Deke_Slayton
Šéfastronaut
Slayton si rýchlo získal rešpekt svojich podriadených, čiže astronautov, a tiež nadriadených v rámci Strediska pilotovaných letov aj v NASA všeobecne. Gusa Grissoma poveril dohľadom nad deviatkou nových astronautov. Začal tiež menovať členov letových posádok. Nebola to jednoduchá záležitosť, keďže musel vhodne skombinovať rôznych ľudí tak, aby sa rešpektovala seniorita, odbornosť, skúsenosti a tiež psychologická kompatibilita. V novembri 1962 nominoval Gordona Coopera za pilota misie Mercury-Atlas 9, posledného letu programu Mercury. Za jeho náhradníka určil Alana Sheparda. Deke bol ako šéfastronaut prítomný pri mnohých aktivitách svojich podriadených. Pravidelne navštevoval továrne výrobcov, ktoré mali na starosti techniku NASA. Sprevádzal astronautov až k štartovacej rampe a potom sledoval ich počínanie z riadiaceho strediska. Doma tak trávil minimum času. Kvôli licencii Class II mohol Slayton lietať iba s ďalšou plne kvalifikovanou osobou na palube, čo mu bolo ponižujúce. Navyše zistil, že vzdušné sily sa mu chystajú zobrať aj túto licenciu, čo by znamenalo, že by nemohol vôbec lietať vo výkonných strojoch. V novembri 1962 tak zavolal svojmu nadriadenému, náčelníkovi štábu Vzdušných síl USA Curtisovi LeMayovi, a požiadal ho o permanentnú výnimku. LeMay bol neoblomný, ale nakoniec Dekovi ponúkol, že mu ešte jeden rok dovolí lietať a potom ho definitívne uzemní. Slayton s tým súhlasil. V máji 1963 sa program Mercury skončil úspešným letom Gordona Coopera a Slayton sa s astronautmi mohol sústrediť na program Gemini. Potvrdilo sa to, čo bolo zrejmé už v roku 1962, že na nadchádzajúce lety programov Gemini a Apollo bude potrebný ešte väčší počet astronautov. Dňa 5. júna 1963 NASA oznámila, že prijme 10 až 15 nových astronautov. Bola zriadená výberová komisia, ktorú tvorili astronauti Mercury Deke Slayton, Alan Shepard, Wally Schirra, John Glenn a skúšobný pilot NASA Warren J. North, riaditeľ operácií letových posádok. Na konci výberového procesu Slayton telefonoval úspešným kandidátom. Pôvodne ich malo byť 13, ale nakoniec sa z poverčivosti k číslu 13 rozhodlo, že ich bude 14. NASA nových astronautov, ktorí sa stali známi ako The Fourteen, predstavila 18. októbra 1963 na tlačovej konferencii v Stredisku pilotovaných letov v Houstone. V lete 1963 Slayton začal zostavovať posádku prvého pilotovaného letu programu Gemini. Skúšobný let novej dvojmiestnej kozmickej lode si vyžadoval skúseného a schopného veliteľa, resp. veliaceho pilota, ako sa v programe Gemini táto funkcia oficiálne nazývala. V júli 1963 tak Slayton na túto pozíciu nominoval Alana Sheparda a pilotom sa stal Thomas Stafford, nováčik z tzv. novej deviatky. Už v októbri toho istého roka ale museli Sheparda vyradiť z letového stavu kvôli neprestávajúcim príznakom tzv. Ménièrovej choroby (závraty s nevoľnosťou, šumenie v ušiach, postupná strata sluchu). V novembri 1963 Slaytonovi vypršalo jednoročné povolenie na lietanie od generála LeMaya. Deke mu zavolal a generálov verdikt znel, že ho musí uzemniť. Slayton sa nahneval a rozhodol sa k 20. novembru vo vzdušných silách úplne skončiť. Po 19 rokoch sa tak z neho stal civilista. Šéflekár oddielu astronautov Dr. Charles Berry ale prišiel s nápadom zriadiť pre Slaytona špeciálnu zdravotnú triedu NASA Class III, ktorá ho oprávňovala na lety na agentúrnych T-33 a od roku 1964 aj T-38 za predpokladu, že na palube bude druhý, plne kvalifikovaný pilot. Riaditeľ Strediska pilotovaných letov Bob Gilruth s tým nemal problém, a tak Deke o lietanie úplne neprišiel. V rámci administratívnej reštrukturalizácie sa 21. novembra 1963 Slayton stal aj asistentom riaditeľa pre operácie letových posádok (Assistant Director for Flight Crew Operations). Pribudlo mu tak množstvo práce, keďže neoficiálne ako šéfastronaut riadil aj oddiel astronautov.