cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavol Kuna
Pavol Kuna (* 18. január 1895, Vrbica† 4. máj 1982, Levoča) bol slovenský vojak, generál, česko-slovenský legionár, česko-slovenský dôstojník, dôstojník armády Slovenskej republiky 19391945. Počas ťaženia proti Sovietskemu zväzu velil Zaisťovacej divízii. Počas Slovenského národného povstania velil Obrannej oblasti 1 a taktickým skupinám III a IV. Ku koncu 2. svetovej vojny velil aj 4. česko-slovenskej brigáde. Po vojne vyšetrovaný za údajné vojnové zločiny spáchané na sovietskom území. Spod obvinenia bol oslobodený, ale z politických dôvodov degradovaný a prepustený z armády. Hodnosť mu bola in memoriam vrátená až v roku 1991.
Mladosť a štúdiá
Študoval na Meštianskej škole v Liptovskom Sv. Mikuláši. V rokoch 19101914 študoval na Vyššej obchodnej škole s vyučovacím jazykom maďarským v Kežmarku. V rokoch 19141915 bol bankovým úradníkom v Úverovej banke v Ružomberku.
Česko-slovenský dôstojník
Od 6. septembra 1920 bol Pavol Kuna pridelený k pešiemu pluku 37 v Košiciach, kde zastával funkciu veliteľa čaty. Potom bol prednostom cenzúrnej komisie telegramov a od 18. januára 1921 pobočníkom v prijímacom tábore.
Ďalšie pôsobiská
Pavol Kuna patril do skupiny česko-slovenských dôstojníkov slovenského pôvodu, ktorí boli ako zástupcovia Česko-slovenskej správy pridelení k Hlavnému veliteľstvu Hlinkovej gardy v Bratislave. Od 3. januára 1939 až do rozbitia Česko-Slovenska bol ako inštruktor brannej výchovy.
Počas služby v medzivojnovej čs. armáde absolvoval viacero vojenských kurzov:
Po anabáze v Slovenskom národnom povstaní pokračoval vo vojenskej kariére česko-slovenského dôstojníka. Dňa 7. februára 1945 bol vyslaný na východné Slovensko a 10. februára bol určený za veliteľa formovanej 4. česko-slovenskej brigády s veliteľstvom v Levoči. Jeho brigáda sa zúčastnil záverečných oslobodzovacích bojov o Liptovský Sv. Mikuláš, Ružomberok a Podhradie pri Turčianskom Sv. Martine. Vo funkcii veliteľa ho v druhej polovici apríla vystriedal plk. Mikuláš Markus.
V druhej polovici apríla 1945 bol premiestnený do štábnej roty Ministerstva národnej obrany a ustanovený do funkcie prednostu I./3. oddelenia.
V ozbrojených silách Slovenského štátu
náhľad|plk. Pavol Kuna v rozhovore s gen. II.tr. [[Augustín Malár|Augustínom Malárom]] Po vzniku Slovenského štátu prevzal velenie 11. divízii v Spišskej Novej Vsi. Počas Malej vojny v marci 1939 velil „Spišskonovoveskej skupine“.
Od 1. mája 1939 do 30. septembra 1940 pôsobil ako veliteľ pešieho pluku 1 v Levoči. V ťažení slovenskej armády proti Poľsku s plukom označeným ako „Podtatranská skupina“, v zostave 1. divízie zaujal postavenie dočasného krytia severnej hranice Slovenska. Od 27. marca do 7. apríla 1940 bol ako vyšší dôstojník pechoty v Informačnom kurze v Döberitzi pri Berlíne. Od 1. októbra ustanovený za veliteľa pešieho pluku 1 a súčasne aj za veliteľa bratislavskej posádky.
Po návrate z východného frontu na Slovensko sa podrobil liečeniu v bratislavskej Vojenskej nemocnici 1 a 1. októbra 1943 bol ustanovený za veliteľa Divíznej oblasti 2 v Prešove. Od 1. januára 1944 veliteľa VS pri Ministerstve národnej obrany v Bratislave, ktorá sa v polovici mája 1944 evakuovala do Trenčianskych Teplíc.
Vo vojne proti Sovietskemu zväzu
Po vypuknutí vojny proti Sovietskemu zväzu sa Kuna so svojím peším plukom 1 presunul do Čajkovíc v Haliči. Po sformovaní Rýchlej divízie a Zaisťovacej divízie sa ako veliteľ nezaradených vojakov 18. augusta 1941 vrátil do mierovej posádky a opätovne prevzal velenie pešieho pluku 1 v Bratislave. V novembri 1941 opätovne odišiel na východný front, kde 25. novembra prevzal od plk.gšt. Augustína Malára velenie Zaisťovacej divízie v Žitomíri.
Pod jeho velením sa jednotky divízie mali v súčinnosti s Nemcami zúčastniť protipartizánskych akcií, no divízia vykazovala pasivitu. Kuna však nedokázal zabrániť veliteľovi 102. pešieho pluku pplk. Lokšíkovi, ktorý z vlastnej iniciatívy, ale aj na príkaz Nemcov nechal vypáliť niekoľko dedín. Jeho vojaci sa stali páchateľmi aj masakra v obci Maloduš. O pomeroch na veliteľstve Zaisťovacej divízie počas velenia Pavla Kunu svedčí sťažnosť čat. Jána Hamáčka a slob. Pavla Farkaša prezidentovi Jozefovi Tisovi "„Každý príslušník tohto veliteľstva mal ruskú frajerku, tam sa len dobre jedlo a pilo donemoty... Tam dôstojníci až na malé výnimky, sa zabávali a kupčili.“" Dňa 5. augusta 1942 bol Kuna z funkcie veliteľa Zaisťovacej divízie odvolaný a nahradený plk. gšt. Rudolfom Pilfouskom.
Od 8. augusta 1942 do 30. marca 1943 velil Pavol Kuna opätovne pešiemu pluku 1 v Bratislave. Koncom marca 1943 znovu odišiel na východný front, kde od 10. apríla do 10. júna 1943 velil Rýchlej divízii, ktorej jednotky sa v tom čase nachádzali na Kryme.
V Povstaní
V čase, keď sa na Slovensku rozbehli prípravy ozbrojeného Povstania mal Pavol Kuna na starosti jednu z kľúčových úloh – materiálne zásobovanie slovenskej armády. Táto pozícia mu veľmi dobre umožňovala zakrývať ilegálnu činnosť. Mal dôveru Golianovho Vojenského ústredia a z titulu svojej funkcie predisponovával vojenský materiál predovšetkým do priestoru strategického trojuholníka Brezno – Banská Bystrica – Zvolen.
Po vypuknutí povstania prevzal 31. augusta 1944 v rámci 1. Česko-slovenskej armády na Slovensku funkciu veliteľa Obrannej oblasti 1, rozdelenej na tri podoblasti, Kuna sa stal správcom prakticky zhruba dvoch tretín povstaleckého územia.
Jemu podriadené jednotky mali brániť priestor údolia riek Nitry a Žitavy, údolia Turca, celý operačný trojuholník Brezno – Banská Bystrica – Zvolen s príslušnou časťou vtedajších slovensko-maďarských hraníc. Vo funkcii sa osvedčil a 10. septembra 1944 v rámci reorganizácie povstaleckej armády prevzal velenie. III. Taktickej skupiny „Gerlach“ s veliteľstvom vo Zvolene.
Po ústupe povstaleckých síl z priestoru Hornej Nitry a regiónu Turiec sa protivníkom Kunovej III. TS stala bojová skupina Schill. Obidve formácie prišli do kontaktu už 23. septembra 1944, keď nemecké jednotky obsadili severné okraje Jánovej Lehoty. V ten istý čas sa pri Novej Lehote, kde zriadili ženisti III. TS protitankovú prekážku, konala porada velenia taktickej skupiny a partizánov. Počas nej prišla informácia o prieniku nemeckých vojakov na blízke návršie. Kuna okamžite vytkol veliteľovi partizánskej brigády kpt. Nálepku Michalovi Sečánskemu chybu, nakoľko jeho partizáni mali návršie zaisťovať. Na druhý deň podvečer sledoval Kuna pri protitankovej prekážke na ceste z Handlovej do Svätého Kríža protiútok svojich vojakov s cieľom vytlačiť protivníka z Jánovej Lehoty. Počas tohto protiútoku utrpel ľahšie zranenie aj on.
Kunova III. TS bránila údolie rieky Hron a centrom jej obrany sa stal Svätý Kríž nad Hronom, Kuna svoju taktickú skupinu rozdelil na dve podskupiny. Podskupina „Ipeľ“ bránila prístupy ku Svätému Krížu od Handlovej, podskupina „Volga“ bránila priestor Žarnovice. No napriek húževnatému odporu svojich vojakov bol nútený vydať 5. októbra rozkaz o ústupe na novú obrannú líniu. Priestor Trnavá Hora - Jalná - Hronská Brezica a okolie Banskej Štiavnice bránili Kunove jednotky až do začiatku nemeckého generálneho útoku na centrum Povstania.
Po začiatku nemeckého útoku na centrum povstania pristúpilo velenie povstaleckej armády k veliteľskej rošáde. Dňa 24. októbra 1944 prevzal Pavol Kuna velenie IV. Taktickej skupiny „Muráň“ s veliteľstvom v Tajove a vymenil jej veliteľa plk. pech. Mikuláša Markusa, ktorý zase prevzal velenie nad III. TS. Na druhý deň sa Kunova skupina podľa plánu začala sťahovať do nových obranných postavení severne od Banskej Bystrice. Ústup však skomplikovalo nemecké obsadenia centra povstania a tak sa do nových obranných postavení stihla presunúť len časť Kunových jednotiek. Navyše jeho štáb stratil spojenie s velením povstaleckej armády.
Labastide-en-Val
Labastide-en-Val je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Pavol Kuna
V Povstaní
Po 28. októbri 1944 sa Kuna schovával na rôznych miestach: v Nižnej Revúcej, Liptovskom sv. Mikuláši, Važci, Hybiach a napokon v Liptovskej Kokave. V januári 1945 odišiel k partizánskemu oddielu „Jaromov“, ktorý operoval v okolí Podbanské. Koncom januára 1945 sa hlásil na veliteľstve 1. česko-slovenského armádneho zboru.
Labastide-en-Val
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pavol Kuna
Politické perzekúcie
Po komunistickom prevrate vo februári 1948 bol na jeseň 1948 Ľudovým súdom v Banskej Bystrici obvinený za údajné zločiny, ktorých sa mal dopustiť ako veliteľ Zaisťovacej divízie v ZSSR. Súd ho oslobodil, no 13. apríla 1950 bol degradovaný na vojaka a v roku 1953 mu znížili dôchodok. V rokoch 1954 až 1968 pracoval ako účtovník v komunálnych službách v Levoči. Hodnosť brigádneho generála in memoriam mu bola vrátená v roku 1991.
Labastide-en-Val
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 84 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henric Höglund
Henric Höglund (* 22. december 1977, Hammarö) je švédsky hokejový útočník.
Klubový Hokej
Odchovanec švédskeho Hammarö HC.Pôsobil vo viacerých kluboch kde nazbieral veľa skúsenosti. Pôsobil v SM-Lige vo Fínsku aj v Nórskej Eliteserien. V sezóne 2009/2010 ho kontaktoval slovenský Klub HC Košice.
Modra
náhľad|Námestie a Štúrova ulica náhľad|Múzeum Ľudovíta Štúra
Modra je mesto na Slovensku ležiace v okrese Pezinok, v Bratislavskom samosprávnom kraji.
Polohopis
Mesto sa nachádza na východnom úpätí Malých Karpát a okraji Podunajskej nížiny, v povodí Stoličného potoka. Vedie ním cesta II/502. Najbližšie susedné obce sú Šenkvice (JV, 4,5 km), Vinosady (JZ, 3 km), Pezinok (JZ, 4,5 km), Vištuk (V, 7,5 km), Budmerice (V, 9 km), Dubová (SV, 4 km), Častá (SV, 8 km). Mesto Trnava je vzdialené od Modry severovýchodne 25 km, Bratislava juhozápadne 31 km.
Vlajka
Mestské farby ako základ farieb mestskej vlajky a zástavy sa odvodzujú od farieb erbu, kde ako prvá je farba hlavnej erbovej figúry (zelený vinič a hrozno) a potom farba štítového poľa zlatá (žltá). Mestská vlajka má teda dva farebné pruhy: hore pruh zelenej farby a dolu pruh žltej farby. Vlajka – zástava je v pomere 2:3, teda šírka ku dĺžke.
Pozoruhodnosti
Vrch Veľká homoľa (Kugel) je možno najrozľahlejší a zároveň najdominantnejší vrch Malých Karpát, známy už v staroveku.
Praveké hradisko Zámčisko v časti Modra – Harmónia, bolo využívané v staroslovienskom období (9. stor. n.l.)
Prostredie Modry je tvorené nánosmi, hlinou, už od praveku je tu zaznamenaná keramická činnosť.
Medzi najstaršie historické pamiatky Modry patrí gotický kostol sv. Jána Krstiteľa a pôvodný gotický kostol sv. Barbory, historický výskum však predpokladá ešte staršie založenie, taktiež už z r. 1330 je zachovaný záznam o katolíckej farnosti v Modre.
Modra (1607) bola jedným zo slobodných tavernikálnych kráľovských miest, s vlastným mestským opevnením bastiónového typu, mestskými bránami a rotundovou baštou, tzv. Červenou vežou.
Zatiaľ čo Kráľová geograficky pod Modru nepatrí, historicky však áno, vždy s určitým odmietnutím tohto statusu, Vinosady geograficky náležia k Modre, historicky však nie, i keď boli obdobia keď k Modre patrili.
Modranské letoviská patria k najstarším a najpopulárnejším na Slovensku. Modra spolu s Pieskom je mestom s najväčším prevýšením a s najvyššie položeným prírodným kúpaliskom v Malých Karpatoch, a zároveň najjužnejším mestom na Slovensku s lyžiarskym strediskom vo svojej mestskej časti.
Modranský turistický spolok je jedným z najstarších turistických spolkov na Slovensku.
Modra mala najväčšiu rozlohu viníc na Slovensku, po r.1945 sa ich rozloha drasticky znížila, stále však Modra patrí k obciam s najväčšou rozlohou viníc.
Dlažba mačacie hlavy sa zachovala na ulici Sládkovičova. Na Baštovej ulici pri opevnení nájdete zvláštnu obrovskú guľu. Cestou na Široké v nádvorí kaštieľa môžete vídať zvláštny veľký typ vinárskeho prístroja pripomínajúceho draka. Na Súkeníckej, Dolnej ulici môžete nájsť starobylé slnečné hodiny.
Medzi stavebné pamiatky Modry patria aj mestské pivnice.
Osobnosti
thumb|Pamätná tabuľa Ľudovíta Štúra na stene múzea
Intenzita magnetického poľa
Intenzita magnetického poľa je vektorová veličina popisujúca mieru silových účinkov magnetického poľa. Na rozdiel od magnetickej indukcie nezahŕňa vplyv viazaných demagnetizačných prúdov prostredia, ale iba "vonkajších" zdrojov poľa, teda voľných elektrických prúdov.
Dôležité vzťahy
Základným všeobecným vzťahom pre intenzitu stacionárneho magnetického poľa budeného (ustáleným) voľným elektrickým prúdom Ivol je Ampérov zákon:
V nestacionárnom poli potom platí prvá Maxwellova rovnica, ktorá je definičným vzťahom pre intenzitu magnetického poľa v sústave SI (S  je obsah plochy ohraničený krivkou c, D je elektrická indukcia):
Vzťah k magnetickej indukcii B:
Intenzitu stacionárneho magnetického poľa vytvoreného lineárnym vodičom pretekaným prúdom udáva Biotov-Savartov zákon:
669 Kypria
669 Kypria je planétka s priemerom 36 km, ktorú objavil August Kopff 20. augusta 1908.
2894 Kakhovka
2894 Kakhovka je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 27. septembra 1978.
Ventelay
Ventelay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
670 Ottegebe
670 Ottegebe je planétka s priemerom 36 km, ktorú objavil August Kopff 20. augusta 1908.
Pyttalos z Élidy
Pyttalos bol víťaz v boxe dorastencov na olympijských hrách v roku 320 pred Kr.
Pyttalos, syn Lampida z Élidy, zvíťazil na 115. olympijských hrách v boxe dorastencov. V Olympii sa box (pygmé) dorastencov zaradil do programu hier v roku 616 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy.
Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že v olympijskej Altide videl Pyttalovu sochu. Jej autorom bol sochársky majster Sthennis z Olynthosu. Pausanias ďalej uvádza: „O Pyttalovi tiež hovoria, že počas sporu o pohraničné územie Éliďanov a Arkáďanov robil obom stranám rozhodcu."
Administratívne centrum Petržalka
Administratívne centrum Petržalka je nízkopodlažná administratívna budova v Bratislave v mestskej časti Petržalka nachádzajúca sa na pozemku, ktorý pred postavením objektu bol pokrytý zeleňou a niekoľkými stromami. Pozemok sa nachádza na trojuholníku ohraničenom mimoúrovňovou komunikáciou Rusovská cesta, ktorá prechádza západo-východne a pokračuje ponad viackoľajovú železničnú trať, cestnou komunikáciou vedúcou súbežne so železničnou traťou a pešou komunikáciou známou pod názvom Petržalské korzo vedúcou severojužne. V blízkosti sa nachádza železničná stanica Bratislava-Petržalka a polyfunkčná výšková budova s názvom Vienna Gate.
Architektonicky je objekt tvorený dvoma nerovnako vysokými navzájom prepojenými blokmi valcovitého tvaru, ktoré sú prepojené spojovacím krčkom v 2. až 4. nadzemnom podlaží. Samotné bloky majú 6 a 9 nadzemných podlaží. Časť A so šiestimi podlažiami je sídlom spoločnosti IDO Hutný projekt, časť B s deviatimi podlažiami je určená na prenájom alebo predaj.
Peter Stormare
Peter Stormare (vl. menom Peter Ingvar Rolf Storm) (* 27. august 1953, Kumla, Närke, Švédsko) je švédsko-americký herec, divadelný režisér a autor hier.
Životopis
Narodil sa v Kumla, no vyrastal v meste Arbrå v Hälsinglande. Svoje priezvisko si zmenil, keď zistil, že sa zhoduje s priezviskom staršieho študenta na hereckej akadémii. Meno si chcel zmeniť na Retep Mrots (jeho rodné meno hláskované odzadu), no to mu bolo zamietnuté. A tak si vybral za meno slovo "storm" (v angličtine i švédčine znamená to isté – búrka).
Začiatok kariéry
Svoju kariéru začal vo švédskom Kráľovskom divadle, kde hral 11 rokov. Vo Švédsku pracoval s Ingmarom Bergmanom, ktorý ho zrejme objavil. V roku 1990 prijal vedúce miesto umeleckého riaditeľa v Tokyo Globe Theatre, kde získal meno vďaka rôznym shakespearovským predstaveniam vrátane Hamleta. O tri roky neskôr odišiel do New Yorku a zúčastňoval sa najmä na anglickej produkcii. Hral tiež rolu Carla Hamiltona, vymysleného švédskeho tajného agenta, podobného Jamesovi Bondovi.
Pochvalu kritiky získal tiež za rolu Gaeara Grimsruda vo filme Fargo z roku 1996, a neskôr sa objavil vo filme Minority Report. V roku 1997 tiež hral Dietera Starka vo filme Jurský park: Stratený svet a objavil sa i v roli Johna Abruzziho v seriáli Prison Break (2005 – 2006). Z jeho ďalších rolí možno vymenovať napr. Uliho Kunkela vo filme Big Lebowski z roku 1998, Leva Andropova, ruského kozmonauta vo filme Armageddon z roku 1998 alebo Alexeja vo filme Bad Boys II z roku 2003. V roku 2007 si zahral majiteľa nevestinca v jednej z epizód televízneho seriálu CSI.
Nefilmové aktivity
Okrem filmových, televíznych a divadelných rolí tiež prepožičal hlas niekoľkým postavičkám z počítačových hier a zahral si v reklamných spotoch (napr. pre firmu Volkswagen). V roku 2007 tiež podpísal kontrakt na hlavnú rolu v švédskom filme Svartvattnet, ktorý sa natáča vo Švédsku a Nórsku. . Taktiež mu bola ponúknutá rola v televíznom seriáli Nezvestní.
Popri herectvu sa venuje aj hudbe. Keď Bono z U2 počul jeho hudbu, povzbudzoval ho, aby vydal svoj vlastný album, ktorý mu vyšiel v roku 2002 pod názvom Dallerpölsa och småfåglar. Je tiež kmotrom Gustafa Skarsgårda, syna rovnako uznávaného švédskeho herca Stellana Skarsgårda, a hrá v hudobnej skupine nazvanej Blonde From Fargo
Súkromný život
Svoj čas delí medzi život v USA a Švédsku. Je rozvedený so svojou prvou manželkou, herečkou Karen Sillasovou, s ktorou má dcéru Kelly. V súčasnosti je ženatý s Toshimi Stormarovou.
Heineken Open 1995
Heineken Open 1995 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 9. do 16. januára 1995 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v novozélandskom Aucklande. Titul v dvojhre získal Švéd Thomas Enqvist, ktorý vo finále porazil Američana Adamsa. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Kanaďan Grant Connell a Američan Patrick Galbraith, ktorí vo finále porazili argentínsko-španielsky pár Luis Lobo, Javier Sánchez. Pre Connella to bol 12. a pre Galbraitha 20. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇸🇪 Thomas Enqvist vs. 🇺🇸 Chuck Adams 6-2 6-1
2895 Memnon
2895 Memnon je planétka s priemerom 184 km, ktorú objavil N. G. Thomas 10. januára 1981. Memnon bol aj žoldniersky vodca bojujúci za Perziu. Memnon chcel len jedno, aby zomrel Alexander Veľký.
Villelongue (Hautes-Pyrénées)
Villelongue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
671 Carnegia
671 Carnegia je planétka s priemerom 63 km, ktorú objavil J. Palisa 21. septembra 1908.
Eleonóra Habsburská
Eleonóra Habsburská (* 15. november 1498, Brusel, Belgicko – † 18. február 1558, Talavera de la Reina, Španielsko) bola rakúska arcivojvodkyňa, španielska infantka a kráľovná portugalská a francúzska.
Život
Eleonóra bola dcéra burgundského vojvodu Filipa Habsburského a jeho manželky Jany I., kráľovnej Kastílie a Leónu. Jej rodičia mali búrlivé manželstvo, hoci sa zo začiatku zdalo, že bude šťastné. Filip bol záletný a jeho manželka to nebola ochotná tolerovať, preto sa Filip, za podpory svojho svokra aragónskeho kráľa Ferdinanda II. snažil vyhlásiť Janu za šialenú. Po Filipovej smrti bola kráľovná „šialená“ žiaľom zavretá v kláštore, kde strávila zvyšok života, a vládu prevzal jej otec.
Eleonóra prežila detstvo na dvore svojej tety Margaréty Habsburskej, nizozemskej miestodržiteľky, spolu s bratom Karolom a sestrami Izabelou a Máriou. Margaréta Habsburská bola veľmi vzdelaná žena a všetkým deťom poskytla láskyplnú starostlivosť aj skvelé vzdelanie.
Manželstvá a deti
7. marca 1519 sa v Lisabone vydala za portugalského kráľa Manuela I. (* 1469 – † 1521), s ktorým mala dve deti:
5. augusta 1530 sa vydala vo Viedni za francúzskeho kráľa Františka I. (* 1494 – † 1547).
Hokejová liga majstrov
Hokejová liga majstrov je prestížna európska medzinárodná hokejová súťaž, ktorej prvý ročník sa konal v sezóne 2014/2015. Vznikla vďaka iniciatíve IIHF, ktorej prvý pokus v sezóne 2008/2009 nevyšiel. Súťaž nasledujúci rok zanikla kvôli finančným problémom a nezhodami ohľadom systému súťaže. Každý rok sa jej zúčastňuje 26 zakladajúcich tímov zo 6-tich zakladajúcich líg a ďalšie najlepšie tímy z ostatných európskych líg.
Pohár pre víťaza nesie názov European Trophy, ktorý má pripomínať turnaj, vďaka ktorému táto súťaž vznikla.
Predchodcovia
Prvou celoeurópskou klubovou súťažou bol Európsky hokejový pohár organizovaní od roku 1965 až do roku 1997. Ten bol nahradený Európskou hokejovou ligou, tá ale vydržala len 4 sezóny, a tak od roku 2000 Európe chýbala medzinárodná klubová súťaž na najvyššej úrovni. Ďalším pokusom o vzkriesenie bol turnaj Super Six, ale aj ten vydržal len 4 sezóny. Tento turnaj pre ďalšiu sezónu 2008/09, nahradila Hokejová liga majstrov IIHF, ale vydržala iba jednu sezónu, kvôli finančným problémom.
Medzi rokmi 2010 až 2013 prebiehal turnaj European Trophy v ktorom hrali kluby zo siedmych európskych krajín. Ale na rozdiel od predchádzajúcich súťaži mal tento turnaj formu prípravného turnaja.
Sezóna 2014–15
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2014/2015
Sezóna 2014–15 sa hrala od augusta 2014 do februára 2015. Sezóny sa zúčastnilo 44 klubov z 12 európskych krajín, ktoré boli rozdelené do 11 skupín po štyri tímy. Každý tím hrá dvojaký round-robin vo svojej skupine, teda celkom 6 hier na tím. Do play-off sa kvalifikovalo 11 víťazov skupín, ako aj päť najlepších v kategórii druhých. Play off bolo ako turnaj o jednu elimináciu, všetky kolá smerujúce do finále sa hrali v dvojzápasových sériách doma a vonku s celkovým počtom gólov. Finále bola jediná hra. Celkovo sa hralo 161 zápasov vrátane skupinovej a play-off fázy. Sezónu vyhrala Luleå HF, ktorá vo finále porazila Frölunda HC.
Sezóna 2015–16
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2015/2016
Pre sezónu 2015–16 sa turnaj rozšíril na 48 tímov, ktoré boli rozdelené do 16 skupín a po troch tímoch v každej skupine. Dva prvé tímy v každej skupine postúpili do kola play off. 48 tímov pozostávalo z 26 zakladajúcich klubov s A-licenciou, 12 klubov s B-licenciou zo zakladajúcich líg a 10 „Wild card“ s C-licenciou. tímy z iných líg. Celkovo sa hralo 157 hier. Frölunda HC vyhrala prvý titul v Lige majstrov, keď vo finále porazila Ouluna Kärpäta.
Sezóna 2016–17
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2016/2017
Sezónu 2016 - 17 hrali opäť 48 tímov v rovnakom formáte ako v predchádzajúcej sezóne. Sezóna sa začala 16. augusta 2016 a skončila sa finálovým zápasom 7. februára 2017, keď Frölunda porazila Spartu Praha 4: 3 v predĺžení.
Sezóna 2017–18
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2017/2018
Fínska strana JYP Jyväskylä získala titul porazením švédskeho tímu Växjö Lakers 2: 0.
Sezóna 2018–19
Švédsky tím Frölunda HC získal tretí titul v hokejovej lige majstrov, keď porazil Red Bull München, prvý nemecký tím, ktorý sa dostal do finále, 3: 1 na ihrisku Scandinavium v Göteborgu.
Sezóna 2019–2020
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2019/2020
Na šiestej sezóne CHL sa zúčastnilo 32 tímov a kvalifikácia bola opäť len po športovej stránke. Šesť zakladajúcich líg predstavovalo tri až päť tímov (na základe trojročného ligového rebríčka), zatiaľ čo sedem „ligových výziev“ zastupovalo po jednom tíme. Jedno miesto získal šampión hokejovej ligy majstrov 2018–19, ako aj miesto divokej karty vybrané radou.
Švédsky tím Frölunda HC úspešne obhájil titul v hokejovej lige majstrov, keď vo finále porazil český tím Mountfield HK 3–1 a získal tak po štvrtýkrát Európsku trofej. Prvýkrát v histórii ligy sa finále konalo v Česku, pretože Mountfield HK si vyslúžil právo hostiť zápas v ČPP Aréne.
Sezóna 2020–21
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2020/2021
Sezóna bola zrušená kvôli pandémii COVID-19 v Európe.
Sezóna 2021–22
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2021/2022
Na siedmej sezóne CHL sa zúčastnilo 32 tímov.
Švédsky tím Rögle BK zvíťazil, keď vo finále porazil fínsky tím Tappara Tampere 2:1 a získal tak po prvýkrát Európsku trofej. Finále sa odohralo v Catena Aréne.
Sezóna 2022–23
Hlavný článok: Hokejová liga majstrov 2022/2023
Na siedmej sezóne CHL sa zúčastnilo 32 tímov.
Fínsky tím Tappara Tampere zvíťazil, keď vo finále porazil švédsky tím Lulea HF 3:2 a získal tak po prvýkrát Európsku trofej. Finále sa odohralo v Coop Norrbotten Aréne.
Hospodárstvo (oblasť činnosti)
Hospodárstvo alebo ekonomika je časť (spoločenského) života (súhrn príslušných činností a zariadení) zameraná na materiálne udržiavanie a zabezpečovanie ľudského života. Trochu iná definícia znie, že je to oblasť spoločenskej činnosti, prostredníctvom ktorej sa vyrábajú, rozdeľujú, vymieňajú a spotrebúvajú úžitkové hodnoty. V užšom zmysle a nepresne je hospodárstvo alebo ekonomika spôsob organizovania výrobnej činnosti resp. výrobná činnosť.
Veda, ktorá skúma hospodárstvo sa nazýva hospodárska veda. Jej jadro tvorí ekonómia (makroekonómia a mikroekonómia).
Hospodárstvo je teda spôsob organizovania ekonomického života spoločnosti, ktorá uskutočňuje výrobu, rozdeľovanie, výmenu a spotrebu statkov a služieb. Čo vyrábať?, Ako vyrábať? a Pre koho vyrábať? to sú otázky, ktoré predstavujú triádu ekonomických problémov. V hospodársky rozvinutých civilizáciách sa môžeme stretnúť s tromi typmi ekonomiky v závislosti podľa toho, kto, resp. čo rozhoduje o triáde ekonomických problémov:
1) Príkazová ekonomika - takmer všetky rozhodnutia o výrobe a rozdeľovaní výsledkov robí direktívne vláda krajiny (tie, ktoré urobia občania sa nazývajú - šedá ekonomika).
2) Trhová ekonomika - opiera sa o princípy voľného podnikania; Otázky čo, pre koho a ako vyrábať určujú ľudia na základe noriem, systému trhov, cien, ziskov a strát, odmien a trestov, atď.
4) Zmiešaná ekonomika - obsahuje prvky voľného trhu, príkazov a/alebo zvykov, t. j. prvky voľnej podnikateľskej aktivity tak zmiešava so štátnou aktivitou a so zvykmi.
5) Prírodná ekonomika - opiera sa prísne o rovnováhu - príroda verzus človek. Jedinec či spoločnosť si z prírody nevezmú nič, čo by príroda (sama a v krátkom čase) nedokázala (bez akýchkoľvek následkov) opäť vytvoriť. Vyhýba sa všetkému umelému.
Martin Kusý
Ing. arch. Martin Kusý (* 14. november 1916, Dobroč – † 24. február 1989, Bratislava) bol slovenský architekt, vysokoškolský profesor a odborný publicista.
Dopady
Je po ňom pomenová Cena profesora Martina Kusého.
Architektonická tvorba
Tvoril v povojnovej dobe. Bol majstrom proporcie, hľadačom výslednej harmónie hmôt a priestorov – toto je znak tiahnuci sa celou jeho architektonickou tvorbou. Podarilo sa mu robiť architektúru vo všetkých jej typologických podobách. Urbanizmus sídel, krajiny parkov, domy pre bývanie rodinné i kolektívne, školy, administratívne budovy, historické rekonštrukcie, domy pre vedu, ambasády, múzeum, priehrady, pamätníky, hrobky a náhrobky.
Dielo
Autor monografií, štúdií a článkov, spolutvorca encyklopedických diel, autor publikácií:
Virginie Razzanová
Virginie Razzanová (* 12. máj 1983, Dijon, Francúzsko) je súčasná francúzska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA v dvojhre a 1 turnaj vo štvorhre.
Hrad Lipnice nad Sázavou
V roku 2001 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Dejiny
Prvá priama zmienka o hrade pochádza z roku 1316 (Lypnitz). Od počiatku 14. storočia stojí hrad ako strážny v oblasti údolia rieky Sázavy. Bol postavený na vyvýšenine z ktorej sa otvára ďaleký výhľad až k vrcholom Železných hôr a Žďárských vrchov. Pod hradom sa rozkladá predtým stredoveké mestečko, dnešná Lipnice nad Sázavou, miesto spojené predovšetkým s menom spisovateľa Jaroslava Haška. Hrad aj mesto založili páni z Lichtenburku a neskôr patrila Lipnice mnohým významným šľachtickým rodom i českým kráľom. V roku 1417 boli v lipnickej hradnej kaplnke za Čeňka z Vartemberka vysvätení prví husitkí kňazi a za takmer dvestoročnej vlády husitských rytierov Trčkovcov z Lípy bol hrad prestavaný na výstavnú neskorogotickú hradnú rezidenciu.
Od 18. storočia hrad pomaly chátral a v roku 1869 celý vyhorel. Vo 20. storočí bol čiastočne opravený a zrekonštruovaný. Postupné opravy prebiehajú dodnes.
Prehliadka hradu návštevníkom ponúka najmä monumentálnu hradnú architektúru, krásnu vyhliadku do ďalekého kraja, mimoriadnu zbierku gotických kachlí, gotickú i barokovú hradnú kaplnku sv. Vavrinca a mohutné pivnice so zvyškami stredovekej hodovnej siene, hlbokej studne a väzenia.
Hrad Grabštejn
thumb|Hrad Grabštejn Grabštejn, predtým tiež Olsytz, Wlsitz alebo Grafenstein, je pôvodne gotický hrad z 13. storočia, ktorý bol v16. storočí prestavaný na výstavný renesančný zámok. Grabštejn leží v Čechách, pri údolí Lužickej Nisy, nad dedinou Chotyně neďaleko Hrádku nad Nisou. Zámok je vo vlastníctve štátu a je spravovaný Národným pamiatkovým ústavom.
Alessandro Altobelli
Alessandro Altobelli (* 28. november 1955, Sonnino) je bývalý taliansky futbalista. Hrával na pozícii útočníka.
Hrad Grabštejn
Dejiny
O tom, kedy bol pôvodný hrad Grafenštejn založený dodnes nepanuje medzi historikmi zhoda. Isté však je, že sa tu v druhej polovici 13. storočia, v čase vlády Přemysla Otakara II., objavujú kasteláni z Donína, páni na Grafenštejne. Páni z Donína hrad vlastnili tri storočia. V 15. storočí, za husitských vojen, bol hrad niekoľkokrát dobývaný, odolal však aj útoku vojsk Šesťmestia. V druhej polovici 16. storočia ho však Donínovci pre dlhy a spoluvlastnícke problémy predali zemskému radovi a miestokancelárovi Jiřímu Mehlovi zo Střelic. Ten ho počas dvadsiatich rokov (1566 - 1586) dal prebudovať na renesančný zámok a dal pod ním vystavať poplužný dvor. Počas týchto mohutných úprav, dotýkajúcich sa horného aj dolného hradu, bola pôvodná kaplnka sv. Barbory vyzdobená vynikajúcou maliarskou výzdobou. Vďaka tejto výzdobe a tiež náročnému vnútornému vybaveniu je kaplnka považovaná za jednu z perál renesancie a raného manierizmu v Čechách. Kvôli zhoršenému postaveniu pri dvore po nástupe Rudolfa II. a následným finančným ťažkostiam však bol v roku 1586 Mehl nútený zámok opustiť.
Zámok od neho získal najprv Ferdinand Hoffmann z Grünebühlu, po ňom rod Černousovcov, potom Nosticovcov a Trauttmannsdorfovcov. Počas tej doby prebehla tridsaťročná vojna - na jej začiatku v roku 1622 vyhorela veľká hradná veža, v jej priebehu hrad niekoľkokrát obsadila švédska posádka, a po jej skončení bolo na príkaz cisára roka 1655 strhnuté pôvodne mohutné opevnenie z hradieb. V roku 1704 predal Jan Josef z Trauttmannsdorfu zámok grófovi Janovi Václavovi Gallasovi. Gallasovci a po nich Clam-Gallasovci vykonali na zámku niekoľko prestavieb. V roku 1818 dostal dolný zámok zásluhou Kristiána Krištofa Clam-Gallasa dnešnú klasicistickú podobu a okolo neho vznikol park s mnohými vzácnymi drevinami. Komplex majitelia využívali až do jeho konfiškácie v roku 1945, kedy boli Clam-Gallasovci nútení kraj (v dobytčích vagóne) opustiť. Následne bol ešte v najnutnejšie miere udržiavaný.
Alessandro Altobelli
S talianskou reprezentáciou vyhral majstrovstvá sveta v Španielsku roku 1982 a získal bronzovú medailu na majstrovstvách Európy roku 1988. Zúčastnil sa tiež Eura 1980 (kde Taliani skončili štvrtí) a svetového šampionátu 1986. Celkom za národný tím odohral 61 zápasov a strelil 25 gólov.
Hrad Grabštejn
Dejiny
V roku 1953 sa však na zámku usídlila Československá ľudová armáda. Tá hrad neudržovala a zámok významnou mierou chátral, devastácia hradu však vyvrcholila až po odchode armády z Horného zámku. Záchranné práce začali v roku 1988 a trvajú doteraz, počas nich sú pôvodne značné škody postupne zahladzované. Dnes zámok patrí k príkladne reštaurovaným pamiatkovým objektom mimoriadneho významu, postupne sú verejnosti sprístupňované ďalšie časti areálu. O obnovu zámku sa významnou mierou zaslúžil Ján Sedlák, ktorý zastával funkciu kastelána v rokoch 1991 - 2013.
Alessandro Altobelli
S Interom Miláno sa stal majstrom Talianska (1979/80), dvakrát s ním vyhral taliansky pohár (1977/78, 1981/82).
Hrad Grabštejn
Dejiny
Ku dňu 1.1.2014 sa funkcie kastelánky ujala Iva Bártová.
Dolný zámok a priľahlý park dnes využíva Armáda Českej republiky na výcvik služobných psov a ako základňu armádnych psovodov.
Alessandro Altobelli
Mal prezývku Spillo (Ihla).
Randová (potok)
Randová je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Mútnika, meria 7,3 km a je tokom VI. rádu.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie severojužným smerom, sprava priberá prítok zo severovýchodného svahu Mechov, prechodne sa stáča na východ a následne na juhovýchod. Z pravej strany ďalej priberá prítok z východného svahu Mechov, zľava prítok z oblasti Dudovej, stáča sa na juh a sprava priberá dva krátke prítoky z juhovýchodného úpätia Mechov. Následne sa esovito stáča, z ľavej strany priberá dva prítoky zo západných svahov Dudovej a ďalej už pokračuje severojužným smerom. Sprava potom priberá prítok z juhovýchodného svahu Magurky, v blízkosti horárne Randová vteká do Podbeskydskej brázdy a opäť z pravej strany priberá najprv potok prameniaci neďaleko spomenutej horárne, potom prítok z južného svahu Magurky. Na dolnom toku sa na pravej strane oddeľuje vedľajšie rameno, zľava ústi prítok z oblasti Solkovej a sprava priberá svoj najvodnatejší prítok, Javorový potok. Potom sa Randová stáča na juhovýchod, tečie značne rozšíreným a zvlneným korytom, pričom sa z pravej strany oddeľuje ďalšie vedľajšie rameno. Napokon sa na východnom konci intravilánu obce Mútne vlieva v nadmorskej výške cca do Mútnika.
Burrhus Frederic Skinner
Burrhus Frederic Skinner (* 20. marec 1904, Susquehanna, Pensylvánia, USA – † 18. august 1990, Cambridge, Massachusetts, USA ) bol americký psychológ a sociálny filozof. .
Bol prívržencom neobehaviorizmu. Zaoberal sa otázkami programového učenia.
Kláštor Chotěšov
thumb|Kláštor Chotěšov
Kláštor Chotěšov je bývalý kláštor premonštrátok v Chotěšove v okrese Plzeň-juh, ktorý bol v 13. storočí založený na vyvýšenom mieste nad riekou Radbuzou. Komplex, ktorý je jednou z radu dominánt plzenského kraja, sa nachádza 15 km od Plzne a je dobre dostupný z diaľnice D5 na Rozvadov.
V roku 2010 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Dejiny
thumb|Freska znázorňujúca legendu o založení Ženský kláštor založil medzi rokmi 1202 - 1210 blahoslavený Hroznata na žiadosť svojej sestry. Presunula sa sem časť sestier premonštrátiek z kláštora v Doksanoch. Po smrti Přemysla Otakara II. v roku 1278 bol kláštor i s kostolom v tom istom roku vyplienený. Po oprave bol kostol v roku 1282 znovu vysvätený.
Za vlády Karola IV. bol opravený konvent a kláštor zažíval rozkvet - v jeho držbe bolo napríklad 56 dedín a mestá Stod, Holýšov a Dobřany.
Na začiatku husitských vojen došlo k ďalšiemu búraniu a vypáleniu kláštora. Následná obnova trvala až do roku 1490.
V rokoch 1271 - 1339 získal chotěšovský konvent v litoměřickej diecéze hospodársky veľmi výnosný majetok, ktorého jadrom sa stali Encovany na Litoměřicku. Hoci chotěšovský kláštor tento majetok často zastavoval a od husitských vojen až do roku 1498 bol statok dlhodobo zastavený, zostal v jeho držbe až do roku 1563. V Encovanoch vzniklo po roku 1511 dokonca letné sídlo chotěšovských premonštrátiek. V roku 1533 však strahovský opát Jan zistil pri vizitácii taký pokles disciplíny, že po márnych pokusoch zaviesť opäť disciplínu požiadal tepelský opát, priamy nadriadený chotěšovského konventu, priamo kráľa o zakročenie. Po ukončení vyšetrovania nariadil kráľ Ferdinand I. Encovany v roku 1543 zastaviť a v roku 1563 predať. Tak zanikol majetok tohto kláštora na území litoměřickej diecézy.
22. marca 1782 cisár Jozef II. kláštor zrušil. Rádové sestry dostali rentu a museli sa vysťahovať. Kláštor aj so svojimi majetkami bol následne odovzdaný do správy náboženského fondu.
V roku 1822 kúpil Chotěšov i s panstvom od náboženského fondu knieža Karel Alexander von Thurn und Taxis z Regensburgu.
V roku 1878 bola budova konventu prenajatá sestrám saleziánkam vypovedaným z Porýnia. Sestry obnovili kláštornú komunitu a otvorili penzióny na výchovu dievčat.
V roku 1925 bol v rámci zákonov o pozemkovej reforme majetok Thurn-Taxisom skonfiškovaný a zostali im len kláštorné budovy.
Za druhej svetovej vojny bol v kláštore zriadený ženský starobinec, ktorý dostali sestry na starosť.
V roku 1950 pripadol kláštor armáde, ktorá ho užívala až do roku 1973. V tej dobe došlo k úplnej devastácii celého areálu kláštora. Časť svojej základnej vojenskej služby si tu od roku 1963 odslúžil aj pesničkár Karel Kryl. V roku 1968 sa tu natáčali niektoré scény filmu Žert.
Alija
Alija (hebrejsky: עלייה, doslova "cesta nahor", "výstup") je židovská migrácia do Palestíny a neskôr Izraela.
Je veľmi špecifickým druhom migrácie. Vo veľkom rozsahu sa začína od 80. rokov 19. storočí a prebiehala v jednotlivých vlnách. Tie sa od seba navzájom líšili nielen miestom pôvodu migrujúcich, ale aj ich spoločenským postavením, ideológií a dôvodmi pre migráciu. Jedným z hlavných dôvodov pre imigráciu do osmanskej a neskôr britskej Palestíny bol rastúci antisemitizmus, perzekúcie Židov a protižidovské pogromy. Vzájomná rôznorodosť jednotlivých vĺn je aj dôvodom pre ich rozdelenie do jednotlivých vĺn.
Prvá alija
Takzvaná prvá Alija prebiehala v rokoch 1882 až 1904. Bola reakciou na pogromy v cárskom Rusku a do Palestíny počas nej odišlo na 25 000 ľudí. Táto migračná vlna nebola výrazne ideologicky motivovaná a jej členovia po príchode do Palestíny pracovali predovšetkým ako poľnohospodári, zakladali nové osady (napríklad Rišon le-Cion) a bežne najímali Arabmi ako lacnú pracovnú silu.
Druhá alija
Druhá Alija, pre budúci Izrael kľúčová, prebiehala od roku 1904 do prvej svetovej vojny, ktorá vypukla v roku 1914. Bola reakciou na ďalšiu vlnu pogromov v Rusku, ktorá bola dôsledkom neúspešnej revolúcie. Ľudia, ktorí v tejto aliji prišli boli oveľa lepšie pripravení na drsné podmienky, ktoré Palestína poskytlo a boli oveľa viac ideologicky ovplyvnení (predovšetkým socializmom). Je možné povedať, že táto Alija na územie dnešného Izraela "priviezla" všetky ideológie, ktoré sa tam dnes nachádza (ortodoxnú, socialistickú atď.)
Tretia alija
Tretia Alija prebiehala od konca prvej svetovej vojny až do roku 1923. Išlo predovšetkým o migráciu z východnej Európy (Rusi, Poliaci) a jej rozsah bol približne 35 000 ľudí. Stál za ňou rastúci nacionalizmus v Európe, ktorý bol dôsledkom novo vznikajúcich národných štátov po svetovej vojne. Vplyv môže mať aj Balfourova deklarácia z roku 1917, v ktorej sa vláda Jeho veličenstva zaviazala vytvoriť v Palestíne „židovskú národnú domovinu“. Medzi ďalšími príčinami smerovania migrácie do Palestíny bolo zavedenie imigračných kvót v Spojených štátoch a boľševická revolúcia v Rusku v roku 1917. Členovia druhej a tretej Alije sú vnímaní ako budovatelia a kibucníci.
Štvrtá alija
Štvrtá Alija prebiehala v rokoch 1924 až 1930 a do Palestíny počas nej prišlo na 80 000 ľudí prevažne z Poľska. Od predchádzajúcich dvoch migračných vĺn sa líšila menším dôrazom na socialistickú ideológiu a práve medzi príslušníkmi tejto vlny získal množstvo prívržencov revizionistický sionista Vladimir Žabotinskij. Tí ľudia, ktorí prichádzali z veľkých poľských miest prinášali rozvoj palestínskym mestám, pretože sa na rozdiel od predchádzajúcich migračných vĺn usadzovaniu v poľnohospodárskych oblastiach.
Piata alija
Piata Alija bola pre budúce Izrael v praktickom ohľade zásadná. Prebiehala v rokoch 1933 až 1939, teda pred vypuknutím druhej svetovej vojny a 230 000 ľudí, ktorí počas nej prišli, pochádzalo prevažne z Nemecka. Dôvodom príchodu bola prakticky nemožná imigrácie do Spojených štátov a iných anglosaských krajín (Kanada, Austrália, JAR, …) a silnejúca protižidovská kampaň v nacistickom Nemecku a zavedenie norimberských zákonov. Piata Alija je charakterizovaná ako intelektuálna Alija, pretože počas nej prichádzala predovšetkým nemecká inteligencia (architekti, lekári, právnici, akademici, …). Vďaka tomu sa zakladajú univerzity (Hebrejská univerzita v Jeruzaleme alebo Technion v Haife) a vďaka prílivu kapitálu na mandátnu Palestínu nedopadá v takom rozsahu hospodárska kríza.
Alija Bet
Do vzniku Izraela v máji 1948 sa uskutočnila ešte jedna dôležitá Alija priamo počas druhej svetovej vojny aj po nej, a to takzvaná Alija Bet. Išlo o ilegálnu imigráciu, ktorá bola britskou mandátnou správou pokutovaná. Spojené kráľovstvo totiž ešte pred vypuknutím druhej svetovej vojny v dôsledku palestínskeho povstania (1936-1939) v Mandáte vydali takzvanú MacDonaldovu bielu knihu, známu aj ako Biela alebo Čierna kniha, ktorá obmedzovala židovskú imigráciu do Palestíny a stanovila kvóty pre prisťahovalcov.
HTC One
HTC One je smartfón s operačným systémom Android od tajvanského výrobcu HTC. Považuje sa za pokračovanie HTC One X, ktoré bolo čiastočne neúspešné, kvôli zlému marketingovému úsiliu. Bol vyvinutý s dôrazom na unikátne hardvérové a softvérové funkcie, ako je hliníkový zadný kryt, nový obrazový snímač pre fotoaparát, predné stereo reproduktory, revidovaná verzia HTC Sense, agregátor noviniek BlinkFeed a funkcie fotoaparátu Zoe.
Kým sa spočiatku hovorilo o vydaní v polovici marca 2013, viedlo výrobné oneskorenie až na koniec marca. Po týchto problémoch sa po dobu dvoch mesiacov dostupnosti predalo okolo 5 miliónov kusov. Na jednu stranu boli chválené jeho hardvérové a softvérové funkcie, na druhú stranu bol kritizovaný niektorými recenziami.
Vývoj a predaj
V minulosti už HTC vyrobilo niekoľko mobilov s operačným systémom Android, ale dostalo sa do finančných problémov, vďaka rastúcemu úspechu iných výrobcov, ako Apple a Samsung. V roku 2012 prijalo HTC One X ohlas u niektorých recenzentov, ale bol zatienený smartfónmi Samsung Galaxy S III a iPhone 5 a bol komerčne neúspešný. V odozve sa rozhodol výrobca vziať na seba väčšie riziká pre ich ďalší smartfón, aby lepšie vynikol medzi konkurenciou a obsahoval nové marketingové stratégie. Pre rok 2013 sa rozhodlo zdvojnásobiť svoj marketingový rozpočet s rokom 2012.
Hardvér
HTC One má hliníkový unibody rám s anténou vstavanou do svojho podkladu, pričom cieľom bolo zachytiť priestorový zážitok v porovnaní so smartfónmi s plastovým krytom. Bol vyrobený v troch farbách: striebornej, čiernej a kúzelnej červenej.
Fotoaparát
HTC One používa 4 megapixelový fotoaparát s obrazovým snímačom UltraPixel (12 Mpix), ktorý obsahuje obrazové body vo veľkosti 2 mikrometrov. Hoci túto malú veľkosť pixelov bolo nutné zaistiť, aby senzor fotoaparátu neohrozil dizajn samotného smartfónu, viedlo to k strate dynamického rozsahu, viac rozmazaným fotkám a zlej citlivosti na slnko. Fotoaparát má tiež optickú stabilizáciu obrazu, čo zabezpečuje zlepšenie vybavenie fotoaparátu a obrazový procesor ImageChip 2.
Softvér
HTC One je dodávaný s androidovou verziou 4.1.2, ktorá sa dá od júna 2013 aktualizovať na verziu 4.2.2. Nová verzia Sense na HTC One, verzia 5, obsahuje novú a prepracovanú domovskú stránku s digitálnymi hodinami a počasím. Priamo pod hodinami sa nachádza nový rolovací agregátor noviniek známy ako BlinkFeed, ktorý v mriežkach ukáže novinky a správy zo sociálnych sietí (podobne ako vo Windows Phone). Nový obsah sa zobrazí každé dve hodiny pri pripojení k Wi-Fi. V predvolenom nastavení je dvojstranová domovská stránka: jedna strana obsahuje hodiny a BlinkFeed, druhá aplikácie na mobile.
Aplikácia pre fotoaparát známa ako Zoe zachytáva video vedľa seba urobenej fotky. Fotografie zo Zoe sú uložené v galérií, zatiaľ čo funkcia Highlights kompiluje všetky fotky a videá do multimediálnej prezentácie, ktoré možno exportovať alebo zdielať on-line prostredníctvom služby HTC Share. One zahŕňa tiež televíznu aplikáciu, vďaka ktorej môžete prostredníctvom infračerveného žiarenia použiť ako diaľkové ovládanie.
2896 Preiss
2896 Preiss je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil K. Reinmuth 15. septembra 1931.
Stupava
Stupava je mesto ležiace na Slovensku v Bratislavskom kraji. Hraničí s malackou oblasťou, s ktorou ju spájajú úzke kultúrno-historické vzťahy.
V meste je rímskokatolícky farský kostol sv. Štefana, uhorského kráľa z rokov 1763 – 67, baroková kaplnka Krista Trpiteľa s kalváriou (1709 – 1713/14), kaštieľska kaplnka sv. Jána Krstiteľa (1754) a kaplnky Svätého kríža/Korgerova kaplnka (pôvodne baroková, v roku 1890 prestavaná v neoklasicistickom štýle), sv. Vendelína (kon. 19. stor.) a sv. Barbory z roku 1708. V mestskej časti Mást je rímskokatolícky filiálny kostol sv. Šebastiána z roku 1701, kaplnka sv. Urbana z roku 1705 a kaplnka Panny Márie Lurdskej z roku 1906. V katastrálnom území mesta sa nachádza prírodná rezervácia Pod Pajštúnom.
Národopisné múzeum Liptova
Národopisné a ovčiarske múzeum Liptovský Hrádok je múzeum v Liptovskom Hrádku, ide o časť Liptovského múzea v Ružomberku
Stupava
Polohopis
thumb|Habanské domy v mestskej časti Mást thumb|Stupavský kostol spredu thumb|Kaštieľ (zámok) – predná časť thumb|Baroková kaplnka
Národopisné múzeum Liptova
Múzeum bolo zriadené rozhodnutím Okresného národného výboru v Liptovskom Hrádku uznesením č. 214 zo dňa 15. júna 1955 ešte ako Okresné vlastivedné múzeum hornoliptovského ľudu. Na Národopisné múzeum Liptova bolo premenované až v roku 1960, kedy bola rozšírená aj jeho zberná oblasť na územie celého Liptova.
Stupava
Polohopis
Stupava sa rozprestiera medzi západnými svahmi Malých Karpát a južnou časťou Záhorskej nížiny. Jej nadmorská výška je 174 metrov a nachádza sa na priesečníku 17° 02' východnej dĺžky a 48° 16' severnej šírky. Na jej východnej strane sú Malé Karpaty, pokryté listnatými lesmi. Na západnej strane mesta je južná časť Záhorskej nížiny. Na západe tvorí hranicu stupavského chotára rieka Morava. Južnú časť Stupavy tvorí predtým samostatná obec Mást, pričlenená k Stupave roku 1953. Susednými obcami sú na juhovýchode Marianka a Borinka, na juhu Záhorská Bystrica, na juhozápade Devínska Nová Ves, západným smerom osada Devínske Jazero, na severozápade Zohor a severne Lozorno.