cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majstrovstvá klubov FIFA 2006
Majstrovstvá klubov FIFA 2006 bol tretí ročník majstrovstiev klubov FIFA a druhýkrát sa uskutočnil v Japonsku. Turnaj začal 10. decembra a skončil 17. decembra. Víťazom sa stal brazílsky klub Internacional, keď vo finále porazil španielsky klub FC Barcelona 1:0. Jediný gól finálového zápasu dal v 82. minúte Adriano Gabiru. Najlepším strelcom turnaja s 3 gólmi sa stal Egypťan Mohamed Aboutrika a najužitočnejší hráč bol Portugalčan Deco. Zápas o tretie miesto vyhral egyptský klub Al-Ahly.
NGC 1488
NGC 1488 je dvojhviezda v súhvezdí Býk, ktorú objavil írsky astronóm Edward Joshua Cooper 24. novembra 1854.
Barel
Barel je názov niekoľkých rôznych jednotiek objemu. Názov vznikol z anglického slova barrel, ktoré znamená sud (okrem iného). Najčastejšie sa používajú nasledujúce:
Olbramovice (okres Znojmo)
Olbramovice (okres Znojmo) je mestečko v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 064 obyvateľov, z toho 554 mužov a 510 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,3 roka).
Palleau
Palleau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kocsord
Kocsord je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Mátészalkai.
Má rozlohu 2547 ha a žije tu 2976 obyvateľov (2007).
Gentleman (spevák)
Gentleman (* 1975, Osnabrück, Nemecko; vlastným menom Otto Tilmann) je nemecký reggae spevák.
La Colle-sur-Loup
La Colle-sur-Loup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Koku
Koku (石) je japonská jednotka objemu, ktorá zodpovedá desiatim kubickým šaku. Približne 3,6 koku zodpovedá jednému kubickému metru.
Koku pôvodne definovalo množstvo ryže, historicky potom toto množstvo predstavuje dostatočnú zásobu potravy pre jedného človeka na jeden rok. (Jeden masu znamená dostatok ryže k nasýteniu jedného človeka na jeden deň). V roku 1891 bola jednotka definovaná tak, že 1 koku sa rovnalo približne 180,39 litrom alebo tiež 5 bušelom (40 imperiálnym alebo 48 americkým galónom).
Pomocou koku sa tiež meral výtlak (veľkosť) lodí, teda podľa toho koľko ryže uviazli. Najväčšie lode dokázali prepraviť cez 1 000 koku, ale v priebehu izolácie Japonska (Sakoku) bola zakázaná stavba lodí väčších ako 500 koku.
V priebehu obdobia Meidži boli tradičné japonské jednotky vytlačené metrickým systémom. Jediné odvetvie, kde koku zostalo zachované, je japonský drevospracujúci priemysel.
Ismaros
Ismaros môže byť:
NGC 1438
NGC 1438 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Vysílač Kojál
Vysílač Kojál alebo sa nachádza na 600,3 m vysokom vrchole rovnakého mena medzi obcami Lipovec a Krásensko (v katastri druhej menovanej), približne 25 km severovýchodne od Brna.
Po výstavbe v roku 1959 meral 322 m Do prevádzky bol spustený 3. marca. V 80. rokoch prešiel rekonštrukciou, existujúci stožiar bol demontovaný a tesne vedľa bol postavený nový s celkovou výškou 340 metrov. Na vrchole sa nachádza cca 22 m vysoká laminátová konštrukcia.
Tento vysielač je treťou najvyššou stavbou v Česku a je dvojčaťom vysielača Krašov, ktorý je o niekoľko metrov vyšší.
Vysielanie
V súčasnej dobe (2023) je možné z vysielača prijímať:
Digitálne rozhlasové vysielanie (DAB+)
Multiplex vysiela na frekvencii 12D s výkonom 10 kW, vďaka čomu pokrýva veľkú časť Moravy s presahom na Slovensko.
Najbližšie vysielače
Najbližšie okolité výkonné vysielače a vzdialenosť k nim:
Komlódtótfalu
Komlódtótfalu je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Csengeri.
Má rozlohu 697 ha a žije tu 123 obyvateľov (2007).
Pavlice (okres Znojmo)
Pavlice (okres Znojmo) je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 467 obyvateľov, z toho 233 mužov a 234 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,5 roka).
Martina Coleová
Martina Coleová (* 1959, Essex) je anglická spisovateľka kriminálnych románov.
Vo väčšina jej románov je protagonistom žena a antihrdina, mnohé sú zasadené do prostredia írskej komunity v okolí Londýna.
V roku 2006 získala za román The Take ocenienie British Book Awards v kategórii The Crime Thriller of the Year.
Humenne
Humenne je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 785 obyvateľov.
Liberty Place
náhľad|vpravo|Liberty Place; One Liberty Place vľavo, Two Liberty Place vpravo Liberty Place je komplex mrakodrapov v pensylvánskom meste Philadelphia. Skladá sa z dvoch mrakodrapov - One Liberty Place a Two Liberty Place.
One Liberty Place je v súčasnej dobe druhý najvyšší mrakodrap vo Philadelphii hneď po budove Comcast Center. Má 61 poschodí a výšku 288 m. Budova vyzerá ako modernejšia verzia newyorského mrakodrapu Chrysler Building. Stavba prebiehala v rokoch 1984 - 1987.
Two Liberty Place je tretí najvyšší mrakodrap vo Philadelphia a 33. najvyšší v USA. So svojimi 58 poschodiami má výšku 258 m. Bola postavená v rokoch 1988 - 1990. Obe budovy navrhol architekt Helmut Jahn z firmy Murphy/Jahn Architects. Podlahová plocha budovy je asi 111 500 m2, z toho väčšinu zaberajú kancelárie.
Masters Snooker 2010
2010 PokerStars.com Masters je snookerový turnaj, ktorý sa konal 10.-17. januára 2010 vo Wembley aréne v Londýne, Anglicko. Obhajujúci šampión bol Ronnie O’Sullivan, ktorý vo finále v roku 2009 porazil Marka Selbyho 10-8. Tento rok sa konala odveta a opäť sa vo finále stretli Ronnie O’Sullivan a Mark Selby, no tentoraz vyhral Mark 10-9.
Dampierre-sur-Boutonne
Dampierre-sur-Boutonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Masters Snooker 2010
Kolo divokých kariet
Divoké karty dostali Rory McLeod, ktorý vyhral kvalifikáciu a Jimmy White, ktorému bola udelená na základe rozhodnutia vedenia WPBSA. Týto dvaja hrali s 15-tym a 16-tym hráčom v rebríčku.
Dampierre-sur-Boutonne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Komoró
Komoró je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Záhony.
Má rozlohu 1169 ha a žije tu 1375 obyvateľov (2007).
Letisko Trenčín
Letisko Trenčín (ICAO kód: LZTN) je neverejné letisko na juhozápadnom okraji Trenčína, ktoré slúži na vojenskú a civilnú prevádzku na frekvencii 132.015 MHz pod volacím znakom Trenčín prevádzka. Nachádza sa v blízkosti Biskupíc, mestskej časti Trenčína, na ľavej strane Váhu vo výške
Letisko má 3 dráhy: 2 trávnaté (75 × 1 000 m) a 1 betónovú (30 × 2 000 m). V areáli letiska sídlia Letecké opravovne Trenčín, miestny aeroklub a ďalšie organizácie a spoločnosti.
V roku 1998 sa tu konali XIX. majstrovstvá sveta v leteckej akrobacii. Od roku 2004 sa v areáli letiska v lete každoročne koná hudobný festival Pohoda. V roku 2013 sa na letisko v Trenčíne taktiež presúva hudobný festival Beefree.
NGC 1489
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
In Any Tongue
„In Any Tongue“ je v poradí štvrtý singel z albumu Rattle That Lock, ktorý vydal britský hudobník a niekdajší gitarista skupiny Pink Floyd, David Gilmour v roku 2015. Autormi skladby sú David Gilmour a jeho manželka Polly Samson.
Paray-le-Monial (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uhlíkové vlákno
náhľad|Uhlíkové vlákno s priemerom 6 μm v porovnaní s ľudským vlasom. náhľad|Tkanina z uhlíkových vlákien Uhlíkové vlákno (-normovaný názov) je súvislé vlákno obsahujúce z drvivej väčšiny uhlíkové atómy a s priemerom medzi 5–10 μm. Jeho najväčšou výhodou sú vynikajúce štrukturálne vlastnosti, vynikajúci pomer odolnosti v ťahu k váhe, tepelná a chemická odolnosť. Zatiaľ najväčšou nevýhodou je pomerne vysoká cena výroby.
Cesta II. triedy 516 (Slovensko)
Priebeh
Cesta II/516 sa začína v Trenčianskej Teplej v okrese Trenčín, kde odbočuje z I/61. Následne sa v Trenčianskych Tepliciach križuje s III/1893, križovatkami s III/1894 a III/1895 pokračuje do obce Motešice, kde sa križuje s III/1862 a III/1896. V ďalšej obci, v Horňanoch sa križuje s III/1860.
Uhlíkové vlákno
Všeobecná charakteristika
Pri výrobe uhlíkového vlákna sa atómy uhlíka spájajú do kryštalickej mriežky paralelne k pozdĺžnej osi vlákna, čo má za následok vysokú pevnosť v ťahu. Typicky je viacero vlákien spájaných dohromady a tvoria niť, ktorá je ďalej spracovaná na tkaninu podľa konkrétnych potrieb.
Cesta II. triedy 516 (Slovensko)
Priebeh
II/516 prechádza do okresu Bánovce nad Bebravou. Začína sa križovatkami s III/1850 a III/1861 v Dežericiach a končí križovatkou s I/9 asi 1 km od Bánoviec nad Bebravou.
Uhlíkové vlákno
Všeobecná charakteristika
Okrem vysokej pevnosti v ťahu sa uhlíkové vlákno vyznačuje aj vynikajúcou odolnosťou voči agresívnym chemikáliám, vysokej teplote a má nízku tepelnú rozťažnosť. Tieto vlastnosti spolu s veľmi nízkou hmotnosťou ho predurčujú ako vynikajúci konštrukčný materiál v leteckej a kozmickej technike, v športových potrebách, motoristickom športe aj armáde. Pri niektorých aplikáciách je nahrádzaný najmä kevlarovým vláknom, ktoré má podobné vlastnosti, ale jeho výroba je podstatne lacnejšia.
Postupne vytláča sklené vlákno, ktoré je síce extrémne lacné, ale má podstatne vyššiu hmotnosť a aj v iných aspektoch nedosahuje také dobré výsledky ako uhlíkové vlákno.
Samotné uhlíkové vlákno je zväčša len hlavným konštrukčným materiálom pri výrobe kompozitných materiálov. Väčšinou sa uhlíkové vlákno alebo tkanina z uhlíkových vlákien (aj v niekoľkých vrstvách) vytvaruje do presne požadovaného výsledného tvaru, spevní epoxidovou živicou a vytvorí tak uhlíkový laminát. Je obdobou sklolaminátu, kde sa namiesto uhlíkových vlákien použijú sklené vlákna.
Uhlíkový laminát má vyššiu pevnosť ako oceľ, je však ľahší a pružnejší. Zároveň sa s ním ľahšie pracuje, čo umožňuje vytvárať prakticky akékoľvek predmety a tvary aj v amatérskych podmienkach. Pre vysokú tepelnú odolnosť sa vyrábajú špeciálne uhlíko-grafitové kompozity, ktoré sa vyhotovujú spekaním uhlíkových vlákien do grafitovej matice.
História
Uhlíkové vlákno v roku 1958 vytvoril fyzik Roger Bacon na pôde Union Carbide v Technickom centre v Parme, dnes GrafTech International Holdings Inc. v Clevelande, štát Ohio. Prvé vlákna boli vyrobené spekaním zväzku viskózových vlákien až kým skarbonizovali. Výsledkom boli vlákna iba s 20%-ným obsahom uhlíka, nízkou pevnosťou a tuhosťou. Počiatkom 60-tych rokov proces zdokonalil Dr. Akio Shindo v Agentúre priemyselnej vedy a technológií v Japonsku použitím polyakrylnitrilových vlákien (PAN) ako zdrojového materiálu. Tentokrát bola dosiahnutá úroveň 55%-ného obsahu uhlíka.
Proces výroby ďalej zdokonaľovala skupina vedcov (W. Watt, L. N. Phillips a W. Johnson) vo Výskumnom stredisku britského Ministerstva obrany (RAE) vo Farnborough, Hampshire. Postup bol patentovaný Ministerstvom obrany Spojeného kráľovstva a Národná výskumno-vývojová korporácia (NRDC) udelila licenciu na jeho využitie trom spoločnostiam: Rolls-Royce, Morganite a Courtaulds. V priebehu niekoľkých rokov spustili priemyselnú výrobu karbónových vlákien a Rolls-Royce vďaka výhodám nového materiálu prenikol na americký trh so svojím leteckým motorom RB-211.
Kvôli rôznym problémom od výroby vlákien postupne upustili Morganite aj Courtaulds. Posledná menovaná vydržala vyrábať vlákna a produkty z nich až do roku 1991. Technológia však sľubovala dobré výsledky, a tak bola v sedemdesiatych rokoch adaptovaná a rozvíjaná viacerými spoločnosťami po svete. Ako zdrojový materiál sa testovali rôzne polyméry a ropné deriváty. Vyrobené vlákna mali až 85%-ný obsah uhlíka a vynikajúce štrukturálne vlastnosti v ťahu. V tomto období výrazne podporovalavývoj a výskum uhlíkových vlákien aponská vláda  pričom hneď niekoľko spoločností zahčao vs ývoj oma výrobuo: Toray, Nippon Carbon, Toho Rayon a Mitsubishi. Vývoj a výroba sa začali rozbiehať aj v Európe a USA, i keď s odlišnou technológiou na základe vlastných výskumov. K najväčším a najúspešnejším spoločnostiam v tejto oblasti patria Hercules, BASF, Celanese USA a Akzo v Európe.
Počas tohto obdobia bolo vyvinutých niekoľko druhov technologických postupov a typov uhlíkových vlákien s rôznymi vlastnosťami. Napríklad vlákno T400 od Toray má pevnosť v ťahu 4,400 MPa a modul pružnosti v ťahu 250 GPa. Uhlíkové vlákna od Toray, Celanese alebo Akzo si našli cestu pre použitie v leteckom priemysle, najmä u výrobcov lietadiel ako McDonnell Douglas, Boeing či Airbus. Po roku 2000 využívanie a dôležitosť uhlíkových vlákien rastie stále rýchlejším tempom.
Použitie
120px|náhľad|Chvostový diel modelu helikoptéry z uhlíkového kompozitu Celosvetová produkcia uhlíkových vlákien a kompozitov mala v roku 2009 hodnotu približne 10,8 miliardy USD. V roku 2013 to bolo už 14,7 miliárd a do roku 2020 sa počíta s nárastom cez 24 miliárd. Najväčšími spotrebiteľmi je letecký a automobilový priemysel, výrobcovia športových potrieb, lodí, zariadení na veternú energiu a výrazný nárast zaznamenáva oblasť lekárskej protetiky a pomôcok.
Kompozitné materiály
Uhlíkové vlákno sa najviac používa na posilnenie kompozitných materiálov, najmä v oblasti vystužovania polymérov. Postupy sú prakticky totožné ako pri sklolaminátu, kladie sa však väčší dôraz na čistotu a bezchybnosť výrobkov. Nezriedka sa "odliatky" vyrábajú alebo vytvrdzujú za pomoci vákua.
Nepolymérové aplikácie zahŕňajú najmä uhlíkovo-grafitové kompozity, ktoré sa používajú v raketovej technike a armáde. Tvoria kľúčovú súčasť prvkov rakiet alebo návratových modulov, ktoré musia odolávať vysokým teplotám v dôsledku trenia so vzduchom pri vysokej rýchlosti.
Uhlíkové vlákna je možné nájsť aj v špeciálnych filtroch na horúce plyny, pretože len málo materiálov má podobnú štruktúru a dokáže dlhodobo odolávať vysokým teplotám bez výraznejších známok únavy, zmien alebo poškodenia štruktúry.
Špeciálne upravené formy uhlíkových vlákien sa používajú ako antikorózna, antistatická a protipožiarna ochrana.
Uhlíkové kompozity postupne vytláčajú hliník a duralové zliatiny z použitia v leteckom priemysle. Dôvodom je najmä neexistencia galvanickej korózie a vyššia pružnosť. Napríklad Airbus A350 je zhotovený z 53% z uhlíkového laminátu, vrátane krídel a trupu, pri Boeingu 787 Dreamliner je to približne 50%.
Mikroelektróda
Uhlíkové vlákno sa používa aj v amperometrii alebo vysokorýchlostnej skenovacej voltmetrii na detekciu biochemických signálov. Jediné vlákno s priemerom 5–7 μm je umiestnené do sklenenej kapiláry a zafixované epoxidom. Špičku elektródy tvorí buď vyleštený povrch epoxidu s vláknom alebo sa vlákno skracuje na presnú dĺžku medzi 75–150 μm a tvorí cylindrickú elektródu.
Katalyzátor
Nanovlákna z PAN majú schopnosť efektívnej katalýzy pri prvom kroku vo výrobe syntetického benzínu a iných produktov z oxidu uhličitého.
Syntéza
Každé uhlíkové vlákno začína svoju existenciu ako polymérový prekurzor. Je ním buď polyakrylonitril (PAN), rayon (viskóza), alebo asfalt. Prekurzory sa najprv zvlákňujú z východiskovej taveniny alebo syntetického polyméru na jednotlivé zväzky vlákien. Prechádzajú radom chemických a mechanických krokov, ktorých účelom je urovnať atómovú štruktúru vlákna do požadovanej konfigurácie. Každý výrobca má túto fázu inú a je často predmetom výrobného tajomstva. Druhým dôležitým krokom je karbonizácia, keď sa vlákno zohrieva na približne 1000-2000 °C bez prístupu vzduchu v niekoľkých krokoch. Výsledkom je vlákno s obsahom uhlíka 85-95%. Na dosiahnutie vyššej koncentrácie sa používa dodatočná grafitizácia pri teplotách 2400-3000°C. Obsah uhlíka v takom prípade presahuje 99%, má lepšie vlastnosti, ale je aj podstatne drahší. Týmto vláknam sa hovorí vyššie modulované uhlíkové vlákna.
Výrobcovia
Medzi hlavných výrobcov uhlíkových vlákien patrí Cytec Industries, Formosa Plastics, Hexcel, Mitsubishi Rayon, SGL Carbon, Toho Tenax, Toray Industries a Zoltek. Výrobcovia zvyčajne ponúkajú rôzne druhy vlákien podľa potrieb zákazníkov na základe špecifických vlastností pre konkrétne použitie. Vyššie modulované uhlíkové vlákna sú zvyčajne drahšie.
Greuther Fürth
SpVgg Greuther Fürth je futbalový klub pochádzajúci z nemeckého mesta Fürth v Bavorska. Momentálne hráva najvyššiu nemeckú Bundesligu do ktorej postúpil po 1.mieste v sezóne 2011/12 z 2. Bundesligy.
Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Trolli Arena, ktorý má kapacitu 18 500 miest. Klub sa stal 3x nemeckým majstrom a to v rokoch 1914, 1926 a 1929. Veľkým úspechom je tiež víťazstvo Pohára Intertoto UEFA z roku 1968.
Káder mužstva
Súčasná zostava:
12px|Kapitán klubu
Franz Gabriel Alexander
náhľad|Pamätná tabuľa Franza Gabriela Alexandra v Berlíne Franz Gabriel Alexander (* 22. január 1891, Budapešť, Maďarsko – † 8. marec 1964, Palm Springs, Kalifornia, USA) bol americký psychiater maďarského pôvodu, predstaviteľ psychoanalýzy.
Emigroval a neskôr založil chicagsky psychologický ústav, v Los Angeles viedol psychosomatický psychologický ústav. Neurózu považoval za zlyhanie jedinca pri úspešnom zvládaní nejakej situácie, nemožnosť nájsť sociálne prijateľné uspokojenie subjektívnych potrieb. Podľa neho je pre človeka veľmi dôležitá emočná korektívna skúsenosť - terapeut v procese terapie reaguje inak ako reagovali rodičia v detstve, pacient to emočne prežíva a začína opravovať svoje postoje.
Ako zakladateľ psychosomatiky dával do vzťahu rôzne somatické problémy s psychickými poruchami (ekzémy a iné dermatologické ťažkosti označil za plač bez sĺz, astmatikov nachádzal v rodinách výkonovo orientovaných matiek).
HBCD
thumb|Štruktúrny vzorec HBCD
1,2,5,6,9,10-hexabrómcyklododekán (skratka HBCD alebo HBCDD) je cyklická organická zlúčenina, brómderivát cyklododekánu. Používa sa ako spomaľovač horenia, najmä v polystyrénových penách, ktoré sa využívajú ako obalový alebo izolačný materiál.
HBCDD je prezistentná, bioakumulatívna a toxická látka, ktorá bola preukázaná vo vzorkách pôdy a sedimentov, ale aj v tkanivách rýb, vtákov alebo cicavcov
Zvýšené množstvá boli nájdené v úsekoch riek, ktoré prechádzali aglomeráciami a kaloch čističiek.
28. októbra 2008 Európska chemická agentúra zverejnila oficiálny kandidátsky zoznam nebezpečných chemikálií, ktoré budú podliehať autorizácii podla smernice REACH, zahrnujúci aj HBCDD. ,
Kótaj
Kótaj je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Nyíregyházai.
Má rozlohu 2593 ha a žije tu 4558 obyvateľov (2007).
Contemporary R&B
História
Contemporary R&B je definované ako hudba, ktorá vznikla začiatkom 80. rokov, a je kombináciou soulu, rocku, funku, hip-hopu, post-disca, jazzu a popu. Žáner je definovaný elektronickou štruktúrou, hip-hopom inšpirovaným rytmom a jemnými vokálmi. Niekedy sa objavuje aj rockový gitarový riff či saxofónové sólo (dodáva piesni jazzovú atmosféru).
Petrovice (okres Znojmo)
Petrovice je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 351 obyvateľov, z toho 175 mužov a 176 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 42,0 roka, ženy 42,8 roka).
Sophia Loren
Sophia Loren, vlastným menom Sofia Villani Scicolone (* 20. september 1934, Rím, Taliansko) je talianska herečka, ktorá sa v 60. rokoch 20. storočia stala svetovou hviezdou. V roku 1962 získala Oscara za svoju úlohu vo filme režiséra Vittoria De Sica Vrchárka (1960) podľa románu Alberta Moraviu.
Detstvo
Narodila sa ako nemanželské dieťa a získala meno svojho otca Sofia Scicolone. S mladšou sestrou Máriou žili v chudobných podmienkach rybárskej dediny. Po vojne sa učila hrať na klavír, jej sestra spievala a stará matka prevádzkovala rodinnú kaviareň. Sofia bola terčom posmechu kvôli svojmu nemanželskému pôvodu i chudej postave. Milovala kino a chcela byť herečkou.
Renesanční alexandristi
Renesanční alexandristi bola škola renesančného aristotelizmu, ktorej predstavitelia  prijímali aristotelizmus vo verzii  Alexandra z Afrodízie. Všeobecne sa pojmom Alexandrista označuje privrženec alebo nasledovník Alexandra z Afrodízie.
Sophia Loren
Kariéra
V roku 1950 debutovala vo filme a pracovala ako modelka pre časopisy. V súťaži Miss Rím, kde skončila druhá, si ju všimol o 20 rokov starší producent Carlo Ponti, ktorý sa stal jej celoživotným partnerom v práci i osobnom živote. Zaplatil jej herecké kurzy, poradil pseudonym Loren, a pomáhal pri výbere úloh.
Renesanční alexandristi
Aristotelovskú filozofiu chceli rozvíjať tak, že ju zbavovali scholastickej interpretácie. Aristotelovskými metódami a pojmovým systémom aristotelovskej filozofie sa snažili riešiť praktické úlohy a teoretické problémy. V zmysle Alexandra z Afrodízie popierali nesmrteľnosť duše. Zastávali stanovisko determinizmu takým radikálnym spôsobom, že dospievali k popieraniu slobody človeka. Zastávali možnosť prirodzeného vysvetlenia nadprirodzených javov.
Sophia Loren
Kariéra
Jej rozhodnutie sa ukázalo ako správne, pretože v nasledujúcich rokoch natočila filmy, ktoré ju preslávili po celom svete. Za úlohu Cesiry z filmu Vrchárka (1960) dostala v roku 1962 Oscara ako prvá herečka v neanglicky hovorenom filme. Okrem toho je držiteľkou mnohých ďalších nominácií a filmových cien (BAFTA, David di Donatello, César, Zlatý glóbus a ďalšie).
Jej najčastejším partnerom bol slávny taliansky herec Marcello Mastroianni (Manželstvo po taliansky, Včera, dnes, zajtra, Slnečnice, Girasoli, La moglie del prete, La pupa del gangster, Zvláštny deň, Krvné puto). Objavila sa i po boku Clarka Gabla, Paula Newmana, Petera O’Toola, Richarda Burtona alebo Gregoryho Pecka. Hrala s Marlonom Brandom i v poslednom filme Charlieho Chaplina Grófka z Hongkongu, počas ktorého sa spriatelili. Veľkú časť svojich najlepších výkonov podala vo filmoch pod režisérskou taktovkou Vittoria de Sica, slávneho talianskeho herca a režiséra. K jej najznámejším filmom patria aj El Cid, Boccaccio '70, Madame Sans-Gêne, Pád ríše Rímskej, Lady L, Arabesque, Mortadela, Il viaggio, Verdikt, Krátke stretnutie, Prejazd Kassandra, televízny film podľa románu Maria Puza Šťastná pútnička či Prêt-à-Porter. V roku 1980 si zahrala samu seba i svoju matku vo svojom životopisnom filme Sophia Loren: Her Own Story (TV).
Od začiatku 80-tych rokov hrá už len sporadicky. Slovensko navštívila v roku 2000, keď dostala cenu na MFF Artfilm v Trenčianskych Tepliciach.
Súkromie
Carlo Ponti (1912 – 2007) bol ženatý a pretože v Taliansku bol až do začiatku sedemdesiatych rokov rozvod zakázaný, ich prvý sobáš v septembri 1957 v Mexiku bol v roku 1962 anulovaný. Na radu Pontiho manželky, právničky, Ponti s manželkou prijali francúzske občianstvo a vo Francúzsku sa rozviedli. Francúzske občianstvo prijala aj Sofia Loren a 9. apríla 1966 sa v Paríži s Pontim zosobášili. Sofia veľmi túžila po deťoch a ťažko niesla dva potraty. Strávila takmer celé tehotenstvo na lôžku, aby sa jej konečne narodili vytúžené deti – Carlo (29. decembra 1968) a Edoardo (6. januára 1973).
Je tetou Alessandry Mussolini, súčasnej talianskej političky. Alessandra je dcéra jej sestry, ktorá si vzala Romana Mussoliniho, syna diktátora Benita Mussoliniho.
Kömörő
Kömörő je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Fehérgyarmati.
Má rozlohu 1637 ha a žije tu 560 obyvateľov (2007).
Marius Victorinus
Život
Životopisné údaje o Gaiovi Mariovi Victorinovi poznáme predovšetkým od Hieronyma, Augustína a Cassiodora. Hoci sa narodil v Afrike, v istom okamihu prišiel do Ríma, pravdepodobne, aby sa tu uplatnil ako učiteľ. Jeho kariéra napredovala natoľko úspešne, že bol povýšený do senátorského stavu. S tým súviselo i vztýčenie Victorinovej sochy na Trajánovom fóre v roku 354. Roku 355 došlo k jeho živote k významnému obratu – Marius prijal kresťanstvo (to neskôr veľmi silne zapôsobilo na svätého Augustína ako sa o tom zmieňuje v siedmej knihe svojich Vyznaní).
Po nástupe cisára Juliana, nazvaného kresťanmi neskôr Apostata (Odpadlík) pre jeho opätovný príklon k pohanstvu, a vydaní jeho dekrétu podľa ktorého kresťania nesmeli prednášať na rímskych školách (362) sa Victorinus stiahol z verejného vyučovania a venoval sa písaniu kníh s kresťanskou tematikou. O jeho skone nemáme žiadne správy.
Dielo
Pred svojim obrátením Victorinus napísal viacero kníh zaoberajúcich sa rečníctvom. K nim patrí Ars grammatica (Učebnica gramatiky), komentár k Ciceronovej práci De inventione (O vyhľadávaní látky) v dvoch knihách a De definitionibus (O definíciách). Posledné dielko bolo až do 19. storočia mylne pripisované Boethiovi. Victorinus býva uvádzaný ako autor niekoľkých ďalších prác pochybného autorstva. Vieme tiež, že vyhotovil preklady novoplatónskych filozofov do latinčiny, ktoré si Augustín vysoko cení, tie sú však dnes žiaľ stratené.
Dielo po prijatí kresťanstva
Aj po prijatí kresťanstva neprestal byť Victorinus prívržencom novoplatonizmu. Napísal rozsiahle dielo Ad Candidum Arianum (Arianovi Candidovi), v ktorých obhajuje Nikajské vyznanie viery. Jeho súčasťou sú tri knihy Adversus Arium (Proti Ariovi), v ktorých argumentuje proti arianizmu. Neskôr sa Victorinus pustil do písania latinského komentáru k listom sv.Pavla. Z tejto jeho práce sa dochovali komentáre k listom Galaťanom, Efezanom a Filipanom, ale na základe zmienok v texte sa predpokladá, že Marius Victorinus vyhotovil minimálne ešte komentár k listu Rimanom a Korinťanom.
Brvnište
Brvnište je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Poloha
Nachádza sa v Javorníkoch, pohorí oddeľujúcom Považie od moravskej hranice, vzdušnou čiarou asi 10 km od Považskej Bystrice. Údolie Papradnianky obmedzuje jej šírku, susedné Papradno (zo SZ) a Stupné (z JV) zasa dĺžku.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o osade Brwnisste pochádza z roku 1589, no nálezy bronzových predmetov z mladšej doby kamennej (11. - 10. storočie pred Kr.) dokazujú osídlenie okolia dávno predtým. V Brvništi sa našiel bronzový poklad, obsahujúci sekery s tuľajkou, kosáky, časti kopijí, kladivko, časti náramkov a kus bronzu. Mladšie nálezy prezentuje kamenná čepieľka a črepy z obdobia púchovskej kultúry z prelomu letopočtu, ako aj črepy slovanských osadníkov z 9. storočia.
Terajšia obec vznikla na základe valaského osídlenia zo 16. storočia na území chotára Veľkej Jasenice. Osada patrila považskému panstvu a jej obyvatelia sa venovali najmä poľnohospodárstvu.
Strana slobody
Strana slobody, skratka SSl (od 1. marca 1946 do 1. apríla 1946 Kresťansko-republikánska strana) bola politická strana v Československu. Stranu slobody založil 1. marca 1946 bývalý politik RSZML a Demokratickej strany Vavro Šrobár po tom, čo ho z vedenia DS odsunuli spolustraníci. Pôvodne vznikla pod názvom Kresťansko-republikánska strana, 1. apríla 1946 sa premenovala na Stranu slobody. Jej cieľom bolo osloviť hlavne voličov katolíckeho vierovyznania (po rozpustení Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v máji 1945). 30. marca 1946 však vedenie Demokratickej strany podpísalo s predstaviteľmi katolicizmu a novoľudáctva aprílovu dohodu a tým sa Strane slobody výrazne zmenšil voličský potenciál. Vo voľbách v máji 1946 získala len 0,9 % hlasov (3,7 % hlasov na Slovensku). Tlačovým orgánom Strany slobody bol týždenník Sloboda.
Po februári 1948 to bola jedna z piatich jedine povolených strán Národného frontu. Ako strana, ktorá kryla vládnutie Komunistickej strany vytváraním zdania politickej plurality (spolu so Stranou slovenskej obrody a stranami Československá strana socialistická a Československá strana lidová v Česku) prežila až do politických zmien roku 1989.
Detvan (spolok)
Detvan bol pražský kultúrny, osvetový a samovzdelávací spolok slovenských akademikov založený v r. 1882 z iniciatívy literárneho historika J. Vlčka a výtvarníka P. Socháňa.
Činnosť spolku
Združoval pražských študentov vysokých a stredných škôl a iných záujemcov. V období do r. 1914 bol veľmi významným pre slovenskú kultúru a politiku. Spolok sa spočiatku orientoval najmä na literárno-kultúrne aktivity, ktoré boli propagačne zamerané aj do prostredia českej verejnosti (spoločenské večierky, slávnostné akadémie, prednášky, literárnoestetické diskusie, prezentácie a čítanie vlastnej tvorby a pod.). Od konca 90-ych rokov 19. storočia viedol aj diskusie a polemiky na filozofické, sociálne a politické témy. Cez prostredie Detvana sa do slovenského intelektuálneho prostredia presadzovali prvky masarykovského politického realizmu a ideálu tzv. drobnej práce.
Hlasisti
Z prostredia Detvana vzišla i myšlienka vydávať časopis Hlas. Osobnosti okolo časopisu sa nazývajú hlasisti, z ktorých sa vyprofilovala generácia hlasistov, ktorá bola liberálnodemokratickou alternatívou k slovenskej konzervatívnej politike (martinské politické centrum).
Koniec spolku
Začiatkom 20-ych rokov 20. storočia boli v spolku viacerí ľavicoví študenti, ktorí po vystúpení z Detvana založili časopis DAV. Detvan bol rozpustený po Februári 1948.
Dœuil-sur-le-Mignon
Doeuil-sur-le-Mignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Croix-sur-Roudoule
La Croix-sur-Roudoule je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 1470
NGC 1470 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Martin Višňovský
Martin Višňovský (* 21. september 1978, Prešov) je slovenský hudobník, basgitarista a spevák, organizátor podujatí, zakladateľ klubu Stromoradie, známy predovšetkým vďaka pôsobeniu v alternatívno-rockovej skupine Chiki liki tu-a.
V hudbe je príznačný svojim špecifickým vokálom a kreatívnym prístupom v hre na basgitaru. Je známy aj vďaka vtipným, a v rannej tvorbe melancholickým textom, tematicky a spoločensky zasadeným do prostredia mesta Prešov a okolia, ktoré mu poskytuje prirodzenú inšpiráciu. Zároveň sa venuje manažmentu kapely. Martin Višňovský sa podieľa aj na prešovskom hudobnom živote spoluorganizovaním koncertov (Apocalyptica, Randy Brecker, Pražský výběr, Jiří Schmitzer, Bez ladu a skladu, Buty, Mňága a Žďorp) a hudobných podujatí a festivalov (Za slobodu prejavu, East side festival, Dni mesta Prešov, Koncert pre Jána a Martinu). V rokoch 2002 – 2007 bol členom Akadémie slovenskej populárnej hudby, 2009 – 2011 výkonným riaditeľom Rádia Prešov, 2012 – 2018 riaditeľ Panorama media. V roku 2018 založil s Petrom Šimom hudobný klub Stromoradie, kde je dramaturgom programu. Je bratom bubeníka Tomáša Višňovského (Chiki liki tu-a) a saxofonistu a basgitaristu Jána Višňovského (Ali ibn Rachid).
Koncerty
Apocalyptica, Haydamaky, Sabot, Másfél, The Plastic People of the Universe, Persiana Jones,  Zdob shi Zdub, Bez ladu a skladu, Laura a její tygři, Vypsaná fixa, Nagual, Myster Möbius, Ali ibn Rachid.
Festivaly
Za slobodu prejavu, East side festival, Vrbovské vetry, Koncert pre Jána a Martinu.
Dni mesta Prešov
Pražský Výběr II., Vidiek, Hex, Komajota, Billy Barman, Polemic, Srečna mladina,  Korai Öröm, Deti Picasso, Katarína Knechtová, Horkýže Slíže, Mango Molas, Cathy Davey, Squartet.
Stromoradie
Chiki liki tu-a, Abusus, Kniha Jobusova, Komajota, Raptor Koch, Vojdi, Sto múch, Para, Gladiátor, Pete Biggin, Eugen Botos, Darkness Positive, Fúzy Múzy, Slobodná Európa, Edo Klena a Klenoty, Emilio Pinchi, Korai Trancemission, Akustika, Koneskhan, Saténové ruky, O.B.D., Mindspy, Jana Uriel Kratochvílová, Jirka Hrubeš, AMC trio, ĽH Stana Baláža, Says, Luvver, Barokový koncert Toník Horkel, Le Singe Blanc, Don Vito, Hrana, Davová psychóza, N3O, Zuzana Mikulcová, Peter Lipa, Natural, Norman Beaker Trio, Juraj Griglák, Johan Svensson, Juraj Burian, Pavel Morochovič trio, Mloci, Walter Schnitzelsson, Veronika Rabada, VBPS, Korben Dallas, Jiří Schmitzer, Hoten Toten, Družina, Mňága a Žďorp, Hrdza, Fermáta, Randy Brecker, Castaway, Úzka krajina, Hurragun, Strana Východná, Karavana, HPdB, Otras, Medial Banana, Papyllon, IMT Smile, Mala Lata, Gregos, Trilobeat, Viki Olejárová, Michal Pavlíček, Karpatské Chrbáty, Gloom, Elevenhill, Altar Quintet.
Laskod
Má rozlohu 1359 ha a žije tu 1047 obyvateľov (2007).
Ankylosaurus
Ankylosaurus (v preklade stuhnutý jašter) je vyhynutý rod veľkého obrneného bylinožravého dinosaura. Známy je z troch neúplných kostier a početných ojedinelých kostí. Žil pred 66,5 až 65,5 miliónmi rokov na území dnešnej Severnej Ameriky. Jeho jediným druhom je Ankylosaurus magniventris.
Opis
náhľad|vľavo|Veľkostné porovnanie ankylosaura s človekom Ankylosaurus reprezentoval jedného z posledných a zároveň najväčších „obrnených dinosaurov“ – dorastal do dĺžky až 9 metrov (niektoré rekonštrukcie ho však popisujú s dĺžkou len 6 metrov, pri výške a šírke asi jedna a pol metra) s hmotnosťou 6-10 ton. Ankylosaurus bol územčistý tvor s pevnou stavbou tela, pohybujúci sa po všetkých štyroch končatinách. Končatiny boli veľmi krátke a preto je zjavné, že počas behu nebol schopný vyvinúť vysokú rýchlosť; na základe fosilizovaných odtlačkov stôp sa vedci domnievajú, že mohol bežať rýchlosťou len asi 9,7 km/h. Mal pomerne úzku lebku trojuholníkovitého tvaru (najväčšia objavená lebka tohto dinosaura je až 64,5 centimetrov dlhá a 74,5 centimetrov široká) s krátkou a širokou papuľou, ktorej boky boli vyduté smerom von a nozdry smerovali nabok. Rovnako ako ostatné ankylosaury aj on bol bylinožravec a jeho malé, listovité zuby lemovali strany čeľustí. Vpredu mal bezzubý zobák na trhanie rastlinného materiálu.
Brnenie
náhľad|vľavo|Osteodermy Najcharakteristickejším znakom tohto dinosaura je jeho brnenie tvorené z kostených doštičiek (osteodermov), pokrytých vrstvou rohoviny. Doštičky boli rôznej veľkosti – od veľkých platničiek až po malé kostené „gombíky“ horizontálne usporiadané v radoch, ktoré mu chránili krk, chrbticu a boky. V porovnaní s rodom Euplocephalus alebo Edmontonia boli jeho doštičky prevažne hladké a bez kýlov alebo hrebeňov. Na každej strane krku mu vystupovali rady plochých, trojuholníkovitých ostňov a zo zadnej časti lebky mu smerom dozadu vyrastali krátke tupé „rohy“ na ochranu temena.
Chvostový kyjak
náhľad|vpravo|Skamenelý kostený kyjak ankylosaura ([[American Museum of Natural History)]] Široký a vyše 50 kilogramov ťažký kostený kyjak ankylosaura bol tvorený štyrmi kostenými platňami a jeho oporou boli zrastené stavce na konci chvosta vytvárajúce vystužujúci, tyčovitý útvar. Okrem toho spevňovali chvost aj mohutné povrazce šliach. Svalnatý začiatok chvosta bol ohybný a pomocou neho kývalo zviera ťažkým kyjakom zo strany na stranu a mohlo zasadiť útočníkovi mocný úder (nedávne štúdie zistili, že bol dostatočne silný, aby odolal veľkým úderom). Každý útočiaci predátor tak riskoval zlomeninu predkolenia alebo členku.
Klasifikácia
Podľa rodu Ankylosaurus bola pomenovaná aj čeľaď Ankylosauridae, jedna z dvoch hlavných skupín ankylosaurov – „obrnených dinosaurov“. V rámci tejto čeľade je radený do podčeľade Ankylosaurinae a za jeho sesterský taxón býva často považovaný rod Euplocephalus s čim však niektorí nesúhlasia (Carpenter, 2001 a Norell et al., 2003) a obe rody umiestňujú do úplne iných pozícii fylogenetického stromu. Túto situáciu môžu vyjasniť jedine ďalšie výskumy. Kladogram založený na fylogenetickej analýze podčeľade Ankylosaurinae podľa Arbour a Currie (2013): náhľad|vpravo|Lebka ankylosaura ([[Museum of the Rockies, Montana)]]
Dejiny
náhľad|vľavo|Zastaraná rekonštrukcia ankylosaura bez chvostového kyjaka ([[1908)]] náhľad|vľavo|Holotyp Ankylosaura pomenoval americký paleontológ Barnum Brown v roku 1908. Jeho meno, doslova „stuhnutý jašter“, pochádza z gréckych slov ankulos (slovensky: stuhnutý) a sauros (slovensky: jašter). Druhové meno A. magniventris, z latinského magnus (slovensky: veľký) a venter (slovensky: brucho), vychádza z celkovej veľkosti tela tohto živočícha.
Holotyp nesie označenie AMNH 589 a bol nájdený v súvrství Hell Creek v Montane už v roku 1906. Pozostáva z vrchnej časti lebky, niekoľkých stavcov, rebier, časti ramenného pletenca a panciera. O šesť rokov skôr (teda v roku 1900) našiel Brown kostru veľkého dravého dinosaura (AMNH 5866), ktorý v 1905 dostal meno „Dynamosaurus“ (dnes však prevláda názor, že v skutočnosti ide o tyranosaura). K AMNH 5866 bolo prisudzovaných aj viac ako 75 osteodermov rôznych veľkostí, ktoré sú svojim tvarom takmer identické s osteodermami ankylosaura a tak s najväčšou pravdepodobnosťou patria tomuto druhu. V roku 1910, počas expedície v Albertskom súvrství Scollard, našiel Barnum Brown tretí exemplár (AMNH 5214). Tento pozostával z kompletnej lebky, rebier, končatín, panciera a vôbec prvého chvostového kyjaka. Všetky tri exempláre sú dnes uložené v American Museum of Natural History v New Yorku. Najväčšiu známu lebku tohto druhu (NMC 8880) vykopal Charles Mortram Sternberg v Alberte v roku 1947 a v súčasnosti je v expozícii v Canadian Museum of Nature v Ottawe. V priebehu rokov bolo nájdené množstvo ďalších úlomkov a zubov patriacich tomuto dinosaurovi.
Životné prostredie
Ankylosaurus žil pred približne 66,5 až 65,5 miliónmi rokov na samom konci kriedy (neskorý kampán) a bol tak jedným z posledných dinosaurov, ktoré žili pred K/T rozhraním. Nájdený bol v amerických štátoch Montana (súvrstvie Hell Creek) a Wyoming (súvrstvie Lance) a v kanadskej Alberte (súvrstvie Scollard).
Obýval široké príbrežné planiny západnej vnútornej morskej cesty, ktorá rozdeľovala Severnú Ameriku na východnú a západnú časť. Zo všetkých troch vymenovaných súvrství je najlepšie prebádaným súvrstvie Hell Creek, tvorené prevažne pieskovcami a ílovcami. V tej dobe to bola subtropická oblasť s teplým a vlhkým podnebím. Rástli tu najmä krytosemenné rastliny, s menej sa vyskytujúcimi nahosemennými (napr. borovicorasty a cykasorasty). Množstvo skamenelých listov nájdených na tuctoch rôznych miest poukazuje, že oblasť bola väčšinou zalesnená malými stromami. V tomto súvrství s ním mali spoločný priestor bylinožravé rody Triceratops, Torosaurus, Thescelosaurus, Edmontosaurus, Edmontonia, Pachycephalosaurus a mäsožravé rody Ornithomimus, Troodon a Tyrannosaurus. Na rozdiel od vtákopyskatého edmontosaura alebo rohatého triceratopsa sú jeho fosílie v týchto usadeninách veľmi vzácne. Ako už bolo uvedené vyššie, žil po boku ďalšieho „obrneného dinosaura“, edmontonii. S ňou však podľa nedávnych výskumov nezdieľal úplne rovnaké prostredie. Ankylosaurus mal širší zobák a rypák, obýval vyššie položené oblasti a jeho potrava zrejme nebola až taká selektívna, ako rodu Edmontonia, ktorá obývala nižšie položené oblasti, bližšie k pobrežiam.
V kultúre
Ankylosaurus je jedným z najpopulárnejších a najrozoznateľnejších dinosaurov. K jeho popularite výrazne prispeli rekonštrukcie v životnej veľkosti na svetovej výstave v New Yorku v roku 1964. Objavil sa v niektorých častiach série Krajina dávnych vekov a okrem toho ho bolo možné vidieť aj v dokumentárnom filme Na potulkách s dinosaurami z roku 2001 alebo Vraždiace stroje: Pravda o dinosauroch zabijakoch z roku 2005. Ďalšie stvárnenie tohto dinosaura priniesol americký televízny dokument Vláda dinosaurov z roku 2011.
Chladniho obrazce
Chladniho obrazce sú vzory, respektíve obrazce, ktoré vznikajú na tenkej vibrujúcej platni (najlepšie z kovu), ktorá je posiata jemným pieskom, alebo podobným materiálom. Obrazce sa začnú vytvárať, keď je platňa vystavená vibráciám. Obrazce vznikajú a menia sa podľa veľkosti a tvaru platne, podľa frekvencie, zmeny frekvencie, sily, dynamiky vibrácií a iných faktorov. Vibrácie môžeme spôsobiť ťahaním husľového sláčika o hranu platne.
V dôsledku vlastnej rezonancie začne platňa kmitať. Piesok je pri tónoch platne doslova odhadzovaný a presúva sa na miesta, na ktorých sa nevyskytujú žiadne kmity, vibrácie. Takto sa znázornia hraničné línie stojacích vĺn, ktoré sa vytvárajú na platni.
Chladniho obrazce sú pomenované po Ernstovi Chladnim, ktorý ich uverejnil v roku 1787 v spise "Objavy v teórii zvuku", v ktorom obrazce popísal, a rovnako aj spôsob ako ich možno vyrobiť.
Ľudia boli obrazcami Chladniho tak fascinovaní, že Chladni si mohol zarábať na obživu so svojimi výstupmi ako učiteľ a predvádzač. Dokonca Napoleon povedal: "Tento muž zviditeľnil tóny".
Zakladajúc na týchto poznatkoch, skonštruoval americký učenec Holbrook Curtis takzvaný "Tonograf" s ktorým tieto obrazce mohol fotograficky zachytiť. Aparát pozostával z kovovej rúrky, ktorá bola ohnutá smerom nahor podobne ako roh byvola, a hore mala zvukový lievik na ktorom bola napnutá membrána. Na nej bol nanesený jemná zmes soli a šmirgľového piesku, a rovnomerne rozprestretý na veľkosť koruny. Ak zazneli tóny vnútri rúry, vytvorila prášková zmes, známe chladniho obrazce, ktoré sa pomocou najnovších fotografických metód dali zachytiť.
Použitie
Pri konštrukcii muzických nástrojov sa táto metóda používa len zriedkavo. Pritom sa teleso gitary, alebo huslí položí pred reproduktor, ktorý je napojený na frekvenčný generátor a vysiela určitú frekvenciu.
Zdochlinár (rod vtákov)
Zdochlinár (lat. Neophron) je rod z čeľade jastrabovité. Jeho pravdepodobne jediným druhom je zdochlinár biely alebo sup biely (Neophron percnopterus), hoci niektoré – najmä staršie – zdroje do tohto rodu zaraďujú aj druh sup čiapočkatý/zdochlinár čiapočkatý (lat. Necrosyrtes/Neophron monachus, pozri samostatný článok). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov zdochlinár biely patrí medzi ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy sa znižujú z rôznych dôvodov v celom areáli rozšírenia, v Indii za poslednú dekádu o 90%, v Európe poklesli za oddobie troch generácií o 5079%, takisto významne poklesli populácie v Južnej, Západnej a Východnej Afrike aj v arabských krajinách.
Opis
Zdochlinár biely je statný vták s holou neoperenou tvárou so silným, na konci zahnutým a zahroteným zobákom. Dospelý vták je biely alebo šedý s čiernymi letkami. Samec a samica sú sfarbení podobne, mláďatá sú čierne až hnedé.
Rozšírenie a stanovište
Vyskytuje sa predovšetkým v Severnej Afrike, Južnej Európe a Malej Ázii. Preferuje otvorenú krajinu, holé horské svahy či riečne údolia zovreté skalami v blízkosti ľudských sídiel. Na Slovensku sa nevyskytuje (až na ojedinelý výskyt ). Do roku 2000 bol na Slovensku pozorovaný trikrát. V Česku býva zastihnutý úplne zriedkavo.
V Južnej Európe je to prevažne sťahovavý vták, zimujúci v Afrike južne od Sahary.
Správanie
Požiera menšie zdochliny, ale niekedy dá prednosť i ulovenej potrave (hmyz, menšie hlodavce). Patrí k niekoľkým známym druhom živočíchov, ktorí pri získavaní potravy využívajú nástroje – konkrétne bolo zaznamenané rozbíjanie pštrosích vajec kameňom, púšťaných zo zobáka.
Hniezdia na skalách a väčšinou v kolóniách. Páry žijú v dlhodobom zväzku a na hniezdenie používajú rovnaké miesto niekoľko rokov. Na tomto mieste potom hromadia zvyšky potravy, kosti, kožušiny, vetvy alebo kusy vlny. Počas marca samica znáša spravidla 2 vajcia. Doba sedenia je 42 dní. Pohlavnú dospelosť dosahujú mláďatá vo veku 5 rokov.
Význam
Zdochlinár biely bol v starovekom Egypte vysoko uctievaný a predstavoval bohyňu Nechbet, ochrankyňu faraónov a sestru bohyne Isis. Spoločne s kobrou aspis bol zvieracím ochrancom a symbolom faraónovej moci. Jeho spodobnenie bolo súčasťou pokrývky hlavy egyptských kráľovien, napr. Kleopatry VII. Preto býva označovaný aj ako Faraónova sliepka.
Plaveč (okres Znojmo)
Plaveč (okres Znojmo) je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 442 obyvateľov, z toho 206 mužov a 236 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,8 roka (muži 44,1 roka, ženy 49,1 roka).
NGC 1439
NGC 1439 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. decembra 1784.
Frankistické Španielsko
Počas občianskej vojny bolo Francovým cieľom premeniť Španielsko na totalitný štát ako bolo nacistické Nemecko a fašistické Taliansko. Po porážke síl Osi v druhej svetovej vojne sa vyvinulo na klasický autokratický režim a Franco sa dištancoval od ideológie fašizmu. Časti Španielska ktoré boli pod kontrolou povstaleckých síl počas obdobia pred vznikom tohto štátu sa nazývali Nacionalistické Španielsko.
Zoznam kresťanských televízií
Toto je zoznam kresťanských televízií.
Lónya
Lónya je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Vásárosnaményi.
Má rozlohu 3549 ha a žije tu 796 obyvateľov (2007).
Neriglissar
Neriglissar (akkadsky Nergal-šarra-usur, „Nergal, kráľa ochraňuj“) bol štvrtý novobabylonský kráľ z chaldejskej dynastie. Vládol približne v rokoch 560 – 556 pred Kr. Bol zaťom kráľa Nebukadnesara II., ale pravdepodobne nie jeho pokrvným príbuzným. Zastával funkciu veliteľa babylonskej armády. Neskôr zosadil z trónu jeho syna Amel-Marduka (vraždou) a stal sa babylonským kráľom. Počas svojho panovania sa venoval hlavne konsolidácii vnútorných pomerov v ríši – rekonštrukcia chrámov, palácov, zavlažovacích kanálov. Podnikol jedinú vojenskú výpravu (557 – 556 pred Kr.), a síce do Cilície pri pobreží Stredozemného mora. Na tróne ho vystriedal jeho syn Lábaši-Marduk. Je spomínaný v Biblii ako vysoký úradník kráľa Nebukadnesara II. v Jeremiáš 39,13.
Büsingen
náhľad|150px náhľad|Poloha Büsingenu náhľad|Pohľad na Büsingen Büsingen (oficiálne Büsingen am Hochrhein) je nemecká exkláva vo Švajčiarsku na hornom toku Rýna. Je súčasťou spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko a okresu Konstanz a je obklopená teritóriom švajčiarskeho kantónu Schaffhausen na severe a kantónov Zürich a Thurgau na juhu. Od zvyšku Nemecka je oddelená úzkym pásom územia, v najužšom mieste širokým len 1 km, pričom je súčasťou katastrálneho územia švajčiarskej obce Dörflingen.
Základné údaje: Ekonomicky je Büsingen súčasťou švajčiarskeho colného územia, používaným platidlom je švajčiarsky frank spoločne s eurom, avšak euro je oficiálnou menou. Obyvatelia exklávy môžu využívať verejný systém oboch krajín bez rozdielu (verejná doprava, telekomunikačné služby, poštový servis, záchranná služba, školstvo). V prípade telefónneho spojenia je možné použiť nemeckú predvoľbu (+49 7734), rovnako ako švajčiarsku predvoľbu (+41 52). Podobný systém je pri posielaní poštových zásielok, kedy sa používa buď nemecké PSČ (D-78266), alebo švajčiarske PSČ (CH-8238). Žiaci majú možnosť navštevovať základné školy ako v Nemecku, tak aj vo Švajčiarsku, 70 % si najčastejšie zvolí švajčiarske školy. Obyvatelia nemeckej národnosti, ktorí sú registrovaní v Büsingene dlhšie než 10 rokov, obdržia zvláštny status osoby podobný švajčiarskemu občianstvu. Občania sú potom oprávnení kupovať nehnuteľnosti, či pracovať vo Švajčiarsku aj napriek tomu, že nemajú švajčiarske občianstvo. Aj kultúrne je exkláva zviazaná so Švajčiarskom, najmä s neďalekým mestom Schaffhausen.