cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Škoda 120
4-stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 4,22
Táto prevodovka neskôr nahradila pre typ 742 predchádzajúcu prevodovku. Dôvodom bolo aj neskoršie zavedenie 13 palcových pneumatík. Prevodovka je identicky odstupňovaná, rozdielny je len stály prevod. Sériovo sa táto prevodovka montovala ako na kyvné polosi, tak na kyvné polosi s vlečnými ramenami.
4-stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 3,9
Tento typ prevodoviek sa montoval do špeciálneho modelu Škoda 120LE. Tento automobil mal zvýšiť ekonomiku jazdy hlavne na cestách 1. triedy a diaľniciach, kedy umožnil automobilu jazdu pri rovnakej rýchlosti s nižšími otáčkami, čo malo vplyv na spotrebu. Automobil Škoda 120LE, v ktorom táto prevodovka bola montovaná mal kyvné polosi.
5-stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 3,9
Pre nový modelový rad Škoda 130 bola uvedená 5-stupňová manuálna prevodovka, ktorá sa však v rámci snahy o zvýšenie predávanosti modelového radu Škoda 105/120 dostala aj do áut nižšej kategórie. Pri jej použití v modeli 125L bola montovaná na kyvné polosi.
Vnútorná výbava
Od počiatku do skončenia výroby boli autá typovej rady 742 ponúkané v niekoľkých úrovniach výbavy. Úrovne výbavy sa líšili ako prítomnými vonkajšími ozdobnými prvkami, tak úrovňou vnútornej výbavy a pohodlia obsluhy.
Special (Škoda 105SP)
Táto úprava bola určená najmä pre pošty a údržbárske čaty. Priestor predných a zadných sedadiel bol oddelený zasklenou stenou z polykarbonátu, zadné sedadlá neboli montované a súčasťou výbavy bola polička so zásuvkami na uskladnenie náradia a spojovacieho materiálu. Poslaním tohto modelu bolo poslúžiť tam, kde bola Škoda 1203 zbytočne veľká a neekonomická. Tento model sa vyrábal v rokoch 1982 - 1988.
de Luxe (Škoda 105L a Škoda 120L)
V tejto úrovni výbavy bol štandardne dodávaný prístrojový štít s kruhovými prístrojmi, ale bez otáčkomeru. Podlaha interiéru už bola pokrytá kobercom, na dverách boli lakťové opierky a sťahovať sa dali sklá všetkých štyroch dverí. Predné sedadlá mali možnosť nastavenia sklonu opierky. Oproti modelu S bola pri výbave de Luxe bohatšia výbava vonkajších ozdobných líšt. Autá s touto úrovňou výbavy boli vybavené oválnymi svetlometmi vpredu počas rokov 1976 - 1983, neskôr v roku 1983 dostali automobily Škoda 120L a 120LS tvarové svetlomety. Autá v tejto úrovni výbavy boli dostupné počas celej výroby typovej rady 742.
Grand de Luxe (Škoda 105GL, Škoda 120GLS)
Táto úroveň výbavy bola vrcholom medzi ponúkanými úrovňami výbavy počas celej doby predaja tohto typu automobilov. Zahrňovala palubnú dosku z mäkčeného materiálu IPUR, prístrojový štít s otáčkomerom, vzhľadovo príjemnejší koberec, odlišné čalúnenie dverných výplní. V rokoch 1976 - 1983 bola súčasťou tejto výbavy sada chrómovaných líšt na okenné rámy dverí.
Táto úroveň výbavy sa dodávala len s motormi 742.10 a 742.12X.
Škoda 105
Motor 742.10 so 4-stupňovou manuálnou prevodovkou so stálym prevodom 4,22 (v prvých rokoch výroby 4,44). Dostupné úrovne výbavy boli Standard (S), de Luxe (L), Grand de Luxe (GL) a Special (SP).
Prototypy
Počas výroby automobilov typovej rady 742 sa vyskytlo niekoľko prototypov, ktoré sa do sériovej výroby nedostali. Cieľom bolo hlavne vyrobiť a do sériovej výroby uviesť variant combi, ktorý bol však ťažko uskutočniteľný a po neúspešných pokusoch s automobilom Škoda 1000MB Combi a ukončení výroby automobilu Škoda Octavia automobilka žiadny automobil tohto variantu nevyrábala.
Škoda 120 742/C1
Automobil mal mierne modifikovaný podvozok. Predná lichobežníková náprava bola ponechaná nezmenená, teda náprava s vinutými pružinami a priečnym torzným stabilizátorom. Modifikovaný bol len tvar nápravnice, ktorá bola rozdelená tak, aby sa do stredu automobilu nad nápravu vošiel motor. Zadná náprava dostala inak uložené ramená.
Okrem prototypu s klasickou koncepciou vznikol aj jeden prototyp s koncepciou pohonu transaxle, teda motor vpredu a prevodovka s diferenciálom vzadu.
Curitiba
Curitiba je hlavné mesto štátu Paraná v juhovýchodnej Brazílii. Počet obyvateľstva je 1,8 milióna, ale v aglomerácii mesta žije približne 3,2 milióna obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1693.
Pieseň o sivom holubovi
thumb|Sovák počas natáčania filmu Pieseň o sivom holubovi. thumb Pieseň o sivom holubovi (angl. A Song about the Grey Pigeon) je slovenský poviedkový film, ktorý sa odohráva v slovenských horách na konci 2. svetovej vojny. Film Pieseň o sivom holubovi bol nielen celovečerným hraným debutom režiséra Stanislava Barabáša, ale aj prvým filmovým dielom slovenskej kinematografie, v ktorom sa využil subjektivizovaný pohľad na vojnu prostredníctvom dieťaťa.
Zápletka
Vodiacimi postavami sú traja chlapci prvák Rudko, trinásťročný Vinco a Martin, pričom postave Martina je venovaného najmenej priestoru. Títo traja sa potulujú po okolí rodnej dediny, stretávajú niekoľko zaujímavých postáv, ktoré sa pohybujú vo väčšej či menšej miere v blízkosti Slovenského národného povstania. Spojivom a zároveň rámcom filmu je na začiatku zranený divý holub, ktorého Vinco zranil a Rudko si zaumienil, že z neho spraví poštového holuba. Film sa končí jeho únikom na slobodu, ktorá je ale vykúpená ľudskou smrťou.
Pozadie filmovej výroby
Svoju dokumentárnu minulosť a skúsenosti z nej využíva Stanislav Barabáš v podstatnej miere. Takmer úplne natáčali na ručné kamery, ktoré sú zdanlivo všadeprítomné a zároveň sa zdajú byť nespozorované. Na práci s kamerou sa ale najviac zaslúžil Vladimír Ješina. Formálne zaujímavé sú podhľady či nadhľady, ktorými sa zvýrazňuje subjektívny pohľad detí, či už obdiv alebo pohŕdanie. Detské vnímanie je vo veľkej miere skreslené a práve to sa tu využíva vo veľkej miere. Barabáš je vynikajúcim režisérom z mnohých hľadísk a jedným z nich je jednoznačne práca s hercom, resp. v „Piesni” - nehercom. Ústredná trojica detských hercov (a jej výkon) je výsledkom trpezlivej práce, výbornej komunikácie pred aj za kamerou, ale aj úspešného castingu.
Reakcie dobovej kritiky
Traja chlapci sú pred kamerou nadmieru uveriteľní a na svoj vek priam neuveriteľne zohratí so svojimi rolami. Režisér využíva ich spontaneitu a úprimnosť na vykreslenie predovšetkým postáv Rudka, Vinca a Martina. Pomáhajú však aj epizódnym postavám dospelých, ktorým sa nielen vyrovnávajú, ale na nich výborne reagujú a priam profesionálne s nimi spolupracujú. Potvrdzuje sa tu pravidlo niektorých celosvetovo uznávaných režisérov, že žiadny profi-herec sa nevyrovná tzv. „naturščikovi”.
Podobne o tom hovorí Pavel Branko v dobovej recenzii: ''„Jednou z najsilnejších zložiek je dokonalá práca režiséra s detskými predstaviteľmi. Jeho Vinco (Pavol Mattoš) a Rudko (Paľko Poláček) sú ako živí. Stalo sa, čo sa zavše stáva, keď sa režisér so svojimi detskými predstaviteľmi ,zohrá' a prenesie ich celkom do kože svojich hrdinov"''.
Branko sa tiež obdivne vyjadruje k akejsi „organickosti” celého diela: ''„V autorskom rukopise vzbudzuje najväčší obdiv režisérska suverenita mladého debutanta Barabáša i bohatstvo a atmosféra obrazov z hľadiska výtvarného riešenia jeho kameramanského partnera Vladimíra Ješinu. Tento film nie je narežírovaný - jeho deje žijú neodlučne, organicky vrastené do svojho prostredia. Sú scény, kde sa režijná zložka úplne rozplýva, prestávame ju vnímať - je prítomná v každej drobnosti a pritom nepostihnuteľná inak než sugestívnosťou ovzdušia, ktoré miestami napriek prísnej komponovanosti dáva až pocit autentického dokumentárneho záznamu.”''
Plynutie filmu, ktorý je formálne fragmentarizovaný na niekoľko poviedok, leží na akomsi spojive, ktorým je zranený holub. Takýto zdanlivo nesúvislý dej, bez ucelenej štruktúry a kde väčšina postáv je len epizodických, bol v tých rokoch veľkou novinkou. Tá sa však uchytila. V mnohých aspektoch by sa dala „Pieseň” považovať ako začiatok niečoho nového po rokoch schematizovanej tvorby. Samozrejme, bol to len začiatok, a od rokmi zaužívaných štruktúr sa nemohli odbremeniť úplne. Preto aj v tomto filme uvidíme hrdých ruských osloboditeľov na ceste za mierom, tomu sa už pravdepodobne nedalo vyhnúť. Dilemu a problémy tej doby s tvorivým spracovaním citlivej témy, akou je SNP nám viac priblíži citát: ''„V rokoch rastu relatívnej slobody prejavu sa prehodnocovali a narúšali oficiálne výklady dejín vrátane druhej svetovej vojny a Slovenského národného povstania. Odpor v tejto oblasti bol najväčší, pretože oficiálne hodnotenie obdobia 1939-1945 sa prísne strážilo a odchýlky sa presadzovali veľmi ťažko.”''
Čo ale stojí za to, je vykreslenie nemeckých vojakov, ktoré je po dlhej dobe odbremenené od rozdeľovania na čiernych a bielych. Ukazuje, že aj Nemci boli len ľudia, mali svoje osobné dilemy a nie všetci boli nemilosrdní voči ľudskému utrpeniu. Nemecký rozporuplný, ku koncu hysterický vojak, sa snaží pomôcť nielen rodiacej žene, ale aj ruskej partizánke Nataši. Chlapcov nabáda ku hlasnému spevu, pretože dobre pozná svojich kolegov a vie odhadnúť, čo sa stane, ak začujú zvuky, ktoré im budú proti srsti. Alebo čo sa stane partizánke, ktorú by v jeho neprítomnosti pravdepodobne zahlušili (a kadečo iné), bez ohľadu na detských pozorovateľov, priamo pred ich zrakmi. Výrazným prvkami, ktoré režisér v spolupráci so scenáristami využil, je napríklad „odbúravanie hrdinského majestátu postáv”5. To sa prejavilo v podobe spočiatku autoritatívneho a chlapcami obdivovaného pána učiteľa. Ideály o ňom im však zrúca jeho časom odhalený sklon k prevracaniu kabátov. Ku koncu filmu pri víťaznom putovaní Rusov a partizánov dovedna je potrestaný, a teda vlečený ako zradca.
Týmto sa môže prejsť k rozdielnemu vnímaniu vekom rôznych kamarátov. Zatiaľ čo ešte naivný a čisto detskými očami pozerajúci prvák Rudko ešte nevidí skrz reči a konanie dospelých, dospievajúci Vinco či Martin už áno. Majú svoje ideály a predstavy, ktoré sa im predčasne dôsledkom vojny rúcajú. K týmto dvom sa epizódne pridá aj cestujúci Milan, ktorého otec „budúci plukovník” mieri „hrdinsky” do povstania. Keď však príde na lámanie chleba, jeho metálom ocenená chrabrosť podstúpi tvrdú skúšku a pri prvom náznaku boja sa priamo pred očami vnímavých chlapcov zachová ako zbabelec. Vincovo radikálne dospievanie je naznačené najmä jeho priamou prítomnosťou na fronte. Pri naháňaní zradcovského učiteľa vymení svoj milovaný gumený, s detstvom spätý prak za vysnívanú pušku. Tento prechod ale nie je taký šťastný ako bol v jeho predstavách.
Tento citát z dejín slovenskej kinematografie nebol v pôvodnom kontexte využitý práve na opis „Piesne” ale filmu Zvony pre bosých. Jeho mienenie sedí aj na Pieseň o sivom holubovi. Vo filme sa konkrétne zamerali na detskú psychiku, špecifické procesy jej vnímania oproti už vyspelým postavám, proces dospievania a jeho zákernosti a všetko dohnané do krajnosti, ako to dokáže len vojna. Priamo na fronte sa ocitneme spolu s Vincom, priamy boj však nevidíme, iba boj zo zákopov. Konfrontácii priamej smrti s kamerou sa Stanislav Barabáš vyhýba. Smrť Fera tisícich tvárí nám sprostredkuje priestrel cez okno auta, či náhlu smrť Rudka výbuch pozorovaný z veľkej diaľky. Tieto akty však sprevádzajú efektne využité ruchy, ktoré príhodne nahrádzajú informácie z obrazu. 7 Ku novátorstvu „Piesne” sa tiež pochvalne vyjadruje Richard Blech v dobovej recenzii pre časopis Smena: ''„Pieseň o sivom holubovi je aj činom novátorským. Jeho uvoľnená kompozičná stavba hovorí novou protitradičnou filmovou rečou, ktorá sa vzďaľuje klasickému rámcu drámy, určité fakty dialekticky povyšuje, určité potláča. Rozpráva iba to, čo je pre príbeh dôležité a v tomto ohľade má veľa spoločných znakov so snahou modernej jadrnej prózy, so snahami mladej sovietskej filmovej generácie, alebo so štýlom, ktorý pestuje u nás Vojtěch Jasný.”''
Na záver by sa patrilo dodať, že tento výnimočný počin bol v rokoch normalizácie teda v rokoch 1968-1978, aj s mnohými inými slovenskými filmami, stiahnutý z kín.
Linka 13 (parížske metro)
Linka  je jedna zo 16 liniek metra v Paríži. Linka spája Saint-Denis a Gennevilliers v severných predmestiach Paríža s Châtillon na juhu. Najstaršie časti linky, ako linky, boli pôvodne postavené pre spoločnosť "Nord-Sud", bývalého konkurenta spoločnosti CMP (ktorá sa neskôr stala RATP).
Chronológia
thumb|upright|left|Geograficky presná mapa dráhy linky 26. február 1911: Linka B spoločnosti "Nord-Sud" bola otvorená od Saint-Lazare po Porte de Saint-Ouen. 20. január 1912: Druhá vetva Linky B bola otvorená medzi La Fourche a Porte de Clichy. 1930: Spoločnosť CMP kúpila spoločnosť Nord-Sud. Linka B sa stala linkou a plánovanej Linke C spoločnosťou Nord-Sud bolo priradené čislo. 21. január 1937: Pôvodná linka bola otvorená medzi Bienvenüe a Porte de Vanves. 27. júl 1937: Linka bola rozšírená na sever od Bienvenüe po Duroc a prevzala úsek medzi Duroc a Invalides z linky. 30. jún 1952: Linka bola rozšírená na severe od Porte de Saint-Ouen po Carrefour Pleyel. 27. jún 1973: Linka bola rozšírená na juhu od Saint-Lazare po Miromesnil. 18. február 1975: Linka bola rozšírená na juhu od Miromesnil po Champs-Elysées - Clémenceau. 26. máj 1976: Linka bola rozšírená na severe od Carrefour Pleyel po Saint-Denis - Basilique. 9. november 1976: Linka bola rozšírená od Champs-Elysées po Invalides. Linka bola odstránená ako oddelená linka (aj s jej číslom, ktoré bolo znovu použité v roku 1998 a pričlenená k linke ). Linka bola rozšírená na juhu od Porte de Vanves po Châtillon - Montrouge. 9. máj 1980: Severozápadná vetva linky bola rozšírená od Porte de Clichy po Asnières - Gennevilliers. 25. máj 1998: Severná vetva bola rozšírená od Basilique de Saint-Denis po Saint-Denis - Université.
Prírodný park Niva Jihlavy
Prírodný park Niva Jihlavy je všeobecne chránené územie v okrese Brno-venkov, vyhlásené v roku 1999. Vznikol s cieľom chrániť krajinný ráz územia, charakteristického prirodzene meandrujúcim tokom rieky Jihlavy so sieťou brehových porastov a slepých ramien.
Umiestnenie
náhľad|Mapa Prírodného parku Niva Jihlavy Park tvorí asi dlhá rovinatá údolná niva rieky Jihlavy, leží medzi obcami Pravlov na severe a Pohořelice na juhu. Rozloha prírodného parku je približne, nadmorská výška asi. Územie prírodného parku zasahuje do katastrálnych území obcí Kupařovice, Němčičky, Malešovice, Medlov, Odrovice, Pravlov. Oblasť parku vymedzujú prirodzené hranice, tvorené prevažne cestami II. a III. triedy (II/395, III / 39520, III / 39521), na juhu potom vetrolamom a poľnou cestou.
Linka 13 (parížske metro)
Vývoj mien staníc
20. január 1912: Marcadet bola premenovaná na Marcadet - Balagny. 1. august 1914: Berlin bola premenovaná na Liège. 27. január 1946: Marcadet - Balagny bola premenovaná na Guy Môquet. 25. máj 1998: Saint-Denis - Basilique bola premenovaná na Basilique de Saint-Denis.
Prírodný park Niva Jihlavy
História
Prírodný park Niva Jihlavy vznikol nariadením Okresného úradu Brno-venkov č. 1/99 z 3. mája 1999, ktoré nadobudlo účinnosť 1. júna 1999. V roku 2012 nastala legislatívna úprava, kedy súčasné vyhlásenie bolo zrušené a nahradené nariadením Juhomoravského kraja zo 17. mája 2012 o zriadení Prírodného parku Niva Jihlavy a o obmedzení využitia jeho územia. To nadobudlo účinnosť k 1. septembra 2012
Linka 13 (parížske metro)
Budúcnosť
Severozápadná vetva je rozširovaná o s dvomi novými stanicami k Asnières-Gennevilliers-Le Luth. Stavba bola v prevádzke až do začiatku roku 2005 a je očakávané, že bude otvorená v polovici roku 2008. Tretia stanica (Pont de Gennevilliers) by mohla byť pridaná neskôr.
Prírodný park Niva Jihlavy
Geológia a hydrológia
Podložie údolnej nivy je tvorené neogénnymi morskými sedimentami. Prirodzene meandrujúci tok rieky tu dosahuje šírku 15 –  a hĺbku okolo.
Flora
Slepé riečne ramená sú miestom výskytu zvyškov pôvodnej vodnej a mokraďovej vegetácie, obsahujúce napríklad kosatec žltý (Iris pseudacorus) alebo okrasu okolíkatú (Butomus umbellatus). Pri Malešoviciach sa objavujú porasty leknice žltej (Nyphar lutea).
Fauna
Niva Jihlavy je domovom stabilnej populácie vážky klinovky hadej (Ophiogomphus cecilia). Oblasti riečnych ramien slúžia ako miesto rozmnožovania obojživelníkov vrátane mloka bodkovaného (Triturus vulgaris), kunky červenobruchej (Bombina bombina), hrabavky škvrnitej (Pelobates fuscus) alebo rosničky zelenej (Hyla arborea).
Na území sa nachádza bobor európsky (Castor fiber) a vydra riečna (Lutra lutra). Z vtáctva potom osídľujú kolmé brehy riek rybárik riečny (Alcedo atthis) alebo brehuľa hnedá (Riparia riparia). V brehových porastoch potom nachádza útočisko a hniezdi muchár sivý (Muscicapa striata), kúdeľníčka lužná (Remiz pendulinus), vlha obyčajná (Oriolus oriolus), slávik (Luscinia megarhynchos) a bocian biely (Ciconia ciconia). V čase ťahu alebo počas zimovania boli v území pozorované tiež ďalšie druhy mokraďových vtákov, a to najmä volavka popolavá (Ardea cinerea), beluša veľká (Ardea alba), bučiak veľký (Botaurus stellaris), chavkoš nočný (Nycticorax nycticorax), rybár riečny (Sterna hirundo).
Michaelnbach
Michaelnbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Voudenay
Voudenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brinon-sur-Beuvron (obec)
Brinon-sur-Beuvron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flamenco
right|frameless|234x234px Flamenco je významný španielsky hudobno-tanečný žáner. V roku 2010 bolo organizáciou UNESCO vyhlásené za celosvetové nemateriálne dedičstvo ľudstva.
Skôr ako len typ ľudovej hudby, tanca a spevu je flamenco hudobným a zároveň kultúrnym fenoménom. Aj keď sa považuje za súčasť španielskej kultúry všeobecne, pochádza predovšetkým z jedného regiónu Španielska (Andalúzia). No aj iné oblasti – najmä Estremadura a Murcía prispeli k rozvoju niektorých jeho hudobných foriem a mnohí význační flamencoví umelci pochádzali i z ďalších oblastí Španielska. Pôvod flamenca nie je celkom jasný, ale vo všeobecnosti sa za hlavné zložky pokladá rómska, židovská, islamská a napokon domorodá andalúzska kultúra. Pre vývoj niektorých jeho hudobných foriem boli tiež dôležité latinsko-americké (najmä kubánske) vplyvy.
Folklórny vplyv na dnešnú podobu tohoto umenia je nezmazateľný. Významným španielskym exportným artiklom sa stala hudobná a tanečná štylizácia, ktorá obsiahla okrem folklórnych aj moderné, baletné, dramatické, scénické, a iné vplyvy viacerých európskych kultúr a žánrov. V takejto podobe zažíva rozmach a popularitu blížiacu sa popularite štýlov ´latino´.
Dejiny
Dovtedy zvýrazňovanému dôrazu na tradíciu sa v sedemdesiatych rokoch vzopreli osobnosti novej vlny. Od tej doby sa flamenco žánrovo rozvrstvuje, kombinuje svoje prvky s inými žánrami a štýlmi. O medzinárodnú popularizáciu a následné udomácnenie flamenca v ďalších krajinách sveta sa najviac asi zaslúžili gitaristi Paco de Lucia a Tomatito, spevák Camarón de la Isla, režisér Carlos Saura, ktorý natočil filmy s tématikou flamenca (Krvavá svadba, Carmen, Čarodejná láska, Flamenco, Salomé, …), či tanečníci Carmen Amaya, Antonio Gades, Antonio Canales, alebo Farruco. Tanec dnes žije svojim vlastným životom vďaka množstvu lektorov a stále neochabujúcemu, hlavne ženskému záujmu.
Formy
Melancholické flamencové formy sú tradične sprevádzané spevom istého štýlu (Soleá, Seguiriya), pomalým tempom. Veselšie a rýchlejšie (Bulerías, Alegrías) sú naopak tancované s ľahkosťou a rozsiahlejšími dupavými sekvenciami.
Flamencový tanečný prejav spája viacero paralelných rovín. Je to na silových dupoch s jemným stepovým obohatením a sínusoidnej kumulatívnej dynamike založený tanec s pomerne zložitým rytmom, striktnou technika tela a choreografickou formou. Tá je slobodná v spájaní a nadväznosti len za predpokladu priznania folklórneho východzieho bodu. Súčasťou je hravosť prechádzajúca do nepredvídateľných improvizovaných kreácií, vedomá práca so autentickými emóciami a z nej vyplývajúce terapeutické účinky, plynutie v pocite zjednotenia sa s duchom momentu, v toku takzvaného ´soniquete´, individuálna výpoveď na pozadí kolektívneho napojenia sa na spoločnú tému a energiu živej hudby a spevu.
Kvalita flamencového tanca sa hodnotí podľa: duende, gracia, a compás. Duende je ťažko preložiteľný termín, ktorý označuje hĺbku prejavu, a schopnosť vzbudiť u diváka silný emočný zážitok. Gracia je elegancia a ladnosť, vzťahuje sa na estetickú stránku, ale zahrňuje i dôstojnosť a vznešenosť tanečného pohybu. Compás posudzuje muzikálnosť tanečného interpreta.
Flamenco na Slovensku
Na území Slovenska začala za posledné roky pôsobiť nová, stále početnejšia generácia flamencových umelcov, ktorí dosiahli významné umelecké prieniky v medzinárodných aj lokálnych flamencových aktivitách. K súčasným slovenským menám patria: Morenito de Triana (Stanislav Kohútek), Flaco de Nerja (Branislav Krajčo), Martin Bies, Mateo Gallito (Matúš Kohútek), Danito El Loco (Daniel Godány), Libuša Bachratá, Remedios, Ponte Pardo, a ďalší.
Dennis Tito
Dennis Anthony Tito (* 8. august 1940, Queens, New York) je americký podnikateľ, ktorý sa stal prvým vesmírnym turistom. Tito však s týmto označením nesúhlasí a nazýva sa "nezávislým výskumníkom", pretože na obežnej dráhe uskutočnil niekoľko vedeckých pokusov. Do vesmíru sa vydal 28. apríla 2001 s Talgatom Musabajevom a Jurijom Baturinom ako člen 1. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), štartoval v lodi Sojuz TM-32, vracal sa v Sojuze TM-31. Na obežnej dráhe strávil celkovo 7 dní, 22 hodín a 4 minúty. Tito za výlet do vesmíru zaplatil 20 miliónov dolárov.
Ignis Brunensis
Ignis Brunensis je medzinárodná súťažná prehliadka ohňostrojných predstavení, ktorú každoročne od roku 1998 usporadúva mesto Brno. Na tejto veľkolepej show sa predstavujú ohňostrojové spoločnosti z rozličných krajín, okrem domácich českých firiem napríklad aj firmy z Talianska, Švédska, Portugalska či Južnej Afriky. Ohňostroje sprevádza hudba, pekne zladená so svetelnými efektami. Súťažná časť prebieha na hladine Brnianskej priehrady, ďalšie predstavenia diváci môžu vidieť aj pod hradom Špilberk. Ohňostrojné predstavenia sa začínajú vždy o 22.30 a trvajú približne 22 minút.
10. ročník Ignis Brunensis sa konal v dňoch 18. mája - 1. júna 2007. 11. ročník sa koná v dňoch 23. mája - 6. júna 2008.
Zoznam kultúrnych pamiatok vo Vrútkach
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Vrútky v okrese Martin.
Montigny (Seine-Maritime)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Micheldorf in Oberösterreich
Žije tu 5 964 obyvateľov (1. 1. 2010).
Jaromír Borek
Jaromír Borek môže byť:
London
London môže byť:
Anglesit
Anglesit je minerál, kryštalizujúci v rombickej sústave. Chemický vzorec je PbSO4.
No-Man
No-Man sú anglické art popové duo, ktoré vzniklo pôvodne ako No Man Is An Island (Except The Isle Of Man) v roku 1987. Založil ho spevák Tim Bowness a multiinštrumentalista Steven Wilson (neskôr známy vďaka projektu Porcupine Tree).
Skupina vyprodukovala šesť štúdiových albumov a množstvo singlov, a zbierok nahrávok. Pôvodne sa dvojica zaoberala výrobou na samploch založených proto-trip hop/ambient/electro-pop hudobných žánroch. Neskôr sa z projektu stala skupina, ktorá sa pokúšala o pesničkový mix inšpirovaný post rockom, minimalistickými nápadmi, ale aj metódami progresívneho rocku, džezu a súčasnou ambientnou hudbou. Ich experimentálny prístup k tvorbe aj vzhľadom na vývoj je veľmi ťažké stabilnejšie zaradiť k nejakému žánru.
Anglesit
Charakteristika
Je typický svojou žltooranžovou, krémovou až žltobielou luminiscenciou. left|50px Typický tvar kryštálov anglesitu
Vznik
Genéza sekundárna, hydrotermálna, paragenéza: galenit, limonit, cerusit.
No-Man
Počiatočné formovanie (1986–1989)
Pôvodný projekt pod názvom „No Man Is An Island (Except The Isle Of Man)“ bola sólová záležitosť pri spustení ktorej Steven Wilson v roku 1986 nahral inštrumentálnu kompozíciu s názvom „From A Toyshop Window“. Bola to zmes progresívneho rocku s synth popom. V roku 1987 sa Wilson na projekte spojil so spevákom, textárom a príležitostným hráčom na gitaru a klávesové nástroje, Timom Bownessom, ktorý v tom čase pôsobil v Liverpoolskej artpopovej formácii Plenty. Obidvaja muzikanti nahrali dve veľmi odlišné hudobné skladby: atmosféricky ladenú baladu „Faith's Last Doubt“ a drsnú kompozíciu „Screaming Head Eternal“. Obidve skladby neskôr vyšli na undergroundových kompilačných albumoch. Skladbu „Screaming Head Eternal“ vydal hudobný vydavateľ Plastic Head Records na kompilácii Expose it.
Anglesit
Výskyt
Zriedkavý.
No-Man
Počiatočné formovanie (1986–1989)
Bowness s Wilsonom potom nasledujúce dva roky spolupracovali v nahrávacom štúdiu. Niektoré ich výsledky vyšli neskôr na albume Speak. Ich hlavnou inšpiráciou boli minimalistickí, ktorí publikovali pod vydavateľstvom 4AD, ako napríklad This Mortal Coil, či ikony 60. rokov ako Nick Drake and Scott Walker.
Anglesit
Lokality
Česko (Příbram, Cínovec, Jihlava, Stříbro), Nemecko (Badenweiler, Einbachtal), Rakúsko (Schwarzenbach), Anglicko (Anglesey), Rusko, Mexiko Na slovenskú sú lokalitami tohto minerálu Banská Štiavnica, Ochtiná, Ardov a Poníky.
Ekonomický význam
Drahý kameň.
No-Man
Počiatočné formovanie (1986–1989)
Koncom roku 1988 sa k projektu pripojil huslista Ben Coleman. Spolu s gitaristom Stuartom Blagdenom, ktorý do kapely prišiel v roku 1989 získala už štvorčlenná kapela potenciál vystupovať na koncertoch. Skladba „The Hidden Art Of Man Ray“ bol jednou z tých na ktorých mali Coleman a Blagden svoj interpretačný podiel. V polovici roku 1989 vyšiel u vydavateľa Plastic Head Records skupine No Man Is An Island ich debutový singel, vo waltzovom rytme komponovaná balada s názvom „The Girl From Missouri“. Kapela bola ale s výslednou nahrávkou sklamaná. Svoje smerovanie videla skôr vo vývoji k agresívnemu synth-popu, ktorý nahrali na audio EP kazetu nazvanú „Swagger“. Zároveň sa rozlúčili s gitaristom Stuartom Blagdenom, ktorý bol rešpektovaný skôr ako hudobník zameraný na džez a latino hudbu.
Popové obdobie (1990–1994)
V roku 1990 si zoskupenie No Man Is An Island skrátilo názov na No-Man a stali sa triom, ktorého produkcia pozostávala zo spevu, gitary, hrania na husliach a samplovanej muziky. Potrebné zvuky wilson predprogramoval v hudobnom štúdiu. Inšpirovaný kapelami ako Public Enemy a A Tribe Called Quest, kapela spájala tanečné rytmy, hip-hopové prvky do art-popového zvuku. V júni roku 1990 už ako No-Man kapela vydala prvý singel, ktorým bola coververzia skladby „Colours“ od popovej hviezdy 60. rokov, Donovana Leicha. Singel sa dostal do časopisu Melody Maker, časopisu Sounds a do teletextového zoznamu „Singles Of The Week“, ktorý zverejňuje TV Channel 4. V októbri toho istého roku vydal reedíciu singlu liverpolský vydavateľ Probe Plus.
Záujem o singel „Colours“ podnietil hudobné vydavateľstvo One Little Indian (vydávalo v tom čase hudobné nosiče The Shamen a Björk) aby so skupinou No-Man uzavreli nahrávaciu zmluvu. Menežérom kapely sa odvtedy až do roku 1994 stal Keith Aspden. Počas tých štyroch rokov mala skupina značne pozitívnu podporu médií v Spojenom kráľovstve. Viackrát ich single boli zaradené medzi „Singles Of The Week“ v časopisoch Melody Maker, Sounds, či v írskom hudobnom časopise Hot Press. Dva single: „Days In The Trees“ a „Ocean Song“ sa dostali do nezávislých Top 20 hitov a singel „Taking It Like A Man“ sa v Spojených štátoch v rebríčku Billboard Top 40 dostal na 34. pozíciu.
V roku 1994 kapele No-Man vyšiel druhý album Flowermouth. Bol to v porovnaní s debutom ambicióznejší projekt na nahrávaní ktorého sa podieľali hostia ako Barbieri, Jansen, Robert Fripp a Ian Carr. Album tiež demonštroval Bownessov a Wilsonov vplyv pestrou škálou štýlov od newyorského minimalizmu, Milesa Davisa až po progresívny rock. Aj keď už Ben Coleman s kapelou nepôsobil, počas nahrávania albumu mal tento huslista dosť významný prínos vo väčšine jeho skladieb.
V roku 1994 skupina No-Man prestala na koncertoch vystupovať a na pódiá sa vrátila až v roku 2006.
Posun k art rocku (1995–2000)
Dva albumy, ktoré No-Man vydali v roku 1995 uzatvárali prvú fázu ich existencie: ambientné prepracovanie materiálu albumu Flowermouth pod novým názvom Flowermix a kompilácia ambientných rarít a B-strán nazvaná Heaven Taste. Každou ďalšou nahrávkou sa ich produkcia svojim štýlom vyvíjala a približovala k tvorbe umelcov ako Talk Talk, David Sylvian, Radiohead, Scott Walker a Kate Bush. Od polovice 90. rokov No-Man vydávali rad albumov u vydavateľstiev Snapper Music a 3rd Stone/Adasam. Pri nahrávaniach im asistovali osobnosti ako Fripp, Barbieri, Jansen, Theo Travis a Pat Mastelotto. Kapela sa udržovala v povedomí ako kultová a mala pozitívne odozvy kritík.
Album z roku 1996, Wild Opera, a z nasledujúceho roku Dry Cleaning Ray predviedli kombináciu temného tanečného zvuku, experimentálneho art rocku a hlboký trip-hop. Zároveň udržali úroveň zručnosti prezentácie baladických tém. V roku 1998 kapela vydala na EP hudobný materiál pod názvom Carolina Skeletons. V roku 1999 skupina No-Man vydala kompiláciu väčšinou nevydaných nahrávok ich prvých ambientných songov z predošlej dekády pod názvom Speak.
Vývoj No-Man od roku 2000 po súčasnosť
Na ambientný atmosférický štýl nahrávok kompilácie Speak nadviazal aj nasledujúci projekt kapely No-Man, ktorý vydali v roku 2001 pod názvom Returning Jesus. Do tohto projektu prebrali a rozšírili z minulosti aj džezové a progresívnym rockom ovplyvnené hudobné postupy, ktoré ich inšpirovali pri produkcii albumu Flowermouth. Záujem o No-Man v tomto období začal stúpať aj vďaka narastajúcemu úspechu Wilsonovho projektu Porcupine Tree.
Podpísanie zmluvy s vydavateľom Snapper Music posunulo v roku 2003 kapelu No-Man do nahrávacieho štúdia aby vydali album Together We're Stranger. Šlo o temnú nahrávku, symfonickú báseň, ktorá rozoberala v abstraktnej rovine témy rozpadu vzťahu a reakcie na úmrtie.
V roku 2006 No-Man mali na akcii vydavateľa Burning Shed počas Norwich Garage koncertné vystúpenie. Dňa 12. mája 2008 kapela zrealizovala ďalší projekt, Schoolyard Ghosts, za ktorý získala tie najlepšie recenzie vo svojej histórii. Časopis Classic rock album označil ako „skutočne povznášajúci“. Na nahrávke v štúdiu sa zúčastnilo mnoho ďalšich hudobníkov ako Pat Mastelotto, Theo Travis, Gavin Harrison, Colin Edwin, Bruce Kaphan (bývalý člen American Music Club) a The London Session Orchestra (aranžoval ich Dave Stewart).
Dňa 27. mája 2008 bolo oznámené, že hudba od No-Man bude súčasťou filmovej snímky úspešného mladého filmára Dana Faltza, ktorý bude mať názov Weak Species. Dňa 29. augusta 2008 mala prvýkrát po 15 rokoch kapela No-Man kompletný koncertný program v londýnskej Bush Hall. Po tomto vystúpení nasledovali 3. a 4. septembra koncerty v Zoetermeeri (Holandsko) a v Düsseldorfe (Nemecko). Holandský koncert bol prvým vystúpením kapely mimo Spojeného kráľovstva.
V októbri roku 2009 kapela vydala dvojité DVD pod názvom Mixtaped. Obsahuje koncert kapely v Londýne, dokument o jej histórii a rôzne propagačné videá. 22. decembra 2011 kapela cez ich Facebookový profil oznámila, že 27. februára 2012 budú pod názvom „Love and Endings“ publikované ich nové koncertné nahrávky, ktoré vznikli na Leamington Spa Assembly v októbri roku 2011.
Warwick Castle
thumb|Hrad Warwick Warwick Castle je hrad v Anglicku, ležiaci v meste Warwick, pri rieke Avon. Bol sídlom grófa z Warwicku, v súčasnosti je to obľúbená turistická atrakcia. Podľa legiend boli prvé opevnenia vybudované ešte v roku 914 Ethelfledou, dcérou Alfréda Veľkého.
Iné projekty
.
Hampton Court Palace
thumb thumb thumb
Židia v Nórsku
náhľad|Synagóga v [[Oslo|Osle]] Židia v Nórsku sú jednou z najmenších etnických a náboženských minorít v Nórsku. V Nórsku žije približne 1400 Židov, z toho 900 v Osle. Malá židovská komunita sa nachádza aj v Trondheime.
Hampton Court Palace
Dejiny
Thomas Wolsey, v dobe keď zastával funkciu arcibiskupa z Yorku a prvého ministra kráľa, prevzal prenájom a pôvodné panské sídlo nechal v priebehu nasledujúcich siedmich rokoch zrekonštruovať a vytvoril tak základ súčasnej podoby paláca. Wolsey chcel vytvoriť z tohoto paláca kardinálske renesančné sídlo podľa vzoru talianskych palácov.
Židia v Nórsku
Dejiny a súčasnosť
Prvá nórska ústava (Grunnloven - 1814) Židom (a Jezuitom) zakazovala vstup do krajiny. Dotyčný paragraf bol zrušený v roku 1851 (Jezuitom bol však vstup umožnený až zmenou ústavy v roku 1956). V novšej dobe prišlo do Nórska najviac Židov zo Strednej a Východnej Európy, a to v druhej polovici 19. storočia.
Hampton Court Palace
Dejiny
Palác si privlastnil, ešte za života Wolseyho, asi v roku 1525, Henrich VIII. Tudor, ktorý dal postaviť Veľkú aulu – poslednú veľkú stredovekú aulu postavenou pre anglického panovníka a tenisový kurt (pre pôvodnú verziu tenisu, z ktorého sa vyvinula súčasná podoba tenisu).
Roku 1604 bol palác miestom rokovania Jakuba I. s reprezentáciou anglických puritánov, známeho ako Hampton Court Conference. Dôsledkom neúspechu rokovania bolo rozhodnutie kráľa Jakuba I. vydať vlastnú verziu biblie, tzv. Bibliu kráľa Jakuba (anglicky King James Version Bible).
Židia v Nórsku
Dejiny a súčasnosť
Pred nemeckou okupáciou, ktorá započala 9. apríla 1940, žilo v Nórsku približne 1800 Židov. Asi 770 ich bolo za 2. svetovej vojny odvlečených do Osvienčimu, z ktorých prežilo len 34 ľudí. Približne tisícke sa podarilo na dobu vojny utiecť do neutrálneho Švédska.
Hampton Court Palace
Dejiny
Za vlády Márie II. a Viliama III. Oranžského bola časť prestavieb vzniknutých v dobe Henricha VIII. zbúraná a časť štátnych komnát sa začala bežne používať. Polovica paláca bola v období rokov 1689 až 1694 prestavaná. Po smrti kráľovnej Márie stratil Viliam záujem o rekonštrukcii paláca. Potom bol palác znovu zanedbávaný až do doby Juraja II. a jeho manželky Karolíny, kedy bol palác vybavený novým nábytkom, ktorý navrhol architekt William Kent. Kráľovnine súkromné komnaty – kúpeľňa, spálňa a súkromná kaplnka – sú prístupné verejnosti.
Židia v Nórsku
Dejiny a súčasnosť
Po 2. svetovej vojne tak v Nórsku zostalo len cca 800 Židov. Dôsledkom antisemitizmu predovšetkým v Poľsku v roku 1967 sa však ich počet opäť zvýšil na súčasných cca 1400.
Hampton Court Palace
Dejiny
Od roku 1760 panovníci preferovali iné londýnske sídla, a tak Hampton Court prestal byť využívaný ako kráľovský palác.
Židia v Nórsku
Najsevernejšia synagóga
Najväčšia synagóga sa nachádza v Osle a najmenšia v Trondheime (63° 25' s. š.), ktorá je považovaná za najsevernejšie položenú synagógu na svete.
Hampton Court Palace
Labyrint
Blízko Hampton Courtu je svetoznámy labyrint zo živého plotu. Bol založený okolo roku 1689 až 1695 Jurajom Londonom a Henrym Wisem pre Viliama Oranžského.
Labyrint sa rozprestiera na ploche a je dlhý. Je pravdepodobné, že bol vytvorený na mieste predchádzajúceho bludiska vytvoreného pre kardinála Wolseyho. Plot tvorili pôvodne stromčeky hrabu, ale časom boli na jeho opravy použité i iné druhy stromčekov a krov.
Labyrint sa nachádza v záhradách s rozlohou obklopujúcich palác.
Mining
Žije tu 1 162 obyvateľov (1. 1. 2011).
Bulcy
Bulcy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Finlandia Vodka
Finlandia je fínska značka vodky. Je vyrábaná zo šesťradového jačmeňa a ľadovcovej vody (filtruje sa iba kvôli pevným časticiam v nej ) liehovarom Altia v oblasti Ilmajoki. Majiteľom tejto značky je koncern Brown-Forman. Finlandia je v súčasnosti najdovážanejšou vodkou v Rusku a jednou z najdovážanejších v Poľsku. Ochutené varianty sú označené ako Fusion.
Dizajn fľaše navrhol fínsky výtvarník a sochár Tapio Wirkkala.
Grafity
Grafity  (iné názvy: grafiti, staršie: graffity , staršie: graffiti ; po taliansky a po anglicky graffiti) je v užšom zmysle iný názov pre graffiti art (iný názov: sprejové umenie ), teda pouličné výtvarné umenie od 70. rokov 20. stor., ktoré spočíva v sprejových kresbách či nápisoch na múroch a veľkých betónových plochách v mestách, na vagónoch a pod., resp. samotné takto vzniknuté obrazy či nápisy. V širšom zmysle termín grafity znamená (často s vandalizmom hraničiace) obrazy, značky, nápisy atď. na verejne prístupných plochách vytvorené akoukoľvek technikou (t. j. nielen sprejovaním, ale aj napr. škrabaním či rytím), pre ktoré je príznačná expresívna snaha o zanechanie nejakého odkazu a pod., a ktoré sú známe už od staroveku.
Osoba tvoriaca grafity sa volá grafitista (iné názvy: staršie: graffitista ; v oblasti graffiti art aj: sprejer, sprejár , writer , staršie: graffiti ).
Graffiti art
Grafity v užšom zmysle (pozri vyššie) sú subkultúrna forma výtvarného prejavu pochádzajúca zhruba zo 70. rokov 20. stor. z USA, ktorá je anarchistickou manifestáciou sociálnej slobody. O popularitu grafity sa zaslúžil najmä americký výtvarník K. Haring, ktorého tvorbu začali oceňovať aj renomované múzeá. V 90. rokoch sa rozšírili aj v Európe (Berlínsky múr, v Taliansku okraj tisíclírových bankoviek).
Definícia grafitov
Podstata grafitov spočíva v tom, že grafitista (writer, sprejer) sa snaží prezentovať svoje pseudomeno – tag pomocou farby v spreji (ale aj inými prostriedkami), a tým sa odlíšiť od ostatných grafitistov. Vo väčšine prípadov grafitisti píšu alebo maľujú svoje mená alebo mená svojich crew. Za grafity môžeme považovať aj rôzne nápisy alebo reklamné logá a slogany – ak sú namaľované sprejmi alebo podobnou technikou. Za grafity však nemôžeme považovať všetko, čo je namaľované sprejom. Túto skutočnosť bežní ľudia ťažko rozlišujú. Grafity je individuálny umelecký smer, tak ako ľudia, ktorí sa mu venujú, preto je zodpovedný každý sám za seba a vonkoncom sa nemôže celá scéna posudzovať podľa činov jedného jedinca
Dejiny grafitov
thumb|Graffiti Tag-y / podpisy Počiatky vzniku tohto moderného výtvarného umenia siahajú do mesta New York 60. rokov 20. storočia. Všetko začalo tým, že mladí ľudia začali písať fixkami svoje mená alebo prezývky na všetko okolo seba.
Najznámejší grafitista tých čias Taki 183, s ktorým New York Times urobili interview, spôsobili, že medzi mladými ľuďmi v celom meste a vo všetkých štvrtiach nastal boom grafitov. Hlavným médiom v New Yorku bol obrovský dopravný systém metra. Písanie svojho mena sa stalo prestížnou záležitosťou svojského sebavyjadrenia, ten, kto mal najviac podpisov na najrozličnejších miestach, bol uznávaný a mal rešpekt ostatných grafitistov.
Koncom 70.rokov boli tagy také rozšírené, že kto sa chcel zviditeľniť, musel vymyslieť niečo nové. Farba v spreji bola ten pravý nástroj, ktorým sa dalo v krátkom čase vytvoriť farebnú kombináciu svojho mena, a tým sa odlíšiť od ostatných. Následok bol prechod z jednoduchých podpisov na komplikovanejšie maľby. Rozhodujúce bolo opäť množstvo a hlavne štýl.
Začiatok 80. rokov bol grafitom naklonený. Média sa začali viac zaujímať o tento nový umelecký smer, samozrejme aj zo strany vandalov, ale podstatné bolo, že grafitisti si dokázali otvoriť cestu aj do galérií.
Časom sa grafity stále vyvíjali. Newyorskí grafitisti maľovali stále viac a viac komplikovanejšie, prepracovanejšie a farebnejšie diela. Stále vymýšľali nové štýly a techniky maľovania so sprejom, aby sa odlíšili od ostatných grafitistov v meste a získali si ich uznanie.
Na celosvetovom boome grafitov, ale aj celej hip-hopovej subkultúry, sa podpísali filmy ako Style Wars, Wild Style a Beat Street nakrútené začiatkom 80. rokov v New Yorku. Tie ukázali širokej verejnosti, čo je grafity, Breakdance, Rap a DJ-ing. Vďaka týmto filmom sa grafity a hip-hop začali ešte rýchlejšie rozširovať po celom svete, po páde socializmu aj na Slovensku.
Grafity ako umelecký smer sa od jednoduchých fixkových podpisov pretransformovalo na dynamické kreatívne umenie, z ktorého v priebehu 90. rokov vznikla odnož grafitov – Street Art. Street Art má viacero podôb, napr. obstriekavanie šablón, lepenie nálepiek, plagátov a mozaík, maľovanie lôg a rôznych znakov...
Dejiny grafitov v Bratislave
thumb|left|Grafitista pracuje na svojom diele Grafity sa do Bratislavy, do hlavného mesta Slovenska, dostali pomerne neskoro – začiatkom roku 1995 zo susedného Česka, ktorá sa stala na dlhší čas vzorom (čo sa štýlov týka). Po meste sa začali objavovať prvé tagy a prvé farebné maľby pod mostom Lanfranconi. Jeden z prvých pieces namaľoval Slimer už v roku 1993, ale za ozajstného kinga bratislavských grafitov je považovaný Scôtt. Mimo Bratislavy sú za prvých kingov a priekopníkov grafitov, aktívnych v roku 1995, považovaný: Nomad, Niob, Soul.
Za niekoľko rokov urobili grafity v Bratislave, ale aj na celom Slovensku, veľký krok vpred. Najlepší grafitisti majú už svoje vlastné osobité štýly, ktoré sa snažia ďalej rozvíjať. Grafity je jeden z elementov hiphopovej subkultúry, ale v čase boomu (1996) sa v hlavnom meste grafity a hip-hop nespájali, nakoľko tu ani jeden z jeho elementov nebol výraznejšie rozvinutý. Neskôr sa už grafity začali viac spájať s hip-hopom, a tak sa samozrejme aj väčšina ľudí pridávala k tomuto štýlu. Nie je však pravidlom, aby bol grafitista zároveň aj fanúšikom hip-hopovej hudby.
Za vrchol bratislavskej vlakovej scény je považovaný rok 2000, v ktorom jazdilo najviac pomaľovaných vagónov, čo malo za následok, že sa v depách museli často premaľovávať už pomaľované vagóny.
Rok 2004 bol poznačený značnou medializáciou grafitov. Niektoré média a zástupcovia výkonnej moci sa snažili prezentovať tento umelecký smer v negatívnom svetle, a tým zdôvodňovať nutnosť zákona, ktorý graffiti zaraďuje medzi trestné činy s možnosťou väzby. Postihy za grafity nie sú vo svete ale ničím novým, zákony proti vandalizmu, ale aj špecializované policajné antigrafiti jednotky tzv. Vandal Squads, fungujú už celé roky. Slovenskí grafitisti podobnú skutočnosť v domácich podmienkach predpovedali už dávno.
thumb|Hotový graffiti piece Grafity je v prvom rade o ľuďoch, ktorí sú individualitami, teda aj celý tento smer je absolútne individuálnou záležitosťou. Podobne ako v reálnom živote i tu každý zodpovedá v prvom rade sám za seba, tým pádom si musí tiež každý sám rozmyslieť, kde sú pomyselné hranice a kam až je možné s graffiti zájsť. Pomaly, po rokoch, začína aj na Slovensku kultúrna a umelecká obec rešpektovať grafity ako renomovaný výtvarný prejav. Rovnako, tento vývoj sa dal ľahko predpovedať. Dnes, po čase a nutnom vývoji, už tvorbe domácich grafitistov nechýba kvalita a originalita potrebná pre prezentáciu v galériách.
Po rokoch sa slovenské grafity značne vyvinulo. Tento novodobý umelecký smer pritiahol množstvo mladých ľudí, a tým rozvinul svoje krídla do najrôznejších smerov. Títo umelci si dokázali za krátky čas svojej existencie získať uznanie vo svete, čoho dôkazom sú čoraz pravidelnejšie návštevy grafitistov zo zahraničia. Naopak, mnohí slovenskí grafitisti cestujú po svete.
Kritika
Hoci sú grafity vo svojej vrcholovej podobe nesporne umeleckým prejavom, vo všeobecnosti sú väčšinou v spoločnosti vnímané ako negatívny jav. Z pohľadu majiteľov plôch, na ktorých sa umiestňujú grafity bez ich povolenia, ide o vandalizmus, ktorý ich stojí nemalé finančné prostriedky, pri ich odstraňovaní. Niektoré samosprávy sa preto snažia určiť plochy, na ktorých sa môžu grafitisti beztrestne realizovať. Z hľadiska grafitov, ako druhu adrenalínovej zábavy, sa však takto stráca isté čaro.
Slovník grafitov
Slovník grafity obsahuje množstvo slangových výrazov (pozri slang), ktoré môžu mať v rôznych mestách špecifické podoby, v podstate však označujú to isté.
Vougeot
Vougeot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montivilliers
Montivilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Birdy
Birdy môže byť:
Čeští brouci
'''Čeští brouci. Dílo o broucích Čech, Moravy a Slezska. (Přírodopis brouků střední Evropy).''' je málo známa, ale významná publikácia o chrobákoch Čiech.
Hever Castle
náhľad|Hever Castle Hever Castle je zámok ležiaci v grófstve Kent, južne od mesta Sevenoaks v Anglicku.
Dejiny
Pôvodná pevnosť štvorcového pôdorysu so silnými múrmi a masívnou bránou s padacím mostom ponad vodnú priekopu pochádza z konca 13. storočí. O dvesto rokov neskôr bolo do vnútorného priestoru vybudované pohodlné obydlie v tudorovskom slohu. V 16. storočí v zámku žila v detstve rodina Anna Boleynová, druhá manželka Henricha VIII.. Zámok niekoľkokrát navštívil i samotný kráľ, ktorý nakoniec dal Annu popraviť pre údajnú neveru (v skutočnosti preto, že mu neporodila syna, následníka trónu). Zámok potom po rozvode venoval svojej štvrtej manželke, Anne Klévskej. Na začiatku 20. storočia kúpil zámok sir William Waldorf Astor, ktorý ho dal kompletne zreštaurovať.
Windsor Castle
náhľad|Windsor Castle Windsor Castle, v anglickom Windsore v grófstve Berkshire, je najväčším obývaným hradom na svete a tiež najdlhšie sústavne obývaným hradom už od doby Viliama I. Dobyvateľa. Plocha, ktorú hrad zaberá, je približne. Tento výpočet vyplýva z plochy, ktorá bola odkrytá v roku 1992 pri požiari a bola odhadnutá na jednu pätinu celkovej plochy hradu.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1987
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1987 boli v poradí 15. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 31. januára8. februára 1987 v jedenástich švédskych mestách: Göteborg, Katrineholm, Kungälv, Köping, Lidköping, Motala, Örebro, Skövde, Štokholm, Trollhättan a Vänersborg, za účasti 5 tímov. Švédsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov piatykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1963, 1969, 1971 a 1979. Svoj tretí titul získalo domáce 🇸🇪, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇫🇮. Bronzový dosiahol svoje najhoršie umiestnenie na MS.
Windsor Castle
Hrad sa nachádza približne 30 kilometrov od Londýna, neďaleko letiska Heathrow.