cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svetová liga vo vodnom póle
náhľad|Poháre pre medailistov Svetovej ligy 2011 Svetová liga vo vodnom póle bola prestížna svetová súťaž národných družstiev vo vodnom póle, ktorú riadila Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Jej história siaha do roku 2002, kedy sa konal prvý ročník mužov, a o 2 roky neskôr aj prvý ročník žien. SL prebiehala každoročne. V historických tabuľkách získali najviac prvenstiev družstvá 🇷🇸 a 🇺🇸. V roku 2022 sa odohrala jej posledná edícia. FINA v októbri 2022 oznámila, že podujatie bude nahradené Svetovým pohárom FINA.
Svetová liga bola jedným z kvalifikačných podujatí pre účasť na majstrovstvách sveta či letných olympijských hrách.
Muži
náhľad|Zápas Svetovej ligy mužov 2015 medzi 🇺🇸 a 🇧🇷
Ženy
náhľad|Zápas Svetovej ligy žien 2017 medzi 🇫🇷 a 🇮🇹
Mikuláš I. (pápež)
Svätý Mikuláš I. (* cca 820, Rím – † 13. november 867) bol 106. pápež (858 – 867), jeden z najvýznamnejších zástancov pápežského primátu.
U predchádzajúcich pápežov slúžil ako subdiakon (za Sergia II.), diakon (za Leva IV.) a poradca (pre Benedikta III.). Po zvolení za pápeža sa necítil byť hodný takého úradu a istý čas sa aj skrýval.
Vo svojich názoroch vychádzal z téz svätého Augustína a v tej dobe zhotovených pseudoisidorských dekretálií. Pápež je podľa neho pánom západnej i východnej cirkvi, jeho moc, ktorá pochádza cez svätého Petra od Boha, je nadradená biskupom i svetským panovníkom.
Využívajúc politické pomery po rozpade Franskej ríše energicky presadzoval svoj program a vynucoval si poslušnosť cirkevných prelátov i kráľov. Príležitosť dokázať, že je nadradený aj konštantínopolskému patriarchovi, sa mu naskytla 858, keď sa naň odvolal zosadený patriarcha Ignatios a Mikuláš I. ho 863 opäť do funkcie potvrdil. Tentoraz však precenil svoj vplyv a dostal sa do sporu s vtedajším patriarchom Fotiom i cisárom Michalom III., v priebehu ktorého bol daný do kliatby a obžalovaný z herézy v dôsledku používania filioque. V dobe, keď spor vrcholil, došlo v Byzancii k palácovému prevratu. Mikuláš I. krátko nato zomrel.
SYMA Rendezvény és Kongresszusi Központ
thumb|Hala A v SYMA centre v roku 2013 počas Majstrovstiev sveta v šermovaní
SYMA Rendezvény és Kongresszusi Központ je výstavný a kongresový komplex v maďarskom hlavnom meste Budapešť. Ide o jedno z najmodernejších centier v Maďarsku, v ktorom sa konajú významné športové, výstavné a kultúrne podujatia. Komplex bol otvorený v roku 2000 na mieste pôvodnej budapeštianskej športovej haly, ktorá vyhorela v roku 1999 a aktuálne pozostáva z troch samostatných multifunkčných hál s celkovou plochou.
V januári 2014 sa tu konali Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2014, vo februári 2014 tu budú prebiehať tenisové súťaže 1. skupiny Fed Cupu.
K’onä
K’onä (iný prepis: K’one) môže byť v Etiópii:
Ján Kalinka
Životopis
Študoval v Ružomberku, v Trenčíne, 15951596 na univerzite vo Wittenbergu. Rektor v Trenčíne, v Ružomberku, 16031609 kazateľ v Tepličke nad Váhom, 16091629 farár v Banskej Bystrici-Radvani, od 1630 v Dubovej. Roku 1620 na sneme  protestantských stavov v Banskej Bystrici poctený titulom "poeta laureatus" a povýšený do zemianskeho stavu. Autor príležitostnej latinskej poézie autobiografického charakteru, ktorú vydal jeho syn Joachim (Justa cygnea). V rkp. kronike (Meletemata) opisuje udalosti na strednom Slovensku začiatkom 17. st. (dnes nezvestná). Jeho poézia neprevyšuje úroveň dobového latinsk0ho básnictva.
344 Desiderata
344 Desiderata je planétka v hlavnom páse planétok.
Václav I. (české knieža)
Václav I. alebo svätý Václav (* okolo 907?, † 28. september 929/935, Stará Boleslav) bolo české knieža (od r. 921) z rodu Přemyslovcov, neskoršie svätec a hlavný patrón Čiech.
Otcov nástupca
V detstve bol starší syn Vratislava I. a Drahomíry vychovávaný na Tetíne svojou starou mamou Ludmilou, ktorá mu za učiteľa vybrala slovanského kňaza Pavla. Keď sa jeho otec stal českým kniežaťom, poslal svojho syna na Budeč študovať latinčinu.
Po Vratislavovej smrti vo februári 921 sa začala krátka poručnícka vláda Ludmily. Tá však skončila ešte v septembri toho roku, keď bola Ludmila zavraždená a opatery neplnoletého kniežaťa sa ujala jeho matka Drahomíra. Po prevzatí vlády vyhnal Václav svoju matku z kniežacieho dvora, po čase ju však zavolal späť. V roku 924 dal previesť telesné ostatky Ludmily z Tetína do Prahy, kde ich slávnostne pochoval na Pražskom hrade.
Vláda
thumb|Socha sv. Václava na Václavskom námestí v Prahe Václavova vláda bola od počiatku charakteristická podporou kresťanskej cirkvi. V roku 929 bol Václav nútený podrobiť sa rímskemu cisárovi Henrichovi I. Vtáčnikovi, ktorý so svojím vojskom pritiahol až k Prahe. S týmto aktom bolo spojené i platenie poplatku, ktorý mal český panovník odvádzať rímskemu cisárovi.
Václavovo zavraždenie
Václav založil na Pražskom hrade kostol zasvätený saskému patrónovi sv. Vítovi. Časť ostatkov tohto svätca získal Václav práve od kráľa Henricha. Tento smer Václavovej politickej orientácie sa nepáčil strane, ktorá nechcela prijať uvedené nábožensko-politické väzby. Jej reprezentantom bol Václavov mladší brat Boleslav, ktorý sídlil vo svojom údelnom kniežatstve v Starej Boleslavi. Obaja bratia sa dostávali do čoraz ostrejších osobných sporov, ktoré vyvrcholili pozvaním Václava do Starej Boleslavi na slávnosť vysvätenia kostola. Na nej bol ráno 28. septembra 929 (v novších prameňoch je uvádzaný rok 935) knieža Václav zavraždený. Boleslav so svojou družinou obsadil Pražský hrad a stal sa českým kniežaťom. Čoskoro dal previezť bratove ostatky do Prahy a uložiť ich do novopostavenej svätováclavskej kaplnky v kostole sv. Víta, kde sú dodnes.
Národný patrón a svätec
Veľmi dôležitú úlohu zohrala postava kniežaťa Václava ako národného patróna a svätca, za ktorého bol považovaný už v druhej polovici 10. storočia. Do tohto obdobia spadá vznik První staroslověnské legendy, latinsky písaného Crescende fide, Gumpoldove legendy a zrejme i legendy tzv. Kristiana.
Od 2. polovice 11. storočia mala svätováclavská úcta kľúčové postavenie v ideológii českej štátnosti a predstavovala jednu zo základných súčastí přemyslovského a najmä luxemburského poňatia kráľovskej moci (svätý Václav chápaný ako nebeský panovník a ochranca českého štátu, samotní panovníci sú len jeho dočasní zástupcovia, ktorým on sám prepožičiava svoju moc).
Od čias Karola IV. Luxemburského sa hlavným symbolom českého štátu stala Svätováclavská koruna, ktorej boli podriadené jednotlivé krajiny Koruny českej. Pieseň Svatý Václave, vévodo české země, kníže náš, bola v stredoveku českou hymnou. Silný bol svätováclavský kult i v husitskej dobe. Pod vplyvom reformácie slabol, ale v období baroka v dobe národného obrodenia bol zase oživený.
Tradícia svätého Václava sa prejavila i počas prvej svetovej vojny u Česko-Slovenských legionárov na Rusi, pri volbe dňa svätého Václava 28. septembra 1914 pre slavnostné predávanie prapora "Prvej Českej Družine" na Sofijskom nám. v Kijeve a tiež "Prvý Česko-Slovenský strelecký peší pluk" niesol v rokoch 1915 až 1917 Václavovo meno.
Socha sv. Václava v Prahe
thumb|Miesto pochovania sv. Václava sa nezmenilo od 10. storočia. Súčasná úprava náhrobku zo začiatku 20. storočia je rekonštrukciou gotického náhrobného oltára z čias Karola IV. Dôkazom významu svätého Václava pre český národ je i mnoho umeleckých spodobení tohto svätca a patróna. Pravdepodobne najznámejším skulptúrnym stvárnením svätého Václava je bronzové jazdecké súsošie kniežaťa a štyroch českých svätcov dotvárajúce kolorit hornej časti pražského Václavského námestia. Jeho autormi sú sochári Josef Václav Myslbek a Klouček a architekt Alois Dryák. V roku 1912 bola na kamennom kvádri osadená jazdecká socha sv. Václava s kopijou v ruke. Súčasne boli v rohoch podstavca umiestnené sochy troch svätcov – sv. Prokopa, sv. Anežky a sv. Ludmily. Štvrtá socha sv. Vojtecha bola osadená v roku 1924. Socha sv. Václava má hmotnosť údajne 5,5 tony a na výšku meria s kopijou. Súsošie patrí medzi najznámejšie sochárske diela a pamätníky v Česku.
Kaplnka sv. Václava v Svätovítskej katedrále
Ostatky sv. Václava sú uložené v kaplnke sv. Václava vo Svätovítskej katedrále. Pre svoj mimoriadny význam sa stala kultovým centrom celej katedrály. Tomu zodpovedá i nádherná výzdoba a odlišné poňatie architektúry kaplnky oproti architektonickému a umeleckému stvárneniu zvyšku chrámu. Pôvodná výzdoba zo 14. storočia zahŕňa nástenné maľby pašiového cyklu a obloženie stien drahými kameňmi. Z roku 1509 (pravdepodobne z dielne Majstra litoměřického oltára) pochádza samostatný pás výzdoby zachytávajúci výjavy zo života sv. Václava. Ústredným bodom kaplnky je bohatou intarziou zdobený podstavec s ostatkami svätca. Ďalším zaujímavým miestom kaplnky sú malé dvere v jej juhozápadnom rohu, zabezpečené siedmimi zámkami, vedúce na schodisko do korunnej komory s korunovačnými klenotami.
Maurupt-le-Montois
Maurupt-le-Montois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kurub
Kurub môže byť:
Kadaň (mesto)
Kadaň (nemecky: Kaaden) je mesto v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 18 062 obyvateľov, z toho 8 893 mužov a 9 169 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,9 roka (muži 38,2 roka, ženy 41,5 roka).
Zvislosť
Zvislosť alebo vertikálnosť je kolmosť na vodnú hladinu. Opakom je vodorovnosť.
2516 Roman
2516 Roman je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Indiana University 6. novembra 1964.
Sommeval
Sommeval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 326 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Barthe-de-Neste
La Barthe-de-Neste je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dreamcast
Sega Dreamcast (označovaná počas vývoja ako White Belt, Black Belt, Dural, Dricas, Vortex, Katana, Shark, a Guppy) je stolná herná konzola vyrobená firmou Sega, ako nástupca konzoly Sega Saturn. Jej hlavným cieľom bolo znovuzískanie hráčskeho trhu obsadeného hernými konzolami Sony Playstation a Nintendo 64. Vydaním v roku 1998, 16 mesiacov pred Playstation 2 a 3 roky pred vydaním Nintendo GameCube a XBox sa radí medzi šiestu generáciu konzol. Predbehla svoju dobu výkonom a dodnes je považovaná za prvú, ktorá zaviedla pojem online hranie na konzolách. I napriek slušnému výkonu prehrala boj proti konzole Playstation 2 a čoraz menší záujem hráčov viedol k ukončeniu výroby v marci 2001. Firma Sega úplne opustila trh s hernými konzolami. Napriek tomu predaj konzoly v Japonsku trval až do roku 2006 (skladové zásoby) a nové hry boli licencované i v roku 2008. Na rok 2009 sú ohlásené ďalšie hry ako Dux, Rush Rush Rally Racing, Age of the Beast a Little Ninja.
História
I napriek tomu, že v roku 1997 mala Sega Saturn veľký úspech v Japonsku, v ostatných častiach sveta sa jej nedarilo. Trhy, ako Severná Amerika či Európa dali prednosť konkurencii. Prezident americkej divízie Segy, Bernie Stolar, naliehal na hlavné predstavenstvo, aby vyvinuli novú hernú platformu/konzolu.
Gabriela Kaliská (lekárka)
Gabriela Kaliská, rod. Svetlošáková (* 7. jún 1951, Klin) je slovenská lekárka - kardiologička.
Životopis
Štúdium medicíny absolvovala na Lekárskej fakulte UK v Martine (1969 - 1975), 1992 CSc., 1999 FETSC. Pôsobila ako lekárka na internom odd. v Nemocnici v Ružomberku (1975-1977) a na Internej klinike NsP v Banskej Bystrici (1977-1982). Od roku 1982 je vedúcou kardiostimulačného centra a od roku 1998 krajskou kardiologičkou NsP FDR v Banskej Bystrici. Podieľa sa na vydávaní slov. verzie Journal of American College of Cardiology (členka redakčnej rady). V roku 2001 získala čestné členstvo v Slovenskej kardiologickej spoločnosti.
Xingu (rieka)
Xingu (po portugalsky [ʃĩˈɡu]) je rieka v Brazílii, ktorá sa nachádza v Amazonskej nížine v povodí rieky Amazonka a zároveň patrí k jej najväčším južným prítokom. Rieka preteká spolkovými štátmi Mato Grosso a Pará. Meria 1 815 km.
right|náhľad|Rieka Xingu (pohľad z vesmíru)
Horný tok rieky Xingu
Rieka Xingu pramení v spolkovom štáte Mato Grosso severne od Brazílskej vysočiny v oblasti s nadmorskou výškou približne 600 m, kde sa stretávajú pohoria Roncador a Formosa. Zdroj vody rieke dodáva sútok troch hlavných zdrojníc. Prvou z nich je rieka Ferro (Atelchu) dlhá 400 km (spolu s jej prítokmi Steinen, Ronuró a Jabota), ktorá tečie zo západnej strany, pričom do nej steká voda z východných svahov pohoria Formosa. Druhú zdrojnicu tvorí rieka Tamitatoala (Betavil), ktorá meria 330 km a priteká z južnej strany. Tretiu, najdôležitejšiu a najvodnatejšiu zdrojnicu predstavuje rieka Culuene, ktorá meria asi 600 km a steká do nej voda zo severozápadných svahov pohoria Roncador. Do Culuene pritekajú mnohé rieky, napríklad Auiita, Culiseu, Tanguro, Sete de Setembro a Conto de Magalhanaes. Rieka Xingu pramení v rovnakej oblasti ako ďalšie dôležité brazílske rieky, ako napríklad Teles Pires či Guaporé, ktoré sa vlievajú do Amazonky. Na rovnakom území vyviera aj prameň rieky Cuiabá, ktorá tečie až do ústia Río de la Plata vzdialeného viac ako 4 000 km.
Oblasť horného toku Xingu sa nachádza v Domorodom národnom parku Xingu, ktorý v roku 1961 vyhlásili za vôbec prvý domorodý park v Brazílii, keďže predstavuje hlavný zdroj vody a potravy pre populáciu približne 4 500 domorodcov, ktorí žijú na jeho území. Na hornom toku tečie Xingu smerom na juh a ešte počas svojej cesty spomínaným veľkým parkom v úseku s rozlohou asi 150 km priberá viaceré prítoky, napríklad rieky Manissauá-Miçu, Arraias y Suiá-Miçu (450 km). Len čo Xingu opustí uvedený park, priteká do Domorodej rezervácie Jarina, kde sa do nej vlievajú rieky Huaiá-Miçu, Aiuiá-Miçu a Jarina. V tejto časti, približne 40 km na západ od oblasti São José do Xingu (5 267 obyvateľov v roku 2010), sa rieka stretáva s radiálou, diaľnicou BR-80, a pretína sa s ňou v jej predĺženom úseku, ktorý tvorí spojenie s hlavným mestom Brazília.
Stredný tok rieky Xingu
Rieka následne prechádza hranicou spolkového štátu Pará, kde preteká takmer výlučne samosprávnou oblasťou Altamira (s výmerou 159 696 km², vďaka ktorej ide o územnú samosprávnu s najväčšou rozlohou v Brazílii i na svete). Následne do Xingu pritekajú jej pravostranné prítoky, rieky Liberdade (450 km), Paz a Pepita (rieka Porto Alegre). V oblasti stredného toku v úseku dlhšom ako 100 km tvorí rieka západnú hranicu domorodého územia Kapayó, ktoré napokon pretína v jednom z jeho koncov. V Kapayó sa rieka vyznačuje veľmi prudkým tokom, následkom čoho vznikol v oblasti vodopád Ananá a kaskáda Porto Seguro. Tok zostáva mohutný aj keď rieka opustí spomínané domorodé územie a tvorí vodopády Mucura a Gorgulho do S. Antonio. Rieka následne priteká do úseku, v ktorom sa na jej brehoch rozprestiera prvá dôležitá oblasť São Felix do Xingu, kde sa do nej sprava vlieva jeden z jej hlavných prítokov, rieka Fresco (560 km). Xingu ďalej preteká takmer neobývanou oblasťou, pričom sa neustále rozširuje a jej tok sa dostáva do časti, kde sa nachádzajú početné ostrovy, piesočné nánosy a vodopády. Ide o úsek, v ktorom sa do nej vlievajú viaceré prítoky, napríklad rieky Triunfo, Pombal, São José a Pardo. Dané územie zároveň tvorí začiatok novej domorodej oblasti s názvom Araweté/Igarapé-Ipuxina, ktorú rieka opäť ohraničuje svojím západným brehom v časti dlhej takmer 200 km. Na hranici s uvedenou domorodou oblasťou, rieka preteká krátkym úsekom medzi dvoma novými menšími domorodými územiami Koatinemo (na východnej strane) a Cararaô (na západnej strane). O trochu ďalej sa do rieky z ľavej strany vlieva jej hlavný prítok, rieka Iriri, ktorá meria viac než 1 100 km.
Dolný tok rieky Xingu
V tomto bode prechádza rieka do svojho dolného toku, kde sa vyznačuje veľmi širokým korytom, v ktorom sa nachádza množstvo ostrovov. Na brehu rieky už nájdeme i niekoľko oblastí, z ktorých sú niektoré pomerne významné, napríklad Novo Acordo, Altamira (96 842 obyvateľov v roku 2008), Paquicama, Belo Monte do Pontal, Vitória do Xingu (13 480 obyvateľov.), Aricaria a Senador Jose Porfirio.
Ide o úsek, v ktorom sa do Xingu z pravej strany vlieva rieka Bacajá a kde rieku v oblasti služieb lodnej dopravy na priehrade Belo Monte pretína Transamazonská diaľnica. Diaľnica sa k rieke približuje aj na druhom brehu v blízkosti Altamiry.
Od oblasti Aricaria prechádza rieka Xingu do obrovského jazera alebo ústia s dĺžkou asi 120 km a šírkou približne 8 – 15 km. Nakoniec sa rieka vlieva do Amazonky, prostredníctvom siete ramien (prírodných kanálov), ktoré meandrujú všetkými možnými smermi cez lesnaté súostrovie. V rámci neho vyniká svojou veľkosťou ostrov Urucuri dlhý asi 40 km (niektoré ostrovy sa využívajú na poľnohospodársku činnosť a chov dobytka). Na pravom brehu nájdeme oblasti Senador José Porfírio (12 998 obyvateľov), Porto de Moz (33 951 ha) a Vilarinho do Monte, ktorá už leží v časti, kde sa rieka vlieva do Amazonky. Takmer v samotnom ústi sa do Xingu zľava vlieva jej posledný prítok, rieka Jarauçu.
Na celom konci dolného toku rieky si môžeme všimnúť vplyv prílivu a odlivu, napriek tomu, že v bode, kde Xingu ústi do Amazonky, dosahuje šírku len 7 km.
Irisbus Citybus 18M
Irisbus Citybus 18M (skôr Karosa Citybus 18M, pôvodne Renault Agora) je model mestského kĺbového nízkopodlažného autobusu, ktorý vyrábala spoločnosť Karosa Vysoké Mýto spoločne s francúzskym podnikom Renault v rámci koncernu Irisbus. Táto verzia, odvodená zo štandardného autobusu Irisbus Citybus 12M, bola v Česku vyrábaná v rokoch 2001 až 2005, produkcia týchto autobusov vo Francúzsku bola začatá už v 90. rokoch 20. storočia.
Konštrukcia
thumb|left|Renault Agora (Citybus) vo francúzskom [[Remeši]] Kĺbová verzia Citybusu, Citybus 18M (číslo znamená približnú dĺžku v metroch), konštrukčne vychádza zo štandardného vozidla Citybus 12M. Ide o trojnápravový nízkopodlažný autobus s polosamonosnou karosériou, ktorá bola najprv zmontovaná do skeletu a potom prešla ošetrením proti korózii (kataforéza), nalakovaním a oplechovaním. Karoséria sa skladá z dvoch častí, ktoré sú navzájom spojené kĺbom a krycím mechom. Rám podvozku je vytvorený z oceľových nosníkov a priečok, bočnice a strecha sú vyrobené zo zváraných ťahaných profilov a oplechované. Zatiaľ čo zadné čelo tvorí jeden panel sklolaminátu, predné čelo je vyrobené z uzavretých profilov, ktoré sú pokryté plechom a plastom. Motor a prevodovka sú umiestnené v mohutnej zadnej časti, hnacou nápravou je zadná. Okná sú lepené, len predné sklo je uchytené v gumovom profile. V pravej bočnici sa nachádzajú štyri dvojkrídle skladacie dvere, v každom článku vždy dvoje. Priestor pre kočík je umiestnený u druhých a tretích dverách. Sedačky pre cestujúcich sú plastové čalúnené. Výška podlahy je v celom prednom článku a pri tretích dverách nad vozovkou, v zadnej časti zadného článku postupne prechádza až na. Nástupnú výšku môže vodič ešte znížiť pomocou tzv. kneelingu (naklonenie vozidla pre jednoduchšie nastupovanie).
V roku 2004 bol interiér vozidla zmodernizovaný. Kĺbový variant Citybusu bol vyrábaný tiež vo verzii CNG (pohon zemným plynom). Karoséria Citybusu 18M bola tiež použitá pre prototyp trolejbusu Škoda 25Tr Irisbus.
Výroba a prevádzka
Vo Francúzsku boli kĺbové Citybusy vyrábané už od 90. rokov 20. storočia. Prvý český Citybus 18M opustil brány Karosy v roku 2001, od roku 2002 nasledovala sériová výroba, ktorá bola ukončená roku 2005. Vtedy bol Citybus 18M nahradený modelom Irisbus Citelis 18M.
V Česku jazdia kĺbové Citybusy (např. Hradec Králové, Tábor, Ústí nad Labem, Zlín), najviac ich je v prevádzke v Prahe. Na Slovensku byly Citybusy 18M dodány do Prešova a Spišské Nové Vsi.
Xingu (rieka)
Povodie
Povodie rieky prechádza dvoma veľkými brazílskymi biómani, savanou Cerrado a Amazonským dažďovým pralesom.
V súčasnosti prebieha výskum, ktorý sa zaoberá vybudovaním veľkých vodných elektrární s predpokladaným výkonom 6 a 11 000 MW na rieke Xingu v oblastiach Babaquara (Altamira) a Kararaô (Belo Monte).
Prítoky
Rieka Xingu vzniká sútokom troch zdrojníc (prameňov):
Nasledujúce rieky tvoria hlavné prítoky rieky Xingu v smere jej toku.
Splavnosť
Rieka Xingu tvorí vodnú cestu, ktorá má kľúčový význam pre rozvoj regiónu, pretože podporuje obchod so spolkovým štátom Pará. Rieka síce meria viac ako 1 800 km, no splavovať ju možno len na dolnom toku, čo je úsek, ktorý sa rozkladá medzi ústím a oblasťou Belo Monte (298 km). Je vhodný na splavovanie, pretože sa vyznačuje veľmi miernym spádom a širokým korytom. V Belo Monte sa nachádzajú prístavné zariadenia s hrádzou a močariskami, ktoré sa vedia prispôsobiť zmenám riečnej hladiny. Od decembra do mája dosahuje rieka v spomínanom úseku hĺbku viac ako 6 m, no v časti, ktorá sa začína oblasťou Senador José Porfirio klesne jej hladina v období sucha aj na 2,30 m.
Počas suchých období sa v splavnom úseku rieky vyskytujú isté ťažkosti so splavovaním, ktoré spôsobujú piesočné plytčiny Xingu-Açu (155 km), Mouro (163 km) alebo Juncal (170 km), piesočnatý násyp Vermelha (192 km) a niektoré skaly ako Canazedo y Rendenção v blízkosti Vitoria do Xingu.
Horný tok môžu splavovať malé lode v pomerne dlhých úsekoch, ktoré však od zvyšku rieky delia kaskády a piesočné plytčiny.
Dolný tok Xingu splavujú hlavne plavidlá, ktoré prevážajú pohonné hmoty a bežný náklad. Nad oblasťou Altamira sa rieka nevyužíva na účely komerčného splavovania, aj keď sa už nájdu priekopníci, ktorý daný úsek splavujú pre miestne potreby.
Priehrada Belo Monte
Brazílska vláda plánuje na rieke Xingu vybudovať obrovskú priehradu Belo Monte ako súčasť svojho programu na podporu hospodárskeho rastu. Ak by ju postavila, išlo by o tretiu najväčšiu priehradu na svete. Jej vodná nádrž by zaplavila stovky kilometrov štvorcových dažďového pralesa, ktorý tvorí súčasť domorodých osád regiónu. Organizácie, ktoré chránia práva domorodcov, ako napríklad Survival International a iné environmentálne organizácie označili stavbu priehrady za zločin proti životnému prostrediu a ľudským právam. Dotknuté domorodé osady niekoľkokrát prejavili svoj nesúhlas s projektmi, ktorých cieľom je postaviť veľké priehrady v Amazonskej nížine.
Cascavel (Paraná)
Cascavel je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Mesto sa nachádza 504 km na západ od hlavného mesta Curitiba, 605 km na západ od prístavu Paranaguá, 140 km od "trojuholníka" 3 hraníc (Paraguaj, Argentína a Brazília).
Bolo založené v roku 1928. 26 % všetkej rastlinnej produkcie štátu Paraná sa spracováva tu. Mesto má jedno z najmodernejších lekárskych zariadení v štáte Paraná. Počet obyvateľov je 296 975.
Operácia Bodenplatte
Operácia Bodenplatte  uskutočnená 1. januára 1945, bola pokusom nemeckej Luftwaffe ochromiť spojenecké letectvo v Holandsku, Belgicku a severozápadnom Francúzsku na sklonku druhej svetovej vojny.
Nemci museli počas príprav operácie presunúť časť síl určených pôvodne na obranu Ríše. Cieľom tejto akcie bolo minimalizovať neúspechy spôsobené v dôsledku porážky v bitke o Ardeny. Operácia bola Pyrrhovým víťazstvom, ak vôbec možno o nejakom úspechu hovoriť, keďže straty, ktoré pri útoku nemecká Luftwaffe utrpela, sčítajúce okolo 271 zničených a 65 poškodených lietadiel a 143 padlých, 70 nezvestných a 21 ranených letcov nebolo možné nahradiť. Straty spojencov, ktoré boli o niečo vyššie, boli nahradené o niekoľko týždňov neskôr. Nemecká armáda zostala vystavená leteckým útokom v rovnakej miere ako predtým. Operácia Bodenplatte bola poslednou útočnou operáciou Luftwaffe počas druhej svetovej vojny.
Ciele operácie
Operácia bola zameraná na nasledovné spojenecké letiská :
Zúčastnené jednotky
Luftwaffe útočila jednotkami:
Cieľom útoku sa stali nasledovné spojenecké jednotky:
Pavonis Mons
Pavonis Mons je štítová sopka na Marse. Ide o prostrednú z troch veľkých sopiek v oblasti Tharsis na západnej pologuli Marsu. Nachádza sa na rovníku a 113° západnej dĺžky. Vulkán vyčnieva 7 km nad okolitú krajinu. Podobne ako ostatné sopky v oblasti je Pavonis Mons tvorená bazickými horninami a pyroklastickým materiálom.
Počas detailného snímkovania sopečného kužeľa bol na spodnej strane východného úbočia objavený geologický útvar, ktorý sa nazýva priekopová prepadlina, ktorá je vyplnená reťazcom eliptických jám. Ich genéza je viazaná na pohyb tektonických platní, alebo na vyzdvihnutie časti platne vplyvom magmatickej činnosti. Na vrcholku sopky je možné pozorovať pravidelnú kruhovú kalderu.
Pavonis Mons vznikol asi pred 3,9-3,6 miliardami rokov. Na základe pozorovanej početnosti kráterov sa odhaduje, že posledná erupcia nastala pred 25 miliónmi rokov.
left|thumb|250px|1. Olympus Mons 2. Tharsis Tholus 3. Ascraeus Mons 4. Pavonis Mons 5. Arsia Mons 6. Valles Marineris
Protihabsburské stavovské povstania
Protihabsburské stavovské povstania boli ozbrojené vystúpenia sedmohradských a uhorských stavov (šľachta a duchovenstvo), vedených sedmohradskými kniežatami alebo uhorskými magnátmi proti Habsburgovcom v rokoch 1604 (začiatok Bočkaiovho povstania) až 1711 (Satmársky mier). Ich účastníci bojovali proti absolutisticko-centralizačným snahám viedenského habsburského dvora, ale predovšetkým za zachovanie uhorskej feudálno-stavovskej ústavy a svojich vlastných šľachtických privilégií. Boje sa odohrávali väčšinou na území Slovenska, ktoré vtedy ako jadro Kráľovského Uhorska tvorilo väčšinu územia, ktoré ostalo z Uhorska po tureckej invázii v 16. storočí. Povstania mali ťažké následky pre hospodársky a spoločenský život Uhorska, pretože boje boli Habsburgovcami opätované a povstalci väčšinou porazení. Toto bolo skutočnou tragédiou najmä pre územie súčasného Slovenska, lebo práve na ňom sa odohrávali boje medzi cisárskymi vojskami (labanci) a povstalcami. Povstalecká kuruc ká armáda verbovala v Sedmohradsku, ktoré sa stalo v roku 1547 tureckým vazalom, aj Slovákov preto, lebo východné Slovensko pripadlo Sedmohradsku. Povstania mali aj náboženský charakter náboženského konfliktu medzi katolíckym a protestantským táborom, ktorý v Európe prebiehal v rokoch 1618 – 1648 ako Tridsaťročná vojna.
Príčiny
Povstania boli zapríčinené najmä obmedzovaním stavovských privilégií, násilnou protireformáciou a presadzovaním habsburského absolutizmu. Boli aj súčasťou väčších vojnových konfliktov – pätnásťročnej vojny (15931606) a tridsaťročnej vojny (16181648), v ktorých sedmohradskí a uhorskí povstalci vystupovali ako spojenci habsburgovských nepriateľov – Osmanskej ríše alebo protihabsburských koalícií v strednej a západnej Európe.
Po bitke pri Moháči (1526) a smrti uhorského kráľa Ľudovíta II. mal na uhorský trón nastúpiť Ferdinand Habsburský, no časť šľachty to odmietla a na trón si zvolila Jána Zápoľského, sedmohradské knieža. Počas nasledujúcich bojov (väčšinou na území Slovenska) ani jeden z nich nedokázal zvíťaziť, a tak si neobsadené Uhorsko rozdelili (1538). Sedmohradsko a východná časť Uhorska (vrátane Abovskej, Užskej a Zemplínskej stolice na východe Slovenska) pripadli Jánovi Zápoľskému (Sedmohradsku), zvyšok pripadol Rakúsku.
Od roku 1526 sa stalo Uhorsko integrálnou a trvalou časťou habsburskej monarchie, čiže rakúskej monarchie, preto nemalo vlastných vládcov (jeho vládcami boli panovníci Rakúska, ktorí boli formálne korunovaní aj za uhorských kráľov) a do roku 1867 bolo politicky aj hospodársky riadené z Viedne (hoci formálne malo aj vlastné inštitúcie).
Po dobytí Budína Turkami (1541) došlo k istým presunom, predovšetkým dnešné Maďarsko pripadlo Turkom a východné Slovensko Rakúsku. Habsburgovci tak začali vládnuť na Uhorskom území a v podstate ústupkami na úkor Maďarov si zachraňovali Viedeň a Rakúsko. V roku 1547 uzavrel cisár Ferdinand I. ponižujúci mier s Osmanskou ríšou, v ktorom uznal Sedmohradsko za samostatné kniežatstvo. Sedmohradsko sa stalo tureckým vazalom. Napriek tomu, že v Sedmohradsku prevládalo rumunské obyvateľstvo, vládu mala v rukách prevažne maďarská šľachta.
Rakúšania so spojencami zvíťazili v Bitke pri Viedni už v roku 1683 napriek tomu Veľká turecká vojna (alebo Vojna Svätej ligy) trvala až do roku 1699, kedy bola oslobodená väčšina Uhorska.
Bočkaiovo povstanie (1604 – 1606)
Na čele prvého stavovského povstania stál východouhorský magnát Štefan Bočkai (Bocskay). Povstalci porazili cisárske vojská v Sedmohradsku, obsadili Košice a zmocnili sa veľkej časti východného Slovenska. Hlavným cieľom povstania bolo zrušiť cisárske nariadenia o zaberaní majetkov šľachty a slobodné vyznávanie protestantizmu. V roku 1605 vyvrcholili Bočkaiove úspechy. Jeho vojská, posilnené tureckými oddielmi, sa zmocnili skoro celého Slovenska a podnikali vpády na Moravu, do Sliezska a Rakúska. Dňa 23. júna 1606 uzavreli vo Viedni mier, ktorý zaručoval uhorskej šľachte väčšie zastúpenie v centrálnych úradoch, vo veliteľskom zbore a obsadenie úradu palatína. Stavom sa zaručovala náboženská sloboda.
Betlenovo povstanie (1619 – 1622)
Druhé stavovské povstanie vedené sedmohradským kniežaťom Gabrielom Betlenom (Bethlenom) malo v podstate ten istý cieľ, ako prvé, lebo sa nedodržiavali, zo strany Habsburgovcov, podmienky Viedenského mieru. V auguste 1619 vpadol na východné Slovensko, obsadil Košice a nechal sa svojimi prívržencami vyhlásiť za hlavu Uhorska a ochrancu protestantov. Jeho vojská, posilnené tureckými oddielmi prenikli až na západné Slovensko, kde sa zmocnili Nových Zámkov, Trnavy a na krátky čas aj Bratislavy.
Na sneme v Bratislave (január 1620) schválili „konfederáciu“ s českými stavmi a na ďalšom sneme v Banskej Bystrici (august 1620) zvolili stavy Gabriela Betlena za uhorského kráľa. Po porážke českého povstania na Bielej hore (8. november 1620) nastal obrat aj v Betlenovom povstaní. Počas ofenzívy roku 1621 sa cisárskym vojskám podarilo dobyť Bratislavu, Nitru a ďalšie mestá. Gabriel Betlen preto uzavrel 31. decembra 1621 (alebo 6. januára 1622) s cisárom mier v Mikulove. Vzdal sa dobytého územia a titulu uhorského kráľa. Uhorským stavom potvrdil cisár práva a privilégiá sľúbené Viedenským mierom.
V ďalších protihabsburských akciách v roku 1626 vystupoval Gabriel Betlen ako člen viacerých koalícií – s nemeckými protestantmi, Holandskom a Francúzskom. Gabriel Bethlen začal vojenské akcie pomerne neskoro (september 1626). Až v polovici októbra sa v Ponitrí spojil s Petrom Mansfeldom a so sasko-weimarským vojvodom Jánom Ernstom. Takto aj na území Slovenska prebiehala časť tridsaťročnej vojny. Stredné Slovensko, najmä okolie banských miest, pustošili Mansfeldove vojská a Betlenove turecko-tatárske oddiely. Cisár vyslal proti Betlenovi armádu Albrechta z Valdštejna. Koncom roku 1626 uzavrel Gabriel Betlen v Bratislave mier, ktorý už do konca života (1629) neporušil.
Povstanie Juraja I. Rákociho (1643 – 1645)
Ďalším povstaním bolo vystúpenie Juraja I. Rákociho. Ako spojenec Švédska a Francúzska využil Rákoci nepriaznivú situáciu pre Habsburgovcov, aby sa vyhlásil za ochrancu nespokojných uhorských protestantov. Zo Sedmohradska prenikol na východné Slovensko a ďalej na západ (1644). Roku 1645 prenikli Rákociho drancujúce oddiely znovu na západné Slovensko a ponáhľali sa na pomoc švédskemu generálovi L. Torstensonovi, ktorý obliehal Brno. Na zásah vysokej porty prerušil Juraj I. Rákoci I. vojenské akcie a vrátil sa do Sedmohradska. Ná základe Lineckého mieru (16. decembra 1645) získal Juraj I. Rákoci do doživotnej držby sedem stolíc na severovýchode Uhorska, z toho Satmársku a Sabolčskú natrvalo. Linecký mier rozšíril slobodné vyznávanie náboženstva aj na poddaných, ale inak jeho ustanovenia bránili iba privilégiá šľachty, upevňovali moc a rozširovali majetok Rákóciovskej rodiny.
Povstanie Juraja II. Rákociho (1648 – 1660)
Toto povstanie sa ako jediné neodohrávalo na Slovensku. Juraj II. Rákoci, syn Juraja I. Rákociho sa tu neprezieravo vrhol do bojov o poľský trón (1656 spolu so Švédmi obsadili Varšavu), čím vyvolal konflikt Sedmohradska s Turkami. To malo za následok úpadok moci Sedmohradska a jeho plnú závislosť od porty.
Tököliho povstanie (1678 – 1686)
Všeobecná nespokojnosť prepukla roku 1678 do otvoreného povstania, na čelo ktorého sa postavil Imrich Tököli (Thököly), bohatý kežmarský magnát z územia Slovenska. Z východného Slovenska prenikol do oblasti banských miest a na Hornú Nitru. Kurucké hnutie (ako sa ľudoví protihabsburskí povstalci – prevažne Slováci a Rusíni – asi od 70. rokov 17. storočia nazývali) sa týmto osamostatnilo od Sedmohradska a jeho základňou sa stali stolice na severovýchode Kráľovského Uhorska. Pod dojmom kuruckých úspechov zvolal cisár Leopold I. v roku 1681 do Šopronu snem. Už predtým odvolal absolutistickú formu vlády a na sneme obnovili uhorskú ústavu. Keďže sa nedohodli v otázkach náboženstva, Imrich Tököli sa znovu chopil zbrane. Roku 1682 sa Imrich Tököli stal kráľom „Horného Uhorska“ (teda východného Slovenska) ako vazal Osmanskej ríše (podobne ako Sedmohradsko). Počas výpravy osmanskej armády proti Viedni (1683) Imrich Tököli rozšíril svoj štát smerom na východ skoro na celé Slovensko, ale porážka Turkov znamenala aj rýchly koniec jeho moci. Imrich Tököli bol v tejto súvislosti nazývaný Osmanmi Kráľ stredného Uhorska.
Povstanie Františka II. Rákociho (1703 – 1711)
Upevnenie postavenia Habsburgovcov po vyhnaní Turkov a presadzovanie centralistických opatrení Viedňou vyvolalo znovu veľkú nespokojnosť v Kráľovskom Uhorsku. Povstanie Františka II. Rákociho sa začalo roľníckymi vzburami v severovýchodnom Uhorsku a malo na začiatku čisto sociálny charakter. Zapojením šľachty sa stalo stavovským, hoci roľnícke masy boli naďalej jeho údernou silou. Roku 1703 dobyli Rákociho oddiely banské mestá a v nasledujúcich rokoch ovládli celé Slovensko. V Sedmohradsku roku 1704 Rákociho zvolili za sedmohradské knieža. V Ónode pozbavili stavy Habsburgovcov uhorského trónu (1707) a povstanie dosiahlo svoj vrchol.
Herzeleid
Herzeleid je prvý štúdiový album nemeckej industriálnej metalovej skupiny Rammstein, ktorý bol vydaný 25. septembra 1995.
2517 Orma
2517 Orma je planétka s priemerom 47 km, ktorú objavil Paul Wild 28. septembra 1968.
Sluka
Sluka:
Tat Ali
Tat Ali môže byť:
Labassère
Labassère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tetrachlórmetán
Tetrachlórmetán alebo chlorid uhličitý (CCl4) je ťažká bezfarebná tekutina sladkastej chuti a vône. Používa sa ako nepolárne rozpúšťadlo. Je výborným rozpúšťadlom nepolárnych organických zlúčenín a tukov. Ešte pred niekoľkými rokmi prakticky všetky čistiarne odevov prali tovar svojich zákazníkov v zmesi tetrachlórmetánu a chloroformu. Organické znečistenie bolo veľmi efektívne odstránené a vďaka nízkemu bodu varu čistiacej zmesi boli ich zostatky z odevov zahriatím ľahko odstrániteľné. Kedysi bol používaný ako náplň hasiacich prístrojov.
Výroba a vlastnosti
Chlorid sírny reaguje ďalej so sírouhlíkom:
Malé množstvo tejto látky sa vyprodukuje pri syntéze dichlórmetánu a trichlórmetánu:
Chemicky je tetrachlórmetán málo reaktívny, s kyslíkom prakticky nereaguje a preto je nehorľavý. Za vysokých teplôt však s kyslíkom reaguje za vzniku fosgénu a chlóru:
S niektorými anorganickými bromidmi a jodidmi, hlavne hlinitými, reaguje tak, že v jeho molekule dôjde k výmene chlóru za ťažší halogén resp.
Bezpečnosť
Medzinárodná agentúra pre výskum rakoviny (IARC) klasifikuje tetrachlórmetán do skupiny 2B teda „podozrivý karcinogén pre človeka“.
Handlová
thumb|Rybník nad mestom Handlová je banské mesto ležiace v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza.
Polohopis
Handlová leží na západnom Slovensku, približne od geografického stredu Európy. Administratívne spadá do Trenčianskeho kraja, okresu Prievidza a je tretím najväčším mestom regiónu Horná Nitra.
Mesto je obklopené pohoriami Vtáčnik, Žiar a Kremnické vrchy.
Handlová je vzdialená východne od Prievidze a  severne od Žiaru nad Hronom.
Dejiny
Handlová vznikla zakladajúcou listinou kráľa Ľudovíta I. zo dňa 8. marca 1376, v ktorej dovolil osadníkovi Henrichovi Krickerovi (Chrikeer) založiť na mieste zvanom Krásny Les (Seperdeo Vita) stálu osadu. Spolu s Krickerom prišlo z Kremnice asi 200 nemeckých rodín. Podľa zakladateľovho mena sa v nemčine Handlová dodnes nazýva Krickerhau alebo Krikerhau.
Je to príklad šoltýskej kolonizácie typickej pre oblasť Hornej Nitry, kde sa usídlilo nemecky hovoriace obyvateľstvo označované neskôr ako karpatskí Nemci.
Obec získala v roku 1839 od cisára Ferdinanda I. mestské práva a právo organizovať štyri jarmoky v roku. Prvé záznamy o výskyte uhlia v oblasti pochádzajú z roku 1784. S jeho priemyselnou ťažbou sa začalo až tesne pred prvou svetovou vojnou.
11. decembra 1960 sa začal na juhovýchodnom okraji mesta vyvíjať katastrofický zosuv, ktorý do 30. mája 1961 postupne zničil 150 domov, poškodil úsek cesty, vodovod a elektrické vedenie.
Kalynivka (mesto)
Kalynivka je mesto na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. V roku 2011 tu žilo 20 078 obyvateľov.
Radonice (okres Chomutov)
Radonice (okres Chomutov) je obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 180 obyvateľov, z toho 606 mužov a 574 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 38,2 roka, ženy 39,8 roka).
Handlová
Pomníky
Cintorín: thumb|Pamätník obetiam banskej činnosti na Hornej Nitre.
Hladové námestie
Časti mesta
Sídelný útvar je rozdelený do 7 urbanistických okrskov.
Jazykové a etnické zloženie
1773 – Úradný lexikón sídiel 1786 – Opis Uhorska 1851 – Uhorský geografický slovník 1880 1910 1930 – v roku 1976 bola k obci Handlová pričlenená obec Morovno a Nová Lehota
1991 2001 2011
Kultúra a zaujímavosti
náhľad|Nová Lehota – kostol so sekvojou
Školstvo
Školstvo v zriaďovateľskej pôsobnosti mesta Handlová:
Handlová je zriaďovateľom troch základných škôl, základnej umeleckej školy, piatich predškolských zariadení a centra voľného času.
Priemysel
Ťažiskom priemyslu v Handlovej je hlbinná ťažba hnedého uhlia. Jej prvopočiatky siahajú k počiatku 20. storočia, keď sa o ložiská hnedého uhlia (lignit) zaujímal aj gróf Pálfi. Baňa vznikla v roku 1906 a následný začiatok priemyselnej ťažby uhlia sa datuje do roku 1909. V súvislosti s rozvojom banskej činnosti začínajú okolo hlavnej štôlne vyrastať potrebné objekty (triedič uhlia, šatne, kúpeľne, správna budova...) a aj banícka kolónia s typizovanými stavbami na ubytovanie baníkov a ich rodín. Medzi dominantné stavby priamo či nepriamo súvisiace s banskou činnosťou patrila aj lanovka na odvoz hlušiny a popolčeka, rovnako ako sústava komínov z priľahlej elektrárne.
Medzi ďalšie veľké podniky predrevolučného obdobia patrili Oceľové konštrukcie (výroba bytových jadier pre panelové domy), Chemika (obaly, granulát na ďalšie spracovanie), Slovenka (konfekčné odevy) a Mlaď (plyšové hračky). Po rozpade socialistického hospodárskeho bloku a súvisiacich trhov niektoré podniky zanikli, iné sa transformovali a v určitej forme existujú dodnes. Pribudli aj menšie nové prevádzky zaoberajúce sa napr. strojárenskou výrobou alebo šitím obuvníckych zvrškov.
Doprava
Cez Handlovú prechádza štátna cesta prvej triedy číslo I/9 s medzinárodným významom (E572). Dostupné sú diaľkové aj medzinárodné autobusové linky, prímestská doprava celej Handlovskej doliny spáduje do svojho prirodzeného a historického centra, do Prievidze. Niekoľko prímestských spojov premáva aj v smere na Žiar nad Hronom.
Partnerské obce
Mesto ďalej spolupracuje s moravským mestom Zábřeh.
Legálny marxizmus
Legálny marxizmus bol ideový prúd v Rusku, ktorý vznikol v 90. rokoch 19. storočia. Vychádzal z kritiky národníctva, filozoficky staval na novokantovstve a bol predchodcom vechovstva.
345 Tercidina
345 Tercidina je planétka v hlavnom páse planétok.
Hvozdnice (prírodná rezervácia)
Hvozdnice je prírodná rezervácia ev. č. 1141 južne od obce Slavkov v okrese Opava. Chránené územie sa rozkladá na severovýchodnom okraji vrchoviny Nízkeho Jeseníku v nive potoka Hvozdnice, kde zahŕňa sústavu troch rybníkov (Slavkovský, Vrbovec a Jankuv) s okolím. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je jedno z posledných bahenných území v nížinných oblastiach Moravskosliezskeho kraja s bohatým výskytom rastlinstva a živočíšstva vrátane geologických výtvorov.
Flóra
Flóru tvoria predovšetkým byliny typické pre lužné lesy – v jarnom aspekte je to veternica hájna, veternica iskerníkovitá, pľúcnik lekársky, veterník žltuškovitý, chochlačka dutá, slezinovka striedavolistá, prvosienka vyššia, zubovník šupinatý, kopytník európsky a krivec žltý. Menej často môžeme tiež naraziť na ľaliu zlatohlavú. V priebehu mája na lokalite vykvitajú konvalinka voňavá, tôňovka dvojlistá, kokorík voňavý, v okolí rybníkov potom tiež kosatec žltý. Rybníky sú tiež vhodné pre neskôr vykvitajúce dvojzubce alebo žabník skorocelový. Na suchších plochách v priľahlých častiach rezervácie naopak kvitne klinček slzičkový. Na lokalite sa bohužiaľ v posledných rokoch šíri invazívna krídlatka, ktorú bude treba v nasledujúcich rokoch pravidelne likvidovať, aby nedošlo k zarastaniu cenných mikrolokalít a celej oblasti.
V minulosti bol z rezervácie uvádzaný rad významných druhov – napríklad veternica lesná, vstavač mužský poznačený alebo niektoré druhy bublinatiek. V dôsledku intenzifikácie poľnohospodárstva, scelovania polí, úbytku prirodzeného prostredia pre možný rast rastlín, neopodstatneného trhania chránených rastlín do herbárov a pre predajné a dekoračné účely, sa tieto druhy v lokalite v súčasnosti žiaľ nevyskytujú. To však neznamená, že by lokalita nebola stále regionálne významná, a preto je nutné ju chrániť a zachovať. Tunajší jarný aspekt bylín je totiž typický pre lužné lesy, ktorých je na Opavsku veľmi málo, a preto ide o veľmi cennú oblasť zvyškov pôvodných tvrdolistých lužných lesov. Súčasne ide o významnú rybničnú oblasť v okrese, ktorá je vhodná pre vlhkomilné a vodné druhy rastlín.
Mécringes
Mécringes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Kališka
Michal Kališka (* 21. november 1941, Hnúšťa) je hudobník, kultúrno-osvetový pracovník, pedagóg, scenárista a režisér.
Soulaines-Dhuys (obec)
Soulaines-Dhuys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 311 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Menedémos z Élidy
Menedémos (Menedémos) bol olympijský víťaz v synóride v roku 60 pred Kr.
Menedémos, syn Próta z Élidy, bol na 180. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr. Meno olympionika Menedéma je zaznamenané na dvoch podstavcoch jeho sôch, ktoré kedysi stáli na posvätnej pôde Olympie. Prvý podstavec s nápisom IvO 214 (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) sa našiel východne od Diovho chrámu a druhý s nápisom IvO 215, ktorý uvádza aj víťazstvo jeho syna Menedéma v synóride so žrebcami v Nemei, objavili v Héraione.
Carnival of Rust
Carnival of Rust je druhý album fínskej rockovej skupiny Poets of the Fall. Album vyšiel 12. apríla 2006 vo Fínsku, 12. septembra vo Švédsku, v októbri 2006 vyšiel v Austrálii, Rusku a na Ukrajine. 20. apríla 2007 vyšiel v Nemecku.
Vo Fínsku sa tento album hneď dostal v rebríčkoch do prvej štyridsiatky a udržal sa v nich 26 týždňov. 24. mája 2006 získal tento album vo Fínsku zlato a platinu získal 11. decembra toho istého roku.
Lienka štvorškvrnná
Lienka štvorškvrnná (lat. Exochomus quadripustulatus) patrí do čeľade lienkovité a radu chrobáky. Je veľmi rozšírená na boroviciach a smrekoch. Požiera škodlivé červy. Je 3 až veľká. Larvy sa kuklia v pokožke lariev červov.
Šala Hajk
Šal(l)a (Hajk) alebo O’a alebo po taliansky (Lago) Scial(l)a môže byť:
George Davison
thumb|right|upright 1.5|George Davison – Cibuľové pole (1890) George Davison (* 19. september 1854 Lowestoft, Veľká Británia – † 26. december 1930 Antibes, Francúzsko) bol britský fotograf.
Veliká Ves (okres Chomutov)
Veliká Ves (okres Chomutov) je obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 309 obyvateľov, z toho 158 mužov a 151 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 40,1 roka, ženy 39,1 roka).
George Davison
Život a dielo
Začal fotografovať v roku 1885, kedy tiež vstúpil do fotografického spolku Camera Club. Svoje fotografie vystavoval už v nasledujúcom roku na výstave Fotografickej spoločnosti, kam bol prijatý za člena. V počiatkoch svojej tvorby bol ovplyvnený naturalistickou fotografiou, najmä P. H. Emersonom.
V roku 1889 ponúkol George Eastman Davisonovi miesto riaditeľa londýnskej pobočky firmy Eastman Photographic Materials Company. To bol začiatok dlhodobého zväzku Davisona s Eastmanom a firmou Kodak. Roku 1897 opustil miesto štátneho úradníka a stal sa námestníkom riaditeľa Eastman Photographic Materials Company. Jeho prvou úlohou v novej funkcii bolo zorganizovať veľkú súťaž a výstavu amatérskej fotografie. Výstava mala veľký úspech – počas troch týždňov ju v Londýne navštívilo viac než 25 tisíc návštevníkov.
V roku 1898 sa stal Davison zástupcom riaditeľa firmy Kodak a o dva roky neskôr jej riaditeľom. Aj napriek svojmu pracovnému vyťaženiu fotografoval a vystavoval až do roku 1911.
Labastide (Hautes-Pyrénées)
Labastide je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
346 Hermentaria
346 Hermentaria je planétka v hlavnom páse planétok.