cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wikizdroje
Obsah knižnice
náhľad|Inkluzívne kritéria Wikizdrojov znázornené vo [[Vennov diagram|Vennovom diagrame. Zelená označuje najlepší možný prípad, kedy dielo spĺňa všetky tri hlavné požiadavky. Žltá označuje prijateľné, no nie ideálne prípady.]] Wikizdroje zhromažďujú a ukladajú predtým publikované texty v digitálnom formáte, vrátane románov, odbornej literatúry, listov, prejavov, ústavných alebo historických dokumentov, zákonov a množstva ďalších dokumentov. Všetky zhromaždené texty sú slobodné alebo licenciované pod licenciou Creative Commons Attribution/Share-Alike License. Vítané sú texty vo všetkých jazykoch, rovnako ako preklady. Wikizdroje tiež hostia materiály ako komiksy, filmy, nahrávky a audiálne diela. Všetky texty Wikizdrojov museli byť predtým publikované, projekt nehostí diela, ktoré sú publikované vďaka zaplateniu si vydania autorom, a dokumenty vytvorené svojimi prispievateľmi.
Jediné pôvodné texty akceptované Wikizdrojmi sú vysvetlivky a preklady. Wikizdroje a ich sesterský projekt Wikiknihy majú kapacitu na edície s vysvetlivkami. Na Wikizdrojoch sú vysvetlivky doplnkom k pôvodnému textu, ktorý zostáva primárnym cieľom projektu. Na Wikiknihách sú vysvetlivky primárne a pôvodný text slúži len ako referencia alebo doplnok, ak sú vôbec prítomné. Edície s vysvetlivkami sú populárnejšie na nemeckých Wikizdrojoch. Projekt tiež hostí preklady textov poskytovaných svojimi používateľmi. Významným prekladom na anglických Wikizdrojoch je projekt Wiki Bible, ktorý má za cieľ vytvoriť nový „laissez-faire preklad“ Biblie.
Jazykové subdomény
Samostatná hebrejská verzia Wikizdrojov (he.wikisource.org) bola vytvorená v auguste 2004. Potreba hebrejskej webovej stránky špecifickej pre daný jazyk sa vyvinula zo zložitosti písania a úpravy hebrejských textov v prostredí písania textov zľava doprava (hebrejčina sa píše zprava doľava). V nasledujúcich mesiacoch si prispievatelia iných jazykov vyžiadali svoje vlastné wiki, no decembrové hlasovanie o vytvorení samostatných jazykových domén nedospelo k jasnému záveru. Druhé hlasovanie, ktoré skončilo 12. mája 2005, nakoniec podporilo vytvorenie samostatných jazykových subdomén na Wikizdrojoch, čím každému jazyku umožnilo hostiť svoje texty na svojej vlastnej wiki.
Jazykové domény 14 jazykov spustil 23. augusta 2005 Brion Vibber. Nové jazyky nezahŕňali angličtinu, ale kód en: bol dočasne pridaný na presmerovanie na hlavnú stránku (wikisource.org).
V tomto štádiu sa cez masívny projekt manuálneho triedenia tisícov stránok a kategórií podľa jazykov komunita Wikizdrojov pripravila na druhú vlnu importu stránok na lokálne wiki. 11. septembra 2005 bola wikisource.org wiki rekonfigurovaná, aby povolila anglickú verziu, spolu s pridaním 8 ďalších jazykov, ktoré boli vytvorené v to ráne alebo neskorú predošlú noc.
Ďalšie tri jazyky boli vytvorené 29. marca 2006 a ďalšia vlna 14 jazykov prišla 2. júna 2006. Momentálne existuje viac 60 jazykových subdomén Wikizdrojov a ďalšie sú hostené na wikisource.org, ktorý slúžia ako inkubátor alebo domov pre jazyky bez svojich vlastných subdomén (31 jazykov je momentálne hostených lokálne).
wikisource.org
Počas presunu na jazykové subdomény si komunita vyžiadala, že webová doména wikisource.org zostane funkčnou wiki, aby slúžila trom účelom:
Nápad koordinačnej wiki špecifickej pre projekt, ktorý sa prvýkrát vynoril na Wikizdrojov, sa tiež uchytil v inom projekte Wikimedie, menovite na Beta Wiki Wikiverzity. Podobne ako wikisource.org slúži na koordináciu Wikiverzity vo všetkých jazykoch a ako jazykový inkubátor. Na rozdiel od Wikizdrojov však Hlavná stránka neslúži ako viacjazyčný portál (ktorý nie je wiki stránkou).
Prijatie
Bart D. Ehrman, odborník na Nový zákon a profesor náboženských štúdií na University of North Carolina at Chapel Hill kritizoval projekt anglických Wikizdrojov na vytvorenie prekladu Biblie vytvoreného používateľmi, hovoriac: „Demokratizácia nie je pre vedu nutne dobrá.“ Richard Elliott Friedman, odborník na Starý zákon a profesor židovských štúdií na University of Georgia našiel chyby v preklade Knihy Genezis.
Rovné
Rovné môže byť:
Wikizdroje
Prijatie
V roku 2010 podpísala Wikimedia France dohodu s Bibliothèque nationale de France (Francúzska národná knižnica) o pridaní skenov z ich vlastnej digitálnej knižnice Gallica na francúzske Wikizdroje. Ako výsledok bolo 1 400 francúzskych diel vo verejnom vlastníctve pridaných do knižnice Wikizdrojov cez nahrávanie na Wikimedia Commons. Bolo očakávané zlepšenie kvality prepisov, predtým generovaných optickým rozoznávaním znakov (OCR) vďaka ľudským kontrolórom Wikizdrojov.
V roku 2011 dostali anglické Wikizdroje veľa vysokokvalitných skenov dokumentov National Archives and Records Administration (NARA) ako súčasti ich snáh „zvýšiť dostupnosť a viditeľnosť svojho vlastníctva.“ Spracovanie a nahrávanie týchto dokumentov na Commons spolu s mnohými obrázkami z kolecie NARA bolo zabezpečené rezidenčným wikimediánom, Dominicom McDevitt-Parksom. Mnohé z týchto dokumentov boli prepísané a skontrolované komunitou Wikizdrojov a sú uvedené ako odkazy vo vlastnom online katalógu National Archives.
Rovné
Na Slovensku:
V Česku:
1992 Galvarino
1992 Galvarino je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Carlos Torres, S. Cofré 18. júla 1968.
Spišská Nová Ves
Spišská Nová Ves (, lat. Villa Nova/Noua Civitas, nem. Zipser Neudorf/Neudorf, maď. Szepesújhely alebo Igló, iné názvy pozri kapitolu Názov) je spišské mesto a okresné mesto ležiace v Košickom kraji. Mesto je označované za vstupnú bránu do Národného parku Slovenský raj. Počtom obyvateľov je druhým najväčším mestom Spiša, tretím najväčším mestom Košického kraja (po Košiciach a Michalovciach) a šestnástym najväčším mestom na Slovensku. Archeologické nálezy po Slovanoch z územia mesta a okolia pochádzajú už z 8. storočia. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1268 ako osada Villa Nova. Osada bola založená nemeckými kolonistami pri starej slovanskej osade Iglov. V stredoveku pomohlo rozvoju mesta právo využívať náleziská medi, železa a striebra. V meste pôsobila aj známa zvonolejárska dielňa. Od roku 1412 patrila Spišská Nová Ves patrila medzi mestá zálohované Poľsku. Po skončení Poľského zálohu sa stala sídlom Provincii XVI spišských miest vrátených Uhorsku. Spišská Nová Ves čoraz viac predstavovala vážnejšieho konkurenta Levoče. Vybudovaním Košickobohumínskej železnici v roku 1871. Spišská Nová Ves sa stala postupne priemyselným a dopravným centrom Spišského regiónu.
Geografia
Mesto leží vo východnej časti Slovenska v Košickom kraji, na rieke Hornád v južnej časti Hornádskej kotline, na východnom okraji Slovenského raja, v mieste stretu s Volovskými a Levočskými vrchmi. Kým stred mesta leží v nadmorskej výške 430 m.n.m a zalesnený kataster mesta v južnej časti dosahuje nadmorskú výšku 1266 m.n.m (Veľká Knola).
Geológia
Nachádzajú sa tu rozsiahle rudné ložiská v centrálnej časti Volovských vrchov. Z rúd železa sa ťažil siderit a limonit, z medených rúd chalkopyrit a tetraedrit a zo strieborných rúd tetraedrit s prímesou ortuti. Mesto je priamou bránou do Národneho parku Slovenský raj. V katastri mesta sa začína mnoho turistických ciest do celého Slovenského raja.
Vodné toky
Katastrom mesta pretekajú vodné toky:
Vodné plochy a jazerá
Vodné pomery mesta neboli priaznivé pre vytvorenie prírodných vodných plôch. V meste sa nachádza jazero v areáli ZOO a bagrovisko nad bývalou tehelňou. V mestskej časti Novoveská Huta sa nachádzajú menšie rybníky. Neďaleko mesta sa nachádza vodná nádrž Klauzy v katastri obce Smižany a juhozápadne sa nachádza vodná nádrž Palcmanská Maša.
Politika
náhľad|Mapa mesta.
Symboly mesta
Erb mesta tvorí modrý štít zo stredu vrchu zeleného trojvršia vyrastajú tri zlaté, červenostredé a zelené kališné ruže na zelených listnatých stopkách, na bočných vŕškoch strieborné banícke kladivká (rozpájacie a bicie), ktoré symbolizujú poľnohospodársko-banícky ráz mesta. Takzvaný nosič štítu je Korunovaná Panna Mária s gloriolou je, patrónka farského kostola a patrónkou mesta, odetá do červeného rúcha a modrého plášťa so zlatým žezlom v ľavici. Erb mesta nie je presne datovaný ale vo svojej pečati používa symbol troch ruží a baníckych kladiviek nie je darované. Prvá darovaná pečať s týmito znakmi je z roku 1663.
Pečať mesta bola symbolom výkonu verejnej správy a súdnictva. Na mestskom pečatidle z konca 16. storočia sa nachádza latinský kruhopis: SIGGILLUM LIBERAE REGIAEGY MONTANAE CIVITATIS IGLOPečať slobodného a kráľovského banského mesta Iglo. Na pečatidle sa prvýkrát objavujú ruže vo váze. Cisár Ferdinand II. udelil 29. marca 1632 vo Viedni právo pečatiť svoje písomnosti červeným voskom. Predtým ich smelo pečatiť len zeleným alebo čiernym voskom. Toto právo spišským zálohovaným mestám potvrdil v roku 1655 Ferdinand III. aj Leopold I. v roku 1688.
Pri príležitosti 725. výročia prvej písomnej zmienky o meste bola vyhotovená nová pečať mesta podľa predlohy PhDr. Jozefa Kuruca akademickým sochárom Imrichom Svitanom. Pečať je okrúhla, s kruhopisom v latinčine SIGILLUM CIVITATIS VILLA NOVAPečať mesta Spišská Nová Ves a uprostred pečate sa nachádza erb mesta Spišská Nová Ves.
Insígnie alebo tiež nazývané, ako primátorská reťaz, sú ďalším symbolom mesta, pozostávajú z medaily, na ktorej je erb mesta a ohniviek tvoriacich reťaz na ktorých sú symboly reprezentatívnych cechov (baníkov, kamenárov, zvonolejárov, čižmárov, stolárov, kovolejárov a garbiarov), ktoré pôsobili v Spišskej Novej Vsi v minulých storočiach. Pôvodne insígnie mesta a symboly sa nezachovali. Pri príležitosti 725. výročia prvej písomnej zmienky o meste boli vytvorené nové mestské insígnie (primátorská reťaz). Primátorskú reťaz navrhol PhDr. Jozef Kuruc a vyhotovil rodák zo Spišskej Novej Vsi a akad. sochár Imrich Svitana.
Dymas
Dymas (Dymas) môže byť v gréckej mytológii:
Spišská Nová Ves
Symboly mesta
Farby mesta je žltá (farba hlavnej erbovej figúry ruže, ako náhrada za zlatú), zelená (farba trojvršia a stopiek ruží), biela (farba baníckych kladív, ako náhrada za striebornú) a modrá (farba štítového poľa).
Primátori mesta
po roku 1989:
Dejiny
Archeologické nálezy potvrdzujú, že územie stredného Spiša, na ktorom leží Spišská Nová Ves, bolo už v dobe veľkomoravskej ríše osídlené slovanským obyvateľstvom. V priebehu 10. storočia sa štruktúra slovenského osídlenia stabilizovala a ustálili sa aj komunikačné ťahy, ktoré neskôr tvorili základ cestnej siete na Spiši. Od zániku Veľkomoravskej ríše až do začiatku 13. storočia, kedy sa objavujú prvé písomné správy, nie sú o osudoch Spiša žiadne správy. Túto medzeru dopĺňa jedine komplexný archeologický výskum.
Mongolský vpád do Uhorska, ktorý sa týmto krajom v polovici 13. storočia prehnal, ponechal nažive málo ľudí. Preto sem panovník pozýval hostí – kolonistov, ktorých obdarúval mimoriadnymi výsadami a slobodami. Návrat obyvateľstva Spiša do svojich pôvodných sídiel a chotárov po uplynutí tatárskeho nebezpečia a usadzovanie nových kolonistov nebolo celkom bez problémov. Z toho dôvodu sem panovník vyslal svojich vyslancov, aby na celom Spiši vymedzili hranice medzi chotármi jednotlivých obcí.
O nemeckých osídlencoch na Spiši je známe, že sa usadzovali v blízkosti starých slovanských osád, do ich chotárnych celkov, kam prenikli za pomoci kráľovských donácii. Je taktiež známe, že lokality spišských Sasov mali už v 50. rokoch 13. storočia rôzne privilégiá, obsahujúce mestotvorné prvky.
Posledné archeologické výskumy ukázali, že starí Slovania žili na území terajšej Spišskej Novej Vsi aj v období Veľkomoravskej ríše. Ich osada sa rozprestierala na území od hospodárskeho dvora Spišstavu až do úrovne parku na námestí. Po páde Veľkej Moravy sa život na tejto lokalite neprerušoval. Obyvatelia sa presídlili na územia medzi Mlynskou ulicou a Redutou. Archeológovia usudzujú, že to bol pravdepodobne historicky známy slovanský Iglov. Osídlenie na tomto území bolo prerušené v polovici 13. storočia pravdepodobne tatárskym vpádom. Po ňom sa sem znovu vrátili pôvodní obyvatelia a obnovili svoje zničené obydlia na starom sídlisku. V druhej polovici 13. storočia sa k nim usadzujú saskí kolonisti a budujú si svoju novú obec, ktorá sa postupne rozrastá do podoby terajšej Spišskej Novej Vsi. O tomto novom územnom celku – novej obci, hovorí listina ostrihomského arcibiskupa Filipa z 29. novembra 1268, v ktorej sa spomína "plebanus de Villa Nova". Je to prvá písomná zmienka o Spišskej Novej Vsi.
Názov
Názov mesta Spišská Nová Ves je odvodený pravdepodobne z latinského a nemeckého názvu. Mesto vzniklo spojením slovanskej osady Iglov (maď. Igló) a mladšej nemeckej osady ako Villa Nova, Neudorf a Nová Ves. Pomenovanie Iglov podľa F. Javorského pochádza od slovanského slova igla, ihla, igilica alebo ihlica. Názov bol odvodený pravdepodobne od geografickej polohy slovanskej osady v tvare ihly ležiacej na sútoku riek Hornád a Brusník. Podľa Marsinu a Halagu je slovanský pôvod názvu mesta nespochybniteľný, ale zároveň tvrdia, že názov je prevzatý od vtedajšieho miestneho potoka. Ako nepravdepodobné sa ukazujú tvrdenia o pôvode názvu od ihličnatého lesa alebo nemeckého tvaru mena Egídius  (nem. GIlg alebo Ilg) alebo hľadania spojenia medzi historickým názvom Jihlavy a Spišskej Novej Vsi. Podľa jazykovedca Š. Ondruša odmieta odvodenie od slovanského slova igla. Pôvod názvu mesta podobne ako v prípade Jihlavy predpokladá základ v praslovanskom jazyku jug teda juh vo význame svetla, svetlej južnej strany, odvodzuje ho teda od výrubanje lesnej plochy (Juglava'Iglava'Iglov).
Ostatné tvary názvu mesta sú:
Pamiatky
Spišská Nová Ves vznikla pri ceste vedúcej zo Spišských Vlách do Spišského Štvrtku. Po rozšírení cesty a výstavbou domov po stranách na úzkych dlhých gotických parcelách vzniklo šošovkovité námestie, ktoré je dlhšie ako námestie v Košiciach a v stredoveku svojím rozsahom prevyšovalo rozsah námestí podobného typu východoslovenských miest. Okolo námestia vznikli pôvodne menšie roľnícke domy so štítovými strechami. Až do 15. storočia vyrástli na ich mieste jednoposchodové murované domy. Domy v podstate tvorili len dva bloky kedže Spišská Nová Ves nemala žiadne ulice okrem cestu z Rožňavy do Levoče, ktorá priečne pretínala mesto. Mesto bolo ohradené len jednoduchým fortifikačným systémom a vchádzalo sa doň štyrmi bránami. Obranný system a brány s výnimkou jednej boli zbúrané na začiatku 19. storočia v dôsledku rozširovania mesta. Uprostred námestia stál Kostol Nanebovzatia Panny Márie. Pred kostolom sa pravdepodobne nachádzala budova kde bola asi umiestnená fara a škola. Celý areál Kostola bol obohnaný hradbou. Po požiari v roku 1849 zhorela fara a škola jej zvyšky spolu s hradbou boli odstránené. Koncom 18. storočia postavili za kostolom terajšiu budovu radnice a evanjelický kostol. Z druhej strany farského kostola boli menšie domy, ktoré tvorili tzv. "stredný riadok". Z urbanistického hľadiska je najcennejšie šošovkovité námestie v Spišskej Novej Vsi, ktorý ostal pomerne neporušený.
Stavby
náhľad|Kostol Nanebovzatia Panny Márie.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie
Kostol Nanebovzatia Panny Márie je rímskokatolícky gotický kostol, ktorý sa nachádza v Spišskej Novej Vsi na Radničnom námestí. Je najcennejšou umeleckohistorickou pamiatkou v meste. Kostol postavili na mieste staršieho kostola v roku 1350, ako trojloďovú pseudobazlikálnu halovú stavbu s polygonálnym uzáverom. Ku kostolu pristavali sakristiu a kaplnku svätej Barbory. Priestor chrámu zaklenuli krížovou klenbou. V jednom poli klenby strednej lode sa zachovali neskorogotické nástenné maľby zobrazujúce štyroch evanjelistov a štyroch anjelov. Jednou z najkrajších umeleckovýtvarných častí je južný gotický portál a oltár, ktorý sa v roku 1621 zmenil z gotického na renesančný. Ústrednou postavou však zostala patrónka farského kostolaNanebovzatá Panna Mária. Medzi najcennejšie diela patrí súsošie Ukrižovania z dielne Majstra Pavla z Levoče, zložené z troch častí (Kríž, Sedembolestná Panna Mária a svätého Jána). V kostole sa nachádzajú relikviáre, ako napríklad relikviár v tvare kríža od Mikuláša Gallica zo Sieny, pochádza z prvej polovice 14. storočia. Cenné sú pacifikály z 15. storočia. Monštrancia pripisovaná košickému zlatníkovi Antóniovi, pochádzajúca zo začiatku 16. storočia. Kalich od Jána Kolbenhayera z Levoče vyrobený z pozláteného striebra, z roku 1795. Bronzová krstiteľnica, ktorá je jednou z posledných krstiteľníc uliatych v slávnej spišskonovoveskej kovolejárskej dielni. Jej výzdoba má motív Ukrižovania, mužských hláv a okrídlených anjelov s renesančným charakterom. Negotická veža z konca 19. storočia (1893) je svojou výškou 87 m najvyššou kostolnou vežou na Slovensku. Veža má zároveň aj najviac hodinových ciferníkov. Na štyroch stranách veže sa ich nachádza až sedem (štyri v hornej časti a ďalšie tri v dolnej časti Sú pozostatkom pôvodnej gotickej veže, ktorá bola v roku 1649 prebudovaná). Všetkých sedem ciferníkov poháňa iba jeden hodinový stroj. Práve kvôli počtu hodín na veži dostali Spišiaci prívlastok „šlepí“.
Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie "Malý alebo aj Slovenský kostol"
Kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márii na Levočskej ulici bol pôvodne len kaplnkou postavenou pri pochádzajúcou z 14. storočia. Kaplnka bola postavená pri mestskom špitáli a nachádzala sa mimo mestského opevnenia pri Levočskej bráne. Za najstarší údaj o kaplnke je považovaný zápis v mestskej knihe zo začiatku 15. storočia, v ktorom sa hovorí že kaplnku založilo mesto. Druhá možnosť je že vznikla v súvislosti so založením základiny 12 zlatých zvonolejárom Konrádom Gaalom v roku 1369 na vydržovanie jedného kaplána v meste. Počas reformácie prevzali kaplnku evanjelici a na krátko v roku 1616 ju získali katolíci a definitívne sa vrátila spať katolíkom v roku 1671. V prvej polovici 18. storočia bol kostol barokizovaný a bol rozšírený podľa návrhu Jána Rossnera. Zariadenie kostola je barokové, hlavný oltár pochádza z rokov 17511752, ale oltárny obraz je z roku 1856. Pôvodné bočné barokové oltáre sa nezachovali. Dnešné sú z rokov 18841886 a vyhotovil ich spišskonovoveský rezbár Július Fuhrmann. Staršie maľby barokovej kazateľnice z roku 1756 boli nahradené reliéfmi, ktoré, podobne ako viaceré drobné kusy zariadenia kostola, pochádzajú z dielne spišskonovoveského rezbára Františka Repčika zo začiatku 20. storočia. Viac menej ho využívalo slovenské obyvateľstvo, jeho zaužívaný názov je aj "Slovenský kostol".
náhľad|Evanjelický kostol
Evanjelický kostol
Evanjelický kostol v Spišskej Novej Vsi je typickou stavbou klasicistických evanjelických kostolov z konca 18. storočia. Evanjelický kostol sa nachádza na Radničnom námestí v historickom centre mesta Spišská Nová Ves. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky. Kostol s pôdorysom kríža dokončili v roku 1796. Oltárny obraz Krista na Olivetskej hore pochádza z roku 1797. Na chóre je umiestnená knižnica bývalého evanjelického gymnázia. V interiéri sa nachádzajú originály sôch štyroch evanjelistov, ktoré boli pôvodne umiestnené na priečelí hlavného vstupu mestského cintorína. Vďaka výbornej akustike je kostol obľúbeným miestom konania koncertov klasickej hudby.
Radnica
náhľad|Radnica|vľavo Klasicistickú budovu radnice postavili v rokoch 17771779 uprostred dnes Radničného Námestia po predaji svojej stredovekej radnice dnes Provinčný dom. Jej výstavba bola financovaná z prostriedkov získaných z predaja pôvodnej radnice a z doplnených vlastných peňazí mesta. Celá výstavba stála 11 569 zlatých a 51 grajciarov. Hlavný vchod bol postavený zo severu a hlavná fasáda je tak orientovaná na juh. Ústredným miestom radnice je zasadacia sieň (dnes obradná sieň), ktorá zaberá až dve podlažia. Steny zdobia reštaurované benátske zrkadlá. Zvonku je zasadacia sieň dekoratívne vyzdvihnutá. Spodnú časť dekorácie tvorí mohutný balkón s kužeľovitou balustrádou podopieranou kamennými krakovcami. V suteréne sa nachádzali priestory slúžiace ako policajné väzenie a sklad paliva (dnes sa tam nachádzajú spoločenské priestory). Na prízemí sa nachádzajú kancelárske miestnosti predstaviteľov mesta, kancelárske priestory sa nachádzajú i na prvom a druhom poschodí.Vo foyeri sa nachádza reprezentačná stena erbov partnerských miest a svoje čestné miesto si v Radnici našla aj patrónka mesta. Od roku 2010 sa tu nachádza aj reštaurovaný originál sochy z barokového Mariánskeho stĺpu stojaceho na námestí pred kostolom. náhľad|Provinčný dom
Provinčný dom
Provinčný dom je významnou budovou mesta. Jeho názov je spomienkou na časy, kedy bol Spišská Nová Ves sídlom Provincie XIII a potom Provincie XVI spišských miest. Budova bola pôvodne postavená ako radnica mesta. V roku 1443 v nej uzavreli mier kráľ Vladislav Jagelovský a Ján Jiskra z Brandýsa. V roku 1777 budovu odkúpila Provincia XVI spišských miest a v nasledujúcom období upravila objekt pre svoje potreby. Stavebné úpravy boli realizované v neskoro barokovom duchu, ale aj s prvkami klasicizmu podľa návrhu Františka Bartla z roku 1786. Čelná fasáda je bohato zdobená rokokovými kartušami, pričom každá z nich ma vlastnú alegorickú výzdobu s nápisom. Symbolicky vyobrazuju vlastnosti, ktoré by mal mať každý funkcionár mesta alebo provincie pri výkone úloh. Administratívne sídlo provincie tu sídlilo až do roku 1876. Po zániku Provincie sa budova stala majetkom Spišskej župy, tá ju v roku 1894 predala Sporiteľni XVI spišských miest za 18 600 zlatých. Od roku 1954 v ňom sídli Múzeum Spiša, ktoré v rokoch 20152016 prešlo rozsiahlou rekonštrukciou.
Reduta
vľavo|náhľad|Reduta Budova Reduty bola postavená v historizujúcom a secesnom štýle v roku 1902 pre spoločnosť Imre Halmaiho Straussa, podľa návrhu budapeštianskeho architekta Kolomana Gerstera. Reduta je trojpodlažná budova s pozdĺžnym pôdorysom so štyrmi hranolovými nárožnými vežami a so stanovou strechou, zakončené ozdobnými helmicami a lucernou. Helmice sú ukončené cibuľovou stechou. Na rohoch sa nachádzajú plastické vázy v tvare plameňa. Severná a južná fasáda je zdobená rizalitom. Hlavný vstup teda portikus na dvoch iónskych stĺpoch, ktorého vrch je upravený balustrádou ako terasa. Základným motívom výzdoby je veľký erb mesta Spišská Nová Ves a labuť, ako symbol spevu a poézie. Zaujímavo je riešená časť divadla, ktoré vystupuje z hmoty objektu v polkruhovej forme s polkruhovým schodiskom. Vstup do divadla je riešený cez sedem dverí. Divadlo má prízemie a dva rady balkónov. Nástenná maľba v divadle je prácou maliara Jozefa Hanulu, predstavujúca Vysoké Tatry a podtatranskú krajinu. Reduta slúži okrem divadla, koncertnú sálu, hotelu a kaviareň. Súveký popis hovorí o bielej a zlatej výzdobe a o 235 miestach na sedenie. V budove pôsobí profesionálna scéna Spišského divadla a ochotnícky súbor Hviezdoslav. V tejto budove sa v súčasnosti okrem Spišského divadla nachádza aj reštaurácia a kaviareň Sonáta, sídli tu Mestského kultúrne centrum a lokálna Televízia Reduta.
Meštianske domy
Kedže centrum mesta je už zapísané do pamiatkovej zóny stále tu nájdeme typické spišské meštianske domy. Námestie je rozdelené na dve ulice a to Zimná ulica (nem. Winterzeil) a Letná ulica (nem. Sommerzeil). Fasády budov na Zimnej ulici majú vo veľkej miere klasicistické a secesné prvky na priečelí, v priestranných podbrániach sa zachovali barokové, renesančné a dokonca aj gotické prvky. Barokové klenby v podbrání ma napríklad dom č. 36. V dome č. 46 sídli Galéria umelcov Spiša. Dom má modernú fasádu ale vo dvore možno vidieť renesančnú lodžiu s arkádami a zvyšky renesančných okien. Dom je budova s trojpriestorovým členením s krížovými a valenými klenbami so zachovanými detailmi arkád, stĺpov, ríms a krákorcov, ako aj upravené exteriérové priestory galerijnej záhrady vytvárajú pre návštevníka príťažlivé prostredie naplnené výtvarným umením s možnosťou poznania, vzdelávania, objavovania, získavania nových zážitkov a stretnutí. Dom č. 51 má podbránie ešte gotické ukončenie. Zachovanú renesančnú fasádu ma dom č. 53. a dom vedľa má bohatú klasicistickú fasádu. Ďalej v domoch č. 59 a 60 nájdeme gotické priechody. Dom č. 61 má pôvodnú renesančnú fasádu zdobenú barokovou štukovou výzdobou, obsahujúcou nad oknami banický motív. Portál a časť podbránia je gotické. V priechode domu č. 62 je gotický portál a v dvore sú renesančné prvky. Pôvodné renesančné priečelia majú domy č. 63, 7679 a 8284. Na Zimnej ulici v dome č. 90 sa nachádzal fotoateliér Gustáva Matza.
Na Letnej ulici nájdeme na dome č. 64 pamätnú tabuľu, v ktorom žila a v roku 1928 zomrela matka Milana Rastislava Štefánika, Albertína Štefáníková, ako aj jeho brat JUDr. Ladislav Dušan Štefáník. Dom č. 62 má na priečelí aj vo vnútri renesančné prvky. Dom č. 51 má síce modernú fasádu ale priechod a dvor je renesančný. Nad portálom sa nachádza rok 1796. Vedľa Provinčného dom sa nachádza dom č. 48 ktorým má jasný gotický portál z 15. storočia. Gotické je aj podbránie a v dvorovej časti sa nachádzajú zvyšky starej sýpky. Fasáda už je však renesančne upravená. Dom č. 45 má bohatú štukovú výzdobu na klasicistickej fasáde. Uprostred fasády sa nachádza medzi dvoma anjelmi šľachtický erb. Na dome č. 42 nájdeme liatinové zábradlia a podpery balkóna, pochádzajúceho zo železiarni v Prakovciach. Výrazné klasicistické fasády majú domy č. 3739. Najcennejšou budovou na Letnej ulici je dom č. 34 hlavne jeho dvor. Dvor má renesančné ochodze z troch strán. Vzadu má na prízemí na prvom poschodí arkády. Cenné je aj kované zábradlie. Vo výklenku dvora je fragment starého nápisu PAVLUS ANNO..... DO... . Vedľa sa nachádza budova bývalej filiálky Pražskej banky. Na čele fasády je mozaikový erb Prahy. V chodbe sa nachádza tabuľa, nad ktorou je nápis: RENOVATUM 1671. Pod ňou sú dva erby, zobrazujúce na trojvrší stojacu holubicu s vetvičkou v zobáku. Vedľa sa nachádza aj majstrovská značka. Dom č. 28 má secesným ornamentom zdobenú fasádu. Nad balkónom je rok 1904, nad oknami je monogram Armanda Jantnera.
Ostatné budovy
Železničiarsky internát bol postavený v secesnom štýle v rokoch 18981899 podľa plánov Jozefa Pfina. Vyzdvihnutá je hlavne stredná časť ako aj konce krídel. Nad portálom je reliéf zobrazujúci detskú hlavu. Nad ním a nad oknami sú iniciálky KOV (Kassa óderbergi vasútkošicko-bohumínska železnica). Od roku 1940 tu sídlila súkromná hudobná škola až do roku 1944 kedy boli miestnosti školy obsadené nemeckou armádou. Až v roku 1946 sa hudobná škola znovu otvorila. V roku 1951 bola Mestská hudobná škola zoštátnená a ďalšie roky škola prosperovala a otvoril sa aj výtvarný odbor, neskôr tanečný a literárno-dramatický odbor. Naďalej tu sídli Základná umelecká škola.
Učiteľský ústav bol postavený v rokoch 18731874 pôvodne ako pseudo klasicistická budova. Budova postavená na dvakrát. Pôvodná budova bola o tretinu menšia. Postavili ju podľa plánov prof. Skalnického. V roku 19071908 pristavili k budove ďalšie krídlo pre internát. Budova mala pripomínať talianske renesančné paláce. Učiteľský ústav tu sídlil vyše 80 rokov. Dnes je sídlom Gymnázia na Školskej ulici.
Oproti budove učiteľského ústavu (dnes Gymnázium Školská) stála židovská synagóga. Postavili ju podľa plánov Jozefa Feigenbauma v rokoch 18981899 v maurskom štýle. Synagóga bola v roku 1939 dvakrát podpálená a v roku 1941 ju zničila Hitlerjugend. Po druhej svetovej vojne boli zvyšky budovy rozobraté na stavebný materiál. Na mieste dnešnej synagógy stoja domy.Pri synagóge sa bola postavená budova Okresného súdu spolu väznicou podľa plánov architekta Františka Jablonského v roku 1909. Dnes slúži ako Detašované pracovisko Univerzity Konštantína Filozofa.
Budova bývalého evanjelického gymnázia stoji na konci Školskej ulici. Najprv to bola budova, ktorá patrila evanjelickej cirkvi neskôr bola prebudovaná evanjelické gymnázium. V rokoch 18981900 bol dostavané druhé poschodie. Priečelie budovy má dojem klasicistickej budovy. Stredná časť je zdobená pilastrami, okná majú nadokenné rímsy. Vo dvore budovy stál v minulosti drevený evanjelický kostol. Budova neskôr slúžila ako Stredná priemyselná škola geologicko-banícka, ktorá patrila medzi najlepšie na Slovensku.
Medzi ďalšie významné budovy v Spišskej Novej Vsi patrí Katolícka fara postavená v roku 1750. V rokoch 17851786 menšie barokové úpravy a na začiatku 20. storočia secesná dostavba. Ďalej Evanjelická dievčenská meštianska škola postavená v roku 1914 podľa projektu J. Urinyiho. Dnes tam sídli Technická akadémia. Na námestí blízko farského kostola sa nachádzal Rímskokatolícka ľudová škola z roku 1877 dnes tam sídli Cirkevné gymnázium Štefana Mišíka. Bývala kráľovská drevopriemyselná škola z rokoch 18971899, podľa návrhu H. Hermanna. Dnes tu sídli Hotelová Akadémia.Ďalej sa v meste nachádzali kasárne honvédov z roku 1892, dnes sa v objekte nachádzajú rôzne menšie firmy. V roku 1885 bol otvorený Mestský sirotinec. V metskej časti Novoveská Huta sa nachádza kamenný most, kostol svätého Cyrila a Metoda a dnes už zaniknutý areál Novoveských kúpeľov.
Vstupná brána na Mestský cintorín sa nachádza smerom od Levočskej brány na Slovenskú ulicu. Mestský cintorín bol postavený v 18. storočí, ktorý bol ohradený múrom a vstupnou bránou. Nad vstupnou bránou boli inštalované sochy evanjelistov – svätého Jána, svätého Lukáša, svätého Mareka a svätého Matúša. Koncom 60. rokov 20. storočia boli sochy demontované a v roku 2009 boli sochy reštaurované. Spolu s reštaurovaním sôch boli vyhotovené aj kópie, ktoré boli od roku 2010 znovu inštalované na priečelí vstupnej brány cintorína. Zreštaurované originálne sochy boli uložené do evanjelického kostola.
Židovský cintorín sa nachádza vo východnej časti mesta neďaleko železničnej trati. Potreba s výstavbou židovského cintorína súvisela s formovaním náboženskej obci v Spišskej Novej Vsi. Súčasťou cintorína bola vstupná brána, múr a obradná miestnosť s márnicou, ktorá bola pôvodne používaná ako dom očisty (Bejt tahara). Časť obradnej miestnosti bol prestavaný v septembri 1944 na príkaz nemeckej armády na vojenské opevnenie. Po vojne boli po stranách cintorína vybudované garáže a zriadená záhradkárska oblasť. Židovský cintorín bol obnovený až po roku 1989 a to skupinou dobrovoľníkov, Ústredného zväzu Židovskej náboženskej obci na Slovensku a grantu od spoločnosti Orange. Židovský cintorín je dnes poslednou zachovanou pamiatkou židovskej kultúry v meste. V roku 2010 bol zaradený medzi pamiatky Slovenskej cesty židovského kultúrneho dedičstva, ktorá je súčasťou rozsiahleho projektu Európske cesty židovského kultúrneho dedičstva.
Technické pamiatky
Medzi technické dnes už zaniknuté pamiatky patrili Nižný mestský mlyn z rokoch 15181523, Papiereň z roku 1675 podľa návrhu Eliáša Začkoviča. Po roku 1890 to bola Haltenbergova továreň na textil. Ďalšie boli Manufaktúry na kameninový riad/majoliku z roku 1812 a na výrobu modrej skalice z roku 1814. Továreň na výrobu sadry z roku 1870 a továreň na škrob z roku 1881, dnes asanovaná škrobáreň, od roku 1888 ju vlastnila rodina Koromzay. V meste sa nachádzala aj mestská elektráreň. Parná píla na Podskale založená v roku 1917 firmou Reiner a Mandula, a. s. a zároveň aj lesná železnica z Podskaly cez Novoveskú Hutu až na Vojtechovú samotu. Na mieste autobusovej stanice sa nachádzala Adlerova píla z roku 1894. A medzi existujúce technické pamiatky patrí Tehelňa z roku 18871892, pôvodne to bol mestský podnik. V roku 1905 bola prestavaná na najväčšiu tehelňu na Spiši podľa projektu nového majiteľa J. Tischlera, v roku 2006 boli asanované objekty sušiarne, kotolne a lisovne. Ďalším zachovaným objektom je rušňové depo z roku 1872, ktoré je stále využívane železnicami Slovenskej republiky.
Moderné stavby 20. storočia
Medzi moderné stavby v Spišskej Novej Vsi možno radiť Hanulovu vilu z 30. rokov 20. storočia na Hanulovej ulici. Mestský úrad je ďalšou modernou stavbou z rokoch 19381940 podľa projektu M.M. Harminca, ako jeden architektonický komplex. Vo výzdobe priečelia je v značnej miere použitý pre Stredný Spiš charakteristický travertín. Oproti mestskému úradu stoji moderná výšková budova hotel Metropol z roku 1969. Medzi moderné stavby sakrálnej architektúry na Slovensku patrí Kostol Božieho Milosrdenstva na sídlisku Západ I., Gréckokatolícky chrám Premenia Pána v centre mesta a Kostol Panny Márie Fatimskej na Ferčekovciach.
Kaplnky
V okolí mesta sa nachádza niekoľko väčších kaplniek, ktoré boli postavené v 18. storočí. Najstaršia z nich je kaplnka svätého Kríža, postavená v roku 1748 a reštaurovaná do roku 1802, ktorá sa dodnes nezachovala. Do prvej polovici 18. storočia patrí kaplnka svätej Anny, postavená pri ceste do Levoče. Dnešnú podobu získala až pri jej zväčšení v roku 1804. V nej sa nachádza renesančný oltár z polovice 17. storočia. Pri ceste do Markušoviec sa nachádza kaplnka svätej Trojice. Bola postavená v roku 1757, a obnovovaná v roku 1825. V kaplnke sa nachádza oltárna skriňa s dvoma krídlami z konca 15. storočia. Ústredná socha je negotická z roku 1800. Na tabuliach sú namaľovaní svätý Juraj, svätý Augustín, svätý Vavrinec, svätý Erazmus, svätý Rochamus, svätý Anton, svätý Egídius a traja neznámi. pravdepodobne sa jedná o pôvodný oltár svätého Benedikta alebo Mikuláša z farského kostola. Ďalšia kaplnka svätého Ruženca z roku 1760, reštaurovaná v roku 1802 a 1845 pri starej ceste do Novoveskej Huty. Neďaleko od nej sa nachádza menšia kaplnka zvaná "kammený obrazek" postavená v roku 1828 na mieste kde zosun pôdy usmrtil dvoch ľudí.
Vývoj obyvateľstva od roku 1880 po súčasnosť
{	"version": 2, "width": 400, "height": 200, "data": [ {			"name": "table", "values": [ {					"x": 1880, "y": 7913 },				{					"x": 1890, "y": 7769 },				{					"x": 1900, "y": 9301 },				{					"x": 1910, "y": 10525 },				{					"x": 1921, "y": 10955 },				{					"x": 1930, "y": 12258 },				{					"x": 1950, "y": 12248 },				{					"x": 1961, "y": 16879 },				{					"x": 1970, "y": 22345 },				{					"x": 1980, "y": 31917 },				{					"x": 1991, "y": 39218 },				{					"x": 2001, "y": 39193 },				{					"x": 2011, "y": 38045 },				{					"x": 2019, "y": 37007 }			]		}	],	"scales": [ {			"name": "x", "type": "ordinal", "range": "width", "zero": false, "domain": { "data": "table", "field": "x" }		},		{			"name": "y", "type": "linear", "range": "height", "nice": true, "domain": { "data": "table", "field": "y" }		}	],	"axes": [ {			"type": "x", "scale": "x" },		{			"type": "y", "scale": "y" }	],	"marks": [ {			"type": "rect", "from": { "data": "table" },			"properties": { "enter": { "x": { "scale": "x", "field": "x" },					"y": { "scale": "y", "field": "y" },					"y2": { "scale": "y", "value": 0 },					"fill": { "value": "steelblue" },					"width": { "scale": "x", "band": "true", "offset": -1 }				}			}		}	] }
Hospodárstvo a infraštruktúra
V meste pôsobí mlynársko-pekárenský a cestovinárenský kombinát MPC Cessi a.s., ktorý vyrába vysokokvalitné produkty slovenskej produkcie, výrobca kompresorov a kondenzačných jednotiek do chladiacich zariadení Embraco, výrobca filtračnej techniky - kalolisov Andritz a a výrobca plastových okien Noves.
Doprava
Centrom mesta prechádza cesta II/533 od Rožňavy na Levoču, ktorá sa v severnej časti mesta križuje s II/536, vedúcej od Spišského Štvrtka do Spišských Vlách. Na železničnú trať Žilina – Košice sa tu pripája trať do Levoče. Spišská Nová Ves je vzdialená východne od Popradu,  južne od Levoče,  západne od Prešova a  severne od Rožňavy.
Dopravné spojenie do Spišskej Novej Vsi je možné autobusovými prímestskými i diaľkovými linkami zo smeru Rožňava, Levoča, Košice, Poprad. Cez Spišskú Novú Ves vedie hlavná železničná trať číslo 180 Košice – Žilina – Bratislava.
Mestská hromadná doprava v Spišskej Novej Vsi má bohatú históriu a funguje už od roku 1971. Územie mesta a obce Smižany je do konca roka 2008 obsluhované devätnástimi linkami. Od začiatku roka 2009 dvanástimi linkami MHD.
V minulosti sa uvažovalo aj o zriadení trolejbusovej dopravy. Od tohto ekologicky prospešného zámeru sa upustilo. MHD v Spišskej Novej Vsi ako aj prímestskú dopravu zabezpečuje spoločnosť Eurobus a.s. (ex. SAD Spišská Nová Ves). V súčasnosti má MHD 15 liniek.
Obchody a služby
V centre mesta môžu obyvatelia využiť množstvo súkromných predajní kde sa dá kúpiť takmer všetko od potravín, drogérie, textilu, obuvi cez auto-moto, PC predajne a iné. Obyvatelia môžu tiež navštíviť menšie nákupné centrá ako COOP Jednota, Madaras, Kaufland, Lidl, Tesco a pod. Čo sa týka služieb tie obyvatelia nájdu tiež v centre mesta. V Spišskej Novej Vsi pôsobia tiež banky: Slovenská sporiteľňa, OTP banka, Dexia, VUB, UniCredit Bank, ČSOB a iné. Pre motoristov fungujú v Spišskej Novej Vsi autorizované autoservisy/predajne osobných áut značiek: Škoda, Kia, Mitsubishi, Citroen a v neďalekých Smižanoch (Fiat, Lancia, Alfa-Romeo)
Cena mesta
Jednotlivci po roku 1989:
Cena mesta za rok 2007
Cena primátora za rok 2007
Cena mesta za rok 2008
Cena mesta za rok 2009
Kultúra čítania
Kultúra čítania je pestovanie schopnosti chápať prečítané, postihovať z neho to podstatné, zostavovať výpisky, pestovanie sustavnosti čítania, ohladuplného zaobchádzania s knihou atď.
Juraj IV. (Spojené kráľovstvo)
Juraj IV. (George Augustus Frederick; * 12. august 1762, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 26. jún 1830, Windsor) bol kráľ Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Írska a kráľ Hannoveru od 29. januára 1820 do svojej smrti v roku 1830. Vládol však už od roku 1811 ako regent za svojho otca trpiaceho porfýriou.
Bol najstarším dieťaťom kráľa Juraja III. a kráľovnej Šarloty. Viedol extravagantný životný štýl, ktorý prispel k móde éry regentstva. Bol patrónom nových foriem voľného času, štýlu a vkusu. Poveril Johna Nasha, aby postavil Kráľovský pavilón v Brightone a prestaval Buckinghamský palác, a Sira Jeffryho Wyatvilla poveril prestavbou hradu Windsor.
Životopis
Bol najstarším dieťaťom kráľa Juraja III. (1738 – 1820) a jeho manželky Sofie Šarloty von Mecklenburg-Strelitz (1744 – 1818).
Bol veľmi neobľúbený pre svoju arogantnú povahu, zhýralý život i konzervatívne politické zameranie. V roku 1785 uzavrel tajne manželstvo s dvakrát ovdovelou katolíčkou Marie Fitzherbertovou, palác však toto manželstvo vyhlásil za neplatné. Princ z Walesu mal veľké dlhy, ale jeho otec ich bol ochotný zaplatiť len pod podmienkou, že sa ožení so svojou sesternicou Karolínou Brunšvicko-wolfenbüttelskou. V roku 1795 sa princ podvolil a oženil sa, ale manželstvo sa už po roku rozpadlo. Krátko po narodení dcéry Šarloty Augusty začal Juraj žiť oddelene od svojej manželky a v roku 1799 obnovil vzťah s Máriou Fitzherbertovou, ktorý definitívne ukončil v roku 1807, kedy sa jeho novou favoritkou stala markíza Izabela Anna z Hertfordu.
V roku 1820 vyvolal veľký rozruch jeho pokus o oficiálne zrušenie manželstva s Karolínou parlamentom. Veľká časť verejnosti bola na strane kráľovnej. Nenávisť kráľa k jeho manželke bola taká veľká, že nebola nikdy korunovaná, a dokonca jej ani neumožnil účasť na jeho korunovácii, ale dôvody tejto nenávisti sú dodnes neznáme.
Deti
Z manželstva s Karolínou Brunšvicko-wolfenbüttelskou (* 1768 – † 1821) sa narodilo jediné dieťa:
Pretože kráľ Juraj IV. nemal žiadnych potomkov, princezná z Walesu zomrela pri pôrode mŕtveho syna, stal sa kráľom jeho brat Viliam IV.
Božena Fresserová
Životopis
Roku 1969 absolvovala štúdium spevu na Konzervatóriu v Bratislave, 1969-70 študijný pobyt na konzervatóriu v Leningrade. Od 1970 sólistka opery DJGT v Banskej Bystrici (dnes Štátna opera). Hlasové danosti a vokálne školenie ju predurčili k interpretácii náročných koloratúrnych a lyrických sopránových úloh svetového repertoáru. Venuje sa aj koncertnej činnosti.
Saint-Gladie-Arrive-Munein
Saint-Gladie-Arrive-Munein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Partička IT
Partička IT (anglicky The IT Crowd) je britský seriál írskeho režiséra Grahama Linehana a britského producenta Asha Atallu. V súčasnosti boli vyprodukované štyri série po šesť epizód. Prvá séria bola filmovaná pred živým publikom v štúdiách Teddington Studios, druhú nakrúcali tiež pred živým publikom, ale v Pinewood Studios.
Umiestnenie a zápletka
Seriál je umiestnený do administratívnej budovy spoločnosti Reynholm Industries, fiktívnej britskej korporácie v centre Londýna. Sústreďuje sa na trojčlenný tím IT podpory, ktorý má kanceláriu v špinavom, neupravenom a neudržiavanom suteréne, čo predstavuje absolútny kontrast voči žiarivej modernej architektúre a výhľadu nádherného Londýna, ktorý si vychutnáva zvyšok organizácie.
Moss a Roy sú dvaja technici, ktorí sú zobrazení ako absurdní čudáci alebo „štandardní maniaci“. Hoci je spoločnosť vysoko závislá na ich službách, zvyšok zamestnancov nimi opovrhuje. To, ako je z toho Roy podráždený sa odráža v jeho technikách podpory – ignoruje vyzváňajúci telefón v nádeji, že prestane zvoniť a používa prednahranú pásku s niekoľkými odporúčaniami („Skúsili ste to vypnúť a znovu zapnúť?“ alebo „Ste si istý, že je to zapnuté?“). Mossove rozsiahle a spletité vedomosti týkajúce sa všetkých technických záležitostí sú zobrazené v jeho extrémne presných, ale úplne nezrozumiteľných odporúčaniach, zatiaľ čo predvádza absolútnu neschopnosť poradiť si s praktickými problémami ako hasenie požiarov alebo chytaním pavúkov.
Jen je najnovším členom tímu. Je beznádejný technický antitalent, hoci vo svojom životopise tvrdí, že má „veľa skúseností s počítačmi“. Keďže Denholm, riaditeľ spoločnosti, je rovnako technicky negramotný, Jen ho pri prijímacom pohovore oklame a on ju dosadí do pozície vedúcej IT oddelenia. Hoci oficiálny názov jej pozície je „vzťahový manažér“, jej pokusy o prepojenie priepaste medzi technikmi a zvyškom zamestnancov má opačný efekt.
Seriál sa pravdepodobne odohráva v rokoch 2008 a 2009. V epizóde „Návrat zlatého dieťaťa“ Moss povedal, že zomrie 2. marca 2079, čiže má pred sebou ešte 70 rokov života, čo znamená, že sa to odohráva v roku 2009. V neskoršej epizóde „Mlčanie a zatĺkanie“ je Moss v správach, kde sa konštatuje, že je 5 rokov po začiatku vojny v Iraku (2003), čiže by mal byť rok 2008.
Ženská dvojhra na French Open 2002
Titul získala nasadená trojka Američanka Serena Williamsová, ktorá vo finále porazila turnajovú dvojku svoju sestru Venus Williamsovú v dvoch setoch 7–5, 6–3. Bol to jej druhý grandslamový titul a 15. titul v dvojhre na okruhu WTA.
Diskografia Heleny Vondráčkovej
Toto je diskografia Heleny Vondráčkovej.
Ženská dvojhra na French Open 2002
Nasadenie
''Nižšie je zoznam nasadených hráčok. V zátvorkách je kolo, v ktorom vypadli.''
NGC 4262
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Auménancourt
Auménancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dobřív
Dobřív je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 255 obyvateľov, z toho 645 mužov a 610 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 39,9 roka, ženy 43,1 roka).
Komparácia filozofií
Komparácia filozofií je metóda zisťovania zhodných a rozdielnych vlastností filozofií alebo filozofém vôbec. Prispieva k definovaniu filozofémologickej jednotky.
Ondrej Hieronym Frideli
Ondrej Hieronym Frideli (* 1725, Modra – † 27. september 1766, Hronsek) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Modre a v Bratislave, 1747-49 na univerzite vo Wittenbergu. Od 1749 evanjelický farár v Hronseku, 1757, superintendent banského dištriktu. Často prenasledovaný katolíckou cirkvou i svetskou vrchnosťou.
Praxagoras z Élidy
Praxagoras (Praxagoras) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 84 pred Kr.
Praxagoras, syn Leóna z Élidy, bol na 174. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaviedli v Olympii na 25. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Pagóndas z Téb. Tento šport bol privilégom bohatých občanov (majiteľov vozov a koní), za ktorých v preteku váčšinou súťažil vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza a koní. Záznam o olympijskom víťazstve Praxagora je uvedený na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov (IvO 198 až IvO 206, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a  vnukov élidského chovateľa koní Filista (Praxagoras, Strogién, Télemachos, Timareta, Filistos, Theodota a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
Amy Dumas
Amy Christine Dumas (* 14. apríl 1975, Fort Lauderdale, Florida, USA) známa pod prezývkou Lita je bývalá americká profesionálna wrestlerka a speváčka skupiny The Luchagors. Známou sa stala najmä vďaka pôsobeniu v spoločnosti World Wrestling Entertainment. Je jednou z najpopulárnejších ženských zápasníčiek v histórii.
Jaime de Marichalar
Jaime de Marichalar (* 7. apríl 1963, Pamplona, Navarra, Španielsko), celým menom Jaime Rafael Ramos María de Marichalar y Sáenz de Tejada je bývalým manželom španielskej infantky Eleny, vojvodkyne z Luga.
Životopis
Jaime de Marichalar pochádza z aristokratickej rodiny. Narodil sa ako štvrté z piatich detí 8. vojvodu z Ripaldy Amalia de Marichalar y Bruguera a jeho manželky Máríe de la Concepción Sáenz de Tejada y Fernández de Boadilla. Študoval na jezuitských školách v Burgose, San Estanislao de Kostka v Madride a Yago School v Dubline. Vysokoškolské štúdium zameral na ekonomiku a špecializoval sa na obchodný manažment a marketing, hoci nikdy nezískal diplom. Od roku 1995, po sobáši s infantkou Elenou sa stal členom Kráľovskej vojenskej kavalérie Sevilly, šľachtického cechu založeného v roku 1670.
Manželstvo
V roku 1987 stretol v Paríži svoju budúcu manželku infantku Elenu, ktorá tam študovala francúzsku literatúru. Zosobášili sa 18. marca 1995 v katedrále v Seville. Od novembra 2007 žili manželia oddelene. Vojvoda a vojvodkyňa z Luga sa rozviedli v decembri 2009 a definitívne bolo manželstvo ukončené 21. januára 2010. Rozvodom s infantkou Elenou stratil Jaime de Marichalar právo používať vojvodský titul, tituly ako španielsky veľmož a Excelencia a zároveň prestal byť oficiálnym členom španielskej kráľovskej rodiny.
1993 Guacolda
1993 Guacolda je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil G. A. Plyugin, Yu. A. Belyaev 25. júla 1968.
Cesta II. triedy 538 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 538' (II/538'') je cesta II. triedy na Slovensku v Prešovskom kraji.
História
Do roku 1969 viedla cesta až po Nové Štrbské Pleso na križovatku s cestou II/537, ktorá pokračovala ďalej k Štrbskému plesu. Pred konaním Majstrovstiev sveta v klasickom lyžovaní v roku 1970 bola vybudovaná preložka cesty II/537 južne od Štrbského Plesa a jej predĺženie smerom do Podbanského a cesta II/538 sa tak skrátila po križovatku s novou trasou cesty II/537.
Priebeh
Začína na križovatke s I/18 v Tatranskej Štrbe, odkiaľ pokračuje stúpaním lesom k Štrbskému Plesu, kde končí na križovatke s cestou II/537.