cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Franková
Noví obyvatelia
13. júla 1942, niekoľko dní po ich zmiznutí sa k Frankovcom pridali Van Pelsovci, zložení z Hermanna, Augustou a 16-ročného syna Petra, a potom v novembri Fritz Pfeffer, zubár a rodinný priateľ. Anna písala o svojej radosti z rozhovoru s novými ľuďmi, ale aj o rýchlo sa vyvíjajúcom napätí v skupine, ktorá bola nútená žiť v takýchto obmedzených podmienkach. Po tom, čo sa o svoju izbu delila s Pfefferom, Anna zistila, že je neznesiteľný. Hermanna van Pelsa a Fritza Pfeffera považovala za sebeckých, najmä čo sa týka množstva jedla, ktoré konzumovali. O nejaký čas neskôr, sa zaľúbila do Petra. Dostala od neho svoj prvý bozk, ale jej zamilovanosť voči nemu začala upadať, keď sa ho spýtala, či sú jej city k nemu skutočné, alebo či sú výsledkom spoločného zadržania. Anna Franková si vytvorila úzke puto s každým z pomocníkov a Otto Frank si neskôr spomenul, že ich každodenné návštevy očakávala s netrpezlivým nadšením. Poznamenal, že Anne bolo najbližšie priateľstvo s Bepom Voskuijlom, „mladým pisárom...oni dvaja si často šepkali v kúte.“
V meste vtedy prebiehali početné razie, no úkryt Frankovcov sa im nepodarilo nájsť, hoci po vlámaní do skladu polícia celú budovu dôkladne prehľadala.
Annin denník
Pri písaní Anna skúmala jej vzťahy s členmi rodiny a veľké rozdiely v každej z ich osobností. Emocionálne sa považovala za najbližšiu k svojmu otcovi, ktorý to neskôr okomentoval slovami: „Vychádzal som s Annou lepšie ako s Margot, ktorá sa viac viazala na svoju matku. Dôvodom mohlo byť to, že Margot len ​​zriedka dávala najavo svoje city a nepotrebovala toľko podpory, pretože netrpela zmenami nálady ako Anna.“ Vzťah sestier Frankových sa prehĺbil potom ako sa skryli, hoci Anna niekedy voči Margot žiarlila, zvlášť keď jej členovia domácnosti vytýkali chýbajúca jemná a pokojná povaha Margot. Keď Anna začala dospievať, sestry si začali navzájom dôverovať. Vo svojom príspevku z 12. januára 1944 Frank napísala: „Margot je oveľa milšia...Teraz nie je ani zďaleka taká zlomyseľná a stáva sa skutočnou priateľkou. Už si o mne nemyslí, že som malé dieťa, ktoré sa nepočíta.“
Anna často písala o jej zložitom vzťahu s matkou a o jej zmiešaných pocitoch voči nej 7. novembra 1942 opísala svoje „pohŕdanie“ matkou a jej neschopnosť „konfrontovať ju s jej neopatrnosťou, sarkazmom a tvrdou srdcovosťou“, až potom uzavrela: „Nie je pre mňa matkou.“ Neskôr, pri revízii svojho denníka sa zahanbila za svoj drsný prístup a napísala: „Anna, si to ty, kto spomenul nenávisť, ach Anna, ako si mohla?“ Pochopila, že ich rozdiely vyplývali z nedorozumení, ktoré boli rovnako vinou jej ako jej matky, a videla, že zbytočne pridávala jej utrpeniu. S týmto uvedomením sa Anna začala k svojej matke chovať s mierou tolerancie a rešpektu.
Sestry Frankové dúfali, že sa čo najskôr vrátia do školy, a pokračovali v štúdiu, zatiaľ čo sa skrývali. Margot absolvovala stenografický kurz korešpondenciou v mene Bep Voskuijl a získala vysoké známky. Anna trávila väčšinu času čítaním a štúdiom a pravidelne si písala a editovala (po marci 1944) svoje denníkové záznamy. Okrem rozprávania o udalostiach, ktoré sa stali, písala o svojich pocitoch, viere, snoch a ambíciách, témach, o ktorých si myslela, že o nich nemôže s nikým diskutovať. Keď jej dôvera v písanie rástla, písala o abstraktnejších témach, napríklad o viere v Boha a o tom, ako by definovala ľudskú podstatu.
Anna sa túžila stať novinárkou a do svojho denníka si v stredu 5. apríla 1944 napísala:
,,Konečne som si uvedomila, že si musím robiť školské povinnosti, aby som nebola ignorantkou, aby som pokračovala v živote, aby som sa stala novinárkou, pretože to chcem! Viem, že dokážem písať..., ale ešte sa uvidí, či mám naozaj talent...
A ak nemám talent na písanie kníh alebo článkov v novinách, môžem vždy písať sama pre seba. Chcem však dosiahnuť viac. Neviem si predstaviť žiť ako matka, pani van Daan a všetky ženy, ktoré pracujú a potom sú zabudnuté. Potrebujem mať okrem manžela a detí niečo, čomu by som sa mohla venovať! ...
Chcem byť užitočná alebo priniesť potešenie všetkým ľuďom, aj tým, ktorých som nikdy nestretla. Chcem žiť ďalej aj po mojej smrti! A preto som tak vďačná Bohu za to, že mi dal tento dar, ktorým sa môžem rozvíjať a vyjadrovať všetko, čo je vo mne!
Keď píšem, môžem zo seba striasť všetky svoje starosti. Môj smútok zmizne, moja nálada je oživená! Ale, a to je veľká otázka, dokážem niekedy napísať niečo skvelé, stane sa zo mňa niekedy novinárka alebo spisovateľka?
Pravidelne pokračovala v písaní až do svojho posledného záznamu 1. augusta 1944.
Prezradenie
Ich úkryt bol prezradený až 4. augusta 1944, po takmer 761 dňoch v stiesnených podmienkach, a nikdy sa s istotou nezistilo, kto ich zradil. Frankovia, Van Pelsesovci a Pfefferovci boli prevezení do ústredia RSHA, kde boli vypočutí a na noc zadržaní. Ich úkryt bol dôkladne prehľadaný, hľadali najmä peniaze a cennosti. 5. augusta boli prevezení do preplnenej väznice Huis van Bewaring na Weteringschans. O dva dni neskôr boli prevezení do zberného tábora Westerbork, cez ktorý v tom čase prešlo viac ako 100 000 Židov, väčšinou holandských a nemeckých. 3. septembra 1944 boli naložení do posledného vlaku, ktorý odchádzal z Holandska do nemeckého koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Tam rozdelili väzňov na mužov a ženy. Nikdy viac sa už nestretli.
Victor Kugler a Johannes Kleiman boli uväznení v trestnom tábore pre nepriateľov režimu v Amersfoort. Kleiman bol prepustený po siedmich týždňoch, ale Kugler bol až do konca vojny držaný v rôznych koncentračných táboroch. Miep Gies a Bep Voskuijl boli vypočuté a vyhrážali sa im bezpečnostnou políciou, ale neboli zadržané. Nasledujúci deň sa vrátili ku skladu a našli Annine papiere porozhadzované po zemi. Zozbierali ich, rovnako ako niekoľko rodinných albumov fotografií, a Gies sa rozhodla ich po vojne Anne vrátiť. 7. augusta 1944 sa Gies pokúsila uľahčiť prepustenie väzňov konfrontáciou s SS-ákom a ponúkla mu peniaze na intervenciu, on však odmietol.
Koncentračné tábory
Otto Frank bol jediným z ôsmich utečencov, ktorý prežil. Bol umiestnený v Auschwitz-Birkenau, z ktorého ho oslobodili sovietski vojaci 27. januára 1945. Vrátil sa do Amsterdamu, neskôr žil vo Švajčiarsku so svojou rodinou. Znovu sa oženil a zomrel v roku 1980.
Hermann van Pels bol poslaný pravdepodobne hneď po príchode do plynovej komory v Auschwitz-Birkenau. Podľa Otta Franka však žil ešte niekoľko týždňov.
Augusta van Pelsová prišla do Bergen-Belsenu transportom v novembri 1944. Stretáva sa s Annou a Margot, no po krátkej dobe zomiera počas prevozu do koncentračného tábora Terezín.
Peter van Pels zostal taktiež v Auschwitz-Birkenau. Krátko pred jeho oslobodením začali Nemci evakuovať tábor a kto dokázal stáť na nohách, musel ísť s nimi. Medzi evakuovanými väzňami bol aj Peter. Zomrel 5. mája 1945 na totálne vyčerpanie.
Fritz Pfeffer bol v októbri 1944 deportovaný do koncentračného tábora Neuengamme. Zomrel vo veku 55 rokov na vyčerpanosť, nedostatok jedla a chorobu.
thumb|right|Pamätná tabuľa Anny a Margot Frankových v Bergen-Belsene
Denník Anny Frankovej
Jedným z krásnych okamihov v Anninom neustále napätom živote bol darček, ktorý dostala k 13. narodeninám - denník. Začala si doň zapisovať udalosti od 12. júna 1942 do 1. augusta 1944. Zachytáva v ňom všetky udalosti, ktoré sa okolo nej dejú, rovnako ako aj jednotvárne dni v ich úkryte. Po tom, čo v marci 1944 začula v dánskom Slobodnom rádiu Oranje, vysielajúcom z Veľkej Británie, výzvu, aby občania poskytli svoje denníky pre povojnovú zbierku, ktorá mala slúžiť na historické účely, svoj denník začala prepisovať do podoby knihy. Počas desiatich týždňov (10. máj – 4. august 1944) tak prepísala podstatnú časť svojho denníka - stihla pripraviť 324 strán svojej novej knihy. Denník sa končí zápisom, ktorý urobila len pár dní pred tým, ako ich objavili nemeckí vojaci. Jej denník zostal v úkryte, kde ho objavila Miep Giesová a schovala ho.
„Chcem žiť aj po smrti“
Keď sa Otto Frank po oslobodení vrátil do Amsterdamu, odovzdala mu Miep denník jeho dcéry. Ten spravil z neho niekoľko kópií, ktoré rozoslal ich rodine. Neskôr jej denník upravil do knižnej podoby a v júni 1947 kniha prvýkrát vyšla v Holandsku. Originálne texty získal podľa závetu Otta Franka holandský Štátny inštitút pre vojnovú dokumentáciu (RIOD).
Anne osud nedoprial stať sa novinárkou, hoci v to nikdy neprestala veriť, ale vďaka svojmu denníku ostáva stále živá. Jej denník bol vydaný v miliónových nákladoch a preložený do 60 jazykov. 3. mája 1960 bol v dome na ulici Prinsengracht č. 263 v centre Amsterdamu otvorený „Dom Anny Frankovej“, ktorý slúži ako jej múzeum.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1938
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1938 boli v poradí 5. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Londýne, v Spojenom kráľovstve v dňoch od 7.13. augusta 1938, za účasti 7 mužských tímov. Dejiskom zápasov bol plavecký štadión Wembley Empire Pool. Systém súťaže pozostával iba jedinej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Titul piatykrát v rade získalo 🇭🇺, ktoré sa v skupine umiestnilo pred 🇩🇪 a 🇳🇱. Pre bronzové Holandsko to bola prvá medaila.
Ľubomír Ferko
Ľubomír Ferko (* 18. február 1956, Bratislava) je slovenský akademický sochár, monumentalista a dizajnér. Tvorí v klasických sochárskych materiáloch: kameni, dreve, skle a bronze.
Jeho otcom je Milan Ferko, významný slovenský spisovateľ, básnik a dramatik. Študoval v rokoch 19711975 na SŠUP Bratislava, Prof. L. Korkoš, 197580 Akadémia umení Belehrad, Prof. Miodrag Živkovič, 198081 Kunsthochschule; Kolín nad Rýnom, Prof. Karl Burgeff.
Pôsobil aj ako pedagóg, napríklad v rokoch 198283 na Pedagogickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre na katedra výtvarnej výchovy, 1989 prednášal na Moses Brown a Central High school v Providence, Rhode Island a v roku 1998 mal prednášky na Mimar Sinan University, Istanbul a Cairo University, Zamalek, Káhira. V rokoch 1997 a 2008 absolvoval tvorivé pobyty v Cité International des Arts v Paríži. V roku 2010 absolvoval prednáškový pobyt na univerzitách v Číne, Austrálii a Tasmánii.
Od roku 2015 sa venuje sérii výstav pod názvom GLASSMOVEMENT, propagujúcim výsledky medzinárodných sklárskych sympózií Zlatno, Lednické rovne, Technické sklo a Glassexpres Bratislava. Výstavy realizuje postupne na Slovensku v MMB Stará radnica Bratislava 2015, GMAB Galéria Trenčín 2016, NMG Múzeum a galéria Lučenec 2017, SNM-Múzeum Ľ. Štúra Modra 2018. V zahraničí Kláštorný kostol Sv. Antonína Paduánskeho v Sokolove 2018, Česo a MPU múzeu Belehrad 2019, Srbsko.
Zúčastnil sa na medzinárodných sympóziách: 1992 Teplice, 1993 Symposium Trélon, Francúzsko, 1993-95-99 Zlatno, 1995 Vianne, Francúzsko, 19982003 Bárdudvarnok, Maďarsko, 2009 Symposium Gorinchem, Fort Vuren, Holandsko. 2022 Medzinárodné sympózium Bárdudvárnok, Maďarsko.
Filmy:
. 1993 - Medzinárodné sklárske sympózium Zlatno, STV /40 min./
. 1995 - Sklený most, STV /30 min./ scenár
. 1997 - 1. Sympózium technického skla, STV a Združenie slovenských sklárskych výtvarníkov /30 min./
Sídlisko III
Sídlisko III môže byť:
Agent provokatér
Agent provokatér je človek infiltrovaný do organizácie skupiny ľudí, ktorého úlohou je prinútiť člena alebo celú skupinu k nebezpečným či nelegálnym akciám.
Hattigny
Hattigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Balistická raketa
thumb|Skúšobný štart americkej rakety Minuteman III. Balistická raketa (alebo balistická strela, ) je strategická raketa schopná dopraviť s vysokou presnosťou (kruhová odchýlka väčšinou do 500 metrov) na rôznu vzdialenosť (od stoviek do 12 000 km) bojovú hlavicu, vybavenú konvenčnou výbušninou alebo častejšie jadrovú alebo termonukleárnu nálož. Bojová hlavica je u rakiet s väčším doletom umiestnená v špeciálnom puzdre nazývanom návratové teleso, ktoré je vybavené tepelnou ochranou, umožňujúcou prekonať vysoké tepelné namáhanie spôsobené aerodynamickým ohrevom počas zostupu atmosférou k cieľu. Niektoré balistické rakety s vyšším doletom môžu navyše niesť viac samostatne navádzaných návratových telies a niekoľko tzv. klamných hlavíc, väčšinou nafukovacích z pokovanej umelohmotnej fólie, ktoré majú za cieľ sťažiť systémom protiraketovej obrany účinný zásah proti blížiacim sa projektilom.
Moderné balistické rakety používajú motory na tuhé pohonné látky, ktoré majú z vojensko-operačného hľadiska množstvo výhod, z ktorých hlavné sú dlhodobá skladovateľnosť v stave bojovej pohotovosti, vysoká spoľahlivosť a relatívne bezpečná obsluha a údržba. Istou nevýhodou je trochu menšia výkonnosť v porovnaní s raketami na kvapalné pohonné látky; pokrok vo vývoji heterogénnych tuhých pohonných látok v posledných desaťročiach však aj tento rozdiel značne znížil.
Druhy balistických rakiet
thumb|right| Strela [[UGM-133 Trident II|Trident II patrí do kategórie SLBM]] Balistické rakety sa podľa doletu delia na niekoľko skupín:
Podľa spôsobu vypustenia sa delia na:
Jedinými použitými taktickými strelami boli rakety V-2, Scud a SS-21 Scarab. Rakety s doletom viac ako (MRBM a vyššie) sú takmer vždy vybavené jadrovými hlavicami (konvenčné nálože by "nezaplatili" hodnotu rakety – napr LGM-118 stojí 70 mil. dolárov).
Fázy letu
thumb|250px|right|[[India|Indická raketa Agni-II (Foto: Antônio Milena/ABR)]]
Balistické rakety s dlhším doletom majú tri fázy letu, ktoré korešpondujú s ich stupňami.
Rakety s doletom nižším ako nevystupujú z atmosféry.
Konkrétne rakety
{| width="100%"
Schwarzenberg
Schwarzenberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bregenz.
Žije tu 1790 obyvateľov (31. 3. 2009).
Deklarácia o polícii
Deklarácia o polícii je kódex policajnej etiky určený príslušníkom polície a verejnosti všetkých členských štátov Rady Európy.
Quartier de l’Europe
thumb|upright=1.4|Place Europe
Quartier de l'Europe (štvrť Európa) je 32. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 8. obvodu.
Má rozlohu 118,3 ha a ohraničujú ju ulice Rue La Boétie, Rue Pépinière a Rue Saint-Lazare na juhu, Rue de Courcelles na západe, Boulevard de Courcelles a Boulevard des Batignolles na severe a Rue d'Amsterdam na východe.
Štvrť získala svoje meno Európa podľa námestia Place Europe.
Dejiny
Túto štvrť založili švédsky bankár Jonas Hagerman a Sylvain Mignon, zámočník kráľa Karola X., ktorí v roku 1826 zakúpili miestne rašelinisko a močiare a postavali tu obytnú štvrť. Výstavba budov bola dokončená okolo roku 1865. Stredom štvrte sa stalo námestie Place Europe, z ktorého vychádzali ulice pomenované po významných európskych mestách, neskôr sa objevili i mimoeurópske názvy.
Alexander Tollmann
Dr. Alexander Tollmann (* 27. jún 1928, Viedeň, Rakúsko† 8. august 2007, Viedeň) bol rakúsky geológ, vysokoškolský pedagóg a politik.
Život
Zmaturoval v roku 1946 a pokračoval v štúdiu prírodných vied. V roku 1951 dokončil štúdium geológie a paleontológie. Od roku 1969 pôsobil ako profesor geológie na Geologickom ústave Viedenskej univerzity. V rokoch 1972 až 1984 viedol geologický ústav. Zaoberal sa predovšetkým regionálnou geológiou Východných Álp, bol autorom viaczväzkového diela o geológií Rakúska, ktoré vyšlo medzi rokmi 19771986. Ako ochranca prírody a politický aktivista bol odporcom jadrovej energetiky. Bol jedným zo zakladateľov rakúskej strany zelených (Vereinten Grünen Österreichs tiež VGÖ).
V roku 1993, spolu so svojou manželkou Edith, publikoval monografiu o potope sveta, ktorú na základe predložených dôkazov považoval za dôsledok dopadu bolidu pred asi 9500 rokmi. Svoje argumenty podporil geologickými dôkazmi impaktného krátera, impaktnými štruktúrami, stopami irídia, šokovou metamorfózou minerálov, rádiouhlíkovým datovaním, dendrochronologickými dôkazmi ale aj viacerými povesťami a ľudovými tradíciami (tzv. Tollmannov hypotetický bolid).
Dielo
Tollmann bol autorom viacerých významných prác. Medzi najvýznamnejšie patria monografie:
Saint-Julien-en-Genevois (kantón)
Saint-Julien-en-Genevois je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa zo 17 obcí.
Héra (bohyňa)
alt=Campana Hera, rímska kópia helenistického originálu|náhľad|Campana Hera, rímska kópia helenistického originálu z [[2. storočie|2. storočia. Louvre, Paríž]] Héra (iné názvy: Héré, zastarano Hera či Here; po grécky Ἥρα - Héra alebo Ἥρη - Héré) je v starogréckej mytológii hlavná bohyňa manželstva, žien a rodiny, ochraňuje rodiace ženy a deti. Je manželkou a sestrou boha Dia a dcérou Titana Krona a jeho manželky a sestry, Rhei. Jednou z jej charakteristických čŕt v mýtoch je jej žiarlivá a pomstychtivá povaha pri zaobchádzaní s každým, kto ju urazil - keďže jej muž Zeus jej bol často neverný s inými bohyňami, či dokonca smrteľnými ženami, jeho deťom strpčovala život a pripravovala im všemožné nástrahy.
Jej ikonografia ju zvyčajne zobrazuje ako dôstojnú, matrónsku postavu, vzpriamenú alebo intronizovanú, korunovanú polosom alebo diadémom, niekedy zahalenú ako vydatú ženu. Je patrónkou svadieb, požehnáva a legalizuje manželské zväzky a chráni ženy pred nehodami pri pôrode. Medzi jej posvätné zvieratá patria krava, kukučka a páv. Niekedy sa zobrazuje s granátovým jablkom ako symbolom nesmrteľnosti. Je totožná s rímskou bohyňou Juno.
Kult
thumb|Héra a Prométeus|vľavo Héra bola pravdepodobne prvým božstvom, ktorému Gréci zasvätili uzavretú zastrešenú chrámovú svätyňu na Same okolo roku 800 pred Kr. Neskôr ju nahradil Héraion na Same, jeden z najväčších gréckych chrámov (oltáre boli pred chrámami pod holým nebom). Na tomto mieste bolo postavených mnoho chrámov, takže dôkazy sú trochu zmätočné a archeologické dátumy sú neisté.
Chrám, ktorý vytvorili sochári a architekti z rodu Rhoecus, bol zničený v rokoch 570 až 560 pred Kr. Nahradil ho Polykratov chrám z rokov 540 - 530 pred Kr. V jednom z týchto chrámov vidíme les 155 stĺpov. Na tomto chráme sa tiež nenachádzajú žiadne dôkazy o dlaždiciach, čo naznačuje, že buď chrám nebol nikdy dokončený, alebo bol zhora otvorený.
Peillonnex
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Héra (bohyňa)
Kult
Skoršie svätyne, ktorých zasvätenie Hére nie je potvrdené, boli mykénskeho typu nazývané "domové svätyne". Vykopávky v Same odhalili votívne dary, mnohé z nich z konca 8. a 7. storočia pred n. l., ktoré dokazujú, že Héra v Same nebola len miestnou gréckou bohyňou Egejského mora. V tamojšom múzeu sa nachádzajú figúrky bohov a suplikantov a ďalšie votívne dary z Arménie, Babylonu, Iránu, Asýrie, Egypta, čo svedčí o povesti, ktorej sa táto svätyňa Héry tešila, a o veľkom príleve pútnikov. V porovnaní s touto mocnou bohyňou, ktorej patril aj najstarší chrám v Olympii a dva veľké chrámy v Paestume z piateho a šiesteho storočia, je podľa Burkerta Homérova búrliváčka a v mýtoch "takmer... komickou postavou".
Peillonnex
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Héra (bohyňa)
Kult
Na Eubóji sa v šesťdesiatročnom cykle slávil sviatok Veľkej Daidaly, zasvätený Hére.
O význame Héry v ranom archaickom období svedčia veľké stavebné projekty realizované na jej počesť. Chrámy Héry v dvoch hlavných centrách jej kultu, Heraion na Same a Heraion v Argu v Argolise, boli vôbec prvými monumentálnymi gréckymi chrámami postavenými v 8. storočí pred Kr.
Význam
Podľa Homérovho Hymnu II na Deliana Apolóna Héra zadržala Eileithýu, aby zabránila Léto rodiť, keď bola tehotná s Artemis a Apolónom, keďže otcom bol Zeus. Ostatné bohyne prítomné pri pôrode na Dile poslali Íris, aby ju priviedla. Keď vstúpila na ostrov, začal sa božský pôrod. V mýte o Heraklovom narodení je to samotná Héra, ktorá zariadi odklad Heraklovo narodenie, kým sa jej chránenec Eurystheus nenarodí ako prvý.
Homérov hymnus na Apolóna Pýthia robí z netvora Tifona potomka archaickej Héry v jej minojskej podobe, ktorý vznikol z nej samej, ako obludná verzia Hefaista, a vyvrhla ho v jaskyni v Kilíkii.
V Hérinom chráme v Olympii bola sediaca kultová postava Héry staršia ako postava bojovníka Dia, ktorá ju sprevádzala. Homér jej vzťah k Diovi jemne vyjadril v Iliade, v ktorej Diovi hovorí:
Matriarchát
alt=Barberini Héra, Rímska kópia gréckeho originálu|náhľad|Barberini Héra, Rímska kópia gréckeho originálu z [[5. storočie|5. storočia. Museo Chiaramonti.]] V polovici devätnásteho storočia sa objavili rozsiahle štúdie, ktoré siahajú až k Johannovi Jakobovi Bachofenovi, o možnosti, že Héra, ktorej raný význam v gréckom náboženstve je pevne stanovený, bola pôvodne bohyňou matriarchálneho národa, ktorý pravdepodobne obýval Grécko pred Helénmi. Podľa tohto názoru jej činnosť ako bohyne manželstva zakladala patriarchálne puto vlastnej podriadenosti. Jej odpor voči Diovým výbojom sa vykresľuje ako Hérina "žiarlivosť", hlavný motív literárnych anekdot, ktoré podrývajú jej antický kult.
Kontroverzným však zostáva tvrdenie, že antický matriarchát alebo kultúrne zameranie na monoteistickú Veľkú bohyňu existovali u starých Grékov alebo inde. Moderní vedci toto tvrdenie vo všeobecnosti odmietajú ako nedostatočne doložené.
Minot (Severná Dakota)
thumb|Minot Minot je mesto v Spojených štátoch amerických, na severe štátu Severná Dakota. Je sídlom Ward County, zaberá plochu a žije v ňom 36 567 obyvateľov (2000). Je to štvrté najľudnatejšie mesto Severnej Dakoty.
Héra (bohyňa)
Mládež
Héra bola najznámejšia ako bohyňa matróna Héra Teleia, ale predsedala aj svadbám. V mýtoch a kultoch sa zachovali útržkovité zmienky a archaické zvyky o posvätnej svadbe Héry a Dia. V Plataiách sa nachádzala socha Héry sediacej ako nevesty od Kallimacha, ako aj stojaca matróna Héra.
Héra bola uctievaná aj ako panna. V Stymfálii v Arkádii sa tradovalo, že tam bola trojitá svätyňa Héry Dievčaťa (Παις [Pais]), Dospelej ženy (Τελεια [Teleia]) a Odlúčenej (Χήρη [Chḗrē] "Vdova" alebo "Rozvedená"). V oblasti okolo Argu bol Hérin chrám v Hermione pri Argu venovaný Hére Panne. Pri prameni Kanathos neďaleko Nauflie Héra každoročne obnovovala svoje panenstvo pri obradoch, o ktorých sa nesmelo hovoriť (arrheton) Robert Graves to interpretuje ako znázornenie nového mesiaca (Hébé), splnu (Héra) a starého mesiaca (Hekaté), ktoré zosobňujú Pannu (jar), Matku (leto), resp. ničiacu Krunu (jeseň).
Minot (Severná Dakota)
Leží v oblasti Veľkých prérií, na rieke Souris River, v nadmorskej výške V meste sídli Minot State University a zoologická záhrada Roosevelt Park Zoo v rovnomennom mestskom parku. Mesto je obsluhované medzinárodným letiskom Minot International Airport.
Héra (bohyňa)
Narodenie
alt=Héra (podľa nápisu)|náhľad|Héra (podľa nápisu); tondo attického kylixu s bielym povrchom z Vulci, asi 470 pred Kr. Hera je dcérou najmladšieho Titana Krona a jeho manželky a sestry Rhey. Kronovi bolo súdené, že ho zvrhne jedno z jeho detí; aby tomu zabránil, prehĺtal všetky svoje novonarodené deti celé, až kým ho Rhea neoklamala, aby namiesto svojho najmladšieho dieťaťa, Dia, prehltol kameň. Zeus vyrastal v tajnosti, a keď dospel, oklamal svojho otca, v dôsledku čoho vyvrhol jeho súrodencov vrátane Héry. Zeus potom viedol vzburu proti Titanom, vyhnal ich a rozdelil si vládu nad svetom so svojimi bratmi Poseidónom a Hádesom.
Iné tradície však naznačujú, že podobne ako Zeus a Poseidón, ani Héra nemusela byť Kronom pohltená. Pausanias uvádza, že ju ako nemluvňa dojčili tri dcéry rieky Asterion: Okrem toho v Iliade Héra uvádza, že ju matka dala na výchovu Téthys:
Minot (Severná Dakota)
Mesto bolo založené v roku 1886 a spolu s okolím tu žijú obyvatelia škandinávskych potomkov (v Minot asi 40 % obyvateľov). Od roku 1977 sa v meste každoročne v októbri koná festival Norsk Høstfest, najväčší svojho druhu v Spojených štátoch. Juhozápadne od mesta sa rozprestiera indiánska rezervácia Fort Berthold Indian Reservation.
Héra (bohyňa)
Manželstvo s Diom
Héra je skôr bohyňou manželstva a pôrodu ako materstva a veľká časť jej mytológie sa točí okolo jej manželstva s bratom Zeusom. Je ním očarená a zvádza ho. On ju podvádza a má veľa detí s inými bohyňami a smrteľnými ženami. Je silne žiarlivá a pomstychtivá voči jeho deťom a ich matkám. On sa jej vyhráža a je voči nej násilný.
V Iliade Zeus naznačuje, že ich manželstvo bolo akýmsi útekom, keďže ležali v tajnosti pred rodičmi, Pausanias zaznamenáva príbeh o tom, ako sa vzali, v ktorom sa Zeus premenil na kukučku, aby sa Hére dvoril. Ona vtáka chytila a nechala si ho ako domáceho miláčika; preto kukučka sedí na jej žezle. Podľa scholionu o Theokritových Idylách, keď Héra smerovala sama k hore Thornax, Zeus vyvolal strašnú búrku a premenil sa na kukučku, ktorá priletela a sadla si jej na kolená. Héra ho prikryla svojím plášťom. Zeus sa potom premenil späť a chytil ju. Keďže s ním odmietala spať kvôli ich matke, sľúbil jej, že sa s ňou ožení.
Podľa Kallimacha ich svadobná hostina trvala tristo rokov. Jablká Hesperidiek, ktoré mal Herakles za úlohu vziať, boli svadobným darom Gaii.
Po hádke s Diom ho Héra opustila a utiahla sa na Euboiu a žiadne Diovo prihováranie nedokázalo ovplyvniť jej rozhodnutie. Miestny kráľ Cithaeron potom Diovi poradil, aby vzal drevenú sochu ženy, zabalil ju a predstieral, že sa s ňou ožení. Zeus urobil, ako mu povedal, a tvrdil, že "ona" je Plataea, Asópova dcéra. Héra, len čo sa to dozvedela, prerušila svadobný obrad a strhla z postavy šaty, aby zistila, že je to len socha bez života, a nie zamilovaná rivalka. Kráľovná a jej kráľ sa zmierili a na pamiatku toho tamojší ľud slávil sviatok zvaný Daidala. Počas neho sa konala rekonštrukcia mýtu, pri ktorej vybrali drevenú sochu Héry, vykúpali ju v rieke Asopus a potom ju postavili na voz, aby viedla sprievod ako nevesta, a nakoniec ju rituálne spálili.
Herakles
alt=Heracles ako dieťa zabíja hady poslané Hérou|náhľad|Heracles ako dieťa zabíja hady poslané Hérou (cca 480 - 470 pred Kr.) Héra je Heraklova nevlastná matka a jeho nepriateľka. Meno Herakles znamená "Hérina sláva". V Homérovej Iliade sa uvádza, že keď mala Alkména porodiť Herakla, Zeus oznámil všetkým bohom, že v ten deň sa narodí dieťa od samotného Dia a bude vládnuť všetkým okolo seba. Héra po tom, čo požiadala Dia, aby na to prisahal, zostúpila z Olympu do Argu a prinútila manželku Sthenela (Perseovho syna) porodiť Eurysthea až po siedmich mesiacoch, pričom zároveň zabránila Alkméne porodiť Herakla. To malo za následok splnenie Diovej prísahy v tom zmysle, že jeho prísaha sa týkala Eurysthea, a nie Herakla. Podľa Pausaniovho rozprávania Héra poslala čarodejnice (ako ich nazývali Tébania), aby Alkméne zabránili porodiť Herakla. Čarodejniciam sa darilo zabrániť pôrodu, kým Historis, dcéra Tiresia, nevymyslela trik, ako čarodejnice oklamať. Podobne ako Galanthis, aj Historis oznámila, že Alkména porodila svoje dieťa; keďže boli oklamané, čarodejnice odišli a umožnili Alkméne porodiť.
Hérin hnev voči Diovmu synovi pokračuje a keď je Herakles ešte nemluvňa, Héra pošle dva hady, aby ho zabili, keď leží v postieľke. Herakles hady uškrtí holými rukami a jeho opatrovateľka ho nájde, ako sa hrá s ich bezvládnymi telami, akoby to boli detskou hračkou. alt=Pôvod mliečnej cesty, Jacopo Tintoretto, 1575|náhľad|Pôvod mliečnej cesty, Jacopo Tintoretto, [[1575]] Jedna z verzií vzniku Mliečnej cesty hovorí, že Zeus oklamal Héru, aby dojčila nemluvňa Herakla. Keď zistila, kto je, odtrhla ho od svojho prsníka a výron jej mlieka vytvoril po oblohe šmuhu, ktorú možno vidieť dodnes. Z jej mlieka vznikol aj biely kvet, ľalia. Na rozdiel od všetkých Grékov Etruskovia namiesto toho zobrazovali dospelého bradatého Herakla na prsiach Héry. To môže odkazovať na jeho adopciu Hérou, keď sa stal nesmrteľným. Predtým ju ťažko zranil na hrudi.
Keď Herakles dosiahol dospelosť, Héra ho doháňala k šialenstvu, čo ho viedlo k vyvraždeniu svojej rodiny, a to ho neskôr viedlo k podniknutiu jeho slávnych prác. Héra poverila Herakla prácou pre kráľa Eurysthea v Mykénach. Snažila sa Heraklovi sťažovať takmer všetkých jeho dvanásť prác. Keď bojoval s lernajskou hydrou, poslala kraba, aby ho uhryzol do nôh v nádeji, že ho rozptýli. Neskôr Héra proti nemu popudila Amazonky, keď bol na jednej zo svojich výprav. Keď Herakles zajal Geryonov dobytok, strelil Héru do pravej strany hrude trojsečným šípom. Rana bola nevyliečiteľná a zanechala ju v neustálych bolestiach, ako hovorí Dione Afrodite v Iliade, kniha V. Potom Héra poslala hmyz, aby dobytok pohrýzol, podráždil a rozprášil. Héra potom zoslala povodeň, ktorá zdvihla hladinu rieky natoľko, že Herakles nemohol s dobytkom prebrodiť rieku. Do rieky nahádzal kamene, aby bola voda plytšia. Keď konečne dorazil na Euristheov dvor, dobytok obetoval Hére.
Eurystheus chcel Hére obetovať aj krétskeho býka. Tá však obetu odmietla, pretože tým odrážala slávu Herakla. Býk bol prepustený a putoval do Maratónu, pričom sa stal známym ako Maratónsky býk.
Niektoré mýty uvádzajú, že Héraklés sa nakoniec spriatelil s Hérou, keď ju zachránil pred Porfyriónom, obrom, ktorý sa ju pokúsil znásilniť počas Gigantomachie, a že mu dokonca dala svoju dcéru Hébé za nevestu.
Léto a dvojčatá: Apolón a Artemis
Tak či onak, Artemis sa narodila ako prvá a potom pomáhala pri pôrode Apolóna. Niektoré verzie hovoria, že Artemis pomáhala svojej matke rodiť Apolóna deväť dní. Iná varianta uvádza, že Artemis sa narodila jeden deň pred Apolónom, na ostrove Ortygia, a že na druhý deň pomohla Léto prejsť cez more na ostrov Dilos, aby porodila Apolóna.
Neskôr sa Tityos na príkaz Héry pokúsil znásilniť Léto. Artemis a Apolón ho zabili.
Tomuto opisu narodenia Apollóna a Artemidy odporuje Hésiodos v Teogónii, keďže dvojčatá sa narodili pred svadbou Dia s Hérou. alt=Io a Zeus, Giovanni Ambrogio Figino, 1599|vľavo|náhľad|262x262bod|Io a Zeus, Giovanni Ambrogio Figino, 1599
Io a Argus
Mýtus o Io má mnoho podôb a líši sa v detailoch. Vo všeobecnosti bola Io kňažkou Héry na Heraione v Argu. Zeus po nej túžil a buď Héra premenila Io na jalovicu, aby ju ukryla pred Zeusom, alebo to urobil Zeus, aby ju ukryl pred Hérou, ale bol odhalený. Héra priviazala Io k olivovníku a postavila Arga Panopta (dosl. "vševidiaci"), aby ju strážil, ale Zeus poslal Herma, aby ho zabil. Rozzúrená Héra potom poslala hmyz, aby prenasledoval a neustále bodal Io, ktorá utiekla do Ázie a nakoniec sa dostala do Egypta. Tam jej Zeus vrátil ľudskú podobu a ona mu porodila syna Epafa.
Paridovo súdenie
alt=Das Urteil des Paris, Anton Raphael Mengs, okolo roku 1757|náhľad|Jedno z mnohých diel zobrazujúcich súdenie Parida. Héra je bohyňa v strede, má na hlave korunu. Das Urteil des Paris, Anton Raphael Mengs, okolo roku 1757 Proroctvo hovorilo, že syn morskej nymfy Thetis, do ktorej sa Zeus zamiloval po tom, čo ju uvidel v oceánoch pri gréckom pobreží, sa stane väčším ako jeho otec.Pravdepodobne z tohto dôvodu bola Thetis zasnúbená so starším ľudským kráľom, Péleom, synom Aiaka, buď na Diov príkaz, alebo preto, že sa chcela zapáčiť Hére, ktorá ju vychovala. Na svadbu Pelea a Thetis (neskorších rodičov Achilla) boli pozvaní všetci bohovia a bohyne, ako aj rôzni smrteľníci, ktorí priniesli množstvo darov. Iba Eris, bohyňa sváru, nebola pozvaná a na Diov príkaz ju vo dverách zastavil Hermes. To ju nahnevalo, a tak hodila od dverí vlastný dar: zlaté jablko s nápisom καλλίστῃ (kallistēi, "Najkrajšej") Afrodita, Héra a Aténa tvrdili, že sú najkrajšie, a teda právoplatné majiteľky jablka.
Bohyne sa o "jablko sváru" hádali a žiadna z nich nechcel priznať dar v prospech inej. Rozhodli sa predložiť záležitosť Diovi, ktorý nechcel uprednostniť jednu z bohýň, a tak dal voľbu do rúk trójskemu princovi Parisovi. Po kúpaní v prameni hory Ida, kde sa nachádzala Trója, predstúpili pred Parisa, aby si vybral. Bohyne sa pred ním vyzliekli, buď na jeho žiadosť, alebo kvôli víťazstvu. Paris sa stále nemohol rozhodnúť, pretože všetky tri boli ideálne krásne. Bohyne sa teda uchýlili k úplatkom. Héra ponúkla Parisovi politickú moc a vládu nad celou Áziou, Aténa múdrosť, slávu a slávu v boji a Afrodita ponúkla za manželku najkrajšiu smrteľnú ženu na svete, a tak si ju vybral. Tou ženou bola Helena, ktorá už bola, nanešťastie pre Parisa, vydatá za spartského kráľa Menelaa. Ostatné dve bohyne to rozzúrilo a únosom Heleny Parisom vyvolali trójsku vojnu.
Iliáda
Héra zohráva v Iliade významnú úlohu a objavuje sa vo viacerých knihách eposu. Nenávidí Trójanov kvôli Parisovmu rozhodnutiu, že najkrajšou bohyňou je Afrodita, a tak počas vojny podporuje Grékov. Počas celého eposu sa Héra mnohokrát pokúša zničiť trójske vojsko. V prvej a druhej knihe Héra vyhlasuje, že Trójania musia byť zničení. Héra presviedča Aténu, aby pomohla Achájcom v boji, a tá súhlasí s tým, že pomôže zasiahnuť v ich prospech.
Medlánecká skalka
Medlánecká skalka je prírodná pamiatka ev. č. 2013 na k.ú. Medlánky v Brne, okres Brno-mesto. Správa AOPK Brno. Nachádza sa na severnom svahu návršia Medlánecká zníženina a ulice Turistickej, západný okraj Medlánek.
Héra (bohyňa)
Iliáda
V 5. knihe Héra a Aténa zosnujú plán, ako ublížiť Áresovi, ktorého Diomédes videl pomáhať Trójanom. Diomédes vyzval svojich vojakov, aby pomaly ustupovali. Héra, Áreova matka, videla Áreovo zasahovanie a požiadala Dia, Áreovho otca, o povolenie odohnať ho z bojiska. Héra povzbudila Dioméda, aby zaútočil na Área, a ten hodil na boha svoj oštep. Aténa zabodla oštep do jeho tela, ten zareval od bolesti a utiekol na Olymp, čím prinútil Trójanov ustúpiť.
V ôsmej knihe sa Héra snaží presvedčiť Poseidóna, aby neposlúchol Dia a pomohol achajskému vojsku. On to odmietne s tým, že nechce ísť proti Diovi. Héra a Aténa sú odhodlané zasiahnuť do vojny a vydávajú sa na bojisko. Keď však Zeus vidí, že obaja utekajú, pošle Eris, aby ich zadržala a prinútila ich vrátiť sa na Olymp, inak budú čeliť vážnym následkom. Po dlhotrvajúcich bojoch Héra vidí, že Poseidón pomáha Grékom a dodáva im motiváciu bojovať ďalej.
Medlánecká skalka
Predmetom ochrany sú teplomilné rastlinné spoločenstvá s výskytom osobitne chráneného ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Héra (bohyňa)
Iliáda
V 14. knihe Héra vymyslí plán, ako oklamať Dia. Zeus stanovil nariadenie, že bohovia nesmú zasahovať do vojny smrteľníkov. Héra je na strane Achájcov, a tak s pomocou Afrodity zvedie Dia a s pomocou Hypna ho oklame a uvedie do hlbokého spánku, aby bohovia mohli zasiahnuť bez strachu z neho.
Medlánecká skalka
Geológia
Podložie je tvorené metabazitmi a žulovými porfýrmi brnianskeho masívu. Pôdy reprezentujú rankery a kambizem typická.
Héra (bohyňa)
Iliáda
V 21. knihe Héra pokračuje v zasahovaní do bitky, keď Héfaistovi prikáže, aby zabránil rieke ublížiť Achillovi. Héfaistos podpáli bojisko, čo spôsobí, že rieka prosí Héru a sľubuje jej, že nepomôže Trójanom, ak Héfaistos zastaví svoj útok. Héfaistos útok zastaví a Héra sa vráti na bojisko, kde sa bohovia začnú viesť boj medzi sebou.
Medlánecká skalka
Flóra
Okrem populácie chráneného ponikleca veľkokvetého sú zastúpené tunika prerastená, nátržník piesočný, pavinec horský, ruža šípová, rešetliak prečisťujúci, silenka uškatá či zvonček moravský.
Fauna
Z vtákov tam hniezdia strakoš obyčajný, v okolitých záhradách krutohlav hnedý, muchár sivý, žltochvost hôrny alebo ďateľ hnedkavý, z motýľov bol zaznamenaný modráčik najmenší.
Héra (bohyňa)
Semelé a Dionýz
Keď sa Héra dozvedela, že Semelé, dcéra thébskeho kráľa Kadma, je tehotná s Diom, prezliekla sa za Semelinu ošetrovateľku a presvedčila princeznú, aby trvala na tom, aby sa jej Zeus ukázal vo svojej pravej podobe. Keď ho k tomu prinútila, jeho prísaha pri rieke Styx a jeho hromy a blesky Semelu zničili. Zeus vzal Semelino nenarodené dieťa, Dionýza, a dokončil jeho tehotenský vývoj zašitím do vlastného stehna.
Podľa inej verzie bol Dionýz pôvodne Diovým synom buď s Démétér, alebo s Persefonou. Héra poslala svojich Titanov, aby dieťa roztrhali, z čoho vzniklo meno Zagreus ("roztrhaný na kusy"). Zeus zachránil srdce; alebo srdce zachránili buď Aténa, Rheia alebo Démétér. Zeus použil srdce, aby znovu stvoril Dionýza a implantoval ho do lona Semelé - preto sa Dionýz stal známym ako "dvakrát narodený". Niektoré verzie naznačujú, že Zeus dal Semelé srdce zjesť, aby ju oplodnil. Héra oklamala Semelu, aby požiadala Dia, aby odhalil svoju pravú podobu, čo ju zabilo. Dionýzovi sa neskôr podarilo zachrániť matku z podsvetia a nechať ju žiť na Olympe.
Lamia
Lamia bola krásna kráľovná Líbye, ktorú Zeus miloval a spával s ňou. Héra zo žiarlivosti pripravila Lamiu o jej deti, buď ich uniesla a ukryla, zabila, alebo prinútila samotnú Lamiu, aby zabila svoje vlastné potomstvo. Lamia sa od trýznenia znetvorila a premenila sa na desivú bytosť, ktorá lovila a zabíjala deti iných.
Gerana
Gerana bola kráľovná Pygmejov, ktorá sa chválila, že je krajšia ako Héra. Hnevajúca sa bohyňa ju premenila na žeriava a vyhlásila, že jej vtáčí potomok má viesť večnú vojnu s Pygmejmi.
Kydippé
Kydippé, Hérina kňažka, bola na ceste na slávnosť na počesť bohyne. Voly, ktoré mali ťahať jej voz, sa oneskorili a jej synovia Biton a Kleobis ťahali voz celú cestu sami. Na Kydippé zapôsobila ich oddanosť jej a Hére, a tak požiadala Héru, aby jej deťom dala najlepší dar, aký môže boh človeku dať. Héra nariadila, aby bratia zomreli v spánku.
Túto poctu, ktorú deťom udelila, neskôr Solón použil ako dôkaz, keď sa snažil presvedčiť Kroisa, že nie je možné posúdiť šťastie človeka, kým po radostnom živote nezomrie plodnou smrťou.
Teiresias
V dôsledku svojich skúseností ho Zeus a Héra požiadali, aby vyriešil otázku, ktoré pohlavie, mužské alebo ženské, zažíva pri pohlavnom styku viac rozkoše. Zeus tvrdil, že to boli ženy, Héra tvrdila, že to boli muži. Keď sa Teiresias postavil na stranu Dia, Héra ho zasiahla do očí. Keďže Zeus nemohol napraviť, čo sa stalo, dal mu dar proroctva.
Alternatívny a menej rozšírený príbeh hovorí, že Teiresiasa oslepila Aténa po tom, čo na ňu narazil, keď sa kúpala nahá. Jeho matka Charikla ju prosila, aby zrušila svoju kliatbu, ale Aténa nemohla; namiesto toho mu dala dar proroctva.
Chelone
Pri svadbe Dia a Héry sa nymfa menom Chelone správala neúctivo alebo sa odmietla zúčastniť na svadbe. Zeus ju preto premenil na korytnačku.
Zlaté rúno
Héra nenávidela Peliasa, pretože v jednom z chrámov bohyne zabil Sidero, svoju nevlastnú babičku. Neskôr presvedčila Iasóna a Médeiu, aby Peliasa zabili. Zlaté rúno bol predmet, ktorý Iasón potreboval, aby úspešne ukončil výpravu Argonautov.
Ixión
Keď sa Zeus zľutoval nad Ixiónom, priviedol ho na Olymp a predstavil bohom, Ixión namiesto vďačnosti zatúžil po Hére. Zeus sa dozvedel o jeho úmysloch a stvoril oblak v podobe Héry, ktorý neskôr pomenoval Nefelé, a oklamal Ixióna, aby sa s ním spojil. Z ich spojenia vznikol Kentaurus. Ixión bol teda vyhnaný z Olympu a Zeus prikázal Hermovi, aby Ixióna priviazal k okrídlenému ohnivému kolesu, ktoré sa stále točilo. Preto bol Ixión na večnosť pripútaný k horiacemu slnečnému kolesu, ktoré sa najprv točilo po nebesiach, ale v neskoršom mýte sa objavuje v Tartare.
Deti
Héra nemala žiadne polobožské deti, keďže deti mala iba so svojim manželom.
Nikedy sa za deti Héry považujú aj:
Jenő Huszka
Jenő Huszka (* 24. apríl 1875, Segedín, Maďarsko – † 2. február 1960, Budapešť) bol maďarský operetný skladateľ.
Kariéra hudobného skladateľa
Počas štúdia práv zložil Huszka a Bakonyi prvé hudobné dielo o troch dejstvách pod názvom "Treska", ale na javisko sa dielo nikdy nadostalo a rukopis sa stratil.
Štúdium práv aj hudby ukončil v roku 1896 a odišiel do Paríža, kam dostal zo Zeneakadémie skvelé odporúčania do Colonneho-orchestra. On sa však rozhodol inak, vyhral konkurz do konkurenčného Lamoreuxovho orchestra. Bol tam však len rok, pretože mal už v Budapešti dohodnuté zamestnanie na oddelení pre umeleckú tvorbu Ministerstva školstva, kde bol zhodou okolností jeho kolegom Ferenc Martos.
V roku 1899 Huszka skomponoval niekoľko skladieb ku komédii Adolfa Méreiho Zákaz vstupu (Tilos a bemenet) a diela malo istý úspech, aj keď sa nehralo príliš dlho. Svoju prvú operetu s názvom Princ Bob (Bob herceg) zložil Huszka v roku 1902. Libreto napísal jeho kolega Ferenc Martos a Károly Bakonyi pričom Martos čiastočne využil príbeh svojej básne rovnakého názvu. Riaditeľ Ľudového divadla (Népszínház), Kálmán Porzsolt, nečakal veľký úspech a operetu uviedol hlavne preto, že práve nemal po ruke nič lepšie. Opereta však zaznamenala veľký úspech. V roku 1905 dielo uviedlo Theater an der Wien, kde však zaznamenalo len mierny úspech. Napriek tomu skutočnosť, že táto opereta prekročila hranice Uhorska bol významný nielen pre autora, ale otvoril aj cestu ďalším talentovaným maďarským autorom, akými boli Viktor Jacobi, Albert Szirmai a Emmerich Kálmán.
Nasledujúca opereta Aranyvirág, mala úspešnú premiéru pri príležitosti otvorenia budapeštianskeho divadla, "Király Színház" a prispel tak k úspešnému štartu tohoto divadla. Ďalšie úspechy dosiahol Huszka hlavne svojimi operetami Gül Baba, Barónka Lili (Lili bárónő) alebo Mária főhadnagy (Nadplukovníčka Mária).
Viaceré operety boli sfilmované.
Význam Huszku v hudbe
Jenő Huszka nepriniesol v hudbe žiadne revolučné novinky, ale jeho význam spočíva v tom, že skvele skĺbil viedenskú operetnú tradíciu s maďarskými hudobnými motívmi. V tomto smere sa stal priekopníkom a dal tým prvý impulz ku sformovaniu tvz. "strieborného veku" viedenskej operety, ktorého hlavnými predstaviteľmi sa stali Emmerich Kálmán a Franz Lehár.
Kariéra Huszku ako právnika
Na rozdiel napr. od Kálmána, Huszka nikdy nezanevrel na svoje právnické vzdelanie, ale veľmi úspešne ho skĺbil so svojím hudobným vzdelaním. Ako už bolo spomenuté, mladý Huszka začal pracovať na oddelení pre umeleckú tvorbu Ministerstva školstva. Zakrátko sa stal zapisovateľom na Štátnej rade pre výtvarné umenie (Országos képőművészeti tanács), kde sa stretáva so slávnymi osobnosťami. Postupne získal Huszka doktorát z práva. Na ministerstve sa vypracoval na vedúceho umeleckého oddelenia, v roku 1927 sa stal ministerským poradcom. V politicky nepokojných časoch to však nebola príliš stabilná funkcia a v roku 1930 prešiel do rady maďarského rozhlasu.
Keď v roku 1909 vzniklo Združenie maďarských skladateľov (Magyar zeneszerzők szövetsége) zaoberajúce sa ochranou autorských práv, Huszka sa stal najprv členom a od roku 1919 predsedom. Zduženie viedol Huszka výborne a jeho činnosť sa stáva dokonca príkladom pre iné krajiny. Presadil právne úpravy na ochranu autorských práv, ktoré neskôr preberalo medzi inými aj Česko-Slovensko. Huszka si získal medzinárodné uznanie a v roku 1927 pomáhal založiť medzinárodnú organizáciu na ochranu autorských práv: "Confédération Internationale des Sociétes d'Auteaurs, Compositeurs et Editeurs (CISAC), ktorá funguje dodnes. Huszka sa v roku 1930 stal podpredsedom tejto organizácie a túto funkciu zastával až do roku 1948.
Vojnové roky na neho ťažko doľahli, najprv v roku 1943 čelil silnému mediálnemu útoku zo strany nacionalistickej tlače, pretože autorské kontribúcie vyplácal aj židom. V roku 1944 dostal jeho dom pri bombardovaní priamy zásah. Prišiel takmer o všetko a utrpel aj zranenie na tvári. Po vojne pokračovala kariéra v Združení maďarských skladateľov a v 50. rokoch reprízovali aj viaceré z jeho operiet. Dožil sa uctyhodného veku 84. rokov. Jeho smrť urýchlilo nachladnutie počas silvestrovského interview v roku 1959, ktoré prerástlo do zápalu pľúc.
Sibratsgfäll
Žije tu 385 obyvateľov (31. 3. 2009).
Martinengova ulica
Martinengova ulica je ulica v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Ulica dostala meno po významnom občanovi Bratislavy, rodákovi z Chorvátska, Ferdinandovi Martinengovi.
West Fargo
West Fargo je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti Severnej Dakoty. Nachádza sa v Cass County, má rozlohu a žije tu 14 910 obyvateľov (2000).
Leží na rieke Sheyenne River, západne od Farga v jeho aglomerácii. Neďaleko mesta je lokalizovaný skanzen Bonanzaville.
Hauconcourt
Hauconcourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Polovica
Polovica alebo polovička môže byť žartovne aj: manželka
Polovina môže byť aj miešanina dvoch druhov obilia alebo múka z tejto miešaniny, synonymum: polovník, pozri polovník
Colombier (Côte-d'Or)
Colombier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlajka Trinidadu a Tobaga
right|thumb|250px|Vlajka Trinidadu a Tobaga Vlajka Trinidadu a Tobaga - tvorí ju červený list s čiernym šikmým pruhom, lemovaným dvoma úzkymi prúžkami. Čierna farba symbolizuje ľud ostrovov spojený navzájom pevnými putami solidarity, jeho silu a jednotu, ale tiež bohatstvo krajiny. Biela je farbou vĺn mora, ktoré obklopuje ostrovy, aj farbou čistoty ideálov a rovnosti všetkých ľudí pod slnkom, červená pripomína vitalitu štátu a jeho ľudu, slnečné teplo a energiu, mierumilovnosť a chrabrosť všetkých obyvateľov.
Vlajka vznikla roku 1962.
Mandan
Mandan môže byť:
Kostol Mena Panny Márie (Vrakuňa)
História
Kaplnka Mena Panny Márie bola postavená v roku 1879. V roku 1991, po zriadení samostatnej farnosti vo Vrakuni, sa stala farským kostolom. Keďže kapacitne zďaleka nestačil potrebám, bolo rozhodnuté začať s prístavbou novej časti - hlavnej lode s pôdorysom tvaru slzy. Základný kameň a stavenisko prístavby kostola boli posvätené 28. februára 1993. Nový kostol bol daný do užívania 1. januára 1994. Slávnostnú vysviacku vykonal arcibiskup Ján Sokol 9. septembra 1995. Pôvodná kaplnka bola zachovaná a plní funkciu bočnej kaplnky.
Architektonický návrh prístavby a rekonštrukcie vypracoval ateliér BKU - Bogár Králik Urban, ateliér architektúry a designu v spolupráci s Martinom Kvasnicom. V roku 1995 získal objekt nomináciu na Cenu Dušana Jurkoviča za architektúru.
Okrem farského kostola sa vo Vrakuni nachádza aj kaplnka sv. Petra a Pavla z roku 1880 na Hradskej ulici. V roku 2011 prebehla jej kompletná rekonštrukcia.
Maďarské národné hádzanárske mužstvo na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009
vpravo|250 px Maďarské národné hádzanárske mužstvo na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009 reprezentovalo Maďarsko na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009, ktoré sa konali v Chorvátsku.
Sallanches (kantón)
Sallanches je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa zo siedmich obcí.
Balmerov skok
right|frame|Balmerov skok na spektrogramoch dvoch hviezd: nadobra Epsilon Orionis (hore) a trpaslíka Gama Aurigae (dole); zvislá čara označuje polohu hrany Balmerovej série