cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mauperthuis
Mauperthuis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 2358
NGC 2358 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľký pes, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 31. decembra 1785.
Mario Lemieux
Mario Lemieux (* 5. október 1965, Montreal, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejový útočník, ktorý odohral 17 sezón za tím Pittsburgh Penguins v NHL. S hokejovou kariérou skončil v roku 2006 kvôli nepravidelnému rytmu srdca, v súčasnosti stále pôsobí v organizácii Penguins, je majiteľom klubu.
NGC 2357
NGC 2357 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 6. februára 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Mario Lemieux
Reprezentácia
Bol kapitánom reprezentácie Kanady na Zimných olympijských hrách v roku 2002, kde získal zlatú medailu. Za Kanadu hral aj na Majstrovstvách sveta v roku 1985, Kanadskom pohári v roku 1987 (zlatá medaila), bol kapitánom zlatého mužstva na Svetovom pohári v roku 2004.
Zoznam geografických článkov/H
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 959 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
há
Há Alif · Há Dálu · Háj (okres Košice-okolie) · Háj (okres Turčianske Teplice) · Hájik (Žilina) · Hájka · Hájky (prírodná pamiatka) · Hájny potok · Hájska jaskyňa · Hájske · Hájsky potok (prítok Lopušnej) · Hájsky potok (prítok Turca) · Hájsky potok (prítok Turne) · Hálkova ulica (Žilina) · Háníš
hä
Hämeenlinna · Härmakosu · Härtali (erupčná zóna)
he
Head-Smashed-In Buffalo Jump · Healy (sopka) · Heardov ostrov (ostrov) · Heardov ostrov (teritórium) · Hebron · Hečka · Heenfaru · Heidenheim an der Brenz · Heiligenbrunn · Heiligenkreuz am Waasen · Heiligenkreuz im Lafnitztal · Heilsbronn · Heimschuh · Heinola · Heist-op-den-Berg · Hejčín · Hejnice (okres Liberec) · Hejtmanka · Hekla · Helatoba-Tarutung · Helcmanovce · Helena (Alabama) · Helena (Arkansas) · Helena (Georgia) · Helena (Mississippi) · Helena (Montana) · Helena (Oklahoma) · Helengeli · Helgoland · Hell’s Kitchen · Hellissandur · Helsingborg · Helsinki · Helvétska republika · Heľpa · Henbadú · Henbandú · Henckovce · Henclová · Henclová (potok) · Hengsberg · Henri de Tonti · Henrietta (Texas) · Henrik Svensmark · Henry Hudson · Heraltický potok (prírodná pamiatka) · Herblay · Herceg Novi (mesto) · Hercýnsky systém · Hereford · Herefordshire · Hereheretue · Herend · Herentals · Heréthéré · Herford · Herisau · Herírúd · Herk-de-Stad · Herkenbosch · Herlufmagle · Herľany · Herm · Hermagor (okres) · Hermanovský potok (prítok Tople) · Hernando Cortés · Herne (Nemecko) · Herning · Herodium · Hersica · Herstal · Hertfordshire · Hertník · Hervartov · Herve · Heřmaneč · Heřmanice u Oder · Heřmanický rybník (prírodná pamiatka) · Heřmanov (okres Žďár nad Sázavou) · Heřmanovice · Heřmanův Městec · Heřmánky · Hesdin · Hesensko · Hestur · Heugraben · Heves · Hevlínské jezero
hé
Hérault · Hévíz · Hévíz (jazero)
hi
Hiadeľ · Hidžiori · Hierapolis · Hikueru · Hildesheim · Hilmand (rieka) · Himandú · Himanka · Himarë · Himmafusi · Hincov potok · Hincovce · Hindúkuš · Hinnavaru · Hiri · Hirijanfusi (Dálu) · Hirilandú · Hirimaradú · Hirnsdorf · Hirošima (mesto) · Hirošima (prefektúra) · Hirschegg · Historická lesná úvraťová železnica · Historické centrum Bratislavy · Historické centrum Žiliny · Historické župy na Slovensku · Historický fond Diecéznej knižnice · História baníctva na Spiši · Hitadú (Lámu) · Hitadú (Sínu) · Hitádú · Hiti · Hitzendorf · Hiuči (sopka) · Hiyafushi
hj
Hjalmar Riiser-Larsen · Hjógo (prefektúra)
hk
HK Medokýš Turčianske Teplice
hl
Hladká (vrch v Kremnických vrchoch) · Hladké Životice · Hladovka (okres Tvrdošín) · Hlavina (prítok Hornej Blavy) · Hlavinka · Hlavná ulica (Košice) · Hlavné mestá štátov USA · Hlavné mesto · Hlavné námestie (Košice) · Hlavnice · Hlavný hrebeň Vysokých Tatier · Hlavný hrebeň Západných Tatier · Hlavný oltár Dómu svätej Alžbety · Hlavný oltár Chrámu svätého Jakuba v Levoči · Hlásna rieka · Hlbocký potok (prítok Bahnianskeho potoka) · Hlbocký potok (prítok Váhu) · Hlbocký vodopád · Hlboča · Hlbočiansky prameň · Hlbočiansky vodopád · Hlboká (prítok Hrona) · Hlboká dolina · Hlboká ulica (Trnava) · Hlboké · Hlboké (Klenovec) · Hlboké (Liptovský Mikuláš) · Hlboké nad Váhom · Hlboko-širkomorský · Hlbokomorská priekopa · Hlboký jarok (prírodná rezervácia) · Hlboký jarok (prítok Hybice) · Hlboký potok (prítok Hrona, Závadka nad Hronom) · Hlboký potok (prítok Hučavy) · Hlboký potok (prítok Ladomirky) · Hlboký potok (prítok Mútnika) · Hlboký potok (prítok Oravice) · Hlboký potok (prítok Turca) · Hlboký potok (prítok Váhu) · Hldočín · Hlinický kanál · Hliniskový potok · Hlinícky potok (prítok Váhu) · Hliník (prítok Žiarovnice) · Hliník nad Hronom · Hlinka (okres Bruntál) · Hlinská ulica · Hlinsko · Hlinsko (okres Přerov) · Hlivice · Hlivištia · Hlísnik · Hlohová ulica (Hlohovec) · Hlohovec · Hlohovec (okres Břeclav) · Hlohovec (okres) · Hloža · Hložany · Hlubočec · Hluboček · Hluboká nad Vltavou · Hluboké Dvory · Hlučín · Hluk (okres Uherské Hradiště)
hn
Hněvošice · Hněvošický háj · Hniezdne · Hnilčík · Hnilec (obec) · Hnilec (rieka) · Hnilický potok · Hnojné · Hnojník (potok) · HNTV · Hnusné · Hnúšťa
hó
Hódmezővásárhely · Hólmsá · Hóndeddú · Hórafusi
hô
Hôľna Fatra · Hôrčanský potok · Hôrka · Hôrka nad Váhom · Hôrky (okres Žilina)
hő
Hősök tere
hr
Hrabenov · Hrabičov · Hrabinský potok (prítok Ihráčskeho potoka) · Hrabinský potok (prítok Krchovej) · Hrabinský potok (prítok Stežnej) · Hrabí · Hrabová Roztoka · Hrabovčanka · Hrabovčík · Hrabovec · Hrabovec (prítok Lakšárskeho potoka) · Hrabovec (prítok Olšavy, Bohdanovce) · Hrabovec (prítok Oščadnice) · Hrabovec (prítok Sekčova) · Hrabovec nad Laborcom · Hrabové · Hrabovka (okres Trenčín) · Hrabovo (Ružomberok) · Hrabovský potok (prítok Váhu) · Hrabový potok (prítok Rovného potoka) · Hrabské · Hrabušice · Hrabůvka (okres Přerov) · Hrabyně · Hradčany (okres Přerov) · Hradčovice · Hradec Králové · Hradec nad Moravicí · Hradečná (Bílá Lhota) · Hradisko (okres Kežmarok) · Hradisko (prírodná pamiatka) · Hradište (okres Partizánske) · Hradište (okres Poltár) · Hradište pod Vrátnom · Hradišťské terasy · Hradlová · Hradná (prítok Slatiny) · Hradná jaskyňa (Uhrovec) · Hradnianka · Hradniansky potok · Hradová (národná prírodná rezervácia) · Hradský potok (prítok Ľutinky) · Hrachovište · Hrachovo · Hranečník · Hranice (Karviná) · Hranice (okres Cheb) · Hranice (okres Přerov) · Hraničná (potok) · Hraničné · Hraničný Kriváň (prítok Poľanového Kriváňa) · Hraničný Kriváň (prítok Veselianky) · Hraničný potok (prítok Handlovky) · Hranovnica · Hraň · Hrastnik · Hrašné · Hrašov · Hrašovík · Hrádeček (prírodná rezervácia) · Hrádek (okres Rokycany) · Hrádek nad Nisou · Hrádky (potok) · Hrádky (prírodná rezervácia) · Hrádocký potok (prítok Váhu) · Hrádok (okres Nové Mesto nad Váhom) · Hrádza (stavba) · Hrbotín · Hrčeľ · Hrčeľský potok · Hrdibořické rybníky · Hrdzavý potok · Hrebeň Belianskych Tatier · Hrebienok · Hrhov · Hriadky · Hričov (vodná nádrž) · Hričovské Podhradie · Hričovské rífy · Hričovský kanál · Hričovský potok · Hriňová · Hriňová (vodná nádrž) · Hrišov potok · Hrišovce · Hrkovce · Hrlica · Hrnčiarovce nad Parnou · Hrnčiarska ulica (Košice) · Hrnčiarska Ves · Hrnčiarske Zalužany · Hrob (okres Teplice) · Hrobice (okres Zlín) · Hrodna · Hrodnianska oblasť · Hrochoť · Hrochoťská dolina · Hrochův Týnec · Hromadná voda · Hromoš · Hron · Hronec (okres Brezno) · Hronec (prítok Hrona) · Hronov · Hronovce · Hronsecký potok · Hronsek · Hronská Breznica · Hronská Dúbrava · Hronská ulica (Banská Bystrica) · Hronské Kľačany · Hronské Kosihy · Hronský Beňadik · Hrotovice · Hroznětín · Hrubá Borša · Hrubá dolina · Hrubá Voda · Hruboňovo · Hrubov · Hrubovodské sutě · Hrubý domáci produkt v prepočte na jedného obyvateľa · Hrubý Šúr · Hrudky (potok) · Hrušín · Hruškový potok (prítok Stoličného potoka) · Hrušov (okres Rožňava) · Hrušov (okres Veľký Krtíš) · Hrušovany (okres Topoľčany) · Hrušovany nad Jevišovkou · Hrušovo · Hrušovská jaskyňa · Hrušovský potok (prítok Myjavy) · Hrušovský potok (prítok Ondavy) · Hruštín · Hruštínka · Hrvace
hř
Hřivínův Újezd · Hříšice
hu
Huế · Huambo (sopka) · Huanquihue · Huaynaputina · Hubice · Hubina · Hubková (potok) · Hubošovce · Hubová (okres Ružomberok) · Hubovo · Hubovský potok · Hucal (department) · Hucín · Huculská republika · Hučanské · Hučava (prítok Zolnej) · Hudcovce · Huddersfield · Hudson (rieka) · Hudsonov prieliv · Hudsonov záliv · Hudufusífinolu · Huehuetenango (department) · Huequi · Huillapima · Hukava · Hukov potok · Hukurudhoo · Hukvaldy · Hulhumalé · Hulín · Hulubelu · Huludeli · Huluduffáru · Huludú · Hululé · Huluvehi · Hum (geografia) · Hum (Chorvátsko) · Humahuaca (department) · Humánna geografia · Humel · Humenné · Humenné (okres) · Humenské kolégium · Humenský Sokol · Humpolec · Huncovce · Hunedoara (mesto) · Hunedoara (župa) · Hunkovce · Hunták · Huntingdonshire · Huntington Beach · Huntsville (Alabama) · Huntsville (Texas) · Hurasdhoo · Hurá · Hurágandu · Hurbanova ulica (Hlohovec) · Hurbanova Ves · Hurbanovo · Hurbanovo námestie (Bojnice) · Hurgada · Huron (Južná Dakota) · Hurónske jazero · Huruelhi · Husák (okres Sobrance) · Husiná · Husinec (okres Prachatice) · Husí kanál (bývalý prítok Borinského kanála) · Husí potok (prítok Teleka) · Huslenky · Husovice · Hustopeče · Hustopeče - Štěrkáč · Hustopeče nad Bečvou · Hušták · Huštýn · Hutapanjang · Hutianske · Hutisko-Solanec · Hutka · Hutná (prítok Hrona) · Huty · Huvahendhoo · Huy
hú
Húsar
hů
Hůrka u Hranic · Hůrky (prírodná pamiatka)
hv
Hvar (mesto) · Hvar (ostrov) · Hvězda (prírodná pamiatka) · Hviezdna ulica (Trnava) · Hviezdny potok (prítok Močiarky) · Hviezdoslavov · Hviezdoslavov Kubín · Hviezdoslavova trieda · Hviezdoslavova ulica (Košice) · Hviezdoslavova ulica (Myjava) · Hviezdoslavova ulica (Prievidza) · Hviezdoslavova ulica (Trenčín) · Hvojtová · Hvozdec (okres Brno-venkov) · Hvozdná · Hvozdnica · Hvozdnice (prírodná rezervácia)
hw
Hwasong (mesto)
hy
Hybe · Hybica · Hydina (potok) · Hydrocentrála a vodné dielo Dolné Kočkovce – Ladce – Tunežice · Hydrogeografia · Hydrologické poradie na Slovensku · Hydrologické poradie v Česku · Hydrologický kolektor · Hydrológia · Hydrometria · Hydropedológia · Hydrosféra · Hymna Moskvy · Hynčicovy skály · Hynkov · Hypotéza zriedkavej Zeme
hý
Hýľ (vrch vo Volovských vrchoch) · Hýľov
Kapellen (Rakúsko)
Kapellen bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Bruck-Mürzzuschlag. 1. januára 2015 bola obec Kapellen spojená s obcami Altenberg an der Rax a Mürzsteg a trhovou obcou Neuberg an der Mürz. Spojená trhová obec má názov Neuberg an der Mürz.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 643 obyvateľov.
Vigeville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Forest-sur-Marque
Forest-sur-Marque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Irta’ale Isatä Gämora
Súčasná erupcia začala v roku 1967, charakteristická je pokojným výlevom bazaltových láv z južného krátera. V ňom sa nachádza aj lávové jazero. V januári 2004 vedci, pozorujúci erupciu, oznámili, že lávové jazero na povrchu tuhne, ale v roku 2005 bolo väčšou erupciou znovu roztavené.
Aktivita lávového jazera sa dá popísať výstupom konvekčných tepelných prúdov, čo sa na jeho povrchu prejavuje uvoľňovaním bubliniek plynov (SO2, HCl, HF). Množstvá jednotlivých plynov predstavujú 110 ton/deň SO2, 19 ton/deň HCl a asi 1 ton/deň HF, čo je porovnateľné sa asi  dlhou zónou riftového systému oceánskych chrbátov.
Iné projekty
.
Tetiho pyramída
Tetiho pyramída stojí na zvýšenom mieste na pyramídovom poli pohrebiska pri dedine Sakkára v Egypte blízko Bezhlavej pyramídy.
Pyramídu postavil faraón Teti (II.) (okolo 2323–2291 pred Kr.), zakladateľ 6. dynastie, možno zať posledného panovníka 5. dynastie Venisa.
Pyramída
thumb|244px|Dispozícia Tetiho pyramídy, bez pyramídy kráľovien. Pyramída je veľmi poškodená ťažbou kameňa, rovnako ako celý komplex. Má päťstupňové jadro z menších vápencových kvádrov a kamennej sute. Obklad bol z jemného vápenca, ktorý je dnes možné nájsť už len na východnej stene pyramídy. Subštruktúra vychádza zo systému chodieb, ktorý bol použitý pri Džedkareho a Venisovej pyramíde, a veľmi sa od neho neodlišuje, je len trochu zväčšená. Zo severu sa vstupuje zostupnou chodbou do malej predsiene, vyrovná sa a pokračuje vodorovne pod pyramídou do stredu základne, kde vchádza do predsiene. Tá na západ pokračuje do pohrebnej komory a na východ do serdabu s tromi výklenkami. Komora a predsieň máju spoločný sedlový strop z mohutných vápencových blokov, ktoré sú kladené v troch vrstvách. Vonku pred pyramídou zastrešovala vstup v podlahe do podzemnej chodby severná kaplnka. Steny predsiene a komory zdobia poškodené Texty pyramíd, strop reliéf hviezdneho neba. Čadičový sarkofág stál pri západnej stene. Pred ním bola jama pre kanopy mŕtveho, ktorá bola rovnako prázdna ako sarkofág. Priestory boli vykradnuté už v staroveku a nenašli sa žiadne stopy po pohrebnej výbave.
Pyramídový komplex
Areál pyramídy bol obohnaný masívnym múrom z vápencových blokov. Zádušný chrám, tak isto ako samotná pyramída, nadväzoval na dispozíciu zádušného chrámu Džedkareho pyramídy. Líšil sa len väčšou symetriou a väčším počtom zásobných priestorov. Hlavné priestory boli zdobené farebnými reliéfmi, z ktorých sa zachovali len nepatrné fragmenty. Niektoré prvky vnútorného priestoru, napr. stĺpy, boli vytesané z granitu. Kultová pyramída stála tradične pri juhovýchodnom rohy pyramídy a bola obohnaná múrom. Údolný chrám a prakticky celá vzostupná cesta zatiaľ neboli odkryté.
Pyramídy kráľovien
V tesnej blízkosti severne od pyramídy sa nachádzajú dve menšie pyramídy, patriace Tetiho manželkám Iput I. a Chuit, ktoré sú dispozične autonómne. Pyramída Iput I., matky Tetiho následníka Pepiho I., bola pravdepodobne až počas panovania Pepiho I. prestavaná z pôvodnej mastaby. V pohrebnej komore sa našiel vápencový sarkofág, zlomok pohrebnej výbavy, kúsky cédrovej rakvy a časti kostry ženy stredného veku. Pri východnej stene pyramídy sa nachádzal zádušný chrám. Pyramída Inup I., možnej matky Tetiho nástupcu Veserkareho, bola pôvodne považovaná za zádušný chrám alebo kultový priestor mastaby. Výskum z polovice 90. rokov 20. storočia definitívne potvrdil, že ide o pyramídu. Subštruktúra je jednoduchá a pozostáva z chodby zostupujúcej zo severu, pohrebnej komory a zásobný priestor. Komora leží vo zvislej ose objektu. V nej sa našiel sarkofág z červenej žuly. Pred východnou stranou sa nachádzal zádušný chrám, zdobený na niektorých miestach reliéfmi.
Výskum
Tetiho pyramídu skúmalo viacero egyptológov. Najskôr Perring a Lepsius, potom napr. Maspero, Brugsch alebo Lauer. Pyramídu Iput I. objavil roku 1898 Loret, skúmal ju Firth a dnes Hawass. Pyramídu Chuit I. objavil tiež Loret v tom istom roku ako predošlú, skúmal ju Maragioglio s Rinaldim a dnes Hawass.
Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom
Prečo sa výmena stala kontroverznou
Z českého pohľadu možno považovať sudetských Nemcov počas prvej ČSR, za tzv. piatu kolónu - ich lojalita k hitlerovskému Nemecku výrazne pomohla k strate pohraničných území Československa v prospech nacistického Nemecka. Takto sa pozeral Beneš aj na Maďarov na Slovensku. Z českého pohľadu "sa výmena stala jedinou možnou cestou po tom, čo víťazné mocnosti už nechceli tolerovať spôsob odsunu použitý pri vysídlenie Nemcov (na základe záverov Postupimskej dohody z augusta 1945). Maďari boli v tom čase (do roku 1948), podobne ako Nemci, okrem početných prípadov antifašistov a pod. považovaní za vojnových zločincov a boli zbavení občianskych práv. V tomto prípade tiež v súvislosti s prenasledovaním Slovákov na území južného Slovenska, ktoré Maďarsko okupovalo na základe prvej viedenskej arbitráže a Malej vojny".
Kapfenberg
Mesto má rozlohu a  obyvateľov. Pred spojením malo mesto rozlohu a 1. januára 2014 v ňom žilo 21 503 obyvateľov.
Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom
Prečo sa výmena stala kontroverznou
Slovenská aj česko-slovenská vláda už mali skúsenosti aj z územných sporov s Poľskom (Česko-slovensko-poľský spor o Oravu a Spiš) v ktorom slovenská strana neúspešne navrhla rokovania na základe etnického princípu (cestou lokálnych plebiscitov). Na základe prvej viedenskej arbitráže získalo Maďarsko časť Slovenska s viac ako milión obyvateľmi. Základom rozhodovania na etnickom princípe bol počet obyvateľov menšiny na danom území a ich schopnosť asimilovať iné národnosti (pozri maďarizácia a slovakizácia). Maďarská menšina na Slovensku bola odhadovaná ako väčšia ako počet Slovákov v Maďarsku a aj preto Maďarsko nesúhlasilo s dohodou ani keď bola založená na rovnakom počte presídlencov a žiadalo zásah spojencov. Česko-Slovensko pri návrhu dohody vychádzalo z vlastných optimistických odhadov počtu Slovákov v Maďarsku. Maďarské štatistiky nepovažovalo za dôveryhodné, pretože podľa oficiálneho sčítania z roku 1941 žilo na území dnešného Maďarska iba 75 920 obyvateľov so slovenským materinským jazykom a z nich sa iba 16 689 hlásilo k slovenskej národnosti. Česko-Slovensko na území Maďarska vykonalo vlastný prieskum, podľa ktorého napočítalo 473 556 Slovákov.
Dohoda bola uzatvorená formou medzištátnej zmluvy, ktorá bola podpísaná 27. februára 1946. Na oboch stranách predpokladala presídlenie rovnakého počtu osôb. Tiež umožňovala presťahovalcom vziať si so sebou všetky svoje hnuteľnosti. Vlastnícke právo k nehnuteľnostiam prechádzalo na štát ich doterajšieho bydliska s tým, že zmiešaná komisia určí výšku náhrady (s jediným obmedzením a to ak nehnuteľnosť presahuje 50 hektarov). Dohoda však nebola úplne symetrická :
Kapfenberg
Leží na rieke Mürz, v nadmorskej výške 502 m, severne od Grazu. Je tretím najväčším mestom v Štajersku.
Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom
Dôsledky
Celkovo sa v Maďarsku prihlásilo na výmenu 95 421 osôb. Do Česko-Slovenska bolo skutočne presídlených 71 787 (podľa iného zdroja 73 200) osôb, z toho 59 774 v rámci obojstrannej výmeny, ostatní boli presídlení jednostranne. Do Maďarska bolo spolu presídlených 89 660 osôb, z toho 34-tisíc mimo dohody o výmene obyvateľstva. Slováci presídlení z Maďarska dostali svoje politické zastúpenie zvolením Ondreja Beňa do Slovenskej národnej rady.
Na Slovensku bol za výmenu politicky zodpovedný Vladimír Clementis. Slováci presídlení z Maďarska (presídlenci) ho považovali za svojho záchrancu a samotný proces nazývali repatriácia. Naopak Maďari presídlení zo Slovenska a aj tí nepresídlení hovoria o deportáciách a vysťahovaní a žiadali odškodnenie.
V roku 2002 pred vstupom Slovenska a Maďarska do Európskej únie Viktor Orbán žiadal zrušenie Benešových dekrétov. Navrhoval aby plánované rozšírenie Európskej únie v roku 2004 znamenalo automaticky aj zrušenie dekrétov. . Európsky parlament však vyhlásil, že „dekréty nepredstavujú neprekonateľnú prekážku vstupu“. Monika Beňová-Flašiková obvinila maďarských politikov z presadzovania revanchistickej politiky, ktorá by mohla destabilizovať Európu.
V auguste 2007 predseda SMK Pál Csáky ohlásil, že na septembrovej schôdzi parlamentu plánuje predložiť návrh na odškodnenie obetí Benešových dekrétov. Podľa neho by malo ísť o morálne aj finančné odškodnenie a týkalo by sa aj Maďarov, ktorí boli po druhej svetovej vojne na základe zákona o verejných prácach deportovaní na nútené práce do českého pohraničia. Táto aktivita SMK zomkla všetky slovenské politické strany v parlamente. 20. septembra 2007 schválilo 120 poslancov NR SR, že "právne a majetkové vzťahy, ktoré vznikli povojnovými rozhodnutiami orgánov Československej republiky a Slovenskej národnej rady, sú nespochybniteľné, nedotknuteľné a nemenné." Dvadsať poslancov SMK bolo proti.
Kapfenstein
Kapfenstein je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
Hmlovina Thorova prilba
Thorova prilba (katalógové označenie NGC 2359) je emisná hmlovina v súhvezdí Veľký pes, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 31. januára 1785. Má tvar bubliny s priemerom asi 30 svetelných rokov. Bublinu nafúkol energetický hviezdny vietor hviezdy zo zriedkavej skupiny Wolf-Rayetovych hviezd. Zložitejšie štruktúry v hmlovine vznikli pravdepodobne interakciou s okolitým molekulárnym mračnom. Hmlovina sa nachádza vo vzdialenosti 15 000 svetelných rokov.
Vyvrátenie
Vyvrátenie (vyvracanie) môže byť:
Hronka
Hronka s podtitulom Podtatranská zábavnice bola literárna revue, ktorú vydával Karol Kuzmány v rokoch 1836 – 1838 3-krát ročne v Banskej Bystrici.
Vznik
Hronka bola odrazom intelektuálnych, redaktorských i spisovateľských schopností svojho tvorcu Karola Kuzmányho.
Kuzmány po roku 1832 pôsobil ako farár v Banskej Bystrici, kde začal aj roku 1836 vydávať Hronku. Ona mala tiež čeliť rozkolísanosti v oblasti spisovného jazyka a upevňovať pozície spisovnej češtiny aj na Slovensku. Preto sa aj Kuzmány vzdal spolupráce s vydavateľmi literárneho almanachu Zora, ktorý prinášal príspevky v bernolákovskej slovenčine, hoci sám prispel do jej prvého zväzku.
Technické záležitosti
Kuzmány Hronku, ktorá vychádzala tri razy do roka, začal vydávať bez akýchkoľvek redaktorských skúseností. Ani jeho hlavný spolupracovník v redakcii Jozef Melcer si ich ešte pre svoju mladosť nestihol nadobudnúť.
Časopis vychádzal v slávnej macholdiovskej tlačiarni v Banskej Bystrici, ktorá vydávala vkusne upravené knihy, preto ju aj s obľubou vyhľadávali slovenskí spisovatelia. Pravda, prvé zväzky Hronky po stránke grafickej veľmi nevynikali snáď preto, lebo Kuzmány, ako chudobný vzdelanec, nemohol do ich tlače investovať veľa peňazí. Zarážajúce je, že Kuzmány dal Hronku tlačiť zastaranou fraktúrou, hoci mohol voliť aj modernejšiu latinku, čo by, nepochybne viac priťahovalo vzdelaných čitateľov.
Košický zlatý poklad
thumb|Košický zlatý poklad Košický zlatý poklad je komplex 2 920 zlatých mincí, troch zlatých medailí a zlatej renesančnej reťaze objavený pri kopaní základov budovy finančného riaditeľstva na Hlavnej ulici č.68 v Košiciach v roku 1935. Unikátna zbierka z obdobia 15. až 17. storočia je vo svojej nepoškodenej podobe od doby nálezu jedným z najväčších zlatých pokladov na svete.
Hronka
Technické záležitosti
Hronku rozširovali, podľa dobových zvyklostí, vo svojom okolí príslušníci dedinskej i mestskej inteligencie, no predávali ju tiež kníhkupci v Banskej Bystrici, v Liptovskom Mikuláši, v Trnave, v Pešti, v Bratislave, v Brne, Prahe, Hradci Králové a vo Viedni.
Košický zlatý poklad
Skladba pokladu
Poklad bol uložený do renesančnej medenej schránky v tvare bochníka, ktorá sa skladá z dvoch do seba zapadajúcich mís. Vrchná misa je zdobená rytým loveckým motívom.
Hronka
Obsah
Okolo Hronky sa sústredili takí významní slovenskí básnici a spisovatelia, akými boli: Ján Kollár, Karol Štúr, Gašpar Féjerpataky-Belopotocký, L. Šuhajda, z mladších Ľ. Štúr, J.M. Hurban, Bohuslav Nosák, A. H. Škultéty, Samo B. Hroboň a iní. Z Čechov sem prispieval Karel Sabina, Fr. C. Kampelík, K. Amerling, A. Šembera. V časopise vychádzala poézia, orientovaná dosť často klasicisticky. (Kuzmányho preklad I. spevu Illiady, preklad z Platóna od K. Štúra, IV. dejstvo Shakespearovho Hamleta od B. Křižáka apod.) Zo slovanskej poézie vychádzala tu poľská, hlavne Mickiewiczove básne, ktoré Kuzmány a štúrovci veľmi obľubovali. Próza bola v Hronke v ústraní.
Košický zlatý poklad
Skladba pokladu
Mohutná renesančná reťaz je dlhá 2,14 metra a ťažká 590 gramov.
Hronka
Obsah
Už v úvodnej básni zvanej Zpěvec a Nitra Kuzmány sľubuje osobitné, na ten čas v slovenskom novinárstve nezvyklé zameranie. Išlo mu v ňom nielen o propagáciu romantickej literatúry, ktorá sa vtedy na Slovensku stávala módnou, ale aj o novú koncepciu literárneho a kultúrneho života vôbec. Teoretickým zdôvodnením tohto programu je Kuzmányho úvodný článok v Hronke Místo předmluvy tato domluva, v ktorom hlavnou témou je otázka jednoty spisovnej reči. Ňou už nemala byť, podľa Kuzmányho, reč Kralickej biblie, ale novodobá jungmannovská čeština. Kuzmány tu tiež jednoznačne odmieta slovakizačné tendencie Michala Godru a Jána Kollára, ktorí vtedy vnášali do spisovnej češtiny viaceré tvarové a lexikálne prvky slovenčiny. Odmieta aj bernolákovských „rozkolníkov“, napriek tomu, že si osobne vážil básnické dielo Jána Hollého. Vydavateľ Hronky prijal kollárovské učenie o slovanskej vzájomnosti, podľa ktorého sú Slovania jedným národom. Preto žiadal ich jazykovú jednotu, ktorá podľa neho prináša aj politicky i kultúrne slabším Slovákom v porovnaní s Čechmi veľa výhod.
Košický zlatý poklad
Skladba pokladu
Nález obsahuje tri zlaté medaily. Dve z rokov 1526 a 1544 s motívom na kráľa Ľudovíta II. Najvzácnejšia je tretia z roku 1541. Je dielom Krištofa Füssa a je jazdeckou medailou kráľa Ferdinanda I.
Hronka
Obsah
Kuzmány na tomto mieste odsúdil aj Juraja Palkoviča a jeho Tatranku, pričom mu vyčítal zotrvávanie pri veleslavínskej češtine a pri literárnom klasicizme. Na posmech mu boli aj Palkovičove dlhoročné jazykovedné boje. Zľahčujúco ho tu nazval „quasi profesor“, čím aj vyslovil pochybnosti o oprávnenosti jeho titulu. Palkovič v Tatranke odmietol tento útok a označil ho za pamflet. Sám pritom vyčítal Kuzmányho Hronke prečiny proti gramatike a pravopisu veleslavínskej češtiny. Sám mienil Kuzmányho zažalovať na súde, no banskobystrický advokát Dreschler tento proces neprijal. Ľudovítovi Štúrovi sa nakoniec podarilo definitívne nebezpečenstvo súdnej pravoty medzi obidvoma slovenskými národovcami zažehnať. Mladí štúrovci síce podporovali Hronku a Kuzmányho literárne a estetické názory, no nesúhlasili s formou Kuzmányho kritiky Palkoviča, ktorého si právom vážili.
Prevažnú väčšinu článkov do časopisu napísal sám Karol Kuzmány. Trvalú hodnotu má hlavne jeho štúdia O kráse, v ktorej podal súhrn svojich názorov na estetiku. Rozoberá tu rozličné literárne druhy a venuje sa aj slohu a veršu. Zdôrazňuje pritom vzájomnú podmienenosť pravdy, krásy a mravného dobra. Vyzdvihuje pritom estetické a umelecké hodnoty slovenskej ľudovej slovesnosti v súlade s tendenciami literárneho romantizmu. Sám sa však vo svojej básnickej tvorbe nevládal úplne zbaviť klasicizmu, čo vidieť aj z jeho idylickej básne Běla s podtitulom: Vzdělanenka, obrázek měšťanského života v pěti zpěvích, zloženej časomerným hexametrom. Vyšla na pokračovanie v prvom zväzku Hronky. Kuzmány tu vlastne idylizuje meštiacky konzervatívny spôsob života strániaci sa spoločenských premien. Ide vlastne o biedermeier prenesený do vymysleného prostredia slovenských národne uvedomelých meštiackych vrstiev.
Košický zlatý poklad
Skladba pokladu
Medzi mincami sa vyskytuje jedna, ktorá nezapadá do súboru ostatných súdobých mincí. Je ňou pravdepodobne antická trácka minca. Môže to však byť aj jej keltská napodobenina.
Ostatné súdobé mince sú jednak domácej (Uhorsko, Sedmohradsko), jednak zahraničnej proveniencie (Holandsko, Čechy, Sliezsko, Rakúske krajiny, Nemecko, Poľsko, Taliansko, Švédsko a Španielsko). Pochádzajú až z osemdesiatich rôznych európskych mincovní.
Hronka
Obsah
Pozitívne treba hodnotiť aj Kuzmányho snahu cez Hronku „otvárať okná do sveta“ slovenským čitateľom. Stalo sa tak publikovaním prekladov z diel vrcholných predstaviteľov svetovej literatúry. V Hronke vychádzali napr. ukážky z Mickiewiczovej poézie, preklady z Horácia od S. B. Hroboňa i Puškinove verše preložené K. Kuzmánym, výťahy z Platónových spisov od K. Štúra, ukážky so Sokratovej filozofie apod. Ako vidieť, Kuzmány napriek tomu, že bol priekopníkom literárneho romantizmu, bol tolerantným redaktorom a z ohľadu na starších i staromódnejších dopisovateľov pripustil do Hronky aj preklady z antickej literatúry. Do tohto časopisu prispieval aj Ján Chalupka, významný slovenský autor divadelných hier, ktorý tu prvý raz uverejnil svoje Kocúrkovo.
Hronka bola jediným slovenským časopisom prvej polovice 19. storočia, do ktorého v dosť veľkej miere písali českí spisovatelia a vedeckí pracovníci. V Hronke uverejnil veľa článkov i básní moravský rodák František C. Kampelík, ktorý nezabúdal ani na pravidelné správy o literárnych novinkách v Čechách a na Morave, ale aj v iných slovanských krajinách.
Kroniky Narnie
Kroniky Narnie je séria siedmich fantasy románov pre deti od spisovateľa C. S. Lewisa. Je považovaná za klasickú detskú literatúru a najznámejšie dielo autora. Celkovo sa predalo vyše 100 miliónov kusov tejto série. Knihy boli preložené do 47 jazykov. Knihy boli napísané medzi rokmi 1949 a 1954, ilustrovala ich Pauline Baynes. Po prvýkrát boli vydané v Londýne od októbra 1950 do marca 1956. Boli vydané tiež ako rozhlasové, televízne a filmové inscenácie.
Košický zlatý poklad
Pôvod pokladu
Najmladšia minca pokladu pochádza z kremnickej mincovne z roku 1679. Podľa toho, ako aj podľa vtedajšej politickej situácie v Košiciach, sa dá uschovanie pokladu datovať do rokov 1680-1682. Bolo to obdobie rozmachu kuruckého hnutia v Hornom Uhorsku, ktorého vodca Imrich Tököli sa pokúšal dobyť Košice. To sa mu podarilo v roku 1682. Podľa skladby mincí pokladu sa dá usudzovať, že jeho majiteľom bola zámožná postava - prívrženec Habsburgovcov. Svedčí o tom aj miesto ukrytia pokladu pred povstalcami - administratívna budova Spišskej komory na Hlavnej ulici (dnes číslo 68), hlavná finančná inštitúcia s pôsobnosťou pre Horné Uhorsko. Majiteľ cennosti ukryl zo strachu pred odcudzením pod podlahu pivnice.
Hronka
Obsah
Kuzmány vo svojej literárnej revue podával aj stručné Přehledy dějin, v ktorých bol prehľad správ o najzávažnejších politických a kultúrnych udalostiach v rakúskej monarchii a niekedy aj v okolitých európskych krajinách. Kultúrne spravodajstvo dopĺňali informácie o nových knihách spájané často so stručnými, no duchaplnými komentármi. Celkové zameranie Kuzmányho časopisu určovala tu publikovaná známa štúdia Jána Kollára O literárnej vzájomnosti medzi kmeňmi a nárečiami slovanskými, ktorá sa stala teoretickým východiskom aj realizácie slovenských kultúrnych a politických vzťahov k ostatným Slovanom. V nej tiež Kollár navrhoval vydávanie „všeobecných a všenárodných literárnych novín, písaných v niekoľkých slovanských jazykoch“. Táto myšlienka, ku ktorej sa Kollár vytrvale vracal aj po revolúcii roku 1849, sa však neuskutočnila.
Návrhy na celoslovenskú osvetovú organizáciu (Maticu slovenskú)
Už v Hronke slovenskí a českí národovci začali uvažovať o celoslovenskom riadení ľudovýchovy a osvety. Podnetom k tomu im bola úspešná spolupráca niekoľkých čitateľských a hospodárskych spolkov na Slovensku, ale aj český príklad. Z českej strany to bol napr. Karel Amerling, ktorý v Hronke písal o potrebe vychovávania a školenia roľníkov pomocou odbornej hospodárskej literatúry, ale aj novín a časopisov. Radil masové zakladanie čitateľských spolkov na Slovensku i v Česku, ktoré by mali finančne podporovať nielen jednotlivci, ale aj „obecné predstavenstvá“. Takéto čitateľské spolky (ústavy) mali tiež bojovať proti literárnemu braku a priťahovať dedinčanov k čítaniu hodnotnej literatúry – hlavne poľnohospodárskej a popularizačno-vedeckej. Podobný návrh podal aj Jonáš Gouth z Liptova na zakladanie čítacích knižníc. Iný dopisovateľ Hronky sa vyslovil za vytvorenie centrálnej slovenskej knižnice v Pešti vedenej Slovenským spolkom. Táto knižnica s pobočkami na celom Slovensku mala získať potrebné finančné prostriedky dobrovoľnými zbierkami.
Kroniky Narnie
Chronologické poradie kníh
C. S. Lewis počas písania a vydávania kníh nedodržoval chronológiu v akej na seba nadväzuje príbeh. Neskôr, v reakcii na početné otázky od fanúšikov, pripustil, že knihy by sa dali čítať aj chronologicky podľa dejovej línie v tomto poradí:
Košický zlatý poklad
Osudy pokladu
V roku 1935 bola baroková budova Spišskej komory zdemolovaná, aby uvoľnila miesto pre nové finančné riaditeľstvo. Robotníci, ktorí poklad objavili mali sprvu tendenciu si ho privlastniť a rozpredať. Po prezradení ich zámeru však poklad v neporušenej zostave smeroval do Generálnej finančnej pokladnice v Bratislave, následne do Ústrednej štátnej pokladne v Prahe. V rokoch 1941-1942 bol poklad spracovaný numizmatickou odborníčkou Emanuelou Nohejlovou-Prátrovou v Národnom múzeu v Prahe. Nakoľko sa počas druhej svetovej vojny o poklad zaujímalo hneď niekoľko štátov (Prvá slovenská republika, Maďarské kráľovstvo, Tretia ríša), bol poklad v roku 1943 ukrytý na dvoch dobre utajovaných miestach mimo Prahu.
Kroniky Narnie
Chronologické poradie kníh
Takúto stratégiu zvolil aj vydavateľ slovenských prekladov. Väčšina čitateľov a kritikov však odporúča čítať knihy v pôvodnom poradí, tak ako vychádzali. Rozprávanie príbehu tak postupne odhaľuje svet Narnie, ktorý je predstavený v prvej knižke Lev, šatník a čarodejnica a ďalšie knižky, vrátane tých vydaných mimo chronologického poradia (Kôň a jeho chlapec, Čarodejníkov synovec), predpokladajú, že čitateľ už Narniu pozná.
Košický zlatý poklad
Osudy pokladu
Do Košíc sa vrátil na výstavu v roku 1956 a potom až 1967, na jeho trvalé umiestnenie v meste pôvodu však neexistovali vhodné priestory. Preto bol v roku 1969 vybudovaný rozmerný trezor v podzemí hlavnej budovy Východoslovenského múzea. Expozícia Košického zlatého pokladu je sprístupnená verejnosti od roku 1970.
Hronka
Návrhy na celoslovenskú osvetovú organizáciu (Maticu slovenskú)
Karol Kuzmány na základe výmeny názorov s mnohými uvedomelými Slovákmi navrhoval v Hronke založenie vrcholnej národnej kultúrnej inštitúcie Matice slovenskej s počiatočným kapitálom 25 000 zlatých, ktoré sa mali tiež získať dobrovoľnými zbierkami. Radil, aby sa prevádzka tohto spolku realizovala prostredníctvom účastinárskej spoločnosti. Kuzmány vtedy, ale aj neskoršie, žiadal slovenskú inteligenciu, aby šírila osvetu a národné povedomie medzi ľudovými vrstvami. Veril, že táto inteligencia je schopná finančne udržať nádejnú Maticu slovenskú, ktorá by podľa neho mala byť aj vydavateľom politických novín a literárneho časopisu. Tento Kuzmányho návrh sa však mohol realizovať až od roku 1863 (4. august). Ani vtedy sa však Matica slovenská nestala vydavateľom slovenských politických novín.
Zánik
Kuzmány už roku 1837 s obavami hovoril o pasívnej bilancii svojho časopisu, ktorá by mohla byť príčinou jeho predčasného zániku. Zažehnať toto nebezpečenstvo mu mal pomáhať banskobystrický kníhkupec Samuel Eisert, ktorému zveril administráciu i kolportáž Hronky, ako aj jej rozširovanie na Morave a v Čechách. Spravil tak aj preto, lebo sám bol zaneprázdnený inými naliehavými úlohami.
Roku 1838 sa však už, napriek úsiliu redaktora, začali prejavovať zostupné tendencie úrovne Hronky, čo vyplývalo aj z nedostatku spolupracovníkov a dopisovateľov. Napriek tomu časopis konal pre rozvíjanie slovenskej kultúry cenné služby. Slabosť slovenského národného hnutia a chudoba slovenskej spoločnosti zahatávali rozvoj Hronky napriek tomu, že mladá slovenská vlastenecká generácia – Štúrovci, sa jej snažili všemožne pomáhať. Veď Ľ. Štúr a jeho spolupracovníci do Hronky nielen písali, ale ju aj rozširovali. Štúr sa v mene slovenskej študujúcej mládeže na ev. lýceu v Bratislave zaviazal vydavateľovi Hronky všemožne pomáhať: “By Hronka vesele kráčela a i Váh za soudruha měla, o to se postaráme, ručíme napřed". Tento časopis svojim významom bol cenným pre celé národné hnutie. Štúr tvrdil, že sa stane “hromovodem literatury do života národního".
V Hronke Ľ. Štúr okrem iného uverejnil „Správu o schopnostech Slováků“, v ktorej označoval Slovákov za schopný a pracovitý národ. Na podoprenie tohto tvrdenia uvádza príklad dvoch talentovaných slovenských samoukov – Martina Šašku z Brezovej, znamenitého výrobcu organov a Antona Vantocha, sedliaka zo Sveredníka na Považí, ktorý hoci vychodil len tri triedy ľudovej školy, predsa dokázal v latinčine skladať časomerné verše. Ľ. Štúr bol veľkým stúpencom Hronky, pretože Kuzmány v nej presadzoval literárny romantizmus, reagoval správne na aktuálne problémy Slovenska a zachytával oveľa širšie a presnejšie slovenský literárny a kultúrny život v porovnaní s predchádzajúcimi slovenskými novinami a časopismi. Ťažko povedať, či Kuzmány mal pri propagovaní a rozširovaní Hronky horlivejšieho človeka, ako bol Ľ. Štúr, a to nielen na Slovensku, ale aj v Čechách. Štúr získaval pre časopis aj predplatiteľov a dopisovateľov. Pre rozširovanie Hronky sa pokúšal v Čechách získať aj takú významnú osobnosť, akou bol František Palacký. Štúr charakterizoval Hronku ako “nový a první Slovenska časopis". Záležalo mu hlavne na jej využívaní pre nadväzovanie spojenia medzi inteligenciou a pospolitým ľudom. Preto aj radil Kuzmánymu, akých nových foriem ľudovýchovy sa má v časopise pridržiavať. Tento aj koncepčne zmenil posledný ročník Hronky v súlade so špecifickými požiadavkami Ľ. Štúra a jeho bratislavských stúpencov. Štúr bol veľmi zarmútený, keď sa na svojich cestách po Nemecku roku 1838 dozvedel, že Hronka zanikla pre nedostatok predplatiteľov a chudobu nakladateľa a redaktora. Prvý zväzok Hronky vyšiel v náklade 300 exemplárov, ktoré sa síce rozobrali, ale mnohí z predplatiteľov, ako písal Kuzmány “ještě nic, mnozí však jen částečku zaplatili". ani neskoršie sa to nezmenilo k lepšiemu. Neuskutočnil sa ani ďalší Kuzmányho plán – vydávať časopis latinkou a nie fraktúrou a jeho hlavičku vyzdobiť drevorytom “představující zdvíhajícího nad Tatrami orla nesoucího větvu lipovou". Keď do Bratislavy roku 1838 dochádzali zvesti o “krátkom živote Hronky", pokúšali sa ju slovenskí študenti, vedení Pravoslavom Červenákom, všemožne zachrániť. Začali preto pre ňu získavať po celom Slovensku nových predplatiteľov. Bolo však už neskoro. Ťažké podmienky Kuzmányho redaktorskej práce, ako aj príčiny zastavenia Hronky spomína takto v pražských Květoch Gašpar Fejerpataky: “Pána Kuzmányho účinlivost je vůbec známá: že Hronka tak nerozkvetla jak se očekávalo, není jeho vina. On jest sám sobě zanechán… Spisovatel a vydavatel jakových spisů slovenských… jest utrápený člověk. On musí pro tiskárnu čistě a čitelně předpisovati, nebo nenajde člověka široce dalece, jenž by pravidelně slovensky psáti uměl. Musí sám z tisku opravovati, prodávati, balíky zabalovati, rozesílati a naposledy těžce své na tisk vyložené peníze od těch, jímžto své spisy byl svěřil, dobývati. V tak trudných okoličnostech arciže jednotlivec divy a zázraky v spisovatelství činiti nemůže."
Keď teda Kuzmány nechcel naďalej doplácať na vydávanie Hronky, musel ju roku 1838 zastaviť. Stalo sa tak teda nie pre nedostatok dopisovateľov. (Píše o tom v Květoch aj J. M. Hurban: „Hronka alespoň pre nedostatek článků nezahynula“.) Druhou, aj keď nie takou významnou príčinou, podľa Gustáva A. Grossmanna, bola spisovná čeština, v ktorej časopis vycháchzal. To vraj odraďovalo od neho menej školených čitateľov, ktorí dávali prednosť pre nich zrozumiteľnejšej, silne slovakizovanej češtine.
Zastavenie Hronky sa na Slovensku pociťovalo ako prejav neúspechu národného hnutia, pretože podľa názoru mnohých, zo Slovákov nič nebude, pokiaľ nebudú mať vlastné noviny a časopisy. Pravoslav Červenák vtedy písal, že zastavenie Hronky Slovákov veľmi zarmucuje preto, lebo ich presvedčuje, že nie sú schopní udržať pri živote ani jeden vlastný časopis. Preto aj na jeseň toho istého roku Spolok učenců řeči a literatury československé pri bratislavskom ev. lýceu žiadal Daniela Licharda, aby v Banskej Štiavnici ako predseda študentského štúrovského spolku nahradil zaniknutú Hronku založením iného literárneho časopisu, čo sa však nestalo. V nasledujúcich rokoch požiadavka založenia, alebo obnovenia slovenského literárneho časopisu stratila svoj primárny význam. Do popredia sa vtedy dostala snaha o založenie slovenských politických novín.
Mauregard
Mauregard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
NGC 2361
NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361 NGC 2361
Mauregard
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villard (Creuse)
Villard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Christiaan Huygens
Christiaan Huygens (* 14. apríl 1629, Haag – † 8. júl 1695, Haag) bol holandský fyzik, matematik a astronóm. Narodil sa v rodine vzdelaného diplomata. Položil základy vlnovej teórie svetla, vysvetlil dvojlom svetla, zostrojil okulár, zaoberal sa teóriou kyvadla, zostrojil kyvadlové hodiny a objavil Saturnov prstenec. Vytvoril ďalekohľad, ktorým v roku 1655 objavil Saturnov mesiac Titan. Patrí medzi zakladateľov počtu pravdepodobnosti.
Matematické práce
Vo vedeckých kruhoch sa stal Huygens známym dvoma matematickými prácami: Teorémy o kvadratúre hyperboly, elipsy a kruhu a ťažiská ich častí (1651) a Objavy o veľkosti kruhu (1654). K jeho najvýznamnejším prácam patrí Prehľad slávnych úloh (1654). Toto dielo sa zaoberá riešením úloh formulovaných Descartom, Fermatom, Pappom, ale i antickými matematikmi.
Titan
V roku 1655 objavil Christiaan Huygens najväčší mesiac planéty Saturn Titan. Objav zverejnil o rok neskôr.
Kyvadlové hodiny
16. júna 1657 Huygens obdržal patent na kyvadlové hodiny.
Dostredivé zrýchlenie
V roku 1658 vydáva Huygens spis Horologium, o rok neskôr ďalší, v ktorom pojednáva o existencii Saturnových prstencov. Pri štúdiu kruhového pohybu objavil vzťah pre dostredivé zrýchlenie:
na základe ktorého prepočítaval Newton zrýchlenie vyvolané Zemou vo vzdialenosti Mesiaca, a tým určoval i zakrivenie jeho dráhy.
Vlnová teória svetla
Christiaan Huygens sa zaoberal predovšetkým vlnovou teóriou svetla. V roku 1678 vydal Pojednanie o svetle. Z predstavy pozdĺžneho vlnenia odvodil pomocou konštrukcie vlnoplôch priamočiare šírenie svetla a zákon odrazu a lomu svetla, a to nielen pre izotropné telesá, ale i pre islandský vápenec, ktorého dvojlom vysvetľoval pôsobením dvoch vlnoplôch, z ktorých je jedna guľou ako v izotropických telesách, druhá rotačným elipsoidom.
NGC 2360
NGC 2360 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľký pes, ktorú objavila nemecká astronómka Caroline Herschelová 26. februára 1783. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,2. Jej najjasnejšie hviezdy dosahujú asi 9. magnitúdu. Ďalších približne 50 hviezd má jasnosť do 12. magnitúdy.
Fourmies
Fourmies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štátna bezpečnosť
Dejiny
Na Slovensku od 1. januára 1940 až do jari 1945 (konca vojnovej Slovenskej republiky) existovala Ústredňa štátnej bezpečnosti (ÚŠB). Po konci druhej svetovej vojny významnú politickú moc získali komunisti, ktorí ovládli aj rezort bezpečnosti (ministrom vnútra sa stal komunista Václav Nosek). Už v roku 1945 kritizovali nekomunistickí politici nezákonnosti, ktorých sa dopúšťali príslušníci Bezpečnosti. Kritika sa zmenila na trvalý „zápas o Bezpečnosť“ (napríklad spor o bezpečnostného referenta). Komunisti už v tom období mali sieť agentov, informátorov a tajných členov KSČ v ostatných stranách Národného frontu s cieľom ich ovládnuť. Historici preto datujú vznik ŠtB do roku 1945 (30. júna 1945)
V lete 1947 sa legislatívne ŠtB stala organizačnou zložkou Zbor národnej bezpečnosti (ZNB). Zákon 149/1947 Zb. z 11. júla 1947 o národnej bezpečnosti v oddiele 3, § 8. odstavec 4) prvý krát zákonne definoval ŠtB nasledovne: ZNB sa skladá z troch zložiek: z poriadkovej, kriminálnej zložky a zo štánobezpečnostnej zložky (ŠtB), ktorá je školená a cvičená predovšetkým na stíhanie trestných činov, namierených proti štátu. Zákon č. 149/1947 Zb. zároveň umožnil, na pokyn vlády, zlúčenie kriminálnej a štátnej bezpečnosti. Okrem existencie však činnosť ŠtB nebola vôbec zákonne regulovaná, ba dokonca bola zákonom explicitné vybraná z právomoci kriminálnej polície. ŠtB sa riadila nižšími normami, čo napríklad znamenalo, že operatíva vykonávala vyšetrovania, odpočúvania alebo sledovania z vlastného rozhodnutia. K decembru 1947 boli k ŠtB pričlenené spravodajské zložky a novelizovaný zákon o národnej bezpečnosti 286/1948 Zb. ešte rozšíril jej právomoci.
V tomto období už bolo jej úlohou identifikovať, vyšetrovať a spracovávať (prípadne aj likvidovať) oponentov KSČ a komunistického režimu. ŠtB predstavovala od začiatku komunistický útvar, ktorý už v rokoch 19451948 preukázateľne vykonával protizákonné operácie v prospech KSČ, napríklad sledovanie a odpočúvanie významných členov ostatných strán či vytváranie falošných dôkazov, ktoré mali očierniť a zlikvidovať odporcov KSČ.
Akcie ŠtB boli neúspešné v prípadoch českých politikov Sergeja Ingra, Vladimíra Krajinu, Prokopa Drtinu alebo Petra Zenkla, avšak úspešné u predstaviteľov Demokratickej strany (Ján Kempný, Miloš Bugár). Obaja títo poslanci sa dobrovoľne nechali z parlamentu vydať trestnému stíhaniu, aby sa pred súdom očistili. Samotný predseda česko-slovenskej vlády V. Široký ich obvinil za „pakt s ľudáctvom umožňujúci šíriť myšlienky ľudáckej emigrácie“. Podstatou obvinenia bola takzvaná spolupráca so zahraničnou „protičeskoslovenskou“ emigráciou. Na základe vyfabrikovaných dôkazov a po februárovom prevrate (rozsudky boli vynesené 15. mája 1948) bol Kempný odsúdený na šesť rokov a Bugár na jeden rok väzenia.
Po novembri 1989
ŠtB zanikla rozkazom ministra vnútra Richarda Sachera 1. februára 1990.
V rokoch 19911992 boli prijaté dva lustračné zákony – „veľký“ (č. 451/1991 Zb.) a v Česku aj „malý“ (č. 279/1992 Zb.), ktoré zakazovali bývalým príslušníkom a agentom Štátnej bezpečnosti, členom Ľudových milícií alebo vysoko postaveným komunistom účasť v dôležitých štátnych funkciách, na niektorých súdoch alebo vo verejnoprávnych médiách. Zákony sa nevzťahovali na volené funkcie. Niektorí ľudia kvôli lustračným zákonom museli svoje posty opustiť alebo naopak niektoré funkcie nezískali. Normy priniesli aj množstvo súdnych sporov. Mnoho ľudí sa napríklad cítilo poškodených tým, že ich Štátna bezpečnosť evidovala ako konfidentov údajne bez ich vedomia. Niektoré súdne spory pretrvali desiatky rokov.
V októbri 1992 demokratický režim odsúdil troch bývalých najvyšších funkcionárov. Alojz Lorenc, náčelník ŠtB z rokov 19851989, dostal štyri roky väzenia (ktorému sa však vyhol presunom na Slovensko), niekdajší náčelník Hlavnej správy kontrarozviedky Karel Vykypel tri a pol roka a bývalý minister vnútra František Kincl tri roky odňatia slobody.