cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
náhľad|Bývalá reštaurácia československého pavilónu na Expo 58, dnes rekonštruovaná na kancelárie. Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958 (Expo 58) v Bruseli v Belgicku prezentoval ľuďom celého sveta povojnový život v Česko-Slovensku, človeka, ktorý v ňom žije, jeho prácu a oddych, kultúru a umenie tejto krajiny. Najvýznamnejšie sa však do dejín Česko-Slovenska zapísal medzinárodným uznaním, ktoré na tejto výstave získal.
Myšlienka
Scenár expozície vypracoval Jindřich Santar. Hlavná myšlienka vychádza z ústrednej témy tejto výstavy – Človek a priestor. Mottom pavilónu bol Jeden deň v Československu. Z toho vyplývalo jeho členenie na tematické okruhy Práca – Kultúra – Odpočinok, ktoré sa prezentovali v dvanástich čiastkových expozíciách.
Joachim Nanticovinus
Životopis
Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1590).
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
História
V roku 1955 rozhodla česko-slovenská vláda o účasti na Svetovej výstave v Bruseli. Jej cieľom bolo prezentovať súčasný kultúrny stav krajiny, technickú vyspelosť a životnú úroveň československého ľudu, výsledky jeho práce a jeho podiel na budovaní ľudskejšieho sveta.
Pamätná medaila
Pamätná medaila sa razí pri príležitosti výročia, na pamiatku významných udalostí, osobností. Pamätná medaila je emitovaná pravidelne. Medzi zberateľmi medailí je pamätná medaila obľúbená pre široký záber tém, ktorých sa môže týkať, a ich historického kontextu. Líce pamätnej medaily väčšinou zobrazuje osobu alebo skupinu osôb. Rub danú osobu charakterizuje alebo znázorňuje tému medaily bližšie pomocou alegorických výjavov a rozprávania v obrazoch.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
História
Po dohode s vystavujúcou spoločnosťou bolo pre česko-slovenský pavilón určené miesto pri bráne parku izolované od ostatných pavilónov mohutnými alejami. Umiestnenie malo svoje nevýhody, najmä izolovanosť a zatienenie stromami, ale na druhej strane aj veľkú výhodu, ktorá spočívala v možnosti vytvoriť samostatný architektonický koncept bez vplyvu susediacich pavilónov.
Pamätná medaila
Rozdiel medzi mincami a medailami
Medaila sa často zamieňa za mincu. Minca aj medaila majú okrúhly tvar, portrét na prednej strane a sú vyrobené z kovu. Hlavný rozdiel medzi mincou a medailou je v ich nominálnej hodnote. Minca má nominálnu hodnotu, medaila nominálnu hodnotu nemá. Mince teda môžu slúžiť ako oficiálne platidlo, medaily však nie. Rozdiel predstavuje aj autorita, ktorá ich razí. Mince spravidla razí centrálna banka, medaily môže raziť štátna inštitúcia i súkromný subjekt.
Mince bývajú razené v tisícoch až miliónoch kusov v jednej emisii, kým medaily len v niekoľkých stovkách alebo v niekoľkých tisícoch kusov. Medaily nemusia mať vždy okrúhly tvar, môžu byť vyrobené z rôznych materiálov a v rôznych hmotnostiach. Dizajn a témy pamätných medailí majú širší záber.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
História
V roku 1956 sa vypísala architektonická súťaž na projekt, ktorú vyhral projekt architektov Františka Cubra, Josefa Hrubého a Zdeňka Pokorného, zamestnancov Štátneho projektového ústavu pre výstavbu miest a dedín v Prahe. Tí sa tak stali vedúcimi projektantmi celej komplexnej akcie.
Pamätná medaila
Hodnota pamätných medailí
Pamätná medaila primárne neslúži na investičné účely. Vyrába sa, aby pripomenula významnú spoločenskú či politickú udalosť alebo osobnosť, slúži na pripomenutie životných míľnikov ako narodenie, svadba a podobne. Hodnota pamätných medailí spočíva v kove, z ktorého sú vyrobené, v počte kusov v jednej emisii a v umeleckom prevedení medaily. Ak sú pamätné medaily vzácne, zachované v dobrom stave a zobrazujú obľúbené zberateľské témy, po čase sa zhodnotia.
História
Razba prvých medailí siaha ďaleko do obdobia antiky. Razili sa na reprezentačné účely a hoci šlo o mince, neboli v obehu, ale uschovávali sa na pamätné účely. Hovorilo sa im medailóny. Prvú medailu, ktorú môžeme považovať za pamätnú, predstavil v 15. storočí taliansky rytec a sochár Pisanelli (1395 − 1455). Na tejto medaile stvárnil byzantského cisára Jána VIII. Palaiologosa s vysokým klobúkom s prevrátenou strieškou. Pisanellove medaily najčastejšie zobrazovali busty slávnych mužov na líci medaily a ich úspechy na rube.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
História
Po výstave sa vzhľadom na veľký úspech pavilónu rozhodlo o demontovaní a prenesení stavieb do Prahy v roku 1959. V jeseni 1991 však výstavný pavilón vyhorel a neskôr ho celý zbúrali. Prenesená reštaurácia z EXPA 58 sa v Prahe prestavala na kanceláriu reklamnej agentúry. Poslednými autentickými pamiatkami na túto výstavu sú stojan Kaplanovej turbíny pred Pražským výstaviskom a plastika Nový věk, umiestnená pred bránou brnianskeho výstaviska.
Pamätná medaila
História
Monarchovia v celej Európe rýchlo spoznali potenciál medailí, ktoré im dávali priestor na stvárnenie a obdivovanie ich vojenských úspechov, narodenia potomkov a podobne. Medaily potom monarchovia darovali vzácnym hosťom.
Koncom 16. storočia sa na výrobu medailí začali používať razidlá a lisy. Vtedy sa medaily nosili ako ozdoba pripevnené na oblečenie alebo zavesené okolo krku. Medaily zohrávali významnú estetickú a intelektuálnu úlohu.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Pre objekt pavilónu bola vyčlenená parcela trojuholníkového tvaru, ktorá rešpektovala okolité prírodné prostredie, susediace pavilóny a diaľkové komunikácie. A tak sa autori rozhodli použiť sústavu neprevýšených hál voľnejšie rozvedených po priestore pri zachovaní pevnej väzby a jednoty stavby. Pri rozvrhnutí objektov dbal tím projektantov na to, aby boli na pavilón zo všetkých strán vytvorené priehľady. Hlavný vstup orientovali do aleje vedúcej od Brány parku k centru výstavy. Snažili sa o maximálny odstup od hlavnej komunikácie aj od veľkého susediaceho sovietskeho pavilónu.
Pamätná medaila
História
V 17. a 18. storočí sa výroba pamätných medailí začala považovať za dôležitú aktivitu štátu. Preto väčšinu medailí vyrábali štátne mincovne a navrhovali ich poprední rytci.
V 19. storočí sa začali medaily raziť parnými lismi.
Výroba pamätných medailí
Výroba pamätných medailí je veľmi zdĺhavý a náročný proces. Vyžaduje zapojenie mnohých ľudí, ktorí sa na tomto procese podieľajú − od návrhárov cez obsluhu pásov až po razičov. Techník na výrobu medailí sa používa niekoľko. K hlavným možno zaradiť :
•	Tepanie •	Liatie •	Razenie
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Keďže výstava EXPO 58 sa konala v priestore Heysselského parku so vzácnymi drevinami, koncept musel pri rozmiestňovaní objektov rešpektovať vzácne prírodné prostredie. Výsledkom bolo nenásilné zakomponovanie pavilónu do parku a vytvorenie vlastného vnútorného nádvoria parkového charakteru ponechaním pôvodnej zelene. Táto myšlienka prerastania prírodného prostredia pavilónom bola zosilnená obojstranným zasklením spojovacích krídel. Dosiahol sa tak neustály kontakt návštevníka prechádzajúceho expozíciami s prírodou. Architektonicky pavilón dotvárali aj malé predajné stánky v zelenom páse aleje, ktoré vytvárali prechod medzi zeleňou samotného parku a výstavnými objektmi.
Pamätná medaila
Výroba pamätných medailí
Prvá technika sa už takmer nepoužíva. Liatie bolo veľmi obľúbené v období renesancie a vďaka nemu vznikli medaily, ktoré sa považujú za najkrajšie. Poslednú metódu podrobnejšie opisujú nasledujúce odseky.
Použité materiály
Pamätné medaily sa môžu líšiť v materiáloch, z ktorých sú vyrobené. Najčastejšie však obsahujú meď, olovo, striebro, zlato. Väčšina pamätných medailí býva vyrobená zo zliatin medi − bronzu alebo mosadze. Tie pri tavení nepotrebujú takú vysokú teplotu ako čistá meď, čo znamená, že sa ľahšie odlievajú. Pozornosť spoločnosti sa často upína na materiály, z ktorých sa vyrábajú olympijské medaily. Posledná zlatá olympijská medaila vyrobená skutočne zo zlata bola udelená roku 1912. Existujú však určité pravidlá. Zlaté olympijské medaily majú povrchovú vrstvu aspoň zo 6 gramov zlata. Zvyšok zlatých olympijských medailí tvorí striebro a meď. Medaila, ktorá sa môže pýšiť tým, že je skutočne zlatá, je tá, ktorú dostanú laureáti Nobelových cien.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Vonkajšia aj vnútorná podoba pavilónu zároveň reprezentovala prirodzený vývoj súdobej česko-slovenskej architektúry.
Architekti si uvedomovali, že majú príliš veľkú konkurenciu najmä na poli nových konštrukčných technológií. Vnímali aj prudký vývoj novodobej architektúry, ktorý bol čím ďalej tým viac ovplyvňovaný vyspelým priemyslom prinášajúcim nespočetné množstvo výrobných možností. Po ujasnení si hlavnej témy a konceptu pavilónu navrhli sústavu jednoduchých foriem, ktoré priznávali svoj obsah. Zaujímavý efekt vytvorili zoskupením hmôt so striedaním veľkých plných plôch s zasklenými. Krídla a jednotlivé fasády rozvrhli tak, aby sa zo všetkých strán zachovávala veľká mierka pavilónu.
Pamätná medaila
Výroba formy
Pri výrobe trojdimenzionálnych pamätných medailí musí sochár najprv vytvoriť zväčšený model medaily jemne vytesaný do keramickej hliny. Do modelu sa potom vleje sadra a odliatok sa pomocou špeciálneho 3D redukčného prístroja zmenší na požadovanú veľkosť. Výroba železného razidla Na výrobu razidla sa používa forma z predošlého kroku. Razidlo sa zahrieva, aby dosiahlo čo najväčšiu tvrdosť. Razidlo musí byť natoľko tvrdé, aby vydržalo tlak pri razbe. Povrch sa v niekoľkých krokoch opracováva a vyhladzuje.
Mattersburg
Mattersburg je okresné mesto v rakúskej spolkovej krajine Burgenland a sídlo rovnomenného okresu. Má rozlohu a 6 887 obyvateľov (31. 3. 2009).
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Formovanie pavilónu ovplyvnilo najmä okolie. Použitie jednoduchých foriem, línií a plôch stavby zdôraznilo prítomnosť veľkých krásnych a tvarovo bohatých cédrov a vzácnych ihličnanov. Autori sa zámerne vyvarovali použitia vonkajších dekoratívnych efektov a nápadných foriem nepodložených obsahom.
La Roquebrussanne (kantón)
La Roquebrussanne je francúzsky kantón v obvode Brignoles v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho 8 obcí.
Talbot
Talbot bola francúzsko-britská automobilka založená v roku 1903. Samostatnou sa stala až keď francúzsku pobočku Talbot odkúpil Antony Lago.
V roku 1958 bola automobilka predaná spoločnosti Simca. V roku 1958 americká automobilka Chrysler odkúpila 25 % podielu v automobilke Simca. O 12 rokov neskôr bola Simca včlenená do koncernu Chrysler Europe. V auguste 1978 Chrysler odpredal Európske podiely spoločnosti PSA.
V roku 1979 bola značka Talbot znovu oživená. Kvôli prebiehajúcej ropnej kríze a ekonomickej recesii v Európe však predaje nesplnili očakávania. Napriek čiastočnému úspechu modelu Samba v 1981 a úspechoch vo Formule 1 s modelom Ligier nastal dlhý a pomalý úpadok značky a predajov. Po neveľkom úspechu modelu Tagora. Sa vedenie spoločnosti rozhodlo pripravovaný model Solara, Talbot Horizon zrušiť a zmeniť ho na Peugeot 309. Ukončenie výroby a vývozu bolo postupné, najprv vo Francúzsku 1986, v Španielsku v roku 1987 a nakoniec v Británii. Tam sa predaje držali vďaka modelu Talbot Express (spolu s modelmi Citroën C25, Peugeot J5 a Fiat Ducato). Výroba v Británii skončila až v polovici roku 1990.
Študlov (okres Svitavy)
Študlov je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 130 obyvateľov, z toho 67 mužov a 63 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,9 roka (muži 43,4 roka, ženy 46,5 roka).
Squatting (budova)
náhľad|Medzinárodný symbol squattingu Squatting znamená obsadenie a obydlenie prázdnej a nevyužívanej budovy. Daná budova ako aj komunita ľudí v nej sa potom nazýva squat a jej obyvatelia squatteri alebo squateri.
Squatting nie je iba o samotnom obsadení nehnuteľnosti, ktoré je často sociálnym protestom proti cenám bývania, kvôli ktorým si veľa mladých nemôže dovoliť vlastný byt, squaty sa často stávajú kultúrnymi, sociálnymi a spoločenskými centrami. Často býva spojený s politickým protestom, squatteri sú zväčša anarchisti. Výnimku tvoria squaty zo šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov, keď príslušníci hnutia Hippies vytvárali po celých Spojených štátoch tzv. komúny.
Na Slovensku veľa skúseností so squattingom nie je. V deväťdesiatych rokoch existovali squaty Zelený dvor v Košiciach a Lodná v Bratislave. Od mája 2009 do mája 2011 bol v Žiline aktívny squat Palác Sofia.
Pozri aj
Anarchizmus
Perkáta
Perkáta je veľká obec v strednom Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v okrese Dunaújváros, západne od Budapešti, neďaleko od župného mesta Stoličný Belehrad.
Prelúdium (hudba)
Prelúdium (názov je odvodený od latinského slova "Praeludere", ktoré znamená "hrať pred niečím") bolo pôvodne myslené ako predohra k vokálnym skladbám: piesňam, motetám, madrigalom, alebo chorálom. Bolo určené väčšinou pre lutnu, čembalo alebo organ. Neskôr sa rozšírilo aj ako úvod inštrumentálnych skladieb, najčastejšie fúg. V 19. storočí sa osamostatnilo ako voľná charakteristická skladba. Dnes je chápané aj ako voľná improvizácia výkonného hudobníka.
Perkáta
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Prelúdium (hudba)
Prelúdium v hudbe renesancie
Prelúdiá vznikali najčastejšie voľnou improvizáciou hudobníka a nemali iný účel, ako uviesť nasledujúce hudobné dielo. Tým, že neboli viazané žiadnymi formálnymi predpismi, stali sa vlastne prvými skladbami inštrumentálnej hudby. Medzi prvé zaznamenané prelúdiá patrí napr. Ileborgova organová tabulatúra z roku 1448. Prelúdiá boli označované rôznymi názvami ako: preambulum, intonatio, capriccio, toccata, intrada, fantasia, ricercar, tiento a pod., medzi týmito názvami väčšinou nebol väčší formálny rozdiel. Iba fantasia, ricercar a tiento sa vyznačujú tým, že obsahujú imitačnú alebo priamo fúgovú časť. Výnimku tvorí toccata, ktorá prešla samostatným vývojom a napr. u Dietricha Buxtehudeho a Johanna Sebastiana Bacha sa stala samostatnou viacdielnou formou.
Prelúdium v hudbe baroka
Vrcholnou formou barokovej hudby bola fúga. Stalo sa ustáleným spojením, že inštrumentálnu fúgu komponovanú v prísnej polyfónii predchádzalo voľne komponované prelúdium. Uvoľnila sa však tematická väzba medzi prelúdiom a fúgou. Téma použitá v prelúdiu nemusí nutne byť totožná s témou fúgy. Príkladom je Dobre temperovaný klavír Johanna Sebastiana Bacha, ktorý je zbierkou prelúdií a fúg vo všetkých 24 durových a molových tóninách.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Dômyselne naprojektované bolo aj vonkajšie osvetlenie. Autori vytvorili šesťminútový kinetický osvetľovací cyklus s použitím niekoľkých farieb a striedavým osvetľovaním objektov, prírodného okolia, súsošia pri vstupe a veže. Dôležitú úlohu v koncepte zohralo navrhovanie vnútornej architektúry v súlade s vonkajšou. Autori zavrhli možnosť vytvorenia veľkého neurčitého priestoru, ktorý by hneď prezradil takmer celý obsah. Snažili sa obohatiť návštevníka o nové priestorové dojmy, čo je vhodnejšie riešenie pre tematické výstavy.
Prelúdium (hudba)
Chorálové predohry
Vznikli ako úvody k spoločnému spevu v chráme alebo medzihry oddeľujúce rôzne chorály alebo časti Omše. Vyvinulo sa niekoľko typov chorálových predohier:
4913 1965 SO
4913 1965 SO je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 20. septembra 1965.
Prelúdium (hudba)
Chorálové predohry
Chorálové predohry doviedol k dokonalosti Johann Sebastian Bach. Často sa hrávajú samostatne bez následného chorálu.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Projekt pavilónu
Projektanti sa rozhodli pre sústavu vnútorných diferencovaných priestorov, ktoré by návštevníka udržiavali v pozornosti počas celej prechádzky expozíciou, prípadne jeho záujem ešte stupňovali. Výstavné pavilóny tvorili sústavu typizovaných hál, kde sa striedali a kontrastne dopĺňali dva systémy. Boli to tri kubusy štvorcového pôdorysu a dve zasklené spojovacie haly. Tieto priestory sa vnútorne ešte členili voľným vložením výstavných plošín vo výške prvého podlažia. Tak vznikla skladba hál rôzneho charakteru. Samozrejme, autori dbali na zachovanie plynulého vedenia návštevníka od priestoru vstupnej haly cez prízemie, medziposchodie a na galériách až do expozície v nádvorí. Keďže sa predpokladalo, že návštevník bude už značne unavený, bral sa ohľad aj na jednoduché prekonávanie výšok pomocou menšieho počtu schodov, ktoré prepájali rôzne haly a priestory na iných podlažiach. Schodiská, ktoré zabezpečovali požiarnu bezpečnosť, boli voľne priznané na vonkajšej fasáde architektúry. K halám bola pristavaná veža a samostatný objekt reštaurácie.
Miezgovce
Miezgovce sú obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Konštrukcia
Hlavnú konštrukciu tvorila rúrková oceľová kostra. Pre kubusové haly autori navrhli systém štyroch nosných rohových stĺpov, ktoré vytvárali obvodovú konštrukciu. Haly boli, samozrejme, bez vnútorných podpôr. Steny týchto hál tvorili priehradové nosníky s rozpätím a výškou. Spojovacie haly mali rovnaké rozmery, konštrukciu z oceľových rúrok a boli celé zasklené. Vo vnútri mali vložené galérie. Strechu niesla štvorica stĺpov na šikmých vzperách. Po celom obvode strechy s rozmermi 18 x bol nainštalovaný široký osvetľovací pás z polyesterového laminátu. Z vonkajšej strany namontovali panely s veľkosťou 1 x, ktoré prekryli sklenenou mozaikou s kryštálmi z jantárového skla. Dokonalosť návrhu podčiarkovali aj vlastnosti panelov: dobrá izolačná schopnosť, odolnosť proti tlaku vetra, mrazu a vode.
Technécium
Technécium (lat. technetium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Tc a protónové číslo 43.
Je to striebrosivý rádioaktívny kov kryštalizujúci v hexagonálnej sústave.
Výskyt, príprava a využitie
Technécium je umelo pripravený prvok, ktorý sa v prírode takmer vôbec nevyskytuje. Technécium sa získava bombardovaním molybdénu neutrónmi v jadrovom reaktore. Pri tomto procese najprv vznikne nestály izotop molybdénu 99Mo, ktorý sa beta rozpadom premieňa na 99Tc. Vo fáze výskumu je príprava technécia v cyklotróne.
Najstálejším izotopom technécia je 99Tc, ktorý bol v roku 1962 v stopovom množstve izolovaný z afrických uránových rúd (BT Kena a PK Kuroda) ako produkt rádioaktívnej premeny 238U. Jeho výskyt bol tiež zistený vo spektrách niektorých hviezd (hviezdy spektrálneho typu S, N, M).
Vlastnosti
Technécium sa rozpúšťa iba v koncentrovanej kyseline dusičnej a koncentrovanej kyseline sírovej za vzniku kyseliny technicistej HTcO4:
3TC + 7HNO3 → 3HTcO4 + 7NO + 2H2O 2TC + 7H2SO4 → 2HTcO4 + 7SO2 + 6H2O Reakcia technécia s lúčavkou kráľovskou prebieha za vzniku komplexnej kyseliny hexachlorotechničitej:
3TC + 18HCl + 4HNO3 → 3H2 [TcCl6] + 4NO + 8H2O Zahriate v atmosfére kyslíka zhorí za vzniku prchavého, žlto sfarbeného oxidu technicistého Tc2O7.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Konštrukcia
Pre veľké zasklené steny architekti zámerne zvolili vzhľad zvislých priehľadných častí s rozmermi 1,5 x bez vodorovných predelov. Pásy zasklievali tabuľami s rozmermi 1,5 x a vodorovnú tesniacu zložku tvorila priehľadná umelá hmota. Hmotnosť tabúľ sa prenášala na samostatne nesenú kovovú zvislú konštrukciu.
Technécium
Vlastnosti
V zlúčeninách vystupuje technécium najčastejšie ako sedemmocný katión Tc7 +, v silno oxidačnom prostredí sa vyskytuje vo forme technicistého aniónu TcO4-. Chemické vlastnosti technicistých zlúčenín sa najviac podobajú vlastnostiam zlúčenín sedemmocného rénia. Chemické vlastnosti zlúčenín štvor a šesťmocného technécia sa najviac podobajú vlastnostiam zlúčenín mangánu.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Konštrukcia
Autori zohľadnili aj ekonomiku stavby: pri navrhovaní pavilónu vytvorili typizačné prvky a využili aj opakovanie hál. Jednou z podmienok bola ľahká demontovateľnosť pavilónu a možnosť preniesť ho do Česko-Slovenska. Preto boli mnohé konštrukcie skrutkované, čo malo vplyv na veľkosť prvkov.
Technécium
Technécium v medicíne
Veľmi významné je využitie metastabilného rádionuklidu 99mTc (T1 / 2 = 6 hod) vo forme technicistanu sodného ako čistého gama žiariča s energiou fotónov 140 keV, v nukleárnej medicíne. Technécium má v jadrovej medicíne dominantné postavenie, viac než 80 % všetkých rádiofarmák vychádza z technécia. Medzi najpoužívanejšie rádiofarmaká značené technéciom patrí napr. 99mTc makroagregovaný albumín (MAA) pre detekciu priechodnosti žilového systému dolných končatín, fosfonátové rádiofarmaká (pyrofosfát - PYP, metylén difosfonát - MDP a hydroxymetylen dyfosfonát - HDP) pre zobrazovanie skeletu, srdcového infarktu a značenie červených krviniek, 99mTc sulfurkoloid pre vyšetrovanie hornej časti tráviacej trubice, 99mTc hexamethylpropylen amín oxím (HMPAO) pre značenie bielych krviniek a celá rada ďalších.
Danestal
Danestal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1958
Ocenenia
Česko-slovenský pavilón získal na Svetovej výstave EXPO 58 v Bruseli v celkovom hodnotení medzinárodnej súťaže najvyššiu cenu Zlatá hviezda a ďalších trinásť významných ocenení. Vysoko ocenené boli napríklad nová technika v konštrukcii demontovateľných pavilónov a dokonalý interiér tvorený originálnym nábytkom, umeleckými dielami a úžitkovými predmetmi.
Jaillon
Jaillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Danestal
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 280 obyvateľov (2009).
Jaillon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Danestal
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaillon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moric (priezvisko)
Moric je slovenské a poľské priezvisko odvodené od mužského mena Móric. Na Slovensku je rozšírené najmä v okrese Martin, najviac v Martine, Sučanoch, Turanoch. V Česku je najčastejšie v mestách Hlučín, Bohumín a Ostrava.
Známi nositelia
Pozri v článku Moric.
Efraim Nostitius
Efraim Nostitius (*  Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis
Kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1706-1713).
4471 Graculus
4471 Graculus je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Paul Wild 8. novembra 1978.
ISO 3166-2:GA
Kódy ISO 3166-2 pre Gabon identifikujú 9 provincii. Prvá časť (GA) je medzinárodný kód pre Gabon, druhá časť pozostáva z jedného čísla identifikujúceho provinciu.
Móricz (priezvisko)
Móricz je maďarské priezvisko odvodené od mužského mena Móric. Na Slovensku je rozšírené najmä v okrese Trebišov, najviac v obci Malý Horeš a Kráľovskom Chlmci.
Známi nositelia
Pozri v článku Móricz.
Galéria
vľavo|thumb|maďarský spisovateľ [[Zsigmond Móricz (1879 – 1942)]]
Brezolupy
Brezolupy sú obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.
Ríša Ujgurov
náhľad|Rozsah Ujgurského kaganátu Ríša Ujgurov bola rozsiahla ríša, ktorú v pol. 8. storočia vytvorili Ujguri na rieke Orchon.
Alžbeta Oberlandová
Alžbeta Oberlandová (*  Slovensko?) bola knihárka, kolportérka.
Životopis
Knihárka a distribútorka kníh v Banskej Bystrici. V súpise jej pozostalosti (1666) sa zachoval inventár kníh, podľa kt. vlastnila vyše 1 800 kníh, medzi nimi aj diela J.A. Komenského.
Saint-Maximin-la-Sainte-Baume (kantón)
Saint-Maximin-la-Sainte-Baume je francúzsky kantón v obvode Brignoles v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho 8 obcí.
7. marec
Narodenia
thumb|upright|[[Eva Holubová (* 1959)]] thumb|upright|[[Ivan Lendl (* 1960)]] thumb|upright|[[Rachel Weiszová (* 1970)]]
Regulatív
Regulatív (lat.) môže byť:
ISO 3166-2:IS
Kódy ISO 3166-2 pre Island identifikujú 8 regiónov. Prvá časť (IS) je medzinárodný kód pre Island, druhá časť pozostáva z jedného čísla identifikujúceho región.
Jarny
Jarny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pfastatt
Pfastatt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Jarny
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pfastatt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jarny
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pfastatt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojna v Bosne a Hercegovine
Predohra konfliktu
Konflikt uzrel svetlo sveta, keď sa v Juhoslávii konali prvé separačné voľby. V Bosne a Hercegovine to spôsobilo schôdzku troch etnických politických strán, ktoré vytvorili voľnú koalíciu, aby premohli Komunistickú stranu Juhoslávie. Následne sa predseda najsilnejšej z nich – Alija Izetbegovič – stal prezidentom Bosny a Hercegoviny (v rámci Juhoslávie).
Alija Izetbegovič, bosniacky moslim, bol v roku 1983 zatknutý za publikáciu „Islamská deklarácia“ v ktorej prezentoval Socialistickú republiku Bosnu a Hercegovinu ako islamský štát. Za šírenie protitotalitných názorov bol uväznený až do roku 1990, keď v Juhoslávii skončil 45-ročný totalitný režim. Krátko po prepustení založil nacionalisticky stredo-pravicovú Stranu Demokratickej Aliancie, ktorú prezentoval ako stranu, ktorá udrží Bosnu a Hercegovinu ako multietnickú krajinu a viac-menej sa vzdal svojej ideológie islamského štátu. Jeho zakázaný manifest bol v Belehrade v roku 1990 opätovne publikovaný a viac-menej zneužitý extrémistami zo srbských radov ako nástroj na obhajobu svojej nacionalistickej aktivity spôsobenej v začínajúcich konfliktoch v Chorvátsku.
Slobodan Miloševič a Franjo Tuđman sa následne, za prítomnosti bosniackych diplomatov, stretli 25. marca 1991 v Karadžodeve, aby diskutovali budúcnosť Bosny a Hercegoviny v prípade rozpadu Juhoslávie. Údajne sa dohodli na rozdelení Bosny medzi dve republiky na základe etnického zloženia obyvateľstva.
Taktiež bola zrejmá spolupatričnosť medzi Chorvátmi a bosniackymi Chorvátmi, ktorej úspech čerpal z politickej propagandy vedúcich strán Chorvátska a Bosny. V praxi to znamenalo, že Chorvátska Demokratická Únia propagovala, že bosnianskym Chorvátom treba pomáhať. Sesterská strana v Bosne, Chorvátska Demokratická Únia Bosny a Hercegoviny, zase propagovala názor, že treba silne spolupracovať s Chorvátmi bývajúcimi v Chorvátsku.
Osamostatnenie Bosny a Hercegoviny
Zatiaľ čo v Chorvátsku bola v rôznych oblastiach rôzna početnosť menšiny, Bosna bola, čo sa týka národností, komplikovane heterogénna. Preto bolo veľmi náročné, ba dokonca nemožné vytvoriť návrh rozčlenenia či rozdelenia krajiny. Navyše ústava Bosny a Hercegoviny bola určená pre tri majoritné národy a to pre Srbov, Chorvátov a Bosniakov. Žiadny národ nebol menšinový, či väčšinový, preto ústava zaručovala rovnaké práva a povinnosti pre všetkých a rozdelenie, či separácia by de facto nepriniesla nič nové.
29. februára a 1.marca 1992 hlasoval parlament Bosny a Hercegoviny o osamostatnení. Bosnianski Chorváti a Bosniaci hlasovali za. Bosnianski Srbi boli poväčšine proti a dokonca bojkotovali rozhodnutie ohradzujúc sa, že bolo protiústavné. Srbská delegácia v parlamente návrh nepodporila a odišla. Napriek tomu z 99% platných hlasov bolo 66% za osamostatnenie Bosny a Hercegoviny od Juhoslávie. Chorvátski a bosnianski predstavitelia nakoniec schválili nezávislosť 5. apríla 1992 bez prítomnosti bojkotujúcich srbských predstaviteľov. Tí obdobne, ako v Chorvátsku, o polnoci 7. apríla 1992 vytvorili Republiku srbskú.
Ninera
Ninera je strunový hudobný nástroj, ktorého struny sa rozoznievajú pomocou trenia dreveného kolieska. Na rozdiel od huslí ninera nemá krk a sláčik je nahradený dreveným kolieskom, ktoré roztáča hráč pravou rukou pomocou kľuky. Špeciálnym klapkovým zariadením sa pomocou klávesov ovládaných prstami ľavej ruky skracujú struny. Tvar trupu nie je stanovený a môže sa meniť v závislosti na výrobcovi.
Vojna v Bosne a Hercegovine
Osamostatnenie Bosny a Hercegoviny
Európska únia uznala Bosnu a Hercegovinu už 7. apríla 1992 podobne ako aj Spojené štáty americké. 22. mája 1992 sa stala členom OSN.
Ninera
Prvé záznamy pochádzajú z 10. storočia z oblasti západnej Európy. V tom čase bol nástroj oveľa väčší. Hrali na ňom dvaja hráči, pričom jeden otáčal kľukou a druhý stláčal klávesy. V súčasnosti je ninera zväčša len muzeálny kus. V modernej hudbe nineru používa napr. skupina Dead Can Dance, alebo švajčiarska folk metalová hudobná skupina Eluveitie.
Vojna v Bosne a Hercegovine
Prvé konflikty
Vojna však začala omnoho skôr. Dá sa povedať, že trvá súčasne s konfliktom v Chorvátsku. Už 30. septembra 1991 Juhoslovanská ľudová armáda (JĽA) zničila počas tiahnutia na Dubrovnik dedinku Ravno v chorvátsko-bosniackom pohraničí. Nie je prekvapivé, že bola obývaná prevažne Chorvátmi. 19. septembra 1991 JĽA poslala zopár špeciálnych vojakov do Mostaru, kde protestovali pred miestnym parlamentom.
Juhoslovanská ľudová armáda bola rozmiestnená po celej Bosne a Hercegovine a snažila sa získať čo najviac strategických bodov ešte skôr, ako Bosna vyhlási nezávislosť. Chorváti v Bosne, podľa vzoru chorvátskych Chorvátov, začali vytvárať samozvané vojenské oddiely Hrvatsko Vijeće Obrane – Chorvátsky Obranný Výbor, Bosniaci skôr vstupovali do Armády Bosny a Hercegoviny, zatiaľ čo Srbi do Armády Republiky srbskej. Na niektorých miestach sa stretávali aj rôzne polovojenské oddiely, známe ako srbské Biele Orly (Beli Orlovi – White Eagles), bosniacka Patriotická Liga (Patriotska Liga – Patriotic League), bosniacke Zelené Baretky (Zelene Baretke – Green Barrets) a Chorvátske Obranné Jednotky (Hrvatske Obrambmene Snage – Croatian Defense Forces).
Samotná vojna
Vojna medzi troma bojujúcimi stranami bola najchaotickejšia a najkrvavejšia vojna v Európe po druhej svetovej vojne, počas ktorej bolo prijaté veľké množstvo rôznych dohôd o zastavení paľby, či nastolení mieru, no poväčšine tieto dohody slúžili len na to, aby boli porušené. Mierové snahy OSN boli viac-menej neúspešné. V júni 1992 sa úloha UNPROFORU, ktorý bol pôvodne poslaný do Chorvátska, rozšírila až do Bosny a Hercegoviny, presnejšie ochrániť medzinárodné letisko v Sarajeve, aby tu mohli pristávať lietadlá OSN s humanitárnou pomocou. Už v septembri toho roku sa úloha UNPROFORU opäť rozšírila na ochranu civilného obyvateľstva a bráneniu vzájomným popravám.
Srbi boli stále v prevahe, pretože mali lepšie zbrane a viacej ľudí v armáde. Začala sa krutá občianska vojna a Srbi začali s genocídou bosniackeho obyvateľstva. Išlo o masové plánované popravy Bosniakov, ktoré boli do konca vojny v roku 1995 tabu. Najkrvavejšia a najhrozivejšia masová poprava sa konala v júli 1995 v Srebrenici, kde bolo zavraždených vyše 8000 bosnianskych mužov, pričom pochovaných je dosiaľ 3213. Tribunál pre bývalú Juhosláviu v Haagu označil ako genocídu len Srebrenickú tragédiu – voči čomu dodnes protestujú Chorváti a Bosniaci v Bosne.
Obliehanie Sarajeva
Ďalšou známou tragédiou bolo obliehanie Sarajeva. Srbské vojsko sa vydalo, predpokladajúc, že Bosniacka armáda má hlavné stanovisko v Sarajeve, do hôr obklopujúcich toto mesto. Srbi tak chceli zabrániť postupnému rozmiestňovaniu bosniackych jednotiek po Bosne a Hercegovine. Armáda obsadila všetky tri hlavné prístupové ťahy do Sarajeva a propagáciou podnecovala Srbskú zložku obyvateľstva, aby terorizovala nesrbských spoluobčanov. 2. mája 1992 sa vojská bosniackych Srbov dostali do Sarajeva, pričom ovládli niekoľko predmestí. Začala sa likvidácia nesrbského obyvateľstva a generálny štrajk. Štatistiky hovoria, že pri blokáde Sarajeva zahynulo 12 000 obyvateľov.
Zlyhanie Vance-Owenovho plánu
thumb|left|300px|Začiatok roka 1994 To najhoršie, a to krvavý ozbrojený konflikt, začalo o rok neskôr, po zlyhaní tzv. Vance-Owenovho mierového plánu (1993). Jeho prioritou malo byť rozdelenie Bosny a Hercegoviny na 10 provincií (3x3) ovládaných majoritnými etnikami a hlavné mesto Sarajevo, pričom jeho okolie by bolo ovládané najprv UNPROFOR-om a neskôr troma etnikami súčasne. Bosniacki Chorváti a Bosniaci spolu zdieľali až 30% územia, ktoré sa zmenilo na krvavý kotol. Vytvorilo sa veľké množstvo enkláv, čo spôsobilo krvavejšiu vojnu. 8. februára 1994 bola do konfliktu zatiahnutá aj samotná Severoatlantická Aliancia, ktorá zostrelila srbské lietadlo letiace nad centrálnou Bosnou, územím, ktoré bolo UNPROFOROM označené ako „bezletová zóna“. Zaujímavosťou je azda to, že to bol úplne prvý vojenský zásah NATO od jeho vzniku v roku 1949.
Washingtonská mierová dohoda
V marci 1994 sa bosniacki Chorváti a Bosniaci spojili a podpísali tzv. Washingtonskú mierovú dohodu a vytvorili spoločný štátny útvar (existujúci dodnes so štatútom zväzovej republiky) Federácia Bosny a Hercegoviny. Bol to jeden z najväčších prevratov v tejto vojne, pretože sa počet bojujúcich strán zredukoval na dve.
Srebrenický masaker
thumb|left|300px|September 1994 Napriek pozitívnym krokom vpred, sa schyľovalo k najväčšiemu masovému zabíjaniu v histórii Európy od čias druhej svetovej vojny – k srebrenickému masakru. Mesto Srebrenica – obývané prevažne Bosniakmi – sa bohužiaľ nachádzalo v srbskej časti Bosny a Hercegoviny (ako enkláva) a z toho dôvodu bolo OSN rezolúciou č.819 zo 16. apríla 1993 vyhlásené za „bezpečnú zónu“. Vo februári 1994 začala misia Holandskej armády Dutchbat I, II a nakoniec III. Úlohou bolo zabrániť stretom srbskej a bosnianskej armády, poskytnúť humanitárnu pomoc a bezpečné prístrešie utečencom a sledovať aktivity znepriatelených strán. Tu prítomné bezpečnostné zložky chránili bosnianske obyvateľstvo pred možným srbským vyhladením. Pravdepodobne kvôli zanedbaniu problému a nepripravenosti vojakov UNPROFOR, sa Srbom podarilo napadnúť toto mesto a pred zrakmi rodinných príslušníkov popraviť 8000 mužov a chlapcov.
Koniec vojny a Daytonská dohoda
Vojna však pokračovala ďalej a zatiaľ čo sa Chorváti (v Chorvátsku) snažili získať späť Srbskú Krajinu, Bosniansko-chorvátske spojenectvo začínalo vojensky získavať západnú časť Bosny a Hercegoviny. V tomto momente (august 1995) prinútilo medzinárodné spoločenstvo Miloševiča, Tuđmana a Izetbegoviča zastaviť vojnu a začať rokovať. Nakoniec vojna skončila podpísaním tzv. Daytonskej mierovej zmluvy 21. novembra 1995 v americkom meste Dayton (konečná verzia, ktorá zahŕňala aj riešenie situácie v Bosne a Hercegovine bola podpísaná 14. decembra 1995 v Paríži).
Mediciovci
náhľad|Erb Mediciovcov Mediciovci bola talianska dynastia, bohatá rodina a meštiansky rod, ktorý vládol vo Florencii od 15. do 18. storočia. Rodina pôvodne pochádzala z toskánskeho regiónu Mugello.
Už v 13. storočí boli vplyvnou a bohatou rodinou. Neskôr začali podnikať aj v bankovníctve a v roku 1397 založili svoju vlastnú banku, ktorá bola vo svojej dobe jedna z najväčších a najvplyvnejších. O vplyv rodiny sa zaslúžil Cosimo Medici v neskorom 14. storočí v čase republiky.
Od polovice 15. storočia sa stali neoficiálnymi vládcami Florencie a roku v 1531 získali oficiálny titul florentský vojvoda. V roku 1569 bolo vojvodstvo pápežom Piom V. pre svoj teritoriálny rozmach povýšené na veľkovojvodstvo. Od tohto roku viedli Toskánske veľkovojvodstvo až do roku 1737, keď zomrel Gian Gastone de' Medici, posledný z rodu.
Z rodiny pochádzali traja pápeži (Klement VII., Lev X., Lev XI.) a dve francúzske kráľovné (Katarína Medicejská, Mária Medicejská). Počas obdobia renesancie výrazne podporovali umenie.
4629 Walford
4629 Walford je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavila Eleanor Francis Helinová 7. októbra 1986.
Danvou-la-Ferrière
Danvou-la-Ferrière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 163 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Budiš (rozlišovacia stránka)
Budiš môže byť:
Voľba prezidenta Slovenskej republiky v roku 2004
Voľba prezidenta Slovenskej republiky v roku 2004 sa uskutočnila 3. apríla (prvé kolo) a 17. apríla (druhé kolo). Boli to v poradí druhé priame prezidentské voľby. Prvé kolo volieb sa konalo v jeden deň s referendom o predčasných parlamentných voľbách.
Do druhého kola postúpili z prvého a druhého miesta Vladimír Mečiar a Ivan Gašparovič. V druhom kole zvíťazil s počtom hlasov 1 079 592 (59,91 %) Ivan Gašparovič a stal sa v poradí tretím prezidentom Slovenskej republiky.
Druhé kolo
Na druhom kole volieb prezidenta dňa 17. apríla 2004 sa zúčastnilo 1 828 307 (43,50 %) voličov.
Zoznam častí seriálu Susedia (1. séria)
Nasledujúci zoznam je zoznam častí 1. série seriálu Susedia.
ISO 3166-2:NE
Kódy ISO 3166-2 pre Niger identifikujú 7 departmentov a hlavné mesto. Prvá časť (NE) je medzinárodný kód pre Niger, druhá časť pozostáva z jedného písmena identifikujúceho department.
Draguignan (kantón)
Draguignan je francúzsky kantón v obvode Draguignan v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho 5 obcí.
Pfetterhouse
Pfetterhouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Préteritum
Préteritum môže byť:
4817 1984 DC1
4817 1984 DC1 je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Henri Debehogne 27. februára 1984.
Borčany
Borčany sú obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.
Publikácia
Publikácia môže byť:
Živočíšna ríša
Živočíšna ríša alebo presnejšie ríša živočíchy je taxonomická kategória v niektorých taxonomických systémoch. Bližšie pozri pod živočíchy a Systém živých organizmov.
Proces vyčleňovania sa človeka zo živočíšnej ríše označoval E. Haeckel termínom antropogenéza.
Philippe Starck
Philippe Patrick Starck (* 18. január 1949, Paríž, Francúzsko) je francúzsky dizajnér a pravdepodobne najznámejší dizajnér New Design štýlu. Jeho dizajn môžeme nájsť od interiérov až po masovo vyrábané predmety dennej spotreby ako zubné kefky a stoličky.
Životopis
Študoval na École Camondo v Paríži, kde aj založil svoju prvú dizajnérsku firmu v 1968 (špecializovala sa na nafukovacie objekty). V 1969 sa stal umeleckým riaditeľom v tejto firme spolu s Pierrom Cardinom. Od roku 1975 pracoval aj samostatne ako interiérový a produktový dizajnér. Zaznamenal úspech s množstvom relatívne lacných produktov pre veľký americký reťazec Target stores.
Známym sa stal hlavne v 1982 keď navrhol interiér pre súkromný apartmán vtedajšieho francúzskeho prezidenta Françoisa Mitterranda v Elyzejskom paláci. Po tomto roku začalo stále viacej a viacej prác sa objavovať v jeho CV. Jeho súčasné práce zahŕňajú myš pre Microsoft, jachtu a aj obal na pivo jednej renomovanej značky. Navzdory ostatným umelcom New Design štýlu sa jeho práca nezameriava iba na tvorbu provokatívnych a drahých predmetov. Namiesto toho jeho produktový dizajn je použiteľný ako predmety dennej spotreby, ktoré on sám pomáha uvádzať do masovej produkcie.
Práca s verejnosťou
Práca s verejnosťou (iné názvy: styk s verejnosťou, vzťahy s verejnosťou, vzťahy k verejnosti, public relations; angl. public relations) je nepriame propagačné pôsobenie charakterizované tým, že pasívnemu subjektu (recipientovi) sa predkladajú informácie, na ktorých podklade si sám vytvára kladný názor na podnik, jeho činnosť, výrobky, služby a pod. Tým napomáha k vytváraniu požadovaných postojov, nevyhnutných pre dlhodobú úspešnú výrobnú a odbytovú činnosť.
Je to sústavná a cieľavedomá komunikácia s cieľom vytvoriť dlhodobé pozitívne vzťahy recipienta voči objektu, na ktorý sa práca s verejnosťou zameriava, pričom pozitívne vzťahy si má utvoriť recipient sám vlastným výberom a osobným prehodnotením predložených pravdivých informácií (a nie na základe apelov či argumentov ako v reklame). Dôležitým aspektom je obojstrannosť komunikácie a získavanie spätnej väzby od recipienta.
Práca s verejnosťou
Verejnosť je akákoľvek skupina, ktorá má záujem o firmu (objekt) alebo ovplyvňuje schopnosti firmy (objektu) dosiahnuť stanovené ciele.
Prácu s verejnosťou uskutočňuje buď zvláštne oddelenie firmy, alebo k tomu určené "Public relations" agentúry alebo komunikačné agentúry. Prostredníctvom "Public relations" firma oslovuje širokú verejnosť, nielen svojich zákazníkov, dodávateľov a dílerov. Práca s verejnosťou predstavuje množstvo programov zameraných na propagáciu firmy (objektu), obhajobu imidžu firmy (objektu) alebo imidžu jednotlivých produktov.
Negatívne postoje verejnosti
Verejnosť môže vo vzťahu k uskutočňovaniu cieľov firmy (objektu) pôsobiť:
Vplyv oddelenia práce s verejnosťou (Public relations) sa odvíja od jeho východiskového monitorovania postojov verejnosti, aby sa vytvorilo vzájomné porozumenie medzi verejnosťou a firmou (objektom). Toto oddelenie rieši najmä negatívne postoje verejnosti a negatívnu publicitu.
K základným úlohám týchto oddelení v prípade negatívnej publicity patrí presvedčiť vrcholový manažment, aby prijal pozitívne programy brániace vzniku pochybných praktík, ktoré sú hlavnou príčinou negatívnej publicity.
Činnosti oddelenia Public relations
Tieto činnosti sa zameriavajú na :
Oblasti práce s verejnosťou
Práca s verejnosťou môže byť zameraná na mnohé oblasti, napr. na firemnú komunikáciu - tvorbu identity inštitúcie (Corporate Identity), na vnútornú komunikáciu (Internal PR), na styk s médiami (Media Relations), na marketingovú komunikáciu, na získanie finančných zdrojov, na krízovú komunikáciu (Crisis Management), účelové kampane, výstavy, sociálnu komunikáciu, komunikáciu o výrobkoch, na podporu spoločnosti vzhľadom na jej profil - sponzoring, lobbying (Public affairs) ...
Cieľové skupiny
Cieľové skupiny môžeme rozdeliť na vnútorné a vonkajšie podľa toho, či zasahujú do vnútra vlastnej organizácie, alebo mimo nej. Inak môžu byť veľmi rôznorodé, napr.:
Gašpar Oswald
Gašpar Oswald bol staviteľ žijúci v 16. storočí, predstaviteľ renesančnej architektúry.
V rokoch 15571575 pôsobil v Banskej Bystrici. V roku 1561 upravoval neskorogotickú budovu pôvodne mestskej vážnice a preklenul miestnosti hrebienkovou klenbou. V roku 1562 postavil tzv. Vodnársky domček na mieste starého dreveného domu na dnešnej Bakossovej ulici a v roku 1575 prestaval neskorogotcký Thurzov dom.
Rodney Mullen
Josiah Rodney Mullen (* 17. august 1966, Ganesville, Florida), známy ako Rodney Mullen, je profesionálny skateboardista. Začal so skateboardingom vo svojich desiatich rokoch po tom čo sľúbil otcovi že prestane po prvom vážnejšom zranení a že bude nosiť chrániče a keď nie, končí tiež. Vynašiel zhruba 30 rôznych trikov na skateboarde vrátane kickflipu (pôvodne "magic flip"), v roku 1983 heelflip, 360 flip a impossible.
Kariéra
Na skateboarde začal jazdiť 1. 1. 1977 vo veku 10. Skateboarding si obľúbil, pretože to vnímal ako niečo individuálne, nie tímové. Neboli žiadny kapitáni, žiadne pravidlá. Bol úplný opak všetkých ostatných športov. Bolo to tvorivé. Mohol som jazdiť so svojím skateboardom v skateparku. Rodney sa umiestnil 4. medzi najlepšími skatermi. V roku 1981 – 1991 zvíťazil na 34 z 35 majstrovstvách. Keďže popularita freestyle skateboardingu klesala, snažil sa ísť smerom k Street Skateboardingu
Publicistika
Publicistika je novinárska, prípadne spisovateľská činnosť informujúca verejnosť o aktuálnych otázkach a komentujúca ich v novinách, rozhlase a televízii.
Je druhou základnou zložkou novinárskych celkov po spravodajstve. Publicistiku môžeme rozdeliť do dvoch skupín podľa používaných postupov a podľa prístupu novinára k stvárňovanej udalosti:
Publicistika, podobne ako spravodajstvo, stvárňuje aktuálne javy. Kým v spravodajských testoch je primárna novosť, v publicistike sa dostáva do popredia autentickosť. Publicistické texty sú charakteristické pre periodiká s dlhšou periodicitou a pre rozšírené vydania denníkov.
4717 Kaneko
4717 Kaneko je planétka s priemerom 78 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Yošikane Mizuno a Tošimasa Furuta 20. novembra 1989.
Decatur (Georgia)
Decatur je mesto v DeKalb County v americkom štáte Georgia, časti metropolitnej oblasti Atlanta.
Dejiny
Mesto bolo pomenované po navalskom hrdinovi menom Stephen Decatur. V roku 1830 chcela spoločnosť The Western and Atlantic Railroad urobiť z Decaturu železničný uzol. Neskôr sa toto mesto stalo súčasťou Atlanty, GA.
Počas Občianskej vojny sa Decatur stal strategickým miestom v Shermanovej kampani proti Atlante. V júli 1864 ho obsadil generál James B. McPherson prerušil tak zásobovaciu líniu Konfederácie z Augusty, Georgia.
Doprava
Doprava je sprostredkovaná mestskou hromadnou dopravou MARTA.
Chorus Comenianus
Chorus Comenianus je spevácky zbor pôsobiaci pri Evanjelickom gymnáziu Jana Amosa Komenského v Košiciach. Zbor bol založený v roku 1996. Za jeho zakladateľov možno považovať riaditeľa školy Mgr. Jána Kunca a dirigentku zboru Mgr. Alenu Csajkovú (Popovičovú). Podľa miesta pôsobenia dostal pomenovanie Chorus Comenianus, čo v preklade z latinčiny znamená Zbor Komenského. V súčasnosti v ňom pôsobí okolo 100 členov vo veku od 12 do 20 rokov.
Zbor začínal s pätnástimi členmi a jeho repertoár tvorili jednoduché dvojhlasné piesne. Študenti gymnázia si zborový spev mohli vybrať ako jeden z voliteľných predmetov alebo záujmových krúžkov. Medzi členmi zboru boli mnohí, ktorí notový zápis nepoznali a naučili sa intonovať podľa sluchu.
Chorus Comenianus chodí aj na spevácke víkendové sústredenia, ktoré sa konajú 3 razy do roka, zvyčajne v Kysaku. Veľmi obľúbené sú letné sústredenia na Makarskej riviére priamo v meste Makarska. Každé toto letné sústredenie spevácky zbor ukončí večerným koncertom v Chráme Sv. Marka na hlavnom námestí v Makarskej. Zbor spieval aj v letoviskách tejto riviéry v Tučepi, v Podgore a v Brele.
Skladby
Chorus Comenianus má v repertoári sakrálne aj svetské vokálne skladby, napr. „Zbor Židov“ z opery Nabucco od talianskeho skladateľa Guiseppe Verdiho, alebo hymnu Európskej únie „Óda na radosť“, ktorá je časťou Beethovenovej 9. symfónie. Medzi známe sakrálne skladby patria „Panis Angelicus“ v rôznych úpravách, „Ave Maria“ alebo „Ó, príď Emanuel“. Skladby sú v slovenskej, českej alebo anglickej úprave. V repertoári má i piesne latinské, hebrejské, talianske, ukrajinské či ruské.
Sólisti
Zbor mal mnoho nadaných sólistov. Medzi najlepších patrili Slávka Polončáková (víťazka súťaže US STEEL Talent Night z roku 2003), Barbara Janovčíková a Dáša Kaščáková (účastníčky speváckej súťaže Alžbetina ruža 2008, 3. miesto). O rok neskôr Dáša Kaščáková vyhrala súťaž Spev bez hraníc.