cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arménske národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa arménskemu družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz. Vo svojej prvej kvalifikácii na MS 2000 skončilo v skupine predposledné piate, keď dokázalo vyhrať iba nad 🇫🇷. V ďalších 2 kvalifikáciách prehralo všetky stretnutia a skončilo zakaždým posledné v skupine. V kvalifikácii na MS 2012 muselo začať kvalifikáciu už v predkvalifikačnom kole. Napriek bodovaniu vo všetkých 3 zápasoch skončilo na 3. priečke svojej skupiny a do hlavnej kvalifikácie nepostúpilo.
Rovnako sa arménske družstvo neprebojovalo ani na majstrovstvá Európy UEFA. Absolvovalo 6 kvalifikácií, prvú v roku 2004 na ME 2005. Prehralo v nej všetky zápasy a skončilo v skupine posledné. Od roku 2005, odkedy začala prebiehať aj predkvalifikácia, muselo arménske družstvo začínať už v nej. Ani raz ale z nej nepostúpilo do hlavnej kvalifikácie. Najbližšie k postupu malo v roku 2005, keď bodovalo vo všetkých stretnutiach a skončilo v skupine druhé za postupujúcim 🇷🇴. V predkvalifikácii na ME 2012 bodovalo iba v jedinom stretnutí, keď remizovalo s 🇬🇷. V predkvalifikácii na ME 2014 opäť nepostúpilo vyššie, keď skončilo v skupine druhé za Gréckom.
Emauzský kláštor
Architektura a výzdoba
thumb|Jeden z portálov kostola Kláštor, vybudovaný na skalnatom pahorku pri bývalom farskom kostole sv. Kozmu a Damiána, bol súčasťou Karolovho urbanistického plánu výstavby Nového Města pražského (1348). Bol koncipovaný ako súčasť systému cirkevných stavieb, ktoré v pôdoryse mesta tvorí kríž. Areál kláštora zahŕňa konventný chrám, južne priliehajúcu kvadratúru s rajským dvorom, na západ od neho komplex novších budov z 1. polovice 19. a z 30. rokov 20. storočia. Patrí do neho i kaplnka sv. Kozmu a Damiána s ranobarokovou klenbou.
Na stavbe gotického trojloďového kostola a kláštora sa podielala Karolova dvorská huť. Ambit kláštora bol v 60. rokoch 14. storočia vyzdobený cyklom 85 nástenných gotických malieb s paralelami zo Starého a Nového zákona. Autormi malieb boli tzv. Majster emauzského cyklu (jeho meno nie je známe), Mikuláš Wurmser zo Štrasburgu a Majster Oswald. V 17. a 18. storočí boli stavby barokizované a na chráme pribudli dve ranobarokové veže. Kláštorná budova získala ešte jedno poschodie a v rokoch 1766 – 1769 dostala neskorobarokovú fasádu. V rokoch 1880 – 1890 areál prestavali beuronskí benediktíni do novogotickej podoby v duchu beuronského slohu. V rokoch 1929 – 1930 začali úpravu časti komplexu podľa projektu architekta Bohumila Hypšmana.
Amazy
Amazy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Emauzský kláštor
Architektura a výzdoba
Potom čo areál kláštora utrpel vážne škody, pri spojeneckom nálete vo februári 1945, uskutočnila sa v rokoch 1953 – 1954 rekonštrukcia klenb podľa návrhov profesora Bedřicha Hacara. Podľa projektu architekta Františka Marii Černého bola vykonaná rekonštrukcia kostola pri ktorej zbúrané veže nahradili betónové škrupinové krídla s pozlátenými hrotmi. Nový oltár, vysvätený v roku 2003, bol vyrobený podľa návrhu akademického sochára Karola Stádníka.
Amazy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Emauzský kláštor
Zaujímavosti
V kláštore vznikla hlaholská časť tzv. reimského evanjeliára, na ktorý od r. 1547 až do 18. storočia údajne pri korunovácii prisahali francúzski králi (nie je ale o tom jediný písomný dôkaz).
Amazy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Emauzský kláštor
Zaujímavosti
Päť novomestských kostolov, založených Karolom IV., tvorí pravidelný kríž. Severojužné rameno tvorí spojnica kostolov sv. Kataríny a Zvestovania Panny Márie Na slupi, západo-východné rameno kostol Panny Márie a svätého Karola Veľkého a Emauzský kláštor, ramená sa pretínajú v kostole sv. Apolinára.
Amazy
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pedro Duque
Pedro Duque (celé meno Pedro Francisco Duque Duque, * 14. marec 1963, Madrid, Španielsko) je španielsky inžinier, v rokoch 1992-2007 člen oddielu astronautov Európskej vesmírnej agentúry (ESA). Roku 1998 absolvoval krátkodobý kozmický let v americkom raketopláne Discovery (misia STS-95) a o päť rokov neskôr v ruskom Sojuze navštívil Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen 5. návštevnej expedície. Celkom v kozme strávil 17 dní, 42 hodín a 42 minút. Po odchode z ESA roku 2007 je riaditeľom spoločnosti Deimos Imaging SL.
Mladosť
Pedro Duque pochádza zo španielskej metropoly Madrid, roku 1986 absolvoval Vysokú technickú školu leteckých inžinierov pri madridskej Polytechnickej univerzite.
Po škole získal zamestnanie v Európskom stredisku vesmírnych operácií v Darmstadte, pracoval v skupine určujúcej obežnej dráhy satelitov.
Astronaut
Roku 1991 sa prihlásil do 2. náboru Európskej vesmírnej agentúry (ESA), dostal sa medzi päť španielskych finalistov a 25. mája bol zaradený do oddielu astronautov ESA. Vlastnú prípravu v Európskom stredisku astronautov v Kolíne nad Rýnom začal v júni 1992, koniec roka 1992 strávil na stáži v Stredisku prípravy kozmonautov (CPK) vo Hviezdnom mestečku. Od augusta 1993 sa spolu s ďalším tromi kolegami z oddielu ESA v CPK pripravoval k letom na ruskú kozmickú stanicu Mir. V máji 1994 bol vymenovaný za náhradníka Ulfa Merbolda pre let Euromir 94 (október-november 1994), počas letu pracoval v Stredisku riadenia letov (CUP) ako koordinátor spojenia s posádkou.
thumb|left|[[Steven Lindsey a Pedro Duque (hore) na palube raketoplánu Discovery, 4. novembra 1998]] V máji 1995 bol vymenovaný za náhradníka špecialistov pre užitočné zaťaženie pre let STS-78 raketoplánu Columbia, v máji 1995 - júni 1996 sa pripravoval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. Pri vlastnom lete slúžil opäť ako spojár.
Od augusta 1996 spolu s astronautmi 16. náboru NASA prešiel výcvikom letového špecialistu raketoplánu. V novembri 1997 bola oznámená jeho účasť v lete STS-95. Do vesmíru odštartoval v raketopláne Discovery 29. októbra 1998, let trval 8 dní, 21 hodín a 44 minúty.
V decembri 2002 bol vymenovaný za palubného inžiniera 5. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) s plánovaným štartom v apríli 2003. Po havárii Columbie a zrušení letov raketoplánov bol program letov radikálne zmenený. Nanovo bol zaradený ako jediný člen 5. návštevnej expedície so štartom v októbri 2003. ESA let pomenovala Cervantes.
Do vesmíru vzlietol na lodi Sojuz TMA-3 18. októbra 2003 spoločne s členmi novej základnej posádky - Alexandrom Kalerim a Michael Foaleom, od 20. októbra pracoval na ISS, pristál s vystriedanou posádkou 28. októbra 2003. Vo vesmíre strávil 9 dní, 21 hodín a 2 minúty.
V lete 2007 odišiel z ESA a stal sa riaditeľom spoločnosti Deimos Imaging SL, zaoberajúcej sa dizajnom a prevádzkovaním družice pre diaľkový prieskum Zeme Deimos 1, ktorá vzlietla v júli 2009. Pedro Duque je ženatý, má tri deti.
Tom Felton
Thomas Andrew Felton (* 22. september 1987, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglický herec známy predovšetkým ako postava Draca Malfoya z filmovej série Harry Potter.
Jeho kariéra započala v deviatich rokoch účinkovaním v reklamách, do filmu sa dostal ako desaťročný. Objavil sa vo filme Piadimužíci a neskôr dostal hlavnú úlohu vo filme Anna a kráľ. V roku 2001 získal rolu Draca Malfoya v svetovo úspešnej sérii Harry Potter. Natáčaniu týchto filmov sa venoval od roku 2001 do roku 2011. V rokoch 2010 a 2011 získal na odovzdávaní cien MTV
Životopis
Narodil sa v meste Epson, rodičom Sheron a Petrovi Feltonovým. Do svojich trinástich rokov navštevoval West Hosley's Cranmore School. Od detstva sa venoval spevu a v siedmych rokoch sa pridal k miestnemu kostolnému zboru. Okrem toho bol súčasťou ďalších štyroch zborov a dostal ponuku spievať aj v Guildfordskom katedrálnom zbore. Je najmladším zo štyroch bratov a má jedného synovca - Dextera.
Začiatky
Tom začal svoju kariéru hraním v reklamách. Objavil sa reklamách spoločností Commercial Union alebo Berclaycard. Na veľkom plátne sa prvýkrát objavil v roku 1997 vo filme Piadimužíci. V roku 1999 si zahral po boku Jodie Foster vo filme Anna a kráľ. Film sa natáčal v Malajzii.
2000 – súčasnosť
Na jeseň v roku 2001 sa stal medzinárodne známym vďaka úlohe Draca Malfoya vo filme Harry Potter a Kameň mudrcov. Objavil sa vo všetkých častiach tejto známej série. Predtým, ako získal rolu Draca, zúčastnil sa kastingu na úlohy Harryho alebo Rona Weasleyho. Zo všetkých štyroch mladých hercov, ktorí úspešne prešli kastingom bol Tom ten, kto mal najväčšie skúsenosti s filmom. V tej dobe sa jeho každodenný rozvrh zameriaval na natáčanie filmov o Harrym Potterovi, návštevy premiér filmov, poskytovanie interview a podobne. 22. septembra 2003 prebral na Disney Channel's Kids Awards cenu za najlepší film pre druhú časť série. Svojmu oficiálnemu fanklubu sa začal venovať v roku 2004, kedy sa aj zúčastnil na autogramiádach a rôznych stretnutiach s fanúšikmi. Na autogramiáde v Nemecku, kde bol aj Tom, jeden jeho fanúšik z Kolína povedal: "Tom je naozaj milý, profesionálny mladý muž, ktorý je vždy veselý, neprestajne sa usmieva, je plný energie – je skutočný gentleman." Na autogramiáde sa ho deti pýtali, čo majú robiť, keď ich niekto podobný Dracovi šikanuje, odpovedal: "Povedzte o tom niekomu. Nenechávajte si to pre seba."
Po skončení natáčania Harry Potter a Ohnivá čaša vystupoval v Home Farm Twins, kde si zahral Adama Bakera v krátkej sérii. 30. apríla 2005 sa zúčastnil festivalu Collectormania a londýnskej svetovej premiéry filmu Harry Potter a Ohnivá čaša. 11. novembra 2005 spolu s Rupertom Grintom prezentovali Liz Carnellovú na Daily Mirror's Pride of Britain Award za všetko jej úsilie, ktoré vynaložila na zvýšenie povedomia o nebezpečenstve šikany. V priebehu roku 2006 pracoval na filme Harry Potter a Fénixov rád. Po prečítaní viacerých kníh a Harrym Potterovi povedal: "Videl som lepšie do Draca. Pri práci na scenári som im povedal: Nie, toto nie je niečo, čo by on urobil či povedal. Navrhol som, aby sme to zmenili. Počúvali ma a ja som sa cítil byť väčšou súčasťou všetkého."
V júli 2007 navštívil detskú nemocnicu v Denveri v rámci charitatívnej akcie filmu Harry Potter a Fénixov rád. 3. júla 2007 sa tiež zúčastnil premiéry filmu.
Skvrňov
Skvrňov je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 183 obyvateľov, z toho 90 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,6 roka (muži 42,1 roka, ženy 45,1 roka).
Tom Felton
2000 – súčasnosť
Objavil sa tiež v šiestej časti série, Harry Potter a Polovičný princ. Na otázku či sa tešil na natáčanie odpovedal: "Nie. Teda, ja neviem. Myslím, že som rád, že sa toho držím. Ale po tom všetkom by som si už rád zahral aj niekoho dobrého alebo jednoducho iného. Niekoho, kto nie je taký zlomyseľný." V roku 2009 si zahral Simona, v hororovom thrilery The Disappeared. V roku 2017 hral seržanta Andrewa Deana vo filme Megan a Rex (orig. Megan Leavey).
Tom na sieti Youtube uverejnil tri hudobné videá pod účtom "Feltbeats", na ktorých spieva kúsky svojich vlastných skladieb. Deväť piesní bolo vydaných a sú dostupné aj na i-Tunes: "Time Well Spent," "Time Isn't Healing", "One of These Days", "Under Stars," "Right Place, Right Time," "In My Arms," "All I Need," a "I Will Be There" a tiež inštrumentálna "Silhouettes in Sunsets". Tiež nahral album s názvom "In Good Hands". Obsahuje šesť piesní: "If You Could Be Anywhere", "We Belong", "When Angels Come", "Convinced", "Father of Mine", a "If That's Alright with You".
Villaines-les-Prévôtes
Villaines-les-Prévôtes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Tom Felton
2000 – súčasnosť
V roku 2010 uverejnil pieseň "Hawaii" cez spoločnosť Six Strings Production – nezávislá nahrávacia spoločnosť založená Tomom, Davidom Proffittom a Philipom Haydn-Slaterom na podporu nezávislosti umelcov a ľudí s hudobným nadaním.
Villaines-les-Prévôtes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tom Felton
2000 – súčasnosť
V novembri 2010 si v krátkometrážnom filme White Other zahral hlavnú úlohu Raya Marsdena. Po jeho boku si tam zahrala aj Imelda Staunton, ktorá stvárnila profesorku Umbridegeovú vo filme Harry Potter a Fénixov rád. V roku 2010 dostal menšiu úlohu vo filme Dostaň ho tam. Film mal premiéru 4. júna 2010. Vo februári 2011 ho obsadili do hlavnej úlohy vo filme The Apparition. V tom istom roku dostal aj rolu mladíka Dodga Landona vo filme Zrodenie planéty opíc.
Villaines-les-Prévôtes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tom Felton
2000 – súčasnosť
18. marca 2011 sa zúčastnil na akcii Red Nose Day 2011 spolu s Jamesom Cordenom, Rupertom Grintom, Georgeom Michealom, Justinom Bieberom, Paulom McCartneym, Ringom Starr, Gordonom Brownom MP, profesorom Robertom Winstonom a Keirou Knightley.
Villaines-les-Prévôtes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kirchdorf an der Krems
Kirchdorf an der Krems je okresné mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Kirchdorf an der Krems.
Žije tu 4 069 obyvateľov (1. 1. 2010).
Nežná revolúcia
Nežná revolúcia (17. november29. december 1989) je názov pre nekrvavé udalosti, ktorých dôsledkom bolo odstránenie komunistického režimu v Česko-Slovensku. Iniciátormi boli študenti, ku ktorým sa pridali najprv výtvarníci, herci a divadelníci a postupne ostatné skupiny obyvateľstva. Na Slovensku bola vytvorená Verejnosť proti násiliu a v Česku Občianske fórum. Po brutálnom zásahu polície v piatok 17. novembra proti študentom na pražskej Národnej triede študenti na všetkých vysokých školách od 21. novembra štrajkovali. V Bratislave študenti zorganizovali protestnú demonštráciu už vo štvrtok 16. novembra. 27. novembra sa uskutočnil dvojhodinový generálny štrajk. 7. decembra 1989 po rezignácii komunistickej federálnej vlády bola 10. decembra vymenovaná nová vláda a prezident Gustáv Husák podal demisiu. 28. decembra 1989 Federálne zhromaždenie zvolilo za svojho predsedu Alexandra Dubčeka a 29. decembra 1989 bol za prezidenta ČSSR zvolený Václav Havel. Prvé slobodné parlamentné voľby sa uskutočnili v júni 1990.
Politická situácia v Česko-Slovensku
Komunistická strana získala moc v krajine prevratom vo februári 1948. Žiadne oficiálne opozičné politické strany počas „vlády jednej strany“ neboli povolené. Odlišne zmýšľajúci občania a najmä aktívni odporcovia – disidenti boli prenasledovaní tajnou políciou (Štátna bezpečnosť – ŠtB). Široká verejnosť sa tak bála otvorene podporovať disidentov zo strachu z prepustenia z práce alebo vyhodenia zo školy alebo inej perzekúcie. Cenzúra označovala niektoré diela (spisovateľov, filmy alebo iné formy umenia) ako majúce „negatívny postoj k socializmu“ a tým pádom boli zakázané. Na „čiernu listinu“ sa však mohli dostať nielen diela ale aj osoby a to pre svoje názory a postoje (podpora politiky Alexandra Dubčeka v priebehu Pražskej jari, nesúhlas s vojenskou okupáciou z roku 1968 a následnou normalizáciou, náboženské presvedčenie, neúčasť na voľbách, podpis Charty 77) ale aj pre svoj pôvod (dieťa bývalého podnikateľa, kulaka, nekomunistického politika) alebo preto, že rodinní príslušníci emigrovali na „Západ“. Tieto pravidlá bolo možné presadzovať a kontrolovať, pretože všetky školy, médiá a podniky patrili štátu a boli riadené politickými nominantmi Komunistickej strany (tzv. nomenklatúra).
Okrem politických boli obmedzované aj iné slobody. Obyčajní ľudia nemohli slobodne vycestovať do väčšiny krajín. Museli mať tzv. „devízový prísľub“ (prísľub, že banka žiadateľovi predá valuty cudzej meny v stanovenom limite) a „cestovnú doložku“ (potvrdenie získané v podstate od Štátnej bezpečnosti na základe vyjadrení nadriadených, zamestnávateľa, orgánov komunistickej strany a pod.), ktoré mali zaručiť, že sú „dôveryhodní“ a neutečú na „Západ“. Takzvaným nespoľahlivým sa zákaz vycestovania odôvodňoval, tým že ich vycestovanie „nie je v súlade so štátnymi záujmami ČSSR“. Pre zabránenie odlivu takzvanej „tvrdej meny“ existovala sieť predajní TUZEX so 170 pobočkami, v ktorej sa dalo nakupovať len za valuty alebo za „bony“, nie však za koruny.
Nesloboda, strnulosť a všeobecný nedostatok, spolu s pocitom, že ľudia žijú vnútri „koncentračného tábora“ (ostnaté drôty, psy, vojaci so samopalmi na hraniciach) viedli mnohých buď k rezignácii alebo emigrácii alebo protestom najprv slabo organizovaných jednotlivcov a skupín, neskôr ku vzniku opozičných organizácií ako napríklad Charta 77.
V rovnakom čase, 4. júna 1987 vyšla v Bratislave brožúra Bratislava/nahlas. Napriek tomu, že obsahovala odborné informácie o ochrane životného prostredia, stala sa predmetom aj politického diskurzu. Kríza v spoločnosti bola čoraz viditeľnejšia a nahromadené problémy bolo ťažko skrývať. Václav Havel označil túto iniciatívu za slovenskú obdobu Charty 77.
Prejavy nespokojnosti rástli od spontánnych prejavov do organizovaných manifestácií. Od decembra 1987 sa v českých mestách odohralo viacero pouličných demonštrácií. Veľký ohlas mala sviečková manifestácia v Bratislave, ktorú 25. marca 1988 Štátna bezpečnosť brutálne rozohnala.
12. októbra 1988 Ladislav Adamec (ktorý sa chcel profilovať do úlohy československého Gorbačova) nahradil vo funkcii predsedu federálnej vlády Lubomíra Štrougala. V kľúčových pozíciách však zostalo mnoho dogmatikov spätých s okupáciou v roku 1968 a následnými rokmi normalizácie. Postoj k perestrojke rozdelil politikov do skupín a názorových prúdov. Viditeľnou bola skupina dogmatikov, odmietajúcich prestavbu a zdôrazňujúcich „československé špecifiká pri prijímaní perestrojky“. Do tejto skupiny patrila väčšina politikov na najvyšších postoch, spojených s okupáciou Československa v roku 1968 na čele s V. Biľakom. Husák patril skôr ku skupine opatrne podporujúcej prestavbu. Do najvyšších straníckych funkcií v ÚV KSČ bol v apríli 1989 kooptovaný vedúceho tajomníka Mestského výboru KSČ v Prahe Miroslav Štěpán, ktorý bol verejne profilovaný ako dynamický, reformne orientovaný politik ovplyvnený sovietskou perestrojkou. (O obľube komunistických politikov rôznych zameraní svedčí, že 10 dní po revolúcii, 26. novembra 1989 predstavitelia OF precizovali mená „najskompromitovanejších politikov“ na tri: Gustáv Husák, Alois Indra a Miroslav Štěpán).
V júni 1989 zverejnila Charta 77 petíciu Niekoľko viet (Několik vět), ktorá okrem iného požadovala prepustenie politických väzňov, slobodnú diskusiu o roku 1968 alebo rešpektovanie požiadaviek veriacich. Podpisovú petíciu inicioval Václav Havel po svojom prepustení z väzenia. Od júna do novembra 1989 Niekoľko viet podpísalo okolo 40 tisíc osôb. Havel predpokladal, že rozhodujúce udalosti sa odohrajú v decembri 1989, pretože Deň ľudských práv sa oslavuje 10. decembra na počesť prijatia Všeobecnej deklarácie ľudských práv.
Predstavitelia nezávislých iniciatív, ako sa samy označovali opozičné orientované disidentské skupiny, navrhovali založenie „koordinačného výboru“, ktorý mal následne začať rokovania so zástupcami vládnuceho režimu o ďalšom vývoji. Tento variant presadzovali najmä aktivisti Demokratickej iniciatívy a zástupcovia Obrody (Klub za socialistickú prestavbu). Proti boli zástupcovia Hnutia za občiansku slobodu, ktorého zakladajúci program (zverejnený v októbri 1988 pod názvom „Demokracia pre všetkých!“) obsahoval už výrazne politické požiadavky, vrátane zrušenia vedúcej úlohy komunistickej strany, usporiadanie slobodných volieb a povolenie súkromného vlastníctva. Havel a jeho spolupracovníci v atmosfére po páde Berlínskeho múru (9. novembra 1989) pripravovali na december veľkú demonštráciu, kde sa mali zísť signatári petície „Niekoľko viet“. Ich cieľom bolo donútiť komunistické vedenie k rokovaniu za okrúhlym stolom.
Najznámejší slovenský signatár Niekoľko viet Milan Kňažko sa  v októbri 1989 dokonca otvoreným listom vzdal titul zaslúžilý umelec. Na Slovensku vtedy kolovala petícia za oslobodenie zadržaných slovenských signatárov Charty 77, neformálne označovaných Bratislavská päťka, ktorých v auguste 1989 zadržala polícia.
Poľsko
V roku 1980 vznikli v Poľsku nezávislé odbory Solidarita, ktoré prerástli v spoločenské hnutie, ktoré viedlo až k pádu komunistickej vlády v Poľsku. Na jar 1989 komunistická strana pristúpila na usporiadaní "poloslobodných" volieb. Drvivé víťazstvo Solidarity v druhom kole v júni 1989 nakoniec viedlo k vytvoreniu širokej vlády na čele s prvým nekomunistickým premiérom v histórii sovietskeho bloku.
Maďarsko
Éra „gulášového komunizmu“ sa v Maďarsku skončila, keď J. Kádár odstúpil z vedenia strany v máji 1988. Jeho nástupca Károly Grósz dostal od Gorbačova zelenú „vnútorné zmeny sú výhradne vaša vec“. V marci 1989 opatrná Budapešť informovala Gorbačova o zámere odstrániť z hraníc s Rakúskom „železnú oponu“. Aj v tomto prípade dostali odpoveď: „V tom nevidíme problém.“ V marci 1989 vláda vyhlásila výročie začiatku maďarskej revolúcie (18481849) za štátny sviatok. Na opozičnú demonštráciu v Budapešti prišlo vtedy 75 000 ľudí. Na symbolickom pohrebe bývalého premiéra a vodcu Maďarského povstania Imre Nagya, ktorý bol popravený v roku 1958, prišlo na Námestie hrdinov 16. júna 1989 250 až 300 tisíc ľudí. Posledný rečník, vtedy 26 ročný Viktor Orbán, v priamom televíznom prenose verejne žiadal: "Treba okamžite začať rokovania o odchode sovietskych vojsk z Maďarska a skoncovať s komunizmom“. Postupné preberanie moci malo v Maďarsku formu Rozhovorov pri okrúhlom stole, ktoré začali 22. apríla 1989 a skončili podpísaním dohody 18. septembra 1989. Dôsledkom boli zmeny zákonov a ústavy smerujúce k demokratickej spoločnosti a slobodným voľbám. Komunisti premenovali svoju stranu na „maďarskú socialistickú“ a 23. októbra 1989 vyhlásil predseda maďarského parlamentu zánik ľudovej republiky (socialistického štátu) a vznik novej, slobodnej, demokratickej a nezávislej Maďarskej republiky.
NDR
V letných mesiacoch roka 1989 sa na veľvyslanectve Nemeckej spolkovej republiky (Západného Nemecka) v Prahe zhromaždilo veľké množstvo utečencov z NDR (Východného Nemecka). Po rokovaniach bolo vypravených niekoľko vlakov, ktoré ich dopravili do Západného Nemecka. Po otvorení hraníc v Maďarsku do Rakúska (od 2. mája 1989) nemeckí utečenci v júni 1989 prebiehali cez hranice tadiaľto. Režim vo Východnom Nemecku skolaboval po tom, čo 7. novembra 1989 boli hranice otvorené úplne a 9. novembra padol Berlínsky múr. Krátko nato odstúpila východonemecká komunistická vláda.
Česko-Slovensko a sovietske problémy
Česko-Slovensko bolo teda poslednou krajinou v strednej Európe, ktoré zostávalo pod priamym vplyvom vtedy ešte komunistického Sovietskeho zväzu.
Feromón
Feromón je prchavá chemická látka, ktorá spúšťa prirodzenú reakciu jedinca toho istého biologického druhu. Najčastejšie sú to poplašné feromóny, pohlavné feromóny alebo potravné feromóny, ktoré spúšťajú behaviorálnu alebo fyziologickú reakciu. Pojem feromón zaviedli prvýkrát Peter Karlson a Martin Lüscher.
Nežná revolúcia
Česko-Slovensko a sovietske problémy
15. januára 1989 pricestoval do Moskvy emisár nastupujúceho amerického prezidenta Georgea Busha st, Henry Kissinger. Najprv sa stretol s Alexandrom Jakovlevom, hlavným stratégom politiky perestrojky a potom s Gorbačovom. Podľa jeho správy: „Gorbačovovská perestrojka doma hapruje a sovietsky líder hľadá úspech v zahraničnej politike,“... „Gorbačov je pripravený zaplatiť za to určitú rozumnú cenu“ (ZSSR okrem problémov v zásobovaní vnútorného trhu spôsobených hospodárskou stagnáciou až úpadkom mal problémy v Náhornom Karabachu, kde na severe, vtedy ešte sovietskeho Azerbajdžanu už fakticky prebiehala občianska vojna s Arménmi, odstredivé tendencie v Pobaltsku, kde opozičné „národné fronty“ začali boj za nezávislosť). Na 12. februára 1989 zvolal Bush poradu, na ktorej s najbližšími spolupracovníkmi analyzovali situáciu v Sovietskom zväze a jeho sfére vplyvu. Podľa Brenta Scowcrofta, vtedy poradcu prezidenta pre otázky národnej bezpečnosti, porada dospela k záveru, že sovietsky líder súhlasí so zmenami vo východnej Európe a že tieto zmeny spôsobia rozpad sovietskeho bloku. „Gorbačov si zrejme neuvedomoval, že komunistické režimy v krajinách bloku nemajú masovú podporu a pri prvej príležitosti sa zrútia.“ V marci 1989 sa Andrej Sacharov stal predsedom, v tom čase nového najvyššieho sovietskeho legislatívneho orgánu - zjazdu ľudových poslancov. 9. júna 1989 za prítomnosti Gorbačova žiadal Sacharov zrušiť článok Ústavy ZSSR o vedúcej úlohe komunistickej strany a premeniť Sovietsky zväz na konfederáciu republík. Omnoho menej radikálna petícia Niekoľko viet, ktorú pripravila Charta 77 bola zverejnená 29. júna 1989 vo vysielaní Slobodnej Európy a Hlasu Ameriky. Napriek tomu česko-slovenské mocenské orgány vnímali túto petíciu ako vážnu hrozbu a prijímali mimoriadne opatrenia.
Feromón
Výskum
Výskum feromónov začal pomerne neskoro. Až koncom päťdesiatych rokov dvadsiateho storočia sa po prvýkrát podarilo nemeckému vedeckému tímu chemicky identifikovať feromón. Dnes už je pomerne dobre známe, ako feromóny fungujú a ako ovplyvňujú správanie určitých druhov zvierat. V prvom rade boli používané pri výskume mole a hlodavce.
Nežná revolúcia
Česko-Slovensko a sovietske problémy
Na rozdiel od ZSSR si Komunistická strana Číny zachovala politický monopol a na pekinskom Námestí nebeského pokoja Tchien-an-men pri zásahu armády 4. júna 1989 prišlo o život niekoľko stoviek civilistov.
16. november 1989 (štvrtok)
náhľad|Pamätná tabuľa na bratislavskom Námestí SNP V tento deň vysokoškolskí a stredoškolskí študenti zorganizovali protestnú demonštráciu v podvečerných hodinách v Bratislave, na ktorej sa zúčastnilo asi 150, 250 až 300 osôb. Neohlásené a teda nepovolené zhromaždenie sa začalo na Hodžovom námestí (vtedy Mierové námestie) už za tmy po 17:00. Kým študenti na námestí dospievali študentskú a štátnu hymnu, objavili sa príslušníci a vozidlá Zboru národnej bezpečnosti (ZNB). Po príchode asi 20 policajtov na 6 autách okolo 150 až 250 študentov prešlo z námestia podchodom a pokračovalo cez Námestie SNP, Klobučnícku ulicu na Námestie 4. apríla (dnes Hlavné námestie), cez Rybársku bránu na Hviezdoslavovo námestie, odtiaľ na Námestie Ľudovíta Štúra a po Vajanského nábreží k budove rektorátu UK, na Šafárikovom námestí, kde na mieste, kde bola v auguste 1968 zastrelená študentka Danka Košanová položili kvety. Odtiaľ prešli k vtedajšiemu ministerstvu školstva na Dobrovičovej (vtedajšej Suvorovovej) ulici. Skandovali heslá: ''Slobodu slova! Nechceme reaktor! Chceme školské reformy! Chceme školy pre všetkých! Demokraciu, demokraciu! Slobodu bratislavskej päťke! My chceme slobodu,.. dialóg,..reformy!'' Po ich príchode vyšiel z ministerstva školstva pred budovou tajomník ÚV KSS Gejza Šlapka v sprievode riaditeľa odboru vysokých škôl Jána Porvazníka, ktorý študentom ponúkol dialóg ale nie na ulici, čo zdokumentovala aj prítomná česko-slovenská televízia (redaktor Pavel Jacz). Šlapka na študentov pokrikoval a urážal ich, avšak policajti, ktorí z oboch strán ulicu uzavreli, sa stiahli a umožnili študentom odísť. Televízia z demonštrácie zverejnila zostrih ešte v ten večer v relácii Aktuality, ktorý od 22:00 na II. programe celoštátne vysielala STV. V relácii za študentov hovorila Henrieta Hrinková, študentka 4. ročníka žurnalistiky FF UK. Ako ďalších aktivistov neskôr uviedla : Milan Novotný, Maroš Sedílek, Daniel Bútora, Sveťo Bombík, Robo Gál, Radoslav Števčík. (V roku 2019 ako iniciátorka pochodu bola Magda Biznárová (Hlaváčová) ocenená cenou rekotra UK spolu s ďalšími ako Dionýz Hochel, Henrieta Hrinková, Milan Novotný či Radoslav Števčík. ) Demonštrácia prerástla do verejnej diskusie na Hviezdoslavovom námestí, odkiaľ sa dav neskôr postupne rozišiel. Oficiálnym cieľom bol protest proti vtedajšiemu návrhu vysokoškolského zákona a za akademické slobody, rečníci však žiadali aj prepustenie Jána Čarnogurského (Bratislavská päťka), skutočnú demokraciu, slobodu cestovania a pod. Demonštranti mali šťastie v tom, že polícia predpokladala nepokoje skôr v piatok (o deň neskôr) a skôr v Prahe. Vyšetrovanie a postih účastníkov dovtedy najväčšej demonštrácie na Slovensku v tom roku však predbehli udalosti nasledujúcich dní.
17. november (piatok)
thumb|Pamätná tabuľa na [[Albertove]] V piatok 17. novembra sa v Prahe na Albertove (univerzitná štvrť) zišli českí aj slovenskí študenti vysokých škôl pri oficiálnom pietnom akte pri príležitosti 50. výročia smrti Jana Opletala a zatvorenia českých vysokých škôl v roku 1939 nacistickým Nemeckom (Medzinárodný deň študentstva). Zhromaždenie bolo oficiálne pod patronátom mestskej vysokoškolskej rady Socialistického zväzu mládeže. O 16:00 bolo prítomných asi 15 000 účastníkov. Študenti niesli štátne zástavy, spievali a skandovali požiadavku na zmenu pomerov v Česko-Slovensku (odstúpenie skompromitovaných komunistických politikov, dodržiavanie ľudských a občianskych slobôd, prepustenie politických väzňov, začatie dialógu s nezávislými iniciatívami ). Z Albertova sa sprievod vydal na cestu Prahou. Postupne došiel až na Vyšehrad, kde po dvoch hodinách bola oficiálna časť programu ukončená. Po skončení oficiálnej časti sa dav vydal do centra mesta (v súlade s plánmi iniciatívy STUHA vedenou Jiří Dienstbierom ml. a Šimonom Pánkom). V sprievode podľa odhadov pochodovalo nakoniec až okolo 50 tisíc osôb.
Približne 10 tisíc demonštrantov sa nakoniec ocitlo za Národným divadlom (na Národnej triede), kde im o 19:30 špeciálne jednotky zahradili cestu. Aby bolo zabránené ďalšiemu pochodu demonštrantov boli uzavreté ulice Mikulandská a Voršilská a tým bol zablokovaný ústup smerom k Národnému divadlu. 10 tisíc ľudí sa tak ocitlo uzatvorených na jednej ulici medzi dvoma policajnými kordónmi. Demonštrácia pokračovala na mieste v pokojnej a nenásilnej podobe prevolávaním hesiel ako Máme holé ruce ale aj politických ako Jakeša do koša! V tejto dobe bol ešte demonštrantom umožnený individuálny voľný odchod. Čelo sprievodu stálo voči mladým príslušníkom Verejnej bezpečnosti (VB), ktorým niektorí podávali kvety a chceli s nimi diskutovať. Polícia medzitým uzatvorila aj všetky susedné ulice takže demonštranti boli úplne obkľúčení v obmedzenom priestore. Približne o 20:15 došlo ku zmene. Príslušníci Pohotovostného pluku VB a Oddielu osobitného určenia ministerstva vnútra (tzv. červené barety) veľmi razantne zakročili. Rozháňanie študentov sa zmenilo na brutálnu bitku. Takto postupoval pohotovostný pluk až do 22:30, kedy na Národnú triedu prišli prvé sanitky. O 22:38 odišli aj červené barety. Neskôr nezávislá vyšetrovacia komisia uviedla, že bolo zranených celkom 568 osôb. Študentov bili obuškami, tak, že príslušníci vytvorili medzi sebou uličku, ktorou museli demonštranti prejsť alebo prebehnúť. Vybraných zatýkali. Jeden zostal ležať na zemi. Ako sa ukázal neskôr bol to agent ŠtB Ludvík Zifčák alias študent Martin Šmíd, ktorý len odpadol. Príslušníci rýchlo odniesli jeho nehybné telo do sanitky. Drahomíra Dražská, vrátnička na internáte v Tróji, ktorá bola sama ľahko zranená, si to všimla a začala šíriť správu, ktorá sa neskôr ukázala ako fáma, o zabitom študentovi. Udalosť vyvolala medzinárodné rozhorčenie. Pozri aj samostatný článok Fáma o smrti Martina Šmída.
19. november (nedeľa)
"„V nedeľu ráno sme si telefonovali a stretli sme sa u mňa jedenásti. Deviati výtvarníci, spisovateľ a filmár. Zvolali sme na večer stretnutie do Umeleckej besedy. Hneď na druhý deň sme v malej sále divadla ustanovili Verejnosť proti násiliu.“ Miroslav Cipár."
26. november (nedeľa)
V Prahe sa stretli predstavitelia Občianskeho fóra na čele s Václavom Havlom a vlády ČSSR pod vedením Ladislava Adamca.
V Bratislave mimoriadne zasadal ÚV KSS. Z jej vedenia odchádzajú Ondrej Šaling, Gejza Šlapka, Elena Litvajová, Viliam Šalgovič a Štefan Rybár. ÚV KSS nečakane oznámil súhlas so zrušením 4. článku ústavy „o vedúcej úlohe komunistickej strany“.
27. november (pondelok)
V celom Česko-Slovensku sa uskutočnil dvojhodinový generálny štrajk, prvý od roku 1948. Štrajkujúci sa postavili za požiadavky študentov a občianskych iniciatív. Štrajk sprevádzali mohutné demonštrácie, na ktorých občania požadovali koniec vlády jednej strany, slobodné voľby, odstúpenie Husáka z úradu prezidenta a demokraciu.
29. november (streda)
Federálne zhromaždenie schválilo vypustenie článku 4 v ústave o vedúcom postavení Komunistickej strany, zmenilo článok 6 o postavení Národného frontu ako záväzku spoločenských organizácií a politických strán pod vedením KS a článok 16, týkajúci sa uplatňovania marxizmu-leninizmu v politike, vzdelaní a výchove. Tieto zmeny ukončili 40-ročný monopol komunistickej strany a umožnili vznik nových politických strán a politickej plurality.
V SND sa uskutočnilo manifestačné zhromaždenie OF a VPN. Za predsedníckym stolom sedeli Ján Budaj, Josef Vavrošuek, Marta Kubišová, Václav Havel, Ivan Havel, Šimon Pánek a Milan Kňažko.
V televízii vystúpil predseda vlády ČSSR Ladislav Adamec. Predniesol prejav o vnútropolitickej situácii, sľúbil oboznámiť verejnosť so skutočným stavom ekonomiky, otvoril otázku augusta 1968 a rokovania so ZSSR o dočasnom pobyte ich vojsk v ČSSR. Z funkcie predsedu Federálneho zhromaždenia odstúpil Alois Indra.
CIA 29. novembra prvý krát informovala v zmysle, že pád režimu je nezadržateľný a KSČ pristúpi na vládu zloženú aj z nominantov opozície.
30. november (štvrtok)
V Prahe sa zišla vláda, ktorá ministrovi vnútra rozkázala okamžite odstrániť technické zariadenia na hranici s Rakúskom a Západným Nemeckom. V budove Federálneho zhromaždenia sa zišla komisia na vyšetrenie udalostí zo 17. novembra. Federálne ministerstvo vnútra rozhodlo, že občania môžu od 4. decembra cestovať do zahraničia bez výjazdnej doložky. Skutočný pád železnej opony prišiel však až po nástupe novej nekomunistickej vlády po 10. decembri 1989.
10. december
V Prahe sa utvorila nová federálna vláda (národného porozumenia) na čele s Mariánom Čalfom. Po menovaní vlády podal demisiu prezident Husák. V Čalfovej vláde bolo 11 nekomunistov a 10 komunistov. Prvými podpredsedami boli Valtr Komárek a Ján Čarnogurský, podpredsedami Josef Hromádka, František Pitra, Vladimír Dlouhý, Oldřich Burský a František Reichl. Ministrom zahraničia bol Jiří Dienstbier, ministrom financií Václav Klaus, práce a sociálnych vecí Petr Miler, obrany Miroslav Vacek, zahraničného obchodu Andrej Barčák, dopravy a spojov František Podlena, hutníctva a strojárstva Ladislav Vodrážka, palív a energetiky František Pinc, ľudovej kontroly Květoslava Kořínková, cenového úradu Ladislav Dvořák a ministrami Róbert Martinko a Richard Sacher.
V programovom vyhlásení novej vlády sa hovorilo o prechode Česko-Slovenska k parlamentnej demokracii a k trhovému hospodárstvu, vláda žiadala zrušenie Varšavskej zmluvy a odchod ruských okupačných vojsk z Česko-Slovenska.
12. december
Vznikla aj na Slovensku prvá nekomunistická vláda na čele s Milanom Čičom.
28. december
Za predsedu Federálneho zhromaždenia bol zvolený Alexander Dubček.
29. december
Za prezidenta Česko-Slovenska bol zvolený Václav Havel. Okrem Václava Havla boli kandidátmi i Alexander Dubček, Ladislav Adamec, Čestmír Císař a Valtr Komárek. Správa CIA z 9. decembra obsahovala nasledovné zistenia CIA o zmene Havlovho názoru na funkciu prezidenta. „Havel odmietal stať sa prezidentom, ostatní opoziční predáci ho pravdepodobne presvedčili, aby išiel do ringu, pretože podozrievajú bývalého premiéra Adamca, že chce získať tento post.“
Dohra
V roku 1990 prijalo Federálne zhromaždenie zmenu protokolárneho názvu česko-slovenského štátu z Československá socialistická republika na Česko-slovenská federatívna republika v slovenčine (a Československá federativní republika v češtine) a po mesiaci na Česká a Slovenská Federatívna Republika. Podľa reformy slovenského pravopisu sa tiež zemepisný názov Československo začal písať v slovenčine so spojovníkom Česko-Slovensko, ale v češtine zostal bez spojovníka.
Konali sa historicky prvé slobodné voľby (8. a 9. júna 1990 do Federálneho zhromaždenia aj do SNR). V Česku presvedčivo zvíťazilo Občianske fórum. Vo voľbách do SNR vyhrala Verejnosť proti násiliu (29,3 %) pred Kresťanskodemokratickým hnutím (19,2 %) a SNS (13,9 %). Komunistická strana Slovenska získala len 13,3 % čo podnietilo vznik jej reformného krídla na jeseň roku 1990 Stranu demokratickej ľavice (SDĽ).
Napriek tomu, že neskôr bol komunistický systém zákonom 125/1996 Z. z. označený za nemorálny a protiprávny, jeho čelní predstavitelia, najmä na Slovensku (napr. Vasil Biľak) neboli odsúdení a potrestaní.
Názov
Niektorí, po rokoch, polemizujú s tým či išlo o skutočnú revolučnú zmenu. Jeden z vtedajších českých politikov udalosti označil za organizované odovzdanie moci a hlavne zástancovia konšpiračných teórií zdôrazňujú úlohu Štb.
Aktérky Nežnej revolúcie
Nežná revolúcia bola tvorená mužmi aj ženami, avšak dodnes sa v predstavách a prezentáciách udalostí Nežnej revolúcie spomínajú primárne muži. Práve na základe tejto jednostrannej prezentácie Nežnej revolúcie sa spisovateľka Ingrid Hrubaničová, v roku 2009, rozhodla uverejniť výzvu, v ktorej žiadala ženy, ktoré sa participovali na revolúcii, aby vystúpili a podelili sa o ich skúsenosti. Túto výzvu neskôr prebrala feministická organizácia Aspekt, ktorá ju publikovala na svoju webovú stránku v roku 2009 a v knihe Politiky a političky (2011), autorka Zuzana Maďarová analyzuje a opisuje skúsenosti žien, ktoré na výzvu reagovali. Feministická organizácia Aspekt dodnes skúma mediálnu prezentáciu žien počas a po Nežnej revolúcii a taktiež aj samotnú sebaprezentáciu revolucionárok, nakoľko o tejto udalosti, podľa spisovateľky a akademičky Zuzany Maďarovej, nemôžeme vedieť všetko, ak ju študujeme, vnímame a preciťujeme, len z pohľadu mužov.
Osobnosti revolúcie
Okrem mužov (Mikloška, Zajaca), však prezidentka Čaputová v januári 2020 vyznamenala aj Zuzanu Mistríkovú radom Ľudovíta Štúra II. triedy, ako osobnosť roku 1989, ktorá patrila k študentským lídrom Nežnej revolúcie.
Varennes-en-Argonne (kantón)
Varennes-en-Argonne je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 12 obcí.
Mind’s Eye
Mind’s Eye je debutový štúdiový album gitaristu Vinnie Mooreho.
James Braidwood
James Braidwood (* 3. september 1800, Edinburgh† 22. jún 1861, Londýn) bol britský hasič, priekopník nových technológii a postupov v požiarnej ochrane, prvý veliteľ Edinburgh Fire Engine Establishment (18241832) a prvý veliteľ London Fire Engine Establishment (18321861). Zomrel pri protipožiarnom zásahu.
Život
Narodil sa 3. septembra 1800 v Edinburghu ako desiate dieťa v rodine čalúnnika/nábytkára Francisa Jamesa Braidwooda (* 1752), ktorý sa stal úspešným stavebníkom, a jeho manželky Janet Mitchellovej. Po absolvovaní strednej školy v Edinburghu (18081813) sa vyučil za zememerača a istý čas pracoval so svojim otcom. Počas tohto obdobia získal cenné skúsenosti týkajúce sa konštrukcie budov, ktoré neskôr využil v hasičskej profesii.
Pôsobenie v Edinburgh Fire Engine Establishment
náhľad|Veľký požiar Edinburghu na dobovej ilustrácii zo 16. novembra 1824 Po založení mestskej hasičskej jednotky Edinburgh Fire Engine Establishment v roku bol vymenovaný za jej prvého veliteľa (superintendanta). Avšak už 15. novembra 1824 vypukol niekoľkodňový veľký požiar mesta, následkom ktorého zomrelo desať osôb a 400500 rodín ostalo bez domova. Táto udalosť podnietila Braidwooda k zavedeniu mnohých nových postupov v organizácii hasičskej jednotky, požiarnej prevencii a metodika zdolávania požiarov. Hasiči sa zúčastňovali pravidelných cvičení, tréningov a inštruktáží v určitý deň v týždni, ráno o štvrtej hodine, napriek tomu, že reálne boli hasičmi na čiastočný úväzok (naďalej sa venovali aj svojim predchádzajúcim povolaniam). Do jednotky boli prijímaní najmä ľudia znalí konštrukcie budov.
Braidwood vyhodnotil, že najdôležitejším faktorom, od ktorého závisí úspešné zabránenie šírenia požiaru do okolia a jeho uhasenie je včasný zásah – pokiaľ možno ešte v počiatočnej fáze požiaru (prvých cca 310 minút), kedy je najväčšia šanca ho uhasiť. Mesto preto rozdelil na menšie operačné územia – okrsky (districts). Hasiči boli školení najmä na zefektívnenie prípravy na výjazd (skrátenie doby od vyhlásenia poplachu do výjazdu), urýchlené vyhľadanie ohniska požiaru a mierenie prúdom vody na koreň plameňa miesto vtedy zaužívaného neefektívneho a potencionálne nebezpečného spôsobu hasenia ohňa z väčšej vzdialenosti. Taktiež uviedol do praxe princíp, podľa ktorého hasiči pod velením svojich nadriadených vstupovali do horiacich budov, aby tak dosiahli ohnisko požiaru. Počas zásahu vydával pokyny pomocou lodnej píšťaly. Vrchol svojej odvahy a rozvahy preukázal keď sa dozvedel, že v horiacom železiarstve sa nachádzajú sudy s pušným prachom – zakrytý do mokrou prikrývkou vstúpil na vlastné nebezpečenstvo do horiacej budovy a postupne vyniesol oba sudy.
Najvýznamnejším výsledkom Braidwoodovej činnosti bol výrazný pokles škôd spôsobených požiarom. Svoje priekopnícke metódy opísal v štúdii On the Construction of Fire-engines and Apparatus, the Training of Firemen, and the Method of Proceeding in Cases of Fire (1830), ktorá si získala celonárodnú pozornosť a edinburgská hasičská jednotka sa stala vzorom pre ostatné hasičské jednotky v Spojenom kráľovstve. Za aplikovanie lanového rebríka na evakuáciu osôb uväznených v horiacich budovách ho Royal Society of Arts ocenila striebornou medailou (1829).
Pamiatka
Na jeho počesť bol pomenovaný londýnsky hasičský čln v roku 1930. 5. septembra 2008 mu bol odhalený pomník na námestí v Edinburgu.
Čeremka
Čeremka je potok na Horehroní, v najvýchodnejšej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 2,2 km a je tokom III. rádu.
Prameň
Pramení v Horehronskom podolí, v geomorfologickom podcelku Heľpianske podolie, pod výbežkom Kráľovohoľských Tatier na južnom úpätí Kráľovej skaly (1 690,3 m n. m.) v nadmorskej výške cca 940 m n. m., VSV od obce Šumiac.
Opis toku
Od prameňa tečie smerom na juh, sprava priberá krátky prítok prameniaci v blízkosti prameňa Čeremky (západne od neho) a na strednom toku sa nevýrazne esovito ohýba. Na dolnom toku priberá pravostranný prítok vznikajúci južne od kóty 880 m juhovýchodne od Šumiaca a potok pokračuje JJZ smerom k ústiu. Na krátkom úseku ešte tečie súbežne s cestou I. triedy č. 66 na ľavom brehu a severovýchodne od osady Červená Skala sa v nadmorskej výške cca 797 m n. m. vlieva do Hrona.
Čierny diel
Čierny diel môže byť:
Kirchham
Kirchham je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Gmunden.
Žije tu 1 886 obyvateľov (31. 3. 2009).
Mathonville
Mathonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gregory Smith
Gregory Smith, celým menom Gregory Edward Smith (* 6. júl 1983, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadsko-americký herec. Gregoryho mladší brat Douglas Smith je taktiež herec.
Životopis
Gregory má dvojité štátne občianstvo, je občanom USA a aj Kanady. Je najstarším zo štyroch detí filmového producenta Maurice Smitha a Terrei Smithovej. Už ako štrnásťmesačný stál pred kamerou v rôznych reklamných spotoch a prvú hosťovskú filmovú rolu obsadil v roku 1991 v televíznom seriáli Street Justice. V pätnástich účinkoval vo filme Joa Danteho Small Soldiers a jeho televíznou partnerkou bola Kirsten Dunst. Dva roky neskôr stál vo filme The Patriot od Rolanda Emmericha po boku Mela Gibsona, Heatha Ledgera, Jasona Isaaca a Joely Richardson. V roku 2002 získal hlavnú filmovú rolu v televíznom seriáli Everwood a vďaka ktorej sa v USA stal idolom teenegerov.
Externé odkazy
Gregory Smith v internetovej filmovej databáze
Starý Kolín
náhled|Výstava Mezi kmeny a státem. Velmožský hrob (dvojhrob) z Kolína, 850-900 n. l. Starý Kolín je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 596 obyvateľov, z toho 813 mužov a 783 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,1 roka, ženy 43,3 roka).
Nova Pryluka
Nova Pryluka je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1947 obyvateľov.
Villargoix
Villargoix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojna v Chorvátsku
Vojna v Chorvátsku (v Chorvátsku známa ako Domovinski rat – Vlastenecká vojna, alebo Vojna za nezávislosť) je názov vojnového konfliktu v dnešnom Chorvátsku v období od 17. augusta 1990 do 12. novembra 1995. Išlo prevažne o konflikt medzi (etnickými) Chorvátmi a Srbmi. Fakticky bola súčasťou občianskej vojny v Juhoslávii.
Predohra
Po skončení studenej vojny v Európe sa v mnohých krajinách konali slobodné voľby. V Chorvátskej socialistickej republike (v rámci Juhoslávie) 22. apríla 1990 – prvé kolo a 6. mája 1990 druhé kolo. Nacionalistické hnutie Chorvátska demokratická únia (HDZ) na čele s Franjom Tuđmanom vyhrala s 40% platných hlasov.
HDZ po vyhraných voľbách sformovala chorvátsku vládu, ktorá sa do veľkej miery pokúšala získať nezávislosť krajiny od Juhoslávie. Za snahou o väčšiu decentralizáciu Juhoslávie boli najmä ekonomické dôvody, Chorvátsko a Slovinsko boli najprosperujúcejšie časti, a preto sa snažili získať väčší vplyv na prerozdeľovaní financií, čo však vzhľadom na politickú silu Srbska nebolo umožnené.
Prvé stretnutie Chorvátskeho parlamentu sa konalo 30. mája 1990 a prezident Tuđman začal rokovať s ostatnými členmi parlamentu o novej Ústave Chorvátskej republiky a ekonomických a sociálnych zmenách. Ústava bola ratifikovaná až 22. decembra 1990.
V lete 1990, sa miestni Srbi z hornatých častí Chorvátska z blízkostí bosniasnkych hraníc (bola tu najnižšia hustota obyvateľstva a Srbi tu mali prevahu) vzbúrili a vytvorili neoficiálny Autonómny okres Srbská Krajina, neskôr bol svojimi lídrami dokonca vyhlasený za štát zvaný Republika Srbská Krajina. Chorvátska vláda sem poslala špeciálne policajné jednotky, aby problém vyriešili, no helikoptéry prevážajúce policajtov boli zostrelené lietadlami Juhoslovanskej ľudovej armády (JĽA). Konečným výsledkom bolo zhoršenie konfliktu. Chorváti verili, že lietadlá JĽA boli poslané srbskou vládou, Srbi zase verili, že Chorváti terorizujú srbskú menšinu v Chorvátsku. Situácia sa vyhrotila, keď Krajinskí Srbi obsadili a zablokovali turistické oblasti v celej Dalmácii.
Extrémisti na oboch stranách začali bezdôvodne zabíjať občanov s inou národnosťou (Srbi Chorvátov, Chorváti Srbov). Tieto etnické problémy boli podporované aj propagandou na oboch stranách (Srbi boli označovaní za četníkov, Chorváti za ustašovcov). Tento širší konflikt vyústil do ozbrojených stretov v Srbskej Krajine a do definitívneho rozpadu SFRJ – Socialistickej federatívnej republiky Juhoslávia a jej nahradením (už bez Slovinska, Chorvátska a s občianskou vojnou v Bosne) JZR – Juhoslovanskou zväzovou republikou, ktorá sa rozpadla na Federáciu Srbsko-Čierna Hora, a nakoniec zanikla aj táto federácia a dnes je Čierna Hora samostatný štát.