cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Britská Kolumbia
Cesty a diaľnice
Zo Skalistých hôr vedú do zvyšných oblastí Kanady štyri hlavné cesty. Z juhu na sever to sú: Crowsnest Pass Highway, idúca cez Sparwood, Trans-Canada Highway, idúca cez národný park Banff, Yellowhead Highway, idúca cez národný park Jasper a Highway 2, idúca cez Dawson Creek. V provincii je tiež niekoľko diaľnic, ktoré smerujú do amerických štátov Washington, Idaho a Montana. Najdlhšou diaľnicou je Highway 97, dlhá 2081 km, ktorá smeruje z kanadsko-americkej hranice v Osoyoos na sever ku jazeru Watson Lake v Yukone.
Verejná doprava
náhľad|Súprava metra [[SkyTrain vo Vancouveri na zastávke Ruppert station]] náhľad|[[Trolejbus vo Vancouveri na trase Robson/Downtown]] Pred rokom 1978 spravovala verejnú dopravu BC Hydro, elektrárenská spoločnosť, patriaca provincii. Neskôr provincia založila spoločnosť BC Transit, ktorá spravuje a zabezpečuje všetku verejnú dopravu v provincii. V roku 1998 vznikol TransLink, nezávislá spoločnosť zabezpečujúca verejnú hromadnú dopravu v regionálnom okrese Metro Vancouver.
Vozový park verejnej hromadnej dopravy v Britskej Kolumbii pozostáva najmä z dieselových autobusov, mesto Vancouver má okrem nich aj trolejbusy. TransLink spravuje sieť nadzemného metra SkyTrain, ktoré spája mestá Vancouver, Burnaby, New Westminster a Surrey. Metro sa 17. augusta 2009 rozšírilo dokončením trasy Canada Line aj na juh do Richmondu a po dokončení plánovanej trasy Evergreen Line sa rozšíri aj na východ do miest Coquitlam a Port Moody.
Železnica
Dokončenie výstavby Kanadskej pacifickej železnice (CPR) v roku 1885 bolo podmienkou pripojenia provincie ku Kanadskej konfederácii. V nasledujúcich desaťročiach sa v provincii pokračovalo s rozširovaním železničnej siete, ktorá sa stala hlavným spôsobom dopravy, až kým sa v 50. rokoch 20. storočia nezačalo s rozširovaním a zdokonaľovaním diaľničného systému v Britskej Kolumbii.
Okrem CPR boli postavené ďalšie železničné trate. Dve hlavné trasy vedúce cez priesmyk Yellowhead Pass spojili trať CPR s traťou Grand Trunk Pacific, s konečnou zastávkou v meste Prince Rupert a s Canadian National Railway (CNR), s konečnou zastávkou vo Vancouveri. Na nich sa napojila trať Pacific Great Eastern (PGE), ktorá viedla severojužným smerom medzi mestami v oblasti Central Interior a pobrežím. PGE (neskôr známa ako British Columbia Railway, v súčasnosti vo vlastníctve CNR) spájala mestá Fort St. James, Fort Nelson a Tumbler Ridge s bývalým mestom North Vancouver.
Diskurz (filozofia)
Diskurz má vo filozofii rôzne definície. Pojem do filozofie zaviedol R. Descartes. V súčasnosti sa chápe ako usporiadaný súbor viet o danom predmete, konkrétna podoba vedenia. Hlavný zástancom tohto typu definície je M. Foucault. Podľa Foucaulta je diskurz pravidlami riadená prax, ktorá vytvára/generuje reťaz alebo súvislý systém výpovedí, čiže foriem vedenia, ako napr. medicína, psychiatria, biológia.
Britská Kolumbia
Železnica
Železnica E&N Railway, premenovaná na Southern Railway of Vancouver Island obsluhuje komerčné a dopravné služby pre pasažierov na Vancouverovom ostrove vlastnením železničných tratí. Prepravu cestujúcich na Vancouverov ostrov poskytuje VIA Rail Canada.
Doprava po vode
V roku 1960 bola založená BC Ferries, kráľovská korporácia, ktorá zaisťovala prepravu pasažierov a ich motorových vozidiel trajektami medzi Vancouverovým ostrovom a oblasťou Lower Mainland, ako lacnejšia alternatíva ku službám železnice CPR.
vľavo|náhľad|Prístav [[Port of Vancouver]] náhľad|Cesta trajektom na Vancouverov ostrov? náhľad|Medzinárodné letisko [[Vancouver International Airport (YVR)]] V súčasnosti prepravuje ľudí, motorové vozidlá a tovar na 25 trasách, ktoré spájajú ostrovy v Britskej Kolumbii so sebou navzájom a s pevninou. Prepravu trajektom do amerického štátu Washington zaisťuje Washington State Ferries (medzi Sidney a Anacortes) a Black Ball Transport (medzi Victoriou a Port Angeles). Prepravu trajektami na vnútrozemských riekach a jazerách zaisťuje vláda provincie.
Komerčná preprava zaoceánskeho tovaru hrá v ekonomike provincie tiež dôležitú úlohu. Najväčšie prístavy sú v mestách Vancouver, v Roberts Bank (pri Tsawwassene), Prince Rupert a vo Victorii. Zpomedzi nich je najdôležitejším Port of Vancouver, ktorý je najväčším prístavom v Kanade a najviac diverzifikovaným prístavom v Severnej Amerike. Mestá Vancouver, Victoria a Prince Rupert sú tiež hlavnými prístavmi pre výletné lode.
V roku 2007 bol v meste Prince Rupert otvorený veľký námorný kontajnerový prístav s vnútrozemským prekladiskom v Prince Rupert Port Authority.
Letecká doprava
Po celej Britskej Kolumbii sa nachádza viac ako 200 letísk. Medzi najväčšie patria medzinárodné letiská Vancouver International Airport (YVR), Victoria International Airport (YYJ), Kelowna International Airport (YLW) a Prince George International Airport (YXS). Vancouver International Airport je druhé najrušnejšie letisko v Kanade, ktoré v roku 2007 prepravilo viac ako 17,5 miliónov cestujúcich, letiská v Kelowne a vo Victorii prepravili v tom istom roku vyše milión cestujúcich.
Parky a chránené územia
V provincii je 14 určených parkov a chránených oblastí, 141 ekologických rezervácií, 35 provinčných námorných parkov, 7 oblastí kultúrneho dedičstva, 6 národných historických miest, 4 národné parky a 3 národné rezervácie. 12,5 % (114 000 km2) územia provincie je v súčasnosti chráneným územím.
náhľad|Národné a provinciálne parky v Britskej Kolumbii náhľad|Národný park [[Yoho National Park|Yoho?]] V Britskej Kolumbii sa nachádza 7 kanadských národných parkov:
V Britskej Kolumbii je tiež veľká sieť provinčných parkov, ktoré spravuje BC Parks z ministerstva životného prostredia. Sieť provinčných parkov v Britskej Kolumbii je druhá najväčšia sieť parkov v Kanade (najväčšou je sieť kanadských národných parkov).
Okrem týchto oblastí je ešte 4,7 milióna hektárov obrábateľnej pôdy chránených v systéme Agricultural Land Reserve.
Miesta na oddych
Obdarovaná svojím hornatým terénom, pobrežím a svojimi riekami, jazerami a lesmi, bola Britská Kolumbia dlho vyhľadávaným cieľom pre ľudí, ktorí sa chceli venovať turistike, stanovaniu v prírode, horolezectvu, lovu na divú zver a rybárčeniu.
vľavo|náhľad|[[Jachtenie po ľade na zamrznutom jazere Green Lake vo Whistleri]] náhľad|Člnkovanie v národnom parku [[Yoho National Park|Yoho?]] vľavo|náhľad|Horský priesmyk [[Rogers Pass v národnom parku Glacier National Park]]
V zime je v provincii obľúbenou činnosťou beh na lyžiach a v posledných desaťročiach aj zjazdové lyžovanie na svahoch pohorí Pobrežné vrchy a Skalistých hôr a na južných svahoch Shuswap Highlands a pohoria Columbia Mountains. Snowboarding získal svoju popularitu v provincii začiatkom 90. rokov. Počas konania Zimných olympijských hier v roku 2010 sa v oblasti Whistler-Blackcomb uskutočnia všetky zjazdové podujatia, zatiaľ čo halové podujatia sa odohrajú v oblasti Vancouveru.
Vo Vancouveri a vo Victorii (takisto ako v niektorých ďalších mestách) sú príležitosti pre rekreačných bežcov a cyklistov. Niektoré z opustených horských ciest v provincii boli upravené pre potreby turistiky, horského bicyklovania a zjazdového lyžovania.
Olováry
Olováry sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Britská Kolumbia
Miesta na oddych
V provincii je k dispozícii aj možnosť jazdy na koňoch. Pre potreby turistov boli v provincii vybudované aj cesty pre jazdu na koni, často na miestach s nádhernou okolitou prírodou.
Olováry
Polohopis
Obec leží v plytkej doline Ipeľskej kotliny, približne 15 km juhovýchodne od Veľkého Krtíša.
Britská Kolumbia
Miesta na oddych
Vo veľkom je tu zastúpené aj množstvo iných športov, medzi ktoré patrí golf, tenis, futbal, ľadový hokej, kanadské rugby, rugby, softbal, basketbal, curling a krasokorčuľovanie. Britská Kolumbia tiež vyprodukovala množstvo vynikajúcich športovcov, najmä v plávaní a v zimných športoch. Na vzostupe je aerobik a hatha jóga.
Olováry
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom Olwar) je z roku 1245, bola majetkom rodu Balassiovcov. Podľa cirkevných písomných prameňov bol na tomto mieste kostol už v roku 1076 a na Kamennom vrchu stredoveký hrad Óvár. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne vinohradníctvom.
Britská Kolumbia
Miesta na oddych
Z dôvodu stále sa zvyšujúceho počtu turistov je v posledných desaťročiach na vzostupe výstavba luxusných (často päťhviezdičkových) hotelov a turistických rezortov, chaletov, zariadení bed and breakfast, hotelov, motelov, rybárskych kempov a autokempov.
Fajčenie marihuany
Na základe štúdie univerzít University of Victoria a Simon Fraser University z roku 2004 (publikovanej v roku 2006) je užívanie marihuany spomedzi všetkých kanaďanov najviac rozšírené práve v provincii Britská Kolumbia. No štúdia OSN z júla 2007 označila za najviac postihnutú provinciu Quebec, keď 15,8 % quebečanov za rok požilo marihuanu, v porovnaní s kanadským priemerom 14,1 %, čo umiestnilo Kanadu na prvé miesto v užívaní marihuany spomedzi vyspelých krajín. Spolu s narastajúcim počtom jej užívateľov je Britská Kolumbia zodpovedná za 40 % všetkej produkcie marihuany v Kanade.
Mestá
náhľad|Mestá v [[Regionálny okres Metro Vancouver|regionálnom okrese Metro Vancouver]] Polovica obyvateľstva Britskej Kolumbie žije v mestách a obciach v regionálnom okrese Metro Vancouver, medzi ktoré patrí: Anmore, Belcarra, Bowen Island, Burnaby, Coquitlam, Delta, Langley (mesto), Langley (okres), Lions Bay, Maple Ridge, New Westminster, North Vancouver (mesto), North Vancouver (okres), Pitt Meadows, Port Coquitlam, Port Moody, Richmond, Surrey, Vancouver, West Vancouver, White Rock, 17 indiánskych rezervácií a nezačlenená oblasť, známa ako Electoral Area A.
Medzi ďalšie mestá v provincii patria:
Divé zvieratá
náhľad|[[Medveď grizly]] náhľad|[[Bobor kanadský]] náhľad|[[Vlk dravý]] náhľad|[[Bernikla veľká (Branta canadensis)]] Na väčšine územia provincie sa nachádza divá príroda, z toho dôvodu veľký počet cicavcov, ktorých výskyt je na území Spojených štátov zriedkavý, sa v Britskej Kolumbii bežne vyskytuje.
V provincii žije veľký počet medveďov grizzly, čiernych medveďov (baribalov) a kermodov (poddruhu čierneho medveďa), spolu s jeleňmi, jeleňom wapiti, losmi, polárnymi sobmi, ovcami tlstorohými, horskými kozami, svišťami, bobrami kanadskými, ondatrami, kojotmi prériovými, vlkmi dravými, lasicami, rosomákmi, jazvecami, pumami americkými, orlami, kršiakmi rybožravými, volavkami, husami kanadskými, labuťami, potáplicami, sokolmi, sovami, havranmi, kačkami strakatými, drozdami sťahovavými, sojkami, hýľmi a sýkorkami.
Vo vodách provincie sa nachádzajú zdravé populácie veľkého počtu rýb, medzi ktoré patria lososy, pstruhy, sivone, halibuty, pstruhy dúhové a jesetery. Na pobreží sa často vyskytujú tulene obyčajné a vydry severoamerické. Medzi veľryby žijúce pri pobreží Britskej Kolumbie patria kosatky dravé (orca), vráskavce sivé, sviňuchy obyčajné, sviňuchy dallove, delfíny pacifické a vráskavce minke.
Ohrozené druhy
Medzi ohrozené druhy v Britskej Kolumbii patrí svišť vancouverský, sova škvrnitá, biely pelikán a jazvec.
Škodcovia z iných častí sveta
Medzi živočíchov pôvodom z iných častí sveta a v súčasnosti sa vyskytujúcich v Britskej Kolumbii patrí púpava lekárska, bažant poľovný, ustrice čerstvé, pstruh jazerný, slimáky, škorce, vlhovce, nevädza, vrbica vŕbolistá, prútnatec metlovitý, letuchy, priadkovce, pílovky, veverice sivé, rôzne druhy ázijských chrobákov, brečtany, daniely škvrnité, bodliaky, potkany nórske, škorce a mníšky veľkohlavé.
V posledných rokoch sa v severných oblastiach provincie objavil lykožrút.
Velký Rybník
Velký Rybník je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 175 obyvateľov, z toho 89 mužov a 86 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,2 roka, ženy 40,6 roka).
Slovenský bridžový zväz
Slovenský bridžový zväz (SBZ) (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je dobrovoľná organizácia, ktorá združuje fyzické osoby so záujmom o bridž. SBZ je členom EBL. Od októbra 2006 je členom KŠZ SR. Prezidentom SBZ je Peter Belčák.
História
Do októbra 2006 bol prezidentom Pavel Mokráň, od októbra 2006 Peter Belčák. V rokoch 2005 až 2006 bol členom predsedníctva aj Tibor Menyhért.
Turnaje
SBZ organizuje celoslovenské bridžové turnaje:
V roku 2006 SBZ v spolupráci s EBL a WBF zorganizoval Juniorské majstrovstvá sveta juniorov v Piešťanoch.
V roku 2013 SBZ v spolupráci s EBL zorganizoval Hry malých bridžových federácií.
Ledeburit
Ledeburit je eutektikum metastabilnej sústavy Fe-Fe3C. Nie je to fáza, ale fázová zmes zložená z austenitu a cementitu (Fe3C). Pod mikroskopom sú zreteľné lamelárne štruktúry cementitu. Podiel uhlíka v ledeburite je 4,3 %. Ledeburit je pomerne krehký, má biele lesklé a veľmi tvrdé kryštály.
Pri obsahu uhlíka 4,3 % má zliatina železa najnižšiu teplotu tavenia - 1 147 °C namiesto 1 539 °C pri čistom železe. Preto sa vo vysokých peciach vyrába surové železo so zložením blízko eutektického bodu.
Cesta I. triedy 14 (Slovensko)
Cesta I. triedy 14 (I/14) je cesta I. triedy na strednom Slovensku, ktorá prechádza územím okresov Banská Bystrica a Turčianske Teplice. Vznikla prekategorizovaním pôvodnej cesty II. triedy 577 a jej celková dĺžka je. Je to horská cesta, ktorá sedlom Malý Šturec prekonáva horský terén na styku Veľkej Fatry a Kremnických vrchov a je významnou spojnicou regiónov Pohronie a Turiec. Cez I/14 je na celej dĺžke vedený nespoplatnený horský priechod Šturec. Cestu postavila ako novú koncom 15. storočia Turzovsko-fuggerovská spoločnosť.
Priebeh
Cesta začína na katastrálnom území mesta Banská Bystrica, kde pri mestskej časti Uľanka odbočuje z cesty I/59. Smeruje na severozápad dolinou riečky Bystrica a sleduje železničnú trať Zvolen – Vrútky. Najprv prechádza obcou Harmanec, následne susedným Dolným Harmancom, sleduje tok potoka Harmanec, pokračuje popri Harmaneckej jaskyni na ľavej strane a cez osadu Horný Harmanec. Potom začína serpentínami stúpať do sedla Malý Šturec, opúšťa údolie Harmanca a postupne klesá do doliny potoka Biela voda a zároveň do regiónu Turca. Prechádza popri rekreačnej osade Bartoška a popri odbočke do obce Čremošné (III/2174). Ďalej sleduje tok riečky Teplica a južne od mesta Turčianske Teplice, v blízkosti motorestu Šturec sa vidlicovito pripája na cestu I/65.
Citroën XM
Citroën XM je automobil vyššej strednej triedy, ktorý prišiel na trh v roku 1989 ako priamy nástupca modelu CX. Vyrábal sa ako päťdverový liftback alebo kombi. V roku 1990 získal medzinárodné ocenenie Car of the year. V roku 2000 bola výroba ukončená. Jeho nástupcom sa o 5 rokov neskôr stal model C6. Počas 11 rokov produkcie bolo vyrobených 333 405 kusov.
Opis
Podarilo sa pri ňom, na rozdiel od novších modelov, zachovať výstrednosť tejto automobilky. Automobil je postavený na celkom odlišnom type podvozku od všetkých ostatných áut. Špeciálny elektronicky riadený hydropneumatický systém odpruženia s variabilnými režimami comfort a sport si zaslúži ocenenie, ktoré je mu, rovnako ako kritika pričítané zo všetkých strán. Automobil predstavil v štandardnej výbave nové prvky technológií ako multiplexná sieť, palubný počítač, palubný informátor. Informátor zobrazoval na displeji informácie ako závady, otvorené dvere, rozsvietenie svetiel. Vývoj technológií bol tajný a z obáv o okopírovanie konkurenciou, išiel XM do predaja skôr ako boli vychytané všetky jeho "detské choroby". Všetky tieto nové technológie so sebou prinášali aj rad komplikácií, a tak na počiatku výroby bola zaznamenaná vyššia poruchovosť. V reakcii na pošramotenú povesť bol uvedený faceliftový model XM II.(Y4).
Pri motorizácií 3.0 V6 bol použitý unikát a to hydraulický degresívny posilovač riadenia (DIRAVI), ktorý zabezpečoval stvrdnutie riadenia pri vyšších rýchlostiach. Tento model dlho slúžil predovšetkým pre príslušníkov vlády, ktorí nedali na komfort a luxus tohto vozu dopustiť ani po ukončení výroby v roku 2000 a bolo požiadané o dovýrobu niekoľko ďalších desiatok kusov tohto vozu. Tieto automobily nie sú všeobecne veľmi poruchové, ale vďaky obavám z hydropneumatického systému odpruženia sa ich tržná hodnota za posledné roky, aj keď to, čo ponúkajú, je unikátne, znížila na minimum. Automobil vyniká skvelým komfortom a jazdnými vlastnosťami.
Podvozok
V Citroëne XM bolo použité v roku 1989 prvé elektronicky riadené hydropneumatické odpruženie označované ako Hydractive I. s dvomi hlavnými charakteristikami pruženia. Pruženie bolo vyvíjané v koncepte Citroën Activa 1988, ktorý mal pôvodne využívať hydropneumatiku na natáčanie všetkých kolies a vyrovnávanie náklonu karosérie. Systém bol vybavený riadiacou jednotkou so snímačmi náklonu karosérie, snímačom rýchlosti a detekciou brzdenia. Podľa informácií o jazde jednotka automaticky prepínala medzi režimami pruženia. V roku 1995 bolo pruženie nahradené modernejšou verziou Hydractive II.
História
Dizajn vozu pôsobil vo svojej dobe veľmi prevratne. V roku uvedenia bol v ponuke iba trojlitrový šesťvalec s výkonom 123 kW. K rozšíreniu ponuky prišlo až o rok neskôr, kedy sa objavili aj vznetové agregáty. Od roku 1991 pribudlo k ponuke aj kombi s označením Break. V roku 1994 prešiel model faceliftom, ktorý so sebou priniesol i zvýšenie kvality. Model pred faceliftom sa označuje ako XM Y3 a po facelifte ako XM Y4. V roku 1995 bola uvedená prvá multiplexná sieť v automobile. Neskôr vznikla aj edícia XM Multimedia s integrovaným počítačom na zadných sedadlách s operačným systémom Windows.
Bezpečnosť
Prvky bezpečnosti - 4x Airbag, ABS
XM I. (Y3) 1989-1994
-Motorizácie PRV majú označenie ES9, sú zo spoločného vývoja automobiliek Renault, Volvo, Peugeot a Citroën. Neskôr skupina PSA vyvinula vlastný V6 motor vychádzajúci z modelu PRV a zostalo mu preto aj označenie ES9.
Honduraské národné futbalové mužstvo
Honduraské národné futbalové mužstvo reprezentuje Honduras na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Zlatý pohár CONCACAF. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Estadio Olimpico Metropolitano v San Pedro Sula. Honduras sa trikrát kvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale. Prvýkrát na MS 1982, ďalšie účasti Hondurasu v roku 2010 a 2014. Vo všetkých prípadoch Honduras skončil v skupine. V Severnej Amerike patrí Honduras medzi najlepšie tímy. Sú stálym účastníkom Zlatého poháru CONCACAF. Na konte majú iba jeden titul z roku 1981. Na premiérovom ročníku Ligy národov CONCACAF 2019-20 obsadili konečné tretie miesto.
Zápasy Hondurasu na Majstrovstvách sveta vo futbale
Počas troch účasti Honduras stále čaká na víťazstvo na MS, ich bilancia je 0 výhier, 3 remízy, 6 prehier
Majstrovstvá sveta vo futbale 1982: Skupina - Španielsko (1:1), Severné Írsko (1:1), Juhoslávia (0:1)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2014: Skupina - Francúzsko (0:3), Ekvádor (1:2), Švajčiarsko (0:3)
Copa América
Honduras sa pri jedinej účasti na Copa América 2001 umiestnil na treťom mieste
Proterozoikum
thumb|right|Červená riasa Laurencia. Podobné riasy sa vyskytovali už v [[Mezoproterozoikum|mezoproterozoiku.]]
Proterozoikum (iné názvy: starohory; staršie: mladšie pre(d)kambrium, algonkium, predprvohory, pre(d)kambrium, eozoikum; nevžitý tvar: prvotnoživotovršie ) je eón vo vývoji Zeme, v poradí tretí po archaiku, po ňom nasledovalo fanerozoikum. Časový interval proterozoika je 2,5 miliardy – 542 mil. rokov. Pojem starohôr vymedzil E. Emmons a Ch. D. Walcott v roku 1888. Český (a slovenský) názov starohory vymyslel v roku 1946 O. Kodym.
Pôvodne bola hranica medzi proterozoikom a fanerozoikom (kambriom) stanovená na prvý masívny výskyt skamenelín vyšších živých foriem (napr. trilobitov), no napriek neskorším objavom existencie života v proterozoiku sa táto hranica už nemenila, takže zostáva zachovaná na 542 mil. r
Rozdelenie:
Podľa nového delenia sa proterozoikum delí na tri éry:
Staršie delenie:
Geologický vývoj
Proterozoikum je z hľadiska geologického vývoja oveľa lepšie doložené ako archaikum. V proterozoiku sa často vyskytujú súvrstvia sedimentov plytkých (epikontinentálnych) morí, na rozdiel od prevažne hlbokomorských metamorfovaných usadenín. Ďalším typom horninových formácií, ktoré sú typické najmä pre začiatok proterozoika, sú „páskaté železné rudy“. Proterozoikum je známe vývojom a následným rozpadom niekoľkých superkontinentov (Atlantika, Columbia, Nena a Rodinia) a s nimi spojenými orogénnymi udalosťami. V proterozoiku došlo k hurónskemu zaľadneniu počas periódy siderm – orosir a globálnemu zaľadneniu v periódach kryogén – ediakar, nazývanému aj „Zem – snehová guľa“ („Snowball Earth“).
Počiatok proterozoika sa ešte stále nesie v znamení nižšieho obsahu kyslíka v atmosfére. S pribúdajúcim nárastom organizmov, najmä tých, u ktorých sa vyvinula fotosyntéza, sa zvyšoval podiel O2 v atmosfére, až kým koncom proterozoika nedosiahol dnešnú úroveň.
Severná Európa
Ku kontinentom, ktoré vznikli v archaiku, sa pričleňovali nové pevninové masívy. K jadru Baltského štítu v severnej Európe sa pripojili ďalšie oblasti súše: väčšia časť Fínska a Švédska s výnimkou najkrajnejšieho juhu a juhozápadu, baltský kontinentálny chrbát, stredoruská a povolžská doska. Pevnina sa utvárala v troch tektonických cykloch: Keďže zároveň s karelidmi sa prvý raz v Európe jednoznačne vyskytli plytkovodné sedimenty, predpokladá sa, že pred 2 000 až 1 800 mil. rokmi zaplavili veľké priestory Baltského štítu na východe rozsiahle plytké moria.
Horské pásma
V dôsledku intenzívnych tektonických pohybov vznikali v tomto období na celej Zemi početné vrásové horské systémy. Tri z piatich tektonických fáz sa odohrali približne pred 1900 mil. rokmi. Veľký význam malo aj zvetrávanie a odnos zvetranín, ktoré zmenili vzhľad a charakter nových pohorí. Obdobie, v ktorom vzniklo jedno vrásové pohorie nazývame, tektonický cyklus. Často trvalo dlhšie ako 100 mil. rokov a vždy ho sprevádzali magmatické javy, ktorých cyklus predstavoval tektonickú éru. Na Začiatku bol vznik geosynkinály, zvyčajne viac ako dlhej depresie zemskej kôry, vyplnenej horninami. Geosynklinála sa mohla pri svojom pozvoľnom klesaní naplniť sedimentami hrubými až niekoľko tisíc metrov. Na konci geosynklinálneho obdobia sa centrálne časti začali dvíhať. Sčasti tu pôsobila tlaková šmyková sila, sčasti vztlak ľahších hornín v ťažšom materiáli zemského plášťa. Keď sa vrásnenie presunulo z centrálnej časti geosynlikály k jej okrajom, nastali tektonické obdobia. V priebehu času sa geosynlinála vyvrásnila v celom rozsahu, pričom sa na jej okrajoch nahromadilo veľké množstvo sedimentov (molasa) pochádzajúcich z už vysokého centrálneho pohoria. V týchto fázach vznikali z odkrytých kryštalických jadier centrálne horské časti veľkých vrásových pohorí, zatiaľ čo zo sedimentárnych hornín okrajové obalové oblasti. Systém vrás v horninách postihnutých orogenézou (gr. oros = pohorie, genesis = vznik) na konci tektonickej fázy už nemenil. Začalo sa vysokohorské obdobie orogenetického cyklu, v priebehu ktorého sa pohorie pôsobením vztlaku v zemskom materiáli dvíhalo. V tejto etape postupoval a silnej vplyv zvetrávania a odnosu materiálu z vyčnievajúceho pohoria, prehlbovali sa doliny a postavenie štítov v pohorí sa zvýrazňovalo. Opísaný mechanizmus je pre väčšinu teórii viac-menej spoločný.
Pevninové masívy v Severnej Amerike
Severoamerické archaické jadrá sa rozdelili na nové pevninové rozsiahle masívy : Arktické ostrovy, oblasť veľkých prérií, oblasť centrálnych rovín a Labradoru. Pri zväčšovaní plochy sa uplatnila iná schéma ako vo východoeurópskej platforme. Kým litosférická doska vo východnej Európe ma skôr mriežkovitú stavbu, americká sa rozširovala zonálne – archaické jadrá boli obklopované stále novými geologickými časťami. Mobilná zóna (oblasť hromadenia sedimentov, metamorfózy hornín a granitizácie) sa priebežne presúvala z centrálnych častí k okraju. Keďže v každej oblasti pôsobilo niekoľko na seba nadväzujúcich geologických cyklov, sú na americkom kontinente vzájomné vzťahy geologických činiteľov mimoriadne zložité.
Morská voda bez soli
thumb|right|Vzorka sodíka thumb|right|Dolomit Zloženie morskej vody v proterozoiku nie je presne známe. Isté je len to, že obsah minerálnych látok v mori sa výrazne odlišoval od dnešného. Podobne ako dnes aj vtedy záviselo zloženie morskej vody od procesov a pomerov na povrchu Zeme. More pred 2 500 mil. rokmi obsahovalo extrémne málo takých minerálnych zložiek, ktoré by sa doňho splavili ako produkty erózie kontinentov. Chýbali rozpustné soli sodíka (teda aj kamenná soľ), draslíka, horčíka a vápnika. Vo vysokej miere boli pravdepodobne prítomné prvky pochádzajúce zo sopečnej činnosti ako chróm, bróm, jód a síra. Pokiaľ ide o obsah kyslíka vo vode, môžeme s istotou povedať, že morská voda v ranom proterozoiku pôsobila redukčne, vytláčala kyslík z chemických zlúčenín. Iba pred 2 300 mil. rokmi sa morská voda obohatila kyslíkom v dôsledku prudkého nástupu fotosynteticky aktívnych mikroorganizmov.
Tvorba dolomitu
Na začiatku proterozoika sa začala v stále sa rozširujúcich plytkých moriach rozsiahla tvorba dolomitických hornín. Spolu s vápencami patria medzi karbonátové horniny, ktoré nie sú v predkambrijských súboroch veľmi rozšírené a zastúpené sú len dolomitmi. Ich sedimenty často dosahujú mocnosť niekoľko tisíc metrov. Dolomit je vápenato-horečnatý uhličitan CaMg(CO3)2. Z morskej vody sa vylučuje len za určitých podmienok, najmä pri kolísaní jej chemického zloženia alebo pri teplotných zmenách. Vznikal väčšinou z vápnitých sedimentov ako produktov činnosti živých organizmov. Prudký prírastok fotosynteticky aktívnych organizmov v plytkých moriach, viedol v proterozoiku k zvýšenej spotrebe oxidu uhličitého, ktorý má pri rozpúšťaní vápenca významnú úlohu: ak klesá jeho obsah, vyzráža sa pevný vápenec, čím sa vytvorí predpoklad vzniku dolomitickej horniny. Pri charakteristickom zložení vtedajších morí vápenec dolomitizoval (zmena na dolomit). Ak sa vápenec vyskytol vo forme aragonitu (rombická kryštalická štruktúra), celý proces sa odohral veľmi jednoducho: štruktúra zostala zachovaná, len vápnik bol sčasti nahradený horčíkom.
Uránové ložiská
thumb|right|Ruda uránu Rozšírenie veľkých a plytkých morských paniev v dôsledku transgresie mora a zvýšenie obsahu kyslíka v morskej vode po náraste fotosynteticky aktívnych organizmov spôsobili základnú zmenu uránových ložísk. Prvotné uránové rudy dovtedy (pred 4 000 – 2 500 mil. rokmi) vznikali na povrchu archaických pevninových jadier. Tu boli postupne rozrušované, transportované a ukladané v moriach do rozsypov, kde ich obohacovalo gravitačné triedenie a iné procesy. Asi pred 2 000 mil. rokmi začali tieto uránové zlúčeniny v prostredí plytkého mora oxidovať a mohli sa rozpúšťať vo vode. Morskými prúdmi a prúdením podzemnej vody urán migroval a opätovne sa vyzrážal vo forme pevnej rudy na inom mieste. Veľmi vhodné na to boli oblasti starého morského dna alebo strižné zóny so zvýšeným obsahom grafitu, v ktorých nastávajú priaznivé redukčné pomery (znižuje sa obsah kyslíka vo vode). Keď sa rozpustený urán dostal na takéto miesto, opäť sa zmenil na pevnú rudu a vytváral bohaté ložiská. Príkladom je panva jazera Athabasca v Kanade alebo austrálske Severné teritórium. Všeobecne takéto ložiská, v ktorých ruda vznikla vyzrážaním minerálov z roztokov, sa nazývajú infiltračné. Tento nový typ bohatých uránových ložísk opäť potvrdzuje mohutné rozšírenie fotosynteticky aktívnych rias a mikroorganizmov, pretože ich vznik prinajmenšom v prvej fáze sprevádzala veľká spotreba kyslíka.
Meteorit v Kanade
thumb|right|Sudburský kráter Približne pred 1800 mil. rokmi neďaleko dnešného Sudbury (Kanada) dopadol na Zem obrovský meteorit s niekoľkokilometrovým priemerom. Sudburský meteorit svojím dopadom nielenže rozdrvil horniny vonkajšej zemskej kôry, ale porušil kôru až po žeravotekutý plášť, čo vyvolalo náhly pokles tlaku. Pod vplyvom obrovskej energie dopadu sa plastický materiál plášťa ešte viac roztavil a prenikol do roztavenej zemskej kôry. Výsledkom bola heterogénna magma, ktorá stuhla pozdĺž krátera. V mnohých sa pritom obohatila sulfidmi, hlavne pentlanditom, sírnikom niklu a železa [(Ni, Fe)9S8]. Vzniklo tak najvýznamnejšie ložisko niklu na Zemi. Celkové zásoby niklu v ňom sú 5,8 mil. ton, pričom 6,7 mil. ton niklu sa už vyťažilo, údaj je z roku 1996. Intenzita dopadov meteoritických častíc sa postupne znížila na dnešnú úroveň. Štatisticky sa dá rátať so vznikom podobného krátera asi raz za 250 000 rokov.
Rudné minerály
Asi pred 2300 mil. rokmi sa začalo intenzívne zásobovanie oceánov kyslíkom, ktorý sa vtedy nachádzal predovšetkým v plytkých moriach. Neskôr sčasti unikal do atmosféry. Kyslík rozpustený v morskej vode vytváral (v regionálnom meradle) nové možnosti pre tvorbu sedimentov, hlavne pre vznik rudných ložísk. Vyvolával totiž vo veľkých rozmeroch oxidáciu železa rozpusteného vo vode, a tým podnecoval jeho vyzrážanie. V oblastiach dovtedy chudobných na kyslík sa v rôznych typoch sedimentárnych hornín, ako sú íly, uhličitany či bituminózne sedimenty, začali utvárať sulfidické rudy farebných kovov (viazané so sírou) – kýzové ložiská. Vďaka týmto okolnostiam vznikli podmienky na tvorbu rúd olova, chromitu, zinku, zlata, medi, uránu a platiny. Približne pred 1800 mil. rokmi dosiahla tvorba týchto ložísk maximum. Potom intenzita ich vzniku začala klesať.
Galenit
thumb|right|Galenit Galenit je sulfid olovnatý (PbS) s hutnosťou 7,2 – 7,6. Je to geologicky najvýznamnejšia ruda olova (obsahuje až 86,6% olova), ktorá sa často vyskytuje nielen v sedimentoch proterozoika, ale aj v hydrotermálnych rudných žilách. Takéto žily vznikajú, keď sa v horninovom prostredí ochladí voda, zohriata vulkanickou činnosťou, obsahujúca vysoký podiel rozpustených minerálov. Pritom sa vylučuje ruda. Vyskytuje sa aj v kontaktne metasomatických horninách, metamorfitoch a pegmatitoch. U nás sa nachádza pri Banskej Štiavnici. Kryštály galenitu sú kubické alebo oktaédrické a majú olovenú farbu.
Oloveno-zinková ruda
thumb|left|Sfalerit Sfalerit je sírnik zinočnatý (ZnS). Vyskytuje sa vo farebných variáciách od žltej cez hnedú až po čiernu. Tvorí hexagonálne tetraédrické kryštály. Sfalerit je najviac rozšírená zinková ruda. často sa vyskytuje zároveň s galenitom a tvorí tak zmiešanú oloveno-zinkovú rudu. Minerály v tejto zmiešanej rude len málokedy tvoria väčšie kryštály, skôr sa vyskytujú v podobe jemno až hrubozrnných agregátov. Všeobecne sa kovový zinok vyskytuje s inými kovmi, okrem olova najmä so železom, ale aj so zlatom alebo meďou. Dnes sa tieto rudy ťažia na Slovensku v okolí Banskej Štiavnice.
Kremenec
thumb|right|Kremenec Kremenec (kvarcit) sa v proterozoiku usadzoval vo veľkej miere. Je to veľmi pevný kremenný pieskovec bez základnej hmoty. Jeho farba sa mení od bielej po svetlosivú. Vznikol rastom jednotlivých zrniek kremeňa pod zvýšeným tlakom v určitom chemickom prostredí, až úplne zaplnil póry. Kremeň (SiO2) v jemne kryštalickej forme sa nazýva chalcedón. Prúžkovanou a často rôznofarebnou formou je achát, ktorý kryštalizuje v dutinách. Kremeň sa vyskytuje v mnohých farebných variáciách (fialový ametyst alebo hnedá záhneda).
Titánová ruda
thumb|left|Rutil V proterozoiku boli priaznivé podmienky pre vznik titánových rúd. Ťažisko ich tvorby ležalo v časovom rozsahu pred 2 000 – 1 200 mil. rokmi, pričom vznik titánových rúd pravdepodobne nebol podmienený obohatením atmosféry kyslíkom. Nachádza sa totiž v riftových zónach, ktoré sa v tomto období vyskytli prvý raz. Preto sa predpokladá, že titánové rudy sú magmatického pôvodu. Medzi tieto rudy patria rutil a anatas (TiO2), ilmenit (FeTiO3) a titanit [CaTiO (SiO4)]. Hlavné náleziská rutilu sú v Rakúsku, kryštalický rutil sa nachádza v Revúcej.
Chromit
thumb|right|Chromit Chromitové ložiská v raných dejinách Zeme vznikali veľmi zriedka, mali však aj dve krátkodobé etapy intenzívnej tvorby pred 2 500 – 2 000 mil. rokmi. Chromity sa väčšinou vyskytujú spolu s platinovými rudami. Chromit je oxid železa a chrómu (FeCr2O4). Je hnedočiernej až čiernej farby, tvorí pevnú zrnitú hmotu, zriedka býva hrubokryštalický. Je to najdôležitejšia ruda chrómu. Podobne ako titánová ruda nevznikal pôsobením atmosféry, ale tvoril sa z magmy v riftových oblastiach. Významné ložisko chromitu je Bushveldský masív v južnej Afrike.
Pyrit
thumb|left|Pyrit Okrem vzniku primárnych minerálov vznikali minerály aj premenou z iných (sekundárne). Pod vplyvom zvyšovania kyslíka v atmosfére korodoval a rozrušoval sa pyrit (FeS2) alebo uraninit (UO2). Z pyritu sa odštiepila síra a vznikol oxid železitý, hematit (Fe2O3), charakteristická zložka nových červených sedimentov. Pyrit v tomto období aj vznikal a to v oblasti riftových sedimentov pri prenikaní magmy do hlbinných hornín. Tieto pyrity nepatria medzi kvalitné rudy kvôli obsahu neželanej síry.
Vývoj života
V proterozoiku sú dôkazy existencie života stále vzácne. S určitosťou je možné tvrdiť, že v tomto období existovali baktérie a sinice a predpokladá sa vznik organizmov s bunkovým jadrom, najmä rias. Na konci proterozoika sa už rozvíjali aj mnohobunkové organizmy (mechúrniky, obrúčkavce, článkonožce) – úplne prvý výskyt je z obdobia pred 2 000 mil. rokmi zo západného Texasu. O asi 100 miliónov rokov neskôr sa objavujú diskovité mnohobunkovce označované ako gabonionty. Dve veľké ľadové periódy priniesli útlm vo vývoji, no začiatkom kambria nastáva „populačná explózia“. Zo starohôr je známy aj prvý organizmus so sexuálnym mechanizmom rozmnožovania (t. j. rozdielne orgány samčích a samičích rastlín) – červená riasa Bangiomorpha pubescens.
Nové baktérie v moriach
Vo všetkých okrajových moriach prakontinentu, do ktorého sa zjednotili kratogény, sa zjavili jednobunkové baktérie (tzv. Schizomycetes), ktoré sa začali rýchlo rozmnožovať. Uskutočňovali fotosyntézu a odoberali tak z morskej vody oxid uhličitý, pričom sa vylučovali uhličitany. Nové baktérie sa tak zúčastňovali na vzniku organogénnych sedimentov (vznikli za účasti organizmov). Kyslík, ktorý sa pri fotosyntéze uskutočňovanej baktériami uvoľňoval ako vedľajší produkt, sa však nedostal do atmosféry. V redukčnom prostredí pramorí sa opäť viazal s inými prvkami. Kmene raných baktérií sa svojou stavbou veľmi ponášali na sinice (Syanophyta), ktoré už existovali viac ako 1000 mil. rokov (už pred 3600 mil. rokmi). Spoločným znakom obidvoch skupín bolo, že ich bunky ešte nemali oddelené bunkové jadro. Organizmy, ktoré nemajú bunkové jadro oddelené membránou sa nazývajú prokaryotické na rozdiel od eukaryotických, ktorých jadro je od cytoplazmy oddelené membránou. Prokaryotická bunka má veľmi jednoduchú stavbu a je oveľa menšia. Jej priemer je iba 1/. Je obklopená jednoduchou membránou. Vnútri bunky sa nachádza prstencovitá molekula DNA (deoxyribonukleová kyselina), ktorá obsahuje všetky genetické informácie (genómy) a pravdepodobne je predstupňom bunkového jadra (nukleoid). Vonkajšia membrána býva často prehnutá a vytvára vnútorné hadicové útvary alebo vnútorné membránové systémy. Prehnutia vonkajšej membrány sú pravdepodobne miesto, kde sa koncentrovali mnohé enzýmy. Vo vnútorných membránových systémoch sú látky potrebné pre fotosyntézu. Na vonkajšej strane majú prokaryotické baktérie bičíky, tenké rúrkovité útvary, ktoré sú zložené z rovnakých bielkovín ako bunková membrána. Bičíky umožňujú organizmu pohyb a súčasne víria vodu s čiastočkami potravy.
Deinonychosauria
Deinonychosauria („jaštery so strašným pazúrom“) je klad teropódnych dinosaurov, príbuzných dnešným vtákom. Žili v období strednej jury až vrchnej kriedy na väčšine svetových kontinentov. Do tejto skupiny patria tri čeľade – Archaeopterygidae, Dromaeosauridae a Troodontidae. Najväčším zástupcom bol najskôr severoamerický dromeosaurid Utahraptor (dĺžka okolo 7 metrov), najmenším potom čínsky archeopterygid Anchiornis o dĺžke iba.
Opis
Deinonychosauria boli ľahko stavané živočíchy, pohybujúce sa podobne rýchlo ako “pštrosovité” dinosaury (Ornithomimosauria). Hlavy mali pomerne veľké a čeľuste vyzbrojené s dozadu zahnutými zubami s ostrými vrúbkami. Na svojich zadných, štíhlych končatinách mali štyri prsty, pričom prvý bol výrazne zakrpatený. Váha ich tela zostávala na treťom a štvrtom prste a na druhom prste sa nachádzal predĺžený kosákovitý pazúr, ktorý bol počas behu zatiahnutý. Spojením inteligencie, obratnosti a rýchlosti mohli tieto dinosaury loviť vo svorkách, podobne ako dnešné vlky, aby dokázali uloviť aj živočíchy niekoľkokrát väčšie ako ony. Podobne, ako ostatné Maniraptora, aj Deinonychosauria boli takmer určite operené.
Klasifikácia
Infrarad Deinonychosauria:
Očovská ulica
Očovská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory. Je pomenovaná podľa obce Očová.
Tiahne sa od Vranovskej, je rovnobežná s Prokopovou, Harmanecká je na ňu kolmá. Je tvorená zástavbou tehlových obytných domov a rodinných domov.
Nohejbal
right|thumb|Nohejbal náhľad Nohejbal je športová hra, ktorá vznikla ako obdoba, resp. doplnok futbalu. Slovensko patrí v tomto športe k svetovej špičke.
Synonymá
Do začiatku 90. rokov bol názov hry v slovenčine dlho sporný (slovo nohejbal sa hodnotilo ako slangové, až vo vydaní KSSJ z roku 1997 je uvedené ako spisovné). Navrhované spisovné názvy boli volejbalový futbal, nožný volejbal, pozemný volejbal, futbalový volejbal, kopaný tenis, futbalový tenis, nohiš, nohbal, kurtbal, minifutbal, malý futbal a futbaltenis. Treba podotknúť, že výrazy malý futbal a minifutbal dnes obyčajne označujú inú hru - pozri malý futbal a minifutbal.
Piešťany
Na Slovensko prišiel nohejbal z Čiech, kde vznikol v roku 1922 ako futbal cez šnúru. K nám ho priniesli futbalisti Slavie Praha, ktorí tento šport „objavili“, až po 2. svetovej vojne. V roku 1945 si v Piešťanoch krátili čas na volejbalovom ihrisku kopaním futbalovej lopty cez natiahnutý špagát. Táto netradičná hra zaujala miestnych vodných pólistov a plavcov, ktorí sa k pražským futbalistom pridali a novú hru sa rýchlo naučili.
Slovenská národná nohejbalová liga
Oficiálny nohejbalový zväz pod názvom Výbor nohejbalového zväzu SÚV ČSZTV vznikol 5. novembra 1974. Jeho prvým predsedom sa stal Igor Rosenberg. Na Slovensku prechádzal systém súťaží od okresných a krajských až po 1. nohejbalovú ligu.
V roku 1983 hralo v 1.lige aj družstvo ODPAM NOVÉ ZÁMKY kde v tom istom roku porazili vo finále turnaja dvojíc, Slovan CHZDJ Bratislava. Za novozámčanov hrali Pavol Schejbal a Ladislav Fraňo.
Česko-slovenský nohejbalový zväz
Do roku 1987 sa hrali súťaže osobitne na Slovensku a v Česku. V roku 1987 vzniká (po takmer 12-ročnom úsilí) Česko-slovenský nohejbalový zväz. Od nasledujúceho ročníka (až do rozdelenia Česko-Slovenska v roku 1993), sa organizovali Majstrovstvá Česko-Slovenska, a to turnajovým spôsobom s účasťou prvých troch družstiev z oboch národných líg.
Košická éra
V roku 1987 bola vo Švajčiarsku založená Medzinárodná nohejbalová asociácia (Federation Footballtennis Association – IFTA). Zakladajúcimi členmi boli Taliansko, Anglicko, Švajčiarsko a Nemecko. Členom sa stal aj Česko-slovenský federálny nohejbalový zväz (ČSFNZ). V roku 1991 sa vo Švajčiarsku a Maďarsku konali prvé Majstrovstvá Európy v nohejbale jednotlivcov (Kaposvár, H), dvojíc (Szolnok, H) a trojíc (Meiringen, CH). Česko-Slovensko reprezentoval najúspešnejší nohejbalový oddiel celoštátnej federálnej ligy - Nohejbalový klub DPMK Košice. Košičania pod hlavičkou reprezentácie ČSFR vybojovali premiérový európsky titul v súťaži trojíc (Ivanecký, Bertko, J. Žigala, Forrai, Šimočko), strieborné medaily vo dvojiciach (Ivanecký, Bertko, J. Žigala) a bronzovú v jednotlivcoch (J. Žigala).
Slovensko najúspešnejšie
Na druhých Majstrovstvách Európy v roku 1993 v Bukurešti sa po prvý raz predstavili reprezentácie Slovenska a Česka samostatne. So ziskom jednej zlatej (trojice: Ivanecký, Bertko, J. Žigala, Pittner, Forrai) a dvoch strieborných medailí (dvojice: Ivanecký, Bertko, Gabriš; a jednotlivci: J. Žigala) sa stalo Slovensko najúspešnejšou krajinou tohto európskeho šampionátu.
V Mekke slovenského nohejbalu
Do histórie nohejbalu na Slovensku sa zlatými písmenami zapísal rok 1994 a 1. Majstrovstvá sveta, ktoré sa konali v Mekke slovenského nohejbalu - v Košiciach. Zúčastnilo sa na nich 15 krajín zo štyroch kontinentov. Najúspešnejším tímom šampionátu sa stalo domáce Slovensko so ziskom jednej zlatej (trojice: L.Ivanecký, L.Bertko, J.Gabriš, J.Žigala, Š.Forrai) a dvoch strieborných medailí (dvojice: L. Ivanecký, L. Bertko, J. Gabriš; a jednotlivci: J. Žigala).
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1977
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1977 boli v poradí 16. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 13.24. marca 1977, za účasti 8 tímov. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1950, 1958 a 1972. Titul získalo domáce 🇵🇪, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred obhajcom titulu z 🇧🇷 a 🇦🇷. Peru dosiahlo svoj najväčší úspech.
Nohejbal
Prvé Majstrovstvá sveta žien
V Košiciach sa začiatkom septembra roku 2000 uskutočnili aj 1. Majstrovstvá sveta žien a juniorov. Slovenskí reprezentanti opäť potvrdili, že patria medzi svetovú špičku. Získali dve zlaté medaily v kategórii žien (trojice a dvojice) a po jednej zlatej (dvojice), striebornej (trojice) a bronzovej medaile (jednotlivci) v kategórii juniorov.
Mimoriadne úspešný rok 2000 potvrdili na Majstrovstvách sveta v Prostějove aj muži. So ziskom dvoch zlatých (trojice: Patrik Perun, Richard Makara, Martin Perun, Ján Chovan, Július Pittner; a dvojice: Patrik Perun, Štefan Forrai, Marek Novosad) a jednej striebornej medaily (jednotlivci: Štefan Forrai) sa stali jednoznačne najúspešnejšou krajinou tohto svetového šampionátu.
Izernore (kantón)
Izernore je francúzsky kantón v obvode Nantua v departemente Ain v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 10 obcí.
Chróman olovnatý
Chróman olovnatý (PbCrO4). V prírode sa vyskytuje ako minerál krokoit. Pripravil ho francúzsky chemik Louis Nicolas Vauquelin v roku 1809.
Zoznam chemických článkov/M
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 164 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ma
Mafický · Magma · Magmatická diferenciácia · Magnetit · Magnezit · Maillardova reakcia · Makroergická väzba · Makromolekula · Makromolekulová chémia · Malachit · Malachitová zeleň · Malá encyklopédia chémie · Malát citrátu vápenatého · Malát-aspartátový člnok · Maltodextrín · Maltóza · Manfred Eigen · Manganistan draselný · Manganometria · Mangán · Manitol · Manoheptulóza · Manóza · Manóza-6-fosfát · Marcellin Berthelot · Margarín · Maria Curieová-Skłodowská · Mario J. Molina · Markazit · Markovnikovovo pravidlo · Marshall Warren Nirenberg · Martenzit · Martha Chasová · Martin Heinrich Klaproth · Martin Chalfie · Martin Kamen · Martin Karplus · Masikot · Massonov trichróm · Mastná kyselina · Max Bodenstein · Max Perutz · Maxamova-Gilbertova metóda sekvenovania DNA · Mayerova rovnica · Mazut
me
Med · Mediátorová ribonukleová kyselina · Medicínska chémia · Medinikel · Meď · Meď (minerál) · Medzinárodná únia pre čistú a aplikovanú chémiu · Meitnérium · Melamín · Melanotropín · Melasa · Melatonín · Melvin Calvin · Membránový proteín · Membránový transport · Mendelejevova rovnica · Mendelévium · Menovitá svetlosť · Merné skupenské teplo kondenzácie · Merné skupenské teplo sublimácie · Merné skupenské teplo topenia · Merné skupenské teplo tuhnutia · Merné skupenské teplo varu · Meskalín · Metabolit · Metabolizmus purínov · Metabolizmus pyrimidínov · Metachalón · Metalografia · Metaloproteín · Metalurgia · Metamizol · Metamorfóza (geológia) · Metanol · Metán · Metánofurán · Metántiol · Metylcinnamát · Metylénová skupina · Metylfenidát · Metylfialová · Metylformiát · Metylhydrazín · Metylkobalamín · Metyllyzín · Metylová oranžová · Metylová skupina · Metylpropán · Metylskopolamín · Mevalonátová dráha · Mezomérny efekt · Mezozlúčenina
mi
Micela · Michael Faraday · Michael Fisher · Michael Levitt · Michael Smith (chemik) · Michaelisova konštanta · Michail Vasilievič Lomonosov · Michal Patzier · Michał Sędziwój · Mikrosatelit · Mikuláš Furdík · Mikuláš Jacquin · Milan Hutta · Milan Melník · Milan Remko · Millerov cyklus · Miloslav Dillinger · Minerálna látka (výživa) · Minilexikon analytickej chémie · Mirelon · Miroslav Fikar · Miroslav Koóš · Mitochondriálna DNA
mí
Mínium
ml
Mliečnan sodný
mo
Močovina · Močovka · Modelová chémia · Molalita · Molarita · Molárna hmotnosť · Molárna tepelná kapacita · Molekula · Molekulárna biológia · Molekulárna chémia · Molekulárne klonovanie · Molekulová dynamika · Molekulová grafika · Molekulová hmotnosť · Molekulová mechanika · Molekulové modelovanie · Molekulovosť · Molekulový model · Molekulový orbitál · Molybdenit · Molybdén · Molybdopterín · Monochromátor · Monoizotopický prvok · Monomér · Monosacharid · Montmorillonit · Morfín · Mosadz · Moskóvium · Motorová nafta
mr
Mravčan · Mravčan amónny · Mravčan vápenatý · Mrázekit
mu
Muskarín · Muskovit · Mutarotácia
my
Mydlo · Myelín · Mykofaktocín · Myozín
Odkryv
Podľa vyhlášky o geologickej dokumentácii je odkryv miestom na povrchu, kde vystupujú v prírodnom stave horniny, ktorých petrografické určenie a stanovenie štruktúrnych prvkov má význam pre poznanie geologickej stavby skúmanej oblasti. Pri dokumentovaní odkryvov by mal byť každý samostatný odkryv zvolený za samostatný dokumentačný bod, označený číslom a vymedzenou polohou, pri jeho popise je dôležité dbať na makroskopický popis hornín (farba, zrnitosť, minerálne zloženie, štruktúra, textúra, stupeň zvetrania atď.).
Odkryvy sa nenachádzajú na zemskom povrchu rovnomerne, na mnohých miestach je terén pokrytý hrubými vrstvami pôdy a/alebo hustou vegetáciou, ktoré znemožňujú priame štúdium podložných hornín. Na miestach, kde podložné horniny vychádzajú na povrch obyčajne došlo k odstráneniu pôdneho pokryvu, najčastejšie v dôsledku erózie, ktorá však musí byť rýchlejšia ako zvetrávanie hornín, ktoré obnažila. Odkryvy sú preto najčastejšie na strmých svahoch, hrebeňoch hôr, v zárezoch na brehoch vodných tokov a v tektonicky aktívnych oblastiach. Odstránenie pôd, potrebné pre štúdium ich podložia, niekedy spôsobí aj činnosť človeka, napríklad pri ťažbe v lomoch, stavbe základov budov alebo ciest.
Štúdium odkryvov patrí k základným metódam terénneho geologického výskumu. O štúdium odkryvov sa opiera aj dokumentácia a príprava geologických máp. V prípade absencie odkryvov sú geológovia nútení vyhľadávať úlomky podložných hornín v pôde. Takáto metóda je však menej presná a neumožňuje napríklad odber vzoriek nezvetralej horniny. Okdryvy častejšie tvoria pevné horniny, ktoré sú odolné voči zvetrávaniu ako napríklad kryštalické bridlice, granity, kremence alebo vápence. Menej odolné horniny, ako napríklad ílovité bridlice alebo vulkanoklastiká, sú náchylnejšie na zvetrávanie, rovnako ako slabo litifikované sedimenty.