Schneider_CA-1
Berry-au-Bac
right|thumb|350px|Západný front v roku 1917. Modré šípky zobrazujú oblasti Nivellovej ofenzívy. Estienne dúfal, že vytvorí silnú a veľkú útočnú silu predtým, ako svoje tanky pošle do boja. Zásadne nesúhlasil s, v jeho očiach predčasným, použitím britských tankov v septembri 1916, len dva mesiace po prvých dodávkach typu Mark I. Ale politické okolnosti ho prinútili nasadiť Artillerie Spéciale skôr, ako nadobudla plnú silu a posádky boli adekvátne vycvičené. V decembri 1916 bol Robert Nivelle menovaný vrchným veliteľom francúzskych síl s predstavou, že jeho taktická inovácia „postupujúcej baráže“ zabezpečí rýchly kolaps nemeckého frontu. Nivelle, ktorý nebol naklonený nezávislému nasadeniu obrnencov, dúfal, že dovtedy vyrobené tanky by mohli mať určité pomocné využitie v ním plánovanej ofenzíve. Nakoniec sa však Nemci o úmysle Francúzov dozvedeli; strategická výhoda tak bola stratená a informácia umožnila Nemcom posilniť ohrozené oblasti frontu; nešlo ani o taktické prekvapenie, pretože bolo už známe, že Francúzi tanky majú a že v dohľadnej dobe budú nasadené do bojov. Nasadenie troch skupín AS, zostavených na frontovej línii blízko Beuvraignes koncom marca 1917, s cieľom využiť možný úspech ofenzívy Tretej armády, muselo byť nakoniec odvolané, pretože Nemci sa strategicky stiahli na Hindenburgovu líniu. Nakoniec tankové jednotky museli podporiť útok Piatej armády pri Aisne a boli koncentrované v širokej oblasti južne od Juvincourt-et-Damary, zvolenej pre jej pevný podklad. Nemci v tejto oblasti vytvorili silný pás obrany, bránený štyrmi divíziami Bavorskej armády, zasahujúci do hĺbky až a rozdelený do štyroch hlavných zákopových systémov. Francúzsky plán útoku počítal s obsadením prvých dvoch zákopových systémov pechotou do štyroch hodín, pričom tátom mala postupovať za postupujúcou barážovou delostreleckou paľbou. Následne mali tanky okamžite využiť tento úspech a pokračovať v ofenzívnom tlaku s rýchlym postupom k tretiemu systému zákopov, priamo nasledované pechotou; spoločne mali dobiť tretiu a štvrtú radu zákopov. Takto vytvorený "Strategický prielom", spolu s ďalšími súbežnými útokmi mal byť využitý na hlboké prieniky veľkých rezervných armád pechoty, ktoré by obišli Hindenburgovu líniu z juhu. Do ofenzívy boli zapojené tri Groupements. Dve z nich, pomenované podľa svojich veliteľov Louisa Bossuta a Louisa Léonarda Chaubèsa, boli pripojené k 32. a 5. armádnemu zboru a mali útočiť od prvého dňa. Groupement Bossut bola zložená s piatich groupes: AS 2, 4, 5, 6 a 9, s celkovým počtom 80 tankov, keďže AS v tejto fáze vojny operovali s plnou silou štyroch batérií po štyroch tankoch. Groupement Chaubès, vytvorená 8. marca, zahŕňala AS 3, 7 a 8, so 48 tankmi. Každá Groupement bola posilnená zásobovacou a opravnou jednotkou (Section de Réparations et de Ravitaillement), ktorá bola vybavená dvomi nevyzbrojenými tankmi Saint Chamond, niekoľkými traktormi Baby Holt a dvomi nevyzbrojenými tankmi Schneider CA, ktoré ťahali vlečky Troy s palivom. Celkovo teda bolo nasadených 132 vozidiel Schneider, do toho času najväčšia tanková sila v histórii. 13. apríla sa tankové jednotky zhromaždili za frontovou líniou. Tu sa spojili s podpornými skupinami pechoty: päť z 154e R.I. (165e D.I.) pre Groupement Bossut a tri z 76e R.I. (125e D.I.) pre Groupement Chaubès.