cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Just-Luzac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ado-Ekiti
Ado-Ekiti je mesto v juhozápadnej Nigérii, v štáte Ekiti, ktorého je hlavným mestom. V roku 2006 malo približne 308-tisíc obyvateľov. Obyvateľstvo tvoria predovšetkým príslušníci etnika Jorubov.
V meste je zastúpený bavlnársky, keramický a obuvnícky priemysel, spracovanie kakaa. Nachádza sa tu univerzita, futbalový štadión, miestna televízna a rozhlasová stanica.
Dejiny mesta siahajú do 15. storočia, v roku 1893 získali kontrolu nad mestom Briti.
Štefan Kukura
MUDr. Štefan Kukura, CSc. (* 27. júl 1914, Krompachy† 1. máj 1984, Michalovce) bol slovenský chirurg, ktorý sa významnou mierou podieľal na rozvoji nemocnice v Michalovciach, ktorá bola v roku 1996 na jeho počesť premenovaná na Nemocnicu s poliklinikou Štefana Kukuru Michalovce. V rokoch 19461984 v tejto nemocnici pôsobil ako primár chirurgického oddelenia.
Mladosť, stredoškolské a vysokoškolské štúdium
Narodil sa v rodine robotníka a štátneho úradníka Andreja Kukuru (* 1879† 1958) a Anny rod. Vrábeľovej (* 1884† 1969). Bol jedným z ôsmich súrodencov. Z nich sa do všeobecného povedomia dostal jeho starší brat Andrej (* 1912† 1986), ktorý bol tiež chirurgom, a mladší brat Jozef] (* 1919† 1990), ktorý bol hygienikom.
Základné vzdelanie získal v Šariši. Gymnaziálne štúdium začal v Prešove na Šafárikovom československom štátnom reálnom gymnáziu, avšak po pracovnom preložení jeho otca do Michaloviec doštudoval a v roku 1933 zmaturoval na tunajšom Československom štátnom reálnom gymnáziu.
Následne po absolvovaní základnej vojenskej služby nastúpil v roku 1934 na Lekársku fakultu Karlovej univerzity (LF KU) v Prahe, kde pôsobil aj ako demonštrátor a vedecká pracovná sila na Ústave normálnej a topografickej anatómie LF KU, kde pracoval pod vedením profesorov (prof.) Karla Weignera, Ladislava Borovanského a Karla Žlábka. Avšak pre politickú situáciu v krajine roku 1939 prestúpil na Lekársku fakultu Univerzity Komenského (LF UK; v rokoch 19391954 Lekárska fakulta Slovenskej univerzity) do Bratislavy, kde 15. marca 1940 promoval v odbore všeobecného lekárstva.
Pôsobenie v Trnave a Bratislave (1940 – 1946)
Po promóciach pracoval ako asistent normálnej anatómie na Anatomickom ústave LF UK pod vedením profesora Júliusa Ladzianskeho. O zhruba pol roka neskôr nastúpil na chirurgickú kliniku LF UK vedenú prof. Stanislavom Kostlivým a neskôr prof. Konštantínom Čárskym. Do 31. marca 1942 pracoval na chirurgickom oddelení nemocnice v Trnave pod vedením Mikuláša Nádašiho, popredného žiaka S. Kostlivého. Popri tom si doplnil vzdelanie na ortopedickej klinike LF UK u prof. Jána Červeňanského. Následne prestúpil na chirurgickú kliniku LF UK, „kde sa zdokonalil v široko založených teoretických i klinických vedomostiach“.
Pôsobenie v Michalovciach (1946 – 1984)
1. apríla 1946 nastúpil do nemocnice v Michalovciach, ktorá sa – s krátkym prerušením na prelome rokov 1951 a 1952, kedy pôsobil ako chirurg v Palúdzke a Lučenci – stala jeho pôsobiskom po nasledujúcich 38 rokov. V rokoch 19461950 vykonával tiež funkciu riaditeľa nemocnice.
Zastával názor o prvoradom postavení všeobecnej chirurgie, až na ktorej silných základoch možno budovať špecializovanú a špecifickú chirurgiu. Ako uvádza jeden z jeho žiakov, chirurg K. Džupa, aktívne sa zaujímal o nový vývoj v medicíne, pričom ho fascinovali interdisciplinárne súvislosti a deje.
Stáže, študijné a pracovné pobyty
V rokoch 19471948 Š. Kukura absolvoval zahraničnú stáž v Ženeve u prof. Jentzera, v Zürichu u prof. Brunnera a v Štrasburgu u prof. Fontainea. Počas nej sa venoval chirurgii bolesti, endokrinochirurgii, torakálnej chirurgii a operatíve vegetatívneho systému.
V rokoch 19561958 absolvoval jeden- až trojmesačné stáže u priekopníkov československej kardiochirurgie – u prof. Jana Navrátila na chirurgickej klinike Fakultnej nemocnice v Brne a u prof. Karola Šišku na chirurgickej klinike LF UK. V rámci nich sa zameriaval na chirurgiu srdca, hrudníka, ciev a pľúc.
26. januára 1968 získal vedeckú hodnosť kandidáta vied (CSc.) v odbore chirurgia na LF UK a v nasledujúcom roku mu Svetová zdravotnícka organizácia udelila štipendijný pobyt vo Francúzsku, Belgicku, Spojenom kráľovstve a Švajčiarsku, počas ktorého sa venoval štúdiu intenzívnej terapie. Niekoľko pobytov absolvoval na chirurgickej klinike v Martine u svojho brata prof. A. Kukuru. Pracovne navštívil aj Sovietsky zväz.
Pamiatka
V roku 1994, pri príležitosti 80. výročia narodenia Š. Kukuru, mu bola na čelnej stene chirurgického pavilónu Nemocnice s poliklinikou Michalovce odhalená pamätná tabuľa datovaná 19. májom 1994. 13. septembra 1996 bola na jeho počesť nemocnica premenovaná na Nemocnicu s poliklinikou Štefana Kukuru Michalovce.
Dizy-le-Gros
Dizy-le-Gros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šťavica (prítok Suchej)
Šťavica je potok v Novohrade, preteká územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Suchej a má dĺžku 11,2 km.
Prameň
Pramení v Lučenskej kotline, v podcelku Poltárska pahorkatina, východne od Poltára v nadmorskej výške cca 260 m n. m.
Opis toku
Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom viac-menej juhovýchodným smerom. Preteká osadou Prievrana a okrajom obce Nové Hony. Sprava priberá Bolín a pri obci Veľké Dravce napája rovnomennú vodnú nádrž, do ktorej vteká po prekonaní dvoch výrazných oblúkov vypnutých na západ k obci Nové Hony. Do Suchej ústi neďaleko obce Veľké Dravce v nadmorskej výške cca 197 m n. m. na území tzv. Novohradských terás.
If Today Was Your Last Day
„If Today Was Your Last Day“ je tretí singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback z ich šiesteho štúdiového albumu Dark Horse, ktorý bol vydaný v roku 2008. Singel mal byť pôvodne určený na propagáciu albumu, ale v poslednej chvíli bol určený singel „Gotta Be Somebody“. Skladba bola vydaná ako singel jedine vo forme digital download a rádiový singel. Pôvodne mal mať singel v rozhlasových staniciach premiéru dňa 30. septembra, ale bol nahradený už spomínaným singlom. Autorom textu piesne je Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina. Okrem vydania singlu v podobe digital download, bol singel vydaný dňa 11. novembra na stránkach iTunes, kde dosiahol #11 v rebríčku počúvanosti. 15. júna 2009 sa konala premiéra singlu vo Veľkej Británii. Singel získal v Austrálii zlatú platňu. Mixovaním skladby bol poverený Mike Shipley.
Úspech
Singel bola vydaná v Kanade, kde bol vysielaný v lokálnej rozhlasovej stanici 104.5 CHUM FM, kde dosiahol #2 a #12 v rebríčku CHUM Chart Top 30. Skladba debutovala na #35 v rebríčku Billboard Hot 100 v USA a #91 v rebríčku Canadian Hot 100 v Kanade, kde sa neustále zvyšovala jeho pozícia až po #23. Skladba tiež dosiahla #1 v rebríčku UK Rock Chart.
Skladba sa dostala na kompiláciu Now That's What I Call Music!, ktorá bola vydaná len vo Veľkej Británii. Skladba sa tiaž dostala na soundtrack filmu Ako vycvičiť draka a tiež propagovala filmy počas Zimných olympijských hier 2010 vo Vancouveri.
Koncertná premiéra skladby sa konala počas koncertu skupiny v Manchester Evening News Arena v Manchestri v Anglicku dňa 22. mája 2009. Odvtedy je pravidelne hraná na koncertoch. Skladba bola tiež nahraná v akustickej verzii počas vystúpenia v nemeckej televízii.
Zostava
Nickelback
Produkcia
Aiči
Aiči môže byť v Japonsku:
Milan Černák
Milan Černák (* 14. apríl 1932) je slovenský režisér, scenárista, dramaturg krátkych dokumentárnych, populárno-vedeckých a animovaných filmov.
Spravodajský film
Milan Černák si ešte počas štúdia na gymnáziu podal prihlášku na Vysokú školu múzických umení v Bratislave so zameraním na divadelnú dramaturgiu. Na zásah straníckej organizácie Vysokej školy múzických umení ho neprijali z kádrových dôvodov. Po maturite v roku 1950 nastúpil do bratislavského spravodajského filmu, kde pracoval ako režisér. Venoval sa kultúre a športu. V roku 1962 začal študovať na FAMU v Prahe, kde v roku 1965 absolvoval odbor televíznej a filmovej dramaturgie a réžie. V tom období, od roku 1964 vykonával funkciu šéfredaktora spravodajského filmu. Vo funkcii pracoval do roku 1970, keď bol pozbavený členstva z Komunistickej strane Česko-Slovenska (člen od roku 1954) a odvolaný z funkcie. Dôvodom bolo spolupodieľanie sa vydaní mimoriadneho čísla žurnálu Čierne dni (r. L. Kudelka, M. Černák, Š. Kamenický, C. Kováč, 1968) zachytávajúcom intervenciu vojsk Varšavskej zmluvy z augusta 1968, čím sa dostal ako režisér na čiernu listinu. Černákové filmy stiahli, jeho meno sa nemohlo nikde objaviť. Nový riaditeľ Spravodajského filmu Štefan Malíček filmárov neprepustil, ale nechal si ich na iných postoch.
Koliba
Po vypuknutí revolúcie ho výbor Verejnosť proti násiliu (VPN) navrhol ako kandidáta na riaditeľa Slovenskej filmovej tvorby Koliba. Milan Černák to považoval za výzvu a videl v tom príležitosť osobnej satisfakcie za nemožnosť ísť študovať a aj za odvolanie po auguste 1968. Stal sa prvým zvoleným riaditeľom v celej sfére kultúry. V roku 1991 bol z tejto funkcie odvolaný. Neskôr pôsobí ako riaditeľ odboru médií na Ministerstve kultúry Slovenskej republiky.
Výber filmov z „nešportovej“ oblasti
K 30. výročiu oslobodenia Československa vytvoril Milan Černák Fragmenty z Martina (1974), film, ktorý nás zoznamuje s okresným mestom starých tradícii a veľkých premien.
Koncom šesťdesiatych rokov režisér rozširuje svoj autorský register a vytvára pozoruhodný medailón:
Milan Černák zostavil tiež v roku 2007 v spolupráci so Slovenským filmovým ústavom špeciálne bonusové DVD Týždeň, ktoré je súčasťou kolekcie Slovenský film 70. rokov vydavateľstva Petit Press. Tvorí ho desať spravodajských žurnálov.
Tab
Má rozlohu 2 586 ha a žije tu obyvateľov .
Zoznam filozofov (A – Č)
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R – Ž)
A B C Č D E F G H CH I J K L M N O P Q R S Š T U V W X Y Z Ž
A
thumb|140px|[[Jean le Rond d’Alembert]] thumb|right|140px|[[Aristoteles]] thumb|right|140px|[[Marcus Aurelius]] thumb|right|140px|[[Tomáš Akvinský|sv. Tomáš Akvinský]] thumb|right|140px|[[Rudolf Agricola]]
C
thumb|right|140px|[[Marcus Tullius Cicero]] thumb|right|140px|[[Auguste Comte]]
Č
thumb|right|140px|[[Boris Nikolajevič Čičerin]]
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R – Ž)
Snoubording
thumb|Snoubording
Dejiny
Predchodcom snouboardu bol snurfer z roku 1965, ktorý vytvoril Sherman Poppen z Michiganu spojením dvoch lyží vedľa seba. Neskôr vznikol snowskate, ktorý pozostával zo skejtbordu, ktorý mal namiesto koliesok namontovanú krátku lyžu alebo dve.
Na prelome 60. a 70. rokov vyvinuli Američania Tom Sims a Jake Burton zo snurfu prvý snoubord.
V 80. rokoch vznikol v Európe zo snoubordingu poddruh swingboarding. Namiesto jednej dosky sa používali dve lyže spojené mechanizmom viazaní a kĺbov.
Bitka pri Azincourte
Bitka pri Azincourte alebo pri Agincourte, bola bitka, ktorá sa odohrala 25. októbra 1415 (na sviatok sv. Krišpína) v severnom Francúzsku ako súčasť storočnej vojny. Bojujúcimi boli anglická armáda kráľa Henricha V. a armáda francúzskeho kráľa Karola VI. Tejto nevelil kráľ, ktorý bol vyhlásený za nespôsobilého, ale konetábl Karol z Albretu a viacerí poprední francúzski šľachtici armagnackej strany. Bitka je pozoruhodná použitím anglického luku, ktorý pomohol Angličanom kompenzovať ich nižšie počty. Bitku tiež zvečnil (a do istej miery zbeletrizoval) William Shakespeare ako hlavný bod jeho hry Henrich V.
Vojenská výprava
Henrich V. napadol Francúzsko z niekoľkých dôvodov. Jedným bolo posilnenie jeho pozície doma, druhým zlepšenie jeho financií nadobudnutím príjmov. Taktiež chcel zajať šľachticov buď kvôli výkupnému, alebo aby získal peniaze od francúzskeho kráľa výmenou za ich návrat.
Žiadosť
Žiadosť môže byť:
Bitka pri Azincourte
Vojenská výprava
Henrichova armáda v počte asi 12 000 mužov pristála v severnom Francúzsku 13. augusta 1415 a obkľúčila prístav Harfleur. Obliehanie trvalo dlhšie, ako sa predpokladalo. Mesto kapitulovalo 22. septembra a anglická armáda ho opustila až 8. októbra. Doba vojenského ťaženia spela ku koncu a anglická armáda utrpela mnoho strát na životoch kvôli chorobe. Henrich sa rozhodol presunúť väčšinu svojej armády (približne 6 000 mužov) do prístavu Calais, jedinej anglickej pevnosti v severnom Francúzsku, kde by mohla prezimovať. Počas obliehania prístavu Harfleur dokázali Francúzi zvolať veľkú armádu, ktorú Albret rozmiestnil šikovne medzi Harfleur a Calais, kopírujúc anglické manévre pozdĺž rieky Somme, a takto im zabraňoval dosiahnuť Calais bez hlavného stretnutia. Výsledkom bolo, že Albretovi sa podarilo donútiť Henricha k bitke, ktorej by sa bol anglický kráľ vzhľadom na stav svojej armády radšej vyhol. Angličania mali veľmi málo jedla, za dva a pol týždňa prešli 260 míľ, trpeli chorobami a stáli pred veľkým počtom skúsených, dobre vyzbrojených a obrnených Francúzov.
Ale katastrofálna porážka, ktorú Francúzi utrpeli v bitke Azincourte dovolila Henrichovi splniť všetky jeho ciele. Zmluvou z Troyes (1420) bol uznaný Francúzmi ako regent a dedič francúzskeho trónu. Toto bolo upevnené jeho svadbou s Katarínou z Valois, dcérou kráľa Karola VI. Francúzskeho trónu sa Henrich V. nedožil. Roku 1422, počas zabezpečovania svojej pozície proti francúzskej opozícii, zomrel na úplavicu vo veku 34 rokov, dva mesiace pred smrťou Karola VI. Jeho nástupcom sa stal jeho mladý syn Henrich VI. Počas jeho vlády boli Angličania vyhnaní z celého Francúzska (okrem Calais) francúzskymi armádami, inšpirovanými Janou z Arku, za vlády nového francúzskeho kráľa Karola VII.
Avezé
Avezé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skřípov
Skřípov je obec v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 344 obyvateľov, z toho 171 mužov a 173 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,3 roka).
Alessandro Volta
Životopis
Narodil sa ako siedme, posledné dieťa v šľachtickej rodine. Do svojho štvrtého roku nerozprával, jeho okolie preto malo obavy, že je slabomyseľný. Napriek tomu zvládol vyštudovať jezuitskú školu a svoje oneskorenie dohnať. Potom ale namiesto dráhy duchovného prestúpil na kráľovský seminár. V tom čase sa začal zaujímať o skúmanie elektriny. V roku 1769 publikoval knihu O príťažlivej sile elektrického ohňa a javoch s tým súvisiacich, v ktorej zverejnil hypotézu o súvislosti elektriny a magnetizmu. Prišiel na ňu ale už o šesť rokov skôr, keď mal 18 rokov. V ďalších rokoch zostavil a zdokonalil mnoho prístrojov pre svoje pokusy. Medzitým sa stihol stať riaditeľom lýcea a profesorom fyziky na gymnáziu v Come.
V rokoch 17751780 skúmal zloženie vzduchu a na základe pokusov sformuloval hypotézu o jeho zložení z dvoch rôznych plynov. V roku 1779 nastúpil na univerzitu v Pavii. Vrátil sa tam opäť k pokusom s elektrinou. Zdokonalil Pieter van Musschenbroekov kondenzátor (Leydenská/leidenská fľaša) a elektrometer, uvažoval o princípoch vzniku búrok.
V roku 1791 sa dozvedel o pokusoch Luige Galvaniho so žabími stehienkami. Odhalil, že nejde o živočíšnu elektrinu, ale o reakciu kovov. V roku 1799 zostrojil prvý elektrochemický článok – Voltov stĺp. Zostavil takisto poradie kovov podľa ich elektrochemických potenciálov.
O svojich výskumoch prednášal 20. marca 1800 pred Kráľovskou spoločnosťou v Londýne a 28. októbra 1801 v Institut de France. Tam zaujal Napoleona Bonaparta, ktorý ho podporoval, povýšil na grófa a v roku 1809 na talianskeho senátora.
Ani po porážke Napoleona neupadol Volta do nemilosti. Od roku 1779 až do roku 1819 bol profesorom experimentálnej fyziky, ba dokonca dekanom fakulty matematiky a fyziky na univerzite v Pavii.
Žiadostivosť
Žiadostivosť môže byť:
Podľa Aristotela je žiadostivosť žiadavá, snahová zložka duše.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013 boli najvyššou hokejovou súťažou Medzinárodnej hokejovej federácie, ktoré sa konali v dňoch 3. až 19. mája 2013 vo Švédsku a Fínsku. Pôvodne sa mal turnaj hrať len vo Švédsku, no napokon sa obe krajiny dohodli na spolupráci, ktorú v máji 2009 odsúhlasila aj IIHF. Spolupráca spočívala v tom, že oba tieto štáty usporiadali spoločne turnaj v rokoch 2012 a 2013. Malo to priniesť zvýšený divácky záujem. Finále majstrovstiev 2013 sa hralo v Štokholme.
Švédsko si zabezpečilo majstrovstvá na kongrese vo Vancouvri 21. septembra 2007. Naposledy organizovalo samostatne Majstrovstvá sveta v roku 2002, na ktorom vyhralo 🇸🇰, ktoré vo finále zdolalo Rusko.
Rozhodcovia
IIHF vybrala 16 hlavných a 16 čiarových rozhodcov, ktorí dohliadali na Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013. Medzi nimi boli aj dvaja Slováci.
Konečné poradie
{| border=0 celspacing=0 cellpadding=0 align=center
Turčianska kotlina
Turčianska kotlina (v starších prameňoch aj Turčianska Záhradka) je kotlina na strednom Slovensku vymedzujúca región Turiec, ktorá zároveň zaberá plochu okresov Turčianske Teplice a Martin.
Polohopis
Je to malé pretiahnuté územie zovreté z východnej strany pohorím Veľká Fatra, zo západu pohorím Malá Fatra, z juhu pohorím Žiar (s nadväzujúcou Hornonitrianskou kotlinou) a Kremnickými vrchmi. Na severe kotlinu uzatvára Krivánska Malá Fatra. Má predĺžený severojužný tvar so šírkou približne a dĺžkou.
Delenie
Turčianska kotlina sa delí na 6 podcelkov:
Charakteristika
Na území kotliny sa v dávnych dobách nachádzalo jazero, resp. more, o čom svedčia tunajšie bohaté vápencové ložiská s pomerne vysokým výskytom fosílií. Centrálnym vodným tokom, ktorý preteká naprieč celou kotlinou je rieka Turiec, ktorá sa vo Vrútkach vlieva do Váhu pretekajúceho jej severným okrajom a deliaceho Malú Fatru na dve časti.
Turčianska kotlina patrí medzi najuzavretejšie a najjednotnejšie celky Slovenska. Priemerná nadmorská výška sa pohybuje okolo 400-500 metrov. Porast tvoria zmiešané lesy s prevahou listnatých stromov, hlavne buku a javoru, z ihličnanov sa vyskytujú prevažne smreky. Turčianskou kotlinou preteká rieka Turiec, ktorá pramení na juhu v pohorí Kremnické vrchy a na severe sa vlieva do rieky Váh.
Turčiansku kotlinu môžeme podnebne zaradiť medzi mierne teplé oblasti so zimnými priemernými teplotami -2 až -5 °C a letnými teplotami 16 až 18 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou sa pohybuje medzi 60 - 80, počet letných dní medzi 30 - 50.
Chránené územia
Turčianska kotlina nie je zaradená medzi chránené krajinné oblasti, ale malá časť územia na východe je súčasťou Národného parku Veľká Fatra. Okrem tejto chránenej oblasti sú tu však aj iné miesta, ktoré pre svoj vzácny prírodný potenciál boli zaradené medzi chránené.
V roku 1974 bola vyhlásená štátna prírodná rezervácia Kláštorské lúky so vzácnymi chránenými rastlinami. Neďaleko obce Mošovce sa nachádza chránená prírodná pamiatka Mošovské aleje. Aleje sú osadené javormi, jaseňmi, gaštanmi a lipami a sú dokladom citlivého vzťahu našich predkov k prírodnému prostrediu a schopnosti zakomponovať vhodne prírodné prvky do horskej panorámy. K prírodným pamiatkam patrí Jazierko v Jazernici, národnou prírodnou rezerváciou (od roku 1962 pôvodne chráneným náleziskom) je Turiec.
Tojama (prefektúra)
right|thumb|Poloha prefektúry v Japonsku
Tojama (🇯🇵) je jedna zo 47 prefektúr Japonska. Nachádza sa v regióne Čúbu na ostrove Honšú. Hlavné mesto je Tojama.
Prefektúra má rozlohu a k 1. októbru 2005 mala 1 111 602 obyvateľov.
Tojama je najpriemyselnejšia prefektúra na pobreží Japonského mora. Jej priemysel ťaží z miestnej, lacnejšej elektriny.
Toronto-Dominion Centre
náhľad|V pozadí [[First Canadian Place a Commerce Court West, v popredí budovy TD Centre v roku 1978]] Toronto-Dominion Centre (známy aj ako TD Centre) je komplex mrakodrapov v kanadskom meste Toronto, ktorý slúži ako sídlo spoločnosti Toronto-Dominion Bank. Architektúra komplexu bola inšpirovaná newyorským mrakodrapom Seagram Building, ktorého architektom bol Ludwig Mies van der Rohe.
Budovy
V komplexe sa nachádza celkovo 6 budov. Najvyššou z nich je 56-poschodový Toronto-Dominion Bank Tower (známy aj ako TD Bank Tower) s výškou. Od svojho dokončenia v roku 1967 bol najvyššou budovou krajiny do roku 1972, kedy bol dokončený mrakodrap Commerce Court West.
Pauli
Pauli je priezvisko, ktoré mali (majú) tieto osobnosti:
NGC 6631
NGC 6631 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Štít, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 12. júla 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Saint-Laurent-de-la-Barrière
Saint-Laurent-de-la-Barrière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Balatonszárszó
Balatonszárszó je veľká obec v Maďarsku v Šomodskej župe v okrese Siófok.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Slatinky
Slatinky sú obec v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 584 obyvateľov, z toho 282 mužov a 302 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,7 roka (muži 36,2 roka, ženy 39,0 roka).
Králíky (okres Ústí nad Orlicí)
Králíky sú mesto v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji.
Geografia
Mesto s 4 400 obyvateľmi a rozlohou leží v severovýchodnom výbežku okresu Ústí nad Orlicí pri hraniciach s okresom Šumperk v Olomouckom kraji (na východe) a Poľskom (na severozápade).
Mestom prechádza cesta prvej triedy I/43 z Červenej Vody do poľského Kłodzka, na ktorú nadväzuje cesta druhej triedy a 5 ciest tretej triedy, pozdĺž ktorých sa nachádzajú ďalšie časti mesta.
Mestom preteká Králický potok, ktorý sa západne od mesta vlieva do Tichej Orlice. Neďaleko Králík sa nachádza jedno z hlavných európskych rozvodí medzi úmoriami Čierneho mora a Severného mora, asi severne od mesta na Králickom Snežníku pramení rieka Morava.
Mesto leží asi od Červenej Vody,  od Žamberku a Letohradu,  od Ústí nad Orlicí a  od Šumperku.
Ku Králíkom patrí väčšina okolitých obcí:
Vondra (priezvisko)
Vondra je české priezvisko, odvodené od mena Ondřej. Najčastejšie je v mestách Praha, Havlíčkův Brod a Pardubice. Na Slovensku sa najviac vyskytuje v Bánovciach nad Bebravou.
Známi nositelia
Pozri v článku Vondra.
Zoznam riek Írska
Zoznam riek Írska zahŕňa zoznam riek tečúcich na ostrove, teda na území Írskej republiky, ako aj v Severnom Írsku.
Podľa úmorí a povodí
Írske more
Prieliv svätého Juraja
Keltské more
Atlantický oceán
LG L35
LG L35 je smartfón, ktorý navrhla a vyrába juhokórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do tretej generácie rady L. Predstavený bol v máji 2014 a uvedený v júni 2014. Operačný systém používa Android 4.4.2 KitKat. Je to menší smartfón nižšej triedy v rade L tretej generácie.
Vybavený je dvojjadrovým procesorom Cortex-A7 s frekvenciou 1,2 GHz. Použitý systém na čipe je Qualcomm MSM8210 Snapdragon 200. Telefón má 512 MB RAM a 4 GB vnútorného úložiska, ktoré je možné rozšíriť microSD kartou do 32 GB. Grafický procesor je Adreno 302.
Použitý displej je veľkosti 3,2 palcov, s rozlíšením 480x320 bodov (180 dpi). Primárna kamera má rozlíšenie 3,15 Mpix a dokáže nahrávať video v rozlíšení 480p, sekundárna kamera chýba. Telefón je vybavený konektivitou Wi-Fi, Bluetooth, GPS a FM rádiom a kapacita batérie je 1540 mAh.
Andrej Alexandrovič Ždanov
Andrej Alexandrovič Ždanov (* 26. február 1896 Mariupoľ, Ukrajina – † 31. august 1948 Moskva, ZSSR) bol sovietsky politik ruského pôvodu, člen KSSZ od 1915, od 1939 člen politbyra KSSZ. Riadil kultúrnu, ideologickú a zahraničnú politiku KSSZ. Vedúci teoretik socialistického realizmu.
Život
Narodil sa v meste Mariupoľ. Od roku 1915 bol členom strany boľševikov.
Počas zimnej vojny bol členom vojenského sovietu Severozápadného frontu. Počas druhej svetovej vojny sa podieľal na obrane Leningradu ako člen vojenského sovietu Severozápadného a Leningradského frontu. Počas blokády velenie obrany na rozdiel od väčšiny mesta nehladovalo, malo dobre zabezpečenú stravu a ostatné vymoženosti.
V roku 1944 získal hodnosť generálplukovník. Po vojne sa angažoval v presadzovaní socialistického realizmu na úkor slobodného rozvoja sovietskej literatúry.
Smrť
Zomrel 31. augusta 1948. Bol pochovaný pri Kremeľskej stene. Jedna z Moskovských lekárok, Lidia Timašuk, sa po jeho smrti písomne obrátila na na vedenie komunistickej strany s listom, v ktorom poukázala na možné chyby v jeho liečbe, ktoré viedli k jeho smrti. List sa dostal do pozornosti vedenia krajiny, hlavne Stalina a Beriju koncom roku 1952. Timašuk potom figurovala v tzv. prípade lekárov, ktorých obvinili zo zavinenia smrti Ždanova. Prípad prerástol do rozsiahlej kampane ohovárajúcej židovských lekárov po celej krajine a mal za následok ich rozsiahle zatýkanie. Krátko po Stalinovej smrti bol celý prípad Berijom ukončený a preživší zatknutí lekári boli prepustení ako nevinní. Timašuk bola najprv vyznamenaná Radom Lenina, ktorý jej odňali v deň prepustenia lekárov (4. apríla 1953).
Piveteausaurus
Piveteausaurus bol veľmi veľký dravý dinosaurus.
Známy je najmä zo skamenenej mozgovne, ktorá bola o niečo väčšia ako mozgovňa rodu Allosaurus. V dospelosti tak dosahoval Piveteausaurus pravdepodobne veľkosť okolo 11 metrov. Oproti alosaurovi dipsonoval menej výraznými kostenými výčnelkami nad očami. Príbuzenstvo rodu Piveteausaurus v rámci Tetanurae nie je isté. Je možné, že bol príbuzný piatnitzkysaurovi a iným zástupcom Megalosauridae, alebo mal bližšie ku primitívnemu vtákovitému rodu Proceratosaurus z Coelurosauria.
Piviteausaurus bol pôvodne opísaný ako druh rodu Eustreptospondylus. Žil pred približne 162 miliónmi rokov (neskorý kallov) na území dnešného Francúzska. Jediný druh je Piveteausaurus divesensis.
NGC 6632
NGC 6632 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 24. júna 1864.
Dohis
Dohis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The European Society for History of Law
náhľad|The European Society for History of Law - znak združenia The European Society for History of Law (Európska spoločnosť pre dejiny práva) je celoeurópske združenie so sídlom v Brne, založené v roku 2009. Spoločnosť združuje nielen osoby s akademického prostredia, ale spolupracuje významnými osobnosťami z justície (predovšetkým z Ústavného súdu), prokuratúry, advokácie a verejnej správy, ktoré výrazným spôsobom prispievajú k naplneniu cieľov združenia.
Európska spoločnosť pre dejiny práva umožňuje najmä právnickej verejnosti poznať historické súvislosti, súčasné i budúce právne úpravy jednotlivých právnych inštitútov. Umožní právnikom v právnej praxi sprostredkovať a priblížiť názory na niektoré právne problémy a dnes už zabudnutú judikatúru. Úlohou združenia je podporovať výskum v oblasti právnych dejín, romanistiky a dejín právneho myslenia v rôznych európskych krajinách. Predmet záujmu tvoria: Európska spoločnosť pre dejiny práva organizuje pre svojich členov konferencie, prednášky, semináre, exkurzie a spoločné stretnutia, na ktorých sú diskutované aktuálne otázky európskych právnych dejín a ktoré slúžia ako platforma pre prezentáciu vedeckých výsledkov právnych historikov z rôznych európskych krajín. K posledne menovanému významne prispieva takisto aj vydávanie anglicky a nemecky písaného recenzovaného časopisu Journal on European History of Law (ISSN: 2042-6402), ktorý pomocou týchto dvoch "univerzálnych" jazykov sprostredkúva poznatky z právnej histórie a z romanistiky záujemcom z celého sveta.
Vedecká rada združenia
Všetky publikácie vydávané združením prechádzajú recenzným konaním. Členovia vedeckej rady sú osobnosti z akademického prostredia i z právnej praxe.
Avoise
Avoise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sens (obvod)
Sens je obvod v departemente Yonne a regióne Burgundsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 109 obcí.
Kráľovský palác Caserta
Kráľovský palác Caserta alebo Kráľovský zámok Caserta je bývalé barokové rezidenčné sídlo Bourbonovcov počas vlády nad Kráľovstvom oboch Sicílií. Nachádza sa v talianskom meste Caserta v Kampánii. Patrí medzi najväčšie a najrozsiahlejšie stavby v Európe.
Na príkaz španielskeho kráľa Karola III. začal v roku 1752 na stavbe pracovať Luigi Vanvitelli. V roku 1759 sa Karol III. stal španielskym kráľom a nemohol spravovať obidve kráľovstvá v personálnej únií, Zámok vo výstavbe zanechal synovi Ferdinandovi VI.
Celá stavba vrátane parku bola inšpirovaná zámkom Versailles. Palác má pôdorysné rozmery 247 x. Priľahlý park má rozlohu.
Primárne kozmické žiarenie
Primárne kozmické žiarenie tvoria úplne ionizované atómy, t. j. elektricky nabité atómové jadrá bez elektrónového obalu. Najviac sú v ňom zastúpené jadrá vodíka – protóny (90%), menej jadrá hélia – ŕ častice (9%) a zvyšok tvoria ťažšie jadrá až po najťažšie jadrá s protónovým číslom 92. Malú prímes primárneho kozmického žiarenia tvoria vysokoenergetické voľné elektróny. Všetky častice primárneho kozmického žiarenia sa pohybujú vysokými rýchlosťami, blízkymi rychlosti svetla, ich kinetická energia je preto mimoriadne vysoká (10 – 10 eV).
Roman Pivarník
Roman Pivarník (* 17. február 1967, Košice) je slovenský futbalový tréner a bývalý hráč. Po rozdelení Česko-Slovenska roku 1993 si vybral České občianstvo. Počas svojej hráčskej kariéry hrával na pozícii stredopoliara. Bol v širšej nominácii na Euro96, ale v národnom tíme Česka nikdy nenastúpil. Taktiež bol kandidátom na post asistenta trénera rakúskej reprezentácie v lete roku 2008.
Berzence
Berzence je veľká obec v Maďarsku v Šomodskej župe v okrese Csurgó.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Kôpky
Topografia
Dve najvyššie vyvýšeniny hrebeňa sú Veľká Kôpka (2354,2 m)  a Malá Kôpka (2343,2) . S Ťažkým štítom sú prepojené hrebeňom Dračích pazúrikov, od nich je Veľká Kôpka oddelená Štrbinou pod Kôpkami. Vo vlastnom hrebeni sa za Veľkou Kôpkou nachádza: Zadná popradská lávka, Zadný popradský zub, Prostredná popradská lávka, Predný popradský zub, Predná popradská lávka a Malá Kôpka. Z nej vybieha na juhozápad bočný hrebeň: Sedem Popradských Mníchov. Na juh k Popradskému plesu pokračuje Popradský hrebeň a v ňom šesť Popradských veží.
Zoznam filozofov (R – Ž)
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R-Ž)
A B C Č D E F G H CH I J K L M N O P Q R S Š T U V W X Y Z Ž
S
thumb|right|140px|[[Sokrates]] thumb|right|140px|[[Baruch Spinoza]] thumb|right|140px|[[Adam Smith]] thumb|right|140px|[[Arthur Schopenhauer]] thumb|right|140px|[[Jean-Paul Sartre]]
T
thumb|right|140px|[[Harriet Taylorová Millová|Harriet T. Millová]] thumb|right|140px|[[Henry David Thoreau]]
V
thumb|right|140px|[[Voltaire]]
X
thumb|right|140px|[[Xenofón]]
Z
thumb|right|140px|[[Zenón z Eley]]
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R – Ž)
Le Bourg-d'Oisans (kantón)
Le Bourg-d'Oisans je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 20 obcí.
Sicko
Sicko (alebo SiCKO) je film amerického režiséra Michaela Moora z roku 2007, ktorý sa zaoberá americkým zdravotníckym systémom, predovšetkým ziskovými poisťovacími spoločnosťami a medicínskym priemyslom. Porovnáva tento systém so všeobecným neziskovým zdravotníckym systémom v Kanade, Spojenom kráľovstve, Francúzsku a na Kube.
Vondrka (priezvisko)
Vondrka je české priezvisko, odvodené od mena Ondrej. Najčastejšie je v mestách Praha, Třeboň a České Budějovice. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Vondrka.
Veľmoc
Veľmoc je štát, ktorý má vďaka svojej hospodárskej, vojenskej alebo kultúrnej moci určujúci vplyv na medzinárodné vzťahy.
Označenie veľmoc sa začalo používať po Viedenskom kongrese. Dnes sa za veľmoci považujú predovšetkým stáli členovia Bezpečnostnej rady OSN.
Smržice
Smržice je obec v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 679 obyvateľov, z toho 866 mužov a 813 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 38,2 roka, ženy 41,6 roka).
Vondráček (priezvisko)
Vondráček je české priezvisko, odvodené od mena Ondrej. Najčastejšie je v mestách Praha, Kolín a Liberec. Na Slovensku je zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave
Známi nositelia
Pozri v článku Vondráček.
Josef Valčík
Josef Valčík (* 2. november 1914, Valašské Klobouky – † 18. jún 1942, Praha) bol český vojak, príslušník česko-slovenského protifašistického odboja počas 2. svetovej vojny a účastník operácie Silver A. Neskôr pomáhal členom výsadku Anthropoid, pri ktorej Jozef Gabčík a Jan Kubiš spáchali atentát na zastupujúceho ríšského protektora Reinharda Heydricha.
Život
Narodil sa v Smoline (dnes súčasť Valašských Kloboukov). Vyučil sa a neskôr pracoval ako garbiar v Baťovych závodoch v Zlíne a Otrokoviciach. V rokoch 1936 až 1938 vykonával základnú vojenskú službu v 22. pešom pluku v Jičíne. Po vytvorení Protektorátu Čechy a Morava odišiel roku 1939 do emigrácie s cieľom zapojiť sa do boja proti nacizmu. Postupne sa dostal cez Slovensko, Maďarsko, Juhosláviu, Grécko, Turecko a Sýriu do Francúzska.
thumb|left|225px|Nemecký plagát zobrazujúci „Miroslava“ Valčíka, vojaka, ktorý sa zúčastnil [[Operácia Anthropoid|Operácie Anthropoid.]] Počas bojov medzi Francúzskom a Nemeckom v roku 1940 bojoval na fronte v rámci 2. česko-slovenského pluku. Po páde Francúzska bol evakuovaný do Spojeného kráľovstva, kde bol pridelený k 2. práporu česko-slovenskej samostatnej brigády. Absolvoval výcvik pre rotmajstrov pechoty, ktorý ukončil v marci 1941 ako najlepší zo všetkých frekventantov kurzu. Následne sa prihlásil k nasadeniu v nepriateľskom tyle. Po absolvovaní výcviku bol pridelený k skupine Silver A, kde bol menovaný do funkcie zástupcu veliteľa.
S touto skupinou bol v noci z 28. na 29. decembra 1941 vysadený nad územím Česko-Slovenska neďaleko Poděbrad. V nasledujúcich dňoch sa pohyboval vo východných Čechách a na Českomoravskej vrchovine. Po nadviazaní kontaktu s domácim odbojom sa mu podarilo nakrátko usadiť v prvotriednom pardubickom hoteli Veselka, ktorého majiteľ Arnošt Košťál na seba vzal riziko a s falošnými dokladmi ho zamestnal ako čašníka pod menom Miloslav Šolc. Podieľal sa na vybudovaní široko rozvetvenej spravodajskej organizácie a mal veľký podiel na celom jej úspechu. Už v marci 1942 však Gestapo podniklo záťah, ale Valčíkovi sa podarilo uniknúť a premiestniť sa do Prahy. Tam sa stretol s Adolfom Opálkom, Jozefom Gabčíkom a Janom Kubišom. Spoločne potom pripravili a 27. mája v Libni uskutočnili atentát na Heydricha.
Po atentáte sa Valčík počas vlny razií a nacistických represií ukrýval spolu s ostatnými atentátnikmi v úkryte v pravoslávnom kostole sv. Cyrila a Metoda na Resslovej ulici s pomocou kňaza Gorazda, ktorý im poskytol úkryt v kostolnej krypte. Tento úkryt však bol po čase vyzradený a kostol bol obkľúčený Nemcami. Po márnom boji 18. júna 1942 Valčík spolu s ostatnými atentátnikmi spáchal samovraždu. V roku 2002 bol Josef Valčík povýšený do hodnosti plukovníka in memoriam.
Riaba skala
Riaba skala môže byť:
Vondráček
Vondráček je priezvisko, pozri Vondráček (priezvisko), napr.:
Dolignon
Dolignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Geológia Západných Karpát
Západné Karpaty sú pásmové pohorie oblúkového tvaru, sú súčasťou alpsko-himalájskej vrásovo-príkrovovej sústavy, hlavne jej severnej vetvy, ktorá je označovaná ako alpidy. Západné Karpaty sú najsevernejše položeným alpínskym pohorím. Západné Karpaty, hlavne ich predterciérny vývoj je veľmi blízky Východným Alpám a tvorí prechodný celok medzi Alpami a Východnými Karpatami.
Geologický vývoj jednotlivých oblastí bol pomerne zložitý – je to výsledok tektonických premien (vrásnenia, posunov a tvorby príkrovov) sedimentačných bazénov rôzneho typu v druho- až treťohorách. Táto premena zahŕňala niekedy len samotnú výplň týchto bazénov, niekedy aj ich pôvodný podklad a jej výsledkom je zložitá pásmová stavba karpatského oblúka.
Názory a výskumy geologickej stavby oblasti Západných Karpát nie sú dodnes v mnohých aspektoch doriešené a sú predmetom prebiehajúcich výskumov a odborných debát. Zaradenie niektorých tektonických jednotiek dodnes nie je isté.
Geologické vymedzenie
náhľad|vpravo|Geologické postavenie Západných Karpát v rámci alpíd. Karpaty sú na západe voči Alpám ohraničené údolím Dunaja len geograficky, geologicky je to Karnutská brána, ktorá sa nachádza medzi pohorím Leitha a Hainburskými vrchmi. Geologickou hranicou na západe je raabska línia. Na východe je hranica medzi západnými a Východnými Karpatami vymedzená len formálne, predstavuje ju údolie rieky Uh, vo flyšovom pásme je hranicou Przemyslská sigmoida. Mnohé geologické členenia považujú za hranicu Hornádsky zlomový systém na línii Košice – Prešov. Severné ohraničenie tvoria okraje príkrovov na predpolí. V Česku je to približne línia Znojmo-Přerov-Karviná. Južná hranica Západných Karpát je nezreteľná (je to dôsledkom hlbokého prieniku nížin Panónskej panvy do horskej sústavy) všeobecne ja za južnú hranicu považovaná stredomaďarská zlomová línia južne od Balatonu.
Geologické členenie
Existuje niekoľko interpretácii tektonickej stavby Západných Karpát. Už dlhšiu dobu je používané trojité členenie na Vonkajšie, Centrálne a Vnútorné Západné Karpaty   , aj keď niektorí geológovia uprednostňujú klasické dvojdielne členenie na externidy a internidy. Existuje niekoľko členení (morfotektonické – opierajúce sa o geológiu a geomorfológiu ) a regionálno-geologické (opierajúce sa o regionálnu geológiu). Tektonické členenie, spracované v článku sa opiera o delenie zavedené Plašienkom v roku 1999 a upravené Kováčom a Plašienkom v roku 2003. Členenie nemožno považovať za definitívne.
Tri hlavné oblasti – Vnútorné, Centrálne a Vonkajšie Západné Karpaty sú oddelené dvoma sutúrami. Meliatska sutúra je oblasťou po uzavretí triasovo-jurského Meliatského oceánu v starokimérskej fáze. Tvorí hranicu medzi Centrálnymi a Vnútornými Západnými Karpatami. Jej pozícia je diskutabilná a rôzni autori ju kladú do odlišných oblastí. Stotožňujú ju s rožňavskou alebo lubenícko-margecianskou líniou, prípadne ju kladú ešte južnejšie. Druhou významnou sutúrou je tzv. peripieninský lineament, kopírujúci približne priebeh bradlového pásma. Rozhranie pravdepodobne vzniklo uzavretím Váhického oceánu na rozhraní kriedy a treťohôr. Táto zóna oddeľuje Centrálne Západné Karpaty od Vonkajších Západných Karpát. Obe tieto jednotky prekonali rozdielny vývoj. Podľa niektorých názorov Centrálne Západné Karpaty ležali ešte v jure oveľa západnejšie oproti dnešku a jednotky vonkajších Karpát sa nachádzali v ich laterálnom pokračovaní. Všetky spomínané jednotky tvorili šelf stabilnej Európskej platformy.
center|900px|Tektonická mapa Západných Karpát.
Predpolie
Predpolie Západných Karpát tvorí Český masív, Krakovská plošina a vo východnej časti i Východoeurópska platforma. Tieto oblasti boli konsolidované skôr ako Karpaty. Český masív, ktorý je najmladšou časťou ich predpolia vznikol už počas hercýnskeho vrásnenia, teda asi 200 miliónov rokov pred vrásnením Karpát.
Vonkajšie Západné Karpaty
Vonkajšie Karpaty (tiež označované externidy) vznikli tektogenézou, ktorá prebehla medzi vrchnou kriedou (senón) a miocénom, teda neskôr ako v Centrálnych Karpatoch. Spolu s Centrálnymi Karpatmi sa však zvrásnilo bradlové pásmo, ktoré bolo opätovne prevrásnené aj spolu s flyšovým pásmom, čo umožnilo vznik jeho charakteristickej stavby.
Predhlbeň
Násun Karpát na ich predpolie spôsobil flexúrny prehyb kontinentálnej platne, zaťaženej postupujúcim čelom orogénu a vznik predhlbne. Táto prehnutá oblasť, takzvaná čelná karpatská predhlbeň, je vyplnená hrubými súvrstviami hlavne siliciklastických sedimentov, tzv. molasy. Sú to nezvrásnené horniny hlavne sliene, ale aj pieskovce a zlepence, ktoré vznikli počas terciéru (oligocén až neogén), rozrušovaním zdvíhajúceho sa karpatského horstva. Napriek tomu, že je predhlbeň z prevažnej časti nezvrásnená, z juhu sú na ňu nasunuté flyšové príkrovy, ktoré čiastočne zvrásnili podložné horniny. Celé pásmo je vyvinuté už v Alpách a tiahne sa cez Moravu, k Ostravskej panve až ďalej do Poľska, na Ukrajinu a do Rumunska.
Flyšové pásmo
vpravo|thumb|Rez Západnými Karpatami
Flyšové pásmo pomenované podľa charakteristického striedania pieskovcov a ílovcov, tzv. flyšu, ktorý má prevažne kriedový, paleogénny až miocénny vek. Vo flyšovom pásme sa nachádzajú i horniny terciérnych neovulkanitov. Pásmo pôvodne tvorilo súbor viacerých sedimentačných paniev, ktoré boli v neustálom tektonickom pohybe. Ich podložie aspoň čiastočne tvorila severná vetva penninika označovaná ako Valaiský oceán. Vyvýšené partie, tzv. kordiliéry alebo elevácie, tvorili znosové oblasti, ktoré zásobovali hlbšie časti panvy klastickým materiálom, prinášaným turbiditnými prúdmi – mohutnými podmorskými zosunmi. Orogenéza postihla túto oblasť koncom paleogénu a začiatkom neogénu v tzv. sávskej fáze alpínskeho vrásnenia, vonkajšia časť bola zasiahnutá aj štajerskou fázou, čo malo za následok čiastočné prekrytie čelnej predhlbne príkrovmi. Príkrovy vznikli postupným stláčaním sedimentačnej panvy, čo spôsobilo odtrhnutie rozsiahlych vrstevných sledov hornín a ich presun na vzdialenosť 20 prípadne i viac. Príkrovy vznikali v dvoch fázach. Vonkajšia (severná) skupina príkrovov nazývaná krosenská a na ňu nasunuté vnútorné (južnejšie) magurské príkrovy. Príkrovy sú nasunuté na svoje predpolie vo forme šupín. Flyšové pásmo pokračuje neprerušene z Álp (tzv. rýnsko-dunajský flyš), cez Česko, Slovensko, Poľsko, a nadväzuje na flyš moldavíd na Ukrajine a Rumunsku.
Považsko-pieninské pásmo
Považsko-pieninské pásmo má komplikovanú imbrikovanú stavbu tvorenú predovšetkým bradlovým pásmom. Na jeho stavbe sa podieľajú jednotky oravika, gosauskej skupiny, magurskej jednotky ako aj slovakokarpatské jednotky (napríklad manínska). Delí sa na tri zóny – brezovskú, pribradlovú a bradlovú.
Veľmi úzke a geologicky komplikované pieninské bradlové pásmo tvorí predel, tzv. tektonickú jazvu, medzi Vonkajšími a Centrálnymi Karpatami. Známe sú len súvrstvia staršie ako trias, tvorené hlavne vápencom a slieňmi. V jure vznikol v oblasti bradlového pásma Váhický oceán (južné penninikum), ktorý sa začal rýchlo rozširovať. Priestor oceánu označovaný ako váhikum zo severu obmedzoval úzky pruh pevniny – oravikum a z juhu tatrikum. Poklesávajúca oblasť oravika tvorila kysuckú panvu. V oraviku sa usadzovali plytkovodnejšie vápence čorštynskej jednotky a smerom na juh boli odstupňované ďalšie prechodné jednotky, v najhlbších častiach kysuckej panvy sa usadzovala hlbokovodná kysucko-pieninská jednotka. Váhikum sa v priebehu svojej existencie prehĺbilo aj rozšírilo. Vo vrchnej kriede (senón) až paleogéne však oceánska kôra tejto panvy začala subdukovať. Nasledovala zrážka oravika a Centrálnych Západných Karpát, pri ktorej došlo k deformácii oravických hornín a ich presunu vo forme viacerých príkrovov na sever. Po skončení subdukcie sa na príkrovoch usadili slienité a flyšu podobné horniny, označované ako bradlový obal. Následne však v paleogéne oblasť postihla sávska fáza orogénu, ktorá horniny natoľko stlačila, že úzke vrásy, zložené z hornín nerovnakého typu (pevné vápence, mäkký flyš a sliene) sa celkom roztrhli. Ku komplikovanému usporiadaniu jednotlivých jednotiek prispel aj smerne-posuvný pohyb v oblasti peripieninského lieneamentu počas miocénu. Následná erózia vypreparovala pevné vápencové šošovky do podoby vyčnievajúcich bradiel (napr. Vršatské bradlá). Pásmo bradiel sa takmer neprerušene tiahne od Podbranča na západnom Slovensku až do Rumunska.
Tatransko-fatranské pásmo
[[Obrázok:Jadrove pohorie.png|náhľad|vpravo|Zjednodušený schematický rez jadrovým pohorím:
]]