cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vŕba rakytová
Hrozby a choroby
Z dvojkrídlovcov, z čeľade byľomorovité, muške podobný byľomor ružicový (Rabdophaga rosaria) kladie do listových púčikov vŕby rakytovej vajíčka. Vyliahnuté larvy sa živia ich pletivami, čo spôsobí, že výhonok (vetvička) sa prestane predlžovať ale nie tvorba samotných listov. Listy sú potom natlačené tesne na seba a vytárajú ruže podobnú hálku. Larvy iného druhu z tohto istého rodu, Rabdophaga salicis, sa vyvíjajú a požierajú pletiva vo vnútri tenkých vetvičiek, listových stopiek a hlavnej listovej žily. Napadnuté miesta vytvárajú opuch, ktorý býva do 10 mm hrubý a až 50 mm dlhý. Z čeľade byľomorovitých je aj tretí druh, Iteomyia capreae. Jeho prítomnosť sa prejavuje drobnými guľovitými hálkami na povrchu listov.
Parazitujúci druh Euura mucronata, z radu blanokrídlovcov, sa vyvíja vo vnútri púčikov hostiteľa, ktoré nezvratne poškodzuje. Roztoč e Aculus tetanothrix sa živý listovými pletivami, čo spôsobuje tvorbu malých hálok na povrchu listov. Prítomnosť hubového patogénu Rhytisma salicinum je viditeľná v podobe čiernych lesklých škvŕn na povrchu listov.
Amici
Amici môže byť:
Gabriella Sancisiová
Gabriella Sancisiová (* 4. február 1973, Gronigen, Holandsko) je holandská diplomatka a od roku 2021 veľvyslankyňa Holandska na Slovensku.
Vzdelanie
Gabriella Sancisiová študovala v 90. rokoch taliansku kultúru a jazyk, ako aj medzinárodné právo na univerzitách v Bologni v Taliansku a Leidene v Holandsku.
Diplomatická kariéra
Gabriella Sancisiová začala svoju kariéru v holandskej zahraničnej službe v roku 1996 v oblasti komunikácie. Počas svojej kariéry zastávala množstvo pozícií doma aj v zahraničí. V Haagu pôsobila Sancisiová ako osobný tajomník holandského štátneho tajomníka pre európske záležitosti Fransa Timmermansa, ministra zahraničných vecí Uriela Rosenthala a kráľovnej Máximy. Sancisiová pôsobila na Generálnom konzuláte Holandska v New Yorku a ako zástupkyňa veľvyslanca na veľvyslanectve v Záhrebe.
Osobný život
Gabriella Sancisiová je vydatá a má dve deti.
Ľubomír Dolgoš
Ľubomír Dolgoš (* 20. august 1956, Podbrezová - † 29. december 2004, Bratislava ) bol slovenský politik, pedagóg a ekonóm, bývalý minister pre správu a privatizáciu národného majetku SR v rokoch 1992-1993.
Životopis
Vyštudoval Národohospodársku fakultu na Vysokej škole ekonomickej (VŠE) v Bratislave (1979-1983). Bol známy predovšetkým ako ekonóm, nevyhol sa ani úlohe verejného činiteľa, politika, prednášal a vedecky pracoval na Ekonomickej univerzite. Pred vstupom do verejného života Ľ. Dolgoš pracoval v Ekonomickom ústave SAV.
Predseda Protimonopolného úradu SR
Po roku 1990 Ľ. Dolgoš venoval nielen ekonomickej teórii, ale aj praxi. Stál pri zrode Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (PÚ SR). V auguste 1991 sa ho vedenie VPN snažilo odvolať z tejto funkcie. Formálnym dôvodom bolo tvrdenie, že sa mu nepodarilo vytvoriť konkurenčné prostredie vo vnútornom obchode. Koncom februára 1992 Ľ. Dolgoš sám odišiel z funkcie predsedu Protimonoplného úradu SR. Ako dôvod rezignácie označil „nepriechodnosť prijatia účinných opatrení protimonopolnej politiky v procese privatizácie SR“ a že „odhalil veľmi úzke napojenie politikov – členov ODÚ-VPN na konkrétne IPF".
Minister a kariéra po odchode z politiky
Dolgoš bol ministrom v rokoch 1992-93 vo vláde Vladimíra Mečiara. 15. júna 1993 podal demisiu a odišiel z politiky. Predtým pôsobil ako poslanec za HZDS v československom federálnom parlamente.
Po odchode z politiky určitý čas pracoval v Združení podnikateľov Slovenska (ZPS). Bol gelegátom ZPS na rokovaní Svetového ekonomického fóra (SEF) v Davose v roku 1994. Krátko pôsobil v redakcii Hospodárskych novín. Ako jeden z mála slovenských ekonómov bol na študijnom pobyte na americkej Georgetown University. V roku 2001 sa začal angažovať pre Alianciu nového občana (ANO), ktorej bol do februára 2002 podpredsedom pre ekonomiku. Pedagogicky pôsobil na Fakulte podnikového manažmentu Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Zomrel 29. decembra 2004 v Bratislave vo veku 48 rokov na následky ťažkého zranenia po autonehode.
Marlers
Marlers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Emília Boorová
Emília Boorová (* 27. júl 1859, Turá Lúka† 27. jún 1948, Modra) bola slovenská osvetová pracovníčka.
Evanjelický kostol v Martine
Evanjelický kostol v Martine je tolerančný kostol z roku 1784, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku dňa 26. novembra 1963. Ide o jednoloďovú klasicistickú stavbu. Martinský kostol bol svedkom významných udalostí v dejinách Slovenska, pred jeho bránami sa v roku 1861 uskutočnilo Memorandum národa slovenského.
História
Reformácia sa v Turci udomácnila veľmi rýchlo, aj vďaka turčianskemu županovi Františkovi Révaiovi (ktorý si dopisoval s Martinom Lutherom), podporovateľovi reformačných myšlienok. Duchovenstvo Turca si tieto myšlienky osvojilo, už v roku 1536 sa martinský farár Laurentius vyjadruje v zápisničnej knihy mesta Turč. Sv. Martina v reformačnom duchu. Evanjelický cirkevný zbor v Martine vznikol v rokoch 1544 - 1545. V tom čase evanjelici využívali starý kostol sv. Martina. V období silného protireformačného tlaku bol miestny ev. farár Michal Paulovič odvlečený na galeje, zomiera ako galejný otrok v Nealole. Samostatný evanjelický cirkevný zbor bol v Martine zrušený v roku 1709, po porážke protihabsurských povstaní a príchode cisárskych vojsk. V období rokov 1709 až 1781 (Tolerančný patent) boli evanjelici prenasledovaní, bohoslužby sa mohli konať iba v domácnostiach. Situácia sa zmenila po vydaní Tolerančného patentu, martinskí evanjelici pokladajú základný kameň nového kostola 1. mája 1784. Jednalo sa o skromnú stavbu bez veže. Drevená veža bola ku kostolu pristavaná po zmene zákona, ktorý im ich stavbu umožnil v roku 1789. V súvislosti s výstavbou kostola došlo aj ku stavbe školy v jeho blízkosti. Ako farári tu pôsobili mnohé významné osobnosti slovenského národného obrodenia a kultúry, okrem iných Karol Kuzmány. V roku 1885 sa vybudovala nová murovaná veža kostola, staviteľom bol E. Erben. Úpravy pokračovali v roku 1895 kedy došlo k razantnej prestavbe kostola. Staviteľ Samuel Petrikovich nadstaval loď kostola, došlo k novému zaklenutiu lode a stavbe sakristie. V tejto etape došlo aj ku prestavbe lode, ktorá získala svoj súčasný polygonálny tvar. Pre úpravu fasád bol zvolený novorománsky štýl. Interiér sa dočkal modernizácie v roku 1903, kedy sa osadil nový novoklasicistický oltár a kazateľnica. Neskôr v roku 1915 bolo do kostola zavedené elektrické osvetlenie. Počas druhej svetovej vojny viacero predstaviteľov miestneho cirkevného zboru zúčastnilo odboja. Farár Jozef Bučko bol ako odporca autoritárskeho režimu väznený a odvlečený do koncentračného tábora, kde zahynul. Podobne zahynul aj Ján Bakoš, martinský kaplán a účastník SNP. K plnému rozvoju cirkevného života a obnove miestneho kultúrneho dedičstva mohlo dôjsť až po páde komunistického režimu, v roku 1998 prešiel kostol obnovou.
Architektúra kostola
Evanjelický kostol sa nachádzal pôvodne mimo zástavby, na severnom okraji mestečka. Spolu s budovou ev. fary a ev. školy tvorí uzavretý urbanisický celok, dnešné Memorandové námestie. Kostol sám je sieňovým jednolodím s polygonálne ukončeným presbytériom orientovaným na západ. Štvorpodlažná veža kostola, východne orientovaná, je súčasťou hmoty kostola. Fasády kostola sú dekorované neorománskym tvaroslovím. Východná fasáda je trojosová, s mierne vystupujúcim rizalitom, troma portáli a kruhovým oknom v rizalite. Do kostola sa vstupuje z východu cez portikus do priestoru podvežia s krížovou klenbou. Loď kostola je od prestavby v roku 1895 zaklenutá korýtkovou klenbou s lunetovými výsečami. Za presbytériom, na osi kostola sa nachádza prízemná polygonálna sakristia. Interiéru kostola dominuje trojramenná empora nesená toskánskymi stĺpmi. Oltár je novoklasicistický z roku 1903, podobne kazateľnica a krstiteľnica, riešené v bielej farebnosti so zlátením.
М
náhľad|Písmeno М М (minuskula м) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnej aj majuskulnej variante zhoduje s tvarom majuskule písmena M v latinke.
V latinke písmenu М zodpovedá písmeno M (m), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Μ (μ), v gruzínskom písme písmeno მ a v arménskom písme písmeno Մ (մ).
V hlaholike písmenu М zodpovedá písmeno Ⰿ.
Savignac-les-Églises (obec)
Savignac-les-Églises je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ernestína Brauneckerová
Ernestína Brauneckerová (* 25. júl 1865, Kremnica, Slovensko† 27. október 1913, Budapešť Maďarsko) bola maliarka.
Život a kariéra
Študovala v Budapešti na Krajinskom učilišti modelového kreslenia u prof. L. Deák-Ébnera a K. Lotza a v Mníchove u profesora F. Lenbacha. Vynikala portrétmi. Okolo roku 1906 namaľovala z poverenia viedenskej vlády portrét I. Tököliho a jeho manželky podľa starých predlôh. Jej diela sú v múzeu v Bojniciach a v Maďarskej národnej galérii v Budapešti.
Horáčkův kopeček
Horáčkův kopeček je prírodná pamiatka ev. č. 2181 neďaleko obce Popice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 274 - 286 metrov. Oblasť spravuje Správa NP Podyjí.
Spanish River
Spanish River môže byť:
Rodovo neutrálny jazyk
Rodovo neutrálny jazyk (alebo rodovo vyvážený jazyk, rodovo citlivý jazyk) je reakciou na používanie generického maskulína ako zástupného rodu. Na vytváraní rodovo neutrálnych vzťahov v spoločnosti participuje pomocou jazykových prostriedkov. Základným krokom je vyhnúť sa používaniu slov, ktoré môžu navodzovať pocit zaujatosti, diskriminácie alebo poníženia, súvisiacich s uprednostňovaním jedného pohlavia či rodu. Ako príklad organizácia ASPEKT uvádza používanie generického maskulína „učitelia“ základných škôl, hoci v prípade základného vzdelávania dosahuje podiel učiteliek 85 %, na čo poukazujú aj závery Európskej komisie. Rodovo citlivý jazyk tak na označenie profesií nepoužíva mužský rod, ale rod neutrálny – „učiteľstvo“ alebo hovorí o „učiteľkách a učiteľoch“, čím sa o osobách ženského a mužského rodu zmieňuje symetricky. V prípade ak profesiu vykonáva žena, má sa uvádzať názov povolania v ženskom rode. Používanie rodovo citlivého jazyka pomáha zmierňovať vytváranie rodových stereotypov, podporuje spoločenskú zmenu a prispieva k dosiahnutiu rodovej rovnosti.
Jazyk a rovnosť príležitostí
Rovnosť šancí a rodová rovnosť je dôležitým predpokladom pre rozvoj každej osobnosti. Ukazovateľom miery rešpektu, pocitu rovnoprávnosti a rovnocennosti je aj jazyk. Z toho dôvodu je dôležitá požiadavka jasne pomenovávať tvorivý prínos všetkých skupín ľudí bez vedomého prehliadania osôb na základe ich pohlavia, rodu, veku, etnického pôvodu a názorov. Pracovné inzeráty či ponuky rôznych služieb, oslovujúce „klientov a klientky“, pritiahnu viac žien než inzeráty oslovujúce len „klientov“.
Rebeca (telenovela)
Rebeca ( Rebeca) je americko-venezuelská telenovela z produkcie spoločností Venevisión a Fonovideo v roku 2003. Hlavné úlohy stvárnili herci Mariana Seoane a Ricardo Álamo. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 14. februára 2005 do 30. mája 2005 a druhýkrát od 2. júna 2008 do 17. septembra 2008.
Marquaix
Marquaix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Savignac-Lédrier
Savignac-Lédrier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavol Quittner
Pavol Quittner (* 1958) je slovenský matematik a profesor (2005) pracujúci v oblasti matematickej analýzy.
V roku 1982 získal vysokoškolské vzdelanie v odbore matematická analýza na matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Jeho odborné publikácie dosahujú Hirschov index 30, čím sa zaraďuje medzi špičku slovenskej vedy.
Sceau-Saint-Angel
Sceau-Saint-Angel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hruška (rod)
Výskyt
Rod sa vyskytuje v miernom a subtropickom pásme. Pôvodné územie je celá Európa (okrem severnej), celá Ázia (okrem severnej) a severná Afrika. Odtiaľ boli niektoré druhy tohto rodu introdukované do severnej Ameriky, Mexika, časti južnej Ameriky, Južnej Afriky, Kene, Zimbabwe, Austrálie a časti tichomorských ostrovov (Nový Zéland).
Charakteristika
Rastlina má podobu buď stromu alebo menej často kra. Konáre môžu byť bez tŕňov (pri hruške obyčajnej v užšom zmysle) alebo s tŕňmi. Listy sú na uzlovitých brachyblastoch, opadavé, jednoduché, striedavé, celistvookrajové alebo pílkovité. Kvety sú obojpohlavné, päťpočetné, pravidelné a sú biele (zriedkavo ružové, červené alebo žlté). Kvety sú po 5 kusoch v súkvetí typu chocholík. Nadsemenníkový kalich je väčšinou trváci, občas opadavý. Plod je malvica, ktorá je hruškovitá (to je tvar typický pre tento rod), vrtidlovitá alebo guľovitá; mezokarp obsahuje tzv. kamenné bunky (t.j. skupiny brachysklereíd).
Rod zahŕňa kultúrne i divé rastliny, presnejšie povedané zahŕňa klasické pestované rastliny (napr. hruška obyčajná v užšom zmysle), domestikované divé rastliny (napr. časť druhu Pyrus spinosa), divé rastliny (veľká väčšina druhov) a splanené rastliny (napr. splanená hruška obyčajná v užšom zmysle). Pestované hrušky sa pestujú ako ovocný strom (napr. hruška obyčajná v užšom zmysle) alebo ako okrasný strom či ker (napr. hruška vŕbolistá).
Európsky hlavný domestikovaný druh hruška obyčajná (Pyrus communis) v užšom zmysle vznikol domestikáciou hrušky planej (Pyrus pyraster). Ázijské hlavné domestikované druhy vznikli takto:
Choroby
Medzi časté ochorenia hrušiek patrí spála rastlín z čeľade ružovitých (pôvodcom ktorej je baktéria Erwinia amylovora) a hrdza hrušková (pôvodcom ktorej je huba Gymnosporangium fuscum).
Zaradenie v systéme
Rod hruška (Pyrus) patrí do:
Rozsah taxónu
Zhruba od 19. storočia dodnes potom možno v literatúre rozlíšiť takéto vymedzenia rodu Pyrus: a) U niektorých autorov (zhruba až do začiatku 20. storočia) rod Pyrus zahŕňal celý dnešný podtribus Malinae (=Pyrinae): Toto (resp. aj nižšie uvedený bod d) je rod Pyrus v najširšom zmysle.
b) U niektorých iných autorov (zhruba až do 80. rokov 20. storočia, ojedinele dodnes) rod Pyrus zahŕňal len to, čo dnes najčastejšie označujeme ako rod Pyrus (t.j. nižšie uvedený bod c), plus to, čo sa inde označuje ako rod Malus (po slovensky jabloň). Jednoducho povedané: do hrušiek boli zahrnuté aj jablká.
d) Niektorí súčasní autori v posledných rokoch (znova) používajú širokú definíciu rodu Pyrus z bodu a), ale upravenú podľa súčasných poznatkov o vzťahoch medzi druhmi a rodmi. Napríklad podľa Christenhusz et al. 2018 rod Pyrus zahŕňa celý dnešný podtribus Malinae okrem rodov Pyracantha, Malacomeles, Crataegus, Mespilus, Peraphyllum a Amelanchier.
Sekcie
U niektorých autorov sa rod hruška (Pyrus) v najužšom zmysle (t.j. vo vyššie uvedenom význame c) delí nie priamo na druhy, ale najprv na sekcie a až tie sa delia na druhy. Delenie na sekcie je sporné, v literatúre nájdeme napríklad takéto delenia:
3) Delenie na 4 sekcie: Pyrus, Argyromalon, Xeropyrenia a Pashia.
Podľa novších prác sa rod delí na dva klády - jeden v Európe, severnej Afrike, západnej a strednej Ázii, a jeden vo východnej Ázii. Vyššie uvedené delenie na 3 alebo 4 sekcie je podľa tohto delenia nesprávne, ale delenie na 2 sekcie je približne správne, pretože uvedené dva klády v niektorých deleniach viac-menej zodpovedajú deleniu na sekcie Pyrus a Pashia.
Počet druhov
Presné delenie rodu hruška (Pyrus) v najužšom zmysle (t.j. vo vyššie uvedenom význame c) na druhy je sporné - v závislosti od autora sa delí na približne 10 - 100 recentných druhov (čiže v jednom extrémnom prípade sa delí na 10 veľkých recentných druhov, v druhom extrémnom prípade na okolo 100 malých recentných druhov). Najčastejšie sa uvádza 20 - 40 recentných druhov (z toho 20 je spravidla počet bez hybridov) alebo 70 - 80 druhov.
Pre rod hruška (Pyrus) v najširšom zmysle (t.j. vo vyššie uvedených významoch a aj d) sa v literatúre (t.j. historickej a súčasnej dokopy) vyskytuje okolo 900 druhov. .
František Hergott
František Hergott (* 20. máj 1947 Svätý Jur) je slovenský hudobník, textár, hudobný redaktor, dramaturg, známy predovšetkým ako skladateľ skupiny Senzus, ktorú viedol jeho brat Dušan Hergott. Je autorom takmer 200 piesní (Otec, Mama, Nesneží, Päťdesiatka, Narodeniny máš).
Ako moderátor Slovenského rozhlasu moderoval dlhé roky Dychparádu (ako strýco Fero).
Hruška (rod)
Zoznam druhov
Poznámka: Vyššie sú uvedené čo najmenšie druhy, t. j. zo všetkých možností klasifikácie je spravidla zvolená tá, pri ktorej je druh definovaný čo najužšie. Ich prípadné spojenie do väčších druhov vyplýva z komentárov uvedených k jednotlivými druhom.
František Hergott
V súčasnosti pôsobí v kapele Hergottovci, kde hrá so svojim synom a tiež v Ragtime jazz band.
Predkom Františka Hergotta bol vlastenec, zberateľ, účastník dobrovoľníckych výprav a podporovateľ Štúrovcov, Ján Branislav Hergott.
Lesley Manville
Lesley Manvillová CBE (* 12. marec 1956, Brighton, East Sussex, Anglicko) je anglická herečka, ktorá bola nominovaná na Academy Awards za herecký výkon vo filme Niť z prízrakov (2017).
Detstvo a mladosť
Manvillová sa narodila bývalej baletnej tanečnici a taxikárovi. Je najmladšia z troch dcér. Ako pätnásťročná, získala miesto na Italia Conti Academy of Theatre Arts.
Kariéra
Manvillová si vybudovala kariéru ako výrazná divadelná herečka a od roku 1978 sa objavovala vo viacerých hrách Royal Shakespeare Company a v Royal Court Theatre. Hrala aj v divadelnej inscenácii Top Girls v Off-Broadway v roku 1983.
Manvillová, hrala v mnohých filmoch Mikea Leigha. Menšie roly, hrala aj vo filmoch Rómeo a Júlia (2013) a Vládkyňa zla (2014). V roku 2017 hrala po boku Daniela Day-Lewisa vo filme Niť z prízrakov. Za svoju rolu bola nominovaná na Oscara a BAFTA za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe. V roku 2020 si zahrala zápornú postavu v neo-westernovom thrilleri Nechajte ho ísť po boku Diane Lane a Kevina Costnera.
Manvillová bola vymenovaná za veliteľa Rádu Britského impéria (CBE) v novoročnom vyznamenaní v roku 2021 za zásluhy o drámu a charitu.
V roku 2022 získala hlavnú rolu, vo filme Pani Harrisová ide do Paríža. Za svoj herecký výkon v tomto filme získala nomináciu na Zlatý glóbus za najlepšiu herečku vo filme – komédii alebo muzikáli.
Súkromný život
Prvým priateľom Manvillovej, bol herec Peter Duncan, s ktorým sa zoznámila na základnej škole, keď navštevovala Italia Conti.
Jej prvým manželom bol herec Gary Oldman. Pár sa rozišiel v roku 1989, tri mesiace po tom, čo sa im narodil syn Alfie (nar. 1988). Jej druhé manželstvo bolo s hercom Joeom Dixonom, v rokoch ú2000 až 2004. V roku 2020 predniesla monológ pre Equity Benevolent Fund na podporu kolegov hercov počas pandémie COVID-19.
Marquivillers
Marquivillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
José Evaristo Uriburu
José Félix Evaristo de Uriburu y Álvarez de Arenales (* 19. november 1831, Salta – † 23. október 1914, Buenos Aires) bol argentínsky politik a právnik. V roku 1895 sa stal 8. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 13. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako viceprezident, predseda parlamentu, minister spravodlivosti a verejného školstva a federálny sudca, politickú kariéru ukončil vo funkcii dočasného predsedu senátu. Bol tiež veľvyslancom svojej krajiny v Bolívii a Čile.
Životopis
Narodil sa v meste Salta na úplnom severozápade Argentíny. Jeho otec José Evaristo Uriburu bol guvernérom provincie Salta. Celá rodina odvodzuje svoj pôvod od španielskeho conquistadora Dominga Martíneza de Iralu, bývalého guvernéra Guvernéstva Río de la Plata a Paraguaj. Evaristo Uriburu študoval právo na Univerzite Františka Xaverského v meste Chuquisaca, doktorát získal už na Univerzite v Buenos Aires. Po skončení štúdia sa stal úradníkom v Buenos Aires, neskôr sa ale vrátil do svojej domovskej provincie, kde sa začal venovať politickému životu. V roku 1855 založil noviny El Comercio. O rok neskôr začal pôsobiť na argentínskom veľvyslanectve v Bolívii. Do Argentíny sa vrátil v roku 1870 a hneď začal pôsobiť v rôznych politických funkciách. V roku 1863 sa stal na polroka predsedom argentínskeho parlamentu a následne v roku 1967 sa stal ministrom spravodlivosti a verejného školstva. V roku 1872 sa vrátil do rodnej provincie, kde sa stal federálnym sudcom. O dva roky neskôr bol vymenovaný za veľvyslanca v Bolívii, v roku 1882 sa podieľal na vyjednávaniach medzi Čile a Bolíviou o ukončení vzájomnej vojny. V roku 1891 sa stal veľvyslancom v Čile. Už o rok neskôr sa stal viceprezidentom krajiny v rámci kompromisnej dohody medzi bývalými prezidentmi Juliom Argentinom Rocom a Bartolomém Mitrem. Keďže však prezident Luis Sáenz Peña nedokázal riešiť problémy krajiny, v januári 1895 rezignoval a nahradil ho práve viceprezident José Evaristo Uriburu.
Vo funkcii prezidenta však nemal žiadnu vlastnú politickú podporu a musel sa spoliehať iba na podporu bývalého prezidenta Rocu, ktorý tak mal nad prezidentom úplnú kontrolu. Evaristo Uriburu však dokázal vytvoriť stabilnú a rešpektovanú vládu. Aby upokojil situáciu v krajine, udelil amnestiu všetkým účastníkom posledných revolúcii. Argentíne sa znova ekonomicky darilo, vďaka čomu mohla vláda prikročiť opätovne k novým investičným projektom. Podarilo sa tak dokončiť viacero pozastavených významných stavieb, súčasne sa začalo so stavbou kongresovej budovy v Buenos Aires, kde sa neskôr presťahoval parlament a senát. Prezident tiež začal s veľkým prezbrojovaním a modernizáciou armády a námorníctva, súčasne sa uskutočnili posledné vojenské operácie proti pôvodným obyvateľom na juhu krajiny. Kvôli nejasným hraniciam v pohorí Andy musel čeliť vážnej hrozbe ozbrojeného konfliktu so susedným Čile, ktorú sa nakoniec podarilo urovnať dohodou. V roku 1898 sa skončilo jeho funkčné obdobie, v politike ale zostal a o tri roky neskôr bol zvolený do senátu, kde sa následne stal tzv. dočasným predsedom, čo je de facto riadiaca funkcia v senáte. V roku 1904 kandidoval za prezidenta, no neúspešne. V rokoch 1908 až 1909 pôsobil znova ako dočasný predseda senátu, následne odišiel z politického života. V roku 1914 zomrel v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Apple Pay
Apple Pay je mobilná platobná a digitálna peňaženka od spoločnosti Apple Inc., ktorá umožňuje používateľom vykonávať platby pomocou zariadení iPhone, Apple Watch, iPad alebo Mac. Apple Pay pracuje s väčšinou existujúcich bezkontaktných terminálov.
Prehľad
Apple Pay je mobilná platobná služba, ktorá umožňuje používateľom vykonávať platby osobne, v aplikáciách iOS alebo na webe. Digitalizuje a môže nahradiť čip z kreditnej alebo debetnej karty a PIN alebo transakciu s magnetickým prúžkom na termináli bezkontaktného predaja. Je to veľmi podobné bezkontaktným platbám, ktoré sa už v mnohých krajinách používajú, s pridaním dvoj-faktorovej autentizácia pomocou Touch ID, Face ID, PINu alebo hesla. Služba umožňuje zariadeniam Apple bezdrôtovo komunikovať s predajnými systémami pomocou technológie NFC.
Kompatibilita zariadení
Na iPhonoch 6 a novších (vrátane iPhonu SE) je možné službu využívať pre platenie na terminály, cez Apple Watch aj na webe a v aplikáciách. Na iPhonoch 5, 5C a 5S možné službu využívať pre platenie na termináloch pomocou prepojených Apple Watch, bez nich sa služba používať nedá. Len pre platenie v aplikáciách a na webe je možné službu využívať na niektorých iPadoch a notebookoch MacBook Pro a MacBook Air z roku 2016, respektíve 2018. Vo všetkých ostatných počítačoch Mac vydaných v roku 2012 a neskôr možno službu používať iba v prípade, že je počítač prepojený s iPhonom alebo Apple Watch, ktoré službu podporujú.
=== Banky podporujúce Apple Pay na Slovensku ===
Segonzac (Dordogne)
Segonzac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Yago
Yago ( Yago, pasión morena) je argentínska telenovela z produkcie televízie Telefe v rokoch 2001 – 2002. Hlavné úlohy stvárnili herci Facundo Arana a Gianella Neyra. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 22. októbra 2002 do 19. februára 2003 a druhýkrát od 24. mája 2005 do 6. marca 2006.
Lynn
Lynn môže byť:
Martainneville
Martainneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Angry German Kid
Angry German Kid, Keyboard Crasher, Unreal Tournament Kid alebo Leopold Slikk je populárny názov webového videa z roku 2005 zobrazujúceho nemeckého tínedžera Normana Kochanowského (narodeného 29. mája 1991), ako sa snaží hrať Unreal Tournament na svojom PC. Pomalé spúšťanie hry a ďalšie problémy spôsobujú, že sa rozzúri a kričí, a na záver rozbije klávesnicu. V roku 2006 Business Wire udelil nahrávke druhé miesto v rebríčku 10 najlepších internetových videí roka a v roku 2007 ho The Guardian zaradil na tretie miesto v rebríčku Viral Video Chart.
Vznik a počiatočné prijatie
V roku 2005 vydal video „Real Gangster 5: Play PC “, v ktorom vystupuje ako zúriaci hráč, ktorému sa pomaly načítava počítačová hra Unreal Tournament. Hnevá sa, kričí na počítač, po načítaní hry prehráva a v návale zlosti rozbíja klávesnicu.
Nesprávne vnímanie a vplyv na osobný život
Mnohí diváci však nevedeli, že scéna bola zahraná. Po streľbe v škole v Emsdetten v novembri 2006 sa v Nemecku rozprúdila diskusia o nebezpečenstvách počítačových hier, v rámci ktorej Focus TV distribuovala video Angry German Kid ako príklad toho, ako môžu hry vyvolať agresivitu mladých ľudí. Video sa šírilo ďalej, pričom textové komentáre menovali hlavného hrdinu Leopolda a tvrdili, že ide o pravú nahrávku, ktorú tajne nakrútil Leopoldov otec a že Leopold teraz leží na klinike kvôli svojej závislosti od internetu. Televíznu reportáž ostro kritizovali médiá zo scény, ktoré poukazovali na to, že o protagonistovi bolo známe, že video inscenoval. Napriek tomu sa stal symbolom strachu, že videohry môžu z mladých ľudí urobiť násilných zločincov. Po rokoch Focus článok stiahol a označil ho proti uverejneniu.
Kvôli zvyšujúcej sa distribúcii bol Kochanowski šikanovaný spolužiakmi. Pokúsil sa objasniť, že scéna nebola skutočná, ale potom vymazal všetky svoje videá z internetu, pokiaľ mohol, a stiahol sa. Tvrdí, že sa nakoniec z nemilosrdného šikanovania zbláznil, čo viedlo k tomu, že zastrašoval spolužiakov a v opitosti ohlasoval potenciálne streľby v jeho škole. To malo za následok, že bol zo školy vylúčený a odsedel si mesiac vo väzení.
Neskorší život
Vo roku 2015 začal Kochanowski opäť robiť videá ale tentoraz na YouTube. Týkajú sa jeho kondičného tréningu a nemajú nič spoločné s jeho predchádzajúcimi videami. Nakoniec bol spoznaný, ale spočiatku nereagoval na otázky týkajúce sa jeho predchádzajúcich videí alebo Angry German Kid. Koncom roka 2017 Kochanowski opäť vstúpil pod verejnú sféru pod nový pseudonymom Hercules Beatz. Kochanowski, ktorý mal vtedy 26 rokov a trénoval svoju kondičku na kulturistu, zverejnil disstrack, v ktorom hovorí o udalostiach okolo zverejnenia webového videa spred 12 rokoch a uráža tých, ktorí ho šikanovali.
Od roku 2018 vydáva aj vlastné rapové skladby.
Dnes je video považované za hlavný príklad webových videí v roku 2000 a bolo študované v kontexte psychológie používateľov počítačov.
Marcos Rodríguez
Marcos Rodríguez alebo Marcos Rodriguez (* 6. január 1979, Mar del Plata, Argentína) je gitarista, zvukový inžinier a producent pôvodom z Argentíny. Zakladal skupinu Soundchaser a je bývalým gitaristom skupiny Rage. Od roku 2022 je členom skupín Induction a Enemy Eyes a je taktiež členom skupiny Torre de Marfil a tribute skupiny Diolegacy.
Životopis
Narodil sa v Mar del Plata. Keď mal tri mesiace, jeho rodina sa presťahovala do Venezuely. Neskôr žil v Antverpách. V súčasnosti žije na ostrove Tenerife.
Filippos z Thessaloník
Filippos (Fillipos)(1. stor.) bol starogrécky epigramatik, autor zbierky epigramov Stefanos.
Nemáme o ňom veľa správ. Narodil sa v Thessalonikách, žil a pôsobil v Ríme v dobe cisárov julsko-klaudijskej dynastie.
Filippovým najvýznamnejším dielom je antológia epigramov s názvom Stefanos ( - veniec alebo koruna). Vo vyhotovovaní tohto diela čerpal hlavne z písomností Meleagra z Gadary, a to od autora prvej rovnomennej antológie epigramov z 1. stor. pred Kr. Filippove dielo okrem epigramov od Meleagra obsahuje aj jeho vlastné epigramy, ktoré sa vzťahujú k známym osobnostiam súčasnej doby i z obdobia po Meleagrovi, ale obsahuje aj epigramy od najmenej dvanástich ďalších epigramatikov (napr. Antipatros z Thessaloník, Krinagoras z Mytilény, Antifanes z Macedónie, Diodóros Zónas a iní) Na rozdiel od antológie Meleagra, je jeho dielo zoradené tematicky a kompozične podľa abecedného poradia úvodných slov epigramov.
Popice (Znojmo)
Popice hraničia s národným parkom Podyjí a stávajú sa preto turistickým cieľom, čomu napomáha tiež niekoľko cyklistických chodníkov. V okolí Popic nájdeme celý rad prírodných zaujímavostí. Okrem teplomilných dúbrav (bývalé pasienkové lesy a rúbaniská) severne obce to sú najmä rozsiahle vresoviská alebo pahorky so stepnými trávnikmi.
Rozloha katastra je 667 hektárov.
História
Popice (pôv. Popovice, ) sa v dejepisných kronikách uvádzajú prvýkrát v roku 1252 na listine Přemysla Otakara, na ktorej potvrdzuje Popice ako majetok Rytierskeho rádu krížovníkov s červenou hviezdou z Hradišťa pri Znojme. V roku 1680 zasiahla dedinu morová epidémia, na ktorú zomrelo 150 z vtedajších 382 obyvateľov. V roku 1834 žilo v 74 domoch 408 obyvateľov, ktorými boli väčšinou katolícki Nemci. V roku 1945 boli všetci obyvatelia odsunutí, nových obyvateľov prišlo len málo.
Jana Mojžišová
Dr. h. c., prof. MVDr. Jana Mojžišová, PhD., (* 6. apríl 1963, Košice ) je slovenská vedecko-výskumná pracovníčka v oblasti veterinárstva. Je bývalou rektorkou Univerzity veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach.
Biografia
Študovala na Univerzite veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach, štúdium ukončila v roku 1987. Po ukončení štúdia začala na univerzite pôsobiť ako vedecko-výskumná pracovníčka na na Katedre infektológie a tropickej veterinárskej medicíny, pedagogicky pôsobila na Katedre infekčných a parazitárnych chorôb. Zaoberala sa problematikou infekčných chorôb psov a mačiek.
Je predsedníčkou vedeckej rady Univerzity veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach a členkou ďalších domácich i zahraničných vedeckých a redakčných rád. Je tiež členkou Českej a slovenskej imunologickej spoločnosti a Slovenskej parazitologickej spoločnosti.
Sencenac-Puy-de-Fourches
Sencenac-Puy-de-Fourches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
After Hours (album)
After Hours je štvrtý štúdiový album kanadského speváka The Weeknd, ktorý vyšiel 20. marca 2020 prostredníctvom hudobných vydavateľstiev XO a Republic Records. Album obsahuje 3 single: „Heartless“, „Blinding Lights“ a „In You Eyes“. Pieseň s rovnomenným názvom albumu bola vydaná ako propagačný singel. Ide o prvý štúdiový album po Starboy z roku 2016 a EP s názvom My Dear Melancholy (2018). After Hours je prvým projektom autora, na ktorom neúčinkujú žiadni iní umelci.
Telestas zo Sparty
Telestas bol grécky sochár zo 6. stor. pred Kr.
Telestas, sochár (bronziar) zo Sparty, so svojím bratom Aristónom, zhotovili kolosálnu bronzovú sochu Dia umiestnenú v Olympii. Pausanias o tom uvádza: „''Neďaleko votívneho daru Hyblejských bol zhotovený kovový podstavec a na ňom je Zeus; jeho výšku odhadujem asi na osemnásť stôp (5,328m). Ktorí ľudia venovali sochu bohu, a čie je to dielo, hlásajú napísané verše:
Bratia Telestas a Aristón boli činní zrejme v prvej polovici 6. storočia. Je možné, že sa Telestas so svojim bratom podieľali nielen na výrobe bronzových sôch v životnej veľkosti, ale aj na skromnejšej výrobe bronzových nádob. Meno Telestas (Telesstas) sa totiž nachádza na hornej strane okraja fragmentárnej bronzovej hydrie (zachovala sa z nej horná časť s rúčkami), objavenej v lokalite starovekého boiótskeho mesta Lebadeia (datovanej do rokov 600 až 575 pred Kr. ). Nedá sa to nepochybne dokázať, že Telestas spomínaný Pausaniom je totožný s výrobcom hydrie, ale miera pravdepodobnosti je tu vysoká. V prospech tejto identifikácie treba uviesť výnimočne vysokú kvalitu ženského protomé (v podobe ženskej hlavy) na spodnej časti zvislej rúčky.
Okrem miestnych remeselníkov pôsobili v Lakónii aj umelci z iných regiónov. Až do šiesteho storočia pred Kr. Sparta mala styky s Krétou, ako aj s inými umeleckými centrami, ako sú Kyklady a hlavne s východogréckym (hovoriacom v iónskom dialekte) ostrovom Samos. Bronzové výrobky z dielní tohto ostrova majú podobnosti s mnohými lakónskymi dielami (zhotovené v štýle lakónskej umeleckej školy 6. stor. pred Kr. )
Mária Daxnerová
Venovala sa osvetovej práci, zdôrazňovala potrebu vzdelávania slovenských žien, propagovala slovenskú tlač a spisbu, bojovala proti opilstvu, podporovala slovenské vzdelávacie ústavy. Bola patrónkou gymnázia v Revúcej. V časopisoch Dennica, Slovenský domový kalendár, Slovenské listy, Obzor (1863 – 1886), Obzor (1889 – 1905), Priateľ dietok publikovala mravoučné poviedky a osvetové články.
Jana Kobzová
Jana Kobzová (* 1984, Trenčín ) je slovenská politologička, poradkyňa prezidentky SR Zuzany Čaputovej pre zahraničnú politiku.
Kariéra
Profesionálne sa venuje regiónu východnej Európy, Ruska a strednej Ázie ako aj politikám Európskej únie. Pracovala v londýnskom think-tanku European Council on Foreign Relations, neskôr v Bruseli v European Endowment for Democracy a konzultačnej spoločnosti Rasmussen Global. Je autorkou niekoľkých odborných štúdií a spoluautorkou knihy Bruselenie valašiek.
Osobný život
Je manželkou slovenského politika a diplomata Tomáša Valáška.
Baračka
Baračka môže byť:
Basketbalová extraliga žien 2020/21
Basketbalová extraliga žien v sezóne 2020/21 je 29. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). V súťaži účinkuje 8 družstiev, o dve viac ako v minulej sezóne. Titul obhajuje družstvo MBK Ružomberok. Sezóna bola odštartovaná v prostredí narastajúcej druhej vlny pandémie koronavírusu, pre ktorú sa súťaž od druhého kola až po posledné dva finálové zápasy konala bez divákov.
Účastníci
Tím Dubček Bratislava sa do súťaže neprihlásil.
Priebeh súťaže
Súťaž začala 30. septembra 2020, prvé kolo bolo tiež jediné, na ktoré mohli bez obmedzení prísť diváci. Od začiatku októbra začali pre extraligu platiť obmedzenia spojené s pandémiou koronavírusu, v dôsledku čoho sa celý zvyšok základnej časti, celá nadstavbová časť, Slovenský pohár a okrem dvoch posledných zápasov finále tiež všetky zápasy vyraďovacej časti museli odohrať bez divákov. Základnú časť s bilanciou zápasov 13:1 vyhral prvý raz tím Piešťanské Čajky. Do nadstavbovej skupiny 1-4 s ním postúpili kluby MBK Ružomberok, Young Angels Košice a ŠBK Šamorín, zvyšné štyri tímy hrali nadstavbu o 5-8. Viacero zápasov sezóny muselo byť preložených z dôvodu výskytu koronavírusu u niektorých tímov. Najciteľnejšie pandémia zasiahla do nadstavby 1-4, kde sa po zápase Šamorín-Piešťany 20. februára 2021 rozšíril koronavírus u oboch tímov, v dôsledku čoho museli oba kluby v marci vynechať zápasy s Ružomberkom, resp. Košicami, ktoré boli skontumované 0:20 v neprospech Piešťan a Šamorínu. Aj následkom tohto získal najlepšiu pozíciu pred vyraďovacou časťou MBK Ružomberok.
V play-off zvíťazili vo štvrťfinále všetci favoriti až na prekvapivý postup BK ŠKP 08 Banská Bystrica cez ŠBK Šamorín. V semifinále si Ružomberok aj Piešťany hladko poradili s Banskou Bystricou, resp. s Košicami. Bronz získali po víťazstve v sérii v pomere 2:1 nad ŠKP 08 Banskou Bystricou Young Angels Košice. Majstrom ligy sa po tretí raz v rade stal Ružomberok, keď v najvyrovnanejšom finále od sezóny 2012/13 porazil Piešťany v pomere 3:2 na zápasy.
Skupina o 1.4. miesto
Poznámka: Piešťanské Čajky a ŠBK Šamorín nenastúpili na dva zápasy nadstavbovej časti pre výskyt koronavírusu v tímoch, spolu štyri zápasy boli skontumované 0:20.
Finále
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Ocenenia Hráčka týždňa
Ocenenie hráčka týždňa extraligy podľa portálu Interperformances získali :
Matigny
Matigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vladimír Šimko
Genpor. Vladimír Šimko (* 11. február 1962) ) je slovenský generál vo výslužbe, v minulosti náčelník Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky.
Životopis
V rokoch 1981 až 1985 absolvoval Vysokú leteckú školu v Košiciach. Vojenskú kariéru začal ako pilot bojového lietadla, neskôr reprezentoval Slovensko v najvyššom spojeneckom veliteľstve NATO v Bruseli.
Do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál ho vymenoval prezident Andrej Kiska 19. apríla 2016. Na generálporučíka povýšený 19. októbra 2021
Ako náčelník Vojenskej kancelárie prezidenta pôsobil 8 rokov. Jeho nástupcom bol menovaný brig. gen. Ladislav Dovhun. Šimko v Ozbrojených silách pôsobil 43 rokov, svoje vojenské pôsobenie ukončil v roku 2022.
Sergeac
Sergeac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Н
náhľad|Písmeno Н Н (minuskula н) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskuly písmena H v latinke.
Variantom písmena je písmeno Њ, v neslovanských jazykoch sa vyskytujú také písmena Ҥ, Ң, Ӊ a Ӈ.
V latinke písmenu Н zodpovedá písmeno N (n), v gruzínskom písme písmeno ნ a v arménskom písme písmeno Ն (ն).
V hlaholike písmenu Н zodpovedá písmeno Ⱀ.
Serres-et-Montguyard
Serres-et-Montguyard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Julio Argentino Roca
Alejo Julio Argentino Roca Paz (* 17. júl 1843, San Miguel de Tucumán – † 19. október 1914, Buenos Aires) bol argentínsky politik a vojak. Bol dvakrát prezidentom Argentíny a to v rokoch 1880 - 1886, kedy bol 4. prezidentom Argentínskej republiky a v rokoch 1898 - 1904, kedy bol 9. prezidentom štátu. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 9. a 14. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako minister vojny a námorníctva a minister vnútra. Patrí medzi najvýznamnejších argentínskych politikov konca 19. storočia. Ako vojenský generál a neskôr aj prezident viedol vojenské operácie proti pôvodným obyvateľom na juhu súčasnej Argentíny, vďaka čomu sa jej územie rozšírilo až na úplný juh Južnej Ameriky. Tieto vojenské operácie však boli spojené s častým porušovaním ľudských práv, násilným presídľovaním a aj systematickým vraždením pôvodného obyvateľstva, ktoré sa nechcelo podrobiť. Na druhej strane sa vďaka získaniu a následnému osídleniu tak veľkého územia v Patagónii stala neskôr Argentína jedným z najvýznamnejších poľnohospodárskych producentov a exportérov.
Mladosť, profesionálne začiatky a vojna proti indiánom v Patagónii
náhľad|vľavo|Maľba zobrazuje obsadenie územia okolo rieky Río Negro armádou generála Rocu v roku 1879. Narodil sa v meste San Miguel de Tucumán na severozápade Argentíny do vojenskej rodiny. Jeho otec Segundo Roca bol dôstojníkom a bojoval vo vojne za nezávislosť Argentíny na strane bojovníkov za nezávislosť a neskôr aj vo vojne trojspolku na strane Argentíny. Študoval na Colegio del Uruguay, ktorú ako slobodnú vzdelávaciu inštitúciu provincie Entre Ríos založil guvernér provincie Justo José de Urquiza. Roca chcel pôvodne študovať medicínu, no nakoniec už v roku 1858 vstúpil do armády. Na strane Argentínskej konfederácie následne bojoval v občianskej vojne proti provincii Buenos Aires. Následne v rokoch 1864 až 1870 sa zúčastnil aj vojny trojspolku, v ktorej mu zomrel otec a dvaja bratia. Z tejto vojny sa domov vrátil s hodnosťou plukovníka. Bol jedným z veliteľov posledných bojov proti federálnym rebelom v občianskej vojne, kedy sa podieľal na porážke povstania Ricarda Lópeza Jordána v roku 1871. V roku 1873 bol povýšený do hodnosti generála.
V tomto období sa už územie reálne ovládané argentínskou vládou pomaly už od polovice 19. storočia posúvalo smerom na juh. Bolo to hlavne z dôvodu príchodu množstva nových európskych osadníkov, ktorí zakladali na voľných miestach svoje farmy. To vyvolalo prvé konflikty s miestnym pôvodným obyvateľstvom, ktoré prerástli v otvorený boj. Indiáni vytvorili lúpežné skupiny, ktoré napádali farmy, kde zabíjali, znásilňovali, unášali predovšetkým ženy a rabovali. Vláda sa proti tomu snažila zasiahnuť, no až do ukončenia vojny trojspolku v roku 1870 nemohla do oblasti vyslať väčšie vojsko, aby situáciu vyriešilo. Práve na začiatku 70. rokov 19. storočia sa indiánske útoky vystupňovali, na čo už musela vláda reagovať. Prvú vojenskú kampaň v roku 1876 viedol minister vojny Adolfo Alsina, ktorý rozšíril územie až po okraj súčasnej provincie Buenos Aires, pričom už počas tejto kampane boli zabité tisíce pôvodných obyvateľov. Roca kritizoval Alsinov postup ako obranný, no po smrti Alsina na konci roka 1877 ho prezident Nicolás Avellaneda vymenoval už v januári 1878 za ministra vojny a námorníctva a poveril ho velením nad bojovými akciami na juhu proti indiánom. Alsina veril, že indiáni môžu byť začlenení do Západnej civilizácie, čím sa skončia ich útoky, naopak Roca bol presvedčený, že musia byť absolútne porazení a podrobení silou. Parlament následne prijal zákon o rozšírení územia štátu až po rieky Río Negro (súčasná provincia Río Negro) a Neuquén (súčasná provincia Neuquén), kde sa mali usídľovať európski prisťahovalci na úkor pôvodného obyvateľstva. Prezident Avellaneda síce nebol presvedčený o správnosti zdôvodnenia rozširovania územia, no vzhľadom na hrozbu, že toto územie obsadí susedné Čile s plánom generála Rocu súhlasil. V októbri 1878 bolo vytvorené Guvernéstvo Patagónia s jurisdikciou až po Hornský mys. Toto ťaženie dostalo pomenovanie Dobytie púšte. Roca s armádou zahájili novú ofenzívu a rýchlo postupovali, zajali pritom viac ako 4 000 indiánov, hlavne žien a detí. Hlavný a najväčší útok sa začal v apríli nasledujúceho roka, kedy Roca so 6 000 vojakmi pri rieke Río Negro zabil viac ako 1 300 indiánskych bojovníkov a podobný počet zajal. Zajatí boli aj piati najvýznamnejší indiánski náčelníci, z toho jeden bol zabitý. Následne padlo do zajatia viac ako 10 000 indiánov, aj žien a detí. Kmene, ktoré vojenské ťaženie generála Rocu prežili, boli presunuté do najodľahlejších častí Argentíny, 10 000 indiánov bolo v zajateckých táboroch a ďalších 3 000 bolo presunutých do Buenos Aires, následne boli rozdelení podľa pohlavia, aby sa zabránilo ich ďalšiemu rozmnožovaniu. Nové územia podľa plánu obsadili farmári a dobytkári.
Prvá vláda
náhľad|vľavo|Prezident Roca zahajuje legislatívne obdobie roka 1886. Vojenské víťazstvá priniesli Rocovi veľkú popularitu a stal sa najvýznamnejším predstaviteľom Národnej autonomistickej strany. Rocu navrhli členovia strany za nového kandidáta na prezidenta. Prezident Avellaneda sa súčasne snažil o federalizáciu Buenos Aires, t. j. o oddelenia mesta od provincie, čo bolo prisľúbené už pri vzniku novodobej republiky, no stále to nebolo uskutočnené. S tým však nesúhlasili mnohí obyvatelia hlavného mesta, ktorí sa začali ozbrojovať a organizovať do milícii. V apríli 1880 sa uskutočnili prezidentské voľby, ktoré jednoznačne vyhral generál Julio Argentino Roca, nevyhral iba v provinciách Buenos Aires a Corrientes. To vyvolalo v Buenos Aires nepokoje, kvôli ktorým musel prezident dočasne presťahovať vládu do neďalekej obce Belgrano. V polovici júna vypuklo ozbrojené povstanie, ktoré do hlavného mesta prišla potlačiť federálna armáda, ktorá nakoniec boje vyhrala. Na strane Buenos Aires boli tisíce mŕtvych a tak boli vzbúrenci prinútení prijať podmienky vlády. Výmenou za amnestiu vzbúrenci uznali výsledky posledných prezidentských volieb a súhlasili s federalizáciou Buenos Aires. 12. októbra 1880 odovzdal prezident Avellaneda funkciu svojmu nástupcovi generálovi Rocovi. Nástupom Rocu do funkcie prezidenta sa skončila tzv. éra historických prezidentov a naopak sa začalo obdobie konzervatívnej republiky. V čase nástupu do úradu mal Roca iba 37 rokov a stal sa tak druhým najmladším prezidentom v histórii krajiny po jeho predchodcovi Avellanedovi, ktorý mal v čase nástupu do úradu iba o niekoľko mesiacov menej. Prioritami Rocu vo funkcii bolo udržanie mieru a stability, čo malo priniesť prosperitu a slobodu. Aby prezident túto stabilitu zabezpečil, rozdeľoval peniaze zo štátneho rozpočtu do jednotlivých provincii podľa lojality ich guvernérov. Ak niektorý z guvernérov nebol dostatočne lojálny, alebo sa prezidentovi jeho vláda nepozdávala, vedel ho rôznymi spôsobmi odstrániť z funkcie, súčasne využíval na presadenie svojich politických zámerov rôzne formy nekalých praktík. Na druhej strane presadil prijatie viacerých nových zákonov, čo bolo pre krajinu veľmi prospešné.