cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alžbeta Habsburská (1554)
Francúzska kráľovná
26. novembra 1570 sa Alžbeta vydala za francúzskeho kráľa Karola IX. a 25. marca 1571 bola korunovaná. O rok neskôr porodila svoje jediné dieťa – dcéru Máriu Alžbetu.
Manžel bol Alžbete systematicky neverný so svojou dlhoročnou milenkou Máriou Touchetovou s ktorou mal syna Karola, narodeného 1573.
Karol IX. zomrel roku 1574 iba v dvadsiatich štyroch rokoch a dvadsaťročná vdova sa vrátila späť do rodného Rakúska. V roku 1578 jej zomrela dcérka a Alžbeta založila kláštor Stallburg. V Prahe, kde žil jej brat Rudolf II., sa starala o rekonštrukciu kaplnky Všetkých svätých.
Zomrela v necelých štyridsiatich rokoch na infekčnú chorobu.
Ľaliovky
Charakteristika
Telo má tvar kalicha na krátkej alebo (častejšie) na dlhej ohybnej stopke. „Kalich“ tvorí 5 dichotomicky sa vetviacich ramien, ktoré sú spevnené vápnitými doštičkami. Ústny aj análny otvor sú v hornej časti tela, okrem toho tu vyúsťujú aj gonády a drobné otvory – tzv. hydropóry, ktorými v prípade potreby preniká voda do ambulakrálnej sústavy. Ambulakrálne panôžky majú dýchaciu a zmyslovú funkciu. Pohybom ramien víria vodu, čím priháňajú planktónnu potravu k ústam.
Vývin prebieha cez súdkovitú larvu dolioláriu, ktorá má okolo tela niekoľko obrvených pruhov. Larva čoskoro prisadá a predná coelomová časť sa predlžuje v stopku. Žijú väčšinou v tropických moriach (často i vo väčších hĺbkach), preto živé ľaliovky vidno skôr výnimočne. Niektoré druhy môžu dosť dobre plávať, ich stopka je v dospelosti redukovaná a na jej mieste je veniec prichytávacích cirrov – do tejto skupiny patrí Antedon bifida, hojný druh pobrežia Atlantického oceánu. Pri pobreží severných morí je častá Heliometra glacialis.
Telá ľalioviek sa po odumretí obvykle rozpadnú na jednotlivé články. Nálezy celých schránok sú zriedkavé. Jednotlivé články ľalioviek sú tvorené kalcitom, pri pohľade voľným okom sa väčšinou lesknú. V polarizačnom mikroskope sa ich možno pozorovať ako monokryštály s výrazným reliéfom a pentagonálnou súmernosťou, ktoré celé naraz zhášajú.
Evolúcia
Ľaliovky tvoria skupinu, ktorá existuje už od kambria. Počas dlhého vývoja obývali odlišné ekosystémy. Zatiaľ čo napríklad druhohorné ľaliovky väčšinou uprednostňovali plytkovodné prostredie, dnešné sú známe skôr z väčších hĺbok. V mediteránnej oblasti, do ktorej v jure zasahovali i Západné Karpaty, boli ľaliovky rozšírené hlavne v plytkom šelfe, väčšinou v hĺbkach okolo 30 – 50 m. Výnimkou sú voľne plávajúce ľaliovky rodu Saccocoma, žijúce v kimeridži (vrchná jura). Hojné fosílne pozostatky ľalioviek možno nájsť vo vápencoch v bradlovom pásme a pásme jadrových pohorí (tatrikum, fatrikum aj hronikum).
Systematika
trieda ľaliovky (Crinoidea):
Ján Lehký
Životopis
Štud. na gymnáziu v Prievidzi a Prešove. Filológiu a filozofiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil v knihovníctve, pracovník Univerzitnej knižnice, riaditeľ Slovenskej pedagogickej knižnice v Bratislave, v knihovníckej práci spolupracoval pri výchove mladej knihovníckej generácie. Zakladateľ a člen spoločenských organizácií, vedeckých a redakčných rád. Publikoval v denníkoch a odbornej tlači. V roku 1944 redaktor časopisu Povstanie v Prievidzi, vedúci vnútropolitickej redakcie SSV v Banskej Bystrici.
Faktoriál
V matematike sa pojmom faktoriál prirodzeného čísla n označuje súčin všetkých prirodzených čísel od n po 1. Zapisuje sa n! a číta sa „n faktoriál“. Napríklad:
Definícia
Faktoriál kladného celého čísla n je definovaný vzťahom: Pre potreby kombinatoriky je výhodné definovať aj faktoriál nuly. V takom prípade sa definitoricky kladie 0!=1.
Kombinatorické súvislosti
Faktoriál čísla n sa rovná počtu rôznych permutácii n-prvkovej množiny.
Asymptotické vlastnosti
Funkcia faktoriál rastie rýchlejšie, než akákoľvek exponenciálna funkcia a tým skôr rýchlejšie než akýkoľvek mnohočlen. Pre zaujímavosť, už 70! predstavuje približne číslo 1,197·10100 čo je číslo väčšie ako odhadovaný počet atómov v nám známom vesmíre.
Algoritmické implementácie
Implementácia pomocou rekurzívnej funkcie. Ukážka v pseudokóde:
function faktorial(n) if n = 0 then return 1 else return n * faktorial(n - 1)
Ukážka implementácie v programovacom jazyku C:
long double faktorial (int n) { long double b = 1; while (n--) b*=n+1; return b; }
Dvojitý faktoriál, multifaktoriál
Okrem bežného faktoriálu sa môže definovať tiež dvojitý faktoriál, označený n!!, v ktorom sa činitele znižujú po dvoch namiesto po jednom. Je možno ho rekurzívne definovať ako
Napríklad 8!! = 8 ⋅ 6 ⋅ 4 ⋅ 2 = 384, 9!! = 9 ⋅ 7 ⋅ 5 ⋅ 3 ⋅ 1 = 945.
Postupnosť dvojitých faktoriálov čísel 0, 1, 2, … začína
Okrem dvojitého faktoriálu môžeme túto ideu zovšeobecniť na (už nie príliš používané) multifaktoriály n!!!, n!!!! atď. (všeobecne n!(k)).
Disketová jednotka
right|thumb|3.5-palcové disketové jednotky right|thumb|5.25-palcová disketová jednotka
Disketová jednotka alebo hovorovo disketová mechanika (skratka FDD, z angl. floppy disk drive) je vstupno-výstupné zariadenie (počítačový komponent), slúžiace na dlhodobé ukladanie dát na vymeniteľné magnetické dátové médium - disketu.
Všeobecne
Disketová mechanika (FDD) je zariadenie pre čítanie a zapisovanie dát na pružné disky (inak disketa, floppy disk ...). Pripája sa na radič FDD, ktorý je buď súčasťou matičnej dosky počítača, alebo ako samostatný - na rozširujúcej karte. V súčasnosti sa pre svoju jednoduchosť a kompaktnosť používajú výhradne 3.5" mechaniky. Najnovšia generácia počítačov už FDD nepoužíva, napriek tomu je disketa jediné prenosové médium 100% kompatibilné so staršími počítačmi nemajúcimi USB.
Konštrukcia 3.5" FDD
Mechanika FDD je zariadenie určené mechanicky do tzv. 3.5" šachty skrinky počítača (podobne ako pevný disk). V prednej časti je štrbina pre vloženie diskety, tlačidlo, pomocou ktorého je možné disketu vybrať a LED kontrolka indikujúca činnosť mechaniky.
Disketa je vlastne tenký pružný plastový kotúč o priemere 3.5" s nanesenou magnetickou vrstvou (obvykle oxid železa, alebo chrómu). Kotúč je uzatvrený v plastovom obale, ktorý ho chráni pred nečistotou a mechanickým poškodením. Puzdro je vystlané mäkkou vrstvou zabraňujúcou odieraniu kotúča. Pri zápise alebo čítaní sa kotúč otáča. V obale je vytvorená čítacia štrbina, zakrytá odsúvateľnými dvierkami, ktoré automaticky odkryjú štrbinu pri vložení diskety do mechaniky FDD.
thumb|Detail čítacej a záznamovej hlavy
Cez túto štrbinu sa na kotúč pritlačia kombinované (čítacie-mazacie-záznamové) magnetické hlavy, z každej strany kotúča jedna. Hlavy sa automaticky prisunú pri vložení diskety a odsunú pri jej vybraní. Dáta sú na diskete uložené magnetickým záznamom v sústredených kružniciach - stopách (track). Kružnice sú na oboch stranách média. Každá stopa je rozdelená ešte na sektory (sector), ktoré tvoria najmenší diel, na ktorý je možné zapisovať. Základnými parametrami diskiet sú ich veľkosť, hustota záznamu dát a z toho vyplývajúca kapacita. Pozri formátovanie.
Pre 3.5" mechaniky sa požívali tri typy diskiet: DD - formátovaná kapacita 720 kB, HD - formátovaná kapacita 1.44 MB, HHD - formátovaná kapacita 2.88 MB. Dnes sa používajú iba diskety s formátovanou kapacitou 1.44 MB.
Parametrami diskiet sú: Veľkost diskety, hustota záznamu, počet sektorov, počet strán, kapacita sektoru, kapacita diskety (napr. 3.5" disketa HD: 80 stôp, 18 sektorov, 2 strany, 512 dátových byte v sektore, celková formátovaná kapacita 1.44 MB) Mechanika FDD sa pripája na štandardný radič diskiet. Radič obvykle podporuje pripojenie dvoch FDD mechaník pružných diskov pomocou jediného plochého 34 vodičového kábla.
Princíp čítania: Zasunutím diskety sa prisunú čítacie hlavy. Kotúč v diskete sa roztočí a hlava zaujme východiskovú pozíciu (v blízkosti vonkajšieho okraja kotúča, tzv. nultá stopa). Hlavy sa vysunú na požadovanú stopu pomocou krokového motora a závitovej tyče. Disketa sa pootočí na zadaný sektor a začne čítanie sektora.
Proti neželanému prepísaniu obsahu diskety má 3.5" disketa otvor s mechanickým zakrytím. Zakrytie otvoru umožňuje zápis, jeho odkrytie bráni zápisu na disketu. Otvor na druhej strane diskety oznamuje mechanike FDD druh záznamu (DD, HD).
História
right|thumbnail|Integrovaná 5¼-palcová disketová jednotka 1.2MB right|thumbnail|Integrovaná 5¼-palcová disketová jednotka 1.2MB a 2.88MB right|thumbnail|Integrovaná 3½-palcová disketová jednotka 2.88MB
Menenie
Menenie môže byť:
Disketová jednotka
História
V minulosti sa používalo viacero typov pružných diskov. Podľa veľkosti diskety poznáme 12“, 8“, 5,25“, a 3,5“ diskety, podľa počtu záznamových strán: jednostranné a dvojstranné (single side SS, double side DS), podľa hustoty záznamu: SD - single density – jednoduchá hustota, DD - double density – dvojnásobná hustota, HD - high density - vysoká hustota. Pre vyjadrenie hustoty záznamu sa tiež niekedy používa jednotka TPI (Tracks Per Inch), ktorá udáva počet stôp na jeden palec. Diskety 5.25" HD majú hustotu záznamu 96 TPI a diskety 3.5" HD majú hustotu 136 TPI. Disketové mechaniky boli dlho jediné prenosné záznamové média. Dnes však už nevyhovujú hlavne pre svoju kapacitu, a neujalo sa ani ich „vzkriesenie“ zvýšením kapacity na 2.88 MB, kombináciami s optickými mechanikami a pod. pretože tieto neboli 100% kompatibilné so staršími typmi.
thumb|3.5 palcová externá USB jednotka
Dnes existujú aj mechaniky FDD s pripojením pomocou zbernice USB.
Rozloženie konektora
thumb|Zadná strana 3.5 palcovej disketovej jednotky Rozloženie konektora pre FDD v PC je rovnaké pre 3.5" aj 5.25" disketové mechaniku, aj keď konektory sú fyzicky odlišné. Väčšinou bola možnosť pripojiť dve mechaniky na jeden radič FDD (často integrovaný na základnej doske), pričom kábel mal medzi dvomi konektormi „pretočené“ žily určujúce poradie mechaniky (10-16).
Všetky nepárne piny sú zapojené na GND (zem).
753 Tiflis
753 Tiflis je planétka s priemerom 121 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 30. apríla 1913.
Proletár
Proletár (príslušné hromadné označenie znie proletariát) môže byť:
XTC
XTC môže byť:
Robert Rumel
Robert Rumel (* 30. november 1979, Bratislava) je slovenský hokejový útočník, dlhoročný kapitán BEZ Bratislava v mládežníckych kategóriách, pôsobiaci na pozícii stredného útočníka.
Klubový hokej
Je odchovancom BEZ Bratislava. V tomto mužstve hrával v ročníkoch
2969 Mikula
2969 Mikula je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 5. septembra 1978.
Vitry-la-Ville
Vitry-la-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Landek
Landek môže byť:
Gemini 7
Gemini 7 (oficiálne Gemini VII) bol štvrtý americký pilotovaný kozmický let v rámci programu Gemini. Hlavným cieľom misie bolo uskutočniť dlhodobý let s trvaním štrnásť dní, čím sa mala simulovať najdlhšia predpokladaná dĺžka letu na Mesiac. Počas letu sa uskutočnilo aj historicky prvé stretnutie pilotovaných kozmických lodí na obežnej dráhe Zeme, keď k lodi Gemini 7 priletela Gemini 6 a následne spolu leteli vyše päť hodín. Astronauti boli po takmer štrnásťdňovom lete síce unavení, ale inak v dobrej kondícii. Misia tak otvorila cestu neskorším pilotovaným letom na Mesiac.
Prípravy na let
thumb|left|170px|Hlavná a záložná posádka misie Gemini VII, 29. november 1965. Hlavná posádka: [[Frank Frederick Borman|Frank Borman (stojaci vpravo) a Jim Lovell (kvočiaci vpravo). Záložná posádka: Edward White (stojaci vľavo) a Michael Collins (kvočiaci vľavo)]]
Dňa 1. júla 1965 NASA zverejnila zloženie posádky misie Gemini VII. Asistent riaditeľa pre operácie letových posádok Deke Slayton menoval na pozíciu veliaceho pilota Franka Bormana, ktorý mal byť podľa Slaytona schopný vydržať dlhodobý 14-dňový kozmický let vďaka svojej železnej vôli. Vzhľadom k ďalšej stránke Bormanovej povahy, ktorou bola tvrdosť a neústupnosť, rovnako aj veľká náročnosť k sebe i ostatným, bolo potrebné k nemu nájsť vhodného pilota. Nakoniec sa ním stal Jim Lovell, ktorý bol podľa Slaytona univerzálnym typom astronauta, ktorý je schopný zvládnuť akúkoľvek misiu, a navyše sa vďaka svojej povahe znesie s každým. Záložnou posádkou sa stali Edward White a Michael Collins. Misia Gemini VII mala byť svojho času najdlhším pilotovaným kozmickým letom v dejinách. Dvojtýždňový let mal simulovať najdlhšiu predpokladanú dĺžku letu na Mesiac. Lekári, plánovači a tím riadiaceho strediska sa okrem fyziologických procesov zaoberali aj palivovými článkami, ktorých funkcia predurčovala dĺžku trvania letu, a tiež sa riešila otázka odpadu. V kokpite kozmickej lode Gemini bolo miesta asi len ako na predných sedadlách auta a objem odpadu (napríklad prázdne obaly, fyziologický odpad, použité hygienické potreby atď.), ktorý dokážu astronauti vyprodukovať za 14 dní, bol značný. Skúsenosti z predošlého dlhodobého letu Gemini V, ktorý trval takmer osem dní, potvrdili, že šetrné zaobchádzanie s priestorom v kabíne bude dôležitým aspektom misie Gemini VII. Otázka odpadu sa nakoniec vyriešila tak, že prvý týždeň letu mali astronauti ukladať odpadky za sedadlo veliteľa a druhý týždeň za pilotove sedadlo. Samozrejme bolo tiež potrebné zaistiť, aby v kabíne nič voľne nepoletovalo. Firma David Clark špeciálne vyvinula pre tento dlhodobý let odľahčené skafandre G5C, ktoré mali prispieť k pohodliu astronautov. Spočiatku sa dokonca uvažovalo o tom, že Borman a Lovell odštartujú len v leteckých kombinézach a s kyslíkovými maskami, ale podľa zástupcov McDonnell Aircraft to bolo príliš veľké riziko. Proti tomuto variantu nakoniec paradoxne rozhodla aj nemožnosť vykonať riadenú dekompresiu kabíny v prípade požiaru. Odľahčené skafandre G5C nemali v prípade problémov možnosť zaistiť dokončenie celej misie, ale mali stačiť len na prežitie posádky po dobu potrebnú na núdzové pristátie.
Napriek tomu, že na Bormana a Lovella čakalo počas dlhodobého letu na obežnej dráhe viacero experimentov, rozhodli sa, že si nechajú poradiť od kolegu astronauta Peta Conrada z misie Gemini V, a zoberú si so sebou aj knihy. V období po zrušení štartu Gemini VI sa objavil aj návrh, aby sa počas misie Gemini VII uskutočnil aj výstup do otvoreného vesmíru. S návrhom paradoxne prišiel astronaut Walter „Wally“ Schirra, ktorý bol známy tým, že odmietal do letového plánu zaradiť akékoľvek experimenty, ktoré boli podľa neho zbytočné. Schirra loboval za to, aby si počas výstupu piloti Gemini 7 a 6, Jim Lovell a Thomas Stafford, prehodili miesta. Zaujímavosťou bolo, že keď sa počas plánovania pôvodnej misie Gemini VI prišlo s nápadom na jednoduchý výstup do vesmíru, Schirra bol výrazne proti tomu. Terajší Schirrov nápad s výstupom do vesmíru nakoniec zavrhol Frank Borman. Hlavným argumentom bola možnosť, že v prípade, že sa počas výstupu niečo stane, bude to znamenať nenaplnenie hlavného cieľa misie Gemini VII. Thomas Stafford mal navyše pri svojej výške občas problém s uzavretím poklopu a Jim Lovell by musel vydržať dva týždne v pomerne nepohodlnom skafandri G4C, ešte aj v modifikácii pre výstup, čo bolo nepredstaviteľné. Dňa 22. novembra 1965 bola na nosnú raketu Titan II GLV-7 inštalovaná kozmická loď Gemini 7. Po prepojení oboch strojov a sérii rôznych kontrol a skúšok sa 27. novembra uskutočnil tradičný simulovaný letový test. Záverečné prípravy na štart prebehli bez problémov. Aby boli Borman a Lovell v špičkovej kondícii pre let, rozhodlo sa, že misia odštartuje o 14:30 miestneho času, vďaka čomu sa nemusel meniť spánkový cyklus posádky a astronauti sa mohli plne venovať záverečným predletovým prípravám.
Priebeh letu
thumb|170px|Lovell po príchode na [[štartovací komplex 19 na Cape Canaveral Air Force Station|štartovací komplex 19 ráno v deň štartu]]
V sobotu 4. decembra astronauti vstávali o 07:00 miestneho času. Následne sa Frank Borman a Jim Lovell osprchovali a absolvovali krátku lekársku prehliadku. O 10:00 sa podávali raňajky, ktoré tradične pozostávali zo steaku a vajíčok. Pri raňajkách im robili spoločnosť Thomas Stafford, Wally Schirra, Deke Slayton, Richard Gordon, Gus Grissom a Pete Conrad. Potom mali astronauti poradu so záložnou posádkou, Edwardom Whiteom a Michaelom Collinsom, ktorí spolu s pozemným personálom strávili dopoludnie prípravami na štart Gemini VII. Následne Borman a Lovell vyšli z Budovy pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building) a presunuli sa na štartovaciu rampu 16, kde si v špeciálne upravenom obytnom prívese obliekli odľahčené skafandre G5C. Po oblečení a kontrole skafandrov sa astronauti v špeciálne upravenej dodávke presunuli na štartovací komplex 19, odkiaľ mali vyštartovať. Astronauti spolu s niekoľkými technikmi nastúpili do výťahu, ktorý ich vyviezol do 11. poschodia obslužnej veže. Potom sa usadili na svoje miesta v kozmickej lodi Gemini 7 a čakali na štart. Odpočítavanie prebiehalo bez problémov.
thumb|left|170px|Štart misie Gemini VII, 4. december 1965
Misia Gemini VII úspešne odštartovala 4. decembra 1965 o 14:30:03,702 miestneho času (19:30:03,702 svetového času) pomocou nosnej rakety Titan II GLV zo štartovacieho komplexu 19 na Základni vzdušných síl Cape Kennedy. Štart prebehol s oneskorením 3,702 sekúnd kvôli nesprávne zosynchronizovanému štartovnému sekvenceru s hodinami na kozmodróme. Doteraz bol sekvencer vždy nastavený tak, aby presne o tri sekundy predchádzal miestne hodiny. Bolo to kvôli približne trojsekundovému oneskoreniu medzi signálom k štartu a vzletom. Tentokrát ale obsluha omylom zosynchronizovala obe zariadenia úplne presne, preto trojsekundové oneskorenie oproti plánu. Sedem sekúnd po štarte za narastajúceho hluku a vibrácií Lovell ohlásil: „Sme na ceste, Frank!“ Vzlet rakety a navedenie kozmickej lode na obežnú dráhu Zeme prebehli bez problémov. Lovell loď oddelil od druhého stupňa rakety a Borman ju dvojsekundovým zážihom trysiek orientačného systému OAMS (Orbit Attitude and Maneuvering System) vzdialil od nosiča. Vzápätí loď otočil nosom k rakete a päťsekundovým zážihom upravil vzdialenosť a vzájomnú rýchlosť oboch telies. Druhý stupeň chrlil z poškodeného potrubia zvyšky paliva a kvôli tomu sa nepredvídateľne prevaľoval vo všetkých osiach. Z toho dôvodu si Borman netrúfol priblížiť sa na menšiu vzdialenosť ako približne 15 metrov, pretože hrozilo nebezpečenstvo zrážky. Bormanovi sa napriek tomu darilo udržiavať danú vzdialenosť asi 14 minút, ale prejavilo sa to na zvýšenej spotrebe paliva, takže celé cvičenie sa muselo o dve minúty skrátiť oproti pôvodnému plánu. V priebehu spoločného letu s druhým stupňom sa objavili prvé náznaky problémov s palivovými článkami, keď sa rozsvietilo varovné svetlo upozorňujúce na nízky tlak v nádrži s kvapalným kyslíkom. Kozmická loď Gemini 7 mala našťastie možnosť prečerpávania kyslíka z nádrží systému zabezpečenia životných podmienok do nádrže s kvapalným kyslíkom. V čase 3 hodiny a 47 minút po štarte, kedy sa kozmická loď nachádzala po tretí raz v apogeu svojej obežnej dráhy, Borman s Lovellom vykonali zážih, ktorý upravil dráhu na výšku 222,2 – 322,2 km. Táto dráha zaisťovala orbitálnu životnosť (čiže dobu, kým loď vplyvom brzdenia o molekuly vzduchu sama vstúpi do atmosféry) minimálne na 15 dní. Potom sa mohli astronauti venovať ďalším položkám letového plánu a svojim dvadsiatim experimentom. Približne deväť hodín po štarte mal Borman ísť spať. Prvá spánková perióda bola naplánovaná tak, aby astronauti spali na zmeny, pretože keby sa na lodi počas prvých 24 hodín letu objavila vážnejšia porucha, bolo dobré mať aspoň jedného člena posádky hore. Potom už mali astronauti spať v rovnakom čase.
Borman sa však dobre nevyspal. V skafandri mu bolo horúco a Lovell musel občas komunikovať s riadiacim strediskom a upratovať v lodi. Borman bol tiež subjektom experimentu M-8, ktorý sa označoval ako Inflight Sleep Analysis (Letová analýza spánku). Tesne pred štartom mu na hlavu pripevnili štyri elektródy, ktoré museli byť na mieste pridržiavané helmou. Experiment sa nakoniec musel skončiť predčasne. Na tretí deň letu, keď Borman siahal po vrecko s jedlom, sa hlavou otrel o horný ovládací panel medzi poklopmi a nechtiac si elektródy strhol. Ani Lovell sa potom dobre nevyspal. Na tretí deň letu si Lovell mohol ako prvý vyzliecť skafander. Pôvodne si mali obaja vyzliecť skafandre a prezliecť sa do ľahkých overalov. Pred štartom si však niektorí z manažérov vymohli vyzliekanie skafandrov striedavo tak, aby mal vždy jeden z členov posádky oblečený skafander. Keď si Lovell vyzliekol skafander a prezliekol sa do overalu zistil, že mu je v tom teplo a rozhodol sa byť len v spodnom prádle s dlhými rukávmi a nohavicami. Kvalita jeho spánku potom rapídne vzrástla. Asi 148 hodín po štarte si Borman mohol vyzliecť skafander a Lovell musel opäť obliecť. V čase 190 hodín, 55 minút a 7 sekúnd po štarte sa astronautom ohlásil z riadiaceho strediska komunikátor (CAPCOM) Elliot See: ''„Máme pre vás niečo špeciálne! Za päť sekúnd... teraz... ste prekonali svetový rekord v dĺžke pilotovaného orbitálneho letu a úplnou zhodou náhod máme to potešenie vás informovať, že máte povolenie sami naďalej rozhodovať, akú konfiguráciu skafandrov uznáte za vhodnú. Dajte nám vedieť.“ Borman mu s radosťou odpovedal: „Halelujá! Ďakujem veľmi pekne, dobrá práca!“ Následne sa See opýtal Lovella: „Tak čo, Jim, už máš vyzlečený skafander?“ „Zostáva mi len jedna nohavica,“'' so žartom odpovedal Lovell. V skutočnosti si skafander začal vyzliekať až o pol hodinu neskôr. Hygiena na palube bola len základná a vzhľadom na vysokú teplotu v kabíne začali obaja astronauti nepríjemne zapáchať. Navyše všetky fyziologické potreby museli kvôli malému priestoru kabíny vykonávať na sedadle vedľa kolegu. Astronauti sa však na palube Gemini 7 aj nudili. Po prvých dňoch letu ich nadšenie z nového prostredia prešlo a hoci si pred letom predsavzali, že budú čítať knihy, nakoniec prečítali len pár kapitol. Často si pospevovali pieseň He’ll Have to Go speváka Jima Reevesa z roku 1959. Experimenty im však prinášali rozptýlenie. Na tretí deň letu mohli sledovať odpálenie strely Polaris A-3 z ponorky USS Benjamin Franklin a na desiaty deň misie pozorovali test raketových saní vo White Sands a vstup hlavice rakety Minuteman-I do atmosféry. Niektoré experimenty sa im však nedarili. Počasie im kazilo najmä pozorovanie zemského povrchu a laserovú komunikáciu. Počas štvrtého a piateho dňa letu posádka upravila dráhu Gemini 7, ktorá potom obiehala vo výške 297,2 – 301,5 km a čakala na prílet lode Gemini 6.
thumb|left|Pohľad na loď Gemini 7 na [[obežná dráha|obežnej dráhe Zeme počas spoločného letu s Gemini 6, 15. december 1965]]
Dňa 12. decembra astronauti očakávali prílet Gemini 6 so Schirrom a Staffordom. Krátko pred vzletom však došlo k prerušeniu štartu kvôli poruche. Hoci bolo na Cape Kennedy pekné počasie, krátky zážih motorov rakety Titan pri prerušení štartu nevideli. Borman a Lovell sa zaujímali o osud svojich kolegov a keď zistili, že sú v poriadku, začali sa obávať, či sa stihne uskutočniť stretnutie Gemini 7 a 6 predtým, než sa Gemini 7 bude musieť vrátiť na Zem. Misia Gemini VI-A nakoniec úspešne odštartovala 15. decembra o 13:37:26,471 UTC. Po navedení lode Gemini 6 na obežnú dráhu bola Gemini 7 v tom čase 1 992 km pred šestkou. Kozmická loď Gemini 7 mala vtedy už pomerne málo paliva v orientačnom systéme OAMS, a tak bola v tomto prípade pasívnym telesom a všetky manévre vykonávali Schirra a Stafford s Gemini 6. Sériou približovacích manévrov sa im s Gemini 6 podarilo priletieť do blízkosti Gemini 7. Išlo o historicky prvé stretnutie pilotovaných kozmických lodí na obežnej dráhe Zeme. Najmenšia dosiahnutá vzdialenosť medzi oboma loďami bola 30 cm a počas orbitálnej noci Schirra držal Gemini 6 vo vzdialenosti 7 metrov. Po prvom lete v tesnej blízkosti sa Schirra s Gemini 6 vzdialil na 50 až 70 metrov a začal s pomalým obletom, pri ktorom Gemini 6 stále mierila nosom k Gemini 7. Astronautov oboch lodí prekvapili pozostatky po pyrotechnickom oddelení lode od nosiča. V zadnej časti oboch lodí sa vznášali drôty, kusy kovu a laminátu. Na povrchu lodí boli zreteľné aj tie najmenšie detaily a posádky sa mohli vzájomne sledovať v okienkach svojich kabín. Stafford pri tejto príležitosti okomentoval Lovellovu rastúcu bradu. V jeden moment sa za okienkom lode Gemini 6 objavil nápis „Beat Army“ (Porazíme armádu), čím Schirra a Stafford poukázali na rivalitu medzi zložkami amerických ozbrojených síl. Schirra, Stafford a Lovell boli absolventami United States Naval Academy v Annapolise a Borman bol jediný z West Pointu. Asi 5 hodín a 18 minút od prvého stretnutia lodí Gemini 6 a 7 Schirra vykonal separačný zážih, po ktorom sa loď Gemini 6 vzdialila. Po malej korekcii sa následne ustálila na rovnakej dráhe ako Gemini 7, necelých 50 km za ňou.
thumb|Posádka Gemini VII po pristátí v [[Atlantický oceán|Atlantiku, 18. december 1965]]
Po odlete Schirru a Stafforda zostali Borman s Lovellom opäť sami. Opäť si mohli vyzliecť skafandre, ktoré si kvôli bezpečnosti obliekli počas stretnutia s Gemini 6. V závere letu sa na palube Gemini 7 začali hromadiť problémy. Najvážnejšia bola situácia s palivovým článkom, ktorý dodával stále menej prúdu do palubnej siete. Hrozilo, že let skončí predčasne, ale testy v St. Louis nakoniec ukázali, že článok pri troche hospodárneho nakladania s elektrinou zvládne napájať Gemini až do plánovaného konca letu. Problémy boli aj s tryskami orientačného systému OAMS. Od deviateho dňa letu bol kvôli zadrenému ložisku nefunkčný záznamník, ktorý mal zaznamenávať telemetrické dáta pre oneskorený prenos. Okienka kabíny boli zanesené tenučkou vrstvou splodín. Na trinásty deň letu sa Borman a Lovell začali pripravovať na návrat. Nasledujúci deň si naposledy obliekli skafandre, dokončili upratovanie kabíny a pripravili sa na brzdiaci zážih, ktorý potom prebehol podľa plánu. Kabína Gemini 7 začala klesať k zemi a Borman ju riadil pomocou počítača smerom k plánovanému miestu pristátia. Kozmická loď Gemini 7 v poriadku pristála 18. decembra 1965 o 09:05:05 miestneho času (14:05:05 UTC) na hladine Atlantického oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo 420 km severovýchodne od ostrova Grand Turk, 12 km od lietadlovej lode USS Wasp a 11,8 km od plánovaného bodu. Borman tak pristál presnejšie než Schirra a vyhral s ním stávku. Astronauti vystúpili z kabíny a 30 minút po pristátí ich vrtuľník dopravil na loď USS Wasp. Stali sa svojho času rekordmanmi v dĺžke pobytu vo vesmíre. Z vrtuľníka vystúpili po vlastných a potom šli trocha neistou chôdzou. Čakali ich detailné lekárske prehliadky a odpočinok. Nasledujúci deň po pristátí obaja povedali, že sú svieži a oddýchnutí. Lekári im nenašli žiadne zdravotné problémy.
Malviès
Malviès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 374 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bane na liadok Humberstone a Santa Laura
Bane na liadok Humberstone a Santa Laura sú bane na severe Čile. V tejto oblasti je až 200 drobných liadkových baní, ktoré boli v prevádzke od konca 19. storočia. Liadok tu ťažilo množstvo baníkov z Čile, Peru a Bolívie.
Canohès
Canohès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Číslica
V desiatkovej (decimálnej) sústave sa používajú číslice 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9.
Canohès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Číslica
Na zápis čísiel v šestnástkovej (hexadecimálnej) sústave sa ako číslice používajú aj písmená A, B, C, D, E, F.
Canohès
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Číslica
V laickom použití sa slovo číslica často mylne používa vo význame číslo.
James Cagney
James Francis Cagney (* 17. júl 1899, New York, New York, USA – † 30. marec 1986, Stanfordville, New York) bol americký herec nórsko - írskeho pôvodu.
Životopis
V roku 1942 získal Oscara za mužský herecký výkon v hlavnej úlohe vo filme Yankee Doodle Dandy, kde stvárnil skladateľa a autora broadwayských muzikálov Georga M. Cohana. Nominovaný na sošku Akadémie bol ešte dvakrát, už v roku 1938 za hlavnú úlohu v gangsterskom filme Angels with Dirty Faces a v roku 1955 za film Love Me or Leave Me, životopisnom snímku o speváčke a herečke Ruth Ettingovej. Veľkým prelomom v jeho hollywoodskej kariére bol gangsterský film The Public Enemy z roku 1931. Jeho posledným filmom na dlhú dobu bola komédia Billyho Wildera Raz, dva, tri z roku 1961. Na plátno sa vrátil až po dlhých dvadsiatich rokoch, keď prijal ponuku Miloša Formana na účasť vo filme Ragtime, ktorý bol jeho poslednou filmovou úlohou. V snímke Terrible Joe Moran, kde boli použité aj zábery z dávneho Cagneyovho boxerského filmu Winner Take All, hral Cagney bývalého boxera na vozíčku.
Politicky bol dlho demokratom a v 50. rokoch bol dokonca vyšetrovaný pre „neamerickú činnosť“. Postupne sa však posúval doprava a ako osobný priateľ Ronalda Reagana ho v 80. rokoch podporil v jeho prezidentských kampaniach. Svoj presun od ľavice ku konzervativizmu vysvetlil v autobiografickej knihe Cagney by Cagney (1976) zdesením z rozkladnej roli hnutia hippies.
Aristofón z Atén
Aristofón (Aristofón) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 312 pred Kr.
Aristofón, syn Lysina z Atén, bol na 117. olympijských hrách ovenčený olivovou ratolesťou za víťazstvo v pankratiu. V Olympii sa pankration zaradil do programu na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Bol to pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.
Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhej polovici 2. stor. pred Kr. precestoval Grécko, uvádza, že olympijskej Altide, medzi sochami najslávnejších atlétov, stála i socha olympionika Aristofóna. Podľa Pausania bola darom aténskej obce. Časť podstavca jeho sochy s neúplným nápisom objavili pri južnom okraji terasy Diovho chrámu vedľa Télemachovho pomníka. Písmo na podstavci odborníci datujú do 4. stor. pred Kr..
Gánovské travertíny
Gánovské travertíny sú národná prírodná pamiatka ktorá bola vyhlásená v roku 1972. Nachádzajú sa v okrese Poprad v katastrálnom území obce Gánovce.
Predmetom ochrany tejto prírodnej pamiatky je mimoriadne významné nálezisko fosílnej fauny a flóry v travertínoch z posledného interglaciálu a tiež archeologické a antropologické nálezisko. Cenný geologický a geomorfologický fenomén dokumentujúci vznik travertínu sedimentáciou z termálnych minerálnych vôd. Nález výliatku mozgu neandertálca.
Strmina
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Stupava a obce Borinka v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty, chráneného vtáčieho územia SKCHVU014 Malé Karpaty a územia európskeho významu SKUEV0104 Homoľské Karpaty.
Predmetom ochrany sú: Krasové javy a zachovalé rastlinné a živočíšne spoločenstvá Malých Karpát.
Věřňovice (prírodná pamiatka)
Věřňovice je prírodná pamiatka ev. č. 1227 necelý kilometer severo-severozápadne od dediny Věřňovice, miestnej časti obce Dolní Lutyně v okrese Karviná. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je výrazná riečna terasa rieky Olše s takmer prirodzeným lesným porastom a výskytom chránených druhov rastlín a živočíchov.
Flóra
Väčšinu prírodnej pamiatky pokrýva lužný les - vo vlhších partiách má charakter brestového luhu, v suchších partiách dubohrabového hája. Prirodzená skladba lesa je miestami narušená výsadbami nepôvodných druhov - napr. duba červeného a buka lesného. Zaujímavá je hojná populácia snežienky jarnej. Lúky v južnej časti sú pravidelne kosené.
Fauna
Na území prírodnej pamiatky bolo zaznamenaných 18 druhov cicavcov (napr. jazvec lesný a psík medvedíkovitý) a 40 druhov vtákov.
Nepodloženosť
Nepodložený je nematie podkladu, opory v dôkazoch, v materiáli a pod.
2970 Pestalozzi
2970 Pestalozzi je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil Paul Wild 27. októbra 1978.
Ostrava-Svinov
Ostrava-Svinov je stanica v Ostrave - Svinove. Stanica leží na trati Přerov – Bohumín na adresách Peterkova 79/5, Peterkova 132 a presklená prístavba na ul. Peterkova 107/16 a v stanici z nej odbočujú trate do Opavy a Českého Těšína. Dominantou stanice je novobaroková výpravná budova z roku 1845 so zasklenou prístavbou odbavovacej haly postavenou podľa projektu architekta Václava Filandra v roku 2006.
Zdroj
left|thumb|Súprava [[Elektrická jednotka 680|Pendolino Českých dráh v stanici]]
Monografia
Monografia (z gr. monos – jeden; grapho – píšem) je spravidla vedecké dielo, publikácia alebo aj časť publikácie, kde je komplexne spracovaná jediná téma, spravidla úzko špecializovaná či vymedzená. Monografia má obyčajne viac ako 50 strán. Slovenská legislatíva považuje za monografiu prácu s rozsahom aspoň 3 autorské hárky (1 autorský hárok zodpovedá 36 000 znakom, teda asi 20 stranám s 30 riadkami).
Monografia má charakter vedeckej práce, ktorá vznikla na základe skúmania daného problému. Obsahovo sa málo líši od dizertácie a po doplnení formalít môže byť monografia chápaná ako dizertačná práca.
Bitka pri Baweane
Bitka pri Baweane bola jedna z námorných bitiek druhej svetovej vojny. Odohrala sa dňa 1. marca 1942. Príčinou bitky bola snaha spojencov, ktorí spojili svoje sily pod jednotným vedením ABDACOM, o evakuáciu z Jávskej oblasti.
Po katastrofálnej porážke spojencov v bitke v Jávskom mori 27. februára 1942 zostalo spojencom na Jáve len niekoľko plavidiel. 28. februára kotvili v Surabaji ťažký krížnik HMS Exeter a 7 torpédoborcov. V Batávii kotvil ťažký krížnik USS Houston a ľahký krížnik HMAS Perth. Spojenecké velenie rozhodlo, že tieto spojenecké lode budú z oblasti evakuované.
Ako prvé odplávali zo Surabaja 4 torpédoborce John D. Edwards, Paul Jones, John D. Ford a Alden pod velením fregatného kapitána Binforda, ktorým sa podarilo prekĺznuť Balijským prielivom do Indického oceánu. Krížniky Houston a Perth však boli potopené 1. marca 1942 v bitke v Sundskom prielive.
Zvyšné lode zo Surabaja – ťažký krížnik Exeter, torpédoborce HMS Encounter a USS Pope sa pokúšali dostať do Indického oceánu a ďalej na Cejlón. Nemohli k tomu použiť Balijský prieliv ako úspešné torpédoborce, pretože Exeter mal príliš veľký ponor. Torpédoborec Pope mal pôvodne odplávať s ostatnými americkými torpédoborcami, ale pretože sa kvôli oprave nezúčastnil bitky v Jávskom mori, tak mu zostali všetky torpéda. A preto bolo rozhodnuté, že bude sprevádzať Exeter. Skupina vyplávala pod velením kapitána Gordona zo Surabaja v 19 hodín 28. februára. Snahou Gordona bolo vyhnúť sa japonskej východnej inváznej skupine, ktorá sa vyloďovala asi 100 km západne od Surabaja a v noci z 1. marca na 2. marca preplávať Sundským prielivom.
Zdroj
スラバヤ沖海戦
Nepodmienenosť
Nepodmienenosť je nezávislosť od podmienok, nespôsobenosť, nevyvolanosť podmienkami.
Monománia
Monománia je ulpievavá, neracionálna fixácia.
Neomarxizmus
thumb|Herbert Marcuse thumb|Predstavitelia Frankfurtskej školy
Neomarxizmus (používa sa tiež západný marxizmus, neskorý marxizmus, kultúrny marxizmus) je označenie pre sociologicko-filozofické koncepcie a súbor smerov a škôl súčasnej filozofie zahŕňajúci prístupy, ktoré modifikujú alebo rozširujú marxistickú teóriu o interdisciplinárny prístup a nové intepretácie Marxa začlenením prvkom z iných intelektuálnych tradícií ako sú napr. kritická teória, psychoanalýza alebo existencializmus. Neomarxizmus položil dôraz na kultúrnu a ideologickú základňu, o ktorú sa opiera ekonomické a politické panstvo.
Neomarxizmus sa značne najmä rozšíril v 60. rokoch, 20. storočia a pokúšal sa spojiť marxizmus so sociológiou, novohegelovstvom, nietzscheovstvom, filozofiou života, psychoanalýzou, existencializmom, anarchizmom atď. Kým klasický marxizmus analyzuje ekonomickú stránku kritiky kapitalizmu, neomarxistické smery sú zamerané na kritiku kultúry a mediálnej manipulácie, ktorá je zdrojom odcudzenia.
Podľa teórie Erika Olina Wrighta je protichodné umiestnenie tried, ktoré sú začlenené do Weberovej sociológie, kritickej kriminológie a anarchizmu, čo je príkladom synkretizmu v neo-marxistickej teórii. Niektorí neomarxistickí teoretici sa snažia doplniť nedostatky ortodoxného marxizmu alebo dialektického materializmu. Podľa filozofa J. G. Murphyho niektorí neomarxisti (napr. Roemer a Peffer) plne rešpektujú slobody, ktoré sú spájané s liberálnou tradíciou slobodného slova, tlače a združovania a sú ovplyvnené teóriami egalitárneho liberalizmu (Johna Rawlsa, Amartyu Sena či Ronalda Dworkina ).
Neomarxistické koncepcie obsahuje aj neskorá fáza Sartrovho existencializmu (Sartre sa aktívne angažuje aj v revolučných hnutiach vo Francúzsku roku 1968), sitoacionalizmus (Guy Debord), ale aj niektoré smery štrukturalizmu (Goldmanna, Althusser, Foucalt), ľavicovo-liberálne (egalitárny liberalizmus) a anarchistických prúdov (Ernst Bloch, Noam Chomsky) a nadväzujú naň aj britské kultúrne štúdie (Richard Hoggart, Raymond Wiliams, E. P. Thompson), alterglobalisti (Antonio Negri, Michael Hardt) a postmarxisti (Slavoj Žižek, Jürgen Habermas, Alain Badiou, Tariq Ali, Ernesto Screpanti, Göran Therborn, Gregory Meyerson).
Chata na Grúni
Chata na Grúni je horská chata vo Vrátnej doline nachádzajúca sa pod Poludňovým grúňom vo výške na križovatke turistických chodníkov. Chata poskytuje ubytovanie (40 lôžok) a stravovanie. Taktiež sa pri chate nachádzajú aj dva lyžiarske vleky.
Neomarxizmus
Delenie neomarxizmu
1. neortodoxný neomarxistov alebo tzv. humanistických neomarxistov medzi ktorých patria (najmä analytický marxisti) autori ako John Roemer, G. A. Cohen. John Elster, Allen Buchanna, Rodney G. Peffer, Salma Avineri, Milton Fiska, Eric Olina Wright, Ziyda Husami, Richard Ameson a všetci predstavitelia Frankfurtskej školy (neakceptujú Marxov anti-moralizmus, pracujú s konceptom sociálnej spravodlivosti a ľudských práv);
2. neomarxistov rozvíjajúcich Marxov anti-moralizmus a ortodoxný marxizmus, medzi ktorých patrí Allen Wood, Robert Tucker, Richard Miller, Derek Allen a Louis Althusser (patrí sem aj tzv. Tucker-Woodova téza, ktorá je v rozpore s humanistickým neomarxizmom).
Medzi odnože neomarxizmu možno zaradiť:
Vplyv na novú ľavicu
Neomarximus ovplyvnil feministické hnutia a s nimi súvisiacu emancipáciu a genderové témy v politike, sexuálnu revolúciu, študentské hnutia a ich boj za sociálnu spravodlivosť v rámci protestov na univerzitách v Nemecku, Francúzsku, Taliansku, Španielsku a USA (dôvody protestov bola byrokracia, uprednostňovanie bohatších študentov, názorová nesloboda, prepojenosť autorít univerzít s liberálno-trhovým spoločenským systémom, protesty proti vojne vo Vietname), rasové zrovnoprávnenie v USA (nadväznosť na Martina Luthera Kinga a Malcolma X; vznik maoistickej Black Panther Party), rozvoj environmentalizmu a zelenej ľavice.
Významnú úlohu v prepojení teórie a šírenia ideí novej ľavice a neomarxizmu zohrali aktivisti Rudi Dutschke a Bernd Rabehl (SDS v NSR), členovia anarchistického hnuta RAF v NSR; Fritz Teufel a Dieter Kunzelmann (Komúna 1 v NSR), Abbie Hoffman a Mário Savio (Free Speech Movement v USA), Bill Ayers (Weather Underground v USA), Yippies v USA (psychedelicko-ľavicové hnutie vedené Abbie Hoffmanom), Tariq Ali (politický aktivista v Británii) a taktiež hudobníci ako Bob Dylan a Joan Baezová. V umení sa prejavili myšlienky komunitarizmu a zdieľania prostredníctvom masových free festivalov ako Monterrey a Woodstock (ktoré nadviazali na vznik komún a psychedelického hnutia). organizovaním happeningov, protestných akcií a perfrormance (napríklad avantgardné hnute Fluxus).
V 60. rokoch sa stáva tiež populárnym model socializmu na Kube (ikona Che Guevarru a Fidela Castra), Juhoslávii (Tito) a Číne (Mao). Medzi študentskými hnutiami boli výrazné sympatie s anarcho-komunizmom (Bakunin, Kropotkinom), maoizmom a trockizmom. Po vražde Che Guevarru v Bolívii, "špinavej vojne" v Argentíne a Pinochetovej diktatúre v Chille sa výrazne zosilnil vplyv novej ľavice v Južnej Amerike, ktorý trvá dodnes (Evo Morales, Hugo Chávez).
Koncom 70. rokov 20. storočia sa pod vplyvom hospodárskej krízy objavujú anarcho-komunistické texty v punkovej hudbe.
Praktické pokusy
Medzi praktické formy ekonomického vyústenia neomarxizmu možno zaradiť samosprávny demokratický socializmus a ekonomickú demokracie. Realistickú verziu tohto modelu nachádza neomarxista Rodney Peffer v Juhoslávskom trhovom socializme.
Ďalšie praktické motívy opakujúce sa v teóriách neomarxistov sú:
Princípy neomarxizmom ovplyvnenej reformovanej novej ľavice sa v praxi aplikovali aj v 60. rokoch 20. storočia alternatívnym, komunitným životným štýlom. Experimenty sa realizovali v komúnach v okolí San Francisca v USA alebo v NSR (kde vznikla Komunne 1) a ďalších miestach (buď v rámci miest, alebo na vidieku). Dedičstvo týchto experimentov je tzv. squatterstvo či zakladanie ekologických apermakultúrnych spoločenstiev.
Ivo Klec
Ivo Klec (* 28. november 1980, Bratislava, Slovensko) je súčasný slovenský profesionálny tenista. Jeho najvyššie umiestnenie v ATP Entry Ranking je 184. miesto, ktoré dosiahol 21. augusta 2006. Vo štvorhre mu 12. apríla 2004 patrila 231. priečka na svete.
755 Quintilla
755 Quintilla je planétka s priemerom 41 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 6. apríla 1908.
Homalozoa
Homalozoa (iné názvy: Heterostelea, plochovce (Carpoidea) [v širšom zmysle], nepresne: kalcichordáty (Calcichordata) [v najširšom zmysle]) sú vyhynutý taxón ostnatokožcov (Echinodermata). Staršie sa časť taxónu Homalozoa niekedy zaraďovala do chordátov.
2971 Mohr
2971 Mohr je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 30. decembra 1980.
Homalozoa
Systematika
podkmeň †Homalozoa (alebo Heterostelea)/plochovce (Carpoidea) v širšom zmysle/nepresne: kalcichordáty (Calcichordata) v najširšom zmysle:
Z vývojového hľadiska do Homalozoa vlastne patria aj ostnatokožce (Echidermata) v užšom zmysle, ale tie sa tradične zaraďujú ako samostatný taxón. Homalozoa sú teda parafyletický taxón.
Staršie sa do taxónu Homalozoa zaraďoval aj taxón Digitata; ten sa dnes zaraďuje do taxónu Eocrinoidea. Ešte staršie sa do taxónu Homalozoa zaraďoval taxón Machaeridia (Carpoidea bolo v takom prípade označenie pre Homalozoa bez Machaeridia); ten sa dnes zaraďuje do obrúčkavcov.
Zdroje tejto kapitoly:
Mary Cassattová
Mary Stevenson Cassattová (* 22. máj 1844, Pensylvánia, Spojené štáty† 14. jún 1926, Le Mesnil-Théribus, Francúzsko) bola americká maliarka. Značnú časť svojho života strávila vo Francúzsku, kde sa tiež zoznámila s Edgarom Degasom a neskôr vystavovala s preslávenými impresionistami. V roku 1894 ju Gustave Geffroy zaradil medzi "tri najvýznamnejšie impresionistické maliarky" po boku Marie Bracquenmondovej a Berthe Morisotovej. Jej najčastejším umeleckým námetom boli scény z každodenného života žien, zobrazenie matiek s deťmi a intímna atmosféra rodinného života.
Raný život a vzdelanie
Mary Cassattová sa narodila v Allegheny City v Pensylvánii do úspešnej rodiny makléra. Cassattová v detstve veľa cestovala, okrem iného strávila päť rokov v Európe a navštívila mnoho významných miest, ako Londýn, Paríž a Berlín. V cudzine sa naučila nemecky a francúzsky a tiež získala svoje prvé lekcie v kresbe a hudbe. Aj napriek protestom svojej rodiny sa Mary už v 15 rokoch vydala študovať maliarstvo na Pensylvánskej akadémii umení v Philadelphii. Keďže jej ale nevyhovovalo pomalé tempo štúdia a povýšený prístup učiteľov a jej mužských kolegov, rozhodla sa v roku 1866 odísť do Paríža študovať starých majstrov. Keďže ženy ešte nemohli študovať v parížskej akadémii École des Beaux-Arts, Cassattová začala dochádzať na súkromné ​​lekcie vysoko uznávaného Jean-Léona Gérôma. V roku 1869 bol jeden z jej obrazov vybraný porotou do parížskeho Salónu, kam Cassattová potom posielala svoje diela po ďalších desať rokov. V lete 1870 sa Cassattová vrátila do Ameriky. Jej otec sa stále staval proti jej maliarskej kariére a platil jej iba najzákladnejšie životné potreby. Cassattová kvôli nedostatku financií a závislosti na rodine dokonca zvažovala, že s maliarstvom skončí a zoženie si nejaké zamestnanie. Čoskoro ale jej dielo získalo pozornosť arcibiskupa v Philadelphii, ktorý ju požiadal o vytvorenie kópií Correggia v talianskej Parme. Mary sa teda znovu vydala do Európy.
Impresionizmus
Počas návštevy Európy bol jeden z jej obrazov prijatý do Salónu a naviac tiež našiel kupca. V Parme získala Cassattová mnoho obdivovateľov a bola podporovaná tamojšou umeleckou skupinou. Potom cestovala do Španielska a nakoniec sa usadila vo Francúzsku. Cassattová tvrdohlavo kritizovala konvenčnosť a zastaranosť Salónu a spôsob vyberania obrazov pre výstavy, ktorý znevýhodňoval ženy. V roku 1877, kedy jej obrazy boli odmietnuté Salónom, pozval ju Edgar Degas, aby vystavovala s impresionistami. Cassattová Degasa veľmi obdivovala a pozvanie na výstavu s impresionistami prijala s nadšením. Cassattová propagovala impresionistov a ich diela v Amerike, pôsobila ako poradkyňa pre zberateľov umenia a navyše impresionistov podporovala aj finančne. V roku 1886 prebehla 1. impresionistická výstava aj v Amerike. Cassattová neskôr začala pracovať jednoduchším štýlom a tiež experimentovala s rôznymi technikami - okrem iného napríklad s grafikou.
Neskorý život
Mary Cassattová bola maliarsky aktívna aj v deväťdesiatych rokoch 19. storočia a aj napriek rozpadu impresionistickej skupiny zostávala s niektorými maliari v kontakte. Cassattová ale ku sklonku života ochorela a roku 1914 takmer oslepla, ale ešte v roku 1915 prispela pätnástich dielami sufražetkám na podporu boja žien za volebné práva. Mary Cassattová zomrela 14. júna 1926 na zámku v Beaufresne neďaleko Paríža a pochovaná bola v rodinnej hrobke v Mesnil-Théribus.
756 Lilliana
756 Lilliana je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 26. apríla 1908.
Ny-Ålesund
Ny-Ålesund (v preklade z nór. Nový Ålesund) je výskumná základňa (osada) nachádzajúca sa na severnom pobreží polostrova Brøggerhalvøya v zemi Oskara II., na severovýchode Západného Špicbergu, najväčšieho ostrova nórskeho súostrovia Svalbard v Severnom ľadovom oceáne. Ny-Ålesund nemá štatút sídla, ale vlastní a spravuje ju štátna spoločnosť Kings Bay, ktorá podlieha Ministerstvu obchodu a priemyslu Nórskeho kráľovstva.
Aerodynamika
Aerodynamika (z gréčtiny ἀήρ aer – vzduch + δυναμική – dynamika) je odbor zaoberajúci sa štúdiom pohybu plynov (obvykle vzduchu) a ich interakcií s pevnými objektami, ako je napríklad krídlo lietadla. Je časťou aeromechaniky. Fyzikálne princípy sú úplne identické aj v opačnom prípade a to pri pohybe pevných telies v plynnom prostredí. Na princípe relatívneho pohybu sa následne vykonáva analýza fyzikálnych javov, väčšinou v prípade, kedy je objekt v pokoji a okolo neho prúdi vzduch. Výmena referenčného stavu je aplikovaná v teoretickej aerodynamike, ktorá je základom väčšiny experimentálnych metód, najmä aerodynamického tunela.