cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cléry-en-Vexin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blajan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Snežný pluh
thumb|Snežný pluh šípového tvaru na vozidle Tatra 815 thumb|Kĺbový pluhový systém v štáte Missouri v USA thumb|Snežný pluh odhŕňa snehové záveje v Saltfjell v Nórsku thumb|Železničný pluh spoločnosti [[Österreichische Bundesbahnen na trati Arlbergbahn v stanici Schnann]]
Snežný pluh je zariadenie určené na montáž na vozidlo, ktoré slúži na odhŕňanie snehu z vonkajších povrchov, predovšetkým z povrchu chodníkov, vozoviek či koľají. Termínom sú označované aj vozidlá zimnej údržby, obzvlášť v oblastiach, kde je pravidelne veľké množstvo snehu. Snežnými pluhmi môžu byť vybavené aj koľajové vozidlá pre údržbu železničných tratí. Tvar a náklon snežného pluhu je prispôsobený tak, aby sneh odhŕňal na príslušnú časť vozovky.
História
Prvé snežné pluhy boli konštruované z dreva a boli ťahané koňmi. S príchodom automobilov za začala mechanizácia snežných pluhov.
Bois-de-la-Pierre
Bois-de-la-Pierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Európska liga vo volejbale mužov 2010
Európska liga vo volejbale mužov 2010 bol 7. ročník prestížnej Európskej ligy mužov, európskej súťaže národných tímov vo volejbale, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa v 8 dejiskách všetkých zúčastnených tímov od 4. júna – 17. júla 2010, za účasti 8 tímov rozdelených do 2 skupín. Najlepšie dva tímy z každej skupiny postúpili do Final four spolu s usporiadateľom Final four, ktoré sa hralo v Španielsku v Guadalajare. Víťaz Európskej ligy mal právo zúčastniť sa kvalifikácie o postup do Svetovej ligy v roku 2011.
Bois-de-la-Pierre
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európska liga vo volejbale mužov 2010
Final four v Gualadajare
🇪🇸 Guadalajara
Commeny
Commeny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gábor Grendel
Mgr. Gábor Grendel (* 15. júl 1980, Bratislava) je slovenský politik a bývalý novinár, v súčasnosti podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky a poslanec za stranu NOVA, ktorej bol medzi rokmi 20172019 predsedom.
Životopis
Gábor Grendel sa narodil 15. júla 1980 v Bratislave v rodine Lajosa Grendela, významného predstaviteľa maďarskej literatúry na Slovensku a novinárky Ágoty Grendel, rodenej Sebők.
V roku 2003 absolvoval štúdium žurnalistiky v kombinácii s maďarským jazykom a literatúrou na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Pôsobenie v médiách
Pracoval v denníku Új Szó, rádiu Twist, televíziách TA3 a Markíza. Po tom, čo dvanásť rokov moderoval politické relácie a pracoval ako redaktor hlavnej spravodajskej relácie „Televízne noviny“ v Markíze, sa v roku 2010 stal hovorcom ministra vnútra Daniela Lipšica, ktorý bol vtedy podpredsedom KDH.
Poslanec Národnej rady (2020 – 2024)
Vo voľbách v roku 2020 kandidoval do Národnej rady opäť na kandidátke OĽANO, zo 148. miesta ako jeden zo šiestich členov NOVA, a získal 131 866 hlasov.
Momentálne pôsobí ako podpredseda NR SR a taktiež je členom Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť.
Strana NOVA
Gábor Grendel bol 3. júna 2017 zvolený za predsedu strany NOVA. 13. februára 2019 rezignoval na funkciu predsedu, dôvodom sú odlišné predstavy o strategických krokoch hnutia.
V máji 2021 Grendel spolu s ďalšími poslancami v Klube priateľov Tibetu poslali gratulačný list novozvolenému premiérovi tibetskej exilovej vlády Penpovi Tseringovi.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1985
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1985 bola kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 21 družstiev (20 európskych a 1 africké), ktoré súťažili o 4 postupové miesta na finálový turnaj. Kvalifikácia prebiehala od 25. apríla do 16. septembra 1984.
Priamy postup
Priamo postúpili družstvo hostiteľskej krajiny a 7 najlepších družstiev z Majstrovstiev Európy 1983:
Bahrajnské národné futbalové mužstvo
Bahrajnské národné futbalové mužstvo reprezentuje Bahrajn na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1957. Bahrajn sa nikdy nekvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na ázijskom šampionáte sa predstavil šesťkrát a najväčší úspech je štvrté miesto na Majstrovstvách Ázie vo futbale 2004.
Kýčera (vrch v Bielych Karpatoch)
Kýčera je vrch v pohorí Biele Karpaty. Leží na nad obcou Zubák, približne severozápadne od mesta Púchov.
Poloha
Nachádza sa na severnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Kýčerská hornatina. Vrch leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Púchov a na katastrálnom území obce Zubák, čiastočne tiež Lúky a Lysá pod Makytou. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situovaná obec Zubák a na severnom obec Lysá pod Makytou, východne ležia obce Lúky, Záriečie a Mestečko.
Opis
Kýčera je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z územia Moravy od mesta Brumov-Bylnice, východným smerom cez Končitú na Hladký vrch. Západným smerom susedí Barnov vrch a Končitá, južne Kobylinec, Zrnová  a Krepčiačka hora , východne Hladký vrch  a Stráž  a severným smerom Makyta  a Zigov. Severnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Bielej vody, východné svahy jej prítok Klecenský potok a južné potok Zubák. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Nesúvislý porast Kýčery s veľkými odlesnenými plochami s nízkou vegetáciou umožňuje zaujímavý rozhľad. Z vhodných miest je vidieť okolité vrchy Bielych Karpát, no tiež Strážovské a Súľovské vrchy, Malú Fatru, Javorníky a Hostýnské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa a prístup je tak možný lesnými cestami a neznačenými chodníkmi z okolitých sídiel.
Condécourt
Condécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antilopa losia
Opis
Antilopa losa je veľké a mohutné zviera. Dospelé samce sú až dvakrát také veľké ako samice a môžu vážiť až jednu tonu. Na kohútiku majú tukový hrboľ, typickým znakom je veľký krčný lalok, ktorý je u samcov väčší a výraznejší.
Srsť na tele je krátka, žltohnedá, u samcov až hrdzavohnedá alebo modrastosivá. Obe pohlavia môžu mať po bokoch 2 – 15 priečnych svetlých pruhov. Samce majú na hlave hustú hnedočiernu šticu, obe pohlavia majú tmavú, krátku hrivu, ktorá sa tiahne od krku, cez kohútik až po koreň chvostu, ten je zakončený tmavším, čiernohnedým strapcom.
Obe pohlavia majú dlhé, rovné, skrutkovité rohy, ktoré sú približne 65 cm dlhé, u samcov sú dlhšie a mohutnejšie.
Rozšírenie a stanovisko
je veľmi prispôsobivá. Antilopa losia obýva stromové a krovinaté savany, svetlé lesy, polopúšte a horské oblasti až do výšky cez v páse cez Etiópiu a južné Kongo až do Juhoafrickej republiky. Neobýva husté lesy, pravé púšte a úplne otvorené savany.
Biológia
Antilopy losie žijú v stádach, často aj 25 kusov, v období dažďov sa samice s teľatami zhromažďujú do väčších stád, v období sucha tak tvoria ešte početnejšie stáda, často zmiešané s inými druhmi antilop a so zebrami. V jednom stáde môže byť viac dospelých samcov, ale nárok na párenie sa so samicami má len dominantný býk.
Staré samce sú teritoriálne, žijú spravidla samotársky na zalesnených miestach, naproti tomu domovský okrsok samíc je oveľa väčší. Stádo, vedené starou samicou, migruje za lepšou pastvou po veľkom území. Antilopy losie spásajú vegetáciu v trávnatých, ale aj v krovinatých oblastiach, spravidla sa pasú v otvorenej krajine. Hlavnú potravu antilopy losej tvoria mladé vetvičky a lístie, požierajú aj ovocie a šťavnaté cibuľky, ktoré vyhrabávajú kopytami. V období sucha si vystačia s vodou, ktorú prijmú spolu s potravou.
Antilopy losie sú pohyblivé, rýchle antilopy, pri úteku dokážu preskočiť aj dvojmetrovú prekážku. Pri napadnutí predátorom, napríklad levom, sa samice zhlukujú na obranu mláďat.
V období ruje bojujú samce o samice, pretláčajú sa rohmi. Dominantný býk sa pári s viacerými kravami. Gravidita trvá 250 – 277 dní, potom sa rodí jediné mláďa. Novorodené mláďatá nenasledujú svoju matku, ale ležia v úkryte, kam ich matka chodí kojiť. Teľatá sú odstavené v 6. mesiaci svojho veku, pohlavná dospelosť nastupuje po troch rokoch. Antilopa losia sa môže dožiť až 25 rokov.
Antilopa losia sa môže krížiť s turom domácim, krížence sú však neplodné. Je tak turovi geneticky bližšia než napr. byvol africký. Antilopa losia sa môže krížiť aj s inými druhmi antilop, ako je kudu veľký.
Boissède
Boissède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bondigoux
Bondigoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Baracký jarok
Baracký jarok je potok v regióne Záhorie, v centrálnej až juhovýchodnej časti územia mesta Skalica v okrese Skalica v Trnavskom kraji. Je pravostranným prítokom Zlatníckeho potoka; má dĺžku. Hydrologický identifikátor: 4-13-02-1548. Geomorfologická kategorizácia: na pomedzí (v pramennej oblasti) geomorfologický celok Biele Karpaty, geomorfologický podcelok Žalostinská vrchovina a v (oblasti ústia) geomorfologický celok Chvojnická pahorkatina, geomorfologický podcelok Zámčisko.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v juhovýchodnej časti lesného extravilánu mesta Skalica (mesto) v okrese Skalica v lese Šumár, v geomorfologickom podcelku Žalostinská vrchovina.
Opis toku
Od prameňa tečie severozápadným smerom lesným extravilánom cez les Fráterka, v nadmorskej výške vychádza z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, pravým brehom obmýva pole Domové role od Kostolného jarka, veľkým oblúkom sa stáča do juhozápadného smeru a v priestore poľa Domové role pri Zlatníckej doline ústi do Zlatníckeho potoka ako jeho pravostranný prítok. Zlatnícky potok ďalej ústi do Kopčianskeho kanála. Baracký jarok nemá prítoky.
Baracký jarok pramení v juhovýchodnej časti lesného extravilánu mesta Skalica, ústi do Zlatníckeho potoka v okrese Skalica v Trnavskom kraji, v geomorfologickom celku Biele Karpaty, v geomorfologickom podcelku Žalostinská vrchovina.
Pôvod názvu
Motivácia pomenovania vodného toku Baracký jarok s variantným názvom Mníšsky jarok tečúceho cez pole Fráterka na území mesta Skalica je v pomenovaní stredovekých exploátorov ekonomického využitia potoka a priľahlých pozemkov, čiže rehoľníkov, mníchov, bratov. Pomenovací akt prebehol v slovenskom jazykovom prostredí v podobe Bratský potok; po prisídlení maďarského obyvateľstva bol slovenský názov podľa zákonitostí preberania cudzích slov do maďarčiny prevzatý a modifikovaný do podoby → Baracký potok, keďže aj slovenské označenie mních, rehoľník, brat bolo pri prevzatí do maďarčiny modifikované do podoby barát; po opätovnom posune slovensko-maďarskej etnickej a jazykovej hranice bol tento názov späťprevzatý do slovenčiny v podobe → Baracký potok s ponechaním prídavného mena modifikovaného maďarčinou. Maďarskú adaptáciu pôvodného slovenského názvu Bratský → Baracký, ktorá bola späť prevzatá do slovenčiny s tým, že názov v slovenčine už nezískal svoju pôvodnú podobu, si niekedy zachovávajú v sebe i štandardizované slovenské geografické názvy. Podľa všeobecne prijímaného pohľadu Andreja Závodného motiváciou pomenovania Barackého jarka je vlastníctvo, príslušnosť územia k istej mníšskej reholi. Potvrdzuje to aj existencia variantného názvu k názvu Baracký jarok a to Mníšsky jarok. Na území mesta Skalica pôsobilo niekoľko cirkevných rádov; od 15. storočia tu pôsobili františkáni, v 17. storočí k nim pribudli karmelitáni a jezuiti (v roku 1662 založili gymnázium), neskôr paulíni a od konca 18. storočia milosrdní bratia. Preto je vierohodnejšie spájať pôvod názvu s užívacím vzťahom mníchov, rehoľníkov, bratov k pozemkom pri vodnom toku než s výskytom marhúľ, nárečovo baraciek. Toponymia Skalice ponúka i ďalšie svedectvo svedčiace o stredovekom ekonomickom vzťahu mníchov, rehoľníkov, bratov: Kostolnica (vodná nádrž), Kňažiny (pole), Kostolný jarok (vodný tok). Návrh na novú štandardizáciu hydronyma Baracký jarok → Bratský jarok už bol doručený názvoslovnej autorite. Návrh náhrady doterajšej štandardizovanej podoby formantu -cký formantom -tský sa opiera aj o odporúčanie č. 4 Konferencie č. I Organizácie Spojených národov o štandardizácii geografických názvov: „Maximálne možné priblíženie sa ortografie geografických názvov súčasným pravidlám pravopisu“. Návrhom sa rekonštruuje pôvodná – primárna slovenská podoba názvu, podľa ktorej má byť Bratský. Porovnaj aj osada Bratka pri Leviciach s maďarským náprotivkom Baratka, ale aj ďalšie názvy nesídelných geografických objektov, napr.: slovensky Brat → maďarsky Barát (vrch v geomorfologickom celku Volovské vrchy, 851 m, katastrálne územie Jasov). Z apelatíva brat / barát rozšírením o formant -ský / -cký a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Bratský potok / Baracký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Hydronymum Baracký jarok bolo štandardizované v roku 1989. V čase štandardizačného procesu názov vodného toku Baracký jarok bol v kategórii slovenskej hydronymie jedinečným hydronymom na Slovensku.
Ľudovít Ferdinand Francúzsky
Ľudovít Ferdinand (* 4. september 1729, Versailles, Francúzsko – † 20. december 1765, Fontainebleau) bol francúzsky dauphin.
Životopis
Narodil sa ako dlho očakávaný následník Ľudovítovi XV. a Márii Leszczyńskej po troch dcérach. Nebol veľmi pôvabný, ale vzdelaný a dobre vychovaný so zmyslom pre morálku. Uprednostňoval diskusie pred poľovačkami a zábavami. Podporoval jezuitov, jeho sestry ho považovali za ideálneho kresťanského princa. Hoci ho jeho otec držal mimo politiky, stál v centre kresťanskej strany dúfajúcej, že po jeho nástupe na trón vzrastie ich moc. Ľudovít Ferdinand však zomrel na tuberkulózu ešte pred svojim otcom a následníkom trónu a kráľom sa stal jeho syn Ľudovít August.
Manželstvá a deti
23. februára 1745 sa oženil so svojou sesternicou Máriou Teréziou Španielskou (* 1726 – † 1746), dcérou Filipa V. Mária Terézia zomrela tri dni po narodení jedinej dcéry:
9. februára 1747 sa stala jeho druhou manželkou Mária Jozefa Saská (* 1731 – † 1767), dcéra poľského kráľa Augusta III. Saského a Márie Jozefy Habsburskej. V šťastnom manželstve sa narodilo osem detí:
Cormeilles-en-Vexin
Cormeilles-en-Vexin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cormeilles-en-Parisis
Cormeilles-en-Parisis je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolový priechod
Kolový priechod je sedielko v juhozápadnom hrebeni Jahňacieho štítu asi  na severovýchod od najnižšieho vhĺbenia Kolového sedla vo Vysokých Tatrách.
Poloha
Na západnej strane Kolového priechodu je Kotlinka pod Kolovým sedlom oddelenie Kolovej doliny a na východnej strane je Červená dolina, odnož Doliny Zeleného plesa.
FIRST Lego League Challenge
FIRST LEGO League Challenge (predtým známa ako FIRST LEGO League), alebo FLL, je medzinárodná súťaž organizovaná organizáciou FIRST pre študentov základných a stredných škôl (v USA a Kanade vo veku 914 rokov, inde 916 rokov).
Každý rok, v auguste, sú tímy FIRST LEGO League Challenge oboznámené so skutočnou vedeckou výzvou, na ktorú sa majú tímy zamerať a skúmať ju. Súčasťou súťaže, v disciplíne robotiky, je návrh a programovanie Lego Mindstorms robotov plniacich tematické úlohy. Študenti vypracujú riešenie problému súvisiaceho s vedeckou výzvou (každý rok iná téma) a potom sa stretnú na regionálnych, národných a medzinárodných turnajoch, kde budú súťažiť, zdieľať svoje vedomosti, porovnávať nápady a predvádzať svoje roboty.
FIRST LEGO League Challenge je tvorený partnerstvom medzi FIRST a Lego Group. Má tiež menší robotický program pre deti vo veku 69 rokov s názvom FIRST LEGO League Explore.
Global Innovation Award
Oficiálne zaregistrované tímy môžu byť tiež nominované svojim regiónom na cenu Global Innovation Award, kde môžu získať grant na uskutočnenie svojho inovatívneho riešenia vyhlásenej vedeckej výzvy. V sezóne FLL - Animal Allies - Zvieratá a ľudia, vyhral tím na prvom mieste 20 000 dolárov a ďalší dvaja globálny finalisti po 5 000 dolárov. Peniaze môžu byť použité na podporu myšlienok tímu, alebo na pokračovanie v programoch FIRST.
Štefan (vrch v Belianskych Tatrách)
Štefan je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Tatranská Javorina, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a východne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis
Štefan sa vypína nad údolím Zadné Meďodoly v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z vrchu Havran, situovanom v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Západne sa nachádza vrch Kôň, Skalka , Malý Baboš , Veľký Baboš a Košiar , južne Široká , Kopa brán , Kolový štít  a Jahnence , východne Jahňací štít , Belianska kopa , Hlúpy  a Ždiarska vidla  a severne Havran , Nový  a Muráň. Oblasť patrí do povodia Dunajca; vodu z južných svahov odvádza Meďodolský potok, severné časti odvodňuje potok Štefanka, oba smerujúce do riečky Javorinka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Turisticky neprístupný vrchol pokrýva prevažne nízka vegetácia, umožňujúca rozhľad. Z vrcholu je viditeľná severná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a okolité vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Oravské Beskydy s Babou horou a Pilskom.
Prístup
Vrch patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupný. Južným úpätím vedie dolinou Zadné Meďodoly modro značená turistická trasa z Tatranskej Javoriny do Kopského sedla a Tatranských Matliarov.
Maps of Meaning: The Architecture of Belief
Maps of Meaning: The Architecture of Belief je kniha z roku 1999, ktorú napísal kanadský psychológ Jordan Peterson.
Kniha opisuje komplexnú teóriu o tom, ako si ľudia vytvárajú zmysel, spôsobom, ktorý je kompatibilný s moderným vedeckým poznaním fungovania mozgu. Skúma „štruktúru systémov viery a úlohu týchto systémov pri regulácii emócií“ pomocou „viacerých akademických oblastí, ktoré ukazujú, že spojenie mýtov a vier s vedou je nevyhnutné pre úplné pochopenie toho, ako si ľudia vytvárajú zmysel“.
Peterson knihu písal viac ako 13 rokov. V roku 2018 vyšla aj audiokniha.
Únia arabských futbalových asociácii
Zväz arabských futbalových asociácii (po angl. Union of Arab Football Associations) skrátene UAFA, je riadiacim orgánom futbalu v Lige arabských štátov. UAFA bola založená v roku 1974 a má 22 členských asociácii z AFC a CAF.
Courcelles-sur-Viosne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Únia arabských futbalových asociácii
História
UAFA bola založená v roku 1974 v Tripolise v Líbyi. V roku 1976 sa v Damasku v Sýrii konalo valné zhromaždenie a sídlo futbalového zväzu sa prenieslo do ich súčasného sídla v Rijáde v Saudskej Arábii. Všetci členovia UAFA z Ázijskej futbalovej konfederácie sú zároveň členmi Západoázijskej futbalovej federácie. Všetci členovia WAFF a Únie severoafrického futbalu sú členmi UAFA.
Courcelles-sur-Viosne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bonrepos-Riquet
Bonrepos-Riquet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alarich
Alarich môže byť:
Beatrix Pospíšilová Čelková
Beatrix Pospíšilová Čelková (rod. Božena Pospíšilová, prezývaná Trixi; * 16. júl 1925, Bratislava – † 2. jún 1997, Trenčín) bola slovenská účastníčka československého protinacistického odboja počas druhej svetovej vojny, najmladšia priemyselná špiónka, ktorá zohrala dôležitú rolu pri príprave spojeneckého bombardovania bratislavskej rafinérie Apollo v júni 1944.
Životopis
Trixi sa narodila ako Božena Pospíšilová v Bratislave v rodine Slovenky a Moraváka. Po vyhlásení Protektorátu a vzniku Slovenského štátu sa jej rodičia rozviedli a otec bol donútený opustiť Slovensko. Trixi s ním ako pätnásťročná odcestovala do Prahy, kde nastúpila na gymnázium.
Odbojová činnosť
náhľad|Model ateliéru Barrandov
Barrandov
Ako šestnásťročná sa už angažovala v protinacistickom odboji. Priviedla ju k tomu jej teta Františka Hrubišková prezývaná Biela pani, ktorá bola aj s manželom aktívna v odbojovej skupine Flóra a ilegálne jazdila zo Slovenska do Prahy, pričom slúžila ako spojka medzi slovenským odbojom a českou Obranou národa vedenou Aloisom Eliášom. Trixi z gymnázia odišla pracovať do spoločnosti Lucernafilm. Na Barrandove začala kariéru najmladšej špiónky. Poznala hercov, ale zamerala sa hlavne na vysokých nemeckých dôstojníkov, od ktorých získavala informácie. V spoločnosti budila pozornosť, ovládala cudzie jazyky, nechýbal jej zmysel pre humor a mala dokonalé spoločenské vystupovanie.
Justícia
Počas heydrichiády ju vyšetrovalo gestapo, neobjavilo však žiadne dôkazy. Na falošný pas utiekla späť na Slovensko. Ukrývala sa v sanatóriu MUDr. Guhra v Tatranskej Polianke. Tam sa zoznámila so svojim budúcim manželom, Vojtechom Čelkom. V Bratislave sa zapojila do činnosti ilegálnej skupiny Justícia. Nastúpila do továrne Apollo, ktorá bola v tej dobe súčasťou nemeckého koncernu I. G. Farben a patrila medzi najväčšie európske rafinérie. Pracovala v oddelení finančnej kontroly a mohla tak získavať a odovzdávať ďalej dôležité poznatky o množstve spracovanej ropy, z ktorej sa vyrábalo palivo pre nemeckú armádu na východnom fronte. Vytvorila fotografie továrne a tajne vyniesla film so snímkami v podväzkovom páse. Odbojová skupina Justícia spolupracovala s Londýnom, kde informácie spojencom poslúžili pri plánovaní leteckého náletu na Apollo. Napriek tomu, že Trixi o útoku vedela, 16. júna 1944 bola v rafinérii ako ktorýkoľvek iný deň. Americké letectvo zničilo počas štyroch vĺn náletu väčšinu závodu. O život prišlo podľa rôznych odhadov 118 až vyše 770 ľudí, nielen zamestnancov Apolla, ale aj civilistov. Trixi prežila, musela pomáhať identifikovať zosnulých kolegov a priateľov. Traumu z týchto zážitkov si niesla do konca života.
Po vojne
Po roku 1948 pracovala ako zdravotná sestra na trenčianskej onkológii. S manželom Vojtechom Čelkom (* 1916 – † 1989) mali synov Vojtecha (* 1946, historik), Juraja (* 1948 – † 2021, lekár) a Martina Alexandra (* 1950, lekár).
Vo filme
Beatrix Čelkovej je venovaná štvrtá epizóda dokumentárneho seriálu Prvá (Slovensko, 2013, 41 min) režiséra Petra Kerekesa.
Poľská autokefálna pravoslávna cirkev
Cirkev pôsobí na teritóriu Poľska ale aj v Brazílii. Má okolo 600 tisíc veriacich.
Poľská pravoslávna cirkev vznikla v roku 1924 keď ju uznal konštantínopolský patriarcha. Po 2. svetovej vojne sa veľká časť jej územia stala súčasťou Ruskej pravoslávnej cirkvi. V r. 1948 dostala cirkev autokefalitu.
Courdimanche
Courdimanche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Industria
Industria môže byť:
Chudenická bažantnice
Chudenická bažantnice je prírodná pamiatka ev. č. 134 neďaleko obce Chudenice v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany je lesný komplex zmiešaných porastov blízkych prirodzenej skladbe drevín (so zvlášť starými porastmi 300-ročných dubov) a jeho bylinných spoločenstiev.
Leopold I. (Lotrinsko)
Leopold I., zvaný „Dobrý“, (* 11. september 1679, Innsbruck, Habsburská monarchia – † 27. marec 1729, Lunéville, Francúzsko) bol lotrinský vojvoda (16901729) a otec cisára rímsko-nemeckej ríše Františka I. Štefana, manžela Márie Terézie.
Životopis
Narodil sa dcére cisára Ferdinanda III., Eleonóre Márii a lotrinskému vojvodovi Karolovi V. V roku 1722 dostal od cisára Karola VI. lénom Tešínske kniežatstvo.
Deti
13. októbra 1698 sa vo Fontainebleau oženil s francúzskou princeznou Alžbetou Charlottou, dcérou vojvodu Filipa I. a jeho druhej manželky Alžbety Šarloty Falckej.
Gruzínska apoštolská autokefálna pravoslávna cirkev
Gruzínska apoštolská autokefálna pravoslávna cirkev je jedna z autokefálnych pravoslávnych cirkví. Jej najvyšším predstaviteľom je katolikos-patriarcha celého Gruzínska.
Cirkev pôsobí na teritóriu Gruzínska a má okolo 3,5 milióna veriacich.
Podľa tradície ohlasoval evanjelium na území dnešného Gruzínska už apoštol Andrej Prvopovolaný. Pravoslávie bolo štátnym náboženstvom Gruzínska už od 4. storočia. Od 5. storočia bola cirkev autokefálnou.
Autokefálny status tejto cirkvi bol zrušený ruskými úradmi v roku 1811. Nezávislosť gruzínskej cirkvi bola znovu vyhlásená gruzínskymi biskupmi v roku 1917. Ruská pravoslávna cirkev ju však uznala až v roku 1943 a konštantínopolský patriarchát až v roku 1990.
Katova bašta
Katova bašta je najväčšia a najzachovalejšia stavebná pamiatka zo stredovekého opevnenia mesta na Slovensku. Nachádza sa v Košiciach a jej pôvod sa datuje do 15.storočia.
História
Pôvodne nešlo o baštu, ale o barbakán a jej súčasné pomenovanie pochádza až z 19. storočia. V porovnaní s inými barbakánmi nápadne rozsiahlejší objekt bol vybudovaný v dvoch časovo rozdielnych fázach.
Druhá etapa výstavby Katovej bašty je datovaná zhruba do rokov 1461 – 1471. Barbakán bol radikálne prebudovaný na mohutné delostrelecké teleso s desiatimi delovými komorami. Svojimi parametrami ako veľkosť a oporný systém s hlineným valom, ktorý mal tlmiť delostrelecké nálety, predstavuje Katova bašta unikátny typ fortifikačného útvaru, ktorý je prechodom od rondelového systému ku bastiónovému, bežne rozšírenému v Európe až v 16. storočí.
Múzeum
V roku 1935 sa realizovala prvá adaptácia areálu pre účely Východoslovenského múzea. V rokoch 1940 – 1943 sa uskutočnila prístavba repliky Rákociho exilového domu – Rodošto. Replika bola vybodovaná na staršom dome stojacom na severnej strane Katovej bašty. Po druhej svetovej vojne ostali priestory Katovej bašty využívané ako depozity múzea a neskôr aj ako priestory pre rôzne expozície a výstavy, ktorým slúži do dnes. Na poschodí bašty sa nachádza Galéria bašta, v ktorej sa konajú rôzne umelecké výstavy.
Rekonštrukcia areálu sa uskutočnila v roku 2009 a bola realizovaná z grantu Finančného mechanizmu Európskeho hospodárskeho priestoru a Nórskeho finančného mechanizmu, ktorý predložil Košický samosprávny kraj. Na rekonštrukciu bolo spolu vyčlenených zhruba 650 000 €. Stavebne bol celý areál odovzdaný do používania 30. septembra 2009.
V roku 2012 boli rekonštruované delové komory nazývané kazematy. Išlo o priestor, ktorý sa nachádza na prízemí Katovej bašty, v ktorom sa v minulosti nachádzala aj klobučnícka manufaktúra Friedricha Gebrechta a neskôr priestory na bývanie.
David Strelec
Klubová kariéra
Strelec debutoval za prvý tím Slovana 5. augusta 2018 v zápase s Michalovcami. Prestížnym futbalovým magazínom L'Equipe bol v roku 2021 zaradený medzi TOP 50 talentov do 20 rokov na svete. Slovensko reprezentoval v juniorských kategóriách a je aj súčasťou reprezentačného družstva mužov. V lete 2021 prestúpil do teamu účastníka talianskej Serie A Spezia Calcio.
Bonrepos-sur-Aussonnelle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Ottinger
MUDr. Peter Ottinger (* 23. október 1952, Trnava† 12. október 2019) bol slovenský lekár a politik, člen SDKÚ-DS. Pôsobil ako ortopéd a dlhoročný riaditeľ Nemocnice Alexandra Wintera v Piešťanoch. V rokoch 20022006 zastával post štátneho tajomníka na Ministerstve zdravotníctva Slovenskej republiky.
Mladosť a štúdium
Peter Ottinger pochádzal z lekárskej rodiny. Narodil sa v roku 1952 v Trnave. Na základnú školu chodil v rokoch 19591968 v Leopoldove, následne absolvoval medzi rokmi 19681971 stredoškolskú dochádzku na SVŠ v Hlohovci. V rokoch 19711977 absolvoval Lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Prevažnú väčšinu osobného pracovného života prežil v Piešťanoch.
Lekárska kariéra
Po absolvovaní štúdia medicíny nastúpil v roku 1977 do Nemocnice s poliklinikou v Piešťanoch na ortopedické oddelenie. Tu pôsobil až do roku 1995 (v rokoch 19911994 ako zástupca primára). 15. júla 1994 bol vymenovaný za riaditeľa nemocnice. V dôsledku vtedajších politických zmien však vo funkcii pôsobil len do 29. decembra 1994. Následne medzi rokmi 19951998 pôsobil v Nemocnici s poliklinikou Hlohovec. O štyri roky neskôr, 19. novembra 1998, bol na základe rozhodnutia ministra zdravotníctva SR opätovne vymenovaný do funkcie riaditeľa NsP. Tu pôsobil až 19. apríla 2010, s prerušením počas mandátu štátneho tajomníka. Počas svojho funkčného pôsobenia sa Ottinger významnou mierou pričinil o to, že Nemocnica Alexandra Wintera sa k 1. januáru 2003 transformovala na neziskovú organizáciu. Aj po roku 2010 ďalej pracoval ako lekár-ortopéd až do svojej smrti. Ottinger tiež podporoval piešťanský šport ako dlhoročný športový lekár hokejového klubu ŠHK 37 Piešťany.
V rokoch 199698 bol Ottinger predsedom kontrolného výboru Slovenskej lekárskej komory a 1. marca 2001 bol zvolený za prezidenta Asociácie nemocníc Slovenska.
Politická kariéra
V októbri 2002 sa stal štátnym tajomníkom Ministerstve zdravotníctva Slovenskej republiky za stranu SDKÚ. Po ukončení funkčného obdobia sa do Piešťan vrátil na riaditeľskú pozíciu.
Komunálna a regionálna politika
Ottinger bol tri volebné obdobia členom mestského zastupiteľstva mesta Piešťany. Taktiež bol v rokoch 20052017 tri volebné obdobia poslancom krajského zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja za SDKÚ, resp. koalíciu KDH a SDKÚ-DS. V oboch zastupiteľstvách zastával funkciu predsedu komisie pre zdravotníctvo.
Smrť
Zomrel nečakane vo veku nedožitých 67 rokov. Zádušná omša a pohreb sa bude konať v Piešťanoch 18. októbra 2019.
Deuil-la-Barre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1987
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1987 bola kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 20 európskych družstiev, ktoré súťažili o 4 postupové miesta na finálový turnaj. Kvalifikácia prebiehala od 15. apríla do 26. mája 1986.
Artemón (sochár)
Artemón bol grécky sochár v 1. storočí. Podľa rímskeho spisovateľa Plínia sochár Artemón so svojim spolupracovníkom Pythodórom, boli jednými zo sochárov, ktorých diela zdobili cisársky palác na Palatíne. Rodisko tohto gréckeho umelca nie je známe.
Povydří
Povydří je prírodná pamiatka ev. č. 1030 neďaleko obcí Horská Kvilda, Rejštejn a Srní v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava.
Predmetom ochrany je kaňonovité údolie rieky Vydry s pozoruhodnými geomorfologickými javmi s význačnými rastlinnými a živočíšnymi spoločenstvami.
Fréjus (mesto)
Fréjus (vysloviť [fʁeʒys]) je mesto vo francúzskom departemente Var v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur. Fréjus je centrálne mesto kantónu Fréjus. Preteká ním rieka Argens a Reyran. Je to kúpeľné a turistické stredisko na brehu Stredozemného mora, spoluzakladateľ asociácie „Mestá a umelecké remeslá“. Fréjus je spolu so Saint-Raphaël súčasťou mestskej aglomerácie.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
História
Počas antiky v období Julia Caesara malo názov „Forum Julii“. Obec bola založená v roku 49 pred Kr. ako protiváha moci „Massilie“ (Marseille). Počas panovania cisára Augusta v roku 27 pred Kr. sa premenovalo na „Colonia Octaviorum“ podľa veteránov z VIII. Légie Augustovej, ktorí v ňom sídlili. Biskupstvo tu bolo založené už v 4. storočí po Kr. V roku 1536 bolo mesto svedkom triumfu Karola V. V 16. storočí bolo sídlom vojenskej posádky. V roku 1959 bolo ohrozené katastrofou prelomenia priehrady Malpasset. V meste je po Arles druhá najhustejšia koncentrácia antických pamiatok v departemente Var. Obyvatelia sa nazývajú Fréžusania alebo Forožuliens. Provensalsky podľa klasickej normy les Frejulens, podľa mistrálskej normy les Frejulen.
Antické pamiatky
Z obdobia rímskej kolónie Forum Julii sa zachovali ruiny amfiteátru, akvaduktu a divadla.
Doprava
Fréjus je prístupný cez viaceré dopravné siete:
Poľnohospodárstvo
Zavlažovanie územia Fréjus riekami Argens a Reyran umožňuje pestovať rôzne plodiny v podmienkach subtropickej klímy. Sú rozvinuté ovocinárstvo, vinárstvo, včelárstvo, pestovanie olív a výroba oleja, kvetinárstvo.
Ekonomika
Fréjus je centrálnou obcou departementu a regiónu. Je umiestnený v strede medzi zónami zamestnanosti Toulon a Grand-Cannes. Vždy figurovalo medzi atraktívnymi miestami podnikania, preto má veľa firiem podnikajúcich v turistike, vojenstve a verejných službách. Obec je centrom aglomerácie a zamestnanosti, ktoré zoskupuje 19 obcí.
Obchodné centrum Géant Casino, Satac (Renault), a Bacchi (Citroën) mali v roku 2004 22 – 27 mil. € obratu a 600 firiem zamestnávajúcich celkom 3934 zamestnancov. Tieto sú rozdelené do 5 industriálnych zón: Lou Gabian, Les Esclapes, Saint-Pons, Le Capitou et La Palud, ku ktorým sa pridáva fi.Capénergies. V 1999 komora obchodníkov ponúkla 28 318 miest. Celkovo 86 % aktívnej populácie sú zamestnanci, z ktorých 62 % býva a pracuje vo Fréjus. Delenie podľa profesií a miest je nasledovné: 38 % obyvateľov sú zamestnanci, 22 % robotníci, 21 % ostatné profesie. Intelektuálne pracujúci s vysokoškolským vzdelaním tvoria 8 % obyvateľstva a remeselníci a obchodníci asi 10 %. Napriek bohatstvu ekonomiky dosiahla nezamestnanosť 13,6 % v roku 2005 so 4829 žiadateľmi o prácu, v porovnaní s 1999 nižšiu o 19,4 % a priemerný príjem na občana 15 187 € ročne v 2004. V meste je viacero trhov, v stredu a sobotu v centre mesta.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
John Wilkes Booth
John Wilkes Booth (* 10. máj 1838, Bel Air, Maryland, Spojené štáty – † 26. apríl 1865, Port Royal, Virgínia, Spojené štáty) bol americký divadelný herec, ktorý 14. apríla 1865 zavraždil prezidenta Abrahama Lincolna vo Fordovom divadle vo Washingtone, D.C. Bol členom prominentnej divadelnej rodiny Boothovcov z Marylandu z 19. storočia. Booth bol sympatizantom Konfederácie a odsudzoval prezidenta Lincolna za zrušenie otroctva v USA.
Booth a jeho malá skupina sprisahancov pôvodne plánovali Lincolnov únos, ale neskôr sa dohodli, že ho zavraždia, spolu s viceprezidentom Andrewom Johnsonom a ministrom zahraničných vecí Williamom H. Sewardom, aby pomohli veci Konfederácie. Hoci sa jej armáda Severnej Virgínie, ktorej velil generál Robert E. Lee, vzdala armáde Únie o štyri dni skôr, Booth veril, že občianska vojna neskončila, pretože armáda Konfederácie generála Josepha E. Johnstona pokračovala v bojoch.
Booth strelil prezidenta Lincolna do zadnej časti hlavy, ktorý na následky zranenia nasledujúce ráno zomrel. Seward, ktorý bol pri pokuse o atentát ťažko zranený sa však zotavil, zatiaľ čo viceprezident Johnson nebol nikdy napadnutý. Booth utiekol na koni do južného Marylandu a o 12 dní neskôr bol vypátraný a obkľúčený na farme vo vidieckej severnej Virgínii, kde sa ukrýval v stodole. Boothov spoločník David Herold sa vzdal, Booth však tak neurobil. Po tom, čo vojaci stodolu zapálili, ho vojak Únie Boston Corbett smrteľne zranil strelnou ranou do krku. Ochrnutý o niekoľko hodín zomrel. Z ôsmich sprisahancov, ktorí boli neskôr odsúdení, boli štyria popravení obesením.
Pozadie a raný život
Boothovými rodičmi boli britský shakespearovský herec Junius Brutus Booth a jeho milenka Mary Ann Holmesová, ktorí sa v júni 1821 presťahovali z Anglicka do USA. Zakúpili farmu s rozlohou 61 hektárov na pobreží Bel Air v štáte Maryland, kde sa 10. mája 1838 narodil v štvorizbovom zrube John Wilkes Booth, deviate z desiatich detí. Meno dostal podľa anglického radikálneho politika Johna Wilkesa, vzdialeného príbuzného. Junius sa so svojou manželkou Adelaide Delannoyovou Boothovou v roku 1851 rozišiel z dôvodu cudzoložstva a s Holmesovou sa legálne oženil 10. mája 1851, v deň 13. narodenín Johna Wilkesa.
Nora Titoneová vo svojej knihe My Thoughts Be Bloody (2010) naznačuje, že hanba a ctižiadosť synov herca Juniusa Brutusa Bootha, Edwina a Johna Wilkesa, ich nakoniec podnietili k tomu, aby sa usilovali o úspech a boli vzájomnými rivalmi – Edwin ako Unionista a John Wilkes ako atentátnik Abrahama Lincolna.
Boothov otec v roku 1851 postavil Tudor Hall na pozemku Harford County ako rodinné letné sídlo a zároveň si ponechal zimné sídlo na ulici Exeter v Baltimore. Rodina Boothovcov bola počas sčítania obyvateľstva v roku 1850 uvedená ako žijúca v Baltimore. vľavo|náhľad|256x256bod|Tudor Hall v roku 1865 Ako chlapec bol Booth atletický a obľúbený typ, zručný v jazde na koni a šerme. Navštevoval Bel Air Academy a bol ľahostajným študentom, o ktorom riaditeľ povedal, že „má dostatok inteligencie, ale nechce využívať možnosti, ktoré mu vzdelávanie ponúka. Každý deň jazdil tam a späť z farmy na školu a viac sa zaujímal o to, čo sa stalo po ceste, ako o to, aby chodil na hodiny včas“. V rokoch 18501851 navštevoval miltonskú internátnu školu pre chlapcov, ktorú prevádzkovali kvakeri v Sparks v štáte Maryland, neskôr biskupskú vojenskú akadémiu sv. Timoteja v Catonsville v Marylande. Na miltonskej škole študenti recitovali klasické diela od autorov ako Cicero, Hérodotos a Tacitus. Študenti v akadémii sv. Timoteja nosili vojenské uniformy a žili v režime denných cvičení a prísnej disciplíny. Booth opustil školu ako 14-ročný po smrti svojho otca.
Počas štúdia na internáte v Miltone sa Booth stretol s rómskym veštcom, ktorý mu prečítal dlaň a vyslovil pochmúrny osud. Povedal mu, že bude mať skvelý, ale krátky život, bude odsúdený na smrť mladý a „stretne sa so zlým koncom“. Jeho sestra si spomenula, že predpoveď veštca si zapísal, ukázal ju svojej rodine a ostatným a často hovoril vo chvíľach melanchólie o jeho predzvestiach.
Vo veku 16 rokov sa Booth zaujímal o divadlo a o politiku a stal sa delegátom Bel Air na zhromaždení strany Know Nothing za Henryho Wintera Davisa, kandidáta antiimigrantskej strany do volieb do Kongresu v roku 1854. Booth sa usiloval ísť v šľapajach svojho otca a jeho bratov, hercov Edwina a Juniusa Brutusa mladšieho. Denne začal praktizovať prednesy v lesoch okolo Tudor Hall a študoval Shakespeara.
50. roky 19. storočia
náhľad|Richmondské divadlo v [[Richmond (Virgínia)|Richmonde vo Virgínii v roku 1858, keď tam Booth, ktorý začal hrať v roku 1855, absolvoval prvé vystúpenie na javisku]] vľavo|náhľad|324x324bod|[[Carte de visite Johna Wilkesa Bootha]] Booth debutoval na javisku vo veku 17 rokov 14. augusta 1855 vo vedľajšej úlohe grófa z Richmondu v hre Richard III. v baltimorskom Charles Street Theatre. Publikum sa mu posmievalo, keď zabudol niektoré z jeho replík. Začal tiež hrať v baltimorskom Holliday Street Theatre, ktoré vlastnil John T. Ford, a kde Boothovci často účinkovali. V roku 1857 nastúpil do Arch Street Theatre vo Philadelphii, kde hrával celú sezónu. Na jeho žiadosť bol uvádzaný ako „J. B. Wilkes“; pseudonym, ktorým sa chcel vyhnúť porovnávaniu s ostatnými členmi jeho slávnej hereckej rodiny. Jim Bishop napísal, že Booth „ hral s takým nadšením, že ho diváci zbožňovali“. Vo februári 1858 hral v Lucrezia Borgia v Arch Street Theatre. Počas svojej premiéry mal trému a skomolil jednu zo svojich replík. Namiesto toho, aby sa predstavil slovami: „Madame, som Petruchio Pandolfo“, vykoktal: „Madame, som Pondolfio Pet – Pedolfio Pat – Pantuchio Ped – sakra! Kto som?“, čo spôsobilo, že publikum burácalo smiechom.
Neskôr v tom roku Booth hral úlohu indiánskeho náčelníka Moheganov Uncasa v predstavení v Petersburgu vo Virgínii a potom sa stal hercom v Richmondskom divadle vo Virgínii, kde si ho pre svoje energické výkony publikum čoraz viac obľúbilo. 5. októbra 1858 hral v Hamletovi rolu Horatia po boku svojho staršieho brata Edwina v hlavnej úlohe. Potom ho Edwin viedol k reflektorom divadla a divákom povedal: „Myslím, že sa mu dobre darilo, však?“. Na to publikum hlasno zatlieskalo a zvolalo: „Áno! Áno!“ Celkovo Booth v roku 1858 účinkoval v 83 hrách. Booth povedal, že zo všetkých shakespearovských postáv bol jeho najobľúbenejšou rolou Brutus, zabijak tyrana.
Niektorí kritici označili Bootha za „najkrajšieho muža v Amerike“ a za „prirodzeného génia“; uvádzali, že má „úžasnú pamäť“. Meral 173 cm, mal čierne vlasy a bol štíhlej a atletickej postavy. Známy reportér občianskej vojny George Alfred Townsend ho opísal ako „svalnatého, dokonalého muža“ s „vlnitými vlasmi, ako korintské hlavné mesto“. Boothove vystúpenia na javisku jeho súčasníci často charakterizovali ako akrobatické a intenzívne fyzické, s tým, že skákal po javisku a vášnivo gestikuloval. Bol vynikajúcim šermiarom, hoci si jeho istý herecký kolega spomenul, že sa príležitostne dokázal vlastným mečom porezať.
Historik Benjamin Platt Thomas napísal, že Booth „získal medzi divákmi slávu svojou romantickou osobnou príťažlivosťou“, ale bol „príliš netrpezlivý na tvrdé štúdium“ a svoj „brilantný talenty nedokázal plne rozvinúť“. Autor Gene Smith napísal, že Boothovo hranie nebolo možno tak precízne ako jeho brata Edwina, ale jeho nápadne pekný vzhľad nadchol ženy. S blížiacim sa koncom päťdesiatych rokov sa Booth stal bohatým hercom a zarábal 20 000 dolárov ročne (v prepočte zhruba 569 000 dolárov v súčasnosti).
60. roky 19. storočia
Keď v roku 1862 v rozdelenej krajine zúrila občianska vojna, Booth sa objavoval väčšinou v štátoch Únie a pohraničných štátoch. V januári hral v St. Louis hlavnú rolu v hre Richard III. a potom debutoval v Chicagu. V marci sa prvýkrát predstavil v New Yorku. V máji 1862 debutoval v Bostone; večer hrával v bostonskom múzeu v hrách Richard III. (12., 15. a 23. mája), Rómeo a Júlia (13. mája), Zbojníci (14. a 21. mája), Hamlet (16. mája), Odpadlíci (19. mája), Cudzinec (20. mája) a Lyonská dáma (22. mája). Po predstavení hry Richard III., ktoré sa konalo 12. mája, nazvala recenzia v Bostonskom Transcripte nasledujúceho dňa Bootha „najsľubnejším mladým hercom na americkej scéne“.
V januári 1863 sa vrátil do Bostonského múzea na sériu divadelných hier vrátane úlohy darebáka vojvodu Pescara v hre Odpadlík, ktorá si získala ohlas publika i kritikov. Ešte v apríli vo Washingtone hral hlavné úlohy v Hamletovi a Richardovi III., v jedných z jeho najobľúbenejších hier. Bol označovaný ako „Pýcha Američanov, hviezda prvej veľkosti“, a rovnako nadšení boli aj kritici. Kritika National Republican písala, že Booth „chytil za srdce publikum“ a jeho predstavenie označila za „úplný triumf“. Začiatkom júla 1863 Booth ukončil hereckú sezónu na Clevelandskej hudobnej akadémii, pretože v Pensylvánii prebiehala bitka pri Gettysburgu. V období od septembra do novembra 1863 mal na severovýchode hektický program, objavoval sa v Bostone, Providence na Rhode Island a v Hartforde v štáte Connecticut. Každý deň dostával poštu od fanúšikov, hlavne od zaľúbených žien.
Rodinný priateľ John T. Ford otvoril 9. novembra vo Washingtone D.C. Fordovo divadlo. Booth bol jedným z prvých veľkých hercov, ktorý sa tam objavil, keď hral v hre Charlesa Selbyho Mramorové srdce. V tejto hre stvárnil gréckeho sochára v kostýme, ktorý dokázal oživiť mramorové sochy. Lincoln sledoval hru zo svojej lóže. V jednom okamihu vystúpenia vraj Booth pri prednese svojej repliky namieril prstami smerom k Lincolnovi. Lincolnova švagriná, sediaca s Lincolnom v tej istej prezidentskej lóži kde bol neskôr zabitý, sa k nemu otočila a povedala: „Pán Lincoln, vyzerá, akoby to myslel vážne.“ Prezident odpovedal: „Pozerá na mňa dosť ostro, však?“ Pri inej príležitosti Booth ignoroval Lincolnove pozvanie do lóže v prestávke medzi aktmi.