Argentínska_konfederácia
Secesia a návrat Buenos Aires
náhľad|vľavo|[[Justo José de Urquiza, po porážke Rosasa najvýznamnejší predstaviteľ konfederácie.]] Urquiza nebol unitarián, naopak bol federalistom, no iným ako Rosas. Unitariáni ho tým pádom nepodporovali, naopak boli mu opozíciou tak ako pred tým Rosasovi. Urquizov zámer znížiť centralizmus Buenos Aires a zvýšiť úroveň federalizácie krajiny vytvoril konflikt s unitariánmi. Urquiza vytvoril Zmluvu San Nicolás (31. máj 1852), túto podpísali všetky provincie s výnimkou Buenos Aires. Cieľom zmluvy bolo stanoviť základy pre organizáciu nového argentínskeho štátu. Zároveň táto zmluva slúžila ako precedens pre neskoršie prijatie argentínskej ústavy v roku 1853. S týmto Buenos Aires nesúhlasilo. Unitariáni následne využili neprítomnosť Urquizu v meste a 11. septembra 1853 vyvolali revolúciu, ktorá znamenala secesiu (odtrhnutie) Buenos Aires od konfederácie. Vznikol tak Štát Buenos Aires, zvyšné argentínske provincie zostali Argentínskou konfederáciou. Novým guvernérom Buenos Aires sa stal Manuel Guillermo Pinto. Tento vymenil členov národného zhromaždenia. Hlavné mesto konfederácie sa presunulo do mesta Paraná v provincii Entre Ríos. Buenos Aires sa pokúsilo o vojenské akcie proti konfederácii, aby zabránilo práci národného zhromaždenia, no nebolo úspešné. V roku 1853 bola prijatá argentínska ústava, zároveň bolo Buenos Aires pozvané, aby sa vrátilo do konfederácie. Buenos Aires však prijalo vlastnú ústavu v roku 1854. Konfederácia ako aj Štát Buenos Aires tak prijalo status quo, čím hrozilo vážne nebezpečenstvo, že secesia sa stane trvalou. Argentínska konfederácia napadla Buenos Aires v roku 1856. Jej oddiely viedol Jerónimo Costa, ktorý však bol porazený veliteľom armády Buenos Aires Bartolomém Mitrem. Mitre zajal 140 vojakov, 125 z nich nechal popraviť. V roku 1857 sa Mitre a ostatní politici v Buenos Aires rozhodli ponechať secesiu trvalou a premenovať štát na "Republiku Río de la Plata". S týmto projektom však nesúhlasil Domingo Faustino Sarmiento, ktorý začal konflikt s Mitrem. Projekt tak nenašiel podporu obyvateľstva a bol opustený. V meste vznikol politický nepokoj v súvislosti s vraždou Nazaria Benavídeza, guvernéra provincie San Juan, ktorú spáchali stúpenci Sarmienta. Toto veľmi nahnevalo Justa Josého de Urquizu, ktorý obnovil vojenské akcie proti Buenos Aires. V roku 1859 v bitke pri Cepeda porazil Urquiza Mitreho a začalo sa obliehanie Buenos Aires. Väčšina federalistov sa domnievala, že Urquiza by mal obsadil Buenos Aires a nanútiť mu ústavu. Avšak Urquiza zostal pred mestom a hľadal možné sprostredkovanie rokovaní od paraguajského politika Francisca Solano Lópeza. Buenos Aires malo podľa Urquiza zvolať ústavodarné zhromaždenie na prijatie ústavy a požiadať o návrat do konfederácie. Zhromaždenie požiadalo o niekoľko pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov. Z týchto najdôležitejšie bolo, že Buenos Aires nebude hlavným mestom Argentíny. To by umožnilo zachovať si výhradné práva na využívanie prístavu. Novým prezidentom konfederácie sa stal Santiago Derqui, požiadavky zhromaždenia boli schválené a nová národná ústava vyhlásená. Avšak vražda guvernéra Josého Antonia Virasoreho znamenala začiatok nového konfliktu medzi Buenos Aires a konfederáciou. 17. septembra 1861 sa odohrala bitka pri meste Pavón, v ktorej Buenos Aires na čele s Mitrem porazilo konfederáciu, ktorú viedol Urquiza. Buenos Aires sa po bitke vrátilo do konfederácie, no na jej čelo sa dostali unitariáni z Buenos Aires. Tým vznikla moderná Argentínska republika.