cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prvá svetová vojna
Východný front
Nemecké hlavné velenie sa po úspechu východnej protiofenzívy začiatkom roku 1915 rozhodlo zmeniť strategický plán vedenia vojny a na nátlak Hindenburga a Ludendorffa uskutočnilo v lete 1915 rozhodujúci útok na východnom fronte. V súčinnosti s rakúsko-uhorskými vojskami sa podarilo nemeckej armáde zasadiť ruským jednotkám drvivú porážku. Ruská armáda bola vytlačená z Poľska a Litvy, časti Lotyšska a Bieloruska. Úplne poraziť ruské vojská sa však Nemecku nepodarilo. Na jeseň 1915 sa front ustálil na línii rieka Západná Dvina (Daugava) – Narošské jazero – Strypa.
Srbský front
Ústredné veľmoci boli úspešné aj na južnom fronte. Po vstupe Bulharska do vojny na strane ústredných veľmocí 14. októbra 1915, Bulharsko podporené ústrednými mocnosťami uskutočnilo sústredený útok na Srbsko. Napriek hrdinskému odporu srbských vojakov obsadili ústredné veľmoci do konca novembra celé Srbsko a v januári 1916 aj Čiernu Horu. Balkánsky front bol zlikvidovaný a zvyšky Srbských síl ustúpili cez Albánsko až na Korfu a gréckym hraniciam. Nemecko získalo cez Rakúsko-Uhorsko a Bulharsko priamy kontakt s Tureckom. Aj vďaka tejto strategickej situácii sa Dohode nepodaril útok na Dardanelskú úžinu.
Vylodenie pri Gallipoli
thumb|Bitka pri polostrove Gallipoli. Štáty dohody sa rozhodli napadnúť Osmanskú ríšu aj výsadkom vojsk Austrálsko-novozélandského zboru (ANZAC) na polostrove Gallipoli, ktorého obsadením by mohli vojská ANZAC „vpochodovať“ do hlavného mesta Osmanskej ríše – Konštantínopolu (dnešný Istanbul), bol by kontrolovaný vstup do Čierneho mora cez Dardanely, zjednodušilo by sa spojenie s Ruskom a odľahčená by bola aj situácia na srbskom fronte. Vojská britského spoločenstva nepostupovali dostatočne rýchlo a boli zastavené v krvavých bojoch, ktoré Dohode nepriniesli žiadne výsledky.
Západný front
náhľad|Britskí ranení počas bojov na Somme. Dohodové krajiny i nemecké hlavné velenie pochopili, že rozhodnutie musí priniesť západný front. Obe strany preto plánovali na tomto fronte na rok 1916 veľké ofenzívy. Nemecká ofenzíva sa začala už vo februári a smerovala na pevnosť Verdun. V Nemecku počítali s tým, že Francúzi budú brániť Verdun z prestížnych dôvodov až do posledného muža. Chceli tak francúzsku armádu nechať vykrvácať a otvoriť si cestu na Paríž. Úporné boje o Verdun však rozhodnutie nepriniesli. Francúzi stratili 315 000 vojakov. Nemci 281 000 vojakov. Ešte počas bojov o Verdun podnikla Dohoda dve veľké ofenzívy – na východe aj na západe. Na západe to bola anglofrancúzska ofenzíva na rieke Somme – najkrvavejšia bitka prvej svetovej vojny. Na oboch stranách v nej padlo dokopy viac ako 1 300 000 vojakov, ale front sa prakticky nepohol z miesta. V tejto bitke použili Angličania 15. septembra po prvýkrát tanky. Ich použitie sa na prvýkrát veľmi nepodarilo pre komplikovaný terén, ktorým sa oceľové kolosy pohybovali v blate iba s ťažkosťami.
Koncom mája 1916 došlo k námornej bitke pri Jutskom polostrove. Britské námorníctvo utrpelo v bitke síce väčšie straty ako Nemci, ale napriek nejasnému výsledku sa v neskoršom období znásobila námorná izolácia Nemecka na európskej pevnine. Nemecká flotila zostala po väčšinu konfliktu v prístave Wilhelmshaven a podnikla iba dve väčšie operácie.
Východný front
náhľad|Nastúpení ruskí vojaci. Úspešnejšia bola letná ruská tzv. Brusilovova protiofenzíva, nazývaná aj Brusilov parný valec. Ruská armáda postúpila miestami až o, obsadila Bukovinu a východnú Halič. Vstup Rumunska do vojny po boku Dohody (pozri dole) však ruskej protiofenzíve veľmi nepomohol. Front sa roztiahol do šírky a zastavil.
27. augusta, v spojení s Brusilovovou ofenzívou, vyhlásilo Rumunské kráľovstvo vojnu po boku Dohody. Cieľom Rumunska bolo dobytie a získanie Transylvánie (Sedmohradska) i niektoré územia severovýchodného Bulharska, a tak zaistiť jednotu rumunského národa pod jedno kráľovstvo. Tieto územia boli Dohodou Rumunsku sľúbené. Rumunské vojská podnikli rozsiahli útok na územie Rakúsko-uhorskej ríše pozdĺž celých hraníc s Rakúsko-Uhorskom. 5. septembra sa v juhovýchodnom cípe Sedmohradska dostali asi 60 km za hranice, no v tento deň začali nemecké a bulharské vojská zo severovýchodu Bulharska ofenzívu proti Rumunsku. 13. septembra sa Nemci a Bulhari dostali asi 50 km za hranice a dobyli južnú Dobrudžu (región dnes patriaci Bulharsku). O deň nato sa Rumunom podarilo spojiť s ruskými vojskami neďaleko mesta Piatra-Neamț, čím sa Rusom na severovýchode Rakúsko-Uhorska podarilo postúpiť, no len asi o 10 km. Rumunom sa od spojenia sa s Rusmi podarilo postúpiť do Sedmohradska o niečo hlbšie a držali pás za celými hranicami s Rakúsko-Uhorskom. Najväčšie okupované územie bol práve juhovýchodný sedmohradský cíp, kde sa Rumuni nachádzali vyše 120 km za hranicami. Vyčerpaná rakúsko-uhorská armáda čeliaca v tom období niekoľkým nepriateľom, nemohla túto líniu udržovať dlho, a preto Nemci vyslali do Sedmohradska vlastnú 8. armádu o sile 350 000 vojakov. Ešte len 15. septembra sa však Nemcom a Bulharom podarilo v Dobrudži dostať za prístavné mesto Constanța (Konstanca). 26. septembra začali ústredné mocnosti v Sedmohradsku protiofenzívu. Do 26. októbra sa Rumunov podarilo z takmer celého Sedmohradska zatlačiť k hraniciam. V novembri sa nemeckej armáde darilo dobýjať západné územia Valašska. V čase dobytia Bukurešti zomrel cisár František Jozef I. (21. novembra) a nastúpil jeho synovec Karol I. 26. novembra sa podarilo Nemcom a Rakúšanom spojiť s nemeckými a bulharskými jednotkami v Dobrudži. 1. decembra podnikli rumunské vojská protiofenzívu neďaleko mesta Focșani proti rakúsko-uhorským jednotkám a zatlačili ich asi o 45 km k mestu Buzău. Napriek tomu sa ale ústredným mocnostiam podarilo do konca decembra dobyť takmer celé Valašsko.
Blízky východ
Frontové línie v Osmanskej Ríši sa počas prvých mesiacov nijako veľmi nemenili. Až v polovici apríla nastala výraznejšia zmena, keď sa ruská armáda prebila až k južným brehom Čierneho mora na severe Osmanskej ríše a držala línie na celom severovýchode ríše. Od tejto chvíle Rusi nepodnikali závažné vojenské operácie na osmanskom území, pretože Osmani tu pre Rusov nepredstavovali veľkú hrozbu. Na konci apríla až začiatkom mája začala osmanská armáda ďalšiu ofenzívu na severe Britského Egypta. Dostala sa až za Suezský prieplav.
V Iráne sa Baratovovi podarilo dobyť Kermanšaha a Charind. Nachádzal sa asi 150 km od osmanských hraníc. Očakávalo sa, že sa mu podarí spojiť s britskými vojskami a dobyť Bagdad. V skutočnosti sa však v máji Kozáci od Rusov oddelili, prešli cez juhoiránske hory a spojili sa s Britmi pri Tigrise. V polovici februára sa iránski žandári pod nátlakom ruských vojsk museli stiahnuť do Kasr-i-Širinu. Tento región sa im darilo udržať do mája, keď ho Rusi nakoniec obsadili. Pro-ruské kmene pod velením Ibrahima Chána Kavam-ul-Mulka porazili žandárstva Ali Kuliho Chána Pesyana a Ghulama Rizu Chána Pesyana, ktorí sa následne navzájom zastrelili. Mnohí žandári, vrátane nemeckého konzula Roevera boli zajatí a odišli do exilu.
Začiatkom marca sa britské vojská vylodili na južných brehoch Iránu pri Hormuzskom prielive. Vytvorili kolónu, spojili sa s ruskými vojskami na severe a spolu s vojskami z Indie oddelili východných iránskych žandárov od zvyšku.
V máji na naliehanie Envera Pašu vtrhol do Iránu osmanský 13. armádny zbor čítajúci okolo 25 tisíc mužov pod velením Aliho İhsana Beyho. Nemci sľúbili Osmanom, že im poskytnú svoje delostrelecké batérie, táto pomoc však nikdy neprišla. Rusi sa ich pokúsili zastaviť pri Hankine. Ich vojská však boli zle rozložené a utrpeli ťažké straty. Generál Baratov plánoval dobyť Charakin a tiahnuť konečne na Bagdad. Ali Bey však ruské sily rozdrvil. Následne Osmani znovu dobyli Hamadán a zatlačili Baratova na sever.
12. júna sa Sykesova kolóna dostala do Kermanu. Od tej chvíle začal podporovať ruské operácie. Na konci septembra sa Britom s ruskou pomocou podarilo rozdeliť iránskych odbojárov na juhu do troch skupín, ktoré však naďalej vzdorovali.
V decembri Baratov zahájil ďalší postup, pri ktorom opäť dobyl Hamadán i Koms od Iráncov a zatlačil osmanské vojská späť za hranice.
Tiež v severnom Egypte to pre Osmanov nevyzeralo dobre, pretože tunajšia Britská armáda zatláčala osmanskú armádu opäť späť k hraniciam. Nemecká ríša bola nútená vyslať do Osmanskej ríše svoje jednotky.
1917 – marec 1918
Začiatkom roka 1917 boli vojská ústredných veľmocí hlboko na nepriateľskom území, nemali už však síl na rozhodný útok. Zdĺhavá vojna a rastúca izolácia neposkytovali Nemecku a jeho spojencom priaznivé vyhliadky. Preto sa koncom roka 1916 obrátili na Dohodu s mierovým návrhom, ktorý však Dohoda rozhodne odmietla. Dohadovanie sa o možnosti separátneho mieru pokračovalo roku 1917, neviedlo však k pozitívnemu výsledku.
Nemecko v úsilí prekonať dohodovú námornú blokádu (9.1.) prešlo na neobmedzenú ponorkovú vojnu (31.1.), čo mimoriadne zhoršilo vzťahy Nemecka k USA. Dohoda dosiahla úspechy aj na mimoeurópskych bojiskách – v Pacifiku a v Afrike, kde až na Nemeckú východnú Afriku obsadila Dohoda všetky nemecké kolónie.
8. januára 1918 vydal americký prezident Wilson svojich známych 14 bodov o právach malých národov (v Rakúsko-Uhorsku). Februárová revolúcia v Rusku zaktivizovala aj národnooslobodzovací boj Čechov a Slovákov. Začiatkom roka 1917 nový minister zahraničných vecí totálne vyčerpaného Rakúsko-Uhorska Ottokar Czernin pochopil, že Rakúsko-Uhorsko je na pokraji zrútenia, a preto musí uzavrieť mier. Pokusy o uzavretie mieru s Dohodou bez Nemecka skončili bez úspechu, jednak pre odpor Talianska (požadovalo časť rakúsko-uhorského územia) a jednak pre odpor jednotlivých národov žijúcich v krajine a požadujúcich u dohodových štátov odtrhnutie od resp. (v prípade Čechov aj Slovákov) zánik Rakúsko-Uhorska. Česko-slovenský odboj v tom čase prešiel do ďalšej fázy – vznikala česko-slovenská armáda (tzv. česko-slovenské légie), najprv v roku 1917 v Rusku, potom v decembri 1917 vo Francúzsku (vrátane dobrovoľníkov z Ameriky) a v apríli 1918 v Taliansku. Táto bojovala po boku Dohody s cieľom „zaslúžiť“ Čechom a Slovákom vznik samostatného štátu. Toto vojsko sa vyznamenalo hlavne v júli 1917 v bojoch pri ukrajinskej dedine Zborov. Po tomto úspechu vzrástol počet česko-slovenských légií a autorita česko-slovenského odboja.
Západný front
náhľad|vpravo|Nemeckí vojaci v zákope počas francúzskeho útoku pri Champagne. V bojujúcich krajinách sa objavili príznaky vyčerpanosti. V dôsledku nemeckej ponorkovej vojny s Dohodou vstúpili aj USA 6. apríla 1917 do vojny proti Nemecku. Tým sa vytvorila veľká materiálna i ľudská prevaha na strane Dohody. Tá sa však neprejavila hneď. Naopak, dohodové vojská utrpeli obrovské straty pri pokuse o ofenzívu (tzv. Nivellova ofenzíva v apríli-máji 1917). Briti pod vedením gen. Haiga začali 7. júna útok na hrebeň Messines na úseku frontu pri Ypres. Do dejín vošiel predovšetkým samotný začiatok útoku, keď 7. júna 1917 okolo 3. hodiny ráno nechali vyhodiť do vzduchu 19 veľkých podkopov (mín) (ďalšie 3 neexplodovali) so 450 tonami výbušnín, pod viacerými dôležitými nemeckými pozíciami. Explózie boli údajne natoľko hlasné, že ich bolo počuť až v Anglicku. Boje ďalej pokračovali pri Gheluvelt a Passchendaele od augusta do novembra a stali sa známe ako tretia bitka o Ypres, alebo bitka o Passchendaele. Britské jednotky spolu s jednotkami z britských domínií stratili okolo 70 000 mŕtvych a 170 000 ranených a podarilo sa im postúpiť iba. V novembri až decembri prebiehali boje v oblasti Cambrai, kde boli po prvýkrát v dejinách nasadené masovo tanky. Briti po prvýkrát vo väčšej miere využili cielenú delostreleckú paľbu na predtým zamerané dôležité ciele. Napriek tomu, že sa podarilo zajať asi 11 000 Nemcov utrpeli obe strany porovnateľné straty. Morálka britských jednotiek klesala. Situáciu na fronte však zmenil príchod Američanov. Prvé americké vojská pod vedením gen. Pershinga sa vylodili vo Francúzsku aby pomohli jednotkám Dohody 24. júna 1917.
Taliansky front
V októbri spojené nemecko-rakúsko-uhorské sily porazili taliansku armádu pri Caporette a postúpili hlboko do talianskeho územia. Front sa zastavil až na rieke Piave. Briti a Francúzi boli nútení vyslať do Talianska vlastné jednotky.
Východný front
náhľad|Streľba do davu demonštrantov na Nevskom prospekte v [[Petrohrade.]] V marci 1917 vypukla v dôsledku ťažkej hospodárskej situácie a veľkej nespokojnosti obyvateľstva s cárskou vládou v krajine tzv. februárová revolúcia. 15. marca 1917 padol nenávidený cárizmus, keď sa ruský cár Mikuláš II. vzdal trónu. Novým predsedom dočasnej vlády sa stal knieža Ľvov, ktorého čoskoro nahradil Kerenskij. Nová vláda pokračovala vo vojne proti Ústredným mocnostiam.
Dňa 7. novembra 1917 prebehla v Rusku ďalšia revolúcia, tzv. októbrová revolúcia, ktorou sa v chaotickej situácii takmer bez boja dostali k moci boľševici na čele s Leninom. Nová vláda sa jedným zo svojich prvých dekrétov – Dekrétom o mieri, obrátila na všetky bojujúce strany s výzvou uzavrieť demokratický mier bez anexií a platenia vojnových náhrad. Na výzvu zareagovali iba ústredné veľmoci, pre ktorých bola ponuka výhodná, a ktoré pochopili ponuku ako kapituláciu Ruska. Boľševická vláda nakoniec podpísala 3. marca 1918 v Breste nemecký mierový diktát (brestlitovský mier). Sovietske Rusko sa vzdalo Fínska, pobaltských štátov, Poľska a Ukrajiny, ktoré obsadili na jar 1918 Nemci a rakúsko-uhorské vojská. Podpisom separátneho mieru medzi Ruskom a Ústrednými mocnosťami bolo aj Rumunsko donútené podpísať mier a východný front prestal existovať.
Všetka pozornosť sa sústredila na front západný, kam Nemecko presúvalo svoje divízie z východu a čiastočne aj na taliansky front, kam zas presunulo svoje sily Rakúsko-Uhorsko. Pre česko-slovenský odboj mal tento mier negatívne následky, pretože sa črtala možnosť, že nakoniec Rakúsko-Uhorsko a Nemecko vyhrajú vojnu, a pretože česko-slovenské vojsko v Rusku stratilo svoj význam.
V krajinách bývalej Ruskej ríše sa v lete 1918 rozhorela v dôsledku odporu obyvateľstva voči boľševikom a prívržencom cára krvavá občianska vojna.
Blízky východ
V januári 1917 sa s Baratovom spojil ruský veľkovojvoda Dmitrij Pavlovič Romanov. Založili veliteľstvo jazdeckého pluku, ten však pre revolucionársku náladu začal trpieť dezerciami. V apríli sa síce Baratov stretol s britským plukovníkom Rowlandsonom, aby sa kaukazský jazdecký zbor spojil s Dunsterforce, no ruskí vojaci strácali vôľu bojovať. Po zvyšok roku u Rusov nejestvovala účinná vojenská sila.
Ruské odstúpenie z vojny pomohlo armáde Osmanskej ríše, aby mohla zaujať všetku pozornosť len na vojská Britského Impéria v dnešnej Palestíne a Mezopotámii, ktoré postupovali smerom od Perzského zálivu a 11. marca 1917 dobyli Bagdad. V Arábii známy britský archeológ a vojak T. E. Lawrence pomohol v júni 1916 protiosmanskej vzbure, načo z Egypta Briti spolu s Arabmi v októbri 1917 zaútočili na Palestínu a zmocnili sa jej. V decembri 1917 získali Briti Jeruzalem. Nemecké aj turecké sily boli vytlačené z arabských krajín.
Iné svetové bojiská
Bojovalo sa aj na oceánoch (Nemecku patrili ostrovy severne od Austrálie – Karolíny, Marshallove ostrovy, Nemecká Nová Guinea atď.) – okrem ponorkovej vojny najmä okolo pobrežia Južnej Ameriky (1914, 1915) a pri Indii a Indonézii a spomínaných nemeckých ostrovoch. Marshallove ostrovy v roku 1917 obsadili Japonci.
Nemci mali ďalej štyri kolónie v Afrike, ktorých sa postupne zmocňovali štáty Dohody (dátumy nemeckej kapitulácie sú v zátvorke): Togo (august 1914), Nemecká juhozápadná Afrika (dnešná Namíbia, júl 1915), Kamerun (február 1916), Nemecká východná Afrika (Tanzánia, november 1918). Nemeckým silám tu velil generál Paul von Lettow-Vorbeck. Dlhú dobu odolával početne silnejším vojskám Veľkej Británie a Belgicka, proti ktorým viedol guerillovú vojnu.
Západný front
náhľad|vpravo|Vojaci britskej 55. divízie oslepení chlórom čakajúci na ošetrenie. Po podpise separátneho mieru s Ruskom mohli Nemci nasadiť svoje sily v plnej miere na západnom fronte. Jednotky stiahnuté z východu mali vysokú morálku a bojové skúsenosti. Snahy Nemecka, čo najskôr uštedriť Dohode porážku boli o to väčšie, že krajina už strácala ľudské kapacity na vedenie ďalšej vojny. V tej istej dobe sa Briti spamätávali zo strát z bojov pri Passchendaele. Francúzi po reformách maršala Pétaina opäť naberali na sile a sily Dohody dopĺňalo do marca 1918 už vyše 300 000 Američanov. Jarná nemecká ofenzíva na západnom fronte sa začala úderom na britské pozície 21. marca 1918 (tzv. operácia Michael). Do apríla sa Nemcom podarilo postúpiť k Montdidier, ich straty však boli vysoké. Následne Ludendorff udrel na Britov v oblasti Flámska medzi Ypres a Béthune (tzv. operácia Georgette). Britské a Belgické jednotky boli síce zatlačené ale Nemci opäť utrpeli ťažké straty. V máji sa Nemci pokúsili udrieť na vojská Dohody v strednej časti frontu na rieke Aisne (Operácia Blücher-Yorck). Nemcom sa spočiatku podarilo preniknúť hlboko do nepriateľského územia, ale boli zastavení americkou obranou pri Chateau-Thierry. Po tom, čo bola v júni zastavená aj ofenzíva na Marne, sa nemecký ofenzívny potenciál vyčerpal. Keď sa pri ofenzíve podarilo Nemcom postúpiť bližšie k Parížu, začali ho ostreľovať ťažkým delostrelectvom (Kaiser Wilhelm Geschütz). 18. júla Francúzi s americkou podporou podnikli sériu protiútokov, aby vytlačili Nemcov z výbežku. Bitka sa stala známou ako Fochova ofenzíva.
8. augusta 1918 vojská Dohody prelomili nemeckú obranu medzi Albertom a Montdidierom. Do zajatia padlo asi 100 000 nemeckých vojakov. Následne 12. a 13. septembra zaútočili na nemecký výbežok pri Saint-Mihiel južne od Verdunu a spôsobili Nemcom vážne straty. 26. septembra jednotky Dohody začali širokú ofenzívu po celom fronte (tzv. meusko-argonská ofenzíva). Koncom októbra Francúzi a Američania znovu obsadili Sedan.
Nemecké najvyššie velenie pochopilo, že vojna je prehraná. Rakúsko-Uhorsko informovalo svojho spojenca, že je schopné viesť vojnu najviac do decembra. Vzhľadom na to, že už ani Nemci nepredpokladali, že sa udržia do zimy Ludendorff navrhol rokovania o mieri. 10. septembra 1918 náčelník nemeckého generálneho štábu Hindenburg navrhol rakúskemu cisárovi Karolovi I. aby začal jednania o mieri prostredníctvom neutrálneho Holandska. Štáty Dohody najprv nemecké aj rakúske návrhy odmietli. 30. septembra 1918 abdikoval nemecký kancelár Georg von Hertling aj celá vláda. Cisár Viliam II. poveril funkciou kancelára Maximiliána Bádenského, ktorý zostavil novú vládu s cieľom demokratizácie krajiny a vedenia rokovaní o mieri.
V novembri 1918 mali krajiny Dohody dostatok vojakov a výzbroje a výstroja aby vpadli do Nemecka. V období podpísania prímeria, však ani na jednom mieste na územie Nemecka neprenikli. Jednotky cisárskej armády po podpise prímeria začali z bojiska sporiadane ustupovať. Aj preto po vojne viacero vysokých nemeckých dôstojníkov a politikov ako bol napríklad generál von Hindenburg, šírilo tvrdenie, že ich armády neboli naozaj porazené. To vyústilo k vzniku legendy o dýke do chrbta, ktorá pripisovala porážku Nemecka nie jeho vojenskej neschopnosti ďalej pokračovať v boji (aj keď napr. až milión vojakov v priebehu roku 1918 dostal pandemickú španielsku chrípku a boli neschopní boja), ale spoločenskému zlyhaniu a nedostatku vlastenectva a údajnej úmyselnej sabotáži vojnového úsilia, najmä zo strany Židov, socialistov a boľševikov.
Blízky východ
Briti pozvali arménskych dôstojníkov do Bagdadu, kde zorganizovali Dunsterforce, pod velením Lionela Dunstervilla. Jej cieľom bolo sa dostať na Kaukaz a spojiť sa tam s Arménmi i inými pro-spojeneckými prvkami. Hoci ruská vláda bola podpísala mierovú zmluvu s Osmanskou Ríšou, na Kaukaze sa stále nachádzalo pár tisíc verných Kozákov aj s Baratovom, ktorí Arménov podporovali. Arméni sa však z osmanskej provincie Van stiahli do iránskeho Azerbajdžanu, pretože na nich útočila osmanská tretia armáda. Pri Dilmane sa k Arménom pridali aj Asýrčania. Medzitým sa v apríli podarilo dvom iránskym odbojovým skupinám na juhu prelomiť britské kolóny a spojiť sa. Britská kolóna tiahnuca sa od Širazu po Ešvahán však spolu s vojskami na západe takmer obkľučovala západný sektor iránskych odbojárov. 8. júna vstúpil osmanský 4. Zbor do Tabrízu. Pri Dilmane 4. zboru čelilo 4 000 Arménov, ktorí mali za úlohu preraziť líniu medzi Şahtahtı a Tabrízom a spojiť sa s arménskym veliteľom Ozanianom. 15. júna sa však 4. zboru podarilo túto jednotku pri Dilmane poraziť a obsadiť mesto. 24. júna Ozanian porazil Osmanov pri meste Khoy a začal ho obliehať. Osmanská 12. divízia 4. zboru však Ozaniana odrazila. Na konci júla spadal región Urmia pod osmanský 4. zbor. Osmanský postup sa ale zastavil pre väčšiu a väčšiu prítomnosť Britov na západe Iránu.
V októbri sa iránske odbojové sily nakoniec rozpadli a britské vojská ich porazili. Iránske Odbojové Hnutie stroskotalo.
Keďže Briti okupovali celú Palestínu i Mezopotámiu, Osmanská Ríša 30. októbra v Mudrose podpísala mier. Vtedy už bolo jasné, že Osmanská Ríša v dôsledku vyslobodenia Palestíny i Mezopotámie zanikne, a aj sa tak po vojne stalo.
Rusko
Pokiaľ ide o česko-slovenské vojsko v Rusku, začiatkom leta 1918 česko-slovenské vojská obsadili takmer celú ruskú sibírsku magistrálu (lebo po incidente s maďarskými zajatcami Ruska odmietli svoje odzbrojenie prikázané Rusku Nemeckom), za čo si vyslúžili uznanie dohodových mocností a jednotlivé dohodové krajiny začali postupne v priebehu roka 1918 uznávať Česko-slovenskú národnú radu (teda akúsi česko-slovenskú vládu), odkiaľ bol už len krôčik k vzniku Česko-Slovenska.
Mierové dohody a zahraničnopolitické dopady
náhľad|Nemecká delegácia vo Versailles: prof. [[Walther Schücking|W. Schücking, J. Giesberts, O. Landsberg, U. von Brockdorff-Rantzau, R. Leinert a C. Melchior.]] Veľká vojna výrazne zmenila tvár Európy. Priniesla rozvrat Nemeckého cisárstva, Rakúsko-Uhorska, Osmanskej ríše a cárskeho Ruska. S pádom týchto krajín skončila vláda Hohenzollernovcov, Habsburgovcov a Romanovcov. Víťazné mocnosti podpísali s porazenými krajinami mierové dohody počas rokovaní v rôznych častiach Paríža a jeho okolí v rôznom období. Prvá bola podpísaná 28. júna 1919 v zámku vo Versailles mierová zmluva s Nemeckom (tzv. versaillská zmluva). Nemecko stratilo Alsasko a Lotrinsko, časti pohraničia s Poľskom, Česko-Slovenskom, Dánskom a Belgickom a prišlo o všetky kolónie. Krajina musela platiť vysoké reparácie – poplatky za škody, ktoré spôsobilo vojnou iným krajinám. Nemecká armáda bola početne obmedzená na 100 000 mužov, krajina prišla o väčšinu námorníctva a nemohla prevádzkovať vojenské letectvo. Sársko prešlo na 15 rokov pod správu novo zriadenej Spoločnosti národov. Na konferencii boli definované nové hranice krajín po celej Európe. Rakúsko-Uhorsko bolo rozdelené medzi Rakúsko, Maďarsko, Česko-Slovensko a Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov. Časti krajiny pripadli Poľsku, Rumunsku a Taliansku. Nasledovali rokovania s Rakúskom, ktoré boli ukončené 10. septembra 1919 podpísaním saintgermainskej zmluvy. 27. novembra 1919 podpísalo Bulharsko neuillyskú zmluvu. S Maďarskom bola podpísaná 4. júna 1920 trianonská zmluva, potvrdila podobu jeho hraníc určených Dohodou v predošlom období. Napokon ako posledné prebehli rokovania s Tureckom (tzv. sèvreská zmluva). Časti bývalej Osmanskej ríše boli rozdelené medzi víťazné mocnosti. To sa však nepáčilo "mladotureckému hnutiu", preto v 1919 vypukla Turecká vojna za nezávislosť, v ktorej boli Turci schopní vydobyť si časť území od víťazných mocností späť a v roku 1923 vznikla Turecká republika.
Celkom bokom od všetkého diania bolo odsunuté Rusko, ktoré podpísalo ešte pred koncom vojny separátny mier s Nemeckom a Rakúsko-Uhorskom. V priebehu roku 1918 sa tu rozhorela občianska vojna medzi rôznymi politickými smermi ruskej spoločnosti ako aj menšími silami iných národov a boľševikmi, ktorí presadzovali radikálny militantný komunizmus, ale ponúkli obyvateľstvu okamžitý mier a dovtedy nebývalé národnostné slobody. Aj v jej dôsledku sa podarilo opäť vytvoriť samostatný Poľský štát, osamostatnili sa 3 pobaltské štáty: Litva, Lotyšsko a Estónsko. V občianskej vojne si vybojovali samostatnosť aj Fíni. O samostatnosť sa pokúsili aj na Ukrajine, no spolu s Bieloruskom boli pohltení boľševickými silami do spoločného sovietskeho štátu, ktorý vznikol na území bývalého cárskeho Ruska v roku 1922.
Tvrdé mierové podmienky, ktoré postihli porazené krajiny, predovšetkým Nemecko alebo Maďarsko boli zárodkom pre budúce snahy o odplatu. Rovnako však neboli uspokojené zahraničnopolitické predstavy niektorých víťazných krajín ako Talianska a Japonska. Celkom osobitým prípadom bolo postavenie Sovietskeho zväzu, ktoré bolo v nasledujúcom období riadené nevypočitateľnými boľševickými vodcami.
Straty
Viacero krajín utrpelo ťažké ľudské a materiálne škody. Vo vojne zahynulo najmenej 9 600 000 vojakov a asi 7 000 000 civilistov. Zranených bolo vyše 20 000 000 ľudí. Väčšinu obetí vojny tvorili vojaci, často veľmi mladí. náhľad|Kanadský vojak s popáleninami spôsobenými yperitom (tzv. horčicovým plynom). * V zátvorke sú uvedené počty vojakov z krajín Britského spoločenstva a kolónií. náhľad|Padlí nemeckí vojaci v zničenom guľometnom postavení pri Guillemonte, september 1916.
Väčšinu obetí tvorili vojaci, ale ani straty na životoch civilistov neboli nízke. Hlad, choroby a pod., ktoré postihli Belgicko, Rumunsko, Nemecko, Srbsko, Rakúsko, Rusko si vyžiadali 4 642 000 obetí. Námorné a letecké útoky najmenej 100 000. V rôznych oblastiach došlo k vyvražďovaniu (Arméni, Židia, Sýrčania, Gréci) – dovedna asi 4 000 000 obetí. Napokon v dôsledku hladu a strádania sa po celej Európe rozšírila epidémia španielskej chrípky, ktorá pripravila o život v období od roku 1918 najmenej 6 000 000 ľudí.
Dopad na spoločnosť
náhľad|Ženy pracujúce počas vojny v britskej továrni na zbrane. Brutalita vojny zanechala ťažké rany v srdciach a spomienkach vojnových veteránov, ktorí prežili. Dlhé trvanie a intenzita bojových operácií, ktorá nemala paralelu s doterajšími konfliktami v dejinách bola spôsobená použitím viacerých nových zbraní a taktík. Vojaci na fronte boli vystavení dlhotrvajúcej a nesmierne intenzívnej delostreleckej paľbe ako aj nasadeniu guľometov a plameňometov, ktoré sa stali neoddeliteľnou súčasťou zákopovej vojny. Útoky vedené pechotou bez ťažkých zbraní na opevnené nepriateľské pozície obohnané ostnatým drôtom a bránené guľometmi znamenali často smrť celých útočiacich jednotiek. Nesmierne fyzicky a duševne náročný bol samotný život v zákopoch, ktoré sa spolu so svojim okolím v období dažďov menili na nekonečné blatisté močiare. V priebehu vojny sa v bahne a vodou zatopených zákopoch utopili alebo zomreli od vyčerpania tisíce vojakov všetkých bojujúcich strán. Samostatnou kapitolou sa stalo nasadenie chemických zbraní, predovšetkým jedovatých plynov ako bol chlór, yperit alebo fosgén. Tieto zbrane v priebehu vojny spôsobili bolestivé popáleniny alebo oslepnutie asi 1 230 853 vojakom a smrť asi 90 000 ďalším. Vojna tiež posunula bojiská do nových dimenzií. V bojoch na mori sa po prvýkrát objavili vo veľkej miere ponorky. Došlo tiež k masovému nasadeniu letectva a jeho rýchlemu rozvoju.
Najmä mladá generácia niesla ťažko návrat do civilného života, ktorý vo väčšine Európy sťažovali opakované hospodárske krízy. V umení sa objavila tzv. stratená generácia. Vojna silne poznačila aj mladého Adolfa Hitlera, strojcu druhej svetovej vojny, napríklad i tým, že napriek všetkým spáchaným zverstvám nikdy nedovolil na fronte nasadenie chemických zbraní. V Európe sa prejavil aj odklon od cirkvi. Sekularizácia sa prejavila napríklad aj v novovzniknutom Česko-Slovensku.
Vojna priniesla množstvo ranených, ktorí prišli o končatiny alebo boli v dôsledku zranení zohavení v počtoch, aké si predtým nikto nevedel predstaviť. Medicína sa musela vysporiadať s novými problémami, boli vynájdené prvé funkčné protézy končatín, začala sa rozvíjať plastická chirurgia. V rámci riešenia psychologických problémov bolo potrebné riešiť nové neurotické problémy ako šok z bombardovania, vojnová neuróza, či bojová únava, ktoré sa predtým neobjavili u tak veľkého množstva vojakov. Trvalo však ešte desiatky rokov, kým začal byť posttraumatický šok chápaný ako reakcia na bezprostredné ohrozenie života pri bojoch.
Dôsledky vojny sa však preniesli aj do života žien, ktoré nemuseli priamo nasadzovať životy na fronte ako muži. V priebehu vojny však boli plne zapojené do hospodárskeho života svojich krajín, kde museli nahradzovať chýbajúcu pracovnú silu mužov odvedených do vojny. Ženy obsluhujúce stroje v továrňach sa stali samozrejmosťou. Vo viacerých krajinách sa im podarilo získať volebné právo.
Boje a obete
Slovensko bolo počas vojny súčasťou Rakúsko-Uhorska. Celkovo bolo do rakúsko-uhorskej armády mobilizovaných asi 400 až 450 tisíc Slovákov. Z nich asi 69 700 zahynulo a 61 660 bolo zmrzačených. Slováci tvorili asi 4% rakúsko-uhorskej armády a boli súčasťou všetkých druhov vojsk. Pôsobili najmä v pechote, delostrelectve, v špeciálnych jednotkách, medzi ženistami, v tylových jednotkách. V menšom počte slúžili v námorníctve. Medzi významných slovenských letcov patria napríklad Ján Andreánsky, Valentín Beniak, Vojtech Alexander, Július Smutný. Etnické zloženie armád sa počas vojny menilo hlavne z národnostných dôvodov.
Väčšie jednotky V. a VI. Zboru s pomerne veľkým zastúpením Slovákov spočiatku slúžili v boji proti Rusku pod velením 1. a 4. armády v oblasti Haliče. Pod velenie 1. armády generála Viktora Dankla spadal V. bratislavský zbor. V oblasti Haliče operoval aj trenčiansky 71. peší pluk a 72. peší pluk. 28. brigáda 14. pešej divízie obsahovala komárňanský 19. prápor poľných strelcov. Súčasťou 66. brigády 33. pešej divízie V. zboru bol komárňanský 12. peší pluk. Veľké zastúpenie Slovákov mali aj dva honvédske pešie pluky 74. brigády 37. honvédskej pešej divízie a to 14. nitriansky a 15. trenčiansky pluk a 13. bratislavský pluk 66. brigády. Pluky VI. košického zboru patrili do 4. armády pod velením Mórica Auffenberga. V košickej 27. pešej divízii slúžil prešovský 67. pluk 54. pešej brigády a takisto 53. pešia brigáda, ktorej súčasťou bol lučenecký 25. peší pluk a 29. prápor poľných strelcov. Do 4. armády patrila ešte 39. honvédska pešia divízia so 77.brigádou zahrňujúcou košický 9. honvédsky peší pluk a 78. brigádou s banskobystrickým 16. honvédskym plukom. Viac ako polovica z nich zahynula na východnom (ruskom a srbskom) fronte, kde bojovali predovšetkým na začiatku vojny. V neskoršom období boli jednotky s väčším zastúpením Slovákov nasadené hlavne na talianskom (a francúzskom) fronte. Najmä na začiatku vojny mali vojaci zo Slovenska dobrú povesť. Bolo to hlavne vďaka relatívnej zaostalosti slovenského prostredia, silnej religiozite vidieka aj malomesta, spolu s veľkou autoritou cisára a Habsburgovcov, ako aj vierou v odvekú platnosť a stabilitu spoločenských pomerov na začiatku vojny. Odpor voči vojne sa začal vo väčšej miere prejavovať až neskôr. Známa bola napr. vzbura slovenských vojakov trenčianskeho 71. pluku v Kragujevaci.
Veľa Slovákov vstúpilo počas vojny do česko-slovenských légií vo Francúzsku, Rusku a Taliansku, kde sa predtým dostali ako vojnoví zajatci alebo trvalo žili pred vojnou. Na formovaní légií sa významne podieľal slovenský generál vo francúzskych službách Milan Rastislav Štefánik. Slovenskí dobrovoľníci vstupovali aj do jednotiek americkej armády.
Domáci a zahraničný odboj
náhľad|Demonštrácia na Pražskom Václavskom námestí 28. októbra 1918. Domáci politickí reprezentanti Slovákov na slovenskom území boli počas vojny pod kontrolou uhorských orgánov a ich odbojová činnosť bola iba skrytá. Propagátormi myšlienok samostatnosti Slovákov, resp. spolupráce s Čechmi preto boli zahraniční Slováci, najmä asi polmiliónová slovenská komunita žijúca začiatkom 20. storočia v Spojených štátoch amerických. Jej predstavitelia organizovaní v tzv. Slovenskej lige už 10. septembra 1914 pod vedením Ivana Daxnera vydali Memorandum o krivdách a požiadavkách slovenských, v ktorom požadovali pre Slovákov v Rakúsko-Uhorsku právo na svojbytnosť a úplnú národnú samosprávu.
Myšlienka spoločného štátu Čechov a Slovákov sa začala objavovať hneď na začiatku konfliktu a vyplynula z priebehu vojny. Jeden z prvých modelov vytvoril T. G. Masaryk pre britské ministerstvo zahraničných vecí. Zahraničný odboj proti Rakúsko-Uhorskej monarchii našiel významnú podporu u Čechov a Slovákov žijúcich v zahraničí, hlavne v USA, Francúzsku a Rusku. Cieľom zahraničného odboja bol boj proti Rakúsko-Uhorsku a ovplyvňovanie verejnej mienky a politikov v krajinách Dohody s cieľom získať ich pre myšlienku samostatného Česko-Slovenska. 22. októbra 1915 vypracovali Slovenská liga a České národné združenie tzv. Clevelandskú dohodu, ktorá požadovala, aby sa Česi a Slováci spojili v spoločnom federatívnom štáte, ktorý počítal s úplnou národnou autonómiou Slovenska.
Vo februári 1916 sa stala hlavným predstaviteľom zahraničného odboja Československá národná rada, ktorá sídlila v Paríži. Predsedal jej T. G. Masaryk, podpredsedom bol Štefánik a tajomníkom Beneš. Národná rada sa podieľala na organizácii zahraničného vojska.
28. októbra 1918 po kapitulácii Rakúsko-Uhorska vyšli do ulíc obyvatelia Prahy a národný výbor (za Čechov – Švehla, Rašín, Stříbrný, Soukup a za Slovákov Šrobár) vyhlásili samostatnosť. 30. októbra sa stretli v Martine na podnet M. Dulu slovenskí politickí predstavitelia, ktorí tu vytvorili Slovenskú národnú radu a prijali deklaráciu, ktorou sa pripojili k spoločnému Česko-slovenskému samostatnému štátu.
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2016
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2016 boli v poradí 14. majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Gibraltáre v dňoch od 28. júna3. júla 2016, za účasti 6 tímov. Gibraltár bol organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, keď predtým hostil toto podujatie v roku 1991. Zápasy sa odohrali v aréne Tercentenary Sports Hall s kapacitou 750 divákov. Titul neobhajovalo 🇦🇹, ktoré sa turnaja nezúčastnilo; tretíkrát sa víťazom stala 🇲🇹, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇮🇪.
Gerénos z Naukratidy
Gerénos (Gerénos) bol víťaz olympijských hier v zápasení v roku 209.
Gerénos z egyptskej Naukratidy zvíťazil v zápasení na 247. olympijských hrách v roku 209. Zápasenie (palé) sa podobalo nášmu „grécko-rímskemu"; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.  Staroveký autor Filostratos uvádza, že Geréna po celonočnej oslave olympijského víťazstva, hneď ráno tréner prinútil, aby nastúpil na predpísaný tréning. Hoci sa Gerénos trénerovi sťažoval na bolesti brucha a celkovú únavu, nakoniec sa mu podriadil a skončilo sa to tak, že ho vyniesli z gymnasia mŕtveho.
Montmoreau-Saint-Cybard (kantón)
Montmoreau-Saint-Cybard je francúzsky kantón v obvode Angoulême v departemente Charente v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 14 obcí.
Zoznam astronomických článkov/1
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1238 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
1
1 Ceres
František Révay
František Révay môže byť
Szabolcsbáka
Szabolcsbáka je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Kisvárdai.
Zoznam astronomických článkov/1
10
10 Hygiea – 10 Tauri – 100 Hekate – 1000 Piazzia – 100000 Astronautica – 1001 Gaussia – 1002 Olbersia – 1003 Lilofee – 1004 Belopolskya – 1005 Arago – 1006 Lagrangea – 1007 Pawlowia – 1008 La Paz – 1009 Sirene – 100P/Hartley – 101 Helena – 1010 Marlene – 1011 Laodamia – 1012 Sarema – 1013 Tombecka – 1014 Semphyra – 1015 Christa – 1016 Anitra – 1017 Jacqueline – 1018 Arnolda – 1019 Strackea – 101955 Bennu – 101P/Černyk – 102 Miriam – 1020 Arcadia – 10207 Comeniana – 1021 Flammario – 1022 Olympiada – 1023 Thomana – 1024 Hale – 1025 Riema – 1026 Ingrid – 1027 Aesculapia – 1028 Lydina – 1029 La Plata – 10293 Pribina – 102P/Shoemaker – 103 Hera – 1030 Vitja – 1031 Arctica – 1032 Pafuri – 1033 Simona – 1034 Mozartia – 1035 Amata – 1036 Ganymed – 1037 Davidweilla – 1038 Tuckia – 1039 Sonneberga – 103P/Hartley – 104 Klymene – 1040 Klumpkea – 1041 Asta – 1042 Amazone – 1043 Beate – 1044 Teutonia – 1045 Michela – 1046 Edwin – 1047 Geisha – 1048 Feodosia – 1049 Gotho – 104P/Kowal – 105 Artemis – 1050 Meta – 1051 Merope – 10515 Old Joe – 1052 Belgica – 1053 Vigdis – 1054 Forsytia – 1055 Tynka – 1056 Azalea – 1057 Wanda – 1058 Grubba – 1059 Mussorgskia – 105P/Singer Brewster – 106 Dione – 1060 Magnolia – 1061 Paeonia – 1062 Ljuba – 1063 Aquilegia – 1064 Aethusa – 1065 Amundsenia – 1066 Lobelia – 1067 Lunaria – 1068 Nofretete – 1069 Planckia – 106P/Schuster – 107 Camilla – 107 Piscium – 1070 Tunica – 1071 Brita – 1072 Malva – 1073 Gellivara – 1074 Beljawskya – 1075 Helina – 1076 Viola – 1077 Campanula – 1078 Mentha – 1079 Mimosa – 108 Hecuba – 1080 Orchis – 1081 Reseda – 1082 Pirola – 1083 Salvia – 1084 Tamariwa – 1085 Amaryllis – 1086 Nata – 1087 Arabis – 1088 Mitaka – 1089 Tama – 108P/Ciffreo – 109 Felicitas – 109 Piscium – 1090 Sumida – 1091 Spiraea – 1092 Lilium – 1093 Freda – 1094 Siberia – 1095 Tulipa – 1096 Reunerta – 1097 Vicia – 10979 Fristephenson – 1098 Hakone – 1099 Figneria – 109P/Swift-Tuttle – 10P/Tempel
Szabolcsbáka
Má rozlohu 1984 ha a žije tu 1264 obyvateľov (2007).
Senická ulica
Senická ulica je ulica:
Zoznam astronomických článkov/1
11
11 Parthenope – 11 Pyxidis – 110 Lydia – 1100 Arnica – 1101 Clematis – 11014 Svätopluk – 1102 Pepita – 11020 Orwell – 1103 Sequoia – 1104 Syringa – 1105 Fragaria – 1106 Cydonia – 1107 Lictoria – 1108 Demeter – 1109 Tata – 110P/Hartley – 111 Ate – 1110 Jaroslawa – 1111 Reinmuthia – 11118 Modra – 1112 Polonia – 1113 Katja – 1114 Lorraine – 1115 Sabauda – 1116 Catriona – 11169 Alkon – 1117 Reginita – 1118 Hanskya – 1119 Euboea – 111P/Helin-Roman-Crockett – 112 Iphigenia – 1120 Cannonia – 1121 Natascha – 1122 Neith – 1123 Shapleya – 1124 Stroobantia – 1125 China – 1126 Otero – 11264 Claudiomaccone – 1127 Mimi – 1128 Astrid – 1129 Neujmina – 112P/Urata-Niijima – 113 Amalthea – 1130 Skuld – 1131 Porzia – 1132 Hollandia – 1133 Lugduna – 1134 Kepler – 1135 Colchis – 1136 Mercedes – 1137 Raissa – 1138 Attica – 1139 Atami – 113P/Spitaler – 114 Kassandra – 1140 Crimea – 1141 Bohmia – 1142 Aetolia – 1143 Odysseus – 1144 Oda – 1145 Robelmonte – 1146 Biarmia – 1147 Stavropolis – 1148 Rarahu – 1149 Volga – 114P/Wiseman-Skiff – 115 Thyra – 1150 Achaia – 11500 Tomaiyowit – 1151 Ithaka – 1152 Pawona – 1153 Wallenbergia – 1154 Astronomia – 1155 Aënna – 1156 Kira – 1157 Arabia – 1158 Luda – 1159 Granada – 115P/Maury – 116 Sirona – 1160 Illyria – 1161 Thessalia – 11614 Istropolitana – 1162 Larissa – 1163 Saga – 1164 Kobolda – 1165 Imprinetta – 11657 Antonhajduk – 1166 Sakuntala – 1167 Dubiago – 1168 Brandia – 1169 Alwine – 116P/Wild – 117 Lomia – 1170 Siva – 1171 Rusthawelia – 1172 Aneas – 1173 Anchises – 1174 Marmara – 1175 Margo – 1176 Lucidor – 1177 Gonnessia – 1178 Irmela – 1179 Mally – 117P/Helin-Roman-Alu – 118 Peitho – 1180 Rita – 1181 Lilith – 1182 Ilona – 1183 Jutta – 11830 Jessenius – 1184 Gaea – 1185 Nikko – 1186 Turnera – 1187 Afra – 1188 Gothlandia – 1189 Terentia – 118P/Shoemaker-Levy – 119 Althaea – 1190 Pelagia – 1191 Alfaterna – 1192 Prisma – 1193 Africa – 1194 Aletta – 1195 Orangia – 1196 Sheba – 1197 Rhodesia – 1198 Atlantis – 1199 Geldonia – 119P/Parker-Hartley – 11P/Tempel-Swift-LINEAR
13
13 Egeria – 130 Elektra – 1300 Marcelle – 1301 Yvonne – 1302 Werra – 1303 Luthera – 1304 Arosa – 1305 Pongola – 1306 Scythia – 1307 Cimmeria – 1308 Halleria – 1309 Hyperborea – 130P/McNaught-Hughes – 131 Vala – 1310 Villigera – 1311 Knopfia – 1312 Vassar – 13121 Tisza – 1313 Berna – 1314 Paula – 1315 Bronislawa – 1316 Kasan – 1317 Silvretta – 1318 Nerina – 1319 Disa – 131P/Mueller – 132 Aethra – 1320 Impala – 1321 Majuba – 1322 Coppernicus – 1323 Tugela – 1324 Knysna – 1325 Inanda – 1326 Losaka – 1327 Namaqua – 1328 Devota – 1329 Eliane – 132P/Helin-Roman-Alu – 133 Cyrene – 1330 Spiridonia – 1331 Solvejg – 1332 Marconia – 1333 Cevenola – 1334 Lundmarka – 1335 Demoulina – 1336 Zeelandia – 1337 Gerarda – 1338 Duponta – 1339 Desagneauxa – 133P/Elst-Pizarro – 134 Sophrosyne – 1340 Yvette – 1341 Edmee – 1342 Brabantia – 1343 Nicole – 134340 Pluto – 1344 Caubeta – 1345 Potomac – 1346 Gotha – 1347 Patria – 1348 Michel – 1349 Bechuana – 134P/Kowal-Vávrová – 135 Hertha – 1350 Rosselia – 1351 Uzbekistania – 1352 Wawel – 1353 Maartje – 1354 Botha – 1355 Magoeba – 1356 Nyanza – 1357 Khama – 1358 Gaika – 1359 Prieska – 135P/Shoemaker-Levy – 136 Austria – 1360 Tarka – 1361 Leuschneria – 136108 Haumea – 136199 Eris – 1362 Griqua – 1363 Herberta – 1364 Safara – 136472 Makemake – 1365 Henyey – 1366 Piccolo – 1367 Nongoma – 1368 Numidia – 1369 Ostanina – 136P/Mueller – 137 Meliboea – 1370 Hella – 1371 Resi – 1372 Haremari – 1373 Cincinnati – 1374 Isora – 1375 Alfreda – 1376 Michelle – 1377 Roberbauxa – 1378 Leonce – 1379 Lomonosowa – 137P/Shoemaker-Levy – 138 Tolosa – 1380 Volodia – 1381 Danubia – 1382 Gerti – 1383 Limburgia – 1384 Kniertje – 1385 Gelria – 1386 Storeria – 1387 Kama – 1388 Aphrodite – 1389 Onnie – 138P/Shoemaker-Levy – 139 Juewa – 1390 Abastumani – 1391 Carelia – 13916 Bernolák – 1392 Pierre – 1393 Sofala – 1394 Algoa – 1395 Aribeda – 1396 Outeniqua – 1397 Umtata – 1398 Donnera – 1399 Teneriffa – 139P/Vaisala-Oterma – 13P/Olbers
14
14 Irene – 140 Siwa – 1400 Tirela – 1401 Lavonne – 1402 Eri – 1403 Idelsonia – 1404 Ajax – 1405 Sibelius – 1406 Komppa – 1407 Lindelöf – 1408 Trusanda – 1409 Isko – 140P/Bowell-Skiff – 141 Lumen – 1410 Margret – 1411 Brauna – 1412 Lagrula – 1413 Roucarie – 1414 Jerome – 1415 Malautra – 1416 Renauxa – 1417 Walinskia – 1418 Fayeta – 1419 Danzig – 141P/Machholz – 142 Polana – 1420 Radcliffe – 1421 Esperanto – 1422 Stromgrenia – 1423 Jose – 1424 Sundmania – 1425 Tuorla – 1426 Riviera – 1427 Ruvuma – 1428 Mombasa – 1429 Pemba – 142P/Ge-Wang – 143 Adria – 1430 Somalia – 1431 Luanda – 1432 Ethiopia – 1433 Geramtina – 1434 Margot – 1435 Garlena – 1436 Salonta – 1437 Diomedes – 1438 Wendeline – 1439 Vogtia – 143P/Kowal-Mrkos – 144 Vibilia – 1440 Rostia – 1441 Bolyai – 1442 Corvina – 1443 Ruppina – 1444 Pannonia – 1445 Konkolya – 1446 Sillanpää – 1447 Utra – 1448 Lindbladia – 1449 Virtanen – 144P/Kushida – 145 Adeona – 1450 Raimonda – 14509 Lučenec – 1451 Granö – 1452 Hunnia – 1453 Fennia – 1454 Kalevala – 1455 Mitchella – 1456 Saldanha – 1457 Ankara – 1458 Mineura – 1459 Magnya – 145P/Shoemaker-Levy – 146 Lucina – 1460 Haltia – 1461 Jean-Jacques – 1462 Zamenhof – 1463 Nordenmarkia – 1464 Armisticia – 1465 Autonoma – 1466 Mundleria – 1467 Mashona – 1468 Zomba – 1469 Linzia – 14698 Scottyoung – 146P/Shoemaker-LINEAR – 147 Protogeneia – 1470 Carla – 1471 Tornio – 1472 Muonio – 1473 Ounas – 1474 Beira – 1475 Yalta – 1476 Cox – 1477 Bonsdorffia – 1478 Vihuri – 1479 Inkeri – 147P/Kushida-Muramatsu – 148 Gallia – 1480 Aunus – 1481 Tubingia – 1482 Sebastiana – 1483 Hakoila – 1484 Postrema – 1485 Isa – 1486 Marilyn – 1487 Boda – 1488 Aura – 1489 Attila – 148P/Anderson-LINEAR – 149 Medusa – 1490 Limpopo – 1491 Balduinus – 1492 Oppolzer – 1493 Sigrid – 1494 Savo – 1495 Helsinki – 1496 Turku – 1497 Tampere – 1498 Lahti – 1499 Pori – 149P/Mueller – 14P/Wolf
15
15 Eunomia – 150 Nuwa – 1500 Jyväskylä – 1501 Baade – 1502 Arenda – 1503 Kuopio – 1504 Lappeenranta – 1505 Koranna – 15053 Bochníček – 1506 Xosa – 1507 Vaasa – 1508 Kemi – 1509 Esclangona – 150P/LONEOS – 151 Abundantia – 1510 Charlois – 1511 Dalera – 1512 Oulu – 1513 Matra – 1514 Ricouxa – 1515 Perrotin – 1516 Henry – 1517 Beograd – 1518 Rovaniemi – 1519 Kajaani – 151P/Helin – 152 Atala – 1520 Imatra – 1521 Seinäjoki – 1522 Kokkola – 1523 Pieksämäki – 1524 Joensuu – 1525 Savonlinna – 1526 Mikkeli – 1527 Malmquista – 1528 Conrada – 1529 Oterma – 152P/Helin-Lawrence – 153 Hilda – 1530 Rantaseppä – 1531 Hartmut – 1532 Inari – 1533 Saimaa – 1534 Näsi – 1535 Päijänne – 1536 Pielinen – 1537 Transylvania – 1538 Detre – 1539 Borrelly – 153P/Ikeya-Zhang – 154 Bertha – 1540 Kevola – 1541 Estonia – 1542 Schalén – 1543 Bourgeois – 1544 Vinterhansenia – 1545 Thernoe – 1546 Izsak – 1547 Nele – 1548 Palomaa – 1549 Mikko – 154P/Brewington – 155 Scylla – 1550 Tito – 1551 Argelander – 1552 Bessel – 1553 Bauersfelda – 1554 Juhoslávia – 1555 Dejan – 1556 Wingolfia – 1557 Roehla – 1558 Jarnefelt – 1559 Kustaanheimo – 155P/Shoemaker – 156 Xanthippe – 1560 Strattonia – 1561 Fricke – 1562 Gondolatsch – 1563 Noel – 1564 Srbija – 1565 Lemaitre – 1566 Icarus – 1567 Alikoski – 1568 Aisleen – 1569 Evita – 156P/Russell-LINEAR – 157 Dejanira – 1570 Brunonia – 1571 Cesco – 1572 Posnania – 1573 Vaisala – 1574 Meyer – 1575 Winifred – 1576 Fabiola – 15760 Albion – 1577 Reiss – 1578 Kirkwood – 1579 Herrick – 157P/Tritton – 158 Koronis – 1580 Betulia – 1581 Abanderada – 1582 Martir – 1583 Antilochus – 1584 Fuji – 1585 Union – 1586 Thiele – 15860 Siráň – 1587 Kahrstedt – 1588 Descamisada – 1589 Fanatica – 15897 Beňačková – 158P/Kowal-LINEAR – 159 Aemilia – 1590 Tsiolkovskaja – 1591 Baize – 1592 Mathieu – 1593 Fagnes – 1594 Danjon – 1595 Tanga – 1596 Itzigsohn – 1597 Laugier – 1598 Paloque – 1599 Giomus – 159P/LONEOS – 15P/Finlay
16
16 Cygni – 16 Psyche – 160 Una – 1600 Vyssotsky – 1601 Patry – 1602 Indiana – 1603 Neva – 1604 Tombaugh – 1605 Milankovitch – 1606 Jekhovsky – 1607 Mavis – 1608 Munoz – 1609 Brenda – 160P/LINEAR – 161 Athor – 1610 Mirnaya – 1611 Beyer – 1612 Hirose – 1613 Smiley – 1614 Goldschmidt – 1615 Bardwell – 1616 Filipoff – 1617 Alschmitt – 1618 Dawn – 1619 Ueta – 161P/Hartley-IRAS – 162 Laurentia – 1620 Geographos – 1621 Druzhba – 162173 Ryugu – 1622 Chacornac – 1623 Vivian – 1624 Rabe – 1625 The NORC – 1626 Sadeya – 1627 Ivar – 1628 Strobel – 1629 Pecker – 162P/Siding Spring – 163 Erigone – 1630 Milet – 1631 Kopff – 1632 Siebohme – 1633 Chimay – 1634 Ndola – 1635 Bohrmann – 1636 Porter – 163693 Atira – 1637 Swings – 1638 Ruanda – 1639 Bower – 163P/NEAT – 164 Eva – 1640 Nemo – 1641 Tana – 1642 Hill – 1643 Brown – 16435 Fándly – 1644 Rafita – 1645 Waterfield – 1646 Rosseland – 1647 Menelaus – 1648 Shajna – 1649 Fabre – 164P/Christensen – 165 Loreley – 1650 Heckmann – 1651 Behrens – 1652 Herge – 1653 Yakhontovia – 1654 Bojeva – 1655 Comas Sola – 1656 Suomi – 1657 Roemera – 1658 Innes – 1659 Punkaharju – 165P/LINEAR – 166 Rhodope – 1660 Wood – 1661 Granule – 1662 Hoffmann – 1663 van den Bos – 1664 Felix – 1665 Gaby – 1666 van Gent – 1667 Pels – 1668 Hanna – 1669 Dagmar – 166P/NEAT – 167 Urda – 1670 Minnaert – 1671 Chaika – 1672 Gezelle – 1673 van Houten – 1674 Groeneveld – 1675 Simonida – 1676 Kariba – 1677 Tycho Brahe – 1678 Hveen – 1679 Nevanlinna – 167P/CINEOS – 168 Sibylla – 1680 Per Brahe – 1681 Steinmetz – 1682 Karel – 1683 Castafiore – 1684 Iguassu – 1685 Toro – 1686 De Sitter – 1687 Glarona – 1688 Wilkens – 1689 Floris-Jan – 168P/Hergenrother – 169 Zelia – 1690 Mayrhofer – 1691 Oort – 1692 Subbotina – 1693 Hertzsprung – 1694 Kaiser – 1695 Walbeck – 1696 Nurmela – 1697 Koskenniemi – 1698 Christophe – 1699 Honkasalo – 169P/NEAT – 16P/Brooks