cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ionizujúce žiarenie
Princíp vzniku
Premena rádionuklidu na stabilný izotop sa nazýva rádioaktívna premena a existuje niekoľko jej druhov. Podľa druhu žiarenia, ktoré sa pri tejto premene emituje, poznáme premenu alfa, premenu beta+ a beta- a premenu gama. Rôzne chemické látky ožarované ionizujúcim žiarením toto žiarenie absorbujú. Tým sa energia ionizujúceho žiarenia znižuje na úkor energie, ktorú získava atóm absorbujúcej látky. Udalosti, ktoré môže ionizujúce žiarenie pri interakcii s hmotou vyvolať sú excitácia, ionizácia, rozptyl a vznik brzdného žiarenia. Schopnosť rádionuklidu vyvolať poškodenie v živom organizme sa nazýva rádiotoxicita. Na rozdiel od chemicky toxických látok rádionuklidy sa toxické už vo veľmi malých koncentráciách. Všeobecne je rádionuklid tým nebezpečnejší, čím má dlhšiu dobu polpremeny, vyššiu ionizačnú schopnosť, čím selektívnejšie sa ukladá v určitej časti organizmu a čím ťažšie sa dá stadiaľ odstrániť.
Účinky na živé organizmy
Ionizujúce žiarenie vo forme dlhotrvajúceho slabého, alebo krátkodobého intenzívneho žiarenia má negatívne účinky na všetky živé organizmy. Dochádza ku absorpcii ionizujúcich častíc alebo vlnenia atómami daného materiálu. To spôsobuje vyrážanie elektrónov z ich orbít a tvorbu negatívne nabitých aniónov. Ionizované časti molekúl sa stávajú veľmi reaktívnymi a vyvolávajú chemické reakcie, ktoré bunku usmrtia, alebo vedú k jej zmenám na genetickej úrovni (reakcia radikálov s DNA spôsobí porušenie fosfodiesterových väzieb a tým pretrhanie jej reťazca). Organizmus preto musí aktivovať svoje reparačné mechanizmy, aby tieto poškodenia odstránil. Nie vždy sa mu to ale podarí a tak vznikajú nezvratné poškodenia v organelách alebo v genetickej informácii bunky, čo môže viesť k jej smrti alebo k zmeneniu funkcie. Zmenená funkcia bunky môže viesť aj niekoľko rokov po samotnom ožiarení u stavovcov k vzniku onkologického ochorenia.
Napriek týmto nepriaznivým účinkom dochádza k častému využívaniu ionizujúceho žiarenia v medicíne. Pri rádioterapii sa škodlivé účinky ionizujúceho žiarenia na bunku používajú na zničenie nádoru. Nevýhodou tejto liečby je však to, že v menšej miere zdroj ionizujúceho žiarenia poškodzuje aj okolité zdravé tkanivá. Rádiológia je využitie ionizujúceho (aj neionizujúceho) žiarenia na diagnostiku ochorenia. V tomto prípade sú všetky zničujúce účinky ionizujúceho žiarenia nežiaducim vedľajším produktom (radiačná záťaž).
Jarabá
Jarabá je obec na Slovensku v okrese Brezno.
Polohopis
Horská obec s nachádza na južnom úpätí Nízkych Tatier, v údolí Štiavničky. Jarabou prechádza cesta I/72 z Kráľovej Lehoty do Podbrezovej, ktorá cez sedlo Čertovica spája Liptov s Horehroním.
Turistika
Poloha obce poskytuje vhodné východiskové miesto na vysokohorskú turistiku:
Prvok systému
Rozloženie systému na prvky a poznanie ich vlastností vytvára predpoklady pre zásahy do štruktúry systému, ktoré vedú k skvalitneniu funkcií prvkov, a tým aj k zlepšeniu funkcie systému ako celku.
Prvky možno hodnotiť z rôznych hľadísk, na základe čoho sa určujú vnútorné, hraničné, vstupné, výstupné, riadené prvky i riadiace prvky.
Clarbec
Clarbec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 372 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1948
Narodenia
thumb|upright|[[Michal Slivka (archeológ)|Michal Slivka (* 9. júl)]] thumb|upright|[[Magda Vášáryová (* 26. august)]] thumb|upright|[[Jeremy Irons (* 19. september)]] thumb|upright|[[Olivia Newton-John (* 26. september)]] thumb|upright|[[Elizabeth Blackburnová (* 26. november)]] thumb|upright|[[Pavol Hammel (* 7. december)]] thumb|upright|[[Gérard Depardieu (* 27. december)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Móhandás Karamčand Gándhí|Gándhí († 30. január)]] thumb|upright|[[Edvard Beneš († 3. september)]] thumb|upright|[[Franz Lehár († 24. október)]]
Feldkirchen (okres)
Feldkirchen je okres v rakúskej spolkovej krajine Korutánsko. Má rozlohu, žije tu 30 376 obyvateľov (2011) a jeho sídlom je mesto Feldkirchen in Kärnten.
Bell County (Texas)
Bell County je americký okres v strednom Texase. Vznikol v roku 1850 a je súčasťou aglomerácie Killeen–Temple–Fort Hood Metropolitan Statistical Area. Je pomenovaný podľa Petra Hansborough Bella, tretieho guvernéra Texasu.
Brněnec
Brněnec je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 359 obyvateľov, z toho 662 mužov a 697 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,7 roka (muži 42,1 roka, ženy 45,2 roka).
Jana Žitňanská
Mgr. Jana Žitňanská, rod. Lepeňová (* 14. máj 1974, Bratislava) je slovenská žurnalistka, konzervatívna politička a poslankyňa Národnej rady SR, členka výboru pre ľudské práva a národnostné menšiny, neskôr výboru pre vzdelanie, mládež a šport, od roku 2020 výboru pre sociálne veci. V rokoch 20142019 pôsobila ako poslankyňa Európskeho parlamentu. Bola podpredsedníčkou strán KDH, NOVA a ZA ĽUDÍ. Svojej straníckej funkcie v ZA ĽUDÍ sa vzdala 31. marca 2023 po vystúpení zo strany. Dnes pôsobí ako nezaradená poslankyňa Národnej rady SR za stranu Demokrati.
Život
Jana Žitňanská sa narodila 14. mája 1974 v Bratislave ako Jana Lepeňová. V roku 1995 absolvovala Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave a bola žurnalistkou. V Paríži potom v roku 1996 vyštudovala súkromnú vysokú školu Centre de formation des journalistes a pracovala ako redaktorka Radio France v Marseille.
V období rokov 20012007 pôsobila ako členka Rady pre vysielanie a restransmisiu.
KDH a pôsobenie v Národnej rade
Jana Žitňanská bola členkou KDH od roku 1998. V strane tiež zastávala funkciu podpredsedníčky až do 28. mája 2012. Vtedy spoločne s poslancom Danielom Lipšicom z hnutia vystúpili a spoločne so žurnalistom Gáborom Grendelom založili politickú stranu Nová väčšina – Dohoda, neskôr len NOVA. V tejto strane pôsobila ako podpredsedníčka.
V roku 2010 bola Žitňanská zo 6. miesta kandidátnej listiny KDH zvolená za poslankyňu Národnej rady Slovenskej republiky, získala 21 657 prednostných hlasov (5. v strane). Pôsobila vo Výbore NR SR pre ľudské práva a národnostné menšiny. Poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky sa stala opätovne v roku 2012 z kandidátky KDH, kedy kandidovala z 8. miesta a získala 38 635 hlasov (5. v strane). Následne bola členkou tohto poslaneckého klubu. Krátko po založení NOVY v tom istom roku bola nezaradenou poslankyňou. K 1. júlu 2014 na jej post nastúpil náhradník Jozef Bobík z pôvodnej KDH.
Europoslankyňa (2014 – 2019)
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 sa stala europoslankyňou, pôsobí v politickej skupine Európskych konzervatívcov a reformistov a je podpredsedníčka výboru pre práva žien a rodovú rovnosť a členka výboru pre zamestnanosť a sociálne veci. Kandidovala na druhom mieste kandidátky za koalíciu strán NOVA, KDS a OKS.
12. februára 2019 Žitňanská ohlásila, že vo voľbách do EP v máji 2019 opätovne kandidovať nebude. Chce sa vrátiť na Slovensko a pokúsiť sa systémovo zmeniť prístup štátu k chorým a k osobám so zdravotným postihnutím a ich rodinám.
ZA ĽUDÍ (2019 – 2023)
V roku 2019 sa Žitňanská pridala do novovznikajúcej strany bývalého prezidenta Andreja Kisku, ZA ĽUDÍ. Na jej ustanovujúcom sneme 28. septembra 2019 v Košiciach bola zvolená za podpredsedníčku strany. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidovala zo 4. miesta kandidátky ZA ĽUDÍ. Vo voľbách získala 50 646 preferenčných hlasov a získala 3. miesto v strane. V parlamente sa stala predsedníčkou Výboru NR SR pre sociálne veci a taktiež pôsobila ako predsedníčka poslaneckého klubu ZA ĽUDÍ. Po zaniknutí poslaneckého klubu naďalej pôsobila ako nezaradená poslankyňa strany do 31. marca 2023, kedy vystúpila zo strany ZA ĽUDÍ spolu s poslancom Jurajom Šeligom.
Demokrati (2023 – súčasnosť)
21. apríla 2023 vstúpila do strany Demokrati spolu s poslancom Jurajom Šeligom, ktorý so Žitňanskou spolu odišiel zo strany ZA ĽUDÍ na začiatku apríla. Dnes pôsobí ako jedna zo štyroch poslancov Demokratov v Národnej rady SR.
NGC 5316
NGC 5316 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 25. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6.
Victor Hugo
Victor Marie Hugo (* 26. február 1802, Besançon, Francúzsko – † 22. máj 1885, Paríž) bol francúzsky básnik, prozaik, dramatik, románopisec, politik a jeden z najvýznamnejších predstaviteľov francúzskeho romantizmu.
V roku 1837 bol vymenovaný za dôstojníka čestnej légie. Roku 1845 vstúpil do politiky a bol vymenovaný za paira, v komore pairov sa vyslovoval za návrat Ľudovíta Bonaparta, po zrušení pairstva (1848) úspešne kandidoval do ústavodarného zhromaždenia (na listine Constitutionelu) ako zástanca pravicovej politiky. Ľavicovým politikom sa stal až v októbri 1849. Odvtedy vystupoval ako odporca Ľudovíta Bonaparta a zástanca liberálneho socializmu. Z tohto dôvodu odišiel po štátnom prevrate (2. december 1851) do exilu a usadil sa v Bruseli, potom na ostrovoch Jersey a Guernsey. Do Paríža sa vrátil až v roku 1870. Roku 1871 bol zvolený do bordeauxského zhromaždenia, z ktorého veľmi skoro vystúpil. Roku 1875 sa stal senátorským delegátom a onedlho na to senátorom. Roku 1881 bol znova zvolený ako senátorský delegát a roku 1882 sa opäť stal senátorom.
Mladosť a vplyv prostredia
Victor-Marie Hugo bol tretím a posledným synom Josepha Léopolda Sigisberta Huga (1773 – 1828) a Sophie Trébuchetovej (1772 – 1821). Jeho bratia sa volali Abel Joseph Hugo (1798 – 1855) a Eugène Hugo (1800 – 1837). Victor sa narodil v roku 1802 v meste Besançon (región Franche-Comté) a väčšinu svojho života prežil vo Francúzsku. Počas vlády Napoleona III. bol však nútený odísť do exilu – v roku 1851 žil krátko v Bruseli, v období od 1852 do 1855 na ostrove Jersey a v rokoch 1855 – 1870 a 1872 – 1873 na ostrove Guernsey. V roku 1859 bola vyhlásená všeobecná amnestia – odvtedy bol exil Hugovou vlastnou voľbou a výrazom protestu proti francúzskej vláde.
Hugovo rané detstvo bolo poznamenané veľkými udalosťami. Storočie, ktoré predchádzalo jeho narodeniu, bolo svedkom zvrhnutia dynastie Bourbonovcov počas Francúzskej revolúcie, vzostupu a pádu Prvej republiky, vzostupu Prvého francúzskeho cisárstva a diktatúry Napoleona Bonaparta. Napoleon sa prehlásil cisárom dva roky po Hugovom narodení a dynastia Bourbonovcov sa dočkala reštaurácie pred jeho osemnástymi narodeninami. Rozdielne politické a náboženské presvedčenie Hugových rodičov bolo odrazom vplyvov, ktoré budú súperiť o nadvládu nad Francúzskom počas jeho života: Hugov otec bol vysoký dôstojník v Napoleonovej armáde, ateista a republikán, pre ktorého bol Napoleon hrdinom; jeho matka bola neochvejná katolíčka a rojalistka a jej milencom bol generál Victor Fanneau Lahorie, popravený v roku 1812 za úklady voči Napoleonovi.
Sophie sprevádzala manžela do Talianska (kde slúžil ako guvernér provincie v blízkosti Neapola) a do Španielska (kde zodpovedal za tri španielske provincie). Kvôli únave z neustáleho cestovania, ktoré je súčasťou vojenského života, a hádkam s neverným manželom Sophie v roku 1803 na čas opustila Léopolda a usadila sa v Paríži. Od tej doby hrala dominantnú úlohu vo výchove a vzdelávaní svojho syna, čo sa odrazilo aj v skorej Hugovej poézii a próze, ktoré odrážajú vášnivú oddanosť kráľovi a viere. Až neskôr, počas udalostí, ktoré viedli k Francúzskej revolúcii z roku 1848, sa Hugo začal búriť voči svojej katolíckej rojalistickej výchove a začal presadzovať republikánstvo a voľnomyšlienkárstvo.
Raná tvorba – poézia a próza
Zanietenie a výrečnosť Hugovej ranej tvorby mu už v mladosti priniesli úspech a slávu. So svojimi bratmi Abelom a Eugènom založil v roku 1819 literárnu revue Conservateur littéraire, ktorou upozornil na svoj literárny talent. V tom istom roku získal ocenenie v súťaži vyhlásenej „Académie des Jeux floraux“. V roku 1820 ho akadémia ocenila po druhýkrát a tento úspech inšpiroval Huga, aby zanechal štúdium matematiky, ktoré ho rovnako zaujímalo, a pustil sa do literárnej kariéry. Jeho prvá básnická zbierka Ódy vyšla v roku 1821. Vďaka štúdiu na „Lycée Louis-le-Grand“ (Lýceum Ľudovíta Veľkého) sa devätnásťročnému Hugovi darilo svoje dielo rýchlo presláviť. Zúčastňoval sa na stretnutiach literárnej skupiny „Cénacle“ Charlesa Nodiera v „Bibliothèque de l’Arsenal“, ktorá bola kolískou romantizmu a výrazne ovplyvnila Hugov literárny vývoj. Ďalšia zbierka, Ódy a rozličné básne, vyšla v roku 1822 a vyslúžila len dvadsaťročnému Hugovi kráľovskú penziu od Ľudovíta XVIII. Hoci Hugove básne vzbudzovali obdiv svojou spontánnou horlivosťou a plynulosťou, až nasledujúca zbierka Ódy a balady v ňom odhaľuje skvelého básnika a prirodzeného majstra lyrických a kreatívnych spevov.
Proti vôli svojej matky sa Hugo zamiloval a tajne zasnúbil so svojou priateľkou z detstva Adèle Foucherovou (1803 – 1868). Kvôli svojmu nezvyčajne blízkemu vzťahu s matkou sa však neodvážil s Adèle oženiť skôr ako v roku 1822, rok po matkinej smrti. Prvý syn, Léopold, sa im narodil v roku 1823, ale zomrel ešte v detstve. Hugovými ďalšími deťmi boli Léopoldine (28. august 1824), Charles (4. november 1826), François-Victor (28 október 1828), a Adèle (24. august 1830). Rok po svadbe vydal Hugo svoj prvý román Han z Islandu (1823) a o tri roky nato druhý, Bug-Jargal (1826). V priebehu rokov 1829 až 1840 vydáva ďalších päť zbierok poézie: Východné spevy, (1829), Jesenné lístie (1831), Spevy súmraku (1835), Vnútorné hlasy (1837) a Lúče a tiene (1840), ktorými upevnil svoju povesť jedného z najvýznamnejších autorov elégií a lyrických básní svojej doby.
Divadelná tvorba
Na divadelných doskách Hugo nezožal taký rýchly úspech. V roku 1827 vydal veršovanú drámu Cromwell, ktorá však nebola nikdy zinscenovaná a preslávila sa skôr vďaka autorovmu predslovu, nie kvôli hodnote hry samotnej (bola príliš dlhá a preto „nevhodná na inscenáciu“). V úvode k dielu Hugo nabádal kolegov umelcov, aby sa oslobodili od zväzujúcich pravidiel, ktoré im vnucovala francúzska klasicistická dráma a tak vyvolal dlhodobú búrlivú debatu medzi francúzskym klasicizmom a romantizmom. Po Cromwellovi nasledoval prepadák Amy Robsart, experimentálna hra, ktorú Hugo v mladosti napísal podľa románu Waltera Scotta Kenilworth a ktorá bola uvedená pod menom Hugovho švagra Paula Fouchera. Tá sa však dočkala len jedného predstavenia, keďže ju diváci vôbec neprijali.
Prvou Hugovou hrou uvedenou na scénu pod jeho vlastným menom bola Marion de Lorme. Hoci bola spočiatku zakázaná kvôli nelichotivému portrétu francúzskej monarchie, v roku 1829 sa ju nakoniec podarilo uviesť bez zásahu cenzúry, úspech však nezískala. Zato hra, ktorú Hugo napísal nasledujúci rok, Hernani, sa stáva jednou z najúspešnejších a najdôležitejších udalostí pre francúzske divadlo 19. storočia. Premiéra tejto hry vošla do povedomia ako „Bitka o Hernaniho“. Dnes táto dráma upadla hlboko do zabudnutia, pripomína ju len Verdiho rovnomenná opera, ktorá sa ňou inšpirovala. V dobe svojho uvedenia však Hernani takmer vyvolal roztržky medzi znepriatelenými tábormi vo francúzskej literatúre a spoločnosti: romantikmi vs. klasicistami, liberálmi vs. konformistami a republikánmi vs. rojalistami. Tlač síce hru do veľkej miery odsúdila, divadlo však bolo každý večer plné a Hugo bol korunovaný za popredného vodcu francúzskeho romantizmu. Hra tiež signalizovala, že Hugov koncept romantizmu sa stáva vo veľkej miere spolitizovaným – Hugo bol presvedčený, že tak ako liberalizmus v politike môže oslobodiť krajinu od monarchistickej tyranie a diktatúry, romantizmus predstavuje oslobodenie umení od klasicistických obmedzení. thumb|left|Herečka Juliette Drouetová, Hugova milenka
V roku 1832 nadviazal Hugo na úspech Hernaniho hrou Kráľ sa zabáva. Po prvom predstavení cenzúra hru okamžite zakázala kvôli otvorenému výsmechu francúzskej šľachty, no stala sa veľmi populárnou v tlačenej podobe. Hugo zo zlosti nad zákazom napísal svoju ďalšiu hru, Lukrécia Borgia len za 14 dní. Následne sa v roku 1833 objavila na scéne a zožala veľký úspech. Hlavná úloha pripadla slečne George (bývalej milenke Napoleona) a vedľajšiu postavu hrala Juliette Drouetová. Táto však získala hlavnú úlohu v Hugovom osobnom živote, keď sa stala jeho celoživotnou milenkou a múzou. Kým Hugo mal počas svojho života veľa romantických úletov, Drouetovú uznala dokonca aj jeho manželka ako osobu, ktorá má so spisovateľom výnimočný vzťah a správala sa k nej takmer ako k členke rodiny. V ďalšej Hugovej hre (Mária Tudorová) si Drouetová zahrala lady Jane Greyovú, opäť po boku slečny George ako kráľovnej Márie. Nebola však považovaná za dostatočne vhodnú pre túto úlohu, preto ju po premiére nahradili. Bola to Drouteovej posledná úloha na doskách francúzskeho divadla, zvyšok svojho života už zasvätila Hugovi. Žijúc zo svojej malej penzie sa na nasledujúcich 50 rokov stala Hugovou neplatenou sekretárkou a spoločníčkou na cestách.
Hugova hra Angelo, tyran padovský, ktorá mala premiéru v roku 1835, bola tiež veľmi úspešná. Krátko nato vojvoda Orleánsky (syn kráľa Ľudovíta Filipa a Hugov obdivovateľ) založil nové divadlo, aby podporil Hugove nové hry. „Théâtre de la Renaissance“ bolo otvorené v novembri 1838, pri premiére hry Ruy Blas. Hoci túto drámu mnohí považujú za Hugovu najlepšiu, v tom čase sa stretla len s priemerným úspechom. Až do roku 1843 Hugo žiadnu ďalšiu hru nenapísal. Kasteláni sa dočkali len 33 predstavení, keďže obecenstvo dalo prednosť konkurenčným hrám, a stali sa tak posledným Hugovým divadelným kúskom. Hoci neskôr, v roku 1869, napísal ešte krátku veršovanú drámu Torquemada, tá bola vydaná až niekoľko rokov pred jeho smrťou a nebola určená na inscenáciu. Hugov záujem o divadlo však neutíchol a v roku 1864 vydal štúdiu o Williamovi Shakespearovi, ktorého štýl sa snažil vo svojich drámach napodobniť a ktorú verejnosť prijala veľmi dobre.
Neskoršia beletria
thumb|upright|Ilustrácia Alfreda Barboua z pôvodného vydania románu [[Chrám Matky Božej v Paríži (román)|Chrám Matky Božej v Paríži (1831)]] Prvá Hugova prepracovanejšia beletria vyšla v roku 1829 a odrážala jeho prenikavé sociálne cítenie, ktorým sú pretkané aj jeho ďalšie diela. Posledný deň odsúdenca hlboko ovplyvní tvorbu neskorších spisovateľov ako Albert Camus, Charles Dickens a Fiodor Dostojevskij. Claude Gueux, dokumentárna poviedka podľa skutočného príbehu vraha, ktorý bol vo Francúzsku popravený, vyšla v roku 1834 a Hugo sám ju neskôr považoval za predchodcu svojho skvelého diela s námetom sociálnej nespravodlivosti,  Bedárov. Hugovým prvým rozsiahlym románom sa však stal Chrám Matky Božej v Paríži, (1831), ktorý zožal obrovský úspech, preto bol čoskoro preložený do ďalších európskych jazykov. Jedným z dôsledkov knihy bolo, že zahanbil Paríž a donútil ho zreštaurovať zanedbanú katedrálu Notre-Dame, ktorá čoskoro začala priťahovať tisícky turistov, zaujatých populárnym románom. Kniha tiež podnietila opätovný rešpekt voči budovám postaveným pred renesanciou, ktorým sa následne začala venovať intenzívna starostlivosť. thumb|left|Portrét „Cosette“ od Emila Bayarda z pôvodného vydania  [[Bedári|Bedárov (1862)]] Už v tridsiatych rokoch začal Hugo plánovať rozsiahly román o spoločenskej biede a nespravodlivosti, no trvalo mu celých 17 rokov, kým svoje trvalo najpopulárnejšie dielo, román Bedári, dokončil a vydal v roku 1862. Autor si bol náležite vedomý kvality tohto románu a preto si za jeho vydanie zapýtal 300 tis. frankov, keďže chcel zaopatriť seba a rodinu na zvyšok života. Táto významná úloha pripadla vydavateľstvu „Lacroix a Verboeckhoven“, ktoré rozpútalo v tej dobe nevídanú marketingovú kampaň, keď začalo oznamovať príchod románu pol roka pred jeho samotným vydaním. Spočiatku tiež vydalo len prvú časť románu (Fantine), ktorá vyšla v najväčších mestách v rovnaký deň. Ďalšie časti románu sa rozpredali v priebehu niekoľkých hodín a mali obrovský vplyv na francúzsku spoločnosť. Škála reakcií bola rozsiahla – od nadšeného entuziazmu až po ostré odsúdenie – no problémy zdôraznené v „Bedároch“ sa čoskoro dostali do programu Národného zhromaždenia. Román je dodnes známy po celom svete a stal sa predlohou pre kinematografické, televízne i muzikálové adaptácie v takom rozsahu, s akým sa dá porovnať máloktoré literárne dielo.
Vo svojom nasledujúcom románe Robotníci mora (1866) sa Hugo odvracia od sociálnych a politických otázok. Kniha bola však prijatá veľmi dobre, možno aj vďaka predchádzajúcemu úspechu Bedárov. V príbehu venovanom ostrovu Guernsey, kde Hugo strávil 15 rokov svojho exilu, vykresľuje súboj človeka s morom a hroznými stvoreniami, číhajúcimi pod jeho hladinou. Toto dielo vyvolalo v Paríži nezvyčajnú módu – kalmáre. Parížanov začali tieto tvory fascinovať a objavovali sa všade – od jedál a výstav až po klobúky a večierky. V tom čase ich mnohí stále považovali za mýtické tvory.
Hugo sa k politickej a sociálnej tematike vrátil v ďalšom románe, Človek, ktorý sa smeje (1869), kde podáva kritický portrét aristokracie. No táto kniha nebola taká úspešná ako jeho predošlé pokusy a Hugo sa sám začal vyjadrovať o čoraz väčšej vzdialenosti medzi jeho dielami a prácami jeho súčasníkov ako Flaubert či Zolu, ktorých naturalistické diela v tej dobe prekračovali Hugov úspech. Jeho posledný román, Deväťdesiat tri (1874) sa zaoberal témou, ktorej sa Hugo predtým vyhýbal – vládou teroru počas Francúzskej revolúcie. Hoci Hugova popularita v dobe vydania tohto románu už upadala, mnohí dnes považujú túto knihu za významné dielo na rovnakej úrovni ako jeho známejšie romány.
Politická činnosť a exil
náhľad|left|V skalách na ostrove Jersey (1853 – 1855)|264x264bod Po troch neúspešných pokusoch bol Hugo v roku 1841 konečne zvolený za člena Francúzskej akadémie, čím sa upevnila jeho pozícia medzi literátmi a umelcami Francúzska. Následne sa čoraz viac začína angažovať vo francúzskej politike ako zástanca republikánskej formy vlády. Kráľ Ľudovít Filip mu v tom istom roku udelil šľachtický titul a v roku 1845 sa Hugo stal francúzskym pairom. V snemovni sa vyjadroval proti trestu smrti a sociálnej nespravodlivosti a v prospech slobody tlače a samostatnosti Poľska. Po revolúcii v roku 1848 a vzniku Druhej republiky bol zvolený do zákonodárneho zhromaždenia a ústavného zhromaždenia.
Počas pobytu v exile vydal Hugo svoje najslávnejšie politické pamflety proti Napoleonovi III., Napoleon Malý a História jedného zločinu. Tieto pamflety boli vo Francúzsku zakázané, no i tak tu mali veľký vplyv. Výsledkom Hugovho pobytu na Guernsey boli tiež niektoré zo jeho najlepších diel, vrátane  Bedárov a troch vysoko hodnotných zbierok poézie – Tresty (1853), Kontemplácie (1856) a Legenda vekov (1859). Okrem toho sa mu podarilo presvedčiť vládu kráľovnej Viktórie, aby ušetrila životy šiestich Írov, obvinených z teroristickej činnosti a zaslúžil sa o zrušenie trestu smrti v ústave Ženevy, Portugalska a Kolumbie.
Hoci Napoleon III. v roku 1859 prisľúbil politickú amnestiu pre všetkých politických emigrantov, Hugo túto ponuku odmietol, pretože tým pádom by musel obmedziť svoju kritiku vlády. Do svojej rodnej krajiny sa teda konečne vrátil až v roku 1870, po páde Napoleona III. a vyhlásení Tretej republiky. Okamžite bol zvolený do Národného zhromaždenia a Senátu.
Hugov záujem o ochranu umeleckých prác a intelektuálneho vlastníctva prispel k tomu, že sa stal zakladajúcim členom spoločnosti Association Littéraire et Artistique Internationale (Medzinárodné združenie literátov a umelcov), ktorá iniciovala Bernský dohovor o ochrane literárnych a umeleckých diel.
Náboženské názory
náhľad|vpravo|Hugo počas svojho spiritualistického obdobia na Guernsey (1855)
Hugove náboženské názory sa v priebehu jeho života radikálne menili. V mladosti sa považoval za katolíka a mal úctu voči cirkvi a jej autoritám. Postupne však začína zanedbávať svoje katolícke povinnosti a čoraz intenzívnejšie vyjadruje svoje názory namierené proti pápežovi a duchovenstvu. Počas svojho exilu koketuje so spiritualizmom a neskôr sa stáva stúpencom racionalistického deizmu podobného tomu, ktorý hájil Voltaire. Keď sa pri súpise ľudu v roku 1872 Huga spýtali, či je katolík, odpovedal, „Nie, voľnomyšlienkár“.
Hugo sa nikdy nezbavil svojej antipatie voči rímskokatolíckej cirkvi. Bol rozhorčený najmä ľahostajnosťou, s ktorou cirkev prehliadala ťažký život nižších vrstiev, utláčaných monarchiou, no možno k tomu prispel aj fakt, že Hugove diela sa často objavovali na pápežskom zozname zakázanej literatúry (Hugo narátal 740 útokov na Bedárov zo strany katolíckej tlače). Keď zomreli jeho synovia Charles a François-Victor, trval na tom, aby boli pochovaní bez kríža či kňaza a rovnaké želanie vyslovil i pre svoj vlastný pohreb. Hoci však Hugo považoval katolícke dogmy za zastarané a zanikajúce, nikdy priamo nenapadol túto inštitúciu ako takú. I naďalej bol hlboko veriaci a uznával silu a nevyhnutnosť modlitby.
Hugov racionalizmus sa odráža v básňach ako Torquemada (1869 – o náboženskom fanatizme), Pápež (1878 – silne protiklerikálna) Religions et Religion? (1880 – o zbytočnosti cirkví) a diela vydané posmrtne Koniec Satana a Boh (1886 a 1891 – zobrazuje kresťanstvo ako grifa a racionalizmus ako anjela). „Náboženstvá pominú, ale Boh ostáva“, vyhlásil Hugo. Podľa jeho predpovede kresťanstvo nakoniec zanikne, ale ľudia neprestanú veriť v „Boha, dušu a povinnosti“.
Dielo
thumb|right|Karikatúra Honoré Daumiera, v čase Hugovej najvyššej politickej kariéry: "Hugo je najzlovestnejší zo všetkých veľkých a vážených ľudí." ([[1849)]]
Vo svojom diele hľadá socialistickú morálku, ale skôr sa dostáva do pozície sociálneho humanistu. Často pracuje s pojmami ako spravodlivosť, ľudskosť, osud, láska, ktoré vníma a vykladá svojským spôsobom (dalo by sa povedať veľmi voľne). Často sa pokúša materializovať idey a vnucuje čitateľovi strach a úzkosť.
Bohuslav Žingor
Bohuslav Žingor (známy skôr ako Bohuš Žingor) (* 26. máj 1910, Bystrička – † 3. november 1944, Pohronský Bukovec) bol úradník, protifašistický bojovník a účastník SNP.
Gellenoncourt
Gellenoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prytaneion
Prytaneion je menšia osobitná budova v starogréckych mestách, spravidla iba s jednou väčšou sálou na slávnostné zhromaždenia členov výboru mestskej rady, slávnostné prijímanie významných hostí, poslov, zaslúžilých a významných obyvateľov mesta a na slávnostné hostiny.
Toulon-7
Toulon-7 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.
Mark Twain
Mark Twain, vlastným menom Samuel Langhorne Clemens (* 30. november 1835, Florida, Missouri, USA – † 21. apríl 1910, Redding, Connecticut, USA), bol americký spisovateľ, satirik a humorista. Preslávil sa najmä knihami Dobrodružstvá Toma Sawyera a Dobrodružstvá Huckleberyho Finna. Svojho času patril medzi najpopulárnejšie americké celebrity. William Faulkner ho označil za prvého skutočného amerického spisovateľa.
Životopis
Narodil sa ako šieste zo siedmich detí. Narodil sa predčasne a počas prvých desiatich rokov života bol pomerne slabé dieťa. Jeho matka sa počas týchto prvých rokov pokúšala zlepšiť jeho zdravotný stav rôznymi prostriedkami a jeho spomienky na tieto z tohto obdobia (spolu s ďalšími spomienkami na jeho dospievanie) sa nakoniec dostali do Toma Sawyera a ďalších diel. Keďže bol chorľavý, bol často rozmaznávaný, najmä matkou, a skoro sa uňho vyvinula tendencia skúšať jej trpezlivosť prostredníctvom zlomyseľností, pričom za domáce prečiny, ktorých sa dopúšťal, ponúkal len svoju dobrú povahu.
V roku 1839 sa jeho rodina presťahovala do mesta Merovice. Jeho otec zomrel, keď mal Mark 11 rokov. V rokoch 1853 - 1856 pracoval ako kníhtlačiar v New York City, Philadelphii, St. Louis a Cincinnati. V rokoch 1857 - 1861 pracoval ako kormidelník na rieke Mississippi. Táto časť jeho života neskôr inšpirovala jeho román Život na Mississippi ako aj jeho výber pseudonymu. "Mark Twain" bol totiž jeden z pokrikov, ktorým sa udávala hĺbka rieky, znamenal hĺbku 2 siahy (asi 12 stôp, alebo 3,7 m), čo bola bezpečná hĺbka pre plavbu. Clemens sa neskôr začal živiť ako profesionálny novinár, dopisovateľ a spisovateľ. V roku 1870 sa oženil s Oliviou Langdonovou. V roku 1871 sa presťahoval aj s rodinou do Hartfordu v štáte Connecticut. V posledných rokoch svojho života čelil finančným problémom. Ťažko znášal smrť svojej manželky, ako aj dvoch z jeho troch detí. Zomrel v roku 1910 a pochovaný je v Elmire v štáte New York.
Tvorba
náhľad|Mark Twain v starobe V roku 1865 prenikol prvýkrát do širšieho povedomia vďaka poviedke Slávna skákajúca žaba z okresu Calaveras.
Havranko (priezvisko)
Havranko je slovenské priezvisko odvodené od slova havran. Je veľmi zriedkavé, v neprechýlenej podobe sa vyskytuje len v okrese Košice-okolie, a to v obciach Žarnov, Turňa nad Bodvou, Moldava nad Bodvou, Čečejovce.
Známi nositelia
Pozri v článku Havranko.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2006
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2006 boli v poradí 2. Majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v Tchaj-peji, na Taiwane od 31. júla6. augusta 2006, za účasti 7 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Hongkongu a Kuby. Turnaj pozostával iba zo základnej skupiny bez následného play-off. Dejiskom zápasov bol štadión Tianmu Baseball Stadium. Titul obhájilo družstvo USA.
Vysoká (vrch v Malých Karpatoch)
Vysoká je druhý najvyšší vrch v pohorí Malé Karpaty. Leží nad obcou Kuchyňa, približne východne od Malaciek.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Biele hory. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Malacky a zasahuje na katastrálne územie obce Kuchyňa a Rohožník. Najbližšími sídlami je západne situovaná Kuchyňa, severne ležiaci Rohožník a Sološnica. Vrcholom prechádza značený turistický chodník z obce Kuchyňa.
Opis
Tak ako viaceré dominanty pohoria, aj Vysoká leží v úzkom hrebeni, tvorenom z vápencov a dolomitov, situovanom v juhozápadno-severovýchodnom smere. Nachádza sa však západnejšie od hlavného hrebeňa, ktorý vedie cez Panské uhliská. Severným smerom je vrch Zámok a Veľký Peterklín, východne susedí Horný vrch  a Taricove skaly , južne dominuje Skalnatá , Čertov kopec  a Javorina  a západne Prístodolok. Juhovýchodnú a západnú časť hrebeňa odvodňuje potok Vývrat, severnú časť Rohožnícky potok, oba smerujúce do Rudavy v povodí Moravy. Celý masív je súčasťou rovnomennej prírodnej rezervácie (rozloha 805 300 m²), ktorá tu bola v rámci Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty vyhlásená v roku 1988 na ochranu jedinečných lesných a skalných spoločenstiev.
Geologické podložie vrchu tvoria druhohorné vápence. Výrazný dvojvrcholový hrebeň Vysokej je charakteristický skalnými stenami a sutinami. Na svahoch Vysokej sa zachovali ľudskou činnosťou minimálne ovplyvnené lesy s prevažným zastúpením bukových, brestových a lipovo-javorových porastov. Počas výstupu možno vidieť strmé zrázy, potoky, lúčky a nádherné skalné steny a v okolí možno nájsť aj pár menších jaskýň a prameňov. Zo živočíšnej ríše tu majú zastúpenie mimo bežných druhov i muflóny.
Výhľady
Vysoká patrí do skupiny najnavštevovanejších vrcholov pohoria. Nesúvislý lesný porast vrcholového hrebeňa umožňuje pozorovať okolité vrchy Malých Karpát, no tiež Borskú a časť Podunajskej nížiny. Pri priaznivých podmienkach vidieť aj časť Bielych Karpát, Považského Inovca a Tribča, nezriedka i vrcholky Vtáčnika a predhorie Álp.
Prístup
Vrcholom vedie značkovaný turistický chodník z obce Kuchyňa do rekreačnej lokality Zochova chata, v blízkosti sa nachádzajú aj mnohé turistické lokality, napríklad rozhľadňa na Veľkej homoli, hrad Červený Kameň či Štúrov chodník.
Na bicykli sa po značených cyklotrasách nedá dostať až priamo na vrchol Vysokej, no po Štefánikovej cyklomagistrále sa dá dostať veľmi blízko k nemu – približne a 150 výškových metrov pod samotný vrchol, odkiaľ sa dá príp. pokračovať peši po modrej turistickej značke. Na Štefánikovu cyklomagistrálu sa dá napojiť po modrej cyklotrase s asfaltovým povrchom č. 2004, ktorá vedie dolinou potôčika Vývrat k rázcestiu Hubalová. Tá sa na svojom nižšom konci medzi Rohožníkom a Kuchyňou stretáva s nížinatejšou Malokarpatskou cyklomagistrálou.
René de Possel
Lucien Alexandre Charles René de Possel (* 7. február 1905, Marseille, Francúzsko - † 1974, Paríž) bol francúzsky matematik, neskôr priekopník v oblasti informatiky. Bol zakladajúcim členom skupiny Nicolas Bourbaki, neskôr skupinu pre spory s André Weilom opustil. Zaoberal sa predovšetkým teóriou miery a integrálu, topológiou, ako aj teóriou hier. Neskôr pracoval predovšetkým v informatike, kde vykonal priekopnícku prácu v oblasti optického rozoznávania znakov.
Filip Zipser
Filip Zipser (Tzipser, Tzippser) (* Banská Bystrica † 6. august 1528, Slovensko) bol mešťan, vodca baníckeho povstania.
Životopis
Začas žil na Spiši, neskôr banskobystrický mešťan. V roku 15251526 sa zapojil do povstania baníkov v Banskej Bystrici, spoluorganizátor a vodca najradikálnejších akcií, v lete 1528 ho chytili a po niekoľkotýždňovom väzení popravili.
Wimbledon 2002
Muži
🇦🇺 Lleyton Hewitt vs. 🇦🇷 David Nalbandian 6-1 6-3 6-2
Ženy
🇺🇸 Serena Williamsová vs. 🇺🇸 Venus Williamsová 7-6(7-4) 6-3
Muži dvojhra
🇸🇪 Jonas Björkman / 🇦🇺 Todd Woodbridge vs. 🇧🇸 Mark Knowles / 🇨🇦 Daniel Nestor 6-1 6-2 6-7(6-8) 7-5
Mix dvojhra
🇷🇺 Jelena Lichovcevová / 🇮🇳 Mahesh Bhupathi vs. 🇸🇰 Daniela Hantuchová / 🇿🇦 Kevin Ullyett 6-2 1-6 6-1
Juniori
Todd Reid vs. Lamine Ouahab 7-6(7-5) 6-4
Juniorky
Vera Duševinová vs. Maria Šarapovová 4-6 6-1 6-2
Juniori dvojhra
Florin Mergea / Horia Tecau vs. Brian Baker / Rajeev Ram 6-4 4-6 6-4
Juniroky dvojhra
Elke Clijstersová / Barbora Strýcová vs. Ally Bakerová / Anna-Lena Grönefeldová 6-4 5-7 8-6
Magda Vášáryová
Magda Vášaryová, vlastným menom Magdaléna Vášáryová (* 26. august 1948, Banská Štiavnica) je slovenská herečka, diplomatka a politička. Jej filmová kariéra sa viaže na 60. až 80. roky 20. storočia. Bola veľvyslankyňou ČSFR vo Viedni (19901993) a SR vo Varšave (20002005). V roku 1999 neúspešne kandidovala v prezidentských voľbách na post prezidentky SR. V rokoch 20062016 bola poslankyňou Národnej rady SR za stranu SDKÚ-DS. Od roku 2013 je predsedníčkou spolku Živena.
Štúdium a umelecká kariéra
V rokoch 19661971 študovala sociológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1970 pôsobila ako herečka v Divadle na Korze, Novej scéne (19711983) a v Slovenskom národnom divadle (19831990). Je autorkou knižných spomienkových impresií o Banskej Štiavnici Krátke listy jednému mestu (1988).
V roku 1988 dostala titul zaslúžilá umelkyňa.
Diplomatická kariéra
V rokoch 19901993 pôsobila ako veľvyslankyňa Česko-Slovenska v Rakúsku. Počas diplomatickej misie bývala spolu s dcérami vo Viedni kým jej manžel ostal v Bratislave. Kým pre diplomatov poskytujú podporu manželky, Vášáryová ako diplomatka nedostávala kompenzáciu pre nepracujúcu manželku diplomata. Václav Havel s Jiřím Dienstbierom jej vyplácanie kompenzácie presadili.
Vo voľbách v roku 1999 kandidovala ako nezávislá kandidátka na post prezidenta Slovenska. Vo voľbách získala 194 635 hlasov, 6,6 %. Do druhého kola sa nedostala. Svoju kandidatúru oznámila vo februári 1999 v Banskej Bystrici. Chcela potvrdiť zmeny v roku 1989 a 1998. Do prezidentského úradu kandidovala ako prvá žena na Slovensku.
V rokoch 20002005 pôsobila ako veľvyslankyňa Slovenska v Poľsku. Jej predchodcom bol Ondrej Nemčok a nástupcom František Ružička.
Politická kariéra (20052016)
Od 21. februára 2005 zastávala funkciu štátnej tajomníčky Ministerstva zahraničných vecí SR v druhej vláde Mikuláša Dzurindu.
V lete 2005 vstúpila do SDKÚ. 12. decembra 2013 spoločne s Luciou Žitňanskou a Miroslavom Beblavým vystúpila z SDKÚ-DS. Do nástupu tzv. Tretej vlády Roberta Fica (2016) pôsobila v NR SR ako nezaradená poslankyňa. V roku 2016 do parlamentu znovu nekandidovala.
Ďalšie aktivity
Od 15. novembra 2013 je predsedníčkou spolku Živena. Jej ciele po zvolení boli „Zatiaľ v rámci Živeny mám tri ciele. Jedným z nich je najmä zmodernizovanie komunikácie, doplnenie členskej základne a tiež by som chcela získať viac peňazí modernejšími spôsobmi, napríklad v podobe grantov“. Jej predchodkyňou bola Zora Breierová. Popri Živene viedla aj Inštitút pre kultúrnu politiku. Vyučuje tiež na CEVRO INSTITUTe v Česku.
V roku 2020 pred parlamentnými voľbami podporila politika Progresívneho Slovenska Miroslava Kocúra.
Rodina
Sestra herečky Emílie Vášáryovej. Prvým manželom bol herec Dušan Jamrich. Druhým manželom bol Milan Lasica. S Lasicom má dve dcéry.
Aidi
Aidi (Horský pes AIDI z Atlasu) je plemeno psa pochádzajúce z Maroka, uznané v FCI v skupine 2 (horské psy) pod číslom 247.
Zemanova kavárna
náhľad|Zemanova kavárna v roku 2010 Zemanova kavárna (doslova Zemanova kaviareň) je prvá striktne funkcionalistická stavba v Brne, ťažiskové dielo vývojového významu od architekta Bohuslava Fuchsa. Nachádza sa na adrese: Jezuitská 687/6. Realizcia prebehla: I. objekt 19261964, II. objekt 1994.
Aidi
Vzhľad
Aidi je silný a robustný pes. Má huňatú, až do dorastajúcu srsť, ktorá ho chráni pred horskými poveternostnými podmienkami a tiež pred uhryznutím menších šeliem. Samci majú na krku hrivu. Farba srsti je rôzna, od plavej po bielo-čiernu, nezriedka je trojfarebná s kresbou. Škvrny zvyknú tvoriť plášť a čiapku a sú od seba oddelené bielym obojkom. Medvedia hlava je formovaná do klinu. Má široké temeno. Uši má stredne dlhé, špičky mierne zaokrúhlené, šikmo nasadené. Napoly padajú, v strehu sú natočené dopredu, v pokoji niekedy zložené dozadu. Má rovnomerné čeľuste so silnými zubami bez predkusu alebo podkusu. Aidi má hlboký, dobre osvalený hrudník a vtiahnuté brucho. Široký, svalnatý, primerane dlhý chrbát plynule prechádza do silných dobre osvalených a mierne klenutých bedier. Horná línia je mierne prestavaná, chrbát však nemá byť povolený. Chvost je zahnutý a dlhý, dobre osrstený.
Starostlivosť
Aidi nevyžaduje zvláštnu starostlivosť. Je to však plemeno so silne vyvinutým obranárskym pudom, vďaka čomu treba byť opatrný pri styku s cudzími ľuďmi. Kupírovanie uší a chvostov je u nás nežiaduce, hoci je to v niektorých oblastiach bežná prax.
Zemanova kavárna
Úvod
Za prvej republiky rozoznávame úplne odlišné typy kaviarní, od malých tichých kaviarničiek až po veľké rušné tanečnou hudbou. Osobitú atmosféru dodávalo kaviarňam ich vybavenie a zariadenie miestností. V mnohých prípadoch nahradzovali verejné čitárne a ponúkali široký výber z českých, nemeckých, ale aj zahraničných novín a časopisov, a to často v niekoľkých výtlačkoch.
Aidi
Temperament
Aidi je ostražitý a nebojácny strážnik. Bez váhania sa postaví každému votrelcovi. Je čulý a samostatný, preto potrebuje dôslednú výchovu, inak vzniknú problémi s jeho ovládateľnosťou.
Zemanova kavárna
Úvod
Tým boli kaviarne považované za akési vzdelávacie ústavy. Ako vhodné prostredie pre štúdium sa v dopoludňajších hodinách stali hojne navštevovaným miestom študentov, poobede nastal príliv obchodníkov, advokátov a úradníkov. Popoludní sa tu stretávali elegantní mladí ľudia, skupinky intelektuálov a vysokoškolský študenti.
Aidi
Pôvod
Plemeno má svoje korene v Maroku a v Európe patrí k malopočetným. Jeho predkovia pochádzajú pravdepodobne zo Sahary. Slúžil kočujúcim beduínom ako strážca majetku, ale aj stád ovcí pred šelmami.
Zemanova kavárna
Úvod
Dňa 7. augusta 1964 sa pristúpilo k zbúraniu a tým ustúpeniu výstavbe Janáčkovho divadla, ktoré malo stáť na tom istom námestí (nie však na mieste, alebo v tesnej blízkosti Zemanovej kaviarne).
I. stavba
Stavba bola situovaná v parku na Kolišti, kde mala nahradiť jestvujúcu prevádzku. Na mieste kaviarne stával predtým drevený pavilón nazývaný Schop Café Pavillon, ku ktorému priliehali provizórne plátenné prístrešky záhradnej reštaurácie a kaviarne.
Pôdorys vychádzal zo vzájomného stereometrického prestúpenia hranatých tvarov, ktoré vytvárali jednotne komponovaný celok presvedčivej logiky a ušľachtilej harmónie. Fuchsova kaviareň bola trojpodlažná. V suteréne sa nachádzali sklady, chladiareň, kuchyne a šatňa. V prízemí bola hlavná hala kaviarne pre návštevníkov, ďalej denná miestnosť personálu a komunikačné priestory. Do ďalšieho poschodia ešte zasahovala ústredná hala a inak sa v ňom nachádzali kancelárie s administratívou. Zastavaná plocha objektu tvorila 260 m2 a spolu s terasou zaberala pozemok o rozlohe 500 m2.
II. stavba
V architektonických podmienkach pre výstavbu repliky bolo hlavne v maximálnej miere rešpektovať návrh Bohuslava Fuchsa z roku 1925 vo vonkajšom výraze. Novostavba mala rovnako odpovedať významu miesta a náplni objektu. V interiéri došlo síce k výrazným úpravám, ale vonkajší vzhľad stavby bol dodržaný a doplnený o Fuchsom navrhnutý hudobný pavilón. Budova mala opäť dve nadzemné podlažia, ale oproti pôvodnému jednému, mala tiež dve podzemné podlažia. Prízemie kaviarne je v podstate presnou kópiou pôvodného projektu, ktorá bola doplnená len o výťahy. Tiež nadzemné podlažie je kópiou až na dispozičné zmeny v priestoroch kancelárii. V podzemnej časti sa pristúpilo k rozšíreniu suterénu, a to v prvom rade o klub s odpovedajúcim zázemím a sociálnym zariadením pre návštevníkov kaviarne.
I. stavba
Hlavná časť stavby bola zo železobetónu, časť kuchynského traktu a vstupu z tehlového muriva. Stropy vo väčšine častí betónové, izolácie striech boli prevedené škvarovým betónom, čiastočne aj korkom, krytina z lisovaných lepeniek a juty. Odpady vody boli realizované liatinovým potrubím stredom budovy, odpadkové koše z medi. Architektonicky a technicky bolo pozoruhodných predovšetkým päť okien hlavnej haly, ktoré boli železné. Stredná časť hlavných piatich okien sa zapúšťala ručne do podlahy do suterénu, takže v letnej dobe bola hala prístupná priamo zo sadu. Iná časť okien sa posúvala smerom hore. Projektovaná veranda bola železná, čiastočne betónová.
II. stavba
Pri novostavbe kaviarne boli okná zdvojené, bez toho aby zmenili rozmery rámov. Pôvodné ručné ovládanie okien bolo vymenené za elektrický pohon, rovnako ako pri textilných markízach. Objekt kaviarne bol a opäť je stavbou so železobetónovou konštrukciou. Hlavné rysy a výnimočné prvky – hladké steny, triezva farebnosť, veľké okná, iba pravý uhol – pôvodnej stavby boli zachované aj v replike. Zmena ale nastala pri farbe omietky, ktorá je pri replike biela, ale pri pôvodnej stavbe bola ponechaná čisto farba omietky bez ďalšieho náteru, takže bola zafarbená šedo bielo, či svetlo šedo. Replika Zemanovej kaviarne má bezbariérový prístup, takže ponúka možnosť posedenia aj pre invalidných návštevníkov a zabezpečuje im pomocou hydraulického výťahu bezproblémový pohyb po celej budove. Priamy prístup z terasy do kaviarne je zaistený vyrovnávacou rampou, umiestnenou pri vchode zo záhradnej terasy. Ďalší výťah v objekte zabezpečuje zásobovanie kaviarne. Týmto nákladným výťahom sa všetok tovar naváža na druhého podzemného podlažia.
Kaštieľ v Jasenici
náhľad|Kaštieľ v Jasenici Kaštieľ v Jasenici je renesančná stavba v obci Jasenica, okres Považská Bystrica. Kaštieľ je zapísaný do zoznamu národných kultúrnych pamiatok.
Majitelia kaštieľa
Kaštieľ dal postaviť Daniel Suňog s manželkou Barborou Pružinskou, ako to dokladá nápisová doska nad vstupom do kaštieľa, na ktorej sú aj erby staviteľov. Daniel pochádzal zo zemianskej vetvy rodu Suňog. Jeho syn Michal a synovec Erazmus patrili v polovici 17.storočia k stredne majetným zemanom, majetnosť Suňogovcov potvrdzuje aj tereziánsky urbár zo 70.rokov 18.storočia, v ktorom boli uvedení Michal, František a Jozef Suňogovci. Suňogovci žili v kaštieľoch v Jasenici a v Divinke, od 18.storočia sa rod rozdelil na dve základné vetvy - Michal Suňog s manželkou Barborou Suňogovou žil v kaštieli v Jasenici, po jeho smrti patril kaštieľ jeho synovi Valentínovi, ním rod Suňog v Jasenici končí, v Divinke sa usadil Michalov strýko František s manželkou Janou Suňogovou, a po ňom jeho syn Anton s manželkou Evou Barošovou a vnuk Ján Nepomuk s manželkou Máriou Sádeckou, ním končí rod Suňog v Divinke. Potomkovia Suňogovcov sa neskôr vysťahovali do Maďarska.
Dejiny kaštieľa
V rokoch 2003 – 2005 bol kaštieľ opravený a slúžil ako detašované pracovisko Vlastivedného múzea v Považskej Bystrici, dnes patrí obci Jasenica, ktorá ho prenajíma.
Erich Honecker
Erich Honecker (* 25. august 1912, Neunkirchen, Nemecko – † 29. máj 1994, Santiago, Čile) bol nemecký komunistický politik, ktorý stál v rokoch 1971-1989 na čele Nemeckej demokratickej republiky (NDR).
Gémonville
Gémonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
GNU Lesser General Public License
thumb|Logo [[GNU]] GNU Lesser General Public License (GNU LGPL či jednoducho LGPL) je voľnejší variant licencie pre slobodný softvér GNU GPL. Licencia umožňuje spojovanie s neslobodným kódom a tak je vhodnejšia napr. pre knižnice (za predpokladu, že autor ich použitie v neslobodných programoch chce umožniť).
Chýbaš mi...
Chýbaš mi... je štúdiový album Roba Grigorova & Midi, ktorý vydalo v roku 1992 hudobné vydavateľstvo Slovart Records.
4512 Sinuhe
4512 Sinuhe je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 20. januára 1939. Nachádza sa v hlavnom páse asteroidov (ozn. 4512 Sinuhe (1939 BM)), ktorý sa nachádza medzi Marsom a Jupiterom. Najbližšie k Slnku bola vo februári 2008 vo vzdialenosti 2,19 AU (asi 327 619 337 km) a opäť bude v septembri 2012. Najďalej od Slnka bola naopak v októbri 2005 vo vzdialenosti 3,339 AU (asi 499 507 290 km) a znovu bude v júni 2010.
Modulové domy
náhľad|Výstavba prefabrikovaného domu Modulový dom (resp. prefabrikovaný dom) je jednotka slúžiaca na bývanie, koncipovaná ako stavebnica a zložená z prefabrikovaných dielov, resp. celej konštrukcie, kde základnou stavebnou jednotkou je presne definovaný modul, z ktorého je možné vyskladať rôzne varianty architektúry.
Dejiny
náhľad|Sears Catalog Homes, model 115, 1908 – 1914. K predchodcom dnešných modulových domov nepochybne patrí set domov Sears spred vyše 100 rokov. Tieto nadčasové domy boli predávané firmami Sears, Roebuck and Company, Alladin a inými a boli dodávané po železnici až na miesto realizácie a obsahovali viac ako 30 000 častí. Sears začala roku 1895 predávať stavebné materiály, ale aj veľa iných vecí uvedených v katalógu firmy.