cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Letenský profil
Letenský profil je skalnatá prírodná pamiatka ležiaca na území hlavného mesta Praha. Je tvorená dvoma oddelenými parcelami, ktoré sa nachádzajú na dvoch katastrálnych územiach Hradčany a Holešovice. Letenský profil bol vyhlásený za prírodnú pamiatku v roku 1988 a to hlavne na základe nálezov značného množstva skamenelín. Z geologického hľadiska patrí medzi najlepšie prístupné odkryvy letenského súvrstvia. Prírodná pamiatka má prevažne charakter lesného porastu a výrazných skalných odkryvov s výskytom vegetácie bylín a krov. Vo východnej časti sa nachádzajú prirodzené skalné odkryvy a naopak v západnej časti sú prítomné umelé zárezy. Prírodná pamiatka Letenský profil je tvorená dvoma síce samostatnými, ale nie veľmi vzdialenými územiami.
Lokalita
Rozlohou väčšia časť prírodnej pamiatky leží na území mestskej časti Prahy 7 (Holešovice) na ľavom brehu Vltavy na JJV orientovanom svahu Letenských sadov. Tento svah sa nachádza SZ od Čechovho mosta pod budovami Kramářova vila a Hanavský pavilon a zaujíma rozlohu 1,371 ha. Druhá, menšia časť prírodnej pamiatky s rozlohou 0,096 ha leží na území mestskej časti Prahy 1 (Hradčany) na západnom svahu nad ulicou Pod Bruskou. Celková výmera prírodnej pamiatky podľa GIS činí 1,467 ha, ktorá sa ale značne líši od výmery uvedenej vo vyhláške (0,44 ha). Plán starostlivosti o PP Letenský profil preto obsahuje podnet na vydanie nového predpisu spravujúceho toto ZCHÚ.
História
Historické zmienky o Letenskom profile siahajú až do roku 1332, kedy sa na území Prahy ťažil kameň. V stredovekých lomoch, nachádzajúcich sa na Letnej, sa získaval stavebný kameň, ktorý bol využívaný prevažne na opravu Juditinho mostu. Tento most, južnejší predchodca dnešného Karlovho mosta, bol spravovaný českým rádom križiakov s červenou hviezdou. Povolenie na neobmedzenú ťažbu vydal kráľ Ján Luxemburský. Z tejto doby existuje archív s dochovanými listinami o lomoch na Letnej. Súbor máp starej Prahy z roku 1892 obsahuje mimo lomov zakreslených aj mnoho skál, ktoré mohli byť lomami. Súčasťou je tiež Letenský profil zaznamenaný ako skalný odkryv nachádzajúci sa pod novobarokovým Hanavským pavilónom. Tento odkryv je od roku 1988 chránený ako prírodná pamiatka.
Neskôr bolo toto územie využívané ako vinice. Na prírodnej pamiatke sú viditeľné stopy antropického vplyvu a to už od stredoveku, hlavne kvôli blízkosti centra mesta. Svedčia o tom úpravy terénu súvisiace s budovaním parkov, ako sú napríklad múriky proti zosuvom pôdy, položenie chodníkov či samotná výsadba exotických drevín.
Dnes sa v okolí prírodnej pamiatky Letenský profil nachádza ochranné pásmo v podobe prevažne mestských komunikácií a budov. Územie PP ako celok má však stále viditeľnú parkovú podobu a tvorí tak nedeliteľnú súčasť pražskej mestskej zelene. Letenský profil je vyhlásený za prírodnú pamiatku s evidenčným kódom ZCHÚ 1115 od 4. júla 1988 (podľa vyhlášky č. 5/1988 Sb. NVP).
Geológia
náhľad|Detail vrstiev skalného odkryvu Podľa geologického členenia patrí územie do oblasti Barrandienu, stredočeskej oblasti Českého masívu.
Svahy PP Letenský profil ležia na podloží, ktoré tvoria droby, kremité pieskovce až kremence a piesčité bridlice. Toto zloženie sedimentov je typické pre letenské súvrstvie z obdobia ordoviku. Prírodná pamiatka Letenský profil je zároveň stratotypom letenského súvrstvia. Sú na ňom dobre pozorovateľné prechody medzi tmavými vrstvami drobových bridlíc a svetlými vrstvami kremencov až kremitých pieskovcov. Celková mocnosť súvrstvia dosahuje v tejto lokalite takmer 600 m. Odkryv na PP Letenský profil patrí medzi najprístupnejšie a najkvalitnejšie odkryvy letenského súvrstvia.
Paleontologické bohatstvo predstavuje druhovo nízka ale na množstvo bohatá fosílna fauna. Najpočetnejšie sú nálezy skamenelín pancierov trilobitov druhov Deanaspis goldfussi, Dalmanitina socialis a vzácne druhu Ecoptochile clavigera.
Západná čast územia PP je historicky spätá so sporom Joachima Barranda o „kolónie“. Pri svojom paleontologickom výskume narazil na niektorých miestach na rovnakú fosílnu faunu, ktorá ale pochádzala z rozličných geologických období. Tento jav pomenoval ako „spoločenstvá kolónií“, a skutočnosť založil na teórií migrácie mladšieho živočíšstva, ktoré uhynie kvôli nevyhovujúcim podmienkam avšak po ich dostačujúcej zmene sa mladšie typy fauny usadia. Náuka o kolóniách je zhrnutá v Barrandovom diele Obrana kolónií (Défense des colonies), ktoré napísal napriek negatívnym postojom rady geológov.
Flóra
Vegetácia na hladkých skalnatých odkryvoch je tvorená najmä bylinným a krovým porastom. Na zvyšku územia sa vyskytuje vegetácia lesného charakteru a dochádza tu k stretu pȏvodnej vegetácie s parkovou, s prítomnosťou druhov prevažne mestskej krajiny. Pȏvodnú flóru tvorili dubohrabové háje, cenózy skalných stepí a fragmenty sutinových lesov a dnes ju nachádzame iba na malých plochách územia. V oblasti nebol pozorovaný žiadny chránený druh. Dnešná podoba vegetácie má nevhodné zloženie, ktoré predstavujú zástupcovia inváznych druhov drevín: agát biely (Robinia pseudacacia) a kustovnica cudzia (Lycium barbarum). Naopak spoločenstvá javoru poľného (Acer campestre) by bolo vhodné rozšíriť.
Druhy drevín vyskytujúce sa na území PP: javor poľný (Acer campestre), javor mliečny (Acer platanoides), pagaštan pleťový (Aesculus hippocastanum), pajaseň žliazkatý (Ailanthus altissima), cesnačik lekársky (Alliaria officinalis), trebuľka lesná (Anthriscus sylvestris), palina obyčajná (Artemisia vulgaris), karagana stromovitá (Caragana arborescens), hrab obyčajný (Carpinus betulus), svíb krvavý (Cornus sanguinea), jaseň štíhly (Fraximus excelsior), pakost smradľavý (Geranium robertianum), kuklík mestský (Geum urbanum), brečtan popínavý (Hedera helix), lastovičník väčší (Chelidonium majus), šalát kompasový (Lactuca serriola), vtáčí zob obyčajný (Ligustrum vulgare), kustovnica cudzia (Lycium barbarum), dub letný (Quercus robur), agát biely (Robinia pseudacacia), baza čierna (Sambucus nigra), lipa malolistá (Tilia cordata) a pŕhľava dvojdomá (Urtica dioica).
Fauna
Z hľadiska polohy prírodnej pamiatky blízko k stredu mesta, je pôvodná fauna silno antropicky devastovaná. Napriek tomu sa v krovinách zhlukujú niektoré druhy vtákov, ktoré tu hniezdia, ako je napríklad kolibiarik čipčavý (Phylloscopus collybita). Žije tu mnoho bližšie neurčených druhov drobnej fauny, napríklad epigeické chrobáky alebo pavúkovce či motýle.
Ochrana
Ochranné pásmo je situované 50 m od hranice PP a má parkový charakter. Aj úpravy parkov sa riadia zásadami z plánu starostlivosti, a to výsadbou takých druhov stromov, ktoré sú tomuto regiónu vlastné a ich nároky na život nezaťažujú okolitý biotop.
V pláne starostlivosti o prírodnú pamiatku Letenský profil pre roky 20102024 sa na základe nezrovnalostí vo výmere chráneného územia a skutočnými rozmermi územia, ktoré je chránené, je podaný návrh na oficiálne rozšírenie ZCHÚ. Týmto krokom by zároveň došlo k prepojeniu dodnes dvoch samostatných častí prírodnej pamiatky. Popritom by sa posilnila tiež komplexná ochrana biokoridoru ľavého brehu Vltavy, ktorého je PP Letenský profil iba súčasťou.
Pozri aj
Zoznam chránených území v Prahe
Villard-sur-Bienne
Villard-sur-Bienne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karol XII.
thumb|Smrť Karola XII. pri dobýjaní Frederikshaldu Karol XII. (* 17. jún 1682, Štokholm, Švédsko – † 30. november 1718, Fredrikshald, Švédsko) bol švédsky kráľ a vojvoda falcko-zweibrückenský (1697 – 1718) z dynastie Wittelsbachovcov. Karol XII. bol považovaný za jedného z najlepších vojvodcov 18. storočia. Jeho nástup na trón v mladom veku (15 rokov) bol jedným z hlavných faktorov, ktoré vyprovokovali vznik protišvédskej koalície a následnú Severnú vojnu. Mladý kráľ si viedol síce podstatne lepšie, ako sa čakalo, ale nakoniec bola jeho ríša porazená a on sám padol v boji.
Cihelna v Bažantnici
Cihelna v Bažantnici je česká prírodná pamiatka, nachádzajúca sa v Prahe-Hloubětíne, vo svahu pod Kbelami, severovýchodne od križovatky Kbelská - Poděbradská, severne od železničnej trate Praha -Turnov / Lysá nad Labem a južne od Vysočanskej radiály, medzi záhradkárskymi osadami. Je spravovaná pražskou Agentúrou ochrany prírody a krajiny.
Karol XII.
Pôvod
Narodil sa ako najstarší syn zo siedmich detí švédskeho kráľa Karola XI. a jeho manželky Ulriky Eleonóry Dánskej; z jeho súrodencov sa dospelosti dožili len dve sestry. Staršia Hedviga Žofia (* 1681 – † 1708) sa 12. mája 1698 vydala za hessenského vojvodu Fridricha IV., mladšia Ulrika Eleonóra sa po ňom stala švédskou kráľovnou.
Vláda
V roku 1700 začala trojitá aliancia Dánsko-Nórsko, Sasko-Poľsko - Litva a Rusko útok na švédsky protektorát Holštajn-Gottorp a provincie Livónsko a Ingria. Chceli totiž využiť situáciu, keď Švédsku vládol mladý neskúsený kráľ. Karol XII. však do roku 1706 donútil ustúpiť všetky strany až na Rusko.
Cihelna v Bažantnici
Flóra
Na území PP sa vyskytujú prevažne rumoviskové rastliny: komonica biela (Melilotus albus), komonica lekárska (Melilotus officinalis), palina obyčajná (Artemisia vulgaris). Stromy rastú len po okrajoch PP s dominanciou brezy previsnutej ako pionierskeho druhu stromov.
Fauna
Územie PP je útočiskom teplomilných druhov chrobákov, z vtákov tu hniezdia žltochvost domový a ďalšie bežné kroviskové druhy. Drobné cicavce sú zastúpené bielozúbkou krpatou (Crocidura suaveolens).
Karol XII.
Vláda
V tejto dobe bola väčšina švédskych území okupovaná cudzím vojskom, aj keď Švédsko ako také bolo stále slobodné. V rokoch 1719-1720 však ruské námorné desanty plienili švédske pobrežie. Nakoniec bol 10. septembra 1721 podpísaný Nystadský mier, ktorý znamenal stratu švédskych pozícii v pobaltských štátoch a v časti Karélie a jeho ústup z postavenia veľmoci, v ktorej ho definitívne nahradilo Rusko, ktoré získalo prístup k Pobaltiu. Švédsko po tejto vojne zmenilo politiku a začalo ťažiť zo svojho geografického postavenia, ktoré mu umožňovalo vyhnúť sa priamej účasti v európskych konfliktoch.
Karol XII. bol obzvlášť schopným vojenským veliteľom a taktikom, či obratným politikom. Zaviedol dôležité daňové a právne reformy. Keďže viac ako polovicu jeho života a takmer celú jeho vládu charakterizovala vojna, nikdy sa neoženil a nesplodil tak dediča. Jeho staršia sestra už bola v čase jeho smrti desať rokov mŕtva, a tak sa dedičkou švédskeho trónu stala Karolova mladšia sestra Ulrika Eleonóra Švédska, ktorá sa však čoskoro vzdala trónu v prospech svojho manžela Frederika, Hessensko-kasselského landgrófa.
Cihelna v Bažantnici
Dôvod ochrany
PP bola vyhlásená pre ochranu jedného z najvýznamnejších odkryvov peruckého a korycanského súvrstvia českého kriedového útvaru so skamenelými odtlačkami rastlín.
French Open 1996
French Open 1997 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa konal od 27. mája do 9. júna 1996 v Paríži na antukových dvorcoch Rolanda Garossa. Víťazmi dvojhier sa stali Steffi Grafová a Jevgenij Kafeľnikov.
Dvojhra mužov
🇷🇺 Jevgenij Kafeľnikov vs. 🇩🇪 Michael Stich 4,, 4
Dvojhra žien
🇩🇪 Steffi Grafová vs. 🇪🇸 Arantxa Sánchezová Vicariová , 4,
Štvorhra mužov
🇷🇺 Jevgenij Kafeľnikov/🇨🇿 Daniel Vacek vs. 🇫🇷 Guy Forget/🇦🇺 Mark Woodforde  ,
Štvorhra žien
🇺🇸 Lindsay Davenportová/🇺🇸 Mary Joe Fernándezová vs. 🇺🇸 Gigi Fernándezová/🇧🇾 Nataša Zverevová ,
Zmiešaná štvorhra
🇦🇷 Patricia Tarabiniová/🇦🇷 Javier Frana vs. 🇺🇸 Nicole Arendtová/🇺🇸 Luke Jensen  ,
Plešivská planina
Plešivská planina je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho severozápadnej časti, medzi údoliami riek Štítnik, Slaná a Honský potok.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Slovenský kras → Plešivská planina *** Podcelok leží v severnej polovici centrálnej časti Slovenského krasu, západne od mesta Rožňava. Na východe susedí s Rožňavskou kotlinou, severným smerom nadväzuje Revúcka vrchovina s podcelkami Turecká a Hrádok. Západným smerom pokračuje krajinný celok Koniarskou planinou a južným smerom Silickou planinou, medzi nimi sa na juhovýchode územia krajmo dotýka Rimavská kotlina, podcelok Juhoslovenskej kotliny.
Chránené územia
Územie patrí do Národného parku Slovenský kras a z maloplošných chránených území tu leží prírodná rezervácia Gerlašské skaly a národná prírodná pamiatka Diviačia priepasť.
Turizmus
Aj táto časť Slovenského krasu má vybudovanú sieť turistických chodníkov, ktoré vedú planinou. Najväčšia hustota trás je v severnej časti, v blízkosti PR Gerlašské skaly, kde sa stretávajú i chodníky, vedúce z južnej časti planiny.
Doprava
Južným okrajom územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Lučenec – Košice), ako aj železničná trať Zvolen – Košice. Na ne nadväzujú komunikácie, vedúce západným okrajom územia, a to cesta II/587 (Plešivec – Štítnik) a železničná trať Plešivec – Slavošovce. Severným okrajom vedie cesta II/526 (Štítnik – Rožňava).
Ílchanát
História
Po mongolskej invázii do Perzie v rokoch 12191224 a rozvrate Chórezmskej ríše sa oblasť dostala do moci Mongolska. V nasledujúcom období bolo územie často plienené a krajina sa dostala do chaosu, ktorý prestal až do 40. rokov 13. storočia. V roku 1243 získali Mongoli po bitke pri Köse Dağ nadvládu nad Anatóliou a do čiastočne vazalského postavenia sa dostali aj kilikijskí Arméni, ktorí v Mongoloch videli spojencov. Po tom, čo sa v roku 1249 stal veľkým chánom Möngke, poslal v roku 1251 spolu s pätinou mongolského vojska na západ ako správcu svojho brata Hülegüa. Do Perzie Hülegüho vojsko dorazilo až v roku 1256, pretože bol počas cesty zdržiavaný slávnosťami usporadúvanými podrobenými vládcami. Hülegüho prvými úlohami bolo rozdrvenie šiitskej sekty asasínov a ich centra v Alamúte a podrobenie si sunnitského abbásovského kalifa v Bagdade v roku 1258. Kalif al-Musta'sim a jeho rodina boli popravení a mesto vyplienené. Následne sa Hülegü obrátil na Sýriu, ktorá patrila Mamlúkom. Po tom, čo porazil mamlúcke vojsko pri Manbidži obsadili Mongoli Aleppo a Damask, avšak následne sa Hülegü pre smrť Möngkeho vrátil do Perzie a vedenie prenechal veliteľovi Ketbugovi. Ketbugovi sa síce podarilo preniknúť až do Palestíny, avšak už v roku 1260 boli Mongoli Mamlúkmi pri Ajn Džálút porazení a museli Sýriu opustiť.
Möngkeho smrť znamenala postupnú fragmentáciu Mongolskej ríše. Hoci Hülegü spočiatku spolupracoval s veľkým chánom Kublajom, Ílchanát sa stal samostatným a v nasledujúcom období viedol vlastnú politiku zameranú najmä proti Mamlúkom a Zlatej horde na severe. Obdobie bolo naplnené mnohými bojmi, no čiastočne sa darilo aj vede. Spomedzi astronómov vynikol najmä Nasíruddín Túsí, vďaka ktorému vznikla v Maráge hvezdáreň. Spojencov Hülegü hľadal na západe u križiakov a v Byzantskej ríši. Hülegüov syn Abaka si za ženu dokonca vzal dcéru byzantského cisára Michala VIII., a dobré vzťahy sa snažil udržiavať aj s pápežom. Kresťanský vplyv v krajine vzrástol a význačnej podpore sa tešili najmä nestoriáni, s ktorými Hülegü sympatizoval. Samotní mongolskí panovníci však ku kresťanstvu oficiálne nekonvertovali a v náboženských otázkach boli pomerne vlažní. I napriek kresťansko-mongolskej koalícii sa však Ílchánom Mamlúkov zo Sýrie vyhnať nepodarilo. V roku 1265 Hülegü zomrel a moci sa ujal jeho syn Abaka. Boje sa v tomto období viedli s Mamlúkmi v Sýrii, Čagatajmi v Chorasáne a Zlatou Hordou na Zakaukazsku. Abakov brat Teküder ako prvý ílchán prijal islam a spolu s ním aj meno Ahmad, čo vyvolalo nevoľu u mongolských veľmožov. To využila Teküderova opozícia na čele s Abakovým synom Argunom a Teküdera v roku 1284 zvrhla.
Obecné voľby v okrese Trenčín 1931/1932
Obecné voľby v okrese Trenčín prebehli tak, ako na väčšine územia Slovenskej krajiny v dvoch etapách. Prvá, najväčšia časť obcí, volila 27. septembra 1931. Volilo 29 z 54 obcí vtedajšieho trenčianskeho okresu. V roku 1932 sa volilo už iba v menšej miere. V sídle okresu, v Trenčine, a v obci Hanzlíková sa volilo 6. marca 1932. V zvyšných 23 obciach sa mandáty prerozdelili na základe dohody politických strán. Napriek celoslovenskému poklesu podpory si ľudáci v okrese udržali nadštandardnú podporu a s vysokým náskokom získali najviac hlasov voličov pred sociálnymi demokratmi a agrárnikmi.
Ílchanát
História
Moc krajiny v tomto období značne poklesla a úpadok sa prejavil najmä vo financiách. Ešte v roku 1284 bol popravený aj vezír Šamsuddín Džuvajní, ktorého vyvýšil ešte prvý ílchán Hülegü, a vo vnútornej politike sa Argun začal opierať o podporu nového židovského vezíra, pôvodne lekára Saʿd al-Daulu. To sledovali ostatné vrstvy s nevôľou a situácia vyústila do protižidovských nepokojov. Za vlády Gajchatua, najslabšieho ílchánskeho panovníka sa v krajine v snahe vyriešiť neblahú situáciu začali podľa čínskeho modelu používať papierové peniaze (čau), ktoré však zostali nepochopené a odsúdené k neúspechu. Kovové peniaze mali byť v mestách zamenené za papierové, čo ale spôsobilo krach trhu a vznik hospodárskej anarchie. Nepokoje a zlé vzťahy panovníka s domácimi veľmožmi vyústili v Gajchatuovu popravu a nastolenie vlády Bajdu-chána, ktorý sa pri moci udržal rok, kým nebol zvrhnutý Argunovým synom Gazanom.
Počas vlády ílchána Gazana sa krajina začala spamätávať z predchádzajúcich rokov plných nepokojov, bola uskutočnená menová a váhová reforma. Pravdepodobne po smrti veľkého chána Kublaj-chána, prerušila krajina kontakty s veľkými chánmi v Číne a Gazan prestal využívať titul ílchán, ktorý hoci už len formálne, no predsa podkopával jeho suverenitu. Východní panovníci sa tiež prestali spomínať v dokumentoch a na minciach. V roku 1295 prijal Gazan sunnitský islam, ktorý vyznávala väčšina miestnej nemongolskej populácie, a narozdiel od pokusu jeho predchodcu Teküdera šlo tento raz o pokus úspešný, pretože na islam prestúpila aj väčšina dovtedy budhistickej, či kresťanskej šľachty. Začalo sa s perzekúciou budhistov, ktorí boli obvinení z idolatrie a postihy zasiahli aj židov a kresťanov. Mongoli sa začali asimilovať s miestnymi vrstvami a mongolsko-čínsky prvok ustupovať perzskému a tureckému. Gazanova vláda býva spájaná aj s podporou umenia, spomedzi učencov vynikol napríklad historik a lekár Rašíduddín Fazlulláh at-Tabíb.
Gazanov brat Öldžejtü na úspešné Gazanove reformy nenadviazal a moc krajiny začala upadať. O slovo sa začali hlásiť staršie regionálne rody, ako Kartovci, Hazáraspovci, či Churšídovci, ktoré dovtedy prežívali v tieni Mongolov, a viac moci chceli získať aj pôvodne mongolskí šľachtici ako Čúpánovci, či Džalájírovci. Boje s nepriateľmi sa stále častejšie začali odohrávať na dovtedy výsostnom ílchanátskom území. Öldžejtüov krok prestúpiť v roku 1310 na šiitizmus v krajine vyvolal pobúrenie a priviedol krajinu takmer k občianskej vojne. Situácia sa zmiernila až po tom, čo Öldžejtü v roku 1316 zomrel a jeho syn Abú Sa‘íd znovu prijal sunnitský smer islamu. Po tom, čo Abú Sa‘íd v roku 1335 zomrel bez priameho dediča sa ríša začala nadobro rozpadať a príslušníci vedľajšej vetvy Ílchánovcov, medzi nimi i jedna žena, si moc udržali len na niektorých územiach, kde ako bábkoví vládcovia vládli do roku 1353.
Zoznam Ílchánov náhľad|Nástupnícke štáty Ílchanátu
Villards-d’Héria
Villards-d’Héria je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
John Singleton
John Singleton (* 6. január 1968, Los Angeles, Kalifornia, USA - † 29. apríl 2019, tamže ) bol americký filmový režisér, scenárista a producent.
Bol rodákom zo South Los Angeles a mnoho z jeho filmov sú považované za dôsledok mestského násilia ako kriticky prijaté a populárne filmy Chlapci zo susedstva, Cesta za láskou, Holé lebky a Tvrďas. V poslednej dobe sa zameral na mainstreamové územie s filmami Rýchlo a zbesilo 2 a Štyria bratia.
Villechantria
Villechantria je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krňák
Krňák (iné názvy: Krňov, mŕtve rameno Berounky) je tôňa, ktorú tvorí bývalé rameno Berounky (bývalý sútok s Vltavou) pod zbraslavským zámkom v Prahe. Spoločne s lužným lesom, mokraďami, a pobrežím Vltavy od Lahovíc až ku Strnadom je chránená ako prírodná pamiatka Krňák, ev. č. 1120. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Tôňou dnes preteká Lipanský potok.
História
Koryto cez dnešné Lipence a tesne pod Zbraslavou je pôvodným tokom Berounky, rieka však v tejto nive prechádzala mnohými premenami najmä pri väčších povodniach a nahromadenia sa topiacich ľadov. Niekedy pred 12. storočím si rieka našla cestu okolo Radotína (doložené 1115, roku 1158 doložený prievoz pri Radotíne, za Radotínom však meandrovala smerom ku Zbraslavi (tzv. Šárovo kolo). Niekedy medzi 12. - 14. storočím vzniklo rameno, ktoré rozdelilo dnešné Horné a Dolné Černošice, spočiatku fungovalo len ako občasný tok pri povodniach. V roku 1523 je doložený mlyn pri Bluku (dnešné Dolní Černošice), tvrdza Bluk je doložená od roku 1404. Bočné rameno ústiace do Vltavy pri Lahoviciach a vytvárajúce Lahovický ostrov je zaznamenané už v Müllerovej mape z roku 1720, toto koryto bolo ďalej prehĺbené zimnou povodňou v roku 1797 (tzv. lahovická elevácia, nakopenina sedimentov vzniknutá z vtedajších ľadových zátarasov). Pri povodni v roku 1829 sa k Lahoviciam premiestnil hlavný tok, ten bol roku 1830 umelo stavebne upravený. Za pôvodcu zmeny hlavného toku v roku 1829 je tak niekedy označovaný knieža Friedrich Kraft von Oettingen, ktorý úpravy a spevnenie vykonal s príspevkom štátu. Pravdepodobne po povodni roku 1845 Berounka rameno pri Zbraslavi viacmenej opustila, pri povodni roku 1872 sa staré koryto zanieslo a vzniklo z neho slepé rameno Krňák. Roku 1873 bola Vltava v priľahlom úseku zregulovaná, tým zanikol aj Lahovický a Modřanský ostrov.
Krňák je tiež názov základnej sídelnej jednotky, ktorú tvorí neobývaný a prakticky nezastavaný klin medzi ulicami Strakonicku (cesty I / 4) a Ke Krňovu (bez zámockého areálu) a pás územia pri ľavom brehu Vltavy od zbraslavského prístaviska pri ulici K přístavišti až k mimoúrovňovej križovatke pri Lahoviciach. Jedinými registrovanými budovami tu sú č. p. 1339, patriace k areálu čističky odpadových vôd, a č. p. 1156 pri športovom areáli pri Vltave.
Thom Barry
Thom Barry (* 6. december 1950, Cincinnati, Ohio, USA) je americký herec, známy postavou Willa Jeffriesa v seriáli Odložený prípad z roku 2003. V 80. rokoch 20. storočia pôsobil ako diskdžokej rozhlasovej stanice WUBE-FM v Cincinnati.
Preßburger Tagblatt (1896 - 1923)
Od 18. júna 1923 pokračoval ako týždenník pod názvom Preßburger Montagblatt.
Vychádzal v Bratislave denne okrem pondelka. Zodpovedný redaktor bol Johann Tobler, Julius Grónay, Jozeph Köhegyi, Hugo Stampfel, Anton Bresina. Denník vydával a tlačil Pázmány Literarische und Druckerei Aktien-Gesellschaft.
Prílohy boli: Christlich-soziale Zeitung (1908) a Illustrierte Sonntagszeitung (1901-1909)
Ctirad (prírodná pamiatka)
Dôvod ochrany
Dôvodom vyhlásenia PP bola ochrana významných odkryvov geologických vrstiev silúru a devónu Barrandienu. V týchto odkryvoch sa nachádzajú početné oporné geologické profily a nálezisko skamenelín známe už od dôb Joachima Barranda. Územie PP pokrýva skalná a stepná vegetácia.
Flóra
Vegetácia je tvorená prevažne rastlinnými spoločenstvami skál a strmých strání. Územie bez potrebnej starostlivosti je ohrozené zarastaním krovinami. Cenný je najmä severný svah obrátený k usadlosti Konvářka, kde sa zachoval kvetnatý porast mrvice peristej (Brachypodium pinnatum) s výskytom ohrozeného pahorca brvitého (Gentianopsis ciliata).
Volksrecht
Volksrecht bol denník, ktorý vychádzal na Slovensku v 20. rokoch 20. storočia.
Bol to orgán nemeckej sociálne-demokratickej robotníckej strany v Česko-Slovensku. Vychádzal denne od 12. októbra 1920 do 15. júla 1923. Zodpovedný redaktor bol Paul Wittich.
Villeneuve-d’Aval
Villeneuve-d’Aval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Memnón
Memnón alebo Memnon môže byť:
Memnon môže byť aj:
Zadný Ľadový štít
História
Zadný Ľadový štít bol, pravdepodobne, navštívený dávno pred prvými horolezcami a turistami. Príležitosť vystúpiť na jeho vrchol, mali možno najskôr zememerači, ktorí mapovali tatranské reálie. Názov štítu je odvodený z mena susedného Ľadového štítu a pochádza od Františka Kroutila.
Turistika
Štít je prístupný len v sprievode horského vodcu.
Most cez Krňov
náhľad|Hrádza zaslepujúca Krňov Most cez Krňák nadväzuje na ulicu U Národní galerie, ktorá vedie zo Zbraslavského námestia v Prahe-Zbraslavi smerom k Lahoviciam a centru Prahy. Prekonáva tôňu Krňák, ktorá do 19. storočia bola súčasťou toku rieky Berounky, zatiaľ čo dnes ňou preteká Lipanský potok a výpust z miestnej čističky odpadových vôd.
História
Do roku 1680 tu prekonával Berounku prievoz, od roku 1680 drevený loďkovitý most, ktorý býval v čase topenia ľadov odstránený. V roku 1810 bol postavený drevený most s búdkou mýtneho na Zbraslavskej strane. V roku 1841 bol drevený most prestavaný, potom mal šírku a dĺžku  a 6 priepustných otvorov. V roku 1857 bol vystužený pre prepravu kamenných kvádrov pre Radeckého pomník.
Dnešný železobetónový most pochádza z rokov 1911 – 1913, kedy už ramenom Berounka netiekla (v tom istom období bol budovaný aj Lahovický most, prekonávajúci terajší tok Berounky). Po moste mala viesť aj trolejbusová trať na Zbraslav, jej výstavba však skončila od Prahy vo Veľkej Chuchli a v roku 1960 na nej bola zastavená prevádzka. Výstavbou kapacitných výpadových komunikácií Strakonická (cesta I / 4) a K přehradám (cesty II / 102, v tomto úseku je po nej vedený tiež III. Pražský okruh II / 101) bol most cez Krňák zbavený väčšiny prejazdnej dopravy a slúži predovšetkým pre miestnu obsluhu Zbraslavi a pre linky Pražskej integrovanej dopravy ktoré vedú cez Zbraslav.
Jacobs
Jacobs je značka kávy, ktorá vznikla v roku 1895 v Nemecku podľa mena zakladateľa Iohanna Jacobsa. Dnes je súčasťou portfólia spoločnosti JDE Peet's, ktorá vznikla najskôr spojením spoločností Jacobs a Douwe Egberts v roku 2015 a následne v roku 2019 spojením so spoločnosťou Peet's. Hlavné predajné trhy sú Rakúsko, Pobaltské krajiny, Macedónsko, Bulharsko, Srbsko, Česko, Nemecko, Maďarsko, Poľsko, Rumunsko Slovensko, Azerbajdžan, Švajčiarsko, Turecko, Irán a Ukrajina.
Pod vedením Klausa Johanna Jacobsa, ktorý prevzal spoločnosť v roku 1970, sa predaj rozšíril na ďalšie trhy.
Niektoré značky kávy Jacobs sú:
Brixen
thumb|Poloha Brixenu v provincii Bolzano
Brixen (taliansky Bressanone, v ladinskom dialekte Persenon alebo tiež Porsenù) je s počtom necelých 20 000 obyvateľov tretie najväčšie mesto na severe Talianska v regióne Tridentsko-Horná Adiža v autonómnej provincii Bolzano – Horná Adiža. Pre viac ako 2/3 obyvateľov mesta je materinským jazykom nemčina. Mesto Brixen je historické, umelecké, kultúrne, ekonomické, spoločenské a administratívne centrum okresu Valle Isarco.
Mesto sa rozkladá na dne údolia v nadmorskej výške cca 560 m, na sútoku riek Rienzi (nem. Rienz) a Isarco (nem. Eisack), zo severu obklopené Sarntalskými Alpami. Smerom na východ sa rozkladá Plose s vrchom Monte Telegrafo (nem. Plosegipfel, ), na západ Cima Cane (nem. Hundkopf) a Monte Pascolo (nem. Königsangerspitze, ).
Brixen sa nachádza asi 40 km severne od hlavného mesta provincie Bolzana, asi 45 km južne od Brennerského priesmyku (Tal. Passo del Brennero), čo je od roku 1919 taliansko-rakúska hranica, a 35 km západne od mesta Brunico (v údolí Val Pusteria).
Mestom vedie Brennerská diaľnica A22 ( Autostrada del Brennero), s výjazdom 5 km ďalej na sever ( Bressanone Val Pusteria / Brixen-Pustertal) a ďalším 8 km ďalej na juh (Chiusa / Klausen). V železničnej stanici zastavujú všetky vlakové spoje.
Brixen je sídlom cirkevnej diecézy oblasti Bolzano-Brixen a najvýznamnejším mestom Isarského údolia. Je tiež odlúčeným sídlom Slobodnej univerzity Bolzano Libera Universita di Bolzano (LUB) so známou fakultou náuk výtvarných umení.
Etymológia
Miestopisné označenie "BrixCity" má pravdepodobne gardenský pôvod, podobne ako Brescia.
Symboly
Znak mesta predstavuje božieho baránka na červenom pozadí ako pripomenutie brixenskej histórie biskupského kniežatstva.
Bielozelená zástava mužstva hádzanárov má navyše žltý pruh (symbolizujúci cirkev) na bieločervenej vlajke tirolskej.
História
Mesto Brixen, ktoré bolo založené v roku 901 udelením darovacej listiny vydané Ľudovítom IV., posledným Karolovcom, bolo dlhú dobu pod správou cirkvi, dnes je spoločne s Bolzanom najstarším mestom celého Tirolska.
Po dlhé stáročia bol Brixen ďaleko za zemskými hranicami Tirolska vplyvným sídlom kniežacieho biskupa. Významnými pre cirkev boli biskupi Poppo, ktorý bol r 1048 zvolený pápežom (Damasus II.), Mikuláš Kuzánsky (1450 – 1464) a Georg Golser (1464 – 1488). Dnes sa Brixen o biskupstvo delia s Bolzanom (diecézy Bolzano-Brixen (taliansky Diocesi Bolzano-Bressanone, v ladinskom nárečí Diozesa Bulsan-Persenon).
Stufels
Stufels je pôvodným jadrom Brixenu. Tu sa usadzovali ľudia už pred tisíckami rokov. Pri archeologických prieskumoch boli veľmi často nachádzané nástroje a nádoby z doby kamennej. Väčšina domov v mestskej časti Stufels je kvôli svojmu veku a architektonickej jedinečnosti – rovnako ako stredoveké centrum – pamiatkovo chránených.
Stufels sa nachádza východne od rieky Isarco a je od námestia pri katedrále vzdialený cca 5 minút chôdze.
Milland
V časti Milland sa nachádza farský kostol sv. Josefa Freinademetza a starý farský kostol Panny Márie v piesku. Milland leží juhovýchodne od centra a prvé zmienky o ňom sú z roku 893.
Milland patril k pôvodnej starej fare sv. Ondreja (St. Andrä). Okolo roku 1300 bol postavený prvý kostol "Naša najdrahšia pani" v Millande. Albert z Place dal podnet v roku 1341 k dennej svätej omši, a teda aj pre kaplánsky úrad v tomto kostole. V 2. polovici 15. storočia bol kostol Naša najdrahšia pani na piesku nanovo stavaný a v roku 1464 dokončený.
Za čias moru na brixenskom území, v roku 1640, sa začal millandský kostol tešiť čoraz väčšej obľube ako pútnický kostol. V tej dobe vznikol ľudový výrok: "Maria na piesku je najsilnejšia v celom kraji."
V priebehu 17. storočia bol gotický kostol Matky Božej v Millande – tak ako mnoho kostolov v krajine – vo vnútri barokizovaný a opatrený veľkolepým oltárom, sochami a maľbami. V roku 1788 bol Milland oddelený od farnosti sv. Ondreja a stal sa tak samostatným. Miesto Milland malo v roku 1800 okolo 200 ľudí.
Roku 1891 bol tiež Milland na základe štátneho ustanovenia povýšený na farnosť. Okolo roku 1900 mal Milland už asi 500 obyvateľov, a pri vypuknutí 2. svetovej vojny už mal okolo 800 ľudí.
Po vojne potom začal veľmi čulý stavebný ruch. Počas dvoch desiatok rokov vzrástlo zaľudnenie z 1 000 na takmer 5 000 obyvateľov.
To viedlo k nutnosti výstavby farského centra s novým farským kostolom. To bolo naplánované architektom Othmarom Trefferom z Bruneku. Moderná stavba, v tvare stanu, bola 19. októbra 1985 vysvätená diecéznym biskupom Josephom Gargitterom a zasvätená misionárovi v Číne, pátrovi Jozefovi Freinademetzovi.
Hospodárstvo
náhľad|250px|Malebná ulička v Brixene Južne od mesta sa nachádza priemyselná zóna Brixenu, v ktorej sídlia rôzne závody pre výrobu stavebných materiálov. Medzi ďalšími podnikmi menujme napr. lisovne hliníka a Durst AG, ktorej výrobky z oblasti fototechniky idú vo svete dobre na odbyt.
Nie v priemyselnej zóne, ale na Hlavnej ulici na severe mesta sa nachádza prvá tlačiareň a jej skoršie právne sídlo Athesie (od roku 2004 v Bolzane). Athesia resp. jej predchodkyňa Tyrolia nie sú najstarším nakladateľstvom biskupstva. Na titul najstaršieho vydavateľstva si môže robiť nárok firma A. Weger (predtým Fürstbischöfliche Hofbuchdruckerei – Kniežabiskupská dvorná tlačiareň) v Starom meste. Brixenský mliečny dvor (Brim) sa nachádza pár metrov cez Brixenskú obecnú hranicu priemyselnej zóny Vahrn.
1 908 pracovísk mesta (inkl. öffentlicher Dienst und NPO s) zamestnávalo k 22. októbra 2001 10 453 osôb. 1 podnik zamestnáva cez 250 zamestnancov, 11 ďalších cez 100. Brixen je teda po Bolzane počtom pracovných miest druhým najväčším hospodárskym sídlom Južného Tirolska. Avšak podľa počtu zamestnaných bolo v roku 2001 až tretím, pretože v Brunicu bolo k rovnakému dátumu zamestnaných o 239 ľudí viac.
Šport
thumb|Pohľad na Brixen z Plose Obzvlášť obľúbené sú brixenský bazén Aquarena a lyžiarske centrum Plose. Brixenský Športový zväz (SSV Brixen) je úspešný najmä v hádzanej, gymnastike a v plávaní. FC Südtirol-Alto Adige (jediný profesionálny futbalový klub Južného Tirolska) má od svojho založenia sídlo v Brixene, ale hrá v Bolzane, kam tiež chce svoje pôsobisko presunúť (stav v roku 2005)
Zinggen-Rosslauf
Severne od Starého mesta medzi riekou Isarco a nemocnicou sa nachádza Rosslauf, ktorý sa v posledných rokoch masívne rozrástol. Tu sa nachádzajú jediné vysoké obytné bloky (s viac ako 10 poschodiami) v meste. Počet obyvateľov tu činí asi 5 000.
Vrch v blízkosti mesta, miestnymi i turistami hojne navštevovaný, sa volá Plose.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Partnerské mestá
thumb|center|500px|Panoráma Brixenu
Villeneuve-lès-Charnod
Villeneuve-lès-Charnod je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Shell Oil Company
Shell Oil Company je ropná spoločnosť, ktorá je jednou z najznámejších producentov zemného plynu a olejov v USA. Spoločnosť sídli v Houstone v Texase. Je dcérskou spoločnosťou Royal Dutch Shell, nadnárodnej ropnej spoločnosti anglo-holandského pôvodu, ktorá patrí medzi najväčšie ropné spoločnosti na svete. V USA zamestnáva približne 22 000 pracovníkov.
Produkty Shell zahŕňajú oleje, palivá, karty služieb, rovnako ako tažbu, výrobu a rafináciu ropných produktov.
Avion (Pas-de-Calais)
Avion je francúzske mesto v departemente Pas-de-Calais v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Villers-Farlay (obec)
Villers-Farlay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rudolf Ziči
náhľad|Hrobka Rudolfa a [[Jakobína Zičiová|Jakobíny Zičiovej v Haniske]] Rudolf Ziči (celým menom gróf Rudolf Emil Miksa Kálmán Zichy de Zich et Vásonkeö; * 11. jún 1833, Pešť† 16. január 1893, Haniska) bol gróf, statkár a verejný činiteľ, ktorý pôsobil a žil v Haniske pri Košiciach a v Košiciach.
Životopis
Rudolf Ziči sa narodil vo významnej rodine Zičiovcov v Budapešti. Jeho otec bol gróf Karol Antonín Ziči (* 1779 – † 1834) a matka Mária Krescencia grófka zo Seilernu a Aspangu (* 1799 – † 1875). Rudolf mal spolu devätnásť súrodencov, z toho sedem vlastných a dvanásť nevlastných pochádzajúcich z otcových dvoch predošlých manželstiev a matkinho manželstva so Štefanom Sečénim, ktoré uzavrela po smrti svojho manžela Karola.
Rudolf slúžil v rokoch 1854 – 1863 ako vojak v cisárskej armáde a neskôr si vzal za manželku Jakobínu Péchyovú, čím získal Hanisku s kaštieľom a jej majetkami. Tak sa do Hanisky dostali Zičiovci, ktorí mali v 19. a 20. storočí významný vplyv na ekonomický a duchovný rozvoj obce. Keďže Rudolf s manželkou bývali v kaštieli priamo v Haniske, prejavovali záujem o každodenné starosti a potreby ľudí. Ekonomicky a hospodársky podporovali miestnych ľudí, výstavbu, rekonštrukciu, školské a cirkevné zariadenia v obci. Rudolf na svojich majetkoch zamestnával výhradne obyvateľov Hanisky. Aj takýmto spôsobom ich podporoval. So svojou manželkou Jakobínou vychovali sedem detí, no starali sa aj o siroty. Spolu s manželkou dali postaviť v Haniske internátnu školu pre dievčatá a finančne ju podporovali.
V rokoch 1871 – 1872 zastával funkciu hlavného župana v Košiciach a angažoval sa v rôznych kultúrnych a dobročinných spolkoch. Podporoval vznik múzea v Košiciach, Hasičský spolok a Spolok na podporu chudobných študentov.
Rudolf zomrel 16. januára 1893 v Haniske, kde je pochovaný v rodinnej hrobke v kostole svätého Jána Nepomuckého.
Nový svet (týždenník)
Nový svet je ilustrovaný spoločenský týždenník, ktorý vychádzal na Slovensku v rokoch 1939 až 1945.
Časopis vychádzal v Bratislave každú sobotu. Hlavný zodpovedný redaktor bol Jozef Rudinský, zodp. redaktor Anton Granatier. Majiteľ vydavateľ a zodpovedný redaktor bol počas 2. svetovej vojny Jožo Nižnánsky. Časopis vydával Knihospol v Bratislave, tlačil sa v Bratislave a v Žiline.
Bol to ilustrovaný spoločenský týždenník, rozšírený najmä medzi inteligenciou. Vychádzal v náklade 24 000 exemplárov. Nový svet obsahoval rozprávky, novely, neskôr romány, príspevky o filme, divadle, články z národopisu, cykly príspevkov o mestách, obrázkové reportáže.
Nový svet a jeho prílohy
Niektoré čísla Nového sveta boli venované vlastivedným témam, iné témam z hospodárskeho života. Napr. č. 45 (1940) malo mimoriadnu prílohu Okienko do Trenčianskej župy, ktorú zredigoval Belo Škarnicel. Tatranskej župe bolo venované č. 8 (1941), ktoré malo hodnotnú a rozsiahlu obrazovú časť. č. 22 (1941) sa venovalo mestu Martin, s textami a ilustráciami pri príležitosti výročia Memoranda. Mimoriadnu prílohu Nového sveta Slovenské drevárstvo a lesníctvo zredigoval B. Škarnicel, ktorý zredigoval aj prílohu Okienko do slovenského priemyslu. Ďalšou prílohou bolo Slovenské peňažníctvo v č. 47 (1940). Od č. 30 (1940) bola uverejňovaná samostatná príloha Viliam Schwanzer: Veselá škola nemčiny.
Mimoriadne zväčšených čísiel mal Nový svet viac. Pozornosť si zasluhujú čísla, ktoré doniesli antológie cudzích literatúr:
Nový svet uviedol mnoho románov, tak pôvodín ako aj prekladov, čo by sa nemalo obchádzať pri dejinách slovenskej literatúry. Nový svet uverejnil:
Koniarska planina
Koniarska planina je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho západnej časti a najvyšší vrch Veterník dosahuje
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Slovenský kras → Koniarska planina *** Podcelok leží v západnej časti Slovenského krasu, medzi údoliami riek Štítnik a Muráň. Na severe leží Revúcka vrchovina s podcelkom Hrádok, na severozápade nadväzuje krajinný celok Jelšavským krasom. Západným smerom krajina klesá do Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny a východným smerom pokračuje Slovenský kras podcelkami Silická a Plešivská planina.
Chránené územia
Územie patrí do Národného parku Slovenský kras, príp. do jeho ochranného pásma a z maloplošných chránených území tu leží národná prírodná rezervácia Pod Strážnym hrebeňom.
Turizmus
Táto časť Slovenského krasu je turisticky menej navštevovanou časťou pohoria a planinou vedie len jeden značený turistický chodník z Plešivca do sedla Hrádok. Nad Plešivcom sa nachádza i jediné maloplošné chránené územie, NPR Pod Strážnym hrebeňom.
Doprava
V blízkosti južného okraja územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Lučenec – Košice), ako aj železničná trať Zvolen – Košice. Na ne nadväzujú východným okrajom územia vedúca cesta II/587 (Plešivec – Štítnik) a železničná trať Plešivec – Slavošovce. Čiastočne západným okrajom vedie cesta II/532 i železničná trať Plešivec – Muráň, smerujúce do Revúcej.
Villeneuve-sous-Pymont
Villeneuve-sous-Pymont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hadouken!
Hadouken! je anglická grindie/new rave/dance-punková skupina, ktorá vznikla v Londýne v októbri 2006 spevákom, textárom a producentom Jamesom Smithom, jeho priateľkou, hráčkou na syntetizátor Alice Spooner, gitaristom Danielom "Pilau" Riceom, gitaristom Christopherom "Chris" Purcellom a bubeníkom Nickom Riceom. Názov skupiny pochádza z videohry Street Fighter, kde Hadouken predstavuje útok ohnivou guľou. Skupina vlastní svoje vlastné vydavateľstvo Surface Noise Records.
Mária Krescencia zo Seilernu
Mária Krescencia grófka zo Seilernu a Aspangu (, vysl. [kresans], niekedy tiež po maďarsky ako Seylern-Aspang Crescentia; * 13. marec 1799, Brno† 30. júl 1875) bola rakúsko-uhorská šľachtičná z grófskeho rodu Seilern-Aspang. Jej prvým manželom bol gróf Karol Ziči a druhým významný maďarský politik Štefan Sečéni.
Život
vľavo|náhľad|Mária Krescencia zo Seilernu ([[Ferdinand Georg Waldmüller, 1828)]] náhľad|Pamätná doska Štefana Sečéniho a Márie Krescencie zo Seilernu na ulici Mészáros 1 v Budapešti. Mária Krescencia sa narodila ako Maria Crescentia Caroline Maximiliana grófka zo Seilernu a Aspangu, dcéra grófa Karola zo Seilernu a Aspangu (17561806) a jeho manželky Maxmiliany z Wurmbrand-Stuppach (17701830).
3. augusta 1819 sa vydala za ovdovelého grófa Karola Zičiho, ktorý bol o 20 rokov starší, a mala s ním sedem detí.
V roku 1818 sa zoznámila so Štefanom Sečénim a 2. augusta 1824 začal ich hlbší vzťah. Po smrti Karola Zičiho v roku 1834 sa 4. februára 1836 za Széchenyiho vydala a stala sa tak Maďarkou. V tomto manželstve mala dvoch synov a dcéru, ktorá však zomrela krátko po narodení.
náhľad|Článok v denníku Jelenkor o zasadení prvého platana na zadnej strane pamätnej studne na námestí Szabadság tér. O výstavbe Széchenyiho reťazového mosta v Budapešti sa hovorí, že Mária Krescencia chcela často navštevovať Pešť suchou nohou, preto vraj jej manžel Štefan Sečéni začal plánovať stavbu mosta. Maďarský spisovateľ Ferenc Herczeg o tom napísal hru A Híd („Most“).
3. marca 1846 zasadila prvý platan na dnešnom námestí Slobody (Szabadság tér) v Pešti.
Villers-les-Bois
Villers-les-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bezpečné priecestie
náhľad|[[Železničné priecestie v Poľsku vybavené výstražnými svetlami]] Bezpečné priecestie je poľská osvetová kampaň, ktorá vyzýva účastníkov cestnej premávky (vodičov, chodcov, cyklistov...), aby boli opatrní a dodržiavali pravidlá cestnej premávky na železničných priecestiach. Ide o jednu z najväčších kampaní v Poľsku a svojho druhu aj v Európe a jej organizátorom je štátom vlastnená akciová spoločnosť PKP Polskie Linie Kolejowe, ktorá je správcom a prevádzkovateľom železničnej infraštruktúry v Poľsku.
Cieľom kampane je zmeniť prístup verejnosti a odstrániť neopatrnosť a nevhodné správanie všetkých účastníkov cestnej premávky vo vzťahu k železničným priecestiam, ako je jazda na červenú, obchádzanie spustených závor alebo nerešpektovanie značky „Stoj, daj prednosť v jazde“.
Popis projektu
Kampaň spočíva najmä v pripomínaní pravidiel cestnej premávky týkajúcich sa železničných priecestí, organizujú sa aj vzdelávacie programy pre deti predškolského veku a žiakov základných a stredných škôl. Na podporu kampane sa vydávajú osvetové materiály a televízne a rozhlasové spoty, ktoré informujú účastníkov cestnej premávky o zásadách bezpečnosti na železničných priecestiach a o tom, ako postupovať v krízových situáciách. Súčasťou projektu je aj organizovanie inscenovaných zrážok automobilov a chodcov s železničnými vozidlami s cieľom simulovať nehody na železničných priecestiach. V rámci kampane aj boli železničné priecestia v Poľsku vybavené žltými nálepkami s jedinečným číselným kódom priecestia a informáciami o tom, kam možno volať v prípade núdze (najmä v situácii, keď v priestore priecestia uviazne auto).
Villers-Robert
Villers-Robert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bellova ulica
Bellova ulica je ulica:
Teória záhaľčivej triedy
Teória záhaľčivej triedy je sociologická teória od amerického sociológa a ekonóma Thorsteina Veblena. Teóriu sformuloval v rovnomennej knihe v roku 1899 (ang. The Theory of the Leisure Class), ktorá pojednáva o kritike spoločnosti založenej iba na majetkovom súťažení.
Kniha Teória záhaľčivej triedy patrí k najslávnejším prácam tzv. kritickej sociológie, v ktorej Veblen kritizuje okázalú spotrebu (conspicuous consumption) v súvislosti so spoločenskou triedou a konzumizmom, odvodených zo spoločenského rozvrstvenia ľudí a deľby práce, ktoré sú sociálne inštitúcie feudálneho obdobia a tie pokračovali rovnako v modernej ére.
V novodobej anonymnej spoločnosti je okázalá záhaľka (conspicuous leisure) vytlačovaná okázalou spotrebou. Oba tieto typy sú založené na mrhaní materiálnymi hodnotami, ale výstredná útrata ako prostriedok dosvedčenia výšky bohatstva prevyšuje neproduktívne trávenie času.
Kritika konzumizmu sa objavila už v dobe ekonóma a filozofa Karla Marxa. Je zrejmé, že Veblen z hľadiska prístupu k spoločnosti bol ovplyvnený práve ním. Marx má hlavný podiel na spopularizovaní pojmu trieda. Tento pojem ale nebol v ekonomickej, filozofickej a sociologickej terminológii novinkou.
Záhaľčivá trieda
Vyššie (vládnuce) triedy sú tradične ( od feudalizmu) zbavené nutnosťou venovať sa výrobnými činnosťami alebo sú z nich úplne vylúčené a zaoberajú sa len takými zamestnaniami, ktorým je prikladaný určitý stupeň úctyhodnosti. Platí, že bohatstvo dodáva človeku úctu a prestíž. Zbohatlíkom nestačí len majetok vlastniť, ako formu zvyšovania sociálneho statusu, majú potrebu ho demonštrovať okoliu. Veblen prostriedky, ktorými vyššie vrstvy predvádzajú svoje bohatstvo definoval ako okázalú (nápadnú) záhaľku a okázalú spotrebu.
Okázalá záhaľka
Podľa Veblena sa práve táto vyššia trieda venuje tzv. okázalej záhaľke, ktorú nedefinuje ako nehybný pokoj a nečinnosť, ale označuje ako neproduktívne trávenie času. Čas sa trávi neproduktívne, pretože produktívna práca je pociťovaná ako niečo nedôstojné. Tento termín autor použil k zobrazeniu chovania zbohatlíkov, spoločenskej triedy, ktorá sa vytvára v 19. storočí ako dôsledok zhromaždenia peňazí majiteľmi manufaktúr počas druhej priemyselnej revolúcie.