cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tetyda (mesiac)
Teleso sa skladá prevažne z vodného ľadu a kremičitanov. Na jeho povrchu je výrazná ryha zvaná Ithaka Chasma tiahnuca sa od severného pólu k južnému. Jej priemerná šírka je a priemerná hĺbka. Pôvod zlomu nie je jasný, pravdepodobne sa vytvoril pri chladnutí mesiaca. Povrch je posiaty impaktnými krátermi, ktoré sa však nezdajú byť ostré. Práve preto, že povrch mesiaca pravdepodobne prešiel fázou ohrevu, pri ktorom sa ľad sčasti roztopil. Tethys má dlhé údolia a veľké krátery. Najdlhšie údolie Itaka, meria až a najväčší kráter Odyseus má priemer.
Karol Ondreička (1944)
Je autorom viac ako 100 ex librisov. Ilustroval takmer 200 knižných publikácií pre deti i dospelých, za ktoré získal mnoho ocenení doma i vo svete. Je autorom ilustrácií 1. dielu knižného cyklu Tisíc a jedna noc. Významná je aj jeho známková tvorba.
Grafické i maliarske dielo charakterizuje imaginatívne vnímanie sveta, zdôrazňovanie emotívnosti, lyrizmu a fantázie. Spoluzakladateľ grafického združenia G- BOD. Každoročne sa i posmrtne zúčastňuje svojim dielom na mnohých výstavách doma i vo svete.
20132014 mu boli usporiadané veľké retrospektívne výstavy k výročiu jeho nedožitých 70 narodenín v GMB Mirbachovom paláci v Bratislave, GJK Kopplovom kaštieli v Trnave a OG Dolnom Kubíne. Vo vydavateľstve Tatran vyšla v roku 2000 rozsiahla rozsiahla monografia od historičky umenia Dagmar Srnenskej s názvom Karol Ondreička a knižná publikácia Ex Libris (Petrus, 2006, ISBN 80-89233-1-98), podrobnejšie mapujúca jeho dielo.
Melzer
Melzer je priezvisko, pozri Melzer (priezvisko), napr.:
Ambroseho ulica
Pôvodne sa na jej území rozprestieral lesopark. Vznikla v roku 1976 v rámci výstavby panelákového sídliska pod názvom Allendeho ulica. Bola pomenovaná podľa čilského ľavicového prezidenta Salvadora Allendeho (1900 – 1973). Súčasný názov má od 1. apríla 1991, je pomenovaná podľa Antona Štefana Ambroseho (1867 – 1941), slovenského novinára, ktorý pôsobil v USA.
Ivan Olbracht
Ivan Olbracht, vlastným menom Kamil Zeman (* 6. január 1882, Semily – † 30. december 1952, Praha) bol český spisovateľ, prozaik, publicista, novinár a prekladateľ.
Časť svojho života prežil na Podkarpatskej Rusi, kde čerpal inšpiráciu pre svoju tvorbu.
Ambroseho ulica
Tvorí ju súbor panelových domov v priestore medzi Romanovou, Osuského, Hrobákovou a Bradáčovou.
Anchenoncourt-et-Chazel
Anchenoncourt-et-Chazel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skutočnosť
Skutočnosť môže byť:
Sept-Vents
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 409 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu Susedia (2. séria)
Nasledujúci zoznam je zoznam častí 2. série seriálu Susedia.
Pele (sopka)
Názov sopky
Pomenovanie Pele dostala od IAU podľa Havajskej bohyne sopiek Pele.
Leskovice
Leskovice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 95 obyvateľov, z toho 49 mužov a 46 žien, pričom priemerný vek v obci bol 49,0 roka (muži 41,1 roka, ženy 57,4 roka).
70 Pine Street
right|thumb|American International Building
NGC 5693
NGC 5693 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. apríla 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
70 Pine Street
Budova je obyčajne ľudovo nazývaná ako American International. Mrakodrap kedysi vlastnila spoločnosť Cities Service Company a volal sa Cities Service Building. Cities Service ho predala American International Group (AIG), keď sa centrála spoločnosti sťahovala do mesto Tulsa v Oklahome. Na 66. poschodí je otvorená terasa s ďalekohľadmi, odkiaľ je pekný výhľad na mesto. Poštovná adresa budovy je 70 Pine Street, New York, NY 10270.
Keski-Pohjanmaa
Keski-Pohjanmaa (doslova Stredná Pohjanmaa; 🇸🇪) je jeden z devätnástich krajov Fínska. Od roku 1997 patrí tento kraj k provincii Západné Fínsko.
Obce
V roku 2011 sa kraj skladal z 8 obcí (fínsky kunta). Obce boli zoskupené do 2 okresov (tzv. seutukunta). Dve mestá v kraji sú zapísané tučným písmom.
Fan fiction
Fan fiction, tiež fanfiction alebo fan-fiction, je literárne dielo vychádzajúce primárne z diela už existujúceho a napísané jeho fanúšikom. Dielom, na ktorom je fan fiction vystavané a ktoré sa označuje tiež ako canon či kánon, je často krásna literatúra, ale tiež napríklad film, televízny seriál či komiks. Vo väčšine prípadov nemá fan fiction komerčné ambície a šíri sa predovšetkým prostredníctvom internetu.
Princíp
Princípom fan fiction je použitie postáv, námetov a sveta vytvoreného pôvodným autorom, ale tak, že výsledné dielo nie je len kópiou (plagiátom) pôvodného diela, ale kreatívnym výtvorom fanúšika. Nové dielo teda často voľne dejovo nadväzuje na dej pôvodnej knihy (poviedky, komiksu, a pod..) alebo vytvára odbočky a nové verzie. Zaužívané je aj spájanie odlišných fandomov a žánrov, vznikajú tzv. crossovery, multifandomy ap., napr. Harry Potter&Naruto. Terminológia vzťahujúca sa k fan fiction je v zozname fan fiction terminológie.
História
Fenomén fan fiction sa objavuje v priebehu šesťdesiatych rokov 20. storočia okolo fanúšikovskej základne amerického televízneho seriálu Star Trek. Fanúšikovské poviedky nadväzujúce na pôvodné dielo sa publikovali v takzvaných fanzinoch, amatérsky vyrábaných a šírených časopisoch. Skutočný rozvoj fan fiction sa však datuje od 90. rokov spolu s rozmachom internetu. Vytvárajú sa rozmanité webové archívy, na ktorých je možné príbehy vystavovať, v roku 1998 vzniká najväčší a najreprezentatívnejší archív www.fanfiction.net.
Samotný fenomén literárneho diela vychádzajúceho z fiktívneho sveta iného literárneho diela je ale starý ako spisovateľstvo samé. Staroveká i stredoveká literatúra často rozvíjali témy a motívy diel staršieho dáta, z novšej doby môžeme zmieniť napríklad pokračovanie príbehov Sherlocka Holmesa napísané rôznymi autormi po smrti A. C. Doyla či z českého prostredia piaty a šiesty diel Osudů dobrého vojáka Švejka, dielo Hašeka epigón Karla Vaňka.
Súčasné fan fiction
Celosvetovo je v súčasnosti najrozšírenejšie fan fiction k dielu J. K. Rowlingová a jej sérii diel Harry Potter. Prevažne mladí čitatelia (a ešte častejšie mladé čitateľky) tvoria a väčšinou cez internet publikujú vlastné pokusy inšpirované pôvodnou sériou, a to od tvorby len málo sa odchyľujúcou od pôvodného diela až po veľmi alternatívne použitie postáv a pôvodných námetov.
Niektoré fenomény a opakujúci sa nápady v fan fiction dostali zažité označenia, napr. „slash“ (homosexuálne vzťahy medzi postavami, ktoré sú v pôvodnom diele buď heterosexuálne alebo napr. kvôli veku a chovaniu nie celkom zjavnej orientácii), „AU“ (alternative universe, väčšinou silný odklon od predlohy, používajúci ju iba ako zdroj inšpirácie), „OOC“ (Out of Character, odlišné a nečakané chovanie postáv, pokiaľ ide o zámer, prípadne neprirodzené a nepremyslené chovanie postáv u diel nízkej kvality) a pod..
Tvorba a šírenie fanfiction (na internete) z dôvodu neziskovosti, prevažne nízkeho veku autorov a tiež z toho dôvodu, že ide o prirodzený fenomén, ktorý je súčasťou popularity každého známeho autora, nie je obyčajne považovaný za porušovanie autorských práv, potieraný ani stíhaný. Zvykom autorov fanfiction je v upozornení doplniť, že psychické vlastníctvo postáv atď. patrí...(napr. J.K. Rowlingovej), nemajú z toho žiadne finančné zisky a podobne.
Výtvarným náprotivkom fan fiction je fan art. Sem spadá napr. snaha priaznivcov manga – japonskej komiksovej tvorby (niekedy tiež nazývaných „otaku“) tvoriť vlastné obrázky s ich obľúbenými postavami.
Národný dom (Martin)
Národný dom je budova v Martine. Stojí na rohu Divadelnej ulice a ulice Andreja Kmeťa a v súčasnosti v nej sídli Slovenské komorné divadlo.
Pôvodne to bola polyfunkčná budova, v ktorej sídlili divadlo, múzeum, kasíno, hotel a reštaurácia. Bola postavená na základe architektonického návrhu Blažeja Bullu, základný kameň bol položený 30. apríla 1888 a kompletne zrekonštruovaná v rokoch 1952-53. Pri príležitosti 110. výročia otvorenia Národného domu bol 30. augusta 2000 usporiadaný odborný seminár pod názvom Význam Národného domu v kultúrno-spoločenských dejinách Slovenska.
Vznik
Po zrušení Matice slovenskej sa stále častejšie objavovali myšlienky o potrebe postaviť v Martine inštitúciu, ktorá by bola dôstojným priestorom pre slovenské divadlo a knižnicu. Po skonfiškovaní matičných zbierok ostali Slováci bez ústrednej inštitúcie, ktorá by sa okrem iného zaoberala aj zbieraním a opatrovaním národných literárnych pamiatok. A tak sa na podnet podpredsedu, režiséra a herca Slovenského spevokolu Andreja Sokolíka, ktorý vystúpil na zasadnutí Slovenského spevokolu 9. mája 1885, začalo uvažovať o postavení novej budovy. Správny výbor pre výstavbu Národného domu sa v Martine ustanovil 20. marca 1887, pod vedením advokáta a politika Matúša Dulu. Výbor požiadal slovenskú verejnosť o finančnú pomoc. Národné noviny uverejnili výzvu na získanie finančných prostriedkov formou spoluvlastníckych podielov vo výške 50 zlatých. Martinskí advokáti zostavili projekt stavby ako súkromno-podnikateľskú vec. Znamenalo to, že v prípade zákazu spolku sa nemohol jeho majetok (budova) zhabať, ako sa to stalo s prvou matičnou budovou.
Architektonická forma
náhľad|Pohľad z námestia. Architektonický návrh vypracoval architekt - staviteľ Blažej Bulla (projekt je jeho vrcholné dielo) a bol schválený Spolkom pražských architektov. Vonkajšok budovy s priečelím zdobeným korintskými stĺpmi riešil v novorenesančnom štýle, neskrývajúc pritom inšpiráciu napoleonským Parížom. Do stavby na poschodí umiestnil zimnú záhradu v ruskom slohu, s zasklenou kupolou v kruhovom tvare a s bohatým využitím zelene. V divadelnej sále, Národnej dvorane, boli dve proscéniové lóže, parter, tri galérie a veľký priestor na státie. Zmestilo sa do nej okolo 1000 divákov. Priestory Turčianskeho kasína i klubových miestností stvárnil v štýle ľudovej architektúry.
Rekonštrukcia
Viac ako storočie existencie sa na Národnom dome výrazne prejavilo, čo dospelo na začiatku tretieho tisícročia až do jeho stavebného, bezpečnostného a technického havarijného stavu. Revízia javiska po ukončení divadelnej sezóny 2000/2001 nepovažovala ďalšiu prevádzku za bezpečnú. Slovenské komorné divadlo Martin (vtedy Divadlo SNP) otvorilo ďalšiu sezónu už len v priestoroch Štúdia, ktoré bolo k Národnému domu pristavané v rokoch 1987/93. „Záchrana" budovy Národného domu sa začala realizovať roku 2001, s cieľom zrekonštruovať pôvodné architektonické výnimočnosti interiérov, ktoré boli prestavbami v päťdesiatych rokoch 20. storočia do značnej miery zdevastované. Prinavrátiť objekt do pôvodnej podoby, ako ho navrhol jeho hlavný architekt Blažej Bulla a obnoviť súčasnú funkciu budovy ako sídla profesionálneho divadla s najmodernejšou divadelnou technológiou.
NGC 5694
NGC 5694 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,2.
Ancier
Ancier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Franz Xaver Wolfgang Mozart
Franz Xaver Wolfgang Mozart (* 26. júl 1791, Viedeň – † 29. júl 1844) bol rakúsky hudobný skladateľ, klavirista, dirigent a učiteľ.
Franz Xaver bol najmladší zo šiestich detí Wolfganga Amadea Mozarta a jeho manželky Constanze. Meno dostal podla otcovho žiaka a blízkeho priateľa Franza Xavera Süssmayra. Získal vynikajúce hudobné vzdelanie, jeho učiteľmi boli aj Antonio Salieri a Johann Nepomuk Hummel. Rovnako ako jeho otec začal komponovať vo veľmi mladom veku. Svoj prvý klavírny koncert napísal v roku 1805, keď mu bolo len 14 rokov.
Èvres
Èvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bradáčova ulica (Bratislava)
Bradáčova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Háje.
Vznikla v roku 1976 pri výstavbe petržalského panelákového sídliska pod názvom Ulbrichtova ulica. Bola pomenovaná podľa východonemeckého politika Waltera Ulbrichta (1893 – 1973).
Súčasný názov získala 1. apríla 1991. Je pomenovaná podľa Jána Samuela Bradáča (1889 – 1960), slovenského evanjelického kňaza a verejného činiteľa, ktorý pôsobil v USA.
Tmólos (kráľ Lýdie)
Tmólos alebo Tmolos (gr. Τμῶλος - Tmólos, lat. Tmolus) bol v gréckej mytológii horský boh a kráľ Lýdie.
Kráľ Lýdie Tmólos bol podľa niektorých antických autorov synom boha Area a Teogony. Jeho manželkou bola Omfalé s ktorou mali syna Teoklimena. Niektoré mýty uvádzajú, že tým synom bol Tantalos To isté tvrdí aj Strabón, ktorý Tmola pokladá za zakladateľa prvej dynastie lýdskych kráľov.
V mýtickom príbehu o hudobnej súťaži medzi bohom pastierov Panom a najväčším hudobníkom na Olympe bohom Apolónom, ktorý sa odohrával v pohorí Tmólos, figuruje Tmólos ako boh tohto pohoria a v súťaži je rozhodcom. Apolón sa predviedol v hre na zlatú lýru a Pan v hre na syrinx (pastierska píšťala). Tmólos prisúdil víťazstvo Apolónovi, ale kráľ Frýgie Midas začal protestovať, za čo ho Apolón vyťahal za uši a mal ich napokon dlhé ako somár.
Podľa gréckych mýtov Tmóla zabil býk za trest, že pri oltári bohyne Artemis zneuctil nymfu Amifé. Jeho syn Teoklimenos ho pochoval neďaleko hlavného mesta Lýdie Sardy na úpätí horstva, ktoré po ňom nieslo v starovekom Grécku jeho meno.
Karel Svoboda (hudobný skladateľ)
Karel Svoboda (* 19. december 1938, Praha – † 28. január 2007, Jevany) bol český skladateľ filmovej, televíznej, populárnej a muzikálovej hudby.
Životopis
Od detstva sa učil súkromne hre na klavír, po maturite v roku 1957 študoval na lekárskej fakulte v Prahe. Potom prerušil štúdia a nastúpil profesionálnu dráhu v tanečných orchestroch a neskôr sa živil ako veľmi úspešný hudobný skladateľ. Často spolupracoval so svojim bratom Jiřím Svobodom, taktiež skladateľom najmä hudby k filmom a televíznym inscenáciám. Bol populárny aj v Nemecku.
Tvorba
V roku 1965 vyšla prvá gramofónová platňa s jeho skladbou Slunce za oknem, ktorú naspieval Jaromír Mayer. Zo 60. rokov 20. stor. pochádza pieseň Vzdálený hlas, s ktorou súťažila Helena Vondráčková na festivale v Rio de Janeiro. V roku 1968 začala plodná spolupráca s Karlom Gottom, pre ktorého napísal približne 80 piesni. Interpretmi jeho piesni sú taktiež Hana Zagorová, Eva Pilarová, Milan Drobný, Waldemar Matuška, Lešek Semelka, Jiří Schelinger, Jana Kratochvílová, Michal David, Iveta Bartošová, Petr Sepéši, Marcela Březinová, Marcela Holanová, Petra Janů, Dalibor Janda, Daniel Hůlka a Leona Machálková.
V 90. rokoch 20. stor. napísal svoj prvý muzikál Dracula.
Okrem populárnej hudby sa venoval aj filmovej hudbe. Stal sa dvorným skladateľom režiséra Václava Vorlíčka. Napísal tiež hudbu k seriálu Návštěvníci i znelku k seriálu Včielka Mája a Nils Holgersson. Spolupracoval na mnohých seriáloch s nemeckou televíziou ZDF.
Lhota-Vlasenice
Lhota-Vlasenice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 81 obyvateľov, z toho 43 mužov a 38 žien, pričom priemerný vek v obci bol 49,7 roka (muži 49,3 roka, ženy 50,2 roka).
Systém na čipe
náhľad|AMD Geode je x86 kompatibilný systém na čipe
Systém na čipe (SoC alebo SOC) je integrovaný obvod, ktorý integruje všetky komponenty počítača alebo iného elektronického systému do jediného čipu. Môže obsahovať digitálne, analógové, zmiešané a často rádiofrekvenčné funkcie na jednom substráte čipu. Systémy na čipe sú veľmi bežné v oblasti mobilnej elektroniky kvôli svojej nízkej spotrebe. Typické použitie je v oblasti vstavaných systémov.
Na rozdiel od mikrokontrolérov, ktoré často majú menej ako 100 kB RAM (často iba niekoľko kilobajtov) a často sú to systémy na jednom čipe, systémy na čipe používajú silnejšie procesory, schopné behu softvéru ako sú desktopové verzie systémov Windows a Linux, ktoré potrebujú externé pamäťové čipy (flash, RAM), a ktoré sa používajú s rôznymi externými perifériami. V skratke, pre väčšie systémy je termín systém na čipe iba hyperbola, odkazujúca skôr na technické riešenie ako na realitu, teda vysoký stupeň integrácie čipu, vedúci k zníženým výrobným nákladom a produkcia menších systémov. Veľa systémov je príliš zložitých na to, aby ich bolo možné integrovať na jeden čip s procesorom optimalizovaným na jeden účel.
Ak nie je uskutočniteľné vytvoriť systém na čipe pre danú aplikáciu, alternatívou je systém v balíku (SiP) zahŕňajúci množstvo čipov v jednom balíčku. Vo veľkom objeme sa predpokladá, že systém na čipe je viac cenovo efektívny ako systém v balíku, pretože zvyšuje výnosy z výroby a jeho skladanie je jednoduchšie.
Fains-Véel
Fains-Véel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Macrinus
náhľad|Macrinov [[aureus]] Marcus Opellius Macrinus (164  – jún/júl 218) bol rímsky cisár panujúci od 11. apríla 217 do 8.júna 218. Ako cisár používal meno Marcus Opellius Severus Macrinus.
Pôvod a kariéra
Macrinus bol pôvodom Berber, narodený v meste Caesarea v dnešnom Alžírsku. Bol teda prvým cisárom, ktorý nemal italský pôvod. O jeho rodičoch chýbajú bližšie informácie a je otázne, či boli už príslušníkmi jazdeckého stavu – skôr sa zdá, že až Macrinovi sa podarilo postúpiť do radov jazdcov. Správy, že Macrinus bol ako mladík cisárskym otrokom v Ríme, či dokonca gladiátorom sa považujú za neskoršie ohovárania jeho protivníkov, nemajú akúkoľvek historickú vierohodnosť.
Soignolles
Soignolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Macrinus
Pôvod a kariéra
Macrinus bol v Ríme činný ako obhajca a patril k chránencom mocného prefekta pretoriánov Plautiana. Po jeho zavraždení v roku 205 pôsobil na sklonku Severovej vlády v rôznych úradoch, kým ho cisár Caracalla nevymenoval v roku 212 za jedného z dvoch prefektov pretoriánov. Tým získal Macrinus mocenskú základňu, ktorú neskôr využil pri prevzatí vlády v ríši. V rokoch 216 – 217 sprevádzal Caracalla na jeho ťažení proti Partom.
Proklamácia za cisára
O Macrinovom nástupe na trón sa dochovali protichodné správy. V jadre dôveryhodné sú informácie, že v roku 217 kolovali v ríši proroctvá o jeho budúcej vláde – také povesti znamenali pre kohokoľvek smrteľné nebezpečenstvo, pretože Caracalla všetkých svojich potenciálnych protivníkov odstraňoval. Macrinus pravdepodobne musel Caracalla predísť a vzhľadom na jeho obľúbenosť u vojska nemal inú možnosť ako svoju účasť na sprisahaní udržať v tajnosti. To sa mu v podstate aj podarilo, pretože 8. apríla 217 bol Caracalla na ceste z Edessy do Karrh zavraždený Iuliom Martialom, ktorý – aspoň navonok – pomstil osobnú krivdu. Rímske vojsko, nachádzajúce sa ešte stále vo vojne s Partmi, sa ocitlo bez cisára.
Macrinus potreboval plné tri dni, než váhajúcich vojakov získal na svoju stranu; pomohlo mu, že druhý prefekt pretoriánov Marcus Oclatinius Adventus cisársku hodnosť odmietol. Dňa 11. apríla 217 prevolali jednotky Macrina za cisára a požehnali tak faktickej zmene dynastie, pretože Caracalla mal rad príbuzných, ktorí si mohli uplatňovať svoje nároky na trón. Macrinus sa stal vôbec prvým jazdcom vládnucim rímskej ríši – všetci predchádzajúci cisári boli senátormi. A hoci šlo z hľadiska komora o nebezpečný precedens, väčšina jeho príslušníkov sa radovala zo smrti nenávideného Severovho syna, takže Macrinus čoskoro získal uznanie. Senátori nepochybne ocenili aj to, že sa Macrinus prezentoval veľmi ústretovo a usilovne sa ich snažil získať pre svoju vec.
Soignolles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 98 obyvateľov (2009).
Macrinus
Mier s Partmi
Pretože Macrinovi prakticky chýbali vojenské skúsenosti a nebol ani vo vojsku obľúbený, nemal veľký záujem na pokračovaní vojny s Partmi, ktorú rozpútal jeho predchodca. Čoskoro po prevzatí vlády preto ponúkol kráľovi Artabanovi IV. mier. Jeho návrh však Parti pochopili ako prejav rímskej slabosti a kládli si vysoké požiadavky. Opäť vzplanuli boje a počas trojdňovej bitky neďaleko Nisibis utrpeli Rimania ťažké straty. Po ďalšom kole rokovaní bol nakoniec mier na jar 218 predsa len uzavretý – Macrinus musel Partom vyplatiť 200 miliónov sesterciov, bez toho by však utrpel územné straty. Posledná rímsko-partská vojna teda skončila faktickú rímsku porážkou, hoci ju Macrinus – predovšetkým na minciach – vydával za veľké víťazstvo.
Finančná politika
Vážnym problémom, s ktorým sa musel Macrinus zápasiť, bol neutešený stav financií, spôsobený rozhadzovačnou politikou cisára Caracallu. Zvýšenie žoldu vojakom, ktoré Caracalla nariadil, spojené s rôznymi mimoriadnymi darmi légiám vyprázdnili štátnu pokladnicu. Macrinus bol navyše nútený vyplatiť obrovskú sumu Partom ako cenu za uzavretý mier, čo situáciu ešte zhoršilo. Pretože nechcel siahnuť k zvyšovaniu daní alebo konfiškáciám súkromného majetku bohatších vrstiev, rozpredával postupne cisársky majetok a snažil sa znižovať výdavky. Tvárou v tvár prehnaným požiadavkám armády však musel postupovať veľmi opatrne.
Povstanie proti Macrinovi
Caracalla ani jeho brat Geta po sebe nezanechali mužského dediča, početné príbuzenstvo však mali Severovci v Sýrii – išlo o potomkov sestry cisárovnej Iulie Domny Iulie Maesy. Maesa mala dve dcéry a dve vnúčatá, čo predstavovalo vzhľadom na popularitu severovskej dynastie nemalý politický kapitál. Pretože vojaci boli na Macrina nahnevaní kvôli potupnému mieru s Partmi aj úsporným opatreniam, dali sa ľahko ovplyvniť Maesiným tvrdením, že jej štrnásťročný vnuk Varius Avitus je v skutočnosti Caracallov nemanželský syn. V 3. galskej légii, ležiacej v blízkosti sýrskej Emesy, došlo k vzbure a 16. mája 218 bol Varius Avitus prehlásený za cisára. Maes sľúbila rebelujúcim vojakom veľkú odmenu, ak sa jej vnuk dostane na trón.
Macrinus reagoval tým, že svojho desaťročného syna Diadumeniana, ktorému už predtým udelil titul caesar, vyhlásil za cisára a svojho spoluvládcu. Zároveň sa snažil vzburu v zárodku potlačiť – ale neúspešne.
Macrinova porážka a smrť
Dňa 8. júna 218 sa v blízkosti Antiochie stretli jednotky verné Macrinovi s légiami uznávajúcimi Maesinho vnuka. Bitka mala chaotický priebeh, pretože obom vojskám chýbalo patričné velenie, nakoniec sa však Macrinus – zrejme predčasne – dal na útek, čo spečatilo jeho porážku. Zachrániť sa mu už nepodarilo ani svojho syna, ktorého v rýchlosti poslal k Partskému kráľovi do bezpečia – na hraniciach pri meste Zeugma bol Diadumenianus zadržaný a čoskoro nato zabitý.
Sám Macrinus sa snažil v prestrojení dostať do Ríma, kde senát odoprel jeho vyzývateľovi uznanie, ale pri Chalkedone bol aj on zajatý a pri prevoze do Sýrie zabitý. Nový cisár, ktorý prijal meno Marcus Aurelius Antoninus (do dejín ale vstúpil pod prezývkou Heliogabalus), nad ním vyhlásil damnatio memoriae (jeho meno bolo odstránené zo všetkých nápisov a úradných dokumentov).
The Riddle
Zoznam skladieb
7" Single (WEA NIK 6)
A The Riddle - 3:52
B Progress (Live) - 3:02
12" Single (WEA NIKT 6)
A The Riddle (Extended Riddle) - 5:08
Cassette Single (WEA NIKC 6)
A1 The Riddle - 3:52
A2 Interview
B1 I Won't Let the Sun Go Down on Me (Extended Mix)
B2 Wouldn't It Be Good (Extended Mix)
Zostava a personál
The Riddle
Sucháň
Sucháň je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
The Riddle
Zostava a personál
Produkovaná Petrom Collinsom
Sucháň
Polohopis
Obec leží v centrálnej časti Krupinskej planiny, v údolí potoka Suchánik, približne 20 km severozápadne od Veľkého Krtíša. Sucháň patrí do regiónu Hont, no nachádza sa na pomedzí s východne situovaným Novohradom. Obcou prechádza cesta III/2605, ktorá sa severne od nej napája na cestu V. KrtíšZvolen.
The Riddle
Zostava a personál
Výroba
Sucháň
Dejiny
Najstaršia hodnoverná písomná zmienka o lokalite Zwhan pochádza z roku 1392, o niečo staršia, no nepodložená má letopočet 1349. Majiteľmi územia boli zemania z rodu Dačovcov, neskôr bola obec v zálohe u viacerých majiteľov, medzi nimi zemianskych rodov z Kosihoviec, Plášťoviec či prepošti zo Bzovíka. V 16. storočí sa do obce prisťahovali 1–2 rodiny Srbov, o storočie neskôr utečenci z rakúskeho Tirolska a v druhej polovici 19. storočia prišelci z Pliešoviec. Obyvatelia s právom slobodníkov mali možnosť voľného pohybu a uzatvárania manželstiev s partnermi z okolitých obcí bez súhlasu panstva.
The Riddle
Zostava a personál
Nahrané naživo v Hammersmith Odeon.
Sucháň
Dejiny
Po reformácii bol Sucháň evanjelický a až do osamostatnenia v roku 1874 tvoril filiálku dačovolomskej cirkvi. Renesančný kostol bol v obci postavený v roku 1530, podľa tradície postavený na základoch husitskej kaplnky. Upravovaný bol v rokoch 16601669, 1784 a rozsiahle zmeny s vybudovaním veže boli vykonané v roku 1869. Z roku 1787 pochádza správa o prebudovaní staršej, pôvodne drevenej školy, ktorú v roku 1912 prestavali do súčasnej podoby. Vyučovanie sa tu ukončilo v roku 1979, od roku 1996 budova slúži ako turistická ubytovňa.
The Riddle
Zostava a personál
Mixované Simonom Boswellom
Produovaná Petrom Collinsom
Extended mix je nazvaný "Special Extended Mix" na obale a "Extended Riddle" vo vydavateľstve.
Verzia Gigi D’Agostina
„The Riddle“ bola upravená do tanečnej verzie Gigi D’Agostinom, a vydaná na jeho albume L’Amour Tourjours. Text piesne je zachovaný, ale tempo je rýchlejšie.
NGC 5695
NGC 5695 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Sucháň
Dejiny
Podľa sčítania v roku 1715 bolo v obci 38 domácností, o storočie neskôr, v roku 1828 112 domov a 673 obyvateľov. Prisťahovalci z Tirolska na mieste bývalej kováčskej vyhne zriadili v obci pivovar. Veľký požiar zničil dolnú časť obce 6. septembra 1870, o 5 rokov neskôr podľahol inému požiaru horný koniec. Dovtedy drevené obydlia tak vo väčšom rozsahu nahradili kamenné stavby, pokrývané slamenou krytinou. Domy boli zväčša pozdĺžne trojpriestorové s podpivničenou izbou.
Obyvateľstvo sa živilo najmä poľnohospodárstvom, chovom oviec a dobytka, no vyskytovalo sa aj včelárstvo a ovocinárstvo. Práve ovocinárstvo sa stalo významným zdrojom obživy po tom, ako tu v roku 1876 bola zriadená župná štepnica. Salaše, rozptýlené po okolí sa stali základom lazníckych obydlí, pričom v 19. storočí ich v katastri obce bolo až 55, z toho 18 celoročne obývaných. Ovčiarstvo podnietilo rozvoj výroby potravinových produktov, no tiež spracovanie vlny a ovčích koží. Po zrušení poddanstva koncom 18. storočia prešla veľká časť pôdy do vlastníctva roľníkov, ktorí praktizovali systém trojpoľného hospodárenia. Prevažovalo pestovanie obilnín (raž, pšenica, jačmeň, ovos, pohánka), postupne sa rozšírilo pestovanie zemiakov, kapusty a strukovín (hrach, bôb, cícer, šošovica, slovienka). Zásadnú zmenu hospodárenia prinieslo v roku 1949 založené roľnícke družstvo a mnohé usadlosti boli opustené.
Turizmus
V obci začína značený náučný chodník údolím potoka Suchánik a Suchánsky potok, vedúci k Trúbiacemu kameňu. Ide o andezitovú skalu s dvojicou otvorov, umožňujúcimi vytvoriť hlasný signál. Jeho význam nie je jasný, predpokladá sa však, že slúžil počas tureckého ohrozenia.
Turecká
Turecká môže byť:
Juraj Rohoň
Juraj Rohoň (používané varianty mena sú Rohoni, Rohony, Rohonyi, pseudonym ...od Slováka) (* 15. august 1773, Horný Kalník – † 20. október 1831, Hložany, Srbsko) bol slovenský spisovateľ, zberateľ ľudových piesní, národný buditeľ a evanjelický kňaz.
Životopis
Pochádzal z roľníckej rodiny a vzdelanie získaval v Banskej Štiavnici. Väčšinu života prežil na Dolnej zemi. Po ukončení štúdia pôsobil ako vychovávateľ v Petrovci, v rokoch 17931801 bol rodinným učiteľom v Kulpíne, od roku 1802 pôsobil ako farár v Hložanoch a v rokoch 18271831 bol seniorom báčsko-sriemskeho seniorátu. Udržiaval osobné kontakty s Pavlom Jozefom Šafárikom a Jánom Kollárom, účastnil sa na organizovaní tamojšieho národného života a šíril osvetu. Zomrel v roku 1831 na mor.
Tvorba
Prvé literárne diela napísal už počas svojich štúdií, kedy vznikli oslavné básne na jeho profesora. Písal básne po slovensky, latinsky a po maďarsky. Jánovi Kollárovi dal k dispozícii veľkú zbierku ľudových piesní. Vydal viacero prác obraňujúcich Slovákov pred znevažovaním.
Transeurópska dopravná sieť
Transeurópska dopravná sieť (, skratka TEN-T) je sieť cestných a železničných koridorov, medzinárodných letísk a vodných ciest. Základným dôvodom jej zriadenia bolo zlepšenie dopravnej infraštruktúry v medzinárodnej sfére. Bola schválená [http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=DD:07:02:31996D1692:SK:PDF Rozhodnutím EP a Rady č. 1692/96/ES o základných usmerneniach spoločenstva pre rozvoj TEN-T] 23. júla 1996.
Sieť TEN-T zahŕňa:
V roku 1994 bolo zaradených 14 nových projektov. V roku 2004 bol Rozhodnutím EP a Rady 884/2004/ES ich počet zvýšený na 30. Ich realizácia má byť dokončená do roku 2020.
Andelarre
Andelarre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Geany
Geany je malé a odľahčené vývojové prostredie. Využíva GUI toolkit GTK 3 (predtým GTK+2), ale nie je závislý od Gnome. Geany je možné použivať na GNU/Linux, BSD, MacOS X, Windows a iných. Vo všeobecnosti ho je možné spusťi na každej platforme, ktorá podporuje knižnice GTK. Iba portu pre Windows chýbajú niektoré vlastnosti.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
GIA
GIA môže byť:
Energija
thumb|Model nosiča Energija s raketoplánom Buran
Energija bola sovietska raketa, ktorá bola navrhnutá spoločnosťou NPO Energija na vynášanie raketoplánu Buran. Bola schopná vyniesť až 100 ton nákladu na nízku obežnú dráhu.
Vývoj
Práce na systéme nosiča Energija začali v roku 1976 po rozhodnutí zrušiť neúspešný program rakety N-1. Zariadenia a infraštruktúra zrušeného programu rakety N1 sa použili pre Energiju – tak ako NASA znovu použila infraštruktúru navrhnutú pre Saturn V v programe Space Shuttle. Energija nahradila aj koncept "Vulkánu", ktorý bol založený na rakete Proton a použila rovnaké palivo, ale v oveľa väčšom množstve.
Prerušenie
Produkcia rakiet Energija sa zastavila s pádom Sovietskeho zväzu a koncom programu raketoplánu Buran. Aj keď Energija nie je už dlhšie vo výrobe, nosné rakety Zenit sa stále vyrábajú a používajú. Štyri pomocné rakety na tekuté palivo, ktoré spaľujú kerozín a skvapalnený kyslík, boli základom rakety Zenit, ktorá používala rovnaké motory. Používaný motor je RD-170: silný, moderný a účinný dizajn. Iná jeho odvodenina s polovičnou veľkosťou, RD-180, poháňa raketu Atlas V od firmy Lockheed Martin, jednu z dvoch nových rakiet EELV (druhá je Boeing Delta IV). Motor RD-190, čo je odnož motoru so štvrtinovou veľkosťou by mal byť použitý v Ruskej rakete Angara.
Varianty
thumb|170px|Satelit Poljus na rakete Energija
Tri hlavné varianty boli plánované po originálnej konfigurácii, všetky z rozdielnymi kapacitami pre užitočný náklad.
Energija II (Uragan)
Energia II, nazývaná "Uragan", bola plánovaná znovupoužiteľná raketa schopná pristávať na bežnom letisku. Na rozdiel od prvej rakety Energija, ktorá bola plánovaná na čiastočné znovupoužitie (ako americký Space Shuttle), návrh rakety Uragan by dovoľoval úplné znovuzískanie všetkých elementov. Jadro Energije II by bolo schopné opätovného návratu a plachtenia aby pristálo, pravdepodobne s použitím technológií vyvinutých pre raketoplán Buran.
DEFCON
DEFCON (skratka z DEFence readiness CONdition ) je skratka používaná na označovanie stupňa pohotovosti a pripravenosti ozbrojených síl USA. Stupnica DEFCON má celkovo 5 stupňov, pričom za mierový sa považuje stupeň 5.
Energija
Vulkan-Hercules
Posledná konfigurácia, ktorá nevzlietla bola tiež najväčšia. S ôsmimi prídavnými raketami Zenit a jadrom Energija-M ako s vyšším stupňom by bola schopná vyniesť až 175 ton na obežnú dráhu.
DEFCON
DEFCON 5
Bežný, mierový stupeň. Nehrozí žiadne bezprostredné nebezpečenstvo.
DEFCON 4
Zvýšená funkcia spravodajských a tajných služieb. Stále však prebieha situácia ako počas mieru.
DEFCON 3
Zvýšená pripravenosť ozbrojených síl. Spoločnosť čelí nepriamym informáciám o ohrození. Letecké ozbrojené sily sú pripravené na obranu do 15 minút.
DEFCON 2
Vysoká pravdepodobnosť nebezpečenstva útoku alebo ohrozenia štátu, či teritória. Ozbrojené sily sú v pohotovosti a pripravené na útok do 6 hodín. Veľká pravdepodobnosť nukleárnej vojny.
DEFCON 1
Priama hrozba útoku alebo ohrozenia štátu. Ozbrojené sily sú v maximálnej pohotovosti. Hrozí priame nebezpečenstvo nukleárnej vojny.
Vyhlásenie DEFCON 2
Vyhlásenie druhého stupňa DEFCON bolo celkovo dvakrát, prvýkrát počas kubánskej krízy, druhýkrát počas vojny v Perzskom zálive. 24. októbra 1962 išlo o priamu hrozbu pred možnosťou nukleárneho útoku z Kuby,15. januára 1991 išlo o operáciu Púštna búrka na začiatku vojny v Perzskom zálive.
Vyhlásenie DEFCON 3
DEFCON 3 bol vyhlásený bezprostredne počas teroristických útokov 11.septembra 2001 v USA ako reakcia na udalosti a ich predpoklad vývinu. V tomto čase bol pripravovaný aj možný stupeň 2 DEFCON v prípade, ak by sa situácia nezlepšovala. DEFCON 2 nakoniec vyhlásený nebol.
Rusíni na Slovensku
náhľad|Rusínska národnosť v obciach Slovenska (v %), podľa sčítania v roku 2021. náhľad|Percentuálne zastúpenie obyvateľov rusínskej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania z roku 2011. náhľad|Percentuálne zastúpenie obyvateľov rusínskej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania z roku 2001. náhľad|Rusínska národnosť v obciach Slovenska (v %), podľa sčítania v roku 1930. náhľad|Rusínsky jazyk v obciach Slovenska (v %), podľa sčítania v roku 1910. Rusíni sú jedna zo slovanských národnostných menšín žijúcich na Slovensku. Rusínske obyvateľstvo je primárne rozšírené na severovýchode a východe krajiny pri hraniciach s Poľskom a Ukrajinou. Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2021 sa k rusínskej národnosti prihlásilo 23,7 tis. obyvateľov, čo predstavuje 0,44 % populácie Slovenska a boli štvrtou najpočetnejšou menšinou na Slovensku. Rusínsky jazyk ako svoj materinský uviedlo menej ako 1 % populácie.
Dejiny
Najstaršie dejiny Rusínov sú v značnej miere nespracované. Vedecky najpodloženejšia sa zdá teória, že Rusíni boli časťou veľkej slovanskej migračnej vlny a v 6.storočí sa začali usadzovať v Podkarpatsku. Malé skupinky osídlili karpatské údolia v druhej polovici 9.storočia. V 13.storočí Rusíni plnili funkciu kráľovských strážcov hraníc a patrili k slobodnému obyvateľstvu. Pastierska valašská, a teda aj rusínska kolonizácia horských oblastí východného Slovenska trvala od 14. do 17.storočia.
Rusíni sa masovo zapojili do povstania kurucov pod vedením Imricha Tököliho i do protihabsburského povstania Františka II. Rákóciho. Na konci 15.storočia na území Uhorska v 530 rusínskych lokalitách žilo 110 tisíc obyvateľov. Pre prvú polovicu 19.storočia sa úvadza počet 482 tisíc.
Karpatskí Rusíni žijú pozdĺž severných a južných svahov Karpát. Ich domovina, známa ako Karpatská Rus, sa rozprestiera na rozhraní Ukrajiny, Slovenska a Poľska. Od 11. storočia do roku 1918 rusínske územie na juh od Karpát, teda Podkarpatská Rus a Prešovská oblasť, boli súčasťou Uhorského kráľovstva. Po skončení 1. svetovej vojny sa stali súčasťou Česko-Slovenska, s výnimkou 20 dedín na juh od Tisy, ktoré boli pripojené k Rumunsku.
Dejiny rusínskeho a ukrajinského etnika v 20. storočí
V medzivojnovom Česko-Slovensku sa riešilo viacero otázok súvisiacich s postavením Slovákov, Nemcov a Maďarov, Poliakov a Rusínov v štáte. Rusíni, ako etnikum, ktoré vytvorilo štát spolu s Čechmi a Slovákmi, malo svoju správu na svojom zaostalom území. V decembri 1938 Rusíni dostali autonómiu (Podkarpatská Rus) a k 1. 1. 1939 premenovali Podkarpatskú Rus na Karpatskú Ukrajinu. 15. 3. 1939 vyhlásili svoj vlastný štát, ktorý ale trval len zhruba 48 hodín, lebo bol násilne začlenený do Maďarska. Počas druhej svetovej vojny boli teda Rusíni obyvateľmi Maďarska a v menšej miere aj Slovenska. Rusíni v Maďarsku, ako väčšinové etnikum na území (oklieštenej) Podkarpatskej Rusi, získali určitú samosprávu. To sa týkalo aj území východného Slovenska, ktoré boli po malej vojne 1939 pripojené k Maďarsku a v rámci neho k rusínskemu územiu. .
Politická situácia
Dňa 1. marca 1945 vzniká v Prešove Ukrajinská národná rada Prjaševščiny (UNRP) ktorá združovala Ukrajinské a Rusínske obyvateľstvo. Išlo o politickú organizáciu, ktorá pôsobila v Česko-Slovensku. S oslobodzovaním územia Slovenska resp. Česko-Slovenska sa postupne dokončuje politické spektrum. Najsilnejšie postavenie majú dve politické strany, a to Komunistická strana Slovenska (KSS) a Demokratická strana (DS). Tieto strany vďaka svojej politike a politickej orientácii získali najsilnejšie postavenie. DS hlavne vďaka svojej účasti na Vianočnej dohode v roku 1943 a KSS vďaka svojej politickej orientácií na ZSSR a taktiež na účasti na dohode. V roku 1946 pribudli ďalšie dve strany, a to Strana práce a Strana slobody. Následkom udalostí z pred roku 1945 nebolo možné vytvárať národnostné strany. Snahy o vytvorenie politickej strany v rámci UNRP ako politickej reprezentantky neviedli nikam, nakoľko nemali podporu dvoch najsilnejších strán Národného frontu (NF). Nakoľko ešte v tomto období nebolo Rusínske etnikum stotožňované s Ukrajinským ako tomu bolo neskôr, budovali sa osobité sekcie v občianskych politických stranách pre Rusínske obyvateľstvo. Rusínske a Ukrajinské obyvateľstvo Česko-Slovenska malo preto jedinú možnosť politicky sa spojiť s nejakou politickou stranou a tak získať miesto na kandidátke. Možnosť sekcie ktorú poskytovali politické strany sa preto ukázala ako správny spôsob pre politickú angažovanosť. Túto možnosť realizovali cez svoju politickú organizáciu UNRP. DS v auguste začala rokovania s UNRP na základe čoho získali dvaja členovia UNRP miesto v Slovenskej národnej rade. Na základe týchto rokovaní sa 6. augusta 1945 vytvorila Ukrajinsko-Ruská sekcia DS. KSS podobný krok nevykonala. Strana práce podľa vzoru DS vytvorila taktiež v spolupráci s UNRP sekciu. Taktiež žiadala, aby sa nenaliehalo na vysťahovanie Rusínov a Ukrajincov za hranice Česko-Slovenska.
Vďaka tomu sa UNRP dostalo na kandidátku do Dočasného národného zhromaždenia a na kandidátku Slovenskej národnej rady. Kandidátov DS podporila aj Gréckokatolícka cirkev ktorú v tomto období tvorilo zväčša Ukrajinské a Rusínske obyvateľstvo Česko-Slovenska. Výsledky volieb z roku 1946 poukazujú na to, že Rusínske a Ukrajinské obyvateľstvo inklinovalo viac k občianskym stranám ako ku komunistickej strane.
Ukrajinsko-Rusínska sekcia v DS vyzývala UNRP k zmenám ktoré by mali podnietiť hospodársky rast v zaostalých častiach východného Slovenska ktoré bolo prevažne obývané týmito etnikami. Dňa 22. februára 1947 na II. Zjazde Ukrajinsko-Ruskej sekcie DS uznali UNRP za vrcholný orgán Rusínov a Ukrajincov žijúcich v Česko-Slovensku. Predsedníctvo UNRP sa dňa 17. marca 1947 rozšírilo o politických členov z radov DS a KSS. Nesúlad medzi DS a KSS spôsoboval časté paralyzácie UNRP, čo malo priame dôsledky na Rusínske a Ukrajinské obyvateľstvo. Tieto rozpory sa skončili vo februári 1948, kedy sa Komunistická strana plne chytila moci. To viedlo k zrušeniu DS sekcie v UNRP.
Výsledky volieb v roku 1946 :
Zmeny v školstve
Na základe nariadenia Slovenskej národnej rady č. 5 zo 6. septembra 1944 boli poštátnene školy. Pre Rusínske a Ukrajinské obyvateľstvo v tomto období zabezpečovali výučbu dedinský učitelia či farári. V oblastiach okresov Sobrance a Snina, ktoré v tomto období boli súčasťou Maďarského štátu, boli obyvatelia čiastočne maďarizovaní so špecifickým postavením Rusínskeho obyvateľstva. Táto zmena mala nepriaznivý vplyv pre Ukrajinské a Rusínske etnikum.
KVP sa priamo k otázke Rusínskeho a Ukrajinského školstva nevyjadroval. Etniká používali svoj miestny dialekt, ktorý bol zmesou Ruštiny a cirkevnej slovančiny s prihliadnutím na jazyk a slová regiónu. Rovnaká situácia bola aj na Ukrajinských školách na Slovensku ktoré nepoužívali spisovný Ukrajinský jazyk ale dialekt. Toto karpatské cítenie podporovala aj Gréckokatolícka cirkev. UNRP podporovala zriaďovanie nových škôl a škôlok v okresoch v ktorých žili tieto etniká aby im zabezpečili riadne vzdelanie. Pre správne zabezpečenie vzdelania boli zriaďované inšpektoráty ktoré dohliadali na to aby sa používali spisovné jazyky.
Optácia obyvateľstva
Razenie politiky mononárodnostných štátov v tomto období viedlo k presídľovaniu inonárodnostných obyvateľov. Prvé presídlenie obyvateľstva bolo hneď po vojne, kedy bolo povolené získať občianstvo tím ľuďom, čo sa zapojili ako vojaci do Československého armádneho zboru. Títo ľudia mohli požiadať o občianstvo. Zo Zakarpatskej Ukrajiny to bolo v roku 1946 až 23168 žiadostí. Z toho bolo len 4 813 od príslušníkov armády. Ostatní udali, že sú českej alebo slovenskej národnosti. Významne týmto migrantom pomohla aj Gréckokatolícka cirkev, ktorá vydávala falošné rodné listy a preto aj na základe toho si mohli migranti nárokovať pobyt a občianstvo v Česko-Slovensku.
Operácia Volyň bolo pomenovanie pre dohodu o presídľovaní obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a ZSSR. Etnickí Česi, ktorí žili na severozápade Ukrajiny (historická Volyň), dostali právo presťahovať sa do Česko-Slovenska, následkom čoho v roku 1947 bolo presídlených 12 000 Rusínov zo Slovenska na Ukrajinu. Išlo zväčša o najchudobnejšie obyvateľstvo Prešovského kraja. Boli im sľúbené domy, ale nakoľko v nich žili obyvatelia z Ukrajiny, tak títo prišelci boli nútení žiť v zemľankách a často mali s pôvodným obyvateľstvom nepriateľské vzťahy.
Tieto operácie mali ako politický tak aj sociálny vplyv na obe etnika.Prisťahovalci nemali rodinné väzby v okolí, mali status prišelcov a svojich príbuzných na území Česko-Slovenska. Taktiež presídľovaním boli ničené väzby medzi rodinami a to viedlo čiastočne k hospodárskemu ochromeniu regiónu. Situácia sa zhoršila po tom čo bola hermeticky uzavretá hranica.
Situácia v rozpätí rokov 1949 – 1989
Hlavné zmeny ktoré súvisia s ukrajinskou a rusínskou menšinou sú konfesionálne zmeny. Prebiehala nútená ukrajinizácia rusínskeho etnika, v priebehu 60. rokov návrat obtantov zo ZSSR či politická izolácia republiky a následné hermetické uzavretie hranice. Tieto faktory sa priamo dotýkali týchto etník a formovali ich žitie v Česko-Slovensku.
Zrušenie Gréckokatolíckej cirkvi
Zrušenie Gréckokatolíckej cirkvi či Akcia P bol politický manéver ako prerušiť kontakt so západom, resp. s pápežom a cirkev naviazať na metropolitu v Moskve. Vtedajšia Pravosláva cirkev spadala pod Srbského metropolu. Propagáciu Pravoslávia podporovala aj UNRP. Gréckokatolícka cirkev sa vo vtedajšej dobe angažovala v prospech rusínskeho a teda aj ukrajinského etnika. Kňazi prevažne pôsobili medzi rusínskym etnikom a gréckokatolícka cirkev zároveň vydávala publikácie v rusínčine. Gréckokatolícku cirkev ako inštitúciu nahradila Pravoslávna cirkev v roku 1950. Ale v roku 1968 bola cirkev znova povolená ale už výrazné oklieštená svojim územím. Ďalšou zmenou bolo odstúpenie od prorusínskej orientácie ako aj priklonenie sa k používaniu slovenčiny a tak slovakizácii rusínskeho a ukrajinského etnika. Tento počin spôsobil že mnoho Rusínov a Ukrajincov ostalo v pravoslávnej cirkvi, čo spôsobovalo roztržky medzi samotnými etnikami a v rámci etník samotných. Rozpory sa vyostrili po tom čo v 90. rokoch 20. stor. požiadala gréckokatolícka cirkev o vrátenie sakrálnych stavieb, ktoré pravoslávna cirkev získala neprávom pomocou komunistického režimu.
Nútená ukrajinizácia
Akciou „P“ sa začala postupná a nútená premena Rusínov na Ukrajincov. Predsedníctvom KSS bola dňa 28. 06. 1952 zavedená ukrajinčina ako vyučovací jazyk na národnostných školách kde sa dovtedy vyučovalo po rusky, resp. rusínsky. Táto zmena taktiež postihla rusínsku tlač. Priaševčina sa prestala vydávať, gréckokatolícka cirkev už na území Slovenska neexistovala a pravoslávna cirkev podporovala ukrajinizáciu. Taktiež kultúrne inštitúcie boli ukrajinizované. Ukrajinčina sa presadzovala aj v masmédiách a aj kultúra bola prezentovaná ako ukrajinská. Jednotlivé ľudové tance, piesne a zvyky boli brané ako ukrajinské. Táto ukrajinizácia spôsobila že Rusíni prestali navštevovať etnické školy a začali sa hlásiť na slovenské školy. To spôsobilo slovakizáciu rusínskeho etnika. Ukrajinské etnikum v období do zlúčenia bolo minimálne zastúpené medzi etnikami v Česko-Slovensku. Vďaka tomuto zlúčeniu sa potvrdili určité tendencie v medzivojnovej ČSR medzi východnými Rusínmi stotožňovať sa s Ukrajincami. To posilnilo aj stotožňovanie Lemkov v Poľsku s Ukrajincami ešte počas prvej ČSR.
Návrat reoptantov
Rusíni, resp. už Ukrajinci ktorí boli nútene presídlení na Ukrajinu počas akcie Volýň sa snažili vrátiť naspäť na územie Česko-Slovenska. Situácia pre nich bola nepriaznivá, keďže nemohli emigrovať domov, nakoľko išlo o spriatelenú krajinu a boli by znova vykázaní. Mohlo im to pridať štatút sledovanej osoby. Preto až po rôznych snahách získali identifikáciu ako Slováci a postupom desaťročí sa vracali znova na územie Slovenska. Prví reoptanti sa vrátili na začiatku 60. rokov 20.storočia. Táto migrácia trvala približne do roku 1999 a vrátilo sa okolo 8 000 ľudí. Niekedy sa vrátili len potomkovia týchto optantov. Dodnes žijú potomkovia týchto optantov na území Volýňskej a Rivnianskej oblasti Ukrajiny a môžu požiadať o slovenské občianstvo a podniknúť návrat na Slovensko. Tí, ktorí sa vrátili počas komunistického režimu málokedy získali svoj majetok. Ten bol zoštátnený a použitý pre účely režimu. V archíve v Humennom sa nachádzajú záznamy z ohodnotenia majetkov vysťahovalcov.