cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malužinská dolina
Preteká ňou potok Malužiná. V hornej časti sa vetví na Hodrušu, ktorou vedie modro-značkovaný chodník z Malužinej na sedlo pod Veľkým Bokom, vlastnú Malužinskú dolinu, v ktorej závere je prameň nazývaný Malužinská kyslá voda a Chorupniansku dolinu.
Thal
Thal je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Obec sa nachádza asi od Grazu a je známa ako rodisko Arnolda Schwarzeneggera. V súčasnosti tu žije 2 253 obyvateľov (31. 12. 2010).
Pornic (obec)
Pornic je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Živočíšna bunka
[[File:Animal Cell.svg|300px|thumb|Štruktúra typickej živočíšnej bunky:
1. Jadierko
2. Jadro
3. Ribozóm (malé bodky)
4. Vezikula
5. Drsné endoplazmatické retikulum
6. Golgiho aparát
Les Rotours
Les Rotours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Živočíšna bunka
8. Hladké endoplazmatické retikulum
9. Mitochondria
11. Cytosól (spolu s ostatnými organelami tvorí cytoplazmu)
12. Lyzozóm
13. Centrozóm spolu s centriolami ]]
Živočíšna bunka je bunka živočíchov (vrátane ľudí), a to v užšom zmysle len bunka mnohobunkových živočíchov a v širšom zmysle aj bunka prvokov (čiže jednobunkových živočíchov).
Vajskovská dolina
Je to jedna z najkrajších dolín Nízkych Tatier, je to vyhlásená zóna ticha. V doline platí zákaz kladenia ohňa, je zakázané stanovanie a zber lesných plodov - všetko v záujme ochrany prírody. Z tejto doliny boli do voľnej prírody vypustené prvé kamzíky, privezené z Vysokých Tatier. Je súčasťou územia NAPANT-u, horná časť doliny zároveň tvorí východnú hranicu NPR Skalka.
Živočíšna bunka
Je to elementárna a najmenšia jednotka živočíšneho organizmu, schopná základných životných funkcií: metabolizmu, rastu, rozmnožovania a dráždivosti. Je to druh eukaryotickej bunky. Od ostatných eukaryotických buniek, napríklad od rastlinných buniek, sa odlišuje absenciou bunkovej steny a chloroplastu a menšími vakuolami.
Vajskovská dolina
Vedie ňou zeleno-značkovaný chodník z Dolnej Lehoty na Krížske sedlo. Verejnosti prístupná je len časť chodníka po Vajskovský vodopád, ďalej je z dôvodu ochrany prírody chodník uzavretý.
Vedie ňou aj značená cyklotrasa 8599, ktorá končí na rázcestí Pálenica.
Zoznam planétok 32501 – 32750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Živočíšna bunka
Jej optimálne členenie umožňuje, aby všetky procesy prebiehajúce v nej boli čo najrýchlejšie. Cez bunkovú membránu sa dovnútra dostávajú jednoduché chemické látky tvorené vodíkom, kyslíkom, uhlíkom a dusíkom. Tam sa premieňajú na zložitejšie organické zlúčeniny, napr. bielkoviny a cukry. Bielkoviny sa potom používajú na stavbu telesnej hmoty bunky a cukry bunke dodávajú energiu. Vznik organických zlúčenín je riadený deoxyribonukleovou kyselinou (DNA). Tá je organizovaná v chromozómoch vo vnútri jadra, ktoré riadi všetky procesy v bunke. V DNA sú zapísané informácie, ktoré umožňujú vytváranie iných zložitých látok. Ďalšou dôležitou vlastnosťou DNA je jej schopnosť reprodukovať samu seba. To je podstatou života. Umožňuje jednobunkovému organizmu rásť a rozmnožovať sa.
Les Rotours
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tuniské národné futbalové mužstvo
Tuniské národné futbalové mužstvo reprezentuje Tunisko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1957. Tunisko sa päťkrát kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1978, 1996, 2002, 2006 a 2018. Vo všetkých prípadoch skončili v skupine. Tunisko má na Africkom pohári národov dvadsať účastí, najväčší výsledok je víťazstvo na domácom Africkom pohári národov 2004. Je historicky prvým víťazom Arabského poháru FIFA.
Zápasy Tuniska na Majstrovstvách sveta:
Majstrovstvá sveta vo futbale 1978: Skupina - Mexiko (3:1), Poľsko (0:1), Západné Nemecko (0:0)
Majstrovstvá sveta vo futbale 1998: Skupina - Anglicko (0:2), Kolumbia (0:1), Rumunsko (1:1)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2002: Skupina - Rusko (0:2), Belgicko (1:1), Japonsko (0:2)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006: Skupina - Saudská Arábia (2:2), Španielsko (1:3), Ukrajina (0:1)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2018: Skupina - Anglicko (1:2), Belgicko (2:5), Panama (2:1)
Bilancia: 2 výhry, 4 remízy, 9 prehier
Inkasované góly: 25
Majstrovstvá sveta
Zoznam zápasov tuniskej futbalovej reprezentácie na MS
Monica Vitti
Monica Vitti (vlastným menom Maria Luisa Ceciarelli, * 3. november 1931, Rím, Taliansko† 2. február 2022, Rím ) bola talianska herečka.
Je známa predovšetkým vďaka spolupráci s režisérom Michelangelom Antonionim, svojim životným partnerom v rokoch 1957 až 1967. V Antoniovych filmoch stvárnila postavy elegantných, studeno krásnych žien. Jej filmovými partermi boli známi herci Gabriele Ferzetti, Marcello Mastroianni a Alain Delon. Po ukončení spolupráce s Antonionim hrala v mnohých ďalších filmoch, predovšetkým v talianskych veselohrách. Spolupracovala s celým radom slávnych režisérov (Alberto Sordi, Pier Paolo Pasolini, Tinto Brass, Roger Vadim, Ettore Scola, Luis Buñuel.) Získala početné filmové ocenenia.
Saint-Vincent-sur-Jabron
Saint-Vincent-sur-Jabron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Vincent-sur-Jabron má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Vincent-sur-Jabron má 206 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
London Borough of Hillingdon
London Borough of Hillingdon je najzápadnejšia štvrť v Londýne, hlavnom meste Spojeného kráľovstva. Vznikla zo štyroch okresov: Ruislip-Northwood, Uxbridge, Hayes, Harlington a Yiewsley and West Drayton.
Nachádza sa tu najväčšie letisko v Európe Heathrow a sídli tu aj jedna z najznámejších aerolínií British Airways.
Majstrovstvá sveta v atletike 2009 – Beh na 400 m mužov
Beh na 400 metrov mužov bola jedna z 24 mužských disciplín na Majstrovstvách sveta 2009 v Berlíne. Súťažilo sa na Olympijskom štadióne v dňoch 18., 19. a 21. augusta.
Daniel Gabriel Lichard
Daniel Gabriel Lichard (* 17. január 1812, Slovenská Ľupča  – † 17. november 1882, Skalica ) bol slovenský spisovateľ, učiteľ, prvý slovenský profesionálny novinár, vydavateľ, jeden zo zakladateľov slovenskej odbornej terminológie a jedna z najväčších osobností slovenskej národnej minulosti.
Životopis
Narodil sa v rodine evanjelického farára a vzdelanie získaval v Slovenskej Ľupči, v rokoch 1821 – 1823 na gymnáziu v Rimavskej Sobote, v rokoch 1823 – 1828 na lýceu v Kežmarku a v rokoch 1828 – 1834 v Bratislave. Tu sa stal spoluzakladateľom a aktívnym členom „Literárnej jednoty“ pri Ústave reči a literatúry československej na evanjelickom lýceu, z ktorej vzniklo pod vedením Ľudovíta Štúra významné národné hnutie. Neskôr pokračoval v štúdiu na teologickej fakulte vo Viedni, kde študoval v rokoch 1834 – 1837, no kňazom bol len krátky čas, v roku 1837 evanjelickým kaplánom v Tisovci u Pavla Jozeffyho. Centrom jeho záujmu sa stalo novinárstvo, ekonomika, prírodné vedy a ich popularizácia. V rokoch 1838 – 1844 bol profesorom na lýceu v Banskej Štiavnici, kde vyučoval aj matematiku a fyziku, ale od roku 1847 sa už profesionálne venoval novinárstvu. V roku 1847 vydal prvý ročník svojho kalendára Domová pokladnica, potom nasledovali Noviny pre hospodárstvo, remeslo a domáci život.
Zúčastnil sa politických bojov o národnú a spoločenskú emancipáciu Slovákov v revolúcii 1848 – 1849, 20.marca 1849 účastník slovenského vyslanectva k cisárovi Františkovi Jozefovi I.
Charakteristika
Rozsah publicistickej činnosti Daniela Licharda je úctyhodný. Len počet článkov, ktoré napísal, odhaduje sa na viac ako 5 000. Lichard od roku 1847 až do svojej smrti v roku 1882, teda skoro úplných 35 rokov sa venoval výlučne spisovateľstvu a novinárstvu. Bol to prvý profesionálny slovenský novinár. Hovorievalo sa o ňom, že za tieto roky neprešiel ani jediný deň, v ktorom by niečo nebol napísal. „Lichardove dielo, to je celá bibliotéka písaná jedným perom. Trinásť veľkých kníh, asi 35 menších, 35 ročníkov časopiseckých a nesčíselné menšie práce po iných vydaniach. Dohromady činili by jeho diela skoro 90 zväzkov rozličnej veľkosti“, hovorí v nekrológu o ňom Svetozár Hurban-Vajanský.
Daniel Lichard bol všestranným ľudovýchovným, organizátorským pracovníkom a publicistom. V kruhu štúrovcov sa stal významným popularizátorom vedeckých poznatkov, popredným priekopníkom spisovnej slovenčiny, tvorcom a propagátorom slovenskej odbornej terminológie. Stal sa priamym zástupcom Juraja Fándlyho, Gašpara Fejerpatakyho-Belopotockého, Juraja Palkoviča a iných vo vydávaní ľudovýchovnej a popularizačno-vedeckej literatúry, brožúr, kalendárov, časopisov, novín a pod. Bol po dlhé roky propagátorom družstevného hnutia, zakladateľom pomocných pokladníc, obilných skladov a iných svojpomocných spolkov, v pravom zmysle slova učiteľom ľudu, jeho radcom pri výnosnejšom hospodárení, „gazdom nad gazdov“, ako ho bol výstižne pomenoval Pavol Országh-Hviezdoslav. Účinne spájal teóriu s praxou, hlásal a propagoval technický pokrok, ktorý napomáhal hospodárskej prosperite slovenských remeselníkov a drobných obchodníkov. Jeho novinárske dielo patrí ku klasickým hodnotám dejín slovenského novinárstva. Z novotvarov, ktoré vo svojich prácach využíval, sa trvalou súčasťou živého jazyka stali napríklad slová rušeň, škripec, náradie, tekutina a veľa iných.
Tvorba
Prvé básnické pokusy začal písať v čase štúdií vo Viedni a uverejňoval ich v časopisoch Plody (1836) a Hronka (1837). Neskôr sa venoval najmä náučnej literatúre a novinárstvu. Z jeho rozsiahlejších prác spomenieme gramatiku talianskej reči – je to prvá učebnica taliančiny, ktorú napísal Slovák. Zaujímavá je aj jeho príručka matematiky, ktorá sa užívala za jeho života i dlhé roky potom na stredných školách horného Uhorska. Jeho najobsiahlejšou prácou popularizujúcou prírodné vedy a nové, pokrokové formy hospodárenia je dvojdielna Slovenská obrázková čítanka hospodárska z roku 1882 – akási suma jeho celoživotných znalostí z tejto oblasti. Veľkou pomocou roľníkom boli aj jeho brožúry rôznorodého obsahu: Poučenie o cholere, Naše nové peníze (1858), Rozhovory o Matici slovenskej, Malý gazda (1867, 1869, 1870, 1875), Malá gazdiná (1871, 1877) a Malý účtovník (1874). Veľkej obľuby medzi dedinským ľudom a slovenskými maloburžoáznymi vrstvami dosiahli jeho kalendáre (v skutočnosti skôr ľudové encyklopédie). Bola to predovšetkým Domová pokladnica (1847 – 1851). Na Domovú pokladnicu nadviazal kalendár Časník (1856 – 1858), v rokoch 1865 – 1883 znova Domová pokladnica a v rokoch 1867 – 1868 Slovenský kalendár. Zredigoval tiež dva ročníky reprezentačného Matičného kalendára.
Novinárska činnosť
Svoju novinársku činnosť začal roku 1848 vydávaním Novín pre hospodárstvo, remeslo a domáci život, ktoré však vychádzali len pol roka. Po revolúcii roku 1849 krátko vydával politické noviny Slovenskí pozorňík s prílohou Žitva, ktorá mala podtitul Listy pre ľud hospodársky. Skoro trinásť rokov bol redaktorom viedenských Slovenských novín a takmer dvadsať rokov vydával najvýznamnejšie slovenské hospodárske noviny minulého storočia Obzor (1863 – 1882). V tomto prehľade nie sú uvedené jeho príspevky v iných slovenských ale aj v cudzojazyčných novinách a časopisoch.
Búdkoviansky potok
Búdkoviansky potok je potok na Záhorí, preteká územím okresu Skalica. Je to ľavostranný prítok Chvojnice, má dĺžku a je tokom IV. rádu.
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Unínska pahorkatina, pod kótou severne od obce Radimov v nadmorskej výške okolo  Najprv tečie severozápadným smerom popri osade Búdkovany na pravom brehu a vstupuje do močaristého územia chráneného areálu Búdkovianskych rybníkov s dvoma vodnými plochami a porastom tŕstia. Ochraňuje sa refúgium vodnej a močiarnej fauny, z juhu ústi občasný prítok z oblasti Holíčskych dielov. Z rybníkov vyteká pri osade Gombár a ďalej pokračuje na sever, popod vrch Hrebeň, južne od mesta Holíč, kde sa stáča na východ. Preteká obcou Trnovec a na jej území sa v nadmorskej výške cca vlieva do Chvojnice.
Štefanovský potok
Štefanovský potok je názov niekoľkých vodných tokov na Slovensku:
Radimovský potok
Radimovský potok je potok na Záhorí, na Záhorskej nížine, preteká územím okresu Skalica. Je to pravostranný prítok Unínskeho potoka, meria 7,1 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Zámčisko, na severnom svahu vrchu Zámčisko (434,1 m n. m.), v lokalite Radimovský les, v nadmorskej výške cca 355 m n. m. Najprv tečie západným smerom cez podcelok Unínska pahorkatina, preteká obcou Radimov, zľava priberá prítok z oblasti V lieskach. Za obcou sa stáča na juh, z ľavej strany priberá ďalší krátky prítok (203,7 m n. m.) prameniaci severne od kóty 257,2 m a severne od obce Petrova Ves ústi v nadmorskej výške približne 194 m n. m. do Unínskeho potoka.
Zoznam politických článkov/R
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 198 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ra
Rada Európy · Rada vzájomnej hospodárskej pomoci · Radikalizmus · Radikálna občianska únia · Radim Uzel · Radio Islam · Radio Maryja · Radola Gajda · Radomír Malý · Radoslav Procházka · Radoslav Štefančík · Radovan Kazda · Radu I. · Radu II. · Radu III. · Radu IV. · Radu Vasile · Radul Čierny · Radžedef · Rafael Carrera y Turcios · Rafael Correa · Rafael del Riego · Rafael Rafaj · Rafael Trujillo · Rafik bin Bašir bin Džalúd al-Hamí · Ragnvald I. (Polacké kniežatstvo) · Ragnvald II. (Polacké kniežatstvo) · Ragnvald III. (Polacké kniežatstvo) · Rahotep · Rakúska ľudová strana · Rakúsko · Ralf Dahrendorf · Ralpačän · Ralph David Abernathy · Ralph Nader · Ramesse II. · Ramón Castillo · Ramón Puerta · Ranavalona III. · Randolph Henry Spencer Churchill · Rassemblement national · Rast veľkosti Európskeho parlamentu · Rastislav (Polacké kniežatstvo) · Rastislav (Veľká Morava) · Ratko Mladić · Raúl Alberto Lastiri · Raúl Alfonsín · Raúl Castro · Raymond Poincaré
rá
Rádio Jerevan
re
Reaganova doktrína · Reakcia spätnou väzbou · Realizmus (medzinárodné vzťahy) · Rebija Kadírová · Recep Tayyip Erdoğan · Reciprocita (právo) · Referendum · Referendum na Slovensku v roku 1997 · Referendum v Bielorusku v roku 1996 · Referendum v Slovinsku v roku 2015 · Reformizmus · Regent · Regionálna politika · Regionálne voľby · Registračné protokoly agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti · Rechavam Zeevi · Reinhard Heydrich · Renáta Kaščáková · Renáta Zmajkovičová · René Cassin · René Coty · René Pleven · Reparácie (vojna) · REPUBLIKA · Republika · Republikánska ľudová strana (Turecko) · Republikánska Sinn Féin · Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu · Republikánsky návrh · Republikánstvo · Respendial · Reuven Rivlin · Revizionizmus (marxizmus) · Revolučná komunistická strana · Revolučná organizácia 17. novembra · Revolučné bunky · Revolučné ozbrojené sily Kolumbie · Revoluční demokrati · Revolúcia · Reynaldo Bignone
ri
Ricardo Balbín · Rick Perry · Rigas Feraios · Richard Demovič · Richard Leakey · Richard Nixon · Richard Rapant · Richard Raši · Richard Vašečka · Richard von Weizsäcker · Richárd Hamerlik · Richtár · Riksdag · Rinat Leonidovyč Achmetov · Riponská zmluva · Rishi Sunak · Risto Heikki Ryti · Rita Klímová
rí
Rímske zmluvy · Ríšsky snem (Rímsko-nemecká ríša)
ró
Róbert Beňo · Róbert Madej · Róbert Martinko · Róbert Remiáš · Róbert z Normandie · Rómska iniciatíva Slovenska
ru
Rudolf Bauer · Rudolf Beran · Rudolf Böhm · Rudolf Čavojský · Rudolf Filkus · Rudolf Fraštacký · Rudolf Habsburský · Rudolf Horváth · Rudolf Chmel · Rudolf I. (Svätá rímska ríša) · Rudolf II. (Rakúsko) · Rudolf II. (Svätá rímska ríša) · Rudolf II. Habsburský (1232) · Rudolf IV. (Rakúsko) · Rudolf Kirchschläger · Rudolf Kučera (politológ) · Rudolf Kusý · Rudolf Markovič · Rudolf Pálfi · Rudolf Podoba · Rudolf Schuster · Rudolf Schwarz (legionár) · Rudolf Slánský · Rudolf Strechaj · Rudolf Tkáčik · Rudolf Žiak · Rukojemnícka dráma v Sydney (2014) · Rukojemnícka kríza v Buďonnovsku · Rukojemník · Rumunská revolúcia v roku 1989 · Rumunsko · Ruská revolúcia (1917) · Ruské protesty (2011-2013) · Ruský fašizmus · Rutherford B. Hayes
ry
Ryszard Kaczorowski
Dolní Krupá (okres Mladá Boleslav)
Dolní Krupá je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 222 obyvateľov, z toho 110 mužov a 112 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 37,0 roka, ženy 38,9 roka).
Jacob Burckhardt
Jacob Christoph Burckhardt (* 25. máj 1818, Bazilej, Švajčiarsko – † 8. august 1897, tamtiež) bol švajčiarsky filozof a historik umenia. Venoval sa kultúrnym dejinám antiky a renesancie.
Životopis
Narodil sa v Bazileji ako štvrté dieťa zo siedmich. Na želanie otca začal od roku 1837 študovať v rodnom meste teológiu, ale od roku 1839 začal študovať históriu na Berlínskej univerzite. Jeho učiteľom bol historik Leopold von Ranke (1795 - 1886), zakladateľ kritickej historickej vedy. Od roku 1843 prednášal dejiny na univerzite v Bazileji (od roku 1845 ako profesor). V roku 1855 bol Burckhardt menovaný za profesora dejín umenia na Spolkovej polytechnickej škole (Eidgenössischen Polytechnikum) v Curychu, kde pôsobil do roku 1858. Potom bol menovaný za profesora dejín umenia na univerzite v rodnom Bazileji, kde pôsobil až do roku 1893.
Niekoľkokrát cestoval do Talianska, kde študoval pamiatky renesančnej architektúry a maliarstva, ako aj písomné pramene.
Burckhardtove dielo malo vplyv na viedenskú školu (Max Dvořák).
Fagocytóza
Fagocytóza (z gréčtiny) je endocytotický proces využívaný bunkami k pohlcovaniu veľkých pevných častíc (≥ 0.5 μm) z okolitého prostredia. Bunky so schopnosťou fagocytózy obalia svojou cytoplazmatickou membránou prijímanú časticu a vtiahnu ju do vnútorného prostredia bunky. Vznikne tak nová intracelulárna organela zvaná fagozóm, v ktorej sa pohltený materiál strávi.
Tento proces je evolučne starý a využívajú ho aj niektoré jednobunkové organizmy pre príjem potravy. Príkladom môžu byť koreňonožce, z nich najznámejšia je meňavka (améba). U mnohobunkových organizmov je fagocytóza nevyhnutná pre fungovanie imunitného systému. Je to hlavný mechanizmus ničenia potenciálnych patogénov a odstraňovania poškodených, senescentných a mŕtvych buniek organizmu a ich častíc.
História
Pohlcovanie častíc bunkami prvýkrát pozoroval Élie Metchnikoff (1880, 1883) pri štúdiu vodných bezstavovcov. Taktiež si uvedomoval dôležitú úlohu tohto procesu pri odpovedi hostiteľa na zranenie alebo infekciu a pripisoval fagocytóze veľký význam v bunkovej imunite.
Profesionálne fagocyty
Medzi profesionálne fagocytujúce bunky radíme hlavne neutrofily, makrofágy, monocyty, ale fagocytujú taktiež aj dendritické bunky, osteoklasty a eozinofily.
Neutrofily za fyziologických okolností cirkulujú v krvnom riečisku a v prípade zápalu vo veľkom množstve vycestujú do poškodeného tkaniva cez steny ciev. V mieste zápalu fagocytujú baktérie i ďalšie častice a následne zabíjajú pohltené patogény pomocou rôznych baktericídnych molekúl, ktoré sú prevažne skladované v granulách. Granuly obsahujú tráviace enzýmy (napr. proteázy), komponenty NADPH-oxidázy, enzýmy meniace produkty oxidačného vzplanutia na ďalšie toxické látky (napr. myeloperoxidáza) a iné. Uvedené látky sa uvoľňujú do extracelulárneho priestoru alebo do lumen fagozómu procesom degranulácie a spolu s vysokou produkciou reaktívnych kyslíkových radikálov sú veľmi mikrobicídne.
Monocyty a z nich odvodené makrofágy opúšťajú krvný obeh a presúvajú sa do tkanív, kde ako rezidentná populácia tvoria ochrannú bariéru proti infekcii.
Dendritické bunky sú taktiež rezidentmi tkanív a pohlcujú patogény fagocytózou. Ich hlavnou úlohou je dané patogény degradovať a prezentovať ich na svojom povrchu ako antigény bunkám adaptívneho imunitného systému.
Rozpoznanie častice
Proces fagocytózy je zahájený kontaktom fagocytu s prijímanou časticou pomocou špecializovaných receptorov na povrchu bunky. Na povrchu fagocytov sa nachádza niekoľko typov receptorov, ktoré spolu vzájomne kooperujú. Cudzorodé častice, napr. patogénne mikróby, môžu byť rozpoznané priamo receptormi viažucimi molekuly neprítomné u vyšších organizmov, alebo nepriamo vďaka opsonínom. Priame rozpoznanie zabezpečujú pattern recognition receptory (PRRs), pričom táto skupina receptorov zahŕňa lektínové receptory C typu (CLR, C-type lectin receptors) alebo scavenger receptory. Medzi receptory závislé od opsonínov patria komplementové receptory alebo receptory pre Fc časť viazanej IgG protilátky.
Fagozóm
Degradácia pohlteného materiálu môže byť závislá od kyslíka alebo nezávislá od kyslíka.
Rola v odstraňovaní mŕtvych a starnúcich buniek
Odstraňovanie buniek zomrelých v dôsledku rôznych typov bunkovej smrti, poškodených buniek, bunkového debris (t.j. zvyškov buniek a ich organel) a starnúcich buniek (napr. erytrocytov) v organizme zabezpečujú makrofágy. Proces odstraňovania apoptotických buniek sa nazýva eferocytóza (prenesene sa jedná o akési „pochovávanie mŕtvych buniek“). Typickým znakom umierajúcich/mŕtvych buniek alebo poškodeného tkaniva je prítomnosť rôznych intracelulárnych molekúl na bunkovom povrchu alebo uvoľnených v extracelulárnom prostredí. Tieto molekuly sú rozpoznávané pomocou rôznych receptorov na povrchu makrofágov.
To, či bude bunka fagocytovaná, je kontrolované súborom „eat me“ a „come get me“ signálov exprimovaným bunkami určenými k fagocytóze alebo súborom „don't eat me“ signálov exprimovaným normálnymi bunkami.
„Eat me“ signály umožňujúce selektívne odstránenie umierajúcich buniek sú klasifikované do dvoch hlavných kategórií, membránové „eat me“ signály a solubilné premosťujúce proteíny. Membránové „eat me“ signály majú jednu väzbovú doménu zabezpečujúcu väzbu na fagocyty. Typickým a najlepšie charakterizovaným príkladom je fosfolipid fosfatidylserín bežne sa vyskytujúci vo vnútornej vrstve cytoplazmatickej membrány. Externalizácia fosfatidylserínu, prítomnosť vo vonkajšej vrstve cytoplazmatickej membrány, je charakteristická pre apoptotické bunky a umožňuje jeho väzbu na receptory fagocytov. Aj membránové proteíny môžu fungovať ako „eat me“ signály. Proteín kalretikulín sa nachádza vo zvýšenej miere na povrchu apoptotických buniek a zabezpečuje pohltenie týchto buniek fagocytmi väzbou na ich povrchový lipoproteínový receptor LRP1 (LDL-receptor-related protein 1).
Solubilné premosťujúce proteíny majú až dve väzbové domény – doménu viažucu receptor a PPBD doménu (phagocytosis prey-binding domain). Pomocou väzby cez PPBD domény sú solubilné „eat me“ signály prezentované na povrchu apopotických buniek. Gas6 proteín a proteín S patria medzi tieto solubilné signály, viažu sa na fosfatidylserín apoptotických buniek a interagujú s receptorom MerTK na povrchu fagocytov. Ďalšími solubilnými signálmi viažucimi sa na fosfatidylserín apoptotických buniek sú β2-GPI (β2-glycoprotein-I) a annexin I.
Mladé a zdravé erytrocyty sa vyhýbajú fagocytóze chýbajúcou expresiou „eat me“ signálou a súčasnou expresiou „don't eat me“ signálu, proteínu CD47. Proteín CD47 je exprimovaný mnohými bunkami organizmu a je rozpoznávaný povrchovým receptorom myeloidných buniek SIRPα (signal regulatory protein alpha), ktorý prenáša signály inhibujúce fagocytózu. Expresia proteínu CD47 erytrocytmi klesá, ak sú staré a následne dochádza k ich fagocytóze.
Svarínska dolina
Svarínska dolina je dolina v kráľovohoľskej časti Nízkych Tatier.
Ústi do Čiernovážskej doliny z juhu a preteká ňou potok Svarínka. V hornej časti sa vetví na:
Burebista
Burebista (+ 44 pred Kr.) bol dácky kráľ.
V bojoch najmä s Keltami (Bójovia) vytvoril veľké kráľovstvo s prvkami otrokárskeho zriadenia, ktorého ťažisko bolo v juhozápadnom Sedmohradsku. Územia juhozápadného Slovenska sa zmocnil približne v polovici 1. storočia pred Kr.
Hlavné boje Dákov s keltskými Bójmi sa odohrali v oblasti Neziderského jazera.
Podmanil si tiež niektoré grécke kolónie na pobreží Čierneho mora. Za jeho panovania dosiahla dácka ríša najväčší rozmach.
Ubuntu Studio
Ubuntu Studio je jedna z oficiálnych derivácií Linuxovej distribúcie Ubuntu. Používa jadro v zásade rovnaké ako pôvodné Ubuntu, je však skompilované s prepínačmi "low latency", čo znamená, že systém si na svoju prácu rezervuje menej prostriedkov a viac ponecháva aplikáciám. To napomáha, aby aj na pomalších počítačoch zvukové aplikácie (vyžadujúce synchronizáciu v reálnom čase) "nezakolísali". Pridáva takisto množstvo aplikácií pre prácu s audiom, grafikou a videom. Prvá stabilná verzia, Feisty Fawn, vyšla 11. mája 2007 pod označením 7.04. Ubuntu Studio a vyšla o niekoľko dní neskôr ako ostatné derivácie.
Ubuntu Studio má 6-mesačný vývojový cyklus, identický s ostatnými deriváciami. Jeho veľkou výhodou je zameranie pre hudobníkov a multimediálnych nadšencov, čo je pomerne ojedinelé vo svete slobodného softvéru.
Pomocou DVD
Bezplatné stiahnutie Ubuntu Studio
Zaslanie cez ShipIt program nie je možné, na rozdiel od iných oficiálnych derivácií
Kúpenie CD cez slovenské stránky Linuxos.sk alebo Ubuntu.kayle.sk
LTS (long time support, čiže verzia s dlhodobou podporou)
Ubuntu Studio má LTS vydanie.
Aktuálna verzia
Aktuálna verzia je 20.04 LTS. Verzia bola vydaná 23. apríla 2020.
Audio
thumb|Using [[Ardour (audio processor)|Ardour in Ubuntu Studio]]
Thannhausen (Rakúsko)
Thannhausen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz.
Žije tu 2372 obyvateľov (1.1.2007).
Sotrabrua
Sotrabrua je cestný visutý most spájajúci mestskú časť Bergenu Drotningsvik a dedinu Knarrevik v obci Fjell v nórskom kraji Hordaland premosťujúci úžinu Knarreviksundet. Je jediným cestným spojením nórskej pevniny a ostrova Litlesotra v súostroví Sotra.
Pôvodným dopravným spojením oboch brehov úžiny bol trajekt medzi lokalitou Alvøen na pevnine a Brattholmen na ostrove Litlesotra južnejšie od miesta, kde dnes stojí most. Prvé plány na výstavbu mosta vznikli už v polovici 50. rokov, obce Fjell, Sund a Øygarden na súostroví spolu s Bergenom pristúpili k stavbe mosta až v 60. rokoch a jeho výstavba bola schválená nórskym parlamentom 5. júna 1966. Výstavba mosta prebiehala medzi marcom 1969 a decembrom 1971, otvorený bol 11. decembra toho roku a oficiálne otvorený 25. mája 1972 nórskym kráľom Olafom V.. Financie na výstavbu mosta zabezpečovala spoločnosť A/S Sotrabrua, ktorá vznikla v roku 1965. Za rok 1972 spoločnosť získala z mýta 3,07 mil. NOK. Od otvorenia mosta do zrušenia výberu mýta 31. decembra 1983 spoločnosť celkovo získala 73,5 mil. NOK, čo je takmer dvojnásobok finančných nákladov použitých na výstavbu mosta (40 mil. NOK).
Po dokončení sa most s celkovou dĺžkou stal najdlhším mostom v krajine (čím prekonal most Tjeldsundbrua s dĺžkou ) a do dokončenia mosta Skjombrua bolo hlavné visuté pole s dĺžkou rozpätia  taktiež najdlhším v krajine. Mostom prechádza dvojprúdová cesta Riksvei 555 s celkovou šírkou, popri ktorej vedie chodník so šírkou. Dva hlavné pylóny sú vysoké, mostovka sa nachádza  nad hladinou úžiny.
V súčasnosti existujú plány na výstavbu druhého, štvorprúdového mosta, súčasťou ktorého by mala byť aj trať bergenského ľahkého metra.
Lena (rieka)
Lena je najvýchodnejší z troch sibírskych veľtokov, ktoré sa vlievajú do Severného ľadového oceánu (ostatné sú Jenisej a Ob). Je 10. najdlhšou riekou a 9. najväčším povodím.
Väčšina výskumníkov sa domnieva, že pôvod názvu rieky Lena je odvodený od slova Elyu-Ene národa Evenkov a znamená „Veľká rieka“. V roku 1620-23 sa k rieke dostala skupina kozákov a preskúmali rieku z jej hornej horskej časti až do stredu Jakutska. Najväčším a strategickým mestom na rieke je Jakutsk. Meno rieky inšpirovalo aj Lenina a preto si ho zvolil ako svoj pseudonym.
Tok
Pramení vo výške v Bajkalských vrchoch iba  západne od Bajkalského jazera. Zdroj sa nachádza v rovnomennej prírodnej rezervácii. Rieka tečie severovýchodne a vlievajú sa do nej prítoky Kirenga, Vitim, Oljokma. Od Jakutska tečie rieka na sever až do sútoku s riekou Aldan. Verchojanské pohorie odráža tok rieky na severozápad. Po sútoku s najväčším prítokom Viljuj rieka tečie skoro priamo na sever do Mora Laptevovcov. Delta rieky s rozlohou je tvorená siedmimi veľkými vetvami z ktorých najväčšia Bykov je najvýchodnejšia.
104 kilometrov od mesta Pokrovska sa brehu rieky nachádza prírodný park a lokalita UNESCO Lenskije stolby.
Doprava
Od októbra do júna nasledujúceho roka je rieka zamrznutá a používa sa ako cesta. Po roztopení ľadu rieka masívne zväčší svoj objem. V máji 2001 rieka zaplavila mesto Lensk a časť Jakutska. Od mesta Usť-Kut je rieka splavná až do svojej delty v dĺžke približne.
Rastlinná bunka
thumb|300px|Stavba rastlinnej bunky
Rastlinná bunka je bunka rastliny. V princípe sa môže myslieť rastlina podľa ktorejkoľvek definície (pozri zoznam v článku rastlina), spravidla sa však rastlinnou bunkou myslí len rastlinná eukaryotická bunka (čiže bunky prokaryotických "rastlín" sú tu vylúčené), a to konkrétne bunka eukaryotických rastlín v tradičnom ponímaní, čiže všetkých rias a suchozemských rastlín (Embryophyta; = vyššie rastliny), často vrátane húb (bunka húb má vlastnosti rastlinnej aj živočíšnej bunky). Ak sa rastlinná bunka chápe ako rastlinná eukaryotická bunka, tak platí, že eukaryotické bunky sa delia na rastlinné bunky a živočíšne bunky (v širšom zmysle).
Rastlinná eukaryotická bunka
Rastlinná bunka je základná stavebná jednotka rastlinného organizmu. Je to eukaryotická bunka, čo znamená, že obsahuje genetickú informáciu vo forme chromozómov obalených dvojitou jadrovou membránou.
Zloženie
Dospelá rastlinná bunka obsahuje cytoplazmu, jadro s jadierkom, vakuoly, plastidy (chloroplasty, chromoplasty, leukoplasty) a mitochondrie. Bunkové organely sú štrukturálne jednotky i funkčné systémy eukaryotickej bunky, akou je aj rastlinná bunka.
Veľkosť a tvar
Tvar a rozmery bunky sú rôzne. Bunky bývajú spravidla mikroskopické, ale v extrémnych prípadoch môžu nadobúdať dĺžku rádovo v centimetroch (napr. jednobunková riasa Acetobularia meria až 5 cm, niektoré sklerenchymatické vlákna až 7,5 cm). Extrémom sú bunky lykových vlákien, ktoré dosahujú dĺžku až 30 cm. Najmenšie bunky naopak tvorí zelená riasa Ostreococcus tauri. Ich priemer je približne jeden μm a sú najmenšími eukaryotickými bunkami vôbec.
Bunková stena
thumb|Štruktúra bunkovej steny rastlinnej bunky Bunková stena chráni bunku pred vplyvmi vonkajšieho prostredia a zároveň jej dodáva potrebný tvar a pevnosť. Chýba len u jednobunkových rias a pohlavných buniek rastliny. Je zložená z polysacharidov a                                   produkuje ju cytoplazma. Okrem rastlín majú z eukaryotov bunkové steny ešte aj huby, ale dôležitou zložkou bunkovej steny je chitín, zatiaľčo u rastlín je to celulóza. Pre ešte väčšiu pevnosť môže byť bunková stena prestúpená anorganickými látkami. V bunkovej stene sú otvory, ktorými prechádzajú plazmodezmy - povrazce cytoplazmy slúžiace na komunikáciu s inými bunkami. Bunková stena je úplne priepustná pre vodu, čo má veľký význam pre vodný režim rastliny.
V pletivách zostávajú po delení bunky bunkové steny dvoch dcérskych buniek spojené. Oddeľuje ich tzv. stredná lamela, vrstva zložená najmä z pektínov. Na strednú lamelu sa pripája primárna stena a na ňu sekundárna stena. Sekundárna stena je zložená z troch ďalších vrstiev, ktoré sa navzájom líšia usporiadaním mikrofibríl.
Protoplast
Živý obsah bunky sa nazýva protoplast. Je ohraničený cytoplazmatickou membránou (plazmalemou), polopriepustnou vstvou zloženou z fosfolipidov. Táto fosfolipidová membrána sa nachádza aj na mnohých miestach vo vnútri bunky. Protoplast obsahuje priemerne 75-80 % vody.
Súčasťou protoplastu sú bunkové organely. Priestor medzi organelami vypĺňa cytoplazma tvorená vodou a vysokomolekulárnymi látkami. Cytoplazma je zväčša bezfarebná a vysoko viskózna. V cytoplazme prebiehajú mnohé fyziologické procesy bunky.
Medzinárodné letisko Tocumen
Medzinárodné letisko Tocumen (, IATA: PTY, ICAO: MPTO) je medzinárodné letisko v hlavnom meste stredoamerického štátu Panama Panama. Je vzdialené 24 km od hlavného mesta štátu. V rokoch 2006 až 2012 prešlo rozsiahlym modernizačným programom. Je najvyťaženejším letiskom Strednej Ameriky a jediným letiskom oblasti s dvoma pristávacími dráhami.
Dejiny
Panamské letiská boli počas druhej svetovej vojny využívané americkou armádou. Jedným z cieľov ochrany bola aj ochrana Panamského kanálu. Letisko bolo oficiálne otvorené v roku 1947 a v roku 1953 bol otvorený prvý terminál, ktorý bol rozšírený a zmodernizovaný v roku 1978. Je pomenované podľa rieky Tocumen. V rokoch 1981-1989 bolo letisko premenované a v roku 1989, po páde vojenskej diktatúry, sa vrátilo k originálnemu názvu. V rokoch 2006 až 2012 prešlo letisko ďalšou rozsiahlou modernizáciou, ktorej najvýznamnejšiu časť tvorí nový terminál. Modernizačné práce zvýšili kapacitu letiska na 10 miliónov cestujúcich za rok.
Štatistika
thumb|Mapa s non stop destináciami Letiska Panama City
Letisko je regionálnym uzlom pre lety do severnej, strednej a južnej Ameriky a pre lety do Karibiku. Z európskych liniek sú prevádzkované lety do Madridu, Amsterdamu a Frankfurtu. Spoločnosti Iberia Airlines a KLM používajú na svojich linkách lietadlá Airbus A340 a McDonnell-Douglas MD-11.
Destiny’s Child
Destiny's Child bola americká R&B dievčenská hudobná skupina ocenená cenou Grammy Award. Pôvodne ju tvorili Beyoncé Knowles, Kelly Rowland, LeToya Luckett a LaTavia Roberson, neskôr len tri: Beyoncé Knowlesová, Kelly Rowlandová a Michelle Williams.
Skupina predala vyše 50 miliónov albumov a singlov a podľa World Music Awards to bola najpredávanejšia dievčenská skupina všetkých čias. Billboard časopis zaradil skupinu ako jednu z najväčších hudobných trojíc všetkých čias, deviatej najúspešnejšej umeleckej skupiny od roku 2000, umiestnil skupinu na 68.miesto v jeho All-Time Hot 100 umelcov v roku 2008 a v Decembri 2016 ich časopis zaradil na 90.priečku najúspešnejších umelcov tanečných klubov všetkých čias. Skupina bola nominovaná na 14 ocenení Grammy.
12. júna 2005 na turné v Barcelone ohlásili, že už nebudú vystupovať spolu a dajú sa na sólovú kariéru v hudbe, divadle, televízii a filme.
1998: Destiny's Child
Album Destiny's Child bol prvým štúdiovým albumom skupiny. Nahrávaciu zmluvu poskitli Columbia Records v roku 1997, keď šokovali producentov svojimi harmonickými vokálmi. Už v roku 1997 začali nahrávať prvý singel k albumu "No No No". Popri nahrávaní stretli hudobného producenta a umelca Wyclefa Jeana, ktorý im poskytol novú inštrumnetálnu verziu projektu "No No No" a tak vďaka nemu nahrali ďalšiu časť singlu "No No No (Part II.)". Singel "No No No" sa vyšplhal na prvé miesta hitparád a oslavoval úspech po celej Amerike a časti Európy. Neskôr vyšiel ich debutový album pomenovaný po názve skupiny - ''Destiny's Child. ''Album sa rýchlo rozšíril a predalo sa ho vyše 3 miliónov v druhom polroku. ďalší singel "With Me" nemal až taký úspech ako ten predošlý a vyšplhal sa na 56. miesto v hitparádach.
Neskôr, začiatkom roka 1999 stretli producenta Timbalanda, ktorý s nimi spolupracoval na ďalšiom single. Singel "Get On The Bus" bol venovaný soundtracku "Prečo sa blázni milujú?" a dostal sa na 2. miesto v hitparádach. Na choreografii spolupracovali so speváčkou Aaliyah. Po megaúspechu začali pracovať na ďalšom albume
1999: The Writing's On The Wall & Problémy
Počas úspechu druhého albumu sa začali šíriť informácie o nadradzovaní Beyoncé Knowles nad ostatné členky skupiny pre dôvod, že Mathew Knowles, ktorý bol manažérom skupiny bol zároveň otcom Beyoncé. LeToya a LaTavia mali záujem podpísal novú nahrávaciu zmluvu s Ludacrisom a cítili sa oklamané manažérom skupiny. Tým začali spory medzi Beyoncé, Kelly a LaTaviou a Letoyou. Veľký poprask nastal vtedy, keď Mathew Knowles vyškrtol LeToyu a LaTaviu z projektu na nový videoklip "Say My Name" a nahradil ich bez upozornenia.
Začiatkom roka 2000 sa zostava skupiny zmenila. LeToya a LaTavia už neboli členkami skupiny a boli nahradené Farrah Franklin a Michelle Williams. Farrah Franklin sa tiež podielala na natáčaní videoklipu "Bills Bills Bills". Videoklip "Say My Name" sa odohral prvýkrát na BET Music a šokoval LeToyu a LaTaviu, ktoré nevedeli o natáčaní a ani o vyradení zo skupiny. V tejto veci sa začal súdny proces za porušenie autorských práv a podvode. Medzitým sa singel "Say My Name" stal najpredávanejším singlom vôbec a získal aj cenu Gramy Awards. ďalším Singlom skupiny bol "Jumpin' Jumpin'", ktorý sa stal tiež megahitom skupiny. Tento singel bol posledným singlom členky skupiny Farrah Franklin, pretože ju tiež z projektu vyškrtli a zostali pracovať ako trio.
Saint Chamond
Saint Chamond alebo H-16 bol prvý francúzsky ťažký tank. Vznikol počas 1. svetovej vojny a prvýkrát bol použitý v boji v apríli roku 1917. V období od apríla 1917 do júla 1918 bolo vyrobených 400 kusov tohoto pomalého, ťažkého a poruchového obrnenca, ktorý napriek tomu v 1. svetovej vojne splnil svoju úlohu "ochrancu" pechoty.
Zrodil sa z obchodného súperenia, ktoré sa rozhorelo medzi tvorcami tanku Schneider CA1. Bol výkonnostne poddimenzovaný a mal zásadné chyby v dizajne. Jeho kľúčovou slabinou bol traktorový podvozok Holt, ktorý bol v prímere k trupu príliš krátky a niesol priveľkú hmotnosť (až 23 ton). Neskoršie modely sa pokúsili slabiny pôvodnej verzie napraviť montážou silnejších a širších pásov, hrubšieho predného panciera a efektívnejšieho 75 mm poľného dela Mle 1897. Postavených bolo celkovo 400 tankov Saint-Chamond, vrátane 48 neozbrojených tankov Caisson. Tanky zostali zapojené do viacerých bojových akcií až do neskorého leta roku 1918, pričom práve ku koncu sa ich efektivita zvýšila, pretože sa boj presunul zo zákopov do otvoreného priestoru. Nakoniec boli kompletne nahradené dovezenými Britskými ťažkými tankmi Mark IV.
Schneider
V januári 1915 vyslala francúzska zbrojovka Schneider svojho hlavného konštruktéra, Eugèna Brillié preskúmať pásové traktory americkej firmy Holt Company, ktoré sa v tom čase podieľali na testovacom programe v Anglicku. Cieľom pôvodného projektu bolo osadiť ich mechanickými strojmi na prekonávanie zátarasov z ostnatého drôtu typu Breton-Pretot. Po svojom návrate Brillié, ktorý bol predtým zapojený do konštrukcie obrnených vozidiel pre Španielsko, presvedčil vedenie zbrojovky aby zahájilo práce na vývoji vozidla označovaného ako Tracteur blindé et armé (obrnený a vyzbrojený traktor) a založeného na šasi traktora Baby Holt.
Experimenty s traktorovým podvozkom Holt začali v máji 1915 v továrni Schneider, s kolesovým modelom s výkonom 75 koní a pásovým modelom s výkonom 45 koní Baby Holt. Pásový model sa ukázal ako vhodnejší. 16. júna nasledovali nové testy priamo pred francúzskym prezidentom, 10. septembra pred veliteľom Ferrususom, dôstojníkom, ktorý bolv roku 1908 zapojený do testovania a definitívneho zamietnutia projektu Levavasseur.
Saint-Chamond
thumb|left|Char Saint-Chamond vystavený v Musée des Blindés v [[Saumur; posledný existujúci exemplár.]] Kým Brillié začal pracovať na svojom druhom prototype, ktorého výsledkom bol Schneider CA1, zbrojovka Forges et Aciéries de la Marine et d'Homécourt ("FAMH"), so sídlom v Saint-Chamond, získala od francúzskej vlády kontrakt na 400 tankov. Jednalo sa o politický ťah generála Mourreta. FAMH plánovala postaviť tank, ktorý by bol čiastočne podobný Schneideru. Brillié však odmietol poskytnúť svoje patenty zadarmo a FAMH odmietol za ne platiť. Následkom toho zbrojovka nemohla použiť konkrétne patentované detaily (najmä tzv. chvost) tanku Schneider, preto vytvorila svoj vlastný dizajn: "Char Saint-Chamond". Obsahoval benzínovo-elektrický transformátor "Crochat-Colardeau", trakčný systém používaný v motorových vozňoch francúzskych železníc. Navyše možnosť navrhnúť ťažšie a väčšie pásové vozidlo dalo FAMH možnosť prekonať spoločnosť Schneider. Dosiahli to najmä inštaláciou silnejšieho poľného dela kalibru 75 mm plnej veľkosti a štyroch guľometov Hotchkiss (Schneider mal iba dva).
Technický riaditeľ FAMH bol plukovník Émile Rimailho, dôstojník delostrelectva nespokojný s ocenením, ktorého sa mu dostalo za pomoc pri návrhu slávneho poľného dela Canon de 75 modele 1897 a 155 mm "Rimailhovej" húfnice. Po svojom odchode zo Zbrojného systému Francúzskeho štátu (APX) a vstupe do FAMH navrhol 75 mm poľné delo podobné delu Mle 1897 75 mm. Vzniklo tak vlastné delo FAMH, Canon de 75mm TR Saint-Chamond (Modele 1915), vytvorené tak, aby mohlo používať štandardnú 75 mm francúzsku muníciu. Plukovník Rimailho, ktorý mal priamy finančný záujem na predaji dela svojej spoločnosti, presvedčil Ministerstvo vojny aby špecifikovalo, že nový tank Saint Chamond ním bude vybavený. Týmto ťahom Rimailho zároveň prekonal tank Schneider CA1, ktorý mohol byť vyzbrojený iba menším pevnostným delom Schneider, ktoré používalo neštandardnú a slabšiu 75 mm muníciu. Práve dlhší trup tanku Saint Chamond umožnil inštaláciu dela štandardnej dĺžky. Raný prototyp bol demonštrovaný francúzskej armáde v apríli 1916. Vývoj pritom začal iba vo februári 1916.
Keď plukovník Jean Baptiste Eugène Estienne, ktorý bol lídrom iniciatívy za vytvorenie francúzskeho tanku, zistil, že 8. apríla 1916 bola schválená objednávka na ďalších 400 tankov, bol spočiatku nadšený. Keď sa neskôr ukázalo, že sa jedná o iný typ, šokovaný Estienne píše:
Charakteristika
Posádku tvorilo 8 mužov: vodič, veliteľ, dvaja delostrelci a štyria guľometníci. V prednej vyčnievajúcej časti (bojovom kompartmente) vľavo sedel vodič a veliteľ vozidla. Vpravo do nich mal miesto guľometník, ovládajúci predný guľomet Hotchkiss. Ten tiež zodpovedal za manipuláciu so záverom 75 mm dela, ku ktorému sa musel na sedadle otočiť doľava. Nabíjač (v niektorých zdrojoch označovaný ako strelec) upravoval náklon dela, sledujúc cieľ cez malý poklop v prednej časti tanku, ktorý ho vystavoval riziku zranenia nepriateľskou paľbou. Obídenie 75 mm dela znamenalo obídenie celého tanku. Druhý bojový kompartment v zadnej časti tanku bol obsadený guľometníkom, vedľa druhého miesta pre vodiča, kde mohol byť v prípade núdze tank riadený dozadu mechanikom. Medzi týmito kompartmentmi stál benzínový motor a elektrický generátor. Kompartmenty spájali úzke priechody po oboch stranách motora. V priechodoch sa tiež nachádzali palebné pozície pre guľomety Hotchkiss; jeden na každej strane pri prednej časti motora. Spolu mal Saint Chamond 4 guľomety Hotchkiss M1914: jeden vpredu, jeden vzadu a dva po bokoch vozidla. Tank do nich niesol cca 7500 kusov nábojov.
Podvozkový systém bol použitý z pásového traktora Holt, čo výrazne zjednodušovalo návrh a znižovalo výrobné náklady. Takisto trup bol konštrukčne jednoduchý: tvorila ho kostra zo zváraných oceľových nosníkov, na ktoré sa nitovaním upevňoval pancierový plech.
Pancier mal rôznu hrúbku: vpredu 11, na bokoch 17 mm, a v zadnej časti 8 mm. Neskôr bola pridaná dopredu ďalšia vrstva pancieru hrúbky 8,5 mm. Tank nemal otočnú vežu, zbrane boli umiestnené v trupe. Kombinácia dlhého trupu a krátkeho podvozku sa ukázala neskôr ako problematická, keďže komplikovala prekonávanie širokých zákopov. Negatívne reakcie posádok v tréningu boli natoľko časté, že o tom bolo informované priamo veliteľstvo:
Tank vážil 23 ton. Bol nepriamo poháňaný štvorvalcovým benzínovým motorom Panhard-Levassor s výkonom 85 až 90 koní. Ten však samotný tank nepoháňal, ale roztáčal generátor, ktorý vyrábal elektrický prúd (130 A, 400 V, iné údaje uvádzajú 260 A a 200V, zrejme zvlášť pre každý elektromotor; prevodovka "Crochat Colardeau"). Ten poháňal dva elektromotory, jeden pre každý z pásov - to umožňovalo plynulé otáčanie vozidla. Palivové nádrže boli pancierované a mali objem 250 litrov - to dávalo tanku dojazd cca 60 km pri rýchlosti 8 km/hod (max. udávaná rýchlosť na rovine bola 12 km/hod, ktorú však tank dosahoval v boji iba vzácne). Povodne mal prototyp bočnice, ktoré mali chrániť podvozok pred ostreľovaním; pri testoch sa však medzi ne a pásy dostávali kamene a konáre, ktoré ich často poškodili, navyše bol k podvozku sťažený prístup. Preto sa vo finálnom návrhu od nich upustilo.
Hlavnou zbraňou bolo delo kalibru 75 mm, uložené v čele, napravo od strednej osi vozidla. Spočiatku sa jednalo o delo špeciálnej konštrukcie, od vozidla číslo 210 ho nahradil univerzálnejší Canon de 75 modèle 1897. Muníciou bolo 106 7,25 kg granátov vystreľovaných rýchlosťou 529 m/s a dostrelom 1,5 km. Kanón bol málo pohyblivý vo všetkých smeroch (do 10°), mierilo sa otáčaním vozidla.
K zmenám v konštrukcii dochádzalo aj počas výroby: pre zapadanie do rozmočenej pôdy postupne narástla šírka pásov z 324 až na 412 mm, predný pancier bol zosilnený, namiesto rovnej strechy sa od vozidla 151 objavila šikmá, odolnejšia voči ostreľovaniu a granátom, pôvodne 2 veliteľské vežičky v prednej časti boli zredukované na jednu vľavo a poklop vpravo. Verzia s novým delom a upraveným podvozkom na zlepšenie priechodnosti terénom sa neoficiálne nazývala Modèle 18.
Organizácia
Tanky vytvárali tankovú skupinu s 12 vozidlami (AS31-AS42). Tri tankové skupiny tvorili tankový pluk.
Bojové nasadenie
300px|náhľad Tank bol po prvýkrát nasadený do bojov 1. svetovej vojny v apríli 1917 v bitke pri Berry-au-Bac, kde sa proti Nemcom postavilo 48 vozidiel, pričom spolu s nimi útočilo i 208 stredných tankov Schneider CA-1. Saint Chamondy však paradoxne do boja vôbec nezasiahli, pretože ich ešte predtým vyradili technické problémy.
5. a 6. mája 1917 zasiahlo do boja pri Laffaux 16 tankov Saint Chamond (AS31) a 19 Schchneider CA-1. Tanky síce prelomili línie nemeckej obrany, no straty boli vysoké: 6 Chamondov a 6 Schneiderov. V tomto boji sa ukázala problematická priechodnosť ťažkého tanku, kedy strata 3 kusov bola spôsobená ich uviaznutím.