cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baudolino
Eco je znalcom talianskej histórie a preto reálie románu sú spoľahlivo správne, postava Baudolina je autorova fikcia ako i viacerí protagonisti, aj keď v príbehu vystupujú skutočné osobnosti doby, napríklad Fridrich I. Barbarossa. Zo začiatku sa dej rozbieha pomalšie i preto, lebo autor ako rodák z mesta Alessandria detailne opisuje jej vznik a historické udalosti, v ktorých má Alessandrijčan Baudolino svoje nenápadné miesto. Dej sa postupne zrýchľuje po jeho odchode z rodiska. Román je memoárom hlavnej postavy, ktorá nedostala dôkladné vzdelanie, rozprávanie je preto štylizované do laickej reči.
Ocenenia a nominácie G-Dragona
Ocenenia a nominácie G-Dragona je zoznam cien a nominácií, ktoré počas svojej hudobnej kariéry získal juhokórejský spevák G-Dragon, ktorý je členom skupiny Big Bang.
Cyworld Digital Music Awards
Cyworld Digital Music Awards je hitparáda, ktorá sa určuje ako súčet digitálneho predaja a výberu hudby pozadia používateľov juhokórejskej sociálnej siete Cyworld. Vznikli v roku 2006 kvôli stanovovaniu digitálneho predaja v Južnej Kórei a teraz ponúkajú celý rad rôznych ocenení.
Melon Music Awards
Melon Music Awards je veľké odovzdávanie cien a koná sa každoročne v Južnej Kórei. Je známe tým, že pri výbere víťaza prihliada len na digitálny predaj a online hlasovanie. Cena Daesang (Veľká cena) je rovnocenná cene „Umelec roka“. Cena Bonsang (Hlavná cena) sa odovzdáva 10 najlepším umelcom na základe digitálneho predaja, predaja albumu a konečného rozhodnutia poroty slávnostného odovzdávania cien.
Mnet Asian Music Awards
Mnet Asian Music Awards (skrátene MAMA, v rokoch 1999 – 2008 známe ako M.net KM Music Festival - MKMF) je odovzdávanie cien za K-popovú hudbu, ktoré každoročne v Južnej Kórei usporadúva Mnet Media. Cena Daesang (Veľká cena) je rovnocenná s cenou „Umelec roka“.
Lao-c’
thumb|Lao-c’ Lao-c’ (,, v preklade Starý majster, vlastným menom Er Li; približne * 604 pred Kr.† 517 pred Kr.) bol čínsky filozof, autor Tao Te ťing a zakladateľ taoizmu. Patrí k najväčším mysliteľom ľudstva. Spolu s Kchung-c' ho považujú za reformátorskú postavu, ktorá natrvalo poznamenala čínsku kultúru, čínsku politiku a čínske náboženstvo.
Učenie Lao-c’a
Nadväzuje na čínsku koncepciu nebeských princípov, a síce pojmom tao. Podľa Lao-c’a je tao chaotická jednota skutočnosti, prv než sa z nej odlúčili nebo, zem i vesmír. Tao je čosi celkom beztvaré, veľké a najväčšie, samostatné, nekonečné a neobmedzene sa pohybujúce, prirodzené a samozrejmé. Je to najjednoduchšia bezmenná entita, pramatka všetkého súcna, prvotný pramateriál, z ktorého vzniklo každé jestvovanie. Lao-c` hovorí: ''Jestvovalo čosi chaotické, ale celistvé, čo určite bolo už pred nebom a zemou. nemalo ani hlas, ani formu. Jestvovalo samostatne, nevzrastalo ani sa nezmenšovalo, bolo v neustálom, nepretržitom, ničím nehatenom pohybe. Možno to pokladať za matku všetkých vecí na svete. Nepoznám jeho meno, teda to nazývam Tao a musím mu dať prívlastok veľké. Veľké je vzdialené, a ak je vzdialené, je veľmi ďaleko, a keď je veľmi ďaleko, odvracia sa na druhú stranu. Teda Tao je veľké, aj nebo je veľké, i zem je veľká a človek je veľký tiež. Na svete sú štyri veľké veci a človek je jednou z nich. Človek ide za príkladom zeme, zem za príkladom neba, nebo za príkladom Tao a Tao za vlastným príkladom. Je prirodzené a samozrejmé.'' Tao je v sebe nedeliteľné a zároveň je začiatkom každej mnohosti, je vo večnom pokoji i prameňom pohybu a všetko zároveň samo vytvára. Jeho podstatou je neurčitosť, má beztvarý tvar a vzhľad nepredmetu, ale napriek tomu reálne a vecne jestvuje.
Štefan Marko Daxner
Bol iniciátorom celonárodného zhromaždenia v Liptovskom Svätom Mikuláši v roku 1848, spolutvorcom Žiadostí slovenského národa, iniciátorom Slovenského národného zhromaždenia v Martine v roku 1861, hlavným osnovateľom Memoranda národa slovenského a členom prvej slovenskej celonárodnej ustanovizne Tatrína. Zakladal spolky miernosti, nedeľné školy a taktiež sa zaslúžil o hospodársky rozvoj regiónov.
Životopis
vľavo|náhľad|Dokument o Štefanovi Markovi Daxnerovi z produkcie [[Matica slovenská|Matice slovenskej]] Bol veľkým zjavom slovenského národného, politického a kultúrneho života 19. storočia. Pochádzal z Tisovca, v Malohonte.
Študoval na latinskej škole v Ožďanoch, v Spišskej Novej Vsi, na gymnáziu v Rožňave a v rokoch 184042 na Evanjelickom lýceu v Bratislave.
Právnické lýceum absolvoval v rokoch 184243 v Prešove, kde v spoločenstve s Jánom Čipkom prednášal históriu Slovanstva na základe Šafárikových ''Starožitností. ''
V Pešti pracuje po boku Alexandra Vrchovského ako námestný notár cirkvi evanjelickej slovenskej a v roku 1846 zloží advokátsku skúšku.
27. marca 1848 sa v Liptovskom Sv. Mikuláši sa zišiel Daxner spolu s Hodžom, Štefanovičom, Franciscim a Hroboňom, aby pripravili tzv. Liptovské žiadosti. Súčasťou dokumentu je žiadosť o výučbu v slovenčine, ale aj jej používanie na úradoch a súdoch či účasť ľudu v zastupiteľských orgánoch a uhorskom sneme. Liptovské žiadosti sa spolu s Nitrianskymi žiadosťami stali východiskom pre Žiadosti slovenského národa, na ktorých koncipovaní mal veľký podiel Štefan Marko Daxner. Lukáš Perný pripomína, že tento dokument obsahuje významné národné, demokratické a pokrokovo-liberálne, ako aj národno-hospodárske a sociálne motívy. Žiadosti boli odmietnuté podobne ako požiadavky Srbov a Rusínov.
V „meruôsmych“ rokoch bol odsúdený na smrť, no poprave unikol. Rozsudok bol nakoniec zmenený na trojročné väzenie, ale v r. 1849 ho vyslobodili Francisci a cisárske vojská. Krátko po návrate na slobodu vstúpil do slovenského dobrovoľníckeho oddielu.
Následne sa venoval povolaniu advokáta, právnika a úradníka vo viacerých mestách.
Od roku 1872 hospodáril na rodinnom majetku v Tisovci.
Daxner ako advokát a úradník
Pôsobil ako advokát, právnik a úradník vo viacerých župách:
Memorandum národa slovenského
Z jeho popudu zvolali v júni 1861 národné zhromaždenie do Turčianskeho Svätého Martina. Predložil tam memorandový národný program, ktorého bol autorom. Ako pripomína Marián Gešper: „''Autorom memoranda bol ideológ národného hnutia Štefan Marko Daxner, spoluzakladateľ Matice slovenskej, ale aj Slovenskej národnej strany. Memorandum žiadalo predovšetkým uznanie Slovákov za svojbytný politický národ, vytvorenie Hornouhorského slovenského okolia, ktoré by spravovali Slováci, slovenské jazykové požiadavky a založenie Matice slovenskej. Onedlho po Memorande nasledovalo ešte konkrétnejšie Viedenské memorandum predložené 12. decembra 1861 slovenskou politickou reprezentáciou priamo cisárovi Franzovi Josefovi I."''
Tvorba
Daxner založil už na bratislavskom lýceu humoristický časopis Buben a písal tiež balady a drobné prózy. Na námety ľudového slovenského folklóru písal básne i prózu, zbieral ľudové povesti. V Tisovci spolupracoval v Hospodárskom spolku s A. H. Škultétym a J. Čipkom; založili verejnú čitáreň; a na poli literárnom zbierajú prostonárodné povesti a tvoria zábavník pre deti – Zornička.
So Škultétym a Čipkom zbieral ľudové rozprávky, ktoré sú zdokumentované v Codexe tisovskom. Dominantne sa však venoval textom filozoficko-právneho charakteru. Úvahy o slovenskom národe a jeho postavení zhrnul v diele „Hlas zo Slovenska“. Daxnerovo dielo – ktoré vydalo v roku 1958 Slovenské vydavatel’stvo krásnej literatúry pod názvom V službe národa – je zdigitalizované v Zlatom fonde Denníka SME.
Sociálno-filozofické postoje
Dalimír Hajko uvádza že „všetky Daxnerove politické úvahy publikované v tlači boli bezprostredne spojené predovšetkým s otázkami praktickej etiky a filozofickými otázkami práva, pretože práve tieto problémové oblasti sa najaktuálnejšie spájali s národným emancipačným procesom…“
Rudolf Dupkala pripomína, že Daxner nadväzoval – v dielach ako Štátoprávne otázky, Slovenský demokratizmus, Strany politické, O rovnoprávnosti národnej, O národnosti – na štúrovské chápanie národa, koncepciu spoločenskej zmluvy podľa J. J. Rousseaua (spoločenský kontrakt) a Veľkú francúzsku revolúciu. Lukáš Perný zdôrazňuje, že Daxner transformoval Rousseauovu myšlienku rovnosti medzi ľuďmi na myšlienku rovnosti medzi národmi.
Pamiatky
náhľad|Busta Štefana Marka Daxnera v Aleji národných dejateľov, Martin, Slovensko Rodný dom s pamätnou tabuľou (1922) v Tisovci, pamätná tabuľa Traja sokoli v Plešivci (1946), pomník v Bratislave (od L. Lacka a Virgila Droppu, 1972), po ňom pomenované sedlo v juhozápadnom hrebeni Kriváňa, náhrobník na Národnom cintoríne v Martine. Je po ňom pomenovaná ulica na ktorej sa nachádza jeho dom. Momentálne v ňom nacvičuje Mužský spevácky zbor Sama Daxnera.
Rok odkazu Štúrovcov
V roku 2022 mu Matica slovenská pri príležitosti Roku odkazu štúrovcov odhalila bustu v Aleji národných dejateľov pre budovou Matice slovenskej v Martine za prítomnosti predsedu NRSR Borisa Kollára, predsedu Matice slovenskej Mariána Gešpera, poslancov NRSR, regionálnych politikov a zástupcov mesta Tisovec.
Pavol Petro Gojdič
náhľad|List biskupa Pavla Petra Gojdiča, OSBM, o. Pankratijovi Pavlovi Hučkovi, OSBM, ohľadne záchrany 18 Židov pred koncentračným táborom z r. 1944. Židia sú v korešpondencii Gojdič-Hučko vždy skryto označovaní ako inštrumenty orchestra.
Blahoslavený Pavol Petro Gojdič OSBM alebo Pavel Peter Gojdič (* 17. júl 1888, Ruské Pekľany – † 17. júl 1960, Leopoldov) bol gréckokatolícky biskup a mučeník rusínskeho pôvodu.
Život
Narodil sa v rodine gréckokatolíckeho kňaza Štefana Gojdiča a jeho manželke Anne Gerbery. Študoval teológiu v Prešove a Budapešti. V roku 1911, 27. augusta, bol vysvätený za kňaza v katedrále svätého Jána Krstiteľa v Prešove. Následne pôsobil v Cigeľke a v Prešove. 20. júla 1922 vstúpil do monastiera baziliánov na Černečej Hore pri Mukačeve, kde prijal rehoľné meno „Pavel“ (svoje meno nepoužíval v podobe „Pavol“).
V roku 1926 bol vymenovaný za apoštolského administrátora prešovskej eparchie. 7. marca 1927 bol ustanovený za titulárneho biskupa harpašského. Za biskupa ho 25. marca 1927 v Bazilike sv. Klimenta v Ríme vysvätil križevacký biskup Dionýz Nyáradi, ktorý bol dovtedy aj apoštolským administrátorom prešovským. V roku 1939 bol vymenovaný aj za apoštolského administrátora mukačevskej apoštolskej administratúry na Slovensku. 8. augusta 1940 bol v Prešove intronizovaný za sídelného prešovského biskupa a 15. januára 1946 bola potvrdená jeho právomoc nad gréckokatolíkmi na území celého Československa.
Keď sa po roku 1948 KSČ podujala podľa vzoru ZSSR zrušiť gréckokatolícku cirkev na Slovensku, bol vladyka Gojdič počas proticirkevnej akcie tzv. „Prešovský sobor“ 28. apríla 1950 zatknutý a internovaný a súčasne bola administratívne zrušená aj gréckokatolícka cirkev.
Vo vykonštruovanom procese odsúdili Gojdiča spolu s biskupmi Vojtaššákom a Buzalkom pre vlastizradu na doživotie. Zomrel na následky mučenia a zlého zaobchádzania v leopoldovskej väznici 17. júla 1960, v deň svojich 72. narodenín. Pochovali ho na väzenskom cintoríne a jeho hrob bol označený iba číslom 681.
Dňa 29. októbra 1968 boli jeho telesné pozostatky exhumované a prevezené do Prešova a uložené v kaplnke sv. apoštolov Petra a Pavla. Na príkaz štátnych a straníckych orgánov ich v novembri toho istého roku premiestnili do katedrálnej krypty. Od roku 1990 sú uložené v sarkofágu v kaplnke prešovského gréckokatolíckeho katedrálneho chrámu sv. Jána Krstiteľa.
4. novembra 2001 bol Pavol Petro Gojdič pápežom Jánom Pavlom II. na námestí sv. Petra vo Vatikáne vyhlásený za blahoslaveného.
Pri príležitosti 7. výročia vzniku samostatného Slovenska bolo na návrh Vlády SR biskupovi Pavlovi Petrovi Gojdičovi udelené štátne vyznamenanie Pribinov kríž I. triedy in memoriam.
V roku 2007 mu Komisia pre rozpoznávanie spravodlivých pri pamätníku Jad va-Šem udelila čestný titul Spravodlivý medzi národmi.
Gréckokatolícka cirkev slávi sviatok blaženého hieromučeníka Pavla Petra Gojdiča 17. júla.
Literatúra
* Šturák, Peter: Pavol Peter Gojdič OSMB - prešovský gréckokatolícky biskup (1926 - 1960). Prešov : Prešovská univerzita v Prešove, Gréckokatolícka teolgická fakulta, 2013. 125 s. ISBN 078-80-555-0903-7
Zoznam okresov na Slovensku
thumb|Mapka okresov Slovenska
Toto je zoznam súčasných 79 okresov na Slovensku (existujúcich od roku 1996), vrátane skratiek pre potreby prideľovania EČV a základných štatistických údajov (stav k ).
Zmeny v spôsobe prideľovania EČV účinné od 1. marca 2023
Národná rada SR schválila 18. marca 2021 novelu zákona o cestnej premávke, ktorá prináša zmeny v spôsobe prideľovania EČV s účinnosťou (pôvodne) od 1. marca 2022. V októbri 2021 bol schválený odklad účinnosti novely o rok, tzn. od 1. marca 2023. Zmeny sú nasledovné:
Olejovky
Olejovky (lat. Aphanoneura alebo Aeolosomatida) je v niektorých deleniach taxón (trieda a/alebo rad) obrúčkavcov. V rámci obrúčkavcov sa zaraďuje presnejšie buď ako samostatný taxón obrúčkavcov alebo ako súčasť mnohoštetinavcov alebo staršie ako súčasť máloštetinavcov.
V. Franc (pozri nižšie) do tohto taxónu zaraďuje aj niektoré rody (Chaetogaster a Stylaria), ktoré sa u iných autorov obyčajne zaraďujú (v rámci čeľade Naididae) do taxónu tubifexy (Tubificina).
Charakteristika (vrátane rodov Stylaria, Chaetogaster a pod.)
Sú to primitívne vodné červy s belavým, málo pigmentovaným drobným telom, dlhým najviac 10 mm. Na hlave je často 1 pár plochých alebo primitívnych jamkových očí. Ich segmentácia je sčasti potlačená, intersegmentálne disepimenty chýbajú. Nevýrazné clitellum je viditeľné len v dobe pohlavného rozmnožovania. Majú len 1 pár gonád a množia sa často nepohlavne paratómiou. Len 3 – 4 mm dlhá Aeolosoma hemprichi má priesvitné tielko s tukovými kvapôčkami a na hlave obrvený epitel. V sladkých vodách žije aj Stylaria lacustris, dlhá 5 – 6 mm. Rovnako drobný Chaetogaster limnei žije na povrchu tela a v plášťovej dutine vodniakov. Nie je však parazit, skôr komenzál.
Zväz vojakov Slovenskej republiky
Zväz vojakov Slovenskej republiky v skratke ZV SR je občianskym združením s profesijným vzťahom k ozbrojeným silám, ktoré vzniklo roku 1993 ako výsledok záverov konferencie Zväzu vojakov z povolania ČSFR konanej v dňoch 11. – 12. októbra 1992 vo Vyškove, kde bolo schválené rozdelenie Zväzu vojakov z povolania ČSFR na dve nástupnícke organizácie – Zväz vojakov z povolania Armády ČR a Zväz vojakov z povolania Armády SR. Združuje profesionálnych vojakov, poberateľov výsluhového zabezpečenia, vojnových a vojenských veteránov, vojakov vo výslužbe, vojakov v zálohe a občanov SR, ktorí súhlasia s cieľmi a činnosťou ZV SR, jeho programovým zameraním a stanovami. V zahraničí ZV SR pôsobí v rámci svojho členstva v organizácii európskych vojenských zväzov EUROMIL (European Organisation of Military Associations). Sídlom ZV SR je Trenčín. V roku 2018 mal zväz 2 400 členov.
Členstvo ZV SR
Členom Zväzu sa môže stať profesionálny vojak, poberateľ výsluhového dôchodku zo sociálneho zabezpečenia vojakov, vojnový veterán, zamestnanec vojenskej správy a občan SR, ktorý súhlasí s cieľmi a činnosťou Zväzu a chce sa podieľať na ich realizácii. Členom Zväzu sa nemôže stať osoba, ktorá je súčasne členom organizácie, ktorej činnosť je namierená proti Zväzu, jeho cieľom alebo proti ozbrojeným silám SR.
Zástava ZV SR
Zástava Zväzu vojakov SR má podobu purpurového obdĺžnika, na ktorého lícnej strane je štátny znak Slovenskej republiky, bielo olemovaný. Štátny znak tvorí dvojitý biely kríž na červenom ranogotickom štíte, ktorý je vztýčený na strednom vyvýšenom vŕšku modrého trojvršia. V rohoch zástavy sú zlatisté trojlistové lipové ratolesti. Po obvode zástavy je text OBČIANSKE ZDRUŽENIE SLOVENSKEJ REPUBLIKY, ČESŤ A SLÁVA. Na rubovej strane zástavy v strede je umiestnený znak Zväzu vojakov Slovenskej republiky. V zelenom neskorogotickom štíte so žltou bordúrou je z lipových ratolestí vyrastajúca bordúra dvojitého kríža na trojvrší, prevýšená dvoma skríženými dôstojníckymi mečmi, všetko žlté. V rohoch zástavy sú zlatisté trojlistové lipové ratolesti. Na vrchnom okraji zástavy je text ZVӒZ VOJAKOV na dolnom SLOVENSKEJ REPUBLIKY. Zástava je olemovaná žltým lemom so strapcami a upevnená na žrdi.
Ocenenia a vyznamenania udeľované ZV SR
Za zásluhy a významnú činnosť svojich členov a to najmä pri príležitosti ich životných jubileí ale aj za ich dlhoročnú obetavú a mimoriadne záslužnú prácu v ZV SR, môže Zväzová rada ZV SR udeliť nasledujúce ocenenia a vyznamenania:
Každý druh ocenenia alebo vyznamenania možno udeliť členom zväzu, orgánom OS SR a profesionálnym vojakom, orgánom štátnej správy a samosprávy a ich členom, domácim a zahraničným partnerským organizáciám a ich členom, iným fyzickým a právnickým osobám, ktoré aktívne spolupracujú so zväzom a jeho orgánmi.
Zoznam panovníkov Sicílie
thumb|right|Erb [[Sicílske kráľovstvo|Sicílskeho kráľovstva]]
Sicílske kráľovstvo bol historický štátny útvar na juhu Talianska v rokoch 1130 – 1816. Pôvodne obsahovalo okrem samotnej Sicílie aj celú južnú časť Apeninského polostrova. V roku 1282 došlo k rozpadu kráľovstva na dva samostatné subjekty – ostrovnú a pevninskú časť. V historickej literatúre sa pre obdobie po roku 1282 názvom Sicílske kráľovstvo označuje štátny útvar zahrňujúci len ostrov. Ten bol počas histórie často začleňovaný do Aragónskeho a Španielskeho kráľovstva (pričom toto spojenie bolo vždy len ako únia).
V roku 1735 dobyl Sicíliu vo vojne o poľské dedičstvo parmský vojvoda Karol Bourbonský, ktorý sa zároveň stal aj Neapolským kráľom. Obe kráľovstvá boli od vtedy s krátkou Napoleonskou prestávkou pod vládou jedného panovníka a v roku 1816 boli aj formálne spojené do Kráľovstva oboch Sicílií.
Sicílski grófi (1071 – 1130)
V roku 1059 pápež Mikuláš II. pridelil Sicíliu vojvodovi Robertovi Guiscardovi, ktorý ju ako grófstvo prenechal svojmu bratovi Rogerovi.
Sicílske kráľovstvo
Roger II. prijal v roku 1130 od protipápeža Ankléta II. kráľovský titul, ktorý v roku 1139 uznal aj pápež Inocent II. Sicílske kráľovstvo sa odvtedy nerozkladalo len na ostrove Sicília, ale pokrývalo aj južnú tretinu Apeninského polostrova, onedlho si pripojilo aj Maltu a Mahdiu.
Hautevillská dynastia (1130 – 1198)
Konstancia sa vydala za rímskonemeckého cisára Henricha VI., ktorý si už predtým nárokoval na Sicílsky trón, na ktorý sa dostal až po sobáši s Konstanciou.
Hohenstaufská dynastia (1194 – 1266)
Kvôli nezhodám Fridricha II. s pápežom odmietla pápežská stolica po jeho smrti naďalej ponechať kráľovstvo ako pápežské léno Hohenstaufovcom a ponúkla ho Edmundovi, mladšiemu synovi anglického kráľa Henricha III., ktorý sa tu však nepresadil. Následne pápežská stolica kráľovstvo pridelila mladšiemu synovi francúzskeho kráľa Ľudovíta VIII., Karolovi z Anjou.
Kapetovsko-anjouovská dynastia (staršia vetva)
V roku 1282 bolo Kráľovstvo oboch Sicílií v dôsledku povstania (Sicílske nešpory) rozdelené na Sicílske kráľovstvo (nazývané aj Trinakria) a pevninskú oblasť, Neapolské kráľovstvo, ktoré malo centrum v Neapolsku. Sicílsky vzbúrenci potom prijali za svojho kráľa aragónskeho kráľa Petra III. Ten však vládol iba na ostrove Sicília a pevninská časť kráľovstva zostala naďalej v rukách Anjuovcov. V roku 1302 bola podpísaná definitívna mierová zmluva, ktorou sa dovtedajšie Kráľovstvo oboch Sicílií rozpadlo na dve kráľovstvá – Sicílske a Neapolské. Tieto dve kráľovstvá boli opätovne zjednotené až v roku 1816.
Dynastia Bourbonovcov (neapolská vetva)
V roku 1816 kráľ Ferdinand IV. zlúčil dve kráľovstvá – Neapolské a Sicílske kráľovstvo. Vytvoril tak nové kráľovstvo – Kráľovstvo oboch Sicílií, kde vládol už pod novým menom Ferdinand I.
Zdroj
Kongedømmet Sicilia
Estetická výchova
Estetická výchova je umelecká výchova a pestovanie citovych vzťahov k prírode, ľuďom a veciam, k prežívaniu krásy; chápanie a prežívanie umeleckého stvárnenia skutočnosti a vlastná umelecká tvorba žiakov; jeden z vyučovacích predmetov.
Estetická výchova ako školský vyučovací predmet zahŕňa výchovu dramatickú, hudobnú, literárnu, pohybovú/tanečnú a výtvarnú.
Úlohy a ciele estetickej výchovy
Medzi hlavné úlohy estetickej výchovy patrí rozvíjať, prehlbovať a kultivovať schopnosť estetického zážitku. To zahŕňa:
Prístupy k otázkam estetickej výchovy
Existuje šesť prístupov k otázkam estetickej výchovy:
Expresia
Pojem expresia navrhol na prelome 19. a 20. storočia taliansky estetik a teoretik umenia Benedetto Croce ako súhrnné pomenovanie tvorivých činností estetického typu. Je to jeden zo spôsobov obsahovej reprezentácie založenej na referencii, t. j. na prisudzovaní významu určitému výrazu.
Danbidú
Danbidú je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 862 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 020 m, šírka 350 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 227,82 km.
Soane Patita Paini Mafi
Soane Patita Paini Mafi (* 19. december 1961, Nuku’alofa) je tongský rímskokatolícky kňaz, biskup a kardinál.
Život
Narodil sa ako syn a vnuk katechétov. Vyrastal v Tonge, a pripojil sa k skupine mladých ľudí farnosti v Kolofo’ou. Filozofiu a teológiu študoval v Pacifickom regionálnom seminári vo Fidži. Na kňaza bol vysvätený 29. júna 1991 biskupom Patelisiom Puno-Ki-Hihifo Finauom. Po vysvätení sa stal kňazom farnosti v Ha’apai. V rokoch 19951997 bol generálnym vikárom a farárom v Nuku’alofa. Roku 1998 odišiel do Spojených štátov študovať psychológiu na Loyola College v Baltimore. Roku 1999 sa vrátil domov, kde pôsobil v Houma. Bol profesorom, inštruktorom a vicerektorom Pacifického regionálneho seminára.
Dňa 28. júna 2007 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za biskupa koadjútora diecézy Tonga. Biskupské svätenie prijal 4. októbra 2007 z rúk biskupa Soana Lila Foliakiho a spolusvätiteľov arcibiskupa Alapatiho Lui Mataeligu a arcibiskupa Petera Matacu. Túto funkciu vykonával do 18. apríla 2008, kedy po rezignácii biskupa Foliakiho nastúpil na jeho miesto diecézneho biskupa Tongy.
Roku 2010 sa stal predsedom Pacifickej biskupskej konferencie.
Ako 53 ročného ho dňa 14. februára 2015 pápež František na konzistóriu vymenoval za kardinála s titulom kardinál-kňaz a titulárnym kostolom Santa Paola Romana, čím sa stal najmladším kardinálom a bol ním až do nasledujúceho roku, keď bol za kardinála kreovaný Dieudonné Nzapalainga.
Jupiterov chrám
Jupiterov chrám môže byť:
Panamské dokumenty
thumbnail|vpravo|Krajina s politikmi, verejne aktívnymi osobami alebo ich blízkymi, ktorí sú zapletení do škandálu. Panamské dokumenty, v angličtine Panama Papers, je označenie pre únik 11,5 milióna tajných dokumentov z panamskej spoločnosti Mossack Fonseca, ktorá sa špecializovala na korporátnu klientelu. V dokumentoch sú detailné informácie o viac ako 214000 offshorových firmách a ich vlastníckej štruktúre. Medzi menami sa nachádza päť hláv štátov, ide o Argentínu, Island, Saudskú Arábiu, Ukrajinu a Spojené arabské emiráty a ďalej blízki príbuzní najvyšších predstaviteľov ďalších 40 krajín vrátane Brazílie, Číny, Francúzska, Indie, Malajzie, Mexika, Malty, Pakistanu, Ruska, Juhoafrickej republiky, Španielska, Sýrie a Spojeného kráľovstva.
Dokumenty s veľkosťou 2,6 terabajtu dát a vznikajúce od 70. rokov 20. storočia, odovzdal anonymný zdroj v roku 2015 nemeckým novinám Süddeutsche Zeitung a americkému International Consortium of Investigative Journalists (ICIJ). Dáta boli rozposlané 400 novinárom zo 107 mediálnych agentúr z viac ako 80 krajín. Prvý novinový článok na túto tému vyšiel 3. apríla 2016, spolu so 149 uniknutým dokumentmi. Ďalším plánovaným krokom je zverejnenie kompletného zoznamu zúčastnených spoločností, ku ktorému by malo dôjsť začiatkom mája 2016.
Hortulanorum
Hort. (z lat. hortulanorum - záhradný) je skratka za názvom pestovanej rastliny s významom "autor (šľachtiteľ) neznámy".
Le Vieil-Baugé
Poloha
Obec mala rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
V roku 2011 mala obec 1 270 obyvateľov. .
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Posledný
Posledný je pripravovaný štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Metla. Nahrával sa 2012 - 2013, 2015, 2016
Emelyn Starrová
Emelyn Starrová (* 11. november 1989, Tamworth, Austrália) je súčasná austrálska profesionálna tenistka.
Jacques Le Goff
V roku 2004 získal Cenu Dr. H. P. Heinekena za históriu, ktorá je každoročne udeľovaná Holandskou kráľovskou akadémiou vied.
Cenzor (staroveký Rím)
Cenzor (lat. censor) bol úradník v období republikánskeho Ríma poverený vykonávaním majetkového cenzu, kontrolovaním morálky občanov a zostavovaním senátu.
Staroveký Rím
Pôvodne funkciu cenzorov vykonávali konzuli, od polovice 5. storočia pred Kr. boli dvaja cenzori volení na stotinovom sneme (comitia centuriata). Volili ich každých päť rokov a ich funkčné obdobie trvalo 18 mesiacov.
Povinnosti
Základnou funkciou cenzorov bolo vykonať majetkový cenzus – ohodnotiť majetok každého rímskeho občana a na tomto základe zaradiť občanov do príslušných majetkových tried, podľa ktorých sa schádzali na stotinovom sneme a vykonávali svoje občianske práva.
Pri zaraďovaní občanov do jednotlivých majetkových tried prihliadali aj na jeho správanie a správanie členov jeho rodiny (manželka, deti). Ak cenzori zistili porušovanie zásad správania, mohli občana preradiť do nižšej majetkovej triedy.
Po skončení svojej úlohy museli cenzori vykonať očistnú slávnosť – lustratio, preto sa aj päťročné obdobie, v ktorom boli zvolení, nazývalo lustrum.
Novoveká cenzúra
Už v období raného cisárstva za principátu začalo dochádzať k posunu významu slova, keď sa začali „cenzurovať“ niektoré historické diela. Boli zakázané napríklad zmienky o významných republikánoch, diela niektorých historikov boli zakazované alebo úplne odstránené z knižníc. Takúto cenzúru začalo preberať aj rané kresťanstvo, ktoré vylučovalo diela niektorých antických autorov. V stredoveku aj v novoveku sa začali zostavovať zoznamy zakázaných kníh (libri prohibiti), z čoho sa vyvoril zvyk novovekej cenzúry.
Galéria
Galéria môže byť:
Komunistická strana Česko-Slovenska
náhľad|Vlajka KSČ Komunistická strana Česko-Slovenska (skratka KSČS), do marca 1990 Komunistická strana Československa (skratka KSČ) bola komunistická politická strana (resp. od 4. novembra 1990 až do jej zániku 7. apríla 1992 federáciou dvoch politických strán) v Česko-Slovensku v rokoch 1921 až 1992. Na Slovensku v rokoch 1945 – 48 bola KSS formálne samostatnou politickou stranou aj keď Kominterna uznávala za jedinú predstaviteľku komunistov v okupovanom Česko-Slovensku (resp. v Protektoráte Čechy a Morava a Slovenskej republike) jedine Komunistickú stranu Československa. Od roku 1948 bola KSČ na území Slovenska reprezentovaná aj Komunistickou stranou Slovenska (KSS) vedenou Ústredným výborom KSS.
Vznik
Vznikla v roku 1921 odštiepením sa ľavicovej frakcie Česko-slovenskej sociálnodemokratickej strany (robotníckej) (ČSSD). Priamym dôvodom bol generálny štrajk v decembri 1920, ktorý bol dôsledkom obsadenia sídla ľavičiarov (Lidový dům) políciou.
Ustanovujúci zjazd sa konal 14. - 16. mája 1921 v Prahe. Vlastný zjazd (15. a 16. mája), predchádzala porada výkonného výboru ČSSD a voľba predsedníctva zjazdu. Na zjazde sa zúčastnilo 569 delegátov, ktorí zastupovali okolo 350 tisíc ľavicových sociálnych demokratov. Nový výkonný výbor na svojej schôdzi 16. mája 1921 zvolil za predsedu Václava Šturca, za podpredsedov Bohumíra Šmerala a Václava Bolena. Počas zjazdu strana prijala 21 podmienok na vstup do Komunistickej internacionály (Kominterna). Žiadosť o vstup bola vybavená kladne na kongrese Kominterny v júni a júli 1921. Zjazd znamenal vytvorenie komunistickej strany, ktorej súčasťou ale zatiaľ boli len etnicky slovenské, české a rusínskej ľavicové frakcie ČSSD. Zjednotenie nemeckých, maďarských, poľských a židovských komunistických strán vykonal až zlučovací zjazd KSČ v novembri 1921. Až vtedy došlo k vytvoreniu celoštátnej komunistickej strany.
V čase svojho vzniku v roku 1921 (počas trvania 1. ČSR) bola KSČ v absolútnych aj relatívnych číslach jednou z najväčších komunistických strán na svete (druhá najväčšia po ZSSR).
Boľševizácia
V parlamentných voľbách v roku 1925 skončila na druhom mieste s 934 223 hlasmi a 41 mandátmi. V roku 1925 v nej bol vyhlásený proces „boľševizácie“, čo znamenalo upevnenie závislosti na Komunistickej internacionále a ZSSR. Dôvodom "boľševizácie" bol boj medzi jednotlivými názorovými skupinami. Prvá vlna vylučovania z KSČ nastala už po kongrese Kominterny v Moskve v roku 1924. V roku 1925 prepukla takzvaná Bubníkova aféra, pri ktorej bol zo strany vylúčený pražský tajomník Josef Bubník, pretože pre neho bola miera poslušnosti voči Moskve neprijateľná. Stranu potom viedol Bohumil Jílek ale stále silnejšiu pozíciu získavali tzv. „Karlínski chlapci“ Ján Šverma, Václav Kopecký, Rudolf Slánský, Josef Guttmann vedení Klementom Gottwaldom. Od dovtedajších lídrov KSČ výrazne líšili ako vekom, tak aj povahovým založením ("ostrí hoši"). Všetci sa narodili na prelome storočia, a keď do strany vstupovali, mali menej ako tridsať. Nemali už sociálnodemokratickú skúsenosť a ich predstavy o nutnosti meniť svet boli ešte ďaleko radikálnejšie ako u ich predchodcov. Často mali slabé sociálne a rodinné zázemie - typicky Gottwald - a karlínsky (pražská štvrť) sekretariát KSČ sa im stal prakticky domovom.
Piaty zjazd KSČ v roku februári 1929 sa odohral už úplne v ich réžii a tým bola boľševizácie KSČ dokonaná. V straníckej historiografii to bol ikonický moment, pretože vedenie prevzal Klement Gottwald. Z KSČ odišla väčšina zakladajúcich členov, napriek tomu strana získala v nasledujúcich októbrových parlamentných voľbách v roku 1929 753 220 hlasov a skončila celkovo štvrtá s 30 mandátmi.
Svoju pozíciu, čo do počtu mandátov, si podržala aj vo voľbách v roku 1935, kedy pre ňu hlasovalo 849 495 voličov.
KSČ a 2. svetová vojna
Počas nacistickej okupácia Česka a prvej Slovenskej republiky bola strana v ilegalite. Najvyšší funkcionári sa vysťahovali do ZSSR (Moskvy). Po napadnutí ZSSR (1941) a jeho vstupu do vojny sa KSČ stala významnou silou domáceho aj zahraničného protinacistického odboja. Počas vojny zahynulo približne 30 000 čs. komunistov. Jan Šverma ako zástupca moskovského vedenia KSČ sa zúčastnil SNP a pri ústupe zahynul počas prechodu cez Chabenec. Ako jediný poslanec predvojnového Národného zhromaždenia položil svoj život v aktívnom boji proti fašizmu.
KSČ ako významná odbojová sila, podporovaná Sovietskym zväzom, sa po jeho víťazstve vo vojne v roku 1945 stala súčasťou Národného frontu a vlády oslobodeného Československa. Vo vláde mala zvýšené zastúpenie, aj preto lebo ako autonómna politická strana sa formálne od KSČ osamostatnila Komunistická strana Slovenska (KSS) a viaceré predvojnové strany boli zakázané. V rokoch 1945 – 48 bola KSS formálne samostatnou politickou stranou. V tomto období KSČ a KSS postupne obsadzovali kľúčové miesta v štruktúrach štátu.
Povojnová KSČ
V roku 1946, v obnovenej ČSR, zvíťazila v Česku vo voľbách do Národného zhromaždenia a líder komunistov Klement Gottwald sa stal predsedom československej vlády. (KSS získala na Slovensku len 30,37 % hlasov a celoštátne 6,89 %.) Vo februári 1948 sa KSČ ujala neobmedzenej vlády v Česko-Slovensku. Nastalo obdobie komunistickej totality (19481989) charakterizované porušovaním ľudských práv, hospodárskym zaostávaním voči nekomunistickým krajinám, propagovaním tzv. vedeckého ateizmu a silným vplyvom Sovietskeho zväzu na politiku štátu.
Slovenská časť KSČ tvorila od roku 1948 už len (územnú) organizačnú zložku s ponechaným názvom Komunistická strana Slovenska; ekvivalent v Česku spočiatku neexistoval. Až 31. marca 1990 bol vytvorený pod názvom Komunistická strana Čech a Moravy (KSČM). Na 18. zjazde KSČS bola strana - bez zmeny názvu - transformovaná na „federáciu“ strán (voľné spojenie s niektorými spoločnými orgánmi) Komunistická strana Čech a Moravy a Komunistická strana Slovenska (čoskoro premenovaná na Komunistická strana Slovenska - Strana demokratickej ľavice a od februára 1991 na Strana demokratickej ľavice - SDĽ). K 7. aprílu 1992 SDĽ vystúpila z KSČS a KSČS tým zanikla.
Členstvo, orgány
Členom strany sa stal kandidát KSČ, ktorý počas dvoch rokov preukazoval „politickú vyspelosť a ideologickú vernosť“, podal si prihlášku a našiel troch ručiteľov, členov strany aspoň 3 roky, ktorí ho poznajú aspoň jeden rok z pracovnej alebo spoločenskej činnosti. Vstup do KSČ sa počítal od dňa prijatia prihlášky za kandidáta, členstvo v KSČ sa počítalo od dňa, keď členská schôdza základnej organizácie (ZO) KSČ kandidáta prijala za člena (po jeho „zhodnotení“ za jeho účasti, schválením dvojtretinovou väčšinou a potvrdení nadriadenou organizáciou KSČ - obvodný, mestský výbor). Mladí kandidáti (do veku 35 rokov) bývali členmi Socialistického zväzu mládeže, starší podávali prihlášku za kandidáta priamo na ZO KSČ zvyčajne z podnetu niektorého z jej členov.
Komunistická strana bola organizovaná hierarchicky. Straníci volili na zjazdoch a konferenciách členov a kandidátov ústredného výboru a kontrolných orgánov. Tí volili členov a kandidátov predsedníctva ústredného výboru, tajomníkov a členov sekretariátu ÚV ako aj generálneho tajomníka. Zjazdy popri voľbe straníckych orgánov hodnotili činnosť strany za predchádzajúce obdobie a vytyčovali ciele do budúcnosti. Funkcionári ÚV KSS sa medzi voľbami schádzali na plenárnych zasadnutiach.
Zjazdy KSČ
Pozri aj zjazdy na Komunistická strana Slovenska
Najvyšší funkcionári KSČ
Pozri aj funkcionári na Komunistická strana Slovenska a Ústredný výbor Komunistickej strany Slovenska
Články o politikoch Komunistickej strany Česko-Slovenska sú uvedené v kategórii Politici KSČ.
Súvisiace politické strany
V Česku je pokračovateľkou KSČS Komunistická strana Čiech a Moravy. Na Slovensku bola právnou pokračovateľkou Strana demokratickej ľavice, ktorá bola v roku 2004 pohltená stranou SMER - sociálna demokracia. Okrem toho sa slovenskí členovia verní marxizmu-leninizmu ešte v marci roku 1991 odštiepili od SDĽ (teda aj od KSČS) a založili dve nové strany – Zväz komunistov Slovenska a Komunistickú stranu Slovenska – 91, ktoré v roku 1992 splynuli v novú Komunistickú stranu Slovenska.
1249 Rutherfordia
1249 Rutherfordia je planétka s priemerom 14 km, ktorú objavil K. Reinmuth 4. novembra 1932.
Le Broc (Puy-de-Dôme)
Le Broc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ATC kód L
ATC kód L označuje antineoplastiká a imunomodulátory (liečivá prevažne na terapiu onkologických ochorení).
Fonadú
Fonadú je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Je hlavným mestom atolu. Počet obyvateľov je 1 761 (jún 2006), dĺžka ostrova 4 000 m, šírka 480 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 256,71 km.
Maliye Milli Piyango SK Ankara (hádzaná mužov)
Maliye Milli Piyango SK Ankara je turecký mužský hádzanársky klub z Ankary. Hádzanársky oddiel je jeden z oddielov ankarského multi-športového klubu Maliye Milli Piyango SK a vznikol v roku 1995. Je majster Turecka z roku 2006 a víťaz Tureckého pohára z roku 2007. Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia osemfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Erkekler Hentbol Süper Ligi.
Úspechy
Turecká najvyššia súťaž:
Víťaz Tureckého pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Einsteinova sumačná konvencia
Einsteinova (sumačná) konvencia alebo Einsteinova notácia je v matematike a fyzike, špeciálne v oblasti lineárnej algebry, spôsob zapisovania rovníc výhodný pri práci so zložkami tenzorov, v rámci nich špeciálne aj vektorov a kovektorov. Túto konvenciu zaviedol A. Einstein v roku 1916.
Podľa tejto notácie, keď sa rovnaký index objaví v súčine dvakrát (raz ako horný a raz ako dolný), znamená to automatickú sumáciu cez všetky možné hodnoty tohoto indexu. V typických aplikáciách môže index nadobúdať hodnoty 1, 2, 3 v euklidovskom priestore alebo 0, 1, 2, 3 v Minkowského priestore. Počet hodnôt, ktoré index môže nadobúdať je rovný dimenzii priestoru, v ktorom pracujeme. V troch rozmeroch napríklad
automaticky znamená
Dôvodom na používanie tejto konvencie je sprehľadnenie zložitých rovníc, kde treba sumovať cez viacero rôznych indexov.
Spúšťanie a dvíhanie indexov
Ak máme priestor s metrickým tenzorom g_{ij}, zavádza sa jeho inverzná matica vzťahom kde \delta^a_b je Kroneckerov symbol (rovný 1, ak a=b a rovný 0, ak a\neq b). Potom možno zaviesť operáciu dvíhania a spúšťania indexov nasledovne: Veličinám v_a,v^a sa niekedy zvykne hovoriť kovariantné a kontravariantné zložky (toho istého) vektora v. V striktnej terminológii sú však prvé z nich zložkami kovektorov.
Vzhľadom na to, že v euklidovskom priestore, čísla v_a a v^a sú rovnaké, pre každé v. Preto sa pri práci v ňom často ignoruje poloha indexov hore-dolu.
Zápis vektorov a kovektorov
V každom vektorovom priestore Vsi možno zvoliť bázu. Ak \dim V=n, tak báza má n bázových prvkov e_i a každý vektor možno pomocou nej jednoznačne rozpísať do komponent v^i. Zapisuje sa teda
K vektorovému priestoru možno priradiť duálny priestor V^\ast lineárnych zobrazení (kovektorov), v ktorom existuje istá preferovaná báza e^i. Je to zobrazenie, pre ktoré platí Pomocou tejto bázy možno každý kovektorov jednoznačne reprezentovať ako
Operácie s vektormi
Skalárny súčin dvoch vektorov u,vmožno zapísať ako kde h_{ij} je matica skalárneho súčinu. Pre bežný skalárny súčin v euklidovskom priestore možno písať zjednodušene
Vektorový súčin v E3 dvoch vektorov možno zapísať ako kde je úplne antisymetrický Levi-Civitov tenzor,.
Veľkosť vektora v priestore s metrickým tenzorom g_{ij} sa počíta ako
Operácie s operátorom \nabla
\nabla (nabla) je diferenciálny operátor, so zložkami ktoré budeme označovať ako \partial_i. Zostávajúc v E3, v Einsteinovej sumačnej konvencii možno písať
Maticové operácie
Maticami možno reprezentovať všetky dvojindexové tenzory. Ak sú indexy tenzora vedľa seba, prvý z nich označuje riadok a druhý stĺpec matice. Ak sú indexy nad sebou, horný preberá úlohu prvého.
Maticové násobenie
Stopa matice
Matematické aplikácie
Einsteinovu sumačnú konvenciu možno šikovne využiť napríklad pri dôkazoch identít, kde vystupujú skalárne, vektorové a tenzorové súčiny. Uvedieme niekoľko príkladov pri práci v E3. Často sa pri tom budeme odvolávať na nasledujúce vzťahy:
Kostolný Sek
Kostolný Sek je mestskou časťou Šurian.
ATC kód M
ATC kód M označuje lieky pre muskuloskeletárny systém.
Kostolný Sek
Ulice
thumb Brezová, Južná, Kláštorná, Klubová, Kostolná, Kvetná, Medňanského, Na vŕšku, Pod gaštanmi, Poznanova, Rozmarínová, Severná, Slnečná, Šurianska, A.Slávku, Sv. Anny, Východná, Za školou, Západná
Einsteinova sumačná konvencia
Matematické aplikácie
! Teraz využijeme "Davis-cupovú" identitu. V úprave (1) sme použili ortonormovanosť bázy, teda. Dospeli sme k rovnosti dvoch vektorov v i-tej zložke. Index i ale môže nadobúdať hociktorú z hodnôt 1,2,3, to znamená že vektory sa rovnajú v každej zložke. Tým dostávame dokazovanú identitu.
! Teraz využijeme "Davis-cupovú" identitu.
! Keďže je konštanta, možno ho vybrať pred operátor derivácie \partial_j. Ďalej využijeme "Davis-cupovú" identitu. Poradie derivácii možno zameniť, preto možno prvý člen ešte upraviť. Vidíme, že ľavá a pravá strana sa rovnajú vo všetkých zložkách. To znamená, že dokazovaná identita platí.
Fyzikálne aplikácie
Vo fyzike sa stretneme s Einsteinovou sumačnou konvenciou veľmi často, špeciálne tam, kde sa veľa narába s tenzormi. Uvedieme niekoľko príkladov:
kde \sigma{ij} je tenzor napätia, tenzor deformácie a tenzor c_{ijkl} je tenzor vyjadrúci tuhosť prostredia. Má 3^4=81 komponent, z ktorých (vzhľadom na symetrie) je v najhoršom prípade 21 nezávislých.
kde \partial_t označuje parciálnu deriváciu podľa času a teda t neznamená voľný index.
kde index za čiarkou v dolnom indexe symbolizuje deriváciu podľa príslušnej súradnice.
Skloňovanie v slovenčine
Toto je článok o skloňovaní v slovenčine.
1250 Galanthus
1250 Galanthus je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavil K. Reinmuth 25. januára 1933.
Národná ulica (Žilina)
Národná ulica (bývalá Masarykova ulica, ľudovo Masaryčka) je ulica v Žiline.
Dejiny
Ulica vznikla počas výstavby železničnej stanice na Košicko-bohumínskej železnici, na jej prepojenie so starým mestom. Po vybudovaní Považskej železnice z Bratislavy a Trenčína v roku 1883 sa z mesta stal významný dopravný uzol, čo podnietilo rozvoj priemyslu a obchodu. Prvé domy tu boli vybudované v roku 1895, po čom nasledoval rýchly rozvoj tejto časti mesta. V čase sprevádzkovania Rajeckej železnice v roku 1899 patrila Žilina už k významným centrám horného Uhorska a Národná ulica sa stala frekventovaným korzom mesta. Pokým v roku 1900 malo mesto 5 000 obyvateľov, o 11 rokov neskôr to už bolo 11 000, prevažne slovenských obyvateľov.
V roku 2013 prebehla rozsiahla rekonštrukcia ulice. Ulica získala nové líniové odvodnenie, dlažbu, mobiliár a osvetlenie.
Gádú
Gádú je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 422 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 950 m, šírka 1 100 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 258,11 km.
Komunistická výchova
Komunistická výchova je v marxizme výchova ľudí v zmysle potrieb socialistickej a komunistickej (vo význame: očakávanej beztriednej) spoločnosti, a to v širšom zmysle vo všetkých sférach, v užšom zmysle len v politickej oblasti. Podrobnosti definície sa rôznia (pozri nižšie).
Pred rokom 1989
Podľa V. Jůvu (1987) má komunistická výchova tieto typické znaky :
Po roku 1989
Podľa Drdu a Mlejneka (2010) sa komunistická výchova vyznačuje monopolným postavením marxizmu-leninizmu vo všetkých sférach výchovno-vzdelávacieho procesu v celom vzdelávacom systéme. Táto charakteristika sa najviac prejavuje v humanitných a spoločenských vedách, tzn. konkrétne v školstve napr. v dejepise, občianskej náuke, literatúre a pod. Vzdelávací proces kladie dôraz na znalosť technických predmetov.
Tubifexy
Charakteristika
Sú to malé nitkovité červy, dlhé najviac niekoľko centimetrov. Sú vždy bez očí. Vodné druhy majú telo červenkasté od presvitajúcej krvi, druhy žijúce v pôde a hnijúcom dreve sú belavé. Majú 1 pár gonád, nepohlavné delenie u nich nepozorujeme. Clitellum je zreteľné len v dobe rozmnožovania.
Miestami je hojný tubifex bahenný /nitenka obyčajná /bahenník obyčajný /bahenník červený (Tubifex tubifex), žije hlavne v tečúcich vodách. Vo vlhkej pôde a hnijúcom dreve žijú druhy z rodov Enchytreus, Polydrilus a i., ich určovanie je však ťažké.
Systematika
podrad tubifexy (Tubificina):
Les Alleuds (Maine-et-Loire)
Les Alleuds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ATC kód N
ATC kód N označuje liečivá ovplyvňujúce centrálnu nervovú sústavu.
Melvin Schwartz
Melvin Schwartz (* 2. november 1932, New York, New York, USA – † 28. august 2006, Twin Falls, Idaho) bol americký fyzik.
V roku 1988 dostal spolu s Leonom Maxom Ledermanom a Jackom Steinbergerom Nobelovu cenu za fyziku za prvé použitie zväzku neutrín a za objav miónového neutrína. Bol tiež objaviteľom niekoľkých komét.
Hviezdoslavova ulica
Hviezdoslavova ulica je ulica:
Ostrov včerajšieho dňa
Ostrov včerajšieho dňa je román autora Umberta Eca. Ide o historický román z obdobia 17. storočia, obdobia tridsaťročnej vojny a zámorských objavov. Hlavná postava šľachtic Roberto de la Grive sa po stroskotaní jachty Amarilli, ktorá išla hľadať Pevný bod sveta - Punto fijo, zachraňuje na opustenej plachetnici menom Dafné. Spomína si na svoj životný príbeh s odstupom a zároveň objavuje tajomstvá lode. Na konci románu loď opustí a dá sa na osamelú plavbu na súš. Koniec románu zostáva otvorený. Čitateľ sa nedozvedá, či sa Roberto zachráni. Eco tu uplatnil svoj tvorivý konštrukt opera aperta - otvorený román. Román má klasickú dejovú štruktúru vo forme rozprávania.
Zdroj
Eco, Umberto: Ostrov včerajšieho dňa, slovensky, vydav. Slovart, rok 1998, preklad D.Sabolová, ISBN 80-7145-324-2
Le Brugeron
Le Brugeron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gan (Lámu)
Archeológia
Na ostrove Gan sa nachádzajú rozsiahle ruiny z historického maldivského budhistického obdobia.
Peptid
Peptid je organická chemická zlúčenina, ktorá vzniká zlúčením viacerých aminokyselín. Tie jednotlivé, v definovanom poradí (sekvencii) viazané aminokyseliny, sú pritom spojené do jedného nerozvetveného reťazca. Aminokyseliny v peptide sú navzájom pospájané amidovou väzbou. Kvôli veľkému významu peptidov v biochémii a organickej chémii je táto forma viazania nazývaná aj peptidová väzba. Ako peptidy označujeme relatívne krátke reťazce aminokyselín s 50 (vo všeobecnosti maximálne 100) aminokyselinami.