cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Železničná stanica Vrútky
Nachádza sa v severnej časti mesta a súčasťou rozsiahleho staničného areálu je depo. Križujú sa tu významné trate Žilina – Košice a Zvolen – Vrútky cez Banskú Bystricu alebo Kremnicu. Pôvodne sa tu križovala Košicko-bohumínska železnica a trať Budapešť – Fiľakovo – Zvolen – Kremnica – Vrútky, ktorá vytvárala severo-južné prepojenie územím hornatého Slovenska. Vybudovanie zázemia pre železnicu sem pritiahlo množstvo robotníkov a vytvorilo z málo významnej dedinky významný dopravný uzol.
Súčasťou železničného uzla Vrútky sú už od roku 1874 aj železničné dielne, ktoré dnes fungujú ako samostatná výrobno-opraváranská spoločnosť koľajových vozidiel ŽOS Vrútky.
Dubový potok (prítok Selčianskeho potoka)
Dubový potok je potok v Gemeri, na rozhraní okresov Rimavská Sobota a Poltár. Je to ľavostranný prítok Selčianskeho potoka, meria 4,5 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, východne od vrcholu Holubína (502,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 425 m n. m.
Opis toku
Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, z ľavej strany priberá krátky prítok prameniaci juhovýchodne od kóty 390,4 m a na krátkom úseku pokračuje severojužným smerom. Ďalej sa stáča juhozápadným smerom, vstupuje do Rimavskej kotliny, do časti Oždianska pahorkatina a zľava priberá prítok prameniaci severozápadne od osady Dobrôšte. Napokon sa na dolnom toku stáča na západ, priberá ľavostranný prítok prameniaci západne od osady Svetlá a južne od obce Selce sa v nadmorskej výške cca 248 m n. m. vlieva do Selčianskeho potoka.
Karakalpacko
náhľad|Karakalpakstan
Karakalpacko, dlhý tvar Karakalpacká republika (karakalpacky Qaraqalpaqstan Respublikası / Қарақалпақстан Республикасы; uzbecky Qoraqalpog'iston Respublikasi / Қоракалпоғистон Республикаси) je autonómna republika na severozápade Uzbekistanu. Hlavné mesto je Nukus (karakalpacky No'kis, v cyrilike Нөкис).
Demografia
V Karakalpacku žije asi 1 200 000 obyvateľov - 400 000 Karakalpakov, 400 000 Uzbekov a 300 000 Kazachov. Karakalpaci boli pôvodne nomádski pastieri a rybári. Prvá zmienka o Karakalpakoch je zo 16. storočia. Názov je odvodený od ich typického čierneho klobúka ("qara" = čierny, "qalpaq" = klobúk). Karakalpacká kultúra bola výrazne narušená počas sovietskej okupácie. Ich jazykkarakalpačtina, je viac príbuzný s kazaštinou než s uzbečtinou.
Dobrodružstvá Sherlocka Holmesa
Dobrodružstvá Sherlocka Holmesa je zbierka dvanástich príbehov, ktoré napísal Arthur Conan Doyle, a v ktorých účinkuje jeho slávny detektív Sherlock Holmes. Do slovenčiny ich preložil Alfonz Bednár. Pôvodne boli publikované ako samostatné príbehy v časopise Strand v období od júla 1891 do júla 1892. V Anglicku bola kniha vydaná 14. októbra 1892 vydavateľstvom George Newnes Ltd., a v Spojených štátoch ju 15. októbra vydali vo vydavateľstve Harper. Prvotný náklad predstavoval 14 500 kusov. V Sovietskom zväze roku 1929 knihu zakázali kvôli okultizmu, i keď knižka sa takej téme nevenuje buď vôbec alebo len veľmi málo. Neskoršie bol tento zákaz zrušený.
Zoznam planétok 116751 – 117000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Ján Filc
Ján Filc (* 19. február 1953, Bratislava) je bývalý slovenský hokejový brankár, ktorý po ukončení aktívnej kariéry pôsobí ako hokejový tréner. V rokoch 20002002 a opätovne v 20092010 viedol slovenskú reprezentáciu. Jeho brat Marian bol reprezentantom ČSSR v krasokorčuľovaní.
Hráčska kariéra
Od jedenástich rokov sa venoval hokeju ako brankár. V rokoch 1971 a 1972 získal dve bronzové medaily na MS juniorov.
Dva roky pôsobil v hlavnom mužstve Slovana Bratislava. Po ukončení vysokej školy prestúpil do Plastiky Nitra, kde hrával 10 rokov (s výnimkou ročného pôsobenia v Poprade v rámci povinnej vojenskej služby). Aktívnu kariéru ukončil ako 31-ročný pre pracovné povinnosti.
Jeho syn Róbert bol takisto hokejový brankár.
Trénerská kariéra
V roku 1998 sa stal trénerom slovenskej reprezentácie do 20 rokov, o rok neskôr s ňou získal bronzovú medailu na MS vo Winnipegu.
Od 15. júna 1999 pôsobil ako tréner seniorskej slovenskej reprezentácie. Na svetovom šampionáte v roku 2000 v Petrohrade sa slovenské hokejové mužstvo umiestnilo na druhom mieste a získalo prvú medailu pre Slovensko.
O dva roky na MS v Göteborgu sa slovenská hokejová reprezentácia stala víťazom šampionátu. Po tomto historickom úspechu slovenského hokeja Filc ukončil svoju trénerskú kariéru a stal sa členom Výkonného výboru Slovenského zväzu ľadového hokeja. Trénerom slovenskej reprezentácie sa po ňom stal František Hossa, pričom zmluva obsahovala klauzulu, že Filc ešte bude hlavným trénerom na Svetovom pohári 2004. Na tomto podujatí mužstvo obsadilo 8. miesto.
4. júna 2008 SZĽH rozhodol o ukončení trénerského pôsobenia Júliusa Šuplera pri slovenskej reprezentácii, pričom Filc sa spomínal ako jeho možný nástupca (popri zámorských tréneroch). 26. júna bol vymenovaný za reprezentačného trénera (s platnosťou od 1. júla).
Ján Filc je najúspešnejším slovenským hokejovým trénerom v histórii, keď za štyri roky počas ktorých viedol reprezentáciu, dokázal získať dve medaily z majstrovstiev sveta - striebornú a zlatú.
Iné aktivity
Popri pôsobení vo Výkonnom výbore SZĽH sa venuje podnikaniu a v decembri 2004 sa stal predsedom novozaloženej Slovenskej únie športu.
2042 Sitarski
2042 Sitarski je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Civil War
„Civil War“ je rocková balada americkej hard rockovej skupiny Guns N’ Roses, ktorá bola pôvodne na kompilačnom albume Nobody’s Child: Romanian Angel Appeal z roku 1990 a neskôr sa objavila na albume Use Your Illusion II z roku 1991. Je to protestná skladba proti vojne, odkazuje nato, že "každá vojna je civilná vojna" a tvrdí, že "napĺňa bohatých a ničí chudobných". V skladbe sa spevák Axl Rose pýta, "čo je akokoľvej civilné na vojne?"
Skladba obsahuje hovorené slovo Strothera Martina z filmu Frajer Luke z roku 1967: "What we’ve got here is... failure to communicate. Some men you just can’t reach. So you get what we had here last week, which is the way he wants it... well, he gets it. I don’t like it any more than you men."
V americkom rebríčku Mainstream Rock Tracks dosiahla skladba 4. miesto.
Interaktívna tabuľa
náhľad|Deti prezerajúce si interaktívnu tabuľu na výstave [[CeBIT v nemeckom Hannoveri]] Interaktívna tabuľa je elektronické zariadenie, periférne zariadenie počítača, kombinujúce výhody dotykovej obrazovky a videoprojekcie. Je to učebná pomôcka umožňujúca interaktívne pracovať s počítačovým softvérom priamo z prostredia tabule. Možnosť dotýkať sa povrchu dosky a teda priamo zobrazeného objektu slúži k zlepšeniu vnímania a učenia sa, napomáha uplatňovaniu zásady názornosti.
História
Prvé interaktívne tabule boli navrhnuté pre použitie v kanceláriách. Základom vývoja bol projekt Colab z konca 80-tych rokov minulého storočia. Vznikol z potreby zachytenia a zdieľania informácií z brainstormingov prezentovaných na klasických tabuliach a obrazovkách počítačov. Bolo vytvorené „spolupracujúce laboratórium“ Co-Lab, kde bol vytvorený prvý prototyp tabule, ako aj technológie zdieľania a ukladania písaných informácií. Vedúci projektu Mark Stefik dostal grant ARPA, čo umožnilo projekt zrealizovať. Postavila ho pracovná skupina Xeroxu. Prototypom bolo veľké matné sklo v drevenom ráme. V hornom rohu rámu bolo laserové zariadenie s rotujúcim polygónom, v protiľahlých rohoch boli umiestnené zrkadlá. Pri dotyku povrchu dosky prstom alebo perom bol prerušený laserový lúč, čo umožnilo priebežne vypočítavať súradnice dotykového bodu. Hlavnou myšlienkou zariadenia bolo prepojenie viacerých tabúľ kdekoľvek na svete do telekonferencie s umožnením simultánnej práce.
Myšlienky boli ďalej rozvinuté a využité firmou Xerox Parc, ich tabule pracovali na optickom a ultrazvukovom princípe. Využívali sa v malých skupinách manažérov na stretnutiach pri „okrúhlom stole“.
V projektoch pokračovala americká spoločnosť SMART Board. V roku 1991 predstavila svoju prvú skutočne interaktívnu tabuľu, ktorá predstavovala veľkorozmerný LCD pripojený k počítaču. V roku 1992 sa spojili s technologickým gigantom Intel, ktorý poskytol finančné prostriedky pre ďalší výskum. Výsledkom bola technológia interaktívnych tabúľ tak, ako je známa dnes. Toto riešenie poskytuje dotykové ovládanie počítačových aplikácií a možnosť písať rukou poznámky do štandardných aplikácií. Na technológiu interaktívnych tabúľ má Smart Board niekoľko patentov.
Zostava interaktívnej tabule
Interaktívna tabuľa v užšom slova zmysle je veľkorozmerná aktívna zobrazovacia plocha, a zároveň elektronické vstupné zariadenie počítača - ovládač kurzora, na ktorú je dátovým projektorom premietaný obraz. Zdrojom obrazu (okrem obvyklého počítača) môže byť akékoľvek obrazové prezentačné zriadenie, napr. video či DVD prehrávač, televízny signál a pod. Plocha tabule funguje na podobnom princípe ako grafický tablet s absolútnym súradnicovým systémom. Kurzor sa ovláda špeciálnym indukčným perom, dotykom vhodným predmetom (napríklad aj prstom), alebo perom s optickými prvkami. Tabuľa, ako ovládač kurzora, nahrádza ovládanie myšou. V závislosti na použitom softvéri môže používateľ ovládať objekty zobrazené na interaktívnej tabuli rovnakým spôsobom ako počítačovú myšou. Zachované ostávajú všetky výhody počítača, vrátane internetovej konektivity a zobrazenia aktívnych pohyblivých prvkov, vrátane filmov.
Interaktivita spočíva v ovládaní objektov na monitore počítača priamo, pred očami študentov v triede. Interaktivita tabule zahŕňa interakciu obrazu a ovládania, pričom širšie publikum sleduje miesto a spôsob ovládania softvéru (obrazu). Používatelia získavajú možnosť prostredníctvom interaktívnej tabule ovplyvňovať činnosť počítača a v ňom spustené programy. Vďaka obrazu premietanému na interaktívnu tabuľu (teda tam, odkiaľ sa zmeny uskutočňujú) je možné aktuálny stav na výstupe počítača v reálnom čase sledovať. Zariadenie zobrazuje čokoľvek, čo je zobraziteľné monitorom, teda aj napr. internetový prehliadač, grafický softvér a pod.
Výhodou je možnosť uložiť poznámky, texty a obrázky napísané a nakreslené na plochu, ako aj ovládanie počítača (klikanie a presúvanie kurzora), označovanie textu. Väčšina softvéru interaktívnych tabúľ obsahuje aj doplnkové funkcie, ako je napr. rozpoznávanie rukou písaného textu, pravítka, uhlomery, slepé geografické mapy a pod.
Interaktívna tabuľa pracuje s tzv. vrstvami. Vrstva je akoby fólia položená na tabuli, ktorá môže byť plnofarebná (napr. biela), alebo priehľadná – vtedy vidíme softvér bežiaci pod priehľadnou vrstvou – napr. zobrazenú plochu Windows. Vrstvy sa dajú posúvať, vrátiť, uložiť, zväčšiť, spájať a pod.
Interaktívna tabuľa technicky
Interaktívna tabuľa v užšom slova zmysle je elektronické vstupné zariadenie - ovládač kurzora. Pripája sa k počítaču cez rozhranie USB, FireWire, sériovým portom alebo bezdrôtovo napr. cez WIFI, alebo bluetooth. V operačnom systéme je softvérovým rozhraním pre hardvér tabule jej ovládač (driver). Ovládač transformuje pozíciu pera na pozíciu softvérového kurzora a akcie uskutočnené nástrojom (perom) alebo prstom na signály ekvivalentné s kliknutiami a pohybom myši.
Samotné snímanie polohy pera (prstu) je najčastejšie indukčné (elektromagnetická poloha aktívneho pera), kapacitné (zmena kapacity dotykom prsta, alebo tlakom prsta alebo pera), alebo optické (snímaním prerušenia svetelného lúča, odrazeného svetla od špeciálneho pera, alebo prsta, alebo počítačového vyhodnocovania polohy pera pomocou analýzy obrazu kamery).
V súčasnosti podľa druhu snímania pohybu delíme interaktívne tabule na:
Snímanie elektrického odporu
Zadná plocha tabule je tvorená elektrickými vodičmi umiestnenými v matici pozdĺžne a priečne. Vertikálne a horizontálne elektricky vodivé plochy sú oddelené medzerou. Pri tlaku sa plochy spoja, čím dôjde k uzatvoreniu elektrického obvodu. Veľkosť elektrického odporu závisí na presnej pozícii (X, Y) spojenia plôch. Táto technológia snímania polohy umožňuje použitie stylusu aj prstu. Iným základom tejto technológie sú dve pokovované plochy oddelené separátorom. Pri stlačení vznikne kontakt medzi oboma vodivými vrstvami a z pomeru elektrického odporu ku okrajom tabule je vypočítaná poloha kurzora. Pre aktiváciu bodu na tabuli je potrebný tlak. Na prepojenie vodivých vrstiev možno použiť akýkoľvek predmet - prst, necht, ukazovadlo, stylus - bez elektroniky a pod. Nevýhodou systému je, že povrch tabule musí byť čo najpružnejší – a preto mäkký a málo odolný voči poškrabaniu. Ďalšou nevýhodou je opačne strata pružnosti separátora napr. v dôsledku príliš silného tlaku, čím dôjde ku poškodeniu tabule. Na povrch takéhoto typu tabúľ sa odnímateľne nalepuje priehľadná ochranná fólia umožňujúca popis klasickými mazacími fixkami. Z užívateľského hľadiska je práca s odporovou dotykovou tabuľou veľmi pohodlná a ľahká.
Elektromagnetické (indukčné) snímanie
Plocha tabule je vytvorená plastovým, alebo keramickým bielym povrchom. Pod ním je uložená sieť tvorená sústavou vodičov. Snímacie pero obsahuje magnetickú cievku. Pero vytvára elektromagnetickú interakciu medzi cievkou a vodičmi tabule. Poloha pozície pera je vypočítaná z veľkosti naindukovaného napätia v konkrétnom vodiči. Pero (stylus) môže byť buď aktívny (batéria) alebo pasívny - tabuľa napája pero spätnou indukciou, alebo je v pere permanentný magnet.
Kapacitné snímanie
Kapacitné snímanie je založené na zmene kapacity povrchu v mieste dotyku pera, alebo prsta. Snímač je založený na sústave plochých vodičov v ploche tabule, alebo je celá zadná plocha tvorená vodivou plochou. Fólia povrchu tabule predstavuje izolant a prst kapacitný zvod vysokofrekvenčných prúdov. Dotykom prsta s plochou dôjde k miestnej zmene kapacity medzi plochou (vodičom) a prstom (sníma sa len zmena kapacitu v dôsledku zvodu do prsta), alebo medzi dvoma vodičmi zmenou kapacity v dôsledku stlačenia izolantu, ktorý ich oddeľuje – tlakom - prstom, stylusom alebo iným predmetom. Zo zmeny kapacity a vzdialenosti ku okraju tabule sa vypočíta pozícia kurzora.
Laserové snímanie
Poloha pera (prsta) je snímaná opticky. Laserové vysielače a snímače sú umiestnené v horných rohoch tabule. Lúče sú za pomoci rotujúcich zrkadiel premietané pred plochu tabule, odrazné plochy stylusu odrážajú lúč do snímačov. Pozícia (X, Y) sa vypočíta trianguláciou. Stylus je pasívny, s reflexnými prvkami, alebo sa ovláda prstom. Tabuľa nie je citlivá na dotyk. Tabuľa obvykle disponuje tvrdým (keramickým alebo oceľovým) povrchom, ktorý sa vyznačuje vysokou životnosťou a odolnosťou.
Ovládanie svetlom
Pre veľmi veľké tabule, alebo tabule umiestnené na nedostupnom mieste je najvhodnejšie ovládanie laserovým bodom. Tabuľa sa ovláda laserovým ukazovadlom, pričom kliknutie tlačidla je prenášané rádiovo. Plocha je vybavená optickými snímačmi, ktoré vyhodnotia osvetlenie laserovým lúčom.
Ultrazvukové alebo infračervené snímanie aktívneho pera
V rohoch tabule sú umiestnené ultrazvukové mikrofóny. Pri použití aktívneho stylusu tento vyšle krátky ultrazvukový pulz pomocou piezomeniča. Ultrazvukové mikrofóny umiestnené v rohoch tabule zvuk zachytia a spracujú. Z oneskorenia zvuku v jednotlivých mikrofónoch sa vypočíta poloha stylusu. Inou formou takéhoto snímania je, že tabuľa má po bokoch ultrazvukové meniče, a na druhej ultrazvukové mikrofóny. Stylus je pasívny a po priložení na plochu tabule naruší súvislú plochu vĺn zvuku šíriacu sa ponad sklo. Akustická stopa je vyhodnotená ako poloha kurzora.
Podobne funguje infračervené snímanie – stylus vyšle infračervený svetelný pulz a tento je zachytený v rohoch tabule optickými snímačmi. Oneskorenie pulzu v jednotlivých snímačoch umožňuje vypočítať polohu stylusu. Niekedy sú tieto technológie skombinované – pero vysiela ultrazvukový aj infračervený signál. Poloha sa vypočíta z rozdielu oneskorenia zvuku a svetla vzhľadom ku okraju tabule. Pri ultrazvukovom a infračervenom spôsobe snímania polohy nie je toto závislé od povrchu tabule, preto môže byť tabuľa vyrobená z pevného a odolného materiálu – napr. skla, oceľového plechu, odolného plastu. Povrch však musí byť dokonale rovný, bez výstupkov. Pre zložitosť technológie sa nepoužíva pre tabule veľkých rozmerov, uplatnenie má hlavne pre tabule so zadnou projekciou, kedy musí byť tabuľa priehľadná a preto v nej nesmie byť žiadna elektronika.
Optické snímanie
V rohoch tabule (alebo aspoň v dostatočnej vzdialenosti od seba) sú umiestnené kamery snímajúce situáciu tesne nad povrchom tabule. Po dotyku prsta (alebo stylusu) s povrchom sa objekt opticky zameria a zo získaných obrazov sa vypočíta poloha kurzora. Táto technológia umožňuje použitie ľubovoľného povrchu a nie je potrebný špeciálny stylus. Zariadenie sa dá upevniť aj na klasickú bielu tabuľu, alebo bielu stenu.
Optické snímanie kamerou
S výhodou sa používa kombinácia projektor a kamera v jednom tele. Objektív kamery umiestnený vedľa objektívu projektora „pohľadom“ sníma polohu špeciálneho pera s optickými prvkami, alebo sníma svetelný bod, vysielaným perom na tabuľu pri dotyku hrotu pera s povrchom tabule. Nie je pritom potrebná špeciálna plocha tabule. Každá projekčná plocha je zároveň tabuľou. Projektor obsahuje všetky prvky ovládača kurzora, ktoré sa do počítača prenášajú pomocou USB portu. Priekopníkom tohto spôsobu snímania je firma EPSON.
Ak je trieda vybavená iba projektorom a notebookom, existujú aj „vreckové“ (portable) vyhotovenia interaktívnej tabule, spočívajúce v kamerovom snímači a špeciálnom pere, resp. ukazovadle. Inou formou miniatúrnej interaktívnej tabule je prenosné LED projekčné zariadenie prepojiteľné k počítaču pomocou bluetooth, použiteľné aj ako hlasovacie zariadenie – periféria „veľkej“ tabule.
Ovládanie pomocou Wii Remote a Kinect
Wii Remote (známy aj pod neoficiálnym názvom Wiimote), je primárne ovládač pre hernú konzolu Wii. Hlavným rysom Wii Remote je jeho schopnosť snímania pohybu, ktorá umožňuje používateľovi komunikovať a manipulovať s predmetmi na obrazovke pomocou rozpoznávania gest a pohybu pomocou zabudovaného akcelerometra a optického snímača. Ďalším rysom je jeho rozšíriteľnosť pomocou prídavných zariadení. Základný modul sa vkladá do iných ovládacích hracích zariadení a tým rozširuje ich funkciu. Presnosť snímania pomocou Wii Remote je taká presná, že na tejto báze bol vytvorený nový, relatívne lacný spôsob ovládania interaktívnej tabule - Smoothboard.
Ďalším prvkom založeným na meraní akcelerácie a snímania pohybu je Kinect od Microsoftu, primárne určený pre konzolu X-Box, ku ktorému sa nedávno objavil ovládač pre Windows. Kinect umožňuje ovládať kurzor len pohybmi rúk, a zrejme je len otázkou času, kedy sa táto technológia zabuduje do používania interaktívnych tabúľ.
Museum of Anthropology (Vancouver)
Museum of Anthropology je antropologické múzeum nachádzajúce sa v kampuse University of British Columbia (UBC) v kanadskom meste Vancouver. Známe je svojimi zbierkami umeleckých diel indiánskych kmeňov obývajúcich severozápadné pobrežie Severnej Ameriky. Okrem toho, že je vyhľadávaným turistickým cieľom, prebieha v ňom aj výučba študentov miestnej univerzity a vlastný výskum.
Poloha
Adresa múzea je 6393 Northwest Marine Drive, v priestoroch kampusu University of British Columbia. Múzeum aj univerzita ležia na University Endowment Lands, pozemkoch vlastnených univerzitou a oficiálne nie sú súčasťou mesta Vancouver.
Dejiny múzea
Múzeum bolo založené v roku 1947, keď bol väčší počet univerzitných etnografických zbierok vystavený pre verejnosť v suteréne hlavnej univerzitnej knižnice.
V roku 1971 získalo múzeum dotáciu od kanadskej vlády a UBC začala s výstavbou novej budovy. Budovu múzea navrhol renomovaný kanadský architekt Arthur Erickson, dokončená bola v roku 1976.
Walter Koerner, český emigrant pôvodom z Moravy spolu s manželkou venoval v roku 1975 múzeu svoju rozsiahlu zbierku indiánskeho umenia zo severozápadného pobrežia Severnej Ameriky, ktorá sa následne stala súčasťou exponátov vystavovaných v novej budove.
O múzeu
thumb|„The Raven and the First Men“ (Havran a prví ľudia), drevená skulptúra od Billa Reida thumb|Totemy a tradičné príbytky indiánskeho kmeňa [[Haida]] thumb|Zbierky moderného indiánskeho umenia thumb|Výstava európskeho umenia - misa z roku [[1699 zo slovenskej obce Dechtice (Koernerova galéria)]] V múzeu je umiestnený veľký počet indiánskych sôch a skulptúr, totemov a kultúrnych artefaktov. Najznámejším exponátom je drevená skulptúra vyrezaná z cypru nutkanského „The Raven and the First Men“ (Havran a prví ľudia) od Billa Reida, ktorá je vyobrazená na kanadskej dvadsať dolárovej bankovke. Medzi ďalšie známe práce Billa Reida v múzeu patria skulptúry Bear (medveď) a Wasco (morský vlk), časť z jeho zlatníckych umeleckých diel a prototyp jeho haidského kanoe, ktoré vytvoril pre Expo v roku 1986.
Tradičné príbytky indiánskeho kmeňa Haida umiestnené pred múzeom boli postavené pod vedením Billa Reida, ktorý spolu s Douglasom Cranmerom vyrezal značnú časť totemov, ktoré sú okolo nich vztýčené. Časť ich totemov bola v roku 2000 z dôvodu zhoršenia ich stavu premiestnená do vnútorných priestorov múzea a nahradená novým totemom "Respect to Bill Reid Pole" haidského umelca Jima Harta.
V hlavnej výstavnej hale je umiestnený veľký počet fragmentov starých indiánskych totemov kmeňa Haida a z ostatných indiánskych osád na pobreží Britskej Kolumbie. Múzeum vlastní veľkú zbierku umeleckých predmetov z oblasti Australázie.
Okrem etnografických kolekcií je vo vlastníctve múzea archeologická kolekcia vyše 535 000 artefaktov, o ktoré sa stará archeologické laboratórium miestnej univerzity.
Textil
Múzeum vlastní zbierku 6 000 odevov a textílií, z ktorých polovica je z Ázie. Najvzácnejšou je zbierka čínskych (kantonských) operných odevov, ktorá je považovaná za najlepšiu na svete. V držbe múzea sú aj šaty z oblasti severozápadného pobrežia Severnej Ameriky, Oceánie, Afriky a Južnej Ameriky.
Historické fotografie
Múzeum má vo svojich archívoch približne 90 000 fotografií, ktoré pokrývajú rôzne kultúrne, etnografické a historické udalosti. Najstaršie fotografie pochádzajú z roku 1890 a sú dôležitým zdrojom pre bádateľov, spisovateľov a miestne indiánske komunity.
Afrika
V africkej zbierke je približne 2 800 predmetov. Pôvodné zbierky boli múzeu venované misionármi, cestovateľmi a bývalými koloniálnymi dôstojníkmi. Patria sem masky, drevorezby, rôzne sošky, zlaté závažia, zbrane a predmety používané počas pohrebných rituálov v Starom Egypte.
Ázia
Približne 40 percent predmetov v múzeu pochádza z Ázie. Medzi čínske zbierky patrí takmer 1 500 kusov čínskej keramiky, kaligrafie a malieb (vrátane štyroch nedávno identifikovaných majstrovských kusov z kolekcie čínsko-amerického historika Ping-ti Hoa). Medzi premety z Ázie patrí veľká zbierka japonských reprodukcií, budhistického a indického umenia, textílií a odevov a reprodukcií indického kalendára, 2 300 kusov čínskych mincí a amuletov, vzácne tibetské róby a masky z Japonska, Srí Lanky a z Kórei.
Keramika
V budove múzea sú od roku 1990 priestory Koerner Ceramics Gallery, v ktorých je vystavená európska (vyše 600 kusov) a v menšej miere aj ázijská keramika zo zbierky Waltera Koernera.
Projekt renovácie múzea
V roku 2006 spustilo múzeum niekoľkomiliónový projekt na výstavbu Audain Gallery, nového výskumného pracoviska, kancelárií, laboratórií, nahrávacieho štúdia a výstavnej haly. Medzi ďalšie plánové vylepšenia patrilo premiestnenie a rozšírenie miestneho obchodu so suvenírmi, celoročne otvorenej kaviarne, nádvoria a miesta vhodného na prenájom. Táto renovácia bola dokončená v januári 2010.
Sauvelade
Sauvelade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Katapult (hudobná skupina)
Katapult je česká rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1975. Žánrovo ide o hardrockovú skupinu. V rámci tohto radenia patrí Katapult ku skupinám štýlovo radených niekde medzi hardrock a pop.
Zakladateľom a vedúcou osobnosťou je gitarista a spevák Oldřich Říha, druhým stabilným členom kapely bol basový gitarista Jiří „Dědek“ Šindelář. Obaja mali pred zmenou názvu skupiny Mahagon na Katapult (ku ktorému došlo v roku 1975) za sebou spoločné pôsobenie v skupine Black Stars. Skupina sa po celý čas svojej existencie vystriedala viacero bubeníkov: Vladimír Krampol (krátko v roku 1975), Anatoli Kohout, Jaroslav Kadlec, Milan Tutsch, Jiří Stárek, Pavel Lopata, Milan Balcar, Michal Šindelář.
Väčšinu skladieb skupiny skomponoval Oldřich Říha, väčšia časť textov piesní pochádza od Ladislava Vostárka. Okrem neho textoval pre Katapult aj Pavel Vrba, Pavel Půta, Michal Vukovič, Milan Flanderka, F. R. Čech, alebo L. F. Hagen.
Katapult za svoju dlhú a úspešnú históriu odohral asi 7 000 koncertov a v predaji hudobných nosičov sa medzi českými kapelami zaradil na druhé miesto za legendárnou českou skupinou Olympic. Skupina Katapult dvakrát získala prvé miesto v poslucháčskej ankete Zlatý slávik. V roku 2007 bola táto skupina uvedená do (českej) Beatové síně slávy v kategórii hudobných skupín.
Kotešovský potok
Kotešovský potok je potok na Hornom Považí, na území okresu Bytča. Je to ľavostranný prítok Rovnianky, meria 3 km a je tokom IV. rádu.
Technická akadémia
Technická akadémia je prvou školou na Slovensku, kde bolo zriadené Centrum odborného vzdelávania (COV) pre potreby strojárstva.
História
V minulosti bol Spiš známy najmä ako centrum baníctva a geológie. Vyžadoval si však stredoškolsky vzdelaných absolventov nielen v týchto oblastiach, ale aj v oblasti strojárstva.
Súčasnosť
V školskom roku 2018/2019 študuje na škole 500 žiakov v 16 triedach denného štúdia. Žiaci študujú v odboroch:
Joyce Carol Oatesová
Joyce Carol Oatesová (* 16. jún 1938, Lockport, New York, USA) je americká spisovateľka, poetka a dramatička.
Za novelu them získala roku 1969 National Book Award, na ktorú bola ešte osemkrát nominovaná. Trikrát bola tiež nominovaná na Pulitzerovu cenu, nikdy ju však nezískala. Napísala vyše 80 kníh, niektoré aj pod pseudonymami Rosamond Smith a Lauren Kelly. Jej kniha Foxfire bola v roku 1996 sfilmovaná.
Komunikátor
Komunikátor je osoba alebo skupina osôb, ktoré recipientom sprostredkujú informácie, názory a zábavu alebo sa na ich sprostredkovaní podieľajú. Napríklad moderátor rozhlasovej stanice, pouličný predavač alebo doručovateľ novín. V užšom zmysle sa za komunikátora považuje jedinec z organizácie produkujúcej masmediálne obsahy, ktorý má možnosť tieto obsahy ovplyvňovať. Pritom potenciál vplyvu je pri jednotlivých komunikátoroch rozdielny podľa postavenia.
Komunikológia
Komunikológia je veda o komunikácii.
Bouilly (Marne)
Bouilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teloméra
Teloméra (telos – koniec, meros – časť) je koncová časť eukaryotických chromozómov. Keďže eukaryotické chromozómy sú na rozdiel od prokaryotických lineárne a nie uzavreté do kruhu, existujú na nich koncové časti s niekoľkými špecifickými vlastnosťami.
Na rozdiel od dvojvláknového zlomu v DNA telomérické konce chromozómov neumožňujú vzájomné spájanie týchto častí chromozómov. Teloméry sa zúčastňujú na udržaní polohy chromozómov v bunkovom jadre a na správnom spárovaní homologických chromozómov počas redukčného delenia – meiózy. Niekedy obsahujú špeciálne proteíny, ktoré sa na iných miestach chromatínu nevyskytujú. DNA v telomérach patrí k nekódujúcej DNA (neobsahuje gény) a tvorí ju motív s dĺžkou 6 – 10 bázových párov, ktorý má rôzny počet opakovaní (u človeka niekoľko sto až tisíc). V ľudských bunkách je táto opakujúca sa sekvencia TTAGGG.
Na úplnom konci teloméry vzniká previs jedného vlákna dvojzávitnice DNA a to na jej 5´ konci. Táto prevísajúca DNA môže vytvárať tzv. vlásenkový ohyb.
Počas replikácie DNA nastáva problém s replikáciou telomér. Pri každom bunkovom delení sa teloméry skracujú. Predĺžiť na pôvodnú dĺžku ich dokáže enzým telomeráza, ktorá má vlastnosti reverznej transkriptázy.
CSA Steaua Bukurešť (hádzaná)
CSA Steaua Bukurešť je rumunský mužský hádzanársky klub z Bukurešti. Hádzanársky oddiel je jeden z oddielov bukurešťského multi-športového klubu CSA Steaua a vznikol v roku 1949. Je 28-násobný majster Rumunska a 9-násobný víťaz Rumunského pohára, čo z neho robí najúspešnejší rumunský hádzanársky klub histórie. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvá v Pohári víťazov pohárov a vo Vyzývacom pohári EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Liga națională de handbal masculin.
Úspechy
Rumunská najvyššia súťaž:
Víťaz Rumunského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
2043 Ortutay
2043 Ortutay je planétka s priemerom 49 km, ktorú objavil G. Kulin 12. novembra 1936.
Karakalpaci
Karakalpaci alebo Karakalpakovia sú turkický národ pozostávajúci z asi 650 000 ľudí, z toho asi 500 000 žije v Karakalpacku, ostatní v Afganistane a inde. Veriaci sú moslimovia, hlavne sunniti. Hovoria po karakalpacky, jazykom príbuzným kazaštine.
Mužská štvorhra na Tata Open 2004
Mužská štvohra na Tata Open 2004 sa hrala ako súčasť Tata Open 2004 od 5. do 12. januára 2004. Titul získali Španieli Rafael Nadal, Tommy Robredo, ktorí vo finále porazil izraelský pár Jonathan Erlich, Andy Ram 7-6(3) 4-6 6-3. Pre Nadala to bol druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP, pre Robreda prvý.
Vlčince
Vlčince sú najväčšie sídlisko v Žiline. Výstavba začala v roku 1971 a bola ukončená v roku 1982 podľa projektu architekta Emila Galovského. Sídlisko pozostáva zo štyroch menších častí označených Vlčince I. až IV. Nachádza sa tu 7 500 bytov, v ktorých býva 17 455 obyvateľov (stav k 30.6.2023).
V tridsiatych rokoch tu bolo vojenské letisko, neskôr civilné, z ktorého v rokoch 19461948 lietala pravidelná letecká linka do Bratislavy. Neskôr sa priestory uvoľnili pre rozrastajúce sa mesto. Od roku 1971 sa začali budovať prvé panelové domy až do roku 1982, kedy bola výstavba ukončená.
Na sídlisku bolo päť základných škôl, niekoľko materských škôl, nákupné stredisko, obchody, poliklinika, polícia, tranzitná telefónna ústredňa, pošta, domov dôchodcov, bytové družstvo, benzínová pumpa, neskoršie pribudol Slovenský energetický dispečing, dve veľkogaráže, obchodný dom Nay a katolícky Kostol Sedembolestnej Panny Márie a gréckokatolícka cerkev. Sídlisko Vlčince je samostatná rímskokatolícka farnosť.
Od roku 2005 sa pokračovalo v budovaní bytovej výstavby Vlčince V a Rezidencie Lesopark. Dokončila sa výstavba viacúčelového objektu (aj byty) Renox. Od roku 2007 prebiehala na Obchodnej ulici výstavba 22-podlažného polyfunkčného komplexu Europalace, ktorý sa stal najvyššou stavbou sídliska. Medzi stavbou Europalace a poliklinikou ŽILPO vyrastá od februára 2008 nová 12-poschodová budova The Cube. Tiež bola asanovaná ZŠ Moskovská a na jej mieste sa stavia obytný súbor Zelené Vlčince.
Sídlisko má trolejbusovú dopravu a je na napojené na trolejbusovú sieť z troch rôznych smerov. Cez sídlisko Vlčince premávajú tieto trolejbusové linky: 1, 4, 5, 6, 7, 14 a autobusové linky č. 20 a 30. Sídlisko Vlčince sa po viac ako tridsiatich rokoch opäť prebudováva a mení sa jeho pôvodná tvár. Z pôvodnej osady Vlčince, ktorá bola nakreslená na najstaršej mape Žiliny z roku 1747, zostal len názov.
Ruská mafia
Ruská mafia (Rusky: русская мафия, russkaya mafiya) alebo Bratva (братва, bratva) je súhrnné označenie pre zločinecké organizácie pochádzajúce z krajín bývalého Sovietskeho zväzu. Používa sa tiež výraz postsovietsky alebo ruskojazyčný organizovaný zločin.
Od roku 1991 (pád Sovietskeho zväzu) majú tieto skupiny značnú svetovú moc a vplyv. Sú aktívne v takmer každej časti ruskej spoločnosti.
Činnosť
Aktivity ruskej mafie zahrňujú obchod s drogami, zbraňami, nebezpečnými látkami, kupliarstvo, pranie špinavých peňazí, falšovanie, násilné trestné činy, lúpeže a krádeže. Ďalej je to podnikanie, ktoré navonok vyzerá ako legálne, ale má zakryť finančnú trestnú činnosť.
Cieľom je nielen peňažný zisk, ale tiež zaistenie vplyvu a možnosť rozhodovania v strategicky významných ekonomických odvetviach, dosadenie vlastných ľudí do štátnej správy a významných podnikov.
V rámci Európy je ruskojazyčný organizovaný zločin jedným z najbohatších. Ročný obrat sa odhaduje na 200 miliárd dolárov.
Jedným z dôležitých príjmov ruskej mafie je vydieranie podnikateľov (tzv. výpalné, reket, racket, racketeering) a potom inkasovanie poplatku za „ochranu“ a za umožnenie podnikateľovi prevádzkovať jeho činnosť (tzv. kryša, kriša).
Z hľadiska krutosti, brutality a násilných trestných činov sú v ruskojazyčnom organizovanom zločine na prvom mieste Čečeni, za nimi Ukrajinci a Rusi.
Štruktúra
Postsovietsky organizovaný zločin sa vyznačuje hierarchickou štruktúrou (aj keď tá nie je tak dôsledne dodržiavaná ako u klasickej mafie), tradíciami, disciplinovanosťou a poriadkom.
Na vrcholu pomyselnej pyramídy je vždy tzv. vor v zákone (zlodej zo zákona, zlodej podľa zákona, zlodej podľa práva). Je to profesionálny zločinec, starší a skúsený, ktorý si svoje postavenie vydobyl svojou kriminálnou kariérou. Nikdy nebude spolupracovať s políciou, ostatní ho rešpektujú a svoju funkciu vykonáva až do svojej smrti (niekedy predčasnej). Je tu tiež rada vorov. Pod nimi je autorita, ktorá riadi staršiny. Staršinovia už majú na starosti organizovanie konkrétnych činností, spolupracujú s vedúcimi skupín, ktoré vykonávajú akcie (pašovanie, vydieranie, obchod), sú v kontakte s právnikmi, rôznymi poradcami a pešiakmi, vojakmi, vykonávateľmi.
Príkazy sa vydávajú sprostredkovane z dôvodu utajenia. Jednotlivé články reťazca by o sebe teda nemali vedieť. To potom sťažuje prácu polícii pri odkrývaní ich trestnej činnosti. Ruská mafia tiež často využíva prostredníkov na nákup nehnuteľností a iného majetku – a tak sú sídla firiem, byty alebo autá napísané na tretiu osobu a hlavní aktéri sú ťažko postihnuteľní.
Tetovania
Členovia ruskej mafie, inak nazývaní aj vory, často označujú svoje telá tetovaniami. Od tetovaní s náboženskou tématikou, ako napríklad podobizeň Panny Márie, až po zobrazení bývalých diktátorov Lenina či Stalina. Účelom týchto tetovaní je odlíšenie od bežnej populácie a pohŕdanie ňou.
Kuska
Kuska je priezvisko, pozri Kuska (priezvisko), napr.:
Auxon (Aube)
Auxon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 977 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná stanica Piešťany
Železničná stanica Piešťany je železničná stanica v Piešťanoch, ktorá leží na dvojkoľajnej elektrifikovanej trati Bratislava – Žilina (leží na kilometri 81,635). Úsek Trnava – Nové Mesto nad Váhom bol daný do prevádzky v roku 1876, zdvojkoľajnenie piešťanského úseku je v prevádzke od roku 1905 a trať je elektrifikovaná od roku 1987.
Budova sa nachádza napravo od trate v smere od Bratislavy. Rekonštrukcia stanice prebehla súčasne s výstavbou V. železničného koridoru v rokoch 2007 - 2008, kedy boli vybudované dve nástupištia spojené podchodom.
Nachádza sa v západnej časti mesta, v bezprostrednej blízkosti piešťanskej autobusovej stanice, spolu s ktorou tvorí dôležitý regionálny dopravný uzol. Z trate č. 120 sa tu oddeľuje regionálna trať cez Trebatice do Vrbového (s odbočkou Trebatice – Rakovice), ktorá je od 70. rokov 20. storočia mimo prevádzky.
Mykénska kultúra
Mykénska kultúra (alebo Mykénska civilizácia) bola poslednou fázou doby bronzovej v starovekom Grécku, ktorá trvala približne od roku 1750 do roku 1050 pred Kr. Predstavuje prvú vyspelú a výrazne grécku civilizáciu v pevninskom Grécku so svojimi palácovými štátmi, mestskou organizáciou, umeleckými dielami a systémom písania. Mykénčania boli autochtónni Gréci, ktorých kontakt s minojskou Krétou a inými stredomorskými kultúrami pravdepodobne podnietil k rozvoju vlastnej sofistikovanejšej sociopolitickej kultúry. Najvýznamnejším náleziskom boli Mykény, podľa ktorých je pomenovaná kultúra tejto doby. Medzi ďalšie centrá moci, ktoré sa objavili, patrili Pylos, Tiryns, Midea na Peloponéze, Orchomenos, Téby, Atény v strednom Grécku a Iolcos v Tesálii.
Mykénski Gréci zaviedli niekoľko inovácií v oblasti strojárstva, architektúry a vojenskej infraštruktúry, pričom pre mykénsku ekonomiku bol nevyhnutný obchod v rozsiahlych oblastiach Stredozemného mora. Ich slabičné lineárne písmo B ponúka prvé písomné záznamy o indoeurópskej gréčtine a ich náboženstvo už obsahovalo niekoľko božstiev, ktoré možno nájsť aj v olympijskom panteóne. Mykénske Grécko bolo ovládané elitnou bojovníckou spoločnosťou a pozostávalo zo siete štátov zameraných na palác, ktoré vyvinuli rigidné hierarchické, politické, sociálne a ekonomické systémy. Na čele tejto spoločnosti stál kráľ, známy ako wanax.
Mykénské Grécko zaniklo rozpadom kultúry doby bronzovej vo východnom Stredomorí, po ktorom nasledoval grécky temný stredovek, prechodné obdobie bez záznamov, ktoré viedlo k archaickému Grécku, kde došlo k významným posunom od centralizovaných k decentralizovaným formám sociálno-ekonomickej organizácie. (vrátane rozsiahleho používania železa).
FK MŠK Považská Bystrica
MŠK Považská Bystrica je slovenský futbalový klub, momentálne pôsobiaci v 2. lige.
Mykénska kultúra
Na území Slovenska sa približne v tomto čase vyskytovali napr. otomanská kultúra a maďarovská kultúra, ktoré boli mykénskou kultúrou ovplyvňované.
FK MŠK Považská Bystrica
História
Bol založený roku 1920 ako ŠK Považská Bystrica.
V sezóne 1938/39 došlo k rozdeleniu najvyššej futbalovej súťaže na českú a slovenskú časť. Hneď prvé skrátené vydanie takto novo vzniknutej slovenskej súťaže dokázal na jar 1939 klub z Považskej Bystrice (v tej dobe s názvom AC Sparta) vyhrať, a to vďaka lepšiemu skóre ako mal ŠK Bratislava, čo bol pred rozdelením jediný reprezentant Slovenska v československej lige. V piatich sezónach, ktoré sa počas 2. svetovej vojny odohrali, sa klub AC Považská Bystrica umiestňoval vždy v popredí slovenskej ligy, skončil postupne 2., 3., 5., 3. a 4.
Kvalifikoval sa do obnovenej celoštátnej ligy, ale hneď v prvej sezóne 1945/46 zostúpil. Po dvoch rokoch si víťazstvom v slovenskej divízii vybojoval opäť postup. Po sezóne 1948/49, ktorá zostala nedohraná, absolvoval v lige ešte sezónu 1949 ako Manet Považská Bystrica. Neskôr do klubu vstúpili Považské strojárne a niesol názov TJ ZVL Považská Bystrica - skratka ZVL znamenala Závody na výrobu ložísk. Prvú československú ligu hral ešte v sezóne 1989/90, ale skončil posledný a ihneď zostúpil.
Literatúra
JEŘÁBEK, Luboš: Český a československý fotbal: lexikon osobností a klubů 1906-2006, Praha, Grada 2007.
Chinaski
Chinaski je česká pop rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1987 pod názvom Starý hadry, založili ju Pavel Grohman a Michal Novotný (neskôr pod pseudonymom Malátný). Do kapely v roku 1989 prišli dvaja spolužiaci Michala Novotného z DAMU, dlhoročný frontman Peter Rajchert a Jiří Seydler. V roku 1994 sa pod vplyvom Charlese Bukowského premenovali na Chinaski a vydali rovnomenný debutový album. V októbri 1995 bol k piesni Pojď si lehnout natočený prvý videoklip skupiny. Jeho réžie sa ujal Jan Hřebejk.
Bubeník skupiny Pavel Grohman zahynul 25. júla 2008 vo veku 38 rokov pri dopravnej nehode na motorke.
20. novembra 2017 kapela vyhlásila, že v doterajšom zložení končí. Posledný koncert Chinaski v tejto zostave sa konal 18. decembra 2017 v Brne (CZ).
Lazníky
Lazníky sú obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Hliny (Žilina)
Sídliská Hliny I a II
Sídliská Hliny I a II oddeľuje široká ulica Antona Bernoláka, Žilinčanmi nazývaná Bulvár. Domy po oboch stranách sú päťpodlažné, zrkadlovo rovnaké, na začiatku a konci sú budovy mierne nadstavané. Architekti pri projekte nadviazali na arkády v historickom jadre mesta a zapracovali ich na začiatku, v strede a na konci obytných blokov sídliska. Aj prechody z ulice do vnútra blokov sú riešené na každej strane arkádou. Po celej dĺžke na prízemí sú vybudované obchodné priestory a na ostatných poschodiach sú byty. Na Ulici Antona Bernoláka je upravená zeleň, kde je bronzová socha Antona Bernoláka (1762 – 1813) od akademického sochára Juraja Brišáka, ktorá bola slávnostne odhalená 3. 10. 2002.
Na sídlisku Hliny I z vonkajšej strany od Komenského ulice nachádza sa niekoľko rodinných domov. V tejto časti sídliska má sídlo Krajský školský úrad.
Na sídlisku Hliny II okrem dominantnej časti od Ulice Antona Bernoláka sa nachádzajú ďalšie obytné domy a vo vnútri je niekoľko rodinných domov. V tejto časti sú okrem množstva obchodov aj jasle a lekáreň.
Sídliská Hliny I a II majú aj trolejbusovú dopravu, ktorá premáva z vonkajšej strany sídlisk po Komenského ulici, Veľkej okružnej a Vojtecha Spanyola.
Sídliská Hliny III a IV
Sídliská Hliny III a IV voľne nadväzujú za ulicou Juraja Fándlyho na predchádzajúcu časť sídliska Hliny I a II. Sídliská tiež rozdeľuje Ulica Antona Bernoláka, ktorá je v týchto miestach už užšia. Hliny III ohraničuje Komenského ulica, za ktorou sa nachádzajú Hliny VIII a Hliny IV oddeľuje od ostatnej zástavby ulica Vojtecha Spanyola a Tajovského. Obe sídliska sú z južnej časti od Hlín V a Bôrika oddelené Mostnou ulicou (štvorpruhový prieťah cez mesto cesta I/18), ktorá je v tomto priestore zapustená do zeme. Tieto dve sídliská sú urbanizačne riešené inak ako predchádzajúce. Tu sa pri výstavbe po prvýkrát použila panelová výstavba. Panelové domy sú postavené kolmo do ulice Antona Bernoláka. Po celej strane hlavnej ulice bolo vybudovaných niekoľko jednoposchodových obchodných jednotiek, z ktorých sa niektoré neskoršie prestavali. Obe sídliská boli projektované zrkadlovo k ulici Antona Bernoláka. Na začiatku oboch sídlisk boli vynechané pri hlavnej ulici prázdne priestory, ktoré sa neskoršie zastavali. Na Hlinách IV bolo vybudované nákupné centrum Tempo a oproti cez ulicu na Hlinách III bol postavený niekoľkoposchodový viacúčelový objekt. Okrem obchodnej siete je na sídlisku Hliny III materská škola, jasle a lekáreň. V roku 2003 tu pribudla budova expozitúry Národnej banky Slovenska a v roku 2006 obytný dom na rohu Komenského ulice a Juraja Fándlyho. Na sídlisku sa pripravujú stavby ešte dvoch ďalších objektov. Na Hlinách IV okrem obchodnej siete nachádza sa materská škola, Žilinská knižnica a v rekonštruovanom objekte bývalého Stavoprojektu Bilingválne gymnázium.
Začiatok výstavby sídlisk Hliny I – IV bolo v roku 1955 a ukončenie v roku 1963. Staršia časť Bulváru bola ukončená v roku 1959. Celkovo tu bolo postavených 58 obytných domov a ďalších 39 rodinných domov. V tejto najlukratívnejšej časti mesta je postavených 2 073 bytov v ktorých býva 4 700 obyvateľov.
Druhý celok
Ďalšia časť sídliska Hliny V - VIII je ohraničená ulicami Rajecká, Centrálna, Tajovského, Mostná, Komenského a začala sa stavať v roku 1961 a ukončená bola v roku 1977. Najväčšie z tejto časti sídliska sú Hliny V. Okrem panelových domov sa tu nachádza aj väčšie množstvo rodinných domov. Na Hlinách V až VIII žije približne 8 620 obyvateľov. Je tu postavených 56 panelových domov s 3 613 bytmi.
Sídlisko Hliny V
Sídlisko Hliny V nadväzuje na sídlisko Hliny IV. Medzi sídliskami prechádza štvorpruhový prieťah mestom cesta I/18, ktorý je však zapustený v tejto časti mesta do zeme. Komenského ulica z Hlín IV prechádza mimoúrovňovo ponad tento prieťah a pokračuje ďalej ako Hlinská ulica. Z ulice Antona Bernoláka medzi Hlinami III a IV je vybudovaná ponad štvorpruhovú komunikáciu lávka pre peších na sídlisko Hliny V. Sídlisko Hliny V na východnej strane hraničí s rodinnými domami obytnej štvrte Bôrik, na západnej strane je ohraničené Hlinskou ulicou, ktorá je hlavnou ulicou sídliska a zároveň ho oddeľuje od sídliska Hliny VII. Na juhu je ohraničené Poľnou ulicou za ktorou pokračuje sídlisko Hliny VI. S výstavbou sídliska sa začalo v roku 1961. Na začiatku sídliska sú postavené objekty Študentského domova Vysokej školy dopravnej, terajšej  Žilinskej univerzity. Ďalej pokračovala výstavba panelových domov až po Poľnú ulicu. Na Nešporovej ulici a Mila Urbana boli postavené samostatné štvorbytové domy. Na sídlisku Hliny V je Základná škola Vendelína Javorku a materská škola. Je tu postavené Nákupné centrum BILLA a niekoľko obchodných jednotiek. Po Hlinskej ulici premáva trolejbusová doprava, ktorá zabezpečuje dopravu do centra a na sídliská Solinky a Vlčince.
Sídlisko Hliny VI
Sídlisko Hliny VI pokračuje za sídliskom Hliny V, od ktorého je oddelené Poľnou ulicou. Od obytnej štvrte Bôrik je sídlisko ohraničené Bajzovou ulicou, od Hlín VII ho oddeľuje Hlinská ulica, ktorá ďalej pokračuje na sídlisko Solinky ako Obvodová ulica. Od sídliska Solinky ho oddeľuje Centrálna ulica. Na Hlinách VI boli vybudované len tri dlhšie panelové domy a tri vežové dvanásťposchodové obytné budovy. V roku 2006 bol na sídlisku postavený ďalší obytný panelový dom s tridsiatimi bytmi a plánuje sa výstavba ešte jedného obytného domu. Na sídlisku je Gymnázium Hlinská, SOU Spoločného stravovania Žilina, Dievčenská odborná škola Žilina, Hotelová akadémia Žilina, lekárske stredisko, lekáreň, Nákupné centrum LIDL a ďalšie obchodné priestory. obchod s nábytkom GEKO a plánovaná je výstavba Obchodného centra Žilina na rohu ulíc Obvodovej a Centrálnej. Za sídliskom smerom ku Solinkám sú ešte voľné pozemky, kde sa môžu stavať bytové domy, prípadne objekty vyššej vybavenosti. Sídlisko má trolejbusovú dopravu, ktorá premáva po okraji sídliska.