cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medzinárodná finančná korporácia
Ciele
Potrebný kapitál IFC získava emisiou obligácii v členských krajinách. IFC poskytuje pôžičky na rozvojové projekty na obdobie 3 až 12 rokov s odkladom spratnosti do troch rokov, a to bez záruk príslušnej vlády.
Členstvo
IFC má 182 členov.
Argenteum Astrum
Argenteum Astrum alebo Argentum Astrum (A∴A∴),, , je magický rád založený Aleisterom Crowleym a Georgom Cecilom Jonesom v roku 1907. Ďalšie možné názvy rádu sú:, , , alebo Kether.
Argenteum Astrum je telemické magické bratstvo, ktoré deklaruje svoj cieľ ako osvietenie a poznanie. Rád vznikol po odchode Crowleyho zo Zlatého úsvitu a je ním silne ovplyvnený. Svätou knihou Rádu je Crowleyho Liber AL vel Legis (Kniha Zákona), mottom Rádu je veta: „Metóda vedy, cieľ náboženstva“. Rád je blízkym spojencom O.T.O.
Niekoľko vetiev rádu, ktorých pôvod sa dá vystopovať až k zakladateľom, prežilo do dnešných dní. Jednou z takých je vetva založená herečkou Jane Wolfe (Soror Estai). Iná vetva vedie cez žiakov Marcela Ramosa Motty, žiaka Karla Germera, ktorého viedol Crowley a neskôr poveril správou O.T.O. Bohužiaľ, kvôli tajnému organizačnému charakteru skupín sa nedá presnejšie určiť skutočný nástupca pôvodného spoločenstva.
Členstvo
Argenteum Astrum je jedinečné v tom, že člen Rádu formálne pozná len toho, kto je nad ním a kto pod ním v inštrukčnej línii iniciačného systému. Nejestvujú skupinové rituály, pretože zámerom je utajiť vyšších členov Rádu počas zasväcovacích rituálov, a očakáva sa, že členovia budú pracovať samostatne a svoje problémy budú konzultovať s nadriadenými, ktorí majú nad nimi patronát. Týmto systémom chceli zakladatelia zabrániť politickým problémom v Ráde, ktoré viedli nakoniec k pádu predchádzajúcej organizácie – Hermetického rádu Zlatého úsvitu. Argenteum Astrum je duchovná organizácia, ktorá sa zameriava na rozvoj individualít, s dôrazom na zachovanie iniciačnej väzby medzi učiteľom a žiakom, a s ohľadom na dosiahnuté výsledky študenta. Všetci členovia Rádu musia absolvovať niekoľko hlavných úloh, vrátane:
Iniciačná štruktúra
Zasväcovacia štruktúra Rádu pozostáva z dvanástich stupňov, rozdelených do samostatných úrovní a troch zasväcovacích rádov. Sú to: The Order of the Golden Dawn (G∴ D∴), The Order of the Rose-Cross (R∴ C∴) a The Order of the Silver Star (S∴ S∴). Dva z nich pochádzajú s malými obmenami zo Zlatého úsvitu. Názov celého Rádu odkazuje na názov tretieho, najvyššieho vnútorného rádu bratstva. Členovia tretieho rádu môžu tvoriť vlastné variácie prvého a druhého vnútorného rádu, ako odrazu ich osobného Poznania.
La Chapelle-sur-Oudon
La Chapelle-sur-Oudon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2000
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2000 boli v poradí 4. majstrovstvá sveta v canoe pole, ktoré organizuje Medzinárodná kanoistická federácia (ICF). Konali sa v São Paulo, v Brazílii od 6.10. júla 2000, za účasti 17 mužských a 10 ženských tímov. Nováčikom turnaja bol iba mužský tím Argentíny. Víťazmi sa stali po prvýkrát Briti aj Nemky.
Konečné poradie
Muži
Ženy
Villa Unión
Villa Unión môže byť:
Zaklínač
Zaklínač môže byť:
Mensur Akgün
Mensur Akgün je turecký odborník na medzinárodné vzťahy a tureckú zahraničnú politiku, popredný akademik a politický komentátor. Spolu so svojou dlhoročnou kolegyňou Sylviou Tiryaki, rodáčkou zo Slovenska, založil v roku 2009 na tureckej univerzite Istanbul Kültür Üniversitesi výskumný inštitút GPoT Center, t. j. Centrum pre globálne politické trendy, kde zastáva funkciu riaditeľa. S prácou v občianskej spoločnosti má bohaté skúsenosti - už niekoľko rokov pôsobí v Tureckej nadácii pre ekonomické a sociálne štúdie.
Mensur Akgun prednáša medzinárodné vzťahy a tureckú zahraničnú politiku na Fakulte ekonomických a administratívnych vied na Istanbul Kültür Üniversitesi. Okrem pravidelného publikovania komentárov v tureckom denníku Referans prispieva aj do rôznych domácich a zahraničných žurnálov. Často vystupuje ako hosť v televízii a komentuje najnovšie udalosti na domácej a zahraničnej politickej scéne. Dosiaľ vydal niekoľko vlastných kníh a taktiež je uvedený ako spoluautor na množstve publikácií, ktoré analyzujú trendy v medzinárodných vzťahoch. Mensur Akgun sa pravidelne zúčastňuje konferencií a workshopov po celom svete.
Bakalársky titul získal na ankarskej Middle Eastern Technical University. Po magisterskom štúdiu na Univerzite v Oslo sa vrátil do rodného Turecka. Doktorandské štúdium absolvoval na Bosporskej Univerzite v Istanbule. Medzi oblasti jeho záujmu patrí predovšetkým Blízky východ, Cyprus, Turecko a Arménsko.
Počítačový červ
Je podtriedou počítačového vírusu. Červ nepotrebuje na svoje šírenie hostiteľský program. Obsahuje totiž rutiny, resp. podprogramy ktoré zabezpečujú jeho kopírovanie a ďalšie šírenie, čo je ich obrovská výhoda. Nebezpečné sú najmä vďaka svojej schopnosti replikácie vo veľkých objemoch. Najrozšírenejším typom vírusov sú práve červy a to z dôvodu ich vysokej infekčnosti.
Typy
Jedným z kritérií na rozlišovanie typov počítačových červov je podľa povahy šírenia a typu útoku:
História
Dňa 2.11.1988 bol internetom rozšírený prvý počítačový červ, ktorého autorom bol Robert Tappan Morris. Jediným cieľom tohto červa bolo šírenie sa, no aj napriek tomu bol jeho výsledný efekt zdrvujúci. Následkom jeho zlého naprogramovania bolo to, že červ napádal aj napadnuté počítače. Morrisov červ tak ako prvý v praxi predviedol, aké možnosti poskytuje internet ako médium šírenia. Odozvou na neho, bolo vytvorenie koordinačného centra CERT (Computer Emergency Response Team), ktoré sa zaoberá bezpečnosťou internetu. R.T. Morris bol ako autor červa odsúdený na 3 roky podmienečne, 400 hodín verejnoprospešných prác a musel zaplatiť pokutu vo výške 10 000USD (približne 6864 €).
Opis sieťového červa
Jeho obvyklou súčasťou je program, ktorý na infikovanom stroji aktívne a úplne automaticky vyhľadáva ďalšie systémy, ktoré sú vhodné na napadnutie. Keď takýto počítač (resp. server) nájde, červ spustí svoju infekčnú rutinu a prenesie sa na nový server, pričom na pôvodnom stroji zostáva ďalej a skúša vyhľadať ďalší napadnuteľný systém. Tento cyklus sa opakuje aj na novo napadnutom stroji.
Modelový príklad činnosti sieťového červa
Na zvýšenie svojej efektivity, býva zväčša vytvorený zoznam "infikovateľných" počítačov. Tieto zoznamy môžu mať desaťtisíce konkrétnych IPv4 adries / mailových adries.
Napr. je možné zoznam rozdeliť na polovicu, pričom jednu polovicu si ponechá pôvodný vírus, druhú potomok. Toto sa znova opakuje s ďalšou generáciou. Môže sa však stať, že vírus v niektorom z prvých štádií natrafí na neinfikovateľný počítač a tak sa výrazne spomalí šírenie. V budúcnosti sa pravdepodobne objavia matematicky zložitejšie vírusy, zefektívňujúce túto metódu.
Takéto počiatočné podmienky je možné získať skenovaním potenciálnych cieľov. Náhodné skenovanie však začína upadať spolu s úpadkom počtu dosiaľ neinfikovaných počítačov. To sa dá zredukovať použitím permutačného skenovania. Pri šírení sú potom geneticky silnejšie vírusy kombinujúce viacerých spôsobov infekcie. Taký červ sa nazýva multimode worm. Príkladom je červ Nimda, ktorý sa bol schopný šíriť e-mailom, ale aj web servermi.
V prípade tvorby botnetu sa na prvé šírenie často používajú červy, typ mass mailer. Umiestnením "zadných vrát" (backdoor), je možné neskôr prevziať nad daným PC kontrolu a vykonávať ďalšie škodlivé aktivity, ako DDoS útok.
Šírenie všeobecne
S výnimkou vírusov šíriacich sa s využitím nejakej chyby napr. e-mailových klientov (tzv. mass mailer), červ sa nemôže šíriť bez toho, aby ho používateľ predtým nespustil. Červy typu mass mailer sa primárne šíria v prílohách e-mailov. Iné červy a vírusy sa môžu šíriť prostredníctvom programov, ktoré používateľ stiahne z Internetu alebo zo zavírených diskov či diskiet.
Na podobné šírenia sú náchylné všetky komunikačné aplikácie. Napr. je možné vidieť vírusy šíriace sa cez Skype.
Detekcia
Detekcia červov nebýva zložitá, keďže zvyčajne nepoužívajú techniky na ochranu pred antivírusovým softvérom.
Zabránenie šíreniu podobných vírusov zvyčajne spočíva v opravení chýb v softvéri, pomocou ktorých sa vírus šíril.Výnimkou sú červy využívajúce zvedavosť a nevzdelanosť používateľov PC, ako napr. ILOVEYOU.
Pierre Auguste Renoir
Pierre Auguste Renoir (* 25. február 1841, Limoges, Francúzsko – † 3. december 1919, Cagnes-sur-Mer) bol francúzsky maliar, popredný predstaviteľ impresionizmu. Počas takmer šesťdesiat rokov svojej tvorby dokončil okolo šesťtisíc obrazov. Pred Pablom Picassom je to najrozsiahlejšie životné dielo maliara. Spolu s Monetom, Sisleym a Cézannom je zakladateľom impresionizmu.
Mladosť a impresionizmus
Narodil sa v robotníckej rodine, jeho otec bol krajčír. Renoir strávil detstvo v susedstve Louvru a rodičia od malička podporovali jeho vášeň pre maľovanie. V trinástich rokoch sa začal učiť za dekoratéra porcelánu. Tu sa jeho talent prejavil a začal pracovať na maľbách čínskeho porcelánu a zároveň vytváral vlastné motívy. Pracoval veľmi rýchlo a keďže bol platený od množstva, zarobil veľa peňazí. . Cez obedňajšie prestávky chodil do Louvru a maľoval sochy alebo obrazy známych majstrov. Keď zaviedli mechanické zdobenie porcelánu, Renoir musel hľadať prácu inde. Stal sa maliarom závesov s rôznymi náboženskými motívmi, vejárov a nástenných dekorácií.
Od roku 1862 začal študovať na umeleckej škole École des Beaux Arts v Paríži a zapísal sa do ateliéru Charlesa Gleyrea. V ateliéri sa zoznámil s ďalšími budúcimi maliarmi: Claudom Monetom, Frédéricom Bazillom a Alfredom Sisleym. Pre mladých impresionistov prestala mať idealizovaná antika akýkoľvek význam. Odmietali pompézne umenie, ktoré bolo vtedy uprednostňované a aké sa mohlo vystavovať na Salóne - slávnej parížskej výstave. Ak však chceli svoje obrazy predávať, museli sa tam objaviť.
V roku 1865 Renoir vystavil svoje diela na Salóne, ale ďalší rok ho odmietli. Rovnaká situácia nastala aj v roku 1867. Počas zimy v roku 1867 býval v ateliéri priateľa Bazilla a u ďalších priateľov, ktorých portrétoval na obrazoch, napr. Bazille pred maliarskym stojanom, "Lise so slnečníkom", "Manželia Sisleyovci". V roku 1868 porota Salónu kvalifikovala na výstavu Renoirov obraz Lise so slnečníkom. Renoir v tomto období trávi veľa času v Bougival. Spolu s Monetom navštevovali reštauráciu "La Grenouilliere" a spoločne sa tam snažili zachytiť atmosféru a odraz svetla do svojich obrazov. V roku 1870 opäť vystavuje na Salóne, ale iba z komerčných dôvodov: "V Paríži sa nájde sotva pätnásť skutočných milovníkov umenia, schopných zaujímať sa o maliara, ktorý chýbal na Salóne."
V auguste 1870 vypukla prusko-francúzska vojna a Renoir musel nastúpiť do armády. Na front sa však našťastie nedostal. Z vojny sa vrátil do Paríža roku 1871 a opäť sa vrátil k maľovaniu. V tomto období maľoval hlavne rušné promenády. Často sa stretával s Monetom, Sisleym a tiež s Pisarrom a Monetom, aby spoločne maľovali v plenéri. Založili Société d´artistes - združenie, ktoré v roku 1874 usporiadalo prvú výstavu impresionistov. Kritika ich obrazy zmietla a tak výstava skončila katastrofálne. Société d´artistes sa rozpadlo. Napriek tomu sa začalo o ich obrazy zaujímať niekoľko zberateľov obrazov.
V roku 1879 sa oženil s Aline Victorine Charigotovou a sústredil svoju maľbu na témy obyčajného ľudského života. Manželia Charpentierovci - známi literárni vydavatelia, podporili Renoira v jeho ďalšej tvorbe a predstavili ho významným ľuďom, ktorí si u neho objednali portréty. Z tohoto obdobia pochádzajú jeho známe obrazy ako "Moulin de la Gallette", "Hojdačka", "Raňajky", "Veslári z Chatou" a "Raňajky veslárov". Konečne v roku 1879 prišiel pre Renoira úspech na Salóne - vystavoval obraz Pani Charpentierová s deťmi. Porota ho prijala a Renoirovo meno začalo priťahovať na Salón významných klientov.
V roku 1881 odcestoval do Alžírska a neskôr do Španielska. V Madride sústredil svoj záujem na diela Diega Velázquezea. Následne sa vydal do Talianska, preskúmať detaily Tizianových majstrovských diel a Rafaelových malieb v Ríme. Po príchode na Sicíliu sa stretol s Richardom Wagnerom, ktorému počas 35 minút namaľoval portrét.
Po návrate z Alžírska, Španielska a Talianska sa Renoir dostal do umeleckej krízy, spôsobenej dojmami z ciest, pri ktorých hľadal nový štýl a inšpiráciu. Nasledoval dielo Augusta Dominiqua Ingresa a vytvoril tak obrazy "Dáždniky" a "Veľké kúpajúce sa ženy". Obidva obrazy vznikli z niekoľkých náčrtov, za chvíľku.
Niger (rozlišovacia stránka)
Niger môže byť:
Pierre Auguste Renoir
Mladosť a impresionizmus
Nasledujúcich desať rokov vyvíjal svoju maľbu k svojmu obrazu, napriek tomu, že bol postihnutý silným reumatizmom. Naďalej maľoval prírodu a venoval sa hlavne krajinomaľbe. V roku 1883 odcestoval na jeden mesiac do Guersney, kde namaľoval 15 obrazov, medzi inými "Moulin Huet", "Zátoka v Saint Martin", "Guersney". Premenlivá príroda, zátoky okolo útesov, lesy, pláže, hory sa stali vďačnými témami jeho obrazov. Okrem toho naďalej portrétoval nielen svoju rodinu ("Dievčatá pri klavíri" 1892), ale aj nahé ženy ( "Akt ožiarený slnkom" 1890).
S postupom reumatizmu, začal byť odkázaný na invalidný vozík a neskôr už nebol schopný maľovať na klasické plátna. V neskoršej fáze života sa zaoberal sochárstvom, ale kvôli chorobe svoje návrhy nikdy osobne nerealizoval. Jedinou sochou, ktorú vytvoril vlastnoručne, je busta jeho najmladšieho syna (1908).
Na sklonku života v roku 1919 naposledy navštívil Louvre, aby videl visieť svoje diela vedľa starých majstrov.
Svetoznámy a všeobecne uznávaný umelec Pierre Auguste Renoir zomrel 3.decembra v dedinke Cagnes Sur Mer.
Cestovateľ
Renoira pozývali bohatí ľudia, aby maľoval ich portréty, a tak umelec cestoval. V Normandii namaľoval portrét rodiny diplomata Paula Bérarda, v roku 1881 odcestoval do Alžírska, krajiny, ktorá bola spájaná s Delacroixom. Neskôr odišiel do Madridu a Talianska, aby spoznal diela starých majstrov ako Velázquez, Tiziano Vecelli a Raffael. Na spiatočnej ceste sa zastavil u Paula Cézanna v južnom Francúzsku. Tam v roku 1882 ochorel na zápal pľúc a na radu lekára sa vrátil do Alžírska. V nasledujúcom roku odišiel na normandské pobrežie a potom spolu s Monetom na Azúrové pobrežie. Všetky tieto cesty ho obohatili o skúsenosti, ktoré sa prejavili v štýle maľovania a tiež na jeho obrazoch.
Zrelé roky a staroba
Renoir bohatší o zážitky z ciest začal maľovať postavy umiestnené na svetlejšom pozadí s výraznými kontúrami, obrazy, ktoré pripomínali talianske fresky. V roku 1876 Renoir namaľoval svoj slávny obraz Tanec v Moulin de la Galette, na ktorom mu pózovali jeho priatelia, zamiešaní vo veselo sa baviacom dave. Postavy na obraze sú zaliate slnečným svetlom, ktoré sa odráža na ľuďoch, ich šatách, na všetkých predmetoch naokolo. Zdá sa, akoby sa osoby na obraze v hre svetiel chveli. Osoby v popredí sú namaľované výrazne, kým postavy v zadnej časti obrazu sa rozplývajú.
Ďalší veľký úspech prišiel v roku 1881 po namaľovaní obrazu Raňajky veslárov. Aj na tomto obraze mu pózovali jeho priatelia. Scéna na obraze ožíva vďaka pohľadom, ktoré sa križujú pod plátenou strechou na terase rovnomennej reštaurácie. Raňajky veslárov sa objavili aj na VII. Výstave impresionistov.
V tomto období vznikol aj obraz Dve kúpajúce sa ženy a v roku 1887 ho vystavil na Salóne. Renoir sa 14. apríla 1890 oženil s Aline Charigotovou, s ktorou mal troch synov. Jeden z nich Jean Renoir sa stal veľmi známym a úspešným francúzskym režisérom.
Diela
náhľad|Tanec v Moulin de la Galette (1876) náhľad|Raňajky veslárov (1881)
Zálší
Zálší môže byť:
Štefan Štefanec
'''Ing. Štefan Štefanec''' (* 20. júl 1944) je slovenský komunálny a regionálny politik.
Okres Praha-západ
Okres Praha-západ je okres v Stredočeskom kraji. Jeho sídlom je mesto Praha. Okres má rozlohu a 95 580 obyvateľov, hustota zaľudnenia je 165 obyvateľov na ). Okres obsahuje 79 obcí, z toho 11 miest a 2 mestečka.
Giat
Giat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prosačov
Prosačov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis
Prosačov leží na južnom úpätí Nízkych Beskýd v doline pravostranného prítoku Voľanského potoka. Nadmorská výška v strede obce je 190 m n. m. a v chotári 180-419 m n. m. Mierne zvlnený povrch chotára tvoria horniny bradlového pásma a treťohorný flyš. Nesúvislý les je iba v severnej časti (hrab, borovica).
Dejiny
Obec je doložená z roku 1363 vo forme Prozach, neskôr ako Prozachov (1410), Prosaczow (1773), Prossacz (1786), Prosáčov (1920), Prosačov (1927); po maďarsky Proszács, Porszács.
Patrila panstvu Čičava, od 17. storočia Suľovskovcom. V roku 1715 mala 7 opustených a 11 obývaných domácností, v roku 1787 mala obec 20 domov a 160 obyvateľov, v roku 1828 mala 20 domov a 156 obyvateľov.
Chovali dobytok, pálili uhlie, v rokoch 1850-1880 sa mnohí vysťahovali. Obec si dodnes zachovala poľnohospodársky ráz. JRD bolo založené v roku 1958. Časť obyvateľov pracovala v priemyselných podnikoch v Prešove.
1162 Larissa
1162 Larissa je planétka s priemerom 56 km, ktorú objavil K. Reinmuth 5. januára 1930.
Acireale
Acireale je talianske prístavné a kúpeľné mesto. Nachádza sa na východnom pobreží Sicílie, v provincii Catania. Mesto leží na železničnej trati spájajúcej Cataniu s Messinou, neďaleko sopky Etna.
V meste dominuje predovšetkým potravinový priemysel (minerálne vody) a výroba kožených výrobkov.
Dacia 500
náhľad|Dacia 500
Lăstun alebo Dacia 500 bol rumunský lacný mestský automobil. Vyrábal sa medzi rokmi 1986 a 1992. Mal dvojvalcový, vzduchom chladený motor s objemom 499 cm³ a výkonom 22,5 hp. Spotreba bola 3,3 l/100 km a maximálna rýchlosť bola 106 km/h. Lăstun bol konštruovaný v Temešvári v Rumunsku, hoci bol predaný Dacii a bol vyrobený v malom počte. V roku 1989 v Bukurešti bola predstavená zväčšená verzia. Meno Lăstun v rumunčine doslova znamená belorítka obyčajná.
Česko na Zimných olympijských hrách 2010
Česko na Zimných olympijských hrách 2010 reprezentovalo 92 športovcov v 13 športoch.
Uzer (Ardèche)
Uzer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Uzer má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Uzer má 428 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Želeč
Želeč môže byť:
Dacia 1410
náhľad|Dacia 1410
Dacia 1410 bol automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrábala rumunská automobilka Dacia. Pochádza z Dacie 1310TX, čo je modernizovaná verzia Dacie 1300, tá pochádza z Renaultu 12. Vozidlo sa začalo vyrábať v roku 1983, kedy prebehol prvý facelift Dacie 1310. Je silnejšia ako 1310, má výkon 48 kW a objem 1379 cm³, spotreba je 6,4 l/100 km. Vyrábal sa ako hatchback alebo ako kupé (Dacia 1410 Sport).
Žíšov
Žíšov je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 207 obyvateľov, z toho 114 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 38,2 roka, ženy 41,9 roka).
Alexandru I.
Alexandru I. alebo Alexandru I. Aldea (* 1397 - † 1436) bol knieža Valašského kniežatstva. Alexandru bol synom Mirceu I.. Na trón prišiel počas turbulentného obdobia dejín Rumunska, keď sa panovníci na tróne Valašského kniežatstva v priebehu 15. storočia vystriedali 18-krát. Umrel v zime, pravdepodobne na chorobu. Na tróne ho vystriedal jeho nevlastný brat Vlad II., s ktorým mal spoločného otca.
Žíšov
Obec sa nachádza severným smerom neďaleko mesta Veselí nad Lužnicí. Jadrová jednotka obce je vystavaná prevážne zo sedliackych stavieb.
Podľa záznamov vtedajších pamätníkov bola obec nazvaná na počesť Jana Žižku.
KS Kastrioti
KS Kastrioti Krujë je albánsky futbalový klub sídliaci v 15-tisícovom meste Krujë. Bol založený v roku 1926, avšak fungoval len krátko a v roku 1949 zanikol. V tom istom roku však vznikol nový klub s jednoduchým názvom Krujë, o 2 roky neskôr bol premenovaný na Puna Krujë. Od svojho vzniku sa pravidelne pohyboval na prelome prvej a druhej najvyššej súťaže a dokonca v roku 2003 zostúpil do tretej ligy. V lete 2011 prebehla zmena infraštruktúry klubu a boli predstavené nové hráčske akvizície. Klub začal stúpať v najvyššej lige a jeho cieľom je stať sa jedným z najúspešnejších v Albánsku.
Hlavnými farbami klubu sú červená a biela.
Okres Prostějov
Okres Prostějov je okres v Olomouckom kraji. Jeho sídlom je mesto Prostějov. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 110 678 a hustota zaľudnenia je 142 obyvateľov na. V okrese Prostějov je 97 obcí, z toho 5 miest a 6 mestečiek.
Autolycus (kráter)
náhľad|Podrobná mapa [[More dažďov|Mora dažďov. Autolycus je označený písmenom "F".]] Autolycus je impaktný kráter na Mesiaci v Mori dažďov. Je pomenovaný po známom zlodejovi z gréckej mytológie Autolykovi.
Dacia 1320
náhľad|Dacia 1320
Dacia 1325 bol hatchback, ktorý vyrábala rumunská automobilka Dacia medzi rokmi 1987 a 1990. Pochádza z Dacie 1310 druhej generácie, má inú masku a hranaté svetlá, ktoré sú použité aj u Dacie 1310 tretej generácie. Bola nahradená na začiatku 90. rokov modelom 1325 (Liberta).
Koziegłowy
Koziegłowy je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat myszkowski v rovnomennej gmine.
Tektit
Tektit je všeobecný názov pre skupinu prírodných skiel veľkosti štrku, ale s povrchom nesúcim znaky tavenia. Tvary tektitov i mikrotektitov sú rovnaké: guľôčkovité, kvap­kovité, hruškovité, kotúčovité, činkovité, valčekovité ap. Podľa náleziska boli nazvané australity, filipinity, indočinity, javanity, moldavity, vltavíny a pod. Pôvodne sa myslelo, že ide o odpad zo starých sklární, no pri výskume sa ukázalo, že majú pomerne jednotné zloženie, v ktorom prevláda obsah oxidu kremičitého. Na ich roztopenie bola potrebná teplota najmenej 1 600 K.
Vznik tektitov
Vek tektitov je rôzny, maximálne 3×106 rokov. Hypotézy o vzniku tektitov zo zvyšku planéty medzi Marsom a Jupiterom, o dopade antihmoty ap. rýchlo zanikli. Vznik tektitov sa vysvetľoval dopadom z Mesiaca po predpo­kladanom náraze veľkého meteoritu na Mesiac a vymrš­tení roztopenej mesačnej hmoty až na Zem. Dnes sa väčšina odborníkov zhoduje v tom, že tektity vznikli pravde­podobne pri výbuchu zapríčinenom nárazom veľkých meteoritov na Zem.
Zloženie
Zloženie tektitov zodpovedá zloženiu bežnej pôdy Zeme s prímesou 3,5 % hmoty kamenných meteoritov (chondritov). Sklá z Líbyjskej púšte majú chemické zloženie rovnaké ako okolitý piesok. Nálezy guľôčok železa so zvýšeným obsahom niklu v tektitoch dokazujú súvislosť tektitov so sklom nájdeným v okolí meteoritových kráterov. Sondá­že dna oceánov odhalili mikrotektity v morských usade­ninách v hĺbkach 2- pod dnom niektorých miest Indického oceána. Veľkosť mikrotektitov nepresahuje, ale celková hmotnosť odhadovaného množstva mikrotekti­tov je asi tisícnásobne väčšia než hmotnosť všetkých tektitov.
Ďalšími znakmi tektitov je prítomnosť lechatelieritu a nízky obsah H2O, ktorými sa odlišujú od vulkanických skiel.
Koziegłowy
Žije tu 2 491 obyvateľov (30.6.2007).
Tektit
Iné projekty
.
La Chaussaire
La Chaussaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodná matematická olympiáda
Medzinárodná matematická olympiáda (MMO) je každoročná matematická súťaž pre študentov stredných škôl. Je to najstaršia z medzinárodných predmetových olympiád. Prvá MMO sa konala v roku 1959 v Rumunsku, a odvtedy sa koná každoročne, s výnimkou roku 1980. Približne 90 krajín posiela tímy po 6 súťažiacich. Súťaž sa skladá zo 6 úloh po 7 bodov.
Dejiny
Prvá MMO sa konala v roku 1959 v Rumunsku. Pôvodne sa zúčastňovali iba európske krajiny Varšavskej zmluvy, neskôr sa zapojili aj ostatné krajiny. V roku 1980 bola MMO zrušená kvôli nepokojom v Mongolsku.
V bývalom Česko-Slovensku sa MMO konala trikrát: 4. ročník (1962) v Českých Budějoviciach, 13. ročník (1971) v Žiline, 25. ročník (1984) v Prahe.
Niektoré údaje o mieste a čase konania jednotlivých MMO sa môžu líšiť, pretože vedúci prichádzajú skôr ako študenti a sú ubytovaní na oddelenom mieste, a študenti niekedy nezostali v jednom meste počas celej MMO.
Najbližšie plánované MMO:
Súťažné úlohy
Súťažné úlohy sú z rôznych oblastí matematiky, ako napríklad geometria, funkcionálne rovnice, teória čísel. Sú to veľmi náročné úlohy, aké sa nepreberajú na školách. Ich riešenie však nevyžaduje znalosť derivácií a integrálov (hoci aj také riešenia sa uznávajú), na základe princípu, že každý človek so základnými znalosťami matematiky by mal pochopiť zadanie, aj keď riešenie môže vyžadovať hlbšie vedomosti.
Úlohy môžu navrhovať zúčastnené krajiny okrem hostiteľskej. Hostiteľská krajina vyberie krátky zoznam vhodných úloh. Vedúci z jednotlivých krajín pricestujú pred začiatkom súťaže a tvoria porotu. Porota vyberie z krátkeho zoznamu 6 úloh. Členovia poroty sú oddelení od súťažiacich a prísne sledovaní, aby im nemohli prezradiť zadania.
Výber súťažiacich
Súťažiaci musia mať menej ako 20 rokov a nesmú študovať na univerzite. Jeden súťažiaci sa môže zúčastniť na viacerých ročníkoch MMO. Výber účastníkov si každá krajina organizuje samostatne. V mnohých krajinách sú účastníci vyberaní pomocou súťaží s porovnateľnou náročnosťou; niekedy sú na účasť v MMO osobitne pripravovaní.
Na Slovensku sa účastníci MMO vyberajú na výberovom sústredení spomedzi úspešných riešiteľov celoštátneho kola matematickej olympiády v kategórii A (posledné dva ročníky SŠ).
Za Slovensko sa 6 súťažiacich zúčastňuje od roku 1993. Predtým to bolo 6 súťažiacich za celé Česko-Slovensko.
Priebeh súťaže
Súťaž trvá dva dni. Počas každého dňa majú súťažiaci 4 1/2 hodiny na vyriešenie 3 príkladov. Kalkulačky sú zakázané.
Riešenia úloh ohodnotí porota bodmi, každú od 0 do 7. Minimálna hranica na získanie zlatej, striebornej, a bronzovej medaily sa potom stanoví tak, aby nejakú medailu dostala približne polovica účastníkov, a aby boli rozdelené v pomere 1:2:3. Je možné udeliť osobitnú cenu za mimoriadne elegantné riešenie problému. To sú oficiálne výsledky; neoficiálne sa ešte jednotlivci a krajiny zoraďujú podľa získaného počtu bodov.
Zaujímavé výsledky
Čína je jediná krajina, z ktorej opakovane všetci účastníci získali zlato (spolu 8-krát v rokoch 1992, 1993, 1997, 2000, 2001, 2002, 2004, 2006 ). Bulharsko je najmenšia krajina (podľa počtu obyvateľov), ktorá vyhrala MMO; bolo to v roku 2003, a všetci ich účastníci mali vtedy zlaté medaily. USA je jediná krajina, ktorá získala na MMO plný počet bodov, v roku 1994. Maďarsko vyhralo MMO v roku 1975 bez toho, že by jediný člen ich tímu získal zlatú medailu; v tom roku žiadnu zlatú medailu nezískala ani NDR na druhom mieste.
Reid Barton (USA) je prvý účastník, ktorý štyrikrát získal zlatú medailu (1998, 1999, 2000, 2001); je to aj jediný človek, ktorý vyhral Medzinárodnú matematickú olympiádu aj Medzinárodnú informatickú olympiádu. Christian Reiher (Nemecko) je jediný ďalší účastník, ktorý štyrikrát získal zlatú medailu; raz ešte získal bronzovú. Wolfgang Burmeister (NDR), Martin Harterich  (NSR) a Iurie Boreico  (Moldavsko) sú okrem Reihera jediní ďalší účastníci, ktorí vyhrali na MMO päť medailí, z toho aspoň tri zlaté. Ciprian Manolescu (Rumunsko) získal trikrát zlatú medailu za plný počet 42 bodov, pri každej svojej účasti na MMO (1995, 1996, 1997). Evgenia Malinnikova (ZSSR) získala najviac bodov spomedzi dievčat; tri zlaté medaily: 41 bodov v roku 1989 a po 42 bodov v rokoch 1990 a 1991, čo je iba o 1 bod menej ako Manolescu. Terence Tao (Austrália) získal postupne bronzovú, striebornú a zlatú medailu v rokoch 1986, 1987, 1988; zlatú medailu získal vo veku 13 rokov. Oleg Golberg (Rusko/USA) je jediný účastník, ktorý vyhral zlaté medaily pre rôzne krajiny: pre Rusko v rokoch 2002 a 2003, pre USA v roku 2004.
Zaujímavé výsledky pre Slovensko
MMO je výlučne súťažou jednotlivcov, napriek tomu sa každoročne zostavuje aj neoficiálne poradie zúčastnených krajín podľa absolútneho bodového zisku všetkých (max. šiestich) členov družstva. Slovensko vysiela na MMO samostatné družstvo od roku 1993. Dovtedy súťažiaci zo Slovenska boli súčasťou družstva Československa. Slovensko sa najlepšie umiestnilo na 12. mieste v roku 1993, hneď v prvý rok svojej samostatnosti. V rovnakom roku aj Česko dosiahlo svoje najlepšie 10. miesto. V roku 1993 bolo zúčastnených 72 krajín. Česko-Slovensko bolo víťazom MMO v roku 1960. Boguš Sivak získal štyri medaily: bronzovú (1965), dve strieborné (1966, 1967), a zlatú (1968).
Najviac medailí pre Slovensko
Katarína Quittnerová (Gymnázium Bilíkova, Bratislava) získala pre Slovensko štyri medaily: tri bronzové (1999, 2000, 2001) a jednu striebornú (2002). Tri medaily pre Slovensko získali František Simančík (Gymnázium Grösslingová, Bratislava), Michal Burger (Gymnázium Grösslingová, Bratislava) a Vladimír Marko. Martin Niepel získal tiež tri medaily, jednu pre Česko-Slovensko (1992) a dve pre Slovensko (1993, 1994). Plný počet 42 bodov a zlatú medailu získal Andrej Zlatoš (1994).
=== Zlaté medaily pre Slovensko === 1988 Ondrej Šuch, Gymnázium Grösslingová, Bratislava
1993 Viliam Búr, Gymnázium Grösslingová, Bratislava
1994 Andrej Zlatoš, Gymnázium Grösslingová, Bratislava
2006 Ondrej Budáč, Gymnázium Boženy Slančíkovej Timravy v Lučenci
2010 Martin Vodička, Gymnázium, Alejová 1, Košice
2012 Martin Vodička, Gymnázium, Alejová 1, Košice
Timbuktu (mesto)
Timbuktu (francúzsky Tombouctou, anglicky Timbuktu) je mesto v Mali s 54 453 obyvateľmi (2009).
Pred storočiami bolo Timbuktu spolu s Djenné dôležitým mestom na transsaharskej obchodnej ceste prinášajúce obrovské bohatstvo. Obchodníci v týchto mestách profitovali z transportu zlata, slonoviny a soli zo západnej Afriky. Od 16. storočia sa stali tieto mestá legendami v predstavách Európanov, predstavujúc všetko exotické bohatstvo Afriky.
Toto všetko sa zmenilo, keď Portugalčania objavili Guinejský záliv a nahradili prepravu po zastaraných transsaharských obchodných cestách námornou lodnou prepravou. Sláva Timbuktu a Djenné zbledla a upadli do úpadku, z ktorého sa už nikdy nedostali.
Dnes sú mekkami pre cestovateľov. Timbuktu je v porovnaní s Djenné viac obnovené. Ponechalo si niečo zo starovekej štruktúry a taktiež je stále vyhľadávanou destináciou. Djenné na druhej strane vyzerá ako zamrznuté v čase. Veľkolepý monument z hlinených tehál v impériu, ktoré sa rozpadlo pred päťsto rokmi.
Timbuktu bolo významnou križovatkou karavan, kde sa vymieňala soľ zo Sahary za zlato, slonovinu a otrokov zo Sahelu a južných oblastí od prelomu 1. a 2. tis. n. l., ale osady tu boli preukázateľne už v dobe železnej. Oddávna museli karavany dorazivé do Timbuktu platiť poplatok za vstup, respektíve pobyt v Timbukte. Tento zvyk sa dodnes uchoval, a tak bývajú po cestovateľovi obvykle vymáhané drobné peniaze. Rieka Niger fungovala ako dopravná tepna, po ktorej prúdil tovar z južných subsaharských oblastí. V Timbukte sa tovar zobchodoval a pokračoval po Nigeri na západ alebo s karavanami na sever. V 13. stor. mesto obývalo asi 10 000 ľudí a začal kultúrny rozvoj. Snáď už v 14. stor. boli v Timbukte vybudované tri veľké a významné mešity s madrasami, na ktoré bola neskôr viazaná výučba na slávnej Timbuktskej univerzite. Univerzita bola toho času voľným združením týchto madrás, ktoré vyučovali študentov na nádvorí mešít alebo v priľahlých domoch. Mesto zbohatlo najmä sprostredkovaním obchodu so zlatom, so silnejúcim významom univerzity dosahoval stále väčšiu profitabilitu aj obchod s knihami. Podľa afrikanistu Ondreja Havelku sa v Timbukte študovala islamská teológia, islamské právo, arabčina, ale aj medicína, matematika, astronómia, filozofia, geografia a ďalšie vedy. Najväčšiu slávu dosiahlo univerzitné mesto v 16. stor. Hlavné madrasy boli spojené s mešitami Sankore, Djinguereber a Sidi Yahya. Timbuktu vládne v náboženskej oblasti islam. Žije tu množstvo etník vrátane Tuaregov. Timbuktu je považované za tuarežské hlavné mesto.
Chlorid chromitý
Chlorid chromitý (CrCl3) tvorí v bezvodom stave červenofialové (broskyňovo) lesklé lístočky, ktoré možno pri červenom svetle v prúde chlóru prečisťovať sublimáciou. Bez prítomnosti chlóru dochádza k čiastočnému rozkladu na chlorid chromnatý a chlór. Vo vode a etanole sa rozpúšťa veľmi obmedzene a to aj za varu. Rozpúšťa sa však, ak je v kvapaline prítomné aspoň malé množstvo chloridu chromnatého a to dokonca za uvoľňovania tepla (vzniká tmavozelený roztok hexahydrátu). Rozpustnejší je ďalej aj bez pridania chloridu chromnatého v metanole, dietyléteri a acetóne. Má sladkastú chuť. Hydráty majú zložitejšiu komplexnú povahu a ich štruktúra je podrobnejšie popísaná nižšie.
Hydráty chloridu chromitého
náhľad|vľavo|120px|Dihydrát chloridu chromitého Z vodného roztoku kryštalizuje tmavozelený hexahydrát chloridu chromitého CrCl3 • 6 H2O, ktorý má oktaedrické ligandové pole okolo centrálneho atómu Cr3+. Zráža sa reakciou s dusičnanom strieborným podľa stechiometrickej reakcie zrazí len jeden z prítomných chloridových aniónov, čo znamená, že zvyšné 2 musia byť vo zlúčenine viazané komplexne. Štruktúrne správny zápis vzorca vystihuje preto tvar [Cr(H2O)4Cl2]Cl • 2 H2O, systematicky sa táto zlúčenina potom nazýva dihydrát chloridu tetraaqua-dichloridochromitého. Okrem tejto zlúčeniny, ktorú možno považovať za hexahydrát chloridu chromitého, existujú však aj jej ďalšie 2 hydrátové izoméry.
Existuje ďalej zelená zlúčenina so vzorcom [Cr(H2O)5Cl]Cl2 • H2O (hydrát dichloridu pentaaqua-chloridochromitého) a sivomodrý [Cr(H2O)6]Cl3 (trichlorid hexaaquachromitý). Rozlíšenie týchto zlúčenín od seba sa vykonáva už vyššie spomenutým zrážaním s dusičnanom strieborným a podľa množstva zrazeného chloridu strieborného je možné zo stechiometrickej rovnice jednoducho vypočítať, o ktorý z týchto hydrátov ide:
Ak sa nechá chlorid chromitý kryštalizovať z roztokov ochladzovaných pod 6 °C, tak z nich kryštalizuje v podobe dekahydrátu chloridu chromitého CrCl3 • 10 H2O. 250px|[Cr(H2O)6]Cl3 250px|[Cr(H2O)5Cl]Cl2.H2O 250px|[Cr(H2O)4Cl2]Cl.2H2O
Príprava
V bezvodom stave je možné chlorid chromitý pripraviť vedením suchého chlóru cez kovový chróm zahriaty do červeného žiaru. Jedná sa síce o exotermickú reakciu, tá však neprodukuje toľko tepla, aby sa následne sama udržala v chode:
Ďalším spôsobom prípravy je vedenie suchého chlóru cez zmes oxidu chromitého Cr2O3 a uhlie zahriatych k žiaru:
Ďalšou možnosťou je zahrievanie oxidu chromitého s chloridom uhličitým CCl4 alebo dichloridom disírnatým S2Cl2:
Reakcia a použitie
Bezvodý chlorid chromitý reaguje s inými zlúčeninami za vzniku ďalších chromitých zlúčenín. Žíhaním na vzduchu prechádza do zeleného oxidu chromitého. Pôsobením sírovodíka H2S, amoniaku NH3 alebo fosfánu PH3 za žiaru ho možno previesť na zlúčeniny s príslušným aniónom.
Chlorid chromitý je Lewisovou kyselinou, ktorá patrí tzv. tvrdé kyseliny a tvorí veľmi často zlúčeniny typu [CrCl3L3], kde L je Lewisova báza. Napríklad reakciou s pyridínom vzniká adukt:
S roztavenými chloridmi alkalických kovov, ako napríklad chloridom draselným, dáva chlorid chromitý oktaedrické komplexy typu hexachloridochromitanu draselného K3[CrCl6] alebo pri väčšom množstve chloridu chromitého dáva nonachloridochromitan draselný CrCl3K3[Cr2Cl9], ktorý je tiež oktaedrický, ale v ktorom sú 2 atómy chrómu spojené cez 3 atómy chlóru mostíkovou väzbou. Chlorid chromitý sa používa ako prekurzor pre veľké množstvo zlúčenín, napríklad bis(benzén)chrómu, analóg ferocénu:
Jedno z použití chloridu chromitého v organickej syntéze je jeho redukcia na chlorid chromnatý CrCl2 priamo v reakčnej zmesi a používa sa ako činidlo na (A) redukciu alkyl halogenidov a (B) syntézu (trans)-alkenyl halogenidov. Reakcia sa zvyčajne vykonáva pomocou dvoch molov chloridu chromitého na mol tetrahydridohlinitanu lítneho Li[AlH4], aj keď v prípade vodného roztoku stačí zinok a kyselina chlorovodíková.
Chlorid chromitý sa ako Lewisova kyselina takisto využíva na katalýzu nitrózo Diels-Alderových reakcií.
Ján Gajdoš (1927)
Mgr.  Ján Gajdoš  (* 11. január 1927, Bardejovská Zábava, Bardejov† 19. november 2015, Bardejov) bol slovenský gréckokatolícky kňaz, funkcionár Prešovskej eparchie (dnes Prešovská archieparchia) a univerzitný pedagóg.
Život
Narodil sa v „chudobnej robotnícko-roľníckej rodine“ Andreja a Anny, rod. Draganovskej ako najstarší syn z desiatich detí. Po zavŕšení štúdia na Gymnáziu v Bardejove v roku 1947 začal štúdium teológie a prípravu na kňazstvo v gréckokatolíckom seminári v Prešove a pokračoval v Prahe. Po likvidácii gréckokatolíckej cirkvi komunistickým režimom (pozri aj Akcia P) sa podieľal na činnosti podzemnej gréckokatolíckej cirkvi. Na základnú vojenskú službu (?1953) bol odvedený do pomocného technického prápora na Čechy. Potom až do roku 1968 pracoval ako tesár v Prahe. Využil politický odmäk počas Pražskej jari a po obnovení gréckokatolíckej cirkvi pokračoval v príprave na kňazstvo Římskokatolickej cyrilometodějskej bohosloveckej fakulte so sídlom v Litoměřiciach, pričom 29. júna 1970 ho svätiaci biskup Vasiľ Hopko vysvätil za kňaza v Chráme svätého Jána Krstiteľa v Prešove.
Kňazsky začínal ako správca farnosti Zubné a zároveň ako dochádzajúci duchovný správca farnosti Maškovce (19701972). Následne spravoval farnosť Ďačov (19721992), popri čom zároveň pôsobil ako dochádzajúci duchovný správca farností Sabinov (19741978) a Bajerovce (19781990). V rokoch 19731990 bol zároveň tajomníkom Gréckokatolíckeho ordinariátu a potom Gréckokatolíckeho biskupského úradu v Prešove a v roku 1992 ho sídelný biskup Ján Hirka vymenoval za generálneho vikára Prešovskej eparchie. V tejto funkcii pôsobil až do svojho odchodu na odpočinok v roku 2002. Pre zhoršený zdravotný stav bol v septembri 2015 umiestnený v Hospici Matky Terezy v Bardejovskej Novej Vsi, časti mesta Bardejov.
Okrem svojej kňazskej činnosti v rokoch 19901999 pracoval aj ako odborný asistent Gréckokatolíckej bohosloveckej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach so sídlom v Prešove (dnes Gréckokatolícka teologická fakulta Prešovskej univerzity v Prešove), pričom v rokoch 19951999 viedol tamojšiu katedru biblických vied, a v rokoch 19922002 bol sudcom Diecézneho cirkevného súdu v Prešove.
Cirkevné tituly
V roku 1978 získal titul dekan, v roku 1987 arcidekan, v roku 1994 ako generálny vikár nadobudol titul monsignor, v roku 2001 titul kanonik a napokon v roku 2004 získal titul protojerej.
Leonard Susskind
Leonard Susskind (* jún 1940, New York, New York, USA) je americký teoretický fyzik, profesor teoretickej fyziky na Stanford University, a riaditeľ Stanford Institute for Theoretical Physics.
Jeho výskum zahŕňa teóriu strún, kvantovú teóriu poľa, kvantovú štatistickú mechaniku a kvantovú kozmológiu. je členom Národnej akadémie Spojených štátov, a American Academy, asociovaným členom Fakulty kanadského Perimetrického inštitútu pre teoretickú fyziku a váženým profesorom Kórejského inštitútu pre pokročilé štúdie.
Je považovaný za jedného z otcov teórie strún,, keď spolu s Jóičiró Nambuom a Holger Bech Nielsenom, nezávisle od seba vyslovili predstavu, že častice sú v skutočnosti možno stavy excitácie relativistickej struny. Ako prvý vyslovil myšlienku strunovej teórie v roku 2003.
V roku 1998 získal Sakurai Prize za svoj „pioniersky prístup k hadronickým strunovým modelom, Latticeovým kalibračným teóriám, kvantovej chromodynamike a dynamickému prerušeniu symetrie.“ Susskindovou špecialitou, podľa jeho kolegov, bolo aplikovanie „vynikajúcej predstavivosti a originality k teoretickému štúdiu povahy elementárnych častíc a síl, ktorý vytvárajú fyzický svet.“
Životopis
Narodil sa v chudobnej židovskej rodine v Južnom Bronxe v New Yorku. Pracovať ako montér začal už ako 16-ročný, čím pokračoval v práci svojho otca, ktorý ochorel. Neskôr sa zapísal na City College of New York, kde študoval mechaniku, promujúc s B.S. vo fyzike v roku 1962. V interview v Los Angeles Times si Susskind spomenul na moment, kedy so svojim otcom diskutoval o tejto zmene vo svojej kariére: „Keď som otcovi povedal, že chcem byť fyzikom, on mi odpovedal“: ‘Dočerta, nie, nebudeš pracovať v drogérii.’ Ja som odpovedal: ‘Nebudem lekárnikom’. Povedal som: ‘Mám rád Einsteina.’ Buchol ma do hrude kusom montážnej rúrky ‘nebudeš inžinierom,’ povedal. ‘Budeš Einstein.’" Susskind potom študoval na Cornell University u Petra A. Carruthersa, kde získal svoj titul PhD. v roku 1965. Bol dvakrát ženatý, prvýkrát v roku 1960, a spolu má štyri deti.
Kariéra
Susskind bol asistentom profesorom fyziky, potom asociovaným profesorom na Yeshiva University (1966 – 1970), potom išiel na rok na University of Tel Aviv (1971 – 1972), vrátil sa do Yeshivy, kde sa stal profesorom fyziky (1970 – 1979). Od roku 1979 je profesorom fyziky na Stanford University, a od roku 2000 je držitelom profesúry fyziky Felixa Blocha.
V roku 2007 začal pracovať na Faculty of Perimeter Institute for Theoretical Physics vo Waterloo, Ontario, Canada, ako Associate Member. Bol zvolený do the National Academy of Sciences a the American Academy of Arts and Sciences, a v roku 1998 získal cenu Sakurai Prize za teoretickú fyziku. Je tiež váženým profesorom na Korea Institute for Advanced Study.
Vedecká kariéra
Susskind bol jedným z minimálne troch fyzikov, ktorí nezávisle od seba objavili približne v roku 1970, že Venezianov duálny rezonančný model silných interakcií by mohol byť popísaný kvantovým mechanickým modelom strún, a ako prvý navrhol myšlienku prostredia strunovej teórie. Susskind taktiež prispel k rozvoju nasledujúcich oblastí fyziky:
Bibliografia
Je autorom dvoch populárnych vedeckých kníh, Kozmický priestor: Strunová teória a ilúzia inteligentného dizajnu, uverejnená v roku 2005, a Vojne čiernej diery: Moja vojna so Stephenom Hawkingom urobiť svet bezpečnejším pre kvantovú mechaniku , uverejnená v roku 2008.
Kozmický priestor
Kozmický priestor je Susskindov pokus vysvetliť myšlienku antropického prostredia strunovej teórie verejnosti. Susskind v nej popisuje, ako bola strunová teória priestoru takmer nevyhnutým dôsledkom niekoľkých faktorov, z ktorých jedným bola predpoveď kozmologickej konštanty Stevenom Weinbergom v roku 1987. Je tu uvedená otázka, prečo je náš vesmír nastavený presne pre našu existenciu. Susskind uvádza, že Weinberg vypočítal, že ak by kozmologická konštanta bola len o trochu rozdielna, náš vesmír by prestal existovať.
Vojna čiernej diery
Vojna čiernej diery: Moja vojna so Stephenom Hawkingom ako urobiť svet bezpečnejším pre kvantovú mechaniku je Susskindova druhá vedecko-populárna kniha, ktorú vydalo nakladateľstvo Little, Brown, and Company 7. júla 2008. Kniha je jeho najznámejšou prácou a je v nej uvedené, čo si myslí, že by sa stalo s informáciou a hmotou uskladnenou v čiernej diere, ak by sa táto vyparila. Kniha vyvolala debatu ktorá začala v roku 1981, keď došlo k stretnutiu fyzikov, ktorí sa snažili dekódovať niektoré z tajomstiev, ako častice konkrétnych elementárnych zlúčením fungujú. Počas tejto diskusie Stephen Hawking uviedol, že informácia vnútri čiernej diery je navždy stratená, keďže táto sa vyparuje. Trvalo 28 rokov, kým Leonard Susskind sformuloval svoju teóriu, ktorá dokázala, že Hawking sa mýli. Potom vydal svoju teóriu vo forme knihy Vojna čiernej diery. Ako Kozmický priestor, Vojna čiernej diery je zameraná na laického čitateľa. Susskind v nej píše: „Reálne nástroje pre pochopenie kvantového vesmíru dáva abstraktná matematika: nekonečne-rozmerové Hilbertove priestory, projekčné operátory, unitárne matice a mnoho ďalších rozvinutých princípov, ktoré treba študovať niekoľko rokov, ale pozrime sa, ako to dokážeme uroniť len na niekoľkých stranách."
Prednášky
Séria prednášok o základoch modernej teoretickej fyziky od Susskinda je dostupná na iTunes od "Stanford on iTunes U" a YouTube od "Stanford University's Channel". Tieto prednášky sú zamerané na všeobecnú verejnosť, ako aj na študentov. Dostupné sú nasledujúce kurzy:
Samostatná séria prednášok o kvantovej mechanike a relativite
(Niektoré prednášky sa do istej miery prelínajú: „Kvantové uväznenie Časť 3“ je v skutočnosti séria prednášok o špeciálnej relativite a elektromagnetickej teórii a poradie prednášok je 1, 4, 5, 6, 7, 2&3, 8 a 9 (pokiaľ ide o čísla na videách). V sérii „Supersymetria, veľká unifikácia, strunová teória“ nie je zmienka o strunovej teórii, rovnako ako ani o M-teórii v prednáške „Strunová Teória a M-Teória“)
Diskusia Smolina so Susskindom
Diskusia Smolina so Susskindom sa odvoláva na sériu intenzívnej komunikácie v roku 2004 medzi Lee Smolinom a Susskindom týkajúcej sa Smolinovho argumentu, že „antropický princíp nemôže poskytnúť žiadne falzifikovateľné predpovede a preto nemôže byť súčasťou vedy.“ Začalo to 26. júla 2004 so Smolinovou publikáciou „Vedecké alternatívy k antropickému princípu“. Smolin požiadal Susskinda o komentár. Bez toho, aby mal možnosť publikáciu si prečítať, Susskind požiadal o sumarizáciu jeho argumentov. Smolin ju poslal a 28. júla 2004 Susskind odpovedal, že logika, ktorú Smolin sleduje „môže viesť k smiešnym záverom“. Na druhý deň Smolin odpovedal, že „ak sa veľký počet našich kolegov uspokojí s tým, že teóriu nemožno vyvrátiť, potom by sa pokrok vedy mohol zastaviť, čo by viedlo k situácii, kedy nesprávne ale nevyvrátiteľné teórie dominujú v centre nášho záujmu.“ Po tomto nasledovala ďalšia Susskindova publikácie, v ktorej uviedol niekoľko komentárov ohľadom Smolinovej teórie „prirodzeného kozmického výberu“. Smolin-Susskindova diskusia nakoniec skončila, keď obaja súhlasili s napísaním finálnej poznámky, ktorá by mohla byť uverejnená v Edge, s tromi pripojenými podmienkami: (1) len jedna poznámka každý; (2) nik z nich neuvidí poznámku toho druhého vopred; (3) žiadne zmeny potom.