cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Organické duševné poruchy vrátane symptomatických (MKCH-10)
Cievna demencia je dôsledkom infarktovania mozgu zavineného vaskulárnou chorobou vrátane hypertenznej cerebrovaskulárnej choroby. Infarkty sú zvyčajne malé, ale majú kumulatívny účinok. Začiatok je zvyčajne vo vyššom veku. Zahŕňa:
Mériones
Mériones alebo Mérionés alebo Meriones môže byť v gréckej mytológii:
Organické duševné poruchy vrátane symptomatických (MKCH-10)
F02* - DEMENCIA PRI INÝCH CHOROBÁCH ZATRIEDENÝCH INDE
Mériones
Meriones môže byť aj:
Organické duševné poruchy vrátane symptomatických (MKCH-10)
Prípady demencie zavinené alebo pravdepodobne zavinené inými príčinami ako Alzheimerova choroba alebo cerebrovaskulárna choroba. Môže sa začať kedykoľvek v živote, ale iba zriedka v starobe.
F03 - NEŠPECIFIKOVANÁ DEMENCIA Nezahŕňa:
F04 - ORGANICKÝ AMNESTICKÝ SYNDRÓM NEZAVINENÝ ALKOHOLOM ALEBO INÝMI PSYCHOAKTÍVNYMI LÁTKAMI
Syndróm nápadného zhoršenia novopamäte aj staropamäte so zachovaním bezprostredného rozpamätania; znížená schopnosť naučiť sa novú látku a dezorientovanosť v čase. Výraznou črtou môže byť konfabulácia, ale vnímanie a iné poznávacie funkcie vrátane intelektu sú zvyčajne nedotknuté. Prognóza závisí od priebehu základnej poruchy.
F05 - DELÍRIUM NEZAVINENÉ ALKOHOLOM ALEBO INÝMI PSYCHOAKTÍVNYMI LÁTKAMI
Etiologicky nešpecifikovaný organický mozgový syndróm charakterizovaný súbežnými poruchami vedomia a pozornosti, vnímania, myslenia, pamäte, psychomotoriky, emócií a spánkového rytmu. Trvanie je rozličné a závažnosť kolíše od miernej až po veľmi ťažkú.
F06 - INÉ DUŠEVNÉ PORUCHY ZAPRÍČINENÉ POŠKODENÍM A DYSFUNKCIOU MOZGU A SOMATICKOU CHOROBOU
Zahŕňa najrozličnejšie poruchy v príčinnej súvislosti s poškodením mozgu v dôsledku primárnej mozgovej choroby, systémovej choroby sekundárne postihujúcej mozog, exogénnych toxických látok alebo hormónov, endokrinných porúch alebo iných somatických chorôb.
tela (pozri F44.-). Porucha vzniká v dôsledku organickej choroby.
Zmeny osobnosti a správania môžu byť zvyškovou alebo sprievodnou poruchou mozgovej choroby alebo poškodenia či dysfunkcie mozgu.
F09 - NEŠPECIFIKOVANÁ ORGANICKÁ ALEBO SYMPTOMATICKÁ PSYCHICKÁ PORUCHA
Paulhe
Paulhe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Odveta
Odveta alebo retorzia môže byť:
Paulhe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Odveta
Odveta môže byť aj:
Paulhe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 342 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gunstett
Gunstett je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sigma-kalkul
Sigma kalkul je beztypový deklaratívny jazyk, ktorý popisuje minimálny model objektovo orientovaného programovania. Slúži ako formálna báza pre model výpočtu s netypovanými objektami. Pre symbol sigma sa používa grécke písmo ς.
Menej formálne povedané je sigma kalkul veľmi jednoduchý programovací jazyk, ktorého program je práve jeden ς-výraz. Vďaka jednoduchosti jazyka je možné formálne a presne matematicky popísať sémantiku výpočtu modelovaného ς-výrazom v tomto jazyku.
Definícia
ς-výraz je výraz v tvare: kde pre n \geq 0 je l_n je unikátne návestie metódy objektu, \varsigma je tzv. binder, ktorý naväzuje hostujúci objekt na premennú v argumente x_n a e_n je telo metódy. ς-výraz pre invokáciu alebo modifikáciu metódy redukujeme na jednoduchší výraz. Redukcia musí byť validná substitúcia, t.j. textová náhrada, po ktorej sa žiadna voľná premenná nestane viazanou. Voľná premenná je taká premenná tela metódy, ktorá sa aspoň raz v rámci objektu vyskytuje voľne, teda mimo bindera. Analogicky, viazaná premenná je taká premenná, ktorá je v každom výskyte viazaná ako parameter bindera.
Pamäť s priamym prístupom
náhľad|Rôzne typy pamäte RAM Pamäť s priamym prístupom alebo RAM je pamäť s voľným (náhodným, ľubovoľným) prístupom. Čas zápisu do pamäte je rovnaký bez ohľadu na umiestnenie údaja v pamäti. Jej opakom je pamäť so sekvenčným prístupom. Prvé polovodičové RAM prišli na trh na začiatku sedemdesiatych rokov.
RAM v užšom zmysle
Dnes sa používa označenie RAM nepresne len ako synonymum pre operačnú pamäť (pozostáva z RAM článkov) alebo len pre RWM (Read-Write Memory = Pamäť pre čítanie a zápis). Pamäte typu RAM sú dnes výhradne polovodičové, kedysi sa používali pamäte napríklad feritové, pamäte na tenkých vrstvách či bubnové pamäte. Polovodičové RAM sú veľmi rýchle, ale sú drahšie ako iné typy. Používajú sa predovšetkým ako operačné pamäte počítačov. Slúžia na ukladanie údajov, ktoré počítač potrebuje na spracovanie práve vykonávanej úlohy.
Označenie RAM sa niekedy nepresne používa aj ako synonymum len pre DRAM.
Externá RAM
Údaje, ktoré treba uchovať aj po vypnutí počítača sa ukladajú do externej pamäte počítača typu RAM - to je napr. disková mechanika, CD-ROM, disketa a.i., ktoré sú podstatne pomalšie ako polovodičová RAM, ale nezávislé od napájania, lacnejšie a môžu mať podstatne vyššie kapacity.
Stúpavosť
Stúpavosť (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je zmena výšky lietadla za istý časový úsek počas stúpania. Údaj stúpavosti sa spravidla viaže na relatívne dlhší časový interval (desiatky sekúnd, minúty). Stúpavosť sa vyjadruje v metroch za sekundu, alebo stopách za sekundu, resp. stopách za minútu.
Rekord v stúpavosti drží stroj MiG-29, ktorý dosiahol stúpavosť 330 m/s. Priemerná stúpavosť strojov MiG-29 sa pohybuje okolo 109 m/s, ktorú stroj dosahuje od hladiny mora do 6000 m.
3664 Anneres
3664 Anneres je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Ervín Semian
Ervín Semian (* 24. január 1921, Devičie – † 20. december 1965, Bratislava) bol slovenský maliar (umelec).
Životopis
Absolvoval štátne reálne gymnázium, v roku 19391943 mimoriadny poslucháč na oddelení kreslenia a maľby SVŠT v Bratislave. Výtvarný redaktor denníka Pravda, 19571958 inštruktor výtvarných krúžkov ĽUT pre Banskobystrický kraj. Umelecký inšpektor SNR pre školstvo a kultúru. Príslušník skupiny nadrealistov. Autor figurálnych kresieb a ilustrátor. V rkp. zanechal niekoľko zápisníkov myšlienok a úvah, postrehov a udalostí. Roku 1945 zakladajúci člen skupiny 29. augusta, od roku 1945 člen ZSVU. Jeho diela sú v zbierkach SNG v Bratislave a v súkromnom majetku.
Hólmsá
Hólmsá je rieka na Islande, tečúca juhovýchodne od hlavného mesta Reykjavík. Rieka pramení pri jazere Selvat v sopečnom pohorí Bláfjöll.
Varna (kasta)
Varna (, dosl. „farba“) je spoločenská kasta v systéme rozčlenenia obyvateľstva starovekej Indie.
Kasty počas stáročí prešli štiepením na podskupiny. Neskôr pribudli páriovia, nazývaní aj nedotknuteľní, (Mahátma Gándhí ich nazval haridžanovia t. j. „božie deti“), ktorí stoja prakticky najnižšie, vykonávajú najmenej platené práce. V poslednej dobe im indický parlament zákonom zaručil práva a sociálnu pomoc.
Džáti – podskupina varny. Každý hinduista sa narodí do jednej z tisícov spoločenských skupín – džáti. Predpokladá sa, že hinduisti sa do určitej kasty rodia na základe svojej minulej karmy. Kasta rodiny tradične predurčuje povolanie svojich členov, dokonca i budúcich partnerov. Existujú kasty určitých profesií, ako napr. hrnčiarov, brašnárov atď. Dnes sa tieto sociálne bariéry pomaly začínajú stierať.
Troisfontaines-la-Ville
Troisfontaines-la-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Srínivása Ajjangár Rámánudžan
Srínivása Ajjangár Rámánudžan (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿; * 22. december 1887, Erode, India – † 26. apríl 1920, Chetput) bol indický matematik, široko uznávaný ako jeden z najbrilantnejších v nedávnej histórii. Prakticky bez akéhokoľvek formálneho vzdelania v matematike prispel podstatne k oblastiam analýzy, teórie čísel a nekonečných radov.
Životopis
Rámánudžan, ktorý sa narodil a vyrastal v Erode v štáte Tamilnádu v Indii, bol prvýkrát oboznámený s formálnou matematikou vo veku desiatich rokov. Preukázal prirodzený talent v matematike a S. L. Loney mu poskytol knihy o pokročilej trigonometrii. Knihu zvádol vo veku trinástich rokov a objavil aj vlastné zákonistosti. V škole preukázal skutočného génia a získal od školy ocenenia. Vo veku sedemnástich rokov Ramanujan viedol vlastný matematický výskum Bernoulliho čísel a Eulerovej–Mascheroniho konštanty. Získal štipendium na štúdium na štátnej vysokej škole v Kumbhakóname. Neuspel v predmetoch netýkajúcich sa matematiky a stratil nárok na štipendium. Potom prestúpil na inú vysokú školu so zámerom vykonávať tam nezávislý matematický výskum. V roku 1909 si zobral za manželku deväťročnú Džanaki Ammal v súlade so želaním svojich rodičov. Na živobytie si zarábal ako úradník v Madras Port Trust Office. V rokoch 19121913 Ramanujan poslal vzorky svojich hypotéz trom akademikom na Cambridgskej univerzite. Iba G. H. Hardy rozpoznal jeho vynikajúcu prácu a požiadal Ramanujana, aby pod jeho vedením študoval v Cambridgi.
Rámánudžan celý život trpel zdravotnými problémami. Jeho stav sa po príchode do Británie zhoršil a bola mu diagnostikovaná tuberkulóza a závažný nedostatok vitamínov. Bol odoslaný na ústavnú liečbu do sanatória. V roku 1919 sa vrátil Kumbakonamu, kde krátko na to roku 1920 zomrel.
Za svoj krátky život, počas nezávislej práce a spolupráce s Hardym, Rámánudžan zozbieral vyše 3 500 výsledkov (väčšinou ohľadne identít a rovníc). Hoci malé množstvo týchto výsledkov bolo chybných a niektoré už boli iným matematikom známe, neskôr bola dokázaná správnosť väčšiny jeho výsledkov. Formuloval výsledky, ktoré boli originálne a veľmi nekonvenčné, ako Ramanujanovo prvočíslo a Ramanujanova théta funkcia, a tieto inšpirovali množstvo ďalšieho výskumu. Niektoré z jeho najdôležitejších objavov však iba pomaly vstupovali do matematického mainstreamu. Nedávno našli Rámánudžanove vzorce aplikáciu na poli kryštalografie a teórii superstrún. Medzinárodne začal vychádzať Ramanujan Journal s cieľom publikovať prácu vo všetkých oblastiach matematiky, ktoré Rámánudžan ovplyvnil.
Železničná stanica Kraľovany
Železničná stanica Kraľovany je hlavná železničná stanica v Kraľovanoch.
Čchang-e 2
Sonda je súčasťou prvej fázy čínskeho kozmického výskumu Mesiaca (všeobecne nazývaného program Čchang-e), ktorá zahŕňa podrobný výskum Mesiaca z jeho obežnej dráhy. Z technologického hľadiska je táto sonda podobná svojej predchodkyni Čchang-e i chao, obsahuje aj podobné vedecké vybavenie, na rozdiel od nej má však viacero vylepšení, napr. výkonnejšiu CCD kameru na snímkovanie Mesiaca. Celková hmotnosť sondy je 2 480 kg.
Sonda odštartovala 1. októbra 2010 o 11:00 UTC z kozmodrómu Si-čchang pomocou nosnej rakety Čchang-čeng 3C. Pri tomto štarte bola na rozdiel od Čchang-e i chao použitá výkonnejšia nosná raketa, aby mohlo k prechodu na translunárnu dráhu dôjsť skôr. Počiatočná geocentrická parkovacia dráha tak dosahoval približné parametre 200 x 380 000 km. Doba preletu k Mesiacu tak bola skrátená na 5 dní oproti 12 dňom pri Čchang-e i chao. Čchang-e er chao tak bola na selenocentrickú dráhu navedená už 6. októbra 2010. 9. októbra bola sonda navedená na približne kruhovú pracovnú dráhu vo výške 100 km, 26. októbra bolo pericyntium tejto dráhy znížené na 15 km a sonda naplno spustila vedecký výskum Mesiaca, pričom robila snímky povrchu s rozlíšením takmer 1 meter/pixel.
9. júna 2011 sonda ukončila blízky výskum Mesiaca a po zážihu korekčného motora sa odpútala z jeho obežnej dráhy a prešla na barycentrickú dráhu mieriacu do libračného bodu L2. Stala sa tak historicky prvou sondou, ktorá takýto priamy prechod zo selenocentrickej dráhy do libračného bodu L2 uskutočnila a tiež v tom čase najvzdialenejšou čínskou sondou. V tomto bode sonda pokračovala vo výskume medziplanetárneho priestoru. Po manévri 15. apríla 2012 sonda oblasť tohto bodu opustila a ako prvá čínska sonda prešla na medziplanetárnu dráhu, ktorá ju naviedla k stretnutiu s planétkou 4179 Toutatis. Okolo nej sonda preletela v tesnej blízkosti (menej ako 3,2 km) 13. decembra 2012, pričom získala viacero kvalitných snímok tejto planétky.
Tuukka Mäntylä
Tuukka Mäntylä (* 25. máj 1981, Tampere) je bývalý fínsky hokejový obranca.
Klubový hokej
Bol hráčom klubu fínskej najvyššej súťaže Tappara Tampere, v ktorého drese získal dvakrát majstrovský titul (2003, 2016). Hrával aj vo Švédsku a v KHL.
Reprezentácia
Tréner Erkka Westerlund ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige, kde vybojoval bronz. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Banát
Banát, prípadne po slovansky bánovina, môže byť:
Juraj Senický-Bohuš
Juraj Senický-Bohuš (* 1687, Banská Bystrica - † 22. máj 1722, Kežmarok) bol  pedagóg, prírodovedec.
Životopis
Študoval v Banskej Bystrici. Konrektor školy v Banskej Štiavnici. Autor zemepisno-historického popisu Spišskej stolice, práce o Demänovskej jaskyni, ktorú vydal Matej Bel v diele Hungariae antiquae... (1723).
3665 Fitzgerald
3665 Fitzgerald je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 19. marca 1979.
Organizácia
Organizácia alebo organizovanie môže byť:
Liptovský Trnovec
Liptovský Trnovec je obec na Slovensku v okrese Liptovský Mikuláš.
Polohopis
Leží v Liptovskej kotline na severnom brehu vodnej nádrže Liptovská Mara. Cez obec preteká potok Petruška, ktorý sa západne od stredu obce vlieva do tzv. trnoveckej zátoky Liptovskej Mary. Intravilán obce je vklinený medzi vrchy Hrádok (683 m n. m.) na severe, Krochva (655 m n. m.) na východe a Hájiky (613 m n. m.) na západe. Nachádza sa 6 km severozápadne od okresného mesta, priamo pri ceste II. triedy číslo 584. Súčasťou obce je miestna časť Beňušovce vzdialená 2,5 km severne.
Turizmus
Súčasťou katastrálneho územia obce je chránený areál Ratkovie, ktorý zahŕňa polostrov vybiehajúci do priehrady spoločne s priľahlými vodami. Na severe zasahuje do územia obce TANAP.
Občianska vybavenosť
Južne od intravilánu obce sa pri brehoch vodnej nádrže rozkladá jediné rekreačné stredisko na Liptovskej Mare, Liptovský Trnovec-Ráztoky, s autokempingom, chatovou osadou a reštauráciou. Areál Aquaparku Tatralandia je vzdialený cca 2 km juhovýchodne od obce.
Mlázovice
Mlázovice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 555 obyvateľov, z toho 260 mužov a 295 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,0 roka (muži 44,0 roka, ženy 47,7 roka).
Argeus
Argeus (starogr. Αργεύς – Argeus) môže byť:
Peux-et-Couffouleux
Peux-et-Couffouleux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 106 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Haegen
Haegen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Štefan Martauz
Štefan Martauz (* 18. marec 1957, Považská Bystrica) do roku 1980 známy pod menom Štefan Lapuník, je slovenský animátor a režisér animovaných filmov.
Charakteristiky tvorby
Štefan Martauz patrí do tretej generácie animátorov spolu s Vladimírom Malíkom, Jaroslavom Baranom, Ondrejom Slivkom, Ladislavom Csurmom, Valériou Takáčovou a Petrom Cigánom. Bolo to obdobie koncom 70. rokov, kedy bola pre slovenský animovaný film charakteristická diferenciácia výtvarných prejavov a literárnych žánrov. Animovaná tvorba začínala disponovať výtvarníkmi špecializovanými na film a výrazný podiel na celkových výsledkoch animovanej tvorby tiež mala televízia a preferovanie filmových seriálov. Dominovala najmä rozprávka, ktorú možno označiť za ťažisko jeho tvorby. Filmy, na ktorých sa podieľal boli teda určené prevažne detskému divákovi (až na pár grotesiek, určených aj dospelému divákovi). Išlo najmä o tvorbu večerníčkov, ako napríklad Hrdinovia siedmich morí (1991), kde pracoval napríklad s drevom, plastom, textilom aj kovom. Pri tvorbe zúžitkoval svoje skúsenosti z klubu amatérov, či školskej stáže, ktorú mal v Zlíne, kde sa naučil mnoho o bábkovom filme, a stal sa tak v osemdesiatych rokoch, ktoré sú považované za zlatú éru slovenského animovaného filmu, popredným tvorcom a animátorom bábkového filmu. Preslávil sa skôr spoluprácami, kedy na filme, či seriáloch pracovalo viacero autorov, avšak ako sám povedal, vždy ho lákal práve autorský film, s určitým filozofickým presahom. Ten, napriek tomu, že je v jeho tvorbe mierne v úzadí, sú jeho animácie na vysokej úrovni a v dielach bádať hravosť, aj precíznosť. V osemdesiatych rokoch sa venoval tiež tvorbe titulkov do hraných filmov, ktoré ručne maľoval na priesvitné fólie a taktiež pracoval aj „claymation“ technikou, teda animoval z plastelíny (Figúrky a figuríny, 1982, r. František Jurišič). V nultých rokoch tiež využil aj počítačovú animáciu, pri zahraničnom projekte s názvom Slniečko a spolupracoval aj na filme Slepé lásky (2008) Juraja Lehotského.
Plodnica
Plodnica (iné názvy: sporokarp [v širšom zmysle]; pri vyšších hubách aj: karpofor, karposóma, ľudovo huba) je na tvorbu výtrusov slúžiaca morfologicky odlišná časť stielky tých húb, ktoré počas svojho života majú aj teleomorf ( iné názvy: teleomorfa, teleomorfné/pohlavné štádium, teleomorfná/pohlavná forma, perfektná forma ), pričom teleomorf konkrétne majú zložitejšie vyššie huby (presnejšie: zložitejšie vreckaté huby a zložitejšie bazídiové huby]), ojedinele aj niektoré jednoduchšie bazídiové huby (t.j. niektoré hrdze a niektoré snete) a ojedinele aj niektoré nižšie huby (napr. niektoré plesne). V širšom ponímaní sa ako plodnica (sporokarp v širšom zmysle) označuje akýkoľvek kompaktný útvar slúžiaci na tvorbu výtrusov, t.j. okrem útvarov z definície z predchádzajúcej vety aj: Plodnice v širšom ponímaní sa zvyknú označovať aj výrazmi fruktifikácia, fruktifikačný útvar, fruktifikačný orgán (i keď všetky tieto výrazy majú aj iné či širšie významy). Pri ktorejkoľvek definícii sa ako plodnica (sporokarp) zvyknú označovať aj príslušné útvary u lišajníkov.
Menšie plodnice (t.j. napríklad plodnice slizoviek či vreckatých húb) sa často označujú aj ako plodnička
Charakteristika
Plodnica slúži na produkciu výtrusov a tým pádom na rozmnožovanie. Plodnice väčšinou vyrastajú z podhubia (mycélia) nad zemský povrch, u niektorých druhov húb však môžu byť aj podzemné, napríklad u hľuzovky. Nadobúdajú najrôznejšie veľkosti, tvary a farby, čo sa uplatňuje pri poznávaní a klasifikácii húb.
Monolit (prirodzený)
thumb|Diablova skala v USA
Plodnica
Druhy
Ak sa použije definícia podľa prvej vety tohto článku sa rozlišuje :
Monolit (prirodzený)
Monolit je hocijaký samostatne stojací kameň vytvorený prírodou.
Plodnica
Druhy
Ak sa použije definícia z druhej vety úvodu tohto článku, je ďalším typom plodnice u vreckatých húb konidióma (napr. pyknida); okrem toho sú potom ďalšími typmi plodnice sporokarp v užšom zmysle, sorokarp, cystokarp a útvar vytváraný myxobaktériami.
Bazídiokarp
U húb bazídiových sa plodnica najčastejšie skladá z hlúbika a klobúk. Klobúk obsahuje výtrusorodé rúško usporiadané najčastejšie do rúrok alebo lupeňov. Z anatomického pohľadu je plodnica tvorená plektenchýmom, nepravým pletivom spleteným z hubových vlákien.
Monolit (prirodzený)
Najväčším monolitom na svete je Mount Augustus, nachádzajúci sa na západe Austrálie. Bije sa o prvenstvo (nie je isté, že je to jedna skala) so známejšou Ayersovou skalou nachádzajúcej sa tiež v Austrálii.
3666 Holman
3666 Holman je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil J. C. Muzzio 19. apríla 1979.
Vaillant (Haute-Marne)
Vaillant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pokuta
Pokuta je peňažný postih, ktorú je povinná zaplatiť fyzická alebo právnická osoba pri porušení určitých právnych predpisov.
Hospodárska pokuta
Hospodárske pokuty sa odvádzajú do príslušného štátneho rozpočtu. Hospodársku pokutu nemožno uložiť rozpočtovým organizáciám.
25 (album)
25 je tretí štúdiový album anglickej speváčky a skladateľky Adele. Vydaný bol 20. novembra 2015 prostredníctvom XL Recordings. Album bol nominovaný na Grammy Award v kategórii Album roka a Najlepší popový vokálny album, kým pieseň „Hello“ obdržala nominácie v kategórii Pieseň roka, Nahrávka roka a Najlepší sólový popový výkon.
Mount Augustus
Mount Augustus je monolitom a dominantou parku Mount Augustus National Park (anglicky: Národný park hory Augustus). Nachádza sa na západe Austrálie a je najväčším monolitom na svete. Jeho prvenstvo môže byť spochybnené Ayersovou skalou.
Jeho výška je 860 m nad okolím a 1 105 m nad morom. Zaberá územie 47,95 km² a jeho stredná časť je dlhá takmer 8 km.
Peyreleau
Peyreleau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 75 obyvateľov (2009).
Pelasgovia
thumb|Mapa oblastí, ktoré Pelasgovia pravdepodobne osídlili Pelasgovia boli obyvatelia Grécka pred príchodom Grékov. Ich jazyk dnes označujeme ako pelasgičtina. Možno šlo o prvých indoeurópskych prisťahovalcov (okolo 2000 pred Kr.).
Peyreleau
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3667 Anne-Marie
3667 Anne-Marie je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 9. marca 1981.
Apatit
Apatit je všeobecný názov pre skupinu fosforečnanov, vanadičnanov a arzeničnanov s cudzím aniónom (F−, Cl−, OH−), kryštalizujúcich v hexagonálnej sústave.
Minerály
Do skupiny apatitu patria nasledovné minerály:
Vznik
Apatit vzniká kryštalizáciou z magmy či z nahromadených zvyškov organických látok tzv. fosforitu. Ide o veľmi hojný akcesorický minerál, ktorý je jednou zo základných zložiek hornín. Je to najrozšírenejší fosfát v zemskej kôre. Vzniká vo veľmi širokých podmienkach od magmatickej činnosti až po sedimentáciu. V magmatických horninách sa stretávame s jeho výskytom v žulách a v gabre.
Charakteristika
Ide o úzku vyhranenú skupinu príbuzných minerálov, ktoré tvoria prizmatické alebo tabuľkovité kryštály, prípadne sa vyskytujú v celistvej, kompaktnej či zrnitej forme. Apatit má zvyčajne zelenú farbu, no môže byť aj biely, bezfarebný, žltý, modrastý, červenkastý, hnedý, sivý alebo purpurový vryp má biely. Je to priehľadný až priesvitný minerál so skleným až smolným leskom. Apatity vznikajú vo vyvretých horninách a v premenených vápencoch – mramoroch.
Michal Ruttkay
Michal Ruttkay (* 30. december 1955, Prešov) je slovenský filmový a televízny režisér, výkonný riaditeľ marketigovej agentúry Creo/Young & Rubicam a producent filmového festivalu Art Film Fest. V roku 2017 kandidoval na post riaditeľa RTVS.
Filmografia
Ako pomocný režisér spolupracoval aj na filmoch Perinbaba, Tisícročná včela alebo Pehavý Max a strašidlá režiséra Juraja Jakubiska.
Šima
Šima môže byť:
Magnetic Island
thumb Magnetic Island (doslova "magnetický ostrov") je austrálsky ostrov v Korálovom mori patriaci do oblasti tropického Queenslandu. Ostrov sa nachádza v lokalite Veľkej koralovej bariéry. Leží 12 km od Townsville.
Dejiny
Pôvodný obyvatelia ostrov nazývali Yunbenun. Magnetickým ostrovom bol pomenovaný roku 1770 kapitánom Jamesom Cookom. V týchto miestach sa kapitánovi Cookovi začala strelka kompasu správať trochu zmätene, preto usúdil, že je to vďaka ostrovu, okolo ktorého preplával.
Flóra
Ostrov je tvorený žulovými skaliskami a je pokrytý eukalyptovým lesy. Severné a východné brehy zvierajú plytké piesočné zálivy, prerušované žulovými výbežkami a koralovými útesmi, zatiaľ čo západná časť ostrova je rovnejšia a na okrajoch porastená Mangrovníkmi. Približne polovicu ostrova tvorí národný park.
thumb|Pohľad na ostrov z Townsville
Miestopis
Na ostrove je niekoľko osád:
Náboženská organizácia
Náboženská organizácia je spoločenská inštitúcia, v ktorej vybraní členovia dostávajú poverenie k výkonu náboženských činností potrebných pre uspokojovanie náboženských potrieb jednotlivca alebo pospolitosti a pre reguláciu správania sa týchto skupín.
Vyhladzovací tábor Treblinka
náhľad|vpravo|Pamätník obetiam v Treblinke. Vyhladzovací tábor Treblinka (nem.: Vernichtungslager Treblinka) bol komplex nacistických vyhladzovacích a koncentračných táborov v okupovanom Poľsku počas druhej svetovej vojny. Nachádzal sa asi severovýchodne od Varšavy na brehu rieky Západný Bug pri obci Treblinka.
Nevratice
Nevratice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 159 obyvateľov, z toho 80 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 37,9 roka, ženy 39,9 roka).
Vyhladzovací tábor Treblinka
Spolu s koncentračnými tábormi Osviečim, Sobibor, Belzec, Jasenovac a ďalšími sa Treblinka spája s najhoršími nacistickými zločinmi proti ľudskosti, spáchanými počas druhej svetovej vojny. Podľa vierohodných údajov bolo v Treblinke zavraždených vyše 870 000 obetí, takmer výlučne (asi 99,5 %) židovských. Nacistické vraždenie trvalo šestnásť mesiacov. Výnimkou medzi židovskými obeťami bol jediný transport, čítajúci asi dvetisíc Rómov.
Dejiny
náhľad|Poloha tábora Treblinka v sieti nacistických táborov. Ríšske vedenie NSDAP a SS v januári 1942 na konferencii vo Wannsee pri Berlíne otvorilo cestu „konečnému riešeniu židovskej otázky“. Na jar 1942 bol za podmienok najprísnejšieho utajenia, takmer súčasne so Sobiborom a Belzecom založený i vyhladzovací tábor Treblinka. Išlo o tábory s jediným účelom: vyhladzovanie (nem. Vernichtung), teda systematické masové vraždenie nežiaducich osôb. Celý komplex sa skladal z dvoch táborov označených Treblinka I a II. Treblinka I bola pracovným táborom, slúžila ako administratívna časť komplexu, ktorá obsahovala ubikácie jednotiek SS, ukrajinské oddiely, veliteľstvo, pekáreň, sklady a obytné priestory pre asi 1 000 väzňov, ktorí zaisťovali chod tábora. Tento tábor bol vzdialený niekoľko kilometrov od druhého tábora. Treblinka II bol malý tábor lichobežníkového pôdorysu s rozmermi okolo 600 ×. Neveľký tábor bol navyše postavený na kopci obkolesenom stromami, ktoré znemožňovali pozorovanie tábora. Treblinka ako miesto pre tábor smrti nebola vybratá náhodne. Po prvé, nachádzala sa vtedy v riedko obývanej oblasti. Po druhé, z blízkeho tábora Treblinka I bolo možné okamžite získať pracovnú silu. Po tretie, leží pri železničnej trati na polceste medzi Varšavou a Bialystokom. Getá vo Varšave a Bialystoku slúžili ako zberné miesta pre židovské obyvateľstvo. Napríklad len z Varšavy tak bolo možné hneď v prvých mesiacoch spustenia odtransportovať do Treblinky okolo 310 000 Židov, o čom sú presné záznamy.
Spolu s Belzecom, Sobiborom a Majdankom patrila Treblinka II ku štyrom vyhladzovacím táborom, v ktorých prebiehala akcia Reinhardt. Na túto osobne dozeral Heinrich Himmler, ríšsky veliteľ SS, medzi ktorého úlohy patrilo aj vyprázdnenie dobytých území od židovského a rómskeho obyvateľstva a prevod ich ekonomického bohatstva do rúk budúcich obyvateľov, ríšskych Nemcov. Úlohou Akcie Reinhardt bolo „vyčistenie“ piatich okresov (Varšavy, Lublinu, Radomy, Krakova a Haliče). Zavraždených bolo vyše 2 milióny poľských Židov a 50 tisíc v Poľsku žijúcich Rómov. náhľad|Chronológia známych transportov, ktoré skončili v Treblinke. Tábor v Treblinke bol pripravený začať svoju činnosť na príkaz O. Globocnika, veliteľa akcie Reinhard v júli 1942. Deportácie Židov z varšavského geta sa začali 22. júla 1942 a čoskoro sa proti nim Židia v gete postavili na odpor. Podľa správy SS-Brigadeführera J. Stroopa bolo z Varšavy vyvevezených od 22. júla do 3. októbra 1942 do Treblinky 310 000 Židov.
Prvý z transportov dorazil do tábora 22. júla 1942. Išlo o transport 6500 Židov z varšavského geta. Plynové komory začali fungovať od nasledujúceho dňa. Transporty nových obetí prichádzali denne v počte 4000 až 7000 ľudí. Väčšina obetí bola okamžite poslaná do plynových komôr a zavraždená. Stovky osôb však zahynuli už počas presunu od hladu, dehydratácie alebo sa zadusili v preplnených vagónoch.
Veliteľ tábora Irmfried Eberl, jediný psychiater, ktorý velil nemeckému koncentračnému táboru nemal dostatok organizačných schopností. Prejavilo sa to napríklad zlou organizáciou pochovávavania mŕtvych v masových hroboch. Už po niekoľkých dňoch totiž pracovné jednotky nestíhali hĺbiť dostatok hrobov a mŕtve telá sa hromadili v tábore II na veľkých kopách. V rovnakom období sa postupne pokazili všetky plynové komory. Vedenie tábora preto nariadilo Židov strieľať a ich telá ukladať na rôzne miesta po tábore. Kopy mŕtvych tiel videli aj Židia prichádzajúci v transportoch. Mnoho z nich si vtedy uvedomilo, že idú na smrť a svojich vrahov predbehli tým, že spáchali samovraždu. Množstvo nepochovaných tiel sa však začalo rozkladať a zapáchať. Zápach neskôr popisovali aj obyvatelia obce Treblinka, ktorá bola vzdialená od tábora niekoľko kilometrov.
26. augusta 1942 na inšpekcii velenia SS O. Globocnik s Ch. Wirthom a J. Iberhauserom neboli spokojní s rýchlosťou vraždenia a organizáciu tábora a Eberla preto uvoľnili z funkcie. Jeho miesto prebral nakrátko Ch. Wirth. Ten nariadil dočasné prerušenie transportov a pochovanie mŕtvych tiel a vybudovanie nových plynových komôr. Po svojom príchode zo Sobiboru ho nahradil F. P. Stangl. Práve Stangl upravil vzhľad tábora tak, aby vyzeral nenápadne a mierumilovne. Nechal vysadiť kvety a vydláždiť chodníky. Nové transporty sa rozbehli 3. septembra 1942. Do októbra 1942 začalo v tábore fungovať 13 plynových komôr. V tábore nikdy nefungovali krematóriá s pecami, obete boli pochovávané do masových hrobov. K spopoľňovaniu začalo dochádzať až neskôr, keď sa Nemci chystali zakryť stopy po svojej činnosti.
Na rozdiel od iných táborov (napr. Auschwitz II, Majdanek), v Treblinke bol na likvidáciu obetí v plynových komorách používaný oxid uhoľnatý z výfukových plynov (podobne ako v táboroch Belžec a Sobibor). Usudzuje sa, že v Treblinke na to boli používané najmä motory demontované zo sovietskych tankov, ktoré sa v priebehu bojov na východnom fronte dostali do nemeckých rúk. Vzhľadom na to, že veľká časť sovietskych tankov mala dieselové motory, boli zrejme používané práve motory tohto typu. Dusenie obetí oxidom uhoľnatým je menej efektívne (dlhšie) ako vraždenie kyanidom obsiahnutom v látke Zyklon B.
Vraždenie pokračovalo koncom roka 1942 a začiatkom roku 1943 likvidáciou Židov z Terezínskeho geta (5. – 15. október 1942), oblasti Bialystoku (15. október 1942 až február 1943) a napokon likvidáciou Židov z Bulharskom okupovaných oblastí (11. marec 1943). 2. augusta 1943 vypuklo v pracovnej časti tábora (Treblinka I) ozbrojené povstanie. Väzni obávajúci sa o vlastný život pripravovali povstanie už dlhšiu dobu a krátko pre jeho začatím boli odhalení, napriek tomu zaútočili na stráže a začali zapaľovať niektoré budovy. Z 1 500 väzňov sa vzbúrilo asi 750. Veľa väzňov skosila guľometná paľba strážcov z veží. Zdroje sa rozchádzajú v tom, koľkým väzňom sa vlastne podarilo utiecť. Zdroje hovoria minimálne o 12 resp. 70 ľuďoch, ktorým sa útek podaril, ostatných nacisti pochytali. Po povstaní väzňov bol Stang prevelený a jeho funkciu prebral Kurt Franz. Franz, bývalý zástupca veliteľa tábora, bol známy pre svoje kruté správanie k väzňom.
19. augusta 1943 dorazil do tábora posledný transport s asi 7600 Židmi, ktorí povstali v bialystockom gete. Všetci boli následne po príchode usmrtení. Stráže z radov SS následne nariadili zvyšku väzňov, aby zničili všetky stopy po existencii tábora. Začala sa exhumácia tiel z masových hrobov v dvoch veľkých jamách. Po skončení tejto úlohy boli zvyšní väzni strážcami z SS zastrelení alebo boli presunutí do Sobiboru. Treblinka II bola do konca roku 1943 zlikvidovaná. Budovy boli zapálené, územie rozorané a celú oblasť nakoniec premenili na nevinne vyzerajúcu farmu posiatu zemiakmi. Tábor Treblinka I fungoval až do júla 1944, kedy ho oslobodili jednotky sovietskej armády. Prvú správu o dianí v tábore vydal sovietsky vojenský korešpondent Vasilij Grossman krátko po vojne.
Spôsoby vraždenia
Pôvodný plán likvidácie židovského a ďalšieho nežiaduceho obyvateľstva v dobytých oblastiach na východ od nemeckých hraníc spočíval v použití Einsatzgruppen. Tieto skupiny zvláštneho nasadenia v počte asi 15 000 mužov v štyroch rôznych skupinách mali likvidovať obyvateľstvo priamo v (alebo pri) dobytých obciach a mestách. Najznámejšia takáto hromadná poprava sa udiala v kyjevskej rokli Babij Jar, kde bolo v priebehu niekoľkých septembrových dní roku 1941 popravených vyše 34 000 Židov z kyjevskej oblasti. Ukázalo sa však, že takéto hromadné vraždenie psychicky ničí dokonca aj samotných vrahov. Okrem toho, rýchlosť zabíjania nepostačovala rozsahu nacistických plánov. Preto bol uprednostnený prevoz nežiaducich skupín do koncentračných táborov – ktorých modely nacisti postupne rozvíjali už od prvej polovice tridsiatych rokov – a priemyselná likvidácia obetí za pomoci jedovatých plynov.
Spôsoby usmrcovania obetí nacisti vyskúšali ešte pred vojnou v rámci „Euthanasia-programu“, kedy na rôznych miestach boli likvidovaní Nemci s duševnými a telesnými poruchami (Unwertes Leben) s cieľom zvýšiť rasovú čistotu nemeckého národa. Ďalšou skúšobňou priemyselného vraždenia bol napríklad koncentračný tábor Chelmno, kde boli väzni likvidovaní v pojazdných plynových komorách. Išlo vlastne o upravené skriňové nákladné autá. Obete sa udusili vo vzduchotesne izolovanom priestore dodávky, do ktorej boli nasmerované výfukové plyny z motora. Umreli počas prevozu k ich masovému hrobu. Ani tento proces však nebol dostatočne efektívny. Smrtiacu dokonalosť dosiahli až komplexy plynových komôr a krematórií v Brzezinke (Birkenau) pri Osvienčime a vyhladzovacie tábory akcie Reinhardt, z ktorých vynikla svojou desivou efektivitou práve Treblinka.
Nacisti si pomerne skoro uvedomili, že pochované telá veľkého množstva obetí sú zdrojom znečistenia podzemných vôd. Navyše predstavujú hmatateľný dôkaz hromadnej vraždy. Čoskoro preto pristúpili ku spaľovaniu mŕtvol. V Osvienčime zriadili krematóriá s priemyselnými pecami. V Treblinke pálili telá v obrovských priekopách pod holým nebom, na roštoch zvarených z koľajníc. Popol mŕtvych bol distribuovaný roľníkom ako kvalitné dusíkaté hnojivo.
Organizácia transportov
náhľad|Cestový poriadok vlaku so Židmi smerujúceho v auguste 1942 z [[Lukowa cez Siedlce do Treblinky.]] Samotný transport osôb určených na likvidáciu, ale aj do pracovných táborov, mal likvidačný charakter. Trval často niekoľko dní. Bez možnosti zásobiť sa vodou alebo jedlom boli obete natlačené do nákladných železničných vagónov. V lete v nich bolo neznesiteľne horúco, v zime mráz. Mnohí transport neprežili. Na záver transportu bola preto väčšina obetí natoľko vyslabnutá, že kládla minimálny odpor. Obete dokonca vychádzali z vagónov s určitou úľavou a s predstavou, že ich utrpenie sa končí. Mnohí verili, že sú len v tranzitnom tábore alebo na mieste ich konečného určenia. Tým miestom mali byť oblasti na východe Európy, kam mali byť podľa oficiálnej nacistickej propagandy všetci Židia presídlení za prácou.
Nacisti si vypracovali presnú a efektívnu metódu. Transport s budúcimi obeťami, čítajúci spravidla 50 až 60 vagónov, dorazil na železničnú stanicu v Treblinke. Aby nedochádzalo k zdržaniam, bola zastávka pre pravidelnú dopravu zrušená. Transport rozdelili na tri časti, asi po 20 vagónoch. Tie boli presmerované na odbočku do asi vzdialeného tábora smrti. Vlak s kontingentom určeným na „spracovanie“ hlásil svoj príchod vopred tiahlym zapískaním, aby sa v tábore stihli pripraviť na príchod „batožiny“. Súprava vošla do priestoru tábora Treblinka II a zatvorili sa za ňou vráta. Celý výstupný priestor, tzv. „rampa“, bol od okolitého sveta oddelený vysokým nepriehľadným plotom. Obete tak nemali možnosť rozpoznať, kde sa nachádzajú. Na oklamanie bola pri trati postavená aj falošná železničná stanica s označením „Treblinka“ a nápismi Pokladňa, Batožiny, Prednosta a podobne. Bola tu aj atrapa železničných hodín. Jeden z väzňov na nich vždy nastavil približný čas. Na transport čakali ozbrojení príslušníci SS, dozorcovia a niekoľko desiatok židovských väzňov, členov Zvláštneho komanda (Sonderkommando). Títo vykonávali samotnú prácu v tábore: od pristavenia výstupných mostíkov, cez zber a triedenie šatstva, batožín a cenností, čistenie vagónov a vyberanie mŕtvol tých, ktorí cestu neprežili, až po vyberanie tiel usmrtených a ich následnú kremáciu.
Po vystúpení z vlakov sa prakticky nekonali žiadne selekcie. Iba starí, nevládni a zranení boli hneď určení na návštevu „ošetrovne“. Bol to však len ďalší trik. Nacisti vedeli, že nevládni spomaľujú vraždiaci proces. Odviedli ich za budovu označenú červeným krížom, kde sa museli vyzliecť a sadnúť si na okraj hlbokej priekopy. Potom boli postrieľaní ranou do zátylku. Popravčie čaty často používali vzduchové pištole, ktoré nespôsobovali prakticky žiadny hluk.
Občas, keď tábor postihla epidémia alebo bolo potrebné zbaviť sa väzňov, ktorí vedeli príliš veľa, boli z transportov vybratí zdraví muži na doplnenie stavov Sonderkommanda, ostatní boli spravidla zavraždení.
Toxoplazmóza
Toxoplazmóza je infekčná choroba, pôvodca ktorej je prvok Toxoplasma gondii. Ľudia sa môžu nakaziť príjmaním nakazeného surového mäsa alebo kontaktom s mačacími fekáliami. Vrodená toxoplazmóza je špeciálna forma, pri ktorej sa plod nakazí cez placentu od matky. Nebezpečenstvo tejto formy je dôvodom, prečo sa tehotným ženám odporúča vyhýbať sa mačkám (teratogénny efekt).
Prenos
Toxoplasma gondii je vnútrobunkový parazit. Jeho životný cyklus je veľmi komplikovaný a je charakterizovaný zmenou hostiteľa prechodného a konečného. Človek sa môže infikovať nasledovnými vývojovými štádiami:
Vyhladzovací tábor Treblinka
Vraždenie v plynových komorách
Nacistickí dozorcovia mali dobre naštudovanú psychológiu tejto situácie. Vedeli, že čím rýchlejšie obete zavalia príkazmi, tým menší je priestor na odpor. Všetko sa dialo vo vysokom tempe, v pokluse, za neustáleho revu dozorcov a brutálneho bitia obetí všetkým, čo mali dozorcovia práve v obľube. Nešťastné obete nemali šancu pochopiť, o čo ide.
Toxoplazmóza
Zdroj toxoplazmózy
Konečným hostiteľom toxoplazmózy sú mačkovité šelmy, hlavne mačky domáce. Toxoplazmóza sa však môže nachádzať aj u cicavcov, hlavne u hlodavcov alebo vtákov. Len u mačkovitých šeliem prekonáva T. gondii sexuálne štádium. Medzihostiteľmi T. gondii môžu byť kozy, ovce, králiky, prasce, kravy, kurčatá a iné vtáky. U všetkých zvierat môžu byť prítomné infekčné štádiá v tkanive (svaloch alebo mozgu). Tkanivové cysty sú životaschopné dlhú dobu, snáď celý život zvieraťa.
Vyhladzovací tábor Treblinka
Vraždenie v plynových komorách
Obete boli po skupinách hnané asi päť metrov širokou, kľukatou cestičkou obohnanou vysokými ostnatými plotmi. Vráta vstupného tábora sa za nimi zatvorili. V plotoch po stranách boli husto zapletené ihličnaté vetvičky, takže obete videli iba zelené bočné steny, stráže a úzky priestor pred sebou. Túto poslednú šikanu pred smrťou esesáci volali Schlauch (hadica) alebo cynicky Himmelstrasse (cesta do neba). Na konci „šlauchu“ boli ďalšie vráta. To bol vstup do samotného Totenlageru – tábora mŕtvych. Obete boli nahnané priamo do plynových komôr. Boli to stavby označené Dávidovou hviezdou a nápismi Reinigungsbäder (očistný kúpeľ). Niektoré obete boli ešte naposledy trýznené v podobe sadistických zásahov dozorcov, z ktorých krutosťou vynikal najmä Ukrajinec s prezývkou Ivan Hrozný. Niektorým mladým ženám bolo utrpenie predĺžené hodinami znásilňovania. Nakoniec však všetci boli natlačení do komôr zamaskovaných ako sprchy, z ktorých namiesto vody prúdil výfukový plyn z agregátov. Po pätnástich až dvadsiatich piatich minútach boli všetci v komore mŕtvi.
Toxoplazmóza
Trus mačiek
Rozmnožovanie parazita prebieha v črevnej sliznici mačky a príbuzných mačkovitých šeliem. S trusom mačky sa vylučujú z jej tela oocysty, ktoré sú zdrojom nákazy človeka. Oocysty sa do tela zvierat dostávajú potravou a vyvolajú buď ochorenie, alebo skrytú infekciu v podobe cýst v rôznych orgánoch vrátane svaloviny. Mačka sa pravdepodobne nakazí najčastejšie z mäsa divokých a hospodárskych zvierat. Vývojový kolobeh parazita sa potom v jej črevách dokončuje. U iných zvierat nebola možnosť rozmnožovania parazita dokázaná. Ani mačka však nie je označovaná za významný zdroj priameho nakazenia človeka, pretože vylučovanie zárodkov toxoplazmózy trusom trvá krátko – len pri jej prvom nakazení (2 – 3 týždne), po ktorom mačka získava odolnosť a pri novom nakazení už zárodky nevylučuje. Preto sa so zárodkami v truse stretávame v praxi len veľmi zriedkavo a prevažne u mladých mačiek, ktoré majitelia kŕmia nedostatočne premrazeným mäsom, alebo u mačiek loviacich myši, vtáky a pod.
Vyhladzovací tábor Treblinka
Vraždenie v plynových komorách
Zo začiatku bývali prvé na rade ženy. Z obavy o možnú vzburu však čoskoro začali ako prvých posielať na smrť mužov.
Toxoplazmóza
Trus mačiek
Pre nákazu z trusu mačiek platí:
Vyhladzovací tábor Treblinka
Likvidácia tiel
Väzni zo Sonderkomanda v Totenlageri otvorili dvojkrídlové dvere na vzdialenejšom konci plynovej komory. V okamihu smrti sa všetky obete inštinktívne pritlačili smerom k dverám, ktorými do komory vstúpili. Mnohé z prepletených tiel preto stáli aj po smrti na nohách, nakoľko komory boli vždy maximálne zaplnené. Telá boli potom obraté o posledné cennosti, ktoré unikli prehliadkam; zlaté zuby boli vytrhané. Mŕtvoly nahádzané na banícke vozíky vykonali posledných pár desiatok metrov cesty smerom k spaľovacím jamám. V nich horeli ohne, prikrmované palivovým drevom a všetkým, čo sa nedalo ďalej využiť: drevenými a kartónovými kuframi obetí, nepoužiteľným šatstvom, knihami, písomnosťami, fotografiami a podobne. Za päť hodín bolo možné spáliť okolo 1000 tiel. Ohne horeli nepretržite, 24 hodín denne. Tak sa palivom stávali aj zuhoľnatelé telá.
Toxoplazmóza
Konzumácia surového alebo nedostatočne tepelne spracovaného mäsa
Nákaza je možná napríklad z nedostatočne tepelne spracovaného, či surového ovčieho, alebo hovädzieho mäsa. Ľudia nakazení toxoplazmózou sú zvyčajne milovníkmi tatárskych biftekov a neprepečených steakov. Dobre tepelne upravené mäso je nezávadné, pretože už pri zohriatí mäsa na teplotu 66°C sa spoľahlivo ničia vývojové štádiá parazita v mäse rovnako ako zamrazenie mäsa na niekoľko dní v mraziacom boxe.
Vyhladzovací tábor Treblinka
Efektivita vraždenia
Treblinka bola vrcholom nacistických snáh po čo najefektívnejšom spôsobe vraždenia. Prostriedky použité na vraždu takmer 900 000 ľudí boli minimálne. V čase plnej prevádzky bolo v Treblinke len 25 – 30 príslušníkov Totenkopfverbände. Ich podriadených, dozorcov naverbovaných prevažne z radov vojnových zajatcov na východe, bolo 120. Špinavú prácu vykonávali židovskí väzni, členovia Sonderkommandos, ktorých bolo niekoľko stoviek. Bol to výsledok chladnokrvnej racionalizácie. Celý tábor bol zorganizovaný tak, aby bol vylúčený kontakt medzi živými a mŕtvymi. V „dolnom tábore“ bola rampa, prezliekárne, sklady šatstva, cenností a „ošetrovňa“. V „hornom tábore“ boli plynové komory a kremačné jamy. Tieto dve časti boli spojené „šlauchom“, ktorým sa nikto živý nevrátil. Aj Sonderkomando bolo rozdelené, aby jeho „dolná“ časť mala minimálne informácie o tom, čo sa deje „hore“. Pri najmenších náznakoch problémov boli otroci zabíjaní a nahradzovaní novými silami z transportov. Sonderkommandá boli navyše neustále na hranici vyhladovania a preto závislé na jedinom prísune potravín zvonka: na potravinách, ktoré našli v batožinách po čerstvo popravených obetiach. Nacistom sa tak podarilo rozdrobiť, a takmer dokonale ovládnuť, dianie v Treblinke.
Spochybňovanie existencie
náhľad|vpravo|Höfleho telegram Vraždenie v Treblinke je bez lepších znalostí problematiky len ťažko predstaviteľné a mnohé okolnosti sú dodnes spochybňované. . Preto je často napádané popieračmi holokaustu. Popierači holokaustu poukazujú na technickú nerealizovateľnosť Akcie Reinhardt, v rámci ktorej bolo dokázateľne vyhladených okolo dvoch miliónov poľských Židov (Toto číslo neobsahuje obete z Osviečimu ani ďalších známych koncentračných táborov. Na Akciu Reinhardt boli určené výlučne tábory Sobibor, Belžec, Majdanek a Treblinka). Hovorí sa o nedostatku paliva, kapacity plynových komôr a krematórií, o neprítomnosti telesných pozostatkov obetí. Proti popieračom stoja osobné svedectvá preživších. Napríklad českých Židov Richarda Glazara a Karla Ungera, ktorým sa podarilo utiecť z Treblinky pri pokuse o ozbrojenú vzburu v lete 1943. Svedčí proti nim aj tzv. „Höfleho telegram“. Ide o prísne tajný dokument, ktorý Sturmbannführer-SS (major) Höfle posielal 11. januára 1943 Obersturmbannführerovi-SS Adolfovi Eichmannovi, zodpovednému za priebeh „konečného riešenia“. Telegram udáva počet osôb zlikvidovaných v rámci Akcie Reinhardt vo všetkých štyroch táboroch ku dňu 31. decembra 1942: Sobibor 101 370, Belžec 434 508... pri Treblinke je uvedené číslo 713 555. Celkové číslo k 31. decembru 1942 je 1 274 166. Akcia Reinhardt trvala ešte temer desať mesiacov, do októbra 1943.
Toxoplazmóza
Prenos nákazy z matky na plod
V prípade, že sa žena v priebehu tehotenstva nakazí, niekedy nakazí cez placentu aj svoje nenarodené dieťa.
Vyhladzovací tábor Treblinka
Spochybňovanie existencie
Jedným z dôkazov o existencii a funkcii tábora je i správa Odila Globocnika, veliteľa SS a polície Lublinského distriktu. Tento potomok slovinských predkov mal na zodpovednosti likvidáciu varšavského a bialystockého geta. Mal tiež na starosti zhromažďovanie židovských majetkov. Z akcie Reinhard vykázal príjem vyše 178 000 000 ríšskych mariek (ich dnešná hodnota prekračuje 700 000 000 USD alebo 550 000 000 EUR). 19. októbra 1943 napísal Globocnik svojmu nadriadenému, ríšskemu vodcovi SS, Heinrichovi Himmlerovi: „[v dnešný deň]...som ukončil akciu Reinhardt, a rozpustil som [príslušné] tábory.“
Toxoplazmóza
Vzácne druhy nákazy
Vzácne sa dá toxoplazmózou nakaziť aj kvapôčkovou infekciou, spojivkovým vakom, rankami na koži pri manipulácii s infikovaným materiálom alebo pohryzení infikovaným zvieraťom.
Vrodená toxoplazmóza
Primárna infekcia matky počas tehotenstva predstavuje nebezpečenstvo prenosu infekcie na plod cez placentu. Táto forma toxoplazmózy u detí sa nazýva vrodená (kongenitálna). Pre ďalší vývoj plodu je veľmi dôležité, v ktorom období tehotenstva sa žena nakazila. U nás sa vrodená toxoplazmóza vyskytuje vzácne a u postihnutého jedinca sa prejavuje niektorými komplikáciami, z ktorých najčastejšie sú psychické a telesné zaostávanie, škúlenie, zápaly sietnice, kalcifikácia v mozgu, kŕče.