cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uhorská revolúcia
Samotná revolúcia 1848 – 1849
Ústup revolúcie v západnej Európe ovplyvňoval aj osudy Uhorskej revolúcie. Pod hrozbou ofenzívy Chorvátov a vládnych vojsk bol vytvorený výbor národnej obrany na čele s Ľudovítom Košutom. Košut ako brilantný rečník verboval dobrovoľníkov do novej maďarskej armády. Zatiaľ čo chorvátsky bán Josip Jelačić pochodoval na Pešt, Kossuth chodil z mesta do mesta a vyzýval ľudí na obranu krajiny, čím vytvoril ľudovú armádu Honvédov. Maďarská armáda honvédov porazila v bitke pri Pákozde 29. septembra 1848 vojská chorvátskeho bána Josipa Jelačića. V revolučnej armáde bojovali mnohí európski demokrati a revolucionári, najmä Poliaci. Maďarskú revolúciu podporilo októbrové povstanie vo Viedni, ktoré bolo krvavo potlačené. Na rakúsky trón nastúpil František Jozef I. V Uhorsku však nebol nový cisár uznaný.
Začiatkom januára 1849 dobyli cisárske vojská Pešť a revolučná vláda teda presídlila do Debrecína. Na jar roku 1849 dosiahla Uhorská revolúcia veľkých vojenských úspechov, ktoré jej získali sympatie celej demokratickej Európy.
Vodca revolučných vojsk Artur Görgei porazil rakúsku armádu pri meste Gödölö a oddiely generála Béma porazili spojené rakúsko-ruské pomocné armády v Sedmohradsku. Revolučné jednotky opäť obsadili Budín a Pešť. Snem, ktorý zasadal 14. apríla 1849 v Debrecíne, zbavil Habsburgovcov trónu (Detronizácia Habsburgovcov) a vyhlásil nezávislosť krajiny, republiku však nie, a hlavou štátu sa stal Lajos Kossuth.
Viedenská vláda musela na potlačenie revolúcie zavolať na pomoc ruskú cársku armádu. V júni 1849 vtrhli cárske vojská cez Karpaty do Uhier a Sedmohradska. Posledným bojom Uhorskej revolúcie sa stala bitka pri meste Világoši, konaná 13. augusta 1849. Generál Artur Görgei tu so zvyškom svojich vojsk kapituloval.
Uhorská revolúcia utrpela porážku. Mnoho vlastencov, ako napríklad básnik Sándor Petőfi, v bojoch zahynulo. Lajos Kossuth emigroval do zahraničia. Viac ako tristo rozsudkov smrti vyniesli rakúske súdy nad vojenskými a politickými vodcami revolúcie. Obeťou krvavých represálií sa stal tiež prvý uhorský premiér Lajos Batthyány. Žaláre Rakúskeho cisárstva boli preplnené maďarskými povstalcami.
Mnoho vodcov a účastníkov revolúcie, ako Lajos Kossuth, István Széchenyi, Sándor Petőfi alebo Józef Bem, patria k najrešpektovanejším národným hrdinom v maďarských dejinách a výročie začiatku revolúcie, 15. marec, je maďarským štátnym sviatkom, ktorý je každoročne veľkolepo oslavovaný.
Zdroje
Zdroje k časti o vývoji v Maďarsku:
Kyanippos (syn Adrasta)
Kyanippos je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Adrasta a jeho manželky Amfithey.
Kyanippos syn Adrasta je postavou, s ktorou sa v mýtoch nestretáme. Podľa písomného záznamu starogréckeho historika Apollodora z Atén, bol Kyanippos synom argejského kráľa Adrasta a Amfithey a mal štyroch súrodencov, brata Aigialea a sestry Argeiu, Aigialu a Déipylu.
Iný Kyanippos bol synom jeho brata Aigialea a bol to posledný kráľ Argu z rodu thesálskych Amythaónovcov.
Febvin-Palfart
Febvin-Palfart je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Epocha
Epocha môže byť:
1977
Narodenia
thumb|upright|[[Orlando Bloom (* 13. január)]] thumb|upright|[[Shakira (* 2. február)]] thumb|upright|[[Zdeno Chára (* 18. marec)]] thumb|upright|[[Sarah Michelle Gellarová|Sarah Michelle Gellar (* 14. apríl)]] thumb|upright|[[Ľubomír Bajaník (* 23. apríl)]] thumb|upright|[[Zlatica Švajdová-Puškárová (* 26. jún)]] thumb|upright|[[Thierry Henry (* 17. august)]] thumb|upright|[[Libor Charfreitag (* 11. september)]] thumb|upright|[[Bode Miller (* 12. október)]] thumb|upright|[[David Trezeguet (* 15. október)]] thumb|upright|[[Brittany Murphy (* 10. november)]] thumb|upright|[[Richard Lintner (* 15. november)]] thumb|upright|[[Emmanuel Macron (* 21. december)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[František Krištof Veselý († 13. marec)]] thumb|upright|[[Elvis Presley († 16. august)]] thumb|upright|[[Charlie Chaplin († 25. december)]]
AGP
AGP môže byť:
Káfu
right|400px
Euryalos
Euryalos (starogr. Εὐρύαλος – Eurylaos, ) môže byť:
Káfu
Káfu (angl. Kaafu) je atol na Maldivách. Hlavné mesto atolu je Tulusdú. Skladá sa zo 107 ostrovov, z toho 9 je obývaných. Počet obyvateľov je 10 216. Atol nemá správcu (Atoll Chief). Tento administratívny atol sa skladá zo troch prírodných atolov: (zo severu na juh) Kásidú (ostrov), Gáfaru, Severný Male a Južný Male atol.
Male, hlavné mesto Maldív sa nachádza na Severnom Male atole.
Smack My Bitch Up
„Smack My Bitch Up“ je skladba anglickej rave skupiny The Prodigy, ktorá bola vydaná ako dvanásty singel skupiny dňa 17. novembra 1997. Bol to tretí a posledný singel z albumy The Fat of the Land.
Text „Change my pitch up / Smack my bitch up“ sa opakuje v celej skladbe. Skupina obhajovala skladbu tým, že text bol nesprávne pochopený ako nepriateľský ku ženám a skladba vlastne znamená „...robiť niečo intenzívne...“. Skladba viedla k novinárskemu sporu na Reading Festivale. Vokály sú prebraté a pozmenené z Ultramagnetic MCs piesne „Give the Drummer Some“. Pôvodné texty hrané rapperom Kool Keithom sú: „Switch up change my pitch up / Smack my bitch up like a pimp“. Ženské vokály v „Smack My Bitch Up“ boli vytvorené speváčkou Shahin Badar. Skladba obsahuje tiež ukážky zo skladby „Funky Man“ od Kool & The Gang, „In Memory Of“ od Randy Westona, „Bulls on Parade“ od Rage Against the Machine a „House of Rising Funk“ od Afrique. Singla „Smack My Bitch Up“ sa predalo v Spojenom kráľovstve viac ako 100 000 kópií do konca roka 1997.
Digipak
Digipak bol vydaný v spolupráci so Sire records.
Materina dúška
Materina dúška môže byť starší názov:
Lítla Dímun
thumb|Poloha ostrova Lítla Dímun Lítla Dímun (dán.: Lille Dimon) je najmenší a jediný neobývaný Faerský ostrov. Má rozlohu. left|thumb|Ostrov Lítla Dímun
Geografia
Nachádza sa medzi ostrovmi Stóra Dímun severne a Suðuroy  západne od ostrova. Ostrov je možno vidieť z ostrova Suðuroy z obcí Hvalba a Sandvík. Ostrov má len jeden vrch s menom Rávan, ktorý je vysoký. Ostrov je obývaný len ovcami a vtákmi.
Baškirsko
Baškirsko (staršie aj: Baškírsko), dlhý tvar Baškirská republika, je republika Ruska.
Je súčasťou Povolžského federálneho okruhu. Hraničí s Permským krajom, Sverdlovskou a Orenburskou oblasťou, ako aj s republikami Tatársko a Udmurtsko. Republika leží na úpätí Južného Uralu a v Preduralí.
Baškirská republika bola založená 15. novembra v roku 1917 ako národný, územné autonómie Bashkurdistan, 20. marca 1919, v dôsledku podpísania ústrednej sovietskej vlády s Baškírskou vládou o Baškirskej sovietskej autonómii, nazvanou Baškírska ASSR, a je prvá národná autonómia na území Ruska. Obyvateľstvo: 4,071,987 ľudí. (2015) - prvé miesto v Rusku medzi republikami. Od 31. marca 1992 je súčasťou Ruskej federácie.
Kunoy
thumb|Poloha ostrova Kunoy Kunoy (dán.: Kunø, isl.: Kuney) je Faerský ostrov. Má rozlohu a 157 obyvateľov. left|thumb|Ostrov Kunoy na známke
Geografia
Z obce Skarð pocházal básnik, politik a učiteľ Símun av Skarði (18721942). Bol zakladateľom faerskej hymny Mítt alfagra land.
Historická epocha
Historická epocha je značne dlhé a z periodizačného hľadiska základné obdobie v dejinách vyznačujúce sa istými spoločenskými vzťahmi a istým typom významového univerza.
Bodavce
Bodavce alebo pichavce (Enopla) sú trieda pásnic. Ich chobot má stilet a obyčajne aj jedovú žľazu. Ústa sú umiestnené terminálne. Nervová sústava poklesla do svaloviny. Sú to skoro vždy morské druhy, výnimkou je napr. Prostoma (= Stichostemma) graecense, ktorá je dlhá asi a žije sporadicky v sladkých vodách aj u nás.
Stanáková
Stanáková je jedna z mnohých osád obce Valaská Belá, v okrese Prievidza.
Leží v údolí Nitrice v Strážovských vrchoch. Okolie osady je krasovou oblasťou s viacerými skalnými útvarmi a jaskyňami. Cesta do Valaskej Belej prechádza úzkym kaňonom, ktorý vytvorila Nitrica. Kaňon je chráneným územím (PP Prielom Nitrice).
Kultúrna epocha
Epocha kultúrna je značne dlhé a z periodizačného hľadiska základné obdobie vo vývoji kultúry a umenia charakterizovaná istými spoločenskými vzťahmi a názorovými postojmi a princípmi alebo spoločným slohom, ktorý je určený aj teritoriálne.
Stanáková
Osada sa rozkladá popri ceste II/574, 3 km severozápadne od stredu obce.
Bipolarita
Bipolarita alebo bipolárnosť alebo dvojpolárnosť alebo dvojpólovosť môže byť:
Bipolarita alebo zriedkavo bipolarizmus je v politológii usporiadanie svetového politického systému okolo dvoch relatívne rovnako silných štátov, pozri bipolarita (politológia)
Bokmål
Bokmål (doslova: knižný jazyk) alebo zriedkavo knižný jazyk je jedna zo štyroch oficiálnych jazykových foriem nórčiny (riksmål, bokmål, klasický nynorsk, radikálny nynorsk).
Spolu s (klasickým) nynorskom je to dnes najbežnejšie používaná forma nórčiny a je to tá forma, ktorú sa učia cudzinci ako „nórčinu“. Používa ho (spolu s riksmålom) 80 – 90 % obyvateľstva. Používa sa hlavne v hlavnom meste a vo východnom Nórsku.
Iași
Iași môže byť:
Bokmål
Predtým sa nazýval riksmålu (ríšsky jazyk) a tento názov sa dodnes používa na označenie konzervatívnej podoby bokmåli. Risksmål a bokmål sú založené na spisovnej dánčine a vznikli postupnou adaptáciou dánčiny v období dánskej nadvlády nad Nórskom (1380 – 1814).
V jazyku bokmål sa používajú niektoré špeciálne znaky. Taktiež výslovnosť všetkých rovnakých písmen nie je rovnaká, prípadne sa nie vždy vyslovia. Napríklad: znak - číta sa:
Zdvojené spoluhlásky ako kk, ll, mm, tt,..., sa vždy vyslovujú dlho a s dôrazom.
Mokřady Vesník
Ochrana
Predmetom ochrany je svahové pramenisko s výskytom typických mokraďových spoločenstiev s páperníkom a nízkymi ostricami (časť II: Vesnik - Brehy), pramenisko v údolnej nive (časť I: Vesnik u točny) a osobitne chránených druhov, najmä bohatých populácií mokraďových vstavačovcov kruštíka močiarneho a vstavačovca májového.
Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Nad Jasenkou.
Vodopády Studeného potoka
thumb Vodopády Studeného potoka sa nachádzajú na Studenom potoku pri vyústení Malej a Veľkej Studenej doliny. Tvorí ich Malý, Skrytý a Dlhý vodopád. Vedú k nim značkované chodníky z Tatranskej Lesnej, Tatranskej Lomnice a Starého Smokovca.
Sheep’s Head (polostrov)
Sheep's Head (angl. Sheep's Head Peninsula) je polostrov vybiehajúci do Atlantického oceánu na juhozápadnom pobreží Írska. Je súčasťou grófstva Cork.
Poloha
Na východe je spojený s materskou pevninou, na severe ho obmýva záliv Bantry Bay, na juhu záliv Dunmanus Bay. Je situovaný v smere severovýchod - juhozápad, na dĺžku má 28 km, na šírku maximálne 4 km a minimálne iba cca 0,4 km (v oblasti mysu Sheep's Head).
Od pevniny ostrova sa oddeľuje zhruba na línii Relane Point - estuár rieky Four Mile Water (pri obci Durrus), pobrežie je viac členité na juhu. Povrch polostrova je vertikálne členitý, najvyšší bod je vrch Seefin (346 m n. m.).
Vodstvo
Na polostrove tečú len krátke vodné toky, z nich najdlhšie sú Ahaneganavagh Stream a Ahankeesha Stream, ktoré tečú na juh. Leží tu niekoľko menších jazier ľadovcového pôvodu: Lough Akeen, Coolturtaun Lough, Doo Lough, Glan Lough, Laharandota Lough; a tiež lagúnového pôvodu: Farranamagh Lough a Loughaun.
Obyvateľstvo
Priamo na polostrove ležia obce: Ahakista, Kilcrohane, Ballyroon, Caher, Gerahies a časť obce Durrus. Najbližšie mesto je Bantry ležiace cca 3 km na severovýchod od Relane Point. Sheep's Head Way je turistická magistrála dlhá 88 km, ktorá vedie v západnej časti polostrova po jeho pobreží, vo východnej jeho vnútrozemím. Po pobrežných komunikáciách prechádza cyklotrasa Sheep's Head Cycle Route.
Chrást (okres Příbram)
Chrást (okres Příbram) je obec v Česku v okrese Příbram v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 211 obyvateľov, z toho 99 mužov a 112 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 40,5 roka, ženy 40,3 roka).
Prvá arabsko-izraelská vojna
Prvá arabsko-izraelská vojna, prevažne v Izraeli označovaná ako Vojna za nezávislosť (hebr. מלחמת העצמאות - Milchemet ha-acmaut), je prvý zo série arabsko-izraelských konfliktov. Palestínčania pre ňu používajú označenie al-Nakba (arabs.: النكبة) - Katastrofa.
Arabské štáty odmietli uznať rozhodnutie OSN o rozdelení územia bývalého Britského mandátu v Palestíne medzi dva štáty, židovský a arabský. Bezprostredne po vyhlásení nezávislosti Izraelského štátu (15. mája 1948) napadli egyptské, sýrske, zajordánske, libanonské a iracké vojská, podporované jednotkami ďalších arabských krajín, novovzniknutý židovský štát, ktorého existenciu odmietli uznať. Vojna sa skončila víťazstvom Izraela - podarilo sa mu odraziť útok arabských štátov, ochrániť svoju nezávislosť a rozšíriť svoje územie o ďalšie oblasti.
Vznik konfliktu
Po porážke Osmanskej ríše v Prvej svetovej vojne ustanovila Liga národov britskú a francúzsku dočasnú správu pre časti Osmanskej ríše na juh od dnešného Turecka. Tieto dve mocnosti určili na troskách porazenej ríše nové hranice, čím vytvorili štyri spravované územia. Tri z nich - Irak, Sýria a Libanon existujú do dnešných dní.
Štvrtá sekcia bola vytvorená z krajiny vtedy známej ako „južná Sýria“. Oblasť bola oficiálne pomenovaná Britský mandát v Palestíne, po arabsky „Falastin“ a po hebrejsky „Palestina-Erec-Jisrael“. Británia niekoľkokrát zmenila tvar hraníc. Počas vlády Winstona Churchilla bol región rozdelený pozdĺž rieky Jordán, čím vznikli ďalšie dva administratívne celky. Časť na východ od rieky Jordán sa v tom čase označovala ako Zajordánsko a neskôr sa z nej stalo Jordánske kráľovstvo. Oblasť na západ od Jordánu si zachovala meno Palestína.
Pod vedením jeruzalemského veľkého muftiho (titul používaný na označenie najvyššej autority v náboženskom práve v sunitských krajinách) Amina al-Husajního sa niektorí Arabi žijúci v tejto oblasti postavili proti britskej správe a opakovane napadali židovskú populáciu. Tieto sporadické útoky začali nepokojmi v Palestíne z roku 1920 a nepokojmi v Jaffe v roku 1921. Počas nepokojov z roku 1929 bolo 67 Židov zmasakrovaných v Hebrone a väčšina tých, čo prežili, bola vyhnaná preč. Rovnako počas arabského povstania v rokoch 1936 až 1939 boli nepokoje namierené proti Britom a Židom.
Výsledkom týchto útokov boli tri veci:
V období izraelskej vojny za nezávislosť v okolitých krajinách prebiehal podobný proces, v ktorom išlo o zbavenie sa koloniálnej nadvlády. Transjordánsko získalo nezávislosť od Spojeného kráľovstva v roku 1946, aj keď britský vplyv bol naďalej veľmi silný. Od roku 1945 sa Egypt snažil zmeniť zmluvné podmienky dohodnuté v roku 1936 o Suezskom kanáli. Libanon získal nezávislosť v roku 1943, aj keď francúzski vojaci sa nestiahli do roku 1946. V tom istom roku od Francúzska získala nezávislosť aj Sýria.
V roku 1945 na britskú žiadosť Egypt, Irak, Libanon, Saudská Arábia, Sýria, Transjordánsko a Jemen vytvorili Ligu arabských štátov s cieľom koordinovať činnosť medzi jednotlivými arabskými štátmi. Irak a Transjordánsko koordinovali svoju politiku, čo vyústilo do podpisu zmluvy o vzájomnej obrane, zatiaľčo Egypt, Sýria, Libanon a Saudská Arábia sa obávali, že Transjordánsko by rado k svojmu územiu pripojilo časť alebo celú Palestínu, a používalo ju ako základňu pre útoky na Sýriu, Libanon a Hidžáz.
29. novembra 1947 Valné zhromaždenie OSN schválilo plán, ktorý rozdelil britský palestínsky mandát na dva nové štáty: jeden židovský a druhý arabský. Oba sa mali skladať z troch hlavných častí spojených mimoteritoriálnymi cestami, a arabskej enklávy Jaffa (mesto dnes už takmer splynulo s Tel Avivom). Napríklad v Negevskej časti, ktorá bola pririeknutá Izraelu žilo vyše 1 000 Židov a viac než 100 000 Arabov.
Hneď po schválení rezolúcie OSN vypukli na dotknutom území ťažké boje. Britská armáda do nich zo začiatku často zasahovala, ale s blížiacim sa zánikom mandátu a vzrastajúcimi útokmi vedenými polovojenskou skupinou Irgun a radikálnou teroristickou skupinou Lechi sa jej zásahy stávali čoraz nekonzistentnejšími.
18. decembra skupina Hagana vedená Moše Dajanom napadla hlavne Arabmi obývanú dedinu Khissas (Hagana bola vyzbrojená najmä zbraňami z Česko-Slovenska). Súčasne do krajiny prichádzali arabskí bojovníci. Arabská liga vytvorila Arabskú oslobodzovaciu armádu vedenú Fawzi Al-Qawuqjim. V januári a februári napádali židovské komunity na severe, ale nedosiahli výraznejšie úspechy. Zamerali sa najmä na ovládnutie ciest, zmasakrovali niekoľko židovských konvojov. Koncom marca sa im podarilo úplne oddeliť Tel Aviv od Jeruzalema.
14. máj 1948 - 11. jún 1948
14. mája 1948 vznikol samostatný Izrael zaniknutím britského mandátu nad územím Palestíny. Podľa OSN na území Palestíny mali vzniknúť dva štáty, židovský a arabský. V Tel Avive vyhlásil židovský štát David Ben-Gurion v Deklarácii založenia Izraelského štátu. V úvodnom odseku sa tvrdilo, že „Erec Jisrael (Krajina Izrael)'' bola rodiskom židovského ľudu. Tu prvýkrát ľud získal štátnosť, vytvoril kultúrne hodnoty s národným aj univerzálnym významom a dal svetu Knihu kníh.“ V ďalšej časti oznámil: „Na základe nášho nezadateľného práva a na základe rezolúcie Valného zhromaždenia OSN vyhlasujem týmto vytvorenie židovského štátu v Palestíne, ktorý ponesie názov Izraelský štát.“''. Krátko po vyhlásení nezávislosti štát uznali Spojené štáty americké a Sovietsky zväz.
Po vyhlásení samostatného židovského štátu Izrael bola ihneď vytvorená dočasná vláda. Prvým prezidentom nového štátu sa stal Chaim Weizmann. Ešte v túto noc začali egyptské letecké nálety. Po odchode britských vojsk došlo k invázii arabských armád. Otvorený konflikt medzi Arabmi a Židmi začal.
Približne 1 000 libanonských, 6 000 sýrskych, 4 500 irackých, 5 500 egyptských, 6 000 až 9 000 transjordánskych vojakov a neznámy počet saudských a jemenských vojakov vstúpil do Izraela. Spolu s niekoľkými tisíckami polovojenských arabských bojovníkov, ktorí už v Izraeli boli, sa stretli s 30 až 35 tisíckami izraelských vojakov. Obidve strany postupne zvyšovali počet prítomných vojakov, ale izraelská prevaha rástla rýchlejšie.
26. mája 1948 boli oficiálne založené Izraelské obranné sily a židovské vojenské organizácie ako Hagana, Palmach a Ecel boli rozpustené a zlúčené s armádou.
Podľa údajov mali Arabi prevahu v zbrojnej výbave:
Prvou hlavnou úlohou izraelskej armády bolo udržať arabské sily mimo židovských sídiel a vydržať, kým neprídu ďalšie materiálne posily.
Pinsac
Pinsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Prvá arabsko-izraelská vojna
Prvé Prímerie
thumb|right|250px|Švédsky diplomat Folke Bernadotte vyjednal dočasné prímerie medzi znepriatelenými stranami 11. júna bolo prijaté mesačné prímerie na základe deklarácie OSN z 23. mája. Malo trvať 28 dní. Prímerie za OSN vyjednal Folke Bernadotte. Na obe strany bolo uvalené zbrojné embargo. Izraelu sa však podarilo získať zbrane z komunistického Česko-Slovenska (v roku 1948 nebolo jasné, na ktorú stranu železnej opony sa Izrael pridá. Na základe života v komúnach zastávali česko-slovenskí politici názor, že Izrael bude inklinovať k Sovietskemu zväzu. Neskôr sa vzťahy výrazne zhoršili a komunistický blok podporoval najmä arabské režimy). Na konci prímeria Folke Bernadotte predstavil nový plán rozdelenia, ktorý by dal Galileu Židom a Negev Arabom, obe strany ale plán zamietli. 8. júla egyptské sily rozpútali boje znova.
Pinsac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Prvá arabsko-izraelská vojna
8. júl 1948 - 18. júl 1948
Izrael postupne získaval prevahu. Podarilo sa mu v operácii Dani zabrať Lyddu, Ramlu. (Latrún Zajordánska Arabská légia udržala pri troch útokoch, Ramalláh Izrael nedobyl. V ďalšej operácii Dekel získali Nazaret a rozľahlé oblasti za demarkačnou čiarou. Uvoľnili si cestu do osád v Negevskej púšti a zabrali Be'er Ševu. V ďalšej veľkej operácii Kedem sa im podarilo zabezpečiť svoje pozície v Jeruzaleme.
Pinsac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Prvá arabsko-izraelská vojna
Druhé prímerie
Od 18. júla o 19.00 začalo druhé prímerie vyjednané OSN. Folke Bernadotte 16. septembra predstavil ďalší plán, ktorý opäť obe strany konfliktu odmietli. 17. septembra bol zastrelený členom židovskej organizácie Lechi a nahradil ho jeho americký zástupca Ralph Bunche.
15. október 1948 - 20 júl 1949
V období od 15. októbra 1948 do 20. júla 1949 sa Izraelu podarilo zabezpečiť svoje pozície. Cieľom operácií v tomto období bolo vyhnať cudzie armády zo svojho územia a zabezpečiť hranice, pričom v porovnaní s predchádzajúcim obdobím Izrael svoje územie rozšíril o takzvané nárazníkové zóny.
Pinsac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prvá arabsko-izraelská vojna
15. október 1948 - 20 júl 1949
24. októbra izraelské obranné sily začali operáciu Hiram a získali celú hornú Galileu, čím vyhnali libanonskú armádu späť do Libanonu. Operácia bola veľkým úspechom a ku koncu októbra už Izrael ovládol nielen celú Galileu, ale pokročil aj približne 8 kilometrov do Libanonu k rieke Litani.
15. októbra izraelské obranné sily spustili operáciu Yoav na severe Negevskej púšte. Cieľom bolo vytvoriť klin medzi egyptskými silami pozdĺž pobrežia a cestou medzi mestami Be’er Ševa-Hebron-Jeruzalem a získať kontrolu nad celou púšťou Negev.
22. decembra Izrael vyhnal posledné egyptské sily z Izraela v operácii Horev. Cieľom bolo posilniť svoje pozície v púšti Negev a odstrániť riziko hroziace zo strany Egyptu najmä v južných častiach. V operácii sa vytýčené ciele podarilo dosiahnuť. Egypt bol donútený k prímeriu a Izrael vstúpil hlbšie do Nitzany a na Sinajský polostrov.
Dočasný pokoj zbraní bol dosiahnutý 7. januára. 12. januára 1949 začali rozhovory o prímerí na ostrove Rodos. Postupne prímerie podpísali tieto krajiny: Izrael, Egypt, Libanon, Zajordánsko, Sýria. Po medzinárodnom nátlaku sa Izrael stiahol z obsadeného pásma Gaza a Sinajského polostrovu.
5. marca začala operácia Uvda. 10. marca Izraelčania dosiahli Umm Rashrash a získali ho bez boja.
Epoché
Epoché môže byť
Metodickým pravidlom, ktoré predstaviteľov antického skepticizmu viedlo k epoché, bol trópos.
Včelinec
Včelinec je mestská časť mesta Rimavská Sobota, 1 km južne od centra mesta, v Rimavskej kotline.
Leží na Dúžavskej ceste, pri križovatke miestnych ciest do Rimavskej Soboty, Dolných Zahorian, Kurinca a Tomášovej. Na križovatke je autobusová zastávka linky č. 1 miestnej MHD.
Hewlett-Packard
right|thumb|HP v Japonsku
Hewlett-Packard Company, skrátene HP, je nadnárodná spoločnosť zaoberajúca sa informačnými technológiami. Je to nadnárodná IT spoločnosť svetoznáma sa stala hlavne vďaka svojim tlačiarňam, osobným počítačom a špičkovým serverom. Cieľom spoločnosti HP je vyvíjať technológie a služby, ktoré zefektívňujú chod firiem, s úmyslom osloviť čo najviac potenciálnych zákazníkov. HP je značka počítačov, notebookov, tlačiarní a iného.
Ursida
Ursida je veľký taxón mäsožravcov. V mnohých systémoch (podrobnosti pozri nižšie) je úplne alebo takmer zhodný s nadčeľaďou medvede (lat. Ursoidea) a čeľaďou medveďovité (Ursidae) či podčeľaďou medvede (Ursinae). Rody z tohto taxónu (okrem rodov zo skupiny Ailuropidini, teda okrem (časti) pánd) sa po slovensky volajú medveď, pokiaľ vôbec majú slovenské meno.
Etymológia
Slovo medveď (v staršej slovenčine aj: nedv(i)eď) sa v rôznych obmenách vyskytuje u všetkých Slovanov a znamená medojed, t.j. pojedač medu, ten, kto je(dáva) med. Rekonštruovaná praslovanská (a doložená staroslovienska) podoba tohto slova je *medvědь; táto vznikla zo spojenia praslovanských slov *medъ (význam: med) a ěsti (význam: jesť). Je ale možné, že toto slovo je už praindoeurópske; jeho praindoeurópska podoba by potom bola *medhu-(h1)ed-. Dokladom správnosti tejto etymológie je aj staroindické slovo madh(u)vád, ktoré znamená ten, kto je sladké (príp. med) alebo pojedač sladkého (príp. medu). Spomínané praslovanské (a prípadne aj praindoeurópske) slovo je pravdepodobne tabuistická náhrada pôvodného, úplne odlišného názvu tohto zvieraťa, pretože vysloviť (skutočné) meno nebezpečného zvieraťa sa považovalo za nevhodné. Tento pôvodný názov mal v praindoeurópčine rekonštruovanú podobu *r̥kthos (*r̥kþos), *r̥ktos, *r̥ksos alebo *r̥tkos (je sporné, ktorý z týchto tvarov je správny), pričom z tohto praindoeurópskeho tvaru vzniklo napríklad latinské slovo ursus a grécke slovo arktos (obe znamenajú medveď). V praslovančine mal vyššie spomínaný pôvodný názov rekonštruovanú podobu *rъsь.
Slovo maco pôvodne znamenalo domácky tvar mena Matej. Aj tu asi ide o tabuistickú náhradu pôvodného odlišného názvu tohto zvieraťa, ktorým je v tomto prípade názov medveď.
Anatómia
Medveďovité majú veľmi robustnú postavu, veľkú lebku, krátky chvost a silné nohy s dlhými nezatiahnuteľnými pazúrmi, ktorými môžu jediným úderom zabiť aj veľké zviera. Samce sú až o 20 % väčšie než samice. Srsť býva čiernej, hnedej alebo bielej farby, obvykle majú na prsiach žltý alebo biely znak. Podľa dlhého ňufáku, malých očí a uší sa dá usudzovať, že majú výborný čuch, ale zároveň zlý zrak a sluch. Stoličky niektorých druhov stratili rezaciu a trhaciu funkciu. Miesto toho sú ploché s hrbolkami a sú výborným nástrojom na drvenie vegetácie.
Medveďovité chodia pomaly a pri chôdzi sa dotýkajú zeme všetkými piatimi prstami aj pätou, ale v prípade potreby dokážu veľmi rýchlo zrýchliť a tiež veľmi dobre šplhajú.
Ferfay
Ferfay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Ursida
Anatómia
Medzi medveďmi nájdeme najväčšieho žijúceho mäsožravca (šelmu) vôbec, je nim poddruh medveďa hnedého – kodiak, ktorý vo vztýčenej polohe na zadných nohách dosahuje výšku až 3,5 m.
Ferfay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ursida
Potrava
Potrava väčšiny druhov medveďovitých sa skladá väčšinou zo zmesi mäsa, vrátane rýb a hmyzu, a rastlinného materiálu ako sú korene a bobule. Výhradne na mäso sa špecializuje len medveď biely, pretože nežije v prostredí s vegetáciou, zatiaľčo panda veľká je takmer výlučne vegetarián. Živí sa bambusovými výhonkami. Medvede zbierajú potravu predovšetkým vo dne a na rastlinnú stravu sa zameriavajú viac než ostatné šelmy, a preto trávia omnoho viacej času kŕmením.
Pôvod
Predkom súčasných medveďov je podľa niektorých názorov oligocénny rod Cephalogale, dosahujúci približne veľkosti dnešnej pandy červenej. V tom období mali ešte všetci predchodcovia medveďov dlhý chvost a dosahovali podobné rozmery. V priebehu evolúcie zväčšovali medvede postupne svoje rozmery, až sa nakoniec stali najväčšími suchozemskými šelmami s masívnou hlavou, silným telom a krátkym chvostom. Miestom pôvodu medveďov bola Eurázia.
Ferfay
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
John Edgar Hoover
John Edgar Hoover (* 1. január 1895, Washington, D.C., USA - † 2. máj 1972, tamže) bol americký právnik. Bol prvým a najdlhšie slúžiacim riaditeľom americkej agentúry FBI. V jej čele stál od jej založenia až do svojej smrti. Predtým (od roku 1924) viedol predchodcu FBI - BOI (Bureau of Investigation).
Ursida
Systematika
Priamo pod Ursida sa niekedy zaraďuje aj:
John Edgar Hoover
Mladosť
Narodil sa 1. januára 1895 v meste Washington. Na strednej škole Central High spieval v zbore, absolvoval vojenský výcvik pri zálohách a bol členom debatného krúžku. Potom študoval právo na George Washington University. Túto školu roku 1916 úspešne vyštudoval a navyše získal titul LL.M.
Robotnícke nepokoje
Po štúdiách bol zamestnaný na ministerstve spravodlivosti USA, kde prevzal vedenie sekcie registra potenciálnych nepriateľov štátu. Roku 1919 sa stal riaditeľom Spravodajskej divízie (GID) v novovzniknutej Bureau of Investigation - predchodca FBI. Úrad sa mal vysporiadať so zvyšujúcou sa mierou násilného boľševizmu a anarchie, ktoré viedli k robotníckym nepokojom v rokoch 1919 a 1920. BOI zatýkala radikálov, ktorých potom nechala deportovať z krajiny.
Zikkurat
thumb|Zikkurat Choga Zanbil z [[13. storočie pred Kr.|13. storočia pred Kr. blízko mesta Súsy v Iráne.]] thumb|Zikkurat [[Etemennigurru pri meste Ur.]] Zikkurat (ojedinele písané aj zikkurrat; iné názvy: vrch boha, nebeský vrch, dom siedmich pásiem, babylonská veža; po sumersky unir = postavený do výšky, vyčnievajúci) je (pôvodne akkadský) názov typu chrámu stavaného v celej Mezopotámii a Elame od konca 3. tisícročia pred Kr., teda pôvodne skoro vždy zo sumerského obdobia.
Bola to vysoká chrámová veža s pravouhlým (štvorcovým alebo pozdĺžnym) alebo kruhovým pôdorysom, s 3-7 terasovitými stupňami členenými výstupkami a ústupkami so stenami smerom nahor a s malou svätyňou na vrchole veže.
Svätyňa bola natretá modrou farbou alebo obložená modrými tehlami a slúžila ako miesto kultu, hvezdáreň aj pozorovateľňa.
Zdroje
Oppenheim, Leo A. Starověká Mezopotámie: portrét zaniklé civilizace. Praha : Academia, 2001.
John Edgar Hoover
Vojny gangov
V 30. rokoch 20. storočia aj kvôli veľkej hospodárskej kríze sa rozšíril počet lupičov, ktorí navyše novo využívali samopaly a ich zločiny boli viac organizované. Hooverova BOI dostala za úlohu vysporiadať sa s organizovaným zločinom. Prvý veľký úspech prišiel pri zastrelení presláveného lupiča Johna Dillingera zvláštnym agentom Melvinom Purvisom. Ďalšie úspechy čoskoro nasledovali pri dolapení gangstrov, akými boli Alvin Karpis alebo Machine Gun Kelly. Tieto akcie priniesli úradu nové právomoci, a tiež v roku 1935 nový názov Federal Bureau of Investigation (FBI).
S novými dotáciami Hoover rozšíril svoj úrad. Najal nových agentov, vytvoril najväčší register odtlačkov prstov svojej doby a založil prvé policajné vedecké laboratórium.
Vyšetrovanie radikálov
Po oslabení organizovaného zločinu sa znova sústredil na politických radikálov. Sám opovrhoval podvratnými živlami, ktoré by mohli rozvrátiť jeho vlasť. FBI v tom čase zhromaždila informácie o desiatich tisícoch potenciálnych radikáloch.
Roku 1938 zatkli prvého nemeckého špióna, ďalší nasledovali hlavne v čase druhej svetovej vojny. Hoover počas vojny plánoval kontrarozviedku voči Sovietom.
V roku 1946 bol poverený generálnym prokurátorom Tomom C. Clarkom, aby vytvoril zoznam nelojálnych Američanov, ktorí by mohli byť zatknutí vďaka vojnovému výnimočnému stavu. Ten tento zoznam dokončil roku 1950 a predložil ho vtedajšiemu prezidentovi Harry S. Trumanovi, ktorému odporučil pozastaviť zákon Habeas corpus a týchto občanov zatknúť. Ten to však odmietol.
náhľad|Prezident [[John Fitzgerald Kennedy|JFK, J. Edgar Hoover a Robert F. Kennedy (1961)]]
COINTELPRO
Najvyšší súd Spojených štátov amerických roku 1956 rozhodol obmedziť možnosti ministerstva spravodlivosti vyšetrovať občanov pre ich politické názory, čo Hoover niesol veľmi ťažko. V tom čase založil tajný program COINTELPRO. V ňom pokračoval v ilegálnom vyšetrovaní podvratných živlov. Pôvodne mal za úlohu rozrušiť štruktúru Komunistickej strany USA. V tom čase Hoover nasadil svojich agentov na osobnosti, akými boli Charlie Chaplin alebo Martin Luther King. O jeho existencii sa občania dozvedeli až roku 1971, a to vďaka médiám. COINTELPRO sa stal hlavnou príčinou kritiky Hoovera a jeho úradu.
Keď bol roku 1963 spáchaný atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho, Hoover viedol vyšetrovaciu komisiu. Roku 1964 mu prezident Lyndon B. Johnson oficiálne povolil byť doživotným riaditeľom FBI.
Smrť
Udržal si silný vplyv až do svojej smrti roku 1972. Zomrel na zástavu srdca v súvislosti s ochorením kardiovaskulárneho systému. Hoover zomrel v 77 rokoch. Na počesť jeho celoživotnej práce bolo jeho telo vystavené v rotunde Kapitolu a neskôr pochované na cintoríne amerického Kongresu. V čele FBI ho po jeho smrti nahradil L. Patrick Gray.
Odkaz
náhľad|Hrob Hooverovej rodiny Priznáva sa mu úspech za vybudovanie tejto federálnej agentúry v účinnú zločinpotierajúcu organizáciu, s mnohými zavedenými inováciami v policajnej technológii, ako centralizované spracovanie odtlačkov prstov, či forenzného laboratória. Počas svojej kariéry sa tešil obľube americkej spoločnosti a získal mnohé ocenenia, ale po jeho smrti sa stal kontroverznou postavou. Jeho kritici mu vytýkajú, že prekračoval právomoci FBI, používal ju na zastrašovanie politických aktivistov a disidentov, k nahromadeniu tajných dokumentov na vedúce politické figúry a používal nezákonné metódy zbierania dôkazov.
Roku 1977 režisér Larry Cohen natočil film The Private Files of J. Edgar Hoover. V roku 2011 režisér Clint Eastwood nakrútil životopisnú snímku J. Edgar.
Osobný život
J. Edgar Hoover sa nikdy neoženil, bol bezdetný a zomrel ako "starý mládenec". Hoci sa z titulu vedenia Federálneho úradu stal vzápätí mediálne známou figúrou, nikdy nebol vídaný v spoločnosti nežného pohlavia. Od 40. rokov tak začali kolovať klebety, naznačujúce, že by Hoover mohol mať homosexuálny vzťah so svojim priamym podriadeným, zástupcom FBI, Clydom Tolsonom, s ktorým trávil veľa času tak profesne, ako mimo prácu. Rýdzo profesionálny úzky vzťah si vybudoval s demokratickým politikom Lyndonom B. Johnsonom, roky pred tým, než sa Johnson stal prezidentom. Určitú averziu naopak mal voči Robertovi Francisovi a Johnovi Fitzgeraldovi Kennedyovým.
Tiež bol slobodomurárom a člen maltézskych rytierov. Od roku 1920 v hodnosti majstra vo washingtonskej lóži. Roku 1955 dosiahol vrcholný 33. stupeň. V ráde strávil 52 rokov.
Kariéra v dátumoch
A čelil problémom, ktoré zahŕňali:
Varlam Tichonovič Šalamov
Varlam Tichonovič Šalamov (* 18. jún 1907, Vologda, Rusko – 17. január 1982 Moskva, tamtiež) bol významný ruský prozaik a básnik.
Život
Varlam Tichonovič Šalamov pochádzal z rodiny pravoslávneho kňaza. Jeho otec pôsobil ako misionár na Aleutoch. Do Ruska sa vrátil v roku 1905. Šalamov absolvoval strednú školu vo Vologde. V roku 1923 sa presťahoval do Moskvy, kde pracoval ako garbiar. Pokračoval (od roku 1926) štúdiom na právnickej fakulte MGU v Moskve.
V roku 1929, počas 3. roku štúdia ho zatkli za šírenie Leninovho závetu. Odsúdili ho na 3 roky pracovného tábora, trest vykonával v tábore Višera. Po návrate z tábora sa zapojil do literárneho života v Moskve, publikoval niekoľko krátkych próz a básní. V roku 1937 počas Veľkej čistky bol opätovne zatknutý a odsúdený (za antisovietsku propagandu) na 5 a potom 15 rokov pracovného tábora v Kolyme.
Napokon v kolymských gulagoch strávil súvisle 14 rokov (19371951). Aj po prepustení mal zákaz bývať vo veľkých mestách v európskej časti Ruska, takže pracoval ako felčiar. Po 20. zjazde KSSZ ho rehabilitovali a umožnili mu návrat do Moskvy. V roku 1961 mu vyšla (v oficiálnom vydavateľstve, tzv. gosizdat) prvá básnická zbierka Огнибо (dosl. Kresadlo), nasledovali ďalšie tri: v roku 1964 Шелест листьев (dosl. Šelest lístia), v roku 1967 Дорога и судьба (dosl. Cesta a osud) а v roku 1972 Московские облака (dosl. Moskovské oblaky). Od 15. februára 1973 bol člen Zväzu sovietskych spisovateľov. Posledný rok života sa mu prudko zhoršil zdravotný stav, strávil ho ako slepý, hluchý v domove dôchodcov a neskôr v ústave pre psychicky chorých, kde aj zomrel.
Kolymské poviedky
Kolymské poviedky „patria k najtrpkejším prózam celého „táborového“ žánru“. Vzhľadom na ich dokumenárny charakter ich A. Applebaumová používala v obsiahlej miere ako zdroj pre svoju monografiu o gulagoch. Tvoria rozsiahly dokumentárny cyklus, ktorý je založený na Šalamovových osobných zážitkoch. Jadro tvoria „črty, príbehy a záznamy z pracovných táborov“.
Literárny štýl, význam
Šalamovove verše sú filozoficko-reflexívne, s témami ako láska, priateľstvo, vlasť. Nadväzujú na tvorbu Baratynského, Feta, Ťutčeva, Bloka a Pasternaka. Verše, na ktorých pracoval v gulagoch, sa zachovali len vďaka B. Pasternakovi, s ktorým Šalamov viedol korešponenciu.
V prozaických dielach sa prejavil tým, že neuznával román ako žáner. Uprednostňoval pamäti pre ich bezprostrednosť. Bol majster krátkej prózy, v ktorej uplatňoval viaceré básnické prvky: nedopovedanosť, metaforickosť, rytmickosť. V poviedkach jednu bolesť, len čo pominie, vystrieda ešte zraňujúcejšia udalosť.
V žánre literatúry o gulagoch mu bol seberovný iba Alexandr Isajevič Solženicyn.
Jeho dielo je nadčasové mravné memento.
Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 1972
Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 1972 boli v poradí 4. majstrovstvá Ázie v basketbale žien, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia, vtedy ABC). Konali sa v Tchaj-peji, na Taiwane v dňoch od 18.26. novembra 1972, za účasti 5 tímov. Taiwan organizoval ázijský šampionát žien druhýkrát, predtým hostil toto podujatie v roku 1968, tiež v Tchaj-peji. Svoj tretí titul získala 🇰🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim 🇹🇼. Bronzové 🇹🇭 pri neprítomnosti 🇯🇵 (obhajcu titulu) získalo svoju prvú medailu.
Furán
Furán je heterocyklická organická zlúčenina s jedným atómom kyslíka v päťčlánkovom cykle. Je to aromatická zlúčenina. Za normálnych podmienok je to priehľadná, veľmi prchavá, horľavá kvapalina s teplotou varu blízkej izbovej teplote (31,4 °C).
Furán je toxický a karcinogénny. Jeho katalytickou hydrogenáciou v prítomnosti paládia vzniká tetrahydrofurán. V kyslom prostredí je nestabilný a polymerizuje.
Reakcie
Kvôli jeho aromatickosti reaguje furán veľmi odlišne od ostatných heterocyklických éterov, ako je tetrahydrofurán. V elektrofilných substitučných reakciách je podstatne reaktívnejší ako benzén. Substituenty sa prednostne naväzujú do polôh 2 a 5.
Furán môže vstupovať do Dielsovej-Alderovej reakcie, napríklad: 600px
Furán možno katalyticky v prítomnosti paládia hydrogenovať na dihydrofurán a tetrahydrofurán.
Biochemický význam
Podľa furánu sú pomenované furanózy, cyklické formy sacharidov, ktoré majú päť atómov v kruhu. Furanózy však nemajú aromatický kruh a ich základom je v skutočnosti tetrahydrofurán.
Vásárosnaménsky okres
thumb|Poloha okresu Vásárosnamény
Vásárosnaménsky okres je okres v župe Szabolcs-Szatmár-Bereg v Maďarsku. Od roku 2013 je sídlom okresu mesto Vásárosnamény.
Oscar Loya
Joseph Oscar Loya (* 12. jún 1979, Indio, Kalifornia, USA) je americký spevák a herec pôsobiaci v divadle Broadway.
Vásárosnaménsky okres
Geografia
Okres sa rozkladá na východe Maďarska. Od juhu k severu ním preteká rieka Tisa, do ktorej sa zľava vlievajú rieka Szamos a riečka Kraszna. Nadmorská výška je zhruba 103-130 m. Na východe hraničí s Ukrajinou. Rozloha okresu je 617,94 km².
Oscar Loya
V roku 2009 spolu s Alexom Christensenom reprezentoval Nemecko na Eurovízii v Moskve, kde obsadili 20. miesto so ziskom 35 bodov.
Vásárosnaménsky okres
Doprava
Okresom prechádza z vnútrozemia na Ukrajinskú hranicu hlavná cesta č. 41. Tiež sa v rovnakom smere stavia diaľnica M3. Za zmienku stojí aj železnica.
Oscar Loya
Kariéra
Loya reprezentoval Nemecko na Eurovision Song Contest 2009 v rámci projektu Alex Sings Oscar Swings s producentom Alexom Christensenom. Počas finálového vystúpenia zo súťažnou piesňou ho 16. mája 2009 odprevadila americká speváčka a herečka Dita Von Teese. V hlasovaní divákov a odbornej poroty nakoniec obsadili 20. miesto so ziskom 35 bodov. Najväčší počet bodov (7) dostali z Dánska a Spojeného kráľovstva.
Vásárosnaménsky okres
Sídla a ľudia
Okres je tvorený 28 obcami, z ktorých dve sú mestá (Vásárosnamény a Nyírmada) a jedna obec je mestečko.
Oscar Loya
Kariéra
Po vystúpení na Eurovízii vydal Loya za producentskej asistencie Alexa Christensena debutový album Heart 4 Sale, na ktorom zaznel aj singel zo súťaže.
Vásárosnaménsky okres
Sídla a ľudia
V januári 2013 v okrese žilo 36 689 ľudí. Obyvatelia sa zaoberajú predovšetkým poľnohospodárstvom (ovocie, zemiaky, kukurica) a živočíšnou výrobou. Za zmienku stojí veľká nezamestnanosť.
Lozorno
Lozorno je obec na Slovensku v okrese Malacky. Patrí do Bratislavského samosprávneho kraja (VÚC).
Jej nadmorská výška je, priemerná ročná teplota 10 °C a priemerné ročné zrážky okolo. Lozorno leží v blízkosti západných svahov Malých Karpát v južnej časti Záhorskej nížiny. V strede dediny sa týči kostol sv. Kataríny, panny a mučeníčky z Alexandrie, ktorý pochádza z roku 1629. Ďalšími starobylými pamiatkami sú prícestné sochy sv. Jána Nepomuckého a sv. Floriána.
Dejiny
Názov obce bol od roku 1438 Ezelarn, od roku 1589 Zorno a od roku 1773 je Lozorno. Osídlenie obce je známe už od 14. storočia, kde si obyvatelia svoje obydlia stavali popri Suchom potoku. Avšak prvá písomná zmienka je z roku 1438. V 16. storočí sa do obce prisťahovali chorvátski prisťahovalci, ktorí sú predkami väčšiny dnešných Lozorňanov. Obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom, tkáčstvom, zeleninárstvom a vinohradníctvom.
Najstaršia pečať obce - sv. Katarína s nástrojmi svojho martýrstva - s ozubeným kolesom a mečom s palmovou ratolesťou (symbolom mučeníkov, ale tiež aj symbolom víťazstva nad svetom) pochádza zo 17. storočia.
V obci začala začiatkom 19. storočia fungovať cirkevná škola. Asi v roku 1933 jej úlohu prebrala škola "meštianka", ktorá stála na západnom konci dediny smerom na výpadovku do Bratislavy. Približne v rokoch 1970 – 1990 bola používaná ako materská škola. Neskôr bola zbúraná a nahradila ju nová štvrť rodinných domov.
Súčasnosť
Nad dedinou sa nachádza vodná nádrž, z ktorej vyteká „Suchý potok“ krížom cez dedinu. Pri vodnej nádrži sa každoročne stretávajú obyvatelia Lozorna, prípadne susedia z okolitých dedín na Rybárskych zábavách. Nad vodnou nádržou je turistická cesta, ktorá vedie popri ďalších dvoch vodných nádržiach cez krásnu krajinu Malých Karpát do chatovej oblasti Košarisko, ktorá patrí k obci.
Šport
Futbalový klub ŠK Lozorno-muži skončil v sezóne 08/09 na 8. mieste v III. lige-západ. Po jesennej časti sezóny 2009/2010 bol klub na 5. mieste v III lige západ. V dedine majú štadión s kapacitou 850 ľudí. Futbalový oddiel má tri mládežnícke mužstvá od prípravky až po starších žiakov. Lozorno má aj hokejbalové mužstvo, ktoré postúpilo do najvyššej súťaže. Klub má vlastný hokejbalový štadión postavený v areáli futbalového ihriska (kapacita 150 ľudí). Lozorno ponúka možnosti turistiky, cykloturistiky a oddychu v okolitých lesoch. Športové aktivity ponúka tenisové ihrisko, futbalové ihrisko a golfový klub. V kultúrnom dome sa každoročne uskutočňujú stolnotenisové turnaje.
Pakt troch veľmocí
Pakt troch veľmocí alebo Pakt troch (staršie Pakt troch mocností) bol pakt uzatvorený 27. septembra 1940 medzi Nemeckom, Talianskom a Japonskom. Týmto paktom sa doformoval tzv. fašistický útočný pakt (pozri aj Os Berlín-Rím-Tokio, oceľový pakt, Pakt proti Kominterne). Neskôr k paktu pristúpilo Maďarsko, Rumunsko, Slovensko, Bulharsko, Chorvátsko, Fínsko, Mandžusko a Thajsko.
Protokol o pristúpení Slovenskej republiky k Paktu troch mocností (24.11.1940)
Protokol o pristúpení Slovenskej republiky k Paktu troch mocností
Slovensko pristupuje k Paktu troch mocností, podpísanému medzi Japonskom, Nemeckom a Talianskom 27. septembra 1940 v Berlíne.
Ak by spoločné technické komisie, spomínané v článku 4 Paktu troch mocností, preberali otázky, dotýkajúce sa záujmov Slovenska, na porady komisií budú pozvaní aj zástupcovia Slovenska.
Text Paktu troch mocností je pripojený ako príloha k tomuto Protokolu. Protokol tento je spísaný v slovenskom, japonskom, nemeckom a talianskom jazyku, pri čom každý text pokladá sa za prvopis. Protokol nadobúda platnosť dňom podpísania.
Na dôkaz čoho podpísaní, ktorí sú svojimi vládami náležité splnomocnení, podpísali tento Protokol a opatrili ho svojimi pečaťami.
Vyhotovené v štyroch prvopisoch, v Berlíne, dňa 24. novembra 1940 - v XIX. roku fašistickej éry, ktorýto deň zodpovedá 24. dňu 11. mesiaca 15. roku éry Syówa.
Suchohrad
Suchohrad (ľudovo Dimburk, z nem. Dimburg) je obec na Slovensku v okrese Malacky. V obci je rímskokatolícky kostol Krista Kráľa z roku 1935. V minulosti tu stál aj rímskokatolícky barokový kostol Sv. Floriána z roku 1717, ktorý sa nachádzal na miestnom cintoríne. Pre zlý stav však bol roku 1912 uzavretý. Snaha o jeho záchranu nebola úspešná a v 30. rokoch bolo nariadené jeho zbúranie. V obci sa nachádzal aj habánsky dvor. Do 30. rokov minulého storočia tu existoval tiež plávajúci vodný mlyn. V obci a jej okolí sa nachádza niekoľko bunkrov, ktoré sú účasťou systému československého predvojnového opevnenia. Bunkre v Suchohrade predstavujú najrozšírenejší typ LO vzor 37A (objekt ľahkého opevnenia nového typu), ale sú unikátne tým, že sú dvojposchodové. Spodné podlažie sa nachádza v podzemí a nemá strieľne.
Karolov dvor
V roku 1780 vybudoval v chotári Suchohradu Karol Pállfy majer. Okolie bolo využívané ako zvernica. Boli tu dve pekárne, pálenica, kováčska dielňa, koniarne, maštale, sýpky a pánske sídlo. Po vzniku Československej republiky bol majer dvakrát rozparcelovaný. Od roku 1950 tu sídlilo novozaložené Jednotné roľnícke družstvo. Veľká časť budov bola zbúraná alebo prestavaná. Dnes sa tu nachádza družstvo a vznikajú tu rodinné domy. Z pôvodného majera zostali časti budov panského sídla, dobové pivnice a zamurovaná vstupná brána, ktorá smerovala k Malackám.
Iné projekty
[//www.suchohrad.sk/ Obec Suchohrad]
Somaliland
Somaliland môže byť:
Saamske jazyky
Laponské jazyky (iné názvy: ak sa považujú za viacero jazykov: saamske jazyky, sámske jazyky, sami jazyky; ak sa považujú za jeden jazyk: lapončina, saamčina, sámčina) patria/-rí medzi uralské jazyky (presnejšie ugrofínske jazyky).
V staršej literatúre sa tieto jazyky považujú za nárečia jedného jazyka, v novšej za viacero jazykov. Považovať ich za viacero jazykov je správnejšie už preto, že často sú vzájomne absolútne nezrozumiteľné. Názov saamske/sámske jazyky je podľa Saamov (Laponcov) vhodnejší pred výrazom laponské jazyky, pretože výraz Laponec niekedy považujú za hanlivý.
Saamovia žijú:
Jazyk sa najviac podobá na fínčinu alebo na karelčinu, používanú pôvodnými obyvateľmi na polostrove Kola v Rusku. Lapončinu používa približne 15 000 ľudí (väčšina Laponcov ho už nepoužíva).