cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pat Buchanan
Patrick Joseph Buchanan (* 2. november 1938, Washington D.C., USA) je americký konzervatívny spisovateľ, politik, publicista a televízny komentátor. V minulosti sa dvakrát pokúšal získať nomináciu republikánskej strany pre prezidentské voľby v USA, v roku 2000 kandidoval za Reformnú stranu. Je jedným zo zakladateľov a hlavných prispievateľov magazínu The American Conservative (TAC). Do roku 2012 bol komentátor spravodajskej káblovej televízie MSNBC. Okrem toho napísal niekoľko kníh prezentujúce jeho politické, náboženské a sociálne názory. Radí sa k tradičnému (tzv. skalnému, paleo-) konzervativizmu.
Lublinský trojuholník
Spoločný tím
Litovsko-poľsko-ukrajinská brigáda bola zriadená v rámci trojstrannej spolupráce v oblasti obrany v roku 2014. Poskytovanie národného príspevku vysoko pripraveným mnohonárodným vojenským formáciám (rezervné dohody OSN, bojové taktické skupiny EÚ, sily reakcie NATO), ako aj medzinárodným mierovým a bezpečnostným operáciám pod záštitou OSN, EÚ, NATO a ďalších medzinárodných bezpečnostných organizácií – na základe mandátu Rady bezpečnosti OSN a v prípade schválenia parlamentmi zúčastnených krajín.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa
Žrebovanie kvalifikácie
Žrebovanie kvalifikačných skupín sa uskutočnilo 7. decembra 2020 v Zürichu vo Švajčiarsku. 55 účastníckych tímov európskej kvalifikácie bolo vyžrebovaných do desiatich skupín, z toho piatich šesťčlenných a piatich päťčlenných. Víťazi skupín si zabezpečia postup na záverečný turnaj Majstrovstiev sveta 2022. Tímy z druhých miest, spolu s dvoma mužstvami z Ligy národov UEFA 2020/2021, postupujú do baráže o zostávajúce tri postupové miesta.
Noisy-sur-Oise
Noisy-sur-Oise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Pat Buchanan
Životopis
Buchanan vyrastal v silne konzervatívnej a kresťanskej rodine s írskymi, škótskymi a nemeckými koreňmi, ktorej rodokmeň je zmapovaný do roku 1667. Niektorí z jeho predkov bojovali vo vojne za americkú nezávislosť, iní príslušníci rodu Buchananovcov zase bojovali v občianskej vojne na strane Konfederovaných štátov amerických.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa
Nasadenie do košov
Účastníkov kvalifikácie rozdelili pred žrebovaním na základe rankingu FIFA do šiestich výkonnostných košov (v zátvorke je poradie v rankingu FIFA z novembra 2020).
Noisy-sur-Oise
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa
Baráž
Tímy z druhých miest základných skupín, plus dva tímy z Ligy národov UEFA 2020/2021, mali šancu dostať sa na Majstrovstvá sveta cez baráž. 12 tímov bolo vyžrebovaných do troch play-off, ktoré sa hrali systémom semifinále a finále. Žreb sa konal 26. novembra 2021 v Zürichu, play-off sa hralo 24. a 29. marca 2022. Rusko bolo vylúčené, zápas Škótsko-Ukrajina a finále Play-off A boli preložené na jún.
Pat Buchanan
Životopis
Pat Buchanan pochádza z deviatich súrodencov, jeho otec William Buchanan (prezývaný Pop) celú rodinu výrazne ovplyvnil a mal v rukách výchovu všetkých detí, najmä siedmich synov. „Pop“ obdivoval generála McArthura, McCarthyho a F. Franca, patril k izolacionistickému hnutiu „America first“, ale po napadnutí USA Japonskom a Hitlerovom vyhlásení vojny začal podporovať vojnové úsilie Angloameričanov.
Po maturite na prestížnom katolíckom gymnáziu Gonzaga Buchanan vyštudoval angličtinu a filozofiu na univerzite v Georgetowne (Georgetown University). Už vtedy sa ukazuje ako silne politicky profilovaný, podieľal sa tiež na študentskej demonštrácii proti sovietskemu vpádu do Maďarska. Po absolutóriu na Georgtowne získal doktorát zo žurnalistiky na Kolumbijskej univerzite a potom začal pracovať v konzervatívnych novinách Globe-Democrat. Angažoval sa aj v neúspešnej prezidentskej kampani konzervatívneho jastraba Barryho Goldwatera.
Politická kariéra
V roku 1966 si ho vybral do tímu poradcov viceprezident Richard Nixon, po jeho zvolení do prezidentskej funkcie Buchanan pracoval v Bielom dome ako prezidentov poradca. Okrem toho písal prejavy pre Nixona a viceprezidenta Agnewa. Tú istú funkciu zastával u ďalšieho republikánskeho prezidenta, Geralda Forda. Začiatkom osemdesiatych rokov sa podieľal - spolu s bratom Tomom a sestrou Angelou - na prezidentskej kampani Ronalda Reagana a po jeho presvedčivom víťazstve sa Buchanan stal hlavným poradcom pre styk s médiami a tiež prezidentovým „speechwritterom“. Roku 1987 musel tento post opustiť, pretože verejne podporil nezákonný vývoz zbraní pre protikomunistických partizánov v Nikarague (aféra Irangate).
V roku 2000 opustil Republikánsku stranu na protest proti jej ovládnutí neokonzervatívcami a neúspešne kandidoval v prezidentských voľbách za Reformnú stranu.
BB puding
BB puding je slovenský kakaový puding s keksovou múčkou, ktorý od polovice 90. rokov 20. storočia vyrába závod spoločnosti Dr. Oetker v Bolerázi.
Pat Buchanan
Politická kariéra
V súčasnej dobe je šéfredaktorom (a zakladateľom) magazínu American Conservative, ktorý má svoju internetovú verziu www.amconmag.com, a ústrednú postavu stelesňuje tiež na webe www.theamericancause.org, kde sa nachádza okrem iného rozsiahly archív jeho článkov. Staré články Pata Buchanna z prvej polovice deväťdesiatych rokov je možno stiahnuť na www.buchanan.org.
Paleokonzervativizmus
Buchanan býva označovaný za ústrednú postavu politického smeru zvaného paleokonzervativizmus, medzi ktorého základné piliere patrí tradicionalistický konzervativizmus v anglosaskom duchu, vlastenectvo a rodinné i kresťanské hodnoty. Je stúpencom striktného obmedzenia imigrácie, odmieta posilňovanie nadnárodných štruktúr ako EÚ, OSN a WTO na úkor suverénnych štátov, ostro vystupuje proti multikulturalizmu a pozitívnej diskriminácii a odmieta tzv. vývoz demokracie do cudziny za cenu životov amerických vojakov a peňazí amerických daňových poplatníkov. Rovnako v takzvaných kultúrno-morálnych otázkach (registrované partnerstvo, rodové spory, feminizmus, držanie zbraní atď.) zastáva konzervatívne stanoviská.
BB puding
Autorom BB pudingu je Ľudovít Winter, ktorý ho s pomocou dietológov, chemikov i pediatrov vyvinul ako výživu pre dospelých v podobe pudingu. Pudingom chcel pomôcť prežívším z koncentračných táborov, pretože bol jedným z nich. Po druhej svetovej vojne BB puding vyrábal podnik Panvita na Námestí slobody v Piešťanoch, ktorého sídlo a kancelárie sa nachádzali v Zelenom strome. Podnik bol počas socializmu zoštátnený.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa
Play-off A
Wales postúpil na Majstrovstvá sveta.
BB puding
Pôvodne sa predával v lekárniach ako liek a neskôr sa rozšíril o výrobky Dado (pre troj- až päťmesačné deti), Silopan (pre sedemtýždňové deti) a Cerasil (na črevné choroby).
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa
Play-off B
Poľsko postúpilo na Majstrovstvá sveta.
Play-off C
Portugalsko postúpilo na Majstrovstvá sveta.
Noisy-sur-Oise
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ciadoux
Ciadoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jeleň americký
Jeleň americký (iné názvy: jeleň vapiti, jeleň wapiti, skrátene vapiti; lat. Cervus canadensis) je druh jeleňa, ktorý bol najprv považovaný za poddruh jeleňa lesného (ako jeleň lesný/hôrny/obyčajný americký). Žije predovšetkým v Severnej Amerike a to v Skalnatých vrchoch, ale aj vo Východnej Ázii.
V kohútiku meria 1,5 m a je 2,4 m dlhý. Jeho hmotnosť sa pohybuje okolo 315 kg.
Atómová elektráreň Fukušima jeden
thumb|Letecký pohľad na areál elektrárne v roku 1975 (sever je vpravo) thumb|Poloha jadrovej elektrárne
Atómová elektráreň Fukušima jeden (( jap. Fukušima dai-iči genširjoku hacuden-šo) alebo skrátene Fukušima jeden/Fukušima 1 (jap. Fukušima dai-iči) je atómová elektráreň v prefektúre Fukušima v Japonsku. Skladá sa zo šiestich varných reaktorov, ktoré poskytujú dohromady výkon 4,7 GW, čo z nej robí jednu z 25 najvýkonnejších na svete. Pri zemetrasení v roku 2011 bola poškodená. 12 km južne sa nachádza jadrová elektráreň Fukušima 2, ktorá má 4 reaktory typu BWR-5 (4×1100 MW).
Reaktory
S výstavbou sa začalo v roku 1966 a prvý reaktor bol spustený v roku 1970. Reaktory 1, 2 a 6 dodala firma General Electric, reaktory 3 a 5 firma Toshiba a reaktor 4 firma Hitachi.
Nehoda v marci 2011
V čase, keď bolo 11. marca 2011 Japonsko zasiahnuté zemetrasením, boli reaktory 1, 2 a 3 v prevádzke, zatiaľ čo na reaktoroch 4, 5 a 6 prebiehala pravidelná údržba. Ihneď po katastrofe sa tri bežiace reaktory automaticky zastavili.
Po tom, ako vlna cunami asi hodinu po zemetrasení zasiahla pobrežie, zastavili sa generátory použité pre núdzové chladenie. To spôsobilo nárast teploty a tlaku v reaktoroch. Hoci sa záložným zdrojom podarilo schladiť reaktory 2 a 3, v reaktore 1 aj naďalej klesala hladina vody a stúpal tlak. Pre jeho zníženie bola vypustená rádioaktívna para z kontajnmentu; zvýšená radiácia bola nameraná mimo aj vnútri areálu. Neskorší výbuch vodíku v pomocnej budove zničil aj betónový prístrešok, ktorý chránil reaktor pred počasím, ale oceľovú tlakovú nádobu, v ktorej je reaktor uložený, nepoškodil.
Následne sa na chladenie reaktora použila aj morská voda.
13. marca už chladenie na reaktore 3 nestačilo – aj tu sa použilo odpúšťanie mierne rádioaktívnej pary a chladenie morskou vodou. Deň potom však vybuchol vodík aj tu, opäť však nijak nepoškodil nádobu reaktoru.
Keď vláda upozornila na možné jadrové nebezpečenstvo, bolo 170 až 200 tisíc ľudí z oblasti evakuovaných.
15. marca sa situácia zhoršila - ďalší výbuch, tentokrát v reaktore 2, možno poškodil aj nádobu reaktora. Navyše sa vznietila nádrž s vyhoreným palivom pri reaktore 4, ktorý obsahuje zmiešané palivo s obsahom plutónia, ktoré je oveľa nebezpečnejšie v prípade úniku ako urán.
Nucourt
Nucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cier-de-Luchon
Cier-de-Luchon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľba prezidenta Poľskej republiky v roku 2020
Voľby prezidenta Poľskej republiky v roku 2020 boli v poradí piate priame voľby prezidenta 3. Poľskej republiky, z ktorých vzišiel v poradí piaty prezident Poľska. Prvé kolo volieb sa uskutočnilo 28. júna 2020, druhé kolo 12. júla 2020.
V prvom kole sa o funkciu uchádzalo 11 kandidátov. Zúčastnilo sa ho 64,51 % voličov. Poradie kandidátov bolo nasledovné: Andrzej Duda (43,50 %), Rafał Trzaskowski (30,46 %), Szymon Hołownia (13,87 %), Krzysztof Bosak (6,78 %), Władysław Kosiniak-Kamysz (2,36 %), Robert Biedroń (2,22 %), Stanisław Żółtek (0,23 %), Marek Jakubiak (0,17 %), Paweł Tanajno (0,14 %), Waldemar Witkowski (0,14 %), Mirosław Piotrowski (0,11 %).
Prípravy a spôsob konania volieb
Spôsob voľby prezidenta Poľska upravuje čl. 296 volebného zákonu z 5. januára 2011. Právo voliť má každý, kto najneskôr v deň konania volieb dovŕši 18 rokov. Kandidátom na prezidenta sa môže stať ktorýkoľvek občan Poľska, ktorý má právo voliť do parlamentu a má viac ako 35 rokov. Podmienkou na to, aby bol občan zúčastnil boja o prezidentský post, je predloženie zoznamu aspoň 100.000 podpisov na podporu jeho kandidatúry.
Prvé kolo
thumb|250px|Výsledky prvého kola volieb podľa okresov. V modrých zvíťazil Duda, v oranžových Trzaskowski. Na prvom kole volieb prezidenta dňa 28. júna 2020 sa zúčastnilo 64,51 % zapísaných voličov. Do druhého kola postúpili prví dvaja najúspešnejší kandidáti – Andrzej Duda a Rafał Trzaskowski. Poradie podľa získaných hlasov bolo nasledovné:
Druhé kolo
thumb|250px|Výsledky druhého kola volieb podľa okresov. V modrých zvíťazil Duda, v oranžových Trzaskowski. Druhé kolo volieb sa konalo 12. júla 2020. Volebná účasť dosiahla 68,18 %. Víťazom sa stal Andrzej Duda, ktorý získal 51,03 %. Najviac volili Andrzeja Dudu v Podkarpatskom vojvodstve, kde získal 70,92 % hlasov. Viac hlasov dostal skôr na východe krajiny, na vidieku a u starších voličov. Jeho protikandidát Rafał Trzaskowski získal 48,97 % a bol najúspešnejší v Pomoranskom vojvodstve. Uspel najmä na západe krajiny, v mestách a u mladších voličov.
Cheder
Cheder (po hebrejsky: חדר, doslova „izba, miestnosť“) je tradičná židovská základná škola, na ktorej sa vyučujú základy judaizmu a hebrejčiny.
História
náhľad|Cheder na hore Har Meron, 1912 Chedery boli v Európe vo veľkej miere rozšírené ku koncu 18. storočia. Výuka prebieha v dome učiteľa, ktorý sa volá melamed, ktorého platí buď židovská komunita alebo skupina rodičov. Za normálnych okolností navštevovali výuku iba chlapci - dievčatá vyučovali ich mamy doma. Keď mala židovská komunita nedostatok finančných prostriedkov a nemohla si dovoliť viac učiteľov, prebiehala výuka rôzne starých chlapcov v jednej skupine.
Hoci sa tradične židovskí chlapci začínajú učiť hebrejské písmo od tretieho roku, do chederu nastupovali od piateho roku. Keď sa naučia hebrejčinu, začnú okamžite študovať Tóru (začína sa knihou Levitikus a ďalšími knihami Mojžišovými). V asi siedmom roku života začnú študovať Mišnu a potom, keď ju zvládnu pokračujú Gemarou a ďalšími komentármi. Hlavnými technikami používanými pri štúdiu patrí čítanie nahlas a učenie sa naspamäť. Štúdium v chederi končí v trinástom alebo štrnástom roku, kedy chlapci dosiahnu vek pre bar micva.
Tí, ktorí sa po štúdiu v chederi chcú stať rabínmi alebo sófermi, musia pokračovať v štúdiu na ješive.
Súčasnosť
náhľad|„Joods Kindergemeenschap Cheider“, [[Amsterdam, Holandsko, 2007]]
Vo viac sekulárnych a asimilovaných židovských komunitách sú chedery často navštevované v dobe ktorá nie je súčasťou výučby na normálnych školách. Deti židovského pôvodu navštevujúce nežidovské školy môžu touto formou získať základné znalosti židovského náboženstva a tradícii.
Bykárka
Bykárka je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dedinkami, približne juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území obce Letanovce. Najbližšími sídlami sú južne situované Mlynky a Dedinky, juhozápadne sa nachádza Stratená, západne Vernár, severne Betlanovce a Hrabušice, severovýchodne Spišské Tomášovce, Smižany a Spišská Nová Ves a východne Novoveská Huta. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis
Bykárka leží na juhovýchodnom okraji planiny Glac, v strednej časti Slovenského raja. Severným smerom sú zväčša výškovo nevýrazné pahorky horskej plošiny, východným smerom sa nachádza Jabloň, Zadný Turník , Malý Muráň , Hýľ , Holý kameň a Haniskova , južným Viničiar , Červená skala , Suchý vrch , Gačovská skala  a Skala  a západným Havrania skala , Cigánka  a Tri kopce. Západná a severná časť časť masívu pozvoľna klesá do planiny, južné a východné sa prudko zvažujú do údolia Bieleho potoka, ktorý odvádza vodu do rieky Hornád. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Volovské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier a Stolické vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no na rázcestie Pod Bykárkou na južnom úbočí vedie:
Omerville
Omerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cier-de-Rivière
Cier-de-Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miąsowa
Miąsowa je dedina v Poľsku, administratívne spadá pod powiat jędrzejowski, Svätokrížskom vojvodstve a obci Sobków. V roku 2016 tu žilo 659 obyvateľov.
Pod Popelní horou
Pod Popelní horou je prírodná pamiatka ev. č. 937 neďaleko obce Stachy v okrese Prachatice. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava.
Predmetom ochrany je bývalá pastvina s porastom borievky obyčajnej a radom vzácnych a ohrozených rastlín.
Cierp-Gaud
Cierp-Gaud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kazašská sovietska socialistická republika
Kazašská sovietska socialistická republika, skrátene Kazachstan (kaz.: Қазақ Кеңестік Социалистік Республикасы, Qazaq Keñestik Socïalïstik Respwblïkası; rus. Казахская Советская Социалистическая Республика; iné názvy: Kazašská SSR, skr. KSSR, Kazašská republika, Kazašská socialistická republika, neformálne: Sovietsky Kazachstan), bola jednou z republík Sovietskeho zväzu v rokoch 19361991. Nachádzala sa na juhozápade ázijskej časti ZSSR. Bola založená 5. decembra 1936 ako Kazašská autonómna sovietska socialistická republika vyčlenením z Kirgizskej ASSR. V súčasnosti existuje ako samostatný štát Kazachstan.
S rozlohou 2 717 300 kilometrov štvorcových bola druhou najväčšou republikou v ZSSR po Ruskej SFSR. Hlavným mestom bola Alma-Ata (dnes známe ako Almaty). Dnes je nezávislým štátom. Počas svojej existencie ako sovietska socialistická republika vládla Komunistická strana Kazašskej SSR.
25. októbra 1990 vyhlásil najvyšší Soviet Kazašskej SSR suverenitu krajiny. Nursultan Nazarbajev bol zvolený za prezidentafunkcie, ktorú zastával do roku 2019. Kazašská SSR bola následne 10. decembra 1991 premenovaná na Kazachstan. Krajina vyhlásila svoju nezávislosť o šesť dní neskôr ako posledná republika, ktorá opustila ZSSR 16. decembra 1991. Sovietsky zväz bol 26. decembra 1991 rozpustený Sovietom národností. Kazašská republika, právny nástupca Kazašskej SSR, bola prijatá do Organizácie Spojených národov 2. marca 1992.
Kościuszkovo povstanie
Kościuszkovo povstanie bolo poľské národné povstanie proti Rusku a Pruskému kráľovstvu v roku 1794. Okrem iného zahŕňalo aj povstania vo Varšave, Vilniuse, Kurónsku, Veľkopoľsku a niekoľko ďalších.
Povstanie malo svoju predohru. Dňa 12. marca 1794, keď generál Antoni Jozef Madaliński vyrazil z Ostrołęky smerom na Krakov. Formálne začalo 24. marca 1794, keď Tadeusz Kościuszko, veterán kontinentálnej armády v americkej vojne za nezávislosť, vyhlásil všeobecné povstanie v prejave na krakovskom námestí a prevzal právomoci hlavného veliteľa všetkých poľských síl. Kosciuszkov zbor toho dňa vypochodoval smerom na Kielce. Povstanie skončilo sa 16. novembra 1794, keď posledné povstalecké jednotky kapitulovali pred Rusmi v Radošiciach. Sporadické boje pokračovali ešte do polovice decembra.
Vývoj
Po porážke v poľsko-ruskej vojne v roku 1792 obsadili územie Veľkopoľska ruské vojská. Znamenalo to koniec Ústavy z 3. mája 1971 a ruské jednotky vo veľkom rabovali, čo bolo spojené s politickými represiami. Došlo k hospodárskemu a finančnému kolapsu štátu. Zrútilo sa sedem najväčších varšavských bánk. Ceny potravín boli čoraz vyššie. Bola zavedená cenzúra a zákaz vyjadrovať názory kritické voči vláde Targovskej konfederácie a Kataríny II. a jej vojenským a civilným podžupanom. Proreformná tlač bola potlačená. V kníhkupectvách sa zverejnil súpis zakázaných kníh. Kultúrne kontakty so západnou Európou boli prerušené. Francúzsky veľvyslanec Marie Louis Descorches bol nútený opustiť hlavné mesto a polícia potláčala každý náznak sympatií k Francúzskej revolúcii. Poľská spoločnosť v reakcii uskutočnila spoločenský bojkot Rusov – napríklad veliteľ ruských vojsk vo Varšave generál Michail Kachowski nemohol zorganizovať ples, pretože poľské dámy odmietli prijať pozvanie.
V roku 1793 uskutočnil Sejm v Grodne druhé delenie Poľska. V tom čase Zubovova frakcia, ktorá mala vplyv na dvore Kataríny II., presadzovala konečnú likvidáciu poľského štátu vyprovokovaním povstania. V decembri 1793 bol zástanca zachovania republiky ako protektorátu, ruský poslanec Jakob Sievers, nahradený Osipom Igelströmom. Zakázal nosenie rádu Virtuti Militari a zverejňovanie zákonov Grodnianskeho snemu bez ich predchádzajúcej cenzúry na ruskom veľvyslanectve. Stanislavovi II. ako novému ruskému predstaviteľovi vôbec nebol predstavený. Igelström rozšíril policajný zbor vo Varšave, na čele ktorého stál Karol Bauer. Platil si celý rad agentov, ktorí prenikali do remeselníckych kruhov, obchodov, kostolov a infiltrovali sa aj na kráľovský dvor.
Po druhom delení už Veľkopoľsko nebolo schopné samostatnej štátnej existencie a ďalšie pripojenie jej území bolo len otázkou času. Kościuszkovo povstanie bolo posledným pokusom o záchranu nezávislosti.
Sprisahanie pred povstaním
náhľad|Tadeusz Kościuszko, portrét od Kazimierza Wojniakowskieho Sprisahanie vzniklo v decembri 1792 v exile a na prelome rokov 1792/1793 na domácej pôde. Centrom predpovstaleckej emigrácie bolo Sasko (Drážďany a Lipsko), kde Ignacy Potocki, Hugo Kołłątaj a Tadeusz Kościuszko vytvorili konšpiračnú skupinu. Uznali, že je potrebné zaviesť vojenskú diktatúru a poverili ňou Kościuszka. Ako si Hugo Kołłątaj zapísal do svojho denníka:
K národnému sprisahaniu sa pridali bývalí členovia Zhromaždenia priateľov vládnej ústavy z čias štvorročného sejmu, väčšinou slobodomurári. Predstavitelia pravého krídla národného sprisahania boli stúpencami obnovy republiky z čias prijatia Ústavy 3. mája; ich cieľom bolo uskutočniť povstanie len silami armády, bez toho, aby povolali buržoáziu a roľníkov do zbrane.
Vo svojich pokynoch pre vodcov tajného sprisahania Kościuszko napísal:
Děda Mládek Illegal Band
Děda Mládek Illegal Band je česká hudobná skupina, ktorá má vo svojom repertoári predovšetkým country piesne Ivana Mládka.
Kościuszkovo povstanie
Pokus o dohodu s revolučným Francúzskom
Po zvrhnutí Ústavy 3. mája sa niektorí z emigrantov, ktorí ju podporovali, usadili v Lipsku, kde Marie Louis Descorches viedol vytvorenie tzv. emigračného výboru. Raison d'etat ich nútil hľadať pomoc vo Francúzsku bez ohľadu na ich názor na jakobínov a ich vládu, takže začiatkom roku 1793 výbor vyslal Tadeáša Kosciuszka na tajnú misiu do Paríža, aby francúzskej vláde predložil plán na vyvolanie revolúcie v Poľsku s francúzskou pomocou a začatie vojny s Ruskom, Rakúskom a Pruskom.
Počas cesty cez Belgicko sa Kościuszko stretol s generálom Charlesom Françoisom Dumouriezom, ktorého oboznámil s plánmi na povstanie v Poľsku. Dumouriez, ktorý sa naďalej spolčoval s Rakúšanmi, im odovzdal plány; tí ich odovzdali Rusom.
Začiatkom februára 1794 prišiel Francois Barss do Paríža, aby obnovil svoj pokus o získanie pomoci z Francúzska. Oficiálna odpoveď znela:
Prepuknutie
náhľad|Jozef Chełmoński, Modlitba pred bitkou, 1906 Dňa 11. septembra 1793 sa Kościuszko stretol so zástupcami národného sprisahania v Podgórze pri Krakove, kde prerokoval plány priebehu povstania. Stála rada 11. februára 1794 posúdila nótu ruského vyslanca, ktorá podmieňovala záruku zahraničnej pôžičky znížením stavu armády. Plány na redukciu armády vypracovali generál Jan August Cichocki a generál Jan Henryk Dąbrowski. Vo februári 1794 Stála rada schválila nové štáby korunnej armády a armády Litovského veľkokniežatstva. Stála rada sa 21. februára 1794 na žiadosť ruského vyslanca Osipa Igelströma rozhodla znížiť stav armády o polovicu a násilne naverbovať tých, ktorí boli vyradní, do ruskej a pruskej armády. To bola jasná provokácia, ktorá spôsobila vypuknutie povstania.
Dňa 12. marca 1794 generál Antoni Józef Madaliński odmietol zníženie stavu 1. veľkopoľskej národnej jazdeckej brigády a na jej čele vyrazil z Ostrołęky smerom na Krakov.
Za oficiálny dátum začiatku povstania sa napriek tomu považuje 24. marec 1794. Po inštruktáži dôstojníkov krakovskej posádky sa Tadeusz Kościuszko a Józef Wodzicki vybrali na svätú omšu do kapucínskeho kostola, po ktorej položili svoje šable k oltáru v loretánskom dome. Následne prisahali, že sú pripravení položiť život za obranu vlasti.
Akt povstania udelil Kościuszkovi titul najvyššieho veliteľa národných ozbrojených síl a zveril mu do rúk úplnú moc. Hlavným problémom sa stalo rozšírenie dovtedy málo početnej povstaleckej armády. Kościuszko mal k dispozícii jeden prápor pluku II (Wodzicki), jeden pluku III (Czapski) s celkovým počtom 800 mužov a brigádu Manzet (10 eskadrón). V tom čase sa ku Krakovu blížil brigadier Madaliński so svojou predtým vzbúrenou brigádou, ktorá mala až 1000 koní, a približovali sa ďalšie tri prápory III. a VI. pluku. Tieto jednotky, spolu až 4 000 mužov, predstavovali v čase vypuknutia povstania jedinú aktívnu povstaleckú silu.
Kościuszko vydal všeobecný rozkaz, podľa ktorého mal byť na každých päť domov vystrojený peší regrút, vybavený puškou, bodákom alebo sekerou, a na každých 50 jeden konský regrút. Okrem odvodu sa do armády hlásili aj dobrovoľníci, ktorí boli posielaní k delostrelectvu, ženijným jednotkám a peším streleckým útvarom. Kościuszko zaviedol službu v domobrane pre mužov vo veku 18-28 rokov, ktorí sa nemohli zaradiť do pravidelnej armády. Z domobrany sa v mestách vytvárali prápory, ktoré spolupracovali s pravidelnou armádou a niekedy aj s pešími plukmi. Odvody však prebiehali s nevôľou a očakávaný počet 10 000 vojakov sa v krakovskom vojvodstve nedosiahol. Veľké ťažkosti boli aj s výzbrojou, preto sa začali formovať kosecké oddiely vyzbrojené pikami a jazdeckými kosami.
Časový priebeh povstania
náhľad|Kościuszko slávnostne prisahá na krakovskom námestí náhľad|Bitka pri Racławiciach od Aleksandra Orłowského náhľad|Vešanie zradcov od Jana Piotra Norblina náhľad|Vlajka krakovských granadierov 12. marca 1794 Antoni Madaliński odmietol zredukovať Prvú veľkopoľskú jazdeckú brigádu a viedol ju z Ostrołęky smerom na Krakov.
24. marca bolo na krakovskom námestí vyhlásené povstanie, pričom za hlavu povstania bol vymenovaný Tadeusz Kościuszko. Kościuszko verejne zložil prísahu na námestí.
5. apríla v tábore pri Słomnikach Kościuszko oznámil poľskému národu správu o víťazstve pri Racławiciach.
6. apríla si Kościuszko rozložil tábor pri Bosutowe a k povstaniu sa pripojila aj Rusínske vojvodstvo.
7. apríla bolo do Krakova privezených 12 ruských diel ukoristených v Racławiciach.
8. apríla vymenoval Kościuszko Bartosza Głowackého za práporčíka krakovského granátnického pluku.
16. apríla bol v Šiauliai v Žmudi vyhlásený zákon o povstaní v Litovskom veľkovojvodstve.
18. apríla v tábore pri Bosutowe Kościuszko vydal proklamáciu v prospech roľníkov za oslobodenie od poddanstva a humánne zaobchádzanie s nimi.
19. apríla bola vo Varšave vytvorená Dočasná rada.
23. apríla vypuklo vo Vilniuse povstanie, ktoré viedol Jakub Jasiński. Bol vyhlásený zákon o povstaní litovského národa. Povstanie bolo úspešné. Počas udalostí vo Vilniuse boli zabití 3 Poliaci a 20 Rusov. Mnoho ruských vojnových zajatcov bolo zajatých a zhromaždených v kostole svätého Kazimíra vo Vilniuse.
24. apríla bol vo Varšave založený Poľský jakobínsky klub.
24. apríla bola vo Vilniuse zriadená Najvyššia litovská vládna rada.
25. apríla bol vo Vilniuse súdený a verejne obesený litovský veľkovojvoda Szymon Marcin Kossakowski. Kościuszko sa utáboril v Igołomi.
30. apríla sandomierska šľachta v Novom Korczyne oznámila, že sa pridala k povstaniu.
3. mája vymenovala Najvyššia vládna rada generála Jakuba Jasińského za vrchného veliteľa litovskej armády. Katarína II. vymenovala Nikolaja Repnina za hlavného veliteľa ruských vojsk vyslaných na potlačenie povstania.
5. mája si Kościuszko postavil opevnený tábor pri Połanci. V tábore hlavný veliteľ očakával príchod Veľkopoľskej divízie a Volynskej divízie, ktorej na žiadosť vojakov velil podplukovník Jan Grochowski (spolu asi 6600 vojakov). Po spojení s divíziami Grochowského plánoval Kościuszko rozbiť zbor ruských vojsk, ktorému velil generál Fiodor Denisov. Denisov sa zasa snažil zabrániť spojeniu poľskej armády. 13. mája Rusi zaútočili na Kościuszkovu armádu pri Połanci, ale boli odrazení. Obe armády sa naďalej navzájom pozorovali.
7. mája Kościuszko vydal v Połanci univerzál, ktorý upravoval pozemkové povinnosti roľníkov a zabezpečoval im účinnú štátnu starostlivosť, bezpečnosť majetku a spravodlivosť v poriadkových komisiách. Tento zákon, známy ako Połaniec uniwersał, zavŕšil množstvo dekrétov a proklamácií, ktoré Kościuszko vydal v roľníckych záležitostiach od začiatku povstania.
8. mája došlo vo Varšave k nepokojom prostého ľudu.
9. mája boli vo Varšave verejne obesení vodcovia Targowice, ktorých trestný súd odsúdil na smrť: livonský biskup Józef Kazimierz Kossakowski, veľký hejtman koruny Piotr Ożarowski, maršal stálej rady Józef Ankwicz a poľný hejtman Litvy Józef Zabiełło.
10. mája bola vytvorená Najvyššia národná rada, povstalecká vláda.
16. mája pruský kráľ Fridrich Viliam II. oznámil, že sa zapojí do bojov. V noci divízie Jana Grochowského prekročili Vislu pri Annopole a pochodovali smerom na Połaniec. Denisov si uvedomil, že nebude môcť zabrániť pripojeniu poľskej armády, a stiahol sa do Szczekocina, kde sa zhromažďovala pruská armáda pod vedením Fridricha Viliama II.
19. mája sa Kościuszko vydal z Połanca prenasledovať Denisova.
1. júna Najvyššia národná rada zriadila Ústrednú deputáciu Litovského veľkokniežatstva.
3. júna generál Michal Wedelstedt vybojoval bitku pri Dubienke s ruskou divíziou generála Zagriažského.
6. júna sa pri Szczekocinách odohrala ďalšia bitka medzi poľskou armádou a spojenými rusko-pruskými silami Fiodora Denisova a Fridricha Wilhelma II. Po prudkých bojoch boli Poliaci nútení ustúpiť smerom k Varšave a Kościuszko bol ľahko zranený. Poľské straty boli ťažké. Padlo 2 000 vojakov. V boji zahynuli dvaja generáli: Józef Wodzicki a Jan Grochowski. Bartosz Głowacki bol smrteľne zranený.
8. júna ruský zbor generála Wilhelma Derfeldena porazil Poliakov, ktorým velil generál Józef Zajączek, v bitke pri Chelme. Prenasledovaný Derfeldenovým zborom sa Zajączek stiahol do Lublinu a odtiaľ do Varšavy.
15. júna pruská armáda obsadila Krakov, ktorému sa vzdal Ignacy Wieniawski, ktorý velil obrane mesta.
17. júna major Klemens Liberadzki začína pochod na Wolin s cieľom vyvolať tam povstanie.
26. júna sa divízie Jakuba Jasińského a Jerzyho Franciszeka Grabowského zúčastňujú bitky pri Soli so zbormi Nikolaja Zubova a Leontija Bennigsena.
27. júna v Liepāji obyvatelia Kurónska oznámili, že sa pridali k povstaniu. Cisár vo Viedni vydal edikt, ktorým nariadil vstup rakúskej armády do republiky.
28. júna boli vo Varšave obesení zradcovia; na šibenici viseli zvyšní vodcovia Targowickej konfederácie a ľudia podozriví zo zrady.
30. júna vstúpil rakúsky zbor do krakovského, sandomierskeho a lublinského vojvodstva.
7. júla rakúska armáda obsadila Lublin.
10. júla plukovník Walenty Kwaśniewski odrazil útok pruskej armády generála Heinricha Günthera na Kolno, pruská divízia generála Friedricha Göcklinga rozbila povstalcov Józefa Więckowského pri Rajgrodzkom jazere, divízia generála Stanisława Mokronowského sa stretla s Prusmi pri Błoniach, divízia generála Józefa Zajączka bojovala proti ruským jednotkám pri Gołkowe.
13. júla do 6. septembra obliehanie Varšavy ruskými a pruskými vojskami. Pruské vojská zablokovali hlavné mesto zo severu. Spolu s nimi bol prítomný aj kráľ Friedrich Wilhelm II. Pruská armáda mala 30 000 vojakov. Z juhu bola Varšava blokovaná ruským zborom generála Ivana Fersena. Boje prebiehali na predmestí hlavného mesta.
19. júla a 20. júla ruský zbor obliehal Vilnius. Mesto bránil generál Jerzy Franciszek Grabowski. Mal k dispozícii 350 pravidelných vojakov a asi 1 000 mešťanov vyzbrojených kosami a pikami. Ruské sily útočili na mesto pod vedením generála Bohdana Fiodoroviča Knorringa. Niektorí obyvatelia v panike utiekli za rieku Neris. Rusi obsadili zákopy, ale brány mesta sa im nepodarilo dobyť. Pri Bráne úsvitu pokračovali prudké boje. Správa o blížiacej sa poľskej pomoci prinútila Rusov k ústupu. Vilnius v ten deň nepadol. Adam Mickiewicz to opísal v diele 'Pán Tadeusz'':
27. júla pruská armáda obsadila Wolu, ktorú bránil generál Józef Zajączek.
2. augusta zvíťazila divízia Karola Sierakowského nad Rusmi v bitke pri Slonime.
11. augusta zomrel prímas Michał Poniatowski.
19. augusta – 23. augusta Kościuszko vymenoval Vojenský trestný súd, ktorého predsedom sa stal generál Józef Zajączek.
21. augusta sa k povstaniu pripojilo Veľkopoľsko, kde vypuklo Veľkopoľské povstanie.
25. augusta po prudkých bojoch Prusi obsadili Szwedzki Gorki pri Varšave, ktoré bránil knieža Józef Poniatowski. Wawrzyszew padol.
28. augusta stroskotal silný pruský útok na Považský prales, ktorý bránil Jan Henryk Dąbrowski podporovaný Kościuszkom. Bol to posledný veľký útok na poľské pozície. V priebehu bojov na predmestí Varšavy sa pruská armáda zmenšila na 18 000. Stratila takmer polovicu svojho pôvodného počtu. V noci z 5. septembra na 6. septembra ustúpili pruské a ruské vojská z Varšavy. Prusi ustúpili do Veľkého Poľska a Rusi za Pilicu.
6. septembra Rusi a Prusi ukončili obliehanie Varšavy.
11. septembra Vojenský trestný súd odsúdil na smrť chelmského biskupa Wojciecha Józefa Skarszewského.
13. septembra Kościuszko zmenil rozsudok súdu na doživotné väzenie.
17. septembra porážka divízie Karola Sierakowského v bitke pri Krupczyciach so zborom generála Alexandra Suvorova. Ruský zbor získal voľnú cestu do Brestu.
18. septembra Najvyššia národná rada rozhodla nahradiť roľnícku daň odvodom, pričom určila odvod 1 rekrúta z 10 domov a jazdeckého koňa z 50 domov.
19. septembra generál Alexander Suvorov porazil zbor Karola Sierakowského v bitke pri Terespole.
19. septembra Tadeusz Kościuszko bojoval v Siedlciach.
30. septembra Generál Henryk Dąbrowski porazil Prusov v bitke pri Łabiszyne.
2. októbra generál Henryk Dąbrowski obsadil Bydgoszcz.
4. októbra ruský zbor generála Ivana Fersena prekročil pravý breh Visly.
12. októbra Najvyššia národná rada vyhlásila Tomasza Wawrzeckého za hlavu povstania.
14. októbra začal generál Henryk Dąbrowski ustupovať z Veľkého Poľska.
16. októbra prišiel Tomasz Wawrzecki do Varšavy a zložil prísahu ako najvyšší náčelník povstania.
19. októbra Najvyššia národná rada vymenovala na žiadosť náčelníka Tomasza Wawrzeckého vojnovú radu.
22. októbra sa ustupujúci zbor generála Henryka Dąbrowského prebil cez Bzuru.
4. novembra armády generála Alexandra Suvorova a generála Ivana Fersena postupovali na Varšavu. Po obsadení Prahy (Praga, predmestie Varšavy) Rusi vyvraždili obyvateľstvo.
4. novembra pruská armáda obsadila Ostrolku.
5. novembra povstalecké jednotky brániace Varšavu kapitulovali.
8. novembra opustil Varšavu vodca Tomasz Wawrzecki. Rakúske vojská obsadili Radom.
9. novembra ruské vojská slávnostne vstúpili do Varšavy.
16. novembra sa pri Radošiciach uskutočnilo konečné rozpustenie povstaleckých oddielov náčelníkom Tomaszom Wawrzeckim a kapitulácia pred generálom Fiodorom Denisovom.
24. októbra Rusko, Prusko a Rakúsko uskutočnili tretie delenie Poľska. Veľkopoľsko zmizlo z mapy Európy.
16. decembra Pápež Pius VI. vydal krátky list, v ktorom odsúdil Kościuszkovo povstanie a označil ho za bezbožný čin. Jeho obsah ovplyvnil nuncius Laurentius Litta.
Hričovec (vrch v Javorníkoch)
Hričovec je vrch v pohorí Javorníky. Leží v slovensko-českom pohraničí, nad obcou Makov, približne severozápadne od mesta Bytča.
Kościuszkovo povstanie
Dôsledky
Povstanie sa skončilo úplnou porážkou a nasledovalo tretie delenie Poľska. Už 22. júla 1794 Katarína II. oznámila Prusku a Rakúsku, že:
Hričovec (vrch v Javorníkoch)
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Bytča a Čadca a zasahuje na katastrálne územie obcí Štiavnik a Makov. Najbližšími sídlami sú na severovýchodnom úpätí situované lazy obce Makov, západne ležiaca osada Kasárne a obec Velké Karlovice a južne ležiace samoty obce Štiavnik. Severovýchodnú časť vrchu pokrýva rovnomenná prírodná rezervácia a celá oblasť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Kościuszkovo povstanie
Dôsledky
Počas ôsmich mesiacov povstania poľská strana zmobilizovala do boja približne 150 000 mužov, z ktorých takmer 100 000 slúžilo v pravidelných jednotkách a 50 000 v domobrane a v spoločnom hnutí. V táboroch a v povstaleckých líniových jednotkách bolo 70 000 ľudí. Približne 20 000 povstalcov bolo vyhnaných na Sibír. Ako odmenu za potlačenie povstania dostali ruskí generáli majetky v poľských hospodárstvach alebo dostali pôdu skonfiškovanú účastníkom povstania.
Hričovec (vrch v Javorníkoch)
Opis
Hričovec sa nachádza v hlavnom hrebeni, medzi Veľkým Javorníkom a Čemerkou. Severovýchodným smerom susedí sedlom oddelené Solisko, severným sa nachádza Lemešná , západným Lopušná , juhozápadným Veľký Javorník a Ustrígeľ , južným Čierne a juhovýchodným Hluché  a Čemerka. Hrebeňom vedie rozvodie Váhu a Bečvy; západné svahy odvodňuje potok Lemešná do Vsetínskej Bečvy, južné prítoky Štiavnika do Váhu a na severných pramení rieka Kysuca. Na vrchol nevedie značený chodník, no úbočím prechádza turistická magistrála i hrebeňový chodník.
Kościuszkovo povstanie
Dôsledky
Zbierka Załuskej knižnice, ktorá obsahovala 400 000 zväzkov, 20 000 rukopisov a 40 000 rytín, sa stala ruskou vojnovou korisťou a počas prevozu do Petrohradu sa rozkradla. Prišlo len 260 000 zväzkov, 11 000 rukopisov a 24 500 rytín.
Hričovec (vrch v Javorníkoch)
Výhľady
Lesný porast vrcholovej časti i hrebeňa poskytuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s nižšou vegetáciou na hrebeni a svahoch je možné pozorovať mnohé vrchy Javorníkov a blízke Moravsko-sliezske Beskydy a Hostýnsko-vsetínsku hornatinu, pri vhodných podmienkach aj Biele Karpaty, Považský Inovec, Strážovské a Súľovské vrchy, Malú Fatru, Kysuckú vrchovinu a Beskydy a Sliezske Beskydy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no úbočím ich vedie niekoľko:
Osny
Osny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bohéma
náhľad|[[William-Adolphe Bouguereau: La Bohémienne (1890)]] Bohéma alebo bohémstvo (z 🇫🇷) je voľný, neviazaný, neusporiadaný, nekonvenčný až anarchistický životný štýl, zámerne porušujúci spoločenské konvencie, protestujúc tak proti oficiálnej spoločnosti, jej zvykom a hodnotám. Osoba vyznačujúca sa týmto spôsobom života sa nazýva bohém (bohémka), pričom spravidla ide o umelca,    a jej správanie ako bohémskosť. Slovo bohéma zároveň označuje skupinu takto žijúcich ľudí, bohémske prostredie, spoločnosť bohémov.
Tento výraz sa zaužíval vo Francúzsku v 19. storočí, kedy umelci začali opúšťať buržoáznu spoločnosť a utiekali sa k chudobnému životu v lacných štvrtiach plných podobne zmýšľajúcich ľudí. Pre väčšinu z nich to bolo krátke, avšak formatívne obdobie ich života. Pomenovanie je odvodené z toho, že ako bohème boli označovaní Rómovia, ktorí prikočovali do Paríža cez Čechy (🇫🇷, str. lat. Bohemia) a usídľovali sa v zmieňovaných štvrtiach. Romány ako Scènes de la vie de bohème (1845) Henriho Murgera a Vanity Fair (18471848) Williama Makepeacea Thackerayho či Pucciniho opera La bohème (1896) viedli k spopularizovaniu a zromantizovaniu bohémskeho života, ktorý sa popri Paríži udomácňoval aj v ďalších mestských centrách. Bohémstvo do veľkej miery vyprchalo do vypuknutia prvej svetovej vojny, hoci vo svojich moderných podobách sa naďalej udržiava.
Ázijský pohár v basketbale 2004
Ázijský pohár v basketbale 2004 bol prvý turnaj ázijského pohára v basketbale mužov (vtedy nazývaný Asia Stanković Cup), ktorý organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konal sa v Tchaj-peji, na Taiwane v dňoch od 21.27. novembra 2004, za účasti 8 družstiev. Zápasy sa odohrali v aréne TPEC Gymnasium. Zvíťazil 🇶🇦, ktorý vo finálovom stretnutí vyhral nad 🇰🇷.
Tento turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Majstrovstvá Ázie 2005, ktoré organizoval Katar. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Kvalifikácia
Pozn: Zóny Západnej, Východnej Ázie a zóna Perzského zálivu mali dva miestenky na základe umiestnenia družstiev z jednotlivých zón na Majstrovstvách Ázie 2003. Družstvo Iránu sa odhlásilo z turnaja až po vyžrebovaní skupín.
Tetrahydrobiopterín
Tetrahydrobiopterín (BH4, THB) alebo sapropterín je kofaktor troch hydroxyláz aromatických aminokyselín, ktoré vystupujú pri rozklad aminokyseliny fenylalanínu a pri biosyntéze neurotransmiterov serotonínu (5-hydroxytryptamín, 5-HT), melatonínu, dopamínu, noradrenalínu a adrenalínu. Takisto je kofaktorom produkcie oxidu dusnatého (NO) syntázami oxidu dusnatého. Chemicky je to redukovaný pteridínový derivát.
Lekárske použitie
Tetrahydrobiopterín je dostupný ako tableta na perorálne podávanie vo forme dihydrochloridu sapropterínu (BH4·2HCL). BH4 bol schválený na použitie v Spojených štátoch vo forme tabliet v decembri 2007 a vo forme prášku v decembri 2013. Na používanie v Európskej únii bol schválený v decembri 2008, v Kanade v apríli 2010 a Japonsku v júli 2008. Predáva sa pod obchodnými názvami Kuvan a Biopten. Typické náklady na liečbu pacienta s Kuvanom sú US$100,000 ročne. BioMarin vlastní patent na Kuvan minimálne do roku 2024, ale Endo International mala právo vyrábať generickú verziu do roku 2020.
Sapropterín je indikovaný pri deficite tetrahydrobiopterínu spôsobenom deficitom GTP cyklohydrolázy I (GTPCH) alebo deficitom 6-pyruvoyltetrahydropterínsyntázy (PTPS). FDA takisto schválila BH4*2HCL na použitie pri fenylketonúrii (PKU) spolu s diétnymi opatreniami. Väčšina ľudí s PKU má však malý alebo nemá žiadny úžitok z BH4*2HCL.
Nepriaznivé účinky
Medzi najčastejšie nežiaduce účinky, pozorované u viac ako 10 % ľudí, patrí bolesť hlavy a nádcha alebo upchatý nos. Hnačka a zvracanie sú tiež pomerne časté, pozorované u najmenej 1 % ľudí.
Interakcie
Neuskutočnili sa žiadne interakčné štúdie. Kvôli svojmu mechanizmu môže tetrahydrobiopterín interagovať s inhibítormi dihydrofolátreduktázy, ako sú metotrexát a trimetoprim, a liekmi zvyšujúcimi NO, ako sú nitroglycerín, molsidomín, minoxidil a inhibítory PDE5. Kombinácia tetrahydrobiopterínu s levodopou môže viesť k zvýšenej excitabilite.
Funkcia
Tetrahydrobiopterín má v ľudskej biochémii viacero úloh. Hlavnou z nich je premena aminokyselín, ako sú fenylalanín, tyrozín a tryptofán, na prekurzory dopamínu a serotonínu, hlavných monoamínových neurotransmiterov. Funguje ako kofaktor, ktorý je potrebný pre aktivitu enzýmov, najmä hydroxyláz.
Kofaktor pre tryptofánhydroxylázy
Tetrahydrobiopterín je kofaktorom tryptofánhydroxylázy (TPH), ktorá katalyzuje premenu L -tryptofánu (TRP) na 5-hydroxytryptofán (5-HTP).
Kofaktor pre fenylalanínhydroxylázu
Fenylalanínhydroxyláza (PAH) katalyzuje premenu L -fenylalanínu (PHE) na L-tyrozín (TYR). Preto nedostatok tetrahydrobiopterínu môže spôsobiť toxické nahromadenie L -fenylalanínu, čo sa prejavuje ako závažné neurologické problémy pozorované pri fenylketonúrii.
Kofaktor pre syntázu oxidu dusnatého
Syntáza oxidu dusnatého (NOS) katalyzuje premenu guanidínového dusíka L -arginínu ( L -Arg) na oxid dusnatý (NO). Okrem iného sa oxid dusnatý podieľa na vazodilatácii, čo zlepšuje systematický prietok krvi. Úloha BH4 v tomto enzymatickom procese je tak kritická, že niektoré výskumy poukazujú na nedostatok BH4 – a tým aj oxidu dusnatého – ako hlavnú príčinu neurovaskulárnej dysfunkcie, ktorá je charakteristickým znakom chorôb súvisiacich s krvným obehom, ako je diabetes.