cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Priečne pruhovaná svalovina
Štruktúra svalového vlákna
Základnou jednotkou priečne pruhovaného kostrového svalu je mnohojadrový syncitiálny útvar, svalové vlákno, ktoré vzniká z pôvodne jednojadrových buniek – myoblastov. Povrch mnohojadrových svalových buniek tvorí súvislá membrána – sarkolema. Sarkolema obaľuje cytoplazmu svalových buniek, ktorá sa označuje ako sarkoplazma. Sarkolema sa na určitých miestach vchlipuje dovnútra v podobe priečnych preliačenín, nazývaných T-tubuly (transverzálne tubuly). T-tubuly majú zásadný význam pri šírení akčného potenciálu, pričom sa zo sarkoplazmatického retikula (hladké endoplazmatické retikulum svalových vláken) uvoľňujú kalciové ióny. V sarkoplazme je asi 1000-krát menej vápnika ako v sarkoplazmatickom retikule. Sarkoplazmatické retikulum má v rámci svalového vlákna pravidelnú lokalizáciu. Jeho typická sieťovitá štruktúra vytvára pozdĺžne tubuly – sarkotubuly, ktoré sa v blízkosti priečnych T-tubulov spájajú do väčších súvislých nádržiek tzv. cisterien. T-tubuly sú rúrkovité invaginácie sarkolemy do vnútra svalových buniek. Ich funkciou je rýchlo šíriť akčný potenciál z membrány k myofibrilám. Nádržky sarkoplazmatického retikula pritom naliehajú z oboch strán tesne na priečny tubulus, takže 2 cisterny a 1 tubulus vytvárajú funkčnú jednotku, tzv. triádu sarkoplazmatického retikula. V sarkoplazme sú ďalej prítomné jadrá, mitochondrie a paralelne usporiadané svalové vlákenká – myofibrily (niekoľko 100 000).
Myofibrily
Myofibrily sú vlastné kontraktilné elementy svalu. Skladajú sa najmä z pozdĺžne orientovaných a vzájomne sa čiastočne prekrývajúcich myofilamentov. Každé svalové vlákno ich obsahuje 2 druhy: tenšie aktínové a hrubšie myozínové. Usporiadanie myofilamentov je stereotypné: jedna myofibrila ich obsahuje cca 3000 aktínových a 1500 myozínových. Nachádzajú sa v tzv. sarkomérach, čo sú štruktúrne jednotky myofibrily zapojené do série. Sarkoméry sú od seba navzájom oddelené Z-líniami.
thumb|Mikroštruktúra sarkoméry v kontrahovanom a relaxovanom stave Sarkoméru tvoria pravidelne sa opakujúce tmavšie anizotropné (A) a svetlejšie izotropné (I) úseky, čo sa vo svetelnom mikroskope prejaví ako charakteristické priečne pruhovanie, ktoré je dobre pozorovateľné po zafarbení Heidenheinovým železitým hematoxilínom. Anizotropný alebo A úsek je tvorený hrubšími myozínovými myofilamentmi, medzi ktoré do určitej miery zasahujú aj aktínové myofilamenty. A úsek je rozdelený tzv. M líniou (mezofragmou), ktorá obsahuje mnohé proteíny: C proteín, ktorý zabezpečuje pravidelné usporiadanie myomezínových filamentov a myomezín, ktorý pevne spája vlákna. V nekontrahovanej myofibrile sa v strede anizotropného prúžku okolo M línie zobrazuje H prúžok. Ide o svetlejšiu zónu, ktorá obsahuje iba hrubšie myofilamenty. Jeho hrúbka závisí od toho, či je sval kontrahovaný alebo relaxovaný. Izotropný alebo I úsek je svetlejší, tvorený svetlými aktínovými myofilamentmi. Jeho stredom prechádza Z línia (telofragma), ktorá obsahuje najmä alfa-aktinín. Ten zabezpečuje ukotvenie aktínových myofilamentov. Vzdialenosť medzi dvoma Z líniami definuje dĺžku sarkoméry. Z línia obsahuje aj filamín, amorfín, Z proteín a dlhé molekuly titínu. Titín leží paralelne s tenkými myofilamentami a zabezpečuje pripojenie konca hrubých myofilamentov k Z-línii.
Myofilamenty sú teda zoradené do myofibríl, pohromade ich drží dyneín. Dezmín zabezpečuje pravidelné usporiadanie jednotlivých myofibríl vedľa seba (aby vzniklo pravidelné prúžkovanie).
Aktínové filamenty
Tvoria ich najmä 3 bielkovinové zložky: aktín, troponín, tropomyozín.
Myozínové filamenty
Na 1 myozínové vlákno pripadá 6 aktínových, ktoré sú usporiadané okolo neho. 1 myozínové vlákno sa skladá z viac ako 200 myozínových molekúl. Tie sa skladajú z dlhých chvostov („telo“ myofilamentu) a na opačnom konci molekuly, smerom k Z línii je „hlavica“, ktorú spája s chvostom stredná časť – „krk“. Prechody medzi jednotlivými časťami sú pohyblivé. Stredná časť a hlavica vytvárajú počas kontrakcie priečne mostíky. Priestorové usporiadanie mostíkov po celom obvode tela myozínu umožňuje kontakt so všetkými šiestimi aktínovými filamentami, ktoré ho obklopujú. Myozín je hexamér pozostávajúci z 2 trimérov, z ktorých každý je z 1 molekuly ťažkého meromyozínu a 2 molekúl ľahkého meromyozínu. Má väzobné miesto pre aktín a ATP.
Úbohý Jonatán
Úbohý Jonatán (Der arme Jonathan), je opereta, ktorú skomponoval Karl Millöcker. Premiéra sa konala 4. januára 1890 v Theater an der Wien. Libreto napísali Hugo Wittman a Julius Bauer. Opereta mala veľký úspech. Je veľmi melodická a silne humorne ladená, pričom humor je založený na tragikomickej postave Jonatána.
I. dejstvo
Jonatán je kuchár v dome amerického milionára Vandergolda. Je absolútnym smoliarom, v živote sa mu nedarí vôbec nič. Jeho pán, Vandergold, nie je o nič šťastnejší, má veľa peňazí ale je úplne unudený. Obaja teda pomýšľajú na smrť. Vandergoldovi napadne, že možno keď sa zbaví veľkého majetku, tak nájde svoje šťastie. Daruje teda majetok Jonatánovi a vyberie sa do sveta. Podľa vzájomnej darovacej dohody, ak jedeného z nich prestane baviť aj nový život, tak musia umrieť spolu. Heslom má byť pieseň, ktorú v deň dohody na večierku spievala slečna Harrieta.
II. dejstvo
Odkedy je Jonatán milionárom, má odrazu obrovské šťastie v hre. S Vandergoldom sa stretne v Monackom kasíne, kde Vandergold doprevádza Henrietu na speváckom turné. Jonatán sa pochváli Vandergoldovi, ako sa mu darí, a že aj ženy za ním letia - mimo iných aj Harrieta. Vandergold sa medzitým veľmi zaľúbil do Harriety a cíti sa zradený. Chcel by zaspievať pieseň, ktorá by znamenala smrť pre oboch, nevie si však na ňu spomenúť.
Harrieta tiež miluje Vandergolda a snaží sa, aby darovaný majetok čo najskôr získali späť.
III. dejstvo
Jonatánovi sa prestáva dariť. Služobníctvo je v štrajku a navyše má na krku žalobu sa porušenie sľubu o vstupe do manželstva a za bigamiu. Jonatán je síce nevinný - text ktorý proti nemu svedčí napísal nemapísal v skutočnosti o žiadnej žene, ale o mrkve. Vo všetkom však má prsty premyslená Harrietina taktika. Problémy Jonatánovi tak prerastajú cez hlavu, že sa nakoniec rozhodne majetok vrátiť Vandergolddovi. Ten už našiel svoje šťastie v láske k Harriete.
Bradlo (Myjavská pahorkatina)
Bradlo je najvyšší vrch Myjavskej pahorkatiny. Na vrchu stojí Mohyla M. R. Štefánika, pri ktorej končí Štefánikova magistrála. Z Bradla je rozhľad na kopaničiarsky kraj okolo Brezovej pod Bradlom.
Poloha
Nachádza sa na južnom okraji pahorkatiny, približne severovýchodne od mesta Brezová pod Bradlom. Vrchol patrí do myjavského okresu a zasahuje do katastrálneho územia mesta Brezová pod Bradlom a obcí Priepasné a čiastočne aj Košariská.
Opis
Je to vápencový vrchol vypreparovaný z menej odolných hornín. Bradlo je z veľkej časti porastené zmiešaným lesom, vyskytujú sa tu však horské lúky, poskytujúce obmedzené výhľady. Na hrebeni, juhozápadne od samotného vrcholu, stojí Mohyla M. R. Štefánika, ku ktorej vedie prístupová cesta z Brezovej pod Bradlom. Pri mohyle končí Štefánikova magistrála, ktorá z veľkej časti kopíruje Cestu hrdinov SNP, po ktorej prúdi na Bradlo množstvo turistov.
Výhľady
Samotný vrchol je zalesnený, preto sú výhľady z neho veľmi obmedzené až nemožné. Blízka mohyla však umožňuje výhľad prakticky na všetky smery. Významná turistická magistrála i mohyla sú dôvodom, že vrch patrí medzi atraktívne ciele a zastávky turistov. Z hrebeňa, resp. mohyly, je možné pozorovať okolité pohoria, no pri vhodných podmienkach možno pozorovať i Veľkú Javorinu, Inovec a výnimočne i severné Alpy.
Prístup
Značkované trasy vedú k Mohyle M. R. Štefánika, popod samotný vrchol vedie len zelená značka z Priepasného.
Apoplexia
Apoplexia môže byť:
Veronika Velez-Zuzulová
Veronika Velez-Zuzulová (* 15. júl 1984, Bratislava) je bývalá slovenská zjazdová lyžiarka. Je členkou Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica, počas kariéry ju trénoval jej otec Timotej Zuzula a Vladimír Kovár.
Zúčastnila sa štyroch olympiád, najlepší úspech je 10. miesto v slalome na ZOH 2010 vo Vancouveri. V poradí Svetového pohára bola dvakrát na 2. a dvakrát na 3. mieste.
Kariéra
Od útleho detstva ju trénuje jej otec, bývalý lyžiarsky pretekár, Timotej Zuzula. Niekoľko rokov boli spolu v malom rodinnom klube SkiZu Bratislava, teraz je členkou armádneho klubu Dukla Banská Bystrica. Ako 14-ročná vyhrala obrovský slalom na Trofeu Topolino, neoficiálnych žiackych majstrovstvách sveta.
Od 16 rokov (rok 2000) štartovala v pretekoch Svetového pohára. Pre zranenie kolena vynechala prevažnú časť sezóny 2003. Po vydarenom ročníku 2013, kedy dosiahla prvé víťazstvá v seriáli SP, nútene absentovala v nasledujúcom olympijskom cykle 2014. Jej mladšia sestra Dominika bola juniorskou reprezentantkou Slovenska v tenise a štartovala na EYOF-e. Veronika bola niekoľkokrát vyhlásená za najlepšiu lyžiarku Slovenska.
Je juniorská majsterka sveta v slalome z roku 2002. V sezónach 2004 a 2007 vyhrala európsky pohár v slalome. 7. novembra 2009 získala titul Majsterky Európy na historicky prvých halových ME v slalome vo francúzskom stredisku Amnéville. V sezóne 2010 dosiahla zatiaľ najlepší úspech na zimnej olympiáde – v roku 2010 v kanadskom stredisku Whistler dosiahla v slalome 10. miesto.
Jej prvý štart na ZOH bol v roku 2002 v americkom Salt Lake City, o 4 roky neskôr sa zúčastnila hier v talianskom Turíne.
Najlepšie umiestnenie na seniorských majstrovstvách sveta dosiahla 14. februára 2015 v slalome v americkom stredisku Vail, keď skončila na 4. mieste (v roku 2013, v rakúskom Schladmingu bola v slalome siedma). Na svoj prvý triumf v SP čakala do 29. decembra 2012, keď vyhrala slalom v rakúskom Semmeringu. Ešte v rovnakej sezóne 2013 dokázala vyhrať aj tzv. mestský paralelný slalom 1. januára 2013 v nemeckom Mníchove a 29. januára 2013 v Moskve skončila v rovnakej disciplíne druhá.
Sezónu 2014 (vrátane ZOH 2014) v Soči musela pre zranenie vynechať.
V sezóne 2016 vyhrala prestížne slalomové preteky v rakúskom Flachau, tzv. „double“. Najprv 12. januára 2016 a o tri dni neskôr úspech zopakovala, úspech zvýraznila aj mladšia kolegyňa Petra Vlhová tretím miestom. Až v predposlednom slalome ročníka 2016 prišla o možnosť zisku malého glóbusu za slalom, keď na domácom svahu v Jasnej skončila tretia. Ostal jej však aspoň boj o druhé miesto v disciplíne, ktorý zvládla vo švajčiarskom finálovom dejisku Sankt Moritz. V pretekoch dominovala Američanka Mikaela Shiffrinová. Tá napriek absencii kvôli zraneniu dokázala vyhrať všetky slalomové podujatia, na ktorých štartovala. Zuzulová si druhým miestom vo finále získala celkovo druhú priečku v slalome vo svetovom pohári. Sezóna 2016 sa stala pre ňu zatiaľ najúspešnejšou – prvýkrát prekonala hranicu 600 bodov, keď ich získala 626. Tento svoj osobný rekord už neprekonala – jej sumárny počet bodov vo Svetovom pohári je 3 993 v slalome a 4 231 celkovo.
Na majstrovstvách sveta 2017 vo švajčiarskom Sankt Moritzi získala 14. februára v tímovej súťaži v družstve s Petrou Vlhovou, Andreasom Žampom a Matejom Falatom získala striebornú medailu. Slovenský tím bol pod vedením Tima Zuzulu nasadený ako 10 zo 16 štartujúcich tímov. Po jednoznačných víťazstvách nad Nemeckom a Talianskom 3:1 sa práve Veronika význačne zaslúžila o postup do finále. Proti Švajčiarke Wendy Holdenerovej zašla 21,95 sek, teda ako jediná žena prekonala 22,00 sekúnd a Slovensko súhrnným časom 43,55 najlepšej jazdy muža a ženy porazilo o 8 stotín domáce Švajčiarsko (43,61). Andreas Žampa v celej súťaži nevyhral ani jedny preteky, ale pridal sa k Veronike a aj vďaka jeho času 21,60 v semifinále postúpil slovenský tím do boja o titul. Veronika s Petrou vyhrali všetky svoje jazdy aj tie vo finále proti Francúzsku. V poslednej jazde chýbalo Matejovi Falátovi na celkové víťazstvo len 5 stotín. Slováci a Slovenky tak prehrali o 8 stotín (43,66 – 43,58) sekundy. Veronika, aj keď dosiahla vynikajúcich 22,12, teraz už nedokázala odstrániť rozdiel 0,28 s. o ktorý Andres (21,54) prehral s Alexisom Pinturaultom (21,26), keď zvíťazila o 0,20 s. Na vrcholných podujatiach zostala Veronika naďalej bez individuálnej medaily. V slalome v roku 2017 po prvom kole medailu skoro získala ale skončila na treťom mieste. Medzičasy v druhom kole naznačovali ziska aj druhého miesta, nevyhla sa však chybe (zachytila bránku špičkou lyže). Petra Vlhová zopakovala Veronikine umiestnenie spred dvoch rokov a skončila štvrtá.
Po konci sezóny 2016/2017 v americkom Aspene potvrdila, že s kariérou ešte neskončí. Zatiaľ nevyhrala individuálnu medailu na majstrovstvách sveta ani olympiáde.
Po zimných olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu oznámila, že ukončí svoju kariéru.
Zimné olympijské hry 2018
V januári 2018 bola potvrdená jej účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu.
Po zimnej olympiáde 2018 potvrdila koniec svojej kariéry, neobjavila sa ani v pretekoch svetového pohára. O olympiáde sa vyjadrila takto: „Pocity z olympiády sú dobré, ale aj zmiešané, lebo som sa nemohla pripraviť tak, ako som chcela a ako som bola pripravená roky predtým. Keď však vidím, ako to vnímajú ľudia, ktorí to zažili a vedia, čo to je, získala som si obrovský rešpekt a za to mi to stálo.“
Ocenenia
2004 – Krištáľové krídlo v kategórii šport za celkové umiestnenie na Európskom pohári v slalome na 1. mieste, celkové umiestnenie na Svetovom pohári – 15. miesto, Majsterka Slovenska v lyžovaní.
Satira
Satira bolo pôvodne označenie posmešnej básne ako samostatného žánru poézie; dnes je to označenie umeleckého (najmä literárneho) diela rozličných druhov, ktoré pomocou výsmechu, irónie a sarkazmu útočne a odmietavo kritizuje nedostatky či chyby spoločnosti, v širšom zmysle aj jednotlivcov, príp. iných javov. Výraz sa ojedinele používa aj všeobecne ako iné označenie pre ostrý, útočný, uštipačný, bezohľadný výsmech, posmech.
Satira v literatúre
Vyskytujú sa v nej nereálne prvky, často vyjadrené hyperbolou. Niektoré žánre sa priamo budujú na satire, napr. epigram, satirický román, paródia a pod. V renesancii vznikol satirický román (F. Rabelais: Gargantua a Pantagruel), neskoršie ako paródia rytierskeho románu Cervantesov Don Quijote. Satiru uplatňovali v tvorbe F. Voltaire, N. V. Gogoľ, G. B. Shaw. O vývin spoločenskej satiry sa v slovenskej literarúre zaslúžili najmä Janko Jesenský a Jonáš Záborský.
Štefan Hoza
Štefan Hoza (* 20. október 1906, Smižany – † 6. apríl 1982, Bratislava) bol slovenský operný spevák (tenor), libretista, hudobný publicista a historik, pedagóg a herec.
Životopis
Pôvodným povolaním bol učiteľ. Štúdium spevu absolvoval v roku 1932 na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave, v štúdiu pokračoval v Prahe (1932), Miláne (1933) a Viedni (1936).
Stal sa jedným z najaktívnejších členov študentského života na vysokoškolskom internáte Svoradov. V rokoch 1932–1962 bol členom SND v Bratislave (1939–1947 dramaturg opery, 1958–1962 operný režisér). Od roku 1952 bol externým, od roku 1962 interným pedagógom na Štátnom konzervatóriu v Bratislave.
Hosťoval na domácich aj zahraničných operných scénach (Záhreb, Viedeň, Budapešť, Drážďany). Vynikol najmä v hrdinských úlohách. Vytvoril postavu Ondreja (E. Suchoň, Krútňava) a Jura Jánošíka (J. Cikker) v premiérach týchto opier, ku ktorým tiež napísal libretá. Bol interpretom, propagátorom a zberateľom ľudových piesní. Ako spevák spolupracoval na Plickovom filme Zem spieva.
Začiatkom roka 1977 podpísal tzv. Antichartu, ktorou sa mnohí komunistickí umelci dištancovali od Charty 77 a jej signatárov.
Diskografia, kompilácie
Strana A
Strana B Symfonický orchester diriguje: Zdeněk Macháček (1,2,3,8,9) a dr. Bohuš Slezák (4,5,6,7)
Piesne
poz. -pieseň - (autor hudby/autor textu piesne)
(h: /t: ) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Epifýza
Epifýza môže byť
Sean Penn
Sean Justin Penn (* 17. august 1960, Santa Monica, ako Sean Justin Penn) je americký herec, režisér a dvojnásobný držiteľ Oscara za filmy Tajomná rieka a Milk.
Seina
Seina je rieka v severnom Francúzsku, ktorá je 774 kilometrov dlhá. Názov pochádza z latinského slova Sequana, ktoré vzniklo z galského slova Sicauna. Pramenná oblasť rieky sa nachádza v oblasti náhornej planiny Langers blízko mesta Dijon. Od miesta prameňa tečie severozápadným smerom k Parížu, ktorým preteká s priemernou vodnatosťou 250 m³/s. Rieka ústi vo francúzskom meste Le Havre do Lamanšského prielivu.
Časť rieky medzi Parížom a ústím je splavná pre námornú dopravu. Oceánske lode sa môžu dostať najďalej do mesta Rouen, ktoré je od mora, kde sa musí náklad prekladať na menšie plavidlá alebo na železnicu. V meste Rouen je možno pozorovať aj príliv a odliv, čomu sa prispôsobila aj kanalizačná sieť.
Sumárny vzorec
Sumárny vzorec chemickej látky udáva prvky, z ktorých sa látka skladá a počet ich atómov v molekule.
Na rozdiel od stechiometrického vzorca, s ktorým môže, ale aj nemusí byť zhodný, vypočítame skutočný počet atómov v molekule látky. Na rozdiel od štruktúrneho vzorca nezistíme nič o vzájomných väzbách a priestorovom usporiadaní. Preto sa sumárny vzorec používa najmä v anorganickej chémii, zatiaľ čo v organickej chémii veľmi zriedkavo.
Príklady sumárnych vzorcov
Posledné dve zlúčeniny sa líšia štruktúrou. Tieto látky sú zložené z rovnakého počtu atómov, ale rôzne usporiadaných, takéto látky sa volajú izoméry.
Pozri aj
Chemický vzorec
Sláva Otcu
Sláva Otcu (alebo Chváloslovie, v byzantskom obrade: Sláva: I teraz:) je jedna z najpoužívanejších modlitieb v katolíckej, pravoslávnej i v mnohých protestantských cirkvách. Je to vlastne chvála k Svätej trojici pripájaná na koniec rôznych modlitieb, žalmov a hymnov, jedna z foriem tzv. doxológie.
Text modlitby v slovenčine v rímskokatolíckej forme:
Vo východných cirkvách je znenie tejto modlitby trocha iné. Konkrétne v gréckokatolíckej forme je slovenské znenie nasledujúce:
V Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania znie text chváloslovia nasledovne:
Sláva Otcu i Synu i Duchu Svätému, ako bola na počiatku i teraz i vždycky i naveky vekov. Amen.
Robert Bárány
Robert Bárány (* 22. apríl 1876, Viedeň, Rakúsko – † 8. apríl 1936, Uppsala, Švédsko) bol rakúsky fyziológ a otológ maďarského pôvodu.
V roku 1914 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za výskum vestibulárneho aparátu vnútorného ucha.
Orson Welles
Orson Welles (* 6. máj 1915, Kenosha, Wisconsin, USA – † 10. október 1985 Los Angeles, Kalifornia) bol americký režisér, herec, scenárista a producent.
Sestry Wachowské
280px|náhľad|Súrodenci Lana (vľavo) a Lilly (vpravo, vtedy ešte ako Andy) Wachowski v 2004
Lana Wachowski (* 21. jún 1965) a Lilly Wachowski (* 29. december 1967) sú americké filmové režisérky, známe ako The Wachowskis. Predtým používali meno The Wachowski Brothers. Lana Wachowská bola pred zmenou pohlavia známa ako Lawrence (Larry) Wachowski. Wachowské sú autorky scenára filmovej série Matrix. Medzi ich ďalšie projekty patrí film Cloud Atlas, ktorý mal premiéru v septembri 2012.
Lilly Wachowská
8. marca 2016 vydala Lilly Wachowská vyhlásenie o transgender coming oute. Prijala meno Lilly. Stalo sa tak po opakovaných hrozbách médií, že zmenu ohlásia.
7P/Pons-Winnecke
7P/Pons-Winnecke je periodická kométa, ktorú objavili Jean-Louis Pons a Friedrich August Theodor Winnecke. Prvýkrát bola objavená v roku 1819.
Viktor Kaplan
Viktor Kaplan (* 27. november 1876, Mürzzuschlag, Rakúsko – † 23. august 1934, Unterach am Attersee, Rakúsko) bol rakúsky inžinier a vynálezca Kaplanovej turbíny.
Život
I keď sa Kaplan narodil v robotníckej rodine (Kaplanov otec pracoval na železnici), navštevoval Technickú univerzitu vo Viedni. Vyštudoval inžinierstvo so špecializáciou na naftové motory a medzi rokmi 1900 a 1901 bol povolaný na vojenskú službu do Puly.
Po práci vo Viedni so špecializáciou na motory odišiel na Brniansku technickú univerzitu, kde pokračoval vo výskume staviteľstva. V Brne ostal 30 rokov a takmer všetky jeho vynálezy a výskum je spojený s týmto obdobím. V roku 1909 sa stal profesorom.
V rokoch 1926 a 1934 získal niekoľko čestných doktorátov. Zomrel v roku 1934 na mozgovú porážku.
Práca
V roku 1912 publikoval svoju najznámejšiu prácu: Kaplanovu turbínu, revolučnú vodnú turbínu, ktorá bola prispôsobená na vytváranie elektrickej energie bez silného prúdenia a iba s minimálnym spádom. Medzi rokmi 1912 a 1913 mal štyri patenty na rôzne typy turbín.
V roku 1913 sa stal riaditeľom inštitútu pre vodné turbíny. V roku 1918 sa začal výroba prvej Kaplanovej turbíny na svete a v roku 1919 bola použitá textilnou fabriku vo Velme v Rakúsku. Po svojom úspešnom prvom použití sa Kaplanova turbína začala masovo využívať po celom svete a stále sa široko používa.
6P/d’Arrest
6P/d'Arrest je periodická kométa, ktorú objavil Heinrich Louis d’Arrest v roku 1851.
Adrenalín
thumb|Chemický vzorec adrenalínu náhľad|Kryštály andrenalínu Adrenalín (iné názvy epinefrín, suprarenín) je hormón a neurotransmiter, ktorý sa tvorí v dreni nadobličiek. Patrí do skupiny látok zvaných katecholamíny. Základným stavebným kameňom pri jeho syntéze je aminokyselina tyrozín.
Biologické účinky
Adrenalín sa tiež označuje ako "stresový hormón". Vylučuje sa v stavoch zvýšenej záťaže organizmu. Po vylúčení do krvi a naviazaní na príslušné receptory má veľké množstvo biologických účinkov: Celkový účinok je teda príprava organizmu na zvýšenú aktivitu (útek alebo útok).
Pri abnormálne zvýšenej hladine tohto hormónu, napríklad v prípade jeho zvýšenej sekrécie nádorom nadobličky, sú najčastejšími príznakmi hypertenzia (zvýšený krvný tlak), búšenie srdca, bolesť hlavy a nadmerné potenie.
Laterán
Patria sem:
Lucia Žitňanská
Doc. JUDr. Lucia Žitňanská, PhD. (* 3. jún 1964, Bratislava) je slovenská politička, vysokoškolská pedagogička, bývalá poslankyňa NR SR, bývalá podpredsedníčka strany MOST – HÍD a bývalá trojnásobná ministerka spravodlivosti SR vo vládach Mikuláša Dzurindu (II.), Ivety Radičovej a Roberta Fica (III.).
Je vydatá a má tri deti.
Dostala byt od mesta
Žitňanskej byt pridelili v roku 1992 v najlukratívnejšej časti Bratislavy, v Starom Meste. V tom čase bola asistentkou na Právnickej fakulte. Od narodenia vyrastala v trojapol izbovom byte a pridelili jej jednoizbový, priamo v ich susedstve. Keď oň požiadala, v triapolizbovom byte podľa jej slov bývala s rodičmi, manželom, dvoma deťmi a prastrýkom. Pridelený byt s rozlohou do 30 štvorcových metrov neskôr za pár tisíc korún v zmysle zákona odkúpila.
Voľby 2012
Pred parlamentnými voľbami v marci 2012 preferencie SDKÚ-DS v prieskumoch klesali. Po zverejnení prieskumu dávajúcemu strane len 5%-tnú podporu voličov predseda strany Mikuláš Dzurinda povedal, že na svoj odchod nevidí dôvod, o možných nástupcoch sa začalo špekulovať. V samotných voľbách dostala SDKÚ-DS len 6,09% hlasov, čo ju odsunulo na 5. miesto. Dzurinda, kandidujúci na 1. mieste kandidátky SDKÚ-DS, získal 27 242 preferenčných hlasov čím klesol na tretie miesto. Lucia Žitňanská získala takmer štvornásobok hlasov (103 517) čím predbehla predsedu strany ako aj Ivana Mikloša, ktorý získal 56 771 preferenčných hlasov.
Niekoľko dní po voľbách Dzurinda oznámil, že sa nebude uchádzať o miesto v predsedníctve strany a vyslovil podporu predsedníckej kandidatúre Žitňanskej, ktorú do kongresu poveril vystupovaním za stranu. Na kongrese SDKÚ-DS 19. mája 2012 Lucia Žitňanská neuspela vo voľbách predsedu keď ju v 2. kole porazil Pavol Frešo. 27. novembra 2012 nahradila Ľudovíta Kaníka vo funkcii predsedu poslaneckého klubu SDKÚ.
12. december 2013 – spoločne s Miroslavom Beblavým a Magdou Vášáryovou vystúpila z SDKÚ-DS
Pokračovanie právnej kariéry
V januári 2013 oznámila advokátska kancelária TaylorWessing e/n/w/c advokáti, že Lucia Žitňanská sa stala jej „novou posilou“. Žitňanská chcela obnoviť svoju advokátsku licenciu a pokračovať v „živom“ práve. Od júna 2013 je Žitňanská na zozname rozhodcov Viedenského arbitrážneho súdu. Bude riešiť obchodné spory.
Návrat do straníckej politiky
8. apríla 2014 predsedníctvo strany MOST – HÍD potvrdilo, že dovtedy nezávislá Žitňanská sa stane členkou strany. Prisľúbený jej bol aj post podpredsedníčky strany. Žitňanská vtedy vyhlásila „''Post podpredsedníčky nebol pre mňa rozhodujúci. Ak by som neverila, že Most-Híd je pripravený urobiť vážny krok dopredu, tak by to nebolo zaujímavé''“.
Voľby v roku 2016
Vo voľbách v marci 2016 bola dvojkou na kandidátke MOST – HÍD.
Volebné obdobie po roku 2016
23. marca bola prezidentom Andrejom Kiskom menovaná do úradu ministerky spravodlivosti. Zároveň je podpredsedníčka vlády. Od 11. mája 2016 je tiež predsedníčkou Legislatívnej rady vlády SR. V júni 2017 kritizovala kandidatúru štátnej tajomníčky Ministerstva spravodlivosti Moniky Jankovskej do Súdnej rady. Žitňanská presadzuje nezávislosť súdnej rady od politických vplyvov Jankovská je bývalá sudkyňa, na Ministerstvo ju nominoval SMER-SD. Žitňanská jej nezvolením podmieňuje zotrvanie vo vláde.
Zaviedla Novelu Trestného zákona, ktorá sprísnila opatrenia proti extrémizmu, nadobudla účinnosť 1. januára 2017 dala do rúk NAKA nástroj s prezumpciou viny. Richard Sulík, poslanec za SAS, ktorý pôvodne hlasoval za, zmenil názor, označil ho za náhubkový zákon a spolu so skupinou poslancov napadol tento zákon na Ústavnom súde. Začiatkom roku 2019 rozpor s ústavou potvrdil ÚS v štyroch ustanoveniach.
V júli 2017 sa spustil balík opatrení na hromadné výberové konania, Za to bola kritizovaná Súdnou radou, Najvyšším súdom, ZOJ a mimovládnou organizáciou Via IURIS Zuzanou Čaputovou a celkovo nedokázala presvedčiť verejnosť, že sa nejedná o zasahovanie do nezávislosti súdnictva. Koncom roka 2017 zaviedla právo Súdnej rade posudzovať etické správanie sudcov a novelu infozákona, v rámci ktorej žiadali mimovládne organizácie možnosť sprístupnenia výkupných cien pod diaľnicami.
V marci 2018 sa konala kontrola efektívnosti súdnictva európskou CEPEJ. (the European Commission for efficiency of Justice - Európska komisia pre efektívnu justíciu). CEPEJ vyčítal ministerstvu pomalé zavádzanie elektronického súdnictva a najmä predĺženie občiansko právnych sporov (na súdoch prvého 171 dní v porovnaní so 130 dňami v roku 2016 a na Slovensku v roku 2016 17,9 mesiacov a v Česku iba 7 mesiacov..
Dňa 14. marca sa Lucia Žitňanská rozhodla  v novej vláde Petra Pellegriniho nepokračovať. Podľa nej je dôvodom jej rozhodnutia skutočnosť, že už nedokázala nájsť potrebné kompromisy s koaličnými partnermi.
Po vrátení do Parlamentu bola zvolená za členku ľudskoprávného výboru a Výboru NR SR na preskúmavanie rozhodnutí Národného bezpečnostného úradu.
V rozhovore pre Denník N v máji 2018 povedala, že v nasledujúcom volebnom období už nechce kandidovať do parlamentu, ale súčasný mandát dokončí. Dôvodom je jej cieľ viacej sa venovať právnickej profesii a lepšie skĺbiť profesijný a súkromný život. V parlamente sa chce naďalej venovať súdnictvu, obchodnému právu a ľudským právam.
20. septembra 2018 oznámila, že sa rozhodla vystúpiť z poslaneckého klubu Most-Híd, a teda aj zo strany Most-Híd.
369 Aëria
369 Aeria je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 60 km, ktorú objavil francúzsky astronóm Alphonse Louis Nicolas Borrelly 4. júla 1893.
Sietnica
náhľad|Prierez ľudského oka Sietnica alebo retina (lat. retina) je vnútorná vrstva očnej gule stavovcov a niektorých hlavonožcov.
V zadnej časti sietnice sú svetlocitlivé zrakové bunky - tyčinky a čapíky, prednú časť tvoria pigmentové bunky.
Je to súvislá tenká, priehľadná membrána, ktorá vystiela vnútro očnej gule. Má väčšiu zadnú časť - pars optica retinae a menšiu prednú časť - pars ciliaris iridicaque retinae, ktorá nemá význam pre zrakové vnemy a tvorí ju len pigmentová vrstva.
Pars optica retinae ma dve základné vrstvy. Vonkajšia, priliehajúca k cievovke je pars pigmentosa retinae a vnútorná (vlastný zrakový analyzátor) je pars nervosa retinae. Pars nervosa retinae sa histologicky skladá z troch hlavných vrstiev:
Pigmentová vrstva (pars pigmentosa retinae) je tvorená šesťbokými bunkami, ktoré obsahujú pigment fuscín. Pigmentové bunky vysielajú výbežky medzi tyčinky a čapíky. Pigmenty tejto vrstvy nazývame fotopigmenty. Transformujú svetlo na chemické nervové impulzy.
Enzým
Enzým (z gr. εν- en- „v” a ζύμη zýme „kvas”) je proteín, ktorý katalyzuje chemickú reakciu.
Enzýmy zohrávajú kľúčovú rolu v metabolizme všetkých živých organizmov. Takmer všetky biochemické reakcie, od trávenia (napr. pepsín) až po kopírovanie genetickej informácie (DNA polymeráza), sú katalyzované enzýmami.
Náuka o enzýmoch sa nazýva enzymológia.
Názvoslovie
Názvoslovie enzýmov sa prispôsobuje návrhu Medzinárodnej únie pre biochémiu a molekulárnu biológiu, ktorá v roku 1955 vytvorila Medzinárodnú komisiu pre enzýmy (International Commission on Enzymes alebo skrátene Enzyme Commission, EC) s cieľom systematicky klasifikovať a pomenovať enzýmy a koenzýmy, ich jednotku aktivity a štandardné stanovovacie postupy a symboly na popis enzýmovej kinetiky.
Na návrh komisie vznikli dva typy názvoslovia – systémové a triviálne – ktoré sa zakladajú na type reakcie, ktorú enzým katalyzuje. Systémový názov dostávajú tie enzýmy, u ktorých je dostatočne známy mechanizmus reakcie. Každý enzým má pridelený presný názov a tzv. EC-kód na základe desatinného triedenia. V názve enzýmu je uvedený substrát, výraz charakterizujúci typ reakcie a prípona -áza. Vo vydaní z roku 1992 obsahuje zoznam 3 196 enzýmov.
Zloženie enzýmov
Enzýmy slúžia na katalýzu chemických reakcii v organizmoch. Molekuly niektorých z nich sú tvorené len jednoduchým proteínom; iné enzýmy obsahujú v molekulách neproteinovú zložku – kofaktor. Kofaktory môžu byť buď ióny niektorých kovov (Mg, K, Fe, Zn, Cu), alebo zložitejšie organické molekuly, ktoré nazývame koenzýmy. Kofaktory sú väčšinou stabilné pri zahriatí, zatiaľ čo väčšina proteínov denaturuje. Vo väčšine prípadov je možné oddeliť koenzýmy od bielkoviny veľmi jednoducho. V niektorých enzýmoch sú koenzýmy viazené pevne kovalentnou väzbou. Také koenzýmy sa nazývajú prostetické skupiny.
Koenzýmy sa účastnia chemickej premeny katalyzovanej enzýmom. Väčšina koenzýmov štruktúrne súvisí s vitamínmi (prevažne B). Kompletne fungujúci enzým sa nazýva holoenzým. Holoenzým sa skladá z apoenzýmu (proteín) a koenzýmu.
Mechanizmus enzýmovej reakcie
Má sa za to, že enzýmová reakcia prebieha v niekoľkých reverzibilných stupňoch
Po zjednodušení dostaneme kinetickú rovnicu, v ktorej vystupujú rýchlostné konštantny jednotlivých reakcií :
Na začiatku reakcie predpokladáme, že koncentrácia produktu [P] je veľmi nízka a rýchlosť reakcie bude determinovaná koncentráciou komplexu enzým–substrát [ES] a maximálna bude vtedy, ak sa všetok enzým bude viazať vo forme komplexu ES.
Michaelis–Mentenovej rovnica
right|thumb|Závislosť rýchlosti enzýmovej reakice (V) od koncentrácie substrátu ([S]). Merania rýchlosti enzýmovej reakcie ukázali, že zvyšovanie koncentrácie substrátu zvyšuje rýchlosť len do určitej miery a ďalej nie je možné ju zvýšiť pridávaním substrátu. Nemecký biochemik Leonor Michaelis a kanadská lekárka Maud Mentenová odvodili vzťah medzi rýchlosťou enzýmovej reakcie a koncentráciou substrátu, ktorý je po nich pomenovaný Michaelis–Mentenovej rovnica: V prípade enzýmov, ktoré vyžadujú viac substrátov, je možné jeden substrát držať v nadbytku a pokladať jeho koncentráciu za konštantnú. Takto je možné sledovať Michaelisovskú kinetiku daného enzýmu pre jeden konkrétny substrát.
Reakcie s viacerými substrátmi
Niektoré enzýmových reakcie vyžadujú viac než jeden subtrát. Typicky sú vyžadované dva substráty (napríklad tvorba kreatínfosfátu z kreatínu a ATP), ale môže ich byť i väčší počet (α-ketoglutarátdehydrogenázový komplex vyžaduje α-ketoglutarát, NAD+ a koenzým A, okrem ktorých sa v komplexe nachádza ešte i tiamíndifosfát, kyselina lipoová a FAD). U takýchto enzýmov potom nastáva otázka, v akom poradí sa jednotlivé substráty viažu na enzým a prípadne či na tomto poradí záleží.
Enzýmové reakcie vyžadujúce dva substráty sa dajú rozdeliť na dve kategórie:
11169 Alkon
11169 Alkon je planétka v hlavnom páse planétok.
Embryonálna kolonizácia vesmíru
Embryonálna kolonizácia vesmíru je koncept medzihviezdnej kolonizácie vesmíru predpokladajúci vyslanie robotickej misie na terestrickú planétu (majúcu biosféru), ktorá bude prevážať zmrazené embryá v ranom štádiu vývoja.
Koncept sa snaží vysporiadať s problémom hibernácie ľudí (ktorý dnes nie je technicky uskutočniteľný a podľa mnohých vedcov ani uskutočniteľný nebude; pozri kryonika) na čas stoviek či tisícov rokov potrebných pre medzihviezdny let. Zmrazovanie embryí je už dnes dostupná a používaná technológia.
Po príchode na cieľovú planétu, úplne automatizované roboty vytvoria prvé osady a začnú pestovať plodiny. Potom rozmrazia prvé embryá a nechajú ich vyvinúť sa v umelých materniciach. V protiklade ku viacgeneračným medzihviezdnym lodiam môžu mať takéto vesmírne lode malé rozmery.
Hlavnou prekážkou je vytvorenie úplne autonómnych robotov, umelých materníc a počítačového hardvéru schopného fungovať dlhý čas.
Popri technických problémoch su významné aj etické problémy, zahŕňajúce riziká pre osadníkov v obalsti kvality života. Nie je vôbec isté, či sa takto zrodené deti dopracujú k normálnej ľudskej kultúre v rukách robotov, a to aj napriek informáciam o pozemskej kultúre. Osadníci môžu vytvoriť odlišnú kultúru a spoločnosť s úplne odlišnými normami.
Tento koncept možno využiť aj čiastočne. Vo versmírnej lodi menších rozmerov s dospelou posádkou by cestovala aj sada zmrazených embryí či vajíčok a spermií, aby sa zabezpečila genetická rozmanitosť, ako aj rýchly rozvoj počtu osadníkov v prípade priaznivých podmienok na cieľovej planéte.
John James Rickard Macleod
John James Rickard Macleod (* 6. september 1876, Clunie, Spojené kráľovstvo – † 16. marec 1935, Aberdeen) bol škótsky fyziológ. V roku 1923 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav inzulínu.
Životopis
Macleod sa narodil v Clunie, blízko mestečka Dunkeld v Škótsku. Bol synom reverenda Roberta Macleoda.
V roku 1898 získal doktorát na Univerzite v Aberdeene. Neskôr odišiel pracovať na Lipskú univerzitu. V roku 1899 sa stal asistentom fyziológie na Londýnskej škole a v roku 1902 sa stal profesorom biochémie. V roku 1903 sa stal profesorom fyziológie na Univerzite Western Reserve v Clevelande v štáte Ohio. V roku 1918 bol zvolený za profesora fyziológie na Univerzite v Toronte v Kanade.
Práca
Macleodova hlavná práca bola o metabolizme sacharidov. Spolu s Frederickom Bantingom a Charlesom Bestom objavili inzulín, ktorý sa používa proti diabetu. Za túto prácu boli Macleod a Banting ocenení Nobelovou cenou za fyziológiu alebo medicínu.
Napísal jedenásť kníh, vrátane Recent Advances in Physiology (1905); Diabetes: its Pathological Physiology (1925); a Carbohydrate Metabolism and Insulin. (1926)
Poslucháreň na Lekárskej fakulte na univerzite v Toronte je pomenovaná na jeho pamiatku.
1089 Tama
1089 Tama je planétka s priemerom 14 km, ktorú objavil O. Oikawa 17. novembra 1927.
Juraj Agricola
Juraj Agricola (vlastným menom Georg Bauer; * 24. marec 1490/1494, Glauchau† 21. november 1555, Chemnitz) bol nemecký lekár a prírodovedec, ktorý sa popri lekárskej praxi bádateľsky venoval najmä mineralógii, geológii a baníctvu.
Život
Študoval na univerzite v Zwickau, medicínu študoval v Lipsku a v Taliansku. Pôsobil ako rektor univerzity v Zwickau (15181522), lekár v Jáchymove (15271531) a od roku 1531 bol mestským lekárom v Chemnitzi. Na krátku dobu bol zvolený aj za richtára, ale z náboženských dôvodov (bol katolíkom v protestantskom meste) bol prinútený rezignovať.
Prírodovedná činnosť
Vo svojich knihách o baníctve a hutníctve sa venoval aj stredoslovenským banským mestám (Banská Bystrica, Banská Štiavnica) a Spišu (Smolník). Keďže nikdy nenavštívil územie dnešného Slovenska, informácie o tunajšom baníctve získaval z listov od svojich priateľov, napr. od Jána Dernschwamma, ktorý pôsobil v Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.
Agricola predložil saskej vláde predložil niekoľko projektov navrhujúcich zlepšenie banského podnikania, pričom sa zaoberal aj chorobnosťou baníkov a hutníkov, najmä pľúcnymi chorobami.
Diela
Jeho hlavným dielom je dvanásť kníh o baníctve De re metallica libri XII (1556). Tieto knihy zahrňovali prakticky všetky znalosti a poznatky o baníctve. Minimálne na 200 rokov sa stala najpoužívanejšou príručkou pre ťažbu rúd a ich hutníckeho spracovania. Je tiež autorom politického, vojensko-strategického spisu zameraného proti nájazdom Osmanov do strednej Európy, ktorý bol vydaný v latinčine aj nemčine.
402 Chloë
402 Chloë je planétka v hlavnom páse planétok.
404 Arsinoë
404 Arsinoë je planétka v hlavnom páse planétok.
36446 Cinodapistoia
36446 Cinodapistoia je planétka v hlavnom páse planétok.
3749 Balam
3749 Balam je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 24. januára 1982.
Anna Murínová
Anna Murínová (* 14. november 1973, Brezno) je slovenská biatlonová trénerka a bývalá biatlonistka. V súčastosti trénuje sestry Fialkové.
Anna Murínová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 1998, 2002 a 2006.
Najväčšie úspechy
Svetový pohár
Majstrovstvá sveta
Olympijské hry
1313 Berna
1313 Berna je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Sylvain Julien Victor Arend 24. augusta 1933.
202 Chryseïs
202 Chryseïs je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 86 km, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters 11. septembra 1879. Je pomenovaná podľa ženy z gréckej mytológie Chryseis.
Jana Gereková
Jana Gereková (* 27. november 1984, Liptovský Mikuláš) je bývalá slovenská biatlonistka.
Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách v Turíne 2006, vo Vancouvri 2010 a v Soči 2014. Je členkou Školského športového strediska Liptovský Hrádok, trénoval ju Juraj Sanitra. V roku 2017 ukončila svoju kariéru najmä kvôli zdravotným problémom.
Najväčšie úspechy
Majstrovstvá sveta
Soňa Mihoková
Reprezentovala Slovensko na štyroch zimných olympijských hrách: Lillehammer 1994, Nagano 1998, Salt Lake City 2002, Turín 2006. Najvýraznejšie výsledky dosiahla v Nagane: 4. miesto na 7,5 km a 4. miesto v štafete na 4 x 7,5 km. V Salt Lake City dosiahla 5. miesto v štafete na 4 x 7,5 km.
Je vysoká 165 cm a váži 50 kg (údaj z roku 2006). Bola členkou Klubu biatlonu Osrblie, trénoval ju Juraj Sanitra.
Najväčšie úspechy
Majstrovstvá sveta
Olympijské hry
Walter Marx
Walter Marx môže byť:
Lateránske zmluvy
thumb|Prerazenie rímskej Porta Pia (vpravo), spojené so zánikom cirkevného štátu (súdobá fotografia) Lateránske zmluvy alebo lateránske dohody alebo lateránska dohoda je označenie pre tri zmluvy podpísané 11. februára 1929 medzi Talianskym kráľovstvom a Svätou stolicou.
Prvou zmluvou bol zriadený nezávislý Vatikánsky mestský štát (štátna suverenita nad 44 hektármi vatikánskeho územia). Druhou sa v Taliansku jediným štátnym náboženstvom stalo rímskokatolícke náboženstvo. Treťou zmluvou sa riešili finančné vzťahy.
Zmluvy podpísal kardinál Pietro Gasparri, zastupujúci pápeža Pia XI., a Benito Mussolini, zastupujúci talianskeho kráľa Viktora Emanuela III. Akt podpísania sa nekonal vo Vatikáne, ale v Lateránskom paláci susediacom s bazilikou sv. Jána, sídelnou bazilikou rímskeho biskupa - pápeža. Mussolini sa teda nestretol s pápežom, čím sa vyhol procedúre kľaknúť si pred pápežom a pobozkať „rybársky prsteň“, čo by bolo pre Vodcu ponižujúce. No aj tak dostal najvyššie cirkevné vyznamenanie – Rad Krista a Gasparri dostal zasa od kráľa najvyššie talianske vyznamenanie – reťaz Annuncianty, vykladanú množstvom vzácnych drahokamov.
4305 Clapton
4305 Clapton je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil Harvard Observatory 7. marca 1976.
Miroslav Matiaško
Miroslav Matiaško (* 14. júl 1982, Handlová) je bývalý slovenský biatlonista.
Miroslav Matiaško reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 182 cm a váži 72 kg (údaj z roku 2006). Je členom Armádneho športového centra Dukla Banská Bystrica. Jeho starší brat Marek je takisto reprezentantom v biatlone.
Suomussalmi
Na území okresu žije asi desať a pol tisícky obyvateľov. Región žije z cestovného ruchu, stredom záujmu turistov je príroda, rybárčenie a lov. V dedine Raate ležiacej pri hraniciach s Ruskom na východ od strediska Suomussalmi existuje Raatteenportti, informačné centrum zameriavajúce sa na Zimnú vojnu a špeciálne na bitku o Suomussalmi, ktorá na prelome rokov 1939 a 1940 zasiahla celú východnú časť obce. Ďalším zdrojom obživy je drevospracujúci priemysel.
Samotné stredisko Suomussalmi má aj s priľahlými dedinami a samotami niečo málo cez 5000 obyvateľov. Suomussalmi je jazerami Kianta a Haukiperä rozdelené na tri časti. Za Zimnej vojny bolo mesto celkom zničené a muselo byť znovu vybudované.
Poznámky
¹ Fínske obce sú často veľmi veľké a zaberajú veľké územie okolo samotného obývaného miesta daného mena, ktoré je potom určitým strediskom celej obce.
Zuzana Homolová
Zuzana Homolová, vlastným menom Dobromila Baloghová (* 17. august 1948, Ružomberok) je slovenská výtvarná pedagogička, speváčka, folková písničkářka a moderátorka.
Životopis
V roku 1972 absolvovala štúdium slovenského jazyka a výtvarnej výchovy na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove (dnes súčasť Prešovskej univerzity). Chodila na Ľudovú školu umenia, bola členkou Študentského divadla Karola Horáka pri FF UPJŠ. Roky 19681969 strávila na francúzskej L'Université de Poitier v Tours. Od roku 1972 žije v Bratislave. V rokoch 19721975 pracovníčka Krajského osvetového strediska, od roku 1975 učí na výtvarnom odbore LŠU v Bratislave. Je úspešnou pesničkárkou.
S folkovou hudbou sa zoznámila počas štúdií vo Francúzsku. Po návrate na Slovensko sa začala venovať najmä slovenským ľudovým baladám, ktoré vyhľadávala v zborníkoch ľudových piesní a hrávala ich v duchu folkového revivalu šesťdesiatych rokov len sama, v sprievode gitary.
V polovici sedemdesiatych rokov sa zoznámila s českým pesničkárom Jaroslavom Hutkom, ktorý v tom čase robil podobnú objaviteľskú prácu s moravskými ľudovými baladami zo zbierok Františka Sušila. Vďaka čoraz častejším koncertom získala v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch ako pesničkárka značnú popularitu najmä v Česku. Ako jediný slovenský pesničkár sa stala členkou českého folkového združenia Šafrán.
V rokoch 1974 až 1978 si zahrala postavu Amfitríty v legendárnej inscenácii slovenskej maloformistickej scény Ostrovy v Divadle u Rolanda (spolu Jarom Filipom, Petrom Belanom a Ivanom Hudecom). Zároveň hrala svoje balady aj na profesionálnej scéne Divadla P. O. Hviezdoslava, v hre Petra Kováčika: Krčma pod zeleným stromom.
V osemdesiatych rokoch sa začala jej užšia spolupráca s bratislavským združením pesničkárov Slnovrat. V tomto období sa Homolová popri ľudových baladách začala venovať aj vlastnej tvorbe a zhudobňovaniu textov z okruhu členov Slnovratu (Pavel Malovič, Ivan Hoffman, Miloš Janoušek) a básní Viery Vincovej.
Lateránsky palác
thumb|Lateránsky palác, vpravo bočný portál baziliky sv. Jána v Lateráne Lateránsky palác alebo Laterán je palác v Lateráne v Ríme, umiestnený vpravo od baziliky sv. Jána v Lateráne. Spolu s bazilikou sv. Jána je súčasťou exteritoriálneho majetku Svätej stolice.
Zuzana Homolová
Životopis
V rokoch 1999 až 2000 moderovala pod názvom Urobme si ticho cyklus koncertov, ktorý v spolupráci s bratislavským Divadlom a.ha. a DK Zrkadlový háj pripravovala Slovenská televízia.
Lateránsky palác
Pôvodne išlo o dar Konštantína I. Veľkého a sídlo pápežov, až kým sa roku 1309 nepresťahovali do Avignonu.
Zuzana Homolová
Životopis
V rokoch 1989 až 1995 vydala tri albumy v spolupráci s významnými hudobníkmi českej folkovej, rockovej a džezovej scény (Vladimír Merta, Jan Hrubý, Alan Vitouš, Vlasta Redl, Jiří Stivín a i.)
Výraznú zmenu v jej hudobnom smerovaní, namierenom až na územia súčasnej world-music, znamenalo stretnutie s huslistom Samom Smetanom. Ako tandem vystupovali už od konca deväťdesiatych rokov a dvojica Homolová-Smetana, rozšírená o ďalších hudobníkov (Dano Salontay, Ajdži Sabo, Marián Varga, Oskar Rózsa, Eddy Portella, Rasťo Andris a Juraj Korec) nahrala aj album Tvojej duši zahynúť nedám, ktorý získal ocenenie Aurel 2005. Od roku 2006 vystupujú spolu s gitaristom Milošom Železňákom ako skupina, nazvaná Trojka Zuzany Homolovej. Ich album Ňet vekšeho rozkošu bol nominovaný na cenu Radio Heard Awards 2013.
Lateránsky palác
V rokoch 1307 a 1361 ničivé požiare spôsobili na pôvodnom pápežskom paláci nenapraviteľné škody a palác už nedosiahol napriek opravám predošlý lesk. V roku 1536 na príkaz pápeža Sixta V. postavil architekt Domenico Fontana na mieste starého pápežského paláca súčasný palác, ktorý mal slúžiť ako letné sídlo. Zámer sa nakoniec nerealizoval a pápeži v ňom postupne zriadili múzea kresťanského, misionárskeho a pohanského umenia, ktoré boli neskôr presťahované do Vatikánu.
Zuzana Homolová
Diskografia
Prvá gramofónová nahrávka (malá vinylová platna, tzv. singlovka so stranou A a B)
Vlastné albumy
Spolupráca na albumoch iných interpretov
Lateránsky palác
V súčasnosti sa palác využíva iba na cirkevné účely.
Balata (báseň)
Balata je ľúbostná lyrická forma stredovekých talianskych básnikov skladajúca sa z dvoch strof (4 + 10 veršov) rýmovej schémy abba/cdecdeeffa.
Aperitív
thumb|Apéritif Aperitív je alkoholický nápoj podávaný v malom množstve pred jedlom. Zvyšuje vylučovanie žalúdočných štiav, čím vyvoláva chuť do jedla.
Rozlišujú sa aperitívy:
Dušan Šimočko
Dušan Šimočko (* 29. september 1983, Banská Bystrica) je bývalý Slovenský biatlonista.
Dušan Šimočko reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 174 cm a váži 70 kg (údaj z roku 2006). Je členom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Jeho voľný čas: MTB, lezenie, skialp
Matej Kazár
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách v Turíne 2006, v Soči 2014 a v Pchjongčchangu 2018. Je členom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Býva v Lučatíne v časti Predľubietová. Jeho najlepším umiestnením vo svetovom pohári je 10. miesto v kanadskom Canmore v pretekoch s hromadným štartom. V roku 2019 ukončil svoju kariéru. V roku 2023 sa pripojil k slovenskej reprezentácii na MS v Nemecku.
Marcela Pavkovčeková
Marcela Pavkovčeková (* 21. apríl 1977, Liptovský Mikuláš) je bývalá slovenská biatlonistka.