cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lotos indický
Lotos indický (iné názvy: lotos orechonosný, staršie: lotos pravý , ľudovo alebo staršie: lotos či lotosový kvet; lat. Nelumbo nucifera, synonymá: Nelumbium nuciferum, Nelumbium speciosum, zastarano: Nymphea nelumbo) je vodná rastlina z rodu lotos z čeľade lotosovité (Nelumbonaceae). Pochádza z indického subkontinentu, kde je často pestovaný budhistami ako mystická rastlina.
Čínske názvy
Čínske názvy druhu sú : 莲花 – slovenský prepis: lien-chua – pchin-jin: lianhua, alebo 荷 – slov. prepis: che – pchin-jin: he.
Charakteristika
Je to trváca, na dne zakoreňujúca vodná bylina s rozkonáreným podzemkom. Listy sú striedavé, vyrastajú z podzemku, s prílistkami, splývajú na vodnej hladine alebo vyčnievajú z vody, s prieduchmi len na vrchnej strane čepele. Stonka je bez druhotného hrubnutia. Na vrchole podzemku sa na konci sezóny vytvárajú hľuzovité zásobné orgány. Stopky listov sú dlhé a prirastajú uprostred štítovitej čepele. Žilnatina je dlaňovitá (lúčovitá). Kvety sú jednotlivé, veľké, obojpohlavné, pazušné, vyčnievajúce nad hladinu na dlhých stvoloch. Opeľované sú hlavne chrobákmi. Všetky kvetné orgány sú acyklické. Okvetné lupienky v počte 22 až 30. Tyčiniek je veľa (asi 200 až 400), dozrievajú centripetálne. Gynéceum je vrchné apokarpné, z 12 až 40 voľných plodolistov, jednotlivo vrastených do sploštenej vrchnej plochy dužnatého receptákula a obsahujúcich jediné vajíčko. Plodom sú nepukavé oriešky vnorené do receptákula. Semená majú veľké embryo a tenký endosperm.
Charakteristickým biotopom lotosu indického sú stojaté a pomaly tečúce plytké vody.
Pozri aj lotosový efekt.
Lotos indický ako symbol a v náboženstve
Lotos indický oddávna hrá významnú úlohu v umení indických náboženstiev, ako sú hinduizmus, sikhizmus a džinizmus. Uctievali ho aj starí Egypťania (pozri lotos (staroveký Egypt)). Už veľmi dlho je lotos indický pre svoj jedinečný vzhľad stredom záujmu nielen umelcov, ale aj prostých ľudí, u ktorých vzbudzuje pocit nadpozemskej čistoty, posvätnosti a krásy. V hinduizme predstavuje posvätný lotos aj slnko a spája sa s bohyňou matky ako symbol plodnosti.
Lotos v budhizme
V budhistickom symbolizme predstavuje lotos čistotu tela, reči, mysle a zrieknutie sa. Lotos je jedným z ôsmich budhistických symbolov, ktoré majú pôvod v najstarších indických kráľovských poctách – mušľa, bicykel, baldachýn, slnečník, lotos, váza, zlaté rybky a uzol. Vyrastá totiž z bahna alebo špinavej vody, ale sám je čistý a vonia. Akoby plával nad kalnými vodami hmotného pripútania sa a fyzickej túžby. Hoci má lotos korene v bahne na dne rybníka, jeho kvet leží nepoškvrnene nad vodou. Lotosový kvet je schopný sám vyrásť, stúpať a kvitnúť, aby dosiahol dokonalé osvietenie. Kvet môže mať 4, 8, 16, 24, 32, 64, 100 alebo až 1 000 okvetných lístkov. náhľad|Budha vzrastajúci z lotosového kvetu Podľa legendy, prvé kroky Gautama Budhu priniesli lotosové kvety všade, kam šiel. V Tibete je Padmasambhava („zrodený z lotosu") považovaný za druhého Budhu, ktorý priniesol budhizmus do tejto krajiny dobývaním alebo premenou miestnych božstiev; obyčajne je zobrazený ako kvetina. Lotos sa vyobrazuje ako trón, ktorý má slúžiť ako podstavec pre najdôležitejšie postavy v budhistickom umení.
Budha sa často znázorňuje, ako sedí so skríženými nohami na lotosovom kvete a odtiaľ sa vzal výraz „sedieť na lotose“, čo symbolizuje znovuzrodenie v raji. Keď vraj Budha dosiahol osvietenie, ľudia sa mu javili ako kostrnky, kvety a puky lotosu, ktoré vyrastali z bahna alebo v ňom boli ponorené. Podoby lotosu sa preto prirovnávajú k určitým fázam ľudského života. Plod lotosu symbolizuje minulosť, kvet súčasnosť a stonka budúcnosť.
Vďaka svojej jedinečnej povahe čistoty pomáha lotosový kvet očistiť ducha, ktorý sa rodí v mrzutosti, čo je odrazom reality sveta. Mnoho meditujúcich často používa lotosové kvety v sprievodných meditáciách na očistu mysle a ducha.
Dôležitosť farby
V budhistickej ikonografii má farba lotosu osobitný význam.
Zlatý lotos predstavuje osvietenie všetkých Budhov.
Ružový lotos predstavuje Budhu, históriu a sukcesiu Budhov.
V ezoterickom budhizme je fialový lotos zriedkavý a mystický a môže znamenať veľa vecí v závislosti od počtu kvetov zoskupených dohromady.
Červený lotos je spojený s Avalokiteshvárou, bodhisattvou súcitu. Je tiež spojený so srdcom a s našou pôvodnou čistou prírodou. Ďalšiu symbolikou je, že lotosový semenník s mnohými semenami vyjadruje plodnosť, červený lotosový kvet predstavuje ženské pohlavné orgány a stonka mužské pohlavné orgány.
Biely lotos znamená duševný stav očistený od všetkých jedov a všetkého zlého.
Lotosový trón
V ázijskom umení je lotosový trón, niekedy lotosová platforma, štylizovaný lotosový kvet, ktorý sa používa ako sedadlo alebo základňa postavy. Je to normálny podstavec pre božské postavy v budhistickom umení a hinduistickom umení a často videný v umení džinizmu. Pochádza z indického umenia a nasledoval najmä indické náboženstvá vo východnej Ázi náhľad|Bohyňa [[Lakšmí stojaca a držiaca lotos]] Presná forma sa líši, ale má predstavovať otvárací kvet lotosu indického. V niektorých budhistických legendách sa Budha zrodil z lotosového kvetu.
Okrem iných symbolických významov, týči sa nad vodným prostredím, v ktorom žije, a nie je ním znečistený, čím vytvára model pre budhistov.
Podľa pálijského kánonu Budha sám inicioval túto často sa opakujúcu metaforu v Aṅguttara Nikája a hovoril, že lotosový kvet vyrastá z bahnitej vody nepošpinený, a keď vyrastá a kvitne na tento svet, je zbavený všetkých nečistôt (podľa učenia sútry).
Využitie lotosu indického v Ázii
náhľad|Čínska lotosová ovocná polievka Lotos indický sa v Číne pestuje viac ako 3 000 rokov a pestuje sa nielen pre svoju kultúrnu a okrasnú hodnotu, ale aj na lekárske účely a pre jedlé semená a podzemky. Napríklad v Číne, Japonsku a Indii sa podzemky pražia, nakladajú, kandizujú alebo krájajú na plátky a vyprážajú sa ako hranolčeky. Pasta vyrobená z orieškov sa používa ako náplň do tradičných čínskych pekárskych výrobkov. Mladé listy, stonky listov a kvety sa v Indii konzumujú ako zelenina. V tradičnej čínskej medicíne sa využíva celá rastlina lotosu, avšak každá jeho časť sa používa na liečbu iného problému. Korene lotosu upravené v čerstvom mlieku údajne chladia srdce. Usušené listy a kvety liečia vredy a zbavujú bolesti zubov.
Workstation
right|thumb|Sun SPARCstation 1+, 25 MHz RISC procesor zo začiatku 90. rokov
Workstation alebo pracovná stanica je výkonný počítač, obvykle optimalizovaný pre špeciálne účely, ako sú grafický dizajn, Computer Aided Design, vývoj softvéru a vedecké aplikácie. Počítač je obvykle charakterizovaný dedikovanou grafickou kartou s podporou OpenGL, rýchlym procesorom, veľkou kapacitou RAM pamäte a pevných diskov, ktoré sú optimalizované a certifikované pre prácu so špeciálnymi aplikáciami.
Najväčšími výrobcami pracovných staníc sú Dell (Dell Precision), HP (HP xw) a Fujitsu-Siemens (Celsius).
Gmina Chlewiska
Gmina Chlewiska je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 124,2 km² a žije tu 6196 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 49,89 osôb/km².
Surques
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Les Salelles (Lozère)
Les Salelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam rádových veľkostí hmotnosti
Nasledujúca tabuľka umožňuje porovnanie rádovej veľkosti hmotnosti niektorých významných objektov.
Geomantia (veštenie)
Geomantia je veštenie zo značiek nakreslených na zemi, prípadne z náhodne hodeného piesku alebo hliny. Využívala sa napríklad pri vyhľadávaní správnych miest pre stavby a pre hroby.
Traja kamaráti
Traja kamaráti (🇩🇪) je román nemecko-švajčiarskeho prozaika a dramatika Ericha Maria Remarqua z roku 1938. Román opisuje osud vojnou poznačených ľudí, pre ktorých je návrat z frontu novým bojom so zúfalstvom a úzkosťou. Je situovaný do nemeckej povojnovej spoločnosti prvej svetovej vojny.
Súhrn
Dej románu sa odohráva po 1. svetovej vojne vo Weimarskej republike počas hospodárskej krízy. Rozprávačom a hlavnou postavou románu je Robert Lohkamp. Stratená generácia - 3 hrdinovia románu - prežili vojnu, no naučili sa skôr bojovať ako žiť. Kladú si otázku, prečo žijú. Mladosť stratili vo vojne, ale stratili v nej aj zmysel vlastnej existencie. Sú skeptickí voči inštitúciám, rodine, náboženstvu. Stratili pôdu pod nohami a v spoločnosti, do ktorej sa vrátili, ju nenašli. Neprestali však veriť v kamarátstvo. Snažia sa bojovať o priateľstvo, napríklad predajú svoje milované auto Karl, aby zachránili Robertovu Patríciu.
Obsah knihy
Ja-rozprávač Robby Lohkamp žije po prvej svetovej vojne v Berlíne. Mesto je ovplyvnené zlatými 20.-tymi rokmi, veľkou dávkou radosti a rozšafnosti s veľkým zmyslom pre zábavu v protiklade s infláciou, chudobou a politickým chaosom. Lohkamp má v čase románu 30 rokov a tým patrí k stratenej generácii. Už ako 18-ročný sa stal rekrútom a o rok neskôr stál v stredobode brutálnych a nehumánnych bojov prvej svetovej vojny. Toto obdobie zničilo jeho život a urobilo ho bezcenným a nepoužiteľným pre povojnové obdobie. Nevzdáva sa a pokúša sa túto pre celú generáciu význačnú prototypickú krízu riešiť individuálnym spôsobom. Svoje miesto vo vojne nahrádza svojou predstavou, že tentokrát je vojakom v armáde vlastného života. O svoj osud sa delí s dvomi kamarátmi z vojny Gottfriedom Lenzom a Ottom Kösterom. Spoločne otvoria dielňu na opravu automobilov. Zo začiatku sa autodielni darí, ale neskôr ju z dôvodov chýbajúcich zákazníkov musia zavrieť. Aj v súkromnom živote stoja ako kamaráti bok po boku a pokúšajú sa spoločnými silami zvíťaziť nad spomienkami na zážitky zo životunebezpečného frontu. Ich nový postoj k životu a predovšetkým alkohol, im v tomto pomáhajú. Bar sa stane stredobodom spoločenského života a rum prostriedkom na vymanenie sa zo smutnej reality. Potom Robby spozná dcéru dôstojníka Pat, zaľúbia sa a napriek nepriaznivým okolnostiam a mnohým úboho žijúcim ľuďom sa ich láska v okolí vyvíja pozitívne. Ich láska je intenzívna a čoskoro traja kamaráti prijmú Pat medzi seba. Robby a Pat sa ihneď zhodnú, že vzájomná láska, je to jediné zmysluplné, pravé a veľké v ich živote. Navzájom sa utešujú voči nezmyselnosti a pominuteľnosti života a zhodujú sa aj v názore, že svet by zariadili ináč. Pocit pominuteľnosti a nutnosti umierať sa silno odráža hlavne v Lenzovom zavraždení. Politická vražda spáchaná bandou Sturmabteilung (SA) privoláva pomstu. Zvyšní kamaráti zabijú Lenzových vrahov a pracovníkov hrozivého systému a sami sa kamarátovi postarajú o dôstojnú rozlúčku a kar. Ale ani nádherná a silná láska medzi Robbym a Pat nemá mať dlhé trvanie. Prostredníctvom chrlenia krvi a dusivých záchvatov sa ohlasuje jej smrť. Pat k Robbyho ľútosti zomiera a v otvorenom konci ho zanechá smutného a duševne prázdneho.
Kontext a analýza
Erich Maria Remarque román Traja kamaráti dokončil v roku 1936 v švajčiarskom exile a venoval ho svojej prvej žene Ilse Jutte Remarque-Zambona. Až na niekoľko menších úprav zodpovedá v roku 1933 vypracovanej prvotine Pat a zaraďuje sa do trilógie. Po románoch Na západe nič nové a Cesta späť tematicky nadväzuje obdobnými opismi osudov na predošlé knihy. Hlavní hrdinovia (mužského rodu) týchto troch románov prežívajú podobný povojnový osud a všetci traja sa snažia tento problém individuálne vyriešiť. Kolektívne riešenie tohto problému sa Remarqovi javilo príliš utopické, preto v románe Traja kamaráti zobrazuje sociálno ekonomický stav krajiny ako aj duševný stav povojnovej generácie. Túto absolútne neľudskú vojnu a jej následky opisuje Remarque v tejto súvislosti ako životnú katastrofu a analyzuje zlomenú psychiku indivídua a zároveň i celého národa v jednom. Román kladie otázku na význam života a smrti a zmysel života v takej ťažkej dobe. Pre zdôraznenie tejto tématiky Remarque stavia do protikladu zastrašujúcej politickej situácie silnú lásku. Práve v tejto dobe utopická láska medzi Robbym a Pat (ide o Remarqueov najkrajší ľúbostný príbeh) je sprevádzaná pochopením a súcitom. Milujúci unikajú občianskosti s jej všetkými cieľmi a vedú život bez vyšších zámerov. Vychutnávajú spoločne maličkosti všedných dní a ako príslušníci rádu bezúspešných odolávajú životu, ktorý je pre nich nič netrvá, životu bez plánov a budúcnosti. Politická téma románu sa zaoberá nastávajúcim fašizmom v Nemecku. Pokým Remarque prepracovával román v švajčiarskom exile, uchopili moc v Nemecku nacisti a Remarque tušil aké to bude mať následky. Už len z týchto dôvodov nebolo možné román v Nemecku uverejniť. V USA, v Spojenom kráľovstve, v Argentínii a niekoľkých severských štátoch román vyšiel už v roku 1937 a získal hlavne v Spojených štátoch a Spojenom kráľovstve výnimočne pozitívny kritický ohlas. Zahraničné recenzie vyzdvihovali predovšetkým Remarqueov talent sprístupniť udalosti pre nenemecké publikum a zasadiť do toho času dôveryhodný ľúbostný príbeh. Troch kamarátov vyzdvihovali ako román novej vecnosti kvôli jeho bezprostrednej reči, jeho dobovej a faktockej autentickosti. Medzi rokmi 1938 a 1941 nasledovali francúzska, brazílska a turecká verzia. Nemecké vydanie bolo vytlačené v exilovom nakladateľstve Querido, ale mnoho nemeckých čitateľov ho nečítalo. Zlé kritiky boli skôr výnimočné. V Nemecku vyšiel až v roku 1951 a ihneď zožal negatívnu kritiku. Potlačenie fašizmu a smútok z veľkej porážky zabraňovali prístupu čitateľa k Remarqueovmu dielu. V rusko hovoriacom prostredí bolo prvé vydanie naopak prijaté s obrovským nadšením. V socialistických krajinách sa román stal kultovou knižkou mladých a ostal ňou dodnes. Pevné kamarátstvo a láska, ktoré uľahčujú zlé časy, tam upútava čitateľov viacerých generácií.
Eugen Brikcius
Eugen Brikcius (* 30. august 1942) je český spisovateľ, básnik, filozof a výtvarník.
Po maturite vystriedal veľa zamestnaní (bol o. i. vodičom, pomocným robotníkom alebo programátorom). V rokoch 1966 – 1968 diaľkovo študoval filozofiu a sociológiu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, v rokoch 1968 – 1970 študoval filozofiu na University College v Londýne. Na konci šesťdesiatych rokov usporadúval happeningy, v sedemdesiatych rokoch sa živil ako výtvarník v slobodnom povolaní. V rokoch 1973 – 1974 bol osem mesiacov väznený za hanobenie Sovietskeho zväzu. Štúdiá dokončil až v roku 1982 dizertačnou prácou Ontological Argument. Po roku 1980 odišiel do Viedne.
Olšovice
Olšovice je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 51 obyvateľov, z toho 28 mužov a 23 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,5 roka (muži 46,0 roka, ženy 47,1 roka).
Ján Orosch
Mons. Ján Orosch (* 28. máj 1953, Bratislava) je rímskokatolícky arcibiskup Trnavskej arcidiecézy.
Životopis
Po ukončení štúdia na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte bol vysvätený za kňaza biskupom Júliusom Gábrišom 6. júna 1976 v Bratislave. Najskôr pôsobil ako kaplán v Komárne a od roku 1978 ako správca farnosti v rôznych farnostiach (Bušince, Okoč (1982), Hodruša-Hámre (1983), Vyškovce nad Ipľom (1984), Nové Zámky (1990), Bratislava-Prievoz (1991), Bratislava-Čunovo (1992)). V roku 1993 bol ustanovený za dekana Štúrovského dekanátu a zároveň menovaný za farára v Štúrove, kde pôsobil až do vymenovania za biskupa.
Za pomocného biskupa bratislavsko-trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Semina ho vymenoval pápež sv. Ján Pavol II. dňa 2. apríla 2004. Biskupskú vysviacku prijal 2. mája 2004 spolu s dnešným arcibiskupom Stanislavom Zvolenským v Katedrále sv. Jána Krstiteľa v Trnave. Vysvätil ho Mons. Ján Sokol, bratislavsko-trnavský arcibiskup metropolita spolu s Mons. Henrykom J. Nowackim, apoštolským nunciom SR a Mons. Dominikom Tóthom, emeritným pomocným biskupom Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy.
Dňa 2. júna 2004 sa stal predsedom Spolku svätého Vojtecha, keď v tejto funkcii nahradil Štefana Vrableca. Dňa 13. mája 2004 ho arcibiskup Mons. Ján Sokol menoval za generálneho vikára Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy a po reorganizácií diecéz bol dňa 21. marca 2008 menovaný za generálneho vikára Trnavskej arcidiecézy.
Dňa 2. júla 2012 sa stal apoštolským administrátorom Trnavskej arcidiecézy po odvolaní arcibiskupa Mons. Róberta Bezáka CSsR. Dňa 11. júla 2013 pápež František ho vymenoval za trnavského arcibiskupa. Trnavskú arcidiecézu kánonický prevzal počas slávnostnej svätej omše v Katedrále sv. Jána Krstiteľa v Trnave dňa 30. augusta 2013, v deň výročia posviacky chrámu. Do úradu ho uviedol bratislavský arcibiskup metropolita Stanislav Zvolenský.
Útok na Zuzanu Čaputovú pred prezidentskými voľbami 2019
Orosch v marci 2019 počas omše v Bazilike sv. Mikuláša v Trnave zaútočil na prezidentskú kandidátku Zuzanu Čaputovú slovami: „propagovať kandidáta, kandidátku za ultraliberálnu stranu za prezidentku je ťažkým hriechom“. Podľa rozhodnutia Rady pre vysielanie a retransmisiu, jeho kázeň (vysielaná televíziou LUX) mohla ovplyvniť hlasovanie voličov v neprospech tejto kandidátky.
Špekulácie o obetiach teroristického útoku pred Teplárňou
V obežníku pre kňazov Trnavskej diecézy Orosch napísal svoj pohľad na teroristický útok na Zámockej ulici, pri ktorom boli zavraždení dvaja LGBTI ľudia. Vyjadril sa, že mu vadí keď sa o týchto obetiach píše ako o „nevinných“ a ich konanie označil za nemravné. Bez akýchkoľvek dôkazov, alebo známych skutočností v obežníku polemizuje o tom, či boli Matúš Horváth a Juraj Vankulič drogovo závislí a tiež či sa konali v klube Tepláreň protidrogové razie a kontrola veku osôb. Túto rétoriku odsúdila aj Polícia Slovenskej republiky. Vo svojom vyjadrení odsudzuje hrubú manipuláciu zo strany Oroscha a jeho stigmatizáciu a hrubú urážku pamiatky nevinných obetí. Arcibiskupovi vyčítajú rozdeľovanie spoločnosti na základe manipulatívnych otázok založených na klamstve. Nenávistnú rétoriku arcibiskupa odsúdili aj predseda vlády Heger a ministerka kultúry Milanová. Za svoje výroky k Teplárni si vyslúžil anticenu Homofób roka za rok 2023, ktorú udeľuje Inštitút ľudských práv.
Harald III. (Nórsko)
náhľad|Pamätník Haralda III. v [[Oslo|Osle.]] Harald III. (* 1015 – † 25. september 1066) plným menom Harald Sigurdson, s prídomkom Krutý (Hardråde, Hardrada alebo Harðráði) bol nórsky kráľ z dynastie Hårfagre v rokoch 1046 – 1066. Prídomok Hardråde znamená doslova tvrdá vláda.
Detstvo
Harald sa narodil (pravdepodobne koncom augusta) 1015 ako najmladší z troch nevlastných bratov Olafa Svätého. Po smrti Olafa v bitke pri Stiklestade v roku 1030, kde bránil svoje kráľovstvo pred Knutom Veľkým bol ranený Harald donútený utiecť z krajiny.
Novgorod, Kyjevská Rus
Jeho útek najprv smeroval do Švédska a následne do Novgorodu, kde ho prichýlilo knieža Jaroslav Múdry. Hoci Harald neskôr Novgorod opustil, s Jaroslavom kontakt nestratil a tento sa aj staral o Haraldove najmä finančné záležitosti a po rokoch sa stal Haraldovým svokrom.
Konštantinopol, Byzantská ríša
Z Novgorodu sa Harald vybral sa do Byzancie, bájneho Miklagardu (Carihrad). Tam sa dal do služieb cisára Michala IV. a vstúpil aj so svojimi mužmi do elitnej žoldnierskej gardy Varjagov. Vďaka svojej udatnosti v boji proti Saracénom na východe a Normanom na západe sa stal čoskoro veliteľom tejto elitnej jednotky, ktorá vtedy podliehala byzantskému generálovi Georgiovi Maniakovi.
V Byzancii bol vtiahnutý nielen do víru bojov na hraniciach, ale aj intríg v bojoch o cisársky trón. Po smrti Michala IV. nastúpil na trón Michal V., ktorého pokus o reformy priviedol ľud k všeobecnému povstaniu, ktoré Michala V. zvrhlo a na trón uviedlo cisárovnú Zoé. Harald bránil so svojimi mužmi palác do poslednej chvíle, pobijúc nespočetné množstvo povstalcov. A hoci sa nakoniec stiahol, dostalo sa mu nemilosti, od ktorej ho zachránila len cisárovná Zoé, ktorá chcela Haralda za svojho milenca. Haraldovo srdce ale už patrilo inej, Márii Skleraine, dvornej dáme cisárovnej. Neustále ho posielali do bojov pod velením Georgia Maniaka (Juraja Maniaka). Po smrti Maniaka (zvíťazil ale padol) Haralda uväznili pod zámienkou podpory Georgiovi a dlhodobej sprenevery vojnovej koristi. Haraldovi sa aj so svojimi priateľmi podarilo utiecť.
Pri úteku sa im podarilo prekonať na lodiach typu drakkar reťaz uzatvárajúcu Zlatý roh. Mária Skleraina sa rozhodla ostať v Byzancii z obavy pred pomstou cisárovnej Zoé na jej rodine. Harald sa vrátil späť do Novgorodu, kde zistil, že korisť ktorú nalúpil počas pôsobenia v garde Varjagov sa vďaka Jaroslavovej obchodnej zručnosti rozmnožila.
Spoluvláda
Po návrate Harald zistil, že v Nórsku sa medzičasom odohrali rôzne udalosti: Knuta z Nórska vyhnal Olafov syn Magnus I. a veľká časť Nórov prijala kresťanstvo. Magnus sa navyše tešil podpore šľachty i ľudu, a ten nebol ochotný Haralda prijať. Navyše Magnus napriek inak miernej povahe a mladému veku bol ťažší súper ako Harald očakával.
Napokon Magnus výmenou za polovicu Haraldovho majetku privolil deliť sa s ním o moc, pričom Magnus si vymohol isté prednostné výsady (na čestné miesto, na kotviská, na kráľovské insígnie atď.). Tieto výsady si Magnus strážil a aj Harald to musel akceptovať. Spoluvláda trvala do roku 1047, kedy sa Magnus počas vojenskej výpravy do Dánska proti Svenovi Estridssonovi nešťastnou náhodou smrteľne zranil. Napriek veľkým rozporom sa Magnusova smrť Harada dotkla a neskôr dal svojmu prvorodenému synovi meno Magnus.
Samovláda
Na smrteľnej posteli určil Magnus Svena Estridssona za svojho dediča v Dánsku a Haralda v Nórsku. S tým sa ale Harald nemienil zmeniť a neskôr každoročne podnikal pustošivé nájazdy do Dánska. Svena však poraziť nemohol, keďže ten sa rozhodujúcej bitke vyhýbal.
Počas tohoto obdobia založil Harald Oslo a keďže mu thing neschválil potrebné zvýšenie daní, vybudoval ho z vlastného vrecka.
Haraldova neústupná povaha mu narobila mnoho nepriateľov najmä v radoch šľachty. Kráľ totiž nemal v Nórsku absolútnu moc a najvýznamnejšie veci muselo schvaľovať ľudové zhromaždenie – thing. Na presadzovanie svojich záujmov využíval vo veľkej miere politické vraždy prípadne svojich protivníkov vyštval. Tiež šikovne využíval rozpory najmä medzi malými veľkými vlastníkmi pôdy, ktorí hoc aj bránili staré cnosti, si svojou aroganciou narobili sami veľa nepriateľov. Veľkí vlastníci pôdy stáli proti Haraldovi zvyčajne v opozícii zatiaľčo malí ho buď podporovali alebo sa oňho opierali vo svojich sporoch s veľkými. Tým napríklad dával správy kde sa ten-ktorý šľachtic bude v danom čase nachádzať, a ak ho aj prepadli a zabili, nikdy neboli kráľom volaní na zodpovednosť prípadne bol celý prípad ututlaný (?).
Podpora Haralda sa tiež líšila i regionálne – veľkú podporu mal v oblasti Oslofjordu na juhu, zatiaľčo na západe, t. j. v Trondheime, (najsvätejšom mieste Nórska – tu bol pochovaný aj Olaf Svätý), kde mal aj svoje sídlo sa musel spravidla potýkať s opozíciou.
Manželstvo
Pri jednom z mnohých objazdov nórskych krajov sa počas zimnej prestávky u svojho významného spojenca Thorberga zoznámil s jeho dcérou Thorou. Rozhodol sa s ňou oženiť, ale keďže nebol ochotný sa rozviesť (najmä z politických dôvodov) s Ellisif, využil medzery vo výklade cirkevného práva a vstúpil de facto do bigamického manželstva. Thoru totiž ustanovil za druhú kráľovnú a nie za druhú manželku. S Thorou mal neskôr dvoch synov; Magnusa a Olafa. Tento vzťah dostal trhliny a Harald sa viac primkol k Ellisif.
Haraldov osud
Osudná chvíľa pre Haralda nastala vo chvíli, keď sa rozhodol uplatniť svoj nárok na anglické dedičstvo – tam mal totiž po smrti kráľa Eduarda Vyznávača podľa rôznych dohôd prevziať korunu. Anglický ľud ale uviedol na trón Godwinowho syna Harolda.
Preto sa Harald v roku 1066 vypravil do Anglicka po boku s Haroldovým bratom Tostigom a jeho skúsená armáda sa bez ťažkostí vylodila a po počiatočných úspechoch sa stretli s Haroldovým narýchlo pozbieraným vojskom v bitke pri Stamford Bridge. Tam sa ale stalo to, čo nik nečakal – Haraldovo vojsko utrpelo ťažkú porážku a Harald sám padol.
Epilóg
Harald si v Nórsku svoju moc zabezpečil pevne, a preto sa v Nórsku po jeho smrti neudiali nijaké zmätky a na trón bez problémov nastúpil jeho syn Magnus.
Vladislav II.
Vladislav II. môže byť:
Gmina Chłopice
Gmina Chłopice je vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Má rozlohu 49,11 km² a žije tu 5690 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 115,86 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Jarosław.
Harvard University
náhľad|Univerzitné námestie Harvard University alebo po slovensky Harvardova univerzita (často nesprávne Harvardská univerzita) je najstaršia stále fungujúca univerzita na území Spojených štátov a jedna z najprestížnejších univerzít na svete, nachádzajúca sa v Cambridgei v štáte Massachusetts. Jej najstaršia časť, Harvard College (do 13. marca 1639 názov New College), ktorá je spolu Harvard Extension School (1910) inštitúciou univerzity pre bakalárske štúdium, bola založená v roku 1636 (7. novembra 1636 bola odsúhlasená dotácia na založenie školy). Pomenovaná je podľa duchovného Johna Harvarda, absolventa University of Cambridge, ktorý škole odkázal polovicu svojho dedičstva (780 libier a knižnicu s cca 320 zväzkami kníh).
Harvardova univerzita je súkromnou a výskumnou univerzitou a patrí do Ivy League („Brečtanová liga“), športového združenia ôsmich elitných univerzít na severovýchode USA. Prednášal na nej napríklad William James, C. I. Lewis, Talcott Parsons alebo Hilary Putnam.
Empedokles
Empedokles (alebo Empedoklés) z Akragantu/Agrigenta (🇬🇷, * asi 483 pred Kr. — † 423 pred Kr.) bol starogrécky filozof.
Mnohotvárnosť vecí vyrastá podľa neho zo štyroch koreňov (elementov, živlov): zeme, vody, vzduchu a ohňa. Zjednocovanie a rozdeľovanie elementov spôsobujú podľa Empedokla dve protikladné sily: Láska (príťažlivosť) a Nenávisť (odpudivosť). Štádiá vývinu sveta sa rozlišujú podľa toho, ktorá z týchto síl prevláda.
Učenie Empedokla
Je pokusom o syntézu Herakleitovho učenia o večnej zmene Parmenidovho učenia o nemennom súcne. Základom všetkého sú podľa Empedokla štyri elementy (živly): oheň, vzduch, zem a voda. Elementy sú nemenné v tom zmysle, že kvalitatívna zmena jedného na druhý nie je možná. Rozmanitosť vecí a dianie vzniká podľa Empedokla tým, že Láska (spájajúca sila) a Svár (oddeľujúca sila) zmiešavajú čiastočky elementov v rôznych proporciách. Z tohto nepretržitého zápasu protikladov vzniká celý svet čiže kozmos. V kozme každá jednotlivá vec ďalej podlieha tomuto istému zákonu boja protikladov, v dôsledku čoho všetko vzniká – stáva sa – všetko bez prestávky hynie, aby znovu vzniklo. Tento proces sa uskutočňuje na základe vírivého pohybu, v ktorom vzniká najskôr vzduch, neskoršie kozmický oheň, nato zem a voda a z vody znovu vzduch a potom nasledujú ďalšie vírivé cykly. Zo zeme vzniká rastlinný a živočíšny svet i človek.
Arcens
Arcens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Arcens má 416 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Prószków
Prószków (nem. Proskau) je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat opolski v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 708 obyvateľov (30.6.2007).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Štós
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Štós v okrese Košice-okolie.
Michal I.
Micha(e)l I. alebo Michaél I. alebo Michail I. môže byť:
Michal I. alebo Michail I. môže byť aj:
Michal I. môže byť aj:
Friedrich Engels
Friedrich Engels (* 28. november 1820, Barmen, Nemecko – † 5. august 1895, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol systematizátor marxistickej filozofie; nemecký sociológ, filozof, ekonóm, žurnalista a továrnik; spolupracovník K. Marxa, vydavateľ 2. a 3. knihy Marxovho "Kapitálu".
Gmina Chmielnik (powiat rzeszowski)
Gmina Chmielnik je vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Má rozlohu 52,87 km² a žije tu 6391 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 120,88 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Rzeszów.
Krakonoš
Krakonoš môže byť:
NHL draft (2010)
NHL Entry Draft 2010 bol 48. vstupný draft NHL. Konal sa 25. a 26. júna 2010 vo Staples centre v Los Angeles.
Alkippé (dcéra Area)
Alkippé alebo Alkippa je v gréckej mytológii dcéra boha Area a jeho milenky Aglaury, dcéry aténskeho kráľa Kekropa I.
Basketbal na Afrických hrách 2015
Basketbal na Afrických hrách 2015 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Afrických hier 2015. Konal sa v Brazzaville, v Kongu od 10.19. septembra 2015, za účasti 9 mužských a 10 ženských tímov. Pôvodne sa naň kvalifikovalo 24 tímov, po 12 v každej kategórii. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1965, a toto bolo jeho 11. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Makelekele Gymnasium s kapacitou pre 3 000 divákov. V mužskej kategórii získala svoj štvrtý titul 🇦🇴, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇪🇬. U žien zvíťazilo prvýkrát bz, keď vo finále vyhralo nad 🇳🇬.
Kvalifikácia
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k septembru 2014.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k októbru 2014.
Sus-Saint-Léger
Sus-Saint-Léger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam planétok 73251 – 73500
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
León (Sparta)
León bol kráľ Sparty z kráľovského rodu Agiovcov. Vládol približne od roku 590 pred Kr. do roku 560 pred Kr.
León kráľom Sparty
Rok nástupu kráľa Leóna na trón tak ako aj u jeho predchodcov nie je presný. V historických prameňoch sa jeho meno spomína v zoznamoch kráľov Sparty s približnou dĺžkou jeho panovania a datovaním doby v ktorej žil. O jeho činoch je známe len to, že podľa historika Herodota so svojim spolukráľom Agasiklom bojovali proti Tegei.
Jan Masaryk
Jan Garrigue Masaryk (* 14. september 1886, Praha – † 10. marec 1948, Praha) bol česko-slovenský diplomat a politik, minister zahraničných vecí Československej republiky v rokoch 19401948. Bol syn prvého česko-slovenského prezidenta Tomáša Garrigue Masaryka.
Bissau
Bissau je prístavné, najväčšie a hlavné mesto Guiney-Bissau. Žije tu približne 492 004 obyvateľov (2015).
Jan Masaryk
Bol okrem iného aj veľvyslanec Česko-Slovenska v Londýne (19251938), minister zahraničných vecí Benešovej exilovej vlády a nakoniec aj minister zahraničných vecí vo vláde Klementa Gottwalda. Vo februári 1948 odmietol podať demisiu spolu s ostatnými demokratickými ministrami.
Bissau
Dejiny
Vzniklo v roku 1687 ako portugalská opevnená pošta a centrum obchodovania s otrokmi. V roku 1941 si vymenilo titul hlavného mesta s mestom Bolama. Mesto má medzinárodné letisko, je sídlom malej univerzity a výskumného ústavu. Počas občianskej vojny v krajine (1998 – 1999) bola veľká časť mesta zničená a väčšina obyvateľstva utiekla do vnútrozemia. Na začiatku 21. storočia, sa pomalým tempom obyvateľstvo z veľkej časti vrátilo.
Jan Masaryk
Rakúsko-Uhorsko
Navštevoval školy v Prahe, Akademické gymnázium (maturoval v roku 1906) a v USA (1907–13). V roku 1913 sa vrátil do Čiech. Počas prvej svetovej vojny nastúpil vojenskú službu v rakúsko-uhorskej armáde (1915–18 v tyle uhorského pluku na poľskom fronte, bol povýšený na dôstojníka a vyznamenaný medailou za statočnosť). Jeho rodina (matka, sestra Alice, brat Herbert) počas vojny trpela, pre zahraničné aktivity ocka profesora T. G. Masaryka, ktorý bol s dcérou Olgou v exile.
Krakonoš (pivo)
Názov piva je odvodený od miestneho bájneho strážcu hôr Krakonoša. Pivo Krakonoš sa vyznačuje typickou horkou chuťou a sýtou trvalou penou. Pre výrobu piva sa používa voda z vlastnej studne, ktorá je 80 metrov hlboká. Pivo sa vyrába klasickou technológiou, je nepasterizované, mikrobiálne filtrované, stáčané za studena.
Jan Masaryk
ČSR
Po skončení vojny sa stal diplomatom v novovzniknutej republike, v rokoch 1919–22 chargé d'affaires vo Washingtone. V rokoch 1920–25 bol osobným tajomníkom Edvarda Beneša, vtedajšieho ministra zahraničných vecí ČSR.
Londýn, USA
V roku 1925 sa stal vyslancom v Londýne. V septembri 1938 po Mníchovskej dohode a okupácii Sudet na túto funkciu rezignoval a zostal v Londýne. V roku 1940 sa stal ministrom zahraničia Benešovej exilovej vlády.
V Spojenom kráľovstve mal k dispozícii londýnsky apartmán na 58 Westminster Gardens, ale často prebýval aj v Buckinghamshire vo Wingrave, v rezidencii členov a zamestnancov Benešovej vlády, alebo u Benešovcov v ich rezidencii v Aston Abbotts.
Povojnová ČSR
thumb|Jan Masaryk a veľvyslanec USA v Československu [[Laurence Steinhardt]] thumb|Masarykova rakva - okolnosti smrti sú dodnes nevyjasnené V roku 1945, 26. júna, v San Francisku za ČSR podpísal Chartu Organizácie spojených národov. Podieľal sa aktívne i na formulácii Medzinárodného paktu o ľudských právach.
V roku 1946 viedol ako minister česko-slovenskú delegáciu na Parížskej mierovej konferencii, konanej od júla do októbra. V auguste 1946 sa stal prvým predsedom vtedy práve v Luxembursku založenej Svetovej federácie združenia pre Spojené národy (World Federation of United Nations Associations, WFUNA).
Masaryk zostal ministrom zahraničia i v povojnovej vláde, po voľbách v roku 1946 komunistami dominujúcom Národnom fronte. Snažil sa o udržanie priateľstva so ZSSR, z tej doby pochádza i jeho – z dnešného hľadiska servilná – oslavná reč maršalovi Stalinovi. No súčasne bol pobúrený sovietskymi mocenskými ambíciami – ako bolo aj sovietske veto proti účasti Česko-Slovenska na Marshallovom pláne.
Osobný život
V roku 1925 sa Jan Masaryk oženil s Frances Craneovou, dcérou Charlesa Cranea, významného zástancu česko-slovenskej samostatnosti. Bezdetné manželstvo skončilo za päť rokov. Masaryk sa dlho stýkal s Američankou Marciou Davenportovou. Po odchode do exilu sa mali vziať v Londýne, kam za ňou mal odcestovať.
Február 1948 a smrť
10. marca ho objavili mŕtveho pod oblokom svojho bytu. Jeho smrť je dodnes záhada. Sú tri teórie: podľa jednej išlo o vraždu (Masaryka z okna jednoducho vyhodili), podľa druhej o samovraždu (Masaryk z okna sám vyskočil) a podľa tretej verzie sa Masaryk pokúšal po rímse utiecť zo svojho bytu (kde sa v tej chvíli pohybovali votrelci) a z rímsy spadol.
Policajné vyšetrovanie sa skončilo v roku 2004 a došlo k záveru, že išlo o vraždu. To je v súlade s presvedčením verejnosti aj viacerých historikov, že Jana Masaryka zavraždili komunisti, aby im neprekážal v novej vláde. Tiež sa v Moskve v júli 1947, ako jediný postavil Stalinovi na odpor (pri rokovaniach o Marshallovom pláne), čo by už samotné postačovalo na jeho „zlikvidovanie“.
Kaukón
Kaukón (Kaukón) môže byť v gréckej mytológii:
Vladislav I.
Vladislav I. môže byť:
Pěčnov
Pěčnov je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 134 obyvateľov, z toho 71 mužov a 63 žien, pričom priemerný vek v obci bol 32,5 roka (muži 33,7 roka, ženy 31,1 roka).
Les Vignes
Les Vignes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Chmielno
Gmina Chmielno je vidiecka gmina v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu 79,18 km² a žije tu 6491 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 81,98 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kartuzy.
Vršovice (Praha)
Vršovice sú pražská štvrť a katastrálne územie na juhovýchode širšieho centra, súčasť mestskej časti a mestského obvodu Praha 10. Susedí so Strašnicami, Vinohradmi, Nuslami a Michlami. Od roku 1885 boli mestečko, v rokoch 1902 – 1921 mesto.
Branisko (priesmyk)
Branisko (,, alebo ľudovo Chvalabohu; ) je horské sedlo v hlavnom hrebeni pohoria Branisko. Sedlom vedie cesta I/18 a masívom prechádza rovnomenný cestný tunel. Oddeľuje regióny Spiš a Šariš a poskytuje dobrý výhľad na Spiš a Spišský hrad.
Poloha
Nachádza sa v hlavnom hrebeni pohoria Branisko, pričom oddeľuje geomorfologické podcelky Smrekovica na severe a Sľubica na juhu. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a zasahuje na katastrálne územie obce Poľanovce a Korytné. Najbližšími sídlami sú západne ležiace Poľanovce a Korytné, približne západne sa nachádza mesto Spišské Podhradie. Východným smerom je najbližším sídlom obec Široké.
Dejiny
V oblasti priesmyku v roku 1849 prebehol bojový konflikt slovenských dobrovoľníkov a maďarských honvédov.
Doprava
Priesmykom prechádza dôležité cestné spojenie v smere západ-východ, cesta I/18, ktorou v minulosti viedla európska cesta E50. V roku 2003 bola otvorením Tunela Branisko sprevádzkovaná časť diaľnice D1 a tým presmerovaná veľká časť dopravy z horského sedla.
Turizmus
Oblasť je využívaná ako rekreačná oblasť s hustou sieťou turistických trás a s osadou Branisko. Priesmyk je prístupný po viacerých turistických trasách z obcí Šindliar, Harakovce, Vojkovce, Vyšný Slavkov a Lipovce. V blízkosti priesmyku sa nachádzajú dve jaskyne, z toho jedna nesie názov Diablova výverová diera.
Ečizen (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ečizen
Provincia Ečizen (🇯🇵) bola bývalá japonská provincia ležiaca na pobreží Japonského mora. Susedila s provinciami Kaga, Hida, Mino, Ómi a Wakasa. Na jej území sa dnes rozkladá severná časť prefektúra Fukui.
Ečizen preslávil tunajší tradične vyrábaný papier waši. Už v textu z roku 774 je zmienka o waši vyrábanom v tejto oblasti. Waši z Ečizenu je dodnes najbežnejší tradičný papier predávaný v Japonsku. Ečizen je tiež známy tu vyrábanou kvalitnou keramikou.
Krutomor
Krutomor bol čarovný meč z trilógie Černokňažník.
V tomto meči bol zakliaty démon Krutan, ktorý požieral ľudské duše, ale premohol ho boh Radhost a zaklial ho do meča, z čoho sa odvádza názov Krutomor.
Pius XI.
Životopis
Narodil sa 31. mája 1857 v Desiu neďaleko Milána v Lombardsko-benátskej monarchii. Za kňaza bol vysvätený 20. decembra 1879. 3. júla 1919 bol pápežom Benediktom XV. vymenovaný za apoštolského nuncia v Poľsku a zároveň titulárneho arcibiskupa v Naupactus. 28. októbra 1919 obdržal biskupskú vysviacku z rúk Aleksandra Kakowského, arcibiskupa varšavského, spolusvätiteľmi boli svätý Józef Sebastian Pelczar, biskup przemyślský a Stanisław Kazimierz Zdzitowiecki, biskup włocławský. 19. apríla 1921 bolo jeho titulárne sídlo zmenené z Naupactus na Adana. Krátko na to, 13. júna 1921, bol vymenovaný za arcibiskupa milánskeho a zároveň kreovaný na kardinála. Po jednom z najdlhších konkláve 20. storočia, 2. až 6. februára 1922 po smrti pápeža Benedikta XV., ktoré prebiehalo 5 dní, počas ktorých prebehlo 14 kôl, bol zvolený za pápeža, zvolil si meno Pius XI. Intronizovaný bol 12. februára. Úrad zastával až do svojej smrti 10. februára 1939 v Apoštolskom paláci vo Vatikáne.
Encykliky
Počas svojho pontifikátu vydal 30 encyklík. Najznámejšou z nich sa stala encyklika proti nacizmu Mit brennender Sorge, ktorá bola vydaná 14. marca 1937. Je to zároveň jediná encyklika 20. storočia, ktorá nebola vydaná v latinskom, ale v nemeckom jazyku. Druhou známou je encyklika DIvini Redemptoris z 19.marca 1937 odsudzujúca rovnaké zlo - komunizmus. Encykliku Humani generis unitas, v ktorej odsudzoval rasizmus Tretej ríše a perzekúciu židov, nedokončil. Neopomenuteľná je aj jeho sociálne zameraná encyklika Quadragessimo anno o usporiadaní spoločnosti, obnove spoločenského poriadku a jeho zdokonalení podľa zásad evanjelia z 15. mája 1931.
Budova Roľníckej vzájomnej pokladnice (Považská Bystrica)
Budova bývalej Roľníckej vzájomnej pokladnice v Považskej Bystrici je funcionalistická budova postavená v roku 1928 architektom Milošom Svitavským. Je jednou z mála zachovaných stôp starého centra Považskej Bystrice, kde tvorila jeho nárožie. Dnes je zaznamenaná v zozname pamätihodností mesta. Je najhodnotnejšou pamiatkou modernej architektúry v Považskej Bystrici.
Ardoix
Ardoix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Ardoix má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Predspev
Predspev môže byť:
John Harvard
John Harvard (* 26. november 1607, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 14. september 1638, Charlestown, Massachusetts, USA) bol anglický duchovný pôsobiaci v štáte Massachusetts. Jeho donácia – 780 libier (pol majetku) a knižnica, ktorá obsahovala asi 320 zväzkov kníh vysokej škole New College v Cambridge zabezpečili, že táto univerzita 13. marca 1639 dostala názov Harvardova univerzita. V tom čase išlo len o Harvard college, názov Harvard University dostala až v roku 1780 ustanovením štátu Massachusetts.
Nesúhlasnosť
Nesúhlasnosť môže byť:
Radhostice
Radhostice je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 158 obyvateľov, z toho 79 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 40,2 roka, ženy 43,9 roka).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Trebejov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Trebejov v okrese Košice-okolie.
Tangry
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Má dať
Má dať (iné názvy pozri nižšie) je v účtovníctve ľavá strana účtu. . Opakom je dal.
Ľavou stranou účtu sa v podvojnom účtovníctve rozumie:
Iné názvy
Názvy ľavej strany účtu sú má dať, strana ,,má dať`` (skratka MD alebo Md), debet, debetná strana, dlžnícka strana, historicky aj: (strana) vzal. Zaúčtovanie na ľavej strane účtu sa označuje aj ako (pri)písanie/(za)účtovanie/zápis na ťarchu účtu (resp. staršie ...na vrub účtu a historicky aj ...k ťarche účtu), debitovanie účtu (resp. menej vhodne debetovanie účtu) alebo zaťaženie/zaťažovanie účtu (resp. historicky obťaženie účtu); starší ekvivalent ťarchopis (vrubopis) sa dnes už používa len v istých špecifických významoch.
Pôvod názvov
Výraz „má dať“ vznikol ako preklad stredovekého latinského označenia ľavej strany účtu používaného v Taliansku, ktoré znelo debet dare (neskôr skrátene „debet“), čo znamená doslova „má dať“, „je povinný dať“. Toto označenie sa pôvodne používalo len v súvislosti s osobnými účtami na označenie tej strany osobného účtu, kde sa zapisovali pohľadávky účtujúceho podnikateľa (teda, že zákazník podnikateľovi „má dať“ peniaze), t. j. ľavej strany osobného účtu. Dnes už je výraz „má dať“ či „debet“ čisto tradičný a nemá nijaký obsahový význam.
Prehľad
Prehľad synoným používaných v súvislosti s účtovaním na účet :
Potápačská maska
right|thumb|Hans Haas s potápačskou maskou a šnorchlom thumb|Celotvárová potápačská maska
Potápačská maska je základná súčasť potápačského výstroja, ktorá umožňuje potápačom, nádychovým potápačom, a šnorchlistom vidieť pod vodou.
Ľudské oko je prispôsobené na videnie vo vzduchu, ktorý má odlišné optické vlastnosti než voda. V priamom kontakte s vodou sa svetlo dopadajúce do oka sa láme v odlišnom uhle a oko nie je schopné správne zaostriť. Potápačská maska vytvára pred očami priestor naplnený vzduchom, vďaka ktorému je oko schopné správne zaostriť.
Na rodziel od plaveckých okuliarov zakrýva potápačská maska i nos potápača. Pri potápaní sa tlak okolitého prostredia (vody) zvyšuje a v maske tak vzniká podtlak, ktorý môže poškodiť oči. Zakrytý nos umožňuje potápačovi výdychom vzduchu do masky vyrovnať v nej tlak, takisto sa pomocou výdychu môže z masky odstrániť voda, ktorá do nej náhodne vnikla. Prvú potápačskú masku zakrývajúcu nos vyrobila firma Cressi v roku 1952.
Potápačské masky sa skladajú zo:
Celotvárová potápačská maska
Celotvárová maska vytvára priestor naplnený vzduchom pred celou tvárovou časťou hlavy; to sa používa na ochranu tváre pred Celotvárová potápačská maska je typ potápačskej masky, ktorá zakrýva celú tvárovú časť hlavy potápača. Býva s ňou pevne spojený druhý stupeň potápačského dýchacieho prístroja.
Celotvárová maska má niekoľko funkcií:
Celotvárové potápačšké masky môžu byť bezpečnejšie, než dýchanie z nezávislého náustka. V prípade, ak sa potápač dostane do bezvedomia alebo podľahne kŕčom z otravy kyslíkom, nemôže mu náustok dýchacieho prístroja vypadnúť z úst.
Cesta I. triedy 2 (Slovensko)
Cesta I. triedy 2 (I/2) je cesta I. triedy na Slovensku prebiehajúca celá na západe. Jej dĺžka je 100,935 km a vedie z mesta Holíč cez Záhorie do mesta Malacky a ďalej do hlavného mesta Bratislavy, kde sa dotýka Malých Karpát a následne prekonáva Dunaj mostom Lanfranconi. Ďalej obchádza z východnej strany panelové sídlisko Petržalka predtým, ako sa končí na maďarských hraniciach za bratislavskou mestskou časťou Rusovce.
Cesta vedia z veľkej časti paralelne so železničnou traťou Železničná trať Bratislava – Břeclav. Na ceste sa nachádza celkovo 46 mostov.
Dnes má pre medzinárodnú dopravu cesta I/2 už len malý význam, keďže prebieha takmer celá súbežne s diaľnicou D2. Pred zavedením elektronického mýta pre nákladné vozidlá v roku 2010 podliehala spoplatneniu diaľničnými nálepkami aj cesta I/2, aby sa zabránilo obchádzaniu diaľnice D2 nákladnými autami. Z rovnakého dôvodu je celá cesta od štátnej hranice s Českom až po Bratislavu (okrem úsekov v obciach) spoplatnená elektronickým mýtom.
Väčšinu cesty spravuje Slovenská správa ciest, okrem úsekov na území hlavného mesta SR Bratislavy, ktoré spravuje mesto prostredníctvom Magistrátu.
História
Väčšia časť cesty I/2 sa nachádzala na území Česka a prechádzala v trase Humpolec - Jihlava - Brno - Břeclav - Kúty - Bratislava - hraničný priechod Rusovce/Rajka. Podľa pôvodných plánov československej cestnej siete mala cesta začínať už v Prahe, pričom úsek Praha - Humpolec mal byť vybudovaný ako diaľnica. Výstavba tohto úseku sa však v roku 1950 zastavila a po roku 1963, kedy bola uznesením vlády ČSSR č. 286/1963 nanovo zadefinovaná československá diaľničná sieť a v nadväznosti na zákon 135/1961, ktorý vyčlenil diaľnice ako osobitnú kategóriu, sa dodatočne úsek Humpolec - Jihlava nahradil úsekom Pelhřimov - Jihlava. Na území Česka bola cesta I/2 v súvislosti s výstavbou diaľnic D1 a D2 postupne degradovaná na cestu II. triedy: po Brno na II/602, za Brnom na II/425, čo bolo uvoľnené číslo, ktorým bola pôvodne označená dnešná česká cesta III/425004 v trase Mutěnice - Dubňany - Ratiškovice. Keďže na Slovensku sa cesty súbežné s diaľnicou na rozdiel od Česka nedegradovali, zostala cesta I/2 cestou I. triedy aj po výstavbe diaľnice D2, pre zachovanie pravidiel usporiadania cestnej siete však bola predĺžená do Holíča pretriedením a prečíslovaním úseku cesty II. triedy II/426 Holíč - Kúty.