cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvík Svoboda (prezident)
August 1968
Prezident navrhol namiesto toho priame rokovania so sovietskymi predstaviteľmi v Moskve a požiadal veľvyslanca o dojednanie schôdzky. Jeho prvým úsilím bolo navrátiť zadržaných politikov do svojich funkcií a v Moskve podmienil usadnutie za rokovací stôl prepustením zatknutých politikov, jediných legitímnych predstaviteľov ČSSR, a ich začlenením do delegácie. Jeho žiadosti bolo vyhovené a postupne sa, až na F. Kriegela, všetci internovaní politici pripojili k delegácii. "Tak bolo obnovené legálne vedenie strany a štátu v podobe pred 21. augustom 1968. Svoboda tak dosiahol to, na čom mu v prvom rade záležalo. Nechcel pripustiť, aby sa práve bez tohto vedenia jednalo o čomkoľvek pri riešení krízovej situácie a najmä pri voľbe akýchkoľvek krokov do budúcna. Potom sa úsilie delegácie sústredilo na prácu nad záverečným dokumentom, do ktorého sa prezident meritórne nemiešal. Prenechal ju zodpovednosti príslušných ústavných činiteľov. " Sovietski predstavitelia museli tak vyjednávať nie s vládou" robotnícko-roľníckou", ako si predstavovali, ale s pôvodnou vládou a s pôvodnými politikmi. Delegácia bola doplnená o niektorých ďalších členov, ktorí prileteli z Prahy. Na záver rokovania bol podpísaný tzv. moskovský protokol. Po skončení rokovania sa prezident odmietol vrátiť do Prahy bez Fr. Kriegela, predsedu parlamentu, ktorý odmietol podpísať moskovský protokol. Ten bol potom privedený priamo do lietadla pred odletom. L. Svoboda dosiahol svojím konaním toho, že "napríklad nedošlo už k tomu, aby súdny tribunál robotnícko-roľníckej Indrovej vlády postavil pred súd Dubčeka, Černíka, Smrkovského, Kriegela, Špačka, Šimona a ďalších, ako im bolo oznámené pri ich násilnom odvlečení z Česko-Slovenska do Sovietskeho zväzu. Druhou snahou prezidenta bolo zabrániť krviprelievaniu. Na územie Česko-Slovenska vstúpilo viac ako 500 000 vojakov armád krajín Varšavskej zmluvy plne vyzbrojených ťažkou technikou. Niektorí členovia delegácie sa ohradzovali proti tomu, že podpísali na záver pojednávania dokument, obsahujúci ústupky sovietskej strane pod nátlakom prezidenta. "Niektoré zásahy prezidenta Svobodu počas rokovania v Moskve nemožno označiť práve za šťastné. V mnohých okamihoch príliš presadzoval rýchle prijatie podmienok, diktovaných nám vedením KSSZ na čele s Brežnevom. " " Prezident Svoboda argumentoval pritom obavami z krviprelievania, ku ktorému mohlo dôjsť v okupovanej Prahe ... V liste Ludvíkovi Svobodovi, zaslanom do Moskvy Národným zhromaždením, vládou a XIV. vysočanským zjazdom, bola pasáž, ktorá prezidenta oprávňovala žiadať rýchle zakončenie rokovaní. V tomto liste z 23.8.1968 bolo:“ Napätie sa neustále stupňuje... len s krajným vypätím je udržiavaný pokoj... Za zámienku k streľbe sa používa čokoľvek. Okupačným orgánom sa doteraz nepodarilo získať najmenšiu podporu obyvateľstva. Tá zvyšuje ich nervozitu... Nebezpečným faktorom je stupňujúca sa únava a nervové vypätie okupačných vojsk a nášho obyvateľstva. Napätie na oboch stranách sa teraz zvýšilo...“ (10, V.Šilhán, s. 33 – 34)
Invázia do Česko-Slovenska tak nemala iba ideologický dôvod, ale aj vojensko-strategické aspekty. Sovietske armádne velenie už predtým vyvíjalo snahu umiestniť v rámci Varšavskej zmluvy na čs. západnej hranici vojská, ako pripravený druhý sled, rovnako, ako tomu bolo v Nemecku a v Poľsku.
Normalizácia
Po prijatí moskovského protokolu bol L. Svoboda presvedčený, že sa môžu, aj keď nie v plnej miere, realizovať predstavy ozdravenia socializmu v prospech spoločnosti. Na posilnenie pracovného kolektívu kancelárie prezidenta prizval L. Svoboda ako svojich poradcov reformne orientovaných odborníkov z oblasti ekonómie, práva, medzinárodných vzťahov a kultúry- profesorov Miroslava Kadleca, Miroslava Tučka, Karla Svobodu, pre kultúru Vladislava Stanovského a diplomata Miloša Parisa.
Prejav prezidenta k päťdesiatemu výročiu 28. októbra bol v duchu Pražskej jari, hovoril o vzniku Česko-Slovenska, zhodnotil zásluhy zakladateľov republiky -T.G. Masaryka, E. Beneša a M. R. Štefánika. Pripomenul Masarykovo poučenie pre politiku štátu našej polohy aj veľkosti. "O našej budúcnosti ako aj o osudoch všetkých národov rozhodujú prirodzené a historické reality, nie fantastické plány a želania nesúdnych politík, a preto je úlohou politikov vzdelaných, úlohou štátnikov jasne si uvedomiť našu situáciu a vývoj náš a našich susedov stále a pozorne stopovať a podľa toho vystupovať. Môžeme si povedať, že v rade národov nie sme v Európe najmenší, ale v každom prípade naše postavenie v strede Európy a nízky počet obyvateľstva núti nás k politike bdelej a opatrnej: nie chytráckej - doby politického chytráčenia minuli a nikdy nepriniesli skutočného úžitku "
Dňa 27. októbra 1968 Národné zhromaždenie schválilo zákon o federalizácii. L. Svoboda federalizáciu podporoval, vyjadrovala vývoj, ktorého dosiahlo Slovensko po 50 rokoch od založenia spoločného štátu. 30. októbra 1968 prezident potvrdil federalizáciu svojím podpisom v Bratislave na Hrade. Dňa 9. januára 1969, prvýkrát vo federalizovanom štáte, prijal prezident v oddelenom vypočutí vládu českú a slovenskú. Po pléne ÚV KSČ 14. novembra 1968 došlo k zmene vo vedení strany aj v aparáte. Zmena bola v prospech protireformačnej dogmatiky a v neprospech politikov Pražskej jari. Začali sa vytvárať podmienky pre návrat starých praktík. To sa dialo pod dohľadom Sovietov, ale aj pod nepriamym vplyvom vzájomných vzťahov medzi veľmocami USA a ZSSR. V decembri 1968 navštívil Česko-Slovensko americký kongresman Charles Vanik, ktorý vyjadril svoje obavy z neurovnaných vzťahov Česko-Slovenska so Sovietskym zväzom a zdôraznil, že prioritou USA je zachovanie rovnováhy síl so ZSSR.
Dňa 16. januára 1969 spáchal študent Jan Palach samovraždu upálením. Žiadal zrušiť cenzúru a zakázať šírenie sovietskej tlačoviny "Správy". Žiadal, aby ľudia začali na podporu týchto požiadaviek časovo neobmedzený štrajk. Ak by neboli požiadavky do 21. januára 1969 splnené, mali vzplanúť "ďalšie pochodne". V rozhlasovom vystúpení k tomuto tragickému činu prezident povedal: "... Ako vojak dokážem oceniť sebazaprenie i osobnú statočnosť Jana Palacha, ako prezident aj občan našej republiky však nemôžem skryť, že nesúhlasím s tým, aby sa týmto spôsobom vyjadrovali politické postoje. Práve som dostal otrasnú správu, že v Plzni podobným spôsobom vztiahol ruku na svoj život ďalší mladý človek. Za vašich rodičov, za všetok ľud našej krajiny, za seba, aj v mene ľudskosti, ku ktorej sme sa spoločne zaviazali, vás žiadam, zastavte tieto strašné činy. Ja už som často hľadel smrti do tváre. Za najväčšiu povinnosť občana však považujem dať svojej vlasti každú hodinu, každý deň svojho života. "
L. Svoboda po auguste pokračoval vo svojej prezidentskej aktivite, navštevoval pracoviská, stretával sa s predstaviteľmi rôznych odborov a verejného života. Podporoval rad projektov, ktoré považoval za impulz pre rozvoj ekonomiky, napríklad – stavbu metra, rozvoj družstevného bytového stavebníctva, aby sa riešila bytová núdza, otvorenie cesty pre pridruženú výrobu poľnohospodárskych družstiev. Navštívil viacej miest v celom Česko-Slovensku. Venoval pozornosť a účinnú pomoc najmä  východnému Slovensku, ktoré vyjadrilo svoj vzťah k prezidentovi v osemdesiatych rokoch odhalením sochy L. Svobodu vo Svidníku. Aby Česko-Slovensko neupadlo do izolácie, vykonal návštevu Iránu, Fínska, Japonska a prijímal návštevy celého radu cudzích štátnikov.
"Čoskoro sa ukázalo, že pre Ludvíka Svobodu priniesla táto zmena postupné umŕtvenie jeho doterajšieho politického vplyvu a vykázanie jeho pôsobenia do limitov ústavne vytýčených právomocí. Vzťahy medzi oboma mužmi postupne ochabovali, zvlášť keď Husák začal energicky uplatňovať ústavne zakotvenú vedúcu úlohu strany vo všetkých smeroch. Svoje ambície hrať v Česko-Slovensku prím presadzoval natoľko, že prezident republiky sa stal druhoradým, podriadeným partnerom. " Na pokyn G. Husáka na začiatku roka 1970 bol rozpustený dokonca prezidentov poradný zbor, ktorý si zostavil z popredných odborníkov. Normalizácia systematicky pochovávala jednu obrodnú vymoženosť za druhou. Keď začali začiatkom roku 1970 stranícke a pracovné previerky, boli už hlavní predstavitelia demokratizačného programu zbavení všetkých funkcií a riadiacich postavení. Previerkovým komisiám nestačilo potrestať reformnú elitu, dokázali vylúčiť, alebo vyčiarknuť zo strany cez 400 000 ďalších komunistov, politicky angažovaných a odborne vyspelých ľudí. Ani Husák si pôvodne taký kádrový masaker neprial. Tiež L. Svoboda, dotknutý masovou likvidáciou intelektuálnych elít, neuspel v snahe niekoho z postihnutých uchrániť. " Podľa niektorých autorov bol L. Svoboda spoluzodpovedným za normalizáciu. Podľa iných prezident Svoboda nemohol proces normalizácie ovplyvniť, aj keď bol formálne prizvaný do politbyra KSČ. Ideologickí fundamentalisti opäť začali strážiť "čistotu" zverejňovaných názorov. Neobstáli ani pamäti prezidenta, bolo zakázané nové vydanie prvého dielu a navnivoč prišiel aj pripravovaný druhý diel Cestami života.
Druhé volebné obdobie
Dňa 22. marca 1973 bol Ludvík Svoboda znovu zvolený do funkcie prezidenta. Už predtým, 18. 6. 1972, ho postihla mozgová príhoda. Zdravotné problémy sa opakovali a 25. apríla 1974 bol postihnutý infarktom pľúc (pľúcna embólia) a následne mal niekoľko mozgových príhod. Úrad prezidenta vykonávať nemohol. Podľa niektorých historikov a publicistov Ludvík Svoboda lipol na svojej funkcii a nechcel rezignovať
Podľa spomienok jeho dcéry Zoe Klusákovej – Svobodovej však Gustáv Husák nechcel prijať jeho demisiu. Zdôvodňoval to tým, že nie je jasné, kto by mohol byť jeho nástupcom, a že spoločnosť nie je na zmenu prezidenta pripravená a prijala by ju s nedôverou. Prezidentské funkčné obdobie bolo predčasne ukončené až na základe na tento účel prijatého ústavného zákona č. 50/1975 Zb. v roku 1975.
Prezidentom bol zvolený Gustáv Husák. Funkcia hlavy štátu bola opäť spojená s najvyššou funkciou v KSČ. Do tej doby bolo v ústave zakotvené, že ak nemôže prezident svoj úrad vykonávať, patrí výkon prezidentských funkcií vláde, ktorá tým poverí ministerského predsedu a nie generálneho tajomníka strany. Došlo tak opäť ku kumulácii oboch najvyšších funkcií – straníckej a štátnej v roku 1968 toľko kritizovanej.
Dôchodok
Po zvyšok svojho života žil Ludvík Svoboda so svojou manželkou Irenou v Prahe – Břevnove, v rodinnej vilke, ktorú Svobodovi vlastnili ešte pred nástupom do prezidentskej funkcie. Zomrel 20. septembra 1979. Irena Svobodová ho nasledovala za desať mesiacov 17. júla 1980.
Pohreb bol štátny, vojenský, rakva bola prepravovaná na delovej lafete z Hradu na koniec Letnianskej pláne, kde bola preložená do pohrebného vozu za zvuku vojenskej piesne 1. čs. armádneho zboru v ZSSR "Smer Praha" a odvezená do krematória. Na rozdiel od pohrebov predchádzajúcich prezidentov účasť verejnosti nebola organizovaná, napriek tomu Ludvíka Svobodu sprevádzali tisíce občanov, ktorí sa s ním prišli rozlúčiť.
Vyznamenania
Česko-slovenské rady a dekorácie:
'''Ruské dekorácie z 1. svetovej vojny'''
Sovietske rady a dekorácie
Poľské rady a dekorácie:
Juhoslovanské rady a dekorácie:
Maďarské rady a dekorácie:
Rumunské rady a dekorácie
Francúzske rady a dekorácie:
Rady Veľkej Británie:
Predvojnové hodnotenie
Klobučník, podplukovník, veliteľ delostreleckého pluku 12. 12. septembra 1928. Škpt. Ludvík Svoboda, pešieho pluku 36, bol pridelený na získanie skúseností k delostreleckému pluku 12 od 21/6 do 31/8 1928  na veliteľstvo oddielu 1/12. Preukázal zvýšený záujem a snahu. Dobu poznávania u delostrelectva využil naplno a správne k dôkladnému zoznámeniu sa s činnosťou tejto zbrane. Zvlášť jeho usilovnosť a vytrvalosť bola vzorná. Škpt. Svoboda je výborný dôstojník, vyspelej čestnej povahy, iniciatívny, sebavedomý, presný, veľmi inteligentný, bezchybného a vzorného správania sa v službe i mimo nej. Celkový výsledok služobnej činnosti veľmi dobrý.
Veliteľ leteckého pluku 3 v Piešťanoch. (Podpis nečitateľný) 19. júla 1931. Ludvík Svoboda počas skúšobného pobytu (15/6 – 15/7 1931) bol oboznámený so zariadeniami letky, chodom služby u letky, hlavne potom s taktickou činnosťou letectva. Vykonal celkom 10 letov s krátkymi úlohami pech. a del. pozorovateľa s veľmi dobrým výsledkom a počas týchto letov natoľko spoznal leteckého pozorovateľa, takže u svojej zbrane (útvaru) bude dobrým informátorom, aké úlohy sa môžu od letca požadovať. Výkonnú službu leteckú – pozorovateľa – vykonával rád, iniciatívne – v letúne pracoval pokojne, rozvážne, takže docielil veľmi dobrých výsledkov. V službe i mimo službu, jeho správanie bolo bezchybné.
'''B. Beneš, plukovník pechoty, veliteľ 3. pluku J. Ž. z Trocnova.''' November 1938. Záverečný posudok, kvalifikačná listina. "Dobrý psychológ a vychovávateľ. Ľahko si získava oddanosť podriadených. Dosiahol po stránke mravnej a výcvikovej, veľmi dobré výsledky. Pre výchovu podriadených dôstojníkov veľmi dobre spôsobilý. "
'''Josef Zmek, brig. gen., veliteľ divízie. 14. decembra 1938.''' Záverečný posudok, kvalifikačná listina. "Výborný dôstojník, značných vojenských vedomostí, pracovitý, spoľahlivý, spoločenský. Stupeň kvalifikácie výborný.
Za vojny
'''J. Kratochvíl, brig. gen., veliteľ 1.čs. zboru v ZSSR''' 1943-1944 Vojnová vložka ku kvalifikačnej listine: "Je to skúsený veliteľ, ktorý svoju brigádu za všetkých okolností vedie úplne spoľahlivo, inteligentný, má široký všeobecný aj vojenský rozhľad. Osobne chrabrý, pokojný, má veľmi dobré vystupovanie a veľmi dobrý vzhľad. Má veľmi dobrý vplyv a pre svoju čestnosť všeobecne obľúbený. Znamenitý dôstojník a veliteľ. "
Povojnové
Václav Černý hodnotí Ludvíka Svobodu vo svojich pamätiach prísne: "Na rozdiel od celého národa som nikdy ani minimum národnej nádeje nespojil s osobou generála Svobodu, vedel som od februára, že mu chýba mravná priamosť, má myšlienkový obzor a potenciál podriadeného veliteľa strednej vojenskej jednotky; národná neinformovanosť, žijúca z legiend, premenila ho v symbol národnej brannosti, a on iba sám uveril kolektívnemu omylu, vzal za bernú mincu metále na svojom kabáte a funkcie, ktorými ho časom ovešali. "
Povojnové spomienky spolubojovníkov
V zborníku spomienok mužov a žien, vojakov, ktorí sa s Ludvíkom Svobodom za vojny osobne stretli a zažili ho ako veliteľa a nadriadeného je Ludvík Svoboda hodnotený ako výnimočný veliteľ s úprimnou starosťou o svojich vojakov, ktorý sa často pohyboval v prednej línii.
'''Generálporučík v.v. MUDr. František Engel''' "podplukovník Svoboda vedel, že prápor musí byť na front dobre pripravený. Preto - cez obrovskú rôznorodosť vojakov - trval na veľmi dôkladnom výcviku. Cvičilo sa všetko, čo v tej vojnovej dobe, ktorá kládla na vojakov veľké nároky, bolo potrebné. Dlhé denné a nočné pochody za každého počasia a pri plnom zaťažení boli na dennom poriadku. (...) Keď únava bola už neznesiteľná, postavil sa veliteľ do čela, aby vojakov povzbudil svojím osobným príkladom. Preto sa snažili udržať s ním krok, nechceli sa nechať starým pánom zahanbiť. Na ňom nikdy nebola únava poznať, tak ju vedel ignorovať. Od samého začiatku bol podplukovník Svoboda nesmierne starostlivý veliteľ. Výborne poznal psychológiu vojaka, vedel, čo mu môže - okrem tej ťažkej vojenskej služby - život komplikovať a strpčovať. Podľa toho konal. (...) Náš veliteľ to všetko prežíval so svojimi vojakmi. Nehrial sa v teple, nevysvetľoval plamennými slovami od zeleného stola, že vydržať sa dá všetko. Ostatní ho potom nasledovali, vydávali zo seba skutočne všetko. Velil vtedy na začiatku len maličkej jednotke, takže si dnes snáď nikto nedokáže predstaviť, aké s ňou boli obrovské starosti. Bol si plne vedomý toho, že zatiaľ existuje len jeden jediný prápor, proste jedináčik. A ako s jedináčikom sa s ním piplal. Málokto iný by to bol dokázal. "
'''Generálmajor v. z. Alfréd Ressel, veliteľ delostrelectva 1. čs. armádneho zboru''' "Vojak spozná veľmi rýchlo, že jeho veliteľ má srdce - či preňho predstavuje človeka, alebo je degradovaný na obyčajný nástroj, súčasť, ktorá pre neho neznamená nič viac, než prostriedok na dosiahnutie určitých cieľov. (...) Generál Ludvík Svoboda patril medzi ľudí ku ktorým som získal rýchlo plnú dôveru pre jeho humanistický prístup k človeku. Všetci vojaci ho preto mali radi pre jeho priamosť, otvorenosť a citlivosť. " " Je známe, že Svoboda často chodil do predných línií, aj tam, kam ani nemusel. (...) Sám neviem, prečo to vlastne robil, ale myslím, že chodieval zámerne tam, kde bolo zle, kde vedel, že ľudia trpia. Nebolo to od neho žiadne reklamné hrdinstvo. Myslím, že stále hľadal kontakt s človekom. Vedel, že svojou prítomnosťou môže človeku pomôcť tam, kde mu nie je dobre. Preto takmer nikdy, kedy k tomu mal možnosť, nevynechal návštevu obväzíšť a poľných nemocníc, kde hovoril s ranenými (...) Bol som veľakrát ako veliteľ delostrelectva zboru prítomný prípravám, (...) "A ako je konkrétne zaistená pomoc, záloha?" pýtal sa vtedy pravidelne Svoboda – ako človek, hospodár, ktorému ide celý súhrn, výsledok aj jeho cena k súčtu. Poznal svojich ľudí a doviedol sa ich tiež zastať. "
NGC 6338
NGC 6338 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Sokol (priezvisko)
Sokol  (o význame pozri sokol) je slovenské a české priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Šoporni (okres Galanta), Bardejove, Bratislave a Slivníku (okres Trebišov).
Známi nositelia
Pozri v článku Sokol.
Le Fay
Le Fay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Annezay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Le Fay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Annezay
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Le Fay
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Annezay
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Fay
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quai de Metz
náhľad|Quai de Metz
Poloha
Nábrežie vedie pozdĺž západného brehu kanála Rouvray. Začína pri ulici Rue de Thionville, kde naň nadväzuje Quai de la Garonne a končí pri spoločnom krížení s kanálmi Ourcq a Saint-Denis, kde naň nadväzuje Quai de la Marne vedúce pozdĺž kanála Ourcq.
Quai de la Marne
Quai de la Marne (nábrežie Marny) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 19. obvode. Nábrežie je pomenované podľa francúzskej rieky Marny.
Poloha
Nábrežie vedie pozdĺž celého ľavého, južného brehu kanála Ourcq. Začína pri ulici Rue de la Crimée a končí pri krížení kanálov Ourcq a Saint-Denis, kde naň nadväzuje Quai de Metz vedúce pozdĺž slepého kanála Rouvray.
Gustav Klimt
Gustav Klimt (* 14. júl 1862, Baumgarten, Rakúsko – † 6. február 1918, Viedeň) bol rakúsky maliar a grafik, symbolista, jeden z najvýznamnejších predstaviteľov secesie, vedúca osobnosť viedenského modernizmu.
Životopis
Narodil sa v Baumgartene neďaleko Viedne chudobnému rytcovi Ernstovi Klimtovi a jeho žene Anne, rodenej Finsterovej, ako druhý zo siedmich detí. Ako štrnásťročný úspešne absolvoval prijímacie skúšky na Kunstwerbeschule, viedenskú umeleckopriemyselnú školu. Zároveň študoval maliarstvo v ateliéri Ferdinanda Laufbergera a po jeho smrti pokračoval u profesora Juliusa Victora Bergera. Bol obľúbeným portrétistom viedenskej spoločnosti. V roku 1917 bol menovaný čestným členom Akadémie výtvarných umení vo Viedni a v Mníchove..
11. januára 1918 ho v jeho ateliéri ranila mŕtvica, ochrnul na polovicu tela a bol prevezený do viedenského sanatória. Tam 6. februára zomrel na zápal pľúc spôsobený epidémiou španielskej chrípky. Do márnice Všeobecnej viedenskej nemocnice o deň neskôr prišiel Egon Schiele, aby nakreslil jeho posmrtný portrét. 9. februára bol pochovaný na cintoríne v Hietzingu.
Na jeho pamiatku je pomenovaný expresný vlak rakúskych spolkových dráh (ÖBB) "EC 78/79 Gustav Klimt", ktorý jazdí na trase Graz – Viedeň – Břeclav – Brno, Česká Třebová – Praha hlavní nádraží.
Obraz Portrét Adele Bloch-Bauer I (nazývaný Zlatá Adela) kúpil v roku 2006 Ronald Lauder za 135 miliónov amerických dolárov, čím sa stal najdrahším zobchodovaným obrazom. Neskôr v roku 2006 tento rekord prekonali diela Willema de Kooninga a Jacksona Pollocka, ale i tak tento portrét zostáva na treťom mieste.
Uhřice (okres Vyškov)
Uhřice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 253 obyvateľov, z toho 135 mužov a 118 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 38,9 roka, ženy 42,2 roka).
Homokbödöge
Homokbödöge je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Pápa.
Má rozlohu 1615 ha a žije tu 686 obyvateľov (2007).
Hrabinka (prírodná rezervácia)
Hrabinka je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v pohorí Malá Fatra.
Jozef Trubíni
Jozef Trubíni (* 11. máj 1945, Vráble) je slovenský učiteľ, spisovateľ, ilustrátor kníh a regionálny historik. Mapuje históriu stredného Požitavia.
Hrabinka (prírodná rezervácia)
Patrí do katastrálneho územia obce Turany. Výmera chráneného územia je so 4. stupeňom ochrany. Rezervácia bola vyhlásená v roku 1988 výnosom MK SSR č. 1161/1988-32 z 30. júna 1988 a novelizovaná VZV KÚ v Žiline č. 3/2003 z 12. júna 2003.
Jozef Trubíni
Pôvod rodu Trubini
Staroveký taliansky šľachtický rod Trubini pochádza z oblasti mesta Piacenza. Rodu Trubini bol 13. apríla 1706 španielskym kráľom a milánskym vojvodom Filipom V. udelený erb – tri zlaté rubínové prstene na modrom štíte. Pietro Giacomo Trubini dostal titul grófa a léno mestečka Colico. Rod Trubini patril k Patricijom-šľachticom kvôli verným službám poskytovaných slávnemu talianskemu rodu Farnese. V 17. storočí sa rod objavuje v Uhorsku, konkrétne v meste Vráble.
Hrabinka (prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je slatinné rašelinisko, kde sa na pomerne malej ploche vyskytuje niekoľko spoločenstiev, ktoré vytvárajú pestrú mozaiku prechodných fytocenóz. Vyskytujú sa tu 2 kriticky ohrozené druhy - rosička anglická a páperec nízky i ojedinelá ostrica oblastná.
Jozef Trubíni
Životopis
Jedenásťročnú strednú školu vychodil vo Vrábľoch. V rokoch 1964 - 1968 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte v Nitre, kombinácia matematika - výtvarná výchova. V roku 1980 získal titul doktora pedagogiky. Pôsobil ako učiteľ v obciach Lúčnica nad Žitavou a Tesárske Mlyňany a v meste Vráble. Bol riaditeľom základných škôl vo Vrábľoch a v Zlatých Moravciach.
Kreslí karikatúry, ilustruje svoje vlastné knihy a je autorom niekoľkých maľovaniek pre deti. V roku 1998 zostavil prvú knihu o Požitaví pod názvom Požitavské povesti (Vydavateľstvo MS Martin) spolu so spisovateľom Doc. Jozefom Melicherom. V knihe zmapovali päťdesiattri povesťových príbehov z povodia rieky Žitava. V roku 2006 účinkoval v dokumentárnom filme Mlyny na Slovensku, ktorý natáčala Slovenská televízia. O dva roky neskôr účinkoval v dokumentárnom filme (ne)celebrity, ktorý tak isto natočila Slovenská televízia.
V roku 2004 spolu so svojim synom Ľubošom vydali knihu Osudy vrábeľských židov (SNM Bratislava), ktorá sa dostala do 27. krajín sveta a v múzeu Yad Vashem v Jeruzaleme bola označená za najkrajšiu regionálnu knihu zo Slovenska. Zbieraniu ľudových povestí a nárečia sa Trubíni venuje intenzívne viac ako 20 rokov. A tak v roku 2011 vyšla vo Fontise kniha Nárečový slovník stredného Požitavia (Fontis, Vráble), v ktorej Trubíni zaznamenal takmer 4000 slovíčok a výrazov zo stredného Požitavia.
Trubíni sa okrem zbieraniu ľudových povestí venoval viac ako 10 rokov príprave vydania knihy o vodných mlynoch na Požitaví. A tak v roku 2016 mu vyšla vo Fontise veľká reprezentatívna publikácia História požitavských mlynov s podtitulom Vandrovka po vodných mlynoch na Žitave a jej prítokoch. V publikácii Trubíni zmapoval 100 kilometrový úsek rieky Žitava a jej prítokov.
Tvorba
Je autorom a spoluautorom 15. monografií a knižných publikácii. Je autorom prvej monografie o meste Vráble. Všetky svoje publikácie si zároveň aj sám ilustruje.
NGC 6339
NGC 6339 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Zoznam obcí departementu Haute-Vienne
Kompletný zoznam 201 obcí departementu Haute-Vienne.
Letisko Svätý Tomáš
Medzinárodné letisko Svätého Tomáša (port. Aeporto International de São Tomé) je najväčšie a hlavné medzinárodné letisko štátu Svätý Tomáš a Princov ostrov. Nachádza sa približne 5 km severozápadne od mesta Svätý Tomáš.
Rádiológia pankreasu
Rádiológia pankreasu je pododbor rádiológie, ktorý sa zaoberá zobrazovacou diagnostikou ochorení podžalúdkovej žľazy – pankreasu.
Sonografická anatómia
Po správnej príprave pacienta pred vyšetrením sa podstatnejšiu časť pankreasu podarí sonograficky zobraziť vo viac ako 90% prípadov – hlava a telo sa podarí zobraziť v 60%, chvost len asi v 30% prípadov. Pankreas môže mať rôzny tvar v rámci anatomickej variability – valcovitý, činkovitý alebo kvapkovitý. Zriedkavým variantom je typ pankreasu, pri ktorom je jeho chvost hrubší a väčší ako hlava.
Pri zobrazovaní pankreasu sa na orientáciu používajú priľahlé cievy. Na pozdĺžnych rezoch paramediálne vľavo sa zobrazuje trubicovitá pulzujúca brušná aorta, z ktorej pod pečeňou odstupuje truncus coeliacus. Tento odstup spolu s dolnou plochou pečene ohraničuje pankreas zvrchu. Telo pankreasu leží na v.lienalis a a.mesenterica superior, a zvyčajne nad odstupom obličkových žíl (lat. vv.renales).
Veľké cievy tvoria na pozdĺžnych rezoch so spodným okrajom pečene uhol veľkosti do 55° – tzv. pečeňovo-cievny uhol. Jeho zväčšenie je nepriamou známkou zväčšenia pankreasu. Ak plyn v dvanástniku zakrýva hlavu pankreasu, niekedy pomôže nechať pacienta vypiť pohár vody.
Pankreatický vývod (lat.ductus pancreaticus) sa môže zobraziť ako echogénny, priečne prebiehajúci prúžok; ako anechogénny tenký prúžok s dobre ohraničenými echogénnymi stenami; ako anechogénny prúžok bez dobre viditeľných stien. Jeho priemer od vnútorného ohraničenia stien nesmie presahovať. Pozor si treba dať na jeho zámenu s cievami alebo vyprázdneným žalúdkom.
CT a MR anatómia
Veľkosť, tvar a poloha pankreasu je i za normálnych okolností pomerne značne variabilná, v závislosti na type postavy a stave, veľkosti a polohe okolitých orgánov. Najčastejšie je dlhá os tela a chvosta pankreasu šikmo orientovaná, smeruje zo svojho najvyššieho bodu zľava od hilu sleziny šikmo nadol a doprava ponad portálnu vénu, ktorá práve v tomto mieste vzniká sútokom hornej mezenterickej a slezinnej vény. V tomto bode sa os skláňa výraznejšie nadol, kde pankreas končí v najspodnejšej časti ako processus uncinatus. Hlavný pankreatický vývod je u väčšiny ľudí vytvorený kompletným spojením zadného (ductus Santorini) a predného vývodu (ductus Wirsungi), a ústi v duodene v papilla duodeni major. Je vidieť aspoň sčasti i za normálnych okolností prakticky v celom svojom rozsahu. Zhruba u 1/3 ľudí existuje oddelená drenáž ako pretrvávanie ventrálneho duktu, ktorá vyúsťuje na mediálnej stene duodena nad vyústením hlavného duktu v papilla duodeni minor. Počítačová tomografia (CT) a magnetická rezonancia (MR) dokážu dnes veľmi presne posúdiť anatómiu pankreasu, vrátane jeho vývodov, poskytujú informáciu o charaktere parenchýmu i o jeho vzľahoch k okolitým orgánom a cievnym štruktúram.
Kontúra okrajov pankreasu môže byť hladká, alebo lobulárna. Nemá pravú fibróznu kapsulu. Tuková náhrada väčšiny parenchýmu je častým viac-menej fyziologickým prejavom degeneratívnych zmien pankreasu u starších ľudí. S podobným nálezom sa ale možno stretnúť i za určitých patologických okolností, preto ho treba hodnotiť opatrne, s prihliadnutím k veku, anamnéze a klinickému stavu pacienta.
Technika sonografického vyšetrenia
Vyšetrenie je pomerne náročné pre hlboké uloženie pankreasu v oblasti retroperitonea a jeho prekrývanie kľučkami tenkého čreva. Vyšetruje sa nalačno, v polohe na chrbte a v hlbokom nádychu, kedy pečeň klesá nadol a odtláča črevné kľučky. Najväčší problém je prekrytie črevnými kľučkami, ktoré sa zhoršuje, ak je pacient ležiaci, obézny, nie je nalačno a vyšetrenie sa nevykonáva v rannom čase. Čiastočne môže pomôcť užívanie liekov na zníženie plynatosti – meteorizmu, vyšetrovanie pacienta v polohe na ľavom boku, posediačky alebo postojačky, tlak sondy na pankreatickú oblasť so snahou kľučky odtlačiť, prípadne vypitie litra vody. Ani za úplne ideálnych podmienok sa pankreas nemusí podariť zobraziť v celom rozsahu a dostatočnej kvalite.
Akútna pankreatitída
Komplexné informácie o ochorení.
Sonografický obraz
Zväčšenie pankreasu nad normálne hodnoty, s celkovým alebo ložiskovitým znížením echogenity jeho štruktúry. Jeho kontúry sú neostré, oblasť je pri tlaku sondy citlivá až bolestivá. Zmeny sú najviac vyjadrené 3.-6.deň po začiatku klinických príznakov, v prvé dni môžu byť veľmi diskrétne, alebo žiadne – negatívny nález preto diagnózu akútnej pankreatitídy nevylučuje. Zobrazenie echogénnych ložísk v celkovo hypoechogénnom, edematóznom orgáne je príznakom vzniku nekrózy. Neexistuje jednoznačná súvislosť medzi závažnosťou klinického priebehu a ultrazvukovým obrazom, hoci nekrózy sa objavujú v klinicky závažnejších prípadoch. V okolí pankreasu sa môže objaviť tekutina.
Vyšetrenie je často veľmi sťažené až znemožnené výraznou plynatosťou a bolestivosťou pacienta. Sonografické vyšetrenie nie je preto metódou prvej voľby v diagnostike tohoto ochorenia, diagnóza sa stanovuje najmä na základe klinických a biochemických vyšetrení. Úlohou sonografie je potvrdiť prípadné klinické podozrenie, potvrdiť alebo vylúčiť súčasnú prítomnosť kameňov v žlčníku – cholecystolitiázu (vo viac ako 1/3 prípadov), sledovať dynamiku zmien orgánu a vylúčiť či potvrdiť prípadné komplikácie – najmä pseudocystu pankreasu, flegmónu, alebo absces.
Diferenciálne diagnosticky treba odlíšiť pseudocystu od edému, zhubný nádor pankreasu s nekrózami a ložiskovú (fokálnu) pankreatitídu, lymfóm pankreasu a zväčšené retroperitoneálne lymfatické uzliny.
Alexandr Panajotov Alexandrov
Životopis
V tíme kozmonautov pripravujúcich sa na lety do vesmíru v ZSSR bol od roku 1978, teda 10 rokov pred okamihom, kedy z Bajkonur odštartoval. A po absolvovaní letu z tímu odišiel späť do Bulharska.
Let do vesmíru
thumb|left|[[Skafander Alexandrova]] Bol druhou návštevou na sovietskej orbitálnej stanici. Z kozmodrómu Bajkonur odštartoval v sovietskej lodi Sojuz TM-5 dňa 7. júna 1988 a bol tak zapísaný ako 206. človek vo vesmíre. V trojčlennej posádke s ním boli Anatolij Soloviov a Viktor Savinych.
Svoju loď pripojili k Miru a doplnili tak jej stálu posádku v zložení Vladimir Titov a Musa Manarov. Pracovali tu na sérii pripravených sovietsko-bulharských experimentov. Potom do lode Sojuz TM-4 preniesli svoje kozmonautické kreslá z lode Sojuz TM-5, s ktorou pricestovali a ktorá tu po ich odlete zostala. Pristáli po bezmála 10 dňoch od štartu v Sojuz TM-4.
Beamer
Beamer môže byť:
BEAmer môže byť skratka Bureau d'Enquêtes sur les Événements de Mer
Hosztót
Hosztót je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Sümeg.
Má rozlohu 727 ha a žije tu 93 obyvateľov (2007).
Iszkáz
Iszkáz je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Ajka.
Má rozlohu 1574 ha a žije tu 366 obyvateľov (2007).
NGC 6340
NGC 6340 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. júna 1788.
Dubnium
Dubnium (lat. dubnium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Db a protónové číslo 105. Je to 13. transurán a 2. transaktinoid, silno rádioaktívny kovový chemický prvok pripravovaný umelo v urýchľovači častíc alebo jadrovom reaktore.
Je to rádioaktívny kovový prvok, ktorý zatiaľ nebol izolovaný v dostatočne veľkom množstve, aby bolo možné určiť všetky jeho fyzikálne konštanty. Pri svojej polohe v periodickej tabuľke by svojimi vlastnosťami mohol pripomínať tantal.
Jeho najstabilnejší izotop 268Db má polčas rozpadu 16 hodín.
Ľutinka
Ľutinka je potok v dolnom Šariši, preteká územím okresu Sabinov, pramenná oblasť leží na území okresu Prešov. Je to ľavostranný prítok Torysy a má dĺžku 17,5 km. Pred obcou Pečovská Nová Ves sa sprava oddeľuje vedľajšie rameno s dĺžkou približne 0,5 km.
Smer toku
V pramennej oblasti tečie sprvu na juh, po pribratí prítoku spod sedla Čergov sa stáča na západ. Na hornom toku, po osadu Majdan tečie prevažne západným smerom, pričom po pribratí Tokárne sprava vytvára výraznejší oblúk prehnutý na sever, od osady Majdán tečie k obci Ľutina na juhozápad. Odtiaľ už pokračuje severojužným smerom, na dolnom toku tečie k ústiu viac juhojuhozápadným smerom.
Ústie
Ľutinka sa vlieva do Torysy pri obci Pečovská Nová Ves v nadmorskej výške približne 344 m n. m.
Acherón
Acherón alebo Acheron môže byť:
Acheron môže byť:
Vážany (okres Vyškov)
Vážany sú obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 462 obyvateľov, z toho 231 mužov a 231 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 37,8 roka, ženy 42,5 roka).
Darse du fond de Rouvray
thumb|Darse du fond de Rouvray Darse du fond de Rouvray je malý vodný kanál v Paríži.
Začína južne od kruhového kríženia kanálov Ourcq, Saint-Denis a Villette v 19. obvode a končí asi o ďalej v ulici Rue Adolphe-Mille. Je ohraničený na západe nábrežím Quai de Metz a Quai de la Garonne a na východe bývalými dielňami správy mestských kanálov na okraji Parc de la Villette. Na jeho začiatku sa nachádza otočný most. Kanál prišiel na začiatku 21. storočia rozsiahlou obnovou.
Antezant-la-Chapelle
Antezant-la-Chapelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gamaches
Gamaches môže byť:
FK Bačka Bačka Palanka
FK Bačka alebo OFK Bačka (srbsky: ФК Бачка) je futbalový klub so sídlom v Bačke Palanke. Klub bol založený v roku 1945.
Peter Veľký
Fakticky však vládol až od roku 1689. Najskôr formálne vládol spoločne so svojím chorým nevlastným bratom Ivanom V., v roku 1689 sa ujal skutočnej vlády, samotným vládcom sa stal až po Ivanovej smrti roku 1696. V roku 1724 sa spoluvlády nad Ruskom ujala jeho manželka Katarína I. Preslávil sa svojou snahou modernizovať Ruskú ríšu, a to v politickom, ekonomickom ako aj kultúrnom smere. Rusko za Petra Veľkého vstúpilo medzi skutočné európske veľmoci.
Mladosť
Peter Veľký sa narodil ako 14. dieťa ruského cára Alexeja I. V roku 1682 bol ruskou šľachtou vyhlásený za ruského cára a jeho matka Natália Naryškinová určená za regentku. Skutočnej moci v Rusku sa ale násilným prevratom chopila Petrova nevlastná sestra Sofia Alexejevna, ktorá sa opierala o podporu elitných vojenských jednotiek, tzv. strelcov. Pri prevrate bolo zavraždených niekoľko členov rodiny Naryškinovcov. Peter bol formálne prehlásený za cára, ale len ako spoluvládca svojho nevlastného a ťažko chorého brata Ivanom V. Detstvo Petra Veľkého bolo vyplnené mnohými traumatizujúcimi zážitkami, jeho príbuzní, priatelia i on sám sa ocital v neustálom fyzickom ohrození. Peter bol veľmi nadaným a talentovaným dieťaťom, prvé semienka záujmu a zvedavosti v ňom zasadil jeho učiteľ Nikita Zotov, ktorý bol i jeho dlhoročným priateľom. Peter sa všestranne zaujímal o dejiny, cirkevné spevy i geografiu. Veľké problémy mu však robilo učenie sa ruského a francúzskeho jazyka. V neskoršom veku sa naučil ešte holandsky. Keď Peter Veľký dospel, mal impozantnú postavu, meral cez dva metre.
Začiatok vlády
Petrova matka prinútila v roku 1689 svojho syna k sobášu s Evdokiou Fjodorovnou Lopuchinovou, manželstvo však bolo nešťastné. V tom istom roku sa proti Sofii sprisahala časť jednotiek strelcov a Peter sa prostredníctvom prevratu stal skutočným vládcom Ruska ako Peter I. Do smrti svojej matky roku 1694 bol od nej značne závislý, potom sa osamostatnil, no i tak stále formálne zdieľal vládu s Ivanom V., a to až do Ivanovej smrti v roku 1696. Svojho chorého brata mal údajne veľmi rád.
Peter Veľký pokračoval Sofiiných vojenských kampaniach namierených proti Osmanskej ríši, Krymskému chanátu a Tatárom obývajúcim stepi pri severnom pobreží Kaspického mora. Po skončení dvoch ťažení získalo Rusko strategický prístav Azov neďaleko ústia rieky Don.
Anna Stanhopeová
Detstvo
Narodila sa v Sudbury v Suffolku ako dcéra sira Eduarda Stanhopea zo Sudbury a Alžbety Bourchierovej. Mala dvoch nevlastných bratov z otcovho prvého manželstva s Avelinou Cliffordovou – Richarda Stanhopea a sira Michaela Stanhopea. Jej dátum narodenia však neznámy.
Jej starí rodičia z otcovej strany boli Sir Thomas Stanhope a Mária Jerninghamová. Starí rodičia z matkinej strany boli Fulke Bourchier, druhý barón z Fitzwarynu a Alžbeta Dynhamová. Cez matkinu stranu bola Anna priamym potomkom Thomasa z Woodstocku, mladšieho syna kráľa Eduarda III. a Filipy z Hainault.
Peter Veľký
Severná vojna
Expanzívnu politiku Peter Veľký začal prípravou na konflikt so Švédskom, ktoré v tejto dobe zaujímalo popredné postavenie medzi severskými aj všetkými európskymi krajinami. Zaistil vybudovanie silnej námornej flotily. Uzatvoril spojeneckú zmluvu s odporcami švédskeho vplyvu Poľskom a Dánskom. V roku 1700 začala severná vojna. Vojská Petra Veľkého najskôr boli v bitke pri Narve porazené Švédmi. Potom Peter Veľký využil oslabenie švédskej armády v dôsledku bojov s Poliakmi, urobil organizačné zmeny medzi ruskými oddielmi a prenikol do Livónska, kde sa zmocnil významných oporných bodov, Švédsku potom zabral aj niektoré severnejšie položené územia, okrem iného tiež ústie rieky Nevy do Fínskeho zálivu, kde dal v roku 1703 založiť budúcu novú ruskú metropolu – Petrohrad. Toto mesto sa malo stať výstavnou skriňou Ruskej ríše, symbolom nastávajúceho pokroku v Rusku (hlavným mestom Ruskej ríše sa Petrohrad stal v roku 1712.)
Anna Stanhopeová
Detstvo
Anna bola veľmi povrchná a hrdá, no napriek tomu bola veľmi inteligentná a rozhodná. Antonio de Guaras, španielsky obchodník žijúci v Londýne, o nej povedal: Je viac trúfalá ako Lucifer.
Annino prvé manželstvo
V roku 1535 sa vydala za sira Eduarda Seymoura, staršieho brata Jany Seymourovej, tretej manželky anglického kráľa Henricha VIII. Pre Eduarda to bolo druhé manželstvo – jeho prvou manželkou bola Katarína Fillolová, s ktorou sa rozviedol, keď zistil, že mala pomer s jeho otcom.
Krátko po kráľovej svadbe s Janou sa Eduard stal vikomtom z Beauchampu a o jeden a pol roka, v októbri 1537, získal titul grófa z Hertfordshiru a z Anny sa tak stala grófka tohto panstva. Neskôr, v roku 1547, keď sa jej manžel stal prvým vojvodom, získala titul vojvodkyňa zo Somersetu.
Vzťah s kráľovnou Janou Seymourovou
Anna bola dobrou priateľkou princeznej Márie a jej nevlastnej matky Jany Seymourovej. Preto sa aj kráľovná Jana stala krstnou matkou Anninho prvého dieťaťa, Eduarda, ktorý sa narodil vo februári 1537. Krstiny sa konali na Chester Place. Okrem kráľovnej sa krstnými rodičmi stali Thomas Cromwell a princezná Mária. Dieťa však zomrelo ešte vo veku dvoch rokov. Ďalší Annin syn, ktorý sa narodil v máji 1539, sa dožil vysokého veku – zomrel v roku 1621, teda keď mal osemdesiatdva rokov. Tento syn neskôr zdedil titul prvý gróf z Hertfordshiru, v dospelosti sa oženil s lady Katarínou Greyovou, jednou z možných uchádzačov o anglický trón, s ktorou mal dvoch synov.
Život na kráľovskom dvore
Anna napriek tomu získala v krátkom čase značnú moc, ktorá neskôr veľmi negatívne vplývala na manželovu povesť. Jej manželovi sa podarilo dostať sa do Rady (The Council) a mal značný vplyv v uskutočnení hlavných protestantských reformách v cirkvi a vo vytvorení opatrení, ktoré sa týkali kacírstva a Zákonu o zrade.
Annin manžel stratil svoje spoločenské postavenie lorda protektora pri prevrate v roku 1549, ktoré bolo skonštruované Jánom Dudleym, grófom z Warwicku. V roku 1552 bol súdený za vlastizradu, 1. decembra bol uznaný vinným a jeho poprava sa konala 22. januára 1552 na Tower Hille, čo je otvorené priestranstvo v londýnskom Toweri. Pochovaný je v klapnke svätého Petra. Anna bola označená za násilnú ženu a bola uznaná za zodpovednú za osud Eduarda Seymoura – mala sa s ním podieľať na jeho deštruktívnej politike. Na kráľovskom dvore sa stala neobľúbená a nežiaduca.
Neskôr si vzala malého šľachtica Francisa Newdigatea z Hansworthu, správcu jej prvého manžela.
Smrť
Jej druhý manžel zomrel 26. januára 1581. Po zvašok svojho života žila na Shelforde. Zomrela 16. apríla 1587 a je pochovaná vo Westminsterskom opátstve, kde je jej maľovaná hrobka vystavená. Pomník má v kostole sv. Petra a Pavla vo Shelforde.
Peter Veľký
Severná vojna
Švédi uskutočnili po ruských úspechoch v Livónsku nový pokus o porážku nepriateľa. Peter Veľký sa v bitkách pri Lesnej a Poltave dokázal ubrániť a výsledok vojny začal byť priaznivejší pre ruskú stranu. Severná vojna ale bola ukončená až podpísaním Nystadskej mierovej zmluvy (Treaty of Nystad) 28. apríla 1721, kedy Peter Veľký k Ruskej ríši pripojil celé územie sporného Livónska.
Nová vojna s Turkami
Roku 1711 začal Peter Veľký novú vojnu s Osmanskou ríšou s cieľom zmocniť sa severného pobrežia Čierneho mora (potom ako od Švédov vybojoval prístup k Baltu). Bol ale tureckou armádou porazený na rieke Prut a donútený vzdať sa skôr dobytých území vrátane prístavu Azov. Ruská ríša stratila aj kontrolu nad Záporožím.
Reformátor
V roku 1721 mu Senát dal titul „Peter Veľký, imperátor celého Ruska“. Na čele ruskej pravoslávnej cirkvi nechal ustanoviť svätú synodu, zbor najvyšších duchovných predstaviteľov. Nasledujúceho roku vytvoril systém zvláštnych hodností do ktorých zaradil ruskú šľachtu. Týmto krokom si zabezpečil jej poslušnosť a oddanosť cárovi. Absolutistickou krajinou s vládou samoderžavia ale Ruská ríša zostala aj napriek Petrovým reformám v štátnej a súdnej správe (vzniklo deväť kolégií vykonávajúcich vlastnú štátnu správu, samospráva bola posilnená vytvorením gubernií). Dôležitou mocenskou podporou pre Petra Veľkého bola aj tajná polícia. Ďalej zrušil staroslovanský kalendár a zaviedol juliánsky kalendár (nie však moderný gregoriánsky). Po zavedení juliánskeho kalendára rok 7209 sa stal rokom 1700. Používanie cyriliky nahradil azbukou (odmietol zavedenie latinky). Ruskej šľachte prikázal oholiť si brady a odporučil obliekať sa podľa európskych vzorov, čo sa väčšine spupných bojarov nepáčilo.
Posledné roky
Ešte v roku 1718 dal Peter Veľký umučiť svojho vlastného syna Alexeja, ktorý sa odmietol podriadiť otcovej vôli. Peter Veľký tak týmto krokom ukázal aj odvrátenú tvár veľkého ruského reformátora – bol nemilosrdný k akýmkoľvek náznakom odporu voči jeho absolútnej vláde. Petrova druhá manželka Katarína začala so svojim manželom spoluvládnuť Rusku ako cárovná v roku 1724. Keď o rok neskôr Peter Veľký zomrel, stala sa jeho nástupkyňou ako Katarína I.
Jášč
Jášč je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Várpalota (do 25. septembra 2007 obec patrila do obvodu Zirc).
Peter Veľký
Deti
Z prvého manželstva s Jevdokiou Fiodorovnou Lopuchinovou mal tri deti:
Z druhého manželstva s Martou Skavronskou, neskôr Katarínou I. mal 12 detí, z ktorých ho prežili iba tri a z toho jedno iba o niekoľko dní:
Andraimón (manžel Gorgy)
Andraimón (Andraimón) je v gréckej mytológii otec aitólskeho kráľa Thoanta.
Andraimón a jeho manželka Gorgé boli rodičmi aitólskeho kráľa Thoanta. Ich syn Thoas bol jedným z nápadníkov krásnej Heleny a neskôr účastníkom trójskej vojny. Podľa antického autora Pausania, Andraimón a jeho manželka boli pochovaní v spoločnej hrobke v meste Amfissa.
Akron
thumb|Akron
Akron je mesto v americkom štáte Ohio a sídlo Summit County. Nachádza sa v severovýchodnom Ohiu na rieke Cuyahoga medzi Clevelandom na severe a Cantonom na juhu, asi 96 km od hranice so štátom Pensylvánia.
Založené bolo v roku 1825 a stalo sa remeselným centrom.
NGC 6342
NGC 6342 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. mája 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,5.
Ján Nosko
MUDr. Ján Nosko (* 24. február 1961, Brezno) je slovenský lekár a komunálny politik. Pracoval ako detský kardiológ, v rokoch 20082014 ako riaditeľ Detskej fakultnej nemocnice s poliklinikou Banská Bystrica. Od roku 2014 pôsobí ako primátor Banskej Bystrice, v súčasnosti tretie volebné obdobie.
Vážany nad Litavou
Vážany nad Litavou sú obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 696 obyvateľov, z toho 333 mužov a 363 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 40,1 roka, ženy 41,4 roka).
Ján Nosko
Kariéra
Nosko vyštudoval medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1989 získal atestáciu I. stupňa v odbore pediatria, v roku 1995 špecializačnú atestáciu z detskej kardiológie. Pôsobil ako pediater a kardiológ od roku 1986. Od roku 2008 do zvolenia za primátora bol riaditeľom Detskej fakultnej nemocnice s poliklinikou v Banskej Bystrici. Počas jeho pôsobenia sa nemocnica mala stať jednou z najlepších na Slovensku.
Gloucester
thumb|Gloucester Gloucester je mesto a dištrikt v anglickom grófstve Gloucestershire, blízko hraníc s Walesom na rieke Severn (prítok Bristolského zálivu).
Geografia
Gloucester je hlavné mesto Gloucestershire a veľkosťou je 46. miesto v Anglicku. V roku 2003 malo vlastné mesto 110 200 obyvateľov bez prímestských častí. Podľa sčítania obyvateľov z roku 2001 bol počet obyvateľov Gloucesteru vrátane pričlenených obcí 162 203, o 29% viac než v roku 1991.
Mesto sa rozkladá na východnom brehu rieky Severn asi 180 km severozápadne od Londýna. Na východe je ohraničené Costwolds a na západe a severozápade tvoria jeho hranice Forest of Dean a Malvern Hills.
Prístav je spojený cez Gloucester and Sharpness Canal s ústím rieky Severn a dovoľuje tak veľkým lodiam doplávať až do dokov. Prístavisko, sklady a doky prešli v 80. rokoch 20. storočia významnou rekonštrukciou a v súčasnosti sú prístupné pre verejnosť. Niektoré sklady využíva National Waterways Museum, iné boli prestavané na luxusné byty, obchody a bary. Soldiers of Gloucestershire Museum je umiestnené v bývalej colnici.
Kamond
Kamond je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Ajka.
Má rozlohu 2050 ha a žije tu 414 obyvateľov (2007).
NGC 6343
NGC 6343 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. apríla 1887.