cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okres Cheb
Jeho sídlom je mesto Cheb. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 93 112 a hustota zaľudnenia je 89 obyvateľov na. V okrese Cheb je 40 obcí, z toho 10 miest.
Clefs
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Château-sur-Cher
Château-sur-Cher je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malinné (lyžiarske stredisko)
thumb|Hlavný lyžiarsky svah thumb|Kabínková lanovka thumb|Hotel Malina
Malinné alebo Malinô Brdo alebo Skipark Ružomberok je lyžiarske stredisko nachádzajúce sa v pohorí Veľká Fatra pri Ružomberku.
Dejiny
Počiatky lyžiarskeho strediska siahajú do druhej polovice 20. storočia, kedy bol vybudovaný hotel Malina. Dňa 21. júla 1964 bol vydaný súhlas Mestského národného výboru v Ružomberku k stavbe kabínkovej lanovky z Hrabova.
Na jeseň roku 1996 vznikla spoločnosť SKIPARK Ružomberok a.s. V tomto období dochádza k snahe prilákať turistov a dochádza k modernizácii technického vybavenia strediska. V rokoch 2001 až 2002 dochádza ku komplexnej výmene kabínkovej lanovky, kedy boli 6-miestne kabínky nahradené 8-miestnymi. V tomto období sa lyžiarske stredisko Malinô brdo začlenilo k TOP lyžiarskym strediskám na Slovensku.
Zjazdové trate
Škála zjazdových tratí je široká. Ich dĺžka sa pohybuje od až do. Zjazdové trate týchto dĺžok sa nachádzajú priamo v lokalite strediska Malina - Brda. Okrem toho sa tu nachádza dlhá zjazdovka, ktorá začína na Maline a končí v Hrabove pri údolnej stanici kabínkovej lanovky.
Dopravné zariadenia
V lyžiarskom stredisku sa nachádza už spomínaná kabínová lanová dráha z Hrabova o dĺžke, ktorá slúži aj ako jedna zo základných komunikácii okrem cesty, ktorej používanie motorovými vozidlami je len na povolenie mesta Ružomberok. V roku 2001 a 2002 bola vybudovaná sedačková lanovka o dĺžke vedúca na vrchol masívu Malinô brdo (Malinné). Okrem toho sa v stredisku nachádza 8 lyžiarskych vlekov s dĺžkou od 70 do.
Prístup
Po modrom značkovanom chodníku z Ružomberka cez Kalváriu. Zeleno značkovaný chodník po takzvanej kráľovskej ceste z Ružomberka obchádza vrchol z juhovýchodu. Tesne pod vrcholom sa v lese nachádza bývalá podniková chata tehelní. Z vrcholu kruhový výhľad a konečná stanica štvorsedačkovej lanovky.
Don Quarrie
Ako prvý atlét, ktorý reprezentoval Jamajku získal na olympijských hrách v behu na 200 metrov zlatú medailu. Stal sa prvým mužom, ktorý získal titul na 100 m alebo 200 m na Commonwealthských hrách. Na Majstrovstvách Strednej Ameriky a Karibiku v atletike v rokoch 1971 až 1981 získal 9 zlatých medailí za šprint.
1081 Reseda
1081 Reseda je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil K. Reinmuth 31. augusta 1927.
Careful with That Axe, Eugene
„Careful with That Axe, Eugene“ je inštrumentálna skladba britskej rockovej skupiny Pink Floyd, ktorá po prvýkrát vyšla ako B strana singlu „Point Me at the Sky“ v decembri 1968. Autormi skladby sú uvedení všetci vtedajší členovia skupiny.
Kompozícia
Základom skladby je klávesový jam, ktorý doprevádza basgitara, ktorá hrá jeden jediný tón, notu D v oktávoch a jemné bezslovné vokály. Táto kostra prechádza do jediného textu skladby, výhražne zašeptaných slov „careful with that axe, Eugene“ (slovensky: opatrne s tou sekerou, Eugen), ktoré sú nasledované Watersovým vreskotom. Skladba ďalej pokračuje, jej hlasitosť sa zvyšuje a v tejto časti je charakteristická Gilmourovou gitarou. Koncová časť skladby sa postupne stišuje a ukončuje.
Live a alternatívne verzie
Skladba „Careful with That Axe, Eugene“ bola pravidelnou súčasťou koncertného setlistu skupiny medzi rokmi 1968 a 1974. Prvý doložený koncert, kde bola ešte skladba uvedená ako „Keep Smiling People“, sa konal 23. mája 1968 v Amsterdame. Dňa 25. júna toho roku odohrala skupina v štúdiách BBC dve vystúpenia, ktoré boli nahrávané pre rozhlasovú stanicu BBC Radio One. Počas vysielania bola skladba označená ako „Murderistic Woman“. Záznamy boli odvysielané 11. augusta a 8. septembra 1968 v programe Johna Peela Top Gear. V roku 1969 sa po úpravách a pod názvom „Beset by Creatures of the Deep“ stala súčásťou suity „The Journey“ na tematických koncertoch The Man and the Journey Tour. Predposledný krát skupina zahrala skladbu „Careful with That Axe, Eugene“ na koncerte 22. júna 1974 vo francúzskom Colmare, kedy bola hraná ako prídavok. Posledný krát ju zahrala 9. mája 1977 v americkom Oaklande, kde zaznela výnimočne ako posledný prídavok.
Pôvodná verzia skladby s dĺžkou dve a pol minúty pochádza z jednej session v EMI Studios. Následne bola rozširovaná a jej live verzia dosahovala aj 12 minút. Štúdiová verzia s dĺžkou 5 minút a 45 sekúnd bola nahraná v priebehu októbra 1968. Vydaná bola ako B strana singlu „Point Me at the Sky“ 6. decembra toho roku. Zaradená bola taktiež na kompilácií Relics (1971) a na bonusovom CD The Early Singles box setu Shine On (1992). Live verzie skladby boli vydané na dvojalbume Ummagumma (8:50, 1969) a možno ju vidieť vo filme Pink Floyd: Live at Pompeii (1972). V roku 1969 Pink Floyd skladbu upravili a pod názvom „Come in Number 51, Your Time Is Up“ ju nahrali pre soundtrack k filmu Zabriskie Point (5:01, 1970).
Reutlingen
Reutlingen môže byť:
Home (ostrov)
náhľad|Kokosové ostrovy, Home v severovýchodnej časti súostrovia Home je jeden z dvoch obývaných ostrovov austrálskeho územia Kokosové ostrovy. Nachádza sa v Indickom oceáne, na severovýchodnom okraji koralových ostrovov.
Na ostrove sa nachádza najväčšie sídlo Kokosových ostrovov, mestečko Bantam.
Ibiza Bar
„Ibiza Bar“ je skladba britskej rockovej skupiny Pink Floyd, ktorá sa nachádza na albume More.
Skladba začína podobný gitarovým riffom ako „The Nile Song“, ale líši sa tým, že verše sú spievané v E a D durových akordoch a refrén v A durovom akorde. Gilmourová sólová gitara má veľa echa. Táto skladba a „The Nile Song“ sú jedny z mála skladieb, kde skupina zahrala tvrdšie tóny, ďalšie sú „The Gold It's in the...“ z albumu Obscured by Clouds (1972) a pieseň „Young Lust“ z albumu The Wall (1979).
Jardin des Tuileries
thumb|Panoráma Tuileries Jardin des Tuileries, alebo po slovensky Tuilerijská záhrada/Tuilerijské záhrady alebo Tuilerie, je verejný park v Paríži v 1. obvode. Park vo francúzskom štýle je bývalý zámocký park zbúraného Tuilerijského paláce, po ktorom má svoje meno. Park sa rozprestiera medzi Place de la Concorde na západe a Louvrom na východe a medzi pravým brehom Seiny na juhu a Rue de Rivoli na severe. Park bol spolu s Louvrom zapísaný medzi historické pamiatky.
Dejiny
Záhrady boli založené v roku 1564 pri stavbe Tuilerijského paláca. Palác bol postavený pre francúzsku kráľovnú Katarínu Medicejskú, ktorá bola talianskeho pôvodu a preto boli záhrady vytvorené v štýle talianskej renesancie. Za vlády Ľudovíta XIV. boli záhrady na pokyn ministra Colberta prebudované podľa návrhu záhradného architekta André Le Nôtre. V roku 1783 zo záhrady vzlietol s ľuďmi prvý balón plnený plynom, čo pripomína pamätná tabuľa ´pri vstupe do záhrady. Počas Francúzskej revolúcie boli záhrady spustošené.
Na letných olympijských hrách v roku 1900 sa tu uskutočnili preteky v šerme.
Za druhej svetovej vojny bola časť záhrady premenená na zeleninovú záhradu kvôli nedostatku dodávok počas okupácie.
V rámci prestavby Musée du Louvre za prezidenta Françoisa Mitterranda boli záhrady obnovené pokiaľ možno čo najviac do stavu zo 17. storočia.
Vybavenie parku
V západnej časti parku je bývalá oranžéria a loptovňa (Jeu de paume) z polovice 19. storočia. V bývalej oranžérii dnes sídli Musée de l'Orangerie (s dielami maliarov impresionizmu a postimpresionizmu), v Galerie nationale du Jeu de Paume sú výstavy moderného a súčasného umenia, najmä fotografie.
V samotnej záhrade sú umiestnené ďalšie umelecké diela. Vo východnej časti záhrady je množstvo sôch sochára Aristida Maillola a sochy zvierat od Auguste Caïna.
Od roku 1998 sú v záhrade inštalované moderné sochárske diela umelcov ako sú Auguste Rodin, Henry Moore, Roy Lichtenstein, Tony Cragg, Jean Dubuffet, Alain Kirili, Stephen Martin, Giuseppe Penone a takisto dočasné výstavy.
V celom parku sú voľne k dispozícii stoličky. Uprostred parku je malý bazén, druhý je neďaleko Arc de Triomphe du Carrousel, kde je i prenájom miniatúrnych plachetníc pre deti.
Rhein-Neckar
Rhein-Neckar môže byť:
Expedícia 4
Expedícia 4 bola štvrtá posádka dlhodobo obývajúca Medzinárodnú vesmírnu stanici (ISS). Veliteľom stanice bol ruský kozmonaut Jurij Onufrijenko, letovými inžiniermi Daniel Bursch a Carl Walz (obaja USA). Posádka mala za úlohu pokračovať v práci na experimentoch na stanici a zabezpečiť stretnutie s raketoplánmi, Sojuzom a nákladnými loďami Progress. Kozmonauti vykonali tri plánované výstupy do vesmíru. Po polročnej činnosti odovzdali stanicu Expedícii 5 a vrátili sa na Zem.
Dolní Hrachovice
Dolní Hrachovice je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 136 obyvateľov, z toho 75 mužov a 61 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 39,7 roka, ženy 46,5 roka).
Expedícia 4
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Štart, pripojenie k ISS
Posádku Expedícia 4 dopravil k Medzinárodnej vesmírnej stanici raketoplán Endeavour pri svojom lete STS-108. Štart sa uskutočnil 5. decembra 2001 o 22:19 UTC z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride. K ISS sa raketoplán pripojil 7. decembra 2001. Počas pobytu raketoplánu Endeavour pri ISS si bývalá aj nová stála posádka ISS stanicu odovzdala a členovia Expedícia 3 Frank Culbertson, Vladimir Dežurov a Michail Ťurin sa vrátili s raketoplánom na Zem.
EVA 1
Prvého výstupu do vesmíru 14. januára 2002 sa zúčastnili Jurij Onufrijenko a Carl Walz. Presunuli ruský manipulátor Strela z jeho dočasného umiestnenia na module PMA-1 na ruský modul Pirs. Po montáži antén na televízne prenosy výstup po 6 hodinách a 3 minútach ukončili.
EVA 2
Druhý výstup prebehol 25. januára 2002. Jeho účastníci Onufrijenko a Bursch umiestnili na modul Zvezda radioamatérskou anténu, odobrali vzorky z predtým tu umiestnených experimentov a nainštalovali experimenty nové. Výstup tentoraz trval 5 hodín a 59 minút.
EVA 3
Na tretí výstup do vesmíru, ktorý sa konal 20. februára 2002, použili astronauti Bursch a Walz prechodovú komoru v module Quest a americké skafandre. Ich hlavnou úlohou bolo pripraviť komplex na pripojenie prvej časti hlavného nosníka stanice ITS-S0. Pripravili kabeláž, odstránili tepelnú izoláciu z nosníka ITS-Z1 a odmontoval adaptéry z PMA-1, na ktorých bol predtým provizórne umiestnený manipulátor Strela. Výstup trval 5 hodín a 47 minút.
Dňa 19. marca 2002 bola od stanice odpojená nákladná loď Progress M1-7, ktorá neskôr zanikla v hustých vrstvách atmosféry. Nová nákladná loď Progress M1-8 sa pomocou automatickej navigácie pripojila k zadnému portu modulu Zvezda a dopravila na stanicu 2000 kg nákladu.
STS-110
10. apríla 2002 sa k stanici pripojil raketoplán Atlantis (let STS-110), ktorý mal v nákladnom priestore prvú časť hlavného priehradového nosníka stanice ITS-S0 s dĺžkou 13 metrov a hmotnosťou 12 ton. Posádka raketoplánu pri štyroch výstupoch do vesmíru nosník pripojila k hornej časti modulu Destiny a zariadenie oživila. Na nosníku tiež sprevádzkovali mobilný transportér MT, ktorý sa bude pohybovať po povrchu. 17. apríla raketoplán stanicu opustil.
Sojuz TM-34
Ako príprava pre pripojenie novej záchranné lode Sojuz TM-34 bolo potrebné uvoľniť dolný port modulu Zarja. Posádka ISS 20. apríla 2002 nastúpila do Sojuz TM-33 a preletela s ním na port modulu Pirs. 27. apríla 2002 na stanicu dorazil nový Sojuz TM-34 s posádkou v zložení Jurij Gidzenko, taliansky astronaut ESA Roberto Vittori a vesmírny turista Mark Shuttleworth. Kozmonauti preniesli náklad a venovali sa experimentom. 5. mája sa posádky rozlúčili a návštevnícka posádka odletela so starším Sojuzom TM-33 na Zem.
STS-111, ukončení misie
Raketoplán Endeavour (let STS-111) pristál pri ISS 7. júna 2002. Posádka raketoplánu počas štyroch výstupov do vesmíru pokračovala v montáži a zapájaní stanice. Na palube Endeavour bola aj nová stála posádka ISS Expedícia 5 (Valerij Korzun, Peggy Whitsonová a Sergej Treščov). Dlhodobé posádky si stanicu odovzdali, členovia Expedície 4 sa stali členmi posádky raketoplánu. Raketoplán sa od stanice odpojil a Onufrijenko, Bursch a Walz sa s ním dostali 19. júna 2002 na Zem.
Dekan
Dekan môže byť:
Saint-Germain (Ardèche)
Saint-Germain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Germain má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Germain má 627 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Moč
Zloženie
Moč je priehľadný roztok s farbou od svetložltej po jantárovú. Je to vedľajší produkt alebo odpadná kvapalina vylučovaná obličkami, transportovaná močovodmi do močového mechúra, kde sa hromadí, až kým je odvedená močovou trubicou. Moč sa skladá z vodného roztoku metabolických odpadov (napr. močovina – urea CH4N2O), rozpustených solí a organických látok. Tekutiny a materiály filtrované obličkami a určené stať sa močom pochádzajú z krvi alebo intersticiálnej (vmedzerenej) tekutiny. Zloženie moču je upravené procesom reabsorpcie, keď esenciálne molekuly nutné pre telo, ako napr. glukóza, sú reabsorbované prenášajúcimi molekulami späť do krvného obehu. Ostávajúca tekutina obsahuje vysoké koncentrácie močoviny a iných nadbytočných alebo potenciálne toxických substancií, ktoré budú odvedené z tela močením. Moč prúdi nasledujúcimi štruktúrami: oblička, močovod, močový mechúr a nakoniec močová trubica. Moč je produkovaný procesom filtrácie, reabsorpcie a tubulárnej sekrécie (trubicovitého vylučovania).
Moč obsahuje veľké množstvo močoviny, výborného zdroja dusíka pre rastliny a je užitočný urýchlovač kompostu. Močovina je 10 000-krát menej toxická než amoniak (čpavok) a je vedľajším produktom deaminácie (2 molekuly NH3) a bunkových produktov respirácie – dýchania (1 molekula CO2) v spoločnej kombinácii. Ďalšie komponenty sú rôzne anorganické soli, napr. chlorid sodný.
1082 Pirola
1082 Pirola je planétka s priemerom 47 km, ktorú objavil K. Reinmuth 28. októbra 1927.
FATE (stolová RPG)
FATE čiže Fantastic Adventures in Tabletop Entertainment je voľne prístupná stolová hra na hrdinov, ktorá nemá presne stanovené všetky aspekty herného systému. Nie sú definované schémy postáv, ktoré si môžu hráči vytvoriť, iba mechanika, pomáhajúca pri tejto činnosti. Pravidlá taktiež obsahujú jednoduchý spôsob riešenia konfliktov.
Schopnosti postáv a zložitosť úkonov je v hre popisovaná slovne - tzv. stupnicou.
S FATE nie je asociované žiadne preddefinované herné prostredie, je teda na hráčoch a Pánovi hry, aby si zvolili typ hry a „feeling“.
V roku 2013 vyšla štvrtá edícia pod názvom Fate Core.
Usadzovanie
Usadzovanie môže byť:
Choszczno
Choszczno je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat choszczeński v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 894 obyvateľov (30. 6. 2021).
Home
Home môže byť:
Hidalgo
Hidalgo môže byť:
Anton Tunega
Anton Tunega (* 7. august 1925, Dolné Motešice – † 20. február 1951, Bratislava) bol slovenský protikomunistický bojovník a člen odbojovej skupiny Biela légia, ktorý bol začiatkom 50. rokov minulého storočia v politickom procese odsúdený na trest smrti a popravený.
Životopis
Pochádzal z rodiny penzionovaného žandára Michala Tunegu a jeho ženy Emílie, ktorá bola v domácnosti. Päť tried ľudovej školy vychodil v Dolných Motešiciach. Prvé štyri roky gymnázia navštevoval v Nitre, piatu triedu v Bratislave, a keď sa v roku 1940 rodina Tunegových presťahovala do Trenčína, Anton sa vrátil domov a záverečné dva roky doštudoval v Trenčíne, kde aj zmaturoval.
Na vysokoškolské štúdiá odišiel do Bratislavy, prihlásil sa na techniku. Ako vysokoškolák navštevoval krátky spravodajský kurz, ktorý organizovala Hlinkova mládež. Nemožno ho však označiť za exponenta Slovenského štátu a jeho režimu. Ako nespokojenec s nastupujúcim komunistickým režimom sa pridal k Štefanovi Chalmovskému z Topoľčian. Išlo o zárodok protikomunistického odboja. V letákoch vyjadrili jednoznačné odsúdenie nacizmu aj komunizmu.
Senát Štátneho súdu v Bratislave pod predsedníctvom Ladislava Breuera 21. mája 1949 odsúdil Antona Tunegu, Alberta Púčika a Eduarda Tesára na doživotné väzenie. Po súde odviezli Antona Tunegu do leopoldovskej väznice. Vo väzení pracoval, lepil papierové vrecká a vo voľnom čase študoval angličtinu. Prokurátor Anton Rašla sa odvolal proti rozsudku a vec sa dostala na najvyšší súd. Bezpečnostná päťka Krajského výboru Komunistickej strany Slovenska v Bratislave žiadala zmenu rozsudkov z doživotia na smrť. Najvyšší súd pod predsedníctvom Eugena Wagnera 16. septembra 1950 zmenil rozsudok bratislavského štátneho súdu na tresty smrti.
Proces s A. Púčikom, A. Tunegom a E. Tesárom patrí k najdôležitejším politickým procesom na Slovensku a vôbec v celom bývalom Československu. Dokumentuje to počet troch vykonaných trestov smrti, celkový počet 62 obžalovaných a 48 odsúdených osôb, ale aj dosah na protikomunistický odboj doma a v zahraničí. V čase medzinárodnej i domácej plošnej ofenzívy komunizmu sa od jesene 1947 v spojení s J. Vicenom usilovali vytvoriť sieť, ktorá by získavala spravodajské poznatky a tým pomohla odhaliť skutočné ciele, zámery a praktiky komunistickej strany. Skutočná hodnota získaných informácií bola celkovo nízka a neskôr, počas vyšetrovania a súdneho konania, sa náročky zveličovala. Nešlo o spravodajstvo kvôli materiálnym výhodám, za peniaze, ale z idealizmu.
Rodičia Antona Tunegu požiadali o milosť a žiadosť adresovali manželke prezidenta Klementa Gottwalda. Žiadna odpoveď však neprišla. Anton Tunega bol popravený 20. februára 1951 v bratislavskej väznici. Milovanej rodine odkázal: „Neplačte za mnou, umieram za spravodlivú vec.“
Odkaz Tunegu
Ideovo sa na odkaz Tunegu, Púčika a Tesára viaže a jeho meno nesie nezisková organizácia Nadácia Antona Tunegu. Nadácia vznikla v roku 1992 a nadväzuje na myšlienky trojice zavraždených, ako aj na idey otcov zakladateľov európskej integrácie, Roberta Schumana a Konrada Adenauera a jej úlohou je propagovať a vyzdvihovať význam a miesto kresťanských hodnôt v spoločnej Európe a pripomínať, že konzervatívne hodnoty a morálka predstavujú neoddeliteľné prvky pre zachovanie jednoty Európy.
Xenofón z Aigionu
Xenofón (Xenofón) bol olympijský víťaz v pankratiu v 4. stor. pred Kr.
Xenofón, syn Menefyla z achájskeho Aigionu, zvíťazil v pankratiu pravdepodobne na 100. olympijských hrách v roku 380 pred Kr. Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Lygdamis zo Syrakúz. Pankration bol pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.
V druhom storočí navštívil Olympiu grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že sochu Xenofóna umiestnili do olympijskej Altidy, do galérie najslávnejších olympionikov starovekého Grécka. Stála vedľa sochy Dikóna, rodáka z Kaulónie (mesto Kaulónia bola v roku 389 pred Kr. zničené syrakúzskym tyranom Dionysiom a jej obyvatelia sa presťahovali do Syrakúz ), a jej autorom bol sochársky majster Olympos zo Sikyónu.
Kaprinský potok
Kaprinský potok je potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Kátlinského potoka, meria 3,249 km, má plochu povodia 5,461 km² a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Nízke Javorníky, v časti Javornícka brázda, na východoseverovýchodnom svahu Diela (692,7 m n. m.) v nadmorskej výške
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Borša
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Borša v okrese Trebišov.
Dikij Grebeň
Dikij Grebeň  alebo Dikij Chrebet  je komplex lávových dómov, nachádzajúcich sa v strede vulkanotektonickej depresie (kaldery) Paužetka v južnej časti polostrova Kamčatka.
Kaldera má rozmery 20 × 25 km a vznikla koncom pleistocénu, asi pred 250 000 rokmi. Dikij Grebeň, ako aj východnejšie položená kaldera Kurilské jazero sú mladšie, vulkanická činnosť sa začala približne pred 7 600 rokmi. Hlavná fáza vulkanizmu sa odohrala pred 1 600 rokmi, čoho pozostatkom je skoro 10 km³ dacitových a 3 km³ andezitových láv a tefry, datovaných do tohto času.
Cléré-sur-Layon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Châteaugay
Châteaugay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam planétok 82001 – 82250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Jeff Pollack
Jeffrey Ian Pollack (* 15. november 1959, Los Angeles, Kalifornia, USA - † 23. december 2013, Hermosa Beach) bol americký filmový režisér, scenárista, televízny producent a spisovateľ.
Jeff je známy ako spolutvorca, scenárista a producent sitkomu z 90. rokov The Fresh Prince of Bel Air. Ako filmový režisér nakrútil filmy Nad košom (1994), Láska na čierno (1997) a Stratený a nájdený (1999).
Pollack bol výkonným konzultantom The Tyra Banks Show. Bol častým spolupracovníkom Bennyho Medinu. Vyštudoval University of Southern California.
Trojrozmerné modelovanie
right|thumb|3D grafika
Trojrozmerné modelovanie alebo 3D modelovanie umožňuje analýzy priestorových vzťahov 3D objektov. Každý element 3D objektu umožňuje pripojenie negrafických atribútov (napr. databázy s obsahom typov striech, fasád, databázy nájomníkov a pod.).
Na základe požiadavky na zameranie detailov a analytického spracovania dát je možné ponúknuť tri základné typy 3D modelov budov:
1. generácia: Blokový model
Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov stavieb na terén a charakteristickou výškou. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu.
2. generácia: Urbanistický model
Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén, výškovou kostrou a je doplnený o automatizované generované tvary striech z meraných výškových a polohových údajov. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené jednoduchým priestorovým modelom vegetácie.
3. generácia: Podrobný model
3D model blokov budov je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén a rozčlenením na jednotlivé budovy podľa stavebných parciel. Tvary striech sú vytvárané 3D modelovaním z meraných výškových a polohových údajov. Budovy sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené priestorovým modelom vegetácie.
Závesné lietanie
thumb|right|250px|Štart z rampy Závesné lietanie je letecký šport rekreačný alebo súťažný šport podobný plachteniu, ale využívajúci závesný klzák namiesto vetroňa.
Závesný klzák
Závesný klzák (hovorovo rogalo, často iba krídlo, kedysi deltaplán) je jednoduchá konštrukcia zložená najčastejšie z kovovej kostry (duralové rúrky), spojenej kovaniami a oceľovými lankami, na ktorú je navlečený poťah (plachta) z pevnej syntetickej tkaniny (Mylar, Dacron). Pilot je zavesený na túto konštrukciu prostredníctvom postroja, v ktorom sedí alebo leží. Závesný klzák sa ovláda len zmenou ťažiska, čo je vyvolané pohybmi tela pilota. Aby mohol ovládať smer pohybu klzáka, zmenu ťažiska vyvoláva rukami – odtláčaním sa od riadiacej hrazdy, ktorá je pevne spojená s konštrukciou. V prípade motorového závesného klzáku, pilot najčastejšie sedí na ľahkej trojkolke s motorom, ktorá je zavesená na konštrukcii krídla.
Lietanie s bezmotorovými závesnými klzákmi
Najnáročnejšie je vedieť bezpečne odštartovať a pristáť, pričom začiatočník musí prekonať prirodzený strach. Samotné riadenie počas letu je jednoduché, lebo riadenie pomocou pohybov vlastného tela je intuitívne. Podstatou štartu je bezpečné rozbehnutie klzáku tak, aby jeho rýchlosť voči vzduchu bola dostatočná pre vytvorenie vztlaku, ktorý prekoná tiaž pilota.
Štart z kopca
Štartuje sa rozbehom z nôh a zásadne proti smeru vetra, lebo dôležitá je rýchlosť voči vzduchu. Potrebná hodnota tejto rýchlosti je pomerne vysoká (22 – 32 km/h), takže je potrebný prudký beh. U začiatočníkov je normálny prirodzený strach, keď sa boja bežať na hranici svojich síl z prudkého kopca, pričom necítia istotu že krídlo odštartuje. Neskôr tento nepríjemný pocit úplne zmizne a začnú aktívne vnímať čo sa deje počas rozbehu. Najnáročnejšie na zručnosť sú štarty za bezvetria a štarty z prudkého svahu bez možnosti riadneho rozbehu.
Štart z roviny
Štartuje z dostatočne dlhej rovnej plochy či dokonca z vodnej hladiny. Používajú sa štyri spôsoby:
Rozbeh odpadá pri odvíjanom lane, pretože klzák je pripútaný na korbe auta, kým nenaberie rýchlosť. Pri ostatných spôsoboch je možný rozbeh z nôh, alebo bezpečnejší štart z vozíka. Aerovlek je najnáročnejší spôsob, pretože vyžaduje najväčšiu silu a postreh pri riadení, ale zároveň má najmenšie nároky na dĺžku plochy z ktorej sa štartuje. Základnou výhodou štartu z roviny pred štartom z kopca je to, že sa dá urobiť viac štartov za deň.
Iné štarty
Sú možné aj exotickejšie štarty, napríklad štart spustením z balóna, mosta, alebo štart bez rozbehu zo skalnatého brala. Tieto štarty sú však rizikové, preto sa používajú len výnimočne, napríklad z balóna pre dosiahnutie rekordnej výšky, alebo dostatočnej výšky pre začatie akrobacie.
Pristátie
Rovnako ako pri rozbehu z nôh je dôležité nasmerovať klzák proti prúdeniu vetra, aby sa čo najviac znížila rýchlosť voči zemi. Najvýkonnejšie krídla majú príliš veľkú rýchlosť pri pristávaní, preto vyžadujú cit pre odhadnutie správneho momentu podrovnania (zabrzdenia).
Udržanie sa vo vzduchu
Let závesného klzáku je ako u každého lietadla je spojený s existenciou vztlakovej sily na krídlach a na tú je potrebné aby sa krídlo pohybovalo voči vzduchu. Jediná odlišnosť je v tom že chýba motor pre dosiahnutie tohoto pohybu. Princíp bezmotorového letu je podobný pohybu auta bez motora dolu kopcom. To znamená, že ak sa má závesný klzák hýbať (a nestratiť tak vztlakovú silu na krídlach), musí letieť po naklonenej rovine tak, aby ho gravitácia mohla ťahať. Aerodynamický odpor krídla a pilota pôsobí ako valivý odpor kolies na aute. Čím je menší, tým menší sklon dráhy letu stačí na udržanie rýchlosti, tým menej klzák klesá a tým ďalej zaletí. Ale v každom prípade zostáva iba niekoľko minút letu.
Aby bolo možné letieť dlhšie a na väčšie vzdialenosti, musí sa využiť energia prírody. Nie vždy je to však možné – ak nie je dosť energie zo slnka, alebo z vetra, nedá sa udržať vo vzduchu a takým letom sa hovorí iba „zlet“. Prvým spôsobom (aj historicky najprv využívaným) ako sa udržať dlhšie je vznášanie sa v svahovom prúdení pred vhodne tvarovaným kopcom (hrebeňom), kedy výstupné prúdenie vetra pozdĺž svahu je väčšie alebo aspoň rovnaké ako klesanie klzáku oproti tomuto vzduchu. Druhým spôsobom je zdržovanie sa v stúpavých prúdoch (stupákoch, termáloch), ktoré vznikajú rozdielnym ohrevom vzduchu od zemského povrchu a samovoľným stúpaním teplejších častí. Rozdiel teplôt na zemskom povrchu je spôsobený buď zahrievaním suchšieho a tmavšieho povrchu od slnka, alebo akmulačnou schopnosťou lesov a iných vlhkejších oblastí pri prudkom ochladení (západ slnka). Tretím spôsobom je využívanie stúpavých oblastí pri vlnovom prúdení za horskými hrebeňmi pri silnom vetre. Prvý a druhý spôsob sa často kombinujú, ale pre lety na veľké vzdialenosti je nevyhnutná existencia stúpavých prúdov, tzn. dostatočné množstvo slnka. Pri vyhľadávaní stúpavých prúdov veľmi pomáha citlivý prístroj, ktorý ukazuje okamžité stúpanie/klesanie, tzv. variometer (alebo iba vário).
"Iné" lietanie
Okrem „normálneho“ lietania sú závesné klzáky schopné aj akrobacie, ale táto činnosť je veľmi nebezpečná. Pretože neexistujú špeciálne akrobatické klzáky (boli by veľmi ťažké a nepredajné), krídlo bežného klzáku sa môže pri lete na chrbte veľmi ľahko poškodiť a je potom nutné použiť záchranný padák. Takéto lietanie je však len na vlastnú bezpečnosť a vo väčšine krajín je oficiálne zakázané.
Bezpečnosť
Samotný šport niektorí považujú za nebezpečný (hlavne vďaka reputácii, ktorú získal v 70-tych rokoch). Klzáky sú v skutočnosti rovnako bezpečné ako ostatné lietadlá, pretože musia byť kvôli predaju schválené uznávanými autoritami ako sú HGMA, BHPA alebo DHV.
Klzák, ktorého konštrukcia je schválená už uvedenými autoritami, musí byť v pokojných podmienkach schopný samostatného letu, čiže mať takú stabilitu, aby jeho riadenie nevyžadovalo mimoriadnu pozornosť. Pre prípady extrémnych situácií (let strmhlav, prevrátenie v turbulencii) sú v konštrukcii súčasných klzákov použité stabilizačné prvky, ktoré slúžia k bezpečnému návratu do normálnej letovej polohy. Sú to napríklad: vyviazanie odtokovej hrany krídla na stožiar a negatívne podpery koncov krídla. Niektorí skúsení piloti si tieto prvky ladia úmerne k svojim schopnostiam a vylepšujú tak výkon, čo sa však všeobecne neodporúča.
Povinnou výbavou pilota je malý záchranný padák. Padák máva plochu okolo 30 ㎡ tak, aby zabezpečil rýchlosť dopadu ekvivalentnú dopadu z 1,5 metrovej výšky. Padáky sú schopné sa otvoriť z 30 m výšky nad terénom.
Odporúčaným vybavením je ďalej: hákový nôž (na prerezanie padákových popruhov), ľahká a dlhá šnúra (20m) (pre prípad pristátia na stromoch, pre vyzdvihnutie lana zo zeme).
Fakt, ktorý najviac zlepšil bezpečnosť tohto športu je, že dnes sa výcvik robí iba pod vedením skúsených inštruktorov, takže dôležité skúsenosti sú odovzdávané priamo a nedochádza k zbytočným úrazom samoukov. Pod vedením skúseného inštruktora sa žiak rýchlo naučí vyhýbať nebezpečným situáciám, ako je prekročenie maximálneho uhla nábehu v zákrute alebo letu do turbulentnej oblasti za kopcom.
Výcvik
Lietať môže prakticky každý, kto je schopný získať vodičský preukaz. Zdravotné požiadavky sú podobné. Nie je potrebné špeciálne nadanie pre túto činnosť. Dôležitá je hlavne fyzická výdrž, pretože obsahom výcviku je absolvovať dostatočný počet štartov (80-120) v rozumnom období (7 – 14 dní), čo znamená vyniesť krídlo na kopec aj 20-krát za jeden deň. Postupuje sa od jednoduchšieho k náročnejšiemu, od prvých pokusov s rozbehnutím, cez drilovanie štartov po jednoduché lety, až na konci sú štarty z veľkého kopca (výška 300 m a viac) s vykonaním vopred stanovených manévrov (zákruty) a dokonalým pristátím. Existujú dve úrovne pilotných skúšok – pilot stupňa A môže lietať samostatne iba na poslušnejších typoch klzákov alebo pod dozorom inštruktora aj na výkonnejších typoch, pilot stupňa B môže lietať už úplne samostatne na všetkých typoch klzákov. Výcvik až do skúšok B prebieha zvyčajne na lacnejšom, požičanom vybavení, a potom si pilot kupuje nejaké výkonnejšie krídlo. Pilotné preukazy a dozor nad technikou na Slovensku má na starosti Letecká amatérska asociácia.
História vo svete
Prvé experimenty so závesnými klzákmi (vtedy sa im tak ešte nehovorilo) a s letom človeka vôbec prebiehali na konci 19. storočia. Najznámejší a najúspešnejší bol nemec Otto Lilienthal. Tento pionier síce zaplatil za svoje lietanie svojim životom, ale jeho objavy (aerodynamická polára, kĺzavosť) sa stali pevným základom letectva.
Závesné lietanie bolo znovu objavené s vynálezom amerického inžiniera poľského pôvodu Francisa Rogalla, ktorý v roku 1948 pracoval v NASA na jednoduchej skladacej konštrukcii použiteľnej pre návrat kozmických lodí na zem. Nakoniec síce nebola použitá na pôvodný účel, ale niektorí nadšenci ju začali používať ako atrakciu pre vznášanie sa pilota vo vleku za motorovým člnom. Najznámejší z nich bol austrálčan Bill Moyes, ktorý založil firmu Moyes, ktorá ako prvá začala tieto klzáky masovo vyrábať a dodnes patrí medzi svetovú špičku.
So závesnými klzákmi sa začalo lietať z kopcov a toto lietanie sa stalo veľmi populárne, pretože predstavovalo úžasne jednoduchý a rýchly spôsob ako zažiť pocit letu. Živelný rozmach a masové stavanie amatérskych konštrukcií, na ktorých sa učili lietať úplní samoukovia, priniesol aj množstvo smrteľných úrazov. Klzáky boli vďaka tomu postupne zdokonaľované, čo sa týka bezpečnosti, ale aj výkonov. Popularita závesného lietania rástla až do roku 1980, keď sa objavil paragliding, ktorý doviedol jednoduchosť lietania k absolútnemu maximu a odviedol k sebe aj značnú časť nadšencov. Odvtedy je pomer záujemcov o lietanie na závesných klzákoch a paragliding približne ustálený v prospech paraglidingu.
Televízne digitálne pozemské vysielanie
right|thumb|Podpora DVB-T vo svete right|thumb|Schéma prenosového reťazca DVB-T right|thumb|Spektrum DVB-T signálu
Televízne digitálne pozemské vysielanie (neoficiálne pozemské/pozemné digitálne televízne vysielanie, televízne digitálne terestriálne vysielanie, terestriálne digitálne televízne vysielanie; po anglicky digital video broadcasting-terrestrial, skratka DVB-T) je systém terestriálneho (pozemského) digitálneho televízneho vysielania, ktorého princíp spočíva vo vysielaní digitálneho toku (streamu) komprimovaného pomocou digitálneho algoritmu (typicky MPEG2, MPEG4) vo forme frekvenčného multiplexu - čiže viac televíznych (rozhlasových, dátových ...) programov v jednom frekvenčnom kanále, pričom sa využívajú frekvenčné pásma analógovej pozemskej televízie v pásmach VHF a UHF. Na rozdiel od tzv. analógového signálu sa teda prenáša digitalizovaný obraz a zvuk ako dátový tok, ktorý je nutné na strane príjemncu opäť previesť na analógový signál, alebo digitálne spracovať (dekomprimovať).
Digitálny multiplex môže obsahovať niekoľko televíznych kanálov (typicky 4-6) a zároveň sadu rozhlasových programov a množstvo rozličných doplnkových služieb.
Irisbus Crossway LE
Irisbus Crossway LE je model mestského a medzimestského, čiastočne nízkopodlažného autobusu, ktorý v rámci koncernu Irisbus vyrába od roku 2007 spoločnosť Iveco Czech Republic Vysoké Mýto (predtým Karosa). Bol navrhovaný ako nástupca autobusov Karosa radu 900, ktorých výroba bola ukončená na začiatku roku 2007.
Konštrukcia
Crossway LE konštrukčne vychádza z modelu so štandardnou výškou podlahy, linkového vozidla Irisbus Crossway. Crossway LE je dvojnápravový autobus zo zadnou hnacou nápravou. Pozdĺžne uložený stojatý motor je spoločne s prevodovkou umiestnený v zadnej časti vozidla. Predná polovica autobusu (po druhé dvere), je odvodená z mestského vozidla Irisbus Citelis 12M, je nízkopodlažná o výške podlahy 320/ nad vozovkou. Zadná časť, do ktorej vedú dva schody, je celkom rovnaká s klasickým Crosswayom. Oproti druhým dverám sa nachádza miesto pre kočík alebo invalidný vozík. Sedačky pre cestujúcich sú rozmiestnené 1+1 alebo 1+2 (v nízkopodlažnej časti) a 2+2 (v zadnej polovici autobusu). V pravej bočnici vozidla sú umiestnené dvoje alebo troje (podľa verzie) dvere, ktoré môžu byť podľa priania zákazníka otvárajúce sa dovnútra alebo smerom von. Crossway LE je tiež možné vybaviť tzv. kneelingom (naklonenie stojaceho vozidla v zastávke o 7° smerom k nástupnému ostrovčeku, čím sa ešte viac zníži nástupná výška).
Televízne digitálne pozemské vysielanie
DVB-T na Slovensku
Pilotné vysielanie DVB-T na území Slovenska začalo v roku 2004. Ku koncu roka 2008 bolo (stále iba v rámci pilotného vysielania) z vysielačov s nízkym výkonom pokryté územie v oblasti Bratislavy, Košíc, Banskej Bystrice a Zvolena, Prešova a Malaciek. Dňa 22. decembra 2009 bol takmer na celom Slovensku spustený 1. multiplex (prechodový). Podľa plánov Európskej únie sa má vo všetkých členských štátoch vypnúť analógové televízne vysielanie v priebehu rokov 2010 – 2012.
Momentálne je obsah jednotlivých multiplexov nasledujúci :
Czaplinek
Czaplinek je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat drawski v rovnomennej gmine.
Hipólito Yrigoyen
Juan Hipólito del Sagrado Corazón de Jesús Yrigoyen Alem, známy ako Hipólito Yrigoyen (* 12. júl 1852, Buenos Aires – † 3. júl 1933, Buenos Aires) bol argentínsky politik, právnik, policajt, farmár a pedagóg. Bol dvakrát prezidentom Argentíny a to v rokoch 1916 - 1922, kedy bol 14. prezidentom Argentínskej republiky a v rokoch 1928 - 1930, kedy bol 16. prezidentom štátu. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 19. a 21. prezidenta krajiny. Bol dlhé roky najvýznamnejším opozičným predstaviteľom a lídrom najsilnejšej opozičnej strany Radikálna občianska únia. Bol vôbec prvým argentínskym prezidentom, ktorý vzišiel z tajných a slobodných volieb. Jeho druhá vláda bola ukončená vojenským prevratom v roku 1930, čo na viac ako 50 rokov ukončilo stabilitu v Argentíne. Stal sa vzorom pre vznik politickej filozofie nazývanej tiež Yrigoyenizmus. Zaraďuje sa k najvýznamnejším argentínskym politikom histórie.
Czaplinek
Žije tu 6 879 obyvateľov (30.6.2007).
Hipólito Yrigoyen
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Leandro Alem (na obrázku) bol strýko Hipólita Yrigoyena, jeho politický vzor a predchodca. Narodil sa 12. júla 1852 v Buenos Aires, jeho otec Martín Yrigoyen Dodagaray bol baskický imigrant z francúzskej časti Baskicka (departement Pyrénées-Atlantiques), jeho matka bola Marcelina Alenová Ponceová, sestra významného opozičného politika z neskorších čias Leandra Alema. Starý otec Hipólita Yrigoyena Leandro Antonio Alen bol veľkým podporovateľom guvernéra provincie Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa, za čo bol po jeho porážke obesený na hlavnom námestí v Buenos Aires Plaza de Mayo. Yrigoyen vyrastal spolu so svojimi štyrmi bratmi v štvrti hlavného mesta Balvanera, postupne študoval na Colegio San José a neskôr na Colegio de la América del Sud, kde bol jeho strýko Leandro Alem profesorom filozofie. Yrigoyen prejavil pôvodne záujem o štúdium teológie, ale nakoniec sa rozhodol týmto smerom nepokračovať. Vo veku 15 rokov prerušil štúdium a začal pomáhať otcovi v jeho firme na prepravu tovaru do miestneho prístavu, neskôr tiež pracoval v obchode, či ako vodič električky. V roku 1867 sa zamestnal v advokátskej kancelárii, ktorú viedli jeho strýko Leandro Alem a Aristóbulo del Valle, neskorší dočasný predseda federálneho senátu a minister vojny a námorníctva. Po ukončení strednej školy v roku 1869 sa začal venovať politike spolu s jeho strýkom Alemom. Vstúpil do Autonomistickej strany, ktorú viedol významný politik Adolfo Alsina. Ten bol opozíciou voči bývalému prezidentovi Bartolomému Mitremu. Už Alsina a Autonomistická strana požadovali reformu volebného systému, reformu súdnictva či spravodlivé rozdelenie pôdy, čo Yrigoyena výrazne ovplyvnilo.
Irisbus Crossway LE
Výroba a prevádzka
Svetová premiéra Crosswayu LE prebehla v máji 2007 na veľtrhu UITP v Helsinkách. Česká prezentácia sa odohrala o dva mesiace neskôr na zámku v Litomyšli. V druhej polovici roku 2007 začala sériová výroba vozidla, ktorá pokračuje dodnes. Na brnianskej výstave Autotec 2008 mala svetovú premiéru trojdverová verzia.
Hipólito Yrigoyen
Mladosť a profesionálne začiatky
V roku 1870 začal pracovať ako štátny úradník kontrolného úradu. O dva roky neskôr bol jeho strýko Alem zvolený do federálneho parlamentu a Yrigoyen sa stal vďaka tomu policajným komisárom vo svojej domovskej štvrti Balvanera. Súčasne začal študovať právo na Univerzite v Buenos Aires. V roku 1877 vystúpil spolu so strýkom a ďalšími spolupracovníkmi z Autonomistickej strany kvôli nesúhlasu so spoluprácou s Mitrem a následne spoločne založili Republikánsku stranu. To súčasne znamenalo vylúčenie Yrigoyena z polície. V roku 1878 bol zvolený do provinčného parlamentu Buenos Aires, no zotrval tu iba dva roky do schválenia federalizácie Buenos Aires. Tu sa prejavil prvý rozdiel medzi Alemom a Yrigoyenom, pretože kým Alem nesúhlasil s federalizáciu Buenos Aires, Yrigoyen ju podporoval. Alem tak sám na protest odstúpil, no Yrigoyen bol zvolený do federálneho parlamentu. V roku 1878 ukončil Yrigoyen štúdium, no neobhájil záverečnú prácu. Ale o tri roky neskôr bol prijatý zákon, ktorý umožňoval získať právnický titul bez vypracovania záverečnej práce, vďaka čomu dokončil Yrigoyen oficiálne štúdium práva v roku 1882, kedy zložil záverečné skúšky. V roku 1880 sa zamestnal ako stredoškolský profesor histórie, filozofie a občianskej náuky na škole pre prípravu učiteľov. Neskôr sa stal predsedom školskej rady v štvrti Balvanera a potom predsedom Národnej rady pre vzdelávanie. Tu pôsobil viac ako 20 rokov, kým ho prezident Manuel Quintana neodvolal pre neúspešnú revolúciu v roku 1905, ktorú viedol práve Yrigoyen. V 80. rokoch 19. storočia si kúpil a prenajal viacero polí v rôznych provinciách, kde sa začal venovať chovu dobytka. Mäso následne predával, vďaka čomu zarobil pomerne veľa peňazí. Tu sa Yrigoyen začal intenzívne stretávať s chudobnými, farmármi, chovateľmi, s ktorými priamo pracoval na poliach, čo ovplyvnilo jeho budúcu politickú kariéru. Na svojich farmách dával pracovníkom vyššie mzdy, než bolo obvyklé, jeho zamestnanci mali tiež podiel na zisku, vďaka čomu sa zvýšila produktivita práce na jeho farmách. Všetky zarobené peniaze investoval Yrigoyen do svojej politickej činnosti, kvôli tomu nikdy nedosiahol skutočne veľký majetok.
Boj proti Národnej autonomistickej strane
náhľad|vľavo|Dobrovoľníci tvoriaci revolučnú armádu z roku 1893 počas neúspešného povstania. V roku 1880 sa k moci dostal Julio Argentino Roca, to znamenalo začiatok hegemónie Národnej autonomistickej strany. K moci sa tak súčasne dostala úzka elita, ktorá si kandidátov na prezidenta, ako aj členov vlády vyberala spomedzi seba. Voľby boli manipulované tak, aby vždy vyhral ich kandidát, čo vylučovalo akúkoľvek skutočnú opozíciu. Od roku 1880 bol tak Leandro Alem fakticky vylúčený z politického života. Nespokojní politici následne založili Občiansku úniu, ktorej hlavným cieľom bola reforma volebného systému. Alem a Občianska únia sa postupne stali populárnymi hlavne medzi mladými. S hegemóniou Julia Argentina Rocu nesúhlasil ani bývalý prezident Bartolomé Mitre, dohodol sa preto s Leandrom Alemom na ozbrojenej akcii proti vláde Národnej autonomistickej strany. Alem a Mitre však mali rozdielne záujmy, kým Alem sa snažil o skutočnú revolúciu a zmenu, Mitre sa chcel hlavne dostať späť k moci. Alem tak vyšiel v júni 1890 proti prezidentovi Miguelovi Juárezovi Celmanovi sám so svojou milíciou a bol ľahko porazený. Mitre sa totiž ešte pred tým dohodol s bývalým prezidentom Rocom, že Celmana vystrieda kompromisný kandidát Carlos Pellegrini s tým, že v ďalších voľbách podporí Roca práve Mitreho. Celman tak bez podpory Rocu abdikoval a v auguste 1890 sa prezidentom stal skutočne vtedajší viceprezident Pellegrini. Neúspešný ozbrojený pokus Alema sa nazýva revolúcia roku 90, alebo tiež revolúcia z parku.
Yrigoyen sa na začiatku nechcel pripojiť k Občianskej únii, ani k snahe o ozbrojený prevrat proti vláde, lebo bol presvedčený, že tento by nemal smerovať voči osobe prezidenta Celmana, ale voči systému ako takému. Napriek tomu sa však k vzbúrencom pripojil a počas neúspešnej revolúcie z parku sa stal náčelníkom dočasnej polície. Neúspech revolúcie však Občiansku úniu vnútorne rozložil. Alem tak v roku 1891 vytvoril novú stranu a to Radikálnu občiansku úniu, kam vstúpil aj Yrigoyen. Hlavným cieľom bolo bojovať proti Juliovi Argentinovi Rocovi a jeho strane. V tomto období zomrel jeho brat Roque po dlhej a ťažkej chorobe, čo Yrigoyena veľmi poznačilo. Súčasne sa však spriatelil s Carlosom Pellegrinim a Roquem Sáenzom Peñom, s ktorými zdieľal rovnaké názory na potrebu zmeny politického systému v krajine. Na nátlak Rocu nechal pred voľbami v roku 1892 zatknúť prezident Pellegrini na dva mesiace všetkých vodcov Radikálnej občianskej únie, okrem Yrigoyena. Po ich prepustení sa v novembri zišlo zhromaždenie strany, ktoré žiadalo povstanie proti vláde. To spustilo ďalšie ozbrojené povstania, hneď prvé vypuklo na konci júla 1893, kedy stúpenci Radikálnej občianskej únie obsadili mesto Rosario, kde vyhlásili revolučnú vládu. V tom istom čase ďalšia skupina pod velením samotného Yrigoyena začala boj vo vnútrozemí provincie Buenos Aires a obsadila mesto Temperley, kde vyhlásila centrum revolúcie, ktorú mal viesť Marcelo Torcuato de Alvear. K vzbúrencom sa rýchlo pripojili tisíce nespokojných ľudí, guvernér provincie Buenos Aires dokonca pod tlakom situácie odstúpil. Vláda vyzvala členov Radikálnej občianskej únie k rokovaniam, ktoré títo odmietli, následne im ponúkla vláda účasť vo vláde, čo bolo tiež odmietnuté. Vzbúrenci následne v auguste opustili misto Temperley a obsadili hlavné mesto provincie Buenos Aires La Plata. K štátnemu prevratu nakoniec neprišlo hlavne pre rozpory vo vnútri Radikálnej občianskej únie o to, ako a či pokračovať v revolúcii. Vzbura tak trvala 9 dní, kým ju nepotlačila federálna armáda. Alem chcel pokračovať v revolúcii v iných častiach štátu, no Yrigoyen to odmietol, lebo bol presvedčený, že vláda použije všetky dostupné prostriedky na jej potlačenie, čo by spôsobilo smrť množstva ľudí. Vzťah medzi Alemom a Yrigoyenom tento konflikt veľmi poznačil. Vláde sa postupne podarilo všetky ozbrojené nepokoje potlačiť a revolúcia bola v októbri úplne zlikvidovaná. Nasledovalo zatýkanie, ktoré sa dotklo aj Yrigoyena. Vodcovia neúspešnej revolúcie vrátane Yrigoyena boli následne deportovaní do uruguajského hlavného mesta Montevideo. Po neúspechoch revolúcii a neschopnosti presadiť zmeny volebného systému spáchal 1. júla 1896 sklamaný Leandro Alem uprostred ulice v Buenos Aires samovraždu.