cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NKG2D
NKG2D a NK bunky
NK bunky - cytotoxické lymfocyty - sú kľúčovou súčasťou vrodenej imunity, hlavne pri včasnej cytolytickej obrane proti infekciám a nádorom. Pri imunitnej reakcii je na povrchu NK buniek exprimovaný veľký počet receptorov s aktivačným a inhibičným charakterom. Dominancia inhibičných signálov riadi za normálnych podmienok retenciu NK buniek v inaktivovanom stave.
Interakcia s receptorom IL-15 (IL-15R) je rozhodujúcim faktorom pre vývoj, homeostáza a prežitie NK buniek, pričom signalizácia NKG2D sa zdá byť rovnako kritická. Spojením medzi týmito dvoma cestami je väzba DAP10, adaptorového proteínu a transduktora signálu, ktorý sa asociuje s IL-15R alebo NKG2D. Tento jav bol dokázaný experimentmi na knock-out myšiach v Klrk1 - tieto myši majú vyššiu rýchlosť proliferácie, rýchlejšiu diferenciáciu a dozrievanie NK buniek, čo vedie k nerovnováhe nezrelých subpopulácií NK buniek a vyššej náchylnosti k apoptóze NK buniek.
NKG2D sa podieľa na generovaní periférnej tolerancie, účinnou downreguláciou NKGD ligandov ako prevenciou pred rozpoznávaním NK bunkami. Má zabrániť hyperaktivite NK buniek voči ligandom bez úplného školenia v kostnej dreni. Tolerancia NK buniek sa tiež pozoruje počas tehotenstva, keď placenta produkuje rozpustné a na exozómy viazané ligandy pre NKG2D a akumuluje veľké množstvo NK buniek, ktoré bránia rozpoznaniu plodu ako nevlastného.
NKG2D a B bunky
V B bunkách je regulácia signálneho prahu ovplyvnená NKG2D, čo sa dokázalo u myší s deficitom NKG2D. Tieto deficitné myši majú znížený počet B buniek v slezine, čo je čiastočne závislé od DAP10. V porovnaní s NK bunkami zrelé B bunky neexprimujú NKG2D.
Jazero (Košice)
Jazero je vodná nádrž, ktorá vznikla v druhej polovici 20. storočia, nachádza sa v košickej mestskej časti Nad jazerom.
Charakteristika
Jazero je dominantou tejto mestskej časti a je zasadené v oblasti rekreačnej lokality s identickým názvom Jazero. K tejto rekreačnej zóne patrí vodná plocha, lanový park, požičovňa plavidiel, piesková pláž, multifunkčné ihriská: detské a volejbalové a pre návštevníkov je počas leta otvorených množstvo stravovacích zariadení. Ak má voda dobrú kvalitu, dá sa v nej kúpať. Okrem kúpania je voda vhodná aj na vodné športy aj rybolov. Počas sezóny sa o bezpečnosť kúpajúcich stará plavčík aj záchranná služba. Areál poskytuje tiež možnosť opaľovať sa,  využiť vodný lyžiarsky vlek,  bicyklovať sa, korčuľovať sa, prechádzať sa v lesoparku a na hrádzi blízkej rieky Hornád.
Lyžiarsky vlek s názvom Trixen každoročne slúži okrem rekreácie aj na uskutočňovanie súťaží vo free style lyžovaní a skoku na lyžiach. Na Jazere sa každoročne usporadúva aj pravidelné podujatie s názvom Košické Benátky, ktorý je festivalovou udalosťou netradičných plavidiel, predstavených na ploche Jazera.
Kúpanie
Vodná nádrž Jazero nepatrí medzi vodné plochy, ktoré sú Krajským úradom životného prostredia v Košiciach vyhlásené za vhodné na kúpanie. Hlavne z dôvodov častej kolísavosti kvality vody v ukazovateľoch cyanobaktérie, ktorá má schopnosť tvoriť vodný kvet a chlorofyl. No kvalita vody zvyčajne na začiatku sezóny vyhovuje podmienkam na kúpanie a tak je tu vybudované prírodné kúpalisko, ktoré prevádzkuje mestská časť Nad Jazerom. V priebehu letnej sezóny sa však zvyknú premnožiť hlavne cyanobaktérie so schopnosťou tvoriť vodný kvet. Z týchto dôvodov Mesto Košice v spolupráci s odbornou spoločnosťou FLOS AQUE, z.s. Brno realizuje od roku 2015 vo vodnej nádrži rôzne opatrenia na elimináciu cyanobaktérií. V roku 2018 bol do vody dávkovaný špeciálny prípravok Profi Baktérie (nepatogénne baktérie a látky podporujúce ich rozvoj). Následne sa konali ďalšie dve aplikácie prípravku v roku 2019. Na elimináciu siníc sa celkovo investovalo 305 780 eur. V roku 2019 bolo na toto čistenie vyčlenených 40-tisíc eur.
Senouillac
Senouillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Senouillac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Zakázané
Zakázané je potok v nitrianskom regióne na území obcí Žitavce v okrese Nitra a Michal nad Žitavou v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Žitavská niva. Je pravostranným prítokom Žitavy a má dĺžku. Je vodným tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v juhozápadnej časti územia obce Žitavce v v juhozápadnej časti poľnohospodárskeho extravilánu v blízkosti vinice Žitavský vrch.
Opis toku
Od prameňa tečie severozápadným smerom cez poľnohospodársky extravilán, väčšinu svojho toku preteká cez územie obce Žitavce, preteká cez pole Kamenisté, v podteká cestu spájajúcu obec Žitavce s obcou Maňa, mení smer na západ, v  opúšťa územie obce Žitavce, iba záverečných 100 m svojho toku tečie cez územie obce Michal nad Žitavou a ústi v  do Žitavy ako jej ľavostranný prítok. Vodný tok Zakázané nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Zakázané na území obcí Žitavce a Michal nad Žitavou v období pomenovacieho procesu bola ochrana vlastníctva osobitne atraktívnej poľnohospodárskej plodiny – veľkej extravilánovej vinice z pohľadu pomenovateľa. Prídavné meno Zakázané bolo prenesené na pomenovanie hydronyma, čím bolo utvorené jednoslovné hydronymum v podobe Zakázané ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku Zakázané bol štandardizovaný v roku 1978. K marcu 2022 je v priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Zakázané jedinečné.
Nelly Řehořová
Nelly Řehořová (* 10. jún 2001, Opočno, Česko) je česká speváčka a herečka.
Kaviár (rozlišovacia stránka)
Kaviár môže byť:
Nelly Řehořová
Životopis
Prvé herecké skúsenosti naberala v detskom divadelnom súbore Háďata při DDM v Hronove. Pravidelne sa zúčastňovala letnej hereckej školy. Vo filme si prvý raz zahrala v roku 2014, keď dostala rolu menšieho dedinského dievčaťa vo filme Babovřesky 2.
Televízne seriály
Podľa Česko-Slovenskej filmovej databázy
Piesne s videoklipmi
Podľa oficiálnej webovej stránky speváčky
Prírodný park Hostivař-Záběhlice
Prírodný park Hostivař-Záběhlice sa nachádza na území Prahy (hlavného mesta Česka), naväzuje na prírodný park Botič-Milíčov. Jeho jadrom je zvlášť chránené územie Meandry Botiče so zachovalými ukážkami prirodzene meandrujúceho toku rieky Botič a jej brehovými porastami. Súčasťou prírodného parku je aj Hostivařská přehrada, ktorá bola vybudovaná v rokoch 1959 až 1963 a zvlášť pre dobudovanie Jižního Města sa stala jedným z najvýznamnejších rekreačných areálov Prahy.
Prvýkrát (v neolite) bol tento park osídlený poľnohospodármi s lineárnou keramikou, neskôr (v staršej dobe halštatskej) tam bolo postavené hradbové opevnenie a hradisko bolo osídľované už v staršej dobe kamennej, staršej dobe bronzovej a na začiatku 9. storočia.
Na území miestami možno nájsť ovocné sady s podrastom mezofilných lúk. Porasty na brehu občas prechádzajú do jelšín a prirodzeným tam je aj lužný les a mokrade. Okolité lúky sú úplne zarastené pŕhľavou dvojdomou (Urtica dioica) a palinou obyčajnou (Artemisia vulgaris); vodná vegetácia Botiča je poznamenaná eutrofizáciou, teda nie je bohatá. V blízkosti Hostivařskej přehrady sa vyskytujú rozšírené druhy vodného vtáctva ako napr. sliepočka vodná (Gallinula chloropus), labuť veľká (Cygnus olor) či kormorán veľký (Phalacrocorax carbo). Na území žije taktiež veľa hniezdiacich vtákov (kuvik obyčajný (Athene noctua), trasochvost horský (Motacilla cinerea)). Vo vode žije pomerne bohatá fauna rýb (pstruh potočný (Salmo trutta fario), ostriež zelenkastý (Perca fluviatilis), kapry (Cyprinidae), úhory (Anguillidae)). Z obojživelníkov je tu najmä kunka červenobruchá (Bombina bombina) a ropucha bradavičnatá (Bufo bufo).
Z enviromentálneho hľadiska trpí celý priestor parku nadmernou blízkosťou mestských častí a odtokmi zo zástavby Hostivař (ruderalizácia ekosystému, nadmerná návštevnosť a rušenie vtáctva, znečistená voda Botiča, eutrofizácia vodnej vegetácie).
Lokalita
náhľad|Jeden zo vstupov do parku|vľavo Prírodný park Hostivař-Záběhlice sa nachádza v juhovýchodnej časti hlavného mesta Česka –⁠ Prahy, na území ONV v mestskej časti Praha 10. Začiatok vodnej nádrže Hostivař pri Petroviciach tvorí hranicu parku na juhovýchode, hranica ďalej pokračuje po východnom a severnom okraji hostivařského lesoparku až k zastávbe Hostivař, kde sa pripája k ochrannému pásmu chráneného územia Meandry Botiče. Úzkym koridorom pokračuje cez park Práče až k Hamerskému rybníku v Záběhliciach a späť po druhom brehu Botiča k Hostivařu. Tam sa hranica obracia smerom na juhozápad a pokračuje po okraji zástavby Na Košíku až k Chodovu a končí pri nádrži Hostivař.
Prírodné pomery
náhľad|Jeseň pri priehrade Hostivař|vľavo Jedná sa o menší prírodný park, ktorý dnes tvorí enklávu vnútri veľkoplošnej mestskej zástavby. Skladá sa z dvoch častí prepojených úzkym koridorom: hornej – zahŕňa oba svahy údolia Botiča s priehradnou nádržou Hostivař a zalesnenými kopcami a taktiež lúku pod hrádzou nádrže; a dolnej – obsahuje nivu Botiča a časť zalesneného ľavého svahu údolia.
Geologická stavba
Bridlice a kúsky hornín z obdobia neoproterozoika tvoria svahy údolia na hornom okraji vodnej nádrže, smerom na západ sú to horniny ordoviku. Odolné skaly kremenca tvoria tiesňavu v zákrute pri hrádzi nádrže. Najväčšia časť územia je pokrytá náplavovými sedimentmi Botiča (tvoria nivu jeho údolia). Okrem sedimentov holocénu sú zachované aj zvyšky terás pleistocénu. Reliéf dna v údolí Botiča bol modelovaný v eróznom období mladšieho pleistocénu, neskôr bolo koryto Botiča prehĺbené holocénnou eróziou. Holocénne úlomky sú preto zarezané do pleistocénnej terasy. Oblasť koridoru je po geologickej stránke fádna, relikty vyšších terás sú bohaté na štrk, hrubozrnný piesok a okruhliaky. Nad juhovýchodným okrajom Hamerského rybníka sú drobné rozvetrané bridlice (charakterizované vývojom zelených alebo sivých útržkovitých bridlíc, často s jemne rozptýleným pyritom). Sú to jemné pelitické (ílovité) bridlice bez makroskopickej fauny (zistené boli iba mikroskopické zvyšky morského planktónu) usadené v niekdajšom riftovom ordovickom mori. Nad pravým brehom Botiča sa nachádzajú ordovické čiernosivé až svetlohnedé bridlice s povlakom limonitu, ktoré obsahujú bohatú faunu trilobitov, ramenonožcov, lastúrnikov a graptolitov. Na severnom svahu údolia Botiča sú sedimenty mladšieho kvartéru.
Pedológia
Niva potoka a meandre toku Botiča sú zarezané do svojich vlastných aluviálnych náplavov hliny a piesočnatej hliny (pojem alúvium značí nánosy a usadeniny mladších štvrtohôr uložené tečúcou vodou). V oblasti blízko priehrady Hostivař vystupuje štrkopiesok s podložím prevažne bridličnatého súvrstvia. Ďalej sa tu vyskytujú nivné pôdy (fluvizeme), na okrajoch ochranného pásma a v okolí priehrady aj pôdy hnedé (kambizeme).
Hydrológia
náhľad|Vodná nádrž Hostivař Prírodným parkom preteká meandrovitý tok rieky Botič, nazývanej tiež ako „najdlhší pražský potok“ alebo „vínny potok“. Tvorí prírodnú pamiatku Meandry Botiče, ktorej územie je tvorené nivou údolia potoka Botič. Čiastočné obmedzenie povodní bolo zabezpečené vďaka výstavbe priehrady Hostivař (Od roku 1964, kedy bola priehrada napustená, došlo k zmene vodného režimu a potok prestal byť záplavový). Potok vytvoril v tejto prírodnej lokalite dva metre hlboké meandrujúce koryto, ktoré na sútoku s priehradou vytvára rozľahlé územie mokradí.
Hostivařská přehrada je priehradná vodná nádrž na Botiči, je zároveň najväčšou vodnou plochou v Prahe (má rozlohu 42 ha o objeme 1 845 000 m3). Priehrada má tvar hada, jej vodná plocha zasahuje do mestských častí Praha 11, 15 a Praha-Petrovice. Zo severnej a čiastočne z južnej strany ju obklopuje lesopark, na južnej strane sú pláže a prírodné kúpalisko. Okrem Botiča je jej prítokom aj Hájský potok z južnej ľavej strany. Priehrada slúži predovšetkým na ochranu proti povodniam, rekreačné účely a rybárčenie. Jej súčasťou je tiež malá vodná elektráreň.
Vegetácia
vľavo|náhľad|Jelša lepkavá (Alnus glutinosa) V minulosti bolo územie prírodného parku poľnohospodársky využívané. Prudké stráne s plytkou pôdou boli hlavne pastvinami, ktoré boli v 20. storočí nevhodne zalesnené nepôvodnými drevinami. Dnes tu miestami možno nájsť ovocné sady s podrastom mezofilných lúk. V parku rastú niektoré exotické dreviny, napr. ihličnan jedľovec kanadský (Tsuga canadensis). Na južných svahoch s plytkou pôdou sa ojedinele vyskytujú fragmenty xerotermných trávnikov, predovšetkým Koelerio-Phleion. Obzvlášť prírodný význam má tok Botiča s prirodzenými meandrami a pásmi pobrežnej vegetácie. Tento úsek je chránený v PP Meandry Botiče. Flóru na brehu najčastejšie tvorí vŕba biela (Salix alba), vŕba košikárska (Salix viminalis), jelša lepkavá (Alnus glutinosa), miestami brest väzový (Ulmus laevis) a jaseň štíhly (Fraxinus excelsior). Porasty na brehu miestami prechádzajú do jelšín s chochlačkou dutou (Corydalis cava) a záružlím močiarnym (Caltha palustris). Okolo potoka ozdobne pôsobí hluchavka škvrnitá (Lamium maculatum). Prirodzený charakter má taktiež lužný les a priepasti pod Toulcovým dvorom s entomofaunou mokradí. Vegetácia brehu vodnej nádrže Hostivař je viac rozvinutá v hornej časti nádrže, v spodnej len sporadicky. Okolité lúky sú úplne zarastené pŕhľavou dvojdomou (Urtica dioica) a palinou obyčajnou (Artemisia vulgaris). Vodná vegetácia Botiča je poznamenaná eutrofizáciou, preto nie je príliš bohatá. Úzka niva okolo potoka je pokrytá fragmentami čremchovej jaseniny.
Fauna
V blízkosti Hostivařskej přehrady sa vyskytujú rozšírené druhy vodného vtáctva – pobrežné porasty sú zväčša osídlené kačicou divou (Anas platyrhynchos), možno tam zahliadnuť sliepočku vodnú (Gallinula chloropus) či lysku čiernu (Fulica atra), v niektorých rokoch tam zahniezdi aj labuť veľká (Cygnus olor). Priehrada je zdrojom potravy aj pre veslonožce ako napr. kormorán veľký (Phalacrocorax carbo) či volavka popolavá (Ardea cinerea). Oblasti pri prítoku sú vhodným prostredím pre rybáriky (Alcedinidae).
Na lúkach v údolí a v parku Práče je prirodzený výskyt chrobákov čeľade bystruškovité (Carabidae), ktoré obľubujú tlejúce rastlinné zvyšky. Územie je obydlím aj pre početné druhy hniezdiacich vtákov, výnimkou nie je ani kuvik obyčajný (Athene noctua), trasochvost horský (Motacilla cinerea), penica obyčajná (Sylvia communis) či trsteniarik spevavý (Acrocephalus palustris).
Vo vode žije pomerne bohatá fauna rýb napr. pstruh potočný (Salmo trutta fario), ostriež zelenkastý (Perca fluviatilis) či hrebenačka pásavá (Gymnocephalus schraetser); lovené sú okrem kaprov (Cyprinidae), pleskáčov a niektorých dravých rýb taktiež úhory (Anguillidae). Z obojživelníkov je tu najmä kunka červenobruchá (Bombina bombina) a ropucha bradavičnatá (Bufo bufo).
Ochrana
náhľad|Znečistenie prírodného parku Počiatky ochrany tohto územia na ploche 423,1 ha sa datujú od roku 1990, kedy bola vydaná vyhláška hlavného mesta Prahy č.8/1990 o zriadení oblasti pokoja v hlavnom meste Prahe. Cieľom je zachovať a permanentne chrániť toto vymedzené územie, jeho prírodovedné, krajinné a estetické hodnoty. Zároveň využiť tieto hodnoty k rekreácii a poučeniu občanov a celkovo tak prispieť k zlepšeniu životného prostredia mesta. Na tomto území je obmedzená výstavba objektov a budovanie zariadení, ktoré by mohli narušiť tvárnosť krajiny alebo ju inak znehodnotiť. Tieto a mnohé ďalšie obmedzenia a zákazy sú kontrolované príslušnými orgánmi NVP a ONV v spolupráci s orgánom povereným na ochranu prírody.
Enviromentálne problémy
Celý priestor trpí nadmernou blízkosťou mestských častí a odtokmi zo zástavby Hostivař, čo spôsobuje ruderalizáciu ekosystému a tlmenie rastu bazy čiernej (Sambucus nigra) a ďalších rastlín. Prírodný park je významnou ornitologickou lokalitou, výskyt vtáctva však negatívne ovplyvňuje vysoká návštevnosť územia obyvateľmi z novo vystavaných sídlisk. Znečistená voda Botiča je príčinou nedostatku zdroja potravy pre vtáky čeľade Alcedinidae, nadmerná návštevnosť a bezlesie znemožňuje hniezdenie ďalšieho vtáctva napr. žlna sivá, žlna zelená (Picus), krutohav hnedý (Jynx torquilla), oriešok hnedý (Troglodytes troglodytes) či stehlík obyčajný (Carduelis carduelis).
Turizmus
Na území prírodného parku sa nachádzajú turisticky významné miesta ako napr. hradisko Šance a Hamerský rybník s kostolom Panny Márie, na okraji blízko sídliska Košík sa nachádza ekologické centrum Toulcův dvůr, areál Práče s vodným mlynom a zámkom. Na kratšie prechádzky môže poslúžiť Hostivařský lesopark s veľkým množstvom altánkov, odpočívadiel a ihrísk. Východnou časťou prírodného parku (zo zástavby Hostivař pozdĺž priehrady Hostivař až do Petrovíc) vedie červená turistická značka. Priehradu Hostivař lemuje cyklochodník (cyklotrasa A23), ktorý následne naväzuje aj na potok Botič (cyklotrasa P15 súbežne s červenou turistickou značkou). Územím vedie taktiež náučný chodník „Povodím Botiče“ s odbočkou na Šance, ktorý zachádza až na Toulcův dvůr. V západnej časti prírodného parku sa tiež nachádzajú chodníky, tie už však nie sú nijak značené. V záujme návštíviť toto územie možno využiť mestskú hromadnú dopravu, autobusové či električkové spojenia s východiskom v časti Záběhlice (Praha 10), Petrovice, poprípade Háje (Praha 11).
Chase Elliott
William Clyde „Chase“ Elliott II (* 28. november 1995, Dawsonville, Georgia, USA) je americký automobilový pretekár. V súčasnosti preteká v NASCAR Cup Series s tímom Hendrick Motorsports v automobile Chevrolet Camaro ZL1 1LE s číslom 9 sponzorovaný spoločnosťou NAPA Auto Parts.
Elliott bol šampiónom NASCAR Nationwide Series 2014. Debut v sérii NASCAR Cup začal v súťaži STP 500. Jeho prvé víťazstvo v pohárovej sérii vyhral v súťaži Go Bowling at The Glen 2018.
Elliott je jediný syn bývalého pretekára NASCAR Billa Elliotta.
Le Sequestre
Le Sequestre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Vicq-sur-Nahon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Le Sequestre
Polohopis
Le Sequestre má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Vicq-sur-Nahon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Sequestre
Obyvateľstvo
Le Sequestre má 1556 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Stratón (syn Xenofila)
Stratón bol starogrécky sochár.
Stratón, syn sochára Xenofila z Argu, bol podľa Pausania spoluautorom sôch zhotovených pre argejský chrám boha Asklépia: ''„Najznamenitejší Asklépieion v Argu uchováva až po moje časy sediaceho Asklépia z bieleho mramoru a vedľa neho stojí Hygieia. Sedia tu tiež tvorcovia týchto sôch, Xenofilos a Stratón.“'' Našlo sa niekoľko podstavcov zo sôch, ktoré sú signované obomi argejskými umelcami (otca a syna ). Obdobie ich spolupráce sa datuje na koniec 2. stor. pred Kr. alebo na začiatok 1. stor. pred Kr.
Tornádo v Hodonínsku a Břeclavsku
Tornádo v Hodonínsku a Břeclavsku bolo tornádo, ktoré sa prehnalo okresmi Hodonín a Břeclav vo štvrtok, 24. júna 2021. Išlo o supercelárnu búrku spojenú s krupobitím, ktorá sa prehnala okresmi okolo 19:20 hod. Extrémne zasiahnutých bolo 7 obcí Juhomoravského kraja, najviac postihnuté boli Moravská Nová Ves, Mikulčice, Hrušky a Lužice. V zasiahnutých obciach boli poničené stovky domov, verejných budov, stromov, vozidiel a infraštruktúra. V priebehu večera a nasledujúceho dňa bolo ošetrených niekoľko stoviek zranených osôb a polícia potvrdila 6 obetí. Išlo o tornádo s najväčším počtom obetí od roku 2001 v Európe.
Priebeh
Supercelárna búrka, s ktorou bolo tornádo spojené, postupovala po ceste I/55 v smere od juhozápadu na severovýchod pred ôsmou hodinou večer. Najprv zasiahla obce Břeclavského okresu Hrušky a Moravskú Novú Ves a pokračovala na Mikulčice a Lužice v Hodonínskom okrese. Hodonín zasiahlo tornádo o 19:40 stredoeurópskeho letného času.
Dráha tornáda bola, podľa Českého hydrometeorologického ústavu, 26 kilometrov dlhá a 500 metrov široká. Meranie Amatérskej meteorologickej spoločnosti v spolupráci so Slovenským hydrometeorologickým ústavom potvrdilo dĺžku stopy tornáda 26 kilometrov a šírku pásu od 100 po 700 metrov.
Zranenia a úmrtia
Záchranári hlásili okolo 22. hodiny 150 zranených ľudí, okolo polnoci ich bolo zaznamenaných už 200. Nemocnica Břeclav hlásila na konci dňa prijatých cca 50 zranených s tým, že číslo nebolo konečné. Nemocnica Hodonín ošetrila do konca dňa cez 200 zranených, vrátane pomliaždenín, otvorených zlomenín a zranenia hlavy a potvrdila jedno úmrtie.
Počet obetí tornáda bol k 24. júnu neznámy a počet zranených bol okolo 200. Nasledujúci deň ráno potvrdili ďalšie 4 obete.
Doprava
Bola tiež prerušená doprava na železničnej trati Břeclav – Přerov v úseku Břeclav – Staré Město u Uherského Hradiště. Nasledujúci deň o 09:00 hod. bol 2. koridor stále neprejazdný kvôli poničeným stĺpom a trakčnému vedeniu.
Obojsmerne zablokovaná bola aj diaľnica D2 z Brna do Bratislavy, na ktorú medzi mestom Břeclav a Hodonínom spadlo niekoľko podpier vedenia veľmi vysokého napätia. V smere z Bratislavy bola diaľnica v priebehu večera daná opäť do prevádzky, smer Brno zostal vyhradený pre presun zložiek Integrovaného záchranného systému (IZS). Polícia následne tiež pre civilné vozidlá uzavrela Hodonín, Hrušky, Moravskú Novú Ves a Týnec. V oblasti došlo k niekoľkým nehodám autobusov, vrátane prevrátenia so 4 zranenými.
Do oblasti bola vyslaná ženijná jednotka Armády Českej republiky.
Čelakovského ulica
Čelakovského ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa českého spisovateľa a folkloristu Františka Ladislava Čelakovského.
Rovnaký názov mala aj zaniknutá ulica v Petržalke, ktorá bola premenovaná na Knižná ulica a neskôr asanovaná.
Austrálske národné inline hokejové družstvo žien
Austrálske národné inline hokejové družstvo žien je ženský národný inline hokejový tím Austrálie, ktorý ho reprezentuje v medzinárodných inline hokejových súťažiach a zápasoch. Funguje pod záštitou Austrálskeho zväzu inline hokeja (ILHA). Družstvo sa prvýkrát predstavilo hneď na prvom ženskom turnaji majstrovstiev sveta FIRS v roku 2002. Najlepším výsledkom národného tímu je bronz na svetovom šampionáte práve z roku 2002. Družstvo sa okrem MS pravidelne predstavuje aj na kontinentálnych majstrovstvách Oceánie.
Potápnica bielohlavá
Potápnica bielohlavá (lat. Oxyura leucocephala) je druh z čeľade kačicovité. Obýva centrálnu a juhozápadnú Palearktídu. Do roku 1977 hniezdila aj v Maďarsku a do roku 1986 v Rumunsku. Na Slovensku sú známe dve pozorovania do roku 1980 a po roku 2000 výskyt na jednej lokalite v roku 2015. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápnica bielohlavá patrí medzi ohrozené druhy, celková populácia má klesajúci trend, v rokoch 20052013 bol zaznamenaný pokles o 34%, čo sa rovná 61,3% za obdobie troch generácií (18 rokov). Zimné výskyty naznačujú, že skutočný stav populácie nie je presne známy a pokiaľ sa nepotvrdia novšie skutočnosti, predbežne ostáva zaradená ako ohrozená s vypočítaným poklesom za obdobie troch generácií o 5079%.
Výskyt a stav na Slovensku
Najstarší publikovaný výskyt zo Slovenska pochádza z roku 1857, kedy jednu potápnicu bielohlavú chytili v zariadení na odchyt kačíc pri Holíči. Z 20. storočia existuje pozorovanie jednej nedospelej potápnice zo Sĺňavy pri Piešťanoch, ktorá tu bola pozorovaná od 22. februára do 9. marca 1974. V online zozname vzácnych ornitologických pozorovaní sú tri záznamy z Dunaja z lokality Hrušovská zdrž od 19. januára do 5. februára 2015.
Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 ,2001 a 2014  žiadny. Európsky ochranársky status SPEC1 - druhy vyskytujúce sa v Európe, vyžadujúce celosvetovú ochranu ako globálne ohrozené. Stupeň ohrozenia E - ohrozený druh.
Gymnázium (Košice, Opatovská cesta 7)
Gymnázium Opatovská 7 je jediné nemecko-slovenské bilingválne gymnázium v Košickom kraji. Nachádza sa v mestskej časti Košice – Vyšné Opatské. Škola v súčasnosti ponúka štúdium v 3 študijných odboroch: 4-ročné gymnázium, 8-ročné gymnázium a 5-ročné bilingválne (slovensko-anglické alebo slovensko-nemecké) gymnázium. Škola spolupracuje s Univerzitou Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, Technickou univerzitou v Košiciach a Prešovskou univerzitou. Zriadovateľom gymnázia je Košický samosprávny kraj.
História školy
Gymnázium bolo zriadené 1. septembra 1980 na základe rozhodnutia Rady Východoslovenského krajského národného výboru. Gymnázium vzniklo v priestoroch bývalej SEŠ v Košiciach na ulici Opatovská cesta 7. Dňa 12. mája 1981 bola odovzdaná do užívania prístavba samotnej školy. Tvoril ju foyer, spojovacia chodba, šatne pre žiakov a novopristavený pavilón chémie s odbornou učebňou, dvoma laboratóriami, kabinetom a váhovňou. Tieto nové učebné priestory boli účelne zariadené a vybavené učebnými pomôckami a didaktickou technikou.
Prví absolventi gymnázia maturovali v školskom roku 1983/84. Spolu s nimi zmaturovali aj poslední frekventanti bývalej SEŠ v 2-ročnom nadstavbovom štúdiu sociálno-právnej starostlivosti. Týmto SEŠ na Opatovskej 7 v Košiciach ukončila svoju činnosť a jej priestory kompletne prebralo gymnázium.
Karel Čurda
Karel Čurda (* 10. október 1911, Stará Hlína u Třeboně† 29. apríl 1947, Praha) bol československý vojak, účastník odboja počas druhej svetovej vojny, kolaborant, ktorý mal podiel na odhalení úkrytu parašutistov z výsadku Antropoid. Po vojne bol odsúdený a obesený.
Mladosť a začiatky vojenskej služby
Karel Čurda bol najmladším synom robotníka Františka Čurdu. Mal ďalších 5 súrodencov. Základnú školu navštevoval v Nové Hlíně. Po vyštudovaní pracoval ako robotník. V roku 1933 nastúpil na základnú vojenskú službu v Jindřichově Hradci, ktorú absolvoval v roku 1935. Po tejto prezenčnej službe ostal aj naďalej pôsobiť v československej armáde a 8. júna 1938 sa stal dozorcom finančnej stráže v Lošově u Olomouce. Na začiatku nemeckej okupácie, v júni 1939, utiekol z Čiech cez Poľsko do Francúzska, kde konal službu od septembra 1939 v československej zahraničnej armáde – v 10. rote 1. pešieho pluku. V roku 1940 bol povýšený na rotného. Priamych bojov na fronte sa nezúčastnil.
Anglicko a výsadková činnosť
Po dobytí Francúzska bol evakuovaný do Veľkej Británie, kde absolvoval špeciálny paradesantný výcvik. Bol zaradený do operácie OUT DISTANCE spolu s Adolfom Opálkom a Ivanom Kolaříkom. 27. marca 1942 boli títo parašutisti vysadení na území Protektorátu Čechy a Morava u Ořechova v blízkosti Telča. Mali sa pripojiť k skupine SILVER A. Skupina sa však rozdelila a Karel Čurda, zrejme, prebýval istý čas u svojej matky na Třeboňsku a niekoľkokrát navštívil aj svoju snúbenicu v Kolíne. Následne sa dostal do Prahy, kde sa spojil s ostatnými parašutistami. Ich pôvodným cieľom bolo pravdepodobne bombardovanie plzeňskej Škodovky, o čo sa aj pokúsili dvakrát, avšak neúspešne. Karel Čurda sa týchto akcií však nezúčastnil.
Atentát na Heydricha
Po atentáte na Reinhaidra Heydricha, ktorý podnikli jeho spolubojovníci – Jozef Gabčík a Jan Kubiš, Karel Čurda odišiel z Prahy ku svojej matke. Nevydržal však psychický teror, ktorý sa v Protektoráte odohrával a po vypálení Lidíc sa rozhodol pre zradu. 13. júna 1942 najskôr odoslal anonymné udanie na žandársku stanicu do Benešova, v ktorom označil J. Gabčíka a J. Kubiša za páchateľov atentátu. Po nedostavení reakcie sa Čurda 16. júna sám prihlásil na gestape v Petschkovom paláci v Prahe, kde vyzradil mená všetkých spolupracovníkov odboja. Pokúsil sa otráviť kyanidom draselným, v čom mu ale vyšetrovatelia zabránili. Nacisti sa po tejto zrade a prostredníctvom ďalších brutálnych vypočúvaní dostali aj do úkrytu parašutistov v kostole sv. Cyrila a Metoda v Prahe. Po dobytí tohto kostola K. Čurda identifikoval padnutých atentátnikov a odbojárov.
Život po atentáte a smrť
Za odmenu získal pol milióna korún, byt v Prahe, zmenil si meno na Karel Jerhot a oženil sa s Nemkou Máriou Bauerovou. Mal syna Karla. Pracoval naďalej ako agent gestapa. V máji 1945 sa neúspešne pokúsil o útek do Ameriky. Po vojne bol zatknutý, odsúdený na trest smrti a 27. apríla 1947 obesený v Pankráckej väznici.
Karol Mičieta
Prof. RNDr. Karol Mičieta, CSc. (* 19. november 1952, Žilina, Slovensko) je slovenský botanik, vedec a univerzitný profesor. Od roku 2011 do roku 2019 pôsobil ako rektor Univerzity Komenského v Bratislave.
Život
Od roku 1995 zastáva funkciu vedúceho katedry botaniky Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského. V roku 1998 získal titul docent v odbore botanika. Jeho vedecká činnosť je zameraná na ekológiu rastlín, cytológiu a experimentálnu ekogenotoxikológiu. Je členom viacerých odborných slovenských i zahraničných spoločností. Podieľal sa, alebo bol zodpovedným riešiteľom viacerých domácich (VEGA) aj zahraničných vedeckých projektov. Dlhé roky pôsobil ako vedecko-výskumný pracovník.
Od 1. februára 2011 pôsobí na pozícii rektora Univerzity Komenského v Bratislave. Dňa 31. januára 2019 vo svojej funkcii končí.
Dielo
Medzi najvýznamnejšie práce patria monografie a skriptá :
Osobný život
Je ženatý, jeho manželkou je geografka Eva Mičietová.
Textil
Textil môže byť:
Štefan Komorný
doc. Mgr. art. Štefan Komorný, ArtD. (* 1962, Gbely) je slovenský kameraman a fotograf.
Kariéra
Stredoškolské vzdelanie získal na Strednej priemyselnej škole filmovej v Čimeliciach, okres Písek. Roku 1988 ukončil VŠ štúdium na Katedre kamery Filmovej a televíznej fakulty AMU v Prahe.
Pracoval v trikovom oddelení Filmového štúdia Barrandov v Prahe a po návrate na Slovensko pracoval do roku 2004 v trikovom oddelení Slovenskej filmovej tvorby (neskoršie Štúdia Koliba, a. s.) v Bratislave ako trikový kameraman a vedúci trikového oddelenia. Od roku 1995 je pedagógom (od roku 2012 docentom) Ateliéru kameramanskej tvorby a fotografie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a je i pedagógom katedry Dokumentárnej tvorby Fakulty dramatických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici.
Čerešňová ulica (Bratislava)
Čerešňová ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa čerešne.
Štefan Komorný
Kariéra
Významnou oblasťou jeho činnosti je práca v procese obnovy a záchrany archívneho kinematografického fondu Slovenského filmového ústavu v Bratislave. Ako kameramen je autorom trikových sekvencií a záberov mnohých celovečerných a dokumentárnych filmov (z posledného obdobia napr. cenou Igric 2009 ocenený dokumentárny film Moderná architektúra na Slovensku – réžia L. Kaboš) a tiež reklamných snímok. V oblasti fotografickej tvorby sa prezentoval autorskými a spoločnými fotografickými výstavami, napr v rámci Mesiaca fotografie v Bratislave.
V roku 2010 ako spoluautor vydal s doc. ThDr. Jozefom Haľkom, PhD. publikáciu ''DÓM Katedrála sv. Martina v Bratislave''.
Vigoulant
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čmelovec
Čmelovec je ulica v Bratislave, nachádza sa v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa miestneho pomenovania čmeliaka.
Sérénac
Polohopis
Sérénac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Sérénac má 489 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
NK Olimpija Ľubľana
Nogometni klub Olimpija Ljubljana je slovinský futbalový klub, ktorý sa nachádza v hlavnom meste Slovinska v Ľubľane. Klub vznikol v roku 2005 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Stožice s kapacitou 16 038.
História klubu
Klub vznikol v roku 2005 pod názvom NK Bežigard. Počas svojej tretej sezóny sa klub premenoval na NK Olimpija Ľubľana. Klub sa považuje za pokračovateľa štvornásobného slovinského šampióna NK Olimpija Ľubľana, ktorý skrachoval a bol rozpustený po sezóne 2004/05. Z právneho hľadiska je Olimpija Ľubľana samostatným klubom a za taký ho považuje aj Slovinský futbalový zväz.
V sezóne 2008/09 klub vyhral druhú ligu a prvýkrát sa prebojoval do prvej ligy. Trikrát sa tešili z majstrovského titulu a štyrikrát vyhrali Slovinský pohár.
Káder mužstva
Súčasná zostava:
Vigoux
Vigoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Červený kal
Červený kal alebo zvyšky bauxitu je priemyselný odpad, ktorý vzniká pri spracovaní bauxitu na oxid hlinitý pomocou Bayerovho procesu. Skladá sa z rôznych oxidových zlúčenín, vrátane oxidov železa, ktoré mu dodávajú červenú farbu. Viac ako 95% celosvetovo vyprodukovaného oxidu hlinitého pochádza z Bayerovho procesu; na každú vyrobenú tonu oxidu hlinitého sa vyprodukuje približne 1 až 1,5 tony červeného kalu. Ročná celosvetová produkcia oxidu hlinitého bola v roku 2021 viac ako 138 miliónov ton, čo viedlo k vytvoreniu viac ako 200 miliónov ton červeného kalu.
Vzhľadom na túto vysokú úroveň výroby a vysokú zásaditosť materiálu môže červený kal pri nesprávnom skladovaní predstavovať mimoriadne nebezpečenstvo pre životné prostredie. V dôsledku toho sa investuje značné úsilie do hľadania lepších metód bezpečného skladovania a zaobchádzania, ako je zhodnocovanie odpadu, aby sa vytvorili užitočné materiály pre cement a betón.
Zloženie
Červený kal pozostáva z cenných materiálov, ako sú prvky vzácnych zemín, titán, železo a hliník.
V tabuľke nižšie sú uvedené rozsahy zloženia bežných chemických zložiek: Skutočné zloženie červeného kalu závisí od polohy bane, typu bauxitu a rôznych parametrov Bayerovho procesu. Hematit (Fe2O3), magnetit (Fe3O4), pyrit (FeS2), siderit (FeCO3) a goethit (FeO(OH)) sa považujú za hlavné minerály na ťažbu železa, ale dostupných je viac ako 300 minerálov, ktoré obsahujú železo.
Všetky doposiaľ skúmané techniky spojené, s využívaním červeného kalu, neboli prakticky použiteľné na recykláciu takého veľkého množstva aké produkujeme. Keďže železo, ktoré je najzastúpenejším prvkom červeného kalu, je vo forme oxidu alebo hydroxidu, ročne sa ho tak stratí približne 20 Mt, ktoré sa likvidujú s červeným kalom.
Produkcia
Vo všeobecnosti sa na extrakciu oxidu hlinitého (Al2O3) používajú dva rôzne procesy výroby: spekanie a dobre známy Bayerov proces. Bayerov proces je priemyselný proces rafinácie bauxitu, ako aj výroby oxidu hlinitého. Navrhol ho Carl Josef Bayer, po ktorom je pomenovaný. Konkrétne predstavuje 95% produkcie oxidu hlinitého. Surový bauxit a žieravý lúh sa zmiešajú v prítomnosti vápna, aby sa dokončila fáza predbežného desilikovania udržiavaním teploty zmesi na približne 100 °C. Na spracovanie bauxitu sa ďalej používa horúci roztok hydroxidu sodného (NaOH), v dôsledku čoho sa oxid hlinitý premieňa na hydroxid hlinitý Al(OH)3. Ostatné prvky bauxitu sa nedokážu rozpustiť, v dôsledku toho sa po filtrácii roztoku vytvorí červený kal.
Použitie
Odhaduje sa, že 3 až 4 milióny ton sa ročne spotrebuje na výrobu cementu, na stavbu ciest a slúžia tiež ako zdroj železa. Potenciálne aplikácie zahŕňajú výrobu lacného betónu, aplikáciu na piesčité pôdy na zlepšenie kolobehu fosforu, zlepšenie kyslosti pôdy, zakrytie skládok a sekvestráciu uhlíka.
Cement
Červený kal z procesu spekania pozostáva hlavne z β-2CaO·SiO2 a považuje sa za jedno z bežných želírovacích činidiel, ktoré sa používajú na výrobu stavebných materiálov. Cementáreň prevádzkovaná spoločnosťou Shandong Aluminium Co. v Číne bola založená v roku 1965 na spotrebu bauxitových zvyškov. Jej kapacita na výrobu cementu výrazne vzrástla v roku 1985 až na 1 100 tisíc ton ročne. Ich vysokokvalitný ropný vrt a portlandský cement sa vyrábali so zvyškami bauxitu. Do roku 1998 sa na výrobu cementu spotrebovalo značné množstvo červeného kalu v objeme viac ako 6 miliónov ton.
Sklokeramické obklady
Tradične sú sklokeramické výrobky drahé a vyrábajú sa z čistých surovín. Správnym využitím a správnou recykláciou červeného kalu je možné dosiahnuť výrobou sklokeramiky alebo skla. Červený kal, ktorý bol vyrobený v procese spekania môže obsahovať rôzne minerálne zdroje vrátane Al2O3, Fe2O3, CaO, TiO2 a SiO2. Chemická štruktúra červeného kalu je teda dosť podobná vyrábanej sklokeramike. Preto sa uskutočnilo množstvo výskumných štúdií, ktoré hodnotili kompatibilitu červeného kalu pri výrobe sklokeramiky a skla. Z popolčeka a červeného kalu bola úspešne vyrobená sklokeramika známa ako CaO-SiO2-Al2O3. Červený kal bol bohatý na oxid vápenatý (CaO) a popolček bol tuhý odpad z elektrostatického odlučovača v elektrárni na spaľovanie uhlia. Výsledky ukázali, že prítomnosť červeného kalu a popolčeka v sklokeramike bola pomerne vysoká (asi 85 hm.%), čo viedlo k nižšej spotrebe surovín a teda aj ku zníženiu nákladov, ako aj ku vyšším prínosom pre životné prostredie.
Pálené a nepálené stavebné materiály
Uskutočnilo sa niekoľko štúdií s cieľom preskúmať potenciálnu recykláciu červeného kalu ako stavebného materiálu. Pálené tehly sa vyrábali aplikovaním červeného blata z Bayerovho procesu, ktoré boli schopné spĺňať štandardy bežných pálených tehál. Vyrábali sa tehly rôznej kvality, vrátane nepálených a parou netvrdených tehál, keramických glazovaných dlaždíc, dekoratívnych tehál s čiernymi peletami a popolčekových tehál. Červený kal bol použitý na výrobu nepálených tehál a tehál netvrdených parou a v tomto procese bolo ako spojivo použité vápno a cement a nasledovala metóda prirodzeného vytvrdzovania a lisovania. Okrem toho dve rôzne spoločnosti so sídlom v Číne boli samostatne schopné dosiahnuť výrobné procesy nepálených tehál a tehál nevytvrdených parou recykláciou červeného kalu a popolčeka.
Katalyzátor
Červený kal sa považuje za potenciálny katalyzátor a za dobrú alternatívu k súčasným komerčným katalyzátorom. Vďaka významným vlastnostiam červeného kalu je možné s ním zaobchádzať ako s atraktívnou možnosťou katalyzátora pre rôzne reakcie. Medzi špecifické vlastnosti červeného kalu patrí: jeho nízka cena, odolnosť proti spekaniu, vysoký obsah oxidu železitého.
Vplyv červeného kalu na životné prostredie
náhľad|Dom zasiahnutý červeným kalom Spomedzi osemdesiatich štyroch závodov na výrobu oxidu hlinitého po celom svete, sedem závodov vysypáva červený kal do mora kvôli nedostatočnému množstvu vhodnej pôdy. Likvidácia červeného kalu môže spôsobiť vážne znečistenie životného prostredia, napríklad zaschnutý a zaprášený červený kal, vytvára znečistenie ovzdušia z povrchov skládky. Niektoré z rozpustných zlúčenín v červenom kale, ako je uhličitan sodný, hydroxid sodný a hydrogénuhličitan sodný, sa môžu rozpúšťať s dažďovou vodou a znečisťovať tak krajinu a rieky. V dôsledku toho sú dopady červeného bahna na životné prostredie pomerne rozsiahle. Okrem toho môžu byť úrovne rozpustnosti Fe a Al vysoké bez zníženia a odvodnenia pH, čo môže byť priamym rizikom pre rast rastlín.
Zaplavenie Kolontáru a okolia červeným kalom
Jedna z najznámejších a dobre zdokumentovaných katastrof súvisiacich s červeným kalom sa stala v Maďarsku 4. októbra 2010, keď sa zrútil priehradný múr rafinérie Ajka, čo malo za následok zaplavenie okolia červeným kalom. Približné množstvo uvoľneného červeného kalu bolo jeden milión kubických metrov. Tento incident bol zodpovedný za kontamináciu 40 štvorcových kilometrov pôdy. Pri tragédii zahynulo deväť ľudí a 122 ľudí bolo ťažko zranených. Najbližšia rieka Marcal, zaznamenala značný úbytok živých tvorov v dôsledku kontaminácie červeným kalom a toto znečistenie rýchlo zasiahlo aj rieku Dunaj. Dlhodobé vplyvy úniku na životné prostredie boli po úsilí maďarskej vlády o nápravu vo výške 127 miliónov eur len malé.
Serviès
Polohopis
Serviès má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Havlíčkova ulica (Bratislava)
Havlíčkova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa českého básnika a novinára Karla Havlíčka Borovského.
Kristián Hynek
Kristián Hynek (* 15. september 1879, Mníchov, Nemecké cisárstvo – † 11. január 1960, Praha, Česko-Slovensko) bol československý lekár, univerzitný profesor, hlavný iniciátor myšlienky založenia Univerzity Komenského a jej prvý rektor.
Profesor Hynek je autorom viac ako 150 vedeckých štúdií, v ktorých sa zameriaval predovšetkým na problémy hematológie. Spolupracoval na vybudovaní sanatórií na liečbu tuberkulózy vo Vyšných Hágoch i v Smokovci a poradne v Bratislave. Bol jedným zo zakladateľov Bratislavských lekárskych listov, ktoré vychádzajú od roku 1921. Kristian Hynek bol tiež iniciátorom koncepcie založenia univerzitného mesta v Bratislave na pozemkoch Lanfranconi.
Villedieu-sur-Indre
Villedieu-sur-Indre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vijon
Vijon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dahšúr
Dahšúr je mesto a archeologická lokalita v Egypte.
Vijon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sieurac
Sieurac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Dahšúr
Nachádza sa tu rozsiahla nekropola staroegyptských faraónov z obdobia 4., 12. a 13. dynastie a rad súkromných hrobiek z obdobia 4., 5. a 6. dynastie v podobe mastáb. Nachádza sa v blízkosti rovnomenného sídla, asi 26 kilometrov južne od Gízy, na západnom brehu Nílu. Tiahne sa 3 kilometre v smere sever-juh, približne 1,5 kilometrov hlboko do púšte. Jeho staroegyptský názov znel zrejme, v preklade Snofruov ostrov.
Sieurac
Polohopis
Sieurac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Sieurac má 201 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Národné futbalové mužstvo Papuy-Novej Guiney
Národné futbalové mužstvo Papuy Novej Guiney reprezentuje Papuu-Novú Guineu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Na Oceánskom pohári národov sa predstavili štyrikrát ich najväčší úspech je druhé miesto na Oceánskom pohári národov 2016.
Sorèze
Sorèze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Sorèze má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Sorèze má 2 564 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kolibiarik iberský
Kolibiarik iberský (lat. Phylloscopus ibericus) je malý druh spevavca z čeľade penicovité (Sylviidae), hniezdi na Pyrenejskom polostrove. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kolibiarik iberský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stúpajúca.
Výskyt a stav na Slovensku
Kolibiarik iberský bol pozorovaný na jar v roku 2021, podrobnosti výskytu posudzuje Faunistická komisia SOS/BirdLife Slovensko.
Monolitický integrovaný obvod
Monolitický integrovaný obvod je integrovaný obvod, ktorý je celý skonštruovaný z jedného kusa plátku kremíka. (Na rozdiel od hybridného integrovaného obvodu (HIO), ktorý obsahuje viac plátkov alebo všeobecne viac súčiastok.)
Dejiny vzniku
V súčasnosti sa za tvorcov monolitických integrovaných obvodov považujú Jack Kilby z Texas Instruments a Robert Noyce z Fairchild Semiconductor. Robert Noyce so 16-timi patentami vytvoril Intel, spoločnosť zodpovednú za vývoj mikroprocesorov v roku 1968. Obaja nezávisle od seba koncipovali teóriu v takmer tom istom čase (na prelome rokov 1958/1959) a obaja demonštrovali funkčné zariadenia, aj keď s použitím rôznych materiálov a technológií. Dve spoločnosti tak registrovali patenty a viedli dlhý súdny spor o práva. Napokon sa dohodli na vzájomnom licencovaní svojich technológií.
Vývoj
Komerčný vývoj integrovaných obvodov nebol jednoduchý. Prvé zariadenia boli nesmierne drahé a iba armáde a NASA stál prínos miniaturizácie za to, aby zaplatili vysokú cenu. V priebehu 60-tych rokov vstúpili do výroby nové spoločnosti, boli vyvinuté nové technológie a pomaly sa stupňovala zložitosť.
Prvé dostupné integrované obvody vznikli v roku 1961 vo Fairchild Semiconductors. Všetky počítače potom začali byť vyrábané s použitím čipov namiesto tranzistorov a ich sprievodných súčastí. Texas Instruments po prvýkrát použili čip v počítačoch vzdušných síl a v riadenej strele v roku 1962. Neskôr použili čip na prvé prenosné elektronické kalkulačky. Originálne integrované obvody mali iba jeden tranzistor, tri odpory a jeden kondenzátor a mali veľkosť malíčka dospelého človeka. Dnes integrované obvody menšie ako cent môže obsahovať až 125 miliónov tranzistorov.
Villegongis
Villegongis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivaška
Ivaška je slovenské priezvisko. Je rozšírené predovšetkým v okrese Martin.
Utrechtská únia starokatolíckych cirkví
náhľad|Medzinárodné logo starokatolíckych cirkví Utrechtská únia starokatolíckych cirkví je spoločenstvo združujúce niekoľko starokatolíckych cirkví. Je v plnom sviatostnom spoločenstve s Anglikánskym zväzom cirkví, Nezávislou filipínskou cirkvou a Švédskou (evanjelickou) cirkvou.
Dejiny
Po tom čo sa po niekoľkých historických etapách v rôznych obdobiach z rôznych reformných katolíckych prúdov sformovalo starokatolícke hnutie, v roku 1889 vznikla tzv. Utrechtská únia. Išlo o spoločenstvo v ktorom boli združené nemecká, švajčiarska aj holandská starokatolícka cirkev.
Dnes Utrechtská únia združuje starokatolícke cirkvi v Nemecku, Rakúsku, Švajčiarsku, Holandsku, Česku a Poľsku a inde.
Utrechtská únia na Slovensku
V roku 2004 Starokatolícka cirkev na Slovensku opustila Utrechtskú úniu. Podľa vlastných slov pre nesúhlas s kňazským svätením žien a litirgickým požehnávaním párov rovnakého pohlavia, ku ktorým pristúpili starokatolícke cirkvi v nemecky hovoriacich krajinách a v Holandsku. Podľa slov Utrechtskej únie bola vylúčená, kedže jej vtedajší biskup Augustín Bačinský prijal biskupskú vysviacku od Antónia José da Costa Raposa, biskupa Apoštolskej episkopálnej cirkvi v Portugalsku (dnes zvanej Starokatolícka cirkev v Portugalsku), ktorého Utrechtská únia považuje za tzv. vakantného biskupa (biskupa vysväteného neregulárnym spôsobom).
Od roku 2004 na Slovensku nepôsobila žiadna cirkev s členstvom v Utrechtskej únii. V roku 2016 na Slovensku začala misíjne pôsobiť česká starokatolícka cirkev pod názvom Starokatolíci v Bratislave. V roku 2020 bolo spoločenstvo Starokatolíci v Bratislave premenované na Starokatolícku delegatúru Utrechtskej únie na Slovensku. Toto spoločenstvo vedie kňaz Martin Kováč, nie je štátom registrovanou cirkvou a netvorí jeden celok so Starokatolíckou cirkvou na Slovensku.
Soual
Soual je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Soual má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.