú, ako aj tie, ktoré ich brzdia.
Pudová skutočnosť sa rozvíja v telesných i duševných účinkoch a výrazoch, ktoré častejšie zahaľujú ako odhaľujú, čím sú podmienené mnohé okľuky psychoanalytickej metódy.
Objavom nevedomia Freud zásadným spôsobom revolucionalizoval predstavu, ktorú mala filozofia a klasická psychológia o psychickom dianí. Nevedomie je infantilno ("dass Unbewusste ist das Infantile", Freud). Veľký význam tohoto objavu, ktorý nie je nejakým postulátom, ale ide o výsledok systematických pozorovaní, je pochopiteľný až vtedy, keď si pripomenieme, že dovtedy bolo "vedomé" a "psychické" považované za identické, vedomie sa považovalo za podstatný regulačný systém, ktorý je v detstve rozvinutý len neúplne, v priebehu rokov vyzrieva a je základom každého psychického prežívania. Popri tejto formálnej organizácii existuje citový život, ktorý má svoje vlastné zákonitosti a je ovládaný princípmi potrieb a vášní.
S nevedomím ako celkom obsahov, ktoré nie sú prítomné v aktuálnom poli vedomia, Freud úzko spája jeho dynamiku. Hoci aj iní autori pred ním hovorili, aj keď menej systematicky, o nevedomých psychických fenoménoch, chápané boli vždy iba ako statické. Naproti tomu u Freuda je nevedomie zrozumiteľné až pomocou konfliktu rozporných duševných síl. Takéto chápanie vedie k postulovaniu inštancií a fenoménov, akými je vedomie a nevedomie, aktivita a pasivita, pud a obrana, obsadenie a protiobsadenie, primárny a sekundárny proces a nakoniec nachádzajú svoj špeciálny význam v teórii pudov. Táto zostáva u Freuda vždy dualistická. V prvom učení o pudoch postuluje dualizmus sexuálnych pudov a ego - pudov resp. sebazáchovných pudov. Neskôr, v práci "za hranicami princípu slasti" (1920) stavia v tejto druhej teórii pudov proti sebe pud života a pud smrti.
Až pri prístupe k nevedomiu ako k určitému dynamickému dianiu sa dostáva do centra pozornosti vývoj dieťaťa. Psychoanalýza nepovedala o dospelých nič, čo by nakoniec nebolo výpoveďou o detstve. Freud v celom svojom diele pripisuje hlavnú úlohu v psychickom konflikte sexuálnemu pudu. Na začiatku života existujú podľa jeho predstáv parciálne pudy (napr. orálny a análny parciálny pud). Zo začiatku fungujú od seba nezávisle a neskôr majú tendenciu zjednotiť sa pod vedením genitálnej organizácie. V zmysle tejto základnej koncepcie rozpracováva Freud v rokoch 1913-1923 včasný detský vývoj ako na seba naväzujúci sled foriem organizácie libida pod vedením príslušných erogénnych zón (orálnej, análnej, genitálnej), ktoré sa súčasne vyznačujú prevládaním určitého objektného vzťahu. Tieto zóny charakterizujú vždy určité organizačné formy psychického života.
Sigmund Freud ako úspešný autor
Sigmundovi Freudovi vyšlo aj niekoľko kníh zaoberajúcich sa hlavne psychoanalýzou, ľudskou sexualitou a hypnózou. V slovenčine bolo vydaných niekoľko jeho diel.
Marta Černá
Marta Černá, rod. Mitterhauszerová (* 6. máj 1936, Bratislava – † 7. október 2022, Bratislava) bola slovenská komunálna politička. Venovala sa ochrane spotrebiteľov.
Životopis
Pred Nežnou revolúciou aj po nej sa venovala ochrane spotrebiteľov. Pri Verejnosti proti násiliu založila občianske združenie Fórum spotrebiteľov. V rokoch 1990 až 1995 bola riaditeľkou Slovenskej obchodnej inšpekcie kde položila základy spotrebiteľskej legislatívy a princípov ochrany spotrebiteľa v porevolučnom Československu i v novovzniknutej SR.
Od roku 1990 do roku 2018 pôsobila v komunálnej politike, bola poslankyňou v bratislavskom Starom Meste, v bratislavskom mestskom zastupiteľstve a v Bratislavskom samosprávnom kraji.
V rokoch 20042006 pôsobila ako zástupkyňa Slovenska v Európskom hospodárskom a sociálnom výbore (EHSV) v Bruseli.
Zomrela 7. októbra 2022 „po ťažkej chorobe“.
Sixtina-Clementina
Sixtina-Clementina je dodnes záväzná úprava Vulgáty.
Na koncile Tridente v roku 1546 prijali nariadenie, ktoré prikazovalo používať výlučne latinský preklad Biblie Vulgátu. Sixtus V. (1585-1590) ako 227. pápež, sa ujal práce na úpravách Hieronymovho pôvodného prekladu a vo Vatikáne založil tlačiareň. Za 18 mesiacov urobil neuveriteľný kus práce. Žiaľ, táto Biblia bola nepoužiteľná pre množstvo chýb a neodborných zásahov, ktoré do nej Sixtus zabudoval. Napriek tomu vyšla ako úradný latinský preklad v roku 1590 pod názvom Vulgáta (ad concilii Tridentini praescriptum emend. et a Sixto V. P. M. recognita et approbata, Řím, Vatikán, 1590, 3 sv. fol.). Pápežskou bulou Aeternus ille bola vyhlásená, pod hrozbou komunikácie, za ...pravdivú, zákonnú, autentickú a nespornú pri všetkých verejných i súkromných dišputách, čítaniach kázaniach a výkladoch.
Po jeho smrti sa až 231. pápež Klement VIII. (1592-1605) snažil túto Bibliu za pomoci inkvizície stiahnuť z obehu. Súčasne poveril skupinu biblistov, ktorú viedol kardinál Robert Bellarmino, Sixtov elaborát opraviť. Najnutnejšie opravy trvali 8 mesiacov. Aj keď chyby neboli odstránené kompletne, v roku 1592 vychádza z Vatikánskej tlačiarne tzv. Sixtova Biblia (Editio Sixtina). Keďže pôvodné Sixtove dielo ešte stále kolovalo medzi verejnosťou, ďalšie vydania Biblie sa už nazývali po iniciátorovi opráv Klementovi VIII. Takéto vydanie sa dodnes volá Klementínska Vulgáta. V r. 1611 napísal dr. Thomas James vo svojej knihe pojednanie v ktorom sa zaoberal rozdielmi medzi Sixtovou bibliou a neskoršou bibliou Sixta-Klementa a kde je 40 stránkový detailný zoznam chýb a nesprávnych prekladov.
Hipparchos z Nikaie
thumb|Hipparchus
Hipparchos z Nikaie (* 190 pred Kr. – † 120 pred Kr.) je najväčší starogrécky astronóm, zakladateľ vedeckej astronómie založenej na pozorovaní, predchodca Ptolemaiov. Určil vzdialenosť Mesiaca a Slnka od Zeme. Je považovaný za zakladateľa trigonometrie
Narodil sa v meste Nicea (dnes İznik, Turecko) a pravdepodobne zomrel na ostrove Rodos. Je známe, že ako astronóm pracoval minimálne od 147 pred Kr. do 127 pred Kr. Bol prvý, ktorý vytvoril kvantitatívne a presné modely pohybu Slnka a Mesiaca. Dosiahol to pravdepodobne pozorovaním alebo matematickými technikami od Chaldejcov z Babylonie. Vyriešil aj niekoľko problémov v sférickej trigonometrii. Medzi jeho ďalšie úspechy patrí objavenie zemskej precesie, zostavenie prvého komplexného katalógu hviezd a pravdepodobne aj vynájdenie astrolábu.
Ostrov Navassa
thumb thumb|Ostrov Navassa thumb|Fotografia navasského majáka z roku 1999. V pozadí je ubytovňa pre správcu majáka. Ostrov Navassa alebo (staršie) Navassa (angl. Navassa Island, fran. La Navase, haitskou kreolčinou Lanavaz) je malý neobývaný ostrov v Karibskom mori. Leží západne od Haiti,  východne od Jamajky a  južne od juhovýchodného pobrežia Kuby.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bôrka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bôrka v okrese Rožňava.
Ostrov Navassa
Vláda Spojených štátov považuje Navassu za nezačlenené územie Spojených štátov a súčasť Menších odľahlých ostrovov USA, a jej správou poverila U.S. Fish and Wildlife Service. Kalifornský obchodník Bill Warren však vzniesol nárok na Navassu na základe zákona Guano Islands Act, a ostrov si nárokuje aj Haiti.
Geografia
Rozloha Navassy je asi. Ostrov je strategicky umiestnený južne od americkej námornej základne Guantánamo na Kube a asi v štvrtine cesty z Haiti na Jamajku. Dosahuje nadmorskú výšku na bezmennom mieste  južne od majáka  od juhozápadného pobrežia a  východne od Lulu Bay. Na ostrove občas táboria haitskí rybári.
Povrch Navassy pozostáva hlavne zo skál, ale má dostatok trávy na uživenie stáda kôz. Sú tu aj husté stanoviská figovitých stromov a roztrúsené kaktusy.
Okolo ostrova sa nachádzajú strmé biele útesy vysoké 9 až 15 metrov – ostrov totiž tvorí zdvihnutá korálová a vápencová plošina. Ostrov nemá žiaden prístav, kotviť treba na mori.
Dejiny
V roku 1504 uviazol Krištof Kolumbus na plytčine pri Jamajke a poslal niekoľko členov posádky na kánoe na Hispaniolu po pomoc. Muži cestou narazili na ostrov, ale nenašli na ňom vodu. Pomenovali ho Navaza. Ďalších 350 rokov sa mu moreplavci viac-menej vyhýbali.
V roku 1857 vzniesol nárok na ostrov americký námorný kapitán Peter Duncan na základe Guano Island Actu vzhľadom na jeho zásoby guána. Tieto zásoby boli aktívne dobývané medzi rokmi 1865 a 1898. Haiti protestovalo proti anexii a vznieslo vlastný nárok na ostrov, ale USA jeho nároky odmietli.
Ručné dobývanie guána v úporných tropických horúčavách a za prísnych pravidiel vynucovaných bielymi dozorcami vyprovokovalo v roku 1889 na ostrove vzburu. 5 dozorcov v bojoch zahynulo. Vojnová loď Spojených štátov potom dopravila osemnásť vzbúrených robotníkov do Baltimoru k trom súdnym pojednávaniam pre obvinenie z vraždy. Černošské bratstvo Rád galilejských rybárov zbieralo peniaze na obhajobu robotníkov pred federálnym súdom. Obhajoba bola založená na tom, že muži konali v sebaobrane, a že navyše Spojené štáty nemajú nad ostrovom správnu jurisdikciu. V októbri 1890 prípady dostal Najvyšší súd Spojených štátov, ktorý rozhodol, že podľa Guano Actu je jurisdikcia správna, a troch mužov odsúdil na popravu na jar 1891. Černošské cirkvi po celej krajine potom rozširovali petíciu, ktorú takisto podpísali bieli sudcovia zo spomenutých troch súdov nižšej inštancie; petícia bola odovzdaná prezidentovi Benjaminovi Harrisonovi, ktorý zmenil rozsudky na odňatie slobody.
Dôležitosť Navassy opäť vzrástla po otvorení Panamského prieplavu v roku 1914. Lodná trasa z amerického východného pobrežia do prieplavu viedla prielivom medzi Kubou a Haiti a Navassa, ktorá vždy predstavovala nebezpečenstvo pre lodivodov, potrebovala maják. Americká správa majáka tu v roku 1917 postavila Navassa Island Light, vysokú vežu,  nad hladinou mora. Domov tu našiel správca s dvomi pomocníkmi, až v roku 1929 bol inštalovaný automatický maják.
Počas Druhej svetovej vojny si americké námorníctvo zriadilo na Navasse pozorovateľňu. Od vojny je ostrov neobývaný.
James Cerretani
James Cerretani (* 2. október 1981, Reading, Massachusetts, USA) je súčasný americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Łask
Łask je mesto v Poľsku v Lodžskom vojvodstve v okrese Powiat łaski v rovnomennej gmine.
Žije tu 18029 obyvateľov (2013).
Tathiana Garbinová
Tathiana Garbinová (* 30. jún 1977, Mestre, Taliansko) je súčasná talianska profesionálna tenistka. Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 8 turnajov vo štvorhre.
Saint-Julien-d’Arpaon
Saint-Julien-d’Arpaon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Slobodná Európa
Slobodná Európa môže byť:
Galactik football
Galactik Football je francúzsky animovaný televízny seriál, na ktorého produkcii sa spolupodieľajú štúdiá Alphanim a Welkin-Animation, televízia Jetix a televízna sieť France 2.
Futuristický futbalový tím (The Snow Kids) sa snaží s pomocou mystickej energie The Flux vyhrať pohár Galactik Football Cup pre svoju rodnú planétu Akillian.
Druhá séria seriálu sa v Spojenom kráľovstve začala vysielať 5. apríla 2008.
Łęczyca
Łęczyca je mesto v Poľsku v Lodžskom vojvodstve v okrese Powiat łęczycki v rovnomennej gmine.
Žije tu 15376 obyvateľov (30.6.2007).
Mykanie
Mykanie môže byť
Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (Bratislava)
Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (skratka VPA KG, v rokoch 19721974 pod názvom Vojenská politická akadémia (v Bratislave)) bola vojenská politická škola v Bratislave v rokoch 19721989. Po nežnej revolúcii VPA KG zanikla 31. decembra 1989 premenovaním na Vysokú vojenskú pedagogickú školu (VVPŠ). Sídlom VPA KG (19721989) a VVPŠ (1993) boli Kutuzovove kasárne v Bratislave. V roku 1993 bola VVPŠ zlúčená s Vysokou vojenskou technickou školou v Liptovskom Mikuláši (tá bola zriadená 1. september 1973). Táto škola od 30. júna 2004 už ako Akadémia ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika v Liptovskom Mikuláši plní úlohu štátnej vojenskej vysokej školy na Slovensku.
História
Po zrušení Vojenskej politickej akadémie Klementa Gottwalda v Prahe vznikla dňom 1. septembra 1969 tzv. spoločenskovedná fakulta v Bratislave, tvoriaca súčasť brnianskej Vojenskej akadémie Antonína Zápotockého (v súčasnosti Vojenská akademie v Brně). Dňom 31. augusta 1972 bola táto fakulta zrušená a na jej základe 1. septembra 1972 vznikla premenovaním Vojenská politická akadémia v Bratislave. Škola mala fakulty: vojensko-politickú, vojensko-pedagogickú a Vysokú vojenskú politickú školu. V roku 1974 bol škole udelený čestný názov „Klementa Gottwalda“. 1. septembra 1979 bola Vysoká vojenská politická škola zrušená a existujúce dve fakulty vojensko-politická a vojensko-pedagogická boli premenované na vojenskopolitickú fakultu vysokoškolskej prípravy a vojenskopolitickú fakultu postgraduálnej prípravy. Archívny fond VPA KG je uložený vo Vojenskom archíve v Trnave.
Zameranie a štruktúra
VPA KG pripravovala kádre pre výkon základných funkcií v politickom aparáte z radov absolventov RDŠ, DDŠ, VSOŠ s praxou a absolventov VG JŽ bez praxe. Od roku 1980 aj z radov absolventov civilných stredných škôl, vo vojenskopolitickom štúdiu v dobe trvania 4 rokov a kádre pre výkon vyšších funkcií v politickom aparáte z radov dôstojníkov – absolventov fakulty vojensko-politickej vysokoškolskej prípravy VPA KG a aj absolventov VVŠ druhov vojsk a služieb v postgraduálnom štúdiu v dobe trvania 3 rokov.
Od roku 1980 VPA KG udeľovala aj titul Doktor sociálno-politických vied (skr. RSDr.; lat. rerum socialium doctor alebo rerum societatis doctor).
V rámci školy existovali katedry: taktiky a operačného umenia, marxisticko-leninskej filozofie, politickej ekonómie, vedeckého komunizmu, stranicko-politickej práce, pedagogiky a psychológie (na prelome 70. a 80. rokov sa rozdelila na dve samostatné katedry), Dejín MRH (Dejiny medzinárodného robotníckeho hnutia) a ZSSR, dejín KSČ a ČSSR, dejín vojen a vojenského umenia, kultúry, jazykov a telesnej výchovy.
Iné projekty
.
Gmina Chrzanów (powiat chrzanowski)
Má rozlohu 79,33 km² a žije tu 49752 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 627,15 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Chrzanów.
Gmina Chrząstowice
Gmina Chrząstowice je vidiecka gmina v Poľsku v Opolskom vojvodstve.
Má rozlohu 82,31 km² a žije tu 6655 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 80,85 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Opolské.
Dornas
Poloha
Dornas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Dornas má 283 obyvateľov (2009).
Karol Beniač (1888)
Karol Beniač, tiež Benyáts (* 10. december 1888, Banská Bystrica – † 13. september 1952, Sydney) bol slovenský farbiar a podnikateľ.
Životopis
Jeho otec bol Karol Beniač (18561942) a matka Kornélia Jana, rod. Resenauerová. Základnú školu navštevoval a 18991903 študoval na nižšom evanjelickom gymnáziu, neskôr na obchodnej škole v Banskej Bystrici. Od 1919 vlastník a 19191944 riaditeľ rodinnej firmy na výrobu modrotlače a obchodu s textilným tovarom v Banskej Bystrici, 1944 emigroval do Švajčiarska, 1952 do Austrálie. Roku 1919 získal priemyselný certifikát na farbiarsku dielňu, živnostenský list na obchod s plátnom, súknom, obuvou a módnym tovarom a prevzal vedenie rodinnej dielne na výrobu modrotlače v Hornej ulici, 19241925 premiestnil výrobu do bývalých objektov Prvej banskobystrickej dielne na súkno a vlnený tovar, úč. spol., 1925 prevzal aj Furdíkovu dielňu vo Zvolene. Podnik rozširoval a modernizoval perotinovými strojmi, vyrábal štandardizované bromindigové druhy s najjednoduchšou tlačou a modrotlač pomocou teplých kúpeľov s použitím umelých modrých farieb. Používal najmä drobné vzory - bodky, kvietky a podobne. Výrobky prezentoval na výstave priemyslu, remesiel a ľudovej umeleckej výroby v Banskej Bystrici a iných výstavách. Fabrika bola 1948 znárodnená a pričlenená k Bavlnárskym Závodom V.I. Lenina v Ružomberku.
Pavol Ďurica
Pavol Ďurica (* 17. máj 1983, Bardejov) je slovenský futbalista, ktorý momentálne hráva v corgoňligovom klube FC Petržalka 1898. Jeho brat Ján je taktiež futbalista.
D-8
thumb|Krajiny D-8
D-8 je skupina 8 rozvojových krajín, ktoré spoločne vytvorili ekonomickú alianciu. V týchto krajinách žije dokopy 13,5 percent svetovej populácie (1997). Je zložená z krajín Bangladéš, Egypt, Indonézia, Irán, Malajzia, Nigéria, Pakistan a Turecko.
Skupina bola založená 15. júna 1997 v tureckom Istanbule. Členstvo je otvorené aj pre iné krajiny, ktoré by sa chceli pripojiť. Afganistan plánuje pripojiť sa v nasledujúcich rokoch.
Jozef Heriban
Jozef Heriban môže byť:
Waben
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Epigram
Epigram ( – epigramma, dosl. nápis) je dnes lyrický žáner, ktorý stručne a duchaplne vystihuje nejakú životnú pravdu. Ide o satirickú báseň s prekvapujúcou pointou. V antike to bol druh nápisu, ktorý dnes nazývame epitaf.
Dnešné epigramy sú vlastne dvojdielne básne: Prvá časť nastoľuje problém či myšlienku, druhá časť ho prekvapivým spôsobom rieši.
Antický epigram bol vlastne nápis na chráme, náhrobku, obetnom dare a podobne, ktorého účelom bolo pripomínať staviteľa chrámu atď., darcu, prenášateľa obete a podobne, alebo vysvetľovať význam príslušného nadpísaného predmetu. Spočiatku to bývala próza, neskôr elegické distichon. V rímskej literatúre to už bola navyše vtipná báseň. Riman Martialis napokon založil epigram v dnešnom zmysle - používal aj iné básnické formy ako elegické distichon a jeho epigramy už mali satirický charakter.
Epigramatici
Antickí: Slovenskí: Českí:
Peter Čiernik
Ing. Peter Čiernik (* 7. október 1952, Bratislava) pracoval vo funkcii podpredsedu Kresťanskodemokratického hnutia pre komunálnu politiku. Bol poslancom miestneho zastupiteľstva mestskej časti Bratislava - Staré Mesto, mestského zastupiteľstva v Bratislave a zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja. Bývalý starosta mestskej časti Bratislava - Staré Mesto.
Portolán
náhľad|upright=1.5|[[Katalánsky atlas, ktorý zobrazuje Európu a severnú Afriku]] Portolán (iné názvy: portulán, portolánová mapa, portulánová mapa, kompasová mapa; z talianskeho portolano resp. staršie portulano (a to z lat. portulanus) = pôvodný význam: 1. prístavný strážca/majster, 2. údržbár ulíc) je námorná navigačná mapa talianskeho pôvodu, ktorá zobrazuje hlavne morské pobrežie a prístavy. Vznik portolánov sa datuje zhruba do prelomu 13. a 14. storočia a ich výroba sa sústreďovala predovšetkým do Talianska a španielskeho Katalánska.
Peter Čiernik
Peter Čiernik je ženatý. S manželkou Oľgou majú syna Tomáša a dcéru Zuzanu.
Portolán
Richard Čapek opisuje v knihe Geografická kartografie vzhľad a konštrukciu portolánu nasledovne: „Geografickú sieť tieto mapy sprvu nemali, zato boli opatrené zväzkom lúčov vychádzajúcich zo spoločného stredu, neskôr kompasovými ružicami (vývoj kompasu do dnešnej podoby bol v Európe ukončený v roku 1270). V strede mapy bývala nakreslená aspoň jedna ústredná ružica o 16 lúčoch a okolo nej spravidla ďalších 16 ružíc s dvojnásobným počtom lúčov.“
Najstarší zachovaný portolán je tzv. pisánska mapa, ktorá vznikla okolo roku 1300. Medzi najvýznamnejšie však patrí Katalánsky atlas z roku 1375. Ten vyrobila malorská kartografická škola pre princa Jána Aragónskeho, ktorý ho daroval svojmu bratrancovi a neskoršiemu španielskemu kráľovi Karolovi V. Autorstvo atlasu je pripisované katalánskemu židovskému kartografovi Abrahamovi Cresquesovi.
Opoczno
Opoczno je mesto v Poľsku v Lodžskom vojvodstve v okrese Powiat opoczyński v rovnomennej gmine.
Žije tu 22 662 obyvateľov (30. 6. 2007).
Saint-Julien-des-Points
Saint-Julien-des-Points je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spraš
Spraš je nespevnená, masívna usadená hornina žltej farby, tvorená nadpolovičným obsahom častíc prachovej (aleuritovej) veľkosti. Väčšina spraší vzniká usadzovaním vyvievaných sedimentov. Často sa v nich nachádzajú vápnité konkrécie označované ako cicváre, ktoré vznikajú vylúhovaním karbonátov. Spraše majú dôležitú pôdotvornú úlohu a sú hlavnou materskou horninou černozeme.
Gmina Chrzypsko Wielkie
Gmina Chrzypsko Wielkie je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Spraš
Spraše ako prvý definoval Ch. Lyell. Porovnával spraše z údolia Mississippi so sprašami v údolí Rýna. Pôvodne bol presvedčený, že sú fluviálnym (riečnymi) sedimentami. Až neskôr v roku 1877 F. von Richthofen poukázal na ich eolický (naviaty) pôvod.
Gmina Chrzypsko Wielkie
Má rozlohu 84,33 km² a žije tu 3293 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 39,05 osôb/km².
Spraš
Vznik
Sú to najrozšírenejšie, vetrom naviate (eolické) prachové sedimenty. Glaciálne spraše sa tvorili v pleistocénnych ľadových dobách, keď vplyvom suchého a studeného podnebia prebiehalo silné mrazové zvetrávanie hornín. Pevné horniny sa účinkom mrazu rozpadli až na prach. Vodami topiacich sa ľadovcov boli prachové zvetraliny premiestňované. Stali sa súčasťou glaciofluviálnych sedimentov. Z dolín riek bol jemný prach vyvievaný vetrom a usadzovaný v miestach, kde vietor strácal svoju unášaciu schopnosť (obyčajne v závetrí). Slovenské spraše sa ukladali najmä na miernych svahoch sklonených k V, JV alebo J. Z prachu sa pedogenetickýni procesom vytvorila spraš. Spraše sa tvorili i v močiaroch, resp. v prostredí, kde boli občas zaplavené vodu (riečne nivy). Sprašová prikrývka sa tvorila počas niekoľkých ľadových dôb (gláciálov) a štadiálov (studené obdobia počas ľadovej doby oddelené navzájom teplejšími interštadiálmi).
Gmina Chrzypsko Wielkie
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Międzychód.
Spraš
Vznik
Neglaciálne spraše vznikajú na púštiach, prípadne iných oblastiach postihnutých silnými vetrami, jazerách typu playa a tiež ukladaním vulkanického popola.
Zloženie a vlastnosti
náhľad|vpravo|Vápenatá sprašová konkrécia z nemeckého Weinheimu. Spraš predstavuje svetlookrový až svetložltohnedý, mäkký, pórovitý, nevrstevnatý (masívny) sediment. Je typický svojou stĺpcovou odlučnosťou, často vytvára kolmé steny. Za sucha je to mäkká ale súdržná hornina sivožltej až hnedožltej farby. Obsahuje 45-65 % prachových (aleuritických) a piesčitých (psamitických) častíc, ktoré tvorí hlavne kremeň a živce. Ílové minerály tvoria 25-35 % objemu. Kalcit tvorí predovšetkým medzizrnový cement, preto šumí pri skúške so zriedenou HCl. Musí mať obsah nad 50% častíc s priemerom 0,05 až 0,01 mm, resp. 0,03 až 0,06 mm. Častice tejto veľkosti možno označiť ako hrubozrnný silt až veľmi jemný piesok. Hrúbka spraší dosahuje až 30 m, na plošinách okolo 5 m. Zo stúpajúcou nadmorskou výškou (asi od 300 m) prechádzajú typické spraše do nevápnitých, často hrubozrnnejších sprašových hlín. Spraše, ako mäkké sedimenty ľahko podliehajú vodnej erózii, preto sú často, najmä na svahoch rozbrázdené. Niekedy v nich možno nájsť kosti stavovcov, ulitníky a stopy po ľudskej činnosti.
Vyluhovaním CaCO3 z horniny a jeho spätné vyzrážanie má za následok vznik konkrécií nepravidelného tvaru, označovaných aj ako sprašové bábiky alebo cicváre.
Spraše sa z inžiniersko-geologického hľadiska vyznačujú schopnosťou tzv. presadania. Presadavosť spraší je proces, pri ktorom dochádza po ich zvlhčení k objemovej nestálosti. V extrémnych prípadoch môžu 30 m hrubé polohy spraší po zvlhčení zmenšiť svoju hrúbku až o 2,5 m. Stavby založené na sprašiach preto musia byť chránené pred priesakom vody do podložia, prípadne dimenzované tak aby vydržali nerovnomerné sadanie podložia.