cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Devil All the Time
The Devil All the Time je americký psychologický thriller z roku 2020, ktorý režíroval Antonio Campos. Je založený podľa novely Donalda Raya Pollocka, z rovnomenným názvom, ktorá vyšla roku 2011. Film uviedla spoločnosť Netflix a zameriava sa na rozdielne postavy z Ohioa a Západnej Virgínie po druhej svetovej vojne, vrátane príbehu vojnového veterána a jeho manželky.
Vo filme hrajú Tom Holland, Bill Skarsgård, Robert Pattinson, Eliza Scanlen, a Sebastian Stan. Vo filme príbeh opisuje rozprávač, ktorého hlas patrí spisovateľovi, ktorý príbeh napísal - Donald Ray Pollock. Film produkoval Jake Gyllenhaal.
Carla Guginová
Carla Gugino (* 29. august 1971, Sarasota, Florida, USA) je americká herečka. Je známa účinkovaním vo filmoch ako Zo života chlapca (1993), trilógia Spy Kids (2001-2003), Sin City: Mesto hriechu (2005), Útek na Horu čarodejníc (2009), Sucker Punch (2011) Geraldova hra (2017).
Detstvo a mladosť
Narodila sa v meste Sarasota na Floride. Má taliansky, írsky a anglický pôvod. Jej rodičia sa rozviedli keď mala dva roky. Vyrastala v striedavej starostlivosti u oboch rodičov, kvôli čomu často cestovala. Vyrastala aj v Kalifornii a na Floride. V mladosti sa tiež venovala príležitostne modelingu.
Kariéra
Guginová sa objavila v niekoľkých televíznych filmoch a seriáloch na konci 80. rokov 20 storočia. V roku 1989 si zahrala bo poku Shelley Long v komédii Skautky Beverly Hills. V roku 1994 sa objavila vo videoklipe piesne Always, skupiny Bona Joviho. O rok neskôr, prijala vedľajšiu úlohu v televíznom seriály Všetci starostovi muži, po boku Michaela J. Foxa. Tiež sa objavila po boku Nicholasa Cagea, vo filme Oči hada.
V roku 2001 sa objavila spoločne s Antoniom Banderasom v rodinnej komédii Spy Kids. Film neskôr mal aj ďalšie dve pokračovania, v rokoch 2002 a 2003. V roku 2003 bola obsadená do hlavnej úlohy, v televíznom seriály Karen Scisco. Seriál získal pozitívne ohlasy. Po skončení seriálu prijala hlavnú úlohu v ďalšom televíznom seriály, Operácia Threshold, z roku 2005. V rovnakom roku stvárnila menšiu úlohu vo filme Sin City: Mesto hriechu. Po boku Bena Stillera sa objavila vo filme Noc v múzeu, z roku 2006.
V roku 2009 sa objavila vo filme Útek na Horu čarodejníc. V rovnakom roku sa tiež pripojila k hereckému obsadeniu ako Malin Åkerman, Patrick Wilson a Billy Crudup vo filme Strážcovia. Tiež sa v rovnakom roku objavila vo filme Ženy v problémoch, kde stvárnila prostitútku Celiu, na základe ktorej vznikol neskôr aj samostatný film s názvom Elektra Luxx, ktorý mal premiéru v roku 2010. Guginová vo filme stvárnila hlavnú rolu. O rok neskôr stvárnila postavu Very Gorski vo filme Sucker Punch, ku ktorému naspievala s Oscarom Isaacom tiež soundtrack.
V roku 2015 si zahrala vo filme San Andreas, potvrdila tiež aj svoju účasť v pokračovaní, ktoré je naplánované na rok 2024. V roku 2017 prijala hlavnú ženskú postavu vo filme Geraldova hra, ktorá bola sfilmovaná na motív poviedky od Stephena Kinga.
V roku 2018 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály The Haunting, kde za svoj herecký výkon získala aj nomináciu na ocenenie Saturn Awards. V júli 2021 mal premiéru akčný film Výbušný kokteil, kde stvárnila Guginová jednu z vedľajších úloh.
Súkromný život
Guginová nie je vydatá a nemá žiadne deti. Od roku 1996 je jej partner Sebastián Gutiérrez.
Lukas Graham
Lukas Graham je dánska popová a soulová skupina. Medzi súčasných členov patrí spevák Lukas Forchhammer, bubeník Mark Falgren, basgitarista Magnus Larsson a klávesista Morten Ristorp. V roku 2012 vydali prostredníctvom vydavateľstva Copenhagen Records a Then We Take the World svoj prvý album Lucas Graham. Album sa umiestnil na prvej priečke dánskej hitparády. Ich druhý album, Lukas Graham (Blue Album), vyšiel v roku 2015 a obdržal medzinárodný úspech. Z albumu vyšli tiež single „Mama Said“ a „7 Years“, ktoré sa zaradili aj do Billboard Hot 100. V Spojených štátoch vyšiel pod vydavateľstvom Warner Bros. Records 1. apríla 2016.
Varennes (Dordogne)
Varennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mrzínov
Prírodná pamiatka Mrzínov bola vyhlásená v roku 2000 a nachádza sa pri obci Vysoká. Dôvodom ochrany sú stráne lesostepného charakteru. Starostlivosť o pamiatku má na starosti Správa CHKO Kokořínsko.
Popis oblasti
Oblasť je porastená teplomilnými trávnikmi s mrvicou peristou. K ďalším významným druhom patrí ľan žltý, horec krížatý, zvonček bolonský, záraza väčšia, čiernohlávok veľkokvetý alebo pichliač bezbyľový. Rovnako ako v PP Na oboře sa aj tu vyskytuje veľmi vzácny modráčik horcový, ktorý je viazaný na horec krížatý. Z oblasti rýchlo mizne včela Hylaeus confusus.
Varennes (Dordogne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Siân Phillipsová
Dame Jane Elizabeth Ailwên Phillips, DBE (* 14. máj 1933, Gwaun-Cae-Gurwen, Wales, Spojené kráľovstvo) známa ako Siân Phillips je waleská herečka.
Detstvo a mladosť
Phillipsová sa narodila 14. mája 1933 v Gwaun-Cae-Gurwen v grófstve Glamorgan vo Walese. Jej matka pracovala ako učiteľka a otec ako oceliar, ktorý sa stal neskôr policajtom. Hovorí walesky a angličtinu sa učila počúvaním rádia.
Phillipsová navštevoval Pontardawe Grammar School. Napriek tomu, že sa volá Jane, jej waleský učiteľ ju nazýval Siân, čo je waleská podoba mena Jane. Neskôr, študovala angličtinu a filozofiu na University College Cardiff. V roku 1955 vyštudovala University of Wales. V septembri, toho istého roku, navštevovala Royal Academy of Dramatic Art rovnako ako aj Diana Rigg a Glenda Jackson. Po ukončení štúdia, jej ponúkli prácu v Hollywoode, ktorú odmietla a dala prednosť divadelnému herectvu.
Kariéra
Phillipsová začala profesionálne hrať už ako jedenásťročná. V tom istom veku získala svoju prvú cenu za rozhlasové herectvo na National Eisteddfod, ktorý sa konal v Llandybïe v roku 1944, kde spolu s kamarátkou zo školy stvárnili roly dvoch starších mužov.
V rokoch 1953 až 1955 bol Phillipsová členkou BBC Repertory Company a National Theatre Company a cestovala po Walese a predvádzala waleské a anglické hry pre Welsh Arts Council.
Prvýkrát sa na londýnskej scéne objavila v roku 1957, v divadelnej inscenácii Magda. Účinkovanie v divadelnej hre, veľmi prospela jej kariére; hoci bola v tom čase len študentkou, bola prvou ženou od čias Sarah Bernhardtovej, ktorá túto rolu hrala. V rovnakom roku, hrala hlavnú úlohu v divadelnej inscenácii Heda Gabler, od nórskeho dramatika Henrika Ibsena. Jej herecký výkon bol veľmi pozitívne prijatý divadelnými kritikmi. Stvárnila tiež herečku Marlene Dietrich v roku 1997 v divadelnej inscenácii Marlene.
V 60. rokoch minulého storočia, sa začala venovať aj filmovému a televíznemu herectvu. Jednou z jej najznámejších filmových rolí, je rola Livie v populárnej adaptácii románu Roberta Gravesa Ja, Claudius z roku 1976. Za svoj herecký výkon, získala Phillipsová, televízne ocenenie BAFTA TV.
Arne Karlsson
Erik Arne Karlsson (* 4. august 1912, Štokholm, Švédsko – † 11. jún 1947, Berg, Rakúsko) bol švédsky humanitárny pracovník medzinárodnej organizácie Save the Children (švé: Rädda Barnen) zaoberajúcej sa ochranou detských práv, ktorý bol počas vykonávania humanitárnej misie zastrelený sovietskou pohraničnou strážou neďaleko dnešných rakúsko-slovenských hraníc.
Siân Phillipsová
Kariéra
V roku 1981 hrala v britskom filme Súboj Titánov a v roku 1984 sa pripojila k hereckému obsadeniu, ako Kyle MacLachlan, Sean Young, Patrick Stewart, Virginia Madsen a Brad Dourif vo filme Duna. V roku [1989] hrala jednu z vedľajších úloh vo filme Miloša Formana, Valmont. vľavo|náhľad|262x262bod|Phillipsová v roku 2022. Hosťovala v televíznych seriáloch, ako Aristocrats (1999), La Femme Nikita (1997 – 2001), Agatha Christie's Poirot (1989 – 2013) a C.B. Strike (2017 – 2022).
V roku 2020 si zahrala po boku Toni Collette, Damiana Lewisa a Katherine Jenkins vo filme Dream Horse. V januári 2018 bola Phillipsová ocenená za svoju viac ako 70-ročnú kariéru na BBC Audio Drama Awards a bola jej udelená cena Radio Lifetime Achievement Award.
Arne Karlsson
Život
Karlsson sa zúčastnil Španielskej revolúcie a v roku 1939 bojoval na strane Fínska v Zimnej vojne. Počas nemeckej okupácie Nórska pomáhal do krajiny pašovať finančné prostriedky na podporu miestnych partizánov. Neskôr bol vodičom jedného z tzv. bielych autobusov (švé: Vita bussarna), ktoré boli súčasťou operácie švédskeho Červeného kríža a dánskej vlády, a ktoré boli posielané do koncentračného tábora Bergen-Belsen, kde sa dobrovoľníci starali o väzňov, ktorých kŕmili a liečili.
Siân Phillipsová
Súkromný život
Phillipsová bola trikrát vydatá. Jej prvým manželom bol Don Roy, postgraduálny študent na University of Wales. Zosobášili sa v roku 1956 a rozviedli sa v roku 1959. Jej druhým manželom, bol herec Peter O’Toole, za ktorého sa vydala v roku 1959. Majú spolu dve dcéry: Kate (* 1960) a Patriciu (* 1963). Dcéra Patricia je divadelná praktikantka a Kate sa venuje herectvu. Pár sa rozviedol v roku 1979. Jej tretím manželom bol o 17 rokov mladší herec Robin Sachs. Ich vzťah sa začal v roku 1975 a zosobášili sa na Štedrý deň v roku 1979, krátko po jej rozvode s O'Toolom. Ich manželstvo sa skončilo rozvodom v roku 1991.
Arne Karlsson
Život
Po kapitulácii nacistického Nemecka bol zamestnaný ako šofér na švédskom veľvyslanectve v Berlíne. Počas pobytu v tomto meste sa zapísal ako dobrovoľník do švédskej odnože organizácie Save the Children, odkiaľ bol po čase prevelený do Viedne.
Siân Phillipsová
Súkromný život
V roku 2000 bola vymenovaná za veliteľku Rádu Britského impéria (CBE) a v roku 2016 získala titul Dame Commander Rádu Britského impéria (DBE) za jej zásluhy o drámu.
Arne Karlsson
Smrť
Erik Arne Karlsson bol zastrelený 11. júna 1947 na vtedajších rakúsko-československých hraniciach. Sovietski vojaci spustili streľbu na Karlssonov automobil, pretože Švéd vyšiel na cestu, ktorá bola zahradená. Na sedadlách spolujazdcov sa v tej dobe nachádzali jeho manželka Ilse Weil (1914 - 1994) a taktiež syn Tom (1944), obaja však vyviazli bez zranení.
Siân Phillipsová
Súkromný život
Od roku 2005 Britská akadémia filmového a televízneho umenia Cymru (BAFTA vo Walese) udeľuje cenu Tlws Sian Phillips, ktorá je určená pre Walesanov, ktorí významne prispeli vo filmovom alebo televíznom priemysle.
Arne Karlsson
Smrť
V roku 1949 bol po ňom pomenovaný park vo Viedni a v roku 1961 bol v Bergu postavený pamätník (Schwedenkreuz) len kúsok od miesta, kde bol zastrelený.
Karlsson je pochovaný v rodinnej hrobke na cintoríne Skogskyrkogården v Štokholme.
Montauban-de-Picardie
Montauban-de-Picardie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pekná cesta
Pekná cesta je ulica v Bratislave, v mestskej časti Rača. Nachádza sa v miestnej časti Krasňany, je jej ústrednou tepnou. Tiahne sa kolmo od Račianskej ulice na úpätie Malých Karpát, križuje Cyprichovu, Hubeného a Kadnárovu.
Zastávka MHD Pekná cesta je obsluhovaná predovšetkým električkovou dopravou, počas pracovných dní aj autobusmi.
Na ulici má pobočku obchodný reťazec Lidl a Kraj. Na Peknej ceste 4 sa nachádza stredoškolský internát a na Peknej ceste 2 ubytovňa UNB Bratislava. Na Peknej ceste 6 sídli tlačiareň Slovenská Grafia.
Spoločnosť Geodézia Bratislava sa nachádza na Peknej ceste 15. Na Peknej ceste 17 má celoslovenské ústredie náboženská spoločnosť Jehovovi svedkovia. V susednej budove na Peknej ceste 19 mali v minulosti sídlo Západoslovenské štátne lesy. V rokoch 19701981 v tejto inštitúcii pracoval po vynútenom odchode z politického života Alexander Dubček ako mechanizátor, na priečelí budovy má osadenú pamätnú dosku. V súčasnosti v budove sídli viacero spoločností.
Bestla
Bestla môže byť:
Bedřich
Bedřich môže byť:
Alexandr Gelievič Dugin
Jeho kľúčový konceptom je štvrtá politická teória, ktorou sa zaoberá v rovnomennej publikácii.
Život
Narodil sa 7. januára 1962 v Moskve, kde vyrastal a neskôr žil. Jeho otec Gelij Alexandrovič Dugin (1935-1998) bol generálporučík Hlavnej správy rozviedky (GRU) Generálneho štábu ozbrojených síl ZSSR, kandidát právnych vied, pracoval na Ruskej colnej akadémii. Matka - Galina Viktorovna Dugina (rod. Onufrienko) (1937-2000) bola lekárka, kandidátka lekárskych vied.
V roku 1979 nastúpil na Moskovský letecký inštitút (MAI), ale bol vylúčený v druhom ročníku. Neskôr pri obhajobe dizertačnej práce predložil Akademickej rade Ruskej štátnej univerzity diplom o absolvovaní korešpondenčného oddelenia Novočerkaského inžiniersko-melioračného ústavu.
V 80. rokoch 20. storočia sa stal súčasťou disidentského Južinského krúžku spolu s básnikom Jevgeniom Golovinom, filozofom Geidarom Džemaľom a básnikom Vladimirom Stepanovom. Tu sa Dugin stretol s myšlienkami tradicionalizmu (Guénon a Evola), nemeckej konzervatívnej revolúcie, okultizmu a povojnových pravicových talianskych a latinskoamerických prúdov.
V roku 1991 začal spolupracovať s Alexandrom Prochanovom v redakcii novín Deň, ktoré neskôr Jeľcinova vláda zakázala. Noviny sa neskôr premenovali a pod názvom Zavtra (Zajtra, zajtrajšok) vychádzajú dodnes, a publikujú hlavne komunistické a nacionalistické texty. Dugin stál spoločne s Eduardom Limonovom a Jegorom Letovom pri zrode Nacionálne-boľševickej strany Ruska (1993); po nezhodách s Limonovom z nej však odišiel, majúc bližšie k pravicovejšiemu a nacionalistickejšiemu Nacionálne-boľševickému frontu. V roku 2003 sa stal zakladateľom a čelným predstaviteľom Eurázijského zväzu mládeže. Dugin bol tiež poslancom ruskej Štátnej dumy.
Duginovu ideológiu nie je jednoduché opísať, navyše sa s postupom času menila. Je založená na idei konzervatívnej revolúcie, ruskom nacionalizme, militarizme, tradicionalizme (okrem iného podpore Ruskej pravoslávnej cirkvi), antiliberalizme, antiamerikanizme v zmiešaní s marxizmom a s vplyvmi mnohých ďalších smerov. Často je označovaná za fašistickú, čo iní popierajú napr. s poukazom na Duginov článok Apológia antifašizmu, kde Dugin trvá na triednom boji s tým, že trieda, za ktorú bojuje, nie je ruský národ, ale "ruská trieda". Tento boj má podľa Dugina metafyzický a mystický rozmer.
Vo svojej ústrednej knihe s názvom Četvertaja političeskaja teorija tvrdí, že je potrebné vypracovať novú politickú teóriu či ideológiu, ktorá by sa stavala proti trom predchádzajúcim ideológiám - liberalizmu, komunizmu a fašizmu/nacizmu. Obsah tejto novej politickej teórie necháva otvorený, navrhuje však, aby sa opieral o filozofiu Martina Heideggera a jeho koncept pobytu.
Od novembra 2003 bol zvolený za predsedu neziskovej organizácie Medzinárodného eurázijského hnutia (rus. Международное евразийское движение), ktoré sám v roku 2001 založil. Duginovo eurázijstvo predstavuje vlastne neo-euroázijský nacionalizmus, ktorých vychádzal z politickej a kultúrnej filozofie európskej novej pravice. K pôvodnému eurázijstvu, ktoré vzniklo v medzivojnovom období v kruhoch ruskej emigrácie pridáva prvky boľševického nacionalizmu, tradíciu pravoslávia a Nietzscheho filozofie. Podľa Šechovcova „je založený na kvázi geopolitickej teórii, ktorá stavia vedľa seba 'atlantický nový svetový poriadok' (predovšetkým USA a Spojené kráľovstvo) a na 'Rusko orientovaný nový eurázijský poriadok'.“ Dugin sa usiluje o opätovné pripojenie niekdajších krajín ZSSR k Rusku (pri zachovaní ruskej hegemónie). Istú dobu podporoval Vladimira Putina, ktorý však uňho klesol "stratou Ukrajiny", keď nezasiahol pri tzv. Oranžovej revolúcii. V roku 2008 pri vojne v Južnom Osetsku, sa vyslovil pre obsadenie Gruzínska a zriadenie proruskej vlády. Dugin je považovaný za neoficiálneho ideológa strany Jednotné Rusko.
Od septembra 2008 pôsobil ako profesor Lomonosovovej Moskovskej štátnej univerzity a riaditeľ Centra pre konzervatívny výskum na Fakulte sociológie Moskovskej štátnej univerzity. . Univerzita ho tejto funkcie podľa oficiálneho vyhlásenia prepustila v roku 2014.
Dugin neskôr počas vojny na Donbase prostredníctvom svojho Eurázijského zväzu mládeže regrutoval dobrovoľníkov pre pro-ruských separatistov na Donbase. Pre svoje aktivity v boji proti a Ukrajine a pre svoje aktivity na konšpiračnom webe Geopolitica, ktorý ovláda, sa v roku 2014 dostal na sankčný zoznam Európskej únie a neskôr aj USA. Podľa niektorých názorov boli viaceré jeho radikálne myšlienky o Ukrajine prevzaté Putinovou administratívou a vojnovou propagandou, ruským generálnym štábom a samotným Putinom. Sám Dugin sa o svojich osobných kontaktoch s Putinom nikdy nezmieňoval, ani nie je známe, či sa osobne poznajú.
Rodina
Dugin bol ženatý s Evgeniou Debrianskou, spisovateľkou a aktivistkou hnutia LGBT. V súčasnosti je ženatý s Natáliou Melentievovou, filozofkou, profesorkou filozofie na Moskovskej štátnej univerzite. Mal dve deti syna Artura (* 1985, z prvého manželstva), a dcéru Dariu (1992 - 2022).
Publikačná činnosť (výber)
V slovenčine mu (do roku 2020) žiaden titul nevyšiel.
Msg life slovakia
msg life Slovakia je dcérskou spoločnosťou nemeckej skupiny msg life Gruppe (msg life ag), ktorá je lídrom v poskytovaní poradenstva, služieb a softvérových či cloudových riešení pre sprostredkovateľov životného, dôchodkového a zdravotného poistenia.
Ako súčasť medzinárodne aktívnej msg Group, patria msg life ag a msg nexinsure ag medzi popredné softvérové ​​a konzultačné spoločnosti pre európsky poistný sektor. Služby msg life siahajú od vývoja, implementácie štandardného softvéru a poskytovania poradenských služieb až po riadenie IT operácií (cloudové riešenia). V roku 2021 msg life ag a msg nexinsure ag vytvorili spoločnú značku msg insur:it.
msg life má pobočky po celom svete, pôsobí na dvoch kontinentoch – v USA a v Európe. Na Slovensku je zastúpená spoločnosťou msg life Slovakia v troch pobočkách – v Bratislave, Žiline a v Košiciach a tvorí ju viac ako 250 zamestnancov. Zameriava sa najmä na vývoj softvérových riešení pre klientské portfólio, ktoré tvoria popredné spoločnosti ako napríklad Aegon, Axa, Generali, Helvetia či Uniqa.
Firma sa snaží budovať pracovné prostredie s ohľadom na individuálne potreby zamestnancov a množstvo zamestnaneckých výhod. Medzi základné hodnoty spoločnosti patrí spoločenská zodpovednosť, tvorba udržateľného softvéru, podpora zamestnancov a otvorená komunikácia. Cieľom spoločnosti je expandovať do ďalších krajín a vytvárať tak medzinárodný tím zložený z popredných odborníkov na oblasť IT a poisťovníctva.
História spoločnosti
msg life Slovakia vznikla v roku 2000 pod názvom PIT Slovakia s.r.o. Spoločnosť prešla počas svojej histórie viacerými zmenami. Prvá výrazná nastala v roku 2002, keď sa firma začlenila do skupiny COR AG, ktorá dnes nesie názov msg life. Nemecká spoločnosť vznikla v roku 1990 a založením dcérskej pobočky v Bratislave sa jej expanzia urýchlila. Slovenská divízia sa tak začala spolupodieľať na vývoji softvérových riešení pre popredných zahraničných klientov.
V roku 2003 vtedajšia PIT Slovakia s.r.o. zmenila názov na COR Slovakia s.r.o. a od roku 2007 sa spoločnosť začala okrem poradenstva pre poisťovacie firmy zameriavať aj na bankové poradenstvo. O rok neskôr spoločnosť otvorila ďalšiu pobočku v Košiciach. V roku 2009 spoločnosť v dôsledku fúzie s COR AG a FJA opätovne zmenila svoj názov na COR&FJA Slovakia s.r.o.
V roku 2014 došlo v ďalšej zmene názvu, keď spoločnosť po vzore svojej materskej spoločnosti prijala súčasný názov msg life Slovakia s.r.o. O päť rokov neskôr firma otvorila svoju poslednú pobočku v Žiline. V roku 2022 pre slovenskú divíziu pracovalo už 250 zamestnancov. Spoločnosť si tak vybudovala stabilnú základňu zamestancov. Dnes je schopná vyvíjať široké produktové portfólio, ktoré využívajú viaceré popredné poisťovacie spoločnosti.
Produkty a klienti
Spoločnosť msg life Slovakia sa zameriava na vývoj inteligentného softvéru pre firmy z oblasti poisťovníctva. Medzi produkty spoločnosti patria individuálne riešenia šité na mieru i výhodný štandardný all-inclusive softvér, ktorý pokrýva všetky zákaznícke potreby a procesy v poisťovnícvte. Produktové portfólio tvorí aktuálne štrnásť aplikácií zameraných na rôzne obchodné procesy firiem. Moderná systémová architektúra orientovaná na služby založená na technológii JEE podporuje rôzne obchodné modely od back-office spracovania až po portálový B2C prístup.
=== Zoznam produktov ===
Zamestnanci a kultúra
msg life Slovakia verí, že vedomosti sú najväčším bohatstvom, preto sa snaží svojich pracovníkov neustále vzdelávať formou rôznych jazykových aj odborných kurzov. Vývoj softvéru má v súčasnosti veľkú konkurenciu, aj preto sa spoločnosť o svojich zamestnancov stará pomocou bohatého programu firemných benefitov. Firma sa snaží udržať si na pracovisku priateľskú atmosféru, vytvárať priestor na sebarealizáciu a vytvárať priestor pre otvorenú komunikáciu. Priemerný vek zamestnancov predstavuje 38 rokov, z toho 30 percent tvoria ženy.
Zahraničné pobočky msg life
msg life ag má pobočky po celom svete – pôsobí na dvoch kontinentoch – v USA a v Európe. Na Slovensku ju zastupuje msg life Slovakia.
Pobočky v Európe:
Vaunac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vzdušné sily Kórejskej republiky
Vzdušné sily Kórejskej republiky (hanča: 大韓民國 空軍) sú leteckou zložkou Ozbrojených síl Kórejskej republiky. Vznikli v roku 1949 a do bojov sa po prvýkrát zapojili pri obrane proti prepadnutiu krajiny Kórejskou ľudovodemokratickou republikou v roku 1950. Zabezpečenie obrany pre prípad ďalšieho podobného útoku zostáva aj naďalej ich hlavných úlohou.
Vaunac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vzdušné sily Kórejskej republiky
Vlastnými podpornými leteckým zložkami disponujú aj námorné a pozemné sily Kórejskej republiky, ktorá sa počtom prevádzkovaných vojenských lietadiel v súčasnosti zaraďuje na šieste miesto vo svete.
Sestričky (seriál)
Sestričky je slovenský dramatický televízny seriál z lekárskeho prostredia, ktorý vysiela TV Markíza od 4. septembra 2018. Ide o adaptáciu fínskej predlohy seriálu Syke. Seriál sleduje osudy pacientov, lekárov a sestričiek na oddelení traumatológie.
V každom dieli sa odohrávajú dva pacientské príbehy, ktoré otvárajú zásadné otázky ľudských hodnôt a zároveň približujú prácu štyroch zdravotných sestier. Ich osobné príbehy taktiež prechádzajú jednotlivými dielmi a odhaľujú nám ich súkromné životy.
Montdidier (Somme)
Montdidier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Pepucha
Rudolf Pepucha (* 25. marec 1975, Trstená) je slovenský hudobný skladateľ a režisér. Venuje sa prevažne experimentálnej a elektroakustickej tvorbe. Je tiež autorom stoviek scénických a iných kompozícii pre divadlo, rozhlas, TV a film.
Štúdium
V rokoch 19952000 študoval kompozíciu u Prof. J. Hatríka a Doc. D. Mateja na VŠMU v Bratislave. V roku 2010 ukončil doktorandské štúdium u Prof. I. Paríka (+2005) a Doc. D. Mateja na VŠMU v Bratislave.
Ašraf Baznání
Ašraf Baznání (* 1979, Marakeš, Maroko ) je marocký vizuálny umelec venujúci sa prevažne filmovej tvorbe a fotografii.
Životopis
Jeho práce boli publikované aj v niekoľkých svetoznámych časopisoch ako PicsArt, Mambo, Photo+, Amateur Photographer, Fotografe Melhor či Digital Photo.
V roku 2014 dokončil svoj projekt "52 Project", ktorý obsahuje fotografie urobené každý týždeň počas jedného roka.
Laco Rychtarik
Laco Rychtarik (* 11. november 1987, Košice) je slovenský hudobník, bubeník, multi-inštrumentalista, spevák, hudobný producent, skladateľ, režisér a producent video obsahu.
Štúdium
Hudbe sa začal venovať vo svojich ôsmich rokoch. Začal hrou na gitare a po dvoch rokoch prestúpil na odbor bicie nástroje na Základnej umeleckej škole Márie Hemerkovej v Košiciach pod vedením učiteľa Tomáša Morávka. Po absolvovaní základnej umeleckej školy nastúpil na Konzervatórium Timonova 2 v Košiciach (20052008), kde zmaturoval. V roku 2012 získal absolutórium na Konzervatóriu Exnárova v Košiciach s titulom DiS. art.
Kariéra
V roku 2012 opustil kapelu Good Fancy a rozhodol sa vydať sa na sólovú dráhu speváka vo vlastnom projekte Call me Steve. V tom istom roku vydal prvý singel s názvom „I want“. O jeden rok na to, v roku 2013, Laco s projektom Call me Steve vyhráva prvé miesto v súťaži autorskej hudby Pegas so skladbou „I want“. V tom istom roku projekt zaznamenal úspech, keď vyhral prvé miesto na celoeurópskej súťaži Carpathia Grand Prix s pesničkou „Alive“. Zo slovenských interpretov sa dovtedy podarilo prvé miesto získať iba Petrovi Cmorikovi a Adamovi Ďuricovi a z Česka Ewe Farnej. Na pesničke „Alive“ spolupracoval s americkým raperom C.KhiDom.
V novembri 2013 vychádza singel projektu Call me Steve s názvom „Hands Up“. V októbri tohto roku vychádza aj singel so speváčkou Linou Mayer s názvom „Lilly“.
V roku 2014 hral projekt Call me Steve koncert v Moskve v rámci Zimných Olympijských hier v Soči. V tomto roku Laco vydal singel „My My“, ku ktorému si sám natočil videoklip. Následne pozastavil fungovanie projektu a začal točiť videoklipy pre iných interpretov. Medzi prvými bol videoklip pre kapelu Nocadeň k pesničke „Možno“. Nasledovali hudobné a video produkcie pre interpretov ako: Gladiátor, Dominika Mirgová, Lina Mayer, Miro Jaroš, BuranoWski, Dennyiah, Peter Cmorik, Dáška Kostovčík, Peter Bič Project, IMT Smile.
V roku 2016 spolupracoval s Vladom „Randy“ Gnepom na pesničke Liny Mayer „Nothing“ a v roku 2017 produkoval pesničku „Lúč“ pre BuranoWského. V máji 2020 vychádza singel „Anomália“ Richarda Müllera, ktorý Laco produkoval. Je tiež autorom hudby aj textu tejto mimoriadne osobnej skladby. Singel vyšiel na albume Hodina medzi psom a vlkom. V roku 2021 spolupracoval na albume Adama Ďuricu Naše hriechy, kde robil produkciu a mix až na siedmich skladbách: Naše hriechy (feat. Emma Drobná), Pravdupovediac, Stúpaj so mnou, Medzi nami, Znamenia, Vlci a Každý deň.
V rokoch 20172019 pracoval v rádiu Europa 2 ako creative producer. Keď sa v roku 2018 pridalo toto rádio ku skupine Radio Services, rozšírila sa jeho pôsobnosť aj na rádiá Jemné, Anténa Rock a Vlna.
Tiež vytvoril grafické návrhy bookletov albumov pre interpretov: Adam Ďurica album Spolu, Gladiátor album Deň, čo mal dávno prísť, Lina Mayer album Lina Mayer, Instinct album Na inzerát.
Spolupracoval na video projektoch pre: Volkswagen Slovakia (2016 Sound design Volkswagen Up commercial), TV JOJ, Good Angels Košice (20152017 sound design), RTVS, Zober loptu, nie drogy (20152017 sound design), Tatra banka / Sajfa mimozemšťan (2016 sound design/voice over), Orange Slovensko (2016 commercial sound design) či Fashion Dealã.
Vendoire
Vendoire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bizen
Bizen môže byť:
Vélines (obec)
Vélines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bras
Bras môže byť:
Vélines (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Blanket
Blanket môže byť:
Vélines (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brus
Brus môže byť:
Montigny-les-Jongleurs
Montigny-les-Jongleurs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Club Atlético Chacarita Juniors
Club Atlético Chacarita Juniors, skrátene Chacarita Juniors, alebo iba Chacarita, je argentínsky športový klub so sídlom v štvrti Villa Crespo v meste Buenos Aires. Chacarita Juniors vyhral jeden titul v argentínskej najvyššej súťaži Primera División. Domáce zápasy hráva klub na štadióne Estadio de Chacarita Juniors, ktorý sa nachádza v štvrti Villa Maipú v Buenos Aires. V súčasnosti hráva najvyššiu argentínsku futbalovú súťaž Primera División.
História
thumb|left|Tím v roku 1924 vyhral súťaž Primera B. Klub vznikol 1. mája 1906 v anarchistickej knižnici štvrtí Villa Crespo a Chacarita. Založila ho skupina priateľov, ktorí patrili k Socialistickej strane Argentíny. Názov Chacarita Juniors bol vybraný už deň po založení klubu. Predstavitelia klubu však po čase prestali byť veľmi aktívni a medzi rokmi 1911 a 1919 dochádzalo k postupnej reorganizácií klubu. Aktívnu futbalovú činnosť začal klub vykonávať v roku 1920, keď sa podieľal na nezávislých ligách v rámci futbalového združenia Asociación Deportiva Belgrano. V roku 1921 sa klub prihlásil do nižších argentínskych futbalových súťaží, ktoré organizovala už argentínska futbalová federácia. V roku 1925 pridal klub do svojej činnosti aj atletiku.
Zisk titulu
thumb|Majstrovský tím z roku 1969. V sezóne 1957 Chacarita Juniors pôsobil v druhej lige, v tejto sezóne však obsadil iba štvrté miesto. O rok neskôr sa posunul o jedno miesto vyššie. V ročníku 1959 sa mu darilo ešte viac, obsadil prvé miesto a vybojoval si postup do prvej ligy. V prvej lige sa klub umiestňoval znova v strede tabuľky. V sezóne 1962 skončil na piatom mieste. V sezóne 1963 však tím odohral slabý ročník a v lige skončil posledný. V tomto ročníku sa však nezostupovalo. Aj v sezónach 1965 a 1966 obsadil tím posledné miesto, no ani v týchto rokoch sa z ligy nezostupovalo. V ročníku 1967 sa klubu taktiež nedarilo, obsadil posledné miesto vo svojej skupine, no v ďalšej fáze súťaže sa mu podarilo zachrániť. V tomto roku prebehla reorganizácia súťaže na formát Metropolitano a Nacional. Klub sa umiestňoval iba v strede tabuľky, no v ročníku 1969 obsadil v časti Metropolitano delené prvé miesto s tímom Boca Juniors v skupine A. Následne prešiel klub cez semifinále až do finále, kde porazil klub River Plate a získal svoj prvý majstrovský titul. 70. roky začal klub lepšie, keď v časti Metropolitano obsadil tretie miesto. Zvyšok dekády sa však umiestňoval v spodnej časti tabuľky. Zlé výsledky vyvrcholili v sezóne 1979, kedy bol klub posledný v skupine A časti Metropolitano a zostúpil. Zlé výkony pokračovali aj v druhej najvyššej súťaži. V roku 1980 sa mu vôbec nedarilo a obsadil posledné miesto a zostúpil tak až do tretej najvyššej súťaže. Do druhej ligy sa vrátil v sezóne 1982 a hneď v tomto ročníku skončil na druhom mieste. V následnom play-off o postup ale nebol úspešný. V ročníku 1983 obsadil štvrté miesto a v následnom play-off o postup bol úspešný a postúpil do najvyššej súťaže.
Farby a znak klubu
thumb|Hráči klubov Chacarita a Atlanta vo svojich typických dresoch. Farby klubu sú čierna, červená a biela. Čierna má svoj pôvod v blízkom cintoríne, červená znamenala socializmus a biela čistotu členov klubu. V roku 1906 používal klub bledo-modrý dres, od sezóny 1920 používal čeveno-čierno-biely pruhovaný dres.
Znak klubu je taktiež pruhovaný v červeno-čierno-bielej farbe. V strede je biely kruh, ktorý sa skladá s písmen CACJ, čo sú začiatočné písmená názvu klubu Club Atlético Chacarita Juniors.
Štadión
Klub otvoril svoj štadión v roku 1927. Tento mal však nízku kapacitu. Preto prešiel klub neskôr na štadión s kapacitou 25 000 miest. Na svojom súčasnom štadióne Estadio de Chacarita Juniors hrá klub od roku 1945. Renováciou prešiel v roku 2006, v roku 2011 bol zrekonštruovaný. Jeho súčasná kapacita je 25 000 miest.
Rivalita a fanúšikovia
Tradičným rivalom tímu je Club Atlético Atlanta. Oba tímy sa nachádzajú v rovnakej štvrti. Hrávajú spolu derby Clásico de Villa Crespo. Chacarita Juniors je úspešnejší tím, keďže vyhral viac vzájomných zápasov. K rivalom sa radia tiež tímy Nueva Chicago, Platense a Tigre.
KRÁLOVOPOLSKÁ
náhľad|Jedna zo siedmich električiek od firmy Lederer & Porges dodaných do Brna KRÁLOVOPOLSKÁ, a.s. je strojársky podnik s dlhoročnou tradíciou nachádzajúci sa v Brne, v mestskej časti Královo Pole. Firma bola založená 26. septembra 1889 Filipom Porgesom a Augustom Ledererom ako Brünn-Königsfelder Maschinenfabrik Lederer & Porges (Brno-Královopolská strojírna Lederer & Porges) pre kovospracujúcu a strojársku výrobu. Spočiatku tu boli vyrábané železničné nákladné vozne, najmä cisternové, a parné kotly. Neskôr bol sortiment rozšírený napr. na električky, motorové železničné vozne, chladiace stroje, parné čerpadlá, mohutné žeriavy či oceľové konštrukcie. Po niekoľkých fúziách a zmenách názvov bola spoločnosť v roku 1945 znárodnená.
V roku 1992 vznikla KRÁLOVOPOLSKÁ a. s., na ktorú prešiel všetok majetok pôvodného štátneho podniku Královopolská strojírna. Novozaložená akciová spoločnosť bola v polovici 90. rokov sprivatizovaná. Po finančných problémoch v druhej polovici 90. rokov 20. storočia sa podnik ocitol v konkurze, nový manažment ale firmu finančne reštrukturalizoval a oddlžil. V roku 2003 sa KRÁLOVOPOLSKÁ (vyrábala) zlúčila s dcérskou spoločnosťou Královopolská strojírna (vlastnila majetok) a o rok neskôr bola znovu sprivatizovaná spoločnosťou BRASS, s.r.o. V rozľahlom a nevyužitom areály Královopolskej sa už v tej dobe začala vytvárať priemyselná zóna. V súčasnosti vyrába KRÁLOVOPOLSKÁ zariadenie pre chemický a petrochemický priemysel, žeriavy a ďalšie oceľové konštrukcie.
Marek Jašš
Marek Jašš (* 5. marec 1990, Bojnice) je slovenský basketbalista, slovenský reprezentant. Hráva na poste krídla. Je synom člena siene slávy BC Prievidza Branka Jašša.
S basketbalom začínal v šiestich rokoch, do dvanástich rokov kombinoval basketbal s ľadovým hokejom, neskôr sa venoval už len basketbalu. Pôsobil vo všetkých mládežníckych reprezentačných výberoch Slovenska. Taktiež je členom seniorskej basketbalovej reprezentácie Slovenska. Je považovaný za špecialistu na defenzívne úlohy čomu zodpovedá jeho pozícia ako v klube, tak aj v reprezentácií.
náhľad|Marek Jašš
Dvoriská (vrch v Čergove)
Dvoriská je názov vrchu v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Livovská Huta, približne severne od Sabinova. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Bardejov a Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obce Livov a Olejníkov. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Livovská Huta a Livov, južne sa nachádza Olejníkov, Hanigovce a Milpoš a západne Lúčka.
Bungo
Bungo môže byť:
Dvoriská (vrch v Čergove)
Opis
Dvoriská ležia v hlavnom hrebeni, medzi Hýrovou a Soliskom. Severne sa nachádza Čekošov, Jasenov a Hradské , západne Malý Minčol , Stredný vrch , Minčol , Forgáčka  a Hýrová , južne Ostrá , Babie  a Trepeš  a východne Škaredé , Solisko , Hrašovík  a Hromadský vrch. Západné svahy odvodňuje Hradský potok, východné Vlčí potok, oba smerujúce do rieky Topľa, voda z južnej časti hrebeňa odteká potokom Ľutinka do Torysy. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Busov, Slanské a Volovské vrchy, Čiernu horu, Bachureň, Branisko, nezriedka aj Kráľovu hoľu a vrcholy Vysokých Tatier.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no južným úbočím prechádza modro značená hrebeňovka.
CentraleSupélec
CentraleSupélec univerzite v Gif-sur-Yvette, Île-de-France.
Škola vznikla v roku 2015 zlúčením Supélec (oficiálne École supérieure d’électricité) a École Centrale Paris (oficiálne École centrale des arts et manufactures). Je pod spoločným dohľadom ministra priemyslu a ministra pre vysoké školstvo, výskum a inovácie. Dnes je to jedna z najvyberanejších francúzskych technických škôl.
Montigny-sur-l’Hallue
Montigny-sur-l’Hallue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Igor Hrušovský (politik)
Životopis
Narodil sa v rodine novomestského advokáta Štefana Hrušovského a jeho manželky Oľgy rod. Paulíny-Tóthovej. Pochádzal z významnej národoveckej rodiny. Jeho starým otcom bol Viliam Paulíny-Tóth. Do roku 1918 pôsobil ako bankový úradník ľudovej banky v rodnom meste. Ako 24-ročný sa podieľal na založení a sám viedol prvý slovenský lokálny časopis „Považské noviny“, ktorý sám redigoval, stvoriac tak prvý typ časopisu, venovaného miestnym potrebám. Po vzniku Česko-Slovenska vstúpil do politiky. Bol členom česko-slovenskej delegácie na Parížskej mierovej konferencii. Hneď po prevrate bol notárom v Nitre, potom prešiel na ministerstva vnútra v Prahe a skončil ako odborový radca ministerstva pre unifikáciu zákonov. Za Slovenský klub zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. Neskôr bol členom Česko-slovenskej strany národnosocialistickej a bol predsedom jej slovenskej pobočky. Za túto stranu získal poslanecký mandát v Národnom zhromaždení aj v prvých parlamentných voľbách v roku 1920. Mandát obhájil aj vo voľbách v roku 1925, 1929 i 1935. V poslaneckej snemovni pôsobil v zahraničnom výbore. Na svoj mandát rezignoval 6. októbra 1936. V parlamente ho nahradil Emil Boleslav Lukáč. Následne pôsobil vo vedení Česko-slovenskej dunajskej plavebnej spoločnosti. Bol veľkým zástancom idey čechoslovakizmu a patril k výrazným kritikom slovenského autonomistického hnutia. Pochovaný bol na evanjelickom cintoríne v Bratislave.
Motorový rušeň 705.9
Rušeň radu 705.9 (do roku 1988 niesol označenie ako rada TU 47.0, pôvodne T 47.0) je úzkorozchodný motorový rušeň vyrobený v rokoch 1954–1955 a v roku 1958 lokomotívkou ČKD ako náhrada parných rušňov na úzkorozchodných tratiach v sieti ČSD. V súčasnosti je najstarším pravidelne prevádzkovaným typom rušňa na území Česka.
Vznik, výroba a začiatky zavádzania
Stav na úzkorozchodných tratiach v obnovenom Česko-Slovensku bol po druhej svetovej vojne ako sa ukázalo trvalo neudržateľný, a aj tieto trate tak boli začlenené do pripravovaného plánu motorizácie tratí. Prvý návrh úplne nového typu úzkorozchodného motorového rušňa bol vypracovaný Českomoravskými strojárňami vo Vysočanoch (neskôr závod ČKD Sokolovo) v lete 1946. Projekt bol niekoľkokrát prepracovaný a definitívny návrh bol schválený ministerstvom dopravy v roku 1948. Celkovo malo byť vyrobených šesť rušňov nového radu T 47.0 pre dve úzkorozchodné trate - Jindřichův Hradec – Obrataň (štyri) a Třemešná ve Slezsku – Osoblaha (dva). Pôvodný plán dodania v roku 1951 však nebol dodržaný aj pre mnohé komplikácie pri vývoji (išlo prakticky o prvé dieselelektrické rušne, vyvíjané v ČKD úplne od základu). Prvý stroj bol vyrobený až v júli 1954, o mesiac neskôr prišiel do Jindřichůvho Hradca a bol tu vystavený rôznym testom. V júni nasledujúceho roka bolo dodaných všetkých šesť rušňov z prvej série, ktoré dopravu na trati Obratane, tak aj na druhej vetve do Novej Bystřice ovládli a odsunuli parné rušne do zálohy alebo na pomocné výkony. Hoci bolo hlavným poslaním nových strojov použitie v nákladnej doprave, boli koncipované ako univerzálne (svedčí o tom aj prítomnosť batožinového oddielu) a na osobných vlakoch dopĺňali predvojnové motorové vozne radu M 21.0.
Vďaka dobrým skúsenostiam a postupne rastúcej spoľahlivosti pristúpili ČSD v roku 1956 k objednávke druhej série, ktorá mala obsahovať celkom 10 strojov a zaistiť tak dopravu aj na ostatných úzkorozchodných tratiach v ČSR. Zároveň o rovnaký typ rušňov prejavil záujem aj Sovietsky zväz - zákazka znela na 50 rušňov, označených radom TU 3 a v detailoch sa líšiacich od strojov pre tuzemsko (napr. Rozchodom 750 mm). Z nej bolo nakoniec päť strojov uvoľnených pre česko-slovenskú potrebu, definitívne teda z 66 vyrobených rušňov získalo ČSD 21 a SŽD 45 kusov. Dodávky prebehli v rokoch 1957–1958. Prvé štyri stroje čisel 007-010 boli tiež upravené na rozchod 750 mm s určením pre trať Frýdlant – Heřmanice, ostatné našli svoj domov na tratiach Třemešná ve Slezsku – Osoblaha a Ružomberok – Korytnica (obe po štyroch kusov) a tri stroje doplnenie parku vozidiel v Jindřichůvom Hradci. Parná trakcia tu preto mala už len minimálne slovo, definitívne boli však posledné stroje vyradené až o tri roky neskôr.
Opis
Ide o rušeň skriňového typu, s dvoma stanovišťami rušňovodiča na oboch koncoch rušňa, medzi ktorými sa nachádza strojovňa. Na použitie v osobnej doprave sú rušne vybavené oddielom pre batožinu a vlakvedúceho, pôvodne mali aj kachle na uhlie pre vykurovanie rušňa a rozohrievanie motora. V snahe nové rušne v čo najväčšej miere unifikovať so súbežne vyrábanými motorovými vozňami radu M 262.0 (teraz 830) bol použitý rovnaký dvanásť-valcový vznetový motor ČKD KS 12 V 170 DR, len je prevádzkovaný na nižších rýchlostiach (1250 ot./min) i výkonu. Zdrojom prúdu pre štvoricu trakčných motorov je generátor ČKD SS 53/28x4, spojený s motorom krížovou spojkou. Konštrukcia podvozkov bola prispôsobená na prejazd oblúkov s minimálnym polomerom 60 m, ktorý sa na úzkorozchodných tratiach často vyskytuje.
Prevádzka
Na všetkých štyroch tratiach zaisťovali rušne takmer všetku dopravu po dobu viac ako 15 rokov. Osvedčili sa na najrôznejších výkonoch a boli tak bez problémov používané v osobnej i nákladnej doprave. Ako na prvej bola ukončená prevádzka na Korytnickej trati - posledné vlaky tu išli 28.9.1974. Tri zo štyroch miestnych strojov boli po skončení prevádzky odvezené do Jindřichovho Hradca a trať bola znesená. Štvrtý stroj bol prevezený do Frýdlantu, ani tu však ale príliš dlho nezajazdil - podobný osud stretol o rok neskôr aj heřmanickú trať. Vzhľadom k havarijnému stavu zvršku bola doprava zastavená ku dňu 13.1.1976 a aj keď mala byť po oprave znovu obnovená, už sa tak nestalo. Rušne však zostali vo Frýdlantskom depe a až do Do roku 1978 sa používali k posunu (predovšetkým pri navážaní koksu do miestnej kotolne). Ďalšie tri roky zostali odstavené pred depom a čakali na svoj ďalší osud. Následne bol stroj T 47.010 zrušený a zošrotovaný; zvyšné dva boli v ŽOS Šumperk opravené a predisponované taktiež do južných Čiech. vpravo|náhľad|Modernizovaný rušeň 705.915 JHMD Po rozdelení majetku pôvodných Česko-slovenských dráh v roku 1993 získali všetky stroje nástupnícke České dráhy so zaradením do dep Jindřichův Hradec a Osoblaha.
Jindřichův Hradec
Roku 1997 bola pre nerentabilitu zastavená prevádzka na trati do Novej Bystřice a aj prevádzka na obrataňské vetve bola obmedzená. Následne boli obe trate vrátane vozidiel a všetkého vybavenia predané novovzniknutej súkromnej spoločnosti Jindřichohradecké místní dráhy (JHMD), ktorá prevzala prevádzku k 1.3.1998. Vzhľadom k postupnému útlmu nákladnej dopravy boli rušne po roku 2000 nasadzované v prevažnej väčšine do osobnej dopravy. Pre zvýšenie ekonomickosti prevádzky a celkové omladenie rušňov nechali JHMD časť svojich rušňov modernizovať - dosadený bol nový motor Liaz, elektronický riadiaci systém a vykonaná celková rekonštrukcia mechanickej časti stroja. Modernizované stroje dostali nátery v klasickej schéme, ale s netypickými farbami (zelená, modrá, fialová). Nerekonštruované rušne fungovali už väčšinou len ako záložné. Stroj 705.906 (T 47.006) bol vybraný ako historický a opatrený pôvodným náterom. Po nákupe niekoľkých motorových vozňov z Poľska a ich rekonštrukciou (teraz rad 805.9) potreba rušňov poklesla a niektoré rušne boli odstavené - posledný vyrobený 705.921 odkúpil v roku 2015 nový majiteľ a bol odvezený do Ruska. Stroj 705.920 bol opravený do vystavovateľného stavu a umiestnený na pomník v Novej Bystřici. Ostatné rušne slúžia v prevádzke aj naďalej.
Osoblaha
Osoblažská trať je jedinou úzkorozchodnou traťou, na ktorej aj naďalej zabezpečujú prevádzku České dráhy. Z pôvodných štyroch rušňov bol jeden rekonštruovaný po vzore strojov JHMD a zaisťuje tak tu všetku prevádzku; funkciu zálohy plní druhý pôvodný rušeň. Zvyšné dva získalo Železničné múzeum Lužná u Rakovníka a Národné technické múzeum v Prahe. Rušne sú deponované v remíze v Osoblaze, väčšie opravy potom vykonáva depo v Olomouci, kam sú rušne prevážané na špeciálne upravenom plošinovom vozni s koľajami.
Historické rušne
vpravo|náhľad|Rušeň T47.020 (705.920) na pomníku v Novej Bystřici
Burn It Down
Burn It Down môže byť:
City Park Ružinov
Tvorí ho:
Dokončenie stavby
Po konkurze pôvodného developera projekt neskor získal developer Metrostav. Projekt prepracoval a premenoval na CityPark Ružinov. Parkovanie vyriešil developer niekoľkými podzemnými podlažiami priamo pod vežiakmi. V objekte sa nachádza 432 bytov, 120 apartmánov, lofty a ateliéry v troch vežiach.
Verdon (Dordogne)
Verdon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Horalky
História
Horalky sa v slovenských obchodoch po prvý raz objavili v roku 1959 ešte pod názvom Tatranky. Receptúra Tatraniek sa od tej súčasnej líšila tým, že miesto arašidov využívala lieskové orechy. V roku 1965 však došlo na trhu k nedostatku lieskovcov, a tak sa do receptu pridali arašidy. To prinieslo zmenu mena na Horalky, a receptúra ostala nezmenená až do súčasnosti. Za osobu, ktorá za touto zmenou stojí, je považovaný Štefan Kassay. Ten sa stal v roku 1991 spolumajiteľom Pe­či­vární Se­reď a Fi­gara Trnava. Tie sa neskôr stali sú­čas­ťou akciovej spoločnosti I.D.C. Hol­ding, a.s., pod ktorou Horalky figurujú dodnes.
Receptúra
Presná receptúra Horaliek nie je pre verejnosť známa. Horalky sa však skladajú z troch základných častí: z oblátkových plátov, kakaovo-arašidovej náplne a čokoládovej polevy na leme. Arašidy použité v plnke sú pražené vo vlastnej pražiarni.
Dizajn obalu
Horalky prešli od svojho vzniku viacerými zmenami, čo sa ich typického obalu týka. Prvej takejto zmeny sa dočkali v roku 1994, kedy sa na obale objavili kvety plesnivca a horca spolu s bielou, modrou a červenou farbou. V roku 2005 sa na obale objavilo nové logo pečivární Sereď - Sedita a ilustrácia arašidov. Dnes známe logo sa na obale zmenilo v roku 2009, a v jeho pozadí sa vyníma tatranský štít. Najnovším redizajnom prešli Horalky v roku 2021, ktorý všetky prvky minimalizoval a modernizoval.
Archibios z Alexandrie
Archibios (Archibios) bol olympijský víťaz v pankratiu v rokoch 101 a 105.
Taisen Dešimaru
Jasuo Dešimaru (* 29. november 1914, Saga† 30. apríl 1982, Tokio), tiež známy ako „Mokudó Taisen“, viac ako Taisen Dešimaru (: 弟子丸 泰仙, Dešimaru Taisen), bol japonský zenový majster školy sótó zen a jeden z hlavných misionárov zenového budhizmu na západe. Bol zakladateľom a inšpiroval k založeniu mnohých skupín a centier (japonsky dódžó) v Európe.
Vo svojom učení trval na skutočnosti, že zen je praxou „tu a teraz“.