cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MAC M10
Vznik a vývoj zbrane
Skonštruoval ho Gordon Ingram v roku 1964. Používajú ho americká a brazílska armáda, polícia a špeciálne jednotky, napr. SWAT, ďalej je používaný v Británii, Izraeli a v niektorých krajinách strednej Ameriky. Bol použitý vo vietnamskej vojne.
Vyrábať ho začala firma Military Armament Corporation, neskôr ho začali vyrábať aj iné firmy, ako SWD, Cobray a Leinad.
MAC 10 je malý,kompaktný a má veľmi veľkú kadenciu (pri automatickom režime sa zásobník vyprázdni za 1,5 sekundy). Lenže to, že je malý, je aj jeho nevýhodou, pretože je aj ťažký a zle sa drží.
Vyrába sa v dvoch variantoch kalibrov - .45 ACP a 9 × 19 mm Parabellum. Jeho novšia variácia MAC 11 má kaliber .380 ACP. Oba modely sú takmer rovnaké, rozdiel je len v kalibroch a MAC 11 má vyššiu kadenciu. Na hlavne oboch modelov sa dá pripevniť tlmič.
MAC je známy aj z filmov a PC hier. Najčastejšie býva zobrazený ako zbraň používaná zločincami a teroristami.
Sťahovanie národov
náhľad Sťahovanie národov alebo veľké sťahovanie národov bolo obdobie rozsiahlych etnických presunov germánskych a slovanských kmeňov a kryštalizácie novej etnicko-politickej mapy Európy od konca 4. storočia do konca 6./7. storočia (spravidla sa uvádza 375/–568). Sťahovanie národov ukončilo éru neskorej antiky a začalo éru raného stredoveku.
Ako príčiny migračnej vlny sa uvádzajú najmä tlak Hunov a súvisiaca turkická migrácia zo Strednej Ázie, rastúci populačný tlak a klimatické zmeny. Počas sťahovania došlo k ovládnutiu rozsiahlych oblastí Západorímskej ríše germánskymi kmeňmi (Ostrogóti, Vizigóti, Burgunďania, Aláni, Longobardi, Anglovia, Sasi, Jutovia, Svébi, Alemani) a tým k jej faktickému zániku.
Pod tlakom, ktorý takto vznikol a smeroval na západ, opustil územie Slovenska germánsky kmeň Kvádov.
Pohyb Gótov
Od 2. storočia začal pohyb Gótov od ústia Visly (dnešné Poľsko) smerom na juh k Čiernemu moru, pričom vytlačili Burgunďanov na západ a Vandalov a Markomanov smerom na juh k Dunaju, čo bolo príčinou markomanských vojen. Dochádzalo k drobným vpádom na územie Rímskej ríše, ktoré boli buď odrazené, alebo skončili drobnými posunmi hraníc (Dácia).
Na prelome 3. a 4. storočia sa Góti rozdelili do dvoch skupín: Východní Góti (Greutungovia) sa usídlili pri Čiernom mori a Západní Góti (Tervingovia) na Balkánskom polostrove, na sever od Dunaja (dnešné Rumunsko). Tieto dve skupiny nemožno zamieňať s neskoršie existujúcim rozdelením na Ostrogótov a Vizigótov.
Príchod Hunov
Významný podnet na sťahovanie národov dali Huni, ktorí od polovice 4. storočia začali prenikať z krajov za Volgou na územie germánskych Východných Gótov pri Čiernom mori. V roku 375 podľahli Hunom najprv Greutungovia a neskôr aj Tervingovia, ktorí boli vytlačení zo svojho územia.
right|thumb|Kráľovstvo Hunov v 5. storočí
Huni prenikli až do Karpatskej kotliny a usadili sa v Potisí, kde do polovice 5. storočia založili veľkú ríšu. Po smrti kráľa Attilu Hunská ríša podľahla nepriateľom Germánom, Slovanom.
Ďalšie migračné vlny
Ďalšie vlny migrácie v Európe sa väčšinou nezahrnujú do vlastného obdobia sťahovania národov, formovali však dnešné národnostno-geografické usporiadanie v Európe.
Od 5. storočia rozšírili Protobulhari svoj vplyv na územie východného Balkánu a vo Východnej Európe sa začali usadzovať Slovania. V ich stopách alebo spolu s nimi prenikali do Strednej Európy v druhej polovici 6. storočia Avari.
V druhej polovici 7. storočia sa Arabi snažili preniknúť do Európy cez Malú Áziu a Trákiu, ale boli odrazení spojenými vojskami Byzantskej ríše a Bulharska. V dôsledku toho presunuli svoje úsilie na Pyrenejský polostrov, kde založili Córdobský emirát.
V priebehu 8.–10. storočia došlo k poslednej veľkej vlne migrácie, kedy do Európy prichádzali prví Maďari z východu a Vikingovia zo Škandinávie.
Amilcare Ponchielli
Amilcare Ponchielli (* 31. august 1834, Paderno Ponchielli, Taliansko – † 17. január 1886, Miláno) bol taliansky operný skladateľ.
Životopis
Narodil sa v obci Paderno Fasolaro v blízkosti Cremony, ktorá teraz nesie na jeho počesť názov Paderno Ponchielli. Bol synom vidieckeho učiteľa a organistu. Ako deväťročný získal štipendium k štúdiu hudby na konzervatóriu v Miláne. Vo veku desať rokov napísal svoju prvú symfóniu a v čase štúdia na konzervatóriu aj svoju prvú operu „Il sindaco babbeo“. V roku 1856 sa v Cremone konalo prvé verejné prevedenie opery „I promessi sposi“, ale prebehlo bez väčšieho ohlasu, celkom ignorované tlačou. S veľkým úspechom bola opera uvedená až o mnoho rokov neskôr v Miláne (1872). V Cremone však získal nadšeného priaznivca a sponzora, sedlára Bortola Piatti, ktorý privolil, že bude financovať prevedenie ďalšej Ponchielliho opery „Bertrando dal Bormio“ v Turíne. Predstavenie sa však nerealizovalo, pretože impresario divadla utiekol aj s peniazmi.
Počiatočné roky jeho umeleckej dráhy boli poznamenané obdobnými sklamaniami. V roku 1865 vyhral konkurz na miesto profesora kompozície na milánskom konzervatóriu, ale vplyvná grófka Maffei na jeho miesto dosadila v tom čase úspešného dirigenta Franca Faccio. Ponchieli sa živil ako dirigent malých orchestrov v Piacenze a v Cremone. Až úspech obnovenej premiéry opery „I promessi sposi“ mu otvoril dvere k nakladateľovi Ricordimu a s jeho príhovorom aj na milánske konzervatórium a hlavne do divadla Teatro alla Scala. Uviedol tu úspešný balet „Le due gemelle“ (1873) a Ricordi u neho objednal operu „I Lituani“ na libreto Antonia Ghislanzoni.
V tom čase vznikol aj projekt opery Gioconda, ktorá sa stala Ponchielliho najúspešnejším dielom. Ricordi určil, aby sa libretistom stal Arrigo Boito, ktorý práve v Scale utrpel zdrvujúce fiasko s vlastnou operou Mefisto. Boito zvolil drámu Victora Huga „Angelo, tyran Padovský“, ktorú už raz zhudobnil Saverio Mercadante (Opera „Il Giuramento“, 1837). Možno preto, že Boito bol ešte zdrvený neúspechom Mefista, napísal libreto nie pod svojim menom, ale pod ľahko čitateľným pseudonymom Tobia Gorrio. Ani Ponchielli neveril, že spoločné dielo bude úspešné. Neustále sa sťažoval, že libreto nie je podľa jeho vkusu a navyše Boito ani Ricordi nevenovali jeho sťažnostiam a návrhom pozornosť. Opera však bola veľmi úspešná. Uviedol ju znova dirigent Franco Faccio, pri premiére mala cez dvadsať opôn a čoskoro ju uviedli divadlá po celej Európe.
Ďalšie Ponchielliho opery „Il figliuol prodigo“ (1880) a „Marion Delorme“ (1885) mali síce pri premiére úspech, ale čoskoro zmizli z repertoáru a dnes sa pripomínajú len veľmi sporadicky. Posledná opera „I Mori di Valenza“ zostala nedokončená. V roku 1881 bol Ponchielli vymenovaný maestrem di cappella katedrály v Bergame. Okrem toho sa v tom istom roku konečne stal profesorom kompozície na milánskom konzervatóriu. Jeho študentmi boli okrem iného aj Giacomo Puccini a Pietro Mascagni.
Dielo
Ponchielli je dnes známy ako operný skladateľ najmä vďaka svojej najslávnejšej opere „La Gioconda“. Okrem toho však skomponoval aj operetu, dva balety a mnoho inštrumentálnej a komornej hudby.
Hyena jaskynná
Príčina jej vyhynutia nie je úplne známa. Predpokladá sa, že dôvodom bola kombinácia faktorov ako zmena klímy a konkurencia ostatných predátorov.
Opis a paleoekológia
Európska hyena jaskynná bola o dosť väčšia ako moderný africký druh. Vážila približne Európske jedince v neskorom pleistocéne mali metakarpus a metatarzus (záprstia) kratší a silnejší, zatiaľ čo ramenná kosť a stehenná kosť boli dlhšie, čo ukazuje na adaptáciu a iný habitat ako moderná hyena škvrnitá. Rovnako ako u moderného afrického druhu, samice boli väčšie ako samce. Paleolitické skalné maľby zobrazujúce jaskynné hyeny, dokazujú, že hyeny jaskynné si udržali strakatú kožušinu svojho afrického príbuzného.
Niekoľko brlohov nájdených v Európe naznačuje, že lovili najmä väčšiu korisť, hlavne divoké kone, potom bizóny a nosorožce srstnaté. Preferovanie koní je v súlade so správaním modernej africkej hyeny, ktoré väčšinou lovia zebry. Vedľajšiu korisť tvorili sob, jeleň lesný, jeleň obrovský, somár, kamzík vrchovský a kozorožec horský.
V brlohoch sa našlo aj menšie množstvo vlčích ostatkov. Hyeny pravdepodobne zabili vlkov kvôli konkurenčnej predácii, a ich prítomnosť v jaskyni naznačuje, že sa nimi aj kŕmili, čo je medzi mäsožravcami neobvyklé. Podobne sa v brlohoch našli ostatky leva jaskynného a medveďa jaskynného, ktoré mohli dopratať ako mršiny alebo zabiť.
Objav a klasifikácia
V roku 1812 Cuvier zmienil rad európskych lokalít, kde boli nájdené pozostatky jaskynných hyen, a považoval ich iné druhy od hyeny škvrnitej z dôvodu ich veľkej veľkosti. Svoj názor publikoval v Ossemens Fossiles (1823), všimol si, že končatiny jaskynných hyen boli kratšie a hrubšie než u hyen škvrnitých. Jeho názory boli v 1. polovici 19. storočia z veľkej časti prijaté a našli podporu aj u de Blainvillea a Richarda Owena. Ďalšie odôvodnenie v oddelení dvoch druhov zahrňovali rozdiely v časti spodných zadných zubov. Boyd Dawkins, v roku 1865 ako prvý, definitívne pochyboval o rozdelený jaskynných a škvrnitých hyen, tvrdil, že charakteristiky zubov boli v súlade s obyčajnou odchýlkou. V roku 1877 opäť uviedol, po skúmaní lebiek dvoch druhov, že nenašiel žiadne rozdielne znaky a ide o ten istý druh.
Analýza sekvencie DNA mitochondriálnych génov cytochrómu-B v moderných afrických a pleistocénnych škvrnitých hyen preukázala, že obidva sú rovnakého druhu.
Na Slovensku
Na území Slovenska sa našli fosílie napríklad v jaskyni Čertova pec alebo v Jasovskej jaskyni.
Vyhynutie
Konečná príčina vyhynutia hyeny jaskynnej je stále slabo pochopená. Zatiaľ boli uvádzané ako možný dôvod klimatické zmeny, ale to nestačí na úplné vysvetlenie prečo zviera vyhynulo; hoci extrémne chladné podmienky počas posledného glaciálneho maxima zmenšili priaznivý habitat v Severnej Európe, a oddelilo jednotlivé populácie od ich afrického rodu, v tej dobe ešte stále existovali vhodné lokality v Južnej a Strednej Európe. Hyeny jaskynné dovtedy prežili počas pleistocénu veľa ďalších chladných období. V Pyrenejskom polostrove, bola zmena klímy vylúčená ako jediná príčina vyhynutia, hoci posledné glaciálne maximum zapríčinilo masové vymieranie niektorých druhov, ktoré hyeny lovili, napr. jeleň a ostatné bylinožravce prežili a mohli ešte dostatočne dlho udržať ich populáciu. Prinajmenšom v Západnej Európe sa zánik hyeny jaskynnej zhoduje s poklesom pastvín spred 12 500 rokmi. Európa zažila masívnu stratu nížinných stanovíšť vhodných pre jaskynné hyeny a priamou úmerou sa zvýšil podiel zmiešaného lesa. Hyeny jaskynné, za týchto podmienok by boli vytláčané do vlkmi a ľuďmi, ktorí mali svoj domov v lesoch, v otvorených krajinách, vo vysočinách aj v nížinách. Populácia hyeny jaskynnej sa začala zmenšovať zhruba pred 20 000 rokmi, a úplne zmizne zo Západnej Európy pred medzi 14 až 11 000 rokmi, v niektorých oblastiach ešte skôr.
Vauxrenard
Vauxrenard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Staviteľstvo
Staviteľstvo je pôvodne jedno z deviatich slobodných umení; dnes odbor techniky, ktorý sa zaoberá navrhovaním a realizáciou stavebných konštrukcií všetkého druhu (budov, komunikácií, vodných stavieb a i.) na podklade architektonického projektu.
Pozemné staviteľstvo je jedným z odborov študijného programu na stredných priemyselných školách stavebných. Súvisí aj s odborom rekonštrukcia budov a technické zariadenie budov.
Flatiron Building
right|thumb|Flatiron Building
Flatiron Building alebo Fuller Building je výšková budova na Manhattane v New Yorku. Bola dokončená v roku 1902 a v tom čase to bola jedna z najvyšších budov v meste. Nachádza sa na Piatej Avenue číslo 175 na trojuholníkovom ostrovčeku na 23. ulici a Broadway oproti Madison Square. Má výšku 87 metrov a 22 poschodí.
Solipsista
Solipsista je predstaviteľ alebo zástanca solipsizmu.
S.P.Q.R.
250px|right|thumb|Písmena vytesané do kameňa. S.P.Q.R. je latinská skratka slovného spojenia Senātus Populusque Rōmānus, v preklade senát a ľud rímsky. V dobách Rímskej ríše bola táto skratka jej výsostným znakom, nachádzala sa mimo iného aj na minciach alebo na zástavách rímskych légií; dodnes sa nachádza v erbe Ríma. Toto súslovie pravdepodobne vzniklo v dobách Rímskej republiky. Skratku SPQ* prevzali aj iné štátne útvary, dnes sa objavuje napríklad v erbe niektorých miest, okrem iného aj Olomouca: SPQO – Senatus Populusque Olomouciensis.
Červená Řečice
Červená Řečice je mesto v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 963 obyvateľov, z toho 474 mužov a 489 žien, pričom priemerný vek v meste bol 44,5 roka (muži 43,3 roka, ženy 45,7 roka).
Gréci v Uhorsku
Dejiny
Po dobytí Byzantskej ríše osmanskými Turkami v roku 1453 sa mnoho etnických Grékov začalo sťahovať do zahraničia, hlavne do Talianska a Francúzska. Približne v 16. stor. sa malé skupiny Grékov usadzujú aj v strednej Európe. Malé grécke komunity však existovali v Uhorsku už predtým, napr. niektorí Valasi (Arumuni) na severnom Slovensku, ktorí pochádzali z južného Balkánu boli bilingválni, hovorili arumunsky a grécky, existovalo tu pravdepodobne aj malé čisto grécke obyvateľstvo.
Väčšia vlna Grékov prišla do Habsburskej monarchie v roku 1718, no najväčší počet Grékov sa tu usadil v rokoch 1760 – 1770. Išlo často o celé rodiny, ktoré emigrovali ani nie tak kvôli národnému útlaku zo strany Turkov, ako kvôli obchodníckym aktivitám. Gréci totiž, spoločne s Arménmi a Židmi patrili k najsilnejšej obchodníckej vrstve v Osmanskej ríši. Miestne obyvateľstvo často používalo termín Gréci aj pre negrécky hovoriace ortodoxné obyvateľstvo Balkánu, ktoré žilo v monarchii, nakoľko ich dorozumievacím jazykom bola gréčtina, ktorá bola jazykom obchodu a kultúry v Osmanskej ríši. Medzi Grékov sa považovali hlavne Grécki Arumuni (Valasi), románsky hovoriace obyvateľstvo z dnešného Grécka, Albánska a Severného Macedónska. Najväčšiu časť Grékov v Uhorsku však tvorili etnickí grécko hovoriaci Gréci. Gréci sa usadili predovšetkým na území dnešného Maďarska. Všade kde sa usadili si vytvorili pomerne izolované spolky, ktoré grécky nazývali κοινότητες-kinótites, alebo κομπανίες-kobanies. Tieto spolky združovali gréckych podnikateľov, preberali spoločné obchodné aktivity, ale aj zabezpečovali grécku ortodoxnú kresťanskú výchovu. V mestách s gréckou menšinou často vznikali grécke kostoly a školy. Najväčší spolok bol v maďarskom meste Kecskemét, početné grécke komunity boli v mestách Pešť, Eger, Miškovec, Tokaj, Gyöngyös, Oradea, Temešvár a Báč. Malý počet Grékov sa usadil aj na dnešnom južnom Slovensku, hlavne na vidieku, kde Gréci pracovali ako remeselníci a išlo o jednoduchšie obyvateľstvo.
Pôvod
Z miest Monastiri a Klisura (nazývaná tiež Vlachoklisura) pochádzali Arumuni, z miest Moschopoli a Nausa prišli spoločne Gréci aj Arumuni. Z miest Doirani a Belles prišli tzv. Grécki Slovania, považujúci sa za Grékov. Z ostatných spomínaných miest pochádzali hlavne grécko hovoriaci prisťahovalci. Všetci používali medzi sebou gréčtinu ako jazyk obchodu.
Obchod
Gréci sa rozdeľovali do dvoch skupín. Jedny sa usadili trvalo na jedno miesto, často mesto a rozvíjali tu svoje podnikateľské aktivity. Obchodovali vo veľkom a tovar často dovážali z Osmanskej ríše, išlo napr. o tabak. Títo obchodníci však často obchodovali s rozličným druhom tovaru. Tento typ obchodníkov boli veľkopodnikatelia. Menší obchodníci chodili po celej krajine a nemali stále sídlo. Putovali a predávali svoj tovar. Najznámejší podnikateľ bol Simon Sinas a Georgios Sinas, pôvodom z Moschopoli, ktorý patril k významnej obchodníckej rodine a zaslúžil sa o otvorenie Maďarskej akadémie. Iní známi veľkopodnikatelia boli napr. Armenulis, Takatsis, Nakos.
NGC 5651
NGC 5651 je hviezda v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm George Phillips Bond 9. mája 1853.
Pesaro
thumb|Pesaro
Pesaro je talianske mesto v regióne Marche, hlavné mesto provincie Pesaro e Urbino. Leží na brehu Jadranského mora.
Venum
Venum je výrobca odevov a vybavenia pre bojové umenia. Momentálne sponzorujú niektorých najlepších predstaviteľov bojových umení  ako napríklad Wanderleia Silvu, Lyota Machidu, Frankie Edgara, Carlosa Condita, Thiaga Silvu, Fabricia Werduma, Martina Kampmanna, Jima Millera, Brada Picketta, Seana Sherka a mnohých ďalších. Venum je oficiálny sponzor Ultimate Fighting Championship (UFC). Venum šortky, tričká a rashguardy sa vyrábajú v Brazílii, zatiaľ čo výbavu (rukavice, Chrániče, Pokrývky hlavy, ...) vyrábajú ručne v Thajsku.
Legenda Pride FC a UFC Wanderlei Silva sa reprezentoval na rôznych podujatiach v odevoch VENUM. Značka vydala kompletnú kolekciu tričiek a bojových šortiek s týmto populárnym brazílskym bojovníkom.
Pre rok 2012 je Venum jednou z najaktívnejších značiek oblečenia pre bojové umenia, hlavne počas podujatí UFC, niekedy sponzorujú aj 10 bojovníkov počas jedného podujatia.
Billie Jenkinsová
Billie Jenkinsová je fiktívna postava amerického televízneho seriálu Čarodejnice. Jej postavu stvárnila Kaley Cuocová.
Charakteristika
Billie má staršiu sestru Christy Jenkinsovú, ktorú, keď bola malá uniesli démoni. Christy sa tiež stala démonkou Billie sestry objavili v časti 8x01, konkrétne ju našla Paige Mathews halliwel. Billie sa najprv ukazovala ako temná osoba v čiernom. Až po bitke s Paige jej spadla parochňa a zistili že je blond.
Doncourt-aux-Templiers
Doncourt-aux-Templiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pravčická brána
Národná prírodná pamiatka Pravčická brána je skalná brána, vytvorená v kvádrových pieskovcoch kriedového pôvodu. Nachádza sa v severozápadných Čechách na území Národného parku České Švýcarsko (od 9. 4. 2002 v prvej zóne NP České Švýcarsko), asi severovýchodne od obce Hřensko v okrese Děčín. S rozpätím 26,5 metra a výškou 16 metrov ide o najväčšiu pieskovcovú skalnú bránu v Európe. Je jedným z najnavštevovanejších miest a zároveň symbolom Národného parku České Švýcarsko, pod ktorého správu patrí. Chránené územie zahŕňa nielen samotnú pieskovcovú bránu, ale aj okolité skalné masívy a z časti zastavanú plochu (zámoček Sokolí hnízdo). Pravčická brána patrí okrem NP České Švýcarsko tiež k vtáčej oblasti Labské pískovce.
Pravčická brána bola navštevovaná už od konca 18. storočia a masy turistov spôsobovali zvýšenú eróziu vrchných partií a deštrukciu brány. Po zistení niekoľkých trhlín bol v roku 1982 vstup turistov na bránu zakázaný. Pravčická brána bola prvýkrát chránená od 18. decembra 1963, kedy bola uznesením Okresného národného výboru Děčín vyhlásená chráneným prírodným výtvorom (CHPV). 11. júna 1992 bola vyhláškou Ministerstva životného prostredia preklasifikovaná na národnú prírodnú pamiatku (IPA). Cieľom ochrany je zachovanie súčasného stavu a prirodzeného vývoja pieskovcových skalných masívov a minimalizácia negatívneho antropogénneho pôsobenia.
Pravčická brána sa v roku 2009 dostala do užšieho kola ankety New7Wonders o sedem prírodných divov sveta, keď postúpila medzi 71 semifinalistov. Do užšieho výberu 28 finalistov sa ale už neprebojovala.
Pôvod názvu
Súčasný názov Pravčická brána je odvodený z jej nemeckého názvu Prebischtor (vo význame Tor ako brána). Prví obyvatelia oblasti nazývali bránu podľa jej vlastností a rozmerov, zaužívaný bol názov "Veľká brána", čo je dokumentované aj v prvej písomnej zmienke o bráne z roku 1410. Oproti tomu zoznam miestnych názvov, obsiahnutý v urbáre z roku 1722 uvádza „Das Thor“. Až v turistickej literatúre sa začalo objavovať pomenovanie Prebischtor, prevzaté z názvu najbližších terénnych útvarov Prebischgrund, Prebischkegel a Prebischhorn, uvádzaných už v popisoch hraníc zo 16. a 17. storočia a v zmluvách o delení panstva. Tieto označenia pochádzajú pravdepodobne z rozšíreného miestneho mena Prebisch.
S rozmachom turistiky postupne pribúdali aj českí návštevníci z česky hovoriaceho vnútrozemia a nemecký tvar slová tak bol pripodobnený podobnému slovu českému. Dialo sa tak sprvu nejednotne, čo ukazuje aj rozličnosť zachovaných názvov: Brána Přebišova, Přebišská brána, Velká brána Převýšovská a Převyšovská brána. Nakoniec sa v 30. rokoch 20. storočia ustálil súčasný tvar, ktorý však nijako nesúvisí s názvom obce Pravčice v okrese Kroměříž.
Existuje aj mnoho legiend a príkladov ľudovej etymológie, vysvetľujúcich pôvod názvu. Jednou z nich je povesť o pustovníkovi Prebischovi, ktorý tu údajne sídlil a dal bráne meno. Rovnako nepravdepodobný sa javí aj názor, že brána dostala názov od slovanského výrazu pre bránu či previs. Nemecké meno "Prebischtor" by tak bolo odvodené od slovenského slova "previs".
Lokalita a rozmery
náhľad|Označenie 1. zóny NP České Švýcarsko Národná prírodná pamiatka Pravčická brána sa nachádza v 1. zóne Národného parku České Švýcarsko, asi severovýchodne od obce Hřensko a  severozápadne od obce Mezní Louka. Geomorfologicky patrí k Děčínskej vrchovine, konkrétne k podcelku Jetřichovické stěny a nachádza sa v nadmorskej výške. Je súčasťou skalného defilé Krídelné steny a zo skalnej plošiny vybieha šikmo v smere SV – JZ. S dĺžkou 26,5 metra, výškou 16 metrov, najmenšou hrúbkou klenby 2,5 metra a najmenšou šírkou 8 metrov je to najväčšia pieskovcová skalná brána v Európe. Plocha IPA Pravčická brána je.
Geológia
Sedimenty na území Českosaského Švýcarska sa ukladali v období vrchnej kriedy v druhohorách. V tomto období sa tu vyskytovalo more, ktoré bolo v tejto svojej severnej časti pomerne plytké, a ukladali sa tu predovšetkým kremenné pieskovce. Došlo k prehĺbeniu panvy (zvýšeniu morskej hladiny) a ukladali sa naopak prachovce, ktoré dnes oddeľujú pieskovcové vrstvy. Samotná brána je tvorená jizerským súvrstvím, ktoré sa ukladalo od stredného do začiatku vrchného turónu a nadobudlo hrúbku od 350 do 420 metrov. Šikmé zvrstvenie pieskovcových vrstiev ukazuje na prevládajúci juhovýchodný smer morských prúdov, na rozdiel napríklad od západného prúdenia, zjavného na skalách bělohorského súvrstvia (napríklad v Hřensku). Po ústupe mora boli obnažené pieskovcové masívy exponované prírodným podmienkam; na erózii a odnose materiálu sa podieľalo viac faktorov. Predovšetkým to bola hĺbková riečna erózia, ktorá vytvorila strmé skalné svahy. Horniny boli následne vystavené zvetrávaniu, došlo k odnosu ich menej pevných častí, a tým k vzniku rôznych útvarov pieskovcového reliéfu. Pri formovaní skalnej brány najprv došlo k vytvoreniu tzv. skalnej steny postupným opadávaním kusov pieskovca a skalným rúcaním pozdĺž súbežných puklín v pieskovcovom masíve. V spodnej časti steny potom z oboch strán vznikol previs, ktorý sa postupne rozširoval v smere nahor a do strán, až došlo k úplnému prederaveniu steny. Ostré hrany po opadnutí materiálu boli časom zahladzované zvetrávaním (soľným či mrazovým) alebo bioeróziou.
Flóra
náhľad|Vres obyčajný (Calluna vulgaris) Samotná Pravčická brána je najviac pokrytá lišajníkmi. Častým rodom je dutohlávka, na pieskovcových skalách môžeme pozorovať terčovku zakrivenú (Arctoparmelia incurva), ktorá tvorí žltkasté stielky a patrí medzi vzácne lišajníky. Možno ju nájsť aj na samotnom útvare brány, spolu napríklad s drobnovýtruskou hnedastou (Acarospora fuscata), šialočkou čiernohnedou (Lecidea fuscoatra), terčovkou skalnou (Parmelia saxatilis) alebo terčovkou strechovitou (Parmelia omphalodes). Na stromoch nájdeme terčovku bublinatú (Hypogymnia physodes) alebo terčovku brázditú (Parmelia sulcata). V štrbinách Pravčickej brány sa vyskytuje tiež pečeňovka Calypogeia integristipula, z machov tu rastú Tetraphis pellucida, Dicranella heteromalla, Tortula muralis, Polytrichum piliferum alebo Schistostega pennata. Z vyšších rastlín tu nájdeme borovicu lesnú (Pinus sylvestris) a brezu previsnutú (Betula pendula), vres obyčajný (Calluna vulgaris), čučoriedku obyčajnú (Vaccinium myrtillus), brusnicu obyčajnú (Vaccinium vitis-idaea) a metličku krivoľakú (Avenella flexuosa).
Medzi suché spoločenstvá patrí štrbinová vegetácia silikátových skál, ktorej hojnými druhmi sú vres obyčajný (Calluna vulgaris), brusnica čučoriedková (Vaccinium myrtillus) a brusnica obyčajná (Vaccinium vitis-idaea); z machov je to potom predovšetkým Campylopus flexuosus, Polytrichum piliferum, Ceratodon purpureus a Pohlia nutans. Na hranách skál exponovaných severne sa vyskytujú vlhké spoločenstvá brusnicovej vegetácie, v ktorej sa vyskytuje čučoriedka (Vaccinium myrtillus) i rod rašelinníkov (Sphagnum sp.).
Na okolitých svahoch sa predovšetkým v nižších polohách nachádzajú acidofilné (kyslé) bučiny, ktoré boli v minulosti v Labských pieskovcoch dominantné, ale v súvislosti s lesným hospodárstvom boli nahradzované smrekovými monokultúrami alebo borovicami. Na území IPA dnes zaberajú 10% rozlohy. Stromové poschodie tvorí buk lesný (Fagus sylvatica), v menšej miere potom jedľa biela (Abies alba), dub letný (Quercus robur), dub zimný (Quercus petraea), javor horský (Acer pseudoplatanus), brest drsný (Ulmus glabra) a smrek obyčajný (Picea abies). Z bylín sa tu nachádzajú bika belavá (Luzula luzuloides), bika chlpatá (Luzula pilosa), metlička krivoľaká (Avenella flexuosa), papraď rozložená (Dryopteris dilatata) alebo pstroček dvojlistý (Maianthemum bifolium). Typickými zástupcami machov sú Atrichum undulatum, Dicranella heteromalla, Pohlia nutans a Polytrichastrum formosum.
Na prudkých svahoch a na skalách sa nachádza spoločenstvo subkontinentálnych borovicových dúbrav. Ide o svetlé lesy, obsahujúce borovicu lesnú (Pinus sylvestris), dub letný (Quercus robur), dub zimný (Quercus petraea), brezu previsnutú (Betula pendula) a jarabinu vtáčiu (Sorbus aucuparia), v podraste s brusnicou, čučoriedkou a vresom. Z kríkov sa tu vyskytuje krušina jelšová (Frangula alnus); častou papraďou je hasivka orlia (Pteridium aquilinum).
Bezstavovce
Najvýznamnejším bezstavovcovým živočíchom, ktorý sa na území IPA vyskytuje, je roháčik jedľový (Ceruchus chrysomelinus), ktorý patrí medzi kriticky ohrozené druhy. Jeho larvy sa vyvíjajú v hnijúcich kmeňoch stromov. Ďalším významným zástupcom je chrobák čierny (Typhaeus typhoeus), ktorého jediným areálom výskytu v Česku je práve okolie Hřenska. Po tom, čo tu nebol 40 rokov pozorovaný, bol tu znovuobjavený v roku 2002. Hojne sa tu vyskytuje mravcolev obecný (Myrmeleon formicarius), naopak ojedinelý je nález fúzača Pedostrangalia revestita. Z motýľov sa tu vyskytujú Charissa glaucinaria, Idaea contiguaria, Monochroa cytisella alebo Pempelia formosa.
Stavovce
Najpočetnejšou skupinou stavovcov na tomto území sú vtáky: sýkorka veľká (Parus major), sýkorka uhliarka (Parus ater), sýkorka belasá (Parus caeruleus), drozd čierny (Turdus merula), sojka obyčajná (Garrulus glandarius), červienka obyčajná (Erithacus rubecula), žltochvost hôrny (Phoenicurus phoenicurus), žltochvost domový (Phoenicurus ochruros), trasochvost biely (Motacilla alba), kuvičok vrabčí (Glaucidium passerinum), sokol myšiar (Falco tinnunculus) alebo krkavec čierny (Corvus corax). Skalné steny sú príhodným stanovišťom pre sokola sťahovavého (Falco peregrinus), ktorý tu pravidelne hniezdil asi do 50. rokov 20. storočia. Potom jeho počty začali klesať, predovšetkým kvôli používaniu nadmerného množstva pesticídov v poľnohospodárstve. V rokoch 1989 – 1996 prebehla jeho reintrodukcia v susednom saskom Švajčiarsku, odkiaľ sa úspešne rozšíril späť aj do českej časti. Z cicavcov sa tu pravidelne vyskytuje plch veľký (Myoxus glis), veľmi zriedkavo plch záhradný (Eliomys quercinus); ďalej kuna skalná (Martes foina), veverica obyčajná (Sciurus vulgaris), netopier hrdzavý (Nyctalus noctula) a v skalných štrbinách netopier hvízdavý (Pipistrellus pipistrellus). Z triedy plazov sa tu zriedkavo vyskytuje jašterica obyčajná (Lacerta agilis).
Ochrana prírody
náhľad|Vychodený pieskovec na vyhliadke pri Pravčickej bráne Predmetom ochrany je pieskovcová skalná brána, no chránené sú aj okolité masívy a prirodzená skladba vegetácie. Rozpad brány je v budúcnosti nevyhnutný a je daný už samotným princípom jej vzniku. Cieľom ochrany je teda zachovanie súčasného stavu a prirodzeného vývoja pieskovcových skalných masívov a minimalizácia negatívneho antropogénneho pôsobenia. Veľký počet návštevníkov spôsoboval zvýšenú eróziu vrchných partií brány a odnos materiálu. Za obdobie turistického využívania brány bola z oblúka odnesená vrstva s hrúbkou 60 až. V roku 1982 bolo navyše v spodnej časti objavených niekoľko prasklín, a tak bol vstup na Pravčickú bránu zakázaný.
vľavo|náhľad|Soľné výkvety na pieskovci Na zvetrávaní pieskovca sa podieľa niekoľko faktorov. Pieskovcový materiál Pravčickej brány patrí medzi horniny s nízkou pevnosťou, navyše miesto, kde sa brána nachádza je silne ovplyvňované. Veľkou mierou sa na zvetrávaní podieľa klíma – intenzita zrážok, zmeny teploty, slnečné žiarenie alebo mrazové zvetrávanie; ďalej ho ovplyvňuje činnosť organizmov. Priamy antropogénny vplyv je dnes vďaka zákazu vstupu minimalizovaný, nepriamo je hornina ovplyvňovaná v dôsledku vypúšťania antropogénnych emisií do ovzdušia (urýchľujú proces zvetrávania) a predovšetkým kyslé atmosférické depozície. Tie na povrchu brány spôsobujú tvorbu tzv. výkvetov solí (kryštalizované soli vzniknuté neutralizáciou), ktoré sa spolu s horninou drobia a opadávajú. Tým tiež porušujú ochrannú opálovú škrupinu pieskovca, ktorá pozitívne ovplyvňuje jeho súdržnosť. Dlhodobé antropogénne emisie tiež mimo iné zapríčinili tmavo šedé až čierne zafarbenie pieskovca.
Na Pravčickej bráne je pravidelne vykonávaný monitoring, zahŕňajúci rôzne merania. Sleduje sa vonkajšia teplota, náklon, spôsob a miera porušenia pieskovca, jeho zloženie, rozloženie vlhkosti, prípadné druhotné spevnenie horniny alebo jej vratné rozpínanie v dôsledku zmien teploty. Zo seizmického prieskumu, napríklad snímačmi (tzv. geofónmi) alebo geologickými radarmi, boli vytvorené rezy telesom brány, ukazujúce pevnosť masívu, intenzitu zvetrávania alebo skryté trhliny.
náhľad|Nepôvodný [[gaštan jedlý (Castanea sativa)]] V bezprostrednej blízkosti brány bol v minulosti vysadený nepôvodný gaštan jedlý (Castanea sativa) ako okrasná drevina. Ten sa tu bohužiaľ dobre šíri, preto sa vykonáva jeho pravidelné odstraňovanie. Ďalšou nepôvodnou drevinou je silne invázna borovica hladká (Pinus strobus), vysádzaná v tejto oblasti v súvislosti s lesníckym využívaním. Je častejšia v okolí, priamo na území IPA sa nevyskytuje, je ale potrebný aj jej monitoring. Ďalej sú odstraňované náletové dreviny z povrchu brány, pretože by mohli spôsobiť jej poškodenie, a tiež z prístupových a vyhliadkových ciest z bezpečnostných dôvodov.
Prístupové cesty
V zásade sa dá k Pravčickej bráne dostať dvomi prístupovými cestami, obe je možné absolvovať iba pešo. Kratšia, no náročnejšia z nich vedie po červenej turistickej značke z obce Hřensko. Po krátkom úseku vedúcom po ceste odbočuje pri križovatke Tři prameny, odkiaľ lesnou cestou 2 kilometre stúpa cez Dlouhý důl až k bráne. Dlhšia Gabrielina stezka začína v asi 2 kilometre vzdialenej obci Mezní Louka a pokračuje úpätím Křídelních stěn. Tento druhý variant je menej náročný vďaka miernejšiemu stúpaniu, jeho dĺžka je však až okolo.
Horolezectvo
Horolezectvo má v Českosaskom Švýcarsku dlhú tradíciu, siahajúcu do prvej polovice 19. storočia. O horolezeckom výstupe priamo na teleso brány však nie sú žiadne doklady a dnes by bol pochopiteľne zakázaný. MŽP udelilo v roku 1995 Českému horolezeckému zväzu výnimku, umožňujúcu prevádzkovať horolezectvo na štyroch už skôr využívaných okolitých lokalitách, a to na Starej Václavskej stene, Malom Pravčickom kuželi, Václavskej veži a Krížovej veži.
NGC 5652
NGC 5652 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. mája 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Vénissieux
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Saint-Vigor-le-Grand
Saint-Vigor-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2016 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stalla
Stalla alebo chórová lavica (pre kanonikov) je jednotlivé sedaldo v chórových laviciach. Stally sú navzájom oddelené accoudoirom. Bývajú ozborené rezbárskými reliéfmi alebo maľbou. Mávajú vysoké operadlo ozdobované baldachýnom. Používali sa v stredoveku aj v baroku.
Strečnianska ulica (Bratislava)
Vznikla 1. apríla 1991, dovtedy bola spolu so Znievskou súčasťou Žukovovej ulice.
Tvorí ju zástavba panelových domov z prvej polovice 80. rokov 20. storočia. Na Strečnianskej 13 sa nachádza poliklinika, v rámci nej súkromné medicínske centrum Medicentrum a lekáreň.
Na Strečnianskej 20 má sídlo Stredná odborná škola podnikania a Stredná zdravotnícka škola.
Faadhippolhu
thumb|Atol Fádippolu.
Faadhippolhu je zemepisný názov atola administratívne spadajúceho pod atol Lavijani na Maldivách. Nachádza sa v severnej časti Maldív. Nachádza sa 18 km severovýchodne od Južného Málosmadulu a 60 km severne od Severného Malé. Pozostáva z 5 obývaných (Hinnavaru, Kurendú, Máfiláfusi, Naifaru a Oluvelifusi) jedného ostrova využívaného na priemyselné účely (Felivaru) a 46 neobývaných ostrovov. Atol je dlhý 36 km (severozápad - juhovýchod) a 17 km (severovýchod - juhozápad).
Donald Edward Williams
Donald Edward Williams ( * 13. február 1942, Lafayette, Indiana, USA - † 23. február 2016 ) bol americký astronaut z raketoplánov.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole sa v roku 1964 stal na univerzite Purdue strojným inžinierom. Po nástupe do armády slúžil ako námorný pilot. Do strediska astronautov NASA bol vybraný roku 1978 ako astronaut – pilot v hodnosti poručíka. V tom čase bol ženatý a mal dve deti. .
Lety do vesmíru
Po prvýkrát letel na raketopláne Discovery spoločne so šiestimi ďalšími astronautmi, medzi ktorými bol aj senátor Jake Garn, ďalej veliteľ lode Karol Bobko, Donald Williams, dr. Margaret Seddonová, Stanley Griggs, dr. Jeffrey Hoffman a technik firmy McDonnell Douglas Charles Walker. Štartovali na Floride, mys Canaveral. Na orbite vypustili družice Anik C-1 a Leasat 3. Druhá družica však po vypustení nezačala fungovať aj napriek množstvu pokusov kozmonautov ju opraviť. Každý taký neúspech ovplyvnil finančný výťažok letu. Let Williamsa zaradil na 160. miesto medzi kozmonautmi Zeme.
Viackrát Williams do vesmíru, v ktorom strávil takmer 12 dní, neletel.
Po letoch
Pol roka po svojom druhom lete z NASA odišiel do spoločnosti Science Applications International Corp.
Brehár čiernochvostý
Brehár čiernochvostý alebo staršie brehár obyčajný (Limosa limosa) je druh vtáka z čeľade slukovité (Scolopacidae). Hniezdi v celej palearktíde, na Slovensku patrí medzi vzácne hniezdiče, obýva vlhké lúky a polia pri plytkých vodných plochách i dná vypustených rybníkov. Hniezdenie bolo dokázané alebo pravdepodobné v 2,10 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov brehár čiernochvostý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, globálna populácia pravdepodobne poklesla od 14% 33%, čo znamená priemerne 25% za 25 rokov, predpokladá sa, že stavy v Európe klesajú rýchlosťou 30-49% za obdobie troch generácií (25.8 rokov).
Výskyt a stav na Slovensku
Počas migrácie bol brehár čiernochvostý zistený pri väčších vodných plochách na celom území Slovenska v 12,40 % mapovacích kvadrátov. Najväčšie počty boli zaznamenané na rybníkoch medzi Senným a Iňačovcami, 2. apríla 1995 až 3500 jedincov. Hniezdenie bolo preukázané na západnom a východnom Slovensku. Na Senianskych rybníkoch a v okolí boli najpočetnejšie aj ako hniezdiče, najmä v 80-tych rokoch. Začiatkom 90-tych rokov hniezdna populácia veľmi poklesla, významným vplyvom bol pokles hladiny spodných vôd.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 5 - 40. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú výrazný pokles viac ako o 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 EN:B1 - ohrozený. V roku 2001 EN - ohrozený. V roku 2014 CR A2ac; C2a(i);  D - kriticky ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia V - zraniteľný druh.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do smernici o vtákoch (Príloha II).
Stromboli
Stromboli môže byť:
MBank S.A., pobočka zahraničnej banky
náhľad|Sídlo banky na Pribinovej 10
mBank, S.A., pobočka zahraničnej banky (v bežnom používaní mBank) je banka so sídlom v Bratislave, ktorá poskytuje bankové služby pre fyzické aj právnické osoby. Materskou spoločnosťou je mBank Spólka Akcyjna so sídlom vo Varšave. V súčasnosti má na Slovensku viac ako 200 000 klientov.
História
Materská spoločnosť vznikla v roku 1986 pod názvom BRE Bank S.A. so zameraním na poskytovanie služieb veľkým podnikom, stredným aj malým spoločnostiam. V roku 2000 spustila BRE Bank S.A. prvú internetovú banku v Poľsku pod názvom mBank.
Na slovenskom trhu mBank poskytuje svoje služby od 25. novembra 2007. Pod obchodným menom mBank S.A., pobočka zahraničnej banky pôsobí od 1. januára 2014, predtým pôsobila pod názvom BRE Bank S.A., pobočka zahraničnej banky v Slovenskej republike.
Súčasnosť
mBank má v súčasnosti na Slovensku viac ako 200 000 klientov, prevažne fyzických osôb, no svoje služby poskytuje aj pre živnostníkov.
Pre fyzické osoby ponúka: Pre živnostníkov ponúka: mBank poskytuje svoje služby aj prostredníctvom siete 4 finančných centier (2x v Bratislave, v Košiciach a v Žiline) a 4 mKioskov (2x v Bratislave, v Nitre, Prešove a Banskej Bystrici). Štandardným prístupovým kanálom do internet bankingu mBank je webový prehliadač. Okrem toho je možné využiť tiež mobilnú aplikáciu pre Android alebo iOS.
Korporátna identita
Korporátna identita celej skupiny mBank je rovnaká. Základom je obdĺžnikové logo tvorené farebnými pruhmi, v ktorom je umiestnený nápis mBank. Na Slovensku sa používa logo v dvoch farebných variantoch – jedna pre fyzické osoby a druhá verzia pre živnostníkov. Pre nápis mBank je použitý font FS Lola. Nová korporátna identita bola uvedená 10. februára 2014, do uvedeného dátumu sa používalo staré logo.
Ipeľské Predmostie
Dejiny
Ipeľské Predmostie (Hydweg 1252) leží v Ipeľskej kotline na pravom brehu rieky Ipeľ. Je tu doložené osídlenie z neolitu, sídlisko s kanelovanou keramikou, sídlisko maďarovskej kultúry zo staršej doby bronzovej, hallštadské, laténske sídlisko so žiarovým pohrebiskom, rímsko –barbarské sídlisko, ďalej sídlisko starých Slovákov z doby veľkomoravskej (7. – 8. storočie). Práve táto obec patrila k panstvu hradu Hont, je doložená (1252), keď ju horský kráľ Belo IV. daroval komesovi Mykovi. V Ipeľskom Predmostí sa pravidelne usporadúvali župné zhromaždenia, kongregácie šľachty z Hontu (1356 – 1399). Obec potom patrila Jurajovi Palóczimu a neskoršie arcibiskupstvu v Ostrihome (od 1438). Zničili ju Turci (1570). Po Viedenskej arbitráži ju násilne pripojili k Maďarsku (1938 – 1945). Jej súčasťou bola osada Aba (1270). V erbe Ipeľského Predmostia je svätý Vojtech.
NGC 5653
NGC 5653 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Juraj Beneš
Životopis
Študoval hru na klavíri u Romana Rychlu na Konzervatóriu v Bratislave a kompozíciu u Jána Cikkera na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Po absolutóriu pôsobil desať rokov ako korepetítor v opere SND, neskôr prednášal na Katedre hudobnej výchovy Pedagogickej fakulty UK v Trnave a od roku 1984 prednáša hudobnú teóriu na Katedre hudobnej teórie Hudobnej fakulty VŠMU v Bratislave. V rokoch 1988 - 1991 bol dramaturgom Opery SND. Od roku 1989 je docentom na VŠMU, roku 1997 získal titul profesora na Janáčkovej akadémii múzických umení v Brne. V rokoch 1994 - 1998 bol predsedom Slovenskej sekcie ISCM. Benešove diela uviedli na viacerých zahraničných koncertných a divadelných pódiách (Grécko, Veľká Británia, Poľsko). Juraj Beneš si už od svojich kompozičných začiatkov budoval osobitý jazyk, ktorý pôsobí dojmom bezstarostnosti, „znevažovania vážneho”, ktorý narúša konvencie osobitým spôsobom dramatického stvárnenia, narábania s ľudským hlasom, používaním netypických nástrojových zostáv. Literárny text, trvalý zdroj inšpirácie pre Juraja Beneša, sa v jeho javiskových dielach stáva celkom novou entitou, v ktorej mimo celostného významu pôsobí význam – ale i zvuk – izolovaných slov pôvodného Benešom rozdrobeného textu. V inštrumentálnych skladbách z posledného obdobia Beneš nahradil nadmernú expresívnosť dôrazom na architektonickú výstavbu kompozície a na rytmické a harmonické vzťahy. Okrem troch opier a Requiem je Beneš autorom desiatok skladieb pre orchester, pre komorné súbory, zborových, komorných vokálno-inštumentálnych i pre sólové nástroje. Venuje sa aj tvorbe pre deti. Skladby Juraja Beneša získali mnohé významné ocenenia doma (Cena J. L. Bellu, Cena ministra kultúry SR) i v zahraničí (v Arezze, na World Music Days v Aténach).
Karel Píč
náhľad|Hrob Karla Píča v [[Litomyšli s nápisom „esperantský spisovateľ“]]
Karel Píč (esperantsky Karolo Piĉ, * 6. december 1920, Litomyšl15. august 1995) bol český úradník, básnik a esperantista. Písal básnické zbierky, romány, prozaické a filologické diela. Bol členom Esperantskej akadémie.
Život
Svoj život opísal v autobiografickom románe Litomiŝla tombejo (Litomyšlský cintorín), ktorý ako väčšinu Píčových diel vydalo nemecké nakladateľstvo Iltis. Vojna a pracovný tábor prerušili jeho štúdia, po vojne sa stal úradníčkom v Poličke. Všetok voľný čas potom venoval esperantu a literatúre. Písal básne, romány, poviedky a eseje, ktoré vzbudzovali nadšenie aj pohoršenie u čitateľov. Nevyhýbal sa erotickým, takmer pornografickým scénam, zavádzal mnoho jazykových novotvarov do esperanta, používal nezvyklé postupy. Jeho autobiografia je napr. napísaná v druhej osobe. V románe Klaĉejo opisuje život v obyčajnom nájomnom dome, plnom ohovárania a pavlačových klebiet, aby ukázal, že esperanto dokáže vyjadriť aj najdrsnejšie rozhovory. Romány musel prepašovať do Nemecka, aby mohli 80. rokoch vyjsť. Nadšení obdivovatelia považujú Karla Píča za najväčšieho esperantského spisovateľa vôbec, iní esperantisti jeho jazyk plný neologizmov rovnako energicky odmietajú. Ešte v roku 1949 zverejnil v časopise Esperantista rozsiahlu stať, kde neologizmy odmietal, videl v nich zbytočnú komplikáciu pre obyčajných používateľov jazyka, ešte len vlastná literárna tvorba ho presvedčila, že beletria novotvary potrebuje.
Kvetný vzorec
Kvetný vzorec je stručný zápis opisujúci usporiadanie kvetu rastliny. V zápise sa používajú písmená, číslice a symboly, ktoré označujú jednotlivé časti kvetu, sú navzájom oddelené a nasledujú za sebou v stanovenom poradí.
Pravidlá zápisu kvetného vzorca
Pravidlá tvorby kvetných vzorcov
Referencie
Kvetné vzorce.sk
Flower
Douaumont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5654
NGC 5654 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Pierluigi Collina
Pierluigi Collina (* 13. február 1960, Bologna) je bývalý taliansky futbalový rozhodca, 6 krát ocenený ako najlepší rozhodca roka od IFFHS, člen siene slávy talianskeho futbalu a jeden z najznámejších a najuznávanejších rozhodcov.
Ako jeden z mála neprijal žiadne úplatky počas rokov aféry Calciopoli. Začiatkom roka 2008 dostal po rôznych vyhrážkach v obálke náboje. Predpokladá sa, že sa za týmito vyhrážkami skrýva spolupracovanie na odhaľovaní korupčnej afére okolo Luciana Moggiho, manažéra Juventusu Turín.
Dobrá Voda u Pacova
Dobrá Voda u Pacova je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 98 obyvateľov, z toho 51 mužov a 47 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 36,6 roka, ženy 39,5 roka).
Jan Blažej Santini-Aichel
Jan Blažej Santini-Aichel (* 3. február 1677, Praha, Česko – † 7. december 1723, Praha, Česko) bol významný český architekt talianskeho pôvodu, ktorý sa preslávil svojim jedinečným štýlom, nazývaným baroková gotika.
Životopis
Narodil sa ako najstarší syn váženej rodiny pražského kamenára Santini-Aichela. Narodil sa telesne postihnutý (čas tela mal ochrnutú), čo mu bránilo v úspešnom pokračovaní v otcovej kariére kamenára a v prevzatí jeho kamenárskej dielne. Napriek tomu sa však vyučil za kamenára (rovnako ako jeho brat František Santini-Aichel), ale študoval tiež maliarstvo (pravdepodobne u Kristiána Schrödera. Po vyučení sa okolo roku 1696 vydal zbierať skúsenosti zvyčajnou potulnou cestou. Prešiel Rakúsko a v Taliansku dorazil až do Ríma, kde mal možnosť sa zoznámiť s dielom Francesca Borominiho, radikálneho architekta, považovaného rímskymi konzervatívnymi súčasníkmi za „blázna“. V Taliansku tiež prebral do svojho mena otcove meno Santini, rovnako tak spravil i jeho brat František. V roku 1700 už Santini samostatne staval, projektoval a mal vlastné peniaze, čo znamená, že bol členom niektorého zo staviteľských cechov a vlastnil stavebnú firmu. V činnosti nadväzoval na architekta Jeana-Baptistu Matheya, a po jeho smrti niektoré projekty prebral a dokončil; prebral i Matheyov okruh stavebníkov a čiastočne nadviazal i na jeho štýl. Santinimu sa darilo a v roku 1705 kúpil Valkounsky dom (č. p. 211) na Nerudovej ulici za 3000 zlatých v hotovosti. O dva roky neskôr kúpil i susedný dom U zlaté číše (č. p. 212), a oba domy spojil.
Po Schröderovej smrti si Santini v roku 1707 vzal za ženu jeho dcéru Veroniku Alžbetu. S Veronikou mal štyri deti, ale všetci traja synovia – Jan Norbert Lukáš (* 1707), Josef Rudolf Felix Řehoř (* 1708) a František Ignác (* 1710) – zomreli na tuberkulózu ešte ako deti, a tak mu zostala len dcéra Anna Veronika (* 1713). Keď v roku 1720 manželka Veronika zomrela, oženil sa s juhočeskou šľachtičnou Antóniou Ignatiou Chřepickou z Modliškovic, čím si zaistil úzke rodinné väzby na českú nižšiu šľachtu. S ňou mal v roku 1721 dcéru Janu Ludmilu a v roku svojej smrti syna Jána Ignáce Rocha. Krstnými rodičmi všetkých Santiniho detí sa stali Santiniho mecenáši z radov vysokej šľachty.
Mnoho podôb mena
Sám Santini, ale tiež doba a mnohonárodnostné európske prostredí - sú zdrojom mnohých podôb jeho mena. Je možné sa stretnúť s tvarmi a prepismi: Jan Blažej Santini, Jan Santini Aichl, Giovanni Santini, Jan Blažej Santini-Eichel, Giovanni Santini-Aichl, Johann Blasius Santini-Aichel, Giovanni Blasius Santini či Jan Blažej Santini-Aüchel.