cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Revolučné národné zhromaždenie
Prvým predsedom Revolučného národného zhromaždenia bol novinár a sociálno-demokratický politik František Tomášek.
Zloženie Revolučného národného zhromaždenia
Podrobnejšie informácie nájdete v článku Zoznam členov Revolučného národného zhromaždenia
Zastúpenie jednotlivých poslaneckých klubov
Je uvedené poradie, názov strany a počet pridelených mandátov.
Juraj Weincziller
Juraj Weincziller (* 16. január 1937, Poprad, Česko-Slovensko – † 7. december 1995, Bratislava, Slovensko) bol slovenský horolezec, horský vodca, záchranca, učiteľ lyžovania a kameraman.
Revolučné národné zhromaždenie
Klub slovenských poslancov v Revolučnom Národnom zhromaždení
Klub slovenských poslancov v Revolučnom Národnom zhromaždení, tzv. Slovenský klub bol jeden z viacerých poslaneckých klubov Revolučného Národného zhromaždenia. Pôvodne bol vytvorený zo 41 kooptovaných poslancov, ktorých nominoval V. Šrobár. Výkonný výbor Slovenskej národnej rady sa pri nomináciách cítil obídený a listom navrhol, aby sa členovia Slovenského klubu vzdali mandátov a navrhli za seba náhradníkov. Táto požiadavka bola odmietnutá. Od marca 1919 bol počet členov Slovenského klubu rozšírený na 54. Klub sústreďoval všetkých slovenských poslancov, ale jeho členmi boli formálne aj A. Masaryková, J. Rotnágl, J. Záruba-Pfeffermann a ďalší českí slovakofili. Prvý predseda Klubu bol M. M. Bella, po ňom M. Dula. Na rozdiel od jednotlivých českých parlamentných klubov bol Slovenský klub politicky rôznorodý - skladal sa z bývalých spolupracovníkov liberálnych časopisov Hlas a Prúdy, stúpencov unitárneho československého štátu (okolo V. Šrobára), z potenciálnych agrárnikov okolo M. Hodžu, z tradičných konzervatívnych "národniarov" zo Slovenskej národnej strany a bývalého martinského politického centra okolo M. Dulu, z autonomistov okolo A. Hlinku i z príslušníkov sociálnej demokracie (I. Dérer). V ďalších volebných obdobiach poslaneckej snemovne ani senátu tento klub už nejestvoval a jednotliví jeho členovia sa politicky vyhraňovali a preskupovali.
Kooptácia poslancov do revolúčného Národného zhromaždenia 19181920
Bol to spôsob konštituovania prvého zákonodarného zboru nového česko-slovenského štátu. Členovia prvého jednokomorového česko-slovenského parlamentu neboli zvolení, ale boli menovite pribraní a dosadení na základe nominácií českých politických strán kvantitatívne podľa tzv. Švehlovho kľúča, t. j. na základe posledných výsledkov volieb do tzv. Ríšskej rady z r. 1911. Slovenských členov z Klubu slovenských poslancov nominoval a fakticky do parlamentu kooptoval V. Šrobár ako jeden z formálnych zakladateľov štátu (muž 28. októbra).
Juraj Weincziller
Životopis
Popradský rodák bol zamestnaný ako fyzik Slovenskej akadémie vied na Lomnickom štíte a neskôr pracoval na Kontrolnom meracom stredisku Správy rádiokomunikácií. Býval v Dolnom Smokovci - Pod lesom. Od roku 1963 externe spolupracoval s Československou televíziou  a od roku 1970 bol stálym zamestnancom, kameramanom a redaktorom Slovenskej televízie. Orientoval sa najmä na spravodajstvo z Vysokých Tatier a ich okolia. Zaznamenával na filmový pás záchranné akcie Horskej služby TANAPu a venoval sa najmä dokumentárnemu filmu. Bol vynikajúcim a uznávaným horolezcom. Vo Vysokých Tatrách uskutočnil viac ako 500 výstupov, z toho 45 prvovýstupov, medzi nimi mnohé v zime. Pôsobil v Alpách, na Kaukaze, v horách Južnej Ameriky, na Pamíre, v Atlase, na Aljaške, v Himalájach. Bol dobrovoľný člen Horskej služby TANAPu.
Ocenenie
Za záchranu života mexickému horolezcovi pri výstupe na Aconcaquu mu UNESCO udelilo v roku 1983 Cenu fair play (spolu s Ivanom Fialom a Vincentom Dubeňom).
Paket
Paket alebo paketa môže byť:
Alexandra Berková
Alexandra Berková (* 2. júl 1949, Trenčín† 16. jún 2008, Praha) bola česká prozaička, scenáristka, publicistka a pedagogička.
Život
Narodila sa 2. júla 1949 v Trenčíne. Jej otcom bol dirigent symfonického orchestra Bohumil Berka a matka bola novinárka. Od deviatich rokov až do vysokoškolských štúdií žila v Tepliciach. Maturovala na SUPŠ sklárskej v Kamenickom Šenove a v rokoch 1968 – 1973 študovala na FF UK v Prahe češtinu a výtvarnú výchovu. Absolvovala prácu o literárnokritických sporoch Karla Čapka v 30. rokoch, túto neskôr rozšírila na rigoróznu – titul PhDr. Získala v roku 1980.
Pracovala napríklad ako redaktorka vo vydavateľstvách Svoboda (1973 – 79) a Československý spisovatel (1979 – 81), neskôr aj ako upratovačka v kostole. Časopisecky debutovala roku 1976 v Literárnom mesačníku poviedkou Miniromán, knižne potom v roku 1986 zbierkou Knížka s červeným obalem. Stála pri zrode Obce spisovateľov, bola tiež vedúcou osobnosťou Hejna českých spisovatelů Mamut a od roku 2006 bola členkou výboru českého PEN klubu. Venovala sa písaniu televíznych scenárov, rozhlasových hier a publicistike.
Po roku 1990 začala učiť tvorivé písanie na Gymnáziu Josefa Škvoreckého, potom na VOŠ Josefa Škvoreckého a na Literárnej akadémii – tu tiež od roku 2001 viedla katedru tvorivého písania. Patrila k priekopníkom tohto odboru v Česku a pre časopis Tvar písala "manuál na pokračovanie" O psaní.
Žila v Prahe, kde tiež 16. júna 2008 zomrela.
Dielo
Jej témou boli predovšetkým medziľudské a partnerské vzťahy, známa bola ako propagátorka feminizmu – v prozaickej tvorbe však neváhala formálne experimentovať, čo ju radilo k autorom pracujúcim s postmodernými princípmi, intertextualitou a striedaním rozprávačských perspektív. Tragický obsah, zameraný na neľútostnú psychologickú introspekciu nadľahčuje jazykovou hrou, groteskným nadhľadom, iróniou a naburávaním zažitých rozprávačských postupov. Často volí metaforický a alegorický prístup, v ktorom sa prelínajú predstavy a skutočnosť.
Jej prvotina Knížka s červeným obalem je súborom poviedok, ktoré sledujú osud českých žien od narodenia až po smrť – úloha osudu tu má blízko k severským ságam.
Carani
Carani je slovo pochádzajúce z moldavčiny a označuje slobodného, no feudálne závislého roľníka v Moldavsku. Carani žili na územiach feudálov, ktorým odvádzali 1/10 vypestovaných produktov a zabezpečovali prácu na panskom. Právne boli slobodní, mohli sa od feudála vzdialiť, ale boli zaviazaní k rodným dedinám, ktorým platili daň.
Po reforme poľnohospodárstva v roku 1868 sa týmto pojmom zvykol označovať aj poľnohospodár a roľník vo všeobecnosti. Od druhej polovice 20. storočia v Moldavsku tento pojem označoval aj nekultúrneho a nevzdelaného dedinčana alebo Moldavčana vo všeobecnosti. V danom kontexte je však tento pojem hanlivý a urážlivý.
Ford Fusion
Ford Fusion je osobný automobil značky Ford, ktorý v modelovej ponuke zapĺňa medzeru medzi Fordom Fiesta a Focus. Predaj začal v roku 2002, roku 2005 bol vynovený dizajn.
Ford Fusion „malé - veľké auto“, vyvinul Ford špeciálne tak, aby z moderného mestského prostredia vyťažil čo najviac. Tým založil novú kategóriu UAV (Urban Activity Vehicle), ktorá spája vozidlá kategórie SUV a MPV. Fusion je posadený vysoko na vozovke. Vďaka svojej praktickej využiteľnosti a veľkej variabilnosti sa ľahko prispôsobí mestskému životnému štýlu s dôrazom na praktickosť.
Handling
Handling môže byť:
Mužská dvojhra na SA Tennis Open 2010
Mužská dvojhra na SA Tennis Open 2010 sa hrala ako súčasť SA Tennis Open 2010 od 1. do 7. februára 2010. Titul získal Španiel Feliciano López, ktorý vo finále porazil Francúza Stéphane Roberta 7-5, 6-1. Bol to jeho druhý titul v dvojhre na okruhu ATP.
Powiat krasnostawski
Powiat krasnostawski je powiat v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Žije tu 68737 obyvateľov (30.6.2007).
Jiří Mahen
Jiří Mahen (vlastným menom Antonín Vančura; * 12. december 1882, Čáslav – † 22. máj 1939, Brno) bol český dramatik, básnik, prozaik, esejista, kultúrny publicista, divadelný teoretik a kritik, režisér, knihovník, organizátor brnianskeho kultúrneho života medzi dvomi vojnami a ichtyológ. Pseudonym Mahen vznikol tlačovou chybou z Maheu - podľa postavy z románu Emila Zolu Germinal.
Napísal celkom 56 kníh, mnohé z jeho diela je roztrúsené po novinách a časopisoch. Vychádzal zo skúseností a subjektivizmu predvojnovej anarchisticko-bohémskej generácie, ovplyvnený najmä impresionistickou metódou. Osobitný ráz jeho tvorby utváralo zvlášť lyrické založenie a stále ideové a tvárne hľadačstvo, ktoré ho v 20. rokoch zblížilo s poetizmom.
Život
V rokoch 1918-1922 bol dramaturgom Národného divadla v Brne a uvádzal kvalitný repertoár v cykle tzv. komorných hier, v rokoch 1920-1924 učil na dramatickom oddelení brnianskeho konzervatória dramaturgiu, réžiu a rozbor svetovej drámy. V roku 1921 sa stal spoluzakladateľom a knihovníkom Mestskej knižnice v Brne. Tu pracoval ako knihovník a od roku 1937 ako riaditeľ tejto inštitúcie, až do svojej smrti (spáchal samovraždu, čo bola reakcia na okupáciu Česka Nemcami).
Dielo
Už na gymnáziu sa začalo prejavovať jeho umelecké nadanie – písal verše, kreslil a venoval sa hudbe. Publikoval v študentských časopisoch. Pri štúdiách v Prahe sa dostal do okruhu Neumannovho Nového kultu a spolupracoval s ďalšími anarchisticky a socialisticky zameranými časopismi.
Zmätenosť
Zmätenosť môže byť:
Jiří Mahen
Poézia
Jeho rané básnické práce sú nesené tónom vlastným generácii prelomu 19. a 20. storočia: životným nepokojom a citovou skutočnosťou. Mnohé sú komponované villonovským štýlom. Po prvej svetovej vojne písal Mahen poéziu už iba príležitostne: očarený pobytmi v Juhoslávii alebo na Slovensku.
Zmätenosť
Poznámka: V niektorých odborných zdrojoch sa zmätenosť a amencia uvádza ako jedna a tá istá vec.
1698 Christophe
1698 Christophe je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil E. Delporte 10. februára 1934.
Jiří Mahen
Próza
Základným rysom Mahenovej prózy je lyrizmus. Najprv sa objavujú impresionistické poviedky o romantických rojkoch a spoločenských vydedencoch (Čudáci) neskôr čerpá z vlastných skúseností (Kamaráti slobody) s anarchistickým hnutím. Najväčší rozvoj impresionistickej metódy nájdeme v súbore Dieža, knihe čŕt, poviedok, nápadov a úvah. Mesiac je zbierka fantastických hračiek, predznamenanie poetizmu. Román Najlepšie dobrodružstvo, ktorého ústredná postava, profesor stredného veku, prežíva životnú krízu súvisiacu s hľadaním zmyslu a cieľa života. Inšpiráciu prírodou nachádzame v Rybárskej knižke a v cestopisných fejtónoch zhrnutých do zbierky Hercegovina.
Publicistika
Jiří Mahen hojne písal prózu publicistickú, týkajúcu sa rozmanitých oblastí jeho záujmu. Patria sem eseje o divadle a jeho vtedajších problémoch (súbory Pred oponou, 1920, a Režisérov zápisník, 1923), o knižniciach a čitateľoch (Knížka o čtení praktickém, 1924), o literárnych súpútnikoch (Kapitola o předválečné generaci, 1934) alebo úvahy sociologické a filozofické (Kniha o českém charakteru, 1924). Edíciu Nápady a výpady (1921-1922) tvorili Mahenove texty týkajúce sa českej literatúry, divadla a spoločnosti vôbec (napr. politických pomerov, autorských práv alebo záľuby v špiritizme).
Odborná literatúra
Vo svojej publikačnej činnosti používal rôzne pseudonymy: Antonín Dubský, Bolehlav, Červená maska, Dr. Jaroslav Vrána, František Lipan, H. Lang, Ivan Had, Jan Chadraba, Jaromír Výborný, J. Dubský, Jiří Sequens, Joe Smetana, Josef Musil, Josef Zamazal, J. Sequens, J. Skála, J. Zamazal, Kamil Urbánek, Karel Mužík, Ladislav Andělíček, Maheu, Pavel Stodola, Prof. Mahatma Batler, Prosper, Richardson, Zelená maska;
Význam diela Jiřího Mahena tkvie v usilovnej a cieľavedomej práci na prekonaní dovtedajšieho provincionalizmu brnianskeho kultúrneho a spoločenského života. Jeho mnohovrstevná tvorivá osobnosť hlboko zapôsobila na vtedajšiu mladú generáciu a bola základňou pre rozvoj medzivojnového kultúrneho života na Morave.
Méautis
Méautis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Somotor
Somotor ( je obec na Slovensku v Košickom kraji v okrese Trebišov.
Polohopis
Obec sa nachádza na Východoslovenskej nížine vzdialená asi osem kilometrov vzdušnou čiarou od štátnej hranice s Maďarskom. Najbližšou obcou je Streda nad Bodrogom, ktorá leží približne päť kilometrov na juhozápad.
Ulice
V Somotore sa nachádza desať ulíc: Agátová, Gaštanová,Lipová, Hlavná, Nová, Novoviešťanská, Obchodná, Podbodrožská, Staničná a Vinohradská.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1319 (rok 1263 pochádza z falošne datovanej listiny). V ďalších rokoch došlo k drobnej zmene názvu na Zomothar, ktorý sa uvádza v roku 1358. V nasledujúcich storočiach dochádzalo len k drobným obmenám obecného názvu - v roku 1773 sa udáva názov Szomothor, v 1786 Somothor a v roku 1808 sa ustaľuje na podobe Szomotor. V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne maďarská s 380 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Somotore 640 obyvateľov, z toho bolo 633 Maďarov, 4 Rómovia a 3 Nemci.
Obed odvádzala dane z: v roku 1567 6 port, 1582 3,5, 1610 1,5 a 1635 0,75 porty.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal poslovenčený názov Somotor i pôvodný maďarský Szomotor. V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po druhej svetovej vojne bola opätovne pričlenená k ČSR. Od roku 1948 sa v oficiálnej podobe používa už len slovenský názov Somotor.
V roku 1943 bola k obci pripojená dovtedy samostatná obec Véč. Podobná situácia nastala aj v roku 1964, keď k Somotoru pričlenili Novú Viesku pri Bodrogu (pôvodne Malý Újlak, ).
Château-Verdun
Château-Verdun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 54 obyvateľov (2009).
Battery Park
right|thumb|Socha Johna Ericssona
Battery Park je 21 akrový park s rozlohou 8,5 ha, ktorý sa nachádza v Battery, južnej časti Manhattanu, pri prístave New York Harbor. Názov nesie po delostreleckej batérii, ktorá tu mala stanovisko v rôznych obdobiach, aby Holanďania a Briti ochránili prístav. Na konci parku sa nachádza pamätník obetiam AIDS. Na ďalšom konci je reštaurácia Battery Gardens, vedľa budovy pobrežnej stráže.
Powiat łęczyński
Powiat łęczyński je powiat v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Zetor 15
Zetor 15 (skrátený názov Z-15) bol traktor s jednovalcovým motorom vyrábaný spoločnosťou Zetor. Schválený bol v roku 1948, vyrábal sa do roku 1949. Vyprodukovaných bolo 2215 kusov a je vyhľadávaným zberateľským artiklom. Konštrukčne traktor pripomínal dobové stroje nemeckej výroby.
Powiat łęczyński
Žije tu 57268 obyvateľov (30.6.2007).
Escou
Escou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dušan Radolský
Dušan Radolský (* 13. november 1950, Trnava) je slovenský futbalový tréner a bývalý futbalista.
Powerviolence
Powerviolence (v písanom texte niekedy aj ako power violence, skrátene p-v), je surovo, disharmonicky znejúci subžáner, hardcore punku. Tento hudobný štýl je veľmi blízky, a prakticky odvodený z thrashcore-u a grindcore-u.
História
Názov Powerviolence vznikol pri debate medzi Ericom Wood-om a Mattom Dominom, členmi kapely Neanderthal, ktorý chceli definovať svoj vlastný hudobný štýl. Neskôr sa ujalo heslovité pomenovanie "West Coast powerviolence" (powerviolence západného pobrežia), keďže tento žáner sa hral najmä na západnom pobreží U.S.A., v Kalifornii. Prvýkrát bol tento termín spomenutý v piesni „Hispanic Small Man Power (H.S.M.P.)“ od americkej kapely Man Is the Bastard, ktorej členom bolu aj už spomínaný Eric Wood. Powerviolence sa začal formovať koncom 80. rokov v hardcore punkovej scéne. Za priekopníkov štýlu je považovaná kapela Infest, ktorá akoby zmiešala Youth Crew hardcore so zvukom thrashcore kapiel ako Lärm a Siege a so surovšími až noise a sludge pasážami. Žáner sa vyformoval do svojej najznámejšej formy začiatkom 90.rokov, na čom mali najväčšiu zásluhu kapely ako Man Is the Bastard, Crossed Out, No Comment, Capitalist Casualties, a Manpig.
Veľký význam na rozvoji p-v zohralo nahrávcie štúdio Slap-a-Ham Records, ktoré založil Chris Dodge, Vokalista a basák kapely Spazz. "Slap-a-Ham" sa podieľalo na vydaní najvplyvnejších nahrávok od skupín Neanderthal, No Comment, Crossed Out, Infest, a Spazz. Label (=nahrávacia spoločnosť) "Fiesta Grande" stál za zrodom každoročne poriadaného powerviolence festivalu v Berkeley, Kalifornii, medzi rokmi 1999 – 2000. Label 625 Thrashcore, za ktorého zrodom stojí pre zmenu bubeník Spazz Max Ward, odštartoval vlastný p-v festival s názvom "Super Sabado Gigante" na tom istom mieste.
Žáner p-v
Textovo a konceptuálne si p-v kapely zakladajú na hrubosti a dravosti. Niektoré kapely sa v textoch vracajú a inšpirujú témami ktoré sú typické pre anarcho punkové a crustové kapely, ako práva zvierat a antimilitarizmus. Na druhej strane kapely ako Spazz, alebo Charles Bronson písali texty ktoré zosmiešňovali priority fanúšikov metalu a hardcore.
Powerviolence kapely mali veľký vplyv na grindcore scénu a jej vývoj. Okrem nej, bolo ovplyvnených aj množstvo punkových a hardcore punkových kapiel začiatkom 21. stor.
Pre Thrashcore / Fastcore / Powerviolence vydavateľstvá pozri: Thrashcore
Malajzijské národné futsalové družstvo žien
Malajzijské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Malajziu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Persatuan Bolasepak Malaysia (PBM). Svoj prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2010. Jeho najlepším výsledkom je bronz na Hrách Juhovýchodnej Ázie či 4. miesto na majstrovstvách Ázie.
Vrcholné podujatia
Družstvo sa 2-krát zúčastnilo aj prestížneho Svetového turnaja žien. Na turnaji v Portugalsku v roku 2012, na ktorom po štyroch vysokých prehrách v základnej skupine absolvovalo ešte zápas o konečné 9. miesto na turnaji, v ktorom taktiež vysoko prehralo s 🇻🇪. V roku 2013 skončilo so 4 prehrami v základnej skupine na poslednom 9. mieste.
Ján Brežný
Ján Brežný (* 27. marec 1871 Kysucké Nové Mesto† 25. december 1939, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, právnik.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Žiline, Banskej Bystrici, Soprone, orientálne jazyky a teológiu na univerzite vo Viedni, právo v Budapešti, JUDr. Advokátsky koncipient, 1899 advokát, neskôr verejný notár v Žiline, 19211922 šarišský župan. Počas štúdií a krátkeho pôsobenia v Budapešti sa zúčastnil na práci Slov. kruhu, 1918 člen miestnej SNR v Žiline, 19191920 poslanec NZ, funkcionár Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu, člen správnych rád a akcionár úč. spol. Článkami prispieval do novín a časopisov.
Vojny hmyzu
Vojny hmyzu (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je názov science fiction románu od Roberta Asprina. Na rozdiel od väčšiny jeho ostatných románov, tento nepatrí k humoristickým dielam. V slovenskom preklade kniha zatiaľ nevyšla.
Obsah
Román by sa dal zaradiť do oblasti vojnovej sci-fi. Nevystupujú v ňom ľudia, ale dej sa točí okolo vojny inteligentnej rasy jašterov a rasy hmyzu. „Neľudská“ mentalita oboch rás je v knihe veľmi dobre vystihnutá, no história a pozadie vojnového konfliktu je len naznačené.
Dej románu sa odohráva vo dvoch rovinách: Obe dejové línie sa vzájomne prelínajú.
1699 Honkasalo
1699 Honkasalo je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 26. augusta 1941.
Mária Amália Habsbursko-lotrinská
Mária Amália Habsbursko-lotrinská (* 26. február 1746, Viedeň – † 18. jún 1804, Praha) bola ako ôsme dieťa a šiesta dcéra kráľovnej Márie Terézie a jej manžela Františka I. Štefana Lotrinského, rímskonemeckého cisára, rakúskou arcivojvodkyňou. V roku 1769 sa vydala za Ferdinanda Parmského, čím sa stala parmskou vojvodkyňou.
Detstvo
Mária Amália Jozefa Johana Antónia, arcivojvodkyňa rakúska a princezná česká, uhorská a toskánska sa narodila ako ôsme dieťa Márie Terézie a Františka Lotrinského. V čase svojej mladosti bola na habsburskom kráľovskom dvore považovaná za veľmi populárnu a mnohí obľubovali jej spoločnosť. Napriek tomu a napriek faktu, že bola veľmi pekná, vyrastala v tieni svojich súrodencov, najmä brata Jozefa, budúceho cisára, a svojich starších sestier. Mária Terézia ju opisovala ako živú, plnú energie a hrdú osobnosť. Matka ju neustále porovnávala so staršími sestrami, čo spôsobilo veľmi napäté vzťahy medzi matkou a dcérou, pričom takýto napätý vzťah mali po celý zvyšok života.
Vzťah so súrodencami
Mala blízky vzťah so svojimi sestrami Máriou Antoinettou, kráľovnou Francúzska, a Máriou Karolínou, kráľovnou neapolskou a sicílskou, s ktorými i po svadbe zostala v kontakte.
Nadanie
Mária Amália mala veľký talent na maľovanie. Dokonca jeden z jej portrétov, ktorý pomenovala Svätá Tereza a dieťa Ježiš, dodnes existuje v jednej súkromnej zbierke.
Karol Zweibrücken
V roku 1768 požiadal princ Karol von Zweibrücken oficiálne o ruku Márie Amálie, no Mária Terézia a jej minister Kauntiz ho nepovažovali za správneho a vhodného manžela pre arcivojvodkyňu. Chceli ju totiž vydať za neapolského kráľa alebo za parmského vojvodu. Karol navždy opustil Viedeň a voči Márii Terézii a Rakúsku na celý život zatrpkol. Pomstil sa o desať rokov pri riešení nástupníctva v Bavorsku. Karol, ktorý sa o trón uchádzal, požiadal o podporu pruského kráľa Fridricha II., úhlavného nepriateľa Márie Terézie, a ten mu ju bez okolkov poskytol.
Politické manželstvo
right|thumb|Portrét Márie Amálie a manžela Ferdinanda Parmského.
Tak ako aj ostatné sestry, aj Mária Amália sa stala obeťou matkinej sobášnej politiky. Proti svojej vôli sa musela vydať za Ferdinanda Parmského, syna Lujzy Alžbety, ktorá bola obľúbená dcéra Ľudovíta XV., francúzskeho kráľa. Z druhej strany bol Ferdinand vnukom Filipa V., španielskeho kráľa. S uzavretím tohto manželstva súhlasil aj Jozef II., ktorého prvá milovaná manželka, Izabela Parmská, bola Ferdinandova staršia sestra.
Život Márie Amálie v Parme
right|thumb|S matkou [[Mária Terézia|Máriou Teréziou mala veľmi zlý vzťah.]]
V Parme začala Mária Amália zasahovať do politiky. Zo začiatku ju plne podporovala a radila jej matka, Mária Terézia. Cisárovná verila, že jej dcéra potrebuje byť aktívna v parmskej politike, ale len ako Ferdinandova podpora.
Parmský dvor získal aj finančnú podporu a politickú pomoc od Francúzska a Španielska. Za krátku chvíľu Mária Amália úplne zatienila svojho 18-ročného manžela a začala viesť veľmi extravagantný život, pričom mnohé svoje mimomanželské vzťahy vôbec netajila. To spôsobilo obrovské škandály. Vojvodkyňa svojím cudzoložstvom šokovala európske kráľovské dvory, ktoré postupne prerušovali vzťahy a kontakty s Parmou. Mária Amália prepustila ministra Du Tillota, ktorý verejne odsudzoval jej milenecké vzťahy, a nahradila ho španielskym kandidátom, Jose del Llanoom, ktorého jej odporučil španielsky kráľ Karol III.
No nový minister nemal absolútne žiadny vplyv na vojvodkyňu, ktorá naďalej pokračovala vo svojom životnom štýle, ktorý bol plný škandálov siahajúcich ďaleko za hranice Parmy, aj napriek opakovaným Llanoovým prosbám. Nakoniec sa pre stále rastúcu netaktnosť Márie Amálie od Parmy dištancoval aj Karol III. Mária Terézia sa tiež pokúsila zmeniť dcérino správanie. Najprv za ňou poslala kancelára Franza von Knebela. Keď ani kancelárova návšteva nepomohla, prestala si s dcérou dopisovať a tiež zakázala aj všetkým ostatným deťom dopisovať si s Máriou Amáliou. Napriek tomuto Mária Terézia v liste, ktorý adresovala svojmu ministrovi, napísala, že svoju dcéru stále miluje.
Mária Amália s matkou naďalej nekomunikovala, s výnimkou krátkeho uzmierenia v roku 1773, kedy sa jej narodil syn, a to aj napriek opakovanej a celoživotnej snahe Márie Terézie zlepšiť ich vzájomný vzťah. Mária Amália bola označovaná za veľmi výstrednú ženu. Keď navštívila jej sestra Mária Kristína v roku 1775 Parmu, povedala neskôr matke, že Mária Amália stratila všetku svoju krásu a pôvab. thumb|Mária Amália, parmská vojvodkyňa, v neskorších rokoch života Mária Amália chcela matku navštíviť aj osobne, ale to kráľovná nedovolila z dôvodu rozruchu, ktorý dcéra predtým vyvolala na medzinárodnej politickej scéne. Mária Terézia sa totiž obávala škandálu. S matkou sa Mária Amália už nikdy nevidela.
Vzťah so sestrami
Mária Amália zostala v kontakte so svojimi sestrami, francúzskou kráľovnou Máriou Antoinettou a neapolsko-sicílskou kráľovnou Máriou Karolínou. Tieto tri sestry si často dopisovali, vymieňali si portréty a dary. Napríklad jeden z posledných listov Márie Antoinetty, ktorý napísala vo väzení, bol adresovaný práve Márii Amálii a musela ho poslať v tajnosti. Mária Amália tiež pomenovala svoju druhú dcéru po Márii Antoinette. Po poprave Márie Antoinetty si vytvorila Mária Amália hlbokú nenávisť k Francúzsku a revolucionárom.
Odchod z Parmy a smrť
Po smrti manžela a invázii Napoleona Bonaparta do Talianska sa Mária Amália pokúsila presadiť vo funkcii regenta parmského vojvodu, no to sa jej nepodarilo. 22. októbra 1802 ju Francúzsko vyhostilo z Parmy. Do Viedne sa však vrátiť nemohla kvôli zlému vzťahu so svojim bratom Jozefom II. Preto na radu známych odišla do Prahy, kam dorazila s úplne podlomeným zdravím.
Zomrela v Prahe v roku 1804 a bola pochovaná v katedrále sv. Víta. Iba srdce jej bolo vyňaté a prevezené do augustiánskeho kostola.
Potomkovia
Mária Amália a Ferdinand (17511801) mali spolu deväť detí:
Vinea
náhľad|Vinea Vinea je značka sýteného nealkoholického nápoja vyrábaného z hroznového muštu. Je svetložltej alebo červenej farby a má muškátovú arómu. Vineu miešali kolektív slovenských vinárskych odborníkov na čele s doc. Ing. Jánom Farkašom v roku 1973. Vychádzali, podobne ako aj producenti maďarskej Márky tiež z roku 1973, zo základného hroznového nápoja už rozšíreného v tejto oblasti, z Traubisody, vytvorenej rakúskym enológom Lenzom Moserom. Výroba nealkoholických hroznových muštov a sód existovala už v 19. stor. Vinea sa vyrába od roku 1974. V minulosti Vineu vyrábali dva závody - Malokarpatský vinársky podnik, a.s., Pezinok (ďalej len MVP) a Víno Nitra, a.s.
Po spore o ochrannú známku sa jediným výrobcom stal MVP, neskôr Vitis Pezinok, s.r.o. Počnúc 31. januárom 2008 sa vlastníkom ochrannej známky Vinea stala firma Kofola, a.s. Rajecká Lesná.
Vinea získala celý rad domácich aj medzinárodných ocenení a v osemdesiatych rokoch 20. storočia sa vďaka nadmernému exportu do USA stala na Slovensku nedostatkovým tovarom. V súčasnosti sa vyrába vo viacerých variantoch, okrem sýtenej aj v nesýtenej verzii, v balení PET 1,5 l a 0,5 l, alebo v sklenenej fľaši 0,25 l.
Franz Karmasin
Ing. Franz Karmasin (* 2. september 1901, Olomouc, Rakúsko-Uhorsko - † 25. jún 1970, Steinebach am Wörthsee, Nemecká spolková republika) bol karpatonemecký politik, poslanec československého a slovenského parlamentu, štátny sekretár pre nemeckú národnostnú menšinu na Slovensku, sekretár Nemeckého kultúrneho zväzu, vydavateľ týždenníka Deutsche Stimmen a denníka Grenzbote a spolupracovník Konrada Henleina. Za vojnové zločiny bol (v neprítomnosti) odsúdený bratislavským Národným súdom na trest smrti.
Vinea
Od 29. júna 2011 je Vinea k dispozícii aj v ružovom variante Vinea rosé.
Franz Karmasin
Životopis
V roku 1930 bol jedným zo zakladajúcich členov spolku Kamaradschaftsbund, Bund für gesamtgesellschaftliche Bildung a v roku 1937 sa dostal do vedenia Karpatskonemeckej strany (KdP). Po volebnej koalícii KdP s Sudetonemeckou stranou (nem. Sudentendeutsche Partei, SdP) pôsobiacou v Česku sa Karmasin v roku 1935 stal poslancom československého Národného zhromaždenia. Vláda ČSR zakázala SdP aj KdP 16. septembra 1938 pred prijatím Mníchovskej dohody. Po tom, ako slovenská vláda povolila 8. októbra 1938 karpatským Nemcom samosprávu, vznikla 10. októbra 1938 tzv. Deutsche Partei (in der Slowakei) a Karmasin sa stal štátnym sekretárom novozriadeného Nemeckého sekretariátu. Karmasin mal právo zúčastňovať sa tiež na rokovaniach vlády, avšak reálnu moc v rámci vlády nezískal. V roku 1940 bol zvolený za doživotného vodcu Deutsche Partei a nemeckej národnej skupiny na Slovensku. Počas 2. svetovej vojny sa Deutsche Partei (in der Slowakei) snažila o nacifikáciu všetkého nemeckého obyvateľstva na Slovensku. V júli 1944 pred vypuknutím SNP z dôvodu nárastu partizánskej činnosti zameranej okrem iného proti Nemcom Karmasin vytvoril ozbrojenú zložku strany, nazvanú Heimatschutz (Domobrana), ktorej úlohou bolo aktívne potláčať prejavy partizánstva, neskôr povstania i odpor civilného obyvateľstva. 6. septembra 1944 mobilizoval nemeckú menšinu na účasti v Heimatschutze, ktorej veliteľom sa sám stal. Od jesene 1944 do jari 1945 Karmasin organizoval pri postupnom približovaní sa Červenej armády evakuáciu Karpatských Nemcov do Sudet, Rakúska, finálne primárne do Nemecka. V marci 1945 ešte prisahal vernosť Adolfovi Hilterovi.
V apríli 1945 utiekol do Rakúska, kde sa začas ukrýval pod menom Franz Dibak alebo ''Ing. Dibak''. Za vojnové zločiny bol (v neprítomnosti) odsúdený bratislavským Národným súdom na trest smrti, spravodlivosti však unikol. V roku 1949 sa dostal do Nemeckej spolkovej republiky, kde sa ešte politicky angažoval.
Escoubès
Escoubès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
San Juan (mesto v Argentíne)
San Juan je hlavné mesto argentínskej provincie San Juan v regióne Cuyo. Leží v Tulúm Valey, západne od rieky San Juan. Je súčasne sídlom departmentu Capital. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 109 123 obyvateľov. V metropolitnej oblasti San Juan však žije až 503 200 ľudí. V dôsledku zemetrasení stratilo mesto väčšinu svojich pôvodných stavieb, v súčasnosti je tak mestom s modernou infraštruktúrou a stavbami.
Dejiny
Mesto založil v roku 1562 Juan Jufré. V roku 1593 bolo kvôli záplavám, ktoré spôsobovala rieka San Juan, prenesené asi o dva kilometre južnejšie. V koloniálnej dobe patrilo mesto krátku chvíľu pod Čile, ale vyhlásením nezávislosti pripadlo definitívne Argentíne.
Koncom 19. storočia malo mesto katedrálu, banícku školu, botanickú záhradu a 15 000 obyvateľov sa zaoberalo poľnohospodárskou výrobou. Svoje produkty vyvážali najmä do Čile. Obchodovali s dobytkom, sušeným ovocím, vínom a destilátmi.
Guus Hiddink
Guus Hiddink (* 8. november 1946, Varsseveld, Holandsko) je holandský futbalový tréner. V rokoch 2002-2006 trénoval holandský klub PSV Eindhoven a na majstrovstvách sveta viedol tri národné reprezentácie, vždy s veľkým úspechom. Postupne viedol Holandsko na MS 1998 (4. miesto), Kóreu na MS 2002 (4. miesto) a v roku 2006 doviedol do osemfinále tím Austrálie. Po majstrovstvách sveta v Nemecku prevzal reprezentáciu Ruskej federácie, s ktorou sa na majstrovstvách Európy 2008 dostal do semifinále.
Hráčska kariéra
Ako mladík hral Hiddink za klub SC Varsseveld a v rokoch 1967 až 1976, po väčšinu svojej kariéry strávil v klube De Graafschap. V roku 1970 sa dostal do kádra PSV Eindhoven, ale miesto v zostave si nevybojoval a vrátil sa do De Graafschap. Koncom sedemdesiatych rokov hral futbal profesionálne v severoamerickej lige a po návrate do Holandska strávil svoju poslednú sezónu (1981-1982) opäť v De Graafschap.
Hiddink bol strednopoliar, ale nebol výrazne úspešným futbalistom.
Trénerská kariéra
V roku 1995 bol menovaný trénerom holandskej reprezentácie a v roku 1998 ju priviedol k štvrtému miestu na majstrovstvách sveta vo Francúzsku. Holandsko vtedy najprv v semifinále trpko podľahlo Brazílii v penaltovom rozstrele a o niekoľko dní v zápase o tretie miesto podľahlo Chorvátsku 2:1. Po MS 1998 sa Hiddink vzdal holandskej reprezentácie.
V sezóne 199899 bol trénerom Realu Madrid, ale po roku bol prepustený, keďže sa mu s tímom nepodarilo získať titul. Následne strávil tri mesiace v Reale Betis, z ktorého odišiel kvôli ponuke trénovať reprezentáciu Kórejskej republiky.
Od 1. januára 2001 prevzal mužstvo Južnej Kórey a doviedol ho až do semifinále MS 2002. Kórea predtým nikdy nevyhrala zápas na záverečnom turnaji majstrovstiev sveta a tentoraz sa jej podarilo nielen postúpiť zo skupiny (spolu s USA a na úkor Poľska a Portugalska), ale vyradiť Taliansko (2:1) v osemfinále a Španielsko (0:0, 5:3 po penaltovom rozstrele). V semifinále Kórea podľahla Nemecku 0:1 a v zápase o tretie miesto Turecku 2:3. Po fantastickom výkone s kórejským tímom dostal Hiddink ako prvý človek zo Západu čestné občianstvo Južnej Kórey a mnohé dary, ako vilu na výletnom kórejskom ostrove, doživotné voľné letenky od Korea Airlines a Asiana Airlines a štadión majstrovstiev sveta v Gwangju bol premenovaný Guus Hiddink Stadium. Hiddinkovo rodné mesto sa stalo obľúbenou zastávkou Kórejcov dovolenkujúcich v Holandsku.
Napriek ponuke na predĺženie kontraktu sa Hiddink vrátil do Holandska a od roku 2003 opäť trénoval PSV Eindhoven. V roku 2005 sa PSV prebojoval až do semifinále ligy majstrov a v roku 2006 získal ďalší holandský majstrovský titul.
Od 22. júla 2005 bol Hiddink paralelne aj trénerom austrálskej futbalovej reprezentácie, ktorú po 32 rokoch doviedol na záverečný turnaj majstrovstiev sveta a vysoko prekonal očakávania Austrálčanov, keď s tímom postúpil zo základnej skupiny. Austrália potom v osemfinále podľahla Taliansku, neskoršiemu víťaznému celku turnaja.
Metod Kaľavský
Metod Kaľavský (* 26. jún 1924, Sedlice – † 14. apríl 2011, Bardejov) bol slovenský folklorista a funkcionár Matice slovenskej.
Detstvo a vzdelávanie
V rokoch 1930–39 navštevoval národnú školu v Sedliciach a meštiansku školu v Gelnici. Stredoškolské vzdelanie získal v rokoch 1940–45 na Učiteľskej akadémií v Prešove. Po vojne si kvalifikáciu rozšíril o odbor slovenský jazyk, zemepis a dejepis.
Pedagogické a kultúrne pôsobenie
V rokoch 1945-1951 pôsobil ako učiteľ a neskôr riaditeľ strednej školy v Sedliciach. Vyvíjal osvetovú a kultúrnu činnosť v Sdružení katolíckej mládeže (SKM) a Ochotníckom divadelnom krúžku Poľana. Po odmietnutí príkazu komunistickej strany založiť jednotné roľnícke družstvo v obci bol z funkcie riaditeľa školy odvolaný a musel opustiť Prešovský okres. S problémami získal miesto učiteľa na druhej základnej škole v Bardejove. V štúdiu popri zamestnaní na Vyššej pedagogickej škole v Prešove (1958-1960) si doplnil kvalifikáciu o predmet pracovná výchova. V roku 1975 absolvoval štúdium somatopédie na Pedagogickej fakulte UK v Trnave.
V rokoch 1953–1970 pôsobil ako zástupca riaditeľa jedenásťročnej strednej školy, okresný školský inšpektor a vedúci Okresného pedagogického strediska v Bardejove. Po verejnom odsúdení vstupu armád Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968 a po nástupe normalizácie ho komunistická strana poslala v roku 1971 na prevýchovu do Východoslovenských železiarni, kde bol nútený zotrvať 15 rokov až do svojho odchodu do dôchodku (1986).
Po roku 1989 bol činný v obnovenom matičnom hnutí horného Šariša. Inicioval a podporoval rozvoj ľudových tradícií a hudobnofolklórneho hnutia, najmä Hornošarišských piesní a tancov v Raslaviciach. Ako člen najvyšších orgánov Matice slovenskej v Bratislave a funkcionár regionálnych matičných štruktúr sa zaslúžil o vybudovanie Cyrilometodského pamätníka nad Bardejovom.
Súčasnosť
Od roku (2006) až do svojej smrti žil ako dôchodca v Bardejove.
Rímska kúria
Rímska kúria alebo pápežská kúria je ústredný administratívny a súdny orgán Svätej stolice, ktorý slúži pápežovi na správu vecí katolíckej cirkvi. Nie je zvyčajnou diecéznou kúriou, túto úlohu plní v prípade rímskej diecézy Generálny vikariát Jeho Svätosti pre mesto Rím a Generálny vikár Jeho Svätosti pre Vatikánsky mestský štát.
Konzervatívni demokrati Slovenska
Konzervatívni demokrati Slovenska (KDS) bola konzervatívna politická strana pôsobiaca na Slovensku, ktorú založili Vladimír Palko, František Mikloško, Pavol Minárik a Rudolf Bauer po odchode z Kresťanskodemokratického hnutia.
Vedenie strany
V roku 2009 sa začala formovať mládežnícka platforma strany – Mladí konzervatívni demokrati Slovenska (Mladí KDS). Najvyšším výkonným orgánom Mladých KDS je predsedníctvo, ktoré sa skladá z 5 členov. Predseda Ľubomír Jančok (iniciátor myšlienky) viedol platformu od roku 2010 do marca 2012. Vtedy i ukončil celkové pôsobenie v Mladých KDS i v KDS - reakcia na neúspešný pokus KDS dostať sa do NRSR na Matovičovej kandidátke. Na jeho post nastúpil vtedajší podpredseda Ivan Lučanič. V pôvodnom zakladajúcom predsedníctve boli ešte: Vladimír Jan Kružík, Ľubomír Švorca a Jozef Liday.
História
Stranu založili bývalí členovia Kresťanskodemokratického hnutia Vladimír Palko, František Mikloško, Pavol Minárik a Rudolf Bauer po tom, ako 21. februára 2008 vystúpili z KDH. Strana bola na ministerstve vnútra zaregistrovaná 22. júla 2008. V komunálnych voľbách 14. novembra 2014 za stranu kandidoval Rudolf Bauer na primátora Košíc. Potom, ako skončil druhý za víťazom volieb, kandidátom Smeru-SD Richardom Rašim, bola členmi strany KDS vymazaná z registru politických strán a tým zanikla.
Volebné výsledky
Volebné výsledky z volieb do Národnej rady SR a Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana KDS.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany zatiaľ Štatistický úrad Slovenska nezaznamenáva.
Teisias
Teisias (Teisias) môže byť:
Stabex
Stabex (z francúzskeho Système de Stabilisation des Recettes d'Exportation - systém stabilizácie exportných príjmov) je systém Európskej komisie na stabilizáciu exportných príjmov krajín ACP (krajín Afriky, Karibiku a Pacifiku). Týka sa poľnohospodárskych produktov, ktoré exportujú. Prvýkrát bol uvedený na Lomskej konvencii v roku 1975.
Stabex (spolu s podobným systémom SYSMIN) bol zrušený Cotonouskou dohodou v roku 2000.
Vianoce
Vianoce patria (spolu s Veľkou nocou) k najvýznamnejším kresťanským sviatkom, 25. december je sviatok v skoro všetkých kresťanských cirkvách. S Vianocami sa viaže množstvo ľudových tradícií, piesní (kolied), výzdoby, jedál a iných zvykov.
Definícia
Presnejšie sa Vianocami rozumie niektorý alebo niektoré z nasledujúcich významov:
Dátum slávenia
Dátum 25. december je tradičný a pravdepodobne nepredstavuje skutočný historický dátum narodenia Ježiša Krista. 25. december je ako cirkevný sviatok po prvýkrát doložený vo Filokalovom kalendári z roku 354, ktorý čerpal z rímskych prameňov („Depositio Martyrum“) z roku 336. Pôvod tohto dátumu je sporný. Často sa poukazuje na možnú súvislosť s rímskym sviatkom slnečného božstva, tzv. Dies Natalis Solis Invicti – Sviatok zrodenia nepremožiteľného slnka – ktorý sa tiež slávil 25. decembra a prekrýval sa s tradičným dátumom zimného slnovratu. Aj niektorí raní kresťanskí autori spájali narodenie Krista so sviatkom znovuzrodenia slnka
Východné cirkvi pôvodne slávili Narodenie Ježiša Krista v rámci sviatku Bohozjavenia 6. januára.
V mnohých krajinách sú 24. a 25. december dňami pracovného pokoja. Niekde sa podobne slávi aj Druhý sviatok vianočný (v rímskokatolíckom kalendári sviatok sv. Štefana, v gréckokatolíckom a pravoslávnom kalendári Zhromaždenie (Zbor) k presvätej Bohorodičke, v anglosaských krajinách tzv. Boxing Day), ktorý pripadá na 26. decembra.
Západní kresťania
V rímskokatolíckej cirkvi je druhým najhlavnejším sviatkom Sviatok narodenia Pána alebo Prvý sviatok vianočný, ktorý sa podľa gregoriánskeho kalendára slávi 25. decembra. Vianoce sú jedny z niekoľkých sviatkov, ktorým vždy predchádzala vigília, ľudovo nazývaná Štedrý deň (24. decembra). Oslava narodenia Ježiša Krista sa takto rozkladá do o niečo dlhšieho času. Kým protestanti sústreďujú svoju oslavu na podvečerné bohoslužby počas Štedrého dňa a na ranné bohoslužby na 25. decembra, tak rímski katolíci sústreďujú svoju oslavu najmä k času, keď odbije polnoc medzi 24. a 25. decembrom. Omša sa takto slávi priamo o polnoci a preto sa nazýva polnočná omša. V Rímskom misáli sa táto omša označuje „Vo svätej noci“ (In nocte) a podľa žiadneho predpisu sa nemusí sláviť priamo o polnoci, ale do roku 1960 rubriky predpisovali, že sa má „prvá [omša na slávnosť Narodenia Pána] sláviť po polnoci, po skončení hymnu Te Deum laudamus v matutíne“.
Vianoce patria spolu s Veľkou nocou a Turícami medzi hlavné kresťanské sviatky. Vianočné obdobie je jedným z období rímskokatolíckeho liturgického roka. Trvá od prvých vešpier Sviatku Narodenia Pána až do nedele po Sviatku Zjavenia Pána (ľudovo Traja králi).
Gréckokatolíci a pravoslávni
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi sa Narodenie podľa tela nášho Pána, Boha a Spasiteľa Ježiša Krista, ako sa tento sviatok presne nazýva, slávi 25. decembra, má 4 dni predsviatku (od 20. decembra) a 7 dní posviatku (do 31. decembra). Na slávenie sviatku sa veriaci pripravujú 40-dňovým pôstom nazývaným Filipovka. Niektoré východné cirkvi (katolícke i nekatolícke) slávia Vianoce podľa juliánskeho kalendára, teda 7. januára gregoriánskeho kalendára, kedy podľa juliánskeho kalendára pripadá 25. december.
Liturgický aspekt
Deň pred sviatkom (24. decembra) sa zachováva prísny pôst (ak nie je sobota alebo nedeľa). V tento deň (niekedy už 23. decembra) sa ráno slávia kráľovské hodinky (cárske časy) s čítaním žalmov, starozákonných čítaní, apoštolských čítaní a evanjelií, ktoré sa viažu k tomuto sviatku.
Neskoro večer sa potom slávi veľké povečerie, na konci ktorého sa koná litia – posvätenie chlebov, pšenice, vína a oleja. Tie sa potom rozdávajú veriacim na utierni alebo po liturgii. Jeho charakteristickým spevom je S nami Boh!, vybrané verše z knihy proroka Izaiáša.
Niekde sa spolu s povečerím slávi hneď aj utiereň, inde sa utiereň slávi až 25. decembra ráno.
Liturgia sviatku sa slávi 25. decembra doobeda. V posledných desaťročiach na niektorých miestach gréckokatolíci na Slovensku začali podobne ako latinská cirkev slúžiť „polnočnú liturgiu“ (často na úkor veľkého povečeria a utierne), v posledných rokoch však tento zvyk ustupuje.
V období sviatku Narodenia Pána (od 25. do 31. decembra) sa gréckokatolícki a pravoslávni veriaci zdravia osobitným pozdravom, ktorý sa používa skoro výhradne v cirkevnej slovančine: Christós raždájetsja! Odpoveď: Slávite jehó! (alebo Slávite!) [Po slovensky: Kristus sa rodí! Odpoveď: Oslavujme ho!]
V Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku je Narodenie Pána prikázaným sviatkom a je jedným z dvanástich veľkých sviatkov cirkevného roka. Rovnako je prikázaným sviatkom aj Zhromaždenie (Zbor) k presvätej Bohorodičke (26. december).
Teologický aspekt
vpravo|thumb|Ruská ikona Narodenia, okolo 1475. Obsahom sviatku je oslava vtelenia a telesného narodenia Ježiša Krista, Božieho Syna. Boh sa stáva človekom a prijíma ľudskú prirodzenosť, aby skrze jeho poníženie, a neskôr smrť a vzkriesenie človek mohol mať účasť na Božom živote. Narodenie Ježiša Krista sa oslavuje vo vízii celého jeho ďalšieho života, preto sa v bohoslužobných textoch popri narodení/vtelení spomína aj Kristova smrť, jeho vzkriesenie a vykúpenie ľudstva. Bohoslužobné texty sú plné paradoxov, ktoré poukazujú najmä na Ježišovo poníženie do úplnej chudoby (jaskyňa slúžiaca ako maštaľ) a bezbrannosti malého dieťaťa.
Dôležitým aspektom sviatku je aj zjavenie sa Boha ľuďom v tele, teda vo viditeľnej podobe. Tento aspekt ho výrazne spája aj so sviatkom Bohozjavenia.
Ikonografia
Ikonografia sviatku vychádza z patristickej teológie a bohoslužobných textov. V strede ikony je Ježiš v tmavej jaskyni uložený do jasieľ, ktoré vyzerajú ako rakvička, a je zabalený do bielych plachiet (plienok) podobne ako mŕtvola. Jaskyňa znázorňuje temnotu hriechu, v ktorom žil svet bez Boha a zároveň je predobrazom hrobu, kam bude Ježiš uložený po svojom ukrižovaní. Ježiš prišiel na svet nato, aby zomrel za hriechy ľudstva. Mária zväčša na ikone sedí, pretože podľa tradície jej pôrod bol úplne bezbolestný. Vôl a osol poukazujú na Ježišovo poníženie, rovnako ako fakt, že Ježiš je najmenšou postavou na ikone. V dolnom rohu ikony je Jozef v rozhovore so starcom – podľa niektorých výkladov ide o proroka Izaiáša, ktorý mu vysvetľuje, že sa naplnili proroctvá o príchode Mesiáša, podľa iných výkladov ide o pokušiteľa. V druhom dolnom rohu je znázornené umývanie dieťaťa Ježiša po pôrode. Na ikone bývajú zobrazení aj traja mudrci – mágovia (nie králi!), zväčša na koňoch, ako sa ponáhľajú pokloniť novonarodenému Božiemu Synovi. Hore bývajú znázornení anjeli, ktorí oznamujú Ježišovo narodenie; často majú na znak úcty zahalené ruky.
Zvyky na Slovensku
Kresťania aj nekresťania na Slovensku i v mnohých iných krajinách slávia Vianoce vzájomným obdarovávaním sa. Tento zvyk je v protestantskom prostredí doložený od 16. storočia. V katolíckych rodinách sa darčeky naopak rozdávali na sviatok sv. Mikuláša. Medzi ďalšie vianočné zvyky a symboly patrí ľudová dramatizácia vianočného príbehu (od 11. storočia), ktorú si nacvičili mladší chlapci prezlečení za betlehemských pastierov (betlehemci) s tradičnými čapicami veľmi podobnými faraónskej ženskej čiapke s krížom anch, stavanie jasličiek (od 13. storočia, sv. František z Assisi), adventný veniec (1839), vyzdobený vianočný stromček (od 19. storočia). Mnohé krajiny majú ďalšie špecifické vianočné zvyky.
thumb|Miesto narodenia Ježiša v [[Chrám Narodenia Pána|Chráme Kristovho narodenia v Betleheme]]
Etymológia slova
Slovo Vianoce či jeho obdoba sa zo slovanských jazykov vyskytuje len v súčasnej v slovenčine a češtine, ostatné slovanské jazyky označujú tento sviatok úplne inými spôsobmi, napr. po rusky je Roždestvo [Christovo] (t. j. Narodenie [Krista]), po ukrajinsky Rizdvo [Christove] (t.j. Narodenie [Krista]), po poľsky Boże Narodzenie (t. j. Božie narodenie), po bulharsky rovnako ako v ruštine alebo Koleda, po bielorusky Koľady alebo Kaľady, po slovinsky, chorvátsky/srbsky Božič/Božić resp. po macedónsky Božik (t.j. Boží Syn, malý Boh), v hornej lužickej srbčine Hody, v dolnej lužickej srbčine Gody/staršie: Gódy (t.j. Hody) a v polabčine Trébè. Najstarším domácim slovanským pomenovaním Vianoc bolo slovo kračún, ktoré sa dodnes používa napr. ešte v slovenčine (pozri nižšie a pozri článok kračún) a v maďarčine (Karácsony). Na Slovensku sa Vianoce označujú okrem slova Vianoce (a odvodenín typu vianočné sviatky, prvý sviatok vianočný a pod.) aj výrazmi kračún/kračun/kračuň (južné stredné Slovensko a Zemplín), Hody (východné a severné Slovensko), Narodenie (Pána/Ježiša Krista a pod.) a zriedkavo aj koleda.
Clermont (Ariège)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod