cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mona Líza
História obrazu
left|thumb|230px|Počas „amerického turné“ si Monu Lízu 8.1.1963 pozreli aj vtedajší prezident USA [[John Fitzgerald Kennedy s manželkou Jacqueline. Prítomní boli aj francúzsky minister kultúry André Malraux (pán v strede s motýlikom) a viceprezident USA Lyndon B. Johnson (úplne vpravo)]]Niekedy po Leonardovej smrti boli odrezané krajné časti z oboch strán obrazu. Pôvodne bola Mona Líza znázornená medzi dvoma stĺpmi, ako o tom svedčia staré kópie. Okraje základní týchto pôvodných stĺpov si možno všimnúť aj dnes.
Až do polovice 19. storočia obraz nebol nijako zvlášť známy. Až nastupujúca vlna symbolistov priniesla obrat a umelci začali s Monou Lízou spájať svoje predstavy o ženskej tajuplnosti. Naplno to vyjadril kritik Walter Pater, keď vo svojej eseji o Leonardovi z roku 1867 Monu Lízu opísal ako mýtické stelesnenie večnej ženskosti, ktoré je „staršie než kamene, medzi ktorými sedí“ a ktoré „už mnohokrát zomrelo a pozná tajomstvá hrobu“.
Sláva obrazu tak postupne narastala a prispela k tomu aj jeho krádež, ku ktorej došlo 22. augusta 1911. 7. septembra bol ako podozrivý z krádeže zatknutý básnik francúzskej avantgardy Guillaume Apollinaire. Na výsluch bol predvolaný aj jeho priateľ Pablo Picasso, obaja však boli neskôr prepustení ako nevinní. Spoločnosti priateľov Louvru ponúkla za obraz odmenu 25 tisíc frankov, anonym túto sumu dokonca zdvojnásobil. Nik sa však neozval. Verilo sa, že obraz je navždy stratený. Následne však vysvitlo, že obraz ukradol zamestnanec Louvru Vincenzo Peruggia – jednoducho ho vyniesol von schovaný pod kabátom. Krádež zorganizoval Eduardo de Valfierno, podvodník, ktorý poveril falšovateľa Yvesa Chaudrona výrobou kópií obrazu. Mal v úmysle ich predať ako stratený originál. Pretože originál na svoj podvod nepotreboval, po krádeži už viac Peruggiu nekontaktoval. Peruggia prechovával obraz vo svojom byte dva roky, stratil však trpezlivosť a napokon bol zadržaný pri pokuse o jeho predaj florentskému priekupníkovi s umením. Obraz bol vystavovaný po celom Taliansku a v roku 1913 sa vrátil do Louvru.
Počas druhej svetovej vojny bolo dielo prevezené z Louvru do bezpečia najprv na zámok Amboise, potom do opátstva Loc-Dieu a nakoniec do múzea Ingres v Montauban.
V roku 1956 bola spodná časť maľby vážne poškodená kyselinou. O niekoľko mesiacov neskôr niekto hodil do obrazu kameň. Aby sa podobné incidenty nemohli opakovať, je v súčasnosti obraz vystavovaný za bezpečnostným sklom.
Pred americkým turné v rokoch 1962 – 1963 bol obraz ohodnotený na účely poistenia na 100 miliónov amerických dolárov. Podľa Guinnessovej knihy rekordov sa tak Mona Líza stala najdrahším obrazom v dejinách. Iba nedávno ju predstihlo dielo Pabla Picassa Garçon à la pipe (Chlapec s fajkou), ktoré bolo vydražené za 104,1 milióna amerických dolárov 4. mája 2004. Ak však vezmeme do úvahy vývoj inflácie, pôvodných 100 miliónov USD z roku 1962 malo v roku 2004 hodnotu približne 608 miliónov USD.
6. apríla 2005 bol obraz po dôkladnom zreštaurovaní, analýze a dokumentácii v rámci Louvru premiestnený na svoje nové miesto v Salle des Etats (Sála štátov). Je vystavený v špeciálne skonštruovanom priestore s kontrolovanou klímou za ochranným sklom.
Totožnosť modelky
Totožnosť dámy, ktorá bola modelom pre portrét, nie je s určitosťou známa. Podľa Leonardovho prvého životopisca Giorgia Vasariho je na obraze skutočná žena – Líza (Lisa), manželka spoločensky významného obyvateľa toskánskej Florencie Francesca di Bartolomeo di Zanobi del Giocondo. O del Giocondovi sa vie, že skutočne žil. Bol to bohatý obchodník s hodvábom a zároveň bol aj vplyvnou postavou vo vládnych kruhoch. O jeho manželke sa však toho veľa nevie. Lisa Gherardini sa narodila v roku 1479 a vychovávali ju v rodinnom sídle Villa Vignamaggio v Toskánsku. Za Francesca Gioconda sa vydala v roku 1495.
Na sklonku života Leonardo hovoril o portréte „istej florentskej dámy, ktorý maľoval podľa živého modelu na žiadosť Giuliana de'Medici“. Dôkazy o existencii vzťahu medzi Lisou Gherardini a Giulianom de'Medici sa nepodarilo objaviť, takže Leonardova poznámka sa mohla týkať aj niektorého z jeho dvoch ďalších portrétov žien. Neskôr k zmätku prispel aj anonymný výrok, podľa ktorého je Mona Líza portrétom samotného Francesca del Giocondo. Tu zrejme pramenia kontroverzné úvahy o tom, že na obraze je v skutočnosti portrét muža.
Dr. Lillian Schwartzová z Bell Labs v USA predpokladá, že Mona Líza je vlastne Leonardov autoportrét. Svoju teóriu opiera o výsledky digitálnej analýzy čŕt tváre Leonarda da Vinci a Mony Lízy. Keď prevrátime Leonardov autoportrét a pomocou počítača ho spojíme s tvárou Mony Lízy, črty oboch tvárí dokonale súhlasia. Kritici tejto metódy oponujú tým, že podobnosť je dôsledkom faktu, že obe podobizne maľoval ten istý človek tým istým štýlom.
Maike Vogt-Lüerssenová je presvedčená, že svetoznámy tajomný úsmev patrí Izabele Aragónskej, milánskej vojvodkyni. Leonardo bol 11 rokov dvorným maliarom u vojvodu Lodovica Sforzu, ktorý bol strýkom jej manžela. Podobnosť tváre Mony Lisy s inými portrétmi Izabely je výrazná. Okrem toho Vogt-Lüerssenová verí, že vzor na látke tmavozelených šiat Mony Lízy je znakom jej príslušnosti k rodu Visconti-Sforza. Podľa tejto teórie je Mona Líza prvým portrétom milánskej vojvodkyne a v skutočnosti teda vznikla na jar roku 1489 (a nie až v roku 1503, ako to uvádzajú iné zdroje).
Existuje viacero dôvodov, prečo by Mona Líza mohla byť aj fiktívnym obrazom, výplodom Leonardovej predstavivosti. Na väčšine portrétov tej doby sú zachytené detaily, podľa ktorých je možné určiť príslušnosť zobrazenej osoby k niektorému rodu (rodine) alebo aspoň jej sociálny status. Na obraze Mony Lízy však takéto zjavné symboly nenachádzame. Ba čo viac, v Leonardových dokumentoch nie sú žiadne záznamy o objednávke tohto portrétu. Leonardo na ňom pracoval niekoľko rokov a potom ho opatroval viac než desať rokov, až do svojej smrti. Ak by bol obraz maľoval pre niekoho na objednávku, dalo by sa predpokladať, že ho po dokončení odovzdá tomu, kto si ho objednal, a nebude ho toľké roky prechovávať u seba.
Choratice
Choratice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 81 obyvateľov, z toho 42 mužov a 39 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,3 roka (muži 36,8 roka, ženy 37,9 roka).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1205.
Električková doprava v Štetíne
Električková doprava v Štetíne je tvorená traťami o celkovej dĺžke, rozchod koľaje je normálny. V januári 2018 tu bolo v prevádzke 12 denných liniek (nočné boli zrušené v roku 1996) a jedna linka turistická (č. 0, v prevádzke iba v nedeľu v letnej sezóne), na ktorej sú vypravované historické vozidlá; celková dĺžka liniek predstavovala. Električky sú deponované v dvoch vozovniach. Prevádzkovateľom je spoločnosť Tramwaje Szczecińskie.
V máju 2020 tvorilo vozňový park 199 električiek. Z veľkej časti ide o vozne česko-slovenskej výroby, kĺbové Tatra KT4D a štandardné Tatra T6A2D, ktoré boli v rokoch 2006 až 2013 zakúpené ako ojazdené z Berlína (celkom 152 vozňov).
Prvá električková trať bola v Štetíne sprevádzkovaná 23. augusta 1879, vtedy ale išlo o konskú električku. Električková sieť sa postupne rozvíjala a medzi rokmi 1896 a 1900 bola celá elektrifikovaná. V roku 1973 boli zrušené niektoré trate v centre mesta (námestie Dohody, aleja Poľskej armády, ulica Jagellonská, ulica Ochrancov Stalingradu). Neskôr pribúdali trate na samostatných telesách (aleja Varšavských hrdinov, ulica Boleslava Krivoústého). V roku 2015 bol sprevádzkovaný prvý úsek električkovej rýchlodráhy.
Konská električka
náhľad|Akcie spoločnosti Stettiner Straßen-Eisenbahn Gesellschaft
Dňa 21. októbra 1872 dostal Johannes Büssing koncesiu k stavbe a prevádzkovanie koľajovej pouličnej dráhy ťahanej koňmi – konskej električky. V roku 1879 založil električkovou spoločnosť Stettiner Straßen-Eisenbahn Gesellschaftrachtenverkehr (slovensky Štetínska spoločnosť pouličných železničných dráh).
Dňa 23. augusta 1879 bola v Štetíne sprevádzkovaná prvá linka konskej električky. Trať viedla z dnešného Gałczyńského námestia k ulici Staszica. Po začatí prevádzky bolo k dispozícii 16 vozňov. Dňa 16. októbra toho istého roku bola uvedená do prevádzky trať z ulice Wiszesława do ulice Potulickej. Električky boli deponované vo vozovni v ulici Skargi, kde sa nachádzali aj stajne. Ďalšie nové úseky vznikli v roku 1886: električky začali jazdiť z hlavnej stanice do ulice Chmielewskiého a z ulice Wyszyńskiého do ulice Bulwar Piastowski. Boli vybudované ďalšie tri vozovne, a to v uliciach Dębogórskej, Dubois a Kolumba.
V roku 1870 jazdili električky na troch linkách (dnešné názvy):
Elektrické električky do roku 1945
náhľad|Elektrická električka na dnešnom námestí Prístavné brány náhľad|Električka Falkenried na dnešnom Grünwaldskom námestí Električková sieť bola medzi rokmi 1896 a 1900 elektrifikovaná. Elektrický prúd bol odoberá z mestských elektrární Pomorzany, Staré Mesto a z elektrárne na ulici Gdanskej.
Vedenie liniek v roku 1905 (v zátvorkách súčasné názvy):
Vozovňa v ulici Dębogórskej ukončila prevádzku v roku 1898; pre elektrickú električku boli novo vystavané vozovne Niemierzyn v ulici Niemierzyńskej a Golęcin v ulici Wiszesława. V roku 1903 boli sprevádzkované nové trate cez Dlhý most až k ulici Energetikov a cez most Kłodno k ulici Wendy na riečnom ostrove Łasztownia. V roku 1927 bola začatá prevádzka električiek na letisko Dąbie. Trať viedla cez 4 mosty: Dlhý, Prístavný, na rieke Regaliczka (v súčasnej dobe neexistuje) a Colný. Bola to prvá električková trať v pravobrežnej časti mesta. Sieť bola postupne rozširovaná do nových štvrtí. V roku 1934 bola otvorená vozovňa Pogodno.
Vedenie liniek v roku 1929 (v zátvorkách súčasné názvy):
V roku 1943 dosiahla električková sieť dĺžky, a za tento rok bolo elektrickými električkami prepravených 58,8 miliónov cestujúcich.
Obdobie 1945 – 1956
náhľad|Električka na linke 5 v centre mesta v roku 1948 náhľad|Úchyty trolejového vedenia: pripomienka existencia električkovej trate v ulici Plater Druhá svetová vojna zničila časť dopravnej infraštruktúry, vrátane tej električkovej (zničené bolo okolo 45% tratí, 75% trolejového vedenia a 50% vozňového parku). Pravidelná prevádzka sa začala 12. augusta 1945 na trati spájajúcej námestie Prístavnej brány a vozovňu Niemierzyn. Zrušené boli električkové trate v uliciach Rayskiého, Staszica, Plater, Wendy a na Colnom moste. Vznikla nová firma Tramwaje i Autobusy Miasta Szczecina (slovensky Električky a autobusy mesta Štetína), ktorá začala od roku 1950 používať názov Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne (slovensky Mestský dopravný podnik v Štetíne).
Vedenie liniek v roku 1948:
Obdobie 1956 – 1989
náhľad|Súprava električiek [[Konstal 4N a 4ND na Tobruckom námestí v roku 1975]] náhľad|Električka [[Konstal 102Na|Konstal 102N na linke 8 pri námestiu Prístavnej brány v roku 1975]] Vedenie liniek v roku 1964 :
V roku 1967 sa v Štetíne odohrala najhoršia električková nehoda v dejinách Poľska – súprava električiek Konstal 4N a dvoch vlečných vozňov na linke 6 pri jazde v ulici Wyszaka vykoľajila a prevrátila sa. Bilancia tejto nehody bola tragická: 15 ľudí zahynulo, ťažko zranených bolo 42, ľahko 100. Rovnako ako v iných mestách, ktorými bol napríklad Gdansk alebo Vroclav, aj v Štetíne sa ozývali hlasy požadujúce zrušenie električkovej dopravy v centre mesta. V roku 1973 boli zrušené trate v uliciach Jagelonskej (aleja Poľskej armády – aleja Piastovcov) a Ochrancov Stalingradu (súčasná ulica Bałuki), v aleji Poľskej armády (Leninovo námestie, súčasné námestie Szarych Szeregów – námestie Víťazstva) a na námestí Dohody. Pravidelná prevádzka začala na nových úsekoch tratí v aleji Varšavských hrdinov a v ulice Boleslava Krivoústého. V roku 1976 bol názov spoločnosti Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne zmenený na Wojewódzkie Przedsiębiorstwo Komunikacji Miejskiej (slovenský Vojvodský podnik mestskej hromadnej dopravy).
Vedenie liniek v roku 1988:
Obdobie 1989 – 2009
náhľad|Električka [[Konstal 102Na|Konstal 102N stanicuje v zastávke Hlavná stanica, cca rok 2004]] náhľad|Električky [[Düwag GT6|GT6 a 105N na Grünwaldskom námestí v roku 2005]] Dňa 30. apríla 1991 prevzal električkovú prevádzku Miejski Zakład Komunikacyjny (slovenský Mestský dopravný podnik). V roku 1996 bola ukončená prevádzka starých dvojnápravových električiek Konstal 4N a vozňový park bol doplnený šestinápravovými električkami Düwag GT6 z Düsseldorfu. V roku 2001 bol uvedený do prevádzky prvý vozeň Konstal 105Ng/S. Od roku 2001 sú tiež v prevádzke električky Konstal 105N2k/S/2000. Prvý vlečný vozeň Konstal 105N2k/D/2000 bol do pravidelnej prevádzky zaradený v roku 2007. V rovnakom roku boli vyradené z prevádzky všetky zvyšné dvojčlánkové električky Konstal 102Na. V rokoch 2006 – 2008 zakúpil podnik celkom 53 vyradených berlínskych električiek Tatra KT4Dt (21 kusov) a Tatra T6A2D (32 kusy). V roku 2008 bola zmodernizovaná prvá štetínska električka 105Na na typ Moderus Alfa.
Vedenie liniek v roku 2008:
Po roku 2009
V roku 2009 bol názov spoločnosti Miejski Zakład Komunikacyjny zmenený na Tramway Szczecińskie (slovenský Štetínske električky). V roku 2010 bola do Štetína dodaná prvá z 6 objednaných nízkopodlažných električiek Pesa 120NaS, ktorých dodávky prebiehali do roku 2011. V rokoch 2010 – 2014 sa objavili tiež české električky typu Tatra KT4Dt, ktoré boli nadobudnuté ako ojazdené z Berlína. V rokoch 2013 – 2014 sa vozňový park rozšíril o ďalšie 22 vozidlá typu Pesa 120NaS2. V roku 2014 sa v prevádzke prvýkrát objavila čiastočne nízkopodlažná novostavba vozňa Moderus Beta MF15AC. Dňa 29. augusta 2015 bola po dlhej dobe opäť otvorená nová trať Basen Górnicza – Turkusowa. Väčšina vozňov 105N a 105Na bola z bežnej prevádzky odstavená, po roku 2017 zostala v prevádzke jediná dvojica modernizovaných električiek 105Na.
Vozovne
Počas histórie existovalo v Štetíne celkom 8 vozovni; niektoré z nich boli zbúrané, iné zase zmenili svoj účel.
Od roku 1994 fungujú tri vozovne, z ktorých bola vozovňa Niemierzyn v roku 2010 zmenená na múzeum.
Vozňový park
V osobnej prevádzke boli v máju 2020 nasledujúce typy električiek:
Homalocephale
Homalocephale bol dlhý dvojnohý marginocefalovec, bylinožravý alebo všežravý hrubohlavý dinosaurus (Pachycephalosauria) s plochou lebkou bez vystupujúcej kostenej klenby. Jeho hlava sa od tyla k zobáku skláňala smerom dole. Inak vyzeral ako typický príslušník Pachycephalosauria – mal dlhé zadné a krátke predné končatiny, zrejme s piatimi prstami, široké bedrá a dlhý chvost. Známy je z dobrých pozostatkov zahrňujúcich lebku a iné časti tela. Žil pred 70 miliónmi rokov, nájdený bol v Mongolsku. Jediný druh je Homalocephale calathocercos.
Kapusta obyčajná karfiolová
thumb|Karfiol thumb|Rez karfiolom Kapusta obyčajná karfiolová alebo karfiol (lat. Brassica oleracea var. botrytis; ďalšie názvy pozri nižšie) je taxón patriaci do druhu kapusta obyčajná.
Do tohto taxónu sa obyčajne zaraďuje okrem klasického karfiolu, čiže karfiolu v užšom zmysle, aj tzv. brokolica karfiolová alebo aspoň jej časť (pozri článok brokolica (stonková a karfiolová)) a niekedy sa ako tretí podtyp vydeľuje aj forma/kultivar Romanesco, ktorá má veľmi špecifický tvar (žltozelená ružica tvorená „donekonečna“ sa opakujúcimi zmenšujúcimi sa kužeľmi ).
Názvy
Slovenské názvy sú: karfiol, kapusta obyčajná karfiolová , kapusta karfiolová ; ľudovo zastarano: kvetná kapusta , kveták , kvetenec , hlavatica , v dávnej slovenčine aj: kvetová kapusta, ružová kapusta, kartifiol (kartifiól ), kauli, hlúbek, kvetový kel.
Vedecké názvy sú: Brassica oleracea var. botrytis, Brassica oleracea convar. botrytis, Brassica oleracea skupina Botrytis , Brassica oleracea Skupina Cauliflower , Brassica oleracea Skupina Botrytis , Brassica cauliflora , Brassica botrytis , Brassica oleracea cv. group Cauliflower, Brassica cretica var. botrytis, Brassica cretica subsp. botrytis var. cauliflora, Brassica oleracea subsp. oleracea convar. botrytis, Brassica oleracea convar. botrytis var. botrytis, Brassica oleracea ssp. capitata (convar. botrytis) var. botrytis, Brassica oleracea var. cauliflora, B. cauliflora ssp. abortiva, Brassica botrytis subsp. botrytis, Brassica oleracea botrytis , Brassica oleracea subsp./var. botrytis podskupina cauliflora.
Charakteristika
Karfiol vznikol vo východnom Stredomorí, v 14. storočí sa dostal do Talianska, od 16. storočia sa vyskytoval v západnej a strednej Európe, odtiaľ sa rozšíril do celého sveta, vrátane tropických oblastí. Dnes ide o celosvetovo (aj na Slovensku) extrémne dôležitú zeleninu, pestovanú vo veľkom meradle v stovkách kultivarov. Karfiol je dieteticky hodnotný, má vysoký obsah vitamínu C aj vápnika, obsahuje málo sacharidov.
Ide o dvojročnú alebo ozimnú alebo jednoročnú bylinu. Charakteristickým znakom tejto rastliny je (najčastejšie biela) veľká ružica, ktorá je tvorená stopkami súkvetia (kvetnými stonkami), ktoré stratili zelenú farbu a spolu vytvorili kompaktný útvar; ružica nie je teda ani plodom (ako by sa laicky mohlo zdať), ani nie je tvorená listami (ako pri hlávkovej kapuste či hlávkovom keli). Ružica vzniká tak, že (relatívne krátka) stonka rastliny (dočasne) prestane rásť, začne sa hore silno vetviť, stratí chlorofyl, stopky súkvetia silno zdužnatejú a spolu so zakrpatenými šupinatými listami vytvoria ružicu rastliny (v ružici nie sú obsiahnuté základy kvetu). Po vytvorení ružice rastlina obyčajne začne kvitnúť. V čase kvitnutia rastlina dosahuje až 1 m. Ružica býva slonovinovobiela až krémová, menej často žltozelená, zelená, fialová, červenohnedá či čierna. Listy rastliny sú veľké, nakopené pod ružicou a sú pozdĺžne vajcovité so zbiehavými čepeľami. Rastlina sa pestuje v 4 formách: skorej, poloskorej, poloneskorej a neskorej. Vegetačná doba býva 100 až 140 dní. Pri brokolici karfiolovej po odstránení (t. j. zbere) vyššie spomínanej (stredovej) ružice vyrastú v pazuchách listov menšie (vedľajšie) ružice, pri karfiole v užšom zmysle ďalšie ružice nevyrastú. Kapusta obyčajná karfiolová je veľmi náročná na pôdu, agrotechniku a optimálnu vlahu. Používa sa ako zelenina – konzumuje sa ružica, a to obyčajne varená, zriedkavejšie aj surová alebo nakyslo nakladaná.
Bouelles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cyril a Metod
náhľad|Reliéf na bráne na Kapucínskej ulici v Bratislave náhľad|Maľba v kostole v ruskej obci Kaga náhľad|Jan Matejko – Svätý Cyril a Metod náhľad|Ikona zobrazujúca Cyrila a Metoda náhľad|Zahari Zograf – Cyril a Metod náhľad|Stanislav Dospavski – Cyril a Metod náhľad|Cyril a Metod apoštoli Slovanov Tento článok je o spoločných aktivitách svätcov, ktorí sa volali Cyril a Metod (varianty mena pozri nižšie), nazývaných aj solúnski bratia alebo Apoštoli Slovanov alebo slovanskí vierozvestcovia, vrátane Metodovho ďalšieho pôsobenia na Veľkej Morave po Cyrilovej smrti. Pozri aj samostatné články Konštantín Filozof a Svätý Metod.
Jadro tohto článku tvorí misia Cyrila a Metoda na Veľkú Moravu v rokoch 863/864 až 885, ktorá sa v literatúre nazýva cyrilo-metod(ov)ská misia (varianty názvu pozri nižšie) alebo veľkomoravská misia či byzantská misia.
Názvy
Mená bratov sa zastarano píšu aj Cyrill namiesto Cyril, a Metód či Metodej namiesto Metod; okrem toho sa namiesto Cyril píše aj alternatívne meno Konštantín.
Tvar cyrilo-metodská či cyrilo-metodovská misia je kodifikovaný od roku 1997. V rokoch 1987 až 1997 bol kodifikovaný tvar cyrilometod(ov)ská misia a v rokoch 19401987 bol kodifikovaný tvar cyrilometodejská misia. V minulosti sa vyskytovali aj tvary cyril(l)o-metodejská misia, cyril(l)o-metódska/cyrilometódska misia, cyri(l)lo-methodejská/cyril(l)omethodejská misia a cyrillo-metod(ov)ská misia.
Pôvod
Konštantín a Metod mali 5 súrodencov. Konštantín bol najmladší zo všetkých siedmich detí. Rodičia boli urodzeného pôvodu; o ich otcovi vieme, že bol vysoký byzantský štátny úradník (drungarios). V Živote Metodovom (kap. II.) sa o nich hovorí: Bol z rodu po oboch rodičoch nie chudobného, ale veľmi dobrého a váženého, známeho predovšetkým Bohu i cisárovi a celému solúnskemu kraju.
Etnický pôvod bratov je sporný v tom zmysle, že niektorí autori považujú otca za Gréka (pretože jeho meno je zachované v gréckej podobe Leontios – po slovansky Lev) a matku za Slovanku (volala sa Maria)(pozri napr. ), iní autori oboch rodičov za Grékov alebo zriedkavejšie oboch za Slovanov. Problém je komplikovaný aj skutočnosťou, že výraz Grék v tom období označoval aj to, čo od 19. storočia nazývame Byzantínec, teda všeobecne obyvateľ Byzantskej ríše (v tomto zmysle je potom už teoreticky možný akýkoľvek etnický pôvod). Je známe, že bratia (v neskoršom veku) ovládali okrem iného gréčtinu, slovančinu a latinčinu. Ak sa bratia považujú za (etnických) Grékov, tak autori postulujú, že sa slovanský jazyk naučili v slovanskom prostredí oblasti Solúna a gréčtinou hovorili už od detstva; ak sa považujú za Slovanov, tak autori postulujú, že slovanským jazykom hovorili už od detstva a po grécky (úradný jazyk Byzantskej ríše) sa nevyhnutne museli naučiť tak ako každý vzdelaný Byzantínec; ak sa považujú za osoby s gréckym aj slovanským pôvodom, tak by obidva jazyky ovládali už od detstva. V prospech (čiastočného) slovanského pôvodu bratov hovorí aj skutočnosť, že práve oni boli vybraní na vytvorenie slovanského písma, preklady Biblie atď. do slovanského jazyka a misiu v slovanskom prostredí, a že podľa súdobého vyjadrenia byzantského cisára "všetci Solúnčania hovoria čistou slovančinou". V neprospech ich možného slovanského pôvodu zase hovorí fakt, že ich otec bol vysokým cisárskym úradníkom a aj im boli zverené vysoké štátne a cirkevné pozície, do ktorých sa cudzinci len ťažko mohli dostať.
Konkrétne v Grécku dnes považujú bratov takmer výlučne za Grékov, v Bulharsku a v ostatných slovanských krajinách väčšinou za Slovanov. V Bulharsku ich presnejšie považujú za "Bulharov", pretože Bulhari – z etnologického aj jazykového hľadiska nesprávne – považujú Slovanov v (severnej) Byzantskej ríši (medzi ktorých by bratia patrili) za "Bulharov".
Charakteristika misií sv. Cyrila a Metoda
V polovici 9. storočia bola Byzancia politicky stabilná a kultúrne rýchlo napredovala. Uskutočňovala svojráznu kultúrnu expanziu nasmerovanú nielen na Slovanov, ale aj na Arménsko, Gruzínsko, Taliansko, Chazarský kaganát a arabský svet. Náboženstvom, umením a literatúrou ovplyvňovala Východ aj Západ. Misijná činnosť pre iné národy sa menila na štátnu politiku a zo solúnskych bratov sa stali jej praktickí realizátori.
Konštantín bol počas svojej prvej misie, u Saracéncov (t. j. v Bagdadskom kalifáte), bez svojho brata. Či ho brat sprevádzal na druhej misii – k Chazarom – je sporné. Na veľkomoravskej misii (t. j. k severným Slovanom, do Benátok a Ríma) bratia však už jednoznačne stáli bok po boku. Na svojich cestách bratia (prinajmenšom Konštantín) postupne navštívili značnú časť kultúrneho priestoru známeho v stredoveku. Stretli sa s predstaviteľmi ďalších dvoch veľkých náboženstiev – islamu a judaizmu a úspešne obhajovali kresťanstvo a záujmy Byzancie.
Misia k Chazarom (860861)
Na pozvanie vládcu Chazarov uskutočnil Konštantín v roku 860 misiu do krajiny Chazarov (Kozárov) severne od Kaukazu (podľa iných názorov skôr pri Azovskom mori). Vládca Chazarov bol žid a umožnil priateľské spolužitie židov, moslimov a kresťanov vo svojej ríši. Je sporné, či Konštantína na výprave sprevádzal Metod.
Na ceste ku Chazarom sa zastavil v meste Cherson, v ktorom sa vraj okrem iného naučil hebrejčinu, chazarčinu, gótčinu. Tu našiel aj relikvie svätého pápeža Klementa (zomrel v roku 101). Tieto neskôr vzal so sebou na Veľkú Moravu a v roku 867 do Ríma, kde prispeli k slávnostnému prijatiu bratov pápežom. Konštantín o tomto objave napísal tri grécke spisy (historica narratio, sermo declamatorius a hymnus – pozri nižšie pod Tvorba).
U Chazarov potom Konštantín viedol teologické dišputy so židovskými učencami a rabínmi. Podarilo sa mu pokrstiť 200 Chazarov. Namiesto odmeny, ktorú mu vládca Chazarov ponúkal, vraj Konštantín zariadil, aby bolo prepustených 200 byzantských otrokov. Chazarský panovník neskôr byzantskému cisárovi napísal ďakovný list, v ktorom misiu pochválil a ubezpečoval o priateľstve svojho národa.
Na kresťanstvo úplne obrátiť sa Konštantínovi podarilo malý národ vo fulskom kraji, ktorý pozostával zo zvyškov Alanov a Gótov.
Byzantská ríša (861863/864)
Koncom roku 861 sa Konštantín (resp. bratia) vrátil(i) do Konštantínopola, kde ho (ich) cisár slávnostne prijal. Konštantína dosadil na vysokú školu pre výchovu kňazov pri Chráme svätých apoštolov, kde sa mal venovať svojej literárnej a pedagogickej činnosti. Metodovi ponúkol hodnosť arcibiskupa, ale ten ju odmietol. Preto ho vymenoval za igumena do monastiera Polychron (na maloázijskom pobreží Marmarského mora). O niekoľko mesiacov nato však prišiel na byzantský cisársky dvor Rastislavov posol.
Veľká Morava (863/864867)
Od začiatku svojho pobytu na Veľkej Morave museli čeliť kritike bavorských (čiže východofranských) kňazov, predstaviteľov západného (čiže nie byzantského) kresťanstva, ktorí sa obávali, že stratia v krajine vplyv. Roku 863 Konštantín založil tzv. Veľkomoravské učilište, v ktorom sa vychovávali budúci slovanskí kňazi a administratívni pracovníci, a ktoré sa stalo centrom slovanskej literatúry. Roku 885 mali asi 200 absolventov. Poloha učilišťa je neznáma, ale podľa archeologických nálezov existovala cirkevná škola na hrade Devín. Vedúcim učilišťa bol Konštantín.
Cesta do Ríma (867869)
V roku 867 sa vybrali na cestu späť z Veľkej Moravy. Niektorí bádatelia sa domnievajú, že so súhlasom veľkomoravských panovníkov Rastislava (v dnešnej Morave) a Svätopluka (v Nitrianskom kniežatstve) od počiatku smerovali do Ríma, aby získali súhlas pápeža k používaniu staroslovienčiny ako liturgického jazyka. Iní sa zase domnievajú, že sa vybrali do Konštantínopola, ale kvôli politickému prevratu (Michal III. bol zavraždený a Fótios poslaný do vyhnanstva) boli v Benátkach nútení zmeniť cieľ svojej cesty.
Blatenské kniežatstvo (867)
Cestou do Ríma sa v lete zastavili v Blatenskom kniežatstve kniežaťa Koceľa, Pribinovho syna, a krátku dobu tam vyučovali.
Dišputa s trojjazyčníkmi (867)
Pozícia jeho protivníkov je dogmatická a neoblomná: ''Človeče, povedz nám, prečo si zostavil teraz Slovenom [Slovanom] písmená a učíš ich, ktoré nikto iný predtým nevynašiel, ani apoštolovia, ani rímsky pápež, ani Gregor Bohoslovec, ani Hieronym, ani Augustín. My totiž poznáme len tri jazyky, ktorými sa patrí v knihách chváliť Boha: hebrejský, grécky, latinský'' (ŽK, kap. XVI.).
Na tieto argumenty Filozof reaguje poetickou a precítenou rečou, v ktorej sa odráža silná osobná angažovanosť a humanistický pátos: ''Či neprichádza dážď od Boha na všetkých rovnako? A či slnko nesvieti takisto na všetkých? Či rovnako nedýchame na vzduchu všetci? To sa vy nehanbíte uznávať iba tri jazyky a prikazovať, aby všetky ostatné národy a kmene boli slepé a hluché? Povedzte mi, či robíte Boha bezmocným, že to nemôže dať, alebo závistlivým, že to nechce?'' (ŽK, kap. XVI.).
Misia v Ríme (867869)
V Benátkach ich zastihlo posolstvo rímskeho pápeža Mikuláša I., ktorý ich pozval do Ríma. Tam pápežovi Hadriánovi II., ktorý ich prijal (Mikuláš I. medzičasom zomrel), odovzdali relikvie svätého Klimenta Rímskeho a súčasne si nechali vysvätiť svojich žiakov za kňazov a diakonov. Konštantínom zostavené slovanské knihy boli slávnostne položené na oltár Baziliky svätého Petra a bohoslužobné knihy na hlavný oltár baziliky Santa Maria Maggiore, čo znamenalo schválenie a potvrdenie ich misijného pôsobenia. V roku 868 v Ríme vysvätil biskup Formozus za kňazov Metoda a troch žiakov solúnskych bratov (z dnešného Slovenska pochádzajúceho Gorazda a juhoslovanov Klimenta a Nauma) a dvoch z nich urobili diakonmi. Pápež napokon schválil aj slovanský liturgický jazyk (staroslovienčinu) ako štvrtý jazyk západnej cirkvi popri latinčine, gréčtine a hebrejčine.
14. februára 869 Konštantín v Ríme zomrel a krátko predtým prijal mníšske meno „Cyril“. Pochovaný bol v Ríme, a to aj napriek tomu, že jeho starší brat nástojil na prenesení ostatkov do vlasti. Silná túžba rímskeho duchovenstva, ktoré chcelo poskytnúť tomuto všetkými váženému mužovi miesto posledného odpočinku, presvedčila Metoda, ktorý nakoniec povolil pochovať Konštantína v bazilike svätého Klimenta napravo od oltára, kde leží dodnes.
Blatenské kniežatstvo, Rím (869870)
Roku 869 poslali Metoda z Ríma s listom určeným slovanským kniežatám Rastislavovi (približne dnešná Morava), Svätoplukovi (približne dnešné Slovensko) a Koceľovi (približne dnešné juhozápadné Maďarsko). List obsahoval poverenie Metodovi, aby vyučoval a prekladal vo Veľkomoravskom učilišti. Keď Metod nemohol pred odpor bavorského kléru založiť v Blatnohrade nové učilište, poslal Koceľ Metoda späť do Ríma, kde ho mal pápež Hadrián II. vymenovať za panónskeho biskupa, čo by mu umožnilo samostatne rozhodovať o zriadení slovanského učilišťa. Pápež začiatkom roka 870 Metoda vymenoval za (nielen za biskupa ale za) arcibiskupa Panónie a Veľkej Moravy, čím Veľkú Moravu vyňal spod cirkevnej sféry Bavorska a podriadil ju priamo Rímu. Na Veľkej Morave takto vzniklo prvé slovanské arcibiskupstvo a Metod bol jeho prvým biskupom.
Zajatie Metoda (870873)
Svetskí a cirkevní predstavitelia Východofranskej ríše nesúhlasili s vytvorením pápežovi podriadenej panónskej cirkevnej provincie, ktorej väčšinu územia mal v moci salzburský arcibiskup (severne od Drávy) a akvilejský patriarcha (južne od Drávy). Metoda považovali za rušiteľa ich práv a podozrievali ho aj z herézy.
Cestou späť na Veľkú Moravu na jar roku 870 však nového arcibiskupa v Zadunajsku na rozkaz bavorských biskupov Adalvina, Hermanricha, Annona a Lanfrieda zajali, na synodálnom sneme v Rezne v prítomnosti kráľa Ľudovíta Nemca odsúdili na doživotné väzenie, uväznili a mučili v kláštore v Bavorsku-Východofranskej ríši (Ellwangen alebo Reichenau). Až keď Veľká Morava v roku 872 porazila Východofranskú ríšu, odvážil sa Rím Metodovi pomôcť. Nový pápež Ján VIII. poslal listy východofranským biskupom, Ľudovítovi Nemcovi a Karolmanovi, synovi Ľudovíta Nemca, v ktorých odsudzuje postup bavorskej cirkvi a nariaďuje prepustenie Metoda. V máji 873 sa príslušné rokovania medzi Rímom a Ľudovítom Nemcom skončili s nasledujúcim výsledkom:
thumb|Cyril a Metod prinášajú ostatky sv. Klimenta do Ríma, freska, 11. storočia, bazilika San Clemente, Rím
Veľká Morava (873880)
V roku 873 sa potom ujal správy cirkvi na Veľkej Morave, obnovil a spravoval Veľkomoravské učilište, na ktorom sa okrem výchovy kléru pestovala literárna činnosť. So svojimi žiakmi pokračoval v prekladaní náboženských spisov, ale aj v pôvodnej tvorbe, najmä v kázňach.
Po roku 874 často Metoda u Svätopluka (priaznivca skôr latinskej liturgie) a pápeža ohovárali vodcovia latinského kléru pôsobiaceho vo Veľkej Morave – Ján z Benátok (zároveň Svätoplukov poradca) a Viching (Wiching; švábsky benediktínsky mních). Vyvolali tak početné spory. V cirkevnom živote sa postupne sformovali nepriateľské tábory, ktorými boli fransko-latinský a byzantsko-sloviensky. Odlišovali sa najmä liturgickým jazykom. Ku konfliktu došlo v roku 878, keď nemeckí kňazi na čele s Vichingom obvinili Metoda, že vo vysvetľovaní Božej Trojice hlása bludy a pri bohoslužbách používa sloviensky jazyk.
Približne v tom istom čase (879/880) sa Veľká Morava prvýkrát pokúsila rozdeliť svoje územie na diecézy. Jediné známe biskupstvo arcibiskupa Metoda vzniklo v Nitre. Jeho biskupom sa stal Viching, ku ktorého vymenovaniu Svätopluka prehovorili predstavitelia latinského kléru na Veľkej Morave.
Rím (880)
Roku 880 sa Metod vybral do Ríma, aby sa očistil od vyššie uvedených ohováraní. Pápežské skúšky bezchybne zvládol a Viching, ktorý ho sprevádzal, bol vysvätený za biskupa. Okrem toho pápež poslal Svätoplukovi list Industriae tuae, v ktorom:
V tejto súvislosti sa Metod už spomína ako arcibiskup (mesta) Moravy, ktorá bola zrejme hlavným mestom Veľkej Moravy, čo by mohlo znamenať, že sa Veľká Morava stala od Panónie nezávislým arcibiskupstvom.
Veľká Morava (881)
Po návrate na Veľkú Moravu (881) Metod zosadil Vichinga ako nitrianskeho biskupa, pretože sa dozvedel, že Viching Svätoplukovi napísal falošný „pápežský“ list, podľa ktorého má byť Metod zosadený a vyhnaný z Veľkej Moravy. Vichinga poverili cirkevnou misiou vo Vislansku (povodie Visly), ktoré bolo tesne predtým pripojené k Veľkej Morave (dnešné južné Poľsko).
V roku 881 sa spolu so Svätoplukom zúčastnil na vojnovej akcii v Zátisí. Pri tejto príležitosti sa stretol so staromaďarským oddielom.
Byzantská ríša (881/882882)
Koncom roku 881 alebo začiatkom roku 882 sa Metod vybral do Konštantínopolu na pozvanie byzantského cisára. Zanechal tam dvoch žiakov, jedného kňaza a jedného diakona aj s odpisom slovanských bohoslužobných kníh. Existuje názor, že cisár Basileios I. ich poslal na dvor bulharského kniežaťa Borisa na misijnú činnosť. Niektorí predpokladajú, že jedným z nich bol Konštantín Preslavský, ktorý sa stal neskoršie biskupom. Iní sa domnievajú, že jedným z týchto žiakov bol svätý Sáva. Iný predpoklad je, že cisár a patriarcha využili učeníkov a slovanské knihy pri misijnom pôsobení medzi Srbmi.
Veľká Morava (882885)
Po návrate z Byzancie Metod spolu so svojimi žiakmi zasväcuje svoju činnosť prekladateľskej práci (dokončenie prekladu biblie, možno aj omšových textov západnej liturgie, homílií na celý rok, podieľal sa na biografii o Konštantínovi), takže na konci jeho života (6. mája 885) majú už vzdelanci na Veľkej Morave značné množstvo prekladov a pôvodných diel.
Niekedy v 80. rokoch 9. stor. pokrstil Metod na Veľkej Morave vládcu Čiech Bořivoja I.
Spory medzi Metodom a Svätoplukom sa vyhrotili v roku 885, keď Metod navrhol za svojho nástupcu kňaza Gorazda. Skôr, ako sa mohol spor vyriešiť, arcibiskup Metod zomrel. Na smrteľnej posteli určil (neskôr svätého) Gorazda pochádzajúceho z územia dnešného Slovenska za svojho nástupcu vo Veľkomoravskom učilišti a 6. apríla 885 Metod zomrel na Veľkej Morave, kde bol pochovaný v (dnes neznámom) hlavnom kostole štátu. Po Metodovej smrti sa dostal na čelo veľkomoravského duchovenstva Viching, ktorý so Svätoplukovým súhlasom dal uväzniť Metodových žiakov a neskôr ich vypovedal z krajiny. Ich odchodom však organizácia veľkomoravskej cirkvi nezanikla, udržala sa až do pádu Veľkej Moravy.
Tvorba
náhľad|Minca 20 Ks z roku 1941
Preklady
Hneď po vytvorení abecedy sa solúnski bratia pustili do rozsiahlej prekladateľskej činnosti do staroslovienčiny. Pred odchodom na Veľkú Moravu bratia spolu preložili Evanjeliár-Aprakos a možno aj Štvorevanjelium. Počas misie na Veľkej Morave potom solúnski bratia preložili do staroslovienčiny celú Bibliu (prvý preklad Biblie do slovanského jazyka), ale aj liturgické texty a mnohé iné texty. Takisto preložili a upravili byzantské občianske zákony a vzniknutý Zakon sudnyj ljudem bol nielen občianskym zákonníkom Veľkej Moravy, ale aj prvým zákonníkom v slovanskom jazyku. Po smrti Konštantína Metod preložil Starý zákon, Nomokánon a Paterik. Predpokladá sa, že Metod prekladá aj polemické úvahy svojho brata, pričom ich delí na osem častí (slová).
Pôvodná tvorba
Cyril a Metod nechávajú po sebe okrem prekladov aj objemovo bohatú, ale, bohužiaľ, slabo zachovanú osobnú tvorbu v gréčtine a staroslovienčine. Konštantín napísal predovšetkým prvú slovanskú báseň Proglas. Konštantínova tvorba je jednak dôkazom autorovho nadania, zrodeného z náboženského rozjímania, a jednak je Konštantín autorom polemických úvah, ktoré odhaľujú jeho hlboké vedomosti, rečnícke majstrovstvo, náboženské presvedčenie a smelosť. Od Metoda sa zachovali dve či tri vlastné diela.
Pripomínanie
Pri príležitosti 1150. výročia príchodu Cyrila a Metoda na Veľkú Moravu pripravila Národná banka Slovenska emisiu pamätnej euromince nominálnej hodnoty 2€. V rámci pripomienkového konania však Európska komisia a dva členské štáty EÚ kritizovali prítomnosť náboženských symbolov v návrhu mince odvolávajúc sa na 22. článok Charty základných práv Európskej únie, z ktorého vyplýva náboženská neutralita. NBS však tlaku Európskej komisie nepodľahla a svätí Cyril a Metod sa na minci objavili so svätožiarami a krížmi na oblečení. Podľa slov Jany Kováčovej z NBS "Slovenský dvojkríž vyrastajúci z trojvršia je súčasne biskupskou berlou v ruke Metoda". Minca bola vydaná 5. júla 2013, pri oslavách v Nitre v ten deň vymenili 10 tisíc kusov obyčajných 2€ mincí za nové.
Turiec
Turiec môže byť:
NGC 7639
NGC 7639 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
Zámok Dobříš
Zámok Dobříš v stredočeskom meste Dobříš je rozsiahla rokoková trojkrídlová stavba s takmer štvorcovým dvorom a zaujímavým francúzskym a rozsiahlym anglickým parkom na južnej strane. Nachádza sa vo východnej časti mesta oproti kostolu.
Súčasnosť
left|thumb|Nádvorie zámku Zámok i parky sú prístupné verejnosti, anglický celoročne bez vstupného. V zámku sa mimo iné nachádza múzeum motocyklov a časť zbierok mestského múzea. Miestna koniareň je využívaná pre svadby, zrkadlová sála je okrem honosnejších svadieb (vrátane celebrít) využívaná ako koncertná sála. V zámku sa koná veľa rôznych akcií, vrátane časti programu kulturného festivalu "Dobříšské záření".
Často sa tu natáčajú rôzne filmy, napr:
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Agde (kantón)
Agde je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvoria ho štyri obce.
Zoznam kostolov zasvätených svätému Mikulášovi
Bulharsko
náhľad|Chrám svätého Mikuláša Divotvorcu v [[Sofia|Sofii (ruská cerkev)]]
Gmina Błonie
Gmina Błonie je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 85,84 km² a žije tu 19837 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 231,09 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Ożarów Mazowiecki.
Matzendorf-Hölles
Matzendorf-Hölles je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Viedenské Nové Mesto-vidiek.
Žije tu 1 883 obyvateľov (1. 1. 2010).
Aniane (kantón)
Aniane je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho sedem obcí.
Gmina Bobolice
Má rozlohu 367,74 km² a žije tu 9905 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 26,93 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Koszalin.
NGC 7640
NGC 7640 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
Partizán
náhľad|Príslušníci Druhej dalmátskej proletárskej údernej brigády, počas pochodu pri dedine [[Vilusi (Čierna Hora)|Vilusi v Čiernej Hore (1944)]] Partizán (z 🇫🇷) je člen neregulárnych ozbrojených síl zložených prevažne z domáceho obyvateľstva (partizánskeho hnutia), ktoré vedú vojenské alebo polovojenské operácie (partizánsku vojnu) na území obsadenom protivníkom alebo v priestore nevhodnom na pôsobenie. Zastaraný Vojenský terminologický slovník (1966) sa zmieňuje tiež o dobrovoľnej účasti vo vojne ako o dôležitom atribúte príslušnosti osoby k partizánskemu hnutiu.
Norok
Norok alebo norka (pozri jazykovú poznámku nižšie) je slovenské rodové meno nasledujúcich druhov z rodu Mustela:
Zvláštny názov pre tieto druhy vyplýva z toho, že v staršej systematike existoval (u niektorých autorov) rod Lutreola (po slovensky teda norok), ktorý bol tvorený obyčajne práve týmito druhmi (najmä prvými tromi). V dnešnej systematike existuje namiesto rodu Lutreola už len podrod Lutreola (z rodu Mustela). Definícia (rozsah) tohto podrodu je sporná, ale najčastejšie dnes v literatúre buď zahŕňa len norka európskeho, alebo zahŕňa druhy norok európsky + lasica kolonok + lasica jávska (Mustella lutreolina) + lasica indonézska (Mustela nudipes) + lasica bielopása (Mustela strigidorsa); norok americký a morský sa teda dnes už každopádne nepovažuje za blízkeho príbuzného norka európskeho.
Jazyková poznámka
Biologické texty aj právne predpisy v súčasnosti používajú tvar „norok“, staršie používali aj tvar „norka“.
Kodifikačná príručka Krátky slovník slovenského jazyka od roku 2020 považuje za správne obidva tvary (norok aj norka), pričom tvar norok je na rozdiel od tvaru norka označený ako "zool." výraz. V starších vydaniach tej istej príručky ako aj v aktuálnych Pravidlá slovenského pravopisu sa považuje za správny len tvar norka, keďže tvar norok vôbec nie je uvedený. Za vyslovene nesprávny považuje tvar norok aj príručka Slovenčina bez chýb (1998). Aj staršie vydania Pravidiel slovenského pravopisu (po druhej svetovej vojne) všetky uvádzajú len tvar norka. Naopak, Peciarov Slovník slovenského jazyka (1959-1968), Oravcova Príručka slovenského pravopisu pre školy (1986) a Slovník súčasného slovenského jazyka uvádzajú ako správne obidva tvary (teda norok aj norka).
1720
Udalosti
V Uhorsku bol vykonaný celokrajinský súpis obyvateľstva z dôvodu výberu daní.
Don't You Worry Child
„Don't You Worry Child“ je skladba švédskej elektronickej tanečnej skupiny Swedish House Mafia. Je šiesty a zároveň posledný singel vydaný pred rozpadom skupiny. Na skladbe vokálne spolupracoval švédsky spevák John Martin. V USA je druhým singlom na 1. mieste v rebríčku Dance/Mix Show Airplay po singli „Save the World“. Skladba získala v roku 2013 nomináciu na cenu Grammy v kategórii Best Dance Recording, podobne ako jej predchodca „Save the World“. skladba je napísaná v tónine D-dur.
Marcilly-Ogny
Marcilly-Ogny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mauerbach
Mauerbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Sankt Pölten-vidiek.
Moyeuvre-Grande
Moyeuvre-Grande je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Mauerbach
Žije tu 3 699 obyvateľov (1. 1. 2010).
Moyeuvre-Grande
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chotýšany
Chotýšany sú obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 489 obyvateľov, z toho 248 mužov a 241 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 37,9 roka, ženy 40,1 roka). Katastrálne územie obce má rozlohu 1397 ha.
História
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1250.
Gmina Bobowa
Gmina Bobowa je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 49,84 km² a žije tu 9134 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 183,27 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Gorlice.
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2000
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2000 boli v poradí 6. majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). V čase vzniku niesli názov Európsky rozvojový pohár v basketbale. Konali sa v Ochride, v Macedónsku v dňoch od 14.18. júna 2000, za účasti 5 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Macedónska a Škótska. Zápasy sa odohrali v aréne Sportska sala Biljanini Izvori (Arena of ZKK Profitnes-Ohrid) s kapacitou 1 800 divákov. Titul získalo domáce 🇲🇰, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred a 🇦🇩.
Jozef Piaček
Jozef Piaček môže byť:
Chrášťany (okres Benešov)
Chrášťany sú obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 224 obyvateľov, z toho 105 mužov a 119 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,5 roka, ženy 40,7 roka).
Asymetria hviezdnych pohybov
Asymetria hviezdnych pohybov alebo Strömbergova asymetria je asymetria pohybu rozličných súborov hviezd vzhľadom na Slnko.
Spočíva v tom, že stredy elipsoidov rýchlostí týchto súborov ležia pri priemete na galaktickú rovinu na priamke, osi asymetrie, ktorá je kolmá na smer k centru Galaxie. Asymetria hviezdnych pohybov sa prejavuje posunom polohy apexu Slnka pri rozličných súboroch hviezd v závislosti od ich relatívnej rýchlosti vzhľadom na Slnko (pohyb Slnka). Zapríčinená je tým, že jednotlivé skupiny hviezd sa rozlične zúčastňujú na rotácii Galaxie. pričom dráhy rýchlych hviezd okolo centra Galaxie nie sú kruhové, ale eliptické. Asymetriu hviezdnych pohybov veľmi dôkladne študoval v rokoch 1924-1925 G. E. Strömberg.
Grafické znázornenie pohybov jednotlivých súborov hviezd vzhľadom na Slnko a ich elipsoidov rýchlostí v priemete na galaktickú rovinu sa nazýva Strömbergov diagram.
Narcyzivka (Lypovecký rajón)
Narcyzivka je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 285 obyvateľov.
Bourdainville
Bourdainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bára Basiková
Barbara „Bára“ Basiková (* 17. február 1963, Praha) je česká speváčka populárnej hudby.
NGC 7641
NGC 7641 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 24. septembra 1873.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Tangaroa (sopka)
Tangaroa je podmorský vulkán, nachádzajúci sa v Tichom oceáne na južnom okraji Kermadecových ostrovov asi 600 m pod hladinou mora. Masív vulkánu má pretiahnutý tvar (v smere severozápad-juhovýchod), jeho juhovýchodný okraj je posiaty viacerými menšími kužeľmi. Sopka vykazuje fumarolickú a hydrotermálnu aktivitu.
Mautern an der Donau
Mautern an der Donau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Krems-vidiek.
Žije tu 3 400 obyvateľov (31. 3. 2009).
Železničná trať Český Těšín – Frýdek-Místek
Železničná trať Český Těšín – Frýdek-Místek (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 322) je jednokoľajová regionálna trať o dĺžke 26,6 km. Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1888.
Astronomický ústav Slovenskej akadémie vied
thumb|Sídlo astronomického ústavu