cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rezervná mena
Toto umožňuje danej krajine nákup komodít za nižšiu cenu ako ostatným krajinám, ktoré musia zamieňať svoju menu pri každej kúpe a platiť transakčné náklady, hoci pre hlavné meny je táto strata zanedbateľná vzhľadom na cenu komodít.
Toto tiež umožňuje vláde vydávajúcej menu požičiavať peniaze s lepšími úrokmi, pretože vždy je väčší trh s danou menou ako s ostatnými.
Ruróni Kenšin
Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan (jap.: るろうに剣心－明治剣客浪漫譚－; ) je japonská manga séria od autora Nobuhiro Vacukiho. Vychádzala v japonskom šónen časopise Weekly Shonen Jump od firmy Shueisha. Bola už dávnejšie ukončená a vyšlo z nej 28 zväzkov.
V roku 1996 vznikol aj rovnomenný anime seriál, ktorý sa pôvodne vysielal v televízii Fuji Television a neskôr v televízii Animax. Dokopy sa odvysielalo 95 epizód. V roku 1997 sa v kinách objavil aj film Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan – Išinšiši e no Requiem. Neskôr sa objavili aj dve série OVA – Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan – Cujokuhen (1999) a Ruróni Kenšin: Seisóhen (2001).
Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan
Základný príbeh Ruróni Kenšina je možné prečítať si v mange alebo pozrieť si anime seriál. Celý príbeh sa odohráva počas skorej fázy obdobia Meidži a hlavným hrdinom je Kenšin Himura, cestujúci samuraj. V predošlom období Edo bol však jedným z najznámejších zabijakov, prezývaným ako Hitokiri Battósai. Jedného dňa stretne Kenšin v Tokiu mladú trénerku kenda, Kaoru. Tá je udivená zistením, že Kenšin nosí pri sebe skutočný samurajský meč, namiesto dreveného, aj keď tie sú už zakázané. Ešte prekvapenejšia však bola po tom, keď uvidela, že ostrá strana meča je na opačnej strane ako býva normálne. Kenšin si dal vyrobiť takýto meč preto, lebo si dal záväzok, že už nikdy nikoho nezabije.
Chránená krajinná oblasť Moravský kras
Chránená krajinná oblasť Moravský kras pokrýva najcennejšie časti Moravského krasu v Česku a bola vyhlásená v roku 1956. Celková výmera CHKO je 94 km². Je tvorená vápencami stredného devónu až spodného karbónu tiahnúcimi sa v severojužnom smere medzi Sloupom a Brnom na vzdialenosť 25 km. Pre tento krajinný celok sú typické krasové plošiny so závrtmi, hlboké žľaby s tiesňavami, ponory a vývery vodných tokov, priepasti a množstvo jaskýň.
V Moravskom krase sú pestro zastúpené i vzácne rastlinné a živočíšne spoločenstvá a mnohé jaskyne sú dôležitými archeologickými lokalitami.
Správa CHKO Moravský kras má sídlo: Svitavská 29, 67801 Blansko.
Devízové rezervy
right|thumb|Množstvo devízových rezerv a zlata v roku 2006
Devízové rezervy sú v prísnom slova zmysle iba depozity zahraničnej meny držané centrálnymi bankami a menovými inštitúciami. Termín sa však bežne používa aj ako označenie zlata, SDR a IMF rezervných pozícií.
Zostavy mužstiev na Majstrovstvách sveta vo futbale 2010
Tento článok obsahuje zoznamy potvrdených zostáv mužstiev na záverečnom turnaji Majstrovstiev sveta vo futbale 2010, ktoré sa konali v Južnej Afrike od 11. júna do 11. júla 2010. Pred oznámením konečných zostáv, 11. mája (mesiac pred začiatkom turnaja) tréneri zverejnili predbežné zostavy s 30 hráčmi. 1. júna boli zverejnené konečné zostavy s 23 hráčmi. Zranení hráči mohli byť nahradení najneskôr do 24 hodín pred prvým zápasom mužstva. Hráči označení (c) boli určení ako kapitáni svojich národných mužstiev. Informácie o kluboch sú z oficiálnej stránky FIFA. Hráči, ktorým sa zmenili informácie sú označení poznámkami.
🇿🇦
Tréner: Carlos Alberto Parreira
🇲🇽
Tréner: Javier Aguirre
🇺🇾
Tréner: Oscar Tabárez
🇫🇷
Tréner: Raymond Domenech
🇦🇷
Tréner: Diego Maradona
🇳🇬
Tréner: Lars Lagerbäck
🇰🇷
Tréner: Huh Jung-Moo
🇬🇷
Tréner: Otto Rehhagel
🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿
Tréner: Fabio Capello
🇺🇸
Tréner: Bob Bradley
🇩🇿
Tréner: Rabah Saâdane
🇸🇮
Tréner: Matjaž Kek
🇩🇪
Tréner: Joachim Löw
🇦🇺
Tréner: Pim Verbeek
🇷🇸
Tréner: Radomir Antić
🇬🇭
Tréner: Milovan Rajevac
🇳🇱
Tréner: Bert van Marwijk
Tréner: Morten Olsen
🇯🇵
Tréner: Takeshi Okada
🇨🇲
Tréner: Paul Le Guen
🇮🇹
Tréner: Marcello Lippi
🇵🇾
Tréner: Gerardo Martino
🇳🇿
Tréner: Ricki Herbert
🇸🇰
Tréner: Vladimír Weiss
🇧🇷
Tréner: Dunga
🇰🇵
Tréner: Kim Jong-Hun
🇨🇮
Tréner: Sven-Göran Eriksson
🇵🇹
Tréner: Carlos Queiroz
🇪🇸
Tréner: Vicente del Bosque
🇨🇭
Tréner: Ottmar Hitzfeld
🇭🇳
Tréner: Reinaldo Rueda
Saint-Marcel (Savoie)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodný menový systém
Medzinárodný menový systém (iné názvy: medzinárodná menová sústava, medzinárodná monetárna sústava, medzinárodný monetárny systém) je usporiadanie medzinárodných finančných vzťahov, ktoré umožňuje medzinárodný platobný styk, teda pohyb peňazí medzi štátmi.
Je významným činiteľom pri rozvíjaní procesov ekonomickej interdependencie. Základnou otázkou, z ktorej vychádzajú medzinárodné menové vzťahy je, ako určiť menové kurzy.
Kumšt (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Kumšt.
Marco Pantani
Marco Pantani (* 13. január 1970, Cesena – † 14. február 2004, Rimini) bol taliansky profesionálny cyklista. Známy bol aj pod prezývkou Il Pirata (pirát). Toto meno si vyslúžil vďaka razantnému štýlu jazdy, ale aj pre svoj výzor: hlavu mal vždy dohola oholenú, nosil „pirátsku“ šatku a veľkú náušnicu. Súčasne je posledný cyklista (pred ním sa to podarilo menám ako Fausto Coppi, Jacques Anquetil, Eddy Merckx, Bernard Hinault, Stephen Roche a Miguel Indurain), ktorý v tom istom roku vyhral Giro d´Italia i Tour de France.
Nešťastný rok 1995
Smoliarsky bol pre Marca rok 1995. Na Giro d’Italia, prvé veľké preteky sezóny, ho jeho družstvo nenominovalo. Tour de France sa začala pre neho úspešne - vyhral dve horské etapy (desiatu v Alpách, ktorá končila na L’Alpe-d’Huez a štrnástu v Pyrenejách, končila v Guzet Neige). O dva dni neskôr, v etape zo Saint-Girons do Cauterets (v tejto etape zahynul taliansky cyklista Fabio Casartelli) mal Pantani krízu a do cieľa prišiel so stratou 13 minút a 21 sekúnd po víťazovi etapy Richardovi Virenqueovi. V celkovom poradí sa na Tour de France ’95 umiestnil na trinástom mieste.
Jediným úspechom Pantaniho v roku 1995 bolo tretie miesto na Svetovom šampionáte v cyklistike, ktorý sa konal v meste Duitama v Kolumbii. Na konci sezóny počas pretekov Milano-Turin Pantani v prudkom zjazde z kopca spadol - dôsledkom bola dvojitá zlomenina ľavej nohy. Liečenie trvalo takmer rok, počas ktorého s ním stajňa Carrera rozviazala pracovnú zmluvu.
V roku 1996 sa Marco Pantani zúčastnil iba na jedných pretekoch, ktorými boli na konci sezóny Tour de Pologne.
Mercatone Uno
V roku 1997 prechádza Marco do tímu Mercatone Uno. Úvod sezóny mu vychádza dobre - už v marci sa umiestňuje na čelných priečkach v dvoch menších pretekoch: Desiaty na Setmana Catalana a štvrtý na Critérium International. V máji skončil tretí na Vuelta al País Vasco, piaty na La Flèche Wallonne a ôsmy na Liège-Bastogne-Liège. Na Giro d´Italia získal v prvej horskej etape tretie miesto. No o tri dni neskôr za zaplietol do hromadného pádu, ktorý spôsobila zatúlaná čierna mačka. Z pretekov odstúpil. Neskôr na Tour de France skončil v celkovom poradí druhý.
Najúspešnejšia sezóna 1998
Najúspešnejším rokom pre Marca Pantaniho bol rok 1998. Prvým pretekom na ktorom sa zúčastnil bola Vuelta Ciclista a Murcia v Španielsku, kde sa umiestnil na treťom mieste a získal jedno etapové víťazstvo. Na ďalšom preteku, Giro del Trentino, skončil štvrtý. Tieto preteky bral len ako prípravu na Giro d'Italia.
Giro d’Italia
Tu mu boli najväčšími súpermi Švajčiar Alex Zülle a Rus Pavel Tonkov. V jedenástej etape skočil Pantani druhý, štrnástu etapu vyhral. Celkové vedenie získal v sedemnástej etape, v ktorej skončil druhý. Na poslednej horskej etape, devätnástej ktorá viedla do Plan di Montecampione, Pantani zaútočil už 20 km pred cieľom. Iba Tonkov s ním dokázal udržať tempo. No i toho 2,5 km pred cieľom striasol a vyhral etapu s náskokom 52 sekúnd pred Tonkovom. O dva dni neskôr, v predposlednej etape, časovke z Mendrisia do Lugana, si už Marco, ktorý nikdy nebol špecialista na časovky (jeho sila bola v kopcoch), už prvenstvo nenechal zobrať, ešte si ho tretím miestom poistil. K celkovému prvenstvu Marco Pantani vyhral ešte aj súťaž o najlepšieho vrchára.
Tour de France
Po skončení pretekov sa Pantani venoval príprave na Tour de France. Tá sa preňho nezačala dobre. Po prvej 58 kilometrovej časovke bol 33., na vlaňajšieho víťaza Jana Ullricha strácal 4 minúty a 21 sekúnd. Po príchode pelotónu do Pyrenejí sa začal Pantaniho útok na prvé miesta. V desiatej etape skončil druhý, jedenástu vyhral. Pred Alpami a týždeň pred koncom pretekov bol už štvrtý so stratou 3 minúty a 1 sekunda na Ullricha. Vedenie v celkovom poradí získal v pätnástej etape, ktorá viedla z Grenoble do Les Deux Alpes. Druhý Bobby Julich strácal 3 minúty 52 sekúnd, Ullrich klesol až na štvrté miesto. V šestnástej etape (Vizille-Albertville) bojovali Pantani a Ullrich bok po boku až do cieľa, víťazstvo v etape získal nakoniec Ullrich, Pantani bol druhý. V predposlednej etape, 52 kilometrovej časovke, skončil Marco tretí so stratou 2 minúty 35 sekúnd na Ullricha. V celkovom poradí skončil prvý Pantani, druhý bol so stratou 3 minúty 21 sekúnd Ullrich, tretí Julich strácal 4 minúty a 8 sekúnd.
Obhajoba prvenstva na Giro d’Italia
V prvej etape potom čo sa pelotón presunul do Álp obsadil Pantani druhé miesto, a získal celkové vedenie. O deň neskôr vyhral etapu a náskok pred Jalabertom zvýšil o 21 sekúnd. V ďalšej etape vyhral Jalabert pred Pantanim. Na ďalší deň bola časovka, v ktorej skončil Pantani siedmy so stratou 1 minútu a 38 sekúnd na víťazného Ukrajinca Sergeja Gončara, oproti druhému Paolovi Savoldellimu strácal jednu minútu a 21 sekúnd a oproti v ten deň štvrtému Jalabertovi to bolo 57 sekúnd.
Pred presunom do Dolomitov bol Pantani prvý, druhý so stratou 44 sekúnd Savoldelli a tretí Jalabert strácajúc minútu a 9 sekúnd. Devätnástu a dvadsiatu etapu Marco s prevahou vyhral, v celkovom poradí zvýšil svoj náskok na Savoldelliho na 5 minút a 38 sekúnd. Viedol aj v súťaží o najlepšieho vrchára a najaktívnejšieho pretekára. Celkové víťazstvo, súťaž o najlepšieho vrchára a najaktívnejšieho pretekára sa naposledy podarilo vyhrať v roku 1969 Eddymu Merckxovi.
Dopingová aféra
Nečakaná správa prišla 5. júna ráno. Organizátori pretekov oznámili, že v Pantaniho krvi našli antidopingovou skúškou zvýšenú hladinu červených krviniek a Marca z pretekov okamžite diskvalifikovali pre podozrenie z užívania nedovoleného preparátu erytropoetínu (EPO). Pantani sa stiahol do ústrania, nezúčastnil sa v tom roku už žiadnych cyklistických pretekov, rezignoval aj na obhajobu titulu z Tour de France. Začal tiež užívať kokaín, ktorý sa mu neskôr stal osudným.
Giro d’Italia
V roku 2000 sa Marco Pantani na poslednú chvíľu objavil na štarte Giro d’Italia – v celkovom poradí skončil 28. so stratou 59 minút a 39 sekúnd na tímového kolegu Stefano Garzelliho, ktorému pomáhal na trati k víťazstvu. Záblesk dávnej formy mal v devätnástej etape, ktorá viedla do francúzskeho mesta Briançon. Tu skončil druhý za víťazom etapy Francescom Casagrande a pred tímovým kolegom Garzellim.
Tour de France
Takisto na Tour de France sa Pantanimu nedarilo, pred príchodom do Álp bol 25. v celkovom poradí. V Alpách sa Marcovi podarilo vyhrať ťažkú etapu, ktorá končila na vrchu Mont Ventoux, hoci to vyzeralo akoby mu druhý Lance Armstrong víťazstvo v etape prenechal. O dva dni neskôr bol Pantani druhý v etape končiacej v Briançone a o deň nato vyhral etapu do Courchevel. Týždeň pred koncom pretekov bol už v celkovom poradí šiesty, na vedúceho Armstronga strácal len jednu minútu a 37 sekúnd. V poslednej horskej etape, ktorá viedla do mesta Morzine, sa Pantani pustil do dlhého sólového úniku. Armstrong ho však dobehol a Pantani stratil 14 minút na víťaza etapy Francúza Richarda Virenqueho. Do ďalšej etapy už Marco Pantani nenastúpil.
2001
V roku 2001 Marca Pantaniho zbavili obvinenia z užívania dopingu na Giro d’Italia 1999. Ukázalo sa, že zvýšená hladina červených krviniek súvisela s jeho zranením v roku 1995 a následnou liečbou.
Diskvalifikácia
Giro d’Italia 2002 takisto nedokončil, preteky vzdal v šestnástej etape. Onedlho nato dostal od cyklistickej federácie osemmesačnú diskvalifikáciu za inzulín ktorý mu našla polícia v hotelovej izbe v San Remo. O mesiac neskôr mu trest zmiernili, takže už na jar 2003 mohol pretekať.
Smrť
V pretekoch Giro d’Italia 2003 skončil v celkovom poradí štrnásty (v jednej etape bol piaty), pravdepodobne v dôsledku pádu v zjazde z Colle di Sampeyre. Organizátorom Tour de France sa zdali byť jeho výsledky slabé, a tak ho nenominovali na jubilejný 90. ročník pretekov (2003). Marco tým stratil motiváciu do ďalšieho trénovania, opäť sa stiahol do ústrania, vyhýbal sa i rodine a priateľom. Opäť upadol do závislosti na kokaíne, z ktorej sa v lete 2003 niekoľkokrát liečil na psychiatrickej klinike.
Večer 14. februára 2004 bola zverejnená informácia, že v hotelovej izbe v Rimini sa našlo mŕtve telo Marca Pantaniho. Prvá obhliadka konštatovala smrť v dôsledku zástavy srdca, neskoršia pitva preukázala príčinu, ktorou bolo predávkovanie kokaínom.
Pantaniho smrť doteraz nie je objasnená. Jedna verzia hovorí o samovražde bez cudzieho zavinenia, ďalšia že mu k nej niekto pomohol. Marco Pantani zomrel vo veku 34 rokov. Na pohreb sa s ním prišlo rozlúčiť 20 tisíc smútiacich fanúšikov. Jeho priateľka a bývalá manažérka Manuela Ronchiová im prečítala lístok, ktorý sa našiel v Marcovom pase:
Povedali o Marcovi
Bývalý Pantaniho tréner Felice Gimondi: „''Zaplatil príliš veľkú cenu. Najskôr mal fantastické úspechy, potom sa kvôli obvineniam z dopingu psychicky zrútil. Nebolo vôbec jednoduché viesť s ním dialóg, bol to uzavretý človek. Navonok vyzeral silný, ale v skutočnosti bol veľmi citlivý.''“
Miguel Indurain, päťnásobný víťaz Tour de France: "Bez ohľadu na jeho jazdecké kvality, dokázal ľudí pritiahnuť k cyklistike. Možno sú jazdci, ktorí toho v kariére dosiahli viac, nikdy ale nedokázali nadchnúť fanúšikov tak ako on."
Xuanhanosaurus
Xuanhanosaurus („jašter z Xuanhanu“) bol rod mäsožravého dinosaura (teropóda), žijúceho v období jury na území dnešnej Číny (súvrstvie Dašanpu).
Typový a doteraz jediný známy druh Xuanhanosaurus qilixiaensis bol opísaný čínskym paleontológom Dongom Zhimingom v roku 1984. Holotyp s označením IVPP V.6729, pozostáva z čiastočnej kostry vrátane lebky.
Xuanhanosaurus dosahoval asi 6 metrov na dĺžku, 2 metre na výšku a hmotnosť okolo. Tento teropód mal nezvyčajne mohutné a dlhé predné končatiny (na rozdiel od neskorších foriem ako bol Tyrannosaurus). To spolu s ich relatívne „primitívnym“ utváraním viedlo paleontológa Donga Zhiminga k záveru, že sa pohyboval po všetkých štyroch končatinách. V tom prípade by išlo o jediného známeho štvornohého teropóda. Väčšina paleontológov však s touto interpretáciou nesúhlasí a predpokladajú, že išlo naopak o klasického dvojnohého dravého dinosaura.
Podľa štúdie z roku 2009 šlo o primitívneho člena skupiny Megalosauroidea.
Majstrovstvá Východnej Ázie v basketbale mužov 2013
Majstrovstvá Východnej Ázie v basketbale mužov 2013 boli v poradí 3. Majstrovstvá Východnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Východoázijská basketbalová asociácia (EABA). Konali sa v Inčchone, v Kórejskej republike od 16.21. mája 2013, za účasti 7 tímov. Víťazom sa tretíkrát v rade stala domáca Kórejská republika, ktorá na turnaji vyhrala všetky zápasy.
Majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá Ázie 2013, ktoré sa uskutočnia na Filipínach. Na kontinentálne majstrovstvá sa kvalifikovalo 5 najlepších družstiev.
Rochefort-en-Terre
Rochefort-en-Terre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pandrignes
Pandrignes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kumšta (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Kumšta.
Kumšta
Kumšta je priezvisko, pozri Kumšta (priezvisko), napr.:
Bill Kaulitz
Bill Kaulitz (* 1. september 1989, Lipsko, Nemecko) je spevák nemeckej kapely Tokio Hotel.
Životopis
Bill žil s bratom Tomom nejaký čas v Hamburgu (podľa jeho slov najkrajšie mesto Nemecka), momentálne bývajú v LA. Z Hamburgu sa odsťahovali kvôli stalkingu skupiny s názvom "Afgánky na turné" a paparazzom.
Ostatná práca
Bill si ako sedemročný spolu s bratom Tomom zahral menšiu rolu v dráme Verückt nacht dir. Skúsenosti má aj s dabingom, keďže v roku 2006 daboval rolu Arthura v animovanom filme Arthur und die Minimoys a v roku 2009 daboval tú istú rolu v druhom pokračovaní filmu.
V roku 2010 Tokio Hotel nahrali spolu s estónskou speváčkou Kerli pieseň Strange na album Alice in Wonderland, inšpirovaný eponymným filmom Tima Burtona. Bill a Tom taktiež nafotili sériu fotografii pre PETA.de, aby takýmto spôsobom protestovali za práva zvierat.
V tom istom roku Bill spolupracoval s dvojčatami Deanom a Danom Catenovými, zakladateľmi módnej značky DSquared, ako model na ich prehliadke v Miláne s názvom DSquared's Menswear Autumn/Winter 2010 show. Predviedol dva modely, a to keď otváral a uzatváral prehliadku songami Scream a Screamin'.
Whistle register
Whistle register je pomenovanie pre extrémne vysoké tóny. Najlepší a najznámejší predstavitelia whistle register :
Bill Kaulitz
Ostatná práca
Spoločnosť Audi oslovila Billa a Toma, aby sa stali ich novými reklamnými tvárami. Ich úlohou bolo otestovať nový model auta. Táto kampaň mala osloviť hlavne mladšie generácie. Zábery z testovania boli odvysielané aj v Tokio Hotel TV.
V máji 2010 sa Bill podieľal na piesni If I Die Tomorrow od kapely Far East Movement na ich album  Dirty Bass.
V roku 2010 si Bill taktiež zahral v relamnom spote spoločnosti Saturn spolu s rockovou legendou Alice Cooperom.
V roku 2013 sa Bill a Tom stali porotcami v desiatej sérii súťaže Deutschland such den Superstar. Šou sa natáčala od 5. januára do 11. mája 2013.
Európsky menový inštitút
Európsky menový inštitút (EMI) bol predchodca Európskej centrálnej banky (ECB). Začal spoluprácu medzi národnými bankami členských štátov Európskej únie.
Prvým prezidentom EMI bol Alexandre Lamfalussy.
Rumunčina
Rumunčina je románsky jazyk, hovorí ním asi 24 miliónov ľudí, z ktorých väčšina žije v Rumunsku (ale aj v Maďarsku, Bulharsku, na Vojvodine a Ukrajine). thumb|left|290px|Pôvod rumunskej slovnej zásoby a spoločné znaky s niektorými inými slovnými zásobamiVyvíjala sa v úzkom kontakte so slovanskými jazykmi. Rumunčinou sa hovorí aj v Moldavsku, kde sa však tento jazyk z historických dôvodov nazýva moldavčina. Jazyk má svoj pôvod v prvom rade v jazyku Dákov, ktorí osídľovali toto územie až do roku 106, kedy bolo dobyté Rímskou ríšou. Na dlhý čas sa stala úradným jazykom hovorová latinčina, ktorá s dáčtinou splynula. Po odchode rímskych legionárov sa o osude latinsky hovoriacich prisťahovalcov stratili správy. Rumunský jazyk sa tak stal prvým románskym jazykom, ktorý sa oddelil od latinčiny, a jediný, ktorý až do modernej doby nebol ovplyvňovaný ostatnými románskymi jazykmi. Zato vplyvy okolitých jazykov, najmä maďarčiny, srbčiny, bulharčiny, ale i nemčiny, ruštiny a gréčtiny sú viac než zjavné. Najmä slovanských prvkov možno v rumunčine nájsť veľké množstvo. thumb|290px|Rozšírenie jednotlivých rumunských dialektov
Delenie
Rumunčina sa delí na 5 základných dialektov, niekedy považovaných za samostatné jazyky: Istrorumunčina, Meglenorumunčina, Arumunčina a Dákorumunčina, niekedy delená na vlastnú Rumunčinu a Moldavčinu. Napriek mnohým podobnostiam majú Istrorumuni, Arumuni a Meglenorumuni oproti Dákorumunom pôvod v Rímskych legionároch, ktorí sa usadili na území dnešného Albánska, Severného Macedónska a Chorvátska. Ich pôvod je taktiež v latinčine, no možno medzi nimi nájsť priepastné rozdiely, vyplývajúce z ich rozličných jazykových podkladov (domorodých jazykov, na ktorých sa rozvíjali).
Abeceda
Písomná podoba rumunčiny používa mierne modifikovanú latinku. Nasleduje tabuľka znakov a ich výslovnosť v slovenskom jazyku. Niektoré znaky a skupiny znakov majú špecifickú výslovnosť v závislosti od ich polohy:
Robert Fischer
Robert James Fischer známy aj pod menom Bobby Fischer (* 9. marec 1943, Chicago, Illinois, USA – † 17. január 2008, Reykjavík, Island) bol americký šachový veľmajster.
Slávnym sa stal ešte v mladom veku, keď vďaka svojim šachovým schopnostiam vo veku 14 rokov vyhral americké majstrovstvá. V roku 1972 sa stal prvým americkým šachistom, ktorý získal titul svetového šampióna. Po víťazstve nad Borisom Vasilievičom Spasským získal vtedy rekordný predinflačný rating 2785. Roku 1975 odmietol obhájiť tento titul po tom, ako FIDE nesúhlasila s jeho podmienkami, takže ho bez boja získal Anatolij Jevgenievič Karpov.
Napriek vážnym psychickým ťažkostiam, predčasnému dôchodku, antisemitizmu (kvôli dlhej rivalite s Samuelom Hermanom Reshevským), sektárstvu a pod., bol Robert Fischer geniálny šachista a zaslúžil sa o nebývalý rozvoj a popularitu šachu na Západe.
Gül Baba
thumb|Socha Gül Babu v [[Budapešť|Budapešti.]] Gül Baba alebo Cafet (* Merzifon – † 1541, Budín) bol osmanský bektašský sufi a básnik a spoločník sultána Süleymana Skvostného.
V Maďarsku je známy ako Otec ruží a podľa legendy priniesol tieto kvety do krajiny. Je to však pravdepodobne len nedorozumenie, ktoré vzniklo z metaforického prirovnania, ktoré označovalo jeho mystickú znalosť Alláha.
Gül Baba umrel v Budíne (dnes časť Budapešti) tesne po dobytí alebo počas dobývania mesta 21. augusta 1541. Süleyman, ktorý bol súčasne chalífom ho vyhlásil za ochrancu mesta. V rokoch 15431548 mu tretí budínsky paša nechal vystavať mauzóleum (Gül Baba Türbe). thumb|right|Vzdušná fotografia
Geografia Španielska
Španielsko je prímorský štát v juhozápadnej Európe. Zaberá približne 84 % rozlohy Pyrenejského polostrova, ktorý zdieľa s Portugalskom, Andorrou a Gibraltárom. Gibraltár je zámorské územie Spojeného kráľovstva. Španielsku tiež patrí súostrovie Baleáry v Stredozemnom mori a Kanárske ostrovy () v Atlantickom oceáne, dve mestské exklávy v severnej Afrike Ceuta a Melilla a Španielske severoafrické dŕžavy (), ktoré sa skladajú z piatich malých ostrovov pri marockom pobreží. Španielsko má rozlohu, z toho tvorí súš a  voda.
Španielsko je z 88 % ohraničené morom (dĺžka pobrežia dosahuje ) a zvyšných 12 % tvoria pozemné hranice. Na severe, severozápade a juhozápade je obmývané Atlantickým oceánom (Biskajský záliv na severe a zálivom Golfo de Cádiz na juhozápade) a na juhu a na východe od Gibraltárskeho prielivu po Pyreneje Stredozemným morom. Gibraltársky prieliv oddeľuje Španielsko a celú Európu od severnej Afriky a v najužšom mieste má šírku. Španielsko má pozemnú hranicu s Francúzskom a s Andorrou, ktorá prechádza Pyrenejami na severovýchode, s Portugalskom  na západe a s Gibraltárom  v blízkosti najjužnejšieho cípu polostrova. Autonómne mestá Ceuta a Melilla majú pozemné hranice s Marokom (Ceuta a Melilla ).
Povrch
Jadro pevninského Španielska tvorí centrálna náhorná plošina, známa ako Meseta Central, ktorá je zo severnej, južnej, východnej a čiastočne aj západnej strany obklopená horami. Touto náhornou plošinou prechádza niekoľko horských systémov, ktoré sú nižšie ako okrajové pohoria. Okrem náhorných plošín a pohorí má Španielsko úzke pobrežné nížiny a niekoľko nížinatých údolí riek, z ktorých najväčšia je Andalúzska nížina (Betická nížina). Krajinu možno rozdeliť na desať prírodných regiónov či subregiónov: Meseta Central, Kantábrijské vrchy a severozápadny región, Iberské vrchy, Pyreneje, Andalúzske vrchy, Andalúzska nížina, údolie rieky Ebro, pobrežné nížiny, Baleárske ostrovy a Kanárske ostrovy. Tieto regióny sa zvyčajne delia do štyroch skupín: Meseta Central a priľahlé pohoria, ostatné horské oblasti, nížiny a ostrovy.
Meseta Central a priľahlé hory
thumb|350px|Panoramatická snímka Meseta Central (Južná submeseta) Meseta Central je rozľahlá náhorná plošina s priemernou nadmorskou výškou, ktorá tvorí centrálnu časť pevninského Španielska. Je obklopená horami a mierne sa zvažuje k západu k hranici s Portugalskom. Prechádza ňou Kastílske pohorie čiže Centrálna kordillera (' alebo '), označovaná ako "chrbtica" Meseta Central, a rozdeľuje Meseta Central na Severnú a Južnú submesetu. Severná submeseta, zvaná tiež Starokastílska tabuľa, má väčšiu nadmorskú výšku a menšiu rozlohu ako Južná submeseta, zvaná tiež Novokastilská tabuľa. Kastílske pohorie dosahuje na sever od Madridu nadmorskú výšky viac ako a jeho najvyšší vrchol, Pico Almanzor s nadmorskou výškou, sa nachádza západne od hlavného mesta. Západné časti Kastílskeho pohoria, ktoré zasahujú aj do Portugalska, nesú stopy zaľadnenia a ich vrcholky sú po väčšinu roka pokryté snehom. Napriek svojej výške tento horský systém netvorí výraznejšiu bariéru medzi severnou a južnou časťou Meseta Central, pretože niekoľko priesmykov umožnilo vybudovanie cestného a železničného spojenia.
Južnú časť Meseta Central ďalej rozdeľuje dvojica pohorí – Montes de Toledo na západe a Sierra de Guadalupe na východe. Ich vrcholy presahujú výšku. Vďaka početným ľahko prechodným priesmykom tieto pohoria nepredstavujú prekážku pre dopravu a komunikáciu. Oba horské chrbty sú oddelené od Kastílskeho pohoria na severe riekou Tajo.
Horské regióny obklopujúce Meseta Central sú Sierra Morena, Kantábrijské vrchy (') a Iberské vrchy ('). Sierra Morena, ktorá vymedzuje južný okraj Meseta Central, nadväzuje na východe na južný výbežok Pyrenejského pohoria a tiahne sa pozdĺž severného okraja údolia rieky Guadalquivir na západ, kde sa spája s horami južného Portugalska. Smerom na sever dosahuje Sierra Morena k rieke Guadiana. Napriek neveľkej nadmorskej výške, len výnimočne presahuje, je Sierra Morena skalnatá.
Kantábrijské vrchy sú vápencové a ohraničujú Meseta Central na severe. Tiahnu sa pozdĺž pobrežia Biskajského zálivu, ku ktorému sa strmo zvažujú. Ich najvyšší vrchol je Torre de Cerredo, ktorý je súčasťou chrbta Picos de Europa.
Iberské vrchy sa tiahnu od Kantábrijských vrchov smerom na juhovýchod a oddeľuje Meseta Central od údolia rieky Ebro. Jeho východná časť sa rozkladá medzi riekami Ebro a Júcar. Neúrodné a skalnaté svahy tohto horského masívu zaberajú plochu približne. Jeho nadmorská výška presahuje v severnej časti a najvyšším vrcholom je Moncayo  východne od prameňa rieky Douro. Veľmi prudké svahy tohto pohoria sú často prerušované hlbokými a úzkymi tiesňavami.
thumb|left|Pico de Aneto (Pyreneje)
Ostatné horské regióny
Oddelene od Meseta Central sa nachádzajú pohoria Pyreneje na severovýchode a Andalúzske vrchy na juhovýchode. Pyreneje sa tiahnu v dĺžke približne od východného okraja Kantábrijských vrchov ku Stredozemnému moru a tvoria výraznú bariéru a prirodzenú hranicu medzi Španielskom a Francúzskom. Doprava je jednoduchá v relatívne nižších polohách na východnom a západnom okraji pohoria, kde štátnu hranicu prekonávajú medzinárodne cesty a železnice. Stredná časť Pyrenejí je však ťažko priepustná. Vrcholy na niektorých miestach presahujú výšku a najvyšší z nich, Pico de Aneto, má nadmorskú výšku. Pyreneje nesú stopy pleistocénskeho zaľadnenia a v najvyššie položených častiach sa dodnes nachádzajú menšie karové ľadovce, ktoré sú však na ústupe.
Andalúzske vrchy sa tiahnu od najjužnejšieho cípu polostrova smerom k severovýchodu pozdĺž južného pobrežia a spája sa s južným výbežkom Iberských vrchov a s východným výbežkom Sierra Moreny. Najvyššie nadmorské výšky dosahuje tento horský systém v masíve Sierra Nevada na juhovýchod od Granady, kde sa nachádza aj najvyššia hora Pyrenejského polostrova Mulhacén s nadmorskou výškou. Výšku prekonávajú aj ďalšie vrcholy tohto horského hrebeňa.
Nížiny
Hlavné španielske nížiny sú Andalúzska nížina (Betická nížina) na juhozápade, panva rieky Ebro na severovýchode a pobrežné nížiny. Pri portugalskej hranici sa nachádzajú menšie nížiny v údoliach riek Tajo a Guadiana.
Andalúzsku nížinu tvorí široké údolie rieky Guadalquivir. Táto nížina je na severe lemovaná Sierra Morena a na juhu Andalúzskymi vrchmi. Zužuje sa a má vyššiu nadmorskú výšku smerom k východu, kde sa tieto pohoria zbiehajú. Panva rieky Ebro je tektonická zníženina, obklopená takmer zo všetkých strán horami – na juhu a na západe Iberskými vrchmi, na severe Pyrenejami a na východe Katalánskou pobrežnou kordilérou. Pobrežné nížiny sú úzke pruhy medzi pobrežnými pohoriami a morom. Pobrežná nížina je najširšia pozdĺž zálivu Golfo de Cádiz, kde prechádza do Andalúzskej nížiny, a v južnej a strednej časti východného pobrežia. Najužšia pobrežná nížina sa tiahne pozdĺž Biskajského zálivu, kde blízko pobrežia končia Kantábrijské vrchy.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Solčany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Solčany v okrese Topoľčany.
Geografia Španielska
Nížiny
thumb|left|Pico de Teide
Ostrovy
Hlavnými španielskymi súostroviami sú Baleárske ostrovy v Stredozemnom mori a Kanárske ostrovy v Atlantickom oceáne. Baleáry majú rozlohu približne a nachádzajú sa  od strednej časti východného pobrežia. Hory, ktoré vystupujú nad morskú hladinu a vytvárajú toto súostrovie, sú pokračovaním Andalúzskych vrchov. Najvyššie vrcholy súostrovia s nadmorskou výškou viac ako sa nachádzajú v blízkosti pobrežia v severozápadnej časti Malorky. Centrálnu časť Malorky tvorí nížina, lemovaná na východe a juhovýchode rozoklanými kopcami.
Kanárske ostrovy, vzdialené od západoafrického pobrežia, sú sopečného pôvodu. Najvyššie vrcholy sa nachádzajú na väčších ostrovoch uprostred súostrovia (Gran Canaria a Tenerife); na Gran Canarii dosahujú výšku a na Tenerife sa nachádza najvyššia hora Španielska, nečinná sopka Pico de Teide s nadmorskou výškou.
Vodstvo
thumb|Rieky na Pyrenejskom polostrove Najdlhšia rieka Pyrenejského polostrova je Tajo (, z toho v Španielsku a  na hranici s Portugalskom) a najdlhšia rieka na španielskom území je Ebro. V Španielsku je približne 1 800 riek a vodných tokov, z ktorých všetky až na 90 sú kratšie než. Tieto kratšie rieky majú malý a nepravidelný prietok a ich korytá sezónne vysychajú, ale v období, keď majú dostatok vody, sú často rýchle a prudké. Sezónne rozdiely v prietokoch sa zväčšujú zo severu na juh. Väčšina väčších riek pramení v horách, ktoré pretínajú alebo obklopujú Meseta Central, a tečie smerom na západ cez náhornú plošinu a Portugalsko do Atlantického oceánu. Významnou výnimkou je najvodnatejšia španielska rieka Ebro, ktorá tečie na východ a vlieva sa do Stredozemného mora. Rieky na severozápade a v úzkej severnej pobrežnej nížine sa vlievajú priamo do Atlantického oceánu. Severozápadné pobrežie je členité s úzkymi zálivmi vzniknutými zaplavením riečnych údolí (rías).
Medzi hlavné rieky tečúce smerom na západ do Atlantického oceánu patrí Douro, Tajo, Guadiana a Guadalquivir. Guadalquivir je jedna z najvýznamnejších španielskych riek, jednak preto, že zavlažuje úrodné údolia, a vytvára tak dobré podmienky pre poľnohospodárstvo, a jednak preto, že je vo vnútrozemí splavná a poskytuje Seville spojenie s morom. Sevilla je jediným španielskym riečnym prístavom využívaným pre zaoceánsku dopravu. Hlavnou riekou severozápadnej časti Španielska je Miño.
Podnebie
Pevninské Španielsko má tri typy podnebia: kontinentálne, oceánske a stredomorské.
Kontinentálne podnebie prevláda na väčšine španielskeho územia, najmä na Mesete Central, v priľahlých horách na juhu a na východe a v panve rieky Ebro. Charakterizujú ho veľké teplotné rozdiely medzi dňom a nocou aj medzi ročnými obdobiami, nízky úhrn a nepravidelnosť zrážok a vysoký výpar. Ročný úhrn zrážok sa pohybuje medzi 300 a a na väčšine Mesety okolo. Severná Meseta, Kastílske pohorie a panva rieky Ebro majú dve obdobia dažďov, jedno na jar (apríl – jún) a druhé na jeseň (október – november), pričom najdaždivejším obdobím roka býva neskorá jar. Tiež južná časť Mesety má jarné a jesenné daždivé obdobie, ale jarné prichádza skôr (v marci) a jesenné je daždivejšie ako jarné. Zrážky sú nepravidelné i počas daždivých období. Kontinentálne zimy sú chladné (-1 °C) so silnými vetrami a vysokou vlhkosťou vzduchu napriek nízkym zrážkam. Mimo horské regióny je severné podhorie Pyrenejského pohoria najchladnejšou oblasťou s častými mrazmi. Letá sú teplé a bezoblačné a priemerná denná teplota dosahuje 21 °C na severnej Mesete a 24 – 27 °C na južnej Mesete; nočné teploty sa pohybujú medzi 7 a 10 °C. Panva rieky Ebro má vzhľadom k nižšej nadmorskej výške veľmi horúce letá a teploty tu môžu presiahnuť 43 °C. Vlhkosť vzduchu v lete je na Mesete Central a v panve rieky Ebro nízka, s výnimkou brehov rieky Ebro, kde je naopak vysoká.
Oblasť so stredomorským podnebím sa tiahne približne od Andalúzskej nížiny pozdĺž južného a východného pobrežia k Pyrenejám, a to na prímorskej strane pohoria lemujúcom pobrežie. Zrážky sú v tejto oblasti nízke, často nedostatočné a nepravidelné a sú častejšie na konci jesene a v zime. Teploty sú tu zvyčajne vyššie v zime aj v lete a teplotné rozdiely medzi dňom a nocou sú menšie než v oblasti s kontinentálnym podnebím. Priemerné januárové teploty sa na väčšine územia španielskeho Stredomoria pohybujú medzi 10 a 13 °C a v severovýchodnej časti okolo Barcelony sú nižšie (9 °C). Vo vnútrozemskej časti Andalúzskej nížiny sú zimné teploty trochu nižšie ako na pobreží. V júli a auguste sa teploty pohybujú medzi 22 a 27 °C na pobreží a medzi 29 a 31 °C smerom do vnútrozemia. Vlhkosť vzduchu je nízka. Na podnebie stredomorskej oblasti má vplyv horúci a suchý vietor "leveche", ktorý veje z východu alebo juhovýchodu, najčastejšie na jar, a má pôvod v severnej Afrike. Tento vietor niekedy prináša jemný prach. Ďalším vetrom je "levante", ktorý je chladnejší a fúka od východu medzi Andalúzskymi vrchmi a pohorím Atlas v severnej Afrike.
thumb|Playa de los Muertos v národnom parku Cabo de Gata Okrem troch hlavných typov klímy uvedených vyššie existuje niekoľko výnimiek:
Klimatické údaje pre vybrané lokality :
Ekonomická geografia
Značná časť španielskeho územia nie je poľnohospodársky využívaná z dôvodu sucha. Pre poľnohospodárstvo sa hodí približne 40 % územia. Kvalita pôdy je väčšinou nízka a len na približne 10 % územia môže byť považovaná za výbornú. Vážnym problémom je erózia pôdy, najmä na suchých planinách v Kastílii-La Mancha. V Pyrenejách a v celej severnej časti krajiny s oceánskym podnebím sa praktizuje chov dobytka. V autonómnych oblastiach Aragónsko a Kastília a León prevláda pestovanie obilia. Na juhu a na východe sa pestujú stredomorské a komerčné plodiny a vykonáva sa zavlažovanie pôdy. Španielsko vyváža citrusy a skoré ovocie a zeleninu do ostatných častí Európy.
thumb|left|Bilbao Najdynamickejšie priemyselné oblasti sa nachádzajú okolo Madridu a Barcelony. Ďalšími priemyselnými centrami sú Zaragoza a Valencia. Ťažký priemysel sa rozvíjal v oblasti Gijónu a Bilbaa na pobreží Atlantiku. Po niekoľkoročnej kríze, ktorá sa v Bilbau prejavila znížením počtu obyvateľov (z 433 000 v roku 1981 na 352 000 v roku 2004), prechádza toto mesto obdobím obnovy. Prechod mesta k terciéru symbolizuje Guggenheimovo múzeum. Významní výrobcovia áut pôsobí vo Valladolide (Renault), v meste Vigo (Peugeot), v Martorelli (Seat) alebo vo Valencii (Ford). V Getafe, Illescas a Puerto Real sa vyrábajú súčasti lietadiel Airbus.
Španielsko má otvorenú ekonomiku od 60. rokov 20. storočia a najmä po svojom vstupe do EHS v roku 1986. Madrid je hlavným univerzitným a obchodným centrom, terciér je však rozvinutý aj v Barcelone. V roku 1992 sa v Barcelone konali olympijské hry a paralympijské hry.
Španielsko je po Francúzsku druhou turisticky najnavštevovanejšou krajinou sveta (roku 2005 ho navštívilo 55,6 miliónov zahraničných turistov). K turistickému ruchu má dobré podmienky – stredomorské pobrežie ponúka pláže a turistické letoviská (Marbella, Malaga, Benidorm, Palma de Mallorca). Dôsledky turistického ruchu sú značné – je to dôležitý zdroj príjmov, na druhej strane však vedie k zabetónovaniu pobrežia a vodohospodárskym problémom. Turisti navštevujú aj mestá s bohatým kultúrnym dedičstvom (Segovia, Santiago de Compostela, Ávila, Cáceres, Salamanca, Toledo, Córdoba, Alcalá de Henares).
Politická geografia
Španielsko sa delí na 17 autonómnych spoločenstiev a 2 autonómne mestá, ďalej potom na 50 provincií.
Kritika (činnosť)
Kritika je odhaľovanie a prekonávanie omylov a nedostatkov, rozlišovanie správneho a nesprávneho, pravdivého a nepravdivého, opravdivého a neopravdivého, hodnotného a nehodnotného, posudzovanie primeranosti norme, kritériu a pod. Môže ísť o kritiku vedy, o kritiku náboženstva, umeleckú kritiku, filozofickú kritiku, kritiku spoločnosti, kritiku rozumu, kritiku poznania, kritiku skúsenosti a pod.
Łukasz Kubot
Łukasz Kubot (* 16. máj 1982, Bolesławiec, Poľsko) je súčasný poľský profesionálny tenista.
Diaktorides (olympionik)
náhľad|Oxyrhynský papyrus 222 Diaktorides alebo Diaktoridés (Diaktorides, iný prepis: Diaktoridés) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 456 pred Kr.
Meno Diaktorida, olympijského víťaza v tethrippe, je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov od 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Diaktorides je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v pätnástom riadku vpravo. Posledné štyri písmená jeho mena a názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýbajú (Διακτο[ρίδης]... Diakto[ridés]...).
Olympijský program hier sa o túto disciplínu rozšíril na 25. hrách v roku 680 pred Kr.  Jazdecké preteky na dvojkolesových vozoch so štvorzáprahom boli privilégom bohatých občanov (majiteľov vozov), za ktorých v preteku váčšinou súťažil vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza. Olympionik Diaktorides podľa súťažnej disciplíny musel patriť do vplyvnej rodiny, historici sa preto prikláňajú k verzii, že bol pravdepodobne otcom Eurydamy, druhej manželky spartského kráľa Leótychida II. z kráľovskej rodiny Eurypontovcov, ktorý je chronologicky súčasný s obdobím jeho víťazstva v Olympii. Keďže v Sparte vládli dvaja králi (diarchia) vždy z dvoch rodov, Agiovcov a Eurypontovcov a uzatváranie manželstiev medzi týmito kráľovskými rodmi bolo zakázané, Diaktorides musel byť členom kráľovskej rodiny Eurypontovcov. Historik Herodotos o jeho rode zaznamenal: „''Tento Zeuxidemos sa nestal kráľom Sparty; zomrel pred Leótychidom a ostal po ňom syn Archidamos. Leótychidas potom ako stratil Zeuxidema, prijal za druhú manželku Eurydamu, sestru Meniovu, dcéru Diaktoridovu, s ktorou sa mu mužský potomok nenarodil, ale dcéra Lampito, ktorú Archidemos, syn Zeuxidemov, z rúk jej otca za ženu prijal. "''
Venlo
Venlo je mesto v Holandsku v provincií Limburg. Nachádza sa na juhovýchode krajiny pri hranici s Nemeckom. Cez mesto preteká rieka Mása.
Dejiny
V meste a jeho okolí sa našli archeologické nálezy dokazujúce prítomnosť Keltov a Rimanov na tomto území. Boli tu tiež nájdené zvyšky rímskeho mosta. Na začiatku druhej svetovej vojny sa v meste odohral incident, ktorý neskôr nacisti využili ako zámienku na napadnutie Holandska. Počas okupácie nacisti deportovali a zlikvidovali väčšinu obyvateľov Židovskej národnosti. V dôsledku svojej strategickej polohy a prítomnosti cestného i železničného mosta cez Másu bolo mesto viackrát vystavené Spojeneckým náletom.
Vedeckofantastický román
Vedeckofantastický román je literárne dielo, v ktorom autor približuje nielen poznatky vedy a techniky, ale aj umelecky spracovanú predstavu autora o budúcnosti. Je to veda + predstava. Prvým sci-fi dielom je Frankenstein od spisovateľky Mary Shelleyovej. Významní autori sú: Jules VerneCesta na Mesiac, Dvadsaťtisíc míľ pod morom, Herbert George WellsStroj času, Vojna svetov, Arthur Conan DoyleStratený svet. Zo slovenských autorov je to dielo Kolónia Lambda Pí od Jozefa Repka, z českých od spisovateľa Karla Čapka dráma R.U.R.
Ceruza
thumb|right|Hrot ceruzky
Ceruza (iné názvy: ceruzka, zastarávajúco tužka , zastarano plajbas ) je ručný písací a kresliaci nástroj, ktorý obsahuje vložku z grafitu (tuha) alebo iného vhodného materiálu, upevnenú v tvrdom valcovitom puzdre (obvykle drevenom). Kreslenie alebo písanie prebieha vďaka otieraniu tuhy o podložku (papier, drevo). S ceruzkou sa nedá kresliť na hladkých a tvrdých materiáloch ako sklo, oceľ a pod. Tuhy do ceruziek sa vyrábajú v rôznych tvrdostiach.
V širšom zmysle sa ako ceruz(k)a či tužka označujú aj podobné tyčkovité nástroje na písanie, napr. (atramentové) pero. Tieto nie sú predmetom tohto článku.
Dejiny ceruzky
náhľad|[[Albrecht Dürer nakreslil svoj autoportrét vo veku 13 rokov strieborným hrotom.]] Predchodcom ceruzky bola od staroveku používaná strieborná alebo olovená tyčinka. Leonardo da Vinci, Raffael alebo Albrecht Dürer maľovali (kreslili) v stredoveku striebrom alebo zlatom. Umelec pracujúci s kovovým hrotom (metalpoint alebo silverpoint) používal ostrý, špicatý nástroj (stylus) s kovovým hrotom na kreslenie na papier, pergamen alebo drevo, ktoré bolo špeciálne upravené (potiahnuté). Ako sa stylus pohybuje po tejto mierne drsnej ploche, malé množstvo kovu sa z neho zoškriabe a zostane na povrchu, čím sa vytvorí čiara. Dá sa použiť takmer akýkoľvek kov, aj keď len olovo, ktoré je mäkšie ako ostatné, sa dá použiť bez špeciálneho podkladu. Pri prvom nakreslení sa všetky čiary s kovovými bodkami a čiarami, vrátane tých, ktoré sú urobené zo zlata, javia ako sivé, čo je optický efekt, ktorý čiastočne pramení z rozkladu kovu na drobné čiastočky. Hoci bol Dürer zručným a talentovaným maliarom a kresličom, za svoju slávu vďačil predovšetkým grafike, v ktorej využíval aj iné špecifické možnosti drevorezu a medirytiny avšak kresliť začal so silverpointom na špeciálnom ružovom papieri, ktorý bol súčasťou jeho skicára (pozri obrázok vpravo).
Rozmach kreslenia nastal v 16. storočí, kedy bolo v Anglicku v oblasti Lake District pri obci Borrowdale objavené bohaté ložisko grafitu. Anglicko vývoz grafitu zakázalo, preto malo na výrobu ceruziek monopol. V iných krajinách boli ložiská tiež objavené, avšak neboli tak kvalitné, aby anglickú ceruzku ohrozili. Prelom nastal v 19. storočí, kedy bol čistý grafit nahradený zmesou rozomletého grafitu s ílom (hlinou) vypálenou v peci. To umožnilo vyrábať ceruzky (tuhý) s rôznou tvrdosťou.
Ceruzku v dnešnej podobe vynašli na konci 18. storočia nezávisle na sebe Rakúšan Josef Hardtmuth a Francúz Nicolas-Jacques Conté (v roku 1794). V 19. storočí došlo k všeobecnému rozšíreniu ceruziek, vyrábaných aj v Hardtmuthemutovej továrni Koh-i-noor (v roku 1790 položil základy svojho podnikania), ktorú jeho syn Carl v roku 1848 presunul z Viedne do Českých Budějovíc.
Ďalším známym európskym výrobcom je firma Faber Castel, ktorá vyrába ročne viac ako dve miliardy ceruziek. V roku 1839 Lothar von Faber dokázal výrazne zlepšiť proces miešania grafitu a ílu a tým tiež prispel k európskej stupnici tvrdosti, ktorá platí dodnes (pozri nižšie). Ich zelená ceruzka CASTELL 9000 je od roku 1905 jednou z najviac vyrábaných.
Tvrdosť ceruziek
náhľad|CASTELL 9000 a stupnica tvrdosti
Európsky systém
Európsky systém používa kombinácie písmen H (hard – tvrdý), F (firm – pevný) a B (black – čierny). Tento štandard označovania gradáciou systémom číslic a písmenami H a B a prípadne F, má pôvod vo firme Koh-i-noor Hardtmuth pri označení ceruzky s číslom 1500. „H“ značí HARDTMUTH, „B“ Budejovice a špeciálna stredná gradácia „F“ značí Franz Hardtmuth, čo bol vnuk zakladateľa a autor tejto škály.
Americký systém
Americký systém značenia používa len čísla. Približné porovnanie udáva nasledovná tabuľka.
* Niekedy sa označujú hodnoty aj 2 4/8, 2.5, 2 5/10, z dôvodu patentovej ochrany označenia.
Špeciálne typy ceruziek
náhľad|Ceruzky Koh-I-Noor Versatil, modely 5201 a 5900 Na rôzne účely postupom času vznikli špecifické typy ceruziek. Líšia sa veľkosťou, tvrdosťou alebo farebnosťou tuhy, sú určené pre zvláštne povrchy a pod.
Príklady:
R.U.R.
R.U.R. : Rossum's Universal Robots (v texte prekladané ako Rossumovi univerzální roboti) je dráma Karla Čapka z roku 1920. Čapek v nej varuje pred zneužitím techniky. V tejto hre tiež po prvýkrát zaznelo slovo robot, ktoré Čapkovi údajne poradil brat Josef.
Samotnú hru napísal K. Čapek počas svojho pobytu v Trenčianskych Tepliciach, kde bol jeho otec kúpeľným lekárom.
Tetra citrónová
Tetra citrónová (lat. Hyphessobrycon pulchripinnis) je druh ryby z čeľade charaxovité (Characidae).
Pôvod
Pochádza z Južnej Ameriky (povodie strednej Amazonky)
Péret-Bel-Air
Péret-Bel-Air je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martin-d’Arc
Saint-Martin-d’Arc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod