cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Introvert
Správanie
Introverzia má značný vplyv na ľudské správanie, najmä v sociálnom živote. Viacero štúdií sa zaoberalo vplyvom introverzie aj na iné črty osobnosti a spoločné vzorce správania, viditeľné najmä na mladšej generácií. Správanie je však individuálne, niektorí introverti preferujú sa tváriť spokojne aj v im nepríjemných situáciách, iní viditeľne naznačujú nechuť k sociálnemu správaniu. Introverti podvedome vytvárajú prostredie menej vhodné na sociálnu interakciu, napríklad v praci zariadením svojej kancelárie. Ich reč často krát je unáhlená a vytvárajú obraz zaneprázdnenosti v snahe odradiť ostatných od začatia konverziácie. Hlas introvertov je viac monotónny, menej expresívny s občastnými pauzami v reči, niekedy zakrývanými citoslovcami. Nemajú radi nezáväzné, bezpredmetné konverzácie a tláchanie (small talk), značne dávajú prednosť hlbším a osobnejším, prípadne inteligentnejším konverzáciám. Introverti sú taktiež viac náchylní na negatívne emócie, dobrá nálada je pre nich labilnejšia. Introverti sú štatisticky menej šťastní a spokojní ako extroverti, čo však záleží aj na spoločnosti, v ktorej sa človek nachádza. Faktorom k tomu je, že introverti majú tendenciu viac premýšľať nad svojími negatívnymi spomienkami. V súkromnom živote majú radi kľudnejšie prostredie, počúvajú pomalšiu hudbu a nosia voľnejšie, viac pohodlné oblečenie.
Podľa štúdia psychológa Petra Kuppensa, niektorí introverti taktiež môžu mať opačné spájanie dobrej nálady so sexuálnym vzrušením, čo spôsobuje že vzrušenie vnímajú ako negatívnu emóciu. V dobrej nálade, introvert je relaxovaný či kľudnejší, zatiaľ čo extrovert je v dobrej nálade nabudenejší a aktívny. Introverti majú týmto pádom veľké sklony k demisexualite či asexualite. Introverti majú podobný efekt aj so spoločenskosťou. Zatiaľ čo pre extrovertov je čas v spoločnosti iných ľudí energizujúci a napĺňajúci, pre introvertov je vysilujúci a vyčerpávajúci, a potrebujú po ňom čas osamote. V komunite sa tento efekt nazýva vyhorenie ("burnout") alebo vybitie sociálnej baterky ("drain of social battery").
Kultúra
V spoločnosti na Slovensku a väčšiny východných krajín je introverzia považovaná za nežiadúcu, najmä medzi mužmi a staršou generáciou. V spoločnosti je viac očakávané a vyžadované vjadrovanie pocitov, sebaistota, schopnosť viesť nezáväzné konverzácie a rozprávanie o osobnom živote aj v pracovnom prostredí, čo pre mnohých je známka dobrej nálady, atraktívnosti alebo spokojnosti. Introverti môžu z toho dôvodu byť cieľom predsudkov, nepochopenia alebo vyčleňovania zo spoločnosti. Predsudky voči introvertom tvoria najmä extroverti nezvyknutý na introvertov a príslušníci staršej generácie. V spoločnosti adolescentov či mladšej generácie, najmä generácie Z je mienka lepšia, kde introverzia je viac chápaná bez predsudkov ako normálna charakterová črta. Introverzia je pozitívne vnímaná najmä individualisticky a progresívne zmýšľajúcimi ľuďmi.
Napriek väčšej inkluzivite voči introvertom vo svete je spoločnosť väčšiny krajín, vrátane Spojených štátov, viac extrovertná a odmieňa viac extrovertné správanie. Introverzia je však vážená v budhizme, sufizme a niektorých odvetviach gréckokatolíckeho náboženstva. V krajinách ako je Kanada, Švédsko, Japónsko, Južná Kórea, Čína alebo Fínsko je introverzia očakávaná a vítaná osobnostná vlastnosť, najmä v Škandinávií, kde aj medzi extrovertnými ľuďmi je konverzácia bez väčšieho významu považovaná za strátu času. Introverti sa v takých krajinách celkovo cítia šťastnejší, lepšie zapadajú do danej spoločnosti, čo však naopak vyčlenuje extrovertov.
Donald Young
Donald Young môže byť:
Sauto
Sauto je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gottfried Moller
Gottfried Moller (* 1710, Banská Bystrica - † 14. október 1770, Banská Bystrica) bol lekár, richtár Banskej Bystrice.
Životopis
Študium medicíni ukončil roku 1730 na univerzite v Halle. Úradný lekár v Banskej Bystrici, 1748-1770 člen mestskej rady, 1761-1763 richtár mesta. Stoličný lekár a tabulárny sudca Zvolenskej stolice, prísediaci Banského súdu v Banskej Bystrici. Autor dizertačnej práce o zhubnom vplyve banského prostredia na zdravie baníkov, ktorú napísal na základe výskumu vykonaného medzi baníkmi v okolí Banskej Bystrice.
Germaines
Germaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
3227 Hasegawa
3227 Hasegawa je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil K. Reinmuth 24. februára 1928.
Germaines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Janků
Mgr. Peter Janků, PhD. (* 12. február 1974, Lučenec) je slovenský pesničkár, scénograf, dramatik a publicista. V parlamentných voľbách 2023 kandiduje za KDH.
Biografia
Peter Janků svoj život delí medzi divadlo, televíziu a hudbu, ktoré sa v rôznych obdobiach rôznou mierou prelínajú.
Vyrastal v Poltári, absolvoval Strednú umelecko-priemyselnú školu v Kremnici, Univerzitu Mateja Bela v Banskej Bystrici, Vysokú školu muzických umení v Bratislave (scénické a kostýmové výtvarníctvo u scénografa Aleša Votavu) a doktorandské štúdium na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre a Vysokej škole muzických umení v Bratislave. Pôsobil ako umelecký šéf výpravy a zástupca umeleckého šéfa v Štátnej opere v Banskej Bystrici, ako umelecký riaditeľ Divadla Theatrium v Bratislave, riaditeľ Umelecko-dekoračných dielní v Slovenskom národnom divadle a šéfdramaturg a intendant v Rádiu Devín a digitálnych rádií Litera, Junior a Pyramída v RTVS.
V rokoch 2003 až 2012 pôsobil ako redaktor, režisér a dramaturg v redakciách publicistiky televízií TV Markíza, Slovenská televízia a TA3, kde sa venoval investigatívnej žurnalistike (relácie Reportéri, Čierny Peter). Aj popri iných aktivitách je neustále aktívny ako divadelný a filmový scénograf, spolupracoval so Slovenským národným divadlom, Štátnou operou v Banskej bystrici, Novou scénou v Bratislave, Divadlom SNP v Martine, Národným divadlom moravsko-slezským v Ostrave, Operou a Baletom v Ústí nad Labem, Divadlom Gunagu, A-studiom Rubín v Prahe a i.
Pesničkárska dráha P. Janků sa datuje približne od začiatku deväťdesiatych rokov. Vystupuje prevažne ako sólista. Koncertoval na Slovensku i v zahraničí, vydal viacero štúdiových hudobných albumov. V roku 1996 natočila STV profil Petra Janků pre cyklus Pesničkári slovenskí.
V rokoch 2010 až 2015 organizoval každoročne v Bratislave pesničkársky koncert LennOn a MY.
Za svoju scénografickú, divadelnú a novinársku činnosť získal viacero slovenských aj medzinárodných ocenení.
Washingtonská deklarácia
náhľad|[[Tomáš Garrigue Masaryk, hlavný autor Washingtonskej deklarácie|alt=Portrét Tomáša Garrigua Masaryka]] Declaration of Independence of the Czechoslovak Nation by its Provisional Government (-oficiálny názov, v preklade z angl. „Deklarácia nezávislosti československého národa jeho Dočasnou vládou“, pre podrobnosti pozri kapitolu Názov), známa pod v historiografii zaužívaným názvom Washingtonská deklarácia, bola deklarácia zahraničného odboja Čechov a Slovákov vyhlasujúca zvrchovanú a nezávislú Československú republiku (v deklarácii uvedená ako „The Czechoslovak State [...] a republic“). Vzhľadom na okolnosti vydania je jej originálne a oficiálne znenie v angličtine a preklady do češtiny (príp. i slovenčiny) vznikli až neskôr.
Dokument vytvoril Tomáš Garrigue Masaryk a jeho spolupracovníci v Spojených štátoch. Jeho definitívna podoba bola doručená Ministerstvu zahraničných vecí Spojených štátov 18. októbra 1918 vo Washingtone D.C. a k tomuto dňu je tiež datovaný, hoci ako miesto vydania sa uvádza Paríž (sídlo Dočasnej vlády československej). V tlači bol publikovaný nasledujúci deň, 19. októbra 1918.
Názov
Oficiálny názov deklarácie a rovnako jej oficiálne znenie je len v angličtine, teda Declaration of Independence of the Czechoslovak Nation by its Provisional Government (v preklade: „Deklarácia nezávislosti československého národa jeho Dočasnou vládou“)
V slovenskej a českej odbornej i popularizačnej literatúre sa objavujú aj nasledujúce označenia:
Situácia pred vydaním deklarácie
náhľad|[[Woodrow Wilson, 28. prezident Spojených štátov (oficiálny prezidentský portrét z roku 1913)|alt=Portrét Woodrowa Wilsona, dvadsiatehoôsmeho prezidenta Spojených štátov]] náhľad|[[Robert Lansing, minister zahraničných vecí Spojených štátov od 24. júna 1915 do 13. februára 1920|alt=Portrét Roberta Lansinga, ministra zahraničných vecí Spojených štátov v období od 24. júna 1915 do 13. februára 1920]]
Vláda Spojených štátov de facto uznala Československú národnú radu (ČSNR) v Paríži ako vládu „česko-slovenských národov“ (resp. „Čecho-Slovákov“) 3. septembra 1918. Vo svojej nóte Ministerstvo zahraničných vecí Spojených štátov pokladá ČSNR za „spolubojujúcu vládu vybavenú vlastnou autoritou vo vedení vojenských a politických vecí Čecho-Slovákov.“ Vyhlásenie sa teda obmedzuje na aktuálne prebiehajúci vojenský konflikt, pričom sa ďalej nevyjadruje k plánom ČSNR o vytvorenie zvrchovaného štátu. Ako konštatuje Ján Blahoslav Kozák: ''„titul ,vláda‘ možno tiež použiť pre riadiace teleso v rámci rozsiahlejšieho štátu alebo v monarchistickej personálnej únii. Maďari stále mali svoje vlády od zavedenia rakúsko-uhorského dualizmu kompromisom z roku 1867. Postavenie porovnateľné s postavením Maďarov by bolo tiež zodpovedalo stipuláciam tohto uznania.“'' Ale vďaka uznaniu Spojených štátov a ostatných štátov Dohody disponovali čelní predstavitelia ČSNR diplomatickými prerogatívmi (pasová služba, právo na kód, diplomatická pošta), čo im umožnilo rozvíjať plnohodnotnú diplomatickú činnosť.
16. septembra 1918 rakúsko-uhorská vláda poslala prostredníctvom neutrálneho Švédska americkému ministerstvu zahraničných vecí nótu vyjadrujúcu ochotu rokovať o podmienkach uzavretia mieru, pričom ešte trvala na riešení svojich vnútorných otázok bez angažovanosti zasahovania zahraničia. Keď sa 5. októbra obrátilo Nemecko na Spojené štáty s návrhom prímeria, Rakúsko-Uhorsko ešte v ten istý deň vyvinulo rovnakú iniciatívu, pričom ako základ vyjednávaní sa zaviazalo akceptovať Štrnásť bodov prezidenta Spojených štátov Woodrowa Wilsona prednesených v Kongrese Spojených štátov 8. januára 1918 a z nich vyplývajúcich štyroch zásad z 12. februára. Zatiaľ čo Nemecko získalo prvú (upresňujúcu) odpoveď už 8. októbra a definitívnu (odmietavú) 14. októbra, dlhá odmlka v komunikácii s Rakúsko-Uhorskom predznamenávala, že ho Spojené štáty nepovažujú za partnera, s ktorým chcú uzavrieť prímerie. Cisár Karol I. v snahe zlepšiť si diplomatickú pozíciu začal s prípravou Národného manifestu, ktorý obsahoval prísľub federalizácie Rakúska a celkového zlepšenia postavenia národov v monarchii.
Tomáš Garrigue Masaryk sa od svojich informátorov dozvedel o Karolovej iniciatíve aj o príprave odpovedi prezidenta Wilsona na rakúsko-uhorskú nótu. Z tohto dôvodu začal intenzívne pracovať na vyhotovení deklarácie, aby ju mohol predložiť vláde Spojených štátov ešte pred vydaním odpovede Rakúsko-Uhorsku. K svojej bezprostrednej motivácii Masaryk poznamenal: „Bol to posledný pokus topiaceho sa; ale v tom tkvelo nebezpečenstvo, na ktoré sa autori [manifestu] spoliehali, a bolo nutné zabrániť efektu, ktorý by manifest ešte mohol mať v kruhoch, v ktorých pre Rakúsko dovtedy pretrvávalo mnoho sympatií.“
Obuv
Terminológia
Podľa definície z technickej normy obuv je (sú) „výrobok(-ky) pozostávajúci(-ce) zo spodku (podošvy) a zvršku z rôznych materiálov, určený(-é) na ochranu alebo pokrytie nohy“. Podľa mierne odlišnej definície je obuv „súčasť odevu chrániaca nohy proti vonkajším klimatickým a mechanickým vplyvom a súčasne umožňujúca zdravotne nezávadnú chôdzu“. V zastaraných textoch sa za obuv považuje všeobecne odev či pokrývka nôh, čiže okrem definície uvedenej vyššie v prvej vete patria medzi obuv aj ponožky, pančuchy a onuce (anglické slovo footwear – obuv dodnes v neodborných textoch zahŕňa aj ponožky atď. ).
Washingtonská deklarácia
Situácia pred vydaním deklarácie
Ale Masaryk sa prípravou deklarácie zaoberal už dlhší čas, hoci v pôvodnej podobe išlo skôr o požiadavku autonómie než zvrchovanosti. Vtedajší šéfredaktor denníka Washington Post Ira Elbert Bennett vo svojom článku „The Czech Will Rise Again“, vydanom v týždennej prílohe denníka The Christian Science Monitor 2. augusta 1941 spomína: „Asi v tomto období [okolo 8. augusta 1918]'' mi dr. Masaryk ukázal náčrt vyhlásenia o autonómii, ktorý napísal. Bol som prekvapený, nakoľko mojou jedinou myšlienkou bolo, že habsburská monarchia je na odchode. Jeho dokument bol neobyčajne dlhý. Podával podrobný súpis sťažností [...]. Masaryk trval na obnove starého Kráľovstva českého s Habsburgom ako kráľom, ktorý by bol povinný uznávať práva Čechov tak, ako boli vyhlásené, keď pred storočiami dobrovoľne prijali Habsburga za panovníka.“ Bennett ďalej tvrdí, že inicioval niekoľko rozhovorov, pričom pri jednom z nich Masarykovi poradil: „Pokiaľ veríte, že zvíťazíme, musíte veriť, že nebude žiadne Rakúsko-Uhorsko, aby vám zaručilo autonómiu. [...] Mali by ste vyhlásiť slobodu. Zmeňte svoje vyhlásenie o autonómii a urobte z neho vyhlásenie nezávislosti.“ V Masarykovom spise Světová revoluce'' sa síce o tejto diskusii nenachádza zmienka, Kozák ale uvádza, že prebehla začiatkom augusta.
Obuv
Terminológia
Obuv sa (obyčajne) vyrába v pároch. Ľavý alebo pravý polpár obuvi sa nazýva topánka. V užšom zmysle sa ako topánka označuje len obuv (podľa iných definícií len kožená obuv alebo len kožená denná ľahšia obuv) rozličných tvarov siahajúca maximálne po resp. kúsok nad členok. Slovo topánka je pravdepodobne prevzaté z maďarčiny (podrobnosti pozri nižšie). V súčasnom slovenskom slangu sa namiesto slova topánka vyskytuje bohemizmus bota; pričom ale staršie sa slovo bota (resp. vtedajší variant bôta) v slovenčine (regionálne) používalo nie vo význame topánka, ale vo význame čižma. .
Washingtonská deklarácia
Príprava a vydanie deklarácie
Masaryk deklaráciu skoncipoval spolu so svojimi americkými kolegami vo Washingtone, D.C., pričom ich hlavnou inšpiráciou bola Deklarácia nezávislosti Spojených štátov. Emil Karol Kautský uvádza, že po tom, ako Masaryk spísal obšírny koncept v češtine, poveril svojho osobného tajomníka Jaroslava Císařa prekladom do angličtiny. Pritom Císařovi mal pri redigovaní pomáhať redaktor denníka Chicago Tribune James O'Donnell Bennett, sudca Najvyššieho súdu Spojených štátov Louis Dembitz Brandeis, minister vnútra Spojených štátov Franklin Knight Lane a najmä profesor sociologie Herbert Adolphus Miller, ktorý spolu so svojimi piatimi americkými priateľmi z právnických a úradníckych kruhov usporiadal schôdzu s cieľom upraviť deklaráciu do konečnej podoby, pričom svoj návrh skompletizovali krátko po jednej hodine ráno 17. októbra a definitívne uzavreli v Masarykovej rezidencii o deviatej ráno. Tento opis prípravy deklarácie je analogický s Masarykovými spomienkami, ktoré zaznamenal vo svojom spise Světová revoluce: ''„V Deklarácii som odmietol Karolov neskorý pokus o rakúsku lživú federáciu a načrtol hlavné zásady, ktoré dočasná vláda kladie ako základy nového štátu. Prvý náčrt som dal prečítať viacerým svojim priateľom (medzi inými Brandeisovi a redaktorovi Bennettovi); ich vecnú a formálnu kritiku vzal na zreteľ malý komitét, ktorý vykonal poslednú revíziu po stránke formálnej i právnej (sedel v ňom znamenitý odborník a právnik Mr. Calfee); bol to pekný príklad harmonickej spolupráce a zároveň prvý štátny akt veľkého štýlu, vykonaný za môjho vedenia.“''
Obuv
Časti topánky
Základné časti sú :
Druhy obuvi
Podľa osôb, pre ktoré je určená :
Washingtonská deklarácia
Príprava a vydanie deklarácie
Kým Masaryk a jeho spolupracovníci vo Washingtone zaisťovali diplomatickú podporu u Wilsona a Lansinga, Edvard Beneš dal 14. októbra v Paríži spísať nótu o transformácii ČSNR na Dočasnú vládu na základe rozhodnutia z 26. septembra 1918. Ale túto správu veľvyslanec Spojených štátov vo Francúzsku odtelegrafoval až 16. októbra, pričom Lansingovi bol telegram doručený 17. októbra.
Masaryk očakával inštrukcie od Lansinga ohľadne plánovaného publikovania deklarácie a reakciu na ustanovenie Dočasnej vlády v Paríži, ale ministerstvo a prezident boli v tom čase zaťažení množstvom práce. Preto v prípise k oficiálnej podobe deklarácie, doručenom 18. októbra, uviedol, že československá administratíva predpokladá, že v súlade s predchádzajúcimi uznaniami ČSNR Dohodovými štátmi Spojené štáty rovnako uznávajú aj Dočasnú vládu. V liste uvádza, že nakoľko sa Lansing nevyjadril k otázke dátumu zverejnenia deklarácie, „predpokladám, že to nie je dôležité, a prinútený rýchlym spádom udalostí v Rakúsko-Uhorsku tak činím k dnešnému dňu.“
Obuv
Druhy obuvi
Podľa účelu :
Washingtonská deklarácia
Príprava a vydanie deklarácie
Keď bola nasledujúce ráno 19. októbra v tlači uverejnená súčasne deklarácia a Karolovo memorandum (vo viacerých novinách v juxtapozícii), Masarykov spolupracovník I. E. Bennett v editorskom stĺpčeku denníka Washington Post oslavne skonštatoval: ''„Dnes boli zverejnené dve oficiálne vyhlásenia ohľadne Rakúsko-Uhorska, ktoré demonštrujú markantný rozdiel medzi skutočnou a podvodnou slobodou. Cisár Karol, vo svojom manifeste zaváňajúcom lžou a rúhaním, predstiera prísľub ,miestnej autonómie‘ pre ľud Rakúska. Čecho-Slovenský národ prostredníctvom svojich zástupcov vydáva svoju deklaráciu nezávislosti – dokument hodný zaradenia medzi najušľachtilejšie prejavy človeka prahnúceho po slobode.“'' Je veľmi pravdepodobné, že publicite a najmä tomuto symbolickému uvedeniu deklarácie a manifestu ako kontrastu „starého a nového“ dopomohli Masarykovi spolupracovníci a priatelia z radov amerických žurnalistov, keďže Masaryk po svojom príchode do Spojených štátov nadviazal a rozvíjal kontakty s viacerými novinármi, čo mu – ako sám uvádza – umožnilo publikovať interviewy a články vo významných denníkoch, týždenníkoch a revuích.
Bezprostredný vývoj po vydaní deklarácie
náhľad|Vyhlásenie nezávislosti Čechoslovákov Tomášom Garriguom Masarykom na kongrese národností vo [[Philadelphia|Philadelphii, 26. októbra 1918|alt=Vyhlásenie nezávislosti Čechoslovákov Tomášom Garriguom Masarykom na kongrese národností vo Philadelphii, 26. októbra 1918]]
Obuv
Druhy obuvi
Niekedy sa uvádzajú ako samostatná kategória ďalšie položky, napr. tanečná obuv či rybárska obuv.
Washingtonská deklarácia
Bezprostredný vývoj po vydaní deklarácie
V odpovedi na rakúsko-uhorskú mierovú nótu, odoslanú ešte 18. októbra 1918, Spojené štáty oficiálne odmietli Karolove požiadavky odvolávajúc sa na desiaty bod zo Štrnástich bodov prezidenta Wilsona z 8. januára 1918, podľa ktorého mala byť národom Rakúsko-Uhorska poskytnutá „najslobodnejšia príležitosť k autonómnemu vývoju.“ Kvôli de facto uznaniu ČSNR ako vlády Čecho-Slovákov a zároveň uznaniu práv Juhoslovanov na slobodu vláda Spojených štátov konštatuje, že „prezident už nie je oprávnený prijať samotnú ,autonómiu‘ týchto národov ako základ mieru, ale je prinútený trvať na tom, že oni sami, a nie on, posúdia, ktoré akcie zo strany rakúsko-uhorskej vlády uspokoja ich nároky a mienku o vlastných právach a ich určení ako členov rodiny národov.“
Týmto krokom Wilson vyzval rakúsko-uhorskú vládu rokovať priamo s Dočasnou vládou československou v Paríži, hoci je otázne do akej miery tento postoj podmienila činnosť Masarykovej delegácie a do akej miery vyplynul z jeho vnútorného idealizmu, známeho ako wilsonizmus (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿). V tejto súvislosti Kozák poznamenáva, že „zmenu jeho myslenia nespôsobila československá Deklarácia, ale to bolo práve jeho prianie, ktoré ju urýchlilo.“
Obuv
Druhy obuvi
Podľa tvaru, výšky zvršku a pod. (jednotná kategorizácie neexistuje a kategórie sa prelínajú; nasleduje len veľmi orientačné delenie)   :
Washingtonská deklarácia
Bezprostredný vývoj po vydaní deklarácie
Aj keď v diplomatických kruhoch Dohody sa ešte vyčkávalo na reakciu Rakúsko-Uhorska, Wilsonovo rozhodnutie znamenalo významný medzník v úsilí československej dočasnej vlády. Správa o ňom bola prijatá s veľkým nadšením u československých legionárov na Sibíri (22. októbra), ktorí predpokladali návrat na domáce územie a jeho postupné oslobodzovanie v prospech vznikajúceho zvrchovaného štátu.
Napriek tomu, že vyhlásenie poslanca za Slovenskú ľudovú stranu Ferdinanda Jurigu v Uhorskom sneme 19. októbra sa môže kvôli akcentovaniu požiadavky sebaurčovacieho práva pre uhorské národy javiť ako pretlmočenie Wilsonovej nóty na domácej pôde, Juriga jej znenie v skutočnosti nepoznal a ideovo vychádzal z vyhlásenia rumunských poslancov pripraveného vo finálnej podobe ešte 12. októbra.
Obuv
Obuv
Slovo obuv pochádza z praslovanského slova *obuvЬ (význam: obuv) odvodeného z praslovanského slovesa *obuti (význam: obuť).
Topánka
Slovo topánka pravdepodobne pochádza z maďarčiny. V maďarčine sa vyskytuje pomerne zriedkavé slovo topán s variantmi topánka a topány. Význam tohto slova je nasledovný: obuv, ktorá pokrýva celé chodidlo, väčšinou siaha po členok, má krátky zvršok, je z relatívne jemného materiálu, má relatívne málo hrubú podošvu a relatívne jemnejší tvar; opánka. (Opakom pojmu topán(ka) bola podobná obuv s hrubším materiálom, podošvou a tvarom, ktorá sa volá bakancs. Zo slova bakancs vzniklo slovenské slovo bagandža, ktoré ale má dnes už trochu iný význam.) Pôvod maďarského slova topán(ka) je neistý; do úvahy prichádzajú napríklad tieto možnosti: 1. Slovo môže pochádzať napr. zo zvukomalebného maďarského slova top vo význame „ťap, stúpnuť“, alebo z maďarského nárečového slova topa vo význame „majúci ploché/chybné nohy“. V prípade pôvodu z maďarčiny treba maďarské slovo topánka chápať ako zdrobneninu slova topán. 2. Slovo môže alternatívne pochádzať z južnoslovanského slova opanak (význam: sandále, opánka, to, čo sa obopína okolo nohy a pod.). Toto slovo vzniklo z veľmi rozšíreného praslovanského koreňa, ktorý mal viacero variantov a (mimochodom) v dnešnej slovenčine má podobu –pnúť- resp. –päť- (napr. v slovesách obopnúť, pripäť).
Washingtonská deklarácia
Štruktúra deklarácie
Vo svojej finálnej podobe sa deklarácia skladá z troch (neoznačených) myšlienkových celkov – „naše práva“, „naše dôvody“ a „náš cieľ“. Túto formu podľa Kautského navrhol americký sochár Gutzon Borglum pri schôdzke komitétu v noci z 16. na 17. októbra.
Úvodný odsek naráža na vtedajšiu aktuálnu medzinárodnú situáciu – snahy o začiatok mierových rokovaní zo strany Centrálnych mocností („Hohenzollernovci ponúkajú mier, aby zastavili víťazný postup spojeneckých armád a zabránili rozdeleniu Rakúsko-Uhorska a Turecka“ ) a federalizačné plány cisára Karola I. Následne deklarácia pripomína uznanie ČSNR ako dočasnej vlády štátmi Dohody a Trojkráľovú deklaráciu požadujúcu zriadenie štátu spojením českých krajín a Slovenska, vyhlásenú českými ríšskymi a krajinskými poslancami 6. januára 1918 v Prahe. Už v úvode sa rázne odmieta zámer federalizácie monarchie („federalizácia a autonómia neznamenajú nič pod habsburskou dynastiou“).
V nasledujúcich troch odsekoch („naše práva“) sa deklarácia odvoláva na „historické (a) prirodzené právo“, čo je z hľadiska medzinárodného práva verejného neexistujúci pojem, vzniknutý zlúčením historického práva národa na štátnosť, v rámci ktorého si české krajiny nárokovali kontinuitu Českého kráľovstva spojeného so zvyškom monarchie osobnou habsburského panovníka od roku 1526, a prirodzeného práva národa na sebaurčenie, ktorého požiadavka reflektovala situáciu Slovákov. Značne extrémnym tvrdením bolo vyhlásenie, že české krajiny boli „nezávislým štátom od siedmeho storočia,“ t. j. odvodzovanie českej štátnosti od Samovej ríše.
Zatiaľ čo historické právo národa bolo tradičným geopolitickým inštitútom predchádzajúcich storočí, právo národa na sebaurčenie síce ideovo korenilo v Deklarácii nezávislosti Spojených štátov, ktorá ukotvila zásadu, že: „vlády odvodzujú svoju moc od súhlasu tých, ktorým vládnu“ a „keď sa niektorá vláda stane deštruktívnou voči týmto princípov, je právom ľudu ju zmeniť alebo zrušiť a ustanoviť novú vládu, založenú na takých zásadách a právomocne vymedzenú takým spôsobom, akým uzná ľud za vhodné pre zaistenie svojej bezpečnosti a svojho šťastia,“ a do európskeho kontinentálneho prostredia bolo implementované Veľkou francúzskou revolúciou a ďalej modifikované s rozvojom národných hnutí v 19. storočí, do slovníka medzinárodného spoločenstva sa dostalo až v roku 1918, v súvislosti s formulovaním geopolitických myšlienok prezidenta Spojených štátov Woodrowa Wilsona. Naproti všeobecnému presvedčeniu, „právo na sebaurčenie“ nebolo definované Štrnástimi bodmi, ale až jeho vystúpením v Kongrese Spojených štátov 11. februára 1918: ''„Národy nemajú byť odovzdávané spod vlády jedných k druhým na základe medzinárodnej konferencie alebo dohody medzi protivníkmi. Národné ašpirácie musia byť rešpektované, národom sa smie vládnuť len na základe ich vlastného súhlasu. Sebaurčenie nie je obyčajnou frázou.“''
Znaky wilsonizmu sú najmarkantnejšie v deviatom odseku, nasledujúcom po štyroch odsekoch vymenúvajúcich hlavné príčiny nespokojnosti („naše dôvody“), ktorý priamo vyhlasuje: „prijímame americké princípy [tak], ako ich stanovil prezident Wilson: princípy oslobodeného ľudstva – skutočnej rovnosti národov – a o tom, že vlády odvodzujú všetku svoju spravodlivú moc zo súhlasu tých, ktorým vládnu.“ Vplyv americkej právnej kultúry, ktorý do deklarácie pretavil prostredníctvom Masarykových poradcov, sa ďalej uplatňuje nasledovaním princípov vyjadrených v Deklarácii nezávislosti Spojených štátov a princípov prezidenta Abrahama Lincolna, pričom je zmienená aj francúzska Deklarácia práv človeka a občana a duchovný odkaz husitských vojen.
Deviaty odsek spolu s nasledujúcimi proklamuje podobu budúceho Československa („naše ciele“) ako zvrchovanej demokratickej parlamentnej republiky implementujúcej garanciu rovnosti pred zákonom, slobody slova, tlače, svedomia, vyznania, vedeckej a umeleckej tvorby, zhromažďovania a petičného práva. Ukotvuje sa všeobecné volebné právo aj pre ženy, odluku cirkvi od štátu, menšinové práva a nahradenie stáleho vojska milíciami. Z hospodárskeho hľadiska už deklarácia vyhlasuje plán hospodárskych a sociálnych reforiem, menovite vykúpenia veľkostatkov pre domácu kolonizáciu a zrušenie šľachtických výsad. V prípade štátneho dlhu má ČSR prevziať len záväzky predvojnové, nie dlhy spôsobené počas vojny.
Deklaráciu uzatvára motto: ''„Sily temnoty poslúžili víťazstvu svetla – vytúžený vek ľudstva svitá. Veríme v demokraciu – veríme v slobodu, slobodu vždy väčšiu a väčšiu!“'' Deklarácia je datovaná k 18. októbru v Paríži ako v oficiálnom sídle vlády. Na záver je podpísaná Tomášom Masarykom, Milanom Štefánikom a Edvardom Benešom.
Mytéma
Mytéma je éma čiže štruktúrna jednotka mýtu. Mytéma je tematická časť obsahu mýtu, veta mýtu. Claude Lévi-Strauss mytémy očísloval podľa poradia a zoradil do stĺpcov a riadkov ako na notovej osnove. Stĺpce sa skladajú z príbuzných mytém, v ktorých vystupujú analogické subjekty. Riadky zasa zahrnujú chronologické mytémy a časovú postupnosť mýtu. Mýtus treba čítať po stĺpcoch zľava doprava.
Elektrický obvod
Elektrický obvod je súhrn prvkov tvoriacich uzavretú cestu pre elektrický prúd; vodivé spojenie rôznych prvkov, napr. odporov, kondenzátorov, cievok, zosilňovacích prvkov (elektrónok, tranzistorov), usmerňovačov, meničov inej energie ako elektrickej energie (mikrofónov, rôznych snímačov polohy, tlaku, teploty a pod.), spotrebičov a zdrojov, usporiadaných v jednoduchých alebo zložitých kombináciách a pripojených (resp. určených na pripojenie) na zdroje elektrickej energie.
vľavo|náhľad|Jednoduchý elektrický obvod tvorený zdrojom napätia a rezistorom.
Električková doprava v Bratislave
náhľad|Mapa električkovej siete v roku [[2012 pred výstavbou trate do Petržalky, počas výluky v tuneli a na trati na Hlavnú stanicu]] náhľad|Električky [[Tatra K2S na linkách a  na obratisku Astronomická v Bratislave v Ružinove]] náhľad|Modernizovaná električka [[Tatra K2S na linke medzi zastávkami Nám. Franza Liszta (Kooperativa, Predstaničné nám.) a Hlavná stanica]] náhľad|[[Bratislavský tunel|Električkový tunel pod Bratislavským hradom zo zastáviek Chatam Sófer a Kráľovské údolie (Park kultúry, PKO)]] náhľad|Električka [[Škoda 06 T, testovaná v Bratislave koncom roka 2006]] náhľad|Električka [[Tatra T6A5 na linke na zastávke Saleziáni (Záhradnícka)]] náhľad|Dvojvozňová súprava na linke na zastávke [[Bratislava hlavná stanica|Hlavná stanica]] náhľad|Električka [[Tatra T3 na linke medzi zastávkami Most SNP (Nový most) a Nám. Ľ. Štúra (Propeller) / Nové SND / Šafárikovo nám.]] náhľad|Dvojvozňová súprava električiek [[Tatra T6A5 na linke medzi zastávkami Nám. SNP a Poštová / Kapucínska]] náhľad|Historická električka #38 s prívesným vozňom [[SGP #135]]
Električková doprava v Bratislave tvorí nosný systém MHD v Bratislave. Ide o stredne veľkú električkovú sieť. Polarita napájania je 600 V jednosmerných, kladný pól je v trolejovom vedení, záporný v koľajnici (klasický systém). Rozchod koľají je. Dĺžka tratí v meste je 42 kilometrov a má 155 zastávok. Celkový počet liniek je 5 ( – ). Vozidlá majú maximálnu povolenú premávkovú rýchlosť do /h, ale interným predpisom je povolená len rýchlosť /h. Na niektorých tratiach je nižšia. Za rok 2006 električky celkovo vykonali viac ako 11,4 milióna vozokilometrov.
1893 – 1905: Počiatky
V 60. rokoch 19. storočia sa objavili v uliciach Bratislavy prvé omnibusy. Na začiatku 90. rokov rovnakého storočia požiadal Alexander Werner, rakúsky inžinier, o povolenie vybudovať systém konskej železnice. Nakoniec však svoju žiadosť zmenil tak, že animálnu trakciu nahradil električkou. Tej bolo vyhovené, a tak Bratislava otvorila prvú svoju električkovú linku. Stalo sa tak 27. augusta 1895, oveľa skôr, ako napríklad v Prahe a mnohých iných mestách. Existovala hlavná trať, z ktorej viedlo veľa odbočiek. Jazdilo sa od dnešného Mosta SNP až k Hodžovmu námestiu. V prevádzke bolo 9 vozidiel, ktoré boli poháňané prúdom s napätím 550 V.
Onedlho po otvorení sa pokračovalo na výstavbe nových úsekov. Už v septembri 1895 bol otvorený nový k hlavnej stanici, dlhý vyše. V januári nasledujúceho roka bolo otvorených niekoľko ďalších tratí. Počas tohto roka medzitým zanikla omnibusová doprava fungujúca v meste vyše 30 rokov.
Ako sa sieť rozvíjala, začali sa objavovať aj rôzne problémy. Najprv s vlastníctvom, keď pôvodného dopravcu, firmu Lindheim a spol. vytlačila uhorská Részvénytársaság villamos és közlekedési vállalatok számára (Účastnícka spoločnosť pre elektrické a dopravné podniky). Nejaký čas si vedenie elektrickej dráhy pohrávalo aj s možnosťou zaviesť električkovú dopravu do Petržalky. Sem bola nakoniec električková trať naozaj zavedená, ale až neskôr, a v roku 1961 bola opäť zrušená. Dnes na juhu Bratislavy jazdia prevažne autobusy. Od roku 2016 bola opäť sprevádzkovaná električková trať na toto sídlisko, premáva však po inej trase ako v minulosti.
1906 – 1938: Rozvoj
V prvom desaťročí 20. storočia sa zaviedlo označenie liniek písmenami, objavili sa lýrové zberače v električkách, dodávané boli vozidlá typu Ganz. Zavedená bola aj trolejbusová doprava.
1939 – 1945: Druhá svetová vojna
Po vypuknutí vojny boli prudko zvýšené nároky na dopravu, čo pocítila i električková doprava. Museli byť zrušené nočné spoje po 22. hodine. V roku 1941 začala výstavba tunela pod Bratislavským hradom, ktorý dnes používajú električky. Jeho výstavba trvala 8 rokov, dokončený bol v roku 1949. Ešte počas druhej svetovej vojny slúžil ako protiletecký kryt a neskôr ho používala automobilová doprava a chodci. Od roku 1983 je určený výlučne pre električky.
V roku 1942 skončili lýrové zberače, ktoré sa až dovtedy používali v mnohých mestách. Nahradili ich klasické pantografy. O ďalšie dva roky sa zaviedlo označenie liniek električiek a iných druhov dopravy namiesto písmen číslami. Tesne pred a počas obsadzovaní mesta Červenou armádou v roku 1945 bola celá verejná doprava, vrátane koľajovej, v meste zastavená. Po oslobodení sa začalo s odstraňovaním škôd, zničené bolo až 90 percent trolejového vedenia a aj koľaje boli značne poškodené. Od 14. júna už všetky 3 linky jazdili, ďalšie druhy dopravy boli obnovené v roku 1946.
1946 – 1980: Budovanie za socializmu
Prvou lastovičkou po mnohých rokoch bola dodávka nových električiek v roku 1949, išlo o predchodcov električiek typu 6MT, ktoré sa objavili na začiatku 50. rokov. V tomto období došlo aj ku zdvojkoľajeniu trate z Karlovej Vsi do Dynamitky a zanikol posledný jednokoľajový úsek. Od roku 1952 sa zvýšil počet liniek na 5, v 50. rokoch bola zavedená šiesta linka a vybudovaná vozovňa Jurajov dvor. Vzhľadom na menovú reformu v roku 1953 musela byť upravená aj celá tarifa. 8. augusta 1957 sa objavil prvý prototyp električky typu Tatra T2, čo znamenalo postupný zánik starých dvojnápravových vozidiel.
V 60. rokoch sa začali nasadzovať do prevádzky aj vozidlá typu Tatra K2,.
O 10 rokov neskôr sa začali objavovať prvé náznaky nosného systému, teda predovšetkým električkovej rýchlodráhy a neskôr aj klasického metra sovietskeho typu. Perspektívne sa počítalo s tým, že celé okolie hlavného mesta vtedajšej SSR bude mať vyše milión obyvateľov. V roku 1973 začala slúžiť aj Vozovňa Krasňany. Novátorské riešenie integrovalo všetky prevádzky do monobloku. Autorom bola Valéria Triznová.
Podobne ako v Prahe, aj v Bratislave nakoniec došlo k zavedeniu jednotnej a neprestupnej tarify s cenou 1 Kčs, ale o 2 roky neskôr, 1. apríla 1976.
Ženská dvojhra na US Open 2007
Víťazkou sa po druhýkrát stala Justine Heninová, ktorá vo finále porazila Svetlanu Kuznecovovú 6–1, 6–3. Heninová tak získala už svoj siedmy grandslamový titul.
Električková doprava v Bratislave
1980 – 2002: Rozvoj elektrickej trakcie a čakanie na metro
Ropná kríza z roku 1973 úplne zmenila pohľad na elektrickú trakciu prakticky na celom svete. Aj vo vtedajšom Československu sa skončilo s jej utlmovaním a rozhodlo sa budovať nové trate a nakupovať nové vozidlá. Na práve dokončené sídliská sa otvárali električkové trate rýchlodráhového charakteru (Rača, 1988). V tom istom roku bola ukončená prevádzka električiek typu Tatra T2 a začalo sa aj so stavbou metra, ktorá však bola o rok zastavená.
Ženská dvojhra na US Open 2007
Nasadenie hráčok
<li>🇫🇷 Tatiana Golovinová ''(Prvé kolo) <li>🇮🇱 Šachar Peerová ''(Štvrťfinále) <li>🇦🇹 Sybille Bammerová ''(Štvrté kolo) <li>🇨🇿 Lucie Šafářová ''(Tretie kolo) <li>🇺🇦 Aľona Bondarenková ''(Tretie kolo) <li> Katarina Srebotniková ''(Druhé kolo) <li>🇮🇹 Tathiana Garbinová ''(Prvé kolo) <li>🇮🇹 Francesca Schiavoneová ''(Druhé kolo) <li>🇮🇹 Mara Santangelová ''(Prvé kolo) <li>🇮🇳 Sania Mirzová ''(Tretie kolo) <li>🇷🇺 Vera Zvonarevová ''(Tretie kolo) <li>🇯🇵 Ai Sugijamová ''(Druhé kolo) <li>🇦🇺 Samantha Stosurová ''(Prvé kolo) <li>🇵🇱 Agnieszka Radwańská ''(Štvrté kolo) <li>🇪🇸 Anabel Medinová Garriguesová ''(Tretie kolo) <li> Michaëlla Krajiceková ''(Druhé kolo) </ol>
Električková doprava v Bratislave
1980 – 2002: Rozvoj elektrickej trakcie a čakanie na metro
Uvažovalo sa (opäť) tiež o prerozchodovaní električkovej siete v Bratislave na normálny (tiež nazvaný železničný alebo Stephensonov) rozchod, lebo v tom čase bol v Československu metrový rozchod iba v Bratislave a Liberci a pri kúpe vozidiel z iných dopravných podnikov ich bolo nutné previazať na bratislavské metrové podvozky. S rekonštrukciou tratí a prerozchodovaním trate na (v Bratislave sa ani nezačalo) boli nevyužívané liberecké metrové podvozky električiek typu T3 dodané práve do Bratislavy. V súvislosti s odmietnutím prerozchodovania trate sa do Bratislavy nedostali ani električky typu KT8xx, ktoré bolo údajne možné vyrobiť len pre rozchod. Namiesto nich teda boli dodané električky typu T6A5.
90. roky boli v znamení modernizácie vozňového parku (K2S, T3G, T3Mod a pod.) a zo začiatku aj úplne novými električkami, typom Tatra T6A5, dodávanými medzi rokmi 1991 až 1997. V tejto dobe však začala byť električková sieť veľmi preťažená, a to z dôvodov finančných úspor, ako aj predlžovaním intervalov, a tiež preto, že ešte stále neexistoval nosný systém MHD.
Elektronický obvod
Elektronický obvod je elektrický obvod s elektronickými prvkami.
Električková doprava v Bratislave
2002 – 2012: Električky namiesto metra, tram-train a ďalšie plány
Ďalší zvrat nastal v marci 2007 kedy Magistrát hl. mesta SR Bratislavy a Železnice Slovenskej republiky (ŽSR) oznámili zámer trať postaviť na duálny rozchod (bratislavský električkový) aj  (slovenský železničný), pričom trať využijú aj vlaky aj električky. Odporcovia prepojenia argumentujú, že toto riešenie nie je možné realizovať kvôli rozdielom medzi el. napätím používaným električkami a vlakmi. Financovanie je možné aj z eurofondov určených na dopravé projekty a na projekty integrácie nadnárodných, regionálnych a miestnych dopravných systémov.
V tomto roku bol taktiež na magistráte prezentovaný nový návrh rozvoja električkových tratí. Okrem Petržalky by sa električiek mohli dočkať aj mestské časti Vajnory (prepojenie Rače a Zlatých Pieskov cez Tuhovské a komplex CEPIT), Devínska Nová Ves (predĺženie trate zo zastávky Pri Kríži do Dúbravky a okolo sídliska v Devínskej Novej Vsi do závodu Volkswagenu – práve obídenie sídliska je tejto trati významne vyčítané) a Vrakuňa (odbočka z trate na Ružinovskej do Vrakune a na sídlisko Dolné Hony). Nové trate by mali viesť aj do Prievozu (od ŽST Nové Mesto cez Tomášikovu, prekrížením cez Ružinovskú električkovú radiálu až do spomínanej oblasti v Ružinove) a Mlynskej Doliny (odpojenie približne v oblasti Lanfranconi, obsluha internátov v Mlynskej Doline, Cintorínu Slávičie údolie a pravdepodobne aj pripravovaného komplexu Cubicon, náhrada autobusových liniek a ).
Proti stavbe električky do Petržalky hovorilo stanovisko Výskumného ústavu dopravného, ktoré hovorilo, že električka nie je nosným systémom a finančné náklady sú neefektívne. Okrem toho sa proti projektu električky vyjadrovali aj dotknutí obyvatelia Petržalky. Preto bolo možné, že trať do Vajnôr a Devínskej Novej Vsi by boli postavené skôr, nakoľko mal o trať do Lamačskej brány záujem tamojší staviteľ (ktorý by ju mal čiastočne financovať) a o trať do Vajnôr zas CEPIT.
Z dôvodu havarijného stavu trate bola od 2. novembra 2011 zastavená električková doprava na Hlavnú stanicu. Zrušené boli linky Hlavná stanica – Zlaté piesky,  Hlavná stanica – Rača,  Hlavná stanica – Ružinov a  Hlavná stanica – Nám. Ľ. Štúra, pričom vznikli nové linky Zlaté piesky – Vajnorská – Trnavské mýto – Vazovova – Radlinského – Obchodná – Nám. SNP – Jesenského/Šafárikovo nám. – Nám. Ľ. Štúra a Rača – ŽST Vinohrady – Račianske mýto – Vazovova – Trnavské mýto – Ružinov. . Termín opravy nie je známy, je možné, že rekonštrukcia prebehne až súčasne s prestavbou Predstaničného námestia firmou IPR.
31. januára 2011 sa začalo spoločné stavebné konanie pre stavbu Nosný systém MHD v Bratislave, prevádzkový úsek Janíkov dvor – Šafárikovo námestie, 1. časť Bosákova ul. – Šafárikovo námestie. Jej súčasťou je aj nová električková trať Šafárikovo námestie – Bosákova a rekonštrukcia trate na Štúrovej ulici.
Od 2. februára 2012 bola v električkovom tuneli pod hradom zistená prasklina v ostení (obmurovke) tunelovej rúry. Následne bol z bezpečnostných dôvodov tunel uzavretý a električkové linky, a  boli dočasne presmerované na náhradné trasy.
19. marca 2012 bolo výrazne reorganizované linkové vedenie električiek, počet liniek sa znížil zo 14 na 8. Zároveň došlo k zhusteniu intervalov na nových linkách. Cieľom zmien bolo zvýšenie prehľadnosti a pravidelnosti, zníženie čakacej doby, lepšia obsluha centra mesta a zvýšenie prepravnej kapacity v pracovných dňoch.
2013 – Súčasnosť: Budovanie električky do Petržalky
thumb|Električka [[Tatra T3 s 1435 milimetrovými podvozkami zapožičaných z Košíc po absolvovaní skúšky normálneho rozchodu električkovej trate do Petržalky]]
Linky
Stav k 13.12.2020.
Vozidlový park
Vozidlový park tvoria výlučne električky českej, resp. československej výroby od zaniknutého výrobcu ČKD a spoločnosti Škoda Transportation. Staršie vozne sú postupne modernizované.
K 22. decembru 2016 eviduje Dopravný podnik Bratislava 211 vozidiel, z toho v bežnej premávke s cestujúcimi 197 (93,4 %). Priemerný vek vozidiel v bežnej premávke s cestujúcimi je 19,2 rokov, podiel nízkopodlažných vozidiel je 30,5 % (60 vozidiel).
Mestský náter
Už od roku 1935 sa začal na električky aplikovať červeno-béžový náter. Prvý pokus o mestský náter pochádza z roku 1997. Vtedy bolo dodaných 10 električiek typu T6A5 v modro-červeno-strieborno-bielom nátere. Od roku 2006 tvorí unifikovaný mestský náter celočervená skriňa vozidla s nálepkami Bratislava – Little Big City. Od dodávky nových nízkopodlažných električiek je na typoch Škoda 30 T a Škoda 29 T aplikovaný inovovaný, bordovo-čierny mestský náter. Zaujímavosťou je, že ešte v roku 2015 sa na električky, ktoré už boli vybavené celočerveným náterom aplikuje pôvodný, červeno-béžový alebo modro-červeno-strieborno-biely náter. V meste sú dlhé roky rozšírené celovozidlové reklamy.
Rozvoj a modernizácie
V rokoch 20132015 prebehla 1. etapa výstavby električkovej rýchlodráhy do Petržalky cez Starý most. Prerobil sa Starý most, zrekonštruovala Štúrova ulica a vybudovala samotná električková trať po Bosákovu ulicu.
Za peniaze aj z eurofondov z Operačného Programu Doprava sa kúpilo 30 obojsmerných električiek typu Škoda 30 T a 30 jednosmerných električiek typu Škoda 29 T. Týmto podpisom DPB ukončil tri veľké tendre na vozidlá elektrickej trakcie. Okrem električiek DPB kúpil aj trolejbusy.
Modernizačný program vozidiel Tatra K2 bol dokončený a od 1. februára 2010 premávajú po bratislavských koľajniciach len zrekonštruované, resp. nové vozne Tatra K2S a Tatra K2G. Električky Tatra T3 sa stále modernizujú a to hlavne v súvislosti so spustením električkovej rýchlodráhy do Petržalky.
Dúbravsko-karloveská radiála
V roku 2019 začala rekonštrukcia Dúbravsko-karloveskej radiály, ktorá bola rozdelená na 4 etapy. Prvé dve - od Molecovej (po novom Riviéra) po obratisko Karlova Ves (po novom Kútiky) a od obratiska po zastávku Damborského (po novom Záluhy) - sa realizovali v roku 2019. Počas prác bola vylúčená električková doprava z celej Karlovej Vsi a Dúbravky, obsluhu zabezpečoval náhradný autobus. Zrekonštruovaný bol koľajový zvršok aj spodok, koľajnice, všetky zastávky, elektrické vedenia, podchody, prechody pre chodcov, verejné osvetlenie, priľahlé cestné komunikácie a väčšina trate bola zazelenaná. Zastávky Segnerova a Jurigovo námestie boli zlúčené do jednej Stavbu sprevádzali viaceré problémy, kvôli ktorým sa ani v prvej ani druhej etape nepodaril dodržať sľubovaný termín odovzdania. Prevádzka po obratisko Kútiky bola namiesto 27. septembra spustená až 19. decembra, no stále neboli dokončené niektoré práce, ktoré pokračovali až do roku 2020. Spustenie druhej etapy sa plánovalo na 22. december 2019, no kvôli blokáde prístupu k meniarni Krčace majiteľmi pozemkov pod ňou nemohla byť prevádzka električiek zahájená, keďže nemalo byť ako napájané elektrické vedenie. Premávka do Dúbravky bola nakoniec spustená až 22. februára 2020, no taktiež len v provizórnom stave - stále nebola dokončená prestupná zastávka Záluhy a niektoré ďalšie úpravy.
Na jar roku 2020 boli spustené aj zostávajúce dve etapy, ktoré sa týkajú modernizácie koľajového triangla pri uzle Chatam Sófer a celého úseku od tunela až po Molecovu. V rámci nej majú byť takisto zrekonštruované všetky zastávky, nadchod na zastávke Botanická záhrada a zastávka Molecova sa má premeniť na integrovaný prestupný terminál. DPB sľubuje, že celá modernizácia bude hotová do konca leta 2020. Prevádzka na tejto trati sa obnovila v oneskorenom termíne - 26. októbra 2020 linkami (Zlaté Piesky - Dúbravka, Pri kríži) a  (Ružinov, Astronomická - Karlova Ves, Kútiky). Taktiež boli zrušené výlukové linky  a  a obnovená prevádzka linky.
Račianska radiála
15. júna 2020 sa spustila rekonštrukcia úseku medzi zastávkami Cintorín Rača a Záhumenice na Račianskej radiále, ktorý bol v natoľko zlom stave, že hrozilo zastavenie premávky do Rače. Zrekonštruovaná trať bola 7. septembra 2020 otvorená.
Obyčaj
Obyčaj je (častým opakovaním) ustálený spôsob konania, zvyk, návyk.
Čistiny
Čistiny je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Kamenín a Kamenný Most v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2001 na rozlohe 17,8477 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená z dôvodu zabezpečenia ochrany zvyškov halofytnej vegetácie.
3259 Brownlee
3259 Brownlee je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil J. Platt 25. septembra 1984.
Kirjat Gat
Kirjat Gat (hebr. קִרְית גָּתַ) je mesto v južnom Izraeli. V roku 2004 v ňom žilo 47 800 obyvateľov.
Tournissan
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kirjat Gat
Názov
Názov mesta bol inšpirovaný niekdajším filištínskym mestom Gat, o ktorom sa prepokladalo, že existovalo v tejto lokalite. Skutočný Gat bol však neskôr objavený 20 km južnejšie. Prepis názvu do latinky nie je jednotný, aj na oficiálnych dopravných značeniach môžeme nájsť rôzne varianty.
Rozvoj mesta
Mesto vzniklo 11. januára 1956, jeho prvými obyvateľmi boli židovskí repatrianti z Maroka. Najdynamickejší rozvoj nastal v 90. rokoch, s príchodom množstva prisťahovalcov z bývalého ZSSR. Napriek existencii kníhkupectiev s ruskou literatúrou dochádza k pochopiteľnej jazykovej asimilácii týchto ľudí, je bežné vidieť na ulici matku oslovujúcu dieťa po rusky, ktoré jej odpovedá v ivrite. Žije tu i komunita pôvodom z Etiópie (jedno z najväčších percentuálnych zastúpení v rámci krajiny).
Štatistiky
Podľa Izraelského štatistického úradu žilo v meste v roku 2001 23 500 mužov a 24 700 žien, 35,7 % obyvateľov má 19 rokov a menej. Ročný prírastok bol 0,8 %.
Priemysel
V meste má sídlo moderná továreň na počítačové súčiastky firmy Intel, ktorá je hlavným zamestnávateľom v oblasti, plánuje sa výstavba ďalšej továrne rovnakej firmy.