cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trilobite
Trilobite je autonómne zariadenie, schopné vysávať rôzne typy povrchov v celom byte. Svoje meno získal na základe vzdialenej podobnosti s rovnomenným živočíchom, ktorý žil na dne oceánov približne pred 250 miliónmi rokov. Podobný je aj jeho životný štýl – trilobit totiž „vysával“ dno oceánu a tak si zabezpečoval svoju obživu.
náhľad|Strieborný Trilobite Version 2.0
Celý prístroj sa len veľmi málo podobá na klasické vysávače. Bol navrhnutý na ocenenie ako dizajnový počin storočia. Má okrúhly tvar, pričom jeho priemer je a výška. Pohodlne sa vopchá tam, kde sa normálne vysáva len s ťažkosťami, napríklad pod posteľami, gaučom a pod. Jeho hmotnosť je, takže ide skutočne o kompaktný prístroj. Čas vysávania si určuje sám, no používateľ môže vnútiť prístroju akýkoľvek čas podľa svojho želania. Na to, aby sa vedel vysávač orientovať v priestore a zmapovať miestnosť, potrebuje senzory. Tými sú ultrazvukové vysielače a prijímače, ktoré sú umiestnené po obvode prístroja. Vysielajú do okolia zvuk s frekvenciou až 60 000 Hz, ktorý ľudské ucho nepočuje. Podľa času, ktorý uplynie medzi vyslaním signálu a prijatím jeho odrazu, odhadujú vzdialenosti jednotlivých predmetov. Samozrejme, môže sa stať, že keď sa v zmapovanej miestnosti niečo pohne, napríklad ak sa v nej nachádza človek, môže sa dostať vysávaču do cesty. Aby nedošlo k zrážke, robot neustále mapuje svoje okolie a je schopný prekážky rozoznať a včas sa im vyhnúť. Keby naozaj došlo k zrážke, prístroj je koncipovaný tak, aby jeho kryt bol pružný a nepoškodil nábytok alebo neublížil človeku. Maximálna rýchlosť, ktorou sa pohybuje po miestnosti, je približne za sekundu.
Aby sa nemohlo stať, že prístroj bude prechádzať z miestnosti do miestnosti alebo že spadne zo schodov, sú k nemu dodávané magnetické pásky, ktoré sa nenápadne nalepia pod koberec a takto vymedzia jeho pole pôsobnosti. Vysávač sa jednoducho na týchto páskach zastaví a ďalej nepôjde. Páska môže byť umiestnená až pod povrchom. Simuluje pre robota stenu. Ak na ňu narazí, poznamená si, že na tomto mieste je stena, a nepokúša sa ísť ďalej.
Trilobite má vlastné akumulátory, ktoré mu zabezpečujú energiu počas práce, takže je to vlastne bezdrôtový prístroj. Táto koncepcia je nevyhnutná, inak by hrozilo, že sa prístroj zamotá. Nabíjačka robota má tvar písmena L a je umiestnená v miestnosti pri stene. Robot vie, kde sa nachádza, a keď sa potrebuje dobiť, nájde si ju. Na jedno nabitie dokáže vysávať jednu hodinu a potom má ešte toľko energie, aby 15 minút mohol hľadať nabíjaciu stanicu. Zhruba dve hodiny trvá, kým sa znova nabije. Dobíjacia stanica má rozmery 38 × 13 × a hmotnosť. Výkon je maximálne 60 W a prívodná šnúra je dlhá maximálne. Keby vysávanie malo trvať dlhšie ako hodinu alebo by mu došla energia ešte počas vysávania, prístroj preruší svoju činnosť, pôjde sa nabiť a potom vysávanie dokončí. Možno ho nastaviť na vysávanie v rozmedzí 5 minút až jednej hodiny. Objem nádoby na prach je zhruba 1,2 litra. Jeho spotreba je 90 W a celková hlučnosť 75 dB.
Vysávač má aj bezpečnostné zábrany, ktoré zastavia vysávanie, keby sa pohyboval na vlhkom mieste alebo by sa zamotal do káblov.
Prístroj je v predaji od septembra 2002, a to aj na Slovensku. Je vhodný na používanie v domácnosti a dobre vykonáva svoju prácu. Poteší azda každého, pričom nie každý bude potešený jeho cenou, ktorá je zatiaľ pomerne vysoká, najmä v porovnaní s nasledujúcim modelom.
Gádiffusi
Gádiffusi je jeden z obývaných ostrovov na atole Tá na Maldivách. Počet obyvateľov je 593 (jún 2006), dĺžka ostrova 650 m, šírka 360 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 215,88 km.
Semtex (nápoj)
Semtex je energetický nápoj, ktorý vyrába česká firma Pinelli. Obsahuje najvyššie možné povolené hodnoty kofeínu, taurínu, niacínu a mimo tieto látky obsahuje i cukry, bielkoviny a vitamíny. Semtex získal titul nealko nápoja v roku 1995.
Ramones (album)
Ramones je názov debutového albumu americkej kapely Ramones označovaný ako jedna z prvých punkových nahrávok.
V roku 2003 bol tento album časopisom Rolling Stone zaradený na 33. miesto zoznamu najlepších albumov všetkých čias.
Tripolis (rozlišovacia stránka)
Tripolis môže byť:
Champeix (obec)
Champeix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bystrík Režucha
Bystrík Režucha (* 14. január 1935, Bratislava – † 16. august 2012, tamže) bol slovenský dirigent, vysokoškolský pedagóg, čestný dirigent Slovenskej filharmónie a čestný predseda Klubu Bystríkov.
Životopis
Vyštudoval dirigovanie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave u prof. Ľudovíta Rajtera a následne na Hochschule für Musik v Lipsku. Pôsobil najprv ako druhý dirigent Symfonického orchestra Československého rozhlasu v Bratislave, neskôr dlhé roky ako šéfdirigent Štátnej filharmónie Košice, ktorú pomáhal založiť. V rokoch 1984 – 1989 dirigoval Slovenskú filharmóniu.
Ako pedagóg pôsobil na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a ako profesor hosťoval tiež na Michiganskej Univerzite a na Univerzite štátu Massachusetts v USA. Za svoje celoživotný prínos k rozvoju hudby na Slovensku získal pri príležitosti 50. výročia vzniku Slovenskej filharmónie ocenenie čestný dirigent.
Absolvoval množstvo koncertných turné a dirigoval symfonické telesá nielen v Európe, USA, a tiež v Mexiku, na Kube, vo Venezuele, Japonsku, Kórejskej republike, či Singapure. Počas svojho pôsobenia v Symfonickom orchestri Československého rozhlasu a v Slovenskej filharmónii nahral tiež veľa platní a CD nahrávok.
Bunker
Bunker je zodolnená obranná stavba, patrí k prvkom modernej fortifikácie. Začali sa používať pred prvou svetovou vojnou, mohutný rozvoj prebehol pred a počas druhej svetovej vojny, ako aj počas studenej vojny. Bunker môže byť vybudovaný ako stály, spravidla železobetónový objekt - súčasť stáleho opevnenia, alebo ako súčasť poľného opevnenia. Bunker zväčša vybudovaný ako polozapustený (len čiastočne vyčnievajúci z terénu), zapustený (strop objektu je na úrovni terénu) alebo podzemný objekt, len výnimočne je bunker vybudovaný ako povrchový objekt.
Úlohou bunkru je chrániť živú silu a techniku pred účinkami bojových prostriedkov nepriateľa.
Typy bunkrov
Podľa určenia možno bunkre rozdeliť na:
Pozorovacie a kontrolné stanovištia
Sú určené na pozorovanie priestoru bojiska alebo iného záujmového priestoru (napríklad mestá, priemyslového závodu a podobne).
Úkryty pre živú silu
Sú určené na ochranu živej sily pred účinkami nepriateľskej paľby.
Úkryty pre strediská velenia a riadenia
Sú určené pre ochranu veliteľstiev a štábov pred účinkami nepriateľskej paľby. Spravidla sú lepšie chránené (odolnejšie) ako úkryty pre živú silu. Mimoriadne odolné sú objekty pre ochranu najvyššieho vedenia štátu.
Úkryty pre vojenskú techniku
Sú určené pre ochranu vojenskej techniky pred účinkami nepriateľských zbraní. Umožňujú tiež obsluhu a údržbu ukrytej vojenskej techniky. Sú to napríklad úkryty pre bojové lietadlá, k najväčším bunkrom patrili napríklad nemecké úkryty pre ponorky.
Úkryty pre obyvateľstvo a pre výrobné zariadenia a zásoby
Začali sa budovať pred a počas druhej svetovej vojny, ako reakcia na zvýšenú účinnosť leteckého bombardovania zázemia znepriatelených strán a tým aj zvýšené ohrozenie obyvateľstva a výrobných kapacít. Zvláštny význam nadobudli v období studenej vojny a ako reakcia na hrozbu použitia zbraní hromadného ničenia. V tejto podobe sa radia k objektom civilnej ochrany.
Xenolit
thumb|right|200px|[[Gabroidný xenolit v granite; východná Sierra Nevada, Rock Creek Canyon, Kalifornia, USA.]] Xenolit je názov fragmentu horniny alebo minerálu (vtedy sa nazýva xenokryst), uzatvoreného v horninovom bloku, ktorý má voči tomuto bloku výrazne odlišné zloženie (uzavrenina horniny rovnakého, príp. podobného typu sa nazýva autolit). Týmto termínom sa často označujú úlomky hornín v magmatitoch, ktoré sa dostali do magmy počas jej výstupu k povrchu, no xenolity sa dajú nájsť aj v sedimentoch, prípadne v meteoritoch. Xenolity môžu byť čiastočne asimilované, najmä na ich okrajoch, kde dochádzalo k reakciám s okolitou magmou.
Xenolity bázických a ultrabázických hornín (ako peridotity, kimberlity a lamprofýry) poskytujú dôležité informácie o zložení zemského plášťa, ktorý je priamo nedostupný. Magma týchto hornín je generovaná vo vrchnom plášti a pri svojom výstupe často strháva úlomy hornín (napr. peridotity). Ich chemická a minerálna analýza je jeden z mála spôsobov, ako sa dajú získať priame poznatky o stavbe plášťa Zeme. V kimberlitoch prítomnosť určitých minerálov v xenolitoch indikuje hĺbku, z akej bol kimberlit vynesený na povrch Zeme (napr. plagioklas je stabilný do, spinely v hĺbkach 25 až a pod  sa stabilnými stávajú granáty s obsahom hliníka – grosulár, pyrop).
Zoznam panovníkov Neapolska
Neapolské kráľovstvo (tal.: Regno di Napoli) bol historický štátny útvar na juhu Apeninského polostrova, ktorý existoval v rokoch 1285 – 1816. História Neapolského kráľovstva je úzko spojená s dejinami Sicílskeho kráľovstva. Do roku 1282 existovalo tzv. Kráľovstvo oboch Sicílií. Prvým kráľom Kráľovstva oboch Sicílií sa stal v roku 1130 Roger II. V roku 1282 sa pre veľké nepokoje v krajine za vlády Karola I. z Anjou kráľovstvo rozpadlo na dve časti. Sicílsky trón získal aragónsky kráľ Peter III. a Karolovi pripadlo Neapolské kráľovstvo. Kráľovstvo oboch Sicílií sa ešte obnovilo v rokoch 1816 – 1861 za vlády Ferdinanda I., ktorý v Neapolskom kráľovstve vládol ako Ferdinand IV. a v sicílskom ako Ferdinand III.
Anjouovsko-durazzovská dynastia
Neapolská kráľovná Jana I., ktorá bola zo staršej dynastie Anjouovcov, zostala bezdetná a napriek tomu, že existovali dediči zo staršej dynastie Anjouovcov (napríklad dračskí Anjouovci), rozhodla sa označiť Ľudovíta (vládol ako Ľudovít I.) za svojho právoplatného dediča a ten na trón nastúpil po jej smrti v roku 1382. Ľudovít bol z Valoisovsko-anjouovskej dynastie. Ale po období bojov s Aragóncami v južnom Taliansku začali o nadvládu v Neapolsku súperiť dva anjouovské rody. Dračská línia bola spočiatku úspešná pri nadvláde v Neapolsku, valoiskí Anjouovci zase ovládli Provensalsko a naďalej súperili o trón pod vedením Ľudovíta II. (potomok Ľudovíta I.), ktorý bol avignonským protipápežom korunovaný za neapolského kráľa. Teda tak v Neapolsku vládli v rokoch 1382 – 1426 defakto dvaja králi. Na konci týchto bojov o trón uznala kráľovná Jana II., ktorá nemala potomkov, vojvodu Ľudovita III. v roku 1426 za dediča trónu. Ľudovít III. však zomrel skôr ako Jana, a tak jeho brat René zdedil jeho nároky na trón. Jana II. určila ešte pred svojou smrťou Reného za nástupcu a dediča trónu a ten nastúpil v roku 1435.
V nasledujúcej tabuľke sú uvedení aj panovníci, ktorí vládli len formálne (sú označení kurzívou) a vládli súčasne s panovníkmi z dynastie dračských Anjouovcov, ktorí sú uvedený v predchádzajúcej tabuľke.
Dynastia Bourbonovcov (neapolská vetva)
V roku 1816 kráľ Ferdinand IV. zlúčil dve kráľovstvá – Neapolské a Sicílske kráľovstvo. Vytvoril tak nové kráľovstvo – Kráľovstvo oboch Sicílií, kde vládol už pod novým menom Ferdinand I.
Zdroj
Zoznam vládcov Sicílie a Neapolska
Zdenka Predná
Je absolventkou Technickej univerzity vo Zvolene (Fakulta ekológie a environmentalistiky) v odbore krajinné inžinierstvo.
Medzi jej obľúbených interpretov patria Erykah Badu, Jill Scott, Alicia Keys, Koop, Novelle Vague, St. Germain či domáce kapely Para, Le Payaco, Moja reč a Puding pani Elvisovej.
2004 – 2006: Kariérne začiatky a debutový album Sunny Day
Svoju hudobnú kariéru odštartovala v prvom ročníku speváckej súťaže Slovensko hľadá SuperStar v roku 2004, kde skončila na 4. mieste.
V roku 2005 vydala debutový album Sunny Day s elektronickým nádychom, ktorý pozitívne prijali nielen fanúšikovia, ale aj hudobní kritici. Prvý singel „Len ty smieš“ sa dlho držal na najvyšších priečkach rádií a niekoľko týždňov patril medzi najhranejšie skladby v rozhlasovom éteri. Rovnaký úspech zopakovala Zdenka aj so svojím druhým singlom Vietor, ktorý naspievala so speváčkou Tinou. K singlu bol natočený aj Zdenkin prvý hudobný videoklip. Album Sunny Day pokrstili členovia kapely Para a Tina.
Na jar roku 2006 začala Zdenka v niekoľkých slovenských mestách svoje turné nazvané Sunny Day Tour 2006, kde jej predskokana robila Tina so svojou kapelou.
Medzitým získala cenu Aurel 2005 v kategórii Objav roka a Zlatú platňu za predaj albumu. Počas príprav druhého albumu hosťovala aj na druhom albume Tiny s názvom Chillin. Tu si obidve opäť spolu zaspievali v duete „Zlaté pláže“.
2007– 2008: Druhý album Zdenka Predná
26. marca 2007 vyšiel Zdenke Prednej druhý album s názvom Zdenka Predná. Prvým singlom sa stala pieseň „Keď to nejde“. Na albume sa tentoraz nenachádza žiadny duet a celý je oveľa akustickejší než Sunny Day. Hudobne sa na albume podieľal ten istý tím ľudí ako na debute, ktorého jadro tvorí Slávo Solovič, Milan Adamec a Peter Graus. Texty si vo väčšej miere Zdenka napísala k obidvom albumom sama.
7. novembra 2007 vystúpila ako predskokan na bratislavskom koncerte v NTC speváčky Rihanny vrámci turné „Good Girl Gone Bad Tour“.
2008 – 2012: Tretí album Srdce z bubliny
V októbri 2009 vydala tretí štúdiový album Srdce z bubliny.
Neskoršie projekty
V apríli 2023 mal premiéru videoklip k titulnej piesni filmu Smolu nosíš ty, láska s názvom „La la la la“.
Nominácie a ocenenia
Osobnosť televíznej obrazovky (OTO)
1055 Tynka
1055 Tynka je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil E. Buchar 17. novembra 1925.
Vít Holubec
Vít Holubec (* 8. október 1928, Olomouc – † 8. jún 2013, Praha) bol český športový komentátor.
Bol priekopník českého športového televízneho vysielania a jeden z troch zakladajúcich členov športovej redakcie Česko-slovenskej televízie a relácie Góly - body - sekundy. Venoval sa predovšetkým komentovaniu futbalových zápasov.
<!--
Život
Už v 13 rokoch sa stal spravodajcom Večerného slová, neskôr prispieval aj pre Lidové noviny, Svobodné slovo a Mladú frontu, v ktorej ostravskej redakcii sa zoznámil s budúcim prvým šéfredaktorom športovej redakcie Československej televízie Miroslavom Hladkým. V armáde písal pre Obranu ľudu.
Do rozhlasu sa dostal v roku 1951 na svojej vojenskej službe, a to do redakcie vtedajšieho Armádneho rozhlasu (tam bol jeho kolegom napr. Josef Valchář). Tam ho zastihla aj pozvánka k spolupráci s necelé dva roky existujúci Československú televíziou. Práve Josef Valchář si ho k sebe vybral ako ďalšieho komentátora prvého športového televízneho prenosu v československej histórii, hokejového zápasu Leksandu a Prahy 11. februára 1955. Pre komentovanie televízie nemali žiadne teoretické poznatky ani praktické skúsenosti, riadili sa len zásadou: "Nemôžeme komentovať rovnako ako v rozhlasu. Musíme byť menej popisné a nesmieme byť veľavravní. "
Televízne kariéra
Na začiatku 60. rokov sa stal šéfom športovej časti novovzniknutej Hlavné redakcie telovýchovy, armády a brannosti. Pri reorganizácii v roku 1969 sa stal zástupcom šéfredaktora Hlavné redakcie telovýchovy a motorizmu ČST Praha.
Okrem športových správ komentoval rôzne športy, napríklad päťkrát prenosy z olympijských hier. S Milošom Zouhar komentoval z pražského štúdia i Zimných olympijských hier v Cortine d'Ampezzo v roku 1956, čo bolo prvýkrát, čo Československá televízia vysielala olympijské súťaže, a prvýkrát, čo sa uskutočnil prvý priamy prenos zo zahraničia na našom území. V roku 1960 naopak bol u prvého vysielania olympijských hier komentovaných z miesta, a to na LOH 1960 v Ríme. Naposledy sa zúčastnil LOH 1988 v Soule, kde už ale pôsobil ako vedúci redakčného tímu.
V komentovanie sa ale postupne začal sústreďovať na futbal. Preslávil svojím pozdravom na úvod a záver prenosu "Športu zdar a futbalu zvlášť". Tento slogan sa vryl do pamäte miliónov Čechov a Slovákov. Vznikol z prozaických dôvodov: Keď sa v tej dobe prenosy druhý deň dopoludnia opakovali (pre pracujúcich z popoludňajších pracovných zmien), prišlo mu hlúpe, aby začínal oslovením dobré popoludnie.
Šesťkrát komentoval Majstrovstvá sveta vo futbale (vrátane Majstrovstvá sveta vo futbale 1966 v Anglicku v roku 1966). Majstrovstvá sveta 1962 v Čile, kde Československo získalo striebro, vysielala ČST len zo záznamov, ktoré Holubec komentoval s Karolom Polákom. Spolu boli tiež sprievodcovi finále Majstrovstvá Európy vo futbale 1976 v Belehrade.
V roku 1985 komentoval z Prahy i tragické finále Pohára majstrov európskych krajín medzi Liverpoolom a Juventusom na Heyselově štadióne v Bruseli, pri ktorom zahynulo 39 divákov.
Bol presvedčeným a dlhoročným členom KSČ. V roku 1990 mal odísť komentovať MS vo futbale do Taliansko, ale z morálneho hľadiska bol z tejto akcie stiahnutý. V tom istom roku z politických dôvodov z ČST odišiel do penzie. V neskoršom období ešte vypracúval hodnotenia pre šéfredaktora redakcie športu Českej televízie Jiřího Baumruk. Vrátil sa tiež k písané žurnalistike (Lidová demokracie, Poľnohospodárske noviny, Gól (časopis)).
Komentátorskú štýl
Jeho komentátorský štýl je popisovaný ako úsporný a stroho vecný, až fádne, a v tomto smere bol protikladom k jeho náprotivku Karolu Polákovi.
Film
Zahral si aj reportérmi v dvoch filmoch:
Odkazy
-->
Norimberský proces
náhľad|Obžalovaní na Norimberskom procese. Hlavným obvineným bol Hermann Göring (sediaci vpravo na lavici obžalovaných v prvom rade), bol považovaný za najvyššie postaveného preživšieho predstaviteľa Tretej ríše po Hitlerovej smrti.
Tribunál prvýkrát verejne odsúdil podstatu nemeckého nacizmu a jeho plány na zničenie celých štátov a národov, a tiež poukázal na nebezpečenstvo ideológie nacizmu, pre celé ľudstvo.
Predohra
Informácie o otrasných vojnových zločinoch nacistického Nemecka prenikali na verejnosť už v priebehu druhej svetovej vojny. V krajinách Západnej Európy a USA verejnosť aj politické špičky hodlali obžalovať zodpovedných nacistických politikov za rozpútanie vojny, zodpovednosť za letecké údery na obývané oblasti a civilné obyvateľstvo (neskôr vylúčené Londýnskou dohodou zo zoznamu vojnových zločinov) a vedenie neobmedzenej ponorkovej vojny. O krutých represáliách v okupovaných oblastiach, prenasledovaní a likvidácii Židov, či vojnových zajatcov v úvodných fázach vojny neexistovali takmer žiadne informácie. Keďže boje sa väčšinu vojny viedli hlavne na východoeurópskom bojisku, zverejňovanie informácií o nacistických zverstvách zostalo obmedzené na sovietske médiá. Veľká časť z nich bola prijímaná na západe s veľkou nedôverou ako sovietska propaganda a spočiatku im nebola venovaná veľká pozornosť. Dôvodom bol aj fakt, že bolo len málo západných novinárov, ktorí by mali na východný front prístup. Každopádne už v priebehu roku 1942 varoval americký prezident Roosevelt nacistických vodcov, že po skončení vojny budú za svoje zločiny potrestaní, keď 7. októbra 1942 vyhlásil, že nacistickí vojnoví zločinci budú súdení tribunálom organizácie Spoločnosti národov.
Prvá komisia pre vyšetrovanie vojnových zločinov nacistov bola ustanovená v roku 1943 v Londýne. Následne 30. októbra 1943 predstavitelia hlavných spojeneckých mocností prijali v Moskve deklaráciu (tzv. Moskovská deklarácia), ktorou varovali vodcov krajín Osi a ich vojakov, že po vojne budú musieť očakávať trest za všetky vojnové zločiny, ktorých sa dopustili na územiach nacistami okupovanej Európy a Japoncami okupovanej Ázie.
Podľa Londýnskej dohody o prenasledovaní vojnových zločincov z 8. augusta 1945 štáty protihitlerovskej koalície (USA, ZSSR, Spojené kráľovstvo a Francúzsko) po víťaznom konci bojov druhej svetovej vojny v Európe rozhodli o vytvorení špeciálneho súdneho dvora, ktorý by spravodlivo posúdil osobnú zodpovednosť zadržaných nacistických pohlavárov za vojnové zločiny. Súdený mal byť aj rad nacistických organizácií, ktoré sa na ich príprave podieľali.
Takýto postup však nebol schvaľovaný všetkými. Napr. britský ministerský predseda Churchill v tajnom liste Stalinovi v septembri 1944 navrhoval aby boli najvyšší nacistickí vodcovia zlikvidovaní do 6 hodín od ich zajatia. „Ich poprava je totiž politickou otázkou, nie právnou.“ Podobne Stalin v duchu jeho politiky kolektívnej viny, ktorú dlhé roky aplikoval doma v Sovietskom zväze, navrhoval popraviť 50 - 100 000 príslušníkov nemeckého veliteľského zboru. Očakávania, že vedúci nacistickí predstavitelia, ktorí vojnové zločiny nariadili budú urýchlene postavení k múru a zastrelení, však bola spoločenskou objednávkou väčšiny obyvateľstva nacistami okupovaných oblastí. Mnohí očakávali, že takto budú potrestané aj tisíce vojakov, ktorí vraždili nevinných civilistov či vojnových zajatcov, alebo pripravovali a vykonávali obludné vyvražďovanie vo vyhladzovacích táboroch. Ochota pripraviť veľké monsterprocesy, ktoré nežiadal len diktátor Stalin ale aj väčšina obyvateľstva, bola zrejme najväčšia zo strany Sovietskeho zväzu. Na jeho území bolo nacistické vyčíňanie asi najohavnejšie, keďže v krajine zomrelo počas vojny prevažne na okupovaných územiach okolo 17 miliónov civilistov a asi 3 milióny vojakov zahynuli v otrasných podmienkach nemeckého zajatia.
Aj americký prezident Roosevelt spočiatku zastával názor ministra financií Morgenthaua, že je potrebné čo najskôr popraviť asi 2500 najvyšších nacistických predstaviteľov. Naopak minister obrany Stimson zastával názor, že obvinení majú právo na riadny súd. Súd by overil osobnú zodpovednosť jednotlivých nacistov, nemal byť divadelným procesom ale prebiehať v súlade s demokratickými predstavami o spravodlivosti. Zároveň by navodil lepší obraz o víťazoch vojny v neskorších dejinách a umožnil by lepšie zdokumentovať nacistické zločiny.
Pred procesom sa hľadalo miesto, kde sa bude konať. Navrhnutá Moskva a Londýn boli zamietnuté, do úvahy prichádzal Mníchov. 7. júla navrhol veliteľ amerických okupačných síl generál Clay americkému žalobcovi Jacksonovi mesto Norimberg. V Norimbergu bol uprostred rozvalín zachovaný takmer nepoškodený Justičný palác. Pri Justičnom paláci sa nachádzalo málo poškodené väzenie a na jeho nádvorí stála menšia budova telocvične, ktorá sa o rok neskôr stala miestom popráv. Výber Norimbergu mal aj symbolický podtón - mesto bolo výkladnou skriňou nacizmu.
Príprava procesu
V období pred začiatkom aj v priebehu vojny už existovali medzinárodné konvencie, ktoré definovali niektoré zvyky vedenia vojny, zaobchádzania s ranenými a zajatými bojovníkmi nepriateľa, či civilným obyvateľstvom. Súd, ktorého úlohou bolo súdiť nacistických vojnových zločincov sa však z právneho hľadiska stretol s viacerými formami zločinov, ktoré bolo ťažké hodnotiť na základe dovtedy zaužívaných noriem.
Bolo rozhodnuté obviniť nacistických predstaviteľov z hlavných zločinov, ktoré boli:
Ako zločinný bol súdený aj celý nacistický ozbrojený a bezpečnostný aparát (hlavne Gestapo, SS a SA), vedenie nacistickej strany NSDAP, generálny štáb nemeckých ozbrojených síl a nemecká vláda. Nemecký nacizmus nebol obyčajným politickým hnutím, z hľadiska jeho uskutočnenia bol zločinným sprisahaním s cieľom zmocniť sa územia nemeckých susedov, ich ľudských aj materiálnych zdrojov, následne odstrániť všetky elementy spoločnosti, ktoré sa mu postavia na odpor. Za jeden z hlavných cieľov si nacisti vybrali likvidáciu obyvateľov židovskej národnosti, ktorých považovali za úhlavných nepriateľov svojej ideológie a v priebehu vojny ich začali systematicky vyvražďovať. Nacistické represálie však postihli aj ďalšie, predovšetkým slovanské národy, hlavne Poliakov, Ukrajincov, Rusov, Bielorusov či národov bývalej Juhoslávie. Na území Bieloruska, ktoré nacisti okupovali 3 roky, zahynul v priebehu vojny každý 4. obyvateľ.
Zloženie súdu
Medzinárodný vojenský tribunál bol zriadený na základe parity zástupcov štyroch veľmocí v súlade s Londýnskou dohodou. Každá krajina (USA, Spojené kráľovstvo, ZSSR a Francúzsko) mali jedného sudcu a jeho zástupcu. Všetci sudcovia okrem sovietskych boli civilnými sudcami. Tvorili ho:
Systém súdu bol zmesou anglo-saského a kontinentálneho spôsobu vedenia súdneho pojednávania. Obžalobu tvorilo 52 právnikov, paritne zastúpených z každej zo 4 krajín. Hlavným žalobcom bol Robert H. Jackson (USA), jeho asistentom bol Telford Taylor. Hlavným žalobcom za Spojené kráľovstvo bol Sir Hartley Shawcross. Jeho asistentmi boli Sir David Maxwell-Fyfe a Sir John Wheeler-Bennett. Za ZSSR bol hlavným žalobcom Roman Rudenko. Za Francúzsko boli žalobcami François de Menthon a Auguste Champetier de Ribes.
Obhajobu tvorilo 28 právnikov, ktorí obhajovali jednotlivé obvinené osoby a 12 právnikov, ktorí obhajovali 6 nemeckých nacistických organizácií.
Výber obžalovaných
Zoznam obžalovaných zahŕňal vysokých politikov a predstaviteľov štátnych inštitúcií (Frank, Frick, Hess, Kaltenbrunner, Rosenberg, Seyss-Inquart, Speer, Neurath, Ribbentrop, Bormann, Funk, Schacht, Papen, Schirach, Fritzsche, Streicher, Sauckel a Ley), predstaviteľov nemeckých ozbrojených síl (Keitel, Jodl, Göring, Dönitz, Raeder). Súdený bol aj priemyselník Krupp.
Aby nebolo potrebné neskôr súdiť tisíce príslušníkov nacistickej strany a nacistických represných zložiek, boli ako celok obžalované tieto organizácie: SS, SA, Gestapo a Sicherheitsdienst.
Priebeh procesu
náhľad|Pohľad na lavicu obžalovaných. Súdny proces sa začal 20. novembra 1945 a viedol ho britský žalobca Lord Lawrence. Prebehlo celkovo 403 otvorených zasadnutí tribunálu. Obžaloba bola založená na asi 100 000 zaistených nemeckých dokumentoch, mnohých dokumentárnych filmových záberoch a 25 000 fotografiách.
Obhajoba sa pokúšala preukázať neprávoplatnosť súdu a jeho retroaktivitu, keďže viaceré prvky obžaloby neboli v období pred druhou svetovou vojnou právne kodifikované, alebo neboli v nacistickom Nemecku trestným činom. Súd však skonštatoval, že všetky zločiny, za ktoré boli obžalovaní uznaní vinnými by boli podľa medzinárodných zvyklostí považované za kriminálne činy aj pred vojnou. Obvinení vo viacerých prípadoch zvaľovali všetku vinu na nadriadených, Hitlera, SS a gestapo a obviňovali z rovnakých zločinov krajiny ustanovujúce tribunál, najmä ZSSR. Súd však skonštatoval, že ak obžalovaní konali na rozkaz svojej vlády alebo nadriadených, nezbavuje ich to zodpovednosti za ich činy. Môže to však byť pokladané za poľahčujúcu okolnosť, ak Súdny dvor rozhodne, že si to vyžaduje spravodlivosť. V tomto duchu sa niesla obhajoba napr. Keitla, ktorý tvrdil, že je tradíciou nemeckých dôstojníkov plniť rozkazy nadriadených a nepochybovať o nich. Rozhodnutie o vedení vojny bolo podľa neho čisto politickým rozhodnutím a jemu ako vojakovi bolo povinnosťou tieto rozkazy vykonať. Súd neskôr konštatoval, že v prípade vysokých armádnych dôstojníkov je ich spoluzodpovednosť jasná, pretože si musia uvedomovať široké dopady svojich rozhodnutí.
Menný zoznam súdených
Trest smrti:
Doživotie:
20 rokov:
15 rokov:
10 rokov:
Oslobodenie:
Neodsúdení:
Zároveň boli odsúdené SS, Gestapo, SD a vedenie NSDAP ako zločinecké organizácie. Za zločinecké organizácie napriek odporu sovietskej strany neboli vyhlásené SA, nemecká vláda, generálny štáb ani najvyššie velenie Wehrmachtu.
Dôsledky
Norimberský proces umožnil vznik precedensu a právneho rámca, podľa ktorého boli súdení ďalší vojnoví zločinci druhej svetovej vojny, ako aj vojnové zločiny neskorších období. Ustanovil osobnú zodpovednosť jednotlivcov za vojnové zverstvá, genocídu, vážne vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti. V nasledujúcom období boli uskutočnené procesy s ďalšími osobami z radov nemeckej armády, nacistickými lekármi, príslušníkmi SS atď. Len v rámci americkej okupačnej zóny sa jednalo o 12 procesov, ktoré sú známe ako následné norimberské procesy. Jeden z najznámejších z nich bol norimberský lekársky proces.
Tribunál urýchlil ďalší rozvoj zásad medzinárodného trestného práva a medzinárodného humanitárneho práva, zavedenie Dohovoru o genocíde z roku 1948, Ženevského dohovoru z roku 1949 a Ženevského protokol z roku 1977. Ovplyvnil tiež stanovy Medzinárodného trestného tribunálu pre bývalú Juhosláviu a pre Rwandu.
Podobný proces sa konal tiež v Japonsku – Tokijský proces.
Pylos (rozlišovacia stránka)
Pylos (Pylos) môže byť:
Kärcher RC-3000
RC-3000 je robotický vysávač spoločnosti Kärcher.
Na jedno nabitie dokáže pracovať 60 minút, povysáva pri tom zhruba. Po uplynutí 20 minút od začiatku vysávania začne robot hľadať infračervený lúč, ktorý vysiela jeho základňová stanica. Ak ho nenájde do 60 minút, prestane vysávať a už iba hľadá základňu. Ak ju nájde, začne dobíjať akumulátory a súčasne vyprázdni svoje vrecko na nečistoty do zásobníka s objemom 2 l, ktorý je súčasťou základňovej stanice. Externý zásobník na nečistoty je to hlavné, čo ho odlišuje od ostatných modelov vysávačov. Zaujímavý je na tomto robotovi nabíjací čas, ktorý podľa materiálov spoločnosti Kärcher predstavuje iba 10 – 20 minút. Cena tohto robota sa pohybuje na úrovni zhruba 65 000 Sk (stav 2004).
Démoniké (dcéra Agénora)
Démoniké alebo Démonika (Démoniké) je v gréckej mytológii dcéra Agénora a jeho manželky Epikasty.
Sedlice (okres Strakonice)
Sedlice sú mesto v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 1 314 obyvateľov, z toho 657 mužov a 657 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,5 roka (muži 40,1 roka, ženy 42,9 roka).
Hirilandú
Hirilandú je jeden z obývaných ostrovov na atole Tá na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 003 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 275 m, šírka 750 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 215,26 km.
Słomniki
Słomniki je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat krakowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 4 324 obyvateľov (30.6.2007).
Chavagnes
Chavagnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prokešov puč
Prokešov puč bol neúspešný pokus o vojenský puč v ČSR v roku 1949, namierený proti komunistickému režimu s cieľom obnoviť demokratické pomery v štáte. Akciu inicioval major (vo výslužbe) Květoslav Prokeš (kryptonym: Květa). Ďalšími hlavnými organizátormi bol advokát Jaroslav Borkovec a bývalý náčelník kriminálnej polície Rudolf Hrbek.
Plán
Puč bol pripravovaný od februára 1949. Akcia bola naplánovaná na 17. mája 1949, so začiatkom o 03:00 nadránom v Prahe, kde mali byť v prvom rade obsadené dôležité objekty (ústredné riaditeľstvo Zboru národnej bezpečnosti, generálny štáb armády, niektoré ministerstvá, Česko-slovenský rozhlas, letisko v Ruzyni a Kbelích). V okolí bolo zámerom obsadiť dôležité vojenské posádky. Podľa plánu mal byť následne internovaný prezident Klement Gottwald, rozpustené Ľudové milície, Zbor národnej bezpečnosti a komunistické organizácie. Ako dočasné opatrenie mala štátnu moc prebrať armáda.
Pôvodne sa počítalo so súčasným vypuknutím prevratu na Slovensku, kde mali byť jeho strojcami vojenskí dôstojníci a členovia organizácií Sokol, Orol a Junák.
Odhalenie Štátnou bezpečnosťou
Vzhľadom na širokú základňu zainteresovaných osôb (vyše 100 armádnych dôstojníkov i civilných osôb) túto tendenciu začala prešetrovať Štátna bezpečnosť (ŠtB). Štyri dni pred zamýšľaným dňom D bol do radov konšpirátorov nasadený provokatér ŠtB a len 20 hodín pred hodinou H zakročila ŠtB k zatýkaniu zúčastnených osôb. V tom čase zatkli cca 58 osôb, niektorých účastníkov akcie sa im podarilo zadržať až krátko pred hodinou H.
Justičná dohra
Květoslav Prokeš a jeho spolupracovníci boli obžalovaní z prípravy ozbrojeného protištátneho puča. Vo vykonštruovanom súdnom procese udelil 30. júla 1949 Štátny súd v Prahe rozsudok smrti Květoslavovi Prokešovi, Jaroslavovi Borkovcovi, Vratislavovi Jandovi, Emanuelovi Čančíkovi, Vratislavovi Polesnému a Josefovi Charvátovi za zločin velezrady a vyzvedačstva. Rudolf Hrbek bol spolu s ďalšími dvomi obžalovanými odsúdený na 25 rokov odňatia slobody. Poprava bola vykonaná 5. novembra 1949 vo väznici na Pankráci v Prahe.
Saint-Barthélemy-le-Plain
Saint-Barthélemy-le-Plain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Barthélemy-le-Plain má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Barthélemy-le-Plain má 779 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Half-Life 2
Half-Life 2 (HL2) je počítačová hra vyvinutá firmou Valve Software, vydaná v roku 2004. Hlavným hrdinom je podobne ako v prvej časti Gordon Freeman, PhD. Dej sa odohráva v City 17, v postapokalyptickom meste, ktorého vzľad bol inšpirovaný architektúrou východnej Európy. Hra mala vo svojej dobe jednu z najlepších grafických prezentácií, so Source engine-om, ktorí si zakladá na realistickom a pokročilom fyzikálnom modeli. Hoci sa hra radí do žánru FPS (first person shooter-strieľačka z pohľadu prvej osoby), okrem akčných pasáží obsahuje aj veľa logických úloh, vrátane využívania fyziky Source enginu. Zaujímavosťou je, že hlavný hrdina, podobne ako v prvej časti počas celej hry neprehovorí ani slovo. Revolučnou novinkou bol taktiež Gravity gun, zbraň s ktorou je možné predmet uchopiť a vystreliť. Hra je perfektne vyladená po hardwarovej stránke. Predáva sa v troch verziách. DVD, 5CD a online distribúciou cez distribučný systém Steam, taktiež vyvinutý firmou Valve. Na hranie hry je nutné hru cez internet zaregistrovať.
Príbeh
Príbeh zobrazuje alternatívny vývoj na Zemi po otvorení portálu na Xen, "hranicu medzi dimenziami". Zem obsadili "Combine", multidimenzionálne impérium (sami seba nazývajú Univerzálna únia), ktorých prilákal portál na Zem a ľudia sú nútení žiť v mestách ako City 17, potom, ako je Zem zaplavená množstvom agresívnych foriem života zo Xenu. Tu na nich dohliadajú jednotky Combine, ľudia upravení mimozemskou technológiou nedrobovoľne alebo bez nej dobrovoľne, motivovaní istými privilégiami. Na stanicu prichádza Gordon Freeman, doktor v oblasti teoretickej fyziky. Za pomoci svojho priateľa sa dostane na základňu rebelov, ale kvôli nehode pri teleportovaní sa zase dostane mimo bezpečného úkrytu. Po dlhej a namáhavej ceste v ktorej bude musieť prekonať kanály,dedinu zamorenú zombíkmi, piesočné pasce, City17, staré väzenie, Citadelu.A tiež plno nástrah v podobe obrovských mimozemských chrobákov, headcrabov, barnacle, aj mimozemskej vojenskej techniky sa dostane do centra Combine - Citadely. V boji sa stretne s bývalým kolegom a súčasným "vládcom" sveta, ktorý je však iba bábkou v ruke tajomných bytostí, riadiacich celé imérium, doktorom Wallaceom Breenom. Hra končí v momente výbuchu Citadely. Čas sa zastaví, objaví sa tajomný "G-man", ktorý Gordona zachráni. Príbeh nie je ukončený a necháva veľa otázok nezodpovedaných.
Pokračovania
1. júna 2006 vyšlo pokračovanie Half-Life 2: Episode One (skôr pod menom Aftermath), ktorý je prvý z troch pripravovaných mini dielov, ktoré vysvetľujú udalosti po výbuchu citadely. Väčšinu času hrania strávite s Alyx Vance označovanou ako najlepšie NPC. Zistíte čo sa stalo po výbuchu a snažíte sa utiecť zo City 17, kvôli hroziacemu výbuchu jadra.V Half-Life 2: Episode Two je cieľom vypustiť raketu, ktorá zatvorí portál vzniknutý výbuchom jadra. Pokým sa Gordon Freeman dostane až k základni, bude bojovať v prírode za mestom. Záverečná časť trilógie Half-Life 2: Episode Three bola ohlásená, avšak predbežný dátum vydania zatiaľ nie je známy. Pravdepodobne pôjde o získanie Portal zbrane z ľadovca na severe z lode BOREALIS ktorá patrí Aperture Science - do základne sa dá pozrieť prostredníctvom hry Portal (Aperture Science z hry Portal je konkurenčná firma Black Mesy z H-L.).
Príbeh pokračuje výpravou Alyx a Gordona do Antarktídy, kde by sa podľa koordinátov Dr. Judith Mossmanovej mala nachádzať výskumná loď Borealis. Gordon a Alyx zisťujú, že na lodi je výkonné teleportačné zariadenie schopné obaliť loď do masívneho poľa a teleportovať ju kdekoľvek vo vesmíre. V čase invázie jednotiek Combine na Zem sa rozhodli vedci Aperture Science loď ochrániť pred votrelcami a loď teleportovali čo najďalej od Combine - na Antarktídu. Teleportovanie lode aj so zariadením na palube vytvorilo rezonančnú slučku a loď fyzicky vibruje medzi pôvodnou polohou v Michigane a Antarktídou. Alyx, Gordon a Judith Mossmanová sa v jednej z týchto slučiek dostávajú na loď. Doktorka Mossmanová chce teleport dostať do rúk odporu a v hádke ju zastrelí Alyx, ktorá chce naplniť prianie otca - zničiť Combine. Gordon na lodi pripraví explózie a namieri ju do centra invázie rasy Combine. V tom prichádza G-Man, otvorí pre Alyx portál a obaja doňho vstúpia. Gordona Freemana tesne pred výbuchom zachránia Vortigaunti, hráč sleduje masívny záblesk vo vesmíre.
Soundtrack
Hudbu, podobne ako k prvej zložil Kelly Bailey.
Skladby:
Monastier Haghpat
thumb|Chrám sv. Kríža
Monastier Haghpat je kresťanský kláštor v Arménsku.
Nachádza sa v dedine Haghpat v arménskej provincii Lorri v blízkosti mestečka Alaverdi, na pravom brehu rieky Dzoraget asi 10 km od hraníc s Gruzínskom. Kláštor predstavuje vrchol religióznej architektúry, ktorej jedinečný štýl sa vyvinul zo zmesi prvkov byzantskej cirkevnej architektúry a tradičnej ľudovej architektúry kaukazskej oblasti.
V roku 1996 bol kláštor zapísaný na Zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Kláštor bol založený za vlády kráľa Abbása III. Bagratouni (Milosrdného) (928 – 951) v tesnom susedstve kláštora Sanahin. Oba kláštory pochádzajú z obdobia prosperity počas vlády kiurikjanskej dynastie (10. až 13. storočie) a boli dôležitým centrom arménskej vedy a umenia.
Kláštor je postavený na trávnatom kopci. Jeho dominantou je štíhla a vysoká zvonica. Celkovo pôsobí kláštor nenápadným dojmom. Vo vnútri kláštora sa ale nachádza veľké množstvo kostolov a kaplniek a tiež výrazné vstupné a prepojovacie haly. Zaujímavá je knižnica, kde sú v stenách niky na knihy a v podlahe zapustené nádoby na víno. Vstupná hala hlavného chrámu má svoje veľké rozpätie zastrešené originálnou kamennou klenbou, zo štyroch klenutých oblúkov, ktoré sú vzájomne prepojené a majú tak potrebnú stabilitu.
Celkovo kláštor zahŕňa osem budov obklopených opevnenými hradbami. Najstaršou budovou komplexu je chrám sv. Kríža (St. Nishan), ktorý bol postavený v rokoch 976 až 991. Podnet k jeho výstavbe dala kráľovná Xosrovanowš, manželka kráľa Ašota III. Milosrdného. Je to jednoloďový kostol s klenbou. Zvonku vyzerá ako pravouhlá budova, jeho interiér má však tvar kríža. V štyroch vnútorných rohoch chrámu sú štyri kaplnky. Kamenné schodisko vedie do osobitnej lóže určenej pre kráľovskú rodinu. Steny sú vyzdobené pôvodnými freskami pochádzajúcimi z 13. storočia.
Ponte di Rialto
thumb|Ponte di Rialto
Ponte di Rialto je jeden zo štyroch benátskych mostov (Ponte dell'Accademia, Ponte degli Scalzi, Ponte della Costituzione), ktoré vedú cez Canal Grande.
Monastier Haghpat
Trojpodlažná budova zvonice je jedným z najlepšie zachovaných stredovekých diel arménskej architektúry. Je umiestnená vo vyvýšenej časti areálu. Základom stavby je podoba kríža a spodné dve podlažia slúžia ako kaplnky v ktorých je umiestnených celkovo 7 oltárov.
Ponte di Rialto
Dejiny
Prvýkrát bolo možné prekročiť Canal Grande suchou nohou cez pontónový most, ktorý postavil v roku 1181 staviteľ Nicolò Barattieri. Most bol známy pod názvom Ponte della Moneta, pravdepodobne preto, že v blízkosti stála mincovňa. Vzhľadom na to, že vďaka blízkemu trhu, zvanému Rialto, tento most čoskoro nestačil, bol v roku 1255 nahradený dreveným mostom. Stavba bola založená na dvoch šikmých rampách a pohyblivom strede, ktorý umožnil prieplav vyšším lodiam. Nakoniec došlo k spojeniu s priľahlým trhom a most podľa neho dostal svoje dnešné meno.
Monastier Haghpat
Kláštor dnes patrí Arménskej apoštolskej cirkvi.
Ponte di Rialto
Dejiny
Počas prvej polovice 15. storočia vznikli dva rady obchodov po stranách mostu. V roku 1310, pri vzbure vedenej Bejamonte Tiepolom, bol čiastočne spálený. V roku 1444 nevydržal nápor ľudí sledujúcich sprievod lodí a zrútil sa. Myšlienka na stavbu mostu kamenného bola prvý raz prednesená v roku 1503.
Súčasnú podobu mostu navrhol Antonio da Ponte a bola dokončená v roku 1591.
Vlk
Vlk môže byť:
VLK môže byť:
Przasnysz
Przasnysz je poľské mesto v Mazovskom vojvodstve. Má 17 000 obyvateľov (2004). Prvá poznámka o meste pochádza z roku 1244. Mestské práva mu boli pridelené v roku 1427.
Ján Thurzo
Ján Thurzo môže byť:
Minerálna výživa
Minerálna výživa rastlín je oblasť fyziológie rastlín, ktorá sa zaoberá nárokmi rastlín ako autotrofných organizmov na príjem anorganických látok z pôdy a atmosféry, ako aj asimiláciou (zabudovaním do organických zlúčenín).
Mechanizmus príjmu látok
Jednotlivé látky rastlina prijíma selektívne, t. j. prijíma hlavne tie, ktoré pre svoj život najviac potrebuje. Okrem oxidu uhličitého, sú všetky ostatné látky prijímané z pôdy koreňmi, ktoré sú na to dobre prispôsobené. Mnohé korene žijú navyše v symbióze s vláknami húb, ktoré im pomáhajú v príjme minerálnych látok a za to dostávajú od rastliny energeticky bohaté látky (najmä cukry).
Na príjem (ale aj vylučovanie) látok má rastlina pasívne aj aktívne mechanizmy. Medzi pasívne patria kanály, ktoré umožňujú prechod látok v smere od ich vyššej koncentrácie k nižšej. Aktívny príjem zabezpečujú prenášače, ktoré využívajú energiu ATP. Vyžitie ATP môže byť buď priamo prenášačom (primárny transport), alebo nepriame (sekundárny transport). Nepriamy transport prebieha tak, že sa cez tvz. ATP pumpy vylučujú ióny H+ von z buniek a tak vytvárajú elektrický potenciál (napätie) na oboch stranách bunkových membrán. Toto napätie využívajú prenášače na transport látok tak, že dané látky transportujú spoločne s H+. Takto sa prijímajú napríklad dusičnany, fosforečnany, aminokyseliny a podobne.
Asimilácia anorganických látok
Na asimiláciu látok v rastlinách sa využíva slnečná energia, ktorá v svetelnej fáze fotosyntézy vytvára dve energeticky bohaté zlúčeniny, ATP a feredoxín. Tieto dve zlúčeniny sa potom využívajú na zabudovanie uhlíka do organických zlúčenín (cukrov) v procese Calvinovho cyklu. V skutočnosti sa však energia ATP a feredoxínu nevyužíva len pre Calvinov cyklus, ale aj pre zabudovanie dusíka a síry (v širšom zmysle sú tieto procesy tiež súčasťou fotosyntézy).
Dusík sa zabudováva pomocou enzýmov GS (glutamín syntetáza) a GOGAT (glutamát syntáza, nazývaná tiež glutamín-oxoglutarát-aminotransferáza). Výsledkom sú aminokyseliny glutamín (Gln) a kyselina glutámová (Glu). Z nich sa potom vytvárajú všetky ostatné aminokyseliny, ktoré sú súčasťou všetkých bielkovín).
Síra sa zabudováva v pomerne komplikovanom procese, ktorý využíva energiu ATP aj feredoxínu. Kľúčový je enzým cysteín syntáza, ktorý zabuduje síry do aminokyseliny cysteín (Cys). Táto aminokyselina je zdrojom síry pre všetky ostatné zlúčeniny v rastlinách.
Syndróm akútnej infekcie HIV
Syndróm akútnej infekcie HIV je prvá fáza choroby AIDS; príznaky sa dostavia ihneď po infekcii. Postihnutí majú horúčku, zdurené lymfatické uzliny, bolesti v krku, bolesti hlavy a svalov. Príznaky ustúpia asi po troch týždňoch.
Roomba
Robot sa pri vysávaní pohybuje po izbe v špirálach, pričom začína v strede miestnosti, kam ho treba položiť. Ak pri svojom špirálovom pohybe narazí na stenu, pohybuje sa pozdĺž nej, kým neobíde miestnosť dookola. Keby sa pri pohybe robot dlhší čas nedostal k stene, vyskúša ju nájsť priamočiarym pohybom. Robot potom povysáva miestnosť popri stenách a následne v priamočiarych líniách križuje miestnosť, až kým nevyprší nastavený čas vysávania. Zvolí si takú trajektóriu pohybu, aby povysával danú miestnosť v maximálnej možnej miere.
Robot má špeciálny detektor, ktorý mu pomáha, aby nespadol zo schodov, a ďalší detektor sledujúci stenu, pozdĺž ktorej sa pohybuje. Miestnosť definuje ako priestor, ktorý je uzavretý stenami, zavretými dverami a schodmi. Tam, kde tieto prirodzené prekážky nestačia, existuje podobne ako v prípade Trilobitu zábrana, za ktorú sa robot pri vysávaní nepustí. Nazýva sa virtuálna stena a je to zariadenie, ktoré vysiela robotom detegovateľný lúč. Tento lúč mu zabráni, aby sa dostal na miesto za ním. Lúčom sa dá pokryť vzdialenosť zhruba štyri metre.
Podľa výrobcu je robot koncipovaný tak, aby bol schopný vysávať všetky najčastejšie povrchy v domácnosti, to znamená stredne nízke a nízke koberce, drevené podlahy, linoleum a dlažbu. Výška hláv, ktoré vysávajú, sa automaticky nastavuje pri prechode z jedného typu povrchu na druhý. Podobne ako Trilobite ani Roomba sa nesmie používať na vlhké povrchy. Nevie sa vyrovnať ani s papierikmi rozhádzanými po zemi alebo prívodnými šnúrami elektrických prístrojov, takže ich musí používateľ pred vysávaním odstrániť. Nesmú sa vysávať ani koberce, ktoré majú strapce. Veľký pozor treba dávať, ak izba, ktorú robot vysáva, má balkón, aby naň nezostali náhodou otvorené dvere. Robot by mohol z balkónu vypadnúť, čím by sa, samozrejme, zničil a mohol by spôsobiť úraz aj náhodným okoloidúcim. Ak by sa robot zakliesnil do prekážky a nemohol by sa ďalej pohybovať, upozorní na to majiteľa pípaním.
Na jedno nabitie dokáže Roomba vysávať od 180 minút na tvrdých povrchoch až do 120 minút na stredne vysokých kobercoch, čo znamená, že za tento čas dokáže povysávať dve až tri stredne veľké miestnosti. Ako zdroj energie sa používa NiMH akumulátor. Po úplnom vybití akumulátora trvá jeho nabitie 12 hodín pomocou štandardnej nabíjačky alebo 2 hodiny pomocou prídavnej rýchlonabíjačky.
Pred vysávaním je potrebné umiestniť vysávač do stredu miestnosti a stlačiť jedno z troch tlačidiel, označených ako S (small – malá miestnosť do 3 × 3,5 metra), M (medium – stredne veľká miestnosť – 4,2 × 4,8 metra) alebo L (large – veľká miestnosť, 4,5 × 6 metra). Pri prvom vysávaní musí byť robot pod dozorom, aby sa predišlo jeho zakliesneniu alebo ustrnutiu na jednom mieste, po prvom vysávaní už nie je dozor potrebný. Keď robot skončí vysávanie, periodickým pípaním na to upozorní majiteľa.
Roomba možno kúpiť za cenu 199,95 USD, čo predstavuje zhruba 4000 Sk.
Roomba Pro
Romba Pro je modifikácia robota Roomba spoločnosť iRobot vytvorená v roku 2004.
Romba Pro Elite
Romba Pro Elite je robotický vysávač spoločnosti iRobot.
Pridáva k vlastnostiam predchádzajúceho modelu Roomba Pro možnosť vysávať naraz viacero miestností, čo predchádzajúce modely bez nutnosti nového mapovania priestoru nedokázali. Max cleaning, ako sa tento mód práce volá, vysáva až dovtedy, kým sa úplne nevybijú akumulátory. Tento model má bordovú farbu. Je to najdrahší model v ponuke spoločnosti iRobot s cenou 249 USD.
Juraj Thurzo
Juraj Thurzo môže byť:
1056 Azalea
1056 Azalea je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil K. Reinmuth 31. januára 1924.
Stary Sącz
Žije tu 9 009 obyvateľov (30.6.2007).