cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juan Mata
Chelsea FC
Do jarného šesťnásťfinále Európskej ligy 2012/13 bol Chelsea vylosovaný český klub AC Sparta Praha, Mata nastúpil 14.februára 2013 v Prahe v základnej zostave, anglický celok zvíťazil 1:0 gólom mladého brazílskeho futbalistu Oscara. O týždeň neskôr sa Mata predstavil v odvete na Stamford Bridge, Sparta dlho viedla 1:0, ale gól Edena Hazarda v druhej minúte nadstaveného času znamenal postup Chelsea do osemfinále Európskej ligy. Nakoniec s Chelsea postúpil až do finále súťaže proti Benfice Lisabon. 15. mája 2013 oslavoval so spoluhráčmi titul v Európskej lige po víťazstve 2:1 vo finále nad Benficou Lisabon.
V závere sezóny 2012/13 bol zaradený do jedenástky roka Premier League (Premier League Team of the Year). 19. mája 2013 v poslednom ligovom kole Premier League 2012/13 strelil gól v zápase s Evertonom, Chelsea zvíťazila 2:1, so ziskom 75 bodov skončila na treťom mieste a definitívne si tak zabezpečila účasť v Lige majstrov 2013/14.
V sezóne 2013/14 po príchode trénera Josého Mourinha nedostával toľko príležitostí, tréner preferoval iných hráčov. Veľký záujem o neho prejavil v januári 2014 konkurenčný Manchester United FC, ktorý zháňal posilu do stredového radu a bol ochotný ponúknuť 37 miliónov libier.
Manchester United
Transfer do Manchestru United sa nakoniec uskutočnil, suma 37 miliónov libier bola najvyššia v histórii prestupov manchesterského klubu, prekonala 30,75 milióna libier z roku 2008 za príchod bulharského útočníka Dimitara Berbatova. Debutoval 28. januára v ligovom zápase proti waleskému tímu Cardiff City FC, v ktorom si pripísal asistenciu na gól. Manchester United vyhral 2:0.
Mládežnícke reprezentácie
V lete 2012 bol napísaný na súpisku pre Letné olympijské hry 2012 v Londýne. Španielsko (ktoré malo na súpiske aj hráčov z A-mužstva) tu bolo po víťazstve na Eure 2012 najväčším favoritom, ale po dvoch prehrách 0:1 (s Japonskom a Hondurasom) a jednej remíze s Marokom (0:0) vypadlo prekvapivo už v základnej skupine D. Mata odohral všetky tri stretnutia svojho tímu.
Svatomariánské údolí
Svatomariánské údolí je prírodná rezervácia ev. č. 3378 neďaleko mesta Chotěboř v okrese Havlíčkův Brod v nadmorskej výške 394 – 410 metrov. Oblasť spravuje Správa CHKO Železné hory.
Juan Mata
A-mužstvo
V A-mužstve Španielska debutoval 28.marca 2009 v domácom kvalifikačnom zápase proti Turecku, ktoré Španieli vyhrali 1:0. Mata sa dostal na ihrisko v 63. minúte.
Klubové
Valencia CF
Svatomariánské údolí
Ochrana
Predmetom ochrany je zachované, prirodzene sa utvárajúce koryto rieky Doubravy s výskytom lužných jaseňových jelšín v nadväzujúcej nive a s výskytom vzácnych a zvlášť chránených druhov rastlín a živočíchov.
Počas vertebratologického prieskumu pred vyhlásením rezervácie tu bolo zaznamenaných 94 druhov stavovcov (9 rýb, 4 obojživelníci, 2 plazy, 64 vtákov a 15 cicavcov). Svojim romnožovacím cyklom je na územie rezervácie viazaných 69 druhov.
S1m0ne
S1m0ne alebo Simone je americká filmová sci-fi dráma z roku 2002 napísaná, režírovaná a produkovaná novozélandským režisérom Andrew Niccolom v hlavnej úlohe s Al Pacinom.
Obsah
Hlavný hrdina Viktor Taransky je režisérom, scenáristom a producentom v jednej osobe, ktorého prenasleduje smola. Jeho posledný film bol prepadák a teraz mu navyše utiekla hviezda jeho nového filmu. Na dôvažok, vedenie štúdia s ním zruší zmluvu. Nič však nie je stranené. Po vyhodení zo štúdia sa rozhodne Viktor vyskúšať nový počítačový program, ktorý dostal od známeho tesne pred jeho tragickou smrťou. Program umožňuje nahradiť skutočných hercov počítačovými simuláciami. V zúfalej snahe ukončiť film na vlastnú päsť, Viktor použije tento program a ako hlavnú hrdinku si vyberie simuláciu číslo 1 - nádhernú Simone. Stane sa nečakaná vec. Film má obrovský úspech a Simone sa cez noc stane hviezdou. Nikto však netuší, že predstaviteľka Simone nie je reálna bytosť a Viktor sa to snaží zatajiť. Musí však kvôli tomu čeliť jednému problému za druhým.
Gliese 674
Gliese 674 (Gl 674) je hviezda spektrálneho typu M3V, vzdialená 15 svetelných rokov. Ide o červeného trpaslíka. Nachádza sa v súhvezdí Oltár.
Juan Mata
Klubové
Chelsea FC
Auteuil (Oise)
Auteuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jana z Arku
Jana z Arku alebo Johanka z Arku (* 6. január 1412, Domrémy-la-Pucelle – † 30. máj 1431, Rouen), nazývaná Panna Orleánska, je považovaná za hrdinku Francúzska pre svoju rolu počas lancasterovskej fázy storočnej vojny a bola vyhlásená katolíckou cirkvou za svätú. Narodila sa v roľníckej rodine Jacquesa d'Arca a Isabelle Romée v Domrémy vo Vogézach na severovýchode Francúzska. Jana tvrdila, že prijala vízie archanjela Michala, svätej Margaréty a svätej Kataríny Alexandrijskej, ktoré jej dávali pokyny, aby podporila Karola VII. a získala Francúzsko späť z anglickej nadvlády v neskoršej časti storočnej vojny. Doposiaľ nezainteresovaný kráľ Karol VII. poslal Janu ako súčasť pomocnej armády k obliehaniu Orléansu. Do popredia sa dostala po ukončení obliehania iba o deväť dní neskôr. Niekoľko ďalších rýchlych víťazstiev viedlo k vysväteniu Karola VII. v Remeši. Táto dlho očakávaná udalosť podporila francúzsku morálku a pripravila pôdu pre konečné francúzske víťazstvo v Castillone v roku 1453.
23. mája 1430 ju v Compiègne zajala burgundská frakcia, skupina francúzskych šľachticov spojená s Angličanmi. Neskôr ju odovzdali Angličanom a za rôzne obvinenia ju postavil pred súd pred pro-anglického biskupa Pierra Cauchona. Po tom, čo ju Cauchon vyhlásil za vinnú, bola 30. mája 1431 upálená na hranici a zomrela asi v devätnástich rokoch.
V roku 1456 vyšetrovací súd poverený pápežom Kalixtom III. preskúmal súdny proces, zrušil obvinenia, ktoré vyhlásil za nepodložené, a vyhlásil ju za mučeníčku. V 16. storočí sa stala symbolom Katolíckej ligy a v roku 1803 bola rozhodnutím Napoleona Bonaparteho vyhlásená za národný symbol Francúzska. V roku 1909 bola blahorečená a v roku 1920 vyhlásená za svätú. Jana z Arku je jednou z deviatich svätých patrónov Francúzska, spolu so Svätým Denisom, Svätým Martinom z Tours, Svätým Ľudovítom, Svätým Michalom, Svätým Rémim, Svätou Petronillou, Svätou Radegund a Svätou Teréziou z Lisieux.
Jana z Arku zostala od čias svojej smrti populárnou osobnosťou literatúry, maliarstva, sochárstva a iných umeleckých diel a mnoho slávnych spisovateľov, dramatikov, filmárov, umelcov a skladateľov vytvorilo a naďalej vytvára jej umelecké vyobrazenia.
Pozadie
Storočná vojna sa začala roku 1337 ako spor o dedičstvo francúzskeho trónu, ktorý sa striedal s obdobiami relatívneho mieru. Takmer všetky boje sa uskutočnili vo Francúzsku a použitie taktiky chevauchée anglickou armádou (deštruktívne nálety „spálenej zeme“) devastovalo ekonomiku. Francúzske obyvateľstvo už od čiernej smrti v polovici 14. storočia nezískalo pôvodnú početnosť a jeho obchodníci boli izolovaní od zahraničných trhov. Pred objavením sa Jany z Arku Angličania takmer dosiahli svoj cieľ dvojitej monarchie pod anglickou kontrolou a francúzska armáda nedosiahla po celú generáciu nijaké väčšie víťazstvá. Slová DeVriesa: „Francúzske kráľovstvo nebolo ani tieňom svojho predobrazu z trinásteho storočia.“[[File:Treaty of Troyes.svg|upright=1.2|thumb|1415–1429
{{legend|#ea8b9d|Kontrolované Henrichom VI.}} {{legend|#c896c8|Kontrolované Filipom Dobrým}} {{legend|#7f9ad7|Kontrolované Karolom VII.}} Žltá hviezda: Hlavné bitky Červená prerušovaná čiara: Bitka pri Azincourte, 1415 Biela prerušovaná čiara: Cesta do Chinonu, 1429 Modrá prerušovaná čiara: Pochod do Remeša, 1429|vľavo]]
Francúzsky kráľ v čase Janinho narodenia, Karol VI., trpel záchvatmi šialenstva a často nebol schopný vládnuť. Kráľov brat Ľudovít, vojvoda z Orléansu, a kráľov bratranec Ján Nebojácny, vojvoda z Burgundska, sa pohádali kvôli francúzskemu regentstvu a opatrovníctvu kráľovských detí. Tento spor zahŕňal obvinenia, že Ľudovít mal mimomanželský pomer s kráľovnou Izabelou Bavorskou, a obvinenia z únosu kráľovských detí Jánom Nebojácnym. Konflikt vyvrcholil atentátom na vojvodu z Orléansu v roku 1407 na príkaz burgundského vojvodu.
Mladý Karol z Orléansu nasledoval po svojom otcovi ako vojvodovi a bol uväznený u svojho svokra, grófa z Armagnacu. Ich frakcia sa stala známou ako frakcia „Armagnac“ a protistrana vedená burgundským vojvodom sa nazývala „burgundská frakcia“. Anglický kráľ Henrich V. využil tieto vnútorné rozpory, keď napadol kráľovstvo v roku 1415. 25. októbra dramaticky zvíťazil v bitke pri v Azincourte a následne počas neskoršej kampane v roku 1417 dobyl mnoho severofrancúzskych miest. V roku 1418 sa Paríža zmocnili Burgundi, ktorí zmasakrovali grófa z Armagnacu a asi 2 500 jeho nasledovníkov. Budúci francúzsky kráľ Karol VII. prevzal titul Dauphin - následník trónu - ako štrnásťročný po tom, čo všetci štyria jeho starší bratia postupne zomreli. Jeho prvým významným oficiálnym aktom bolo uzavretie mierovej zmluvy s burgundským vojvodom v roku 1419. To sa skončilo katastrofou, keď partizáni Armagnacu zavraždili Jána Nebojácneho počas stretnutia, na ktoré sa vzťahovala Karolova záruka. Nový burgundský vojvoda Filip Dobrý obvinil Karola z vraždy a uzavrel spojenectvo s Angličanmi. Spojenecké vojská dobyli veľké časti Francúzska.
V roku 1420 podpísala francúzska kráľovná Izabela Bavorská Troyeskú zmluvu, ktorá namiesto jej syna Karola udelila nástupníctvo na francúzskom tróne Henrichovi V. a jeho dedičom. Táto dohoda oživila podozrenia, že Dauphin bol skôr nelegitímnym produktom údajnej aféry Izabely so zosnulým vojvodom z Orléansu, ako synom kráľa Karola VI. Henrich V. a Karol VI. zomreli do dvoch mesiacov od seba v roku 1422 a zanechali nemluvňa, anglického kráľa Henricha VI., nominálneho panovníka oboch kráľovstiev. Ako regent pôsobil brat Henryho V., Ján z Lancasteru, 1. vojvoda z Bedfordu.
V čase, keď Jana z Arku začala ovplyvňovať udalosti v roku 1429, takmer celé severné Francúzsko a niektoré časti juhozápadu boli pod anglo-burgundskou kontrolou. Angličania ovládli Paríž a Rouen, zatiaľ čo burgundská frakcia ovládla Remeš, ktorý slúžil ako tradičné miesto korunovácie francúzskych kráľov. Toto bol dôležitý fakt, pretože ani jeden uchádzač o trón Francúzska nebol ešte pomazaný alebo korunovaný. Od roku 1428 Angličania obliehali Orléans, jedno z mála zostávajúcich miest stále verných Karolovi VII. a dôležitý cieľ, pretože malo strategické postavenie pozdĺž rieky Loiry, čo z neho urobilo poslednú prekážku útoku na zvyšok územia Karola VII. Podľa slov jedného moderného historika: „Na osude Orléansu visel osud celého kráľovstva.“ Nikto nebol optimistický, že mesto by mohlo obkľúčeniu dlho odolávať. Po celé generácie existovali vo Francúzsku proroctvá, ktoré sľubovali, že národ bude zachránený pannou z „hraníc Lotrinska“, „ktorá bude robiť zázraky“ a „že Francúzsko bude zničené ženou a potom ho zachráni panna.“ Druhé proroctvo predpovedajúce, že Francúzsko „bude zničené“ ženou, bolo použité ako odkaz na úlohu Izabely pri podpise Troyeskej zmluvy.
Životopis
náhľad|Janin rodný dom v [[Domrémy-la-Pucelle|Domrémy je dnes múzeom. Dedinský kostol, kde sa zúčastnila omše, je napravo za stromami.]] Jana bola dcérou Jacquesa d'Arca a Isabelle Romée, ktorí bývali v Domrémy, v dedine, ktorá bola vtedy vo francúzskej časti Barského vojvodstva. Janini rodičia vlastnili asi 50 akrov (20 hektárov) pôdy a jej otec si svoje poľnohospodárske práce doplnil o menšie miesto úradníka v dedine, kde vyberal dane a bol v čele miestnych strážcov. Žili v izolovanej časti východného Francúzska, ktorá zostala verná francúzskej korune napriek tomu, že bola obklopená pro-burgundskými krajinami. Počas jej detstva došlo k niekoľkým miestnym raziám a pri jednej príležitosti bola jej dedina vypálená. Jana bola negramotná a predpokladá sa, že jej listy diktovala zákonníkom a ona ich podpisovala s pomocou ostatných.
Na súde Jana uviedla, že mala asi 19 rokov, čo znamená, že si myslela, že sa narodila okolo roku 1412. Neskôr vypovedala, že svoje prvé videnie zažila v roku 1425 vo veku 13 rokov, keď bola v „otcovej záhrade“, a videla vízie postáv, ktoré identifikovala ako svätý Michal, svätá Katarína a svätá Margaréta, ktoré jej povedali, aby vyhnala Angličanov a aby vzala Dauphina do Remeša na jeho vysvätenie. Povedala, že sa rozplakala, keď odchádzali, pretože boli veľmi nádherní.
V 16 rokoch požiadala príbuzného menom Durand Lassois, aby ju odviezol do neďalekého mesta Vaucouleurs, kde požiadala veliteľa posádky Roberta de Baudricourta o ozbrojený sprievod, ktorý by ju odviezol na francúzsky kráľovský súd v Chinone. Baudricourtova sarkastická odpoveď ju neodradila. Nasledujúceho januára sa vrátila a získala podporu od dvoch Baudricourtových vojakov: Jeana de Metza a Bertranda de Poulengyho. Podľa Jeana de Metzu mu povedala, že „musím byť po kráľovom boku ... nebude pomoci (pre kráľovstvo), ak nie odo mňa. Aj keď by som najradšej zostala točiť [vlnu] po boku svojej matky ... musím však ísť a musím urobiť túto vec, pretože môj Pán chce, aby som to urobila.“ Pod záštitou Jeana de Metza a Bertranda de Poulengyho sa uskutočnilo druhé stretnutie, kde predpovedala vojenský zvrat v bitke pri Rouvray neďaleko Orléansu niekoľko dní pred príchodom poslov, ktrorí to oznámili. Podľa vestníka Journal du Siége d'Orléans, ktorý vykresľuje Janu ako zázračnú postavu, spoznala Jana bitku prostredníctvom „Božskej milosti“, keď opatrovala svoje stáda v Lotrinsku, a pomocou tohto božského zjavenia presvedčila Baudricourta, aby ju vzal k Dauphinovi.
Vzostup
Do obkľúčeného mesta Orléans dorazila 29. apríla 1429. Jean d'Orléans, úradujúci šéf vojvodskej rodiny Orléans v mene svojho zajatého nevlastného brata, ju pôvodne vylúčil z vojnových rád a neinformoval ju, keď armáda zasiahla nepriateľa. Jeho rozhodnutie vylúčiť ju však nezabránilo jej prítomnosti na väčšine rád a bitiek. Rozsah jej skutočnej vojenskej účasti a vedenia je predmetom diskusií medzi historikmi. Na jednej strane Jana uviedla, že v bojoch niesla svoj prápor a nikdy nikoho nezabila, radšej mala svoj prápor „štyridsaťkrát“ lepší ako meč; a armáde vždy velil priamo šľachtic, napríklad vojvoda z Alençonu. Na druhej strane, veľa z tých istých šľachticov uviedlo, že Jana mala na ich rozhodnutia zásadný vplyv, pretože často prijímali rady, ktoré im dávala, v presvedčení, že ich rada bola božsky inšpirovaná. V obidvoch prípadoch sa historici zhodujú, že armáda počas svojho krátkeho pôsobenia zaznamenala pozoruhodný úspech.
Vojenské kampane
náhľad|Jana na koni na ilustrácii z roku 1505 Účasť Jany z Arku v Orléans sa zhodovala s náhlou zmenou vzoru obliehania. Počas piatich mesiacov pred jej príchodom sa obrancovia pokúsili iba o jeden útok, ktorý sa skončil porážkou. 4. mája však Armagnaci zaútočili a dobyli odľahlú pevnosť Saint Loup (bastille de Saint-Loup), po ktorej nasledoval 5. mája pochod k druhej pevnosti zvanej Saint-Jean-le-Blanc, ktorá bola nájdená opustená. Keď anglické jednotky vystúpili, aby sa postavili proti postupu, rýchla jazdecká rota ich zahnala späť do svojich pevností, zjavne bez boja.
Armagnaci potom zaútočili a dobyli anglickú pevnosť postavenú okolo kláštora s názvom Les Augustins. Tej noci si jednotky Armagnacov udržali pozície na južnom brehu rieky predtým, ako ráno 7. mája zaútočili na hlavnú anglickú pevnosť zvanú „les Tourelles“. Súčasníci uznali Janu ako hrdinku stretnutia. Zranila ju šípka medzi krkom a ramenami, zatiaľ čo držala svoju zástavu v zákope pred les Tourelles, neskôr sa však vrátila, aby podporila posledný útok, ktorým sa podarilo pevnosť dobyť. Angličania sa na druhý deň stiahli z Orléansu a obliehanie skončilo.
V Chinon a Poitiers Jana vyhlásila, že poskytne znamenie v Orléanse. Mnoho ľudí vykladanie obliehania interpretovalo ako toto znamenie a získala si podporu významných duchovných, ako boli embrunský arcibiskup a teológ Jean Gerson, ktorí bezprostredne po tejto udalosti napísali podporné rozpravy. Pre Angličanov sa schopnosť tohto roľníckeho dievčaťa poraziť ich armády považovala za dôkaz toho, že bola posadnutá diablom; britská medievalistka Beverly Boyd poznamenala, že toto tvrdenie nebolo iba propagandou ale úprimne mu verili, pretože predstava, že Boh podporuje Francúzov prostredníctvom Jany, bola pre anglické publikum zjavne neatraktívna.
Náhle víťazstvo v Orléanse viedlo aj k mnohým návrhom na ďalšie útočné akcie. Jana presvedčila Karola VII., aby jej umožnil sprevádzať armádu s vojvodom Jánom II. z Alençonu, a získala kráľovské povolenie pre svoj plán na opätovné získanie neďalekých mostov pozdĺž Loiry ako predstupeň postupu v Remeši a vysvätenia Karola VII. Bol to odvážny návrh, pretože Remeš bol zhruba dvakrát tak ďaleko ako Paríž a hlboko na nepriateľskom území. Angličania očakávali pokus o dobytie Paríža alebo útok na Normandiu.
Vojvoda z Alençonu prijal Janine rady týkajúce sa stratégie. Ostatní velitelia vrátane Jeana d'Orléans boli jej vystúpením v Orléanse ohromení a stali sa jej podporovateľmi. Alençon jej pripísal zásluhu na záchrane života v Jargeau, kde ho varovala, že sa na neho chystá vystreliť delo na hradbách. Počas toho istého obliehania odolala úderu kameňa, ktorý jej zasiahol prilbu, keď bola blízko základne mestského múru. Armáda dobyla Jargeaua 12. júna, Meung-sur-Loire 15. júna a Beaugency 17. júna.
Anglická armáda sa stiahla z údolia Loiry a 18. júna smerovala na sever, kde sa spojila s očakávanou jednotkou posíl pod velením sira Johna Fastolfa. Jana naliehala na Armagnacov, aby ich prenasledovali, a obe armády sa zrazili na juhozápad od dediny Patay. Bitka pri Patay by sa dala porovnať s Azincourtovou, len naopak. Francúzsky predvoj zaútočil na jednotku anglických lukostrelcov, ktorí boli postavení, aby blokovali cestu. Nasledoval úder, ktorý zdecimoval hlavnú časť anglickej armády a zabil alebo zajal väčšinu jej veliteľov. Fastolf utiekol s malou skupinou vojakov a stal sa obetným baránkom za ponižujúcu anglickú porážku. Francúzi utrpeli minimálne straty. vľavo|náhľad|Miniatúra od Vigiles du roi Charles VII. Občania Troyes odovzdávajú mestské kľúče Dauphinovi a Jane Francúzska armáda opustila Gien 29. júna na pochode smerom na Remeš a 3. júla prijala podmienečné odovzdanie burgundského mesta Auxerre. Ostatné mestá na ceste armády sa bez odporu vrátili k francúzskej vernosti. Troyes, miesto zmluvy, ktorá sa pokúsila vydediť Karola VII., sa ako jediný postavil na krátky odpor. V čase, keď armáda dorazila do Troyes, mala nedostatok potravín. Armáda však mala šťastie: blúdiaci mních menom brat Richard kázal o konci sveta v Troyes a presvedčil miestnych obyvateľov, aby zasadili fazuľu, plodinu so skorou úrodou. Keď fazuľa dozrela, dorazila hladná armáda. Troyes kapituloval po nekrvavom štvordňovom obliehaní. náhľad|Jana z Arku pri korunovácii Karola VII., [[Jean Auguste Dominique Ingres, 1854]] Remeš otvoril svoje brány pre armádu 16. júla 1429. Svätenie sa konalo nasledujúce ráno. Hoci Jana a vojvoda z Alençonu naliehali na rýchly pochod smerom na Paríž, kráľovský dvor uprednostnil rokovania o prímerí s burgundským vojvodom Filipom. Vojvoda porušil účel dohody tým, že ju použil ako zastavovaciu taktiku na posilnenie obrany Paríža. Francúzska armáda v prechodnom období pochodovala okolo sledu miest neďaleko Paríža a bez boja prijala vzdanie sa niekoľkých miest. Vojvoda z Bedfordu viedol anglické vojská proti vojsku Karola VII. v bitke pri Montépilloy 15. augusta, ktorá vyústila do slepej uličky. Francúzsky útok na Paríž padol 8. septembra. Napriek zraneniu nohy od svorníka z kuše zostala Jana vo vnútornom výkope Paríža, kým ju jeden z veliteľov nepreniesol späť do bezpečia.
Nasledujúce ráno armáda dostala kráľovský rozkaz na stiahnutie. Väčšina historikov viní francúzskeho veľkého komorníka Georgesa de La Trémoillea z politických omylov, ktoré nasledovali po vysvätení. V októbri Jana s kráľovskou armádou zabrala Saint-Pierre-le-Moûtier. Nasledoval však neúspešný pokus o dobytie La-Charité-sur-Loire v novembri a decembri. 29. decembra povýšili Janu a jej rodinu do šľachty Karola VII. ako odmenu za jej činy.
Zajatie
Jana bola Burgundovcami uväznená na hrade Beaurevoir. Uskutočnila niekoľko pokusov o útek, pri jednej príležitosti vyskočila zo svojej veže vysokej 21 metrov a pristála na mäkkej zemi suchej priekopy, po ktorej ju presunuli do burgundského mesta Arras. Angličania rokovali so svojimi burgundskými spojencami o odovzdaní do väzby, pričom významnú úlohu v týchto rokovaniach a jej neskoršom procese prevzal biskup Pierre Cauchon z Beauvais, stúpenec Angličanov. Konečná dohoda požadovala, aby Angličania zaplatili sumu 10 000 livre tournois za jej získanie od Jána Luxemburského, člena rady burgundského vojvodu Filipa.
Le Mesnil-Saint-Denis
Le Mesnil-Saint-Denis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Jana z Arku
Proces
náhľad|Pevnosť hradu Rouen, ktorá prežila pozostatky pevnosti, kde bola Jana uväznená počas jej procesu. Od tej doby sa stala známou ako „Veža Jany z Arku“. Súd pre kacírstvo bol politicky motivovaný. Tribunál pozostával výlučne z proanglických a burgundských duchovných a dohliadali naň anglickí velitelia vrátane vojvodu z Bedfordu a grófa z Warwicku. Podľa slov britskej medievistky Beverly Boydovej mal súdny proces znamenať, že anglická koruna bude „trikom, ako sa zbaviť bizarného vojnového zajatca s maximálnymi rozpakmi pre svojich nepriateľov“. Súdne konanie sa začalo 9. januára 1431 v Rouene, sídle anglickej okupačnej vlády. Postup bol podozrivý v niekoľkých bodoch, čo neskôr vyvolalo kritiku tribunálu hlavným inkvizítorom, ktorý po vojne vyšetroval súdny proces.
Le Mesnil-Saint-Denis
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jana z Arku
Proces
Podľa cirkevného práva biskup Cauchon nemal jurisdikciu nad týmto prípadom. Cauchon vďačil za svoje vymenovanie podpore anglickej koruny, ktorá financovala proces. Nízka úroveň dôkazov použitých v procese tiež porušila inkvizičné pravidlá. Administratívny notár Nicolas Bailly, ktorý bol poverený zhromažďovaním svedectiev proti Jane, nemohol nájsť žiadne nepriaznivé dôkazy. Bez týchto dôkazov súdu chýbali dôvody na začatie procesu. Súd aj tak začal súdne konanie, čím tiež porušil cirkevné právo tým, že upieral Jane právo na právneho poradcu. Okrem toho skladba celého tribunálu z proanglického duchovenstva porušila požiadavku stredovekej cirkvi, aby súdne procesy v kacírstve posudzovala nestranná alebo vyvážená skupina duchovných. Po otvorení prvého verejného vyšetrovania sa Jana sťažovala, že všetci prítomní sú proti nej, a kvôli zaisteniu rovnováhy požiadala o pozvanie „cirkevných predstaviteľov francúzskej strany“. Táto žiadosť bola zamietnutá. vľavo|náhľad|Janu z Arku vypočúval vo jej väzenskej cele [[Henrich Beaufort|kardinál z Winchesteru, od Hippolyta Delarocha, 1824, Musée des Beaux-Arts, Rouen, Francúzsko]] Vice-inkvizítor v severnom Francúzsku (Jean Lemaitre) namietal proti procesu hneď na začiatku a niekoľko očitých svedkov neskôr uviedlo, že bol nútený spolupracovať po tom, čo mu Angličania ohrozili život. Niektorým ďalším duchovným pri procese sa tiež vyhrážali, keď odmietli spolupracovať, vrátane dominikánskeho mnícha menom Isambart de la Pierre. Tieto hrozby a dominancia súdneho procesu nad sekulárnou vládou boli porušením pravidiel Cirkvi a podkopali právo Cirkvi viesť kacírske procesy bez sekulárneho zasahovania.
Záznam z pokusu obsahuje vyjadrenia Jany, ktoré očití svedkovia neskôr uviedli, že udivili súd, pretože bola negramotnou roľníčkou a dokázala uniknúť teologickým nástrahám, ktoré tribunál ustanovil, aby ju uväznil. Podľa cirkevnej náuky si nemohol byť nikto istý, či je v Božej milosti. Keby odpovedala áno, potom by bola obvinená z kacírstva. Keby odpovedala nie, potom by priznala svoju vlastnú vinu. Súdny notár Boisguillaume neskôr vypovedal, že v tejto chvíli súd vypočul jej odpoveď: „Tí, ktorí ju vypočúvali, boli ohromení.“
Dvanásť článkov obžaloby, ktoré sumarizovali zistenia súdu, bolo v rozpore so záznamami súdu, ktoré už boli sudcami zdokumentované. Negramotná obžalovaná pod hrozbou okamžitej popravy podpísala dokument o abjurácii, ktorému nerozumela. Súd v úradnom zázname nahradil inú abjuráciu.
Problém s oblečením
Jej opätovné nosenie mužského vojenského oblečenia bolo označené za recidívu herézy pre transvesticizmus, hoci to neskôr spochybnil inkvizítor, ktorý predsedal odvolaciemu súdu, ktorý prípad po vojne skúmal. Stredoveká katolícka doktrína tvrdila, že odevy by sa mali hodnotiť na základe kontextu, ako to uvádza Summa Theologica od svätého Tomáša Akvinského, ktorý hovorí, že nevyhnutnosť je prípustným dôvodom na obliekanie. To by zahrňovalo použitie odevu ako ochranu pred znásilnením, ak by oblečenie poskytovalo ochranu. Pokiaľ ide o doktrínu, bola oprávnená maskovať sa ako pážatka počas svojej cesty nepriateľským územím a oprávnene nosiť brnenie počas bitiek a ochranný odev v tábore a potom vo väzení. Chronique de la Pucelle uvádza, že odrádzala od obťažovania, keď táborila v teréne. Keď nebolo počas vojenskej kampane potrebné mať oblečenú vojenskú uniformu, údajne sa vrátila k šatám. Duchovenstvo, ktoré neskôr svedčilo v posmrtnom odvolacom procese, potvrdilo, že vo väzení naďalej nosila mužské oblečenie, aby zabránila obťažovaniu a znásilňovaniu.
Počas vojenských kampaní a vo väzení si tiež nechala ostrihať vlasy na krátko. Jej priaznivci, ako napríklad teológ Jean Gerson, bránili jej účes z praktických dôvodov, rovnako ako inkvizítor Brehal neskôr počas odvolacieho procesu. Napriek tomu bola počas procesu v roku 1431 odsúdená a odsúdená na smrť. Boyd označil Janin proces za taký „nespravodlivý“, že jeho prepisy boli neskôr použité ako dôkaz jej kanonizácie v 20. storočí.
Poprava
Očití svedkovia opísali scénu popravy upálením 30. mája 1431. Viazaná na vysoký stĺp vo Vieux-Marché v Rouene požiadala dvoch duchovných, Fr. Martina Ladvena a Fr. Isambarta de la Pierra, aby pred ňou držali kríž. Anglický vojak tiež zostrojil malý krížik, ktorý si dala pred šaty. Po jej smrti Angličania zhrabali uhlíky, aby odhalili jej spálené telo, aby nikto nemohol tvrdiť, že unikla živá. Telo potom ešte dvakrát spálili, aby ho rozložili na popol a zabránili zhromažďovaniu relikvií, a jej pozostatky odhodili do rieky Seiny. Kat Geoffroy Thérage neskôr uviedol, že sa „veľmi obával, že bude zatratený, pretože upálil svätú ženu“.
Nový proces
Po skončení vojny sa začal posmrtný nový proces. Pápež Kalixt III. povolil tento proces, známy tiež ako „proces anulovania“, na žiadosť generálneho inkvizítora Jeana Bréhala a Janinej matky Isabelle Romée. Účelom procesu bolo zistiť, či bol proces odsúdenia a jeho verdikt vyriešený spravodlivo a podľa kánonického práva. Vyšetrovanie sa začalo vyšetrovaním Guillaume Bouillého, teológa a bývalého rektora parížskej univerzity (Sorbonna).
Bréhal viedol vyšetrovanie v roku 1452. V novembri 1455 nasledovalo formálne odvolanie. Do odvolacieho procesu boli zapojení duchovní z celej Európy a dodržal sa štandardný súdny postup. Skupina teológov analyzovala výpovede 115 svedkov. Bréhal v júni 1456 vypracoval svoje posledné zhrnutie, ktoré popisuje Janu ako mučeníčku a zosnulého Pierra Cauchona obvinil z kacírstva za odsúdenie nevinnej ženy za svetskú pomstu. Technickým dôvodom jej popravy bol biblický odevný zákon. Súd s anulovaním čiastočne zmenil presvedčenie, pretože v procese odsúdenia sa nezohľadnili doktrinálne výnimky z tohto obmedzenia. Odvolací súd ju 7. júla 1456 vyhlásil za nevinnú.
Kanonizácia
Jana z Arku sa stala symbolom Katolíckej ligy v priebehu 16. storočia. Keď bol v roku 1849 Félix Dupanloup ustanovený za biskupa v Orléanse, vyhlásil horlivý chválospev o Jane z Arku, ktorá priťahovala pozornosť v Anglicku aj vo Francúzsku, a viedol úsilie, ktoré vyvrcholilo blahorečením Jany z Arku v roku 1909. Za svätú rímskokatolíckej cirkvi ju vyhlásil 16. mája 1920 pápež Benedikt XV. v bule Divina disponente.
Posolstvo
náhľad|Rytina Jany z Arku z roku 1903 od [[Alberta Lyncha uvedená v časopise Figaro Illustre]] Jana z Arku sa stala po štyri storočia po jej smrti pololegendárnou osobnosťou. Hlavným zdrojom informácií o nej boli kroniky. V 19. storočí sa v starých archívoch objavilo päť pôvodných rukopisov jej odsúdenia. Historici čoskoro našli aj úplné záznamy z jej rehabilitačného procesu, ktoré obsahovali čestné svedectvá 115 svedkov, a pôvodné francúzske poznámky k prepisu procesu z latinského odsúdenia. Taktiež sa objavili rôzne súčasné listy, z ktorých tri nesú podpis Jehanne nestabilnou rukou človeka, ktorý sa učí písať. Toto neobvyklé bohatstvo primárneho zdrojového materiálu je jedným z dôvodov, prečo DeVries vyhlasuje: „Žiadna osoba stredoveku, ani muž ani žena, neboli predmetom väčších skúmaní.“ vľavo|náhľad|Socha Jany z Arku v [[Orléans, autor: Denis Foyatier, 1855]] Jana z Arku pochádzala z dediny a v puberte sa dostala na výslnie, čo dokázala ako nevzdelaná roľníčka. Francúzsky a anglický kráľ ospravedlnili prebiehajúcu vojnu konkurenčnými výkladmi dedičského práva, ktoré sa najskôr týkali nároku Eduarda III. na francúzsky trón a potom Henricha VI.
Od Christine de Pisan až po súčasnosť sa ženy pozerajú na Janu ako na pozitívny príklad odvážnej a aktívnej ženy. Pôsobila v rámci náboženskej tradície, ktorá verila, že výnimočný človek z akejkoľvek úrovne spoločnosti môže prijať božie povolanie. Niektoré z jej najvýznamnejších pomôcok pochádzali od žien. Svokra kráľa Karola VII., Jolanda Aragónska, potvrdila Janine panenstvo a financovala jej odchod do Orléansu.
Boli po nej pomenované tri samostatné plavidlá francúzskeho námorníctva vrátane vrtuľníkového nosiča, ktorý bol 7. júna 2010 vyradený z aktívnej služby. V súčasnosti francúzska krajne pravicová politická strana Front National usporadúva jej sochy, reprodukuje jej obraz v straníckych publikáciách a ako znak používa trojfarebný plameň, čiastočne symbolický pre jej mučeníctvo. Odporcovia tejto strany niekedy satirizovali jej prisvojenie si imidžu. Francúzsky občiansky sviatok na jej počesť, stanovený v roku 1920, je na druhú májovú nedeľu.
Vízie
náhľad|Jeanne d'Arc, Eugène Thirion (1876). Podobné obrazy z konca 19. storočia mali často politický podtón kvôli francúzskym územným postúpeniam Nemecku v roku 1871. (Chautou, kostol Notre Dame) Náboženské vízie Jany z Arku zostávajú pretrvávajúcou témou záujmu. Za zdroje svojich zjavení označila svätú Margarétu, svätú Katarínu a svätého Michala, aj keď existuje nejednoznačnosť, o ktorej z viacerých identicky pomenovaných svätých mala záujem.
Analýza jej vízií je problematická, pretože hlavným zdrojom informácií o tejto téme je prepis rozsudku o odsúdení, v ktorom sa vzoprela obvyklému postupu súdu pred prísahou svedka a konkrétne odmietla odpovedať na všetky otázky týkajúce sa jej vízií. Sťažovala sa, že štandardná prísaha svedka by bola v rozpore s prísahou, ktorú predtým zlomila, aby zachovala mlčanlivosť o stretnutiach so svojím kráľom. Nie je známe, do akej miery môžu dochované záznamy predstavovať výmysly skorumpovaných súdnych úradníkov alebo jej vlastné výmysly na ochranu štátneho tajomstva. Niektorí historici sa vyhýbajú špekuláciám o víziách tvrdením, že jej viera v jej povolanie je dôležitejšia ako otázky o konečnom pôvode vízií.
Mnoho nedávnych vedcov sa pokúsilo vysvetliť jej vízie z psychiatrického alebo neurologického hľadiska. Potenciálne diagnózy zahŕňali epilepsiu, migrénu, tuberkulózu a schizofréniu. Žiadna z predpokladaných diagnóz nezískala konsenzuálnu podporu a mnohí vedci tvrdia, že nevykazovala žiadne z objektívnych príznakov, ktoré môžu sprevádzať navrhované duševné choroby, ako je schizofrénia. Doktor Philip Mackowiak v kapitole o Jane z Arku vo svojej knihe Post-Mortem z roku 2007 vylúčil možnosť schizofrénie a niekoľkých ďalších porúch (dočasná epilepsia lalokov a otrava námeľom).
V reakcii na ďalšiu takúto teóriu, v ktorej sa tvrdilo, že jej vízie spôsobila tuberkulóza hovädzieho dobytka v dôsledku pitia nepasterizovaného mlieka, historička Régine Pernoud napísala, že ak by pitie nepasterizovaného mlieka mohlo priniesť pre národ také potenciálne výhody, potom by francúzska vláda mala prestať vyžadovať pasterizáciu mlieka.
Jana z Arku si získala priazeň na dvore kráľa Karola VII., ktorý ju prijal ako príčetnú. Znaky šialenstva by poznal, pretože nimi trpel jeho vlastný otec Karol VI. Karol VI. bol ľudovo známy ako „Karol Šialený“ a veľkú časť politického a vojenského úpadku Francúzska za jeho vlády možno pripísať mocenskému vákuu, ktoré vyprodukovali jeho epizódy šialenstva. Predchádzajúci kráľ veril, že je vyrobený zo skla, čo je klam, ktorý si žiadny dvoran nepomýlil s náboženským prebudením. Do pokusu o jeho vydedenie v Troyes sa mohli započítať aj obavy, že kráľ Karol VII. prejaví to isté šialenstvo. Táto stigma bola taká pretrvávajúca, že súčasníci nasledujúcej generácie pripisovali zdedenému šialenstvu rozpad, ktorý mal utrpieť anglický kráľ Henrich VI. v roku 1453: Henrich VI. bol synovcom Karola VII. a vnukom Karola VI. Dvor Karola VII. bol v otázke duševného zdravia dôvtipný a skeptický. Po Janinom príchode do Chinonu ho kráľovský radca Jacques Gélu varoval: "Človek by nemal ľahko meniť nijakú politiku kvôli rozhovoru s dievčaťom, roľníčkou ... tak náchylnou na ilúzie; človek by sa nemal robiť smiešnym pred očami cudzích národov."Jej nežné odpovede pri výsluchu dokonca prinútili súd, aby zastavil verejné zasadania.
Údajné relikvie
V roku 1867 bola v parížskej lekárni nájdená nádoba s nápisom „Pozostatky nájdené pod kolom Jany z Arku, panny Orleánskej“. Pozostávali z ohoreného ľudského rebra, karbonizovaného dreva, kúska bielizne a mačacej stehennej kosti - čo sa vysvetľovalo ako prax hádzania čiernych mačiek na hranicu čarodejníc. V roku 2006 bol Philippe Charlier, forenzný vedec z Univerzitnej nemocnice Raymonda Poincarého (Garches), oprávnený študovať tieto relikvie. Uskutočnili sa testy uhlíka-14 a rôzne spektroskopické analýzy a výsledky určili, že pozostatky pochádzajú z egyptskej múmie zo šiesteho až tretieho storočia pred naším letopočtom.
V marci 2016 bol prsteň, ktorý podľa všetkého nosila Jana, ktorý prešiel rukami niekoľkých významných osôb vrátane kardinála, kráľa, aristokrata a dcéry britského lekára, predaný na aukcii Puy du Fou, v historickom zábavnom parku za 300 000 libier. Neexistuje žiadny presvedčivý dôkaz o tom, že prsteň vlastnila, ale jeho neobvyklý dizajn sa veľmi zhoduje s Janinými vlastnými slovami o jej prsteni pri jej procese. Rada pre umenie neskôr rozhodla, že prsteň nemal opustiť Spojené kráľovstvo. Nákupcovia sa odvolali, a to aj proti kráľovnej Alžbete II., a prsteň mohol zostať vo Francúzsku. Prsteň bol údajne prvýkrát odovzdaný kardinálovi Henrymu Beaufortovi, ktorý sa v roku 1431 zúčastnil Janinho procesu a popravy.
Revizionistické teórie
Revizionistickí autori spochybnili štandardné správy o živote Jany z Arku. Tvrdenia zahŕňajú že Jana z Arku nebola v skutočnosti upálená; že bola tajne nevlastnou sestrou kráľa Karola VII., a že nebola skutočným kresťanom, ale členom pohanského kultu; a že väčšina príbehu Jany z Arku je vlastne mýtus.
Pasithee
Pasithee alebo Pasitee môže byť:
Podtrpaslík typu B
Podtrpaslík typu B je typ hviezdy podtrpaslíka so spektrom typu B. Tieto hviezdy patria do horizontálnej vetvy hviezd Hertzsprungov-Russellovho diagramu a reprezentujú skorý stupeň vo vývoji niektorých hviezd, ktorý vzniká ak červený obor stratí vonkajšie vodíkové vrstvy ešte predtým ako v jadre začne prebiehať fúzia hélia. Dôvody tejto predčasnej straty hmoty sú neznáme, ale jedným zo základných mechanizmov tohto deja môže byť interakcia hviezd v systémoch dvojhviezd. Osamelí podtrpaslíci môžu byť výsledkom splynutia dvoch bielych trpaslíkov. Podtrpaslíci typu B, ktorí sú jasnejší ako bieli trpaslíci, sú významnou súčasťou populácií horúcich hviezd starých hviezdnych systémov ako sú guľové hviezdokopy, jadrá špirálových a eliptických galaxií. Prevládajú na ultrafialových fotografiách.
Predpokladá sa, že sdB hviezdy sa stanú bielymi trpaslíkmi bez prechodu na obrov.
Exotermická reakcia
náhľad|[[Aluminotermia je typická exotermická reakcia]] Exotermická reakcia je chemická reakcia, pri ktorej sa uvoľňuje energia, zvyčajne vo forme tepla. Produkty reakcie preto majú menšiu chemickú energiu ako reaktanty (látky do reakcie vstupujúce).
Opakom je reakcia endotermická, kde sa musí teplo dodať, aby reakcia mohla prebehnúť.
Príklady
Konkrétnym príkladom je zlučovanie plynného vodíka s kyslíkom za vzniku vodnej pary: Reagujúce látky odovzdávajú teplo okoliu, reakčné teplo teda má zápornú hodnotu: Qr = -484 kJ.mol-1
Autheuil-en-Valois
Autheuil-en-Valois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Synonymum
Synonymum (z gr. συν'sýn = spolu + ὅνομα'ónoma = meno) je slovo, ktoré inak znie, ale má rovnaký alebo blízky význam ako iné slovo.
Synonymá sa odlišujú významovými odtienkami alebo štylistickými príznakmi. V jazyku sú zviazané s javom synonymie, ktorej podstatou je to, že jednej veci alebo predmetu (denotátu) zodpovedá viacero výrazových jednotiek (designátorov). Pri lexikálnych synonymách popri významovej zhode sa zdorazňujú aj odlišné prvky. Patrí medzi ne rozličná spájateľnosť synoným a rozličná sféra použitia.
Podľa prítomnosti štylistických príznakoch rozoznávame synonymá také, aký ráz má ich konkrétny príznak, resp. do akej štýlovej vrstvy sa zaraďujú (terminologické, hovororové, knižné, administratívne, publicistické, slangové a pod., z časového a frekvenčného hľadiska zastarené, archaické, historické, zriedkavé). Táto mnohotvárnosť jazykových štýlov sa opiera o práve o synonymiu.
Medzi členmi synonymických radov možno rozlíšiť rozmanité vzťahy dané rozdielom významových odtienkov alebo štylistickými rozdielmi, prípadne obidvoma týmito príznakmi súčasne. Významové rozdiely sa môžu prejavovať
Z hľadiska formy môžu byť synonymá nielen slová, ale aj slovné spojenia (určiť hranice – ohraničiť) a frazeologické jednotky (hrať si do karát – nahrávať si).
Príčiny vzniku
Príčiny vzniku synoným môžu byť vnútrojazykové:
alebo synonymum môže vzniknúť vonkajším vplyvom:
Absolútne synonymá
V jazyku však sú aj také dvojice, pri ktorých nenájdeme zjavný rozdiel.
Zoznam biologických článkov/DŽ
dži
Džidžitka
džu
Džungle (prírodná rezervácia) - Džungľa (vegetácia)
Andrew Niccol
Vyrástol na Novom Zélande, odkiaľ odišiel ako 21-ročný do Londýna v Spojenom kráľovstve. Jeho filmy sú o pesimizme a o ľuďoch, ktorí ho prekonávajú.
Le Pecq (mesto)
Le Pecq je francúzske mesto v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Autrêches
Autrêches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Daidalos
thumb|Daidalos a Ikaros, Villa Albani, Rím, [[1. storočie pred Kr.]] Daidalos (🇬🇷, ) je v gréckej mytológii najväčší grécky staviteľ, vynálezca, ale aj sochár a maliar. Bol synom Aténskeho umelca Eupalama a otcom Ikara a Iapyka.
Daidalos je najviac preslávený tým, že podľa báje ako prvý človek vzlietol do vzduchu, a to na vlastnoručne vymyslených a zostrojených krídlách z vtáčích pier, lepených voskom. S tým je spojená smrť jeho syna Ikara.
Daidalos a synovec
Daidalos mal 46 rokov v Aténach veľkú sochársku a maliarsku dielňu a diela, ktoré v nej vytvoril boli dokonalé. Daidalova sestra poslala k nemu svojho syna Perdixa, aby sa naučil remeslu. Keď však Daidalos spozoroval, že jeho synovec Perdix má ešte väčšie nadanie ako on, zhodil ho z aténskej Akropoly. Keď Aténa videla Perdika padať zo skaly, premenila ho na jarabicu. Pri pohrebe mŕtveho Perdixa bol Daidalos videný a odsúdený na smrť.
Daidalos a Kréta
náhľad|Daidalos a Ikaros, autor Frederic Leighton S pomocou bohov utiekol z väzenia a spolu so svojim synom sa dostal na Krétu a získal azyl u kráľa Minóa. Na jeho zákazku potom postavil rozľahlý a zložitý Minov labyrint, v ktorom kráľ ukryl Minotaura, obludu s ľudským telom a býčou hlavou. Tú porodila kráľova manželka Pasifaé, neverná s posvätným bielym býkom. Neveru spôsobil Poseidón, pre ktorého bol býk určený ako obeta. Minos sa rozhodol, že býk je až priveľmi krásny aby ho obetoval a tak ho ušetril. Poseidón sa pomstil tak, že prinútil Pasifae aby sa zamilovala do zvieraťa. S touto zvláštnou stavbou, je spojený aj príbeh Thésea a Ariadny.
Zoznam vrcholov v Oravskej Magure
Zoznam vrcholov v Oravskej Magure zahŕňa aj pomenované kóty s nadmorskou výškou nad, ktoré však kvôli nízkej prominencii netvoria samostatné vrcholy. Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk.
Zoznam vrcholov
náhľad|Minčol náhľad|Kubínska hoľa náhľad|Magurka náhľad|Paráč a Príslopec
Daidalos
Daidalos a Kréta
Pretože nemohol smerovať do Atén, kde stále platil jeho ortieľ smrti, zamieril na Sicíliu. Po tisícoch kilometrov pristál na jej brehoch a požiadal kráľa Kókala o azyl. Bol prijatý. Kráľovi postavil výstavný palác pre Apolóna, vyzdobený sochami a obrazmi.
Minos o Daidalovom pobyte nič nevedel. Zorganizoval preto súťaž, ktorou sa snažil Daidala vypátrať. Súťaž spočívala v tom, že víťaz musel prestrčiť vlákno cez špirálovito zvinutú morskú ulitu. Daidalos v mene sicílskeho kráľa problém vyriešil tak, že do ulity vpustil mravca s priviazaným vláknom. Minos tušil, že iba Daidalos mohol použiť takúto dômyselnú metódu a vydal sa preto na Sicíliu aj s vojnovou flotilou a žiadal o jeho vydanie. Kókalos sa nevyjadril, či Daidala vydá alebo nie. Nechal však Daidalovi voľnú ruku, ten zaviedol do kúpeľne tajné potrubie, ktorým vo vhodnom okamihu očisty kráľa Minoa vpustil vriacu vodu a Minoa usmrtil.
Kókalos vraždu tajil, ale správa o nej sa dostala až k Aténčanom. Tí z vďačnosti, že ich zbavil úhlavného nepriateľa, Daidalovi poskytli milosť. Daidalos sa vrátil do svojho rodného mesta a tam po mnohých tvorivých umeleckých rokoch v pokoji zomrel.
Odraz v umení
V antike bol let Daidala a Ikara častým námetom hlavne pre maliarov váz. Jedna z prvých váz s vyobrazením Daidala sa našla blízko mesta Cerveteri. Táto etruská váza pochádza približne z roku 630 pred Kr. Známe sú aj tieto ďalšie diela:
Populárna kultúra
V televíznom seriály Stargate Atlantis je Daidalos názov vesmírneho krížnika letectva USA, ktorý je schopný cestovať medzi galaxiami.
Farma (film)
Farma je americký filmový triler z roku 2003 o veteránovi CIA Walterovi Burke (Al Pacino), ktorý má na starosti hľadanie nových talentov pre výcvikové stredisko CIA.
Le Perray-en-Yvelines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mier
Existencia mieru spravidla zabezpečuje optimálne podmienky na rozvoj infraštruktúry, industrializácie, vzdelávania a životnej úrovne obyvateľstva. História dokumentuje fakt, že mier ako absencia konfliktu je produkt intenzívnych negociácií reprezentantov zainteresovaných subjektov a stabilita mieru je podmienená permanentnou kooperáciou.
Dolné Bavorsko
Dolné Bavorsko je jedným zo siedmich vládnych jednotiek Bavorska v Nemecku. Nachádza sa na východe štátu, hraničí na severe s Horným Falckom a na severovýchode s Českom, na juhu s Horným Rakúskom a na západe s Horným Bavorskom.
Galaktické halo
Galaktické halo je oblasť obklopujúca špirálové galaxie vrátane Mliečnej cesty. Predpokladá sa, že je tvorené najmä hviezdami, plynom a tmavou hmotou. V eliptických galaxiách neexistuje ostrý prechod medzi telom galaxie a halom.
Kysak (hrad)
Kysak (-normovaný názov) alebo Kysacký hrad sú zvyšky ruín pôvodného hradu nad rovnomennou obcou v pohorí Čierna hora.
Prístup
Na hrad sa je možné dostať z Kysaku od miestneho cintorína alebo od budovy polície.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1423. Postaviť si ho dali drienovskí páni. Kysacký hrad zanikol na prelome 15. a 16. storočia.
Súčasný stav
Dnešné ruiny Kysackého hradu sú pozostatkom obrannej pevnosti. Na hrade ešte nebol vykonaný komplexný archeologický výskum.
Peristhenes
Peristhenes alebo Peristhenés (Peristhenes/iný prepis: Peristhenés) môže byť v gréckej mytológii:
Kysak (hrad)
Okolie
Blízke hrady:
Karlštejn (rozlišovacia stránka)
Karlštejn môže byť:
Kubický kilometer
Kubický kilometer (symbol km³) je odvodená jednotka, určujúca objem.
sa rovná:
Použitie
Jednotka sa používa najmä v geológii a hydrológii, kde by si použitie menších jednotiek (kubický meter) vyžadovalo prácu s veľkými hodnotami; napr. určovanie objemu jazier, morí, ľadovcov, ale aj planétok.
Le Port-Marly
Le Port-Marly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Carl Czerny
Carl Czerny (niekedy aj Karl; * 21. február 1791, Viedeň, Rakúsko - † 15. júl 1857, Viedeň) bol rakúsky klavirista, hudobný skladateľ a pedagóg. Dnes je známy najmä vďaka svojim etudám a prstovým cvičením pre klavír.
Životopis
Narodil sa vo Viedni v rodine s českými koreňmi. Jeho otec Václav Černý prišiel do Viedne z Nymburku a sám Carl až do svojich desiatich rokov nehovoril po nemecky. Na klavír ho sprvu učil hrať jeho otec, neskôr dochádzal na hodiny k Johannovi Nepomukovi Hummelovi, Antoniovi Salierimu a Beethovenovi.
Carl bol zázračné dieťa. Na svojom prvom verejnom vystúpení v roku 1800 zahral Mozartov koncert pre klavír. Bol to práve on, kto neskôr, v roku 1812, uviedol vo viedenskej premiére Beethovenov Cisársky koncert (Klavírny koncert č 5).
Czerny začal vzápätí sám vyučovať hru na klavír. Vo svojich 15 rokoch už bol vyhľadávaným učiteľom. K jeho žiakom patril aj neskorší slávny klavírny virtuóz Franz Liszt.
Liszt následne svojmu učiteľovi venoval 12 transcendentálnych etúd pre klavír. Czerny patril k prvým skladateľom, ktorí ako titul svojho diela použili výraz etuda (z francúzskeho étude, štúdia).
Czerny zložil veľké množstvo hudobných skladieb. Počet jeho opusov dosahuje úctyhodné číslo 861. Medzi jeho diela patria omšové skladby, niekoľko rekviem a celý rad symfónií, koncertov, sonát a sláčikových kvartetov. V súčasnosti sa však už žiadna z jeho skladieb nehrá a Czerny je ako hudobný skladateľ známy takmer výlučne iba vďaka značnému množstvu didaktických skladieb pre klavír, ktoré zložil a ktoré sa dodnes používajú pri výučbe hry na klavír.
Aux-Marais
Aux Marais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
AIR - TRANSPORT EUROPE
náhľad|Nový vrtuľník Bell 429 vo flotile ATE
'''AIR - TRANSPORT EUROPE, spol. s r.o. (skratka ATE''') je slovenský letecký dopravca, špecializujúci sa na prevádzku leteckej záchrannej služby.