cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vodný kolesový mlyn
Vodný (kolesový) mlyn je mlyn poháňaný prúdom vody. Energia prúdiacej vody je prenáša na hriadeľ prostredníctvom vodného kolesa. Staroveký vynález, známy antickému svetu už od 2. storočia pred Kr.
História
Vynález vodného mlyna siaha do obdobia 3. storočia pred naším letopočtom, do ktorého je datované koleso z Perachora. Zvyšky tohto kolesa, ktoré slúžilo ako vodné čerpadlo, boli nájdené pri vykopávkach v Grécku.
Z obdobia 3. storočia pred naším letopočtom pochádza aj prvá písomná zmienka o takomto type zariadenia. Nachádza sa v diele Mechaniké syntaxis (v pojednaniach Pneumatica a Parasceuastica), ktorého autorom je Filón Byzantský. Hoci je otázne, či Filón Byzantský vodný mlyn skutočne vynašiel, je nepochybné, že o ňom písal ako prvý.
Starogrécky historik a geograf Strabón vo svojom diele Geographica uvádza, že v paláci kráľa Mithridata VI. existoval vodný mlyn na zrno už pred rokom 71 pred Kristom. Prvý vodný mlyn v Rímskej ríši bol postavený na rieke Tiber v období vlády cisára Augusta.
Vo Francúzsku sú prvé vodné mlyny doložené už v 6. storočí, v Anglicku v 8. storočí, u južných Slovanov v Korutánsku v 9. storočí. K väčšiemu rozšíreniu vodných mlynov v Európe došlo v období medzi 11.-14. storočím. Predpokladá sa, že vodný mlyn prenikol na naše územie v období Veľkej Moravy z franskej a panónskej oblasti, ktorú v tej dobe obývali Slovania. Písomný doklad o existencii vodného mlynu na našom území predstavuje napr. zmienka z r. 1135, kedy sa píše o mlynskom mieste (locus molendini) a mlynárovi Scykonovi v obci Pavlova na dolnom Hrone. Máme tiež doklad z roku 1138 o troch mlynoch na rieke Žitave v osade Vten. V 13. storočí už máme písomne doložených celkovo 151 vodných mlynov na území dnešného Slovenska. Predpokladá sa, že v 13.-14. storočí dokázal mlyn pomlieť približne 100 kg obilia denne. Od 17. do konca 19. storočia boli na Slovensku vodné mlyny situované hlavne pozdĺž Dunaja, Váhu a Ipľa. V roku 1720 vzrástol ich počet na našom území na 1124. K vrcholnému rozmachu vodného mlynárstva došlo v roku 1872, kedy sa u nás nachádzalo až 4527 vodných mlynov.
Zloženie vodného mlynu
thumb|right|Vodný mlyn v [[Braine-le-Château, Belgicko (12. storočie)]] Vodný mlyn pozostával z troch základných častí:
Vodné koleso však v minulosti slúžilo nielen na mletie obilia, ale aj na drvenie rudy a kameňa, kovanie železa alebo na trepanie a česanie ľanu a konope. Vodnými kolesami boli poháňané aj píly na rezanie dreva.
Súčasťou mlyna je aj náhon. Náhon aj s turbínou, napr. je neoddeliteľnou súčasťou mlynského areálu Mudrochov mlyn a tvorí hnaciu sústavu výrobnej prevádzky. Prezentuje technologický vývoj vodných pohonov od menej účinného dreveného vodného kolesa, v tomto prípade na vrchnú vodu, na vysoko účinnú vodnú turbínu, v tomto prípade Francisovu turbínu s špirálovou rozvodnou skriňou a horizontálnym hriadeľom.
Koloman Peťko
náhľad|Náhrobník Kolomana Peťka v banskobystrickom evanjelickom cintoríne
Koloman Peťko (* 14. júl 1881, Slovenská Ľupča - † 21. jún 1949, Zvolen) bol slovenský publicista a úradník. Pseudonym: K.P. Driekynský
Jeho otec Koloman Jakub Peťko, matka Amália rod. Gryllusová, manželka Elena rod. Fábryová.
Životopis
Základnú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, gymnázium v Banskej Bystrici (1892-1896). Štúdium na Právnickej fakulte v Budapešti nedokončil, roku 1902 získal notársky diplom.
Pracoval v štátnej správe, pracovník i podpredseda ONV vo Zvolene. Prívrženec Československej sociálnej demokratickej strany, neskôr KSS. Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie v Banskej Bystrici. Autor príručiek a článkov o štátnej a samosprávnej administratíve. Redigoval Novohradský hlas. Majiteľ zbierky 1 254 pečatí prevažne z konca 19. a začiatku 20. storočia, ktorá je uložená v Štátnom okresnom archíve v Ostrej Lúke.
Saint-Vincent (Puy-de-Dôme)
Saint-Vincent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vechovstvo
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne)] čerpal tento článok
1450 Raimonda
1450 Raimonda je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 20. februára 1938.
Petrovice u Sušice
Petrovice u Sušice je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 601 obyvateľov, z toho 313 mužov a 288 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,5 roka (muži 42,5 roka, ženy 42,5 roka).
Letisko Jorgeho Newberyho
Letisko Jorgeho Newberyho, (IATA: AEP, ICAO: SABE) je hlavné letisko Buenos Aires pre vnútroštátne lety v Argentíne. Okrem vnútroštátnych letov sa tu vykonávajú aj lety do okolitých krajín, napr. do Čile, Uruguaja, Paraguaja, Brazílie atď. Letisko sa nachádza vo štvrti Palermo, 2 km severovýchodne od centra hlavného mesta Argentíny. Má rozlohu 138 ha a je prevádzkované spoločnosťou Aeropuertos Argentina 2000 S. A. Letisko je pomenované po argentínskom pilotovi Jorge Newberym.
Reflexná vesta
Reflexná vesta je vesta, ktorej povrch je potiahnutý reflexnými prúžkami. Vesta slúži na zvýšenie viditeľnosti osoby, ktorá ju má oblečenú najmä v cestnej premávke, alebo pri práci.
Materiál a farba
Reflexné vesty sú vyrábané zväčša z polyesteru spracovaného na vysokoreflexný materiál, potiahnutého reflexnými prúžkami. Reflexné vesty majú zväčša oranžovú, žltú alebo žlto-zelenú farbu. Reflexné pásky sú strieborného sfarbenia. Veľkou výhodou reflexnej vesty je že '''je badateľná aj za zníženej viditeľnosti alebo v tme už zo vzdialenosti 200 m!'''
Využitie
Reflexné vesty možno podľa použitia rozdeliť na:
Policajné reflexné vesty
Využívajú ich príslušníci Policajného zboru Slovenskej republiky alebo mestských resp. obecných policajných zborov, majú žlto-zelenú farbu a nápis POLÍCIA na zadnej chrbtovej časti a na ľavej prednej časti.
Hasičské reflexné vesty
Využívajú ich hasiči Hasičského zboru Slovenskej republiky, Dobrovoľnej požiarnej ochrany Slovenskej republiky, mestských, obecných, závodných, dobrovoľných a iných hasičských zborov a jednotiek. Vesta je vyhotovená v oranžovom prevedení a nápisom HASIČI na zadnej a prednej časti vesty. Tieto vesty sú výbavou všetkých hasičských vozidiel.
Bežné reflexné vesty
Sú vyrobené pre bežného používateľa, napr. ako výbava vozidla, súčasť pracovného odevu a pod.
Detské reflexné vesty
Sú to vlastne bežné reflexné vesty, ale prispôsobené na detského užívateľa.
Reflexné vesty pre zvieratá
Sú to tiež bežné reflexné vesty, avšak prispôsobené pre zvieratá, najmä pre psov. U nás sú však skôr raritou.
Dôležité informácie
Podľa zákona 578/2006 Z.z. o premávke na pozemných komunikáciach, je povinnou výbavou vozidla reflexná vesta, príp. odev alebo overal obsahujúci reflexné prvky, avšak musia byť certifikované certifikátom EN 471 a musí byť umiestnená v dosahu zo sedadla vodiča vozidla.
Zliechovská jednotka
Zliechovská jednotka alebo zliechovská séria/sukcesia predstavuje faciálne hlbokovodný jursko-strednokriedový sled hornín fatrika. Typické hlbokomorské sedimenty v nej predstavujú predovšetkým spodnojurské škvrnité slieňovce (tzv. fleckenmergel) a stredno až vrchnojurské rádiolarity a rádioláriové vápence.
Zliechovská jednotka resp. séria bola definovaná M. Maheľom v roku 1961. Pomenovaná je podľa výskytov pri obci Zliechov v Strážovských vrchoch.
Rozšírenie
Tvorí hlavné masy fatrika v oblasti stredného Slovenska. Je rozšírená predovšetkým v Malej a Veľkej Fatre a Strážovských vrchoch. Prevažuje tiež v na juhozápade Považského Inovca, severozápade Nízkych Tatier a severe Tatier. Slabo zastúpená je v Malých Karpatoch a západnej časti Tatier.
Trias
Triasové členy zliechovskej jednotky sú totožné s ostatnými sukcesiami fatrika, takže o zliechovskej jednotke možno hovoriť iba v prípade prítomnosti jurských a mladších hornín. Triasová sedimentácia predstavujé typický vývoj, podobný ostatným Centrálnokarpatským sledom. Tvoria ju len miestami zachované kremence lúžňanského súvrstvia najspodnejšieho triasu. Nad nimi ležia niekoľko desiatok metrov hrubé pestré verfénske bridlice (olenekského veku) a tmavé guttensteinské vápence (aniského veku). Masívne ramsauské dolomity (veku ladin až karn) môžu dosahovať celkovú hrúbku až 500 m. V dolomitickom súvrství, hlavne v jeho vrchnej časti niekedy vystupujú polohy sivých podhradských vápencov alebo sivých piesčitých lunzských bridlíc, ktoré dosahujú hrúbky maximálne do 30 m. Ich prítomnosť umožňuje niekedy vyčleniť v rámci dolomitových polôh v ich vrchnej časti súvrstvie hauptdolomitu. Vrchnotriasovú sedimentáciu zakončuje norické súvrstvie piesčitých bridlíc tzv. karpatského keupru a rétske organodetritické fatranské súvrstvie.
Jura až stredná krieda
Bázu zliechovskej sukcesie tvoria kremenné vápnité pieskovce, bridlice a slienité vápence s organodetritom kopieneckého súvrstvia (veku hetanž-spodný sinemúr), hrubé do 130 m. Nad nimi leží allgäuské súvrstvie (veku sinemúr /lotaring až toark), ktoré tvoria typické tmavosivé vrstvovité škvrnité slieňovce so stopami bioturbácie známe ako fleckenmergel. Jeho hrúbka dosahuje nezriedka 250 m. Miestami sa vo vrchnej časti súvrstvia vyskytujú spongolity a krinoidové vápence (tzv. kremitý fleckenmergel; vekovo zodpovedajú álenu) hrubé do 15 m. V nadloží allgäuského súvrstvia sa miestami nachádzajú hierlatzské (krinoidové) a adnetské (červené hľuznaté) vápence (veku pliensbach-toark). Väčšinou tam však možno nájsť červené a zelené rádiolárové vápence a rádiolarity ždiarskeho súvrstvia (bajok-kimeridž až kelovej-oxford). Dosahujú hrúbku okolo 50-60 m. Nad nimi sa nachádzajú svetlosivé až ružové sliňovce a lavicovité, miestami hľuznaté kalové vápence so sakokómami tvoriace jaseninské súvrstvie (veku kimeridž-spodný titón). Súvrstvie nezriadka pozvoľna prechádzajúce z podložia, dosahuje hrúbku asi 20-50 m. Pokračovaním hemipelagickej slienitej sedimentácie sú svetlé mikritické kalpionelové vápence typu biancone osnického súvrstvia (veku vrchný titón-berias) hrubé od 50 do 200 m. Uprostred neokómskych slieňov sa lokálne vyskytujú aj telesá organodetritických muráňskych vápencov (veku vrchný hoteriv-spodný apt). Mráznické súvrstvie (veku valanžin-barém, respektíve až spodný apt) v ich nadloží je tvorené sivými až hnedastými vrstevnatými ílovitými vápencami a dovedna hrubé miestami až 400 m. Vyznačuje sa väčším podielom ílovitej zložky ako podložné súvrstvia. Nárast prínosu klastického materiálu je badateľný hlavne v nadložnom porubskom súvrství (veku alb-spodný cenoman) s turbiditovými pieskovcami, ílovcami, slieňovcami a piesčitými vápencami. Lokálne sa vyskytujú aj mixtitové vlkolínske brekcie (alb), prípadné exotické konglomeráty. Porubské súvrstvie je považované za synorogénny flyš a dosahuje hrúbku od niekoľkých desiatok po 400 m. V slieňovcoch albu boli na niektorých miestach nájdené polohy bázických tufitov alebo hyaloklastitov. Po, resp. v priebehu usadzovania najmladších častí porubského súvrstvia, sa predpokladá hlavná fáza sunutia príkrovu. Analogický vrstevný sled bol pozorovaný aj v domovskej oblasti príkrovu v obalovej jednotke Veľkého Boku v severnom veporiku.
Stavba
V južnejších oblastiach sa vyznačuje pomerne jednoduchou stavbou. V severných oblastiach pribúdajú čiastkové násunové poruchy, ležaté vrásy a šupinové zóny tvorené mladšími kriedovými členmi. Triasové členy vrstevného sledu prevažujú hlavne na juhu, zatiaľ čo mladšie kriedové členy sú častejšie na severe. Takéto rozloženie potvrdzuje predpoklad, že fatrikum bolo v značnej miere tektonicky transportované gravitačným presunom.
Vecitosť
Vecitosť je podľa Immanuela Kanta transcendentálna matéria všetkých predmetov ako vecí osebe.
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne)] čerpal tento článok
Internalizmus
Internalizmus je smer v interpretácii vzniku a vývinu vedy, ktorý pripisuje určujúcu úlohu vnútorným genetickým a dynamickým faktorom alebo imanentným zákonom ľudského ducha. Internalizmus vznikol v 30. rokoch 20. storočia ako kontrapunkt k externalizmu. Predstaviteľmi boli Thomas Samuel Kuhn, Alexandre Koyré a Hilary Putnam.
Časné
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne)] čerpal tento článok
Les Alleux
Les Alleux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Trebišov
Trebišov je mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji.
Polohopis
thumbnail|left|Sútok Drehňovca a Trnávky počas povodní v máji 2005 Okolie Trebišova predstavuje prevažne poľnohospodársky kraj. Dominantami sú úrodné lány, ovocné sady, zelené záhrady, lužné lesy s prírodnými rezerváciami a malebné pahorkatiny so scenériou Slanských vrchov, ktoré poskytujú možnosti pre rekreáciu a oddych. Súčasťou regiónu je tokajská vinohradnícka oblasť, ktorá má vynikajúce vína najvyššej kvality.
Madison Brenglová
Madison Brenglová, (* 3. apríl 1990, Dover, Delaware, USA) je súčasná americká tenistka.
Trebišov
Polohopis
Trebišov ako centrum južného Zemplína sa rozprestiera v juhozápadnej časti Východoslovenskej nížiny. Nachádza sa v nadmorskej výške zväčša na pravom brehu potoka Trnávka, prítoku Ondavy.
Symboly mesta
Mestské symboly sú:
Erb mesta tvorí v modrom neskorogotickom štíte z veľkého položeného a prevráteného strieborného lemeša vyrastajú tri zlaté bezosté klasy sprevádzané dvoma zlatými hviezdičkami, vpravo hore menšie ľavošikmo sklonené strieborné čerieslo. Najstarším historickým prameňom erbu mesta je pečatidlo z roku 1695, v štíte ktorého sú figúry čeriesla, lemeša, klasov a hviezdičiek. Staršou podobou erbu mesta  je predloha pochádzajúca z 15. storočia, ktorá dokazuje používanie pečate Trebišova s vyobrazením obrazu Panny Márie.
Mestská vlajka pozostáva z pravidelne sa dvakrát opakujúcich troch pozdĺžnych pruhov vo farbe bielej, žltej a modrej. Vlajka je zakončená dvoma cípmi.
Pečať mesta Trebišov tvorí erb mesta Trebišov s kruhopisom: „MESTO TREBIŠOV".
Insígnie predstavujú kovovú primátorskú reťaz na ktorej je upevnená kruhová medaila s vyobrazením erbu mesta s nápisom Mesto Trebišov. Insígnie používa primátor mesta, zástupca primátora mesta, alebo poverený poslanec pri: -slávnostných zasadaniach mestského zastupiteľstva, -oficiálnych prijatiach predstaviteľov politického a verejného života Slovenskej republiky, -oficiálnych prijatiach predstaviteľov iných štátov a miest, -iných významných slávnostných príležitostiach, -občianskych obradoch organizovaných Mestským úradom. Insígnie mesta uchováva primátor mesta.
Symboly mesta Trebišov sú registrované v Heraldickom registri Slovenskej republiky, ktorého agendu spravuje Ministerstvo vnútra SR pod signatúrou HR: T-5/1991.
Prvá písomná zmienka o meste: 1254
Obyvateľstvo
K meste Trebišov tvoria väčšinu obyvateľstva príslušníci slovenskej národnosti. Z menšín má výraznejšie zastúpenie rómska menšina. Po náboženskej stránke je zloženie obyvateľstva pestrejšie. V meste žijú okrem rímskokatolíkov aj veriaci gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi a tiež evanjelici a. v., reformovaní, Jehovovi svedkovia a členovia iných náboženských spoločenstiev. V meste je aj monastier baziliánov.
Etnické zloženie obyvateľstva
(podľa údajov z roku 2001) iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
(podľa údajov z roku 2001)
Divadlo
V meste pôsobí aj ochotnícky súbor Divadlo „G“, ktoré pôsobí pod vedením Júliusa Galgana. Divadlo funguje už od roku 1956. Popri Divadle „G“ pôsobí aj Divadlo „Malé G“, ktoré je zložené zo študentov gymnázia. Súbor Divadlo "G" je známe po celom Slovensku, zúčastnil sa mnohých súťažných prehliadok. Divadlo „G“ poznajú aj zahraniční Slováci z Rumunska, Poľska, Maďarska, a i.
Múzeá
V Trebišove sa nachádza Múzeum a Kultúrne centrum južného Zemplína v Trebišove. Od roku 1987 sídli v priestoroch barokovo-klasicistického kaštieľa Andrášiovcov. Múzeum okrem výnimočných výstav ponúka aj niekoľko stálych expozícií:
Knižnice
V priestoroch Mestského kultúrneho strediska sídli od roku 1986 Zemplínska knižnica v Trebišove, ktorá je regionálnou verejnou knižnicou pre okres Trebišov.
V knižničnom fonde sa nachádza vyše 50 000 dokumentov. Knižnica realizuje bohatú klubovú činnosť, mnoho kultúrno-vzdelávacích podujatí pre širokú verejnosť. Každoročne sa zapája do Týždňa slovenských knižníc a tiež do projektu V4 Celé Slovensko číta deťom / Vyšehrad číta deťom, v lete organizuje Festival detskej knihy a týždenný detský letný čitateľský tábor Knihovníček.
Mestský park
Mestský park má rozlohu. Vznikol koncom 18. storočia podľa vzoru anglických parkov. Dreviny vysadené v parku boli dovezené z celého sveta.
Doprava
V meste sa nachádza autobusová aj železničná stanica, kedysi aj letisko. Premáva tiež MHD (3 linky). Cez železničnú stanicu prechádza trať Michaľany – Lupków a odbočujú z nej trate Košice – Čierna nad Tisou.
Základné školy
thumb|Cirkevná základná škola sv. Juraja
Iné projekty
.
Amfiprostylos
náhľad|Rekonštrukcia vzhľadu chrámu [[Chrám Atény Niké|Atény Niké]] Amfiprostylos je typ gréckeho chrámu so stĺpovými predsieňami (portikus) vpredu i vzadu. Je to obojstranný prostylos. Počet stĺpov prevyšuje štyri vpredu a štyri vzadu. Najznámejším príkladom je chrám Atény Niké v Aténach. Pozri aj chrám Venuše a Romy.
Špecifikačný jazyk
Špecifikačný jazyk je prostriedok na znázorňovanie grafických a/alebo jazykových špecifikácií systémov.
Ján Priesol
Ján Priesol (* 9. november 1942, Slovenská Ľupča) je slovenský básnik.
Životopis
Študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole (1963-1966) a slovenský jazyk a výtvarnú výchovu na Pedagogickej fakulte (1972-1977) v Banskej Bystrici. V rokoch 1960-1983 pracoval ako spojový mechanik na Okresnej správe spojov, 1983-1985 bol učiteľom v Banskej Bystrici, 1985-1993 výtvarníkom v slobodnom povolaní, od 1993 učiteľom výtvarnej výchovy na Základnej škole v Brusne.
Brévands
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Priesol
Životopis
Vo svojich básnických zbierkach reaguje na podoby každodennej reality a ľudských problémov. Samizdatový rukopis kriticky reflektuje politickú situáciu za totality, vyšiel až v roku 1996.
Štefanová (jaskyňa)
Štefanová je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Predmetom ochrany je Ochrana jaskyne v krasovom území Demänovskej doliny.
Internetológia
Internetológia je náuka o internete.
Agena
right|thumb|Stupeň Agena použitý v programe Gemini. Agena bol raketový stupeň široko používaný v 60. a 70. rokoch 20. storočia, ako horný stupeň rakiet Thor, Atlas a Titan. Bol vyvinutý americkou spoločnosťou Lockheed v 50. rokoch, v rámci programu amerických špionážnych satelitov. Agena bol v podstate prvý viacúčelový satelit a poslúžil ako základ mnohých vojenských i civilných satelitov. Ďalšie využitie našiel aj v pilotovanom programe Gemini, kde Agena slúžil ako cieľové teleso pre nácvik spájania lodí na orbite. Spolu bolo do vesmíru vynesených približne 365 stupňov Agena, posledný z nich v roku 1987.
História
thumb|Agena D pred konečnou montážou V roku 1955 USAF začal program WS-117L, ktorý mal za úlohu vývoj strategického špionážneho satelitného systému. Hlavnou úlohou programu bolo vyvinúť univerzálnu platformu, ktorá by mohla byť vybavená rôznymi typmi kamerových a fotografických prístrojov, zároveň by bola vybavená vlastným pohonom a manévrovacími dýzami a mohla byť vypustená ako horný stupeň v tom čase vyvíjaných rakiet. Hlavným dodávateľom bol v októbri 1956 zvolený Lockheed. Stupeň Agena bol v podstate postavený okolo motora Bell XLR81, ktorý bol pôvodne vyvinutý pre raketový zbraňový systém bombardéra B-58 Hustler (preto ho USAF označuje ako vojenskú strelu: RM-81 Agena). Prvý štart v kombinácii s raketou Thor sa uskutočnil v januári 1959 a bol neúspešný, ale 28. februára toho istého roku sa uskutočnil ďalší štart, tentoraz už úspešný a na obežnú dráhu bol umiestnený satelit Discoverer 1. Stupeň bol používaný na raketách Thor až do konca 60. rokov a na raketách Atlas ho roku 1966 nahradil stupeň Centaur. Niekoľko stupňov Agena bolo využitých v programe Gemini medzi rokmi 1965 a 1966, kde slúžili na nácvik približovacích a spojovacích manévrov na orbite.
Opis
thumb|Schéma stupňa Agena Motor Bell XLR81 (pozri Bell 8000) používal ako palivo hydrazín a ako oxidačné činidlo kyselinu dusičnú. Dýza bola výkyvne zavesená a umožňovala smerovať vektor výstupných plynov. Dýza bola chladená regeneratívnym systémom, ale sústava kanálikov nebola klasickej „špagetovej“ konštrukcie, kde sú chladiace trubičky pripájané na vonkajšiu stranu steny dýzy, ale dýzu tvoril len hliníkový kužeľ, v ktorom boli vyvŕtané delovým vrtákom blízko seba diery, ktoré tvorili chladiaci okruh. Motor mohol byť niekoľkokrát reštartovaný, pretože palivo bolo hypergolické, nebol potrebný žiadny zážihový systém.
Parametre Agena A
Motor XLR81, firemné označenie Bell 8048.
Varianty
Väčšina parametrov je stále neuverejnená, pretože podliehajú utajeniu ako všetky programy špionážnych satelitov. Každý zo 365 stupňov Agena bol vypustený NASA alebo USAF. Posledný štart sa konal 2. februára 1987, ako druhý stupeň rakety Titan 34B.
Saint-Yvoine
Saint-Yvoine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plánice
Plánice je mesto v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 1 703 obyvateľov, z toho 830 mužov a 873 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,3 roka (muži 40,5 roka, ženy 44,1 roka).
Augsburský mier
thumb|Titulná strana v Mainzi vytlačeného vydania Augsburský mier je názov mierovej dohody prijatej cisárom Karlom V. a ríšskymi kniežatami na sneme v Augsburgu dňa 25. septembra 1555, ktorou bolo ukončené prvé obdobie náboženských vojen v Nemecku. V dohode bola uznaná náboženská sloboda vo forme zásady cuius regio, eius religio (koho panstvo, toho náboženstvo). Poddaní mali možnosť z náboženských dôvodov emigrovať. Zároveň bola potvrdená sekularizácia cirkevného majetku (prevod cirkevného majetku do svetských rúk) protestantskými kniežatami do roku 1552.
Tento akt sa považuje za ukončenie epochy nemeckej reformácie a podľa tohto mieru bolo stanovené, že ríšske kniežatá sa budú môcť slobodne rozhodnúť pre svoju vieru a zároveň s nimi túto ich vieru budú prijímať aj ich poddaní, v latinskej vete „cuius regio eius religio“ - „koho vláda, toho náboženstvo“. Bolo stanovené, že tí, ktorí nechceli prijať vieru svojho pána, sa mohli vysťahovať na panstvo iného pána s prijateľnou vierou.
Do mieru alebo do tejto tolerancie nového náboženstva však nespadali také okrajové skupiny, ako bolo kalvínstvo a zwingliniazmus. Tento mier prispel k náboženskej tolerancii v Svätej ríši rímskej do vypuknutia tridsaťročnej vojny, bol pokoj 70 rokov, prispel ale k väčšiemu partikularizmu nemeckých kniežat (zvýšenie ich moci) na územiach – posilnenie moci jednotlivých častí na úkor celku. Najvýznamnejším dôsledkom bolo definitívne zrušenie jednoty latinského kresťanstva. Táto cirkev bola rozdelená na dve skupiny: katolícku a luteránsku cirkev.
Žena a rodina
Žena a rodina (skratka ŽAR) bola politická strana, ktorá pôsobila na Slovensku v rokoch 2002 – 2005.
Strana Žena a rodina bola zaregistrovaná na Ministerstve vnútra 10. júna 2002. Štatutárnym orgánom strany bola Henrieta Blumenfeldová. V parlamentných voľbách v roku 2002 získala strana 0,43% hlasov. Na voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2004 sa nezúčastnila. Do likvidácie vstúpila strana 1. októbra 2005 na základe § 34 ods. 4 zákona č. 85/2005 Z.z. o politických stranách a politických hnutiach.
Večný spolok
Večný spolok je dohoda švajčiarskych kantón ov Uri, Schwyz a Unterwalden uzavretá tajne 1. augusta 1291 (dnes švajčiarsky sviatok) na „večné časy“ na obranu vlastných práv proti Habsburgovcom. Z Večného spolku vzniklo Staré sprisahanectvo, základ Švajčiarskej konfederácie.
Stanislav Guštafík
Stano Guštafík je slovenský televízny scenárista, dramaturg, režisér a kreatívny producent. V rokoch 20002007 absolvoval Katedru dramaturgie a scenáristiky na FTF VŠMU. Pre televíziu JOJ v minulosti písal scenáre seriálov ako Mafstory, Profesionáli, Aféry, Nevinní alebo Dedičstvo. V rokoch 20112015 bol hlavným dramaturgom televízie JOJ. V súčasnosti stále pracuje pre televíziu JOJ, najčastejšie v spolupráci so scenáristkou Kristínou Cibulkovou a režisérom Ivanom Predmerským.
Arnaud Clément
Arnaud Clément (* 17. december 1977, Aix-en-Provence, Francúzsko) je súčasný francúzsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 4 turnaje ATP v dvojhre a 12 turnajov vo štvorhre. V roku 2001 sa dostal do finále Australian Open, kde prehral s Agassim.
Les Ayvelles
Les Ayvelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 903 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Brno-Chrlice
Brno-Chrlice je najjužnejšia mestská časť štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Chrlice tiež katastrálne územie a do 26. novembra 1971 samostatná obec.
Mestská časť má rozlohu 949,27 ha, je tu evidovaných 41 ulíc a 848 adries.
Bréville-sur-Mer
Bréville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gravity (singel DJa Fresha)
Hudobné video bolo natočené v meste Tucson v štáte Arizona v USA. Vo videu je DJ Fresh a Ella Eyre v aute, ktoré naháňa polícia.
Zločin
Zločin je teda závažnejší typ trestného činu; menej závažný typ trestného činu sa volá prečin.
Takéto delenie na zločiny a prečiny na Slovensku platí v súčasnej podobe od roku 2006. V rokoch 1990-2005 a 1950-1970 sa v právnych predpisoch hovorilo len o trestných činoch, bez ďalšieho rozlišovania. V rokoch 1970-1990 sa v právnych predpisoch rozlišovalo medzi trestnými činmi (=to, čo sa dnes volá zločiny) a prečinmi, pričom ale definícia prečinu bola dosť odlišná od dnešnej. Pred rokom 1950 sa tak ako dnes rozlišovalo medzi zločinmi a prečinmi.
Interpretácia
Interpretácia (z lat. interpretatio = výklad, vysvetlenie) môže byť:
Heliograf
Heliograf môže byť:
Véda
thumb|Rukopis Rigvédy, napísaný v dévanágarí začiatkom 19. storočia Védy (jednotné číslo véda alebo zriedkavo védah či véd; sanskritský kmeň: वेद - véda, sanskritský nominatív: védah, hindská výslovnosť sanskritského slova: védy; význam slova: "vedenie, poznanie") sú najstaršie indické literárne pamiatky (základné posvätné knihy) nábožensko-rituálneho a filozofického charakteru z asi 16.–9. storočia pred Kr. Védy pozostávajú z nasledujúcich textových vrstiev:
Védy zachytávajú védske náboženstvo.
V užšom zmysle sa ako védy označujú len sanhity tradované brahmanmi.
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Sainte-Agathe (Puy-de-Dôme)
Sainte-Agathe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Archivolta
thumb|Archivolta a [[tympanón gotického portálu Štrasburskej katedrály.]] thumb|Archivolta románskeho portálu, [[Katedrála Panny Márie a svätého Štefana (Speyer).]] thumb|upright=1.0|„Zlatá brána“ dómu vo [[Freibergu]]
Archivolta ( z ) je špecifický typ klenby, používaný k preklenutiu ústupových románskych alebo gotických portálov. Ide o dekoračný prvok na čele oblúka nad otvormi na spôsob architrávu.
Opis
Pôvodne boli archivolty členené jednoduchými pravouhlými ústupkami v podstate tak, že bola klenba tvorená niekoľkými vrstvami klenákov, pričom každá vrstva bola o časť svojho objemu vysunutá. Celý ústupkový portál sa preto lievikovito zužuje. Archivolta môže byť bohato profilovaná a osadená figurálnou výzdobou.
Výzdoba
Archivolty románskych portálov boli zdobené pomocou profilácie, spravidla torusmi korešpondujúcich so stĺpmi vloženými do zvislej časti portálu. Často sa tu objavuje aj ornamentálny vlys. Neskoro románske archivolty môžu mať aj figurálnu podobu (napríklad zlatá brána Freiberskeho dómu). V gotickom slohu sú archivolty pravidelne osadzované bohatou figurálnou výzdobou, spravidla korešpondujúcou s ikonografickým programom tympanónu. Často sú v archivoltách umiestnené napríklad sochy anjelov, predstavujúcich anjelský chór. Sochy sú veľmi často doplnené baldachýnmi, (pozri fotografiu archivolty portálu Štrasburskej katedrály)
Erik Vlček
Erik Vlček (* 29. december 1981, Komárno) je slovenský reprezentant v rýchlostnej kanoistike v súťaži štvorkajaku (K4) a dvojkajaku (K2), účastník OH 2000, 2004, 2008, 2012, 2016 a 2020.
Spolu s Michalom Riszdorferom, Richardom Riszdorferom a Jurajom Bačom vybojoval bronzovú medailu na OH 2004 v Aténách (disciplína K4 na 1 000 m). Na OH v Pekingu dosiahla slovenská posádka striebornú medailu (v zostave nahradil Baču Juraj Tarr). Od roku 2013 vystupuje spolu s Jurajom Tarrom v K2 a od roku 2015 spolu s Jurajom Tarrom, Denisom Myšákom a Tiborom Linkom v K4. V novom zložení K4 spolu so Samuelom Balážom, Csabom Zalkom a Adamom Botekom vybojoval bronzovú medailu na MS 2019 v Szegedíne a získal miestenku pre Slovensko na OH 2020 Tokio (disciplína K4 na 500 m). V Tokiu nakoniec vybojoval taktiež bronzovú medailu v skupine so Samuelom Balážom, Denisom Myšákom a Adamom Botkom.
Les Deux-Villes
Les Deux-Villes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Chrastický hadec
Chrastický hadec je prírodná pamiatka ev. č. 1943 neďaleko obce Staré Mesto v okrese Šumperk. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Les Deux-Villes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 261 obyvateľov (2009).
Chrastický hadec
Ochrana
Predmetom ochrany je regionálne cenné refúgium ohrozených rastlinných spoločenstiev vyvinutých na hadcovom skalnom odkryve vytlačeného na zemský povrch ako hlbinná vyvrelina v geologickom zlome.
Les Deux-Villes
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Chrastický hadec
Európsky významná lokalita
Na základe najbohatšieho výskytu slezinník nepravý (Asplenium adulterinum) na Morave bolo toto územie vyhlásené ako Európsky významná lokalita.
Kaspijsk
Kaspijsk je mesto ruskej republiky Dagestan. Má 107 329 obyvateľov (2015). Kaspijsk je prístavným mestom na pobreží Kaspického mora, 14 kilometrov juhovýchodne od hlavného mesta Dagestanu. Hlavným priemyselným odvetvím je strojárstvo.
Dejiny
Kaspijsk je jedným z najmladších miest v Dagestane. Mesto bolo založené v roku 1932 ako osada Dvigateľstroj (Дви́гательстро́й) pri vznikajúcich lodeniciach. Štatút mesta dostala v roku 1947, kedy bola zároveň premenovaná na Kaspijsk.
Ján Francisci
Ján Francisci (* 14. jún 1691, Banská Bystrica – † 27. apríl 1758, Banská Bystrica) bol slovenský hudobný skladateľ a organista.
Životopis
Študoval na gymnáziu (u Jána Pilárika a Mateja Bela), hudbu u otca a u J. Karchuta a M. Tomašiho v Banskej Bystrici. V roku 17091721 kantor a regenschori evanjelickej a.v. cirkvi v Banskej Bystrici. Od 1733 cestoval po Európe, 17331735 organista a správca chóru v Bratislave, od 1737 organista v Banskej Bystrici. V hudobnej teórii a kompozícii samouk. Roku 1725 sa stretol v Lipsku s J.S. Bachom. Autor árie pri príležitosti rozlúčky Mateja Bela s Banskou Bystricou (1714), 1735 venoval skladbu banskobystrickej evanjelickej cirkvi. Napísal aj rukopisnú príručku Úvod do generálneho basu (Introductio in Generalem Bassum).
Jorgos Zambetas
Jorgos Zambetas (, transkripcia: Jorgos Zambetas; * 25. január 1925, Atény - † 10. marec 1992, Atény), bol známy grécky skladateľ a spevák, svojimi piesňami známy aj v zahraničí. Zaslúžil sa o spopularizovanie nástroja buzuki, štýlu rembetiko a propagáciu nového hudobného žánru syrtaki a laika.
Biografia a kariéra
Narodil sa v Aténach, jeho rodičia pochádzali z ostrova Kythnos. Už od malička preukazoval hudobné nadanie. Na buzuki hrával už ako 7 ročný. Po dokončení štúdii sa angažoval za nahrávanie a propagáciu zväčša tragického štýlu rembetiko z 20.-40. rokov. Tým sa zaslúžil aj vznik štýlu syrtaki a laika, ktoré sa začalo vyvíjať z rembetika, hlavným nástrojom tu bolo totiž buzuki. Syrtaki prežilo svoj najväčší rozmach po dokončení slávneho filmu Grék Zorba, kde Mikis Theodorakis zložil rovnomennú pieseň a prvú veľkú skladbu štýlu syrtaki. V 70. rokoch patrili Zambetasove piesne k najobľúbenejším a boli spievané známymi spevákmi, ako Jorgos Dalaras, Stelios Kazantzidis a Grigoris Bithikotsis. Spolupracoval aj s inými slávnymi skladateľmi, hlavne s Vassilisom Tsitsanisom, Apostolosom Kaldarasom, Manolisom Chiotisom či Stavrosom Xarchakosom.
Diela
Medzi najznámejšie Zambetasove piesne patria tie v štýle rembetiko, laika a syrtaki. Práve Zambetasova pieseň Siko, chorepse syrtaki (Vstaň, tancuj syrtaki) je spolu s piesňou Zorba´s dance (vznikla dva roky po Zambetasovej piesni) považovaná za základné a piesne štýlu syrtaki. Práve táto Zambetasova pieseň sa stala populárnou aj mimo Grécka, v krajinách ako Francúzsko, Nemecko,Taliansko, Veľká Británia a je to pieseň, ktorá spolu so spomínaným Zorbom najviac charakterizujú Grécko. Pieseň vznikla pre grécky film I kori mu i sosialistria (Moja socialistická dcéra) z roku 1966, kde hlavnú úlohu hrala známa herečka a speváčka Aliki Vujuklaki. Iné jeho piesne sú napríklad, Pai, pai, Kyr´Aleko, Choros tu sakena, Chasapiko me baglama, Pu´se Thanasi či Otan symbi sta perix.
Podmokly (okres Klatovy)
Podmokly sú obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 172 obyvateľov, z toho 77 mužov a 95 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,4 roka, ženy 43,8 roka).
Heliograf (signalizačný prístroj)
Prvý písomný záznam o použití heliografu je popísaný v Xenofónovom diele Helénica z roku 405 pred Kr., kedy starovekí Gréci využili na signalizáciu v bitke vyleštené štíty.
Nepopulárny rímsky vládca Tiberius používal heliograf na riadenie ríše zo svojej vily na ostrove Capri – posielajúc rozkazy každý deň na pevninu vzdialenú 8 km.
V roku 1810 predniesol nemecký profesor Carl Friedrich Gauss z univerzity v Göttingene prvý formálny návrh heliografu. Pôvodne bol navrhnutý na topografické merania, ale francúzske, britské a americké vojská ho s využitím morzeovky používali ako poľný telegraf.
Heliograf zostal štandardnou výbavou austrálskych a britských vojsk až do 60. rokov 20. stor., kde boli pokladané za formu komunikácie s „nízkou pravdepodobnosťou odchytenia“. Naposledy boli heliografy vo veľkej miere využité v 80. rokoch afganskými teroristickými silami počas sovietskej invázie v Afganistane. Stále sú súčasťou výstroja na prežitie pre prípad núdze. Používajú sa na hľadanie a záchranu lietadiel.
Samuel Reuss
Samuel Reuss (* 8. september 1783 Slovenská Ľupča† 22. december 1852 Revúca) bol etnograf, historik, evanjelický kňaz.
Jeho otec Ján Reuss, jeho matka Mária rod. Korónyová, jeho manželka Rozália rod. Šuleková.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Ožďanoch, od 1795 na Evanjelickom lýceu v Kežmarku, od roku 1801 na Evanjelickom lýceu Bratislave, neskôr teológiu, filozofiu, filológiu, históriu, botaniku a mineralógiu na univerzite v Jene. Roku 18061807 učiteľ a konrektor v Banskej Bystrici, 18071809 kaplán a učiteľ v Tisovci, 18091812 farár v Kraskove, od 1812 farár v Revúcej, administrátor Potiskej superintendencie. Člen Učenej spoločnosti malohontskej, zakladateľ knižnice v Revúcej. Podporovateľ štúrovského programu v revolúcii 18481849. Zaoberal sa históriou Slovanov, cirkevnými dejinami, minulosťou obcí Polomka a Šumiac. Autor národopisných štúdií, zberateľ ľudovej slovesnosti. Počas štúdií v Jene sa zaujímal o prírodné vedy, zoznámil sa s básnikom J. W. Goethem, ktorý ho navrhol za tajomníka nerastopisného spolku a s ktorým udržiaval písomné kontakty aj po odchode z Jeny.
Podľa Samuela Reussa je pomenovaná Mestská knižnica v Revúcej.
Transpozícia
Transpozícia môže byť
Ľudovít Sláčik
Ing. Ľudovít Sláčik (* 25. júl 1908, Slovenská Ľupča† 19. október 1988, Bratislava) bol slovenský drevársky odborník.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1918-1926), na lesníckom odbore VŠZ v Brne (1926-1931), 1931 Ing.
Od roku 1932 pracovník taxačného oddelenia Riaditeľstva štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Pracovník štátnych píl a drevárskych podnikov, Drevoprojektu, Lignoprojektu, Drevoimpregny Žilina, Ministerstva priemyslu SSR, Drevoindustrie a Výskumného a vývojového ústavu drevárskeho a nábytkárskeho priemyslu v Bratislave. Zaslúžil sa o rozvoj a modernizáciu drevárskeho priemyslu na Slovensku, najmä o výstavbu továrne na preglejky v Žarnovici a drevokombinátu v Pezinku. Prispieval do časopisov Poľana a Drevo.
Váženie (hmotnosť)
Váženie je meranie hmotnosti, spravidla porovnávacou metódou, na váhach rôznych typov.
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne)] čerpal tento článok
Spisovná varieta
Spisovná varieta alebo (celonárodná) spisovná forma (jazyka) alebo spisovný jazyk je (v delení jazyka/slovenčiny podľa Horeckého a podobných deleniach) varieta/forma národného jazyka, ktorá je celonárodná a používa sa vo verejnej a spoločensky záväznej komunikácii, v tvorbe umeleckej, vedeckej a publicistickej literatúry, v školách a masmédiách. Spisovná varieta slovenčiny je normovaná a kodifikovaná.
Bricquebec
Bricquebec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Catherine (Puy-de-Dôme)
Sainte-Catherine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Interpretácia diela
Interpretácia diela je rekreovanie diela v jeho celistvej významovej integrite vo vedomí.
Védske náboženstvo
Védske náboženstvo alebo védizmus alebo védaizmus je staroindické náboženstvo, syntéza polyteistických kultov Árijcov a Drávidov sev. Indie.
Védske náboženstvo je textovo uložené vo Védach.
Védske náboženstvo je polyteistické a vyznačuje sa antropomorfizmom. Hierarchia bohov nie je uzavretá, rovnaké vlastnosti a atribúty sa striedavo pripisujú rôznym bohom. V Rigvéde hrá významnú úlohu Indra, Agni, Súrja, Sóma, Ušas, Djaus, Váju, ...
Svet nadprirodzených bytostí dopĺňajú rôzni bohovia - nepriatelia bohov a ľudí – rákšasovia a asurovia.
Externé odkazy
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Les Grandes-Armoises
Les Grandes-Armoises je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kostol svätého Mikuláša (Senec)
Kostol svätého Mikuláša je rímskokatolícky kostol v Senci. Nachádza v juhozápadnej časti námestia a je najstaršou historickou stavbou v meste. Svoju dnešnú podobu získal v polovici 18. storočia, základy má ešte z obdobia gotiky. Sú dôkazy, že kostol existoval už v roku 1308, vtedy ešte ako malá drevená stavba.
Kostol bol viackrát rekonštruovaný: v roku 1633 prebehla renesančná úprava, v roku 1740 baroková, a posledné boli v 19. a 20. storočí. Nachádzajú sa tu štyri oltáre v rokokovom štýle. V okolí kostola sú zastavenia krížovej cesty. Neďaleko je známa Lurdská jaskyňa.
Haile Gebrselassie
Haile Gebrselassie (* 18. apríl 1973, Asella, Etiópia) je bývalý etiópsky atletický vytrvalec a podnikateľ. Je dvojnásobným olympijským víťazom a štvornásobným majstrom sveta v behu na 10 000 metrov. Zvíťazil aj na Berlínskom maratóne štyrikrát za sebou a tri víťazstvá v rade dosiahol aj na Dubajskom maratóne.
Je víťazom na tratiach od 1500 metrov až po maratónsky beh, teda 1500 m, 2000 m, 3000 m, dve míle, 5000 m, 10000 m, desať míľ, 20 000 m, polmaratón, 25 000 metrov a maratón. Počas svojej športovej kariéry prekonal celkom 27 svetových rekordov vrátane rekordu v maratónskom behu z roku 2007 a 2008. Je dvojnásobným olympijským víťazom na trati 10 000 metrov, štvornásobný majster sveta v rovnakej disciplíne a trojnásobný halový majster sveta v behu na 3000 metrov. V roku 1994 získal aj bronzovú medailu na majstrovstvách sveta v cezpoľnom behu na 5000 metrov. Patrí k najvšestrannejším vytrvalcom v histórii atletiky. V roku 1998 víťaz ankety Atlét sveta.
Kariéra
V roku 1992 získal Haile medzinárodné uznanie v juhokórejskom Soule, keď na Majstrovstvách sveta juniorov v roku 1992 vyhral preteky na 5000 a 10 000 metrov. V ten istý rok získal aj striebornú medailu v pretekoch juniorov na majstrovstvách sveta v krose, ktoré sa konali v americkom Bostone.
Nasledujúci rok získal Haile prvý zo štyroch po sebe idúcich titulov majstrov sveta v behu na 10 000 metrov mužov na majstrovstvách sveta v rokoch 1993, 1995, 1997 a 1999. Jeho víťazstvo v roku 1993 však bolo jeho najneslávnejšie, keď náhodne stúpil na pätu topánky Mosesa Tanuiho pri záverečnom zvončeku, čo spôsobilo, že mu odletela z nohy. Na majstrovstvách sveta v roku 1993 bežal v pretekoch na 5000 metrov a skončil tesne druhý po tesnom súboji s Ismaelom Kiruim z Kene. V roku 1994 získal bronzovú medailu na majstrovstvách sveta IAAF v krose. Neskôr v tom istom roku vytvoril svoj prvý svetový rekord behom 12:56,96 na 5000 metrov, čím prekonal rekord Saïda Aouitu o takmer dve sekundy.
Melchior Smrtník (evanjelický kňaz)
Melchior Smrtník (Szmertník) (* Slovenská Ľupča – † 20. júl 1649, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a rektor.
Životopis
Základné vzdelanie získal vo Zvolene, teológiu študoval v Toruni (Poľsko).
Rektor školy v Ružomberku (1619), evanjelický farár v Bodiciach, od roku 1637 farár a notár v Liptovskom Mikuláši, senior Liptovského seniorátu. Na pohrebe Juraja Tranovského predniesol kázeň, ktorá neskôr vyšla tlačou. V nej pôsobivo uvažuje o symbolike kalicha vo vzťahu k životným osudom Juraja Tranovského.
Veľká ľadová priepasť
náhľad|Veľká ľadová priepasť – pohľad do hlbín
Veľká ľadová priepasť je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň. Nachádza sa v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Nachádza sa tesne pod vrcholom Ohnište v Nízkych Tatrách. Je viditeľná z Jánskej doliny. Z pod plošiny Ohnišťa ústia do priepasti dva otvory. Horný (viď. foto) sa nachádza v nadmorskej výške, spodný bočný vchod je vo výške V hĺbke 89 m, na dne hlavnej priepasti pokrytého ľadovou triešťou a kusmi dreva vystupuje ľadový kužeľ. Dosahuje výšku približne 10 m. Na dne hlavnej priepasti sa ešte nachádza puklinová chodba smerujúca SSV smerom, na konci ktorej je ústie 30 m vertikály, ktorá je ukončená suťovým dnom v hĺbke 125 m od horného otvoru.
Prvá jaskyniarska expedícia do priepasti sa uskutočnila v auguste 1939 pod vedením Vojtecha Benického z Múzea Slovenského krasu. Zostúpili do 89 m hlbokej priepasti, dno ktorej bolo zatarasené ľadom, balvanmi a drevom. Ďalšie výpravy v rokoch 1955 a 1956 priniesli nové poznatky o priepasti. Priepasť je vytvorená v strednotriasových gutensteinských vápencoch bielovážskej série chočského príkrovu.
Predmetom ochrany je ''Ochrana koróznej inaktívnej vertikálnej jaskyne, ktorá je hlboká 125 m a má stálu ľadovú výplň. Nachádza sa v Demänovských vrchoch v Nízkych – Ďumbierskych Tatrách.''
Kostol Ducha Svätého (Žehra)
Kostol Ducha Svätého je neskororománska sakrálna stavba z druhej polovice 13. storočia nachádzajúca sa v obci Žehra v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji s unikátnymi gotickými nástennými maľbami. Kostol Ducha Svätého patrí do skupiny unikátnych spišských dvojloďových kostolov. V roku 1245 potvrdil spišský prepošt Matej výstavbu kostola s fortifikačným systémom grófovi Jánovi zo Žehry. Stavba iniciovali pravdepodobne tatárske nájazdy a spustošená krajina, ktorá po nich zostala. Loď kostola je klenutá na centrálny pilier čím vzniklo typické spišské dvojlodie. Vonkajší ráz architektúry vystavanej v prechodnom neskororománskom a gotickom slohu obohacuje nezvyklá šindľom pokrytá cibuľovitá strecha veže. V 14. a 15 storočí boli steny kostola vyzdobené nástennými maľbami. V jeho interiéri nájdete fresky, ktorými je pokryté celé presbytérium, víťazný oblúk i severná stena. Maľby predstavujú ucelený ikonografický program. Najznámejším výjavom z fresiek je výjav z konca 14. storočia strom života (arbor vitae), ktorá svojou symbolikou slúžila ako Biblia chudobných. Okrem toho sa v kostole nachádza kamenná krstiteľnica z 13. storočia. V 17. storočí bol mobiliár kostola barokizovaný. Kostol Ducha svätého bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku, a od roku 1993 je zapísaný do Zoznamu UNESCO ako súčasť lokality Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia.
História výstavby
náhľad|Pôdorys Kostola Ducha Svätého ( In: [[Jozef Špirko, Umelecko-historické pamiatky na Spiši I., Architektúra, Spišská Kapitula, 1936. Ottov historický atlas Slovenska, s. 150).]] Dnešný farský kostol Ducha Svätého sa vypína na návrší nad obcou. Stavba kostola, patriaceho k typickým stavbám prechodného, neskororománskeho obdobia, prebiehala v rokoch 12451275. Predtým, než loď zaklenuli na stredovú podporu, patril k typu jednoloďových kostolov s pravouhlým presbytériom a západnou predstavanou vežou. Západnú časť lode vypĺňa empora, na ktorú sa vchádzalo z prvého poschodia veže. Počiatky kostola nie sú objasnené ani po nedávnom archeologickom výskume.
V roku 1245 dostal gróf Ján zo Žehry od spišského prepošta Mateja povolenie postaviť v obci kostol zasvätený Duchu Svätému. Je otázne, či dnešné obvodové múry lode a svätyne vznikli v súvislosti s týmto povolením, alebo až v roku 1275, kedy spišský prepošt Mutimír potvrdil Jánovi zo Žehry pôvodnú listinu. Podľa všetkého sa hneď aj začalo so stavbou, ktorá však bola prerušená a kostolík bol dostavaný až v roku 1275. Išlo o neveľký ranogotický objekt typickej dispozície v podobe pozdĺžnej lode so štvorcovým presbytériom. K starším, neskororománskoranogotickým prvkom patrí južný ranogotický portál. Ostenie južného portálu uplatňuje princípy románskych portálov. Portál je skoro vernou, i keď menej kvalitnou kamenárskou prácou niekdajšieho hlavného vstupu kostola v Markušovciach. O niečo neskôr koncom 13. storočia, bola k západnému priečeliu pristavaná veža. Jej horné poschodia prelamujú dva rady združených okien ukončených polkruhmi a mníškami podobne, ako na kostoloch v Švábovciach a Spišskom Hrušove v zaniknutej osade Miloj.