cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fakultná nemocnica s poliklinikou J. A. Reimana Prešov
thumb| Tretia najväčšia slovenská nemocnica Fakultná nemocnica s poliklinikou J. A. Reimana Prešov je štátnou príspevkovou organizáciou s právnou subjektivitou zriadenou na poskytovanie ambulantnej a ústavnej zdravotnej starostlivosti riadenou Ministerstvom zdravotníctva Slovenskej republiky. V areáli nemocnice sú okrem lôžkovej časti desiatky ďalších zariadení. Kam patria ambulancie odborných lekárov, zariadenia spoločných vyšetrovacích a liečebných zložiek (SVaLZ), zariadenia na poskytovanie jednodňovej zdravotnej starostlivosti, stacionáre a lekáreň. Nemocnica poskytuje ústavnú aj ambulantnú zdravotnú starostlivosť predovšetkým poistencom Všeobecnej zdravotnej poisťovne, poisťovne Dôvera a Union.
História
Dňa 28. októbra 1928 začali s jej výstavbou a koncom roka 1934 bola nemocnica dokončená. Pomenovaná bola po prvom československom prezidentovi, T. G. Masarykovi. Pre verejnosť začala slúžiť v januári 1935. Komplex nemocnice tvorilo 7 budov. V roku 1947 sa táto nemocnica zlúčila s nemocnicou v areáli bývalej Vojenskej nemocnice na Reimanovej ulici. V roku 1960 bola zriadená Nemocnica s poliklinikou. 17. decembra 2004 pri novorodeneckom oddelení Fakultnej nemocnice s poliklinikou J. A. Reimana otvorili hniezdo záchrany. Do roku 2020 tam bolo umiestnených 9 detí. V roku 2008 v ňom boli prvýkrát na Slovensku odložené dvojičky.
Rozvoj nemocnice
Projekt stratégie a rozvoja Fakultnej nemocnice s poliklinikou J. A. Reimana Prešov z 25. novembra 2020 uvádza, že v nemocnici je ročne hospitalizovaných 45 tisíc pacientov, ambulantne ošetrených je 443 tisíc pacientov, vykoná sa 15 700 operácií, narodí sa 2 500 novorodencov. Nemocnica má 1 233 lôžok. Jej spádová oblasť je Prešovský samosprávny kraj s viac ako 825 tisíc obyvateľmi. V roku 2020 mala nemocnica 462 lekárov, 1429 sestier, 304 zdravotníckych pracovníkov, a 360 iných zdravotníckych pracovníkov. Nemocnica má 14 kliník a 26 oddelení. Spolupracuje s Fakultou zdravotníckych odborov Prešovskej univerzity. Kliniky vedie jeden profesor a 5 docentov.
V roku 2021 INEKO, ocenil Fakultnú nemocnicu v Prešove, v kategórii štátne univerzitné a fakultné nemocnice, pridelením 6. miesta z 11 hodnotených nemocníc. Hodnotenie zahrňovalo kvalitu poskytovanej zdravotnej starostlivosti, operačných skúseností lekárov, náročnosti diagnóz, spokojnosti pacientov, hospodárenia a transparentnosti.
Poloha nemocnice
Areál nemocnice sa rozprestiera vo východnej časti mesta na vrchu Tábor, 286 metrov nad morom. Dostupná je autobusmi SAD a mestskou hromadnou dopravou linkami číslo 10, 12, 15, 19, 21, 29, 35 a 43. Obklopujú ju ulice Jána Hollého, Šafárikova, Dilongova a Sládkovičova. Osobnými autami je dovolený vstup do nemocničného areálu z ulice Jána Hollého a Sládkovičovej nielen pre zamestnancov ale aj pacientov.
Jared Padalecki
Jared Padalecki (* 19. júl 1982, San Antonio, Texas, Spojené štáty) je americký herec, ktorý sa preslávil v televíznych seriáloch, ako Ženy z rodu Gilmorovcov (2000-2007) a Hrozba z temnoty (2005 - 2019).
Detstvo a mladosť
Padalecki sa narodil Geraldovi a Sherri Padaleckim. Jeho otec pochádza z Poľska a matka má nemeckých, francúzskych, škótskych a anglických predkov. V mladosti sa presťahoval do Los Angeles, aby sa mohol venovať hereckej kariére.
Kariéra
V roku 2009 si zahrala vo filme Piatok trinásteho.
V roku 2021 stvárnil hlavnú postavu v televíznom seriály Walker, kde sa objavil ako Walker Texas Ranger. V televíznom seriály hrala aj jeho žena Genevieve.
Súkromný život
Padalecki sa v roku 2010 oženil za herečku Genevieve Cortez, s ktorou sa spoznal počas natáčania televízneho seriálu Hrozba z temnoty. Majú spolu tri deti a žijú v Austine v Texase. Je tiež vlastníkom baru "Stereotype" v Austine.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 100 metrov voľný štýl muži
Disciplína 100 metrov voľný štýl muži na Letných olympijských hrách 2016 sa konala 9. a 10. augusta v Estádio Aquático Olímpico.
Veyrac
Veyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Džbán (geomorfologický celok)
Džbán je geomorfologický celok v Poberounskej sústave. Rozkladá sa v stredných a dielom v severných Čechách približne medzi mestami Louny, Slaný, Kladno, Rakovník a Žatec. Pre Džbán sú charakteristické rozsiahle náhorné roviny oddelené hlbokými a širokými údoliami.
Členenie
vľavo|náhľad|Poloha Džbánu; na pomedzí okresov [[Okres Rakovník|Rakovník (JZ.), Louny (sever) a Kladno (východ). Severozápadnú časť celku predstavuje Ročovská vrchovna, juhovýchodnú polovicu tvorí Řevničovská pahorkatina.]] Džbán sa z hľadiska českého geomorfologického členenia delí na dva podcelky. Podrobnejšie delenie na okrsky celok nemá.
Widzew Łódź
RTS Widzew Lodž (poľská výslovnosť: [ˈɛr ˈtɛ ˈɛs ˈvʲidzɛf ˈwut͡ɕ]) je poľský futbalový klub so sídlom v Lodži. Klub bol založený v roku 1910. Jeho oficiálne farby sú červená a biela, odtiaľ pochádzajú aj prezývky Czerwona Armia (Červená armáda) a Czerwono-biało-czerwoni (Červeno-bielo-červení).
Džbán (geomorfologický celok)
Geológia
Náhorné roviny sú pokryté 3 až 12 metrov silnou opukovou vrstvou. Opuka je tvrdá, ale leží na mäkkom (cenomanskom) pieskovci, takže hneď ako na kraji opuka zvetrá, nastáva rýchla svahová erózia. Až zhruba o 50 až 300 metrov nižšie pieskovec končí a začínajú íly (pravdepodobne z obdobia karbónu až permu), často červeno sfarbené.
Widzew Łódź
História
Klub bol založený v roku 1910 ako Towarzystwo Miłośników Rozwoju Fizycznego Widzew (Spoločnosť fanúšikov telesného rozvoja Widzew). Jeho názov pochádza z názvu mestskej časti Widzew, zatiaľ čo RTS je skratka pre Robotnícke športové združenie (poľsky Robotnicze Towarzystwo Sportowe). Klub založili poľskí robotníci a nemeckí priemyselníci, ktorí boli zamestnancami textilnej manufaktúry Widzew s názvom WIMA. Spočiatku sa klub nazýval Widzewské združenie pre telesný rozvoj (po poľsky Towarzystwo Miłośników Rozwoju Fizycznego Widzew), pretože v tom čase bola Lodž pod vládou ruského cára a prídavné meno robotnícky (po poľsky Robotniczy) sa v názve klubu nemohlo používať. Mottom klubu sú slogany Spoločne tvoríme silu (poľsky Razem Tworzymy Siłę) a Vždy 12 (poľsky Zawsze w 12), čo má naznačovať, že jeho fanúšikovia sú dvanástym hráčom v tíme. Klub hráva svoje zápasy na svojom štadióne, ktorý sa nachádza v Lodži na ulici Marszałka Józefa Piłsudského 138. Štadión nesie neoficiálny, ale bežne používaný názov Srdce Lodže (poľsky Serce Łodzi).
Džbán (geomorfologický celok)
Geológia
Džbán tvorí rozvodie Ohře, dolnej Vltavy a Berounky; na jeho vlastnom území sa tak vyskytujú iba drobné vodné toky, ktoré sa vejárovito rozbiehajú z okolia obce Kroučová. Hlboké údolia v centrálnej časti prerezávajú prvohorné sedimenty v smere od juhu na sever (povodia Hasiny a Smolnického potoka, pravých prítokov Ohře). Na východnej strane Džbánu tečú potoky v takmer rovnobežných údoliach od západu na východ (povodie Bakovského potoka, ľavého prítoku Vltavy). Juhovýchodnú časť Džbánu odvodňuje potok Kačák (Loděnický potok) do Berounky. Na rozdiel od vyššie uvedených tokov vytvára Kačák na svojom toku Džbánom údolia široko otvorené.
Príroda Džbánu
Džbán leží v miernom zrážkovom tieni a je trochu suchý. Veľkú časť územia pokrývajú lesy a to najmä na náhorných rovinách, na terénnych zlomoch a na náveterných (vlhších) svahoch. Lesy sú intenzívne hospodársky využívané, v rovinách prevažuje smrek a na svahoch buk.
Widzew Łódź
História
Po prvej svetovej vojne Poľsko znovu získalo nezávislosť a klub bol reaktivovaný v roku 1922 ako Robotnicze Towarzystwo Sportowe Widzew Łódź (Robotnícke športové združenie Widzew Lodž).
Džbán (geomorfologický celok)
Príroda Džbánu
Prírodné rezervácie sa nachádzajú najmä v okolí Bílichova. Chránené sú ako údolné spoločenstvá (kýchavica čierna, orchidey črievičník papučkový, vstavač purpurový, vstavač vojenský, vtáčia prilba červená, vtáčia prilba biela, päťprstnica hustokvetá, päťprstnica obyčajná, smrečinovec plazivý, rôzne druhy kruštíkov, tak spoločenstvá hrán svahov (medvedica lekárska). V roku 1994 bol vyhlásený Prírodný park Džbán združujúci rôzne cenné územia do veľkej chránenej oblasti s najnižším stupňom ochrany.
Widzew Łódź
História
Widzew získal štyri tituly majstra Poľska v sezónach 1980/81, 1981/82, 1995/96 a 1996/97, ako aj Poľský futbalový pohár v roku 1985. Po zisku majstrovských titulov v rokoch 1980/81 a 1981/82 získal Widzew ligovú korunu späť o 14 rokov neskôr po opäť rekordnej sezóne. V úspešnej sezóne 1995/96 inkasoval Widzew v 34 zápasoch len 22 gólov, čo bolo najmenej zo všetkých tímov v lige. Boli tiež zdatní v útoku, keď počas celej kampane strelili 84 gólov a získali 88 bodov. Aj vďaka skvelým výkonom svojho brankára Andrzeja Woźniaka zostal tím počas celej sezóny neporazený. V nasledujúcej sezóne 1995/96 zažilo mužstvo ďalšiu skvelú sezónu. Po štvrtýkrát v histórii klubu si zabezpečili majstrovský titul, keď počas celej sezóny strelili 74 gólov a inkasovali iba 21.
Džbán (geomorfologický celok)
Príroda Džbánu
V oblasti Džbánu sa pestujú najmä obilniny, krmoviny a chmeľ.
Widzew Łódź
História
V európskych pohároch sa predstavil v 66 zápasoch, z ktorých vyhrali 23. V sezóne 1980/81 vyradil Widzew z Pohára UEFA európskych gigantov Manchester United v 1. kole a Juventus v 2. kole. Ich najväčším úspechom však bolo dosiahnutie semifinále Pohára majstrov európskych krajín v sezóne 1982/83, keď cestou vyradili vtedajšieho trojnásobného víťaza Liverpool.
Džbán (geomorfologický celok)
História
Z mladšej doby kamennej pochádzajú Kounovské řady.
Widzew Łódź
História
V januári 2008 bol klub vylúčený z Ekstraklasy kvôli korupčnému škandálu. Po dvoch rokoch v 2. lige sa vrátil do najvyššej súťaže, kde zotrval do roku 2014. Po sezóne 2014/2015 v 2. lige bol preradený až do 5. ligy. Cesta späť do Ekstraklasy trvala sedem rokov, počas ktorých Widzew štyrikrát postúpil. Od sezóny 2022/23 je opäť účastníkom najvyššej poľskej ligovej súťaže.
Džbán (geomorfologický celok)
História
Oblasť Džbán nemá prirodzené centrum. V období raného stredoveku malo väčší význam hradisko Dřevíč (dnes rozsiahla lúka obklopená opukovými skalami), údajne do 10. storočia plniace úlohu krajského súdu, ktorý neskôr prešiel do Slaného. Zo súčasných sídiel sa v rámci Džbánu nachádzajú dve menšie mestá, Nové Strašecí a Stochov, obe pri juhovýchodnom okraji celku. Z ďalších obcí stojí za zmienku napr. Řevničov, Mšec alebo Krušovice.
Widzew Łódź
História
Slovenský brankár Henrich Ravas prestúpil do Widzewu v marci 2022. V rokoch 2004 až 2016 s niekoľkými prestávkami reprezentoval klubové farby aj Vladimír Bednár, ktorý s Widzewom dodnes spolupracuje ako vyhľadávač talentov.
Widzew Łódź v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
Džbán (geomorfologický celok)
História
V devätnástom storočí bolo v oblasti Džbán objavené čierne uhlie (kounovsko-slánska sloj), ktoré sa do polovice storočia dvadsiateho extenzívne ťažilo.
Caudron C.440 Goéland
Caudron C.440 Goéland bolo šesťmiestne dvojmotorové viacúčelové lietadlo vyvinuté vo Francúzsku v polovici 30. rokov 20. storočia. Bolo vyrábané v relatívne veľkých počtoch pred 2. svetovou vojnou, počas nej a dokonca aj po jej skončení.
Vývoj
Stroj vznikol na základe požiadavky na rýchle, ekonomické a pohodlné dopravné lietadlo. Prvý C.440 vzlietol 17. júna 1935 a už prvé skúšky potvrdili jeho mimoriadne vydarenú konštrukciu. Bolo to osemmiestne dvojmotorové lietadlo s kabínou pre dvoch pilotov, so zaťahovacím podvozkom a pohonom dvomi invertnými radovými, vzduchom chladenými šesťvalcovými motormi Renault Bengali Six s výkonom 132 kW/180 k.
Nasledovali tri kusy C.441 s výkonnejšími motormi Renault 6Q-01 (162 kW/220 k), ktoré boli s protibežným zmyslom otáčania inštalované aj do nasledujúcej civilnej dopravnej verzie C.444. Sériové C.444 lietali napríklad pre Air France. Prototyp najrozšírenejšej verzie C.445 vzlietol v roku 1936 tiež s motorom 6Q. Základná koncepcia C.445 sa ďalej vyvíjala, objavovali sa rôzne verzie pohonných jednotiek (6Q-10/11, 6Q-20/21 atď.), iné verzie interiéru aj tvary chvostových plôch. Po epizódnych verziách C.445R (súťažná diaľková) a C.448 (výkonnejšie motory 6Q-02 a 6Q-03 s výkonom 176 kW, ľavotočivý aj pravotočivý, vzletová hmotnosť sa zvýšila z 3500 kg na 3700 kg ) začala firma aj s dodávkou čisto vojenských transportných, cvičných a sanitných verzií C.445M (M ako Militaire).
C.445M našli široké uplatnenie nielen vo francúzskej Armée de l’Air, ale používali ho aj letecké zložky francúzskeho námorníctva. Stroje boli tiež exportované - prvý krst v bojových podmienkach sa C.445M podaril už v španielskej občianskej vojne. Po kapitulácii Francúzska v roku 1940 sa asi 60 kusov dostalo do rúk Nemcom a v Luftwaffe (Wehrmacht) lietali ako školské, kuriérne, ľahké dopravné aj sanitné (v tejto verzii sa hojne vyskytovali aj v Protektoráte). Dvanásť C.445M bolo predaných Slovenským vzdušným zbraniam (slúžili ako dopravné, sanitné aj fotogrammetrické). Niekoľko strojov slúžilo v talianskej Regia Aeronautica, dva uleteli do Británie (RAF ich zaradili do svojho stavu s imatrikuláciou AX775 a AX776). Väčšina strojov však ostala vo Vichystickom Francúzsku, ale objavili sa aj v službách Slobodných Francúzov (spočiatku v Afrike). Počas vojny továreň Caudron-Renault pokračovala v sériovej výrobe základného typu C.445M. Vznikli však aj špeciálne verzie. Napríklad sanitný C.447 s inak usporiadaným interiérom a okienkami na trupe, dopravný C.448, C.446 so zosilneným krídlom a posledná verzia s radom úprav C.449 (mali motory 6Q-02/03 - ľavotočivý a pravotočivý). Pre výcvik navigátorov a bombometčíkov vznikla verzia C.449.4 s presklenou prednou časťou trupu.
Fleury-la-Forêt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Caudron C.440 Goéland
Popis
Zvyčajne malo lietadlo usporiadanie pre šesť cestujúcich a priestor pre batožinu v prednej a zadnej časti trupu a s toaletou v zadnej časti. Posádka bola dvojčlenná so sedadlami vedľa seba a mala k dispozícii zdvojené riadenie.
Fleury-la-Forêt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Caudron C.440 Goéland
Operačná história
Pred vypuknutím 2.svetovej vojny bola vyrábaná hlavne verzia C.445, ktorá bola prijatá do Armée de l’Air ako C.445M. Stroje boli zaradené aj vo francúzskom námornom letectve Aéronavale (napr. v Escadrille 55S). Ozbrojené sily používali tieto stroje ako kuriérne a na výcvik osádok. Medzi civilných používateľov patrila Air France, ktorá v roku 1936 prevzala dva stroje (F-AOYP a F-AOYY); Air Bleu, ktorá od mája 1939 používala tri stroje C.445 a jeden C.444 ako nočné poštové na spoji Paríž-Bordeaux-Mont de Marsan-Pau a Régie Air Afrique využívajúca vo francúzskych kolóniách šesť strojov C.445 (počas vojny a po jej skončení boli stroje tejto spoločnosti upravené na verziu C.449). V západnej Afrike pôsobila spoločnosť Chargeurs Réunis s dvomi strojmi a ďalšie štyri lietali na Madagaskare. Strojmi C.445 C.445M disponovalo aj letectvo Slobodných Francúzov.
Stroje boli aj exportované. Dva stroje boli dodané Bulharsku, dva kúpila Juhoslávia pre dopravnú spoločnosť Aeroput. Ďalšie odobrali Argentína a Španielsko. Tri republikánske C.445 slúžili v Lineas Aereas Postales Espanolas (LAPE), ostatné stroje lietali ako vojenské transportné. Nacionalistické letectvo ich zaradilo do 26 Grupo de Caza. Dva stroje C.445M boli dodané aj belgickému vojenskému letectvu Aeronautique Militaire.
Výroba verzií C.445M, C.446 so zosilneným krídlom a C.449 s pohonnými jednotkami 6Q-20/21 pokračovala aj počas nemeckej okupácie v závodoch v Billancourte a v Issy-les-Moulineaux. Pre výcvik navigátorov a bombometčíkov vznikla verzia C.449.4 s presklenou prednou časťou trupu. Výroba v Billancourte v roku 1943 podstatne poklesla po úspešnom nálete RAF. Na odsun ranených boli používané sanitné C.447 s odlišne usporiadaným interiérom a okienkami na trupe.
Ďalšie stroje slúžili v letectve vichystického Francúzska a vo francúzskych kolóniách v Section civile de liasons aériennes métropolitaines (SLCAM) a v Aéronavale (napr. v jednotke Escadrille 4F). Dva stroje uleteli do Veľkej Británie, kde ich Royal Air Force zaradili do služby s imatrikuláciou AX775 a AX776. Ďalším užívateľom boli Slovenské vzdušné zbrane, ktoré objednali 12 strojov C.445M v roku 1942. Niekoľko C.445M používala aj talianska Regia Aeronautica.
Po skončení vojny bola výroba obnovená pre civilných aj vojenských používateľov, pričom stroje boli využívané ako transportné aj ako cvičné. Počas povojnovej reorganizácie francúzskeho leteckého priemyslu sa spoločnosť Caudron stala súčasťou spoločnosti Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord (SNCAN) a lietadlo bolo premenované na Nord Goeland (v rokoch 1944-1948 bolo vyrobených 325 kusov). Medzi povojnových komerčných používateľov patrili spoločnosti Air France, Sabena (tri stroje), Aigle Azur a Compagnie Air Transport (CAT). === Caudron C.445 v Slovenských vzdušných zbraniach === Veliteľstvo vzdušných zbraní sa snažilo o zlepšenie kuriérnej služby aj o možnosť odvozu ranených na východnom fronte. Existoval však len obmedzený počet pilotov, ktorí absolvovali výcvik na viacmotorových lietadlách ešte v predvojnovom československom letectve. Hľadal sa teda ideálny typ lietadla vhodného na splnenie týchto požiadaviek. Pôvodne sa uvažovalo o dvojmotorovom Aeru A.304, ktorým mala byť vyzbrojená ešte v rámci predpokladanej modernizácie predvojnového československého vojenského letectva letka 64. leteckého pluku náhradou za zastaralé Aero A.100. DLM však túto voľbu nepodporila (A.304 boli odpredané do Bulharska). Namiesto toho prišla ponuka na zakúpenie lietadiel Caudron C.445 francúzskej výroby. Veliteľstvo vzdušných zbraní ponuku akceptovalo s podmienkou, že nemeckí piloti stroj predvedú na Slovensku. Na tento účel bola určená komisia v zložení: mjr.Trnka - predseda, stot.Rehuš, ing.Trebichovský a J.Vančo - členovia, ktorá sa 20. augusta 1942 zišla na letisku Vajnory, kde jej o 15.00 hod nemeckí piloti predviedli stroj C.446 č.812 (VHA Trnava, f.MNO - spisy dôverné, č.14414 a denné rozkazy LP). Na základe hlásenia komisie o technických a letových vlastnostiach C.445 a po navrhovanom súhlase použiť tento typ zadalo Velenie vzdušných síl 16.9.1942 objednávku firme Messerschmitt v Augsburgu (firma Caudron patrila do koncernu Messerschmitt A.G.) na 5 lietadiel. Ešte pred odoslaním objednávky sa veliteľ SVZ obrátil na DLM so žiadosťou o sprostredkovanie ich nákupu. DLM nekládla kontraktu prekážky a dokonca prednostne sprostredkovala aj dodávku náhradných súčiastok na bežné opravy a výcvik pilotov a pozemného personálu počas preberania lietadiel. (VHA Trnava, spis č.73718 a 73527).
Na základe toho nemeckí piloti vykonali prelet prvých lietadiel li z Olomouca do Trenčianskych Biskupíc, kde ich v dňoch 22. až 26. septembra 1942 preberala komisia SVZ (pplk.gšt.Ballay, mjr.Trnka, mjr.Dargov, stot.Medvec, npor.Tomášek, npor.Záhradník, por.Gallo, rtk.Jakab a civilný zamestnanec Debnár). Piloti vykonali najskôr krátke školiace lety s nemeckou posádkou a potom zalietavacie a preberacie lety. Následne boli vykonané aj rádiolety kvôli preskúšaniu rádiostaníc a rádiokompasu. Hoci bolo objednaných 5 lietadiel, komisia reálne prevzala šesť strojov (sériové čísla 804, 805, 819, 821, 822 a 823), pretože predvádzané lietadlo nakoniec ostalo tiež na Slovensku a bolo zaradené do stavu SVZ. Piloti po prevzatí strojov vykonali s lietadlami aj skúšobné lety s palivom Bi-Bo-Li. Lietadlá boli okamžite využívané na dokončenie kurzu telegrafistov a neskôr aj v kurze pre viacmotorové lietadlá. (VHA Trnava spis č.73847, 1375, 40666, 40541 a zápisník letov J.Trnku, J.Jakaba)
Velenie SVZ v októbri 1942 vystavilo ďalšiu objednávku na 5 lietadiel tohto typu v kuriérnej verzii. Pretože dodávka sanitného Ju 52 viazla a potreba sanitného lietadla bola akútna, dohodol gen. Čatloš so šéfom DLM, že dva stroje z piatich objednaných budú dodané v sanitnej verzii. Ich prestavbu mala zabezpečiť nemecká strana priamo v závode Caudron. Po tejto dohode bola pôvodná objednávka zrušená a nahradená novou z 13. januára 1943 na dve lietadlá v sanitnej verzii a z 22. februára 1943 na tri kuriérne stroje s kompletným vybavením. Druhá objednávka bola už len formálna, lebo tieto tri C.445 boli na Slovensko dodané koncom novembra a začiatkom decembra 1942, ale nelietalo sa na nich. Ich preberacie lety sa vykonali až po vystavení objednávky. 22. februára 1943 vykonal mjr.Trnka spolu s rtk.Slivkom a npor.Záhradníkom skúšobný a zalietavací let s C.445.865 s tým, že stroj prevzala oficiálne komisia v Trenčíne 2. marca 1943 spolu s C.445.863 a C.445.864. Členmi komisie boli okrem nich aj mjr.Dargov, stot.Rehuš a rtk.Ľupták. Posledné dva sanitné C.445.835 a C.445.836 boli dodané až v druhej polovici júla 1943 a 28. júla 1943 ich posádky presunuli z leteckých dielní do Piešťan. Nariadením Veliteľstva vzdušných zbraní boli pridelené letke 51, ale disponovať sa nimi mohlo len po súhlase Veliteľstva vzdušných zbraní.
Všetkých dvanásť C.445 bolo postupne využívaných pre kuriérne lety na východný front, po celom území Slovenska a do Protektorátu na prevoz pilotov, špecialistov, dôstojníkov a vojakov slovenskej armády, na preškoľovanie pilotov, palubných mechanikov, rádiotelegrafistov a na výcvik žiakov LŠ.
Na verejnosti mali premiéru počas leteckého defilé nad Bratislavou 14. marca 1943.
Stroj C.445.864 bol použitý na kuriérne lety do Záhrebu v septembri 1943, kde bol poškodený chorvátskym lietadlom. Bola nutná oprava ľavého motora a výmena vrtule.
Stroje boli v SVZ intenzívne používané a preto bola na nich pomerne často vykonávaná povinná údržba a opravy. Problémy spôsobovali opravy motorov, ich povinné revízie a nízky počet náhradných motorov. Preto sa veľakrát stalo, že lietadlá ktoré boli po technickej a drakovej stránke v poriadku, neboli schopné letu kvôli motorom. Nepriaznivú situáciu v tomto smere sa nepodarilo uspokojivo vyriešiť ani v nasledujúcom období. Iných náhradných dielov a špeciálneho náradia (napríklad na ošetrenie nastaviteľných vrtúľ Ratier) bol dostatok. Situácia sa aspoň čiastočne riešila zasielaním motorov na revíziu a opravu do Francúzska prostredníctvom firmy Messerschmitt. Takto boli napríklad odoslané 17. júla 1943 dva motory Renault Q6 výr.č.1159 a 1862. (VHA Trnava, f.MNO spisy dôverné č.43297) Druhým spôsobom boli objednávky na motory, ktoré boli väčšinou po revízii s príslušným počtom nalietaných hodín, čomu zodpovedala aj cena. Takto bola situácia riešená celé dva roky, pretože objednávka leteckého pluku z roku 1942 bola realizovaná až 7. júna 1944 (ten deň boli nemeckou stranou dodané 4 motory (výr.č.1067, 1022, 1368 a 1084). Z týchto dôvodov bolo koncom roka 1943 letuschopných len 9 strojov.
Kvôli vykonaniu adaptačných prác na zabudovanie špeciálnych fotokomôr vykonal dňa 9. augusta 1943 rtk.J.Videršpán prelet C.445.835 z Piešťan na Mokraď, kde bol stroj k dispozícii nemeckému technikovi. Druhá etapa adaptačných prác bola vykonaná v dňoch 24. augusta až 17. septembra 1943. Po jej skončení bolo lietadlo pripravené na vykonávanie fotogrammetrických prác a bolo využívané na túto činnosť až do prevzatia lietadla Fw 189A-2/U-2. Potom bolo určené ako záložný stroj pre výkon týchto špeciálnych prác. (VHA Trnava, f.MNO - spisy dôverné, č.26790, zápisník letov J.Videršpána)
Dva stroje vyčlenené pre LŠ na letisku Tri Duby pre potreby výcviku palubných mechanikov a rádiotelegrafistov zostali hangárované aj počas bojov Kombinovanej letky a 25. októbra 1944 ich zapálili jej ustupujúci príslušníci (už boli aj tak poškodené pri nemeckom bombardovaní letiska a boli neletuschopné kvôli nedostatku náhradných súčiastok a náhradných motorov, ktoré boli zničené pri bombardovaní letiska Mokraď).
Zvyšných 10 strojov C.445 (vrátane fotogrammetrického) sa zmocnila nemecká armáda na letisku v Piešťanoch a vo Vajnoroch. Ministerstvo financií sa snažilo v novembri 1944 vymôcť C.445.835 spolu s Fw.189A-2/U-2.325 a špeciálnymi fotokomorami odôvodňujúc to tým, že ide o majetok ministerstva a nie SVZ, a že chce vo fotografovaní územia pre kartografické účely pokračovať. Výsledok tejto snahy bol negatívny. (VHA Trnava,f.MNO - spisy dôverné, Správa stot.Rehuša a žiadosť Ministerstva financií zo dňa 30.11.1944)
Verzie
Poznámka: Celkovo bolo vyrobených 1 702 strojov. V prehľade uvedenom nižšie je uvedených 1 446 strojov. Pri zvyšných 256 strojoch nie je možné z dochovaných záznamov zistiť presnú verziu. Množstvo starších strojov bolo tiež prestavaných do novších verzií.
Technické údaje
Technické údaje pochádzajú z publikácie „Jane's Encyclopedia of Aviation“.
Užívatelia
Belgicko
Bulharsko
Francúzsko
Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov
Slovenská republika (1939-1945)
Mike + the Mechanics
Mike + the Mechanics (štylizované ako M1ke + The Mechan1c5) je anglická pop rocková superskupina, ktorá bola založená v roku 1985 ako bočný projekt bývalého zakladajúceho člena skupiny Genesis, Mika Rutherforda. Skupina je známa hitmi ako „Silent Running (On Dangerous Ground)“, „All I Need Is a Miracle“, „Taken In“, „Over My Shoulder“ a „The Living Years“.
Pôvodne boli členmi skupiny Rutherford, speváci Paul Carrack a Paul Young, klávesista Adrian Lee a bubeník Peter Van Hooke. Lee a Hooke opustili skupinu v roku 1995, Young zomrel v roku 2000, a v roku 2004 sa skupina rozpadla. V roce 2010 ju Rutherford obnovil v úplne zmenenej zostave, vrátane spevákov Andrewa Roachforda a Tima Howara.
Sara Ahmedová
Sara Ahmedová môže byť:
Fleury-sur-Andelle (obec)
Fleury-sur-Andelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jana Hrebendová
Jana Hrebendová (* 28. jún 1812, Humpolec – † 23. január 1880, Vrbovce ) bola slovenská osvetová a zdravotnícka pracovníčka. Niektorými považovaná za prvú slovenskú ošetrovateľku.
Bola dcérou evanjelického kňaza Pavla Bórika. Žila v Sobotišti, Prietrži, Senici a Vrbovciach. Spolupracovala na organizovaní kultúrneho života Slovákov v Pešti. V roku 1848 sa zúčastnila slovenského povstania počas ktorého zabezpečovala zdravotnícku pomoc priamo na bojisku, za čo bola uhorskými úradmi prenasledovaná a väznená. Istý čas skrývala hurbanovskú zástavu, písomnosti a pečať Slovenskej národnej rady. Po roku 1849 pôsobila v osvetovej činnosti (prevažne medzi ženami a mládežou) a ako ľudová liečiteľka.
LYNGK
LYNGK je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2017 vymyslel Belgičan Kris Burm ako posledná hru GIPF projektu.
Vicq-sur-Breuilh
Vicq-sur-Breuilh je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v interkrose
Majstrovstvá sveta v interkrose je najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v interkrose, ktoré riadi Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Jeho dejiny siahajú do roku 1999, kedy sa v Belgicku konali prvé majstrovstvá sveta, vtedy len v mužskej kategórii. O 2 roky neskôr sa v Taliansku konali spoločné majstrovstvá sveta mužov a žien. Od roku 2006 prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Dominujú v nich tímy Česka a Kanady.
Sara Ahmedová (vzpieračka)
Športová kariéra
Na Majstrovstvách sveta vo vzpieraní juniorv 2015 v Lime vyhrala v kategórii do 69 kg, na Majstrovstvách sveta vo vzpieraní 2015 skončila štvrtá.
Olympijské hry 2016
V kategórii ženy do 69 kg získala na Letnej olympiáde 2016 bronzovú medailu, prvú pre Egypt na tomto podujatí. Je tiež druhou ženou z Egypta, čo vyhrala olympijskú medailu.
Flipou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Videix
Videix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Integrálny počet
Integrálny počet je časť matematickej analýzy, ktorá sa zaoberá najmä integrovaním, čo je inverzný proces k derivovaniu, a integrálmi.
Základným pojmom integrálneho počtu je integrál. Integrály sa využívajú pre výpočet veľkosti plôch, objemov a dĺžok kriviek.
Medzi dôležité pojmy integrálneho počtu patrí napr. limita.
História
Už Archimedes vytvoril postup výpočtu plochy jej rozdelením na množstvo jednoduchých segmentov. Tento postup potom rozšíril tiež na výpočet objemov niektorých telies. Niekedy býva označovaný za otca integrálneho počtu.
Kepler použil k nájdeniu objemu telies postup, pri ktorom ich delil na nekonečný počet nekonečne malých prvkov. Túto metódu zovšeobecnil Cavalieri, ktorého závery ďalej upravil John Wallis. V tomto období bol integrálny počet používaný najmä na určovanie dĺžok, plôch a objemov.
Od objavu derivácie je integrácia považovaná za ku nej inverzný postup. Z tohto obdobia pochádza tiež tzv. Newtonova definícia integrálu.
Cauchy definoval základy integrálneho počtu použitím limity ako limitu určitého typu súčtu. Táto definícia bola pozdejšie rozvinutá Riemannom do tzv. Riemannovho integrálu.
V 20. storočí bola definícia integrálu ďalej rozšírená najmä vďaka rozvoju teórie množín a zahrnutím všeobecného pojmu miery. Na základe Lebesgueovovej miery vytvoril Lebesgue tzv. Lebesgueov integrál. Podobný postup použili i ďalší matematici.
Ateliér vizuálnych efektov
Od roku 2022 Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave je jediným svojho druhu na Slovensku. Ponúka vysokoškolské vzdelávanie v oblasti tvorby vizuálnych efektov a herného dizajnu v audiovizuálnom mediálnom priestore na Slovensku. Umožňuje študovať na všetkých troch stupňoch vysokoškolského vzdelávania. Štúdium je založené na realizácií množstva odborných cvičení, ktoré počnúc prvým až posledným rokom štúdia dokumentujú profesionálny rast študentov.
Kontakt
FTF VŠMU, Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu, Svoradova 2, 813 01 Bratislava
Učebne a ateliér: Zochová 5, 813 01 Bratislava
Mikuláš Gallicus
náhľad|Cibórium zo Spišského Hrušova, [[kópia z roku 1916, pokladnica Kostola svätej Kataríny v Spišskom Hrušove]] Mikuláš Gallicus (iné mená pozri nižšie; * asi koniec 13. storočia, Siena† asi druhá polovica 14. storočia, asi Spišská Nová Ves) bol sienský rytec a zlatník pôsobiaci na neapolskom a medzi rokmi 13181343 na uhorskom kráľovskom dvore. Za verné služby mu uhorský kráľ Karol I. Róbert daroval obec Spišské Hanušovce a v roku 1336 bol menovaný do úradu vicekapitána a kapitána Spišského hradu. Po smrti staršieho brata Petra zastával úrad spišského podžupana, vicekastelána Spišského a Ľubovnianskeho hradu a spišského grófa. Pre farský Kostol nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi zhotovil pacifikál, ktorý je považovaný za najstaršiu zlatnícku prácu na území dnešného Slovenska.
Život
Mikulášov život pred príchodom na neapolský kráľovsky dvor nie je veľmi známy. Okrem toho, že pochádzal zo Sieny a bol talentovaný zlatnícky majster (aurifaber). Jeho otec Šimon Gallicus a rovnako starší brat Peter Gallicus boli zo sienskej zlatníckej rodiny Gallici. V roku 1318 sa spomína jeho činnosť na neapolskom kráľovskom dvore. Niekedy po roku 1318 prišiel spolu so starším bratom Petrom do Uhorska. Obaja bratia sa pravdepodobne najprv usídlili v Spišskom Podhradí a neskôr pracovali v Spišskej Novej Vsi. Medzi rokmi 13301340 Mikuláš zhotovil paficikál pre farský Kostol nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi. V roku 1330 uhorský kráľ Karol I. Róbert daroval Mikulášovi za jeho verné služby obec Spišské Hanušovce a prijal ho medzi svojich familiárov. Mikuláš bol neskôr v službách Drugetovcov. Vďaka osobnému príhovoru Viliama Drugeta získal Mikuláš do vlastníctva obec Hadušovce (dnes časť Spišských Tomášoviec). V roku 1336 ho Karol I. Róbert menoval do úradu vicekapitána a neskôr kapitána Spišského hradu. Po smrti Petra Gallica zdedili obec Jamník brat Mikuláš a sestra Johana. Medzi súrodencami došlo k sporom, pretože Mikuláš odmietal sestre vydať polovicu majetku a ročnú pozemkovú daň. Spor vyriešila v roku 1349 uhorská kráľovná Alžbeta. V roku 1341 bol Mikuláš menovaný do úradu spišského podžupana, vicekastelána Spišského a Ľubovnianskeho hradu a v roku 1342 do úradu spišského grófa. Okolo roku 1360 Mikuláš Gallicus zhotovil cibórium pre farský Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej v Spišskom Hrušove. Mikuláš pravdepodobne zomrel v druhej polovici 14. storočia v Spišskej Novej Vsi. Po Mikulášovej smrti sa jediným pánom Spišský Hanušoviec, Hadušoviec a Jamníka stal jeho jediný syn Ladislav.
Dielo
náhľad|Pacifikál od Mikuláša Gallica, [[13301340, pokladnica Kostola nanebovzatia Panny Márie, Spišská Nová Ves|vľavo]] Za prvú známu prácu na území Uhorska od majstra Mikuláša sa tradične považuje pacifikál zo Spišskej Novej Vsi, kde uplatnil techniku basse-tailletransparentný smalt na rytom podklade. Táto technika sa objavuje v práci jeho staršieho brata Petra Gallica a neskôr sa stala charakteristikou črtou pre uhorské devocionálie 14. a 15. storočia. Ďalšou Mikulášovou prácou bolo cibórium zo Spišského Hrušova. Majstrovi Mikulášovi sa prisudzuje niekoľko liturgických predmetov v Sedmohradsku alebo Aachene. Patria sem prevažne strieborné tácky zdobené erbom uhorského kráľa Ľudovíta I. Veľkého. Pravdepodobne šlo o dar od kráľa Ľudovíta I. Veľkého pre Uhorsku kaplnku v Aachene.
Pacifikál zo Spišskej Novej Vsi
Pacifikál bol menší ozdobný kríž so schránkou na relikvie vyrobený pre farský Kostol nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi medzi rokmi 13301340. Ide o najstaršiu gotickú zlatnícku prácu na území dnešného Slovenska. Relikviárový kríž bol pravdepodobne zhotovený sienským zlatníkom Mikulášom Gallicom z tepaných plátkov striebra, pozlátených častí a vygravírovaných reliéfov pokrytými transparentným emailom. V súčasnosti sa nachádza v pokladnici Kostola nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi.
Cibórium zo Spišského Hrušova
Ide o najstaršie gotické cibórium na území dnešného Slovenska. Autorstvo sa všeobecne pripisuje Mikulášovi Gallicovi. Cibórium bolo vyrobené okolo roku 1360 ako kráľovská respektíve biskupská objednávka pre farský Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej v Spišskom Hrušove, ktorý založil uhorský kráľ Ľudovít I. Veľký. Skladá sa z ihlanovitej kupy a hexagonálnej pyxidy stojacej na hexagonálnom drieku so štyrmi hrotitými výbežkami nodusu. Cibórium je zhotovené z pozlátenej medi. Jeho celková výška je 39 cm. Bočné plochy pyxidy sú zdobené gravírovaným christologickým cyklom ako: Zvestovanie, Kristus na Olivovej hore, Judášov bozk, Kristus pred Pilátom, Bičovanie Krista a Ukrižovanie Ježiša Krista. Na kupe sa nachádzajú postavy svätého Petra a Pavla a štyroch evanjelistov. Na vrchole cibória je kríž s rozširujúcimi ramenami z pozláteného strieborného plátu so strieborným korpusom. Kríž pravdepodobne nie je pôvodný a súvisí s opravou cibória v priebehu 16. a 17. storočia, čo potvrdzuje odlišný materiál a nápisová páska. Krucifix bol pravdepodobne kópiou pôvodného kríža. Cibórium reprezentuje kombináciu talianskeho a stredoeurópskeho lineárneho štýlu. Najbližšiu formálnu a proporčnú paralelu predstavuje cibórium z Kostola svätého Michala v Cisnădioara (Rumunsko). Cibórium sa v roku 1916 dostalo do zbierok Maďarského národného múzea v Budapešti. Pôvodne cibórium bolo vo farskom kostole v Spišskom Hrušove okolo roku 1916 nahradené vernou kópiou.
Peggy Liptonová
Peggy Liptonová (* 30. august 1946, New York, New York, USA† 11. máj 2019, Los Angeles, Kalifornia) bola americká herečka, modelka a speváčka.
Detstvo a mladosť
Je dcérou umelkyne Rity Bensonovej a právnika Harolda Liptona. Jej starí rodičia z otcovej strany pochádzajú z Ruska a matka sa narodila v Dubline Lotyšským rodičom. Mala dvoch bratov, z ktorých sa jej starší brat Robert stal tiež hercom. V roku 1964 sa jej rodina presťahovala do Los Angeles, kde sa Liptonová venovala meditácií a jóge.
Kariéra
Krátko po presťahovaní do Los Angeles sa začala Liptonová venovať modelingu. Neskôr ju jej matka presvedčila, že by mohla skúsiť tiež herectvo. Jej televízny debut mala v komédii NBC The John Forsythe Show z roku 1965.
V marci 1988 sa vrátila do televízie ako hviezda filmu Addicted to His Love. Známa je vďaka úlohe Normy Jennings v televíznych seriáloch Davida Lyncha Twin Peaks (1990 - 1991).
V roku 2017 znovu prijala rolu Normy Jenningsovej novšom spracovaní seriálu Twin Peaks.
Súkromný život
Liptonová mala menší románik so spevákom Paulom McCartneym. V roku 1974 sa vydala za speváka Quincy Jonesa, s ktorým má dve dcéry - Kidadu a Rashidu. Liptonová a Jones sa rozviedli v roku 1990.
Úmrtie
Liptonovej diagnostikovali rakovinu hrubého čreva v roku 2004, na ktorú zomrela 11. mája 2019.
Folleville (Eure)
Folleville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villefavard
Villefavard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toledské koncily
Toledské koncily predstavujú sériu osemnástich synod, ktoré sa konali v rokoch (cca) 400 až 702 v španielskom meste Toledo. Počnúc tretím toledským koncilom v roku 589, teda po tom, čo sa Vizigóti odvrátili od arianizmu a prešli ku katolicizmu, boli všetky nasledujúce toledské koncily súčasne aj ríšskymi synodami. Panovník zohrával počas týchto koncilov kľúčovú úlohu: určoval témy rokovaní a mal vplyv na prijaté závery, ktoré boli často aj politického charakteru. Mesto Toledo bolo hlavným mestom ríše a zároveň aj sídlom arcibiskupa – metropolitu.
1. toledský koncil
Prvý toledský koncil sa konal v rokoch 397 až 400. Zúčastnilo sa ho 19 biskupov, o. i. aj barcelonský biskup Lampius. Koncil potvrdil Nicejské vyznanie viery, odsúdil priscilianizmus a pod hrozbou doživotného väzenia zakázal výrobu jedov.
2. toledský koncil
Druhý toledský koncil sa konal v roku 527, teda v dobe, keď bola cirkev na Pyrenejskom polostrove ešte stále z veľkej časti pod vplyvom arianizmu. Predsedal mu miestny biskup Montanus.
4. toledský koncil
Štvrtý toledský koncil sa konal v roku 633. Predsedal mu pravdepodobne biskup Izidor zo Sevilly. K najdôležitejším záverom tohto koncilu patrili: deklarácia rešpektu cirkvi vo vzťahu k autorite panovníkovi, nariadenie o zriaďovaní biskupských škôl a zjednotenie liturgickej praxe vo Vizigótskom kráľovstve. Koncil ďalej stanovil, že k biskupským insígniám patrí okrem mitry a berly aj biskupský prsteň. Koncil vyjadril nesúhlas s nariadením kráľa Sisebuta (612 – 621) o nútených krstoch židov, no zároveň konštatoval ich formálnu platnosť a zakázal týmto židom vrátiť sa k ich pôvodnej viere.
6. toledský koncil
Šiesty toledský koncil sa konal v roku 638. Zvolal ho kráľ Chintila, ktorý inicioval, aby koncil o. i. prijal aj ďalšie nariadenia proti židom. Prítomní biskupi sa stotožnili s kráľovým zámerom celkového zničenia židovstva a netolerovania nekatolíkov na území ríše.
7. toledský koncil
Siedmy toledský koncil sa konal v roku 646. Koncil sa stal politickým nástrojom kráľa Chindaswintha a fakticky akceptoval názor, že nepriateľ štátu je súčasne aj nepriateľom cirkvi. Za sprisahanie proti kráľovi hrozila exkomunikácia a v prípade klerikov aj vylúčenie z posvätného stavu. Exkomunikáciou sa dokonca mohlo potrestať už aj ohováranie kráľa. Kráľ však súčasne získal právo tieto exkomunikácie kedykoľvek zrušiť. Je potrebné podotknúť, že takéto silné právomoci svetského panovníka v duchovnej oblasti boli aj na stredoveké pomery veľmi neobvyklé.
8. toledský koncil
Ôsmy toledský koncil zvolal v roku 653 krátko po svojom nástupe na trón nový kráľ Rekkeswinth. Účastníci koncilu boli prevažne odporcami zosnulého kráľa Chindaswintha, nesúhlasili s jeho nariadeniami namierenými proti šľachte a snažili sa ich zvrátiť. Rekkeswinth však nakoniec vyhovel ich požiadavkám len sčasti. Koncil udelil amnestiu oponentom bývalého kráľa, ktorí boli v minulosti nútení ujsť za hranice ríše. Zhromaždení biskupi ďalej dôrazne trvali na zachovaní voľby panovníka a schválili pre túto voľbu nové pravidlá. V tomto kroku je možné badať určitú (nepriamu) kritiku nového kráľa Rekkeswintha, ktorý kráľovskú korunu zdedil po svojom otcovi Chindaswinthovi.
10. toledský koncil
Desiaty toledský koncil zvolal v roku 656 kráľ Rekkeswinth. Zúčastnilo sa ho len 17 biskupov, ďalší piati biskupi vyslali len svojich delegátov. Bol to tak ríšsky koncil s najmenším počtom účastníkov. Prijal nariadenie, ktoré stanovuje, že duchovní, ktorí porušia prísahu vernosti kráľovi, strácajú svoj cirkevný úrad.
11. toledský koncil
Jedenásty toledský koncil zasadal v novembri 675. Predsedal mu metropolita Quiricus. Zúčastnili sa ho 17 biskupov, dvaja biskupskí delegáti, niekoľko opátov a katedrálny arcidiakon. Koncil vyjadril znepokojenie nad stále sa šíriacimi herézami a nedostatkom cirkevnej disciplíny. Zostavil obsiahle vyznanie viery, v ktorom o. i. odsúdil adopcianizmus.
12. toledský koncil
Dvanásty toledský koncil zvolal v roku 681 kráľ Ervig – krátko potom, čo sa dostal k moci. Koncil napokon formálne uznal platnosť rezignácie Ervigovho predchodcu, kráľa Wambu, hoci bola evidentne výsledkom mocenských intríg. Ďalej koncil priznal toledskému arcibiskupovi – metropolitovi výsostné postavenie v rámci ríšskej cirkvi, čím mu fakticky pridelil funkciu prímasa.
13. toledský koncil
Trinásty toledský koncil zvolal v roku 683 kráľ Ervig. Koncilu dominovala vplyvná skupina šľachticov, ktorá zamýšľala obmedziť kráľovu moc. Ervigova pozícia tak bola značne oslabená. Koncil udelil amnestiu skupine šľachticov, ktorá sa v minulosti vzbúrila proti bývalému kráľovi. Amnestovaným mal byť súčasne prinavrátený skonfiškovaný majetok, ktorý kedysi prepadol v prospech kráľa. Z hľadiska historického vývoja práva je významné aj ďalšie nariadenie tohto koncilu, ktorým sa zakazuje zbaviť biskupa alebo šľachtica funkcie, zatknúť ich, mučiť alebo vyvlastniť ich majetok, pokiaľ príslušný stavovský súd nevynesie vo verejnom procese právoplatný odsudzujúci rozsudok. Rovnako bolo zakázané použitie fyzického násilia za účelom vynútenia priznania. K ďalším, pre šľachticov výhodným záverom koncilu patrilo napr. aj rozhodnutie o odpustení daňových dlžôb.
14. toledský koncil
Štrnásty toledský koncil sa konal v roku 684. Nejednalo sa však o ríšsky koncil, ale skôr o provinčnú synodu. Zhromaždení biskupi diskutovali o teologickej náuke o dvoch „energiách“ a dvoch vôľach v osobe Ježiša Krista. Nakoniec oficiálne potvrdili závery Tretieho carihradského koncilu z roku 681. Naďalej však odmietali uznať ekumenický charakter Druhého carihradského koncilu, ktorý sa konal v roku 553.
16. toledský koncil
Šestnásty toledský koncil zvolal v roku 693 kráľ Egika. Koncil potvrdil kráľom vydaný zákon, ktorý mal donútiť židov, aby sa vzdali svojej viery a prestúpili na kresťanstvo, v opačnom prípade im hrozí, že budú musieť platiť tzv. židovskú daň. Zároveň bolo židom zakázané vstupovať do akýchkoľvek obchodných vzťahov s kresťanmi.
17. toledský koncil
Sedemnásty toledský koncil zvolal v roku 694 kráľ Egika. Koncil schválil ďalšie, ešte prísnejšie nariadenia namierené proti židom. Ich cieľom bolo vyvlastnenie židovského majetku a následné zotročenie židovského obyvateľstva. Židom mali byť odoberané deti, údajne s cieľom poskytnúť im v iných rodinách kresťanskú výchovu. Všetky tieto opatrenia však v konečnom dôsledku vyplývali z viery v súdobú, všeobecne rozšírenú konšpiračnú teóriu o sprisahaní svetového židovstva proti tunajšiemu štátnemu zriadeniu. Jej súčasťou bolo i presvedčenie, že moslimov k útokom na ríšu v skutočnosti podnecovali židia.
Charinos
Charinos (Charinos) môže byť:
Toledské koncily
18. toledský koncil
Osemnásty toledský koncil sa konal v roku 702 alebo 703, pravdepodobne za vlády kráľa Witizu, len niekoľko rokov pred dobytím územia dnešného Španielska moslimami a následným zánikom Vizigótskej ríše (711). Akty tohto koncilu sa nezachovali, čo zrejme súvisí aj s tým, že sa klérus s jeho závermi neskôr nedokázal stotožniť.
Fontaine-Bellenger
Fontaine-Bellenger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Josip Bozanić
Josip kardinál Bozanić (* 20. marca 1949, Rijeka) je chorvátsky rímskokatolícky kňaz, arcibiskup záhrebský a kardinál.
Kňaz
Študoval v seminári v Pazine a tiež na teologických fakultách v Rijeke a Záhrebe. Kňazské svätenie prijal 29. júna 1975 v Krku. Svätil ho biskup Karmelo Zazinović, neskôr bol jeho sekretárom a zároveň kaplánom v jednej z farností diecézy Krk. V roku 1979 odišiel na doplňujúce štúdiá do Ríma, ktoré ukončil diplomom z teológie na Pápežskej univerzite Gregoriana a z kanonického práva na Pápežskej lateránskej univerzite. V roku 1986 sa vrátil do krkskej diecézy, kde zastával funkciu kancelára biskupskej kúrie a generálneho vikára (1987 – 1989).
Biskup
Dňa 10. mája 1989 bol menovaný biskupom-koadjutorom v Krku, biskupské svätenie prijal 25. júna. Svätil ho záhrebský arcibiskup, kardinál Kuharić. V novembri 1989, po tom, čo biskup Zazinović odišiel na odpočinok, sa ujal riadenia diecézy. V júli 1997 sa stal arcibiskupom Záhrebu a nahradil vo funkcii kardinála Kuharića.
Vykonával funkciu predsedu Biskupskej konferencie Chorvátska v rokoch 1997 – 2007 a potom znova od roku 2012. V rokoch 2001 – 2011 bol tiež podpredsedom Rady európskych biskupských konferencií.
Kardinál
Za kardinála ho menoval pápež Ján Pavol II. pri konzitóriu 21. októbra 2003. V januári 2005 reprezentoval pápeža ako jeho zvláštny vyslanec na oslavách svätej Anastázie, patrónky Zadaru pri príležitosti výročia 1700 rokov jej mučeníckej smrti. V júli 2013 bol pápežským vyslancom pri pútnickej bohoslužbe na Velehrade pri príležitosti 1150. výročia príchodu svätých Cyrila a Metoda na Veľkú Moravu.
Pápež František prijal zrieknutie sa úradu arcibiskupa Záhrebu dna 15. apríla 2023.