cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavel Vilikovský
Pavel Vilikovský (* 27. jún 1941, Palúdzka, teraz súčasť Liptovského Mikuláša† 10. február 2020 ) bol slovenský prozaik, prekladateľ a publicista.
Životopis
Narodil sa v rodine literárneho historika a vzdelanie získal na dnešnom Gymnáziu na Grösslingovej ulici. V roku 1958 nastúpil na FAMU v Prahe, no v rokoch 1960 – 1965 študoval v Bratislave na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, odbor slovenčina – angličtina. V rokoch 1964 – 1970 pracoval ako redaktor v časopise Slovenské pohľady, v rokoch 1970 – 1976 bol redaktorom vydavateľstva Tatran, v rokoch 1976 – 1996 pracoval ako redaktor a šéfredaktor časopisu Romboid, bol redaktorom slovenskej redakcie časopisu Reader’s Digest. Venoval sa prekladateľskej činnosti. Žil v Bratislave. Je bratom významného anglistu, prekladateľa, teoretika prekladu, pedagóga a diplomata Doc. PhDr. Jána Vilikovského.
Marcos Baghdatis
Tenisová kariéra
Roku 2003 získal titul v juniorskej kategórii Australian Open a prebojoval sa do finále US Open, taktiež v juniorskej kategórii. Na konci roka získal titul svetový juniorsky šampión a prešiel na profesionálnu dráhu tenistu.
Prvýkrát sa na turnaj série Grand Slam v seniorskej kategórii kvalifikoval roku 2004, keď sa prebojoval do druhého kola na US Open, kde ho porazil vo štvorsetovom zápase budúci šampión turnaja Roger Federer (Baghdatis sa tak stal druhý hráč, ktorý na tomto turnaji zobral Federerovi v zápase set, druhým bol Andre Agassi). Do druhého kola sa prebojoval aj na olympiáde. Do konca roku ešte získal dva tituly turnajov série Challengers.
V roku 2005 sa stal prvým cyperským tenistom, ktorý sa dostal do prvej 100. v medzinárodnom rebríčku ATP. Na Australian Open sa prebojoval do 4. kola, porazil Federica Luzziho, Ivana Ljubičića a Tommyho Robreda až kým ho nevyradil Roger Federer. Po turnaji ho zasiahlo zranenie pravej ruky a musel sa podrobiť operácii. Do hry sa vrátil v apríli. Koncom roku sa kvalifikoval na turnaj v Bazileji, kde sa prebojoval až do finále, kde ho vyradil Čílan Fernando González.
Prašná
Prašná môže byť:
Marcos Baghdatis
Tenisová kariéra
Na začiatku roku 2006 sa prebojoval až do finále Australian Open, kde ho porazil Roger Federer. Účasťou vo finále Australian Open sa dostal do prvej 50. rebríčka ATP, umiestnením sa na 27. priečke. V marci sa prvýkrát prebojoval do štvrťfinále turnaja ATP Masters Series na turnaji v Indian Wells. Vo Wimbledone sa prebojoval do semifinále, kde ho porazil Rafael Nadal. Účasťou v semifinále Wimbledonu sa prvýkrát umiestnil v prvej 12. rebríčka ATP. Na US Open sa prebojoval do druhého kola, kde ho na svojom poslednom turnaji porazil v 5-setovom zápase Andre Agassi. Svoj prvý titul z turnaja série ATP získal koncom roka v Pekingu.
Pavel Vilikovský
Tvorba
Viac než príbeh ho zaujíma samotné rozprávanie príbehu. Používa presné výrazy na vyjadrenie myšlienok, pocitov a dejov, pričom táto presnosť má byť nositeľom významu. No zároveň pochybuje o tom, či je slovo schopné byť nositeľom významu, dokonca pochybuje i o samotnej existencii významu ľudského konania.
Kompozičná aj námetová originálnosť, nevšednosť epických situácií a prelínanie sa úvahových i dejových prvkov s využívaním iných textov zaraďujú tohto autora k predstaviteľom slovenskej postmodernej literatúry.
V prekladateľskej časti svojej tvorby sa venoval najmä prekladom z anglickej a americkej prózy (James Aldridge, William Faulkner, Joseph Conrad, Virginia Woolfová, Kurt Vonnegut a i.); príležitostne však prekladal i eseje (Thomas Stearns Eliot) a básne. V priebehu 70. rokov sa tak vypracoval na jedného z najkvalitnejších prekladateľov z angličtiny.
Argeș (župa)
Charakter župy
Župa hraničí na východe so župou Dâmboviţa, na západe so župami Vâlcea a Olt, na severe so župami Sibiu a Brașov a na juhu so župou Teleorman. Jej územie je na severe hornaté, zasahujú sem Karpaty, a na juhu nížinné, poľnohospodársky hojne využívané. Nesie meno podľa rovnomennej rieky, ktorá krajom preteká ako jeho najväčší tok. Hlavné mesto Pitești má v župe dominantné postavenie, ako jedno z mála miest je s Bukurešťou spojené diaľnicou.
Martin Kollár (umelec)
Životopis
Narodil sa v roku 1971 v Žiline do lekárskej rodiny. V rokoch 19921997 študoval v Ateliéri kameramanskej tvorby a fotografie na FTF VŠMU v Bratislave, ktorú ukončil teoretickou diplomovou prácou s názvom Super 16 mm formát a ostatné existujúce formáty. Ešte počas štúdia pracoval ako kameraman na dvoch krátkometrážnych študentských filmoch – O troch dňoch v Jasovskom kláštore (1995) a Milenci bez šiat (1996). Už od roku 1997 vystavoval svoje diela v Dome fotografie v Bratislave, Prahe a Ostrave. Po absolvovaní školy začal fotografovať ešte intenzívnejšie, k čomu prispelo štipendium luxemburskej vlády pre mladých umelcov Pépiniéres Européennes, ktoré získal v roku 1999. V ňom sa zameriaval na dokumentovanie života v západnej Európe. Popritom sa venoval aj kameramanskej činnosti. Pracoval na oceňovaných filmoch začínajúcej Generácie 90, ako napr. Ladomirovské morytáty a legendy (1998) a Most Marie Valérie (2000) v réžii Petra Kerekesa, Otvorené okná (2000) a Hej, Slováci (2002) pod taktovkou Roberta Kirchhoffa či na poviedkovom filme viacerých začínajúcich autorov s názvom Šesť statočných (1999). V roku 2001 získal ročné štipendium Inštitútu pre verejné otázky na vypracovanie obrazovej správy o stave Slovenska a o dva roky neskôr bol členom tímu Joop Swart Masterclass pri súťaži World Press Photo. Od roku 2003 je zastupovaný fotografickou agentúrou Agence VU. Dlhé obdobie sa venoval zachytávaniu života na Slovensku a vo Východnej Európe, následne odišiel fotografovať do USA, neskôr mapoval dianie v Európskom parlamente a naposledy skúmal prostredníctvom obrovského grantu This place predstavy izraelských obyvateľov o blízkej budúcnosti. V oblasti filmu spolupracoval na celovečerných filmoch Petra Kerekesa 66 sezón (2003), Ako sa varia dejiny (2009) a poviedkovom filme Zamatoví teroristi (2013) i na hranom celovečernom debute Ivana Ostrochovského Koza (2015). V roku 2012 nakrútil ako režisér dokument s názvom Autoportrét – Martin Kollár, ktorý vznikol v rámci cyklu FOTOGRAFI. V súčasnosti žije v Paríži, pracuje na svojom prvom stredometrážnom dokumente s názvom ''5. október'' a prednáša fotografiu na Staatliche Akademie der Bilden Kunste v Stuttgarte.
V roku 2001 mu vyšla fotografická kniha Slovensko 2001. Obrazová správa o stave krajiny (2001), následne Nothing special (2008), potom Cahier (2011) a napokon Fild Trip (2013). Za svoje fotografie získal viacero ocenení, ako napríklad prvú cenu v národnom kole FujiFilm Euro Press Award (2000), Oskar Barnack Award, ktorú mu odovzdali na festivale Rencontres Internationales de la Photographie vo francúzskom Arles, Grant 3PPP Photography, Prix Elysée švajčiarskeho Musée de l´Elysée v Lausanne, alebo aj Backlight Photography Award vo Fínsku, ktorú získal dvakrát. Viackrát bol ocenení aj v rámci súťaže Czech Press Photo vrátane prvej ceny v kategórii Portrét. Viacero ocenení získal aj v oblasti filmu, napr. Zvláštnu cenu poroty na súťaži Kamera 2015 za film Koza a cenu Kamera 2003 v kategórii televízny film a videofilm za 66 sezón.
Svoje fotografie vystavoval na viacerých významných výstaviskách, ako napríklad v parížskom Maison Europeen de la Photography, na festivale Recontres des Arles, vo francúzskom Le Château d’Eau Toulouse, v šanghajskom MOCA, v čínskom Guandong museum of art, v berlínskom Martin-Gropius-Bau Berlín na Krakovskom mesiaci fotografie, pražskom Biennale i v Pražskom a Stredoeurópskom dome fotografie.
Ladomírske morytáty a legendy (1998)
Najvýraznejším filmom dvojice Kerekes – Kollár z 90. rokov sú Ladomírske morytáty a legendy, ktoré z časti nadväzujú na Hanákovskú poetizáciu vidieka z Obrazov starého sveta, avšak svojim mystifikátorstvom ho posúvajú do úplne inej roviny. Predovšetkým ide o ozvláštňovanie žánru dokumentu fikčnými postupmi a často pochybnými subjektívnymi spomienkami niektorých zúčastnených. Už v tomto filme tak Kerekes spoločne s Kollárom rozvinuli svoje typické štylistické postupy. Tie spočívajú v nechuti ku estetike hovoriacich hláv, dômyselné vyberanie si mizanscény a kompozície, zapojením subjektívnych spomienok do „objektívneho“ dokumentárneho rozprávania a miernu iróniu a sebareflexivitu zobrazovaného.
Ako sa varia dejiny (2009)
Vyvrcholením snaženia Kerekesa a Kollára je snímka Ako sa varia dejiny, v ktorej dotiahli všetky predchádzajúce postupy do dokonalosti. Mizanscéna tu často dosahuje až barokovú bohatosť, scény prípravy jedál sú mimoriadne absurdné a zároveň vypointované a hranica medzi fikciou a realitou skutočne tenká. Už tradične je film plný na stred komponovaných postáv a sebareflexivity.
Koza (2015)
V sociálnej dráme Koza mohol Kollár konečne pristúpiť ku hranici medzi hraným a dokumentárnym filmom aj z druhej strany. Zatiaľčo v dokumentárnych filmoch pomáhal budovať zdanie fiktívneho a subjektívneho, v snímke Koza zasa výrazne prispel k objektivizácii a zdaniu autenticity. Kollárova kamera zároveň výborne prispievala aj ku estetizácii celého filmu výtvarnými a geometricky pôsobiacimi kompozíciami i ku umocneniu surovosti prostredia chladnými farbami a upozorňovaním na zničené periférne prostredie.
Nothing special (2008)
Túto tému ešte viac rozvinul vo svojej ďalšej knihe s názvom Nothing special, kde okrem Slovenska skúmal aj ostatné krajiny bývalého východného bloku. Kniha je reakciou na to, čo sa v postsocialistickom priestore deje počas posledných 25 rokov: ''„V čase revolúcie som mal osemnásť. Ja a moji kamaráti sme vyrastali alebo existovali v dvoch systémoch. V rámci dospievania sme sa pohybovali na zlome, už niekoľkokrát sme zažili radikálnejšiu alebo menej radikálnu spoločenskú zmenu.“'' Výsledná kniha s názvom Nothing special je opakom svojho názvu. Kollár v nej síce opäť fotografuje zdanlivo banálne veci, avšak neobyčajným spôsobom. Výsledné fotografie sú tragikomickým obrazom krajín rozpoltených medzi východom a západom, bývalým socializmom a súčasným kapitalizmom, minulosťou a budúcnosťou.
Field trip (2013)
V období od novembra 2009 do januára 2011 strávil vďaka veľkolepému grantu This place dlhší čas v Izraeli, kde mal za úlohu dokumentovať fungovanie obyvateľov jednej z najspornejších geografických zón novodobej histórie. Výsledná situácia pritom mimoriadne pripomína život v socialistickej spoločnosti, keďže jeho pohyb sprevádzali náhodné policajné prehliadky a neustály dohľad. Reprezentácia života v Izraeli ukazuje krajinu, kde nie je jasný predel medzi vojenským a civilným. Namiesto snímania miest poznačených vojnou zobrazuje Kollár, ako to má vo zvyku, "menej" dramatické následky, ich dlhodobý dosah. „V Kollarových záberoch nenájdeme ľudské obete – pocit ohrozenia a všadeprítomnej devastácie vyplynie viac z klaustrofobických priestorov (skladíšť, hál, laboratórií, vymedzených teritórií), z rôznych tvarovo bizarných aparátov s ťažko určiteľnou funkciou, alebo z početných snímok mŕtvych zvierat, zrejme obetí vedeckých experimentov.“
Tianhe-2
náhľad|Tianhe-2 Tianhe-2 alebo TH-2 (, pchin-jin: tiānhé-èr, doslova Mliečna dráha 2) je 33.86-petaflopový superpočítač. Bol vyvinutý tímom 1 300 vedcov a inžinierov.
Podľa TOP500 je to teda najrýchlejší počítač na svete pre jún 2013, november 2013, jún 2014, november 2014, jún 2015, a november 2015. V roku 2015, boli plány Sun Yat-sen University v spolupráci s okresom Guangzhou na zvýšenie (až po 110 PFLOP/s) výpočtovej kapacity počítača zrušené vládou Spojených štátov. USA odmietli žiadosť spoločnosti Intel o vývoz súčiastok na daný počítač. Oficiálne udaný dôvod Americkej vlády boli obavy z toho, že Čína využíva dané superpočítače na jadrové zbrane.
Špecifikácie
Podľa NUDT (National University of Defense Technology) (Národná univerzita obranných technológií v Číne), Tianhe-2 by bol použitý na simuláciu, analýzu a vládne bezpečnostné využitia.
Tianhe-2 bežal na Linuxe, distro Kylin, vyvinuté organizáciou NUDT.
Beersel
Beersel je obec vo Flámskom regióne v provincii Flámske Brabantsko.
Obyvateľstvo
Beersel má približne 24 000 obyvateľov (2010).
Dejiny
Od 1. januára 1977 obec Beersel pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Poniklecová
Poniklecová môže byť:
Saint-Julien-Mont-Denis
Saint-Julien-Mont-Denis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Babí doly
Babí doly je prírodná rezervácia ev. č. 1898, severne od obce Brno-Ořešín v okrese Brno-město. Spravovanie SCHKO Pálava a KS Brno. Nachádza sa v doline Babídolského potoka, ľavostranného prítoku Ponávky v Soběšickej vrchovine (súčasť Drahanskej vrchoviny). Predmetom ochrany sú dva rybníčky s litorálnymi porastami a nadväzujúce mokraďové lúky, výskyt obojživelníkov, rakov a mokraďových rastlinných spoločenstiev.
Geológia
Podložie tvoria biotitický granodiorit brnianskeho masívu typu Královo Pole a svahové sedimenty.
Flóra
Z drevín prevažuje jelša lepkavá, z rastlín sa tu nachádza pakost močiarny, vrbica vŕbolistá, mäta dlholistá, medúnok vlnatý, túžobník brestový a čerkáč obyčajný, z mokraďových druhov je to haluchovka vodná, šašina prímorská, pálka širokolistá, červenavec kučeravý, rožkatec ponorený, šachor hnedý, ježohlav vzpriamený a žabník skorocelový.
Fauna
Žije tam rak riečny, z obojživelníkov rosnička zelená, ropucha bradavičnatá, skokan štíhly, skokan hnedý, z plazov užovka obojková, vtáky zastupuje potápka malá alebo sliepočka vodná.
Literatúra
Mackovčin P. (ed.). Chráněná území ČR, svazek IX, Brněnsko. Praha, Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2007, str. 232. ISBN 978-80-86064-66-6.
Orliac-de-Bar
Orliac-de-Bar je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Puerto Plata
Puerto Plata môže byť:
Remungol
Remungol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Africká netballová konfederácia
Africká netballová konfederácia, skr. CANA je africká športová konfederácia, ktorá združuje netballové zväzy afrických štátov. Vznikla v roku 1997 a sídli vo Windhoeku, v Namíbii. V roku 2012 združovala 18 národných netballových zväzov a na jej čele stál Namíbijčan Madam Carol Garoes. CANA nie je členom Medzinárodnej netballovej federácie (INF), ale je členom Supreme Council for Sport in Africa (SCSA) (Najvyššej rady pre šport v Afrike).
Pazúrikavce
Pazúrikavce (iné názvy: pazúrikovce, drápkonohy ; lat. Onychophora) sú kmeň z taxónu Panarthropoda.
Systematika
Tieto pozoruhodné živočíchy robili v minulosti zoológom veľké starosti – najprv (v prvej polovici 19. storočia) boli zaraďované k mäkkýšom, neskôr k obrúčkavcom, až začiatkom 20. storočia boli Onychophora vyčlenené ako samostatná trieda a zaradené k červom (Vermes). Istý čas sa (často v rámci červov) spolu s pomalkami (Tardigrada) a jazýčkovcami (Pentastomida) zaraďovali do taxónu mäkkonožce (Pararthropoda); tak aj napríklad v tzv. opavskom systéme z roku 1951 (publikovanom v knihe Kratochvíl-Bartoš: Soustava a jména živočichů 1954). Prirodzenosť taxónu mäkkonožce bola už dávno sporná - napr. prof. Komárek vo svojej vysokoškolskej učebnici zoológie už v roku 1952 podotýka, že „opodstatnenosť tohto kmeňa je pochybná“.
Charakteristika
V stavbe tela Onychophora nachádzame znaky v podstate dvojakého charakteru:
Napriek mnohým spoločným znakom s Arthropoda majú výhradne hladkú svalovinu. Jamkové oči a hladká svalovina by mohli naznačovať príbuznosť s Mollusca (hladké svaly však majú aj Annelida). Oči u Onychophora majú navyše odlišnú a zvláštnu stavbu: majú primitívnu epidermálnu „šošovku“ (jej analógiou je skôr konus v bočných očkách húseníc) a sietnicové bunky sú ukončené vlastnou fotoreceptorickou tyčinkovitou časťou, ktorá nápadne pripomína rhabdóm zloženého oka.
Vidíme, že v stavbe tela Onychophora sa vyskytujú niekedy až podivné kombinácie znakov Annelida a Arthropoda, čo prezrádza ich veľkú starobylosť. Nie sú však predkami ani Annelida ani Arthropoda, ale sú potomkami dávnych spoločných predkov oboch kmeňov (určite morských), od ktorých sa oddelili už v predkambrickom období, a vyvíjali sa paralelne. Znamená to, že táto skupina už žije na Zemi cca 600 miliónov rokov. Za tú dobu sa však v dôsledku prechodu na suchozemský spôsob života dosť pozmenili (o čom svedčí napr. aj ich priamy vývin), takže hodnotenie skutočných príbuzenských vzťahov nie je jednoduché.
Rozšírenie
Žijú iba vo vzdialených trópoch. Majú nočnú aktivitu, sú svetloplaché. Cez deň sú ukryté vo vlhkej opadanke, pod kameňmi a p. Dnešnej doby sa dožilo len necelých 100 druhov. Najväčším a pomerne najznámejším druhom je pazúrikavec kapský (Peripatopsis capensis) z južnej Afriky, dlhý až 9 cm.
Šumava
Najznámejšie šumavské hory
Najvyššou horou Šumavy je Velký Javor (Großer Arber) v Nemecku (1456 metrov), na českej strane hranice je to Plechý (1378 metrov) ležiaci v geomorfologickom okrsku Plešská hornatina. Plechý je zároveň aj najvyššou horou rakúskej Šumavy.
Loutkář
Loutkář ("Bábkar") je český divadelný časopis. Ide o najstarší bábkarský odborný časopis na svete. Vychádza s prestávkou vojnových rokov od roku 1912 dodnes a je tak kronikou česko-slovenského, českého a slovenského bábkového divadla. Obsahuje anglické resumé a vychádza 4x ročne v rozsahu 100 strán. Redakcia sídli v Prahe. V súčasnosti časopis vydáva Sdružení pro vydávání časopisu Loutkář.
Obsah
Loutkář je určený divadelníkom, divákom, profesionálnym bábkarom, ochotníkom a pedagógom. Obsahuje teoretické i historické štúdie, portréty významných osobností a súborov z minulosti a súčasnosti, rozhovory, kritiky, informácie o dianí v divadle, najmä bábkovom a alternatívnom, v Česku, na Slovensku a vo svete.
História
Dnešný Loutkář je nástupnickým časopisom periodík Český loutkář, Loutkář, Loutková scéna a Československý loutkář. Prvý ročník časopisu Český loutkář vyšiel roku 1912 (vychádzal do júna 1913), neskôr od roku 1917 pod názvom Loutkář (do r. 1939), od roku 1939 bol na kratšiu dobu nahradený buletinom Zprávy loutkářského soustředění a od roku 1940 - 1941 a 1945 - 1951 časopisom Loutková scéna. Od roku 1951 vychádza už znovu bez prerušenia ako špecializovaný mesačník Československý loutkář, neskôr po rozdelení ČSFR roku 1993 opäť pod názvom Loutkář. Vo funkcii šéfredaktora sa vystriedalo viacero osobností českého a česko-slovenského bábkového divadla – Jindřich Veselý, Jan Malík, Miloslav Česal, Eva Hanžlíková, Pavel Vašíček a od r. 2000 do júna 2015 Nina Malíková, od júla 2015 Kateřina Lešková Dolenská. Medzi pravidelných prispievateľov patrí aj viacero slovenských publicistov a divadelníkov. Loutkář zohral tiež značnú úlohu v histórii Medzinárodnej bábkarskej organizácie UNIMA, založenej roku 1929 v Prahe, ktorej bol v rokoch 1929-30 tlačovým orgánom. O jej činnosti prináša pravidelné informácie dodnes.
Literatúra
Dubská, A. Na počátku byl Český loutkář. Loutkář 2/2002. (Z informácií v článku čerpá aj tato stránka)
Externé odkazy
Oficiálne stránky časopisu Loutkář
Ďurčiná
Ďurčiná je obec na Slovensku, nachádza sa v okrese Žilina, iba 3 kilometre juhovýchodne od Rajca.
Polohopis
Nachádza sa v juhovýchodnej časti Rajeckej kotliny, v podhorí Lúčanskej Fatry. Ďurčinou preteká potok Ďurčanka, ktorý je tvorený sútokom viacerých potokov prameniacich v okolitých horách. Na konci obce sa vlieva do Kamenného potoka a potom do rieky Rajčanka.
Prístupná je cestou III. triedy z Rajca, poľnou cestou sa dá dostať do susednej Rajeckej Lesnej. Rajec je vzdialený, Žilina.
Zeleň
Charakteristickým stromom dediny je oddávna lipa. Nachádza sa tu najstaršia lipa v Žilinskom okrese. V zmiešaných lesoch Malej Fatry prevládajú ihličnany – hlavne smrek, z listnatých je to predovšetkým dub.
Symboly
Pečať obce, ktorá sa zachovala z polovice 18. storočia. Je na nej vyobrazená postava ženy s kosákom. Podľa heraldiky mali ľudské postavy v znakoch obce, ktoré mali výsostné postavenie medzi ostatnými obcami. Samotná zlatá a strieborná farba znamenajú, že obec patrila medzi najbohatšie. Podľa pečate bol vyhotovený aj erb. Ďalším symbolom je vlajka, ktorú tvorí sedem pozdĺžnych pruhov.
Dejiny
Prvý doklad o osídlení na území dnešnej obce Ďurčina pochádza z mladšej doby bronzovej, kedy bola sídlom lužickej kultúry, o čom svedčia vykopávky nájdené na Kamennom Diele (medená sekerka a hlinený krčah), ktoré sú uložené v Budatínskom zámku. Z tohto sa usudzuje, že pôvodná obec sídlila v týchto miestach. Prvá písomná zmienka bola doložená a datovaná rokom 1393 s názvom POSESIO GEORKLEHATAYA a patrila pod panstvo Rajeckého hradu, o ktorom sa zachovali už len náznaky jeho existencie. Hlavným zamestnaním bol chov oviec a poľnohospodárstvo. Za čias panovania rakúskej cisárovnej Márie Terézie patrila Ďurčiná pod Lietavské panstvo, z ktorého vplyvu sa vymanila 1. septembra 1846. Obyvateľstvo nielen v Ďurčine sa vo veľkej väčšine živilo poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Roľníci mali odpradávna rozdelenú ornú pôdu na osadlosti (grunty, tiež sesie či rale). Tak sa aj dnes môžeme dočítať v kronike obce o vzniku, rozlohe a polohe jednotlivých gruntov v Ďurčine, ktorých názvy sa i dnes často zhodujú s názvami miest v jej katastri. Obyvateľstvo bolo rozdelené do jednotlivých spoločenských vrstiev. Najvyššie v spoločnosti bol postavený pán, často s titulom šľachtica. Nasledovali šoltýsi, ktorí boli akýmisi zamestnancami, dôverníkmi pána. Ich rodinné mená sa zmenili podľa názvu dediny, v ktorej „šoltýsovali“. Tak vznikli známe šoltýske, neskôr pozemančené rodiny, v prípade Ďurčiny to bola rodina Ďurčanských a toto meno sa tu vyskytuje doteraz. V spoločenskom rebríčku nasledovali sedliaci.
Stavebníctvo
Ďurčiná je radovou cestnou dedinou. Popri hlavnej ceste postupne vznikla sieť bočných uličiek. Charakteristickými sú trojpriestorové domy na úzkych pozemkoch s jedným alebo dvomi oknami na uličnej fasáde, ktoré majú svoj základ v dreveniciach. Popri pôvodných dreveniciach a ich murovaných nástupchoch tu môžeme nájsť celú paletu domov z 20. storočia až dodnes.
Najstaršou stavbou je baroková kúria z 18. storočia (je však možné, že bola prestavaná z ešte staršej budovy, prípadne stojí na starších základoch). Ide o komplex obytnej a hospodárskych budov so záhradou. Pôdorys samotnej kúrie je trojtraktový obdĺžnik s rozmermi 23,5 x 12 metrov. Poslednými známymi pánmi boli Josef Vitolay s manželkou Johanna Akay Vitolay, ktorí tu žili ešte v 19. a začiatkom 20. storočia. Bol to práve Josef Vitolay, ktorý z veľkej časti financoval aj stavbu Kaplnky sv. Michala, postavenej v 19. storočí. Začiatkom 90. rokov 20. storočia bol postavený Kostol Sedembolestnej Panny Márie, ktorý navrhol architekt vdp. František Foltán. V katastrálnom území obce sa nachádza tiež niekoľko krížov a malých kaplniek (tzv. „božie muky“), ktoré už sčasti pohltil intravilán. Ide o drobné stavby z 19. až 20. storočia.
Eridanus (súhvezdie)
Eridanus, Eridanus (lat.), gen. Eridani, skr. Eri je šieste najväčšie súhvezdie z 88 súhvezdí modernej astronómie. Bolo tiež jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom.
Louis Chevrolet
thumb|Louis Chevrolet v pretekárskom vozidle Buick (Crown Point, Indiana, počas pretekov Cobe Cup 1909) Louis Chevrolet (* 25. december 1878, La Chaux-de-Fonds, Švajčiarsko – † 6. jún 1941, Detroit, Michigan, USA) bol americký automobilový pretekár a spoluzakladateľ firmy Chevrolet Motor Car Company, v súčasnosti patriacej koncernu General Motors.
Ďurčiná
Kroj
Ďurčiná patrí medzi obce, kde sa ľudový odev zachoval v mnohých rodinách a pri slávnostných príležitostiach je často využívaný. Sviatočný odev sa skladal z bielych pestro vyšívaných rukávcov, ktoré boli ušité z domáceho plátna. Rukávce boli bez límčeka, a vyšívané boli rukávy a límec. K rukávcom patrila biela kasanica, ktorá bola bohato riasená a k tomu si ženy obliekali bohatšie vyšívanú lesklú zásteru. Obľúbená bola tiež modrotlačová zástera. Takto chodili oblečené vo sviatočný deň a do kostola. V zime mali cez plecia prehodený brusliak (vlniak) a na nohách mali obuté biele kapce. Keď bola zima veľmi tuhá, nosili na kroji kratší hrubý kožuch. Pracovný kroj pozostával z vyšívanej plátennej blúzky s limčekom, na ktorej nosili sukňu spojenú s vrškom, tzv. šorc – zväčša z modrotlače. K tomu si priviazali obyčajnú jednofarebnú zásteru jednoducho vyšívanú. Na nohách nosili čižmy a deti chodili vždy bosé. Na pohreby, Smrtnú nedeľu a Veľký piatok nosili ženy tmavé alebo čierne šorce, čiernu lesklú zásteru a bielu blúzku, na ktorej bol čierny lajblík (krátky kabátik, ktorý mal v páse gumičku a zapínal sa viacerými gombičkami). Na hlavách nosili čierne šatky a aj modlitebná knižka musela byť zaviazaná v čiernej vreckovke, prípadne v kúsku čiernej látky a na nohách mali obuté čierne čižmy.
Eridanus (súhvezdie)
Mytologický pôvod
Toto dlhé súhvezdie vinúce sa od Orióna hlboko na juh už oddávna pripomínalo ľuďom rieku. Egypťania v ňom videli obraz posvätného Nílu, antickí Európania pravdepodobne zase severotaliansku rieku Pád. S Pádom ho stotožňuje aj antická báj o Faethónovi, synovi boha Slnka Helia. Faethón raz uprosil otca, aby mu požičal jeho slnečný voz. Márne ho Helios odhováral, že riadenie voza je ťažké a nebezpečné, Faethón trval na svojom. Jazdu na slnečnom voze skutočne nezvládol, pretože jeho kone sa zľakli obrovského škorpióna na oblohe. Zdesený Faethón pustil otiaže z rúk a neriadený záprah pobiehal zmätene po oblohe. Žiar sálajúci z ohnivého voza ničil Zem a všetko živé na nej. Aby Zeus zachránil svet, zrazil Faethóna bleskom zo slnečného vozu dole. Nešťastný Faethón letel vesmírom ako padajúca hviezda a utopil sa vo vodách Eridanu. Jeho sestry Heliady nariekali nad jeho krutým osudom. Boli preto premenené na topole po oboch stranách rieky. Iná povesť hovorí, že po Eridane sa plavil Iáson na bájnej lodi Argó na svojej ceste za zlatým rúnom.
Louis Chevrolet
Život
V roku 1886 sa rodina presťahovala zo Švajčiarska do burgundského mesta Beaune. V tom čase sa mladý Louis zaujímal o automobily a preteky. V rokoch 1895 a 1899 pracoval ako mechanik v obchode s bicyklami firmy Roblin. Potom odišiel do Paríža, kde však pobudol len krátko a v roku 1900 sa vydal do kanadského Montrealu. Nasledujúci rok prešiel do New Yorku k firme Fiat.
Ďurčiná
Kroj
Kroje sa vyšívali cez zimu a tak na Veľkú noc, ale aj Bielu sobotu nech bolo akékoľvek počasie, ženy išli v krátkych rukávcoch do kostola pešo do Rajca, aby sa pochválili novým sviatočným krojom. Ten ešte dopĺňala biela šatka, ktorá bola v jednom rohu pekne vyšitá, uväzovala sa pod krkom a navrchu hlavy musela pekne stáť „na striežku“. V páse bola previazaná široká červená vyšívaná stuha a jej konce viseli vpredu na zástere.
Louis Chevrolet
Život
Až do roku 1909 pracoval a pretekal pre firmu Buick Motor Company, kde mal možnosť naučiť sa všetko o konštrukcii automobilov. Potom sa pustil do vývoja motora pre vlastný automobil. Jeho partnerom sa zakrátko stal William Durant, spoločne v Detroite založili podnik Chevrolet Motor Car Company. V roku 1915 však medzi nimi došlo k roztržke v otázkach konštrukcie a Chevrolet svoj podiel Durantovi predal. O rok neskôr sa firma zlúčila s Durantom vlastnenými General Motors.
Eridanus (súhvezdie)
Najvýznamnejšie hviezdy
Hoci ide o rozľahlé súhvezdie, nie je v ňom veľa jasných hviezd s výnimkou alfa Achernar. Nachádza sa na konci rieky Eridanus, čomu zodpovedá aj jeho názov pochádzajúci z arabského Achir, „koniec“ a Nahr, „rieka“. Je najjasnejšou hviezdou súhvezdia a deviatou najjasnejšou hviezdou oblohy. V našich zemepisných šírkach však zostáva trvale pod obzorom.
Veľká medvedica
Veľká medvedica (Ursa Major, pôvodne Ursa Maior) niekedy stotožňovaná s Veľkým vozom  je súhvezdie severnej oblohy. Je to najväčšie súhvezdie severnej oblohy, presnejšie najväčšie súhvezdie ležiace celé na severnej oblohe, a po Hydre a Panne tretie najväčšie súhvezdie vôbec. Výraznou časťou súhvezdia je známy obrazec Veľký voz, laikmi často považovaný za súhvezdie, ktorý je však len malou časťou Veľkej medvedice.
Eridanus (súhvezdie)
Najvýznamnejšie hviezdy
Gama Eridani nesie meno Zaurak, čo znamená „čln“. Rovnako ako Cursa aj Zaurak je od nás viditeľný, ale nie je nijako zvlášť výrazný (magnitúda 2,97, pri svojej malej výške nad obzorom je ešte slabší). Delta Eridani sa volá Rana, „žaba“, hviezda epsilon ležiaca v zdanlivej blízkosti Rany je bezmenná. Epsilon Eridani je menšia a chladnejšia ako Slnko, inak je mu ale dosť podobná. Niekoľkoročné pozorovania rôznymi ďalekohľadmi ukázali, že hviezdu obieha minimálne jedna planéta.
Ş
thumb|Písmená s čiarkou (horný riadok) a cedillou (dolný riadok), Times New Roman font.
Eridanus (súhvezdie)
Najvýznamnejšie hviezdy
Zéta Eridani Zibal má magnitúdu 4,8, ale bola hodnotená aj magnitúdou 3. Dôkaz jej dlhodobého slabnutia je silnejší ako vo väčšine podobných prípadov. Azha (z arabčiny „jasnejšia“) je meno hviezdy éta Eridani. Théta Eridani sa nazýva Acamar, čo znamená „jasnejšia“, podľa iného zdroja „posledná v rieke“, hoci sa nenachádza na konci, ale v dvoch tretinách tohto súhvezdia. Predpokladá sa, že v historickom období zoslabla z prvej na tretiu magnitúdu, aj keď o tom neexistuje dostatočný dôkaz.
Veľká medvedica
V súhvezdí Veľkej medvedice je výrazná skupina hviezd, ktorá pripomína veľkého medveďa s neprirodzene dlhým chvostom. Medvedí chvost a časť chrbta a zadnice obsahuje sedem obzvlášť jasných hviezd vytvárajúcich známy obrazec Veľkého voza. Veľký voz je jedným zo základných orientačných obrazcov na nočnej oblohe pre obyvateľov severnej pologule. Pozorovateľom slúži ako pomôcka na nájdenie hviezd Polárky, Arktúra a ďalších hviezd a súhvezdí. Z územia Slovenska vidíme obrazec Veľkého voza po celý rok, no jeho poloha sa postupne mení – najvyššie býva počas jarných večerov, najnižšie počas jesenných večerov. Keďže v priebehu roka i noci krúži okolo pólu, patrí medzi takzvané cirkumpolárne, čiže okolopólové súhvezdia.
Eridanus (súhvezdie)
Najvýznamnejšie hviezdy
Hviezdy omikrón 1 a omikrón 2 Eridani sú pomenované Beid a Keid. Táto dvojica je na oblohe dosť blízko seba, ale fyzicky spolu nesúvisia. Keid je so svojou vzdialenosťou 16,2 svetelného roka ďalšou z našich najbližších hviezd. Navyše je viacnásobnou hviezdou.
Veľká medvedica
K vzniku súhvezdia sa v rozličných kultúrach viaže mnoho bájí. Najznámejšia je však grécka legenda, podľa ktorej je Veľká medvedica zakliata princezná Kallisto (Kalistó). Mytologicky je Veľká medvedica spojená s ďalšími súhvezdiami – predovšetkým s Malou medvedicou, ale tiež s Pastierom a Poľovnými psami. Veľká medvedica je známa prítomnosťou dvojhviezdy Mizar a Alcor, ktoré slúžili oddávna ľuďom ako skúška ostrosti zraku. Toto rozľahlé súhvezdie obsahuje na svojej ploche tiež niekoľko známejších galaxií a ďalších objektov.
Eridanus (súhvezdie)
Najvýznamnejšie hviezdy
Ďalšou pomenovanou hviezdou je tau Eridani Angetenar, ktorej názov znamená „ohyb rieky“. Hviezd označených tau je v tomto súhvezdí až 9. Tiahnu sa z východu na západ v oblasti s rektascenziou okolo 3 – 4 hodín a s deklináciou okolo −20°. Najjasnejšia z nich je tau4 s magnitúdou 3,7. Menom Angetenar sa označuje len tau2.
Už ďalekohľadom môžeme pozorovať dvojhviezdu 32 alebo W Eridani. Jej spoločníci s jasnosťami 5,0 a 6,4 mag. ležia v odstupe 6,9“. Súhvezdie inak nie je príliš bohaté na zaujímavé hviezdy a jasné objekty.
Veľká medvedica
Pôvod Veľkej medvedice
Podľa pozmenenej verzie Zeus zasiahnuť nestihol a Arkas svoju matku usmrtil, no to na ich neskoršom umiestnení na nebi nič nezmenilo. Héra, nepríčetná hnevom, že jej sokyňa bola odmenená miestom na oblohe, požiadala boha morí, aby obom medveďom odmietol právo na odpočinok v mori, ktorý si doprajú iné súhvezdia. A preto musia oba medvede navždy krúžiť okolo pólu. V čase vzniku tejto legendy polárnou hviezdou nebola Polárka, ale Thuban v Drakovi a oba medvede krúžili na opačných stranách pólu zhruba v rovnakej vzdialenosti. Dnes však už Veľká medvedica v zemepisných šírkach južného Grécka nie je celá cirkumpolárna.
Eridanus (súhvezdie)
Objekty
right|thumb|Hmlovina [[Hlava čarodejnice]] right|thumb|[[NGC 1300, špirálová galaxia s výraznou priečkou]]
Veľká medvedica
Pôvod Veľkej medvedice
Súhvezdie svoju definitívnu podobu dostalo v roku 1928 rovnako ako všetky ostatné súhvezdia oblohy, keď mu Medzinárodná astronomická únia pridelila presné hranice. Súhvezdie má tvar nepravidelného dvadsaťosemuholníka.
Ş
Ş ş (S s cedillou) je písmeno používané v niekoľkých, hlavne turkických jazykoch – v azerbajdžančine, krymskotatárčine, tatárčine, turečtine, turkménčine, ale aj v kurdčine.
Veľká medvedica
Veľký voz v kultúre
thumb|Fotografia siedmich jasných hviezd Veľkého voza thumb|Mená siedmich hviezd Veľkého voza Sedem najjasnejších hviezd v zadnej časti medvedice vytvára tvar voza. Oje voza je chvostom medveďa. Arabi vo Veľkom voze videli karavánu tiav, alebo truhlu, za ktorou kráčajú tri plačky. Francúzi v ňom videli panvu, pre Angličanov bol pluhom, a pre obyvateľov Strednej Ameriky zase jednonohým mužom – Hunrakanom, od čoho je odvodený názov hurikán, pretože v čase, keď je toto súhvezdie v Karibiku nad obzorom, v tejto oblasti často zúria silné búrky. Číňania si na tomto mieste oblohy zase predstavovali večného byrokrata, ktorý obieha severný pól a za ním behajú so svojimi žiadosťami neúnavní žiadatelia. Rimania v jeho siedmich hviezdach videli voly, ktoré ťahajú okolo pólu gepeľ, starodávny pohonný mechanizmus. Starým Slovanom pripomínal krčah.
Eridanus (súhvezdie)
Hmloviny
V blízkosti Rigelu, trochu západne od neho, sa nachádza hmlovina IC 2118 s názvom Hlava čarodejnice. Je to modrá prachová reflexná hmlovina, ktorej jemný prach odráža svetlo Rigelu. Nachádza sa vo vzdialenosti asi 1000 svetelných rokov. Vizuálne je nepozorovateľná, ale zobrazí sa na snímkach s dlhou expozičnou dobou. Jej uhlový premer je 180 oblúkových minút.
Veľká medvedica
Veľký voz v kultúre
Národy v Mezopotámii, v severnej Ázii, Feničania, Peržania a Gréci videli v tomto súhvezdí podobu medveďa. Je zvláštne, že aj severoamerickí Indiáni prisudzujú tomuto zoskupeniu hviezd podobu medveďa. Nie je známe, či išlo o zhodu okolností alebo si pomenovanie so sebou Indiáni priniesli, keď sa sťahovali z Ázie do Ameriky cez Beringov prieliv. V modernej americkej terminológii sa Veľký voz nazýva Veľká naberačka (Great Dipper).
Eridanus (súhvezdie)
Hmloviny
Na severnej strane súhvezdia možno pozorovať planetárnu hmlovinu NGC 1535. Jej celková jasnosť je 9 magnitúd a dá sa vyhľadať len 10 a viac centimetrovým ďalekohľadom.
Veľká medvedica
Poloha
Sedem jasných hviezd Veľkého voza tvorí veľmi nápadný obrazec. Práve preto slúži Veľký voz ako orientácia pri hľadaní menej výrazných hviezd a súhvezdí. Je podobný Malému vozu, zložený je z rovnakého počtu hviezd, no oje Malého voza je obrátené opačným smerom ako oje Veľkého.
Eridanus (súhvezdie)
Galaxie
V súhvezdí Eridana je množstvo galaxií, ale všetky sú slabé. Najjasnejšia z nich je NGC 1291 s magnitúdou 10,2 (podľa iného zdroja až 8,5). Asi 3° severne od hviezdy tau4 leží amatérskym ďalekohľadom ťažko pozorovateľná, zato zo snímok Hubbleovho ďalekohľadu známa galaxia NGC 1300. Je to pekný príklad špirálovej galaxie s priečkou. Celková jasnosť tohto objektu je 11,3 (10,4) magnitúd.
Veľká medvedica
Poloha
S výnimkou jeho najjužnejšej časti, ktorá však už neobsahuje ani časť obrazca, je Veľká Medvedica na území Slovenska cirkumpolárne súhvezdie, to znamená, že ho na oblohe vidíme každú noc bez ohľadu na ročné obdobie či hodinu. No jeho poloha sa mení. Najnižšie na oblohe, nad severným obzorom, ho vidíme v lete ráno a na jeseň večer. Najvyššie vystúpi v zime ráno a na jar večer. Uvidieť celú Veľkú medvedicu môžeme za dobrej viditeľnosti.
Eridanus (súhvezdie)
Galaxie
NGC 1332 a NGC 1407 sú dve eliptické galaxie s jasnosťami 10,3 a 9,8 mag. NGC 1132 je tiež eliptická galaxia nachádzajúca sa takmer na hranici s Veľrybou. Dosahuje jasnosť len 14. magnitúd, ale je na nej pozoruhodné to, že na rozdiel od iných eliptických galaxií je osamotená, teda nie je členom nijakej kopy galaxií. NGC 1309 je špirálová galaxia s jasnosťou 11,6 mag., na ktorú sa dávame priamo zhora. NGC 1531 a NGC 1532 sú dvojicou tzv. interagujúcich galaxií, čiže galaxií, ktoré sú fyzicky tak blízko seba, že sa gravitačne navzájom deformujú. Napokon je tu ešte mladá eliptická galaxia NGC 1700 vo východnej časti súhvezdia, ktorá vykazuje známky rotujúceho disku o šírke 90 000 svetelných rokov s teplotou mnoho miliónov stupňov. Tento jav neobvyklý pre eliptickú galaxiu sa tiež pripisuje gravitačnému splynutiu dvoch galaxií v minulosti.
Poloha
Eridanus je dlhé kľukaté súhvezdie, ktoré sa vinie od západnej strany Orióna ďaleko na juh takmer do deklinácie -60°. U nás je nad obzorom viditeľná iba jeho severná časť, najlepšie v decembri večer. Začiatok tohto súhvezdia sa dá ľahko nájsť pomocou jasnej hviezdy Cursa v blízkosti ešte jasnejšieho Rigelu zo súhvezdia Orión. Predstaviť si však v duchu lineárne spojnice tiahnúce sa najprv na západ, potom na juh, juhovýchod a napokon viac-menej na juhozápad nie je jednoduché. Súhvezdie ukončuje jasný Achernar z našich zemepisných šírok nepozorovateľný, ktorý sa nachádza v blízkosti hviezdy alfa Hydri. Ostatné hviezdy nie sú ani zďaleka také výrazné. Na severozápade Eridanus hraničí s podobne rozložitou a nevýraznou Veľrybou.
Louis Chevrolet
Život
Louisa Chevroleta pochovali v Indianapolis. V roku 1992 bol uvedený do International Motorsports Hall of Fame.
Skorbut
náhľad|Prejavy skorbutu na ďasnách. ´ Skorbut je choroba spôsobená nedostatkom vitamínu C v potrave.
V dnešnej dobe sa už nevyskytuje, alebo len veľmi ojedinele. V minulosti boli touto chorobou postihnutí hlavne námorníci. Skorbut sa prejavuje krvácaním ďasien, vypadávaním zubov, mäknutím kostí a spomalenou tvorbou červených krviniek. Ak ani po dlhšom čase telo nedostane vitamín C, môže nastať aj smrť.
Ş
Reprezentácia v Unicode
Písmeno Ş (veľké) je v unicode reprezentované ako U+015E LATIN CAPITAL LETTER S WITH CEDILLA a písmeno ş (malé) U+015F LATIN SMALL LETTER S WITH CEDILLA.
Pohyblivá rádová čiarka
Číslo s pohyblivou rádovou čiarkou je digitálna reprezentácia čísla určitou podmnožinou racionálnych čísel, ktorá sa často používa na aproximáciu ľubovoľného reálneho čísla v počítačoch.
Veľká medvedica
Hviezdy
Významné hviezdy Veľkej medvedice*
*Založené na údajoch databázy Simbad
Vysvetlivky:
Cirkumpolárne objekty
thumb|Schéma hľadania [[Polárka|Polárky pomocou Veľkého voza]] thumb|Schéma hľadania [[Arktúra pomocou Veľkého voza]] Ak päťnásobne predĺžime vzdialenosť medzi zadnými kolesami Veľkého voza (Merak a Dubhe), dostaneme sa k Polárke, ktorá je na konci oja Malého voza. Raz predĺžená spojnica poslednej hviezdy oja Veľkého voza (Alkaid) a Polárky nás zase dovedie k súhvezdiu Kasiopeja. Medzi hlavou Veľkej medvedice a Kasiopejou sa rozprestiera súhvezdie Žirafa. Jediné voľným okom viditeľné hviezdy medzi Veľkým a Malým vozom ležiace zhruba v polovičnej vzdialenosti medzi vozmi patria súhvezdiu Draka.
Jarné objekty
Ak sa pozrieme v smere, ktorý ukazujú hviezdy Mizar a Alkaid, a odkloníme sa od tejto predĺženej spojnice trochu južne, nájdeme jasnú hviezdu Arktúr zo súhvezdia Pastiera. Iná pomôcka na nájdenie Arktúra je štvornásobné predĺženie spojnice spodných kôl Veľkého voza – Meraku a Phekdy – v smere jeho oja. Priamo pod chvostom Veľkej medvedice, resp. pod ojom Veľkého voza leží súhvezdie Poľovné psy. Asi 9-násobne na juh predĺžená spojnica hviezd Megrez-Phekda, predných kolies Veľkého voza, nás dovedie k hviezde Regulus, najjasnejšej hviezde súhvezdia Lev. Spojnica Meraku a Phecdy predĺžená hlboko na juh nás dovedie k súhvezdiu Váhy. Predĺženie spojnice dvoch hviezd Veľkého voza, Dubhe a Phekdy, ktoré tvoria pravé horné a ľavé dolné koleso voza, nám ukáže Spiku, najjasnejšiu hviezdu súhvezdia Panny.
Pohyblivá rádová čiarka
Práca s číslami s pohyblivou rádovou čiarkou je typická pre matematické aplikácie, grafiku a spracovanie analógových signálov. Na operácie s týmito číslami sa zvyčajne používa špecializovaný procesor, ktorý dnes býva realizovaný na čipe oddelene od aritmeticko-logickej jednotky, aby sa umožnila práca paralelne s CPU. Tento procesor sa nazýva matematický koprocesor.
Veľká medvedica
Letné objekty
Predĺžená spojnica predných kolies Veľkého voza, Phekdy a Megrezu, smerom cez súhvezdie Draka, nás dovedie k súhvezdiu Lýra. Predĺžením spojnice hviezd Dubhe z Veľkého voza s Kochabom z Malého voza sa cez Draka dostaneme k Labuti.
Zimné objekty
Spojnica hviezd Megrez a Dubhe ukazuje takmer presne na Capellu, najjasnejšiu hviezdu súhvezdia Povozník. Spojnica ľavej hornej hviezdy voza, Megrezu, a pravej dolnej hviezdy, Meraku, ukazujú na hlavy Blížencov. Predĺžením spojnice hviezd Megrez a Phekda sa dostaneme k Oriónu.
Hviezdy Veľkého voza
left|thumb|[[4D pohyb hviezd Veľkého voza za ± 150 000 rokov. Na prezeranie tejto animácie sú potrebné 3D okuliare s farebnými filtrami červená-zelená, príp. červeno-modrá.]] Zvláštnosťou hviezd Veľkého voza je ich vlastný pohyb. Päť z nich – β, γ, δ, ε a ζ UMa – aj Alcor – sú od nás v podobnej vzdialenosti (od 74 do 80 ly), pohybujú sa po oblohe rovnako rýchlo a rovnakým smerom. Vzhľadom na Slnko ide o rýchlosť asi /s. Smerujú do bodu ležiaceho približne na rozhraní Strelca a Kozorožca. Výnimkou sú len hviezdy α Dubhe a η Alkaid. Tieto sa pohybujú obrátene. Tvar Veľkého voza sa teda pomaly mení. Zmena však bude viditeľná až po niekoľkých desaťtisícročiach.
Tie hviezdy, ktoré sa pohybujú rovnakým smerom, tvoria pohybovú hviezdokopu označovanú ako Collinder 285 alebo neformálne „medvedí prúd“. Veľký voz predstavuje jednu zo zriedkavých výnimiek, kedy hviezdy obrazca na oblohe spolu fyzicky súvisia a nachádzajú sa naozaj blízko seba, nielen sa premietajú do vzájomnej blízkosti.
Dubhe
α sa nazýva Dubhe, čo znamená medveď (z arabčiny Thahr al Dubb al Akbar – „chrbát väčšieho medveďa“). Ďalšie bývalé arabské pomenovania sú Kratu – „Mudrc“, či Ak – „oko“. V Číne ju nazývali Thien Choo – „nebeská os“. Podľa Bayerovho označenia α by mala byť najjasnejšou hviezdou súhvezdia, pretože v tomto označení, ktoré zaviedol v r. 1603 nemecký astronóm Johann Bayer, hviezdy v rámci jedného súhvezdia dostali písmeno gréckej abecedy väčšinou od najjasnejšej (α) po najslabšiu (ω). Za gréckym písmenom nasleduje genitív mena súhvezdia alebo jeho skratka. α UMa však nie je celkom najjasnejšia hviezda súhvezdia, máličko ju presahuje Alioth (ε UMa). Označenie hviezd Veľkého voza totiž predstavuje jednu z výnimiek, keď neboli grécke písmená zavedené podľa jasnosti hviezd, ale v tomto prípade boli v rámci asterizmu Veľký voz pomenované sprava doľava. Dubhe vo Veľkom voze predstavuje zadné, najzápadnejšie koleso.
Táto hviezda je obor s povrchovou teplotou 4 500 K a je podľa jedného zdroja 150-krát, podľa iného 300-krát jasnejší než Slnko. Aj voľným okom vidno jeho oranžovú farbu. Je to vizuálna dvojhviezda a vo vzdialenosti 0,6″ (reálne 20 – 23 AU) má horúcejšieho menej hmotného sprievodcu jasnosti 4,8 mag., s ktorým sa obehnú raz za 44 rokov. Dubhe spolu s hviezdou Merak (β UMa) ukazujú smer k Polárke. Preto sa nazývajú aj Ukazovatelia. Ak nanesieme ich vzdialenosť päťkrát v smere ich spojnice, nájdeme Polárku.
Merak
Merak, piata najjasnejšia hviezda voza, je žiarivobiely a jeho biela farba vynikne pri hviezde Dubhe. Jeho názov vznikol z arabského Al Marakk, čo značí bok alebo bedro (medveďa) Je asi 60-krát jasnejší, dvakrát väčší a približne 3-krát hmotnejší ako Slnko. Skúmaním jeho infračerveného žiarenia sa zistilo, že je obklopený diskom prachu.
Phekda
γ Ursae Maioris sa nazýva Phecda (Phekda) alebo Phacd. Pochádza z arabského výraz al Falidh, čo znamená stehno. Názov sa opäť vzťahuje na jej polohu v obrazci Veľkej medvedice. Jej spektrum naznačuje, že Phekda má sprievodnú hviezdu, ale nič iné podvojnosti tohto systému nenasvedčuje. Pri pohľade z Phekdy by Merak vyzeral ako Sírius na našej oblohe.
Megrez
δ, Megrez (z arab. Al Maghrez, „koreň chvosta“), je najslabšia hviezda obrazca Veľkého voza. Najslabšia by sa javila aj v prípade, že by sme všetky hviezdy Veľkého voza uložili do rovnakej vzdialenosti. Jej svietivosť totiž predstavuje „len“ 20-násobok svietivosti Slnka. Je rovnakého spektrálneho typu ako Denebola zo súhvezdia Leva, je však o 60 % žiarivejšia, pretože je staršia než Denebola. Vek Megrezu sa odhaduje na 50 miliónov rokov.
Alioth
ε Ursae Maioris je známa ako Alioth, čo vzniklo pravdepodobne z výrazu Alyat, ktorý v preklade značí hrubý chvost východnej ovce, alebo z arabského výrazu Al Hawar – biele oko. S významom chvost, ktorý opäť poukazuje na polohu hviezdy v obrazci medvedice, sa však stretávame častejšie. Je o polovicu hmotnejšia než Megrez, ale je štyrikrát taká svietivá. Alioth je krátkoperiodická premenná hviezda typu α2 Canum Venaticorum (Cor Caroli). Zmeny v jej jasnosti sú spôsobené magnetickým poľom a ich perióda je 5,1 dňa. Kolísanie jasnosti (od 1,68 do 1,71 mag.) je však príliš slabé na to, aby sa dalo zachytiť voľným okom. Alioth je 108-krát svietivejšia, približne štyrikrát väčšia a trikrát ťažšia ako Slnko. Zároveň je to aj spektroskopická dvojhviezda. Jej zložky sa vzájomne obehnú raz za 4,15 roka.
Mizar a Alcor
thumb|left|[[Mizar A a Mizar B (dole), hore Alcor]] Stredná hviezda v oji Veľkého voza (ζ UMa) sa nazýva Mizar. Pôvodný názov je Mirak, možno dokonca Merak. Dnešný názov dal hviezde Joseph Justus Scaliger, francúzsky humanista žijúci v rokoch 1540 – 1609. Je to azda najznámejšia viacnásobná hviezda. Neďaleko od nej leží slabšia hviezda Alcor. Rozlíšiť tieto dve hviezdy od seba je oddávna skúškou dobrého zraku. Už perzský astronóm Al-Kazwíní z 13. storočia sa zmienil o tom, že ľudia si na tejto dvojici skúšali ostrosť svojho zraku, hoci za jasného počasia sú obe zložky ľahko rozlíšiteľné. V antických dobách bola táto dvojica známa ako kôň a jazdec.
Mizar a Alcor sú od seba vzdialení takmer 12′, presnejšie 11,8′. Jasnejší Mizar má magnitúdu 2,3, slabší Alcor nachádzajúci sa v obrazci voza nad ním, posunutý trochu smerom k Alkaidu, má 4,0 mag. Napriek tomu, že ide o jednu z najznámejších dvojíc, pravdepodobne to nie je reálna dvojhviezda. Mizar leží 78 svetelných rokov od Zeme a Alcor je ešte o 20 ly ďalej než Mizar. Iné zdroje však uvádzajú hodnotu ich vzájomnej vzdialenosti len 15 000 AU, čo je menej ako jedna štvrtina svetelného roka a ak je tento údaj pravdivý, medzi oboma hviezdami už existuje gravitačná previazanosť (a dvojica je teda predsa len fyzická). V tom prípade však ich vzájomná obežná doba presahuje hodnotu 750 000 rokov.
Samotný Mizar je viacnásobná hviezda. Bol vôbec prvou hviezdou, ktorú ďalekohľad rozložil na dve zložky. Stalo sa to v roku 1650, keď taliansky hvezdár Giovanni Battista Riccioli pozoroval Mizar. Zložky Mizar A a Mizar B (ζ A a ζ B) sú od seba vzdialené 14,3″ – 14,8″ a rozoznáme ich už vo väčšom triédri. Jedna zložka je modrobiela, druhá zelenkastá. Jasnejšia zložka Mizar A s magnitúdou 2,2 má dvakrát väčší priemer a trikrát väčšiu hmotnosť ako Slnko. Jej žiarivosť je 63-krát väčšia ako žiarivosť Slnka a povrchová teplota dosahuje približne 9 600 K. Slabšia zložka má magnitúdu 3,9. Táto dvojica je pravdepodobne fyzická, pretože jej zložky majú rovnakú vzdialenosť od Zeme. V zornom poli ďalekohľadu, približne v polovici spojnice Mizara B a Alcora, sa dá vidieť ešte jedna hviezdička magnitúdy 7,6. Dostala názov Sidus Ludoviacana.