cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orestes (Agamemnónov syn)
Jeden z príbehov o Orestovi hovorí, že Orestes bol vnukom Atrea, muža, ktorý sa pokúsil zákerným spôsobom dokázať, že je mocnejší ako bohovia. Za zločin, ktorého sa proti nim dopustil, potrestali bohovia celý Atreov rod kliatbou. Tá sa naplnila aj v osude Orestových rodičov, keď jeho matka Klytaimnestra zavraždila Orestovho otca a svojho manžela Agamemnóna. Tento zločin zasa priviedol prekliatie na hlavu Orestovu, pretože podľa gréckych zásad cti bolo prvoradou povinnosťou syna usmrtiť vraha svojho otca, ale najväčším hriechom, ktorého sa Grék mohol dopustiť, bola matkovražda. Orestes zúfal nad touto dilemou. Nakoniec urobil to, čo zdanlivo musel, a svoju matku zabil. Za tento hriech ho bohovia potrestali tým, že naň zoslali Erínye (Fúrie), tri strašlivé harpye, ktoré mohol uvidieť a počuť iba on a ktoré ho vo dne v noci mučili svojím strašlivým zjavom a nekonečnými výčitkami.
Prenasledovaný Erinyami na každom kroku putoval Orestes z jednej krajiny do druhej v snahe odčiniť svoj zločin pokáním. Po mnohoročnej sebazničujúcej púti, naplnenej osamelým premýšľaním, požiadal bohov, aby ho zbavili Fúrií i prekliatia Atreovho rodu. Vyhlásil, že podľa svojho názoru skutočne odčinil vraždu svojej matky. Bohovia usporiadali súd. Apolón prehovoril na Orestovu obhajobu a povedal, že on vlastne spôsobil celú situáciu, ktorá priviedla Oresta do pozície, v ktorej nemal nijakú inú možnosť, ako zabiť svoju matku. V tejto chvíli Orestes vyskočil a postavil sa proti svojmu vlastnému obhajcovi so slovami: To ja, nie Apolón, som zabil matku! Bohovia zostali v úžase. Nikdy predtým sa ešte nestalo, aby príslušník Atreovho rodu prijal takým spôsobom plnú zodpovednosť za seba, miesto aby dával vinu bohom. Nakoniec rozhodli v Orestov prospech a nielenže ho zbavili rodovej kliatby, ale zároveň zmenili zúrivé Fúrie na láskavé Eumenidy, ktoré mu múdro radili, aby sa mu naďalej dobre viedlo (pozri: Premena erinyí na eumenidy).
Vaduz
Vaduz je hlavné mesto Lichtenštajnska. Leží na pravom brehu Rýna v nadmorskej výške Má rozlohu  a 5 129 obyvateľov (2003). Symbolom Vaduzu je kniežacie sídlo – zámok (skôr stredoveký hrad) postavený na skale nad mestom.
Dejiny
Od začiatku 18. storočia je v rukách rodu Lichtenštajnovcov. Roku 1719 bolo Lichtenštajnsko povýšené na ríšske kniežatstvo s Vaduzom ako hlavným mestom. Kniežacia rodina tu ale sídli iba od roku 1938 (do tej doby žila prevažne vo Viedni či na Morave).
Mesto sa vzhľadom príliš nelíši od iných historických miest, ktoré sa nachádzajú v údolí rakúskych a švajčiarskych Álp. Tie isté uličky a malebné námestia, domy z bieleho kameňa. Všetok život mesta je sústredený na hlavnej ulici, ktorá polkruhom obchádza skalu s hradom. Nachádzajú sa tam radnica, banka, múzeá a obchody.
Sídlom všetkých štátnych inštitúcií je trojposchodová budova v centre mesta, nad ktorou vlaje vlajka Lichtenštajnska. Mesto je taktiež sídlom rímskokatolíckeho arcibiskupa. Vaduz je centrom kultúry Lichtenštajnska. Asi najhodnotnejším kultúrnym zariadením je obrazová galéria, ktorá patrí kniežacej rodine. Je v nej zhromaždených okolo 1 000 plátien svetoznámych maliarov (jedna z najväčších zbierok na svete) – Rembrandta, van Dycka, Rubensa, Brueghela a predovšetkým Leonarda da Vinci. K miestnym zaujímavostiam patrí aj poštový úrad a Poštové múzeum, založené v roku 1930. Vo vitrínach je zachytená história filatelie lichtenštajnskej i svetovej – od prvej poštovej známky až po posledné vydané emisie. V Zemskom múzeu je veľká archeologická, prírodovedecká a národopisná expozícia. Zvláštne oddelenie je venované rezbárstvu, numizmatike a zbierke zbraní. V Zemskej knižnici sú uložené všetky knihy vydané v Lichtenštajnsku.
Vaduz je taktiež priemyslovým centrom kniežatstva, prevažuje tu priemysel textilný a strojársky. Vzhľadom na daňové podmienky v Lichtenštajnsku je taktiež sídlom mnohých zahraničných firiem.
Photoalbum
Photoalbum je štúdiový album českého gitaristu Ivana Kráľa, vydaný krátko po vydaní soundtracku Cabriolet, v roku 2001. Na albume vedľa Kráľa hrajúceho na gitary, basgitary a klávesové nástroje, hrá iba bubeník Emil Frátrik a Vladimír Pápež hrajúci na harmoniku. Ide o jeho posledný štúdiový album až do roku 2014, kedy vyšiel album Always.
Suchá dolina (národná prírodná rezervácia)
Suchá dolina je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Kvačany, Liptovský Trnovec, Liptovské Matiašovce, Pavlova Ves v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 1 585,5400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Bourvil
Bourvil, vlastným menom André Robert Raimbourg, (* 27. júl 1917, Prétot-Vicquemare, Francúzsko – † 23. september 1970, Paríž) bol francúzsky divadelný a filmový herec a spevák. Je známy napríklad z komediálnych filmov na ktorých spolupracoval s Louisom de Funès.
Životopis
O otca prišiel v prvej svetovej vojne. Ako pseudonym prijal neskôr meno francúzskej obce, v ktorej vyrastal Bourville. Pôvodne sa vyučil za pekára, potom však začal vystupovať so svojimi piesňami a komickými hranými číslami. Dostal sa do rozhlasu a po druhej svetovej vojne už bežne natáčal dva i viac filmov ročne.
V roku 1956 rozvinul svoje komediálne vlohy vo filme Naprieč Parížom, v ktorom sa stretol so Jeanom Gabinom a de Funèsom. Druhému z nich robil v ďalších snímkach akýsi pokojný protipól voči jeho živelnosti, napríklad vo filmoch Smoliar (1965), alebo Veľký flám (1966). S Gabinom sa ešte stretol pri práci na filme Bedári (1958).
Zomrel v roku 1970 na Kahlerovu chorobu.
Paličkovaná čipka
thumb|Paličkovaná čipka thumb|Soľnobanská čipka – Žena thumb|Soľnobanská čipka – Džbán
Pracovné potreby
Valec na paličkovanie je tvorený z jedného kruhu a obdĺžnika, niekde vytvorený z dvoch kruhov a jedného obdĺžnika alebo štvorca. Na plnenie sú používané piliny, otruby, slama, konope či piesok. Tieto sú plnené do silonky alebo pančuchy. Náplň valca sa ubíja a tvaruje sa valec, po dobrom naplnení valca sa zauzlí. Valec sa obalí látkou vo viacerých vrstvách a zošije sa, na boky sa prišijú kruhy. Na valec ušijeme obliečku, ktorú perieme v prípade zašpinenia. Valce na paličkovanie rozdeľujeme podľa krajín, regiónov Slovenska. Valec plnený pieskom má uprostred kameň na zaťaženie, lebo práca z 200 paličkami posúva ľahký valec nadol. Valec má tvar gule alebo skôr hlavy, čipka sa na ňom robí na konci valca, aby jedna strana bola užšia a druhá širšia, aby presne priliehala k čelu ženy. Valec sa plní na Liptove senom, otrubami alebo pieskom, uprostred valca je okruhliak na zaťaženie valca. Valec je obtiahnutý.
Podstavec je buď špeciálne urobený na valec, slúžiaci na polohovanie valca, prípadne aj pokladanie paličiek. Používajú sa aj sito, prútené koše, slamené košíky, misky, riečice…
Paličky sú špeciálne z dreva vystrúhané či vysústružené paličky o dĺžke 10 – . Slúžia ako cievka s rukoväťou. S obľubou sa používa drevo ovocných stromov. V Čechách sú používané paličky s pláštikom, pre ochranu priadze pred ušpinením. Paličky majú rôzne tvary v závislosti od regiónu a rezbára, ale každá palička má tri základná časti a to hlavičku, krk a bruško. Na základné práce je treba asi 20 kusov týchto paličiek.
Priadza je najmä bavlnená niť rôznej kvality a hrúbky, ale aj ľanové nite. Pri modernej čipke sa používajú aj rozmanité materiály ako drôt, stužky, plech a iné.
Špendlíky najlepšie oceľové nehrdzavejúce a potreba je aj zopár väčších čalúnických špendlíkov.
Vzor kedysi sa používali predlohy (nákres, „furma“) na tvrdom kartóne, dnes sa používa často kancelársky papier či výkres. Vzor sa prekryje priesvytným materiálom aby sa zabránilo zafarbeniu čipky vzorom.
Tužidlo sa používalo na zachovanie tvaru čipky. V minulosti sa používal najmä škrob, v súčasnosti aj disperzné lepidlá zriedené vodou v pomere 1:1 až 1:5.
Ostatné pomôcky sú nožnice, háčkovacie háčiky, ploché štetce na tuženie s hrotom na druhom konci pre rovnanie priadze.
História čipkárstva
Na územie Slovenska sa paličkovaná čipka dostala v 16. storočí. V tom čase je pomerne rozvinutá. Predpokladom je, že história paličkovanej čipky siaha hlbšie do minulosti. Vplyv na rozvoj paličkovanej čipky má banícka kolonizácia na územie dnešného Slovenska v 16. a 17. storočí z Nemecka. S príchodom nemeckých baníkov aj s rodinami prichádza aj paličkovaná čipka.
Slovenská ľudová paličkovaná čipka
Vplyv na Slovenskú paličkovanú čipku majú národy, ktoré určitým spôsobom zasiahli do dejín Slovenska, napríklad vplyv českých, nemeckých, poľských, ruských, talianskych, belgických, španielskych, chorvátskych a dalmáckych čipiek. Porovnanie čipiek z týchto krajín so slovenskou, sú evidentné spoločné znaky, napr: v technike, farbe, ornamentoch… aj v pozmenených verziách.
Tradičná slovenská paličkovaná čipka s k nám dostala počas baníckej kolonizácie v 16.storočí. Tu sa rozvíjala a rozširovala. Postupne vzniklo na Slovensku 18 oblastí s charakteristickou regionálnou čipkou. Paličkovaná čipka sa delí podľa základnej techniky spracovania, podľa určenia alebo podľa regiónu pôvodu.
Josef Klíma
Josef Klíma môže byť:
Paličkovaná čipka
Banícka čipka
bola určená pre bohaté meštianske rodiny. Je to najmä mnohopárová čipka. Najväčšie strediská čipkárskej výroby sú okolo banských miest, napr. Hodruša-Hámre, Kremnica Špania dolina, Soľná baňa a i. Ženy baníkov si privyrábali paličkovaním, robili na objednávku, preto práca je prispôsobená požiadavkám kupujúceho. Banícka čipka je redšia, prevažujú biele čipky neskôr hnedé.
Roľnícka čipka
sa rozvíja paralelne s baníckou. Je určená pre ľudový kroj. Čipka roľnícka je hustá, a používajú sa všetky škály farieb od klasickej bielej po čiernu, a farebné nite staršie farbené a bielené konopné, žihľavové, ľanové a neskôr aj bavlnené nite. Čipka sa používa väčšinou na spoje látok, napr. poľné obrusy, polky, rukávy košieľ…, ako ukončenie napr. na zásterách, konce rukávov košieľ a golierov, šatiek. Roľnícka čipka je ozdobou vo väčšine čepcov na dedinách, aj v tých, v ktorých ženy nevedia paličkovať. Dávajú si ich špeciálne robiť. Na východnom Slovensku každá musela mať čipkovaný čepiec, lebo by to bola hanba, a nemohla by sa ukázať na verejnosti. Hovoria, že jedna na nošenie, druhá na šveto a treca do hrobu. Ženy sa predbiehali, ktorá bude mať v kostole najkrajší čipkový čepiec. Liptovská čipka je regionálna čipka patriaca k roľníckym čipkám.
Václav Klíma
Václav Klíma môže byť:
Jan Klíma
Jan Klíma môže byť:
3637 O’Meara
3637 O'Meara je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Brian A. Skiff 23. októbra 1984.
Eduard Hartmann (1965)
Eduard Hartmann (* 5. jún 1965, Skalica) je bývalý slovenský hokejový reprezentačný brankár. Je starším bratom útočníka Richarda Hartmanna.
Klima
Klima je priezvisko, pozri Klima (priezvisko), napr.:
Eduard Hartmann (1965)
Klubový hokej
Eduard Hartmann je známy predovšetkým z pôsobenia v Dukle Trenčín, s ktorou získal v sezóne 1993/94 majstrovský titul.
Reprezentácia
Zúčastnil sa Zimných olympijských hier 1994 v Lillehammeri (6. miesto). V tom istom roku na Majstrovstvách sveta kategórie C výbornými výkonmi proti Kazachstanu, Ukrajine a Bielorusku (spolu v týchto zápasoch inkasoval len 3 góly) dopomohol k postupu Slovenska do kategórie B. Celkovo v reprezentácii odchytal 41 zápasov. Účastník: MS ,,18" 1983, 3. miesto, ČSSR; MS ,,20" 1985, 2. miesto, ČSSR; MS ,,A"  1990, 3. miesto, ČSFR; MS ,,C"   1994, 1. miesto, Slovensko; MS ,,A"  1997, 10.miesto, Slovensko; Hry dobrej vôle 1990, Seattle; Turnaj o cenu Izvestia 1990, Moskva; Švédske hokejové hry 1991, Štokholm;
Súčasné pôsobenie
Po ukončení aktívnej kariéry pôsobil v rôznych funkciách v Dukle Trenčín (tréner juniorského tímu, manažér mládeže). V súčasnosti (sezóna 2008/09) je predsedom predstavenstva a generálnym manažérom klubu. Pravidelne sa objavuje v STV ako televízny spolukomentátor hokejových zápasov.
Chomutice
Chomutice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 649 obyvateľov, z toho 320 mužov a 329 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 37,6 roka, ženy 42,3 roka).
Ankerit
Ankerit je minerál kryštalizujúci v trigonálnej sústave, chemicky uhličitan vápenato-železnatý – Ca(Fe,Mn,Mg)(CO3)2.
Charakteristika
Ankerit, ktorý patrí do tej istej skupiny ako dolomit, vytvára klencové kryštály. Vyskytuje sa však prevažne v celistvej alebo zrnitej podobe. Tento minerál má sivú, bielu, žltkastú alebo žltohnedú farbu a biely vryp. Je to priesvitný minerál so skleným až perleťovým leskom.
Vznik
Vzniká na rudných žilách často spolu so sírnikmi.
Poznávanie
Ankerit sa rozpúšťa v kyseline chlorovodíkovej. Na povrchu minerálu sa často vytvára žltý až hnedý povlak, ktorý vzniká oxidáciou povrchovej vrstvy.
Výskyty na Slovensku
Mlynky, Rudňany, Nízke Tatry (Dúbrava, Magurka, Jasenie, Vyšná Boca, Malužiná, Trangoška, juž. svahy Ďumbiera, Rovná hoľa), Vysoké a západné Tatry, Malé Karpaty (Pezinok, Pernek) a mnohé drobné výskyty v jadrových pohoriach.
Evil Empire
Evil Empire je druhý album rockovej skupiny Rage Against the Machine. Vydaný bol 15. apríla 1996 takmer 4 roky po vydaní prvého albumu skupiny. Názov albumu je založený na fráze ríša zla, ktorú prvýkrát použil americký prezident Ronald Reagan na opísanie Sovietskeho zväzu.
Cesta II. triedy 377 (Česko)
thumb|Cesta II / 377 na okraji Tišnova Cesta II/377 je cesta II. triedy v Česku, ktorá spája Tišnov a Prostějov. Dosahuje dĺžku 62 km.
Sommerécourt
Sommerécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Cesta II. triedy 377 (Česko)
Vedenie cesty
Okres Brno-venkov - Juhomoravský kraj
Sommerécourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Cesta II. triedy 377 (Česko)
Vedenie cesty
Okres Blansko - Juhomoravský kraj
Sommerécourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cesta II. triedy 377 (Česko)
Vedenie cesty
Okres Prostějov - Olomoucký kraj
Sommerécourt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mostuéjouls
Mostuéjouls je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gœrlingen
Goerlingen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Schréder
Jeho otec bol Jakub Schréder a matka Katarína Štadlerová.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a vo Vacove, 18461850 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 1870 vysokoškolský profesor. Od roku 18511853 banský praktikant v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, 18561858 hutný kontrolór v Banskej Bystrici. V roku 18701888 prednášal na Katedre hutníctva Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. Spoluautor hutníckeho terminologického slovníka, autor odborných článkov v nemeckých a maďarských časopisoch.
3638 Davis
3638 Davis je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 20. novembra 1984.
Karol Schretter
Karol Schretter (* 14. február 1644, Kremnica - † 20. júl 1718, Győr) bol cirkevný právnik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Študoval na univerzite v Trnave, 1661 bakalár filozofie. Roku 1662 vstúpil do jezuitskej rehole, prednášal prírodné vedy na filozofickej fakulte v Trnave, Viedni, neskôr profesor kanonického práva na univerzite a riaditeľ kolégia v Trnave,  predstavený rehoľného domu v Győri, Levoči a v Banskej Bystrici, kde ho zajali Tököliho vstúpenci. V Banskej Bystrici vyučoval gramatiku a spoločenské náuky na gymnáziu (1665). Autor právnického spisu o testamentoch, v ktorom dokazuje pôvod uhorského práva v rímskom práve.
Čivava
Čivava podľa originálneho názvu Chihuahua je pomerne rozšírené trpasličie plemeno psa, pôvodom z Mexika. Vďaka snahe amerických chovateľov je čivava od roku 1942 plemeno podľa FCI zaradené do skupiny 9: spoločenské a sprievodné plemená a do sekcie 6.
Čivava je najmenšie plemeno psov. Jeho meno je odvodené od mexického štátu Chihuahua, kde bol jeho výskyt po prvýkrát doložený. Indiánske povesti spomínajú čivavu ako ochrancu zomrelých náčelníkov na ceste do sveta duchov. Nie je však známe, či jeho výskyt v tejto oblasti je pôvodný, alebo či sa tu nedostal s obchodníkmi z Japonska alebo Číny.
História
Jedna z možných histórií čivavy sa datuje k roku 1884 na základe vynaliezavosti Mexičanov predávať čivavy okoloidúcim turistom. V tomto období neexistoval ešte oficiálny názov čivava ale mexicko-texaský alebo arizonský pes vzhľadom miesta, kde boli tieto psy predávane. Časom bol predaj spájaný s mexickým mesto Chihuahua z čoho pramení aj originálny názov. V roku 1904 sa dostala prvá čivava do zápisu Amerického kynologického klubu.
Typy plemena
Existujú dva typy plemena a to – krátkosrstá a dlhosrstá čivava (kríženie jorkšírsky teriér a papillon plus krížené čivavy (posudzovanie na výstavách osobitne).
Vzhľad
náhľad|Dlhosrstá čivava Charakteristické znaky sú okrúhla "jablková" hlava so stojatými veľkými ušami, ako netopier. Ňufáčik malý, hore rovný, dole zaoblený. Výška okolo 20 cm, hmotnosť okolo 2 kg. Chvost zdvihnutý, zahnutý. Povahou je milý, prítulný a priateľský.
Pes najmenšieho vzrastu na svete výšky v kohútiku od 15 do 23/24 cm a s hmotnosťou od 0,5 do 2,8/3 kg. Telo čivavy sa vyznačuje rovným chrbtom, chudými pleciami, hlbokým hrudníkom. Vzhľad hlavy mierne okrúhly, predĺžená lebka a ploché líca. Oči sú vzhľadom na výšku čivavy veľké, ďaleko od seba zasadené- tmavej, rubínovej či svetlej farby v závislosti od farby srsti. Uši sú nápadne veľké a rožírené v uhle 45 stupňov. Krátkosrstá čivava má srsť krátku, na ušiach a chvoste dlhšiu. Dlhosrstá čivava má srsť dlhú ale mäkkú a vlnistú, na ušiach, zadných končatinách a chvoste vytvára akýsi lem. Obľúbeným symbolom je okružie, nachádzajúce sa na šiji. Farby srsti sú rozmanitého druhu.
Socializácia
Spoločenský a oddaný pes, ktorý aj napriek tomu, že patrí medzi trpasličie plemená je schopný pohotovo reagovať, má nedôveru k cudzím ľudom, poľovnícky inštinkt. Vzhľadom na svoju spoločenskú charakteristiku je vhodným spoločníkom pre všetky vekové skupiny. Preferuje jednotlivcov svojho plemena avšak nemá problémy so zhovievavosťou voči iným plemenám.
Priestor a pohyb
Malé nároky na priestor avšak nutnosť umiestniť ležisko v blízkosti majiteľov (závislosť na majiteľoch). Nároky na pohyb sú síce menšie v porovnaní s väčšími psami ale nutné približne 1,5 až 3 km denne. Preferovaný šport agility. Pre toto plemeno je dôležité zabezpečiť patričnú ochranu pred zimou.
Hygiena
Kúpeľ sa odporúča jedenkrát mesačne, predtým je potrebné vykefovať gumovou kefou. Denné čistenie okolia oči napríklad bórovou vodou z dôvodu stôp po slzách atď. Pravidelná kontrola uši, výstrahou je mykanie hlavou či škrabanie v okolí uší. Pravidelné strihanie pazúrikov, keďže čivava je ľahká, nemôžu sa jej pazúriky obrusovať samé chôdzou ako u väčších psov.
Výživa
Kŕmenie do ôsmeho týždňa – 4x denne. Od ôsmeho týždňa, do šiestich mesiacov – 3x denne. Po šiestom mesiaci – 2x denne. Odporúčané je zahrnúť do suchej stravy aj surovú stravu.Trpasličie plemená najmä čivavy nemôžu šunku-udené mäso z dôvodu prerušenia potravového traktu. V obľube má jablká a banány, paradajku. Potreba žrať trávu sa minimalizuje zeleninou a ako bielkovina sa dá použiť natvrdo uvarené vajce, cottage syr, jogurt. Pri dodržaní nárokov na starostlivosť sa čivava zvyčajne dožíva 12-14 rokov.
Podobnosť s inými psami
Pri krátkosrstých čivavách je možnosť zámeny s pražským potkaniarikom.
Jozef Schubert
Jozef Schubert (* 19. marec 1904, Liptovská Osada – † 24. apríl 2000, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Vysokoškolský pedagóg na Pedagogickom inštitúte v Trnave, neskôr dekan PF UK v Trnave (19591974). Účastník protifašistického odboja a SNP. Zaoberal sa dejinami školstva a pedagogiky 19.stor. Spoluautor encyklopedických diel. Autor vysokoškolských učebníc, biografických diel, štúdií a článkov z dejín pedagogiky. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Mounes-Prohencoux
Mounes-Prohencoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 188 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nukleová kyselina
thumb|Dvojvláknová [[deoxyribonukleová kyselina (DNA)]] Nukleové kyseliny (skratka: NK; iné názvy: kyseliny nukleové, zriedkavo kyseliny bunkového jadra ) sú biomakromolekulové látky, ktoré sa spolu s bielkovinami považujú za najvýznamnejšie zložky živých sústav. Sú to polynukleotidy s molekulovou hmotnosťou od 20 000 do viacerých miliónov.
V ich molekulách sa uchováva dedičná (genetická) informácia a prostredníctvom nich sa prepisuje do špecifickej štruktúry bielkovinových molekúl.
Prvýkrát ich izoloval z jadier bielych krviniek prítomných v hnise Friedrich Miescher v roku 1869.
Delenie
Podľa monosacharidovej zložky rozlišujeme:
Štruktúra
Primárnu štruktúru určuje presný sled jednotlivých nukleotidov.
Nukleové kyseliny sa môžu vyskytovať ako jednoreťazcové a dvojreťazcové formy. Dvojreťazcová forma je zložená z dvoch opačne orientovaných reťazcov, ktoré sú držané pohromade vodíkovými väzbami medzi protistojacimi nukleotidmi. Táto štruktúra je najstabilnejšia vtedy, ak sú všetky nukleotidy navzájom komplementárne. Dvojvlákno so 100 % komplementaritou nukleotidov sa nazýva homoduplex. Ak sa správne nepárujú všetky nukleotidy, dvojvlákno sa nazýva heteroduplex. U DNA je v bunkách častejší výskyt dvojreťazcovej formy, u RNA jednoreťazcovej formy. Dvojreťazcová forma DNA je stabilnejšia ako dvojreťazcová forma RNA, navyše, dlhé úseky dvojreťazcovej RNA sú pre bunku neprijateľné z hľadiska funkcie. Je možné vytvoriť aj dvojreťazcovú formu, ktorej jedno vlákno je tvorené DNA a druhé RNA, takáto hybridná forma je však tiež nestabilná.
Jicchak Navon
Jicchak Navon (, ‎* 9. apríl 1921, Jeruzalem, Izrael† 6. november 2015, Jeruzalem) bol izraelský politik, diplomat, prozaik, dramatik a pedagóg. V rokoch 1978 až 1983 bol prezidentom Izraela. Bol prvým sabrom (Židom narodeným na území izraelskej zeme alebo Izraela), ktorý sa stal izraelským prezidentom a zároveň bol prvým sefardským prezidentom Izraela.
Nukleová kyselina
Štruktúra
Sekundárna štruktúra má zvyčajne tvar dvojitej pravotočivej závitnice, ktorú tvoria dva proti sebe prebiehajúce polynukleotidové reťazce. Terciárna štruktúra označuje rôzne formy nadzávitnicového vinutia.
Štátny orgán
Štátne orgány je najčastejšie súhrnné označenie pre parlament, hlavu štátu, vládu, orgány štátnej správy, súdy a štátne kontrolné a dozorné orgány, ale presný rozsah pojmu je sporný. Podrobnosti pozri nižšie.
Definícia a základné delenie
Hans Kelsen vo svojej knihe zo začiatku 20. stor. v kapitole špeciálne zameranej na definíciu štátneho orgánu upozornil, že autori termín chápu veľmi rôzne a dôvodom tejto spornosti je spornosť definície slova orgán. Najužšia (a zriedkavá) definície štátneho orgánu znie „orgán, v ktorého konaní sa realizuje vôľa štátnej osobnosti“, t.j. štátny orgán je len hlava štátu a parlament. Ďalšie definície ako štátny orgán označujú napríklad aj rodinu hlavy štátu (panovníka), štátne úrady, úradníkov, jednotlivých poslancov parlamentu či dokonca jednotlivých občanov štátu (alebo len občanov štátu platiaci dane či len občanov štátu oprávnených voliť). Autor sa nakoniec prihovára za definíciu, podľa ktorej je štátnym orgánom osoba alebo skupina osôb, ktorej úkony sa považujú za úkony štátu, pričom ale túto definíciu odporúča upresniť tak, že sa tým myslia úkony, ktoré sa javia ako realizácia štátnej vôle (teda premena štátnej vôle na reálny čin), ktorá je vyjadrená v právnej norme.
Nukleová kyselina
Výskyt
V závislosti od typu NK a buniek, NK sa nachádzajú v rôznych subcelulárnych štruktúrach. V prípade prokaryotických buniek sa NK (DNA a RNA) nachádzajú v cytoplazme. V eukaryotických bunkách sa DNA nachádza:
Lincolnská katedrála
Lincolnská katedrála, alebo oficiálne Katedrálny kostol Panny Márie v Lincolne (Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary of Lincoln) je historická katedrála nachádzajúca sa v anglickom meste Lincoln a je sídlom Lincolnskej diecézy anglikánskej cirkvi. Viac ako 200 rokov (1311 až 1549) bola najvyššou stavbou na svete, ale jej hlavná veža sa v 16. storočí zrútila a už nebola obnovená.
Nukleová kyselina
Výskyt
RNA sa u eukaryotických buniek vyskytuje v jadre, jadierku, a v cytoplazme. Často vytvára nukleoproteínové komplexy. Neprerušovaná plazmatická membrána nedovolí nukleovým kyselinám uniknúť z buniek. Ak sa napriek tomu z bunky dostanú, napríklad pri ich nekróze, ich životnosť, zvlášť u RNA nie je dlhá. Nukleové kyseliny sa mimo buniek stabilne vyskytujú napríklad v kapside vírusu.
Ludwig Mies van der Rohe
Ludwig Mies van der Rohe (rodený Maria Ludwig Michael Mies) (* 27. marec 1886, Aachen, Nemecko – † 17. august 1969, Chicago, Illinois, USA) bol nemecký architekt, vedúca osobnosť modernistického štýlu.
Jicchak Navon
Než sa stal prezidentom, zastával rôzne funkcie v izraelskej štátnej správe, a to predovšetkým na ministerstve školstva a kultúry, kde sa zasadil o rozvoj v mnohých oblastiach, ktorý je viditeľný dodnes (napríklad komunitné centrá matnas). Bol osobným tajomníkom prvého ministerského predsedu Davida Ben Guriona a v dvoch rôznych obdobiach bol po viac než 20 rokov poslancom Knesetu za strany Rafi a Stranu práce. Celkom šesť rokov bol ministrom školstva a kultúry. Mimo politiky bol aktívny v mnohých oblastiach umeleckej tvorby; je autorom dvoch muzikálov, niekoľkých poviedok a televízneho seriálu. Vo všetkej svojej umeleckej tvorbe sa zameriaval na sefardskú komunitu. Podľa telefonického prieskumu verejnej mienky z decembra 2007 ho považovalo najviac Izraelčanov za najlepšieho izraelského prezidenta v histórii štátu.
Lincolnská katedrála
História
Na príkaz Viliama I. Dobyvateľa bola začatá stavba prvej katedrály v roku 1072. Stavba bola dokončená v roku 1092. Po päťdesiatich rokoch bola táto katedrála zničená ohňom. Biskup Alexander nechal katedrálu obnoviť a rozšíriť, ale nová stavba bola zničená zemetrasením v roku 1185.
Po zemetrasení bol menovaný nový biskup Hugh, pochádzajúci z Francúzska. Ten naštartoval rozsiahlu obnovu a rozšírenie katedrály. Prestavba začala na východnom krídle. Hlavná chrámová loď bola postavená v ranogotickom slohu. Na stavbe boli použité architektonické postupy tej doby – lomené oblúky, operné piliere a rebrovaný strop. To umožnilo vytvorenie väčších okien.
Nukleová kyselina
Vznik
Syntéza nového vlákna DNA podľa matrice DNA sa nazýva replikácia. Syntéza nového vlákna RNA podľa matrice DNA sa nazýva transkripcia.
3636 Pajdušáková
(3636) Pajdušáková je planétka, ktorú objavil Antonín Mrkos v skorých ranných hodinách dňa 17. októbra 1982 na juhočeskej hvezdárni Kleť. Je pomenovaná po astronómke Ľudmile Pajdušákovej.
Nukleová kyselina
Enzýmy meniace primárnu štruktúru nukleových kyselín
So vznikom a zánikom nukleových kyselín sú spojené tieto základné skupiny enzýmov:
Ludwig Mies van der Rohe
Architektúra
Prvé základy pre svoje neskoršie remeselnícke nadanie a budúce povolanie získal od otca, ktorý vlastnil kamenársku dielňu. V rokoch 1897 až 1900 navštevoval cirkevnú školu. V roku 1905 sa presťahoval do Berlína, kde sa zamestnal u architekta a nábytkového dizajnéra Bruna Paula.
3636 Pajdušáková
Objav a pomenovanie
Planétka sa v čase objavu nachádzala vo východnej časti súhvezdia Baran (Aries), asi 1,8° východne od hviezdy \delta Ari (+4,3 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,0 mag a bola 59. planétkou objavenou v druhej polovici októbra 1982. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1982 UJ2, ktoré dostala krátko po objave. V objavovej opozícii bola planétka na Kleti pozorovaná aj v ďalších 2 nociach a celkovo bolo zmeraných 6 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná ráno 22. októbra 1982. Planétka bola na Kleti pozorovaná aj počas jednej noci v marci 1987, keď boli získané ďalšie 2 pozície. Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 11993 vydanom dňa 13. mája 1987.
Ludwig Mies van der Rohe
Architektúra
Prvú stavbu navrhol ako 21-ročný architekt na voľnej nohe v roku 1907. Bol to drevený dom v štýle 18. storočia, ovplyvnený anglickou architektúrou. Od roku 1908 do roku 1912 spolupracoval s Petrom Behrensom. Venoval sa štúdiu architektúry Friedricha Schinkela a Franka Lloyda Wrighta. V rokoch 1911 až 1912 pracoval na projekte Nemeckej ambasády v St. Petersburgu a na návrhu rodinného domu pre manželov Kröllerovcov v Haagu.
Nukleová kyselina
Enzýmy meniace primárnu štruktúru nukleových kyselín
Ligázy sú enzýmy, ktoré sú schopné spojiť kompatibilné konce nukleových kyselín.
3636 Pajdušáková
Objav a pomenovanie
Planétka je pomenovaná po prvej slovenskej astronómke a odborníčke na slnečnú astronómiu Ľudmile Pajdušákovej (1916 – 1979), známej objaviteľke 5 komét. Istú dobu bola manželkou objaviteľa a v poradí treťou riaditeľkou observatória na Skalnatom Plese a Astronomického ústavu v Tatranskej Lomnici. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 26424 vydanom dňa 5. januára 1996 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Štátny orgán
Definícia a základné delenie
V súčasnej literatúre bežne dostupnej na Slovensku možno nájsť napríklad nasledujúce definície štátneho orgánu: Pokiaľ ide o konkrétne vymenovanie typov štátnych orgánov, štátnymi orgánmi sú :
Ludwig Mies van der Rohe
Architektúra
Vlastný ateliér si založil už v roku 1912. Vo svojich prvých dielach sa zasadzoval o radikálnejšiu spätosť architektúry s technikou. V spolupráci s Hansom Richterom, Wernerom Graefom a Eľom Lisickým vydával revue G. (Gestaltung). Zastával industrializáciu všetkých oblastí architektúry.
3636 Pajdušáková
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 341 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 3,44 roku (1255 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 134 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na necelých 6,5 km.
Ludwig Mies van der Rohe
Architektúra
Po skončení 1. svetovej vojny, v roku 1918, vstúpil do Novembergruppe, kde slúžil ako riaditeľ architektonických výstav. Po čase sa stal členom Zehner Ring. V roku 1926 bol zvolený za 1. predsedu Deutscher Werkbundu.
Roku 1921 sa uskutočnila súťaž, ktorej cieľom bolo navrhnúť mrakodrap v Berlíne. O Miesov návrh však nebol záujem a tak stavba zostala vo fáze estetickej štúdie bez akéhokoľvek využitia. Budova sa vyznačovala jednoduchosťou a sklenenou fasádou a určovala vývoj architektúry mrakodrapov v 40. a 50. rokoch.
Štátny orgán
Definícia a základné delenie
Niekedy sa medzi štátne orgány zaraďujú aj tzv. zvláštne zložky (policajné a bezpečnostné sily a armáda) a menej často aj (niektoré?) ďalšie štátne inštitúcie (napr. štátne školy, SAV) a z iného hľadiska občas aj jednotlivé úradnícke osoby. Bez ohľadu na formálnu klasifikáciu však platí, že pokiaľ štátna inštitúcia či úradník môže oficiálne rozhodovať navonok (t.j. o osobách mimo danej inštitúcie), nadobúda prinajmenšom charakter štátneho orgánu (napr. policajt konajúci domovú prehliadku na základe rozhodnutia súdu je zvláštna zložka, ale policajt udeľujúci pokutu na ulici má charakter štátneho orgánu resp. je štátny orgán).
Ludwig Mies van der Rohe
Architektúra
V roku 1921 sa rozviedol a zmenil si meno pridaním holandského „van der“ a rodného priezviska jeho matky „Rohe“. Roku 1927 sa stal riaditeľom expozícií Werkbund Exposition. Šestnásť svetovo-známych architektov z celého sveta prezentovalo návrhy 320 moderných domov. Architekti pri tvorbe využívali poznatky z psychológie a sociológie. Použité boli moderné materiály, hlavne betón a sklo. Bol to prvý projekt v ktorom boli použité ploché strechy a kubické hmoty.
V roku 1928 mu bola ako riaditeľovi nemeckej sekcie výstavy v Barcelone pridelená úloha navrhnúť Nemecký pavilón. Budova slúžila ako informačné centrum a nocľaháreň. Stavba bola v roku 1930 zničená a v 80 rokoch 20. storočia bola znovu postavená aby slúžila ako vzor modernej architektúry. Významné boli použité materiály a otvorená dispozícia ktorá prepájala exteriér s interiérom. Prepojenie vyplývalo z nutnosti zaistiť plynulý pohyb návštevníkov na výstave. Súčasne s týmto projektom navrhol aj vilu Tugendhat v Brne. Navrhol ju pre manželov Gretu a Fritza Tugendhatových. V návrhu využíval, podobne ako vo výstavnom pavilóne v Barcelone, veľké zasklené plochy a veľké plynúce priestory len náznakovo prepojené. Podobné sú aj použité materiály. Použitý bol travertín, ónyx, makarský eben, oceľ a sklo. Tieto stavby patria k vrcholom medzivojnovej architektúry a mali enormný vplyv na vývoj architektúry v nasledujúcich obdobiach.
V tomto období súčasne navrhol aj napríklad projekt domu pre Emila Nolda, dom na berlínskej výstave, alebo projekt domu Herberta Gericka, avšak spomínané stavby neboli veľmi známe. V rokoch 19301933 riadil berlínsku umeleckú školu Bauhaus, pre ktorý vypracoval aj niekoľko návrhov.
V roku 1938 vzhľadom na politickú situáciu v Nemecku emigroval do Spojených štátov amerických. Ešte v tom istom roku sa stal riaditeľom oddelenia pre architektúru na Armour Institute, neskôr Illinois Institute of Technology v Chicagu, pre ktorý navrhol areál a viacero stavieb.
Hlavným znakom jeho prác bol v USA oceľový skelet v pravidelnom pôdorysnom module. V takomto module postavil víkendový dom Edith Farnswortovej, ktorý poňal ako otvorený pavilón. Ďalšími stavbami, ktoré využívali novú skeletovú konštrukciu boli budova Fakulty Crown Hall pre I.I.T, pri ktorej využil myšlienku veľkého spoločného priestoru pod stropom zaveseným na rámoch, obytné budovy v Lake Shore Drive v Chicagu a mrakodrap Seagram Building v New Yorku. Jeho poslednou stavbou bola Národná galéria v rodnom Berlíne. Zomrel roku 1969 v Chicagu.
Dizajn
Zaoberal sa aj dizajnom, bol posledným riaditeľom umeleckej školy Bauhaus. Stal sa známym aj pre svoj výrok „menej je viac“. Jeho brnianska stolička, ktorú navrhol pre vilu Tugendhat sa vyrába dodnes. Podobnú slávu si získalo jeho kreslo Barcelona.
Prínos
Prínos jeho tvorby spočíva hlavne v používaní jasnej a čistej skeletovej konštrukcie. Jeho stavby sa stali príťažlivými kvôli jeho prístupu k detailom, funkčnej variabilite, používaniu kvalitných materiálov a rafinovanej elegancie, ktorá vychádzala z jeho zásady „menej je viac“.
Lincolnská katedrála
História
Katedrála je po Katedrále svätého Pavla v Londýne a Yorskej katedrále treťou najväčšou vo Veľkej Británii podľa zastavanej plochy. Jej rozmery sú – dĺžka 146 m a šírka 82 m. Hodiny katedrály pochádzajú z 19. storočia a zvonica je vybavená trinástimi zvonmi. Jej zaujímavosťou sú okrem iného dekanské a biskupské oko, ktoré boli vytvorené v stredoveku. Staršie dekanské oko v severnej krížovej chrámovej lodi pochádza z roku 1192 a po rekonštrukcii bolo dokončené v roku 1235. Neskoršie biskupské oko v južnej krížovej lodi bolo dokončené v roku 1330.
Po prístavbe dekanského oka a iných gotických doplnkov došlo zrejme k niekoľkým konštrukčným chybám v opore hlavnej veže a tá sa v roku 1237 alebo 1239 zrútila. Stavba novej hlavnej veže spolu s prestavbou hlavnej lode bola započatá v roku 1255. Zväčšenie pôvodnej malej kruhovej hlavnej lode si vyžiadal vzrastajúcí počet pútníkov k hrobke biskupa Hugha.
Hlavná veža bola vztýčená do svojej súčasnej výšky 83 m v rokoch 1307 až 1311. Boli taktiež rekonštruované a zvýšené západné veže a brána. V tej dobe zastrešovala hlavnú vežu drevená strecha, ktorá bola zničená v roku 1548 bleskom. Pred katedrálou boli postavené dve sochy - Eduarda I. a jeho ženy Eleanory, ktorej ostatky sú uschované v budove. V 15. storočí bola postavená kaplnka v perpendikulárnom slohu.
Lincolnský biskup bol jedným zo signatárov Magny Charty a jedna z jej štyroch exemplárov bola po niekoľko storočí uschovávaná v Lincolnskej katedrále. V súčasnosti je vystavená na blízkom Lincolnskom hrade. Ďalšie sa nachádzajú v Britskom múzeu a Salisburskej katedrále.
Dušan Třeštík
PhDr. Dušan Třeštík, CSc., (* 1. august 1933, Sobědruhy† 23. august 2007, Praha) bol český historik a publicista. Špecializoval sa na dejiny raného a vrcholného stredoveku v stredovýchodnej Európe, dejiny kultúry a teóriu histórie.
V rokoch 19511956 študoval históriu a archivistiku na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Od roku 1958 pôsobil v Historickom ústave ČSAV, neskôr v Centre medievalistických štúdií pri Akadémii vied Českej republiky. Člen Vedeckej rady Akadémie vied ČR. Ako publicista písal komentáre a eseje najmä pre Lidové noviny a Mladú frontu DNES, v ktorých sa vyjadroval aj k aktuálnym otázkam domácej politiky.
Annabergit
Annabergit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky oktahydrát arzeničnanu nikelnatého - Ni3(AsO4)2·8H2O.
Sterea Ellada (región)
thumb|Mapa
Annabergit
Charakteristika
Tento minerál vytvára prizmatické i ryhované kryštály. Môže sa však vyskytovať aj v podobe povlakov alebo v podobe zemitej či práškovitej masy. Annabergit býva biely, sivý, bledozelený alebo žltozelený; vryp má bledší ako je jeho základná farba. Je to priehľadný až priesvitný minerál so skleným až perleťovým leskom.
Sterea Ellada (región)
Sterea Ellada (novogr. Στερεά Ελλάδα - Sterea Ellada - doslova Pevninské Grécko; oficiálne často Sterea Ellada a Eubója alebo novšie aj Ostatná Sterea Ellada a Eubója- Υπολοιπή Στερεά Ελλάδα και Εύβοια (Ypolipi Sterea Ellada ke Evvia); menej často a neoficiálne Kendriki Ellada - novogr. Κεντρική Ελλάδα - Kendriki Ellada - doslova Stredné Grécko; ľudovo Rumélia) je (dnes oficiálny geografický, v minulosti aj administratívny) región zahŕňajúci územie Grécka v južnej časti pevniny nad Peloponézom. Do územia regiónu patrí aj rovnomenný kraj - pozri Sterea Ellada (kraj).
Annabergit
Vznik
Vzniká vo zvetraných častiach niklových žíl.
Sterea Ellada (región)
Región Sterea Ellada zahŕňa historické územia Akarnánia, Aitólia, Evrytania, Fókis (Fokida), Boiótia, Atika, Megara a ostrov Eubója. Hraničí na severe s historickými územiami Tesália a Epirus, na juhu s Peloponézom.
Annabergit
Poznávanie
Annabergit uvoľňuje pri zohrievaní v uzatvorenej skúmavke vodu.
Sterea Ellada (región)
Starovek
Územie patrilo už od raného staroveku k najvyspelejším častiam sveta. Spočiatku bolo obývané predgréckymi kmeňmi Pelasgov, no už v 20. stor. pred Kr. sem prenikajú grécke kmene Achájcov, ktorí tu vytvorili mykénsku kultúru. Mykénska kultúra sa v 15. stor. pred Kr. postupne rúca, nastáva obdobie temna a príchod ďalších gréckych kmeňov. Vtedy ostrov Eubója a polostrov Atika osídlujú grécki Ióni, kraje Fokis, Lokris, Doris a Megaris kmene gréckych Dórov a Lokričanov, v Boiótií sa udržali Achájci. Dóri v klasickom období prenikli aj do Akarnánie a Aitólie a zmiešali sa tu s predgréckymi Pelasgami, ktorí sa tak helenizovali. V období temna patrila Eubója k najvyspelejším častiam Grécka. V klasickom období sa tu rozvíjala antická grécka kultúra, v Aténach vznikla demokracia, v Delfách bola slávna veštiareň, boli tu porazení Peržania a kraj sa stal dejiskom Peloponézskej vojny. Najvýznamnejšie mestá tej doby boli Atény, Pireus, Plataje, Maratón, Megara, Levadia, Téby, Delfy, Orchomenos, Chalkis, Eretria a Naupaktos. V bitke pri Chaironei Stredné Grécko ovládla severogrécka Macedónia, no po smrti Alexandra Veľkého tu opäť vznikajú slobodné spolky. Bol to spolok Aitolský a Achajský. Tie si definitívne podriadili v roku 146 pred Kr. Rimania. Nezávislosť si uhájili jedine Atény, ale aj tie si neskôr Rimania podriadili, lebo sa spojili s Pontským kráľom Mithridatom. Generál Sulla vtedy zničil prístav Pireus. V nasledujúcom období región prežíva ďalší kultúrny rozmach, vo výuke pokračujú Platónove školy v Aténach, fungovala delfská veštiareň a mnoho rímskych cisárov Grécko obľubovalo. Dnešná Sterea Ellada patrila do provincie Achaia. Slávnymi filhelénmi, ktorí navštívili región bol cisári Nero, Hadrián a generál Germanicus. Hadrián dokonca postavil novú aténsku štvrť. Postupne sa tu šírilo kresťanstvo, ktoré vyznávalo stále viac Grékov. Postupný zánik začína až v 3. stor. po Kr., kedy Grécko viackrát plienili Góti. Tí sem pod vedením Alaricha I. podnikli výpravu aj v 4. stor. V tomto období padli viaceré mestá, ako Téby a Atény. V roku 395 sa celé Grécko dostáva do Východorímskej ríše (Byzancia).
Annabergit
Výskyty na Slovensku
Vyskytuje sa veľmi zriedkavo v Dobšinej ako produkt rozkladu minerálov Ni-Co zrudnenia.
Sterea Ellada (región)
Byzantská doba
V 5.-6. stor. tu nastáva opätovný rozmach a stredné Grécko podľa viacerých nálezov patrilo k najvyspelejším častiam ríše. Väčšina ľudí žilo v mestách, ktoré prežívali veľký rozmach a dokázali sa spamätať z predchádzajúcich lúpežných vpádov barbarov. Vtedy boli všetci obyvatelia kresťania, preto dal cisár Justinián zavrieť pohanské školy v Aténach aj veštiareň v Delfách. Rozmach sa končí v polovici 6. stor., kedy Grécko napadli Slovania. Tí sa nedostali jedine na Eubóju. Síce sa v strednom Grécku hromadne neusadzovali, ale iba rabovali, prechádzali tadiaľto na Peloponéz. Slovania vyplienili aj Atény, ale nevyháňali Grékov. Toho je dôkazom aj samotná cisárovná Irena, ktorá pochádzala z Atén. V 8. stor. Byzancia konečne oslobodí Grékov od slovanskej hrozby, cez stredné Grécko prechádza armáda generála Staurakiosa. Ten berie Slovanov do otroctva a odváža ich z Grécka. Následne tu bola vybudovaná théma Hellas. Najvýznamnejšie mesto boli Téby, sídlo arcibiskupa, ale aj Atény. Eubója slúžila ako základňa byzantskej armády počas oslobodzovania Grécka od Slovanov. Neskôr nasleduje pokojné obdobie, ktoré sa končí až pádom Byzancie v roku 1204. Následne stredné Grécko ovládli európske mocnosti, vzniká tu Latinské cisárstvo a neskôr Aténske kniežatstvo. Eubója patrila Benátkam. Európanom sa nepodarilo Grékov obrátiť na katolícku vieru.
Kultúra
Ľudia v Rumélií tancujú tradičný tanec tsakonikos, mazochto či syrtos. Tieto tance majú pôvod v antike. Hudba hrá dôležitú úlohu pri všetkých sviatkoch či slávnostiach. Hrá sa na hudobný nástroj klarina (klarinet), v pozadí znejú brnkacie nástroje lauto a udi. Melódie sú orientálneho charakteru a zaraďujú sa pod štýl pevninského Grécka. Výnimku tvorí snáď ostrov Euboia, kde sa mieša pevninský a ostrovný štýl. Tradičný mužský kroj z Rumélie pozostával predovšetkým z kiltu fustanella, ženy nosili rôznofarebné kroje s bohatým šperkovým ozdobením.
V Atike a Boiótií, teda v územiach kde žijú Maloázijskí Gréci je obľúbená ich hudba a kultúra z Anatólie, ktorú často prezentujú. V týchto krajoch si svoje tradície udržiavajú aj Arvaniti, ktorí často konajú podujatia so svojim tradičným folklórom, ktorý sa síce nelíši od ostatného stredogréckeho, ale spievajú vo svojom jazyku.
Populácia
Obyvatelia Rumélie sa stále vo väčšom množstve sústreďujú v Aténach. Celá Rumélia má približne 4,5 milióna ľudí a väčšina z nich žije práve v hlavnom meste, ktoré má viac ako 3 milióny obyvateľov. Moderní obyvatelia Rumélie sú potomkovia rôznych starogréckych a predgréckych kmeňov, ktoré sa medzi sebou pomiešali, ale tiež neskorších Arvanitov a etnických Grékov z Malej Ázie, ktorých starovekí predkovia kolonizovali Malú Áziu hlavne zo stredného Grécka.
Šindeľná
Šindeľná je potok v dolnom Turci, vo východnej časti okresu Martin. Je to pravostranný prítok Belianskeho potoka, meria 5,9 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Veľká Fatra, na hornom a strednom toku tečie po hranici národnej prírodnej rezervácie Madačov na ľavom brehu. Nárečová podoba názvu potoka je Šindolná.
Prameň
Tečie vo Veľkej Fatre, kde pramení v podcelku Lysec juhovýchodne od kóty 1 201,5 m v lokalite Za Lyscom, v nadmorskej výške približne 1 000 m n. m.
Vznik hviezdy
thumb|right|Hmlovina M42 – hviezdotvorná hmlovina thumb|right|Globuly v hmlovine IC 2944 thumb|right|mladé hviezdy vzniknuté v hmlovine v Orióne
Hviezdy ľudia dlhé tisícročia považovali za stálice. K tomuto názoru dospeli kvôli tomu, že ich mali možnosť pozorovať iba počas nepatrného zlomku ich hviezdneho života. Ak by sme však začali vnímať čas podľa života hviezd, zistili by sme pravý opak: životný cyklus hviezd je dynamický a často až neuveriteľne dramatický proces.
Chyjice
Chyjice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 165 obyvateľov, z toho 88 mužov a 77 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 36,4 roka, ženy 43,8 roka).
Vznik hviezdy
Vznik hviezdy
Hviezdy vznikajú z chladných a riedkych prachových a plynových mračien. Mračnom nemyslíme čosi ako pozemské oblaky, v skutočnosti sú tieto mračná nesmierne riedke a predstavujú lepšie vákuum, aké sme schopní na Zemi vytvoriť, ich hustota býva iba niekoľko atómov na centimeter kubický. Tieto mračná sa nazývajú tiež hviezdotvorné hmloviny. Ide prevažne o emisné hmloviny. Príkladom takých hmlovín, v ktorých vznikajú hviezdy, je Veľká hmlovina v Orióne, alebo Orlia hmlovina.
Jednotlivé molekuly tohto mračna na seba pôsobia gravitačnou silou, čo má za následok, že sa priťahujú a pomaly hýbu. Kvôli veľmi malej hmotnosti jednotlivých častíc a obrovským vzdialenostiam medzi nimi je to veľmi dlhodobý dej, ktorý však môže byť vonkajšími vplyvmi urýchlený. Napríklad sa môže stať, že popri takomto oblaku medzihviezdnej hmoty prejde nejaká hviezda a svojou gravitáciou spôsobí pohyb molekúl v mračne. Alebo v jeho blízkosti vybuchne supernova a tlaková vlna opäť mračno premieša. V oboch prípadoch sa dajú častice do pohybu a v miestach, kde sú zhluky najväčšie, utvoria sa jednotlivé gravitačné centrá, ktoré priťahujú ďalší materiál. Tieto gravitačné centrá sa nazývajú globuly. Ide o chladné a v porovnaní s okolitým priestorom husté tmavé prachoplynové hmloviny približne guľatého tvaru. Typickým príkladom globuly sú napríklad Thackerayove globuly v hmlovine IC 2944.
Hmota okolo každého z týchto zhlukov do nich postupne padá, pričom jednotlivými zrážkami a premiešavaním molekúl vzrastá aj teplota látky. Tá rastie spolu s veľkosťou zhlukov, až sa za z astronomického hľadiska krátky čas z každého takéhoto chuchvalca hmoty vytvorí guľa zhruba o veľkosti slnečnej sústavy, ktorú nazývame protohviezda.
Po dosiahnutí takejto veľkosti sa začne jadro protohviezdy ohrievať, postupne ohrieva aj okolitú látku a premiešava ju. Ohriata látka zo stredu stúpa k okrajom, tu sa ochladí a klesá k jadru, kde sa znova ohreje, pričom tento dej sa veľakrát opakuje. Hviezda sa nachádza v tzv. Hyashiho štádiu, pri ktorom sa teplota na povrchu mení len málo.Takáto guľa ešte nežiari vo viditeľnom svetle. Je na to príliš chladná, niečo cez dvetisíc stupňov na povrchu. Je to ale dosť na to, aby mohla žiariť v infračervenom obore. Toto štádium predstavuje zárodok budúcej hviezdy.