cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laval (Mayenne)
Laval je francúzske mesto v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
L’Hospitalet-du-Larzac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laval (Mayenne)
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Klub Melenčiarov
Klub Melenčiarov je občianske združenie, ktorého cieľom je zoskupovať záujemcov o históriu Dubnice, mestskej časti Bojníc, podporovať a rozvíjať poznanie jej histórie.
Vladimír (Rusko)
Vladimír je hlavné mesto Vladimírskej oblasti v strednej časti európskeho Ruska, na ľavom brehu rieky Kľazmy, približne  severovýchodne od Moskvy. Má 339 779 obyvateľov (2009).
Dejiny
Mesto Vladimír, založené v roku 1108, bolo od roku 1157 sídelným mestom  vládcu Vladimírsko-suzdaľského kniežatstva, jedného z nástupníckych štátov Kyjevskej Rusi. Počas tridsiatych rokov 19. storočia sa mesto rozvíjalo ako dôležité priemyselné stredisko.
Historické budovy mesta sú chrám Nanebovzatia Bohorodičky (Uspenskij sobor) (1158 – 1161), chrám Pokrovu na rieke Nerli, Zlatá brána (1164) a niekoľko kláštorov. Tieto budovy z 12. a 13. storočia boli v roku 1992 zapísané do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO.
Vladimír sa nachádza v prevažne poľnohospodárskom regióne. Je to aj železničný uzol. Jeho hlavnými priemyslovými odvetviami sú textilný priemysel, konzervárenský priemysel, výroba chemických produktov, jemného náradia a automobilových súčiastok.
Zoznam operných spevákov a speváčok v Česku
Toto je zoznam operných spevákov s českým pôvodom ale aj zahraničných, ktorí dlhodobo pôsobia alebo pôsobili v Česku a stali sa súčasťou histórie českej opery.
Pozn. tento zoznam nie je úplný, ak máte informácie o nieakých českých operných spevákoch poprípade tých zahraničných, ktorí dlhodobo vystupovali alebo vystupujú v českej oper, tak neváhajte a rozšírte tento zoznam.
Karsten Braasch
Karsten Braasch (* 14. júl 1967, Marl, Nemecko) je bývalý nemecký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 6 turnajov ATP vo štvorhre.
Kamenná diera
Kamenná diera je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody SSJ. Predmetom ochrany je: Jaskyňa prístupná návštevníkom za účelom zotavenia a poznávania jej prírodnýcha historických hodnôt. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2012. Ochranné pásmo nebolo určené.
Jaskyňa sa nachádza v katastrálnom území obce Gemerská Ves v okrese Revúca v Banskobystrickom kraji pri brehu Západného Turca.
Porovnanie
Porovnanie je konfrontácia objektov, ktorej cieľom je zistiť, v čom sa dané objekty zhodujú alebo odlišujú. Je veľmi dôležitým predpokladom zovšeobecnenia. Má veľkú úlohu v úsudkoch podľa analógie. Súdy, ktoré vyjadrujú výsledok porovnania, pomáhajú odhaliť obsah pojmov porovnávaných objektov; v tomto zmysle porovnanie vystupuje ako metóda, ktorá dopĺňa a niekedy nahrádza definíciu.
Viliam Stolár
Viliam Stolár (* 4. marec 1938, Hnúšťa – † 16. február 1990, Banská Bystrica) bol slovenský hudobník a pedagóg.
Životopis
Hudobník-multiinštrumentalista, korepetítor a aranžér populárnej hudby. Riaditeľ ĽŠÚ v Hnúšti, učiteľ hudby v Brezne a v Brusne. Kapelník a spolupracovník profesionálnych hudobných skupín (od roku 1975). Člen porôt hudobných súťaží a festivalov. Realizoval nahrávky pre Slovenský rozhlas. V Banskej Bystrici pôsobil od roku 1965, kapelník hudobnej skupiny Sextet Dina Stolára, spolupracoval s hudobnými skupinami Milana Talaja a Dušana Kollára v Banskej Bystrici. Člen poroty súťaže spevákov populárnej piesne Bystrické zvony. Nahrával a upravoval hudbu pre štúdio Slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici.
Prenoceratops
Prenoceratops bol malý bylinožravý dinosaurus, primitívny zástupca skupiny Ceratopsia. Známy je z dobrých pozostatkov mladých jedincov, zatiaľ však bola v literatúre opísaná len lebka. Žil pred približne 75 miliónmi rokov na území dnešnej Montany (USA).
Opis
Necelé tri metre dlhý Prenoceratops patril medzi primitívne rody ceratopsov (v preklade „rohatých tvárí“). Nemal výrazné rohy, ani kostený golier. Disponoval však silným zobákom a typickým znakom všetkých marginocefalovcov (okrem ceratopsov tak napr. aj pachycefalosaurov) - vytŕčajúcimi lícnymi kosťami. Prenoceratops svojím výzorom silne pripomínal Leptoceratopsa. Prenoceratops však mal relatívne dlhší kostený golier a nižšiu, pretiahnutejšiu lebku.
Objav a druhy
Prenoceratops bol opísaný Brendou J. Chinneryovou v roku 2004 a je doteraz jediným leptoceratopsidom, opísaným z hromadného náleziska.
Rod dnes zahŕňa jediný druh - P. pieganensis
3904 Honda
3904 Honda je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil Robert McNaught 22. februára 1988.
Skopolamín
Skopolamín (inak aj (9-metyl-3-oxa-9-azatricyclo[3.3.1.02,4]nonan-7-yl) 3-hydroxy-2-phenylpropanoát) je alkaloid odvodený od tropánu, pôvodne izolovaný zo skopólie japonske (Scopolia japonica) a ľuľkovca zlomocného (Atropa belladonna). Vyskytuje sa aj v iných rastlinách, napríklad durman obyčajný (Datura stramonium) alebo blen čierny (Hyoscyamus niger).
Vlastnosti
Hnedá látka, topí sa pri nízkej teplote.
Pôsobenie
Pôsobí podobne ako parasympatolytikum a spazmolytikum, má excitačné účinky na centrálnu nervovú sústavu a pôsobí na žľazy s vnútorným vylučovaním.
Využitie
Používa sa ako liek na uvoľňovanie kŕčov hladkého svalstva (koliky apod.), pri chorobe z cestovania, zvracaní a nauzei.
Nathan MacKinnon
Nathan MacKinnon (* 1. september 1995, Halifax, Nové Škótsko, Kanada) je kanadský útočník hrajúci v tíme Colorado Avalanche v severoamerickej lige NHL.
Juniorská kariéra
V roku 2011 bol vybraný v drafte QMJHL z prvého miesta tímom Baie-Comeau Drakkar. Ale v deň draftu trénoval s tímom Omaha Lancers, ktorý hral ligu United States Hockey League. Rozhodoval sa medzi univerzitnou ligou Spojených štátov – NCAA a kanadskou juniorskou ligou QMJHL. MacKinnon dával prednosť americkým ligám, lebo nechcel hrať vo frankofónom tíme, kde by vznikala jazyková bariéra. Baie-Comeau následne jeho práva vymenili do Halifaxu Mooseheads za Carla Gélinasa, Francisa Turbideho a prvé kola draftu v rokoch 2012 a 2013. MacKinnon nastupoval v lige 18 a 19 ročných v 16 rokoch. Svoj prvý hetrik strelil 3. decembra 2011 a päť gólov v jednom zápase strelil pri víťazstve 6:4 nad Québecom Remparts, ktorý v tej dobe trénoval jeho neskorší tréner v Colorade – Patrick Roy. Vyrovnal tým tímový rekord Jasona Kinga.
V roku 2013 doviedol Halifax k Memorial Cupu, v rozhodujúcom zápase vo finále proti Portland Winterhawks strelil hetrik. Potom bol vyhlásený najužitočnejším hráčom play-off a bol vymenovaný do All-Star tímu turnaja. 24. júna 2013 sa konal Vstupný draft NHL, v ktorom mal prvú voľbu tím Colorada Avalanche. Špekulovalo sa, že si tím vyberie Setha Jonesa, ktorý vyrastal v Colorade. Tréner Avalanche – Patrick Roy však prehlásil, že si vyberie MacKinnona. Tak sa tiež stalo a tak sa MacKinnon stal celkovou jednotkou tohoto draftu, čo je veľmi prestížna záležitosť.
Profesionálna kariéra
Krátko po drafte, presnejšie 9. júna 2013 už podpísal s Coloradom Avalanche svoju prvú profesionálnu zmluvu na 3 roky, do roku 2016. V NHL debutoval 2. októbra 2013 a súčasne sa stal najmladším hokejistom, ktorý kedy obliekal dres Avalanche. Pripísal si 2 asistencie pri víťazstve 6:1 nad Anaheimom Ducks. Svoj prvý gól strelil 12. októbra 2013 brankárovi Michalovi Neuvirthovi z Washingtonu Capitals počas druhej tretiny. V tíme i pre svoj mladý vek patril k najväčším oporám. Stal sa tretím hráčom histórie NHL, ktorý v priebehu svojich prvých dvoch zápasoch play-off nazbieral 7 kanadských bodov.
Reprezentačná kariéra
Prvé MacKinnonove skúsenosti s národným tímom získal na svetovom turnaji do 17 rokov 2011 v kanadskom Winnipegu, kde reprezentoval tím Canada Atlantic do 17 rokov. Pretože bol druhým najmladším hráčom turnaja, tak sa stal siedmym najproduktívnejším hráčom. Na rovnakom turnaji hral i v roku 2012. V roku 2012 s kanadským tímom vyhral Memoriál Ivana Hlinku, kde sa stal najproduktívnejším hráčom turnaja. V roku 2013 bol spoločne so svojim spoluhráčom z Halifaxu – Jonathanom Drouinom nominovaný do kanadského tímu na Majstrovstvá sveta juniorov 2013 v Rusku, kde skončili na 4. mieste. Za seniorskú reprezentáciu nastúpil prvýkrát na Majstrovstvách sveta 2014 v Bielorusku, kde s tímom skončili až na 5. mieste. I pre svoj vek si na šampionáte pripísal 4 kanadské body za gól a 3 asistencie. Svoj jediný gól strelil vo víťaznom zápase (4:3) proti Česku, brankárovi Jakubovi Kovářovi. Bol nominovaný aj na Majstrovstvá sveta 2015, kde v 19 rokoch získal zlatú medailu. Pripísal si 4 góly a 5 asistencií.
Reprezentačné štatistiky
Legenda
Ármin Hegedűs
Ármin Hegedűs (* 5. október 1869, Szécsény – † 2. júl 1945, Budapešť) je významným predstaviteľom budapeštianskej architektonickej scény. V roku 1896 založil spolu s Henrikom Böhmom ateliér, v ktorom spoločne pôsobili. Bol ovplyvnený maďarskou a wagnerovskou secesiou a jeho spoločnú tvorbu s Böhmom možno charakterizovať ako monumentálny historizmus.
Snímač obrazu
Snímač obrazu (iné názvy: obrazový snímač, obrazový senzor, obrazový čip, snímací čip) je zariadenie, ktoré sa skladá zo sústavy jednoduchých fotosenzorov (fotodióda, fotorezistor či fototranzistor) a prevádza komplexnejšiu obrazovú informáciu na elektrický signál. Najčastejšie sa používa v digitálnych fotoaparátoch, digitálnych filmových kamerách (videokamerách) alebo iných zariadeniach na zachytávanie komplexnej obrazovej informácie (počítačové myši, rôzne typy skenerov). Prvé elektronické kamery na záznam obrazu používali na zachytávanie obrazu a jeho prevod na elektrické signály niektorý typ snímacej elektrónky. Tá bola neskôr nahradená kremíkovým mikročipom na báze CCD a neskôr CMOS, NMOS alebo Live MOS.
CCD vs CMOS
Dnešné fotoaparáty a kamery (resp. v širšom zmysle všetky zariadenia na zachytávanie komplexnej obrazovej informácie) používajú v zásade dva druhy obrazových senzorov: typu CCD alebo CMOS. Oba typy sú určené na zachytenie obrazu a jeho prevod do elektrickej podoby/informácie. Z pohľadu samotnej kvality obrazu alebo vernosti farieb ani jedna z týchto technológií neprináša podstatnejšiu výhodu, líšia sa skôr spôsobom výroby a prevádzkovými parametrami.
Každá jednotlivá fotobunka CCD senzoru je analógová – pasívna. Elektrický náboj sa vygeneruje až po dopade svetla na ňu, a je reprezentovaný zmenou napätia na kontaktoch fotobunky. Toto napätie je merané ovládacím obvodom a ďalej spracovávané. Výsledkom je digitálna informácia a elektronická podoba obrazu, ktorý dopadol na plochu celej sústavy fotobuniek senzora. CCD senzor je pomerne jednoduchý a lacný na výrobu, má však niektoré obmedzenia, najmä z hľadiska rýchlosti.
Obrazový čip typu CMOS má jednotlivé fotobunky aktívne, vyrobené polovodičovou technológiou CMOS. Každá fotobunka je vlastne fotodiódou, cez ktorú periodicky prechádza elektrický impulz. Zmena v jeho veľkosti či inom parametre nastáva v momente, keď na fotodiódu dopadne svetlo. Následne je táto zmena vyhodnocovaná a ďalej spracovávaná podobne, ako v prípade CCD senzora. Táto konštrukcia so sebou prináša niektoré výhody, ale aj nevýhody. Zložitejšia štruktúra samotného obrazového senzora znamená, že jeho výroba je náročnejšia, a teda aj drahšia. Na druhej strane znamená podstatne rýchlejšiu prácu pri snímaní obrazu, čo je často kľúčový faktor pri zázname pohyblivého obrazu, kde CCD technológia naráža na limity.
CCD senzory sú náchylnejšie k produkcii zvislých šmúh od jasných svetelných zdrojov, najmä ak je senzor preťažený (príliš intenzívnym svetlom), čo pri CMOS senzoroch nie je problém. Na druhej strane, bežné (a lacnejšie) CMOS snímače sú v určitých situáciách náchylné vyprodukovať deformovaný obraz v dôsledku princípu riadkového snímania obrazu.
Momentálne sú vo vývoji hybridné senzory kombinujúce CCD/CMOS architektúru, označované aj ako "sCMOS,". Vývoj stále prebieha a cieľom je získať výhody oboch technológií.
Výkon
Je viacero hľadísk, ako sa dá posudzovať výkon obrazového senzora. Medzi najtypickejšie parametre patrí dynamický rozsah, odstup šum-signál (alebo neužitočný vs. užitočný signál) a citlivosť pri slabom osvetlení. Pre senzory porovnateľných typov platí, že s ich rastúcou fyzickou veľkosťou rastie aj dynamický rozsah a zlepšuje sa pomer odstupu šum-signál.
Separácia farieb
Existuje niekoľko základných typov farebných obrazových senzorov, líšiacich sa v princípe separácie jednotlivých farieb. Pre všetky typy senzorov platí rovnaká podmienka, že musia jeden plnofarebný bod poskladať z troch základných farieb – červenej, modrej a zelenej. Toto sa označuje ako tzv. RGB schéma.
thumb|Rozmiestnenie farebných filtrov v Bayerovej mriežke typu RGBG Aby sa zabránilo vzniku nežiaducich artefaktov pri interpolácii farebnej informácie, používajú sa doplnkové techniky, ako je napr. piezomechanizmus pre mikroposun snímača alebo antialiasing filter. K modernému zdokonaleniu senzorov s Bayerovu mriežkou patrí aj podsvetlenie senzora, kde svetlo osvetľuje kremíkový substrát senzora z opačnej strany. Zvyšuje sa tým účinnosť senzora a najmä podávaný výkon pri snímaní obrazu za zhoršených svetelných podmienok. thumb|Separácia farieb v senzore Foveon X3.
Špeciálne senzory
Špeciálne senzory sa vyrábajú a používajú pre oblasti použitia, kde bežne vyrábané senzory nedostačujú svojim výkonom, parametrami alebo inými vlastnosťami. Z typických použití môžeme menovať termografiu (kamera zachytávajúca obraz primárne v infračervenom spektre), multispektrálnu fotografiu, laryngoskopiu, gama kamery, senzory pre röntgenové snímkovanie, a rôzne vysokocitlivé senzory pre astronómiu.
Spoločnosti
Medzi najväčšie spoločnosti vyrábajúce obrazové senzory patria:
Arktický deň
Arktický deň je v meteorologickej terminológii deň (resp. ľubovoľných 24 hodín), počas ktorého maximálna teplota vzduchu nepresiahne -10 °C. Príčinou arktických dní v strednej Európe býva obyčajne prúdenie arktického vzduchu z oblasti severného Uralu alebo severnej Škandinávie.
Výskyt arktických dní je na Slovensku veľmi zriedkavý. Ich priemerný počet počas zimy je v nížinách veľmi nízky, napr. v Hurbanove je to iba jeden deň, pričom je veľa zím, počas ktorých sa arktické dni vôbec nevyskytnú. Vo vyšších polohách a v kotlinách severného Slovenska je ich výskyt častejší, najmä vďaka nízkym ranným teplotám, v dôsledku ktorých počas krátkeho dňa nedokáže slnko zohriať vzduch nad -10 stupňov.
Pôrodnosť
Pôrodnosť je demografický proces, ktorý sleduje narodenia ako hromadný jav.
Definícia
Pôrodnosť je veľmi nejednoznačný pojem. V demografii sa používa niekoľko presnejšie definovaných pojmov, z ktorých sa bežnému chápaniu pôrodnosti blížia tieto:
Z pomedzi ukazovateľov týkajúcich sa pôrodnosti je zaujímavý aj priemerný vek matky pri pôrode a priemerný vek matky pri prvom pôrode.
Výpočet
Nasleduje zoznam demografických ukazovateľov a vzorce pre ich výpočet. Jednotlivé ukazovatele sú utriedené tak, aby definícia každého pojmu závisela len od tých ukazovateľov, ktoré už boli definované vyššie. Jednotlivé pojmy nie sú rozlíšené podľa dôležitosti alebo popularity. Zoznam najdôležitejších pojmov je v sekcii Definícia.
Slovensko
Úhrnná plodnosť, čiže počet detí na jednu ženu, sa v roku 1992 prepadla pod hodnotu 2,0 a odvtedy postupne klesá až na súčasnú hodnotu 1,239 (rok 2006). Do roku 2025 by sa mala zdvihnúť na hodnotu 1,6. Čistá miera reprodukcie v roku 2006 bola 0,596. Priemerný vek pri pôrode by sa mal zvýšiť zo súčasných 27,9 rokov (2006) na 29,2 rokov v roku 2025.
Niederrœdern
Niederroedern je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Panda veľká
Panda veľká (iné názvy pozri nižšie; lat. Ailuropoda melanoleuca) je cicavec, väčší druh medveďa z čeľade Ursidae a jediný žijúci zástupca rodu Ailuropoda (panda). Vyznačuje sa charakteristickou čierno-bielou srsťou a zavalitým telom. Hoci patrí do radu mäsožravcov (Carnivora), je bylinožravec, keďže viac ako 99 % jeho potravy tvoria bambusové listy, stonky alebo výhonky. Príležitostne sa však živí aj inými rastlinami, drobnými živočíchmi alebo dokonca zdochlinami.
Dospelý medveď meria 120 – 190 cm a váži 70 – 160 kg. Je to samotársky druh, ktorý sa s inými jedincami stretáva len počas obdobia párenia. Samice pandy veľkej zvyčajne rodia len raz za dva až tri roky. Obdobie gravidity je 83 – 163 dní; odchýlka je spôsobená rôznym trvaním oneskorenej nidácie, ktorá jej umožňuje porodiť mláďatá vo vhodnom čase. Môžu sa narodiť až tri mláďatá, ale zvyčajne prežije len jedno. Novorodenec váži len asi 150 g (0,001 % hmotnosti matky) a v porovnaní s veľkosťou dospelého jedinca patrí medzi najmenšie mláďatá placentálnych cicavcov. Vo veku najmenej troch týždňov otvára oči. Keď má mláďa jeden až dva mesiace, je plne sfarbené s typickým vzorovaním a spolu s matkou opúšťa bezpečie brlohu. Okolo šiesteho mesiaca veku začne mláďa prijímať menšie množstvo bambusu, ale až do takmer jedného roka je jeho hlavnou potravou materské mlieko. S matkou zostáva až do veku 18 mesiacov alebo do dvoch, prípadně aj troch rokov. Panda veľká sa môže dožiť 10 až 30, nebo v zajatí takmer 40 rokov.
V súčasnosti žije panda veľká len v niekoľkých čínskych pohoriach, najmä v provincii S'-čchuan, ale aj v susedných provinciách Šan-si a Kan-su, kde našla nové útočisko po tom, čo ju z nížinných oblastí vytlačilo odlesňovanie, poľnohospodárstvo a ďalší ľudský rozvoj. Po mnohých rokoch ochranárskeho úsilia pandy veľké už nie sú vo voľnej prírode ohrozené vyhynutím a ich populácia rastie a presiahla 1 860 jedincov. V septembri 2016 sa v hodnotení Medzinárodného zväzu ochrany prírody a prírodných zdrojov (IUCN) presunula z kategórie ohrozených do kategórie zraniteľných po tom, ako sa počet pand od roku 2014 zvýšil o 17 %.
Panda veľká sa stala symbolom Svetového fondu na ochranu prírody (WWF). Od druhej polovice 20. storočia je aj národným symbolom Číny a nachádza sa na tuzemských zlatých alebo strieborných minciach.
Názov
Slovenské názvy sú: panda veľká, panda čiernobiela  , bambusiar čiernobiely , medveď čiernobiely , veľká panda ; neodborne: panda obrovská , obrovská panda , medvedík panda (odborne znamená medvedík panda pandu červenú ); ľudovo: panda , medveď bambusový , bambusový medveď.
Súčasné vedecké meno druhu Ailuropoda melanoleuca možno preložiť doslova ako „mačacia stopa čierna a biela“.
Rodové meno panda má tento druh (v niektorých z vyššie uvedených slovenských názvov) preto, lebo istý čas sa v systematike (pozri nižšie) tento druh väčšinou považoval za bezprostredne príbuzný s druhom Ailurus fulgens (opísaným už v roku 1825), ktorý bol pôvodne označovaný jednoducho ako panda a neskôr (do roku 2020) ako panda červená. Na rozlíšenie týchto dvoch druhov sa vo viacerých jazykoch druh Ailuropoda melanoleuca volá veľká panda a druh Ailurus fulgens sa volá malá panda. Etymológiu slova panda pozri v článku Ailurus (=panda červená).
Pokiaľ ide o vedecké meno druhu dnes označoveného ako Ailuropoda melanoleuca:
V čínštine má tento druh veľa názvov, najčastejšie sú:
Systematika a evolúcia
Západniari sa s pandami veľkými prvýkrát zoznámili v roku 1869 vďaka opisu francúzskeho jezuitu a misionára Armanda Davida, ktorý získal od lovca kože dospelých aj mladých pand. V roku 1901 navrhol britský zoológ Ray Lankester (vtedajší riaditeľ Prírodovedného múzea v Londýne) názov „panda veľká“, aby ju odlíšil od pandy červenej (vtedy považovanej za blízku príbuznú).
Už od prvého opisu druhu bolo zaradenie pandy veľkej v systéme mäsožravcov veľmi sporné. Trochu zjednodušene možno povedať, že sa riešila jednak otázka, či je panda veľká príbuzná s pandou červenou alebo nie, a jednak otázka, či panda veľká (a prípadne aj panda červená) patrí skôr medzi pravé medvede (teda do čeľade medveďovité) alebo medzi „medvedíky“ (teda do čeľade medvedíkovité alebo pandovité), pozri nižšie.
Konkrétne sa v minulosti panda veľká zaraďovala: Genetické testy však ukázali, že panda veľká je skutočne medveď, a preto patrí do čeľade medveďovitých. Je jediným žijúcim členom rodu Ailuropoda (panda) a jej najbližším príbuzným môže byť medveď okuliarnatý z Južnej Ameriky, ale ani v tejto otázke neexistuje jednoznačný konsenzus.
Poddruhy a evolúcia
náhľad|Hnedobiely poddruh Ailuropoda melanoleuca qinlingensis Na základe odlišných parametrov lebky, odlišného sfarbenia srsti a odlišnej populačnej genetiky odborníci rozlišujú dva žijúce poddruhy pandy veľkej (2005):
Podrobná genetická štúdia z roku 2012 ukázala, že k oddeleniu populácií došlo pravdepodobne pred 300 000 rokmi. Okrem toho vedci odhadujú, že prvé pandy uzreli svetlo sveta približne pred 2 – 3 miliónmi rokov. Skoré oddelenie od hlavnej línie medveďov, a teda odlišný vývoj, je pravdepodobne príčinou atypického správania pri kŕmení. Na rozdiel od ostatných druhov medveďov z čeľade Ursidae sa pandy veľké počas pleistocénu postupne vyvinuli na druh živiaci sa prevažne bambusom. Analýzou stabilných izotopov vedci zistili, že moderná panda veľká má zjavné rozdiely vo výžive oproti mäsožravcom aj bylinožravcom, čo poukazuje na jej jedinečné výživové a ekologické nice. ústny a tráviaci trakt pandy veľkej si však stále zachováva niektoré znaky mäsožravcov.
Fylogenéza súčasných druhov medveďov zobrazená v kladograme na základe kompletných sekvencií mitochondriálnej DNA podľa Yu et al. (2007):
Výskyt, biotop a populácia
Panda veľká žije v hornatých oblastiach v centrálnej časti Čínskej ľudovej republiky, v provinciách Kan-su, Šen-si a S’-čchuan. V týchto oblastiach bolo pre pandy vytvorených mnoho rezervácií a v meste Čcheng-tu vybudované chovné centrum. Pôvodne, ešte pred dvetisíc rokmi, žila na veľkom území Číny, smerom na juh až po Vietnam a Mjanmarsko. náhľad|Pohorie Čchin-ling, dnes typický biotop pandy veľkej Obýva horské bambusové lesy (v spleti ihličnatých a listnatých) v nadmorskej výške 1 200 až 4 100 m, ale v zime zostupuje do nižších nadmorských výšok okolo 800 m. Jej výber biotopu je viazaný na prítomnosť vody. Panda veľká vo všeobecnosti nerada cestuje a zvyčajne sa zdržiava na území s rozlohou 4–6,5 km² alebo ešte menšou. Počas dňa zvyčajne neprekoná viac ako 600 m a najaktívnejšia je ráno, popoludní a okolo polnoci. Aktivita vrcholí v júni, klesá koncom leta až do jesene a postupne sa zvyšuje od novembra do marca nasledujúceho roka. Úroveň aktivity súvisí aj s množstvom slnečného svetla počas chladnejších dní. Na rozdiel od iných medveďov nehibernuje, pretože si nedokáže vytvoriť dostatočné tukové zásoby. Aktívna je tedy aj pri teplotách pod bodom mrazu. V obzvlášť tuhých mrazoch si pomáha vyváľaním v konskom hnoji.
Pôvodne, pred vplyvom človeka, žilo vo východnej Ázii asi 100 000 pand. Podľa najnovšieho prieskumu (z rokov 2011 až 2014) žije dnes vo voľnej prírode viac ako 1 860 medveďov v 33 malých subpopuláciách. Ak sa pripočítajú mláďatá mladšie ako 1,5 roka (9,6 %), celková populácia pandy je približne 2 000 jedincov. Podľa Štátnej lesníckej správy (2015) sa najväčšie populácie nachádzajú v pohoriach Min-Šan, Čchin-ling a Čchiung-laj. Menšie, izolovanejšie populácie sa nachádzajú v pohoriach Liang-šan, Ta-siang-ling a Siao-siang-ling. Populácia poddruhu A. m. qinlingensis, ktorý žije len v pohorí Čchin-ling, je menšie ako 350 jedincov. V roku 2001 sa počet odhadoval len na 100 voľne žijúcich jedincov.
Charakteristika
Pandy veľké majú typicky čiernobiele sfarbenie, slúžiace ako kamufláž (biela na trupe – sneh, čierna na trupe – tieň) a na komunikáciu (čierna na hlave). Vzácny poddruh Ailuropoda melanoleuca qinlingensis má však hnedobielu srsť a okrem toho bolo zdokumentovaných aj niekoľko úplne bielych albínov. Dospelé medvede merajú 120 – 190 cm a vážia 70 – 160 kg. Samec dorastá do väčšej veľkosti ako samica a je asi o 10 až 20 % ťažší, ale vzhľadovo sa nelíšia. Chvost pandy je krátky, zvyčajne 10 – 15 cm dlhý (niekedy možno až 20 cm ).
Chrup a sila čeľustí
náhľad|Otvorené ústa pandy veľkej Dospelá panda veľká má celkovo 40 – 42 zubov a zubný vzorec zdravého dospelého jedinca vyzerá takto:. Mäsom alebo drobnými živočíchmi sa živí len zriedkavo, napriek tomu má aj ona vyvinuté výrazné, ale pomerne krátke, kužeľovité špičáky, ktoré jej umožňujú uchopiť potenciálnu korisť do tlamy.
Hoci panda veľká vyzerá ako roztomilé a neškodné stvorenie, jej silu, najmä silu čeľustí, by sme nemali podceňovať. V jednej štúdii, do ktorej bolo zapojených celkovo 151 šeliem, sa panda veľká umiestnila na piatom mieste so silou skusu 1300 N v prípade špičáků a 1816 N v prípade stoličiek, a to len za levom (1315 N / 2024 N), medveďom hnedým (1410 N / 1894 N), tigrom (1472 N / 2165 N) a medveďom bielym (1647 N / 2350 N).
Zmysly
Na rozdiel od iných medveďov nie sú zreničky pandy okrúhle, ale štrbinovité, takže môžu lepšie regulovať množstvo svetla, ktoré do nich vniká. Toto prispôsobenie umožňuje pande dobré nočné videnie, ktoré je užitočné, pretože potravu hľadá takmer nepretržite, a to aj v noci. V porovnaní s čuchom a sluchom je však jej zrak slabý.
Panda dokáže vnímať zvuky v rozsahu 0,10 až 70 kHz (človek 0,02 až 20 kHz ), ale jej sluch je najcitlivejší na frekvencie v rozsahu 10 – 16 kHz (resp. 12,5 – 14 kHz).
Jej čuch je zrejme veľmi dobrý, podobne ako u iných medveďov. Napríklad pri komunikácii s ostatnými pandami sa vo veľkej miere spolieha na svoj čuch a pachové stopy, ktoré za sebou zanechávajú, vďaka čomu vie zistiť pohlavie inej pandy, sexuálny status (či je samica v ruje), vek pandy alebo známky dominancie, a teda prípadného konkurenta.
„Palec“
náhľad|Predná tlapa pandy veľkej s viditeľným šiestym pomocným „palcom“ Jej laba je veľmi neobvyklá; s „palcom“ a piatimi prstami. Tento „palec“ je v skutočnosti len modifikovaná sezamská kosť. Stephen Jay Gould o tomto „palci“ napísal prácu „Palec pandy“ (The Panda's Thumb). Z hľadiska stravy sú predné laby pandy doslova predurčené na jej spôsob života, pretože dokáže veľmi obratne manipulovať s bambusom.
Potrava
náhľad|Pandy jediace bambus Panda veľká žije takmer nepretržite vnútri bambusových húštin. Aj keď sa radí medzi mäsožravce, je jej potrava prevažne rastlinná. Živí sa najmä bambusom, ale príležitostne konzumuje aj kosatce, šafrany alebo horce. Bambus však tvorí až (alebo viac ako) 99 % jej potravy a konzumuje 25 až 42 rôznych druhov. Na jar a v lete žuje bambusové výhonky, na jeseň sa živí najmä bambusovými listami a v zime prechádza na bambusové stonky.
Jej tráviaci trakt má síce stavbu zvyčajnú skôr pre mäsožravce, jedinečná baktériálna mikroflóra v črevách jej však umožňuje bez problémov túto ťažkú potravu stráviť. Okrem týchto mikropomocníkov má aj mimoriadne svalnaté steny žalúdka, čo jej ešte viac uľahčuje trávenie potravy, a jej črevo je pokryté silnou vrstvou hlienu, ktorý ho dostatočne chráni pred tvrdou a ostrou drevnatou potravou. Bambus je však taká nízkokalorická potrava, že sa ňou kŕmi prakticky celý deň; za jediný deň zje 10 až 60 kg,  podľa toho, o ktorú časť bambusu ide (napr. 13 až 15 kg bambusových listov a stoniek alebo 44 kg výhonkov za deň ) a kŕmi sa približne 10 až 16 hodín. Pri prežúvaní sa jej trasú uši.
Po odbornej stránke je však všežravec, lebo je známe, že sa príležitostne živí vajcami či aj mäsom (menšími cicavcami, rybami nebo zdochlinami) a spolu s bambusom konzumuje aj trochu hmyzu. Sú to pre ňu nevyhnutné zdroje bielkovín. Pandy boli pozorované aj pri oškrabávaní kôry niektorých ihličnatých stromov a pri kŕmení sa šťavnatým lykom, alebo medom.
K životu potrebujú prirodzene aj vodu. Získavajú ju zo samotného bambusu, ktorý funguje ako zásobáreň, ale pijú aj čerstvú vodu z riek, potokov alebo zo snehu.
Rozmnožovanie
Panda veľká žije samotárskym spôsobom života, takže samce a samice sa zvyčajne stretávajú len počas pytačiek, od marca do mája. Opačné pohlavie lokalizujú najmä pomocou pachových značiek. Pohlavná dospelosť nastáva vo veku 4 – 8 rokov (či 5,5 – 6,5 rokov). Estrus u samíc trvá jeden až tri dny. Kopulácia trvá od 30 sekúnd do 5 minút, ale opakuje sa.
Vo voľnej prírode sa pandy môžu dožiť približne 10 – 20 rokov (zriedkavo možno aj 30 rokov ). V zajatí ešte väčšieho veku; samec až 35 rokov, samice až 38 rokov, pričom 35 rokov pandy sa rovná 105 rokom ľudským. Schopnosť reprodukcie zrejme strácajú okolo 20. roku života.
Prirodzení nepriatelia
náhľad|Dospelá panda nemá veľa prirodzených nepriateľov, ale mláďa môže chytiť napríklad [[leopard snežný]] Hoci dospelé pandy veľké majú len málo prirodzených predátorov (prakticky žiadnych, ak nepočítame človeka), ich mláďatá sa musia mať na pozore. Pandy s hmotnosťou do 50 kg občas loví miestny poddruh leoparda škvrnitého. Ďalším potenciálnym predátorom môže byť leopard snežný, charza žltohrdlá (Martes flavigula), šakal zlatý, medveď ušatý, vlk dravý, líška hrdzavá, mačka Temninckova či mačka bengálska. Hrozbu môžu predstavovať aj niektoré dravé vtáky. V minulosti sa mohli stretnúť aj s dhoulem (Cuon alpinus) alebo tigrom ussurijským, ale obe šelmy boli v oblastiach, kde teraz pandy veľké žijú, vyhubené.
Novú vážnu hrozbu však predstavujú voľne sa pohybujúce psy, najmä preto, že mnoho z týchto psov bolo pozitívne testovaných na besnotu alebo psinku, vírusové ochorenia, ktoré môžu zabíjať pandy veľké.
Ohrozenie a ochrana
Za hrozbu možno považovať tiež klimatické zmeny. V dôsledku otepľovania môže bambus, typická potrava pánd, postupne zmiznúť alebo vyhľadávať chladnejšie prostredie a rásť v ešte vyšších nadmorských výškach, mimo dosahu medveďov. Problémom môže byť aj pomalá regenerácia týchto rastlín, najmä preto, že pandy dnes obývajú pomerne malú oblasť. Názory odborníkov sa však líšia. Podľa niektorých budúcnosť nie je taká čierna a odporúčajú, aby sa vedci zamerali na ochranu najmä pred antropogénnymi zásahmi, ktoré preukázateľne ničia životné prostredie pand, a nedovolili, aby sa skutočné a aktuálne hrozby dostali do úzadia.
Ochrana
Panda veľká je uvedená v CITES v prílohe I., medzi druhy, s ktorými je zakázaný akýkoľvek medzinárodný obchod. V čínském zákoně o ochrane prírody z roku 1988 je zaradená tiež do kategórie I., t. j. maximálny stupeň ochrany. V Červenom zozname IUCN je od poslednej revízie v roku 2016 zaradená ako zraniteľná (VU), ale dlhé roky bola medzi ohrozenými druhy. náhľad|Socha pandy veľkej v areáli výskumnej stanice v Čcheng-tu Prvé rezervácie na ochranu pand boli založené v rokoch 1963 a 1964 (Wo-lung a Wanglang) a postupne pribúdali ďalšie. Na zabezpečenie dlhodobej bezpečnosti ohrozenej populácie medveďov Čína zapožičiava pandy partnerským inštitúciám (pozri kapitolu nižšie). V roku 1989 Ministerstvo lesného hospodárstva Čínskej ľudovej republiky (teraz Štátna lesnícka správa) a Svetový fond na ochranu prírody (WWF) vypracovali spoločný plán manažmentu pandy veľkej, ktorý čínska vláda prijala ako oficiálny dokument v roku 1992 a ktorý sa stal základom súčasných ochranárskych aktivít. Od 90. rokov 20. storočia spolupracujú čínske centrá na ochranu pandy so 16 zoologickými záhradami v 14 krajinách a vytvárajú najväčšiu globálnu sieť pre výskum pandy veľkej. Okrem ochranárskych opatrení, lekárskych poznatkov a informácií o chove je cieľom poskytnúť verejnosti poznatky o pandách a ich spôsobe života.
S cieľom zlepšiť životné podmienky roztrieštených populácií pandy a zabrániť príbuzenskému kríženiu, a tým aj nízkej genetickej rozmanitosti jednotlivých populácií, bude od roku 2020 všetkých takmer 70 prírodných rezervácií postupne prepojených prirodzenými koridormi, čím vznikne Národný park pandy veľkej. Bude mať približne trojnásobnú rozlohu ako Yellowstonský národný park v Spojených štátoch.
Čína to s ochranou tejto ikonickej šelmy myslí veľmi vážne. Tomu zodpovedá aj prísna trestnoprávna norma, podľa ktorej v prípade úmyselného zabitia zvieraťa môže hrozit vinníkovi i trest smrti.
Rozvoz z Číny do zahraničia a chov v zajatí
thumb|Dospelá panda veľká v ZOO v San Diegu. Západ sa po prvýkrát zoznámil s pandou veľkou v roku 1869 vďaka cestovnému denníku francúzskeho misionára Armanda Davida (1826 – 1900). Až do expedície nemeckého bádateľa Waltera Stötznera (1882 – 1965) v rokoch 1913 – 1915 nepozoroval žiaden Európan živú pandu veľkú vo voľnej prírode. Na západ (do USA) sa prvú pandu veľkú podarilo prepašovať až v roku 1936.
Darovanie pánd veľkých americkým a japonským zoo tvorilo dôležitú súčasť diplomacie Čínskej ľudovej republiky v 70. rokoch 20. storočia a vytváralo prvé kultúrne výmeny medzi ňou a Západom.
Od roku 1984 sa pandy prestali používať na diplomatické účely. Namiesto toho začala Čína pandy prenajímať na 10 rokov. Obvyklá taxa je 1 000 000 $ za rok a podmienka, že akékoľvek narodené mláďa patrí Číne.
Chov v zajatí
Chov pandy veľkej v zoologických záhradách je mimoriadne politicky a finančne náročný. Okrem nákladov na prenájom (pozri vyššie) sú pandy náročné aj na kŕmenie a starostlivosť. Podľa článku v The New York Times stojí chov pandy veľkej päťkrát viac ako chov druhého najdrahšieho zvieraťa, slona. Na druhej strane je panda takou veľkou atrakciou, že návštevnosť inštitúciám, ktoré chovajú tieto medvede, výrazne stúpa.
O náročnosti svedčia aj skúsenosti s reprodukciou, a to aj s ohľadom na to, že k nej dochádza len raz ročne a vo veľmi krátkom intervale, keď sa samica dostane do ruje – približne dvanásťhodinovém v priebehu jedného dňa, v lepšom prípade troch dní. V londýnskej zoologickej záhrade musel byť pár pánd v dôsledku agresívneho správania samca dokonca postriekaný vodou, aby sa zabránilo vážnejším zraneniam. Za reprodukčné problémy môže pravdepodobne aj samotná veľkosť penisu samca (v pomere k veľkosti tela najmenší v živočíšnej ríši) a nízke dávky spermií.
Prvá panda veľká odchovaná v zajatí sa narodila v pekinskej zoo v roku 1963. Prvý úspešný chov pandy mimo Číny sa uskutočnil v roku 1980 v mexickej Zoo Chapultepec. K roku 2019 sa chová v 26 alebo 27 zoologických záhradách v 22 štátoch. Celková populácia dosiahla 600 jedincov. Najväčší počet pand chovaných v zajatí je vo výskumnej stanici v Čcheng-tu, kde na konci roka 2020 žilo 215 medveďov.
V starovekej histórii
Prvá zmienka o záhadnom bielom tvorovi, pravdepodobne pande, sa objavuje v písomných materiáloch spred 3 000 rokov, ale prvý doložený záznam o tomto zvierati pochádza z obdobia okolo roku 621 n. l., keď v Číne vládla dynastia Tchang. Pandy boli už v minulosti považované za vzácne a vznešené tvory, pretože obývali odľahlé oblasti a mali mierumilovnú povahu. Na rozdiel od mnohých iných zvierat sa v starovekej Číne zriedkavo predpokladalo, že pandy majú liečivý potenciál. Medzi niekoľko známych použití patrí používanie pandieho moču kmeňmi v S'-čchuane na rozpustenie náhodne prehltnutých ihiel a iných kovových predmetov alebo používanie vysoko cenených pandích koží na kontrolu alebo ovládanie menštruácie, ako sa opisuje v prvom zachovanom čínskom slovníku Erya z dynastie Čchin. Počas dynastie Ming sa verilo, že pandie kože dokážu odvrátiť mor alebo zabrániť rastu nádorov.
V modernej histórii
U modernej verejnosti (druhá polovica 20. – 21. storočie) je panda veľmi obľúbená, prinajmenšom preto, že je na prvý pohľad roztomilá a pripomína živého plyšového medveďa. K jej imidžu nevinnosti prispieva aj skutočnosť, že je zvyčajne zobrazovaná, ako pokojne prežúva bambus, na rozdiel od lovu.
Fiat Panda?
V roku 1980 talianska automobilka Fiat predstavila model Panda, ale napriek očakávaniam toto pôvodne malé mestské auto, ktoré sa dočkalo mnohých generácií, nie je pomenované podľa robustného, nemotorného a ohrozeného zvieraťa, ale na počesť Empandy (alebo len Pandy), rímskej bohyne a patrónky cestovateľov.
V športe
Panda veľká sa stala jedným z maskotov letných olympijských hier v Pekingu v roku 2008 a jediným maskotom na zimných olympijských hrách v roku 2022.
V roku 2022 darovala Čína Kataru, hostiteľovi 22. majstrovstiev sveta vo futbale, dve živé pandy veľké na dôkaz čínsko-katarského priateľstva.
Vo filme
O pandách bolo natočených viacero dokumentárnych filmov, napríklad Panda veľká: Posledné útočisko (USA, 1994), Panda veľká (Spojené kráľovstvo, 2006), Panda veľká (Spojené kráľovstvo / Čína, 2014), Panda veľká: Chov v zajatí (USA / Singapur, 2016) či Návrat pandy do voľnej prírody (Rakúsko, 2019).
Pravdepodobne najznámejšiou fiktívnou postavou je roztomilá panda menom Po z animovanej trilógie Kung Fu Panda (pozri aj Kung Fu Panda 2 a Kung Fu Panda 3).
Numizmatika a filatelia
Ako národný poklad Číny je panda zobrazená na čínskych zlatých alebo strieborných minciach, napríklad na zlatej minci z roku 2016 v nominálnej hodnote 500 čínskych jüanov alebo na striebornej minci z roku 2019 v nominálnej hodnote 10 čínskych jüanov. Možno ju nájsť aj na mnohých poštových známkach (pozri galériu nižšie).
Významné dni
Dňa 16. marca sa oslavuje Národný deň pandy (National Panda Day).
Útoky na človeka a charakter medveďa
V rokoch 2006 až 2009 sa v pekinskej zoologickej záhrade stalo niekoľko incidentov, najmenej štyri. Napríklad v roku 2006 sa vážne zranil 28-ročný opitý turista, ktorý vstúpil do výbehu pandy, aby si ju pohladil. V roku 2007 samec pandy veľkej vážne pohrýzol 15-ročného chlapca, keď mladík preliezol bezpečnostnú bariéru a ocitol sa v jeho výbehu. Ďalší incident sa stal v rezervácii, keď sa tam zatúlal medveď a napadol dedinčana. Známy je aj jeden prípad z Európy; v roku 2021 v zoologickej záhrade Pairi Daiza v Belgicku panda veľká napadla jedného z chovateľov a vážne ho pohrýzla do ruky a nohy. Žiadny z týchto incidentov nemal za následok smrť.
Monastier Dafni
Stavbe dominuje stredová kupola. Od roku 1990 je táto pamiatka súčasťou svetového dedičstva UNESCO. Zapísaná bola s ostatnými dvoma monastiermi Hossios Lukas a Nea Moni.
Nikefor I. (Byzantská ríša)
náhľad|Minca z obdobia Nikeforovej vlády Nikefor I. (iné mená: Nikéforos I., Níkéforos I., Nikeforos I., Nikiforos I.; * okolo 765 Seleukia Pisidská – † 26. júl 811 pri Pliske) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 802 – 811.
Počas vlády cisárovnej Ireny bol jej hlavným finančným správcom, logothetom. Za cisára ho vyhlásila 31. októbra 802 skupina dvorských sprisahancov po prevrate, ktorý s vojenskou podporou Irenu zvrhol. Ešte v ten istý deň ho korunovali za cisára. Napriek tomu, že Irene sľúbil, že ju nechá dožiť v jej konštantínopolskom paláci, poslal ju vzápätí do vyhnanstva v kláštore na ostrove Prinkipo (v Marmarskom mori) a potom až na ostrov Lesbos. Irenini úradníci sa rýchlo primkli k novému vládcovi. Počas svojej vlády upevnil cisár Nikefor I. finančný systém ríše, ale okrem výpravy proti Peloponézu viedol neúspešné vojny. Zrejme neuspokojil všetky nádeje sprisahancov.
Vzťah k západnému cisárstvu
Po Nikeforovom nástupe na trón navrhol Karol Veľký, ktorý bol roku 800 korunovaný za cisára, vzájomné uznanie a legalizáciu dvoch cisárstiev. Nikefor však na jeho návrh nepristúpil a medzi Byzanciou a Frankami začal narastať konflikt. Išlo v ňom o Benátky, jedinú oblasť, kde spolu východná a západná rímska ríša v danej dobe susedili. Roku 806 pripadla benátska oblasť vrátane Dalmácie západnej ríši a v roku 809 začal italský kráľ Pipin, jeden z Karolových synov, ozbrojený boj. K dispozícii mal iba nedostatočné loďstvo, a tak ho Byzantínci donútili stiahnuť sa z lagúny. Potom proklamoval Karol Veľký svoju ochotu uzavrieť s Byzanciou mier. Aj Nikefor už pripúšťal možnosť dohody, pretože jeho ríšu ohrozoval od roku 808 bulharský chán Krum. Uzavrieť ju však už nestačil.
Víťazstvo pri Patrase
V čase Nikeforovej vlády bola Byzancia tiesnená nielen Bulharmi na Balkáne, ale aj Arabmi na východnej hranici. Vojensky úspešná bola prakticky len na Peloponéze. V roku 805 dosiahol Nikefor I. svoje jediné, ale veľmi významné vojenské víťazstvo v bitke proti povstaleckým peloponézskym Slovanom pri pevnosti Patras. Na tomto víťazstve sa významne podieľal aj generál Fokas, predok neskoršieho slávneho rodu Fokasovcov. Grécko sa definitívne vrátilo pod vládu Byzancie a začlenilo sa do správneho systému ríše. Cisár potom väčšinu Slovanov z Peloponézu odviedol aj s ich rodinami do Anatólie, kde mali muži slúžiť v armáde, prípadne boli zotročení. Na posilnenie gréckeho obyvateľstva Nikefor na západný Peloponéz a tiež do Tesálie presídlil grécke obyvateľstvo z južnej Itálie, Sicílie, gréckych ostrovov a Anatólie. Malé Slovanské etnikum Milingov a Ezeritov, ktoré tu ostalo sa utiahlo do hôr Erymathosu a Taugetosu a neskôr boli vstrebaní do gréckeho obyvateľstva.
Smrť
Najväčším zahraničnopolitickým problémom v dobe Nikeforovej vlády bola bulharská ríša, ktorá vtedy dosiahla veľký rozmach za vlády jedného zo svojich najvýznamnejších panovníkov, chána Kruma. Krum sa podieľal ako spojenec Karola Veľkého na rozvrátení ríše Avarov a posunul hranice svojho štátu až k Tise, Karpatom a Dnestru. Na Balkáne sa mu podrobili slovanské kmene v dolnom Pomoraví a získal starobylé mesto Singidunum (od 9. storočia Belehrad). Z obavy pred ďalším posilnením moci Bulharov sa Nikeforovým hlavným cieľom stalo zničenie ich ríše. Podnikol proti ním dve výpravy, ale ani jedna z nich nebola nakoniec úspešná. K ukončeniu prvej výpravy v roku 807 ho prinútili nepokoje v armáde. Odvetou dobyl Krum významnú pevnosť Serdiku (dnes Sofia), a vážne tým ohrozil nedávno zreštaurované byzantské panstvo v Macedónii. Počas druhej, oveľa mohutnejšej výpravy sa Nikeforovi podarilo vyplieniť bulharské hlavné mesto Plisku. Krum žiadal mier, ale Nikefor ho odmietol. Výprava skončila pre víťaza katastrofou. Pri návrate padlo byzantské vojsko v horskej rokline Vărbica do pasce a bolo z väčšej časti pobité. Smrť tu našiel aj cisár, z ktorého lebky si vraj Krum dal vyrobiť zlatom okovanú čašu. Na byzantský trón nastúpil ťažko zranený Nikeforov syn Staurakios.
TATRA AIR
TATRA AIR, a.s. bola slovenská letecká spoločnosť založená v roku 1991 ako spoločný projekt spoločností SLOV-AIR a Crossair. V roku 1991 spoločnosť obdržala prvé lietadlo Saab 340 s kapacitou 35 miest, s ktorým lietala na svojich pravidelných linkách do Mníchova a Zürichu. V roku 1992 projekt opustila spoločnosť Crossair a vzala si so sebou aj svoje lietadlo Saab 340. Namiesto Crossairu pristúpila do projektu spoločnosť Alphalines. TATRA AIR tak s dvoma lietadlami Saab 340B obnovila prevádzku a k pôvodným linkám pribudla linka do Frankfurtu nad Mohanom. Neskôr sa spoločnosť dostala do finančných problémov a bola prinútená kvôli dlhom ukončiť svoju činnosť.
Flotila
thumb|[[Saab 340|Saab 340B (OM-UGU) spoločnosti TATRA AIR pristáva na letisku v Zürichu, 30. marec 1998]]
Zoznam lietadiel, ktoré mala vo flotile TATRA AIR v rokoch 1991 – 1999:
Marcus Aemilius Lepidus
Marcus Aemilius Lepidus môže byť:
Viditeľné svetlo
Viditeľné svetlo (iné názvy: svetlo, svetelné žiarenie, viditeľné žiarenie, viditeľné elektromagnetické žiarenie, svetelná radiácia; ako časť elektromagnetického spektra aj: viditeľné spektrum, svetelné spektrum, svetelné pásmo; ako vlnenie aj: svetelné vlny, viditeľné vlnenie; pozri aj optické žiarenie) je elektromagnetické žiarenie, ktoré je vďaka svojej vlnovej dĺžke viditeľné ľudským okom, čiže žiarenie s vlnovou dĺžkou od 380 nm (alebo 300/350/400 nm) do 780 (alebo 700/750/760/800) nm. Fyziologický vnem, ktorý spôsobuje viditeľné svetlo v ľudskom oku, sa nazýva videnie.
Základné vlastnosti
Tak ako elektromagnetické žiarenie vôbec, má aj viditeľné svetlo tak vlastnosti vlnenia, ako aj vlastnosti častice.
Vzťah medzi frekvenciou svetla (elektromag. žiarenia) f a jeho vlnovou dĺžkou λ znie:
pričom c je rýchlosť svetla vo vákuu.
O rýchlosti svetla pozri článok rýchlosť svetla.
Rozsah viditeľného svetla
Rozsah vnímaných vlnových dĺžok je daný predovšetkým tým, že v oblasti viditeľného svetla je maximum elektromagnetického žiarenia zo Slnka dopadajúceho na zemský povrch.
Presné hranice rozsahu viditeľného svetla nemožno presne stanoviť, lebo sa môžu meniť v závislosti od pozorovateľa (človeka). Okrem toho treba poznamenať, že niektoré druhy živočíchov vnímajú rozsah iný - napríklad včely ho majú posunutý smerom ku kratším vlnovým dĺžkam (ultrafialové svetlo), naopak niektoré plazy vnímajú ako viditeľné aj infračervené žiarenie.
Lom svetla
V rôznych prostrediach sa svetlo šíri rôznou rýchlosťou. Keď svetlo prechádza rozhraním medzi takýmito dvomi rôznymi prostrediami, spomaľuje sa (alebo zrýchľuje) a podlieha lomu. Spomalenie v danom prostredí oproti vákuu vyjadruje jeho absolútny index lomu.
Keď svetlo prechádza z vákua/materiálu do iného materiálu/vákua, frekvencia zostáva rovnaká, ale mení sa vlnová dĺžka. Keď lúč nedopadá kolmo na rozhranie, zmení sa aj uhol šírenia. Lom na šošovke sa využíva v okuliaroch, lupách, kontaktných šošovkách, mikroskopoch či refrakčných teleskopoch.
Optika
Veda zaoberajúca sa štúdiom svetla a jeho interakcií s materiálom sa nazýva ''optika
Farba a vlnová dĺžka
Rôzne vlnové dĺžky mozog interpretuje ako farby, od červenej s najväčšou vlnovou dĺžkou (780 nm), po fialovú s najmenšou vlnovou dĺžkou (380 nm).
Hneď vedľa viditeľného svetla sa nachádza ultrafialové (UV), smerom do kratších vlnových dĺžok, a infračervené žiarenie (IR), smerom do dlhších vlnových dĺžok. Napriek tomu, že ľudia nevidia infračervené žiarenie, môžu ho cítiť receptormi v pokožke ako teplo.
Meranie svetla
Nasledujúcimi veličinami opisujeme svetlo:
Svetlo opisujú aj:
Chazmosaurus
Chazmosaurus (lat. Chasmosaurus) bol 5-6 metrov dlhý bylinožravý dinosaurus vážiaci okolo 3 ton. Známy je z dobrých pozostatkov troch druhov. Žil pred 76 až 72 miliónmi rokov na západe dnešnej Kanady.
Opis
Tento štvornohý rohatý dinosaurus predstavoval zástupcu podčeľade Ceratopsinae, niekedy nazývanej aj Chasmosaurinae. Mal tak kostený golier dlhší než ostávajúcu časť hlavy, pomerne nízku lebku a dva nadočnicové rohy dlhšie než roh nosový. Kostený golier chazmosaura bol na hranách pokrytý malými kostenými výrastkami, ktoré boli najväčšie v horných rohoch goliera. Disponoval tiež znakmi typickými pre všetky veľké ceratopsy – disponoval krátkym chvostom, silným zobákom a vytŕčajúcimi lícnymi kosťami. V rámci podčeľade Ceratopsinae bol najbližšie spríbuznený s rodom Pentaceratops a Agujaceratops, ktorého v minulosti považovali za druh chazmosaura (C. mariscalensis).
3905 Doppler
3905 Doppler je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 28. augusta 1984.
Chazmosaurus
Opis
Rod chazmosaurus patrí medzi hŕstku dinosaurov, ktoré poznáme aj z odtlačkov kože (medzi ďalšie patria napríklad Microraptor, Carnotaurus, Edmontosaurus). Na základe týchto skamenelín vieme, že v koži mal chazmosaurus veľký počet malých kostených hrčiek.
Pitaka
Pitaka (-sanskritský kmeň; doslova: "kôš, zbierka (spisov)") alebo pitakam (-sanskritský nominatív) je výklad Budhovho učenia zozbieraný a spísaný pred rokom 241 pred Kr., kedy sa konal tretí budhistický koncil. Podľa tradície vznikli tri základné pitaky krátko po Budhovej smrti, keď boli na koncile v Rádžagrge pri Magadhe vyzvaní traja Budhovi žiaci, aby ich zopakovali. Ide o Abhidhammapitaku, Vinajapitaku a Suttapitaku.