cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fosforibozylpyrofosfát
Úloha PRPP v metabolizme
PRPP vystupuje v niekoľkých reakciách, pri ktorých sa prenáša fosforibózová skupina, vrátane obnovovacích dráh:
Pri de novo syntéze purínov pôsobí enzým amidofosforibozyltransferáza na PRPP, čím vzniká fosforibozylamín.
Pri biosyntéze histidínu dochádza k reakcii PRPP s ATP, pri ktorej sa štiepi kruh ATP. Uhlíkové atómy z ribózy v PRPP tvoria lineárny reťazec a časť imidazolového kruhu histidínu. To isté platí pre biosyntézu tryptofánu, kde prvým krokom je N-alkylácia kyseliny antranilovej katalyzovaná enzýmom antranilátfosforibozyltransferázou.
Zvýšená hladina PRPP
Zvýšená hladina PRPP je charakterizovaná zvýšenou produkciou a akumuláciou kyseliny močovej, čo vedie k hyperurikémii a hyperurikozúrii. Je to jedna z príčin vzniku dny.
Zvýšená hladina PRPP je takisto prítomná pri Lesch–Nyhanovom syndróme. Spôsobuje to znížená hladina hypoxantín-guanínfosforibozyltransferázy (HGPRT), keďže PRPP je substrát tohto enzýmu počas obnovovania purínov.
Hornotrácka nížina
Hornotrácka nížina je rozsiahla nížina v Bulharsku. Rozkladá sa v historickom regióne Trácia a patrí do Kraištensko-tundžskej zóny, jednej z piatich fyzicko-geografických zón Bulharska. Administratívne spadá do šiestich oblastí - Pazardžik, Plovdiv, Stara Zagora, Chaskovo, Sliven a Jambol.
Poloha
Súčasťou nížiny je predovšetkým stredné povodie rieky Marica, preto sa nazýva aj Marická nížina (Маричина низина - Maričina nizina). Leží medzi Srednou Gorou na severe, Rodopmi na juhu a Manastirskou vysočinou, Svetiilijskou pahorkatinou a pohorím Sakar na východe. Jej dĺžka od západu na východ je 160 až 180 km a najväčšia šírka 40 až 50 km. Má rozlohu 6030 km² a priemernú nadmorskú výšku 168 m.
Delenie
Podľa zemepisných charakteristík možno nížinu rozdeliť na dve podoblasti - západnú (Pazardžicko-plovdivské pole) a východnú (Starozagorské pole), oddelené Čirpanskou pahorkatinou.
Pazardžicko-plovdivské pole
Pole zaberá západnú polovicu nížiny a jeho južná hranica prebieha od tiesňavy Marice Momina Klisura po severnom úpätí Rodop k chrbtu Dragojna. Severná hranica vedie od tiesňavy pozdĺž južného úpätia Srednej gory k Čirpanskej pahorkatine. Nížinný reliéf Pazardžicko-plovdivského poľa vyniká predovšetkým v rovnobežkovom smere. Niva Marice určuje jeho sklon od západoseverozápadu na východojuhovýchod, pričom v okolí mesta Belovo na západnom okraji má nadmorskú výšku asi 300 m a vo východnej časti, v okolí mesta Părvomaj, klesá až na 100 metrov. So širokou plochou nížinou kontrastujú osamelé Plovdivské kopce.
Starozagorské pole
Pole zaberá východnú, širšiu polovicu nížiny. Tiahne sa na východ od Čirpanskej pahorkatiny a rozkladá sa najmä v povodí rieky Sazlijka, ľavého prítoku Marice, a jej pravých prítokov. Starozagorské pole má pozdĺžnu os v rovnobežkovom smere s výrazným odklonom na východojuhovýchod. Pravé prítoky Marice a ľavé prítoky Sazlijky rozčleňujú jeho povrch a ich rozvodie je tvorené plochými chrbtami s výškou v rozmedzí od 170 do 150 metrov. Na juhovýchode, na kontakte s Charmanlijskou tiesňavou sa nížina výrazne znižuje a jej nadmorská výška dosahuje 80 m.
Geologická stavba
Nížina je geologicky mladá a predstavuje hlbokú priekopu, vtlačenú medzi Rodopy a Srednu goru. Tadiaľto sa tiahne pozdĺž celej nížiny od Belova do Svilengradu Marická zlomová zóna. Skladá sa z predprvohorných a prvohorných hornín, ktoré sú prekryté treťohornými usadeninami, dávajúcimi reliéfu rovinný charakter. K sedimentácii dochádzalo v priebehu treťohôr, kedy sa tu nachádzala jazerná panva. Súčasne s poklesom dna jazera prebiehal zdvih Rodop a Srednej gory. Najväčšie posuny sú v južnej časti nížiny, kde sa vyskytujú hrubé terciárne usadeniny. V tomto období sa rozložené horniny premiestňovali z pohoria na dno jazera.
V priebehu pliocénu sa v dôsledku svojho poklesu jazerná panva rozšírila a následne sa v jej východnej časti usadili mocné husté lignitové kaly (Východná a Západomarická uhoľná panva). V rovnakej dobe sa v oblasti Radneva nahromadili veľké zásoby sadrovca. Rovnaký pôvod majú studené minerálne pramene pri Meričleri a Simenovgrade. V neskoršej dobe jazerné vody odtiekli a v nížine sa usadili riečne sedimenty s hrúbkou až do 100 m, čím vznikol súčasný vzhľad.
V súčasnej dobe predstavuje Hornotrácka nížina labilnú zónu, v ktorej sa naďalej veľmi aktívne a diferencovane prejavujú tektonické pohyby. Dôkazom toho je, že Marická nížina je najcitlivejšou seizmickou zónou v Bulharsku. Za posledných 200 rokov tu došlo ku štyrom až piatim ničivým zemetraseniam a celkový počet zemetrasení v tomto období presahuje 2000. Najničivejším z nich bolo čirpanské zemetrasenie v roku 1928 a velingradské zemetrasenie v roku 1977.
Podnebie
V západnej časti nížiny panuje prechodné kontinentálne podnebie, zatiaľ čo na jej juhovýchodnom konci je klíma stredomorská. Orografické prekážky okolo nížiny majú zásadný význam pre formovanie dlhodobého režimu počasia. Na severe sú pohoria Stara planina a Sredna gora vážnymi orografickými prekážkami pre relatívne chladné vzdušné masy a Rodopy na juhu bránia prenikaniu teplého stredomorského vzduchu. Zimné obdobie je relatívne mierne a teplé. Priemerná januárová teplota sa pohybuje od 0°C do 1°C (v Plovdive 0,2°C), priemerná teplota v júli je 23 - 24°C (v Plovdive 23,6°C). Priemerná ročná teplota je 12,5°C (v Plovdive 12,2°C) a teplotná amplitúda je menšia ako v Dolnodunajskej nížine. V meste Travnik bola 5. júla 1916 nameraná absolútne najvyššia teplota v Bulharsku - 45,2°C. Bezmrazové obdobie je dlhšie ako v severnom Bulharsku, ale v zimných mesiacoch sú tu časté teplotné inverzie a hmly.
Prevláda tu vzdušné prúdenie od západu, pričom východné vetry sú výnimočné. Na severných svahoch Rodop je často pozorovaný fönový efekt.
Ročný úhrn zrážok v západnej časti nížiny nedosahuje ani 500 mm a vo východnej časti je medzi 500 až 600 mm, čo je menej ako bulharský priemer. Tunajšie zrážky sú počas roka rozložené takmer rovnomerne. Hlavné zrážkové maximum nastáva v máji, minimum v marci.
Hydrografia
Relatívne malé množstvo zrážok, vyššia úroveň priemerných teplôt, vysoké odparovanie, malý sklon terénu a porézne kvartérne usadeniny ovplyvňujú nevýznamný špecifický odtok 1 - 5 l/s/km². Ten je obzvlášť malý (1 l/s/km²) v najnižších partiách nížiny, na jej obvode, kde rastú objemy zrážok a sklon sa zvyšuje, dosahuje až 5 l/s/km²).
Najväčšie rieky pretekajúce Hornotráckou nížinou, ľavé a pravé prítoky Marice, pramenia v neďalekých horských masívoch a do značnej miery zachovávajú vodný režim vlastný daným oblastiam. Jeho narušenie je spôsobené veľkou rozlohou nížiny, jej zemepisnými vlastnosťami a významnými priamymi a nepriamymi vplyvmi človeka. Rieky, ktoré formujú svoj odtok do nížiny, predovšetkým malé a krátke ľavé prítoky Marice a pravé prítoky Sazlijky, sú krátke, s malým prítokom a nestabilným odtokom. Jeho maximum nastáva v zimnom období (február a marec) a minimum začiatkom jesene (september a október). Tieto vlastnosti odtoku svedčia o prevládajúcom dažďovom charaktere vodného režimu riek. Väčšia časť vody riek pretekajúcich nížinou, ako aj podzemné vody sa používajú na zavlažovanie.
Pôdy
Pôdna pokrývka nížiny je značne ovplyvnená reliéfom, geologickým podložím a bioklimatickými podmienkami. Tu stojí v úzkej súvislosti s rozšírením a diferenciáciou pôd rozdelenie preživších prírodných rastlinných druhov. Pozdĺž rieky Marica a jej veľkých prítokov sú riečne sedimenty sprevádzané aluviálnymi pôdami. V oblastiach, kde sú rozšírené, nachádzajú sa miesta s plytkým horizontom podzemnej vody, čo je podmienka pre vznik eutrických alebo glejových pôd, spolu s miestami zasolenými pôdami. Pre mierne zalesnené a odvodnené plochy po obvode nížiny sú charakteristické kambizeme (CMX2).
Flora a fauna
Vzhľadom na široké rozšírenie obrábanej pôdy sa v nížine nachádzajú len roztrúsené pozostatky pôvodného areálu prirodzenej vegetácie. V miestach s vysokou hladinou podzemnej vody sú pozorované zvyšky vlhkomilných trávnatých a lesných porastov, kde sa nachádza trstina, vŕba, topoľ a jelša. Na obvode nížiny rastie fragmentovaná, relatívne suchomilná lesná vegetácia. Je zastúpená trnovcom, čiernym hrabom, zakrpatenými dubmi a brestom habrolistým.
Hornotrácka nížina sa vyznačuje silne redukovanou stredoeurópskou a prechodne stredomorskou faunou. Výrazné obmedzenie areálov prirodzenej vegetácie a rozšírenie plôch zasiahnutých hospodárskou činnosťou človeka sú určujúce pre nevýznamný výskyt živočíchov. Viac zastúpenými druhmi tu sú hryzec vodný, bažant obyčajný, škorec ružový, drop veľký, jarabica poľná. Hlodavce sa zvyčajne vyskytujú na dobre zavlažovaných plochách ryžových polí a s nimi prepojených zavlažovacích kanáloch. Bažanty žijú na zachovaných miestach so súvislejším trávnatým a lesným porastom. Okrem toho sa na rozsiahlych plochách so silne rozvinutou kultúrnou vegetáciou vyskytujú zástupcovia ostatných vtákov.
Hospodárstvo
náhľad|Mavrud z Asenovgradu Teplá klíma je priaznivá pre pestovanie teplomilných kultúr, čo je príčinou rôznorodosti poľnohospodárskej výroby a špecializácie regiónu na produkciu zeleniny. Tunajšie zrážky sú však pre poľnohospodársku výrobu nedostatočné a z tohto dôvodu sa v oblasti aktívne vyvíja melioračné poľnohospodárske hospodárstvo, podporené melioračnou infraštruktúrou - kanálmi, priehradami, vyrovnávacími nádržami a pod.
Hoci je oblasť relatívne plochá, v kopcovitej krajine podhoria Srednej gory, Rodop a Sakaru sa nachádzajú vinice. Pomerne vysoké letné teploty a vhodné lesné a ílovito-piesčité pôdy sú veľmi priaznivé pre červené odrody hrozna. Z tohto dôvodu červené víno výrazne dominuje, čo do počtu i hodnoty, hoci sú tu pestované aj biele odrody hrozna. Najrozšírenejšie sú odrody Merlot, Cabernet Sauvignon a v niektorých vinárskych podoblastiach aj slávna bulharská odroda Mavrud. Vína vyrobené z nich majú intenzívnu farbu, vysokú hustotu, silnú vôňu s teplým južanským charakterom a značným potenciálom pre viacročné zrenie. Podoblasti okolo Chaskova, Stambolova, Ljubimca a Ivajlovgradu sú spájané v prvom rade s vynikajúcimi vínami odrody Merlot. Vína Cabernet Sauvignon od Orjachovice, Peruštica, Brestovice sú dôstojné a jedinečné. Asenovgradský subregión je vždy spájaný s prestížnymi vínami odrody Mavrud.
Miloš Čech
Miloš (Amandus) Čech (* 15. apríl 1855, Liteň – † 1. január 1922, Varnsdorf) bol český starokatolícky kňaz, administrátor biskupstva, spisovateľ a publicista. Bol mladším bratom spisovateľa Svatopluka Čecha.
Život
Jeho otec František Jaroslav Čech slúžil ako pánsky hospodár a rodina sa počítala medzi českých vlastencov.
Školské vzdelanie nadobudol vo Vraném, neskôr v Mnichově Hradišti. Na útraty svojho strýka bol daný na gymnázium v Mladé Boleslavi a počiatkom školského roku 1866-1867 bol prijatý za bezplatného chovanca arcibiskupského konviktu a študoval novomestskom gymnáziu. Tu si veľmi dobre osvojil nemecký jazyk a bol nasmerovaný k duchovnému povolaniu.
Po úspešnej maturite sa rozhodol pre kňazské štúdia a nastúpil do pražského seminára. Tu ale nebol spokojný a prestúpil do litoměřického, teda liberálnejšieho. Tu sa taktiež stretáva s českým a nemeckým prostredím, čo pre neho bolo neskôr určujúce.
Na kňaza bol vysvätený 20. júla 1878 v Litoměřicích. Jeho svätiteľom bol svätiaci biskup pražskej arcidiecézi a titulárny biskup joppenský Karel František Průcha. Prvým väčším duchovným pôsobiskom sa mu stal Český Dub.
Germigny
Germigny môže byť:
Miloš Čech
Život
V rokoch 1880 až 1882 kooperátorom vo varnsdorfskej starokatolíckej farnosti, centre českého starokatolíctva. Nie náhodou tu potom vzniká biskupstvo. Pre ľahšie pôsobenie medzi nemeckými farníkmi začína používať ponemčené meno Amandus Czech. V roku 1881 adresuje litoměřickému biskupovi Antonínu Ludvíku Frindovi sedemdesiatstranovú odpoveď na exkomunikáciu, ktorú na neho biskup uvalil.
Vznikajúcu pražskú starokatolícku obec udržal aj po vzniku Československa a tak starokatolícku cirkev adaptoval v novom štáte.
Je považovaný za významnú osobnosť česko-nemeckých vzťahov.
Literárna činnosť
Po česky prispieval do beletristického týždenníka Lumír, ktorý v rokoch 1873 až 1876 viedol jeho brat Svatopluk. Prispieval tiež do humoristického a satiristického obrázkového tyždenníka Paleček, kde vystupoval pod pseudonymom Jan z Lípy.
V roku 1880 vydáva útlú knižku Eine Erklärung über das Wesen und die Ziele der alt-katholischen Bewegung (Objasnenie podstaty al cieľov starokatolíckeho hnutia).
Po tom čo bol ustanovený za správcu rakúskej cirkvi písal mnoho kázní a pastorálne listy. Stáva sa tiež autorom spevníka a dočkal sa celkom štyroch vydaní. Napísal tiež knihu biblických príbehov pre mládež.
Gigny
Gigny môže byť:
Galiax
Galiax je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Gilley
Gilley môže byť:
T99
T99 bola Belgická hudobná skupina známa predovšetkým so svojou skladbou "Anasthasia", ktorá sa v máji 1991 dostala na 14. miesto v rebríčku UK Singles Chart.
T99 bol pôvodne Patrick De Meyer, ktorý pod týmto pseudonymom vydal tri sólové diela. Počul však, že Olivier Abbeloos pracoval na skladbe „Anasthasia“ a navrhol, aby ju vydali spoločne ako T99.
Odvtedy T99 tvorili duo Patrick De Meyer a Oliver Abbeloos. Zažili krátky úspech so skladbou „Anasthasia“ a nasledujúcou skladbou „Nocturne“. Ich jediný album Children of Chaos obsahovalo sedemnásť skladieb, ktoré sa pohybovali od hardcorového techna po ambientné techno, spolu s umeleckým dielom hovoreným slovom. Ich zvuk bol nasamplovaný v skladbách od 2 Unlimited, Kylie Minogue a The Chemical Brothers. Skladba "Anasthasia" sa objavila v soundtracku pre film z roku 1999, Human Traffic.
De Meyer neskôr pokračoval v písaní materiálu pre Technotronic a 2 Unlimited, zatiaľ čo Olivier Abbeloos založil vydavateľstvo Holographic.
V roku 2000 skupina vydala v Japonsku kompiláciu Complete Works: The Best of T99.
The New Yorker
náhľad|Titulka prvého vydania časopisu The New Yorker je americký časopis s týždennou periodicitou (resp. 47-krát do roka, teda s piatimi dvojtýždňovými číslami), ktorý vychádza nepretržite od 21. februára 1925.
Obsahuje novinárske články, komentáre, eseje, karikatúry, beletristické a satirické príspevky. Zameriava sa na kultúrny život v New Yorku, no získal si širokú čitateľskú základňu aj mimo tohto veľkomesta a aj za hranicami samotných USA. Je známy vysokou kvalitou svojho žurnalistického aj umeleckého obsahu, trefnými recenziami a typickou ilustrovanou obálkou. Svoje poviedky publikovali mnohí slávni spisovatelia ako Vladimir Nabokov, J. D. Salinger, Ernest Hemingway, Haruki Murakami, Stephen King a mnohí ďalší.
Od roku 2004 redakcia časopisu vyslovuje svoju podporu niektorému z kandidátov v amerických prezidentských voľbách. Zatiaľ tak podporila kandidátov Demokratickej strany Johna Kerryho (2004), Baracka Obamu (2008, 2012), Hillary Clintonovú (2016) a Joea Bidena (2020).
Brada (vrch v Kozích chrbtoch)
Brada je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Štrbou, približne západne od Svitu.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží na hranici Žilinského a Prešovského kraja a okresov Liptovský Mikuláš a Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Važec a Štrba. Najbližšími sídlami sú východne ležiace obce Šuňava a Štrba, severozápadne situovaný je Važec a západne sú obce Východná, Hybe a osada Čierny Váh. Vrcholom vedie hranica ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Brada je súčasťou masívu, ktorý vymedzuje od západu Hlboká dolina, juhu Čiernovážska dolina a východu Vôňová dolina. Severovýchodným smerom je masív prepojený na Štrbský prah, ktorým vedie rozvodie Dunaja a Visly. Západným smerom leží Veľká Hazička, Muránik , Rybíková a Slamená , severným Krieslo , Pastierske , no tiež tatranský Kriváň , východným sa nachádza Konská hlava , Vtáčnik  a Gregória  a južným Závrch  a Koreňový grúň. Masív patrí do povodia Váhu; z východných svahov odvádza vodu potok Konské a Šuňavský potok, južné odvodňuje Čierny Váh a voda zo západných častí odteká Hlbokým potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou a horských lúk na úbočí je ojedinele možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Západné a Vysoké Tatry a Levočské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z okolitých sídiel. Južným úpätím vedie Čiernovážskou dolinou cyklotrasa i turistická trasa z osady Čierny Váh do Liptovskej Tepličky.
Giraumont
Giraumont môže byť:
Girolles
Girolles môže byť:
Givry
Givry môže byť:
Mierový klub Johna Lennona
Mierový klub Johna Lennona (MKJL) založili Ota Veverka, Stanislav Penc a Heřman Chromý v decembri 1988 v Prahe. V prehlásení zakladatelia odmietli rozpor medzi slovnými proklamáciami o mierovom spolužití a opačnými skutkami vládnych predstaviteľov.
Činnosť
Činnosť klubu bez pevnej organizačnej štruktúry bola sústredená najmä na rozvíjanie alternatívnej kultúry a spoluprácu s ostatnými nezávislými iniciatívami, s ktorými organizoval množstvo opozičných akcií ako napríklad demonštrácie či kampane za oslobodenie politických väzňov. V polovici mája 1989 mal klub okolo 80 členov, prevažne mládež. V lete 1989 usporadúvali členovia MKJL diskusné fóra na Karlovom moste a zúčastnili sa niekoľko pietnych stretnutí na počesť obetí potlačenej študentskej revolty v Pekingu. Po septembri sa činnosť klubu sústredila na usporadúvanie kultúrnych akcií.
Vznik
Vznik MKJL súvisel s tradíciou spontánnych zhromaždení mládeže, ktorá sa od roku 1981 každoročne schádzala 8. decembra na výročie smrti Johna Lennona pri jeho symbolickom pomníku na Velkopřevorském námestí. náhľad|John Lennon
Lennoniády v 80. rokoch
Pôvodne malé spontánne stretnutia na Malej Strane prerástli v roku 1984 na protirežimové verejné vystúpenia. Vtedy stretnutie prvýkrát prerástlo priestor Kampy a bolo príslušníkmi VB rozohnané pomocou služobných áut a psov. Arogancia policajného aparátu viedla k postupnej politizácii spomienkových zhromaždení, ktorých priebeh začali ovplyvňovať osoby z disidentského prostredia. Od polovice osemdesiatych rokov sa spisovali petície na prepustenie politických väzňov, uzákonenie náhradnej civilnej služby, odchod sovietskych jednotiek a odstránenie jadrových zbraní na území Československa.
Neoficiálny pochod Prahou
V nasledujúcich dvoch rokoch pripravilo vedenie krajskej správy SNB podrobný plán opatrení, ktoré dodržiavali niekoľko stoviek príslušníkov represívneho aparátu. V predstihu boli prevedené desiatky preventívnych pohovorov a bola aktivovaná sieť tajných spolupracovníkov. V roku 1987 usporiadalo Pražské kultúrne stredisko podľa pokynov polície a pod hlavičkou SSM v sále Mestskej knižnice koncert venovaný Johnovi Lennonovi, ktorý mal odlákať časť prípadných účastníkov spontánneho stretnutia na Kampe. Na Veľkopřevorském námestí sa napriek uvedených opatrení znovu zišlo niekoľko stoviek osôb, ktorých vek sa pohyboval v rozmedzí od 17 do 25 rokov. Podľa prehlásenia ŠtB prevládali ľudia robotníckych profesií, učni, študenti stredných škôl a pracovníci služieb.
Formula 2 v roku 2021
Sezóna 2021 Formuly 2 bola piatým ročníkom šampionátu FIA Formula 2. Šampionát je sprievodnou sériou Formuly 1. Všetci jazdci pretekajú v identických monopostoch so šasi Dallara F2 2018 a preplňovaným šesťvalcovým vidlicovým motorom od Mecachrome. Pneumatiky dodáva Pirelli.
V hlavnom preteku Veľkej ceny Saudskej Arábie získala Prema Racing, Pohár konštruktérov s Robertom Shwartzmanom a Oscarom Piastrim. Druhý menovaní, Oscar Piastri, získal počas prvého šprintu na Veľkej cene Abu Zabí titul pred jeho tímovým kolegom a Guanyu Zhouom.
Zmeny v kalendári
V dôsledku úsporných opatrení bol formát pretekov upravený. Formula 2 a Formula 3 už nebudú súčasťou rovnakého pretekárskeho víkendu, ale budú sa striedať. Tým dôjde k zníženiu počtu destinácií, preto bol počet závodov v sériách zvýšený z dvoch na tri. Vďaka novému formátu bude možné znížiť náklady hlavne u tímov, ktoré sa zúčastňujú oboch šampionátov a budú tak môcť lepšie nakladať so svojimi zamestnancami.
Fosforibozylamín
Fosforibozylamín (PRA) je biochemický intermediát, ktorý vzniká pri syntéze purínových nukleotidov. Tvoria sa z neho teda stavebné bloky DNA a RNA. Vitamíny tiamín a kobalamín takisto obsahujú fragmenty, ktoré sú odvodené od PRA.
Syntéza
PRA vzniká pôsobením enzýmu amidofosforibozyltransferázy, ktorá spája amoniak z glutamínu s fosforibozylpyrofosfátom (PRPP) na jeho anomérnom uhlíku:
V biosyntetickej dráhe sa následne spája PRA s glycínom, čím vzniká glycínamidribonukleotid (GAR). Tento proces je hnaný hydrolýzou ATP a reakciu katalyzuje enzým fosforibozylamín-glycín ligáza, ktorá tvorí amidovú väzbu:
žiadny|náhľad|350x350bod|Fosforibozylpyrofosfát (PRPP), z ktorého vzniká PRA.
Pyrolýza
Pyrolýza je tepelný rozklad materiálov pri zvýšených teplotách, často v inertnej atmosfére. Toto slovo vzniklo z grécky odvodených prvkov pyro „oheň“, „teplo“, „horúčava“ a lysis „oddeľovanie“.
Pyrolýza je v porovnaní so spaľovaním alternatívnou metódou šetrnou k životnému prostrediu a v porovnaní s biochemickou a termochemickou konverziou je časovo najmenej náročnou metódou s najmenšou stopou na životné prostredie.
História
Pyrolýza dreva je jedným z prvých chemických procesov, ktoré si ľudia osvojili. Od 12. storočia sa v Rusku hojne využívala na výrobu borovicovej živice (používanej na dechtovanie drevených lodí a impregnáciu lán).
Predpokladá sa, že vo Švédsku sa v 16. storočí začala prvýkrát uplatňovať technológia pyrolýzy v priemyselnom meradle. Švédi používali technológiu impregnácie lodného dreva trieslovými borovicovými živicami získanými ako výsledok jednoduchej pyrolýzy.
S rozvojom metalurgie vzniklo ďalšie odvetvie založené na technológii pyrolýzy dreva - spaľovanie uhlia. Keď sa drevo spaľovalo bez prístupu vzduchu, vznikalo drevené uhlie.
Pyrolýza prispela k objavu mnohých chemických látok, napr. fosforu z hydrogénfosforečnanu amónneho (NH4)2HPO4 v koncentrovanom moči, kyslíka z oxidu ortuťnatého a rôznych dusičnanov.
Využitie a výskyt
Medzi hlavné spôsoby využitia pyrolýzy patria:
Likvidácia odpadu
Pyrolýza sa využíva na transformáciu odpadových organických materiálov: odpad z rafinérií a uhoľných dechtov, drevo, kontaminované pôdy, nebezpečný a rádioaktívny odpad, odpad zo syntetického kaučuku, farbivá. Vznikajú stabilné plynných zlúčenín : CO, CO2, H2, CH4, a iné uhľovodíky a tuhý zvyšok (koks), ktorý obsahuje viazaný uhlík a popol.
Môže rozkladať polymérne uhľovodíkové materiály na malé uhľovodíky, koncentrovať ťažké kovy (okrem ortuti a kadmia) a premieňať a uchovávať energiu. Môže sa použiť aj na recykláciu energie premenou organických materiálov a čas spracovania je relatívne krátky.
Varenie
Rôzne procesy, ktoré sa dejú počas prípravy jedla, môžeme opísať procesom pyrolýzy. Karamelizácia je pyrolýza cukrov v potravinách (často po tom, čo sa cukry vytvorili rozkladom polysacharidov). Potravina zhnedne a zmení chuť. Teploty potrebné na karamelizáciu ležia nad bodom varu vody. Ak sa na panvicu položí pokrievka, voda sa v nej udrží a časť z nej sa znovu skondenzuje, čím sa udrží príliš nízka teplota na to, aby sa dlhšie opekala.
Pyrolýza potravín môže byť aj nežiaduca, ako napríklad zuhoľnatenie spálených potravín (pri teplotách príliš nízkych na to, aby oxidačné spaľovanie uhlíka vytvorilo plamene a spálilo potraviny na popol).
Biomasa
Pri pyrolýze biomasy vznikajú tri produkty: jeden kvapalný (bioolej), jeden tuhý (biouhlie), a jeden plynný (syntézny plyn). Podiel týchto produktov závisí od viacerých faktorov vrátane zloženia vstupnej suroviny a parametrov procesu. Pri rovnakých podmienkach je však výťažok biooleja optimálny, keď je teplota pyrolýzy približne 500 °C a rýchlosť zahrievania je vysoká (1000 °C/s) rýchle pyrolýzne podmienky. Za týchto podmienok možno z typickej vstupnej suroviny z biomasy dosiahnuť výťažok 60 - 70 % hmotnsotných biooleja a 15 - 25 % hmotnostných výťažku biouhlia. Zvyšných 10 - 15 % hmotnostných tvorí syntézny plyn.
Bioolej je hustá komplexná zmes okysličených organických zlúčenín. Má palivovú hodnotu, ktorá je vo všeobecnosti 50 - 70 % hodnoty palív na ropnej báze, a môže sa používať ako palivo do kotlov alebo sa z neho môžu vyrábať obnoviteľné palivá pre dopravu. Zloženie biooleja ho robí tepelne nestabilným, preto sa ťažko destiluje alebo ďalej rafinuje, čo si vyžaduje ďalší výskum výroby kvalitnejšieho biooleja.
Príprava vzoriek v analytickej chémii
Na stanovenie spojív pyrolýzou sa malé množstvo vzorky pripravené odstránením pigmentu odstredením a odparením rozpúšťadla zavedie do pyrolýznej komory, v ktorej sa zahrieva pod prúdom nosného plynu. Prchavé produkty získané pyrolýzou sa zavedú do plynového chromatografu na ich oddelenie a identifikáciu. Polyméry s dobre charakterizovaným zložením sa používajú na porovnanie chromatogramu vzorky s rôznymi typmi živíc použitých ako spojivá.
Ekologické technológie
Pyrolýza je užitočná pri extrakcii materiálov z tovarov, ako sú pneumatiky vozidiel, odstraňovaní organických kontaminantov z pôdy a mastných kalov a pri výrobe biopalív z plodín a odpadových produktov. Taktiež môže pomôcť rozložiť pneumatiky vozidiel na užitočné zložky, čím sa zníži environmentálna záťaž spojená s likvidáciou pneumatík.
Pneumatiky sú v mnohých oblastiach významnou súčasťou skládok a pri ich spaľovaní sa do ovzdušia uvoľňujú polycyklické aromatické uhľovodíky a ťažké kovy. Pri pyrolýze sa však pneumatiky rozkladajú na plyn a olej (použiteľné na palivo) a sadze (použiteľné ako plnivo do gumárenských výrobkov vrátane nových pneumatík a ako aktívne uhlie vo filtroch a palivových článkoch).
Okrem toho sa pyrolýzou môžu z kalov z čistiarní odpadových vôd (polotuhé materiály, ktoré zostávajú po čistení odpadových vôd a znížení obsahu vody) odstrániť organické kontaminanty, ako sú syntetické hormóny a ťažké kovy, ktoré v kale zostávajú a sa stanú inertnými, čo umožňuje bezpečné použitie kalu ako hnojiva.
Glatigny
Glatigny môže byť:
Gommecourt
Gommecourt môže byť:
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
Misionári obláti Panny Márie Nepoškvrnenej (OMI) sú misijným rehoľným spoločenstvom kňazov a bratov uprostred katolíckej cirkvi. Ich hlavným poslaním je hlásať radostnú zvesť ľuďom, ktorí o Ježišovi Kristovi a jeho evanjeliu ešte nepočuli, alebo tým, ku ktorým obvyklá pastorácia cirkvi nedosahuje. Túto svoju misiu - poslanie uskutočňujú v apoštolských komunitách a v úzkej spolupráci s laikmi, ktorí sú považovaní za partnerov v evanjelizácii.
Vznik rádu
Obláti sú súčasťou katolíckej cirkvi, ktorých špecialitou sú misie, pôsobenie na miestach, kde kňazi nie sú. Založil ju po napoleonských vojnách francúzsky šľachtic Eugen de Mazenod a vytýčil jej ideu "šíriť posolstvo Krista medzi tými, ktorí po zvratoch doby zostali bez pastierov". Roku 1826 pápež Lev XII. Kongregácii potvrdil vytvorené pravidlá. Roku 1845 vyslali prvú misiu do Kanady, na Cejlón a do Južnej Afriky.
Poslanie
Obláti nie sú špecialistami na jeden určitý druh pastorácie alebo jednu konkrétnu skupinu ľudí. Je síce pravda, že sa kongregácie už od samých začiatkov venovali predovšetkým práci s mládežou, hlásanie ľudových misií, apoštolátu u chudobných a opustených a postupom času sa z nich stali aj misionári ad gentes, ale v súčasnosti pôsobia vo svete aj ako farári, správcovia pútnických miest. Angažujú sa v oblasti spravodlivosti, mieru a integrity stvorenia, pracujú s imigrantmi a rómskym etnikom.
Začiatky OMI v českých krajinách
Kongregácia obláti Panny Márie Nepoškvrnenej (OMI) sa v Česku usadili v roku 1911, po vzniku Česko-Slovenska založili samostatnú provinciu. Pôsobili tu, najmä v Sudetoch, osem kňazov. Ich centrom bol konvent v Teplej. V Kájove pri Českom Krumlove fungoval ich juniorát a noviciát. Po vyhnaní Nemcov po skončení II. svetovej vojny provincie prestal fungovať a formálne zanikol úmrtím P. Jana Václava Straky roku 1970.
Nová história
V roku 1991 sa vrátil z 43-ročného pôsobenia v Afrike páter Zdeněk Čížkovský, aby tu činnosť provincie obnovil. Pracoval ako farár v Kroměříži, kde obláti dostali pridelenú farnosť Blahoslavanej Panny Márie, neskôr aj v Klokotoch.
Garravet
Garravet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
Mládež
Súčasťou oblátskej rodiny sú od samého začiatku tiež spoločenstvá mladých. V najbližšej provincii ide predovšetkým o nemeckú OMI-Jugend a český OMIGang. Spoločenstvo mládeže OMIGang sa začalo vytvárať okolo oblátskej komunity v Plasoch (plzeňská diecéza) v r. 2011. Najprv išlo o nepravidelná stretnutie niekoľkých mladých ľudí z oblátskych farností okolo Plasov a Manetín, skoro sa ale pridalo aj pár stredoškolákov a vysokoškolských študentov z Plzne a postupom času sa spoločenstvo rozrástlo aj o zástupca z Moravy: Brna a Kroměříža. Usporadúvali sa prvé OMITreffingy (pravidelná víkendové stretnutia v Plasoch), k nim sa vzápätí pridali OMILuftingy (víkendové stretnutia s pracovno-duchovnou náplňou slúžiace k "preluftovaniu" zanedbaných a opustených kostolov a iných objektov), v ktorých sa dodnes zúčastňujú aj študenti nášho spriateleného Stojanova gymnázia na Velehrade. Časom, keď sa medzi členmi OMIGangu upevnili vzťahy a vytvorilo sa pevnejšie jadro, sa začalo spoločenstvo viac otvárať navonok, pozývať ďalších mladých ľudí na zdieľanie a vytvárať svoj vlastný apoštolát.
Garravet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
KVS
Komunita vteleného Slova, teda KVS je odpoveď na potrebu silnej skúsenosti komunitného evanjeliového života, ktorú niektorí českí obláti zakúsili v talianskom "Centro giovanile" v Maríne neďaleko Ríma. V roku 2012 sa teda po vzore tejto talianskej oblátskej skúsenosti vytvorilo spoločenstvo mladých mužov, ktorí sa rozhodli urobiť skúsenosť spoločného žitia evanjelia vo všednosti obyčajného života. Spoločne s oblátmi v Plasích bývajú, spoločne pracujú, spoločne upratuje, varí, perú, modlí sa, spoločne študujú ...
Garravet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
Oblátski asociovaní
Životné cesta a odkaz svätého Eugena neoslovuje len rehoľníkov alebo tých, ktorí hľadajú svoje životné povolanie. Eugenova láska k Bohu a k cirkvi má veľkú inšpiratívnu silu aj pre ľudí, ktorí žijú v rodinách a chodia do bežných zamestnaní. Títo ľudia vytvárajú spoločenstvo tzv. Oblátskych asociovaných. Spájajú sa so spoločenstvom oblátov a oblátiek sľubom, v ktorom sa vyznávajú zo svojho vzťahu k Ježišovi Kristovi ak jeho cirkvi a v ktorom vyjadrujú svoju túžbu byť živými svedkami Božej bezpodmienečnej lásky k ľuďom vo svojich rodinách, v cirkvi i mimo nej, ale najmä voči ľuďom, ktorí majú najväčší dôvod o tejto láske pochybovať, totiž voči ľuďom vylúčeným na okraj ľudskej a cirkevnej spoločnosti. Tento sľub môžu každoročne obnovovať.
Ku spoločenstvu asociovaných patria starí aj mladí, slobodní aj zadaní, ľudia z miest i z dedín, študovaní i neštudovaní. Schádzajú sa v regionálnych skupinách. Dvakrát ročne potom majú príležitosť stretnúť sa so všetkými ostatnými asociovanými z Česka a z Nemecka (na tzv. Eugen-Meeting a jesennom výročnom stretnutí). Základom stretnutie je ľudské spoločenstvo, nechýba ani duchovný program.
Garravet
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
Oblátski asociovaní
Prvých 17 laikov zložilo sľub vo februári v roku 2004. Dnes je ich cez osemdesiat, regionálnych skupín je v súčasnosti sedem: päť v Nemecku (sasko-srbská skupina, skupina z Burl, hünfeldská skupina, juhonemecká skupina a tzv. Mladí asociovaní z celého Nemecka) a dve v Česku. K pôvodnej skupine slovenských asociovaných schádzajúcich sa už tradične okolo oblátskej komunity v Tábore - Klokoty sa čerstvo pridala aj skupina siedmich mladých asociovaných naviazaná na komunitu plaskou (prvá asociácia: 1. október 2016).
Gondreville
Gondreville môže byť:
Misionári obláti Nepoškvrnenej Panny Márie
Oblátski asociovaní
Mladí asociovaní, čiže „Maso“, ako si v skratke hovoria, sa pravidelne schádzajú k spoločnému zdieľaniu a prehlbovaniu života v charizme sv. Eugena. Majú na starosti niekoľko evanjelizačných projektov a okrem toho sa tiež snažia o medzinárodné prepojenie s ďalšími členmi oblátskej rodiny po celom svete, predovšetkým v rámci našej Stredoeurópskej provincie.
Jaroslav Hutka
Jaroslav Hutka (* 21. apríl 1947, Olomouc) je český folkový skladateľ, pesničkár a hudobník.
Životopis
Jaroslav Hutka sa narodil 21. apríla 1947 v Olomouci. Študoval na umelecko-priemyslovej škole. Vystupoval s Vladimírom Veitom, neskôr s vlastným hudobným programom, v ktorom okrem iného popularizoval moravské ľudové piesne. Stal sa signatárom Charty 77. Bol nútený žiť v emigrácii v Holandsku. Po páde socializmu sa 25. novembra 1989 vrátil a vystúpil na manifestácii Občianskeho fóra.
V súčasnosti si svoju tvorbu sám vydáva, kreslí a tlačí obaly na CD. Medzi jeho najznámejšie piesne patrí Náměšť. Okrem vlastnej tvorby hrá aj moravské ľudové balady.
Gorges
Gorges môže byť:
Gommerville
Gommerville môže byť:
Vysoká (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Vysoká je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Hranovnicou, približne južne od Popradu.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Hranovnica. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaný Vernár, severne sa nachádza Hranovnica, severozápadne Spišské Bystré a severovýchodne Spišský Štiavnik, Betlanovce a Hrabušice a južne osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Stratená. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis
Vysoká leží v severnej časti Slovenského raja, priamo nad Vernárskou dolinou. Severným smerom sa nachádza Kotlička, Zámčisko a Baba , východným Krompľa , Okrúhly vrch  a Bykárka , južným Koč , Cigánka , Havrania skala , Štrbáková , Vahan , Kopanec , Tri kopce  a Barbolica  a západným Kráľova hoľa , Predná hoľa , Koreň  a Zbojnícka. Oblasť patrí do povodia Hornádu, kde voda odteká Vernárskym potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva po plošnej ťažbe len nízka vegetácia, ktorá umožňuje rozhľad. Pozorovateľné sú okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké Tatry a východná časť Nízkych Tatier.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z okolia.
Gaudonville
Gaudonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Goupillières
Goupillières môže byť:
Gourdon
Gourdon môže byť:
Jon Snow
Jon Snow alebo Jon Sneh je fiktívna postava, jedna z ústredných postáv vo fantasy románovej sérii Pieseň ľadu a ohňa od Georga R. R. Martina a v seriáli HBO Hra o tróny. Je známy ako nemanželský syn Eddarda Starka, jedného z najvyšších šľachticov, lordov, vo fiktívnej fantasy ríši Sedem kráľovstiev. Niektoré kapitoly kníh sú vyrozprávané z jeho pohľadu.
Vystupuje v knihách Hra o tróny, Súboj kráľov, Búrka mečov a Tanec s drakmi. V seriáli hral postavu Jona herec Kit Harington.
Výzor
Na začiatku knižnej série má Jon štrnásť rokov, podobne ako jeho nevlastný brat Robb. S Robbom sa na seba veľmi nepodobajú. Jon je viac podobný ich spoločnému otcovi, najviac zo všetkých Eddardových detí. Jon je štíhly, tmavšej pleti, má tmavé oči a žiadne fúzy. Nie je taký svalnatý ako Robb a jeho pohyby sú ladné. Po incidente s Inými má pravú ruku zjazvenú od popálenín. neskôr pribudnú aj jazvy na tvári.
Osobnosť
Jon miluje a váži si otca, hoci voči nemu pociťuje hnev za to, že mu nikdy nepovedal nič o jeho matke. Má rád aj svojich nevlastných súrodencov, z nich najviac Aryu, ktorá je trochu outsiderom rovnako ako on. Nemá však rád chovanca Eddarda Starka, Theona Greyjoya. Ako ľavoboček musí Jon znášať veľké množstvo urážok a tiež citový chlad zo strany svojej macochy. Jon je nešťastný z toho, že je nemanželský, len občas na tom nájde nejaké výhody.
Pred knihami
O Jonovej matke nie je známe nič. Eddard o nej nehovoril ani s najbližšou rodinou. Len svojmu priateľovi a kráľovi Robertovi Baratheonovi raz povedal, že sa volala Wylla. Neskôr sa čitateľ dozvedá, že Wylla bolo meno Jonovej dojky.
Eddard doniesol maličkého nevlastného syna na svoj hrad Zimovres po skončení vojny, ktorú viedol spolu s Robert Baratheonom proti Targaryenovcom. Pre Eddarda bol rovnocenný s manželskými deťmi, vyrastal s nimi, dostával prvotriednu výchovu, vzdelanie a šermiarsky výcvik.
Hra o tróny
Do deja vstupuje Jon hneď v prvej kapitole, keď sa spoločne s bratmi Robbom a Branom zúčastní popravy zbeha Nočnej hliadky. Počas návratu domov nájdu mŕtvu samicu pravlka a jej päť novorodených mláďat. Aby im zachránil život, Jon prehovorí otca, že tie šteňatá im zoslali bohovia, pretože ich počet a pohlavie je rovnaké ako u jeho detí. Až neskôr si všimne šieste mláďa bokom od ostatných, ktoré je albín. To si ponechá on sám a nazve ho Duch.
Keď na Zimovres zavíta návšteva kráľa Roberta s celým jeho sprievodom, Jonova nevlastná matka Catelyn trvá na tom, že nemanželský syn nesmie sedieť spolu s ostatnými. Počas nasledujúcej hostiny sa rozpráva so svojím strýkom Benjenom, ktorý je už dávno členom Nočnej hliadky a vyjadrí túžbu pridať sa k Nočnej hliadke. Otec mu to dovolí, pretože sám musí odísť s kráľom do hlavného mesta ríše ako jeho nový pobočník a Catelyn Jona na Zimovrese nechce. Pred odchodom sa však stane nešťastie – Bran spadne z hradnej veže a zostane v bezvedomí. Jon sa s ním príde rozlúčiť. Catelyn Jona raní tým, že mu povie, že sa to malo stať jemu. Pred rozlúčkou s Aryou dá svojej sestre malý meč, ktorý pre ňu nechal vykovať u hradného kováča.
Spolu s Jonom, jeho pravlkom, Benjenom a ďalším členom Nočnej hliadky, Yorenom, odchádza na mrazivý sever aj kráľovnin brat Tyrion Lannister. S ním sa Jon zoznámil na Zimovrese. Aj Tyrion je otusiderom, lebo hoci má urodzený pôvod, je trpaslík, a ako povedal, všetci trpaslíci sú v očiach svojich otcov bastardi. Počas cesty Jon postupne začne prichádzať o svoje ilúzie o Nočnej hliadke ako o spolku silných, vznešených mužov. Zisťuje, že väčšina jej členov sú omilostnení zločinci. V sídle Nočnej hliadky, v Čiernom hrade, je to ešte horšie. Jon si spočiatku neobľúbi nikoho, aj Benjen je k nemu chladný, a hrad je chátrajúcou ruinou. Chýba mu rodina a najviac Arya. Benjen po čase odíde s veľkou výpravou za Múr a hoci Jon prosí, aby ho zobrali so sebou, nevyhovejú mu. Ostatní chlapci vo výcviku nemajú Jona radi. Žiarlia na neho, pretože bojuje najlepšie zo všetkých.
Jon sa napokon spriatelí s Tyrionom. A keď na Čierny hrad dorazí správa, že Bran sa prebral z bezvedomia, pod vplyvom radostnej nálady začne byť Jon vľúdny k ostatným chlapcom vo výcviku. Učí ich bojovú taktiku a spriatelí sa s nimi. Keď Tyrion odchádza, aby sa cez Zimovres vrátil domov, Jon ho poprosí, aby pre jeho ochrnutého brata Brana niečo urobil.
Neskôr na Čierny hrad príde tučný šľachtický chlapec Samwell Tarly. Nevie vôbec bojovať a krutý rytier Alliser Thorne mu za to ubližuje. Jon sa postaví na jeho ochranu a presvedčí ostatných chlapcov, aby boli k nemu v bojoch veľmi šetrní. Thorne preto zúri. Jon sa neskôr dozvie Samov príbeh a dôvod, prečo je tu, keď neznáša boj – jeho vlastný otec sa mu vyhrážal smrťou, ak sa k Čiernej hliadke nepridá. Jonovi napadne, že by sa Sam mohol stať majordómom prastarého majstra Aemona, na čo by nepotreboval vedieť bojovať. Skutočne sa mu podarí zariadiť, že po skončení výcviku Sama zaradia medzi majordómov. Na Jonovo veľké zdesenie však medzi majordómov zaradia aj jeho. Išlo o pomstu nenávideného učiteľa Allisea Thorna. Jon však chcel byť výskumníkom, jazdiť za Múra bojovať s divochmi, ktorí tam žijú. Neskôr sa so svojou úlohou zmieri, pretože to, že bude majordómom samotného veliteľa môže znamenať, že veliteľ počíta s Jonom ako s budúcim veliteľom Nočnej hliadky.
Po skončení výcviku musia chlapci zložiť prísahu členom Nočnej hliadky. Jon a Sam chcú svoje prísahy odriekať pred čarostromami, ich háj však rastie až za Múrom. V sprievode muža Nočnej hliadky tam teda prejdú. Keď zložia prísahu, Jonov pravlk Duch pribehne so sčernenou rukou mŕtvoly v papuli. Následne vyslaná skupina za Múr zistí, že patrila jednej z dvoch mŕtvol mužov, ktorých Benjen Stark vzal so sebou. Telá ale nepodliehajú rozkladu, preto ich prevezú do Čierneho hradu na bližšie preskúmanie. Jon slúži ako majordómus veliteľa nočnej hliadky, Jeora Mormonta prezývaného Starý medveď. V noci tieto mŕtvoly ožijú a ohrozujú mužov. Jon zachráni život svojmu veliteľovi tým, že zabije nemŕtveho (Iného) tak, že na neho hodí horiaci záves. Za to mu Mormont venuje rodinný meč Dlhý pazúr. Jonova ruka zostane zjazvená od popálenín, ale po zahojení ju môže používať bez následkov.
Mormont sa čiastočne odvďačí Jonovi aj tým, že pošle nenávideného Thorna s rukou nemŕtveho do hlavného mesta ríše, aby ju tam ukázal a dokázal, že Nočná hliadka skutočne potrebuje viac mužov. Jon je medzičasom veľmi zasiahnutý správou, že jeho otca zatkli ako zradcu. Ešte viac ho rozruší, keď jeho otca nespravodlivo popravia. Vtedy sa Jon rozhodne ujsť a pridať sa k svojmu bratovi Robbovi vo vojne, aby pomstil otcovu smrť. Sam však o jeho úteku vie a povie o tom ostatným priateľom. Tí ho prenasledujú a chytia. O úteku sa dozvie aj starý Mormont. Namiesto toho, aby ho potrestal smrťou, mu však dohovára a presvedčí ho, že hrozivé veci, čo sa dejú za Múrom, si Jona vyžadujú viac než vojna na juhu. Mormont zorganizuje obrovskú výpravu, aby našla Benjena Starka a Jon a Sam sa jej majú zúčastniť tiež.
Súboj kráľov
Výprava za Múr spočiatku nachádza samé opustené dediny. Potom dôjde do pevnosti Krastera, jediného divocha, ktorý je priateľom Nočnej hliadky. Kraster má veľa manželiek, pričom si za manželky berie aj svoje dcéry. Jedna takáto mladá tehotná dcéra-manželka poprosí Jona o pomoc, aby ju z Krasterovej pevnosti odviedol. Jon to odmieta, Nočná hliadka neprijíma ženy a všetci muži dostali zákaz všímať si Krasterove manželky, aby si Krastera, ktorý neraz zachránil mužom hliadky život, neznepriatelili. Sam však Fialke prisľúbi, že ju odvedú na spiatočnej ceste.
Výprava nájde a prepadne malú trojčlennú skupinku divochov. Dvoch z nich na stráži ihneď zabijú a je na Jonovi, aby zabil tretieho, ktorý spí. Jon však zistí, že je to dievča a preto ju nezabije, iba zajme. Ryšavá dievčina sa volá Ygritte. Qhorin Jonovi povie, že nemajú dosť zásob ani stráží pre zajatcov, a nariadi mu zabiť ju. Jon sa ocitne s Ygritte sám, ale nedokáže ju popraviť. Namiesto toho jej nariadi, aby ušla.
Búrka mečov
Jona skupinka divochov, medzi ktorými je aj Ygritte, zavedie k formujúcej sa armáde z divochov a ich vodcovi, Mancemu Nájazdníkovi. Mance uverí, že Jon skutočne dezertoval z Nočnej hliadky a rovnako aj Ygritte. Niektorí divosi sú však voči Jonovi stále podozrievaví. Ygritte Jona zvádza, on však zložil prísahu, že bude žiť v celibáte, a tak sa jej vyhýba. Dievča sa mu však začína páčiť. Obľúbi sa aj divocha menom Tormund Obrozhuba. Jon sa postupne oboznámuje so zvykmi divochov a ťažko sa zmieruje s rozdielmi v ich kultúre a morálke. Uvidí aj mamuty a obrov, bytosti považované za vyhynuté. Výprava divochov s Jonom príde na Päsť prvých ľudí a nájde stopy po boji Nočnej liadky s Inými. Veľa mužov Nočnej hliadky padlo a zvyšok zmizol. Mance zistí, že mu Jon klamal o tom, koľkí muži boli na výprave za Múrom a vyhráža sa mu, aby mu odteraz hovoril len pravdu. Jona sa však zastáva Ygritte, ktorá vyhlási, že sú milenci. Mance im uverí a nasledujúcej noci Ygritte z Jona svojho milenca skutočne spraví. Jon sa do Ygritte zamiluje, no má výčitky svedomia a chápe, že ich vzťah nemá budúcnosť.
Mance vyšle malú skupinku svojich ľudí, medzi nimi aj Jona a Ygritte, aby preliezli cez Múr. Urobia tak a potom postupujú ďalej na juh. Tam, v opustenej dedine, narazia na osamelého starca. Divosi ho chcú zabiť, aby správa o ich prítomnosti za Múrom nedorazila k Nočnej hliadke. Ich vodca nariadi, aby ho zabil Jon a tak dokázal vernosť Divochom. Jon sa ale zdráha. Napokon ho namiesto neho zabije Ygritte. Vtom do skupiny vtrhne pravlk Jonovho brata Brana, ktorý je v tej chvíli nablízku, čo Jon nevie. Jon sa chopí tejto príležitosti na útek. Pri úteku na koni ho niekto, možno Ygritte, strelí do nohy.
Na Čierny hrad dorazí Jonov dávny nepriateľ Alliser Thorne spolu s Janosom Slyntom, ktorý zradil Jonovho otca. Obaja ho obvinia zo zrady. Posledná možnosť, ako sa Jon môže zachrániť pred popravou, je ísť ako vyslanec za Mancem Nájazdníkom, ale namiesto vyjednávania ho zabiť. Jon teda ide a s ťažkým srdcom sa pripravuje na splnenie svojej úlohy. Vtedy však divochov napadne iná armáda. Ukáže sa, že na jej čele stojí Stannis Baratheon, jeden zo súperiacich kráľov Siedmich kráľovstiev. Porazí divochov a zajme Manceho.
Jon cvičí v boji nováčikov v Nočnej hliadke. Vráti sa aj Sam so svojou divošskou priateľkou Fialkou. Stannis ponúka Jonovi, že ho zlegitimizuje, bude môcť nosiť meno Stark a vládnuť Zimovresu. Medzičasom boli totiž všetci mužskí potomkovia Starkovcov vyzabíjaní, alebo sa to o nich aspoň predpokladá, a Jonove sestry sú nezvestné. Hoci Jon potajme sníval o vláde nad Zimovresom, odmietne to, lebo prisahal, že zostane mužom Nočnej hliadky až do smrti.
Zvyšní muži Nočnej hliadky sa nevedia dohodnúť, kto bude po Mormontovej smrti veliteľom. Sam zariadi, že veliteľom sa stane Jon. Jon potom pošle Sama do Starého mesta na juhu ríše, aby sa stal majstrom. Spolu s ním posiela aj Fialku, ktorú Sam naozaj zachránil, a dieťa, ktoré ostatní považujú za jej, v skutočnosti je to však novorodené dieťa Manceho.
Tanec s drakmi
Divosi a Nočná hliadka napokon uzavrú spojenectvo, aby čelili predpokladanému útoku Iných, ktorí prídu so začiatkom zimy. Jon sa snaží evakuovať spoza Múra zvyšných divochov, pretože ak by ich nechali umrieť, zmenili by sa na Iných. Zároveň sa snaží obnoviť posádky na chátrajúcich hradoch pozdĺž Múru, aby čelili nevídanému útoku zo severu. Zistí, že Nočná hliadka má primálo potravín na nadchádzajúcu zimu a boj, obmedzí teda potravinové prídely.
Odtiaľ po čase príde list od Ramsaya Boltona. Tvrdí, že zabil Mancea a porazil Stannisa, no jeho nevesta utiekla. Je ale dosť možné, že klame. Jon chce vyraziť sám na juh. Jeho vlastní muži ho však dobodajú a Jon stráca vedomie.