cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rachiv
Podnebie a klíma
Klimatické pomery ovplyvňuje prítomnosť karpatských vrcholov. Letá sú teplé a zimy mierne, hoci dlhé. Letá bývajú daždivé. Priemerná januárová teplota dosahuje −4,8 °C, priemerná júlová teplota +18 °C a priemerná ročná teplota vzduchu +7,4 °C. Prevládajú vetry západného a juhozápadného smeru. Najviac zrážok spadne v mesiacoch jún a júl.
História
vľavo|náhľad|Centrum mesta s hotelom Europa Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1447. Samo mesto Rachiv ten rok považuje za oficiálny rok vzniku mesta. Vzniklo najskôr z pastierskej osady, žili tu aj vojenskí dezertéri. Jednalo sa o miesto veľmi odľahlé a miestna kotlina neoplývala úrodnú pôdu. Žilo tu len niekoľko rodín. Veľká vzdialenosť od civilizácie však znamenala, že Rachiv bol vystavený vpádom cudzích vojsk, napr. z územia Poľska. vľavo|náhľad|Centrum mesta v roku [[1939]] Na začiatku 18. storočia si tu epidémia moru (ktorá sa opakovala) vyžiadala množstvo obetí. Ešte v prvej polovici storočia tu bol postavený gréckokatolícky kostol a pri ňom aj prvá škola. V roku 1782 tu bol postavený prvý drevený most cez rieku Tisu. V rokoch 1792 a 1828 tu boli postavené dva gréckokatolícke kostoly, jeden z nich bol zasvätený Zosnutiu presvätej Bohorodice. Malé sídlo sa postupne vyvinulo do podoby prirodzeného centra hornej Tisy.
Okolo rokov 1770 až 1780 (v prvej vlne) a potom 1814 sa na pozvanie vtedajšej uhorskej vlády usadili severne od súčasného mesta drevári z vtedy nemecky hovoriacich oblastí na území dnešného Slovenska. Pretože väčšina kolonistov pochádzala z regiónu Spiša, nazvali svoju osadu Zipserei.
V 19. storočí postupne osada na oboch stranách rieky Tisy zrástla do podoby jedného celku. Vzniklo tu malé správne centrum a taktiež sa začal prieskum miestnych minerálnych vôd. vľavo|náhľad|Mesto v roku [[1949]] V roku 1895 sem bola zavedená železnica, čo umožnilo rozvoj predovšetkým drevárstva. Rakúsko-Uhorsko mohlo využívať rozsiahle a hlboké karpatské lesy okolia. Dráhu cez mesto vybudovali tisíce ľudí, vrátane talianskych vojnových zajatcov. Podľa posledného Rakúsko-uhorského sčítania ľudu z roku 1910 tu žilo 4432 Rusínov, 1177 Maďarov a 917 Nemcov. Po vypuknutí prvej svetovej vojny hrozilo, že by konflikt zasiahol aj samotné mesto. V roku 1916 prebiehali boje v neďalekých horách. Vojsko bolo v Rachive prítomné a život sa musel jeho potrebám podriadiť. Mesto však ruská armáda neobsadila. Pamätná doska na hoteli Ukrajina s plaketou pripomína, že sa tu počas prvej svetovej vojny, v rokoch 1917 a 1918, zdržiaval profesor Tomáš Garrigue Masaryk.
V povojnovom zmätku prvej svetovej vojny Rachiv nejaký čas patril k Huculskej republike, ktorá bola vyhlásená v Jasini. Potom bol pripojený k Maďarskej republike rád, následne bol krátko okupovaný Rumunskom a nakoniec, rovnako ako zvyšok Podkarpatskej Rusi, bol pripojený k novo vzniknutému Československu. Československé vojsko sem dorazilo na jar roku 1920. Rovnako po rozpade Rakúsko-Uhorska pripadli statky habsburského rodu Československým štátnym lesom a statkom a v Rachive bolo zriadené riaditeľstvo.
Rachiv bol v rámci Prvej československej republiky mestom okresným. Nová vláda tu nechala vybudovať školy. V niektorých sa vyučovalo po česky, v iných rusínsky. Rusínska škola tu bola otvorená roku 1923. Rovnako ako v iných častiach vtedajšej Podkarpatskej Rusi, aj tu vznikli nové bytové domy pre štátnych úradníkov, postavený bol nový most cez rieku Tisu (otvorený roku 1930). Hlavná ulica, kde domy pre úradníkov stáli, bola vydláždená. Rozvoj turistiky sa tu snažil podchytiť Klub československých turistov, ktorý tu roku 1932 otvoril prvý moderný hotel. Mesto bolo obľúbenou destináciou aj pre umelcov. Vzhľadom k jazykovej blízkosti sem utekali niektorí Ukrajinci z Ukrajiny v rámci ZSSR.
Aj napriek tomu bola miera zaostalosti najvýchodnejšieho okresného mesta vtedajšieho Československa vysoká. V roku 1929 žilo v Rachive 6875 ľudí, z nich, ale len tretina vedela čítať a písať.
Ekonomicky bolo hlavným odvetvím drevárstvo, rovnako ako aj pred rokom 1918. Veľká hospodárska kríza po roku 1929 síce nezbrzdila stavebný a infraštruktúrny rozvoj mesta, viedla ale k častým štrajkom pracovníkov v drevospracujúcom priemysle. Tým totiž poklesli mzdy a mnoho z nich bolo prepustených, v Rachive sa (rovnako ako všade vo vtedajšej ČSR) zvyšovala nezamestnanosť.
Roku 1939 bolo v súvislosti s rozbitím Československa pred druhou svetovou vojnou mesto najprv súčasťou Karpatskej Ukrajiny a potom obsadené Maďarskom. Horthyovská vláda sa tu pokúšala ustanoviť vlastné inštitúcie, dochádzalo k násilnostiam a zabitých bolo niekoľko miestnych. Miestny hotel bol premenovaný na hotel Budapešť. Maďarská správa tu vybudovala kapacity hlavne pre potreby prítomnosti armády.
V roku 1945 sa Rachiv stal (so zvyškom bývalej Podkarpatskej Rusi) súčasťou ZSSR, resp. Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky a o dva roky neskôr potom sídlom mestského typu. Roku 1946 bolo rozhodnuté o vybudovaní veľkej papierne, ktorá by využívala zdroje z miestnych lesov. Podnik sa stal významným zamestnávateľom a kľúčovým pre ďalší rozvoj mesta v rámci ZSSR. Postavený bol aj závod na výrobu kondenzátorov. Miestny drevársky podnik bol reorganizovaný ako tzv. „lesokombinát“ a jeho súčasťou sa neskôr stal aj závod na výrobu nábytku. V 60. rokoch boli postavené nové bytové domy pri hlavných uliciach. Potreby na ubytovanie nových robotníkov sa vyriešili práve nimi alebo ďalšími typizovanými objektmi. V prevádzke boli vtedy tri knižnice.
Od roku 1991 je Rachiv súčasťou samostatnej Ukrajiny. V roku 1993 tu bol postavený pravoslávny chrám zodpovedajúci svojim štýlom čisto východnej pravoslávnej architektúre.
V rokoch 1998 a 2001 mesto zasiahli povodne. Tie sú vzhľadom na charakter riek časté. náhľad|Stred mesta
Obyvateľstvo
V čase sčítania ľudu v roku 2001 tu žilo 15 241 obyvateľov, z toho 12 % maďarskej národnosti. 92 % obyvateľov Rachivu používalo na komunikáciu ukrajinský jazyk, 4,8 % potom maďarský a cca 2 % ruský.
Životné prostredie a zeleň
Mesto je obklopené horami a hustými lesmi. Miestny park kultúry a oddychu leží na západných svahoch nad mestom. Jeho súčasťou je aj prírodný amfiteáter a vedú tadiaľto trasy do otvorenej krajiny západne od Rachiva.
Rachiv je jedným z východiskových bodov pre turistické výpravy do okolitých kopcov, ktoré mesto zo všetkých strán obklopujú. Občas je označovaný ako „Brána Karpát“.
Neďaleko mesta sa nachádza Arborétum Burkut, kde rastie unikátna sada smrekovcov.
Mesto má dlhodobý problém s odpadovým hospodárstvom, keď odpad z Rachiva preniká do rieky Tisy a následne potom na maďarské územie. Situácia má tak medzinárodný rozmer a trvá dlhú dobu. V okolí mesta neexistuje organizovaný zvoz odpadu a tak končia nepotrebné veci často v rieke.
Zdravotníctvo
V Rachive sa nachádza okresná nemocnica, jej areál stojí v blízkosti železničnej stanice.
Pamiatky a zaujímavosti
náhľad|Pamätník [[Taras Hryhorovyč Ševčenko|Tarasa Ševčenka neďaleko železničnej stanice]] V meste sa nachádza chrám Ducha Svätého (pravoslávny), ktorý bol vybudovaný v rokoch 1991 až 1993. Z roku 1825 pochádza rímskokatolícky kostol Jána Nepomuckého. Obe cirkevné stavby sú umiestnené v samotnom strede mesta, vo svojej bezprostrednej blízkosti. Pri nich stojí aj miestny dom kultúry, ktorý vznikol v 50. rokoch 20. storočia.
V Rachive tiež existuje aj múzeum huculskej rezby.
V 80. rokoch 19. storočia bol pri výstavbe železničnej trate, ktorá smerovala cez Rachiv, vytýčený bod, ktorý bol považovaný za „geografický stred Európy“. Po nejakú dobu sa tu tiež pravidelne organizuje aj kultúrny festival s názvom „Stred Európy“, ktorý na význam Rachiva v tomto smere odkazuje.
V centre mesta sa nachádzal pamätník Sovietskej armáde, ktorý bol v roku 2022 demontovaný. náhľad|Pravoslávny chrám Na jednom z domov je umiestnená aj pamätná doska, ktorá pripomína prvého prezidenta Československa, T. G. Masaryka. Pri miestnom parku stojí socha Tarasa Ševčenka.
Doprava
Mesto leží na železnici spájajúcej Ivano-Frankivsk s Podkarpatskou Rusou. Už od konca prvej svetovej vojny časť trate prechádza cez územie Rumunska a doprava ďalej do Chustu a zvyšku Zakarpatskej oblasti je tu peážna, často býva prerušená. Trať bola dlhú dobu nefunkčná. Vlaky sú tak posielané predovšetkým v smere na sever, cez Karpatský oblúk. V Rachive sa nachádza jedna veľká hlavná stanica, ktorá vznikla v 19. storočí a zachovala sa do súčasnosti.
Mestom tiež prechádza hlavný cestný ťah v severo-južnom smere, ktorý zodpovedá toku rieky Tisy a údolia, v ktorom mesto leží. Cesta vedie priamo samotným stredom mesta.
Okrem hlavných ťahov v údolí rieky Tisy do Rachiva je možné cestovať aj po ceste z obce Kosivska Poljana cez tzv. Rachivský priesmyk.
Saint-Mars-sur-Colmont
Saint-Mars-sur-Colmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Singrist
Singrist je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trévières (kantón)
Trévières je francúzsky kantón v obvode Bayeux v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa zo 25 obcí.
Designer Outlet Parndorf
right|thumb|Designer Outlet Parndorf
Obsahuje 37 000 m² prenajímateľnej plochy, kde sú umiestnené predajne oblečenia, obuvi, doplnkov, skla, porcelánu, kabeliek, darčekových predmetov, šperkov, hračiek a iného tovaru. Celkovo je tu 150 obchodov so 600 značkami, kde sa predáva tovar s 30 až 70 percentnými zľavami (podľa oficiálnych informácií). Parkovanie je zabezpečené 3000 parkovacími miestami, funguje tu 12 kaviarní a reštaurácií, 3 bankomaty, banka a kryté detské ihrisko. Komplex sa nachádza v blízkosti Neziderského jazera.
Externé odkazy
Parndorf
Kačacia dolina
náhľad|Kačacia dolina Kačacia dolina je dolina vo Vysokých Tatrách. Od Bielovodskej doliny je oddelená skalným prahom, cez ktorý padá Hviezdoslavov vodopád.
Poloha
Od prahu v jej ústí po úpätie Zadného Gerlachovského štítu je dlhá. Má dva výrazné glaciálne stupne a leží medzi vedľajším severozápadným hrebeňom Litvorového štítu, hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Litvorového štítu po Malý Ganek a vedľajším severným hrebeňom Malého Ganku.
Sú v nej dve plesá: Zelené Kačacie pleso a Kačacie pliesko. Zo Zeleného Kačacieho plesa vyteká Zelený potok, ktorý prostrednú časť časti dolinného prahu prekonáva vysokým Kačacím vodopádom.
Turistika
Jej okrajom vedie modro značkovaný turistický chodník z Lysej Poľany na Zbojnícku chatu a ďalej do Tatranskej Lomnice. V okolí doliny je veľa vrchov, ktoré poskytujú výborné horolezecké terény.
Predstavivosť
Človek môže mať vo svojom vedomí názorné obrazy vonkajších predmetov a javov aj vtedy, ak práve nepôsobia na jeho receptory, alebo ich predtým vôbec nevnímal. Umožňuje nám to psychický proces - predstavivosť. Predstavy vznikajú na základe vnemov a vnemom sa aj podobajú svojou názornosťou. Zároveň sa však od nich líšia.
Ťažká dolina
Ťažká dolina (staršie aj Česká dolina,, , ) je dolina vo Vysokých Tatrách. Odbočuje z Bielovodskej doliny smerom na západ. Je od nej oddelená skalným prahom, cez ktorý padá Ťažký vodopád.
Názov
V minulosti sa Ťažká dolina nazývala aj Česká dolina. Názov Česká dolina vznikol nesprávnym prekladom goralského slova cięzky (vyslov čenski). Ťažkú dolinu prví navštevovali pastieri z Jurgova, Čiernej Hory, Repiska a Lendaku. Už v 17. storočí tu pásli dobytok. Bola to namáhavá cesta a preto ju vo svojom goralskom dialekte nazvali (čenskou). Známy tatranský bádateľ Juraj Buchholtz ju ako prvý zapísal na papieri ako „do Ceszkého“ (čítaj do ceškého). A tak cestovatelia ju tak začali volať. Ale do turistických sprievodcov a opisov cestovateľských zážitkov sa dostal aj nezmyselný preklad Böhmisches Tal (Česká dolina), ktorý uverejnil pruský geograf Albrecht Sydow v diele Bemerkungenauf einer Reise im Jahre 1827 durch die Beskinden über Krakau un Wieliczka nach den Central-Karpathen (Poznámky z cesty v roku 1827 cez Beskydy, Krakov a Wieliczku do Centrálnych Karpát, Berlín 1830). Názov prebrali ďalší autori, názov prenikol do poľských máp a turistických sprievodcov ako Czeska Dolina. Ale keďže v poľskej onomastike prevláda aj naďalej zhodná forma s historickým názvom ľudového názvu – Dolina Ciężka (Ťažká dolina) a rovnako aj štít a pleso, je už zakotvená natrvalo v poľskom názvosloví ako Ťažká dolina.
Polohopis
Od dolinného prahu po úpätie Vysokej meria. Je to jedno z hlavných odvetví Bielovodskej doliny. Leží na jej juhozápadnej strane, pod hlavným hrebeňom Vysokých Tatier, od Malého Ganku po Rysy a medzi ich vedľajšími severnými hrebeňmi. Od Bielovodskej doliny ju delí približne vysoká strmá stena. Na dolnom poschodí doliny je Ťažké pleso, z ktorého vyteká Ťažký potok, ktorý pramení v Zmrzlom plese. Na tomto úseku je Zmrzlý vodopád. Valí sa strmým prahom do Bielovodskej doliny a vytvára jeden z najpôvabnejších tatranských vodopádov - Ťažký vodopád,. Najvyššie poschodie doliny tvorí kotol Spádovej dolinky, ktorá je obkolesená na juhu Ťažkou vežou, na západe Malými Rysmi a na severe Veľkým Žabím štítom.
Turistika
Do doliny nevedie turistický chodník. S horským vodcom je možné dolinu navštíviť a vystúpiť do sedla Váha. Ťažká dolina je východiskom mnohých horolezeckých výstupov na okolité štíty, na Ťažký štít, Ganek, Rysy, Vysokú.
Bezdrôtová lokálna sieť
Bezdrôtová lokálna sieť (wireless LAN z ang: wireless local area network, skr. WLAN) je lokálna počítačová sieť (LAN), bezdrôtovo spájajúca počítače a ďalšie zariadenia, pokrývajúcu menšiu geografickú oblasť (maximálne do niekoľko km), ako napríklad dom, kanceláriu, alebo skupinu budov. Súčasné WLAN bývajú najčastejšie založené na prepínaných ethernetových sieťach, s bezdrôtovým prepojením najčastejšie pomocou (Wi-Fi, WiMAX, Bluetooth, alebo Irda).
Charakteristika
Pre komunikáciu pomocou mikrovlnných frekvencií sa používa pásmo 2,4 GHz (v štandarde 802.11 b a 802.11 g) alebo tiež 5 GHz (v štandarde 802.11 a). Pásmo 2,4 GHz je rozdelené do 20 kanálov v pásme 2,4-2,5 GHz, ktoré sú rozdelené po piatich MHz od 2400 do 2500 MHz. Každý kanál má svoju nosnú vlnu, ktorá je modulovaná pri odovzdávaní informácie.
Prenosová rýchlosť dát je závislá na použitom štandarde a vzdialenosti medzi zariadeniami a je obvykle 11, 22, 44, 54 alebo 108 Mb/s.
Celá infraštruktúra bezdrôtovej siete sa skladá z:
Medená veža
Medená veža je filmová dráma režiséra Martina Hollého z roku 1970 natočená podľa námetu Ivana Bukovčana o priateľstve partie horolezcov Pirina, Starca a Valéra vo Vysokých Tatrách. Tento film je považovaný za jeden zo skvostov slovenskej kinematografie. Voľným pokračovaním filmu Medená veža je film Orlie pierko z roku 1971.
Dej
Dobrodružno-romantický film Martina Hollého ml. - Medená veža - rozpráva príbeh troch kamarátov - Valéra, Pirina a „R“, ktorí pracujú spoločne na jednej vysokohorskej chate vo Vysokých Tatrách. Ich pokojný život však naruší príchod mladých študentiek, medzi ktorými je aj Saška – do ktorej sa jeden z kamarátov – Pirin bezhlavo zaľúbi. Pirin a Saška sa vezmú a Saška ostáva na chate s troma kamarátmi, čo vedie k mnohým rozporom a konfliktom až ku tragickému koncu.
Charakteristika filmu
Martin Hollý ml. nakrútil v roku 1970 film Medená veža podľa námetu a scenára Ivana Bukovčana. Ide o jeden z príbehov Bukovčanovho tzv. tatranského triptychu, ktorého súčasťou sú ešte Orlie pierko a Stratená dolina.
Príbeh vo filme Medená veža rozpráva retrospektívne jeden z troch kamarátov – „R“, ktorého stvárnil Ivan Mistrík. Dá sa povedať, že okrem ďalších hereckých predstaviteľov – Štefana Kvietika, Ivana Rajniaka a Emílie Vášáryovej dôležitú úlohu vo filme má predovšetkým tatranská príroda. Film natáčal kameraman Karol Krška na farebný, širokouhlý materiál, čo umožnilo ešte viac vyniknúť mnohým záberom tatranských štítov a prírody. Film bol natočený za pomoci správy TANAP a Horskej služby vo Vysokých Tatrách. Vo filme je ľahko rozoznateľný minimalistický režijný rukopis Martina Hollého. Dôraz kladie predovšetkým na rozprávanie samotného príbehu troch kamarátov. Je zaujímavé, že napriek dobe, kedy film vznikol, sa v ňom nenachádzajú stopy po schematizme alebo ďalšie prvky príznačné pre filmy vznikajúce v období normalizácie.
Reakcie na film
Jozef Bernát vo svojej recenzii na film spomína predovšetkým v dobrom: „Pokojným a majestátnym scenériám Vysokých Tatier, v ktorých sa pokocháte vďaka širokouhlej kamere a kvalitnému Eastmancoloru, zodpovedá aj tradičný dramatický oblúk príbehu, po ktorom divák prejde s napätím až do záveru.“ Na konci svojej recenzie dodáva, že Martin Hollý: „odviedol solídny film, ktorý mu nenarobí hanbu ani po víťazstve v Monte Carlo a za ktorý mu bude náš divák úprimne vďačný. V rebríčku posledných diel Koliby dostáva sa Medená veža na poprednú priečku našej skromnej produkcie.“
To, že film mal úspech aj u českých divákov a kritikov dokazuje aj Pavla Bergmannová vo svojom článku, kde v závere uvádza, že: „Na svou dobu (nastupující normalizace) snímek také překvapí absencí ideologických dogmat. Medená veža patří dodnes mezi nejoblíbenější slovenské filmy.“
To, že film Medená veža je aktuálny a zaujímavý aj pre súčasného diváka dokazuje aj bezprostredná reakcia a dojmy Zuzany Mistríkovej: „Projekcia Medenej veže na [18. MF horských filmov] však nedýchala nostalgiou. V sále sedeli diváci všetkých generácií. Bola v pravom slova zmysle oslavou slovenského filmu. Bola dôkazom, že dobrý film sa stáva súčasťou života ľudí, súčasťou histórie miesta, kde vznikal. Že jeho tvorcovia a hereckí predstavitelia sprevádzajú divákov ich životmi. Umožnili im prežiť s postavami príbeh, ktorý sa v niečom podobá ich vlastným príbehom a prežili ho na miestach, ktoré poznajú. Ak by sa ma dnes niekto opýtal, prečo má vznikať slovenský film, porozprávala by som mu môj zážitok z 15. októbra. Z premietania štyridsať rokov starého filmu, ktorý milujú jeho rovesníci a ktorý objavujú stále nové a nové generácie divákov. Ktorý je zrastený s konkrétnym miestom a zrozumiteľný všade na svete. Ktorý je v pravom slova zmysle kultový slovenský. Filmu, aké potrebujeme.“
Beagle (kráter)
Beagle je malý impaktný kráter na planéte Mars nachádzajúci sa v oblasti Meridiani Planum, ktorý bol preskúmaný vozidlom Opportunity. Týmto vozidlom bol lokalizovaný pomocou obrázkov vytvorených v čase sol 855 (20. jún 2006) vo vzdialenosti 320 m. Nachádza sa na okraji vyvrhnutého materiálu z oveľa väčšieho kráteru Victoria.
thumb|Kamerová mozaika vnútra kráteru Beagle, urobená v čase sol 898.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1991
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1991 boli v poradí 27. Majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Ríme, v Taliansku od 24.29. júna 1991, za účasti 8 tímov. Svoj piaty a zároveň posledný titul získalo družstvo, ktoré ho obhájilo po finálovom víťazstve nad domácim 🇮🇹.
Kvalifikácia
Pozn: Organizátor bol vybraný z kvalifikovaných družstiev až po odohratí samotnej kvalifikácie.
Algoritmický proces
Algoritmický proces  je presný a logicky jednoznačne určený postup na vykonanie určitej sústavy operácií.
Bourguébus (kantón)
Bourguébus je francúzsky kantón v obvode Caen v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa zo 24 obcí.
4113 Rascana
4113 Rascana je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 18. januára 1982.
Predstavovanie si
Predstavovanie si je psychický poznávací proces spočívajúci v reprezentovaní predtým vnímaných predmetov, situácií osôb a pod. Pri predstavovaní si sa utvárajú predstavy.
Ramon Llull
Ramon Llull, Raimundus Lullus alebo Raimond Lull, (* 1232, Palma de Mallorca, Španielsko – † 29. jún 1315, Palma de Mallorca) bol katalánsky básnik, mystik, filozof, alchymista a františkánsky terciár, ktorý pôsobil ako misionár medzi moslimami.
Vo svojej Ars magna (tzv. llullovskom umení) sa pokúsil reprezentovať najvyššie vecné a metodické pojmy pomocou umelých symbolov (písmen, figúr a pod.) a veril, že tým sa mu podarí z nich odvodiť všetky ostatné pravdy a názorne reprezentovať ich súvislosti.
Činnosť Llullovho „stroja pravdy“ spočívala v mechanickom otáčaní koncentrickych kruhov. Na každom kruhu bolo napísaných 9 všeobecnych pojmov, vyjadrených výrazmi „nebo“, „boh“, „človek“, „cnosť“, „pravda“ atď., ktoré podla Llullovho názoru zahrnovali celú oblasť poznania. Pri otáčaní kruhov vychádzali rozličné kombinácie týchto pojmov, ktoré Llull pokladal za nové pravdy. Takýmto spôsobom chcel dokázať všetky pravdy kresťanstva. Na túto ideu nadviazal Leibniz v projekte svojej univerzálnej charakteristiky: Llullov pokus vytvoriť logický stroj obsahuje racionálnu myšlienku formalizácie logickych operácií, čím sa zaradil do dejín vzniku matematickej logiky.
Llull študoval a prednášal v Paríži. Bol predstaviteľom stredovekého realizmu, ktorý uňho prechádzal do panlogizmu.
Strážné
Strážné je obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 204 obyvateľov, z toho 104 mužov a 100 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,9 roka (muži 36,9 roka, ženy 37,0 roka).
Paul Klee
Paul Klee [paul klé] (* 18. december 1879, Münchenbuchsee pri Berne, Švajčiarsko – † 29. jún 1940, Muralto) bol nemecko-švajčiarsky maliar, člen umeleckého spolku Der Blaue Reiter (Modrý jazdec). Jeho tvorbu ovplyvnili viaceré umelecké smery: expresionizmus, kubizmus, aj surrealizmus. Spolu so svojím priateľom Vasilijom Kandinským je známy aj vďaka svojej pedagogickej činnosti na umeleckej škole Bauhaus.
Raná tvorba
Narodil sa v roku 1879 vo Švajčiarsku. Jeho otec, učiteľ hudby Hans Klee (18491940), bol Nemec, matka Ida Kleeová-Fricková (18551921) bola švajčiarska speváčka. Detstvo strávil vo Švajčiarsku (Münchenbuchsee, Bern), po otcovi však zdedil nemecké občianstvo a po maturite sa v októbri roku 1898 presťahoval do Mníchova. Po období rozhodovania sa medzi hudbou (od detstva bol talentovaný huslista), literatúrou a výtvarným umením sa totiž rozhodol venovať maliarstvu. Najprv študoval grafiku na súkromnej škole u Heinricha Knirra. V tom období zbieral nielen umelecké, ale aj životné a sexuálne skúsenosti. Do denníka si o tomto období zapísal: ''„...iné veci, otázky života, boli dôležitejšie, než lesk Knirrovej školy. Tu a tam sa chodilo i poza školu... Skrátka, v prvom rade sa zo mňa mal stať človek, umenie by z toho už vyplynulo samo. K tomu samozrejme patrili i vzťahy k ženám.“'' V jednom z takýchto krátkodobých vzťahov sa mu v roku 1900 narodil syn, ktorý však po niekoľkých týždňoch zomrel.
V októbri 1900 začal navštevovať hodiny maľby u Franza von Stucka na mníchovskej Akadémii výtvarných umení, kde v tej dobe študoval aj Vasilij Kandinskij, s ktorým sa však Klee spoznal až omnoho neskôr. V roku 1901 Klee Akadémiu opustil. Po ceste po Taliansku strávil istý čas u rodičov v Berne, kde maľoval akty, hral v orchestri a písal divadelné kritiky. Na jeseň roku 1906 sa v Berne oženil s klaviristkou Lily Strumpfovou (18761946), ktorú spoznal v zime roku 1899 na jednom hudobnom večierku, a s ktorou sa tajne zasnúbil v roku 1901. Mladí manželia sa vzápätí definitívne presťahovali do malého bytu v mníchovskej štvrti Schwabing. V roku 1907 sa im narodil syn Felix. Paul Klee strávil nasledujúce roky v domácnosti a venoval sa výchove syna. Lily zarábala na živobytie vyučovaním hudby. V tomto období sa Kleeov umelecký výraz vyvíjal len veľmi pomaly.
Modrý jazdec a cesta do Tuniska
V roku 1911 sa vďaka svojmu priateľovi z Bernu, maliarovi Louisovi Moilletovi spoznal s Augustom Mackem a Vasilijom Kandiským. Obaja boli činní v Novom umeleckom združení Mníchov, spolu s nimi aj Franz Marc, Gabriele Münterová, Marianne von Werefkinová, Alexej Georgijevič Javlenskij a ďalší. Všetci sa zaujímali o gotické a primitívne umenie a o moderné smery fauvizmus a kubizmus. Klee v nich našiel priateľov, s ktorými zdieľal názory na tvorbu a umenie.
Kandinskij a Marc v tej dobe pracovali na vydaní Almanachu Der Blaue Reiter (Modrý jazdec), nazvaného podľa Kandinského obrazu z roku 1903. Tento "almanach" (vyšlo iba prvé číslo) sa neskôr stal jedným z najdôležitejších programových diel umenia 20. storočia. Prvá výstava umelcov zoskupených okolo almanachu Modrý jazdec trvala od 18. decembra 1911 do 1. januára 1912 v Modernej galérii Thannhauser v Mníchove. Klee sa jej ešte nezúčastnil, ale napísal o nej recenziu do novín. Na druhej výstave, vo februári 1912, už viseli aj jeho obrazy. Po výstave v Mníchove nasledovalo turné po ďalších nemeckých mestách, medzi ktorými boli napr. Kolín nad Rýnom a Berlín.
Na jar roku 1914 navštívil Klee spolu s Mackem a Louisom Moillietom Tunisko. Táto cesta mala na všetkých zúčastnených mimoriadny vplyv. Klee tu objavil nový spôsob prístupu k farbe. Do svojho denníka si napísal: ''„Farba ma dostala. Už ju nemusím naháňať; zmocnila sa ma navždy, to viem naisto... Ja a farba sme jedno. Som maliar.“''
Prvá svetová vojna, Bauhaus
V roku 1916 bol Klee povolaný do nemeckej armády. Mal šťastie, že pracoval v zálohe ako maliar maskovacích vzorov na lietadlá (najprv v Schleißheime a neskôr na letisku v Gersthofene), na front nasadený nebol. Vo vojne však prišiel o blízkych priateľov a kolegov: v prvých mesiacoch vojny padol August Macke a na jar roku 1916 aj Franz Marc.
V tom istom čase sa v berlínskej galérii Sturm konala prvá Kleeova významná výstava, na ktorej sa mu podarilo dobre predať viacero abstraktných akvarelov. Aj v armáde mal Klee podmienky na to, aby mohol pokračoval v práci. Medzi diela, ktoré vytvoril v Gersthofene, patria napr. Ab ovo, Blumenmythos, Mit dem Adler. Z armády bol prepustený v zime roku 1918.
V roku 1920 sa konala veľká Kleeova retrospektívna výstava v Mníchove, z ktorej vyšli dve monografie. Definitívne sa etabloval ako významný maliar. Zároveň dostal významnú ponuku: učiť na umeleckej škole Staatliche Bauhaus vo Weimare, ktorú práve založil architekt Walter Gropius. Klee ponuku prijal a ocitol sa tak na spoločnej akademickej pôde so svojím priateľom Kandinským. Najprv obaja pracovali ako vedúci dielní, o niekoľko rokov však začali viesť aj vlastné hodiny maľby.
Bauhaus ako progresívna škola a dielňa slobodného umenia nezávislého od tradície musel od začiatku čeliť kritike konzervatívnych a nacionálno-socialistických kruhov. V roku 1924 napokon durýnska pravicová vláda vypovedala zmluvy všetkým jeho pedagógom. Inštitúcie sa však ujalo mesto Dessau. V budove, ktorú navrhol sám Gropius, sa začalo učiť roku 1926. Jej súčasťou boli aj byty pedagógov, kde býval Klee aj Kandinskij. Obaja sa v Dessau intenzívne venujú umeleckej a pedagogickej činnosti. Po krátkom presídlení do Berlína (1932) bol Bauhaus po nástupe nacizmu roku 1933 definitívne zrušený.
Klee na Bauhause zotrval do roku 1930. Na jeseň prijal profesúru na Düsseldorfskej akadémii. Po nástupe nacizmu však bol ako „zdegenerovaný umelec“ (entartete Kunst) prepustený.
<!-- 1921 wird Klee als Werkstattmeister für Buchbinderei an das Staatliche Bauhaus in Weimar berufen - Kandinsky folgt ihm 1922. Doch erst ab Herbst 1926, nach dem Umzug nach Dessau (Bauhaus Dessau), dürfen Kandinsky und Klee eigene und vor allem freie Malklassen leiten. Die Lehre von den bildnerischen Elementarmitteln (Bildnerische Formlehre) bildet den Ausgangspunkt von Klees System. Sein zentrales Anliegen ist die grundlegende Erfassung der Beziehungen zwischen Linie, Form (Fläche) und Farbe im Bildraum bzw. innerhalb eines vorgegebenen Musters. Weitere Bauhausmeister sind u. a.: László Moholy-Nagy (Metallwerkstatt), der Architekt Walter Gropius (Architektur, Tischlerei), Josef Albers, Johannes Itten (Glasmalerei), Lyonel Feininger (Druckerei), Oskar Schlemmer (Wandmalerei, Bühne)), Mies van der Rohe (Architektur) und Georg Muche (Weberei).
1924 gründet er - im Andenken an den Blauen Reiter - in Weimar zusammen mit Lyonel Feininger, Wassily Kandinsky und Alexej von Jawlensky die Künstlergruppe „Die Blauen Vier“, welche außer im Bauhaus-Umfeld vor allem in den USA ausstellt. 1925 nimmt er an der Surrealisten-Ausstellung in Paris teil. Am 1. April 1928 tritt Gropius als Direktor zurück. Auf seinen Vorschlag wird der Schweizer Architekt Hannes Meyer neuer Direktor, der für das Bauhaus nicht nur die Devise „Volksbedarf statt Luxusbedarf“ ausgibt, sondern auch die Zusammenarbeit mit der Industrie intensiviert. Der daraus entstehende Streit zwischen den „angewandten“ und den „freien“ Künstlern wie Klee spitzt sich derart zu, dass dieser 1931, erschöpft von den Querelen am Bauhaus, den Ruf auf eine Professur an der Kunstakademie Düsseldorf annimmt. Paul Klees Schaffen der ersten dreißiger Jahre steht im Zeichen überlegener Meisterschaft, die es dem Maler erlaubt, die zentralen künstlerischen Anliegen von den verschiedensten Seiten anzugehen. Dank subtiler Systematisierung und ökonomischem Einsatz der Mittel vermag Klee in der Folge das divisionistische Verfahren der räumlichen Mehrstimmigkeit dienstbar zu machen.
1933 wird er als „entarteter Künstler“ von den Nationalsozialisten fristlos entlassen. Er kehrt nach Bern zurück. 1937 werden 102 Werke von Paul Klee in deutschen Sammlungen als „entartete Kunst“ beschlagnahmt. 1939 stellt Klee, deutscher Staatsbürger, einen Antrag auf Einbürgerung in der Schweiz. Paul Klee leidet in seinen letzten Lebensjahren unter einer zunehmenden Verhärtung der Haut, einer so genannten Sklerodermie. Er stirbt am 29. Juni 1940 in Locarno-Muralto. 1942 wird Paul Klee post mortem die Schweizer Staatsbürgerschaft zuerkannt, um die er sich zu Lebzeiten vergeblich bemüht hatte. Einige seiner Werke werden postum auf der documenta 1 (1955), der documenta II (1959) und der documenta III im Jahr 1964 in Kassel gezeigt.
Museen
Das neue Zentrum Paul Klee wurde in Bern eröffnet. Aus der Sammlung von circa 4.000 Werken werden jeweils etwa 200 Arbeiten gezeigt. Im Museum of Modern Art in San Francisco findet man die umfangreiche Klee-Sammlung von Carl Djerassi. Ebenfalls bekannt sind die Klee-Abteilungen der Sammlung Rosengart in Luzern und der Sammlung Berggruen in Berlin.
Gebäude und Einrichtungen
thumb|250px|Zentrum Paul Klee, Bern Im Juni 2005 wurde das neue Kulturzentrum und Museum Zentrum Paul Klee in Bern eröffnet.
In Gersthofen, Lübeck (Hochschulstadtteil) und Overath existieren nach ihm benannte Schulen. -->
Solbach
Solbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie (Snina)
thumb|Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie
Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie je klasicistická stavba situovaná na staršom z dvoch sninských cintorínov. Dal ju postaviť Štefan Rholl v roku 1842. Je to jedna z historických národných kultúrnych pamiatok regiónu. Keďže jeho rodina mala v Snine zapustené korene preto sa pre zosnulých najbližších príbuzných postaviť hrobku s kaplnkou. Pre tento účel lokalita vtedajšieho cintorína, ktorá vznikla na svahu vytvorenom ustupovaním riečky Pčolinky, nevyhovovala a občas rozvodnená riečka Pčolinka predstavovala nebezpečenstvo aj pre samotný cintorín. Ako najvhodnejšie riešenie bolo obetovať svoj majetok = vinicu, z ktorej už gróf aj tak nemal priamy majetkový osoh.
thumb|left|Render modelu Kaplnky Sedembolestnej Panny Márie
Štefan Rholl dal v Snine vybudovať aj kaplnku sv. Jána Nepomuckého v roku 1832 medzi dvoma mostami cez rieku Cirochu. Táto kaplnka však už v súčasnosti neexistuje, bola zbúraná v roku 1935, keď cez rieku Cirochu namiesto dvoch drevených postavili jeden betónový most.
Korene Rhollovcov v Snine siahajú od roku 1799 kedy podnikaťeľ Jozef Rholl kúpil veľkostatok v Snine od synov grófky van Dernáthovej. Pre Sninskú históriu je práve táto udalosť medzníkom. Jozef Rholl pochádzal z rodiny podnikajúcej v baníctve a hutníctve na Gemeri a na Spiši. V roku 1809 dal postaviť železiarne a s nimi súvisiace murované domčeky pre robotníkov.
Pod kaplnkou sa nachádzala rodinná hrobka Rhollovcov, ktorú počas 2. svetovej vojny vyrabovali. Vo vnútri tejto kaplnky na stene je zachovaná tabuľa s náhrobným nápisom v maďarskom jazyku.
4114 Jasnorzewska
4114 Jasnorzewska je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 19. augusta 1982.
Sása (okres Revúca)
Sása je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (Zazteluk) je z roku 1262. Prvé osídlenie obce sa viaže k saskej kolonizácii, od ktorej pochádza aj jej názov. Obyvatelia sa zaoberali prácou v lese a na pastvinách, neskôr tiež pálili uhlie a vápno, furmančili a pracovali v okolitých baniach.
Allauch
Allauch je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod  Nachádza sa 12 kilometrov východne od Marseille a 13 kilometov od Aubagne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 18646 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Mars-sur-la-Futaie
Saint-Mars-sur-la-Futaie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sekincau Belirang
Sekincau Belirang je vulkanický komplex nachádzajúci sa v južnej časti Sumatry. Komplex pozostáva z dvoch prekrývajúcich sa kaldier (Belirang a Balang s priemerom 2 resp. 2,5 km) a stratovulkánu Sekincau, ktorý sa nachádza na južnom okraji kaldier. Vrchol stratovulkánu je ukončený 300 m širokým kráterom. Vek poslednej erupcie nie je známy, jediným prejavom vulkanickej aktivity sú fumaroly nachádzajúce sa na dne kaldery.
4115 Peternorton
4115 Peternorton je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 29. augusta 1982.
Saratovskij gosudarstvennyj universitet imeni N. G. Černyševskogo
Saratovskij gosudarstvennyj universitet imeni N. G. Černyševskogo ( - Saratovská štátna univerzita N. G. Černyševského) je jedna z najstarších vysokých škôl Ruska, najstaršia vysoká škola mesta Saratov. Založená v roku 1909.
História univerzity
Zákon na zriadenie univerzity bol schválený Mikulášom II. a to 10. júna 1909. Táto udalosť bola možná vďaka úsiliu saratovskej verejnosti, administrácie a ministerského predsedu P. A. Stolipina. SGU bola otvorená 6. decembra 1909 ako Cárska Nikolajevská univerzita. V októbri 1923 bola univerzita premenovaná na Saratovskú štátnu univerzitu N. G. Černyševského.
V čase druhej svetovej vojny bola do Saratova evakuovaná Lenigradská teraz Petrohradská štátna univerzita. To spôsobilo zvýšenie počtu uznávaných vedcov a pedagógov vo všetkých oboroch.
SGU dnes
Dnes je SGU jedným z najväčších vzdelávacích a vedeckých centier Ruska. Na univerzite je 88 odborov vysokoškolského vzdelania, vzdelávanie prebieha na 29 fakultách (108 katedier a s počtom 155 filiálok).
Od roku 2002 sa SGU zúčastňuje na svetovom šampionáte v programovaní ACM ICPC. V roku 2013 je na konte univerzity 5 strieborných, 2 zlaté medaily, titul šampióna Európy 2002 a titul Šampióna sveta 2006.
SGU patrí do dvadsiatky najlepších univerzít krajiny (2011 získala 13-14 miesto).
Pedagogický inštitút SGU
s nasledovnými fakultami: Roku 2011 prestal existovať a fakulty boli reorganizované
Stredná odborná škola rádioelektroniky P. N. Jabločkova
s deviatimi špecializáciami
Duševný proces
Duševný proces je dynamická postupnosť duševných stavov, napr. matematická operácia, logická dedukcia atď.
Saratovskij gosudarstvennyj universitet imeni N. G. Černyševskogo
Stredná odborná škola riadenia a služieb
so siedmymi špecializáciami
Stredná odborná škola geologická
s tromi oddeleniami
Knižnice vysokej školy
Riaditeľkou knižnice SGU od roku 1931 po dobu 67 rokov bola V. A. Artisevič
Univerzitný chrám
V roku 2009 sa v areáli univerzitného mestečka začala výstavba pravoslávneho Chrámu svätých apoštolov Cyrila a Metoda, ktorý nahradí pôvodný zničený. Už počas stavby chrámu začali pri ňom fungovať knižnica, video a audiotéka, pre záujemcov poriadajú besedy o cirkevne historických a iných témach.
Jekaterina Alexandrovna Gamovová
Jekaterina Alexandrovna Gamovová, (* 17. október 1980, Čeľabinsk, Rusko)  je ruská volejbalistka. Bola členkou ruského reprezentačného tímu, ktorý získal zlaté medaily na Majstrovstvách sveta v rokoch 2006 a 2010 a strieborné medaily na Olympijských hrách v roku 2000 v Sydney a v roku 2004 v Aténach.
Suchovršice
Suchovršice je obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 365 obyvateľov, z toho 177 mužov a 188 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 39,1 roka, ženy 41,1 roka).
Jekaterina Alexandrovna Gamovová
Na majstrovstvách sveta v roku 2010 v Tokiu bola vyhlásená za najužitočnejšiu hráčku šampionátu.
Antonín Vimmer
Antonín Vimmer (známy aj ako Antonín Wimmer) (* 18. júl 1864, Novosedly – † 30. apríl 1941, Praha) bol český entomológ – dipterológ, odborný učiteľ, riaditeľ a inšpektor meštianských škôl, ktorý má význam hlavne ako prvý český dipterológ, ktorý systematicky skúmal rad dvojkrídlovcov (Diptera). Bol jedným zo zakladajúcich členov České společnosti entomologické v roku 1904 a významný entomológ európskeho formátu. V roku 1934 bol zvolený za čestného člena Čs. zoologické společnosti. Bol tiež členom Klubu přírodovědeckého v Prahe od roku 1897, kde bol tiež od roku 1929 jeho čestným členom.
Životopis
Pôsobil ako učiteľ a riaditeľ obecných a meštianskych škôl v Prahe. V roku 1904 bol spoluzakladateľ a predseda České společnosti entomologické, čestný člen Čs. společnosti zoologické. Pracoval tiež ako predseda Zemské jednoty učitelstva měšťanských škol a predseda Čsl. obce učitelské.
Počas svojho života sa zaoberal štúdiom dvojkrídleho hmyzu. Spoluzakladateľ českej dipterológie. Autor mnohých odborných, prírodopisných a pedagogicko-didaktických publikácií. Jeho zbierka hmyzu (Diptera) je uložená asi od roku 1912 v Narodním muzeu v Prahe. Zomrel v Prahe 30.apríla 1941 počas II. svetovej vojny.
Predvídanie
Predvídanie je očakávanie, že sa niečo stane, tušenie, predpokladanie niečoho.
Alleins
Alleins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2426 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Armín Štark
Armín Štark bol zakladateľom pálenice a neskôr fabriky na liehoviny, ktorá vznikla už v polovici 19. storočia (1867). Fabrika v Liptovskom Mikuláši, ktorá je dnes známa ako St. Nicolaus, vyrába fernet, ktorý na počesť jej zakladateľa nesie jeho meno – Armin Stark.
Používanie
Používanie je upotrebovanie na nejaký účel. Často skúmame pravidlá používania.
Adriano
Adriano je mužské meno pochádzajúce z rímskeho Hadrianus. Používa sa hlavne v Taliansku, Portugalsku a v Brazílii. V slovenčine je jeho obdobou meno Adrián.
4116 Elachi
4116 Elachi je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil E. F. Helin 20. septembra 1982.
Žiar (okres Revúca)
Žiar je obec na Slovensku v okrese okrese Revúca.
Polohopis
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria na nive v doline Turca.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (Sowr) je z roku 1324. Vyvíjala sa ako zemepánska obec. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. V rokoch II. svetovej vojny bola obec pripojená k Maďarsku.
Souffelweyersheim
Souffelweyersheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4117 Wilke
4117 Wilke je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil F. Borngen 24. septembra 1982.
Socha Herkula v Snine
Socha zobrazuje Herkula s kyjakom v boji proti trojhlavej hydre.
Skell
Záhradný architekt - umiernený romantizmus
Prebudoval parky v Nymphenburgu a v Schweizingene. Bol to majster modelácií s terénom, nevýhodou alebo nedostatkom jeho tvorby bolo, že nevedel miešať porasty - Falošná fyziognómia(používal porasty s tými istými vlastnosťami, odlišnosť v listoch - male, veľké, strihané....Prechod tvorili stĺpovité topole
Aubagne
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Svoboda nad Úpou
Svoboda nad Úpou je mesto v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 160 obyvateľov, z toho 1 081 mužov a 1 079 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,9 roka (muži 41,5 roka, ženy 44,2 roka). Nachádza sa tu lyžiarske stredisko.
Saint-Martin-de-Connée
Saint-Martin-de-Connée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šebo Timko
Šebo Timko (vlastným menom Ladislav Sebastian; * 23. apríl 1926, Brezno† 23. október 2020, Bratislava) bol slovenský lekár, dramatik.
Životopis
Absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (MUDr). Lekár, po 1958 riaditeľ polikliniky, 19831987 lekár Čs. zastupiteľského úradu v Káhire, od 1987 v Bratislave. Ako dramatik debutoval 1959 lyrickou rozhlasovou hrou Ročné doby, ktorá tematicky a žánrovo obohatila oblasť vtedajších rozhlasových hier. Vo svojich hrách využil aj zážitky z lekárskej praxe: Bez bielych plášťov (1966); Atómy srdca (1967); Lekárovo srdce (1970) a i. Ďalšiu skupinu tvoria hry kriticko-spoločenské, v ktorých nastavil krivé zrkadlo byrokratizmu a honbe za hmotnými statkami: Rovní v šťastí (1969); Klietka; Cesty a tiene (1974) a i. Komediálno-groteskné až satirické znaky majú aj ďalšie hry: Veľké pranie (1979), Päťdesiatiny (1981) a i.
V roku 1998 vyšla vo vydavateľstve Kalligram jeho životopisná kniha Kronika lekárskym životom písaná.
Úbeda
náhľad|Vozidlo civilnej ochrany v Úbede
Úbeda je mesto v provincii Jaén v španielskom autonómnom spoločenstve Andalúzia, ktorého začiatky siahajú do stredoveku. Má 36 000 obyvateľov a je tretie najväčšie mesto v provincii.
Renesančné pamiatky mesta spolu s pamiatkami v Baeze boli v roku 2003 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Medzi najvýznamnejšie pamiatky v meste patria tri paláce a kostol na námestí Vázquez de Molina.
Soufflenheim
Soufflenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Callocephalon
Callocephalon (kakadu) je rod kakaduorodých papagájov, v ktorom je zahrnutý jediný druh, kakadu prilbatý/prilbový (Callocephalon fimbriatum). Tento druh sa vyskytuje v chladnejších, vlhkejších, zalesnených pásmach Austrálie hlavne v ich krovinatých častiach. Teritórium ich výskytu je hlavne na juhovýchode austrálskeho kontinentu a v Tasmánii.
Tento jedinečný druh papagájov kakadu bol často priraďovaný do rodu spolu s bielymi kakadu rodu Cacatua. Diskutabilnosť ich užšieho príbuzenstva je spochybňovaná aj poukazovaním na rozdiely vo vzhľade, sfarbení vtákov a hlavne vo výraznom sexuálnom dimorfizme.
Vo farbe peria tohto kakadu dominuje svetlosivý odtieň so svetlosivým vrúbkovaním (vrúbkovanie je výraznejšie u samíc). Samce majú červenú hlavu a chochol, samice majú omnoho menej výrazný (menší) chochol, ktorý je sivo sfarbený.
Na rozdiel od väčšiny ďalších kakaduorodých papagájov, kakadu prilbový hniezdi na mladých stromoch, do ktorých samice svojim silnýcm zobákom vydlabú hniezdnu dutinu. Pribúdanie starších, dutých stromov a vplyvom odlesňovania ubúdanie prirodzeného životného prostredia spôsobilo redukciu počtu jedincov tohto druhu vtákov, čím sa kakadu prilbový dostal do zoznamu ohrozených druhov.
Peter Klepáč
Peter Klepáč (* 3. august 1975, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský hokejový obranca.
Klubový hokej
V seniorskom hokeji začínal v prvej extraligovej sezóne v Košiciach. Pre veľkú konkurenciu však neodohral veľa stretnutí a vrátil sa na dve sezóny do rodného Liptovského Mikuláša. Po jednej sezóne v Poprade odohral ďalšie tri sezóny opäť doma. Po produktívnej sezóne si ho vyhliadol HKm Zvolen, s ktorým získal majstrovský titul a kde s výnimkou krátkeho hosťovania v Poprade pôsobil šesť sezón. Následne odišiel do Martina, kde strávil ďalších šesť sezón. Pred sezónou 2011/2012 sa vrátil na polovicu sezóny do rodného Liptovského Mikuláša. Druhú polovicu odohral v jedinom zahraničnom pôsobisku vo francúzskom Neuilly-sur-Marne. Doma odohral aj ďalšie dve sezóny, aby v januári 2014 oznámil koniec kariéry. Po skončení kariéry sa venuje financiám.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral celkovo 15 zápasov, ani raz neskóroval.
Jevgenij Anatolievič Dadonov
Hráčska kariéra
Dadonov hrával za Traktor Čeľabinsk v RSL a v KHL. Bol draftovaný v roku 2007 zo 71. miesta Floridou Panthers. K tímu sa pridal v roku 2009, ale sezónu odohral v AHL za Rochester Americans.
NHL
Prvý gól v NHL strelil 15. decembra 2010 proti Carolina Hurricanes. V januári 2011 bol Dadonov vybraný ako účastník NHL All-Star Game SupperSkills, čiže na hokejové zručnosti ako jeden z dvanástich nováčikov.
V sezóne 2011–12 bol vytrejdovaný do Caroliny Hurricans, ale sezónu dohral len na farme v Charlotte Checkers.
Donbas
7. júla 2012, Dadonov odišiel z Caroliny a vrátil sa naspäť do KHL a to do Donbasu Doneck. V decembri 2013 podpísal trojročný kontrakt. S Donbasom vyhral Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 2012/2013 a bol druhý najlepší strelec turnaja. V sezóne 2013–14 pomohol Donbasu do konferenčného semifinále.