cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lýdia Machová
Vzdelanie a profesný život
Od 15-tich rokov vyučovala jazyky (angličtinu a nemčinu) súkromným doučovaním, v jazykových školách, aj na Univerzite Komenského, a okrem toho sa 6 rokov profesionálne venovala konzekutívnemu a simultánnemu tlmočeniu. Okrem iných tlmočila prednášky svetoznámych rečníkov Tonyho Robbinsa (Poznaň, Poľsko, 2015), a Briana Tracyho (Praha, Česko, 2016), bývalej premiérky Ivety Radičovej (Bratislava, 2013), ako aj na samite prezidentov V4 (Krakov, 2013).
Podnikateľská činnosť
Machová založila online firmu Jazykový mentoring s.r.o. v apríli 2016 a pod touto značkou šíri svoju filozofiu učenia sa jazykov na slovensko-českom trhu. V roku 2018 založila jej náprotivok v angličtine a pod značkou Language Mentoring vystupuje medzinárodne. Pravidelne sa zúčastňuje konferencií s témami podnikanie, práca na diaľku, digitálne nomádstvo, na viacerých aj prednášala (napr. Nomad Summit 2019, Nomad Cruise 2019 ).
V roku 2017 získala v súťaži Podnikateľka Slovenska špeciálne ocenenie Cena za moderný a inovatívny prístup.
Jazyky
Machová ovláda slovenčinu (rodný jazyk), angličtinu (C2), nemčinu (C1 - C2), španielčinu (C1), francúzštinu (B2), poľštinu (C1 - C2), esperanto (B2), ruštinu (B2). Učila sa aj slovenský posunkový jazyk a swahilčinu, ale prestala sa im venovať a dnes už ich neovláda.
Svoj prvý jazyk – angličtinu – sa začala učiť vo veku 11 rokov (5. ročník) a na strednej škole (v 15. rokoch) pridala aj nemčinu. Oba jazyky ju už v škole bavili, pravidelne chodila na jazykové olympiády, na ktorých sa dvakrát dostala až na celoštátne kolo. V rámci prípravy na súťaže venovala veľa času aj domácemu samoštúdiu.
Vo veku 14 rokov začala Machovú fascinovať Latinská a Južná Amerika, v tomto období sa začali aj jej prvé pokusy naučiť sa cudzí jazyk (španielčinu) ako samouk s učebnicou. Po demotivujúcom neúspechu so španielčinou sa naďalej venovala angličtine a nemčine.
K španielčine sa vrátila v rámci voliteľného kurzu na univerzite. Po ďalšom neúspechu zistila, že táto forma jazykovej výučby jej nevyhovuje, preto sa začala zaujímať o efektívne spôsoby samoučenia sa jazyka. Vďaka samoučeniu a konverzáciám s rodenými Španielmi sa jej po španielsky nakoniec podarilo naučiť v prekvapivo rýchlom čase (plynulosť dosiahla už po prvom polroku) a podobnými metódami sa neskôr naučila na plynulú úroveň aj francúzštinu, poľštinu, esperanto, ruštinu a venovala sa aj swahilčine.
Je zástankyňou samoučenia sa jazykov, pričom úlohu učiteľa označuje skôr za pomocnú. Uznáva možnosť predispozície, ktorá pomáha učeniu sa jazykov. Podľa nej sa však cudzí jazyk môže naučiť hocikto.
Filozofia učenia sa jazykov
Machová na základe svojich skúseností s učením sa a vyučovaním cudzích jazykov, rozhovorov s polyglotmi na polyglotských konferenciách a rozsiahleho výskumu založila v poslednom ročníku doktorandského štúdia stránku www.jazykovymentoring.sk, cez ktorú odovzdáva svoje poznatky o samoučení ďalej.
Úlohu učiteľa pri učení sa jazyka považuje skôr za pomocnú. Tvrdí, že učiteľ by mal žiaka skôr viesť, opravovať mu chyby a vysvetľovať mu javy, ktorým žiak pri samoučení neporozumel sám. Uznáva možnosť predispozície ako pomocného faktora pri osvojovaní si jazyka, no vidí ju skôr na vedľajšej pozícii. Podľa nej sa jazyk dokáže naučiť ktokoľvek, aj niekto, kto predispozíciu/talent nemá, keďže za hlavný faktor považuje spôsob, akým sa človek učí.
V 2016 prednášala na TEDx v Trenčíne s témou "Ako sa učiť jazyk a prečo vám to doteraz nevyšlo". V októbri 2018 prednášala na TED. V apríli 2021 má jej prednáška 11,6 milióna zhliadnutí.
Osvetová činnosť
Machová sa venuje osvetovej činnosti v oblasti efektívneho samoučenia jazykov, čím sa snaží rozšíriť svoju filozofiu učenia sa jazykov medzi čo najviac ľudí. Medzi jej aktivity patria:
Jej najznámejším vystúpením je prednáška na konferencii TED v New Yorku v októbri 2018 s témou "The secrets of learning a new language" ("Tajomstvá učenia sa nového jazyka"), ktorá do júna 2021 dosiahla vyše 12 miliónov pozretí.
ProfiAuto
ProfiAuto je medzinárodná sieť automobilových veľkoobchodov, obchodov a servisov založená v roku 2008 spoločnosťou Moto-Profil.
O sieti
Distribútor motoristických dielov a príslušenstva spoločnosť Moto-Profil vznikla v roku 1993 v Poľsku. Dnes dodáva náhradné diely do 15 000 autoservisov a pôsobí v 25 krajinách. V roku 2008 vytvorila spoločnosť Moto-Profil vlastnú sieť veľkoobchodov, obchodov a servisov pod značkou ProfiAuto. Na slovenský trh vstúpilo ProfiAuto v roku 2016. V súčasnej dobe je do siete ProfiAuto v Poľsku, na Slovensku a v Česku zapojených viac ako 240 partnerov a viac ako 1 800 autoservisov.
Sieť ProfiAuto tvoria na Slovensku partnerské obchody, ktoré majú k dispozícii približne 350 000 položiek od 250 značkových dodávateľov na distribúciu náhradných dielov pre osobné, úžitkové a nákladné automobily. Pod značkou ProfiAuto Service pôsobí na slovenskom trhu takmer 150 nezávislých autoservisov, ktoré využívajú obchodnú, informačnú, propagačnú a marketingovú podporu siete ProfiAuto a zúčastňujú sa tiež na rôznych odborných školeniach. Vstup do siete ProfiAuto je spojený so splnením formálnych a technických kritérií, ako sú servisné vybavenie, odbornosť, kvalita služieb a prístup k zákazníkom.
Veľtrhy ProfiAuto Show
ProfiAuto je organizátorom každoročného automobilového veľtrhu ProfiAuto Show, čo je jedna z najväčších automobilových akcií v Poľsku určená pre odborníkov z automobilovej branže a motoristických nadšencov. ProfiAuto Show sa každoročne koná v Medzinárodnom kongresovom centre a multifunkčnej hale Spodek v Katoviciach. V júni 2019 sa konal 16. ročník akcie pod heslom „Poháňaní vášňou“, ktorého sa zúčastnilo 46 tisíc návštevníkov a počas dvoch dní tu prezentovalo 150 vystavovateľov.
ProfiAuto Racing Team
Značka ProfiAuto je sponzorom rely tímu ProfiAuto Racing Team, ktorý preteká napríklad v poľskom seriáli pretekov do vrchu. Značka ProfiAuto podporuje tiež vrchárskeho pretekára Mareka Rybníčka, ktorý sa v roku 2019 účastní seriálu pretekov Majstrovstiev Európy vrátane pretekov na Dobšinskom kopci.
Ostatné aktivity
ProfiAuto je zakladateľom akcie ProfiRacing Cup, čo je špeciálny školiaci projekt pre slovenských automechanikov zo siete ProfiAuto Service, ktorý kombinuje ako odborné školenia o aktuálnych trendoch a novinkách v servisnej oblasti, tak i testovanie a zdokonaľovanie vodičských schopností účastníkov.
Waarschoot
Waarschoot je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Východné Flámsko.
ProfiAuto
Ostatné aktivity
Sieť ProfiAuto podporuje veteránsku akciu Stredom Európy alebo preteky v Offroad Triale. V minulom roku 2018 získalo ProfiAuto 1. miesto v ankete Kalendár roka 2019 portálu MotoFocus.sk.
Waarschoot
Obyvateľstvo
Obec má približne 7 895 obyvateľov (2010).
White Place
White Place je slovenská štvorčlenná kapela pôvodom z Prešova, ktorej ústrednou postavou je skladateľ a spevák Daniel Jenčo. Po hudobnej stránke zakladá na prepracovaných aranžmánoch pozostávajúcich z rozličných rockových a experimentálnych prvkov, v čom sa odrážajú skúsenosti členov, z ktorých každý má za sebou hudobné pozadie. Na basu hrá Stanislav Čorej, na syntetizátorové nástroje, drum-mašiny a gitaru Mário Jenčo a na bicie nástroje Lukáš Fabian. Kapela debutovala 25. augusta 2019 albumom s názvom Room a singlom „Breathe“, po troch rokoch skúšania a experimentovania s nahrávacími postupmi.
Názov kapely odkazuje na slobodné tvorivé prostredie. Podľa Jenča je biela farba sémioticky najnasýtenejšou farbou vôbec, pretože v sebe prirodzene obsahuje všetky ostatné farby.
Členovia kapely
Jenčo hrá vo White Place na klavír a gitaru a je hlavným textárom, ako sám vraví, texty prvého albumu sú inšpirované najmä štúdiom psychologickej a sociologickej literatúry. Je absolventom mediálnych štúdií, konzervatoristom a v súčasnosti vyučuje hru na gitare na umeleckej škole. V minulosti hral spolu s Matúšom Ďžuňom, Šimonom Dulovcom a Lukášom Fabiánom v pop-rockovej kapele Noble Apocalypse. Po odchode Dulovca sa kapela rozpadla a Jenčo bol prizvaný do projektu Micro-Mused, trojčlenného cover bandu Muse, kde sa osvedčili jeho klavírne, gitarové a vokálne vlohy. Je aktívnym členom kreatívneho štúdia Cube Art, kde pracuje ako kameraman, a v rámci čoho sa tiež dostal k tvorbe filmovej hudby.
Stanislav Čorej je dlhodobým bubeníkom a zakladajúcim členom slovenskej popovej kapely Komajota. Bol tiež aktívnym členom predchodcu Komajoty, kapely Nuda. V súčasnosti sa okrem Komajoty venuje sólovému projektu Poloľudia. Vo White Place hrá na basu a v jeho štúdiu v Prešove vznikol finálny mix debutu Room, ktorého sa ujal ako producent.
Multi-inštrumentalista a spevák Mário Jenčo, Danielov brat je hybným motorom elektronickej frakcie zvuku White Place. Okrem automatických bubeníkov hrá na gitaru a syntetizátorové nástroje a obstaráva efektové bočné vokály. Je frontmanom momentálne neaktívnej slovenskej space-rockovej kapely Frequency, s ktorou nahral a vydal dva albumy. Venuje sa tiež vlastnému avant-popovému sólovému projektu Jeseň.
Bubeník Lukáš Fabian je aktívnym členom prešovskej indie-rockovej kapely No Brake, spolu s bratmi Jenčovými študuje na košickom konzervatóriu. S Danielom boli aktívni v kapele Noble Apocalypse a sú vôbec najdlhšími spoluhráčmi z celej zostavy.
Holmenkollen
Holmenkollen je severozápadné predmestie nórskeho hlavného mesta Oslo. Nachádza sa v mestskom obvode Vestre Aker, s nadmorskou výškou 371 metrov nad morom je najvyššie položenou časťou nórskej metropoly. Hollmenkollen je známy ako stredisko zimných športov.
Vďaka blízkosti prírody aj veľkomesta je Holmenkollen vyhľadávanou rezidentnou oblasťou. Nachádza sa tam vila Kongsseteren, v ktorej trávi zimné prázdniny nórska kráľovská rodina. Holmenkollen je dobre dostupný vďaka rovnomennej stanici metra. Významnou historickou pamiatkou bola drevená kaplnka z roku 1903, ktorú v auguste 1992 spálil Varg Vikernes. O štyri roky neskôr, v roku 1996, bola postavená jej súčasná replika.
Lyžiarske stredisko
Hlavnou miestnou atrakciou je lyžiarsky areál Národná aréna Holmenkollen so skokanským mostíkom Holmenkollbakken. Pôvodný mostík pochádzal z roku 1892, v roku 2010 bol však na jeho mieste postavený nový s kritickým bodom HS 134 m. Konali sa tam súťaže olympiády 1952, majstrovstvá sveta v klasickom lyžovaní 1930, 1966, 1982 a 2011 a majstrovstvá sveta v biatlone 1986, 1990, 1999, 2000 a 2002. Pravidelne sa tam konajú preteky svetového pohára v biatlone.
Každoročný Holmenkollen Ski Festival je súčasťou svetového pohára bežcov a skokanov. V roku 1923 bolo založené miestne lyžiarske múzeum, najstaršie na svete.
Feel Good Inc.
„Feel Good Inc.“ je singel britskej virtuálnej hudobnej skupiny Gorillaz z albumu Demon Days, ktorý vyšiel 9. mája 2005. Bol nahraný v spolupráci s hip-hopovým triom De La Soul. Kompozícia bola veľmi dobre prijatá kritikmi a je považovaná za jedno z najlepších diel skupiny. Skladba vyhrala cenu Grammy v kategórii Najlepšia popová spolupráca s vokálmi.
Obchodné centrum Golden City
Obchodné centrum Golden City je nákupné stredisko na ulici Stará Vajnorská 11, Bratislava - mestská časť Vajnory. Nachádza sa v husto osídlenom priestore neďaleko jazera Zlaté piesky.
K dispozícii je parkovisko zdarma pre 150 osobných áut, 20 nákladných áut a cyklostojany pre bicykle.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme
Rómske etnikum sa vyskytuje v slovenskej dokumentárnej tvorbe častejšie ako v hraných filmoch. Rómovia sa v minulosti tematizovali predovšetkým v etnografických dokumentoch. Svojím vyznením tieto filmy kopírovali politickú a spoločenskú atmosféru v krajine. Chronologický prehľad neponúka kompletnú filmografiu, slúži na vykreslenie pozície rómskeho etnika v slovenských dokumentárnych filmoch.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme po druhej svetovej vojne do roku 1958
Po druhej svetovej vojne sa rómske etnikum nachádzalo rozptýlene po celej Európe. Dôvodom boli deportácie a veľká rómska migrácia počas vojny naprieč európskymi štátmi, keď Rómovia hľadali čo najbezpečnejšie prostredie. Na Slovensku počas prvej dekády od roku 1948 štát rómskej otázke nevenoval zvýšenú pozornosť. Rómovia boli považovaní za „obete kapitalizmu“ a ich problémy mali automaticky zmiznúť po zvrhnutí kapitalizmu.
Prvým filmovým materiálom pracujúcim s rómskym etnikom je krátky príspevok v Týždni vo filme z roku 1950. Zobrazuje rómskych baníkov a ich predáka, ktorý za tvrdú prácu získal poukaz na nákup nábytku do nového bytu. Obraz Rómov zodpovedal vtedajšiemu politickému presvedčeniu – „vďaka usilovnosti sa stali plnohodnotnými občanmi socialistickej vlasti.“
Ďalším filmom z tohto obdobia je inscenovaný dokument Dimitrija Plichtu Upre Roma z roku 1955. „Bol to prvý film v Československu venujúci sa Rómom a bol vyrobený na objednávku Povereníctva zdravotníctva.“ Distribúcia mala prebiehať predovšetkým v rómskych osadách, kde mal film presvedčiť Rómov o výhodách socialistického zriadenia. Rómovia sa ako minorita mali postupne podriadiť majorite zbavením sa svojich zvykov a tradícií. Príbeh filmu rozpráva o dvoch rómskych rodinách. V jednej sa otec, na radu miestnej liečiteľky a vedmy phuri daj, rozhodne nezaočkovať svoje dieťa. To nakoniec ochorie a umrie. V druhej rodine lekár – Neróm – pomáha budúcej mame. Zamýšľaný efekt mal byť badateľný v podobe vyhnania obdobných liečiteliek z rómskej komunity.
Táto propaganda však bola neúspešná kvôli svojej plytkosti, frázovitosti a dogmatizmu. Plichtovi sa podarilo do filmu pretlačiť prvky nefalšovanej skutočnosti a autentického života.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme od roku 1958 do polovice 60. rokov
V roku 1958 prišiel zlom. Posun v pretrvávajúcej rómskej otázke mal nastať zničením rómskej identity. Rómovia nemali byť považovaní za národnostnú menšinu, ale za ľudí so „zreteľne odlišnou demografickou štruktúrou“. V roku 1958 prišiel do platnosti aj zákon posilňujúci školskú dochádzku, aj zákon zakazujúci kočovný život. Od roku 1965 sa štát zameral na dve úlohy: plnú zamestnanosť práceschopných Rómov a likvidáciu rómskych osád.
Dva filmy Ladislava Kudelku sa venujú likvidácii rómskych osád.
V prvom z nich (Zbohom Péro) zachytáva likvidáciu rómskej osady Péro. Na rozdiel od Upre Roma sa vo filme potláča akákoľvek autenticita. Snímka je poskladaná z inscenovaných záberov a pompéznej orchestrálnej hudby. Film dôverne kopíruje stranícke ideály, stáva sa agitačne vyprázdneným.
Žijú v budúcnosti svojho rodu obsahuje viaceré prvky ako Zbohom Péro (inscenovanie záberov, orchestrálna hudba), no líši sa použitím autentických záberov zo života. Kudelka tu taktiež pripúšťa náročnosť a komplikovanosť riešenia rómskej otázky. Z oboch Kudelkových filmov z prvej polovice šesťdesiatych rokov vyznieva prispôsobenie a asimilácia ako jediná možná alternatíva pre rómskych občanov.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme v druhej polovici 60. rokov
Druhá polovica šesťdesiatych rokov sa nesie v uvoľnenejšej atmosfére. Pozitívny dopad má novovzniknutá spoločensko-politická situácia aj na slovenskú kinematografiu – ako hranú, tak aj dokumentárnu. Dokumentaristi majú možnosť hovoriť o Rómoch pravdivejšie.
Otakar Krivánek vo svojom filme Cesta z roku 1966 dáva priestor samotným Rómom, ich odpovede prevládajú nad minimálnym mimoobrazovým komentárom autora. Krivánek sa vo filme snaží o čo najmenšie manipulovanie skutočnosti. Obraz občas sprevádza jemná ťahavá hudba. Na záver filmu sa dokonca objavuje „veta a nerómskej spoluzodpovednosti za rómske osudy.“
Prvý farebný film (s viacerými čiernobielymi sekvenciami) o Rómoch je od Ivana Húšťavu. Mierou svojej inscenovanosti sa neodlišuje od dokumentov Upre Roma alebo Zbohom Péro, no vďaka svojej poetickosti sa môže zatriediť aj medzi hrané filmy. Poetický film pracuje aj s autentickými zábermi, cez osud malého chlapca rozpráva o vydedenosti Rómov z majoritného obyvateľstva.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme v 70. rokoch
Na začiatku sedemdesiatych rokov prichádzajú roky normalizácie. V dokumentoch o Rómoch sa to prejavuje návratom dogmatizmu, ideologickosti a socialistického realizmu. Počas tohto obdobia vznikajú iba 4 filmy, všetky pracujú v prospech ideológie.
Dokument Pavla Benca Žijú vedľa nás tvoria osobné výpovede troch rómskych väzenkýň, počas ktorých sa vo filme objavujú zábery zo „špinavého“ života v osade. Hlavnou myšlienkou dokumentu je vytvoriť vzorový príklad asimilovaného Róma – kováča, pisára, predavača, sklára. Dokument hovorí o tom, že aj napriek dostatočnej snahe socialistického štátu sa toho málo zmenilo – vina je pripisovaná výhradne Rómom.
Druhý film Pavla Banca, v ktorom sa zaoberá rómskym etnikom, nesie názov Biela cesta vedie z osady. Príbeh rómskeho robotníka tu plní úlohu vzorového príkladu, keď sa vďaka tvrdej práci a usilovnosti dokázal odsťahovať z osady a nájsť si ubytovanie priamo v dedine medzi Nerómami. Dokument opäť podsúva iba dve možnosti pre Rómov – „buď asimilácia, alebo chudoba v špine“.
Štefan Kamenický vo svojom dokumente Komplexná čata rozpráva príbeh pracovitých Rómov, ktorí aj napriek zlým poveternostným podmienkam stúpajú do hory, kde celé dni rúbu stromy. Ich deti za zatiaľ „šťastne hrajú na ihrisku, šťastne si v škole kreslia, sú čistučké, šťastne spia jeden vedľa druhého a večer si v televízii šťastne pozrú Večerníček. Všetko vo filme nasvedčuje tomu, že všetky problémy sú už navždy zažehnané.“ Ale v skutočnosti zažehnané vôbec neboli, len kinematografia slúžiaca režimu zavádzala svojich divákov.
Dokument Kým prejdeme do nového Igora Dobiša tematicky nadväzuje na film Biela cesta vedie z osady (r. Pavol Benca) a akoby pokračuje v jeho príbehu. Vyhlasuje, že pokiaľ chcú žiť Rómovia spokojným, šťastným a slušným životom, musia odísť z osád, ktoré budú vzápätí zničené. Podľa Igora Dobiša a jeho filmu nemala na Slovensku v roku 1990 existovať ani jedna rómska osada.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme na prelome 80. a 90. rokov
Po roku 1979 sa v slovenskej produkcii dlhé roky neobjavil žiadny dokument o Rómoch. Až na konci osemdesiatych rokov túto tému znovuotvoril Mišo Suchý snímkou Šiel som dlho cestou, neskôr nakrútil Martin Slivka rozsiahly dokumentárny seriál Deti vetra (1990). Oba však boli v čase svojho vzniku ojedinelým pokusom poukázať na rómsku otázku. Ďalšia dokumentárna snímka venujúca sa tejto téme sa objavila na konci deväťdesiatych rokov.
Absolventský dokument Miša Suchého vyčnieva nad ostatným dokumentmi zaoberajúcimi sa rómskym obyvateľstvom nezvyčajnou mierou angažovanosti. Tvorca bol niekoľko týždňov ubytovaný v rómskej osade, zúčastnil sa na viacerých tradičných udalostiach, slávnostiach, bol súčasťou obyčajných dní. Suchý tak „na malom priestore dokáže povedať mnohé a hlboké“. Dokument Šiel som dlhou cestou – Džavas mange dlugone dromeha je doteraz považovaný za jeden z najlepších slovenských filmov zaoberajúcich sa témou rómskeho etnika.
Prvým porevolučným dokumentom odkrývajúcim rómsku tému bol šesť a pol-hodinový cyklus Martina Slivku s názvom Deti vetra. 13-dielna séria zachytávajúca rómsky život, históriu, tradície z etnografického hľadiska, čím je prelomovým dielom v histórii dokumentov o Rómoch. Etnografická hodnota filmu sa po rokoch zvýšila z dôvodu postupného ubúdania rómskych tradícií. Cyklus je autentický, badať autorský záujem o snímaných obyvateľov. Tí sú zväčša anonymní. V roku 1990 vzniká rozsiahly záznam rómskej kultúry, ktorý „výrazne vylepšuje vnímanie rómskeho etnika, prehlbuje informácie o ňom, rúca mýty a spochybňuje predsudky“.
Rómovia v slovenskom dokumentárnom filme od konca 90. rokov po súčasnosť
Na konci deväťdesiatych rokov a na začiatku dvadsiateho prvého storočia pribudlo väčšie množstvo slovenských dokumentov o Rómoch. Položartovne sa hovorilo, že „nakrútiť niečo o Cigánoch bolo povinnou jazdou každého dokumentaristu“.
Hlavnou postavou filmu Roberta Kirchhoffa je výtvarník Fero Guldan. Guldan strávil niekoľko dní priamo v osade Hermanovce. Dokument je hodnoverný, zachytáva bezcieľny život viacerých obyvateľov osady, cez rozhovory s Rómami otvára aj tému straty identity, ktorá je výsledkom snáh politického zriadenia minulého režimu.
Dokument To ta trať ide „po stopách stavby železnice medzi Prešovom a Strážskym“ v čase vojnovej Slovenskej republiky. Na výstavbe železnice sa podieľali viacerí Rómovia z východného Slovenska spolu s Rómami z okolitých pracovných táborov. Palo Korec tak otvára dlho obchádzanú (a nepriznanú) tému útlaku rómskeho obyvateľstva počas druhej svetovej vojny.
Stredometrážny film (30 minút) Rómsky dom natočil Marko Škop na objednávku. Hovorí v ňom o „niektorých sociálnych projektoch, čo v tom čase na Slovensku prebiehali s podporou tzv. holandských nadácií.“
Vo svojom ďalšom dokumente Iné svety rozpráva príbeh šiestich rozličných slovenských občanov – Šarišana, Rusnáka, Židovky, Róma a dvoch čistokrvných slovenských mladíkov. Róm Ignác Červeňák v tomto filme odhaľuje svoj neľahký osud – chudoba, kriminálna minulosť. V čase nakrúcania pôsobil ako člen Obecnej hliadky. Marko Škop v tomto filme posúva zobrazovanie osady na ďalšiu úroveň: svojmu protagonistovi Ignácovi dáva kameru, aby natočil osadu z pohľadu jej samotného obyvateľa. V Iných svetoch sa taktiež prvýkrát poukazuje na problémový fenomén úžerníctva v rómskych osadách. Hlavná myšlienka Škopovho dokumentu je „o schopnosti žiť spolu, aj keď sme rôzni.“
Absolventský dokumentárny film Daniely Rusnokovej zobrazuje Soňu Pokutovú, ženu nachádzajúcu sa v bezvýchodiskovej situácii – muž pijan, veľký počet detí, chudoba. Autorka dokumentu sa dostala k svojej hlavnej postave blízko, vzniká hlbší pohľad do vnútra rómskej hrdinky.
Podobne ako Iné svety, ani Slepé lásky sa nezaoberajú výlučne rómskou otázkou. V dokumente o nevidomých ľuďoch vystupuje aj Róm Miro. Jeho láska s Nerómkou a nevidomou Monikou je komplikovaná. Predovšetkým kvôli Monikinej matke, ktorá si neželá, aby sa jej dcéra kamarátila s Rómom. Odhaľuje sa tak nepríjemný paradox: „ak sa niekto musí vyrovnávať v živote s nejakým vlastným hendikepom alebo s hendikepom niekoho celkom blízkeho“ a naučí sa bojovať s predsudkami zakladajúcimi sa na inakosti, neznamená to, že sa automaticky stáva tolerantnejším.
Hlavnou postavou „rómskej trilógie“ Jara Vojteka je známy rómsky aktivista Vlado Sendrei. Vyskytuje sa aj v prvom (krátkometrážnom) dokumente Malá domov, príbehu o mladom rómskom chlapcovi túžiacom stať sa futbalovou hviezdou. Cigáni idú do volieb vyvolali výraznejší mediálny ohlas. Vojtek zachytáva pokus Vlada Sendreia dostať sa do politiky. Dokument nezískal veľa pozitívnej odozvy. Aj napriek náznakom otvárania vážnych tém tieto momenty napokon skĺznu k humoru, odľahčeniu situácie.
Gejza Dezorz debutoval dokumentom, v ktorom detailne rekonštruoval tragickú udalosť z 30. augusta 2010, keď Ľubomír Harman zastrelil rómskych obyvateľov susedného bytu v paneláku v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves, náhodných okoloidúcich a napokon aj sám seba. Film predstavuje kľúčové okamihy ako zrekonštruované hrané scény, a to z pohľadu vraha aj obetí, zároveň však pracuje s autentickými zábermi, skutočnými výpoveďami svedkov, priamych účastníkov a pozostalých. Snímka sa zaoberá aj tým, čo tragickej udalosti predchádzalo. Dokument vyvolal po uvedení vášnivú spoločenskú debatu, podľa kritikov film neprekonal publicistickú rovinu diela, i keď na to tvorcovia mali príležitosť pri inscenovaných scénach. Tie napokon pôsobia ako najväčšia slabina dokumentu.
Oba dokumenty pracujúce s rómskou témou, na ktorých pracovala Jana Bučka s Marekom Šulíkom, pracujú s témou hudby a jej miesta v rómskych životoch.
Marián Kuffa, katolícky kňaz, spolupracoval s Ladislavom Kabošom už pri filme Kdě končí naděje, začína peklo (2003), v ktorom bola zachytená jeho nezištná pomoc bývalým trestancom, bezdomovcom, drogovo závislým, alkoholikom… V roku 2013 sa táto spolupráca opakuje, tentoraz v podobe pomoci v rómskych osadách. Kaboš observačným spôsobom pozoruje Kuffove návštevy v rôznych osadách, medzititulkami ujasňuje miesto, kde sa práve s kamerou nachádza, čím konkretizuje rómskych občanov, ich individuálnu jedinečnosť.
Nakrúcanie filmu Diera v hlave trvalo niekoľko rokov, až ho napokon v roku 2016 Robert Kirchhoff skompletizoval. Film odkrývajúci často zamlčované udalosti spojené s rómskym holokaustom počas druhej svetovej vojny. Kirchhoff dáva priestor Rómom, ktorí holokaust prežili, cestuje za nimi po celej Európe. Aj napriek ich autentickým výpovediam film nehľadá odpovede na otázku: „Kto je vinný?“, sleduje každodenný život Rómov. Názov filmu odkazuje nielen na konkrétne následky fyzických experimentov na rómskych väzňoch, ale funguje aj ako metafora celospoločenskej pamäti, ktorá túto udalosť vytesnila.
Železničná trať Šaľa – Neded
Železničná trať Šaľa – Neded (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 134) je jednokoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Šaľu a Neded.
Jednokoľajná neelektrifikovaná železničná trať spája sídla dolného Považia. Trať sa začína v meste Šaľa a pokračuje južným smerom cez Diakovce, Žihárec a Vlčany. Vedie v relatívnej blízkosti cesty II/573 a rieky Váh a pôvodne sa uvažovalo o prepojení s traťou 136 (Komárno – Kolárovo). Trať bola otvorená 17. októbra 1909.
FA Šiauliai
FA Šiauliai je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Šiauliai.
Bol oficiálne založený v roku 2007. Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Savivaldybės stadionas, ktorý má kapacitu 3 500 miest. Hlavnými farbami klubu sú čierna a žltá.
Melay
Melay môže byť:
Svetový štrajk za budúcnosť klímy
náhľad|Štrajk [[25. januára 2019 v Berlíne]] Svetový štrajk za budúcnosť klímy bol štrajk, ktorý sa uskutočnil 15. marca 2019 ako súčasť hnutia Piatky za budúcnosť. Štrajku sa zúčastnili desaťtisíce žiakov a študentov vo viac než sto krajinách.
Na Slovensku sa štrajk konal v štyroch mestách: Bratislava, Liptovský Mikuláš, Košice a Žilina.
Štrajk začala švédska aktivistka Greta Thunbergová protestovaním pred budovou Švédskeho parlamentu.
Mirande (obec)
Mirande je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
thumb|Mirande Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mélisey
Mélisey môže byť:
Miramont-Latour
Miramont-Latour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verňanka
Verňanka je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 75 obyvateľov.
Teplická kotlina
Vymedzenie
Územie leží vo východnej polovici Kráľovohoľských Tatier. Severný okraj vymedzuje tok Čierneho Váhu, ktorý tvorí hranicu s Važeckým chrbátom (podcelkom Kozích chrbtov) a Vikartovskou priekopou (podcelkom Hornádskej kotliny). Východným smerom nadväzuje Predná hoľa, južným Kráľova hoľa a západným Priehyba, všetko geomorfologické časti Nízkych Tatier.
Ochrana územia
Južná časť kotliny leží v Národnom parku Nízke Tatry, zvyšok územia je súčasťou jeho ochranného pásma. Osobitne chránené lokality sa v tejto časti nevyskytujú.
Turizmus
Táto časť Kráľovohoľských Tatier zastáva špecifickú pozíciu, nakoľko ide o maloplošnú kotlinu s jediným sídlom a jeho blízkym okolím. Kultúrne a národopisne zaujímavá lokalita si uchovala svoju jedinečnosť, k čomu napomohla odľahlá poloha na konci dlhej doliny Čierneho Váhu. Jedinečné sú okrem folklóru aj svahové pivničky mimo obce na skladovanie zemiakov, ktorých časť je dodnes využívaná. Zaujímavosťou je východným okrajom vedená hranica rozvodia Váhu a Hornádu, ktorý neďaleko pramení.
Kotlinou vedie viacero značených trás, ktoré smerujú na hrebeňom vedúcu červeno značenú Cestu hrdinov SNP. Liptovská Teplička je najvhodnejšie východiskové miesto pre výstup na Kráľovu hoľu z liptovskej strany. Čiernovážskou dolinou vedie vyhľadávaná cyklotrasa.
Arménska apoštolská cirkev
Arménska apoštolská cirkev alebo arménska gregoriánska cirkev je jedna z autokefálnych orientálnych ortodoxných cirkví. Považuje sa za miafyzitskú cirkev. Jej najvyšším predstaviteľom je katolikos všetkých Arménov sídliaci v Ečmiadzine.
Cirkev pôsobí na území Arménska a v zahraničí. Má okolo 9 miliónov vyznávačov. V Arménsku má táto cirkev osobitné zákonné postavenie. Okrem katolikosa v Ečmiadzine má cirkev aj katolikosát v Cilícii (katolikos však sídli v Libanone). Cirkev má aj dvoch patriarchov – v Jeruzaleme a Konštantínopole.
<!--
Stručné dejiny
K tomuto územiu a jeho histórii sa viaže aj niekoľko legiend a tradícií. Jedna z nich práve sem umiestňuje rajskú záhradu podľa slov knihy Genezis:
„Potom Pán, Boh, vysadil na východe, v Edene, raj a tam umiestnil človeka, ktorého utvoril.“ (Gn 2, 8) „Z Edenu vytekala rieka, ktorá mala zavlažovať raj, a rozdeľovala sa odtiaľ a tvorila štyri toky.“ (Gn 2, 10) „Meno tretej je Hidekel (Tigris). Tá tečie naproti Asýrii. A štvrtá rieka je Perát (Eufrat).“ (Gn 2, 14).
Tu mala pristať na vrchu Ararat Noemova archa a jej artefakt sa má nachádzať v kláštore Ečmiadzin (Jednorodený zostúpil).
Aj svoj pôvod odvodzujú Arméni biblicky, od vnuka biblického Jafeta menom Hajk. Preto Arméni sami seba ako národ nazývajú Hajkh a svoju krajinu Hajastan.
Príchod kresťanstva
Podľa tradície má kresťanstvo v Arménsku apoštolský pôvod skrz svätých apoštolov Júdu Tadeáša a Bartolomeja. V rokoch 43-66 tu pôsobil sv. Júda Tadeáš, ktorý sa stal prvým patriarchom rodiacej sa cirkvi. Jeho hrob sa nachádza v Maku na juhovýchode Arménska. Druhým apoštolom pôsobiacim v Arménsku je sv. Bartolomej, ktorý sem zamieril po svojej ceste Mezopotámiou. Sv. Bartolomej zomrel mučeníckou smrťou v roku 68 a je pochovaný v juhovýchodnom Arménsku.
Vznik patriarchátu a písomníctva
Od roku 226 ovládli po štátnom prevrate Arménsko Sasánovci a začalo tak dlhé obdobie bojov Arménov s Perziou. V tomto nepokojnom období časť populácie emigrovala do susedného Gruzínska či do Byzancie. Medzi nimi bol aj sv. Gregor, vtedy ešte dieťa. V Cézarey Kapadockej sa dostal ku kresťanstvu a vzdelaniu. Ako dospelý sa sv. Gregor vracia do vlasti a začína šíriť Evanjelium za čo je uveznený. Po zázračnom uzdravení kráľa Tiridata III., ten prepúšťa Gregora z väzenia a sám sa dáva pokrstiť. Tiridates III. veril, že kresťanstvo môže pomôcť zjednoteniu krajiny a preto menuje sv. Gregora prvým katolikosom Arménska. Sv. Gregor odchádza do Cézarey kde z rúk metropolitu Leoncia príma biskupské svätenie.
V roku 301 sa sv. Gregor Osvietiteľ vracia do Arménska kde ho víta kráľ s celým kráľovským dvorom. Kresťanstvo sa stáva prvý krát v histórii štátnym náboženstvom práve v Arménskom kráľovstve. Sv. Gregor zakladá líniu patriarchov – osvietiteľov a do svojej smrti v roku 325 kristianizuje celé Arménsko. Vysvätil množstvo kňazov a biskupov (najmä z radov pohanského kléru).
Sám Gregor bol ženatý a svoj úrad odovzdal synovi. Pôvod Arménov sa odvodzoval od Abraháma (viď vyššie) a tak Arméni prijali prax ženatých patriarchov podobne ako židovský kňazi. Úrad patriarchu - katolikosa aj úrady biskupov boli v tom čase dedičné, čo ukončil až trulský snem v rokoch 691-692.
O rozvoj kresťanstva v Arménsku sa veľkou mierou zaslúžil katolikos Nerses Veľký, vnuk sv. Gregora. Významná bola jeho činnosť v zakladaní monastierov, chrámov a škôl. V roku 365 zvolal synodu do Aštišatu, kde boli z kresťanskej praxe vylúčené preživšie pohanské praktiky. Pre vnútropolitické nepokoje a vojnu s Peržanmi prišiel Nerses o život a na jeho miesto bol zvolený Isaak I. Monaskertský (387-439). Ten reformoval Arménsku cirkev podľa byzantského vzoru. Taktiež pochopil potrebu vlastného písma, nakoľko väčšina populácie nerozumela gréckym a sýrskym textom. Dal teda v roku 406 zostaviť dvornému sekretárovi Mesropovi Maštocovi arménsku abecedu. V roku 422 bol hotový prvý preklad Biblie do Arménčiny. Na preklad použili grécku Septuagintu a pre porovnanie použili sýrsky preklad Pešito. Napokon bola v roku 439 bola podľa byzantského vzoru zostavená arménska liturgia.
Shopping Park Korzo
Shopping Park Korzo je nákupné stredisko na Pestovateľskej ulici, Bratislava - mestská časť Ružinov, miestna časť Trnávka. Nachádza sa blízko Avion Shopping Parku, na druhej strane Ivanskej cesty pri obchodnom dome IKEA.
Arménska apoštolská cirkev
Ekumenické snemy
V roku 431 sa konal v Efeze III. ekumenický koncil (o Bohorodičke a dvoch prirodzenostiach Ježiša Krista), ktorý odsúdil učenie Nestória. Nestoriovi prívrženci vyhnaný z Byzancie sa roztrúsili po východe a ďalej hlásali svoje bludné učenie. Dostali sa aj do Arménska a ich učenie ostro odsúdil už spomínaný sv. Isaak Veľký na ním zvolanom sneme v roku 435. Rozvoj písomníctva a kresťanstva sa nepáčil Perzskej ríši a preto nastupujú z jej strany ostré perzekúcie. Sv. Isaak je poslaný do vyhnanstva (Byzantská časť Arménska) kde v roku 439 zomiera. Arménskemu ľudu je nanucované perzské náboženstvo a situácia sa ešte zhoršuje po arménskom povstaní v roku 451. Mnohý klerici zomierajú spolu s katolikosom Jozefom I. mučeníckou smrťou v roku 454.
Shopping Park Korzo
Výstavba centra začala v marci 2011, otvorené bolo v januári 2012. Na ploche 14 tisíc štvorcových metrov sídli 24 predajní. K dispozícii je parkovisko pre 300 vozidiel vrátane čerpacej stanice.
Arménska apoštolská cirkev
Ekumenické snemy
V roku povstania v Arménsku prebiehal IV. ekumenický snem a to v Chalcedóne. Keďže však Byzancia odmietla porušiť mier s Perziou a pomôcť Arménom v povstaní, napredovala ďalej arménska cirkev osamotene. Na arménskych snemoch v rokoch 491 (Vagharšapat) a 506 (Divin) neprijala arménska cirkev učenie Chalcedónskeho koncilu.
Shopping Park Korzo
Zaujímavé je využitie geotermálnej energie, na vykurovanie centra sa používa voda čerpaná z hĺbky teploty 45 stupňov Celzia.
Arménska apoštolská cirkev
Ekumenické snemy
Nasledovné obdobie prinášalo rôzne situácie v podobe zjednocovacích snáh s Byzanciou či únie s Rímom (po I. krížovej výprave). Aj keď Kristologicky bola arménska cirkev takmer zjednotená s Byzanciou, neprijala jej nadriadenosť a tak žiadne zjednotenie nepretrvalo.
Vierouka a liturgická prax
Arménska Apoštolská cirkev uznáva prvé tri ekumenické snemy. Neprijala závery Chalcedonského koncilu a tak zostáva do dnešných dní miafyzitskou cirkvou. Používa Nicejsko-carihradské a Atanaziovské vyznanie viery. Pravoslavná je v učení o zostúpení Svätého ducha a v modlitbách za zomrelých. Arméni neveria v očistec, zavrhujú odpustky a neudeľujú sviatosť pomazania chorých. Ústredným bodom je sviatosť Eucharistie, pri ktorej sa používa nekvasený chlieb a víno sa nemieša s vodou. Manželstvo je nerozlučné s výnimkou narušenia manželskej vernosti (právo povoliť rozvod má katolikos). Manželstvo sa povoľuje aj vysväteným diakonom. V hierarchii nasledujú ženatí kňazi, neženatí kňazi, protopresbyteri, vardapeti a biskupi. Spomedzi biskupov sú volený patriarchovia.
Arménska apoštolská cirkev je rozdelená na dva katolikáty a dva patriarcháty. Patriarchovia Ečmiadzinu a Cilície majú titul katolikos (právo svätiť myro a biskupov), patriarchovia Jeruzaléma a Konštantinopolu sú duchovne podriadený katolikosovi v Ečmiadzine. Do Arménskej apoštolskej cirkvi patrí asi 6 miliónov veriacich. Okrem toho je asi 150 tisíc arménskych katolíkov pod správou katolíckeho patriarchu Cilície.
Liturgická prax má základy v 4. – 5. Storočí a ustálená je od 9. Storočia. V liturgii sa používa arménsky jazyk, sýrska liturgia sv. Jakuba a liturgia Bazila Veľkého so znakmi sýrskej, gréckej a latinskej liturgie. Liturgiu sprevádza polyfonický spev a hra na tradičné hudobné nástroje (cingra a kešoc). -->
Styla
Obchodné centrum STYLA je špecializované nákupné stredisko na produkty a služby pre bývanie. Nachádza sa vedľa obchodného centra Shopping Palace v Ružinove v miestnej časti Trnávka.
Centrum bolo otvorené 4. marca 2017 a na ploche 24 300 metrov štvorcových je asi 45 predajní a poskytovateľov služieb.
Mercœur
Mercoeur môže byť:
František Foltýn
František Foltýn (pseudonym: François sans crayon ; * 9. jún 1891, Královské Stachy, dnes Stachy† 18. jún 1976, Brno) bol česko-moravský maliar, významný predstaviteľ československej medzivojnovej moderny.
Manitol
Manitol je alkoholický cukor, ktorý sa v potravinárskom priemysle využíva ako umelé sladidlo vhodné aj pre diabetikov (E číslo E 421). Okrem toho sa kvôli svojim osmotickým vlastnostiam využíva aj v medicíne. Podáva sa aj ústne, ale častejšie injekčne. Jeho objav sa pripisuje francúzskemu chemikovi Joseph Louis Proust v roku 1806. Taktiež sa nachádza aj na zozname zakázaných látok svetovej antidopingovej agentúry, kvôli obávam, že by mohol zakryť užívanie iných dopingových látok. Po chemickej stránke ide o izomér sorbitolu, ktorý sa líši len orientáciou hydroxylovej skupiny na 2. atóme uhlíka.
Priemyselná výroba
Priemyselne sa manitol vyrába hydrogenáciou fruktózy, ktorá sa vyrába buď z škrobu alebo sacharózy (kuchynský cukor). Aj keď škrob je lacnejší než sacharóza reakcia, ktorou sa z neho vyrába fruktóza je zložitejšia a vzniknutý produkt obsahuje približne 42 % fruktózy, 52 % glukózy a 6 % maltózy. Pri výroby fruktózy zo sacharózy je ju potrebné iba hydrolyzovať, pričom vznikne tvz. invertný cukor - zmes glukózy a fruktózy v pomere približne 1:1. V oboch prípadoch sa však tieto zmesi ďalej chromatograficky spracúvajú na 90 - 95 % fruktózu. Tá sa potom v prítomnosti katalytického množstva niklu hydrogenuje za vzniku zmesi manitolu a sorbitolu.
Extrakcia
Keďže sa manitol dá získať z mnohých prírodných zdrojov, vrátane takmer všetkých rastlín, niekedy sa uprednostňuje namiesto chemickej syntézy jeho extrakcia. Napríklad v číne je extrakcia z morských rias najbežnejším spôsobom jeho výroby. Manitol sa vo výlučkoch rastlín rastlín nachádza v koncentráciách od 20 % až po 90 %. Bežne sa extrakcia vykonáva priemyselným soxhletovým extraktorom pomocou etanolu, metanolu a vody. Extrakt sa potom hydrolyzuje, pričom sa následne manitol kryštalizuje s výťažkom približne okolo 18 % z pôvodného prírodného produktu. Modernejšou metódou je extrakcia pomocou superkritických tekutín, t.j. tekutiny ktoré majú vlastnosti aj plynu aj tekutiny. Výhodou je, takúto superkritickú tekutinu stačí cez zdroj manitolu prečerpať pričom od manitolu ju potom jednoducho možno oddeliť s minimálnym množstvom vedľajších produktov. Takouto tekutinou môže byť napríklad oxid uhličitý, ktorého je oproti bežným extrakčným činidlám potrebné menšie množstvo. Pre porovnanie na extrakciu manitolu z 1 g olivových listov je pri bežnej extrakcii potrebných 194,4 g etanolu oproti 141,7 g superkritického CO2. Ešte lacnejšou a efektívnejšou alternatívou k oxidu uhličitému je superkritická voda, ktorej je na 1 g olivových listov potrebnej iba 4,01 g s výťažkom 76,75 % manitolu. Nevýhodou oproti bežným extrakciám je však, že aby látka dosiahla superkritického skupenstva je potrebná zvýšená teplota a tlaku.
Medicína
Kvôli svojím osmotickým vlastnostiam sa využíva ako osmotické diuretikum, ktoré absorbuje tekutiny z očí a mozgu, a preto sa okrem jeho diuretického využitia využíva aj na prvotnú liečbu akútne zvýšeného vnutrolebkového tlaku, napríklad po úraze hlavy , taktiež na liečbu zvýšeného vnútroočného tlaku, napr. pri zelenom zákale a na liečbu vodnatieľky.
Okrem toho sa používa aj na liečbu niektorých prípadov zlyhania obličiek so zníženou tvorbou moču a taktiež na urýchlenie vylučovania niektorých toxínov z tela.
Pri ústnych dávkach vyšších než 20 g pôsobí ako osmotické laxatívum.
Pri vdychnutí dráždi pľúca, preto bolo navrhnuté jeho použitie ako alternatívna metóda na diagnózu astmy vyvolanej námahou. Podľa štúdia z roku 2013 však zatiaľ neexistujú dostatočné dôkazy užitočnosti pre toto využitie.
Potravinárstvo
Manitol má relatívne nízky glykemický index, čo znamená nemá až taký vplyv na hladinu krvného cukru ako sacharóza, a preto je vhodným sladidlom aj pre diabetikov. Aj keď má vyššiu entalpiu rozpúšťania ako ostatné alkoholické cukry, pri úplnom rozpustení vyvoláva silný pocit chladu v ústach, podobný ako napr. niektoré žuvačky a mentolové cukríky. Okrem toho je len veľmi málo hygroskopický a vodu zo vzduchu nezačne absorbovať až kým vzduch nie je až na 98 % vlhký. Preto je vhodný na použitie v rôznom sušenom ovocí, tvrdých cukríkoch, v žuvačkách, atď.
Analytická chémia
Pri zmiešaní s kyselinou boritou vytvára komplex, ktorý je silnejší než samotná kyselina boritá, čo umožňuje merania s vyššou presnosťou pri volumetrickej analýze s touto kyselinou.
Mikrobiológia
V mikrobiológii sa manitol používa ako zložka na prípravu rôznych živných pôd pre mikroorganizmy.
Plemená kačíc
thumb|[[Švédska modrá kačica]] Výsledkom dlhodobého šľachtenia bolo vyšľachtených niekoľko stoviek plemien kačíc. Na domestikácii kačíc sa podieľalo niekoľko divých druhov kačíc: kačica divá (Anas platyrhynchos), v Amerike kačica pižmová (ľudovo pižmovka) (Cairina moschata). Vzájomným krížením medzi domestikovanými plemenami kačice divej a kačice pižmovej vzniká neplodný alebo čiastočne plodný hybrid známy ako mulard alebo barbarie.
Klasifikácia plemien kačíc
Plemená odvodené od kačice divej sa dajú rozdeliť podľa rôznych kritérií:
podľa veľkosti
thumb|[[Indický bežec]]
Plemena kačice pižmovej
Kačica pižmová na rozdiel od kačice divej v zajatí nevytvorila pravé plemená, skôr sa jedná o farebné rázy. Chová sa v týchto farebných rázoch:
Mirannes
Mirannes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Méré
Méré môže byť:
Rezidencia (Filipopolis)
Rezidencia sú ruiny antického komplexu budov, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu v rámci komplexu plovdivského rímskeho fóra.
Dejiny
Komplex bol postavený v prvej polovici 4. storočia počas panovania cisára Konštantína Veľkého, v čase keď Filipopolis zažíval novú etapu výstavby. Komplex počas svojej existencie prešiel niekoľkými rekonštrukciami. Predpokladá sa, že stavba existovala do 6. storočia.
Charakteristika
Ide o rozľahlý reprezentatívny komplex spojených neskoroantických budov. Poloha komplexu v blízkosti centrálneho mestského jadra naznačuje, že išlo o rezidenciu významného občana s významným postavením v správe mesta (či už z politického, náboženského, alebo administratívneho hľadiska). Je pravdepodobné, že sídlo malo predovšetkým obytné funkcie. Architektonická schéma komplexu však dáva dôvod predpokladať, že okrem funkcie bohatého sídla sa v ňom konali aj rôzne verejné stretnutia a podujatia.
Rezidencia pozostáva z niekoľkých budov s jasným funkčným účelom. Išlo o reprezentačnú budovu, obytnú budovu a správnu (hospodársku) budovu.
Budova s reprezentatívnou funkciou pozostávala z troch hlavných miestností a jednej pomocnej miestnosti umiestnených pozdĺž hlavnej osi budovy. Prvá centrálna miestnosť, ktorá slúžila na prijímanie návštev, sa vyznačovala bohato zdobenou mozaikovou podlahou o celkovej ploche cca 70 m². Zobrazenia na mozaikách sú geometrické (šesťuholníky, osemuholníky, kruhy) a figurálne (zobrazenia vtákov, ovocia a nádob). Reprezentatívnosť budovy bola definovaná nielen mozaikovými podlahami, ale aj starostlivo opracovaným povrchom stien v interiéri. Steny boli omietnuté jemnou omietkou v rôznych farbách (červenej, žltej a oranžovej), rôzne farebné diely tak vytvárali pravouhlé panely, na ktorých bola s najväčšou pravdepodobnosťou reliéfová výzdoba. Za touto prijímacou halou sa nachádzali dve miestnosti štvorcového pôdorysu pokrývajúce celú šírku budovy. Jedna z týchto miestností mala mozaikovú podlahu (mozaika v tejto miestnosti pozostávala z rastlinných a geometrických motívov), podlaha druhej miestnosti bola pokrytá vrstvou omietky. Za hlavnými miestnosťami nasledovala posledná menšia pomocná miestnosť zakončená na západnej strane exedrou.
V stenách budov komplexu sa našli potrubia, ktoré slúžili na vykurovanie budovy. V hospodárskej budovy komplexu boli v stenách objavené aj vertikálne položené hlinené rúry, ktoré zabezpečovali lepšiu cirkuláciu vzduchu.
Méréville
Méréville môže byť: