cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zväčša neškodná
Dej
Potom príbeh sleduje televíznu moderátorku, ktorá je zároveň alternatívnou verziou Trillian predtým, ako opustila Zem so Zaphodom. Po tom, ako nedostala prácu v správach v New Yorku, vrátila sa do Anglicka a navštívili ju Grebuloni, ktorí ju vzali na Rupert. Vysvetlili jej, že sa veľmi zaujímajú o astrológiu a poprosili ju o vyrobenie pohybového modelu slnečnej sústavy, keďže stratili pamäť (doslova) a nepamätajú si, ako ho vyrobiť. Na ceste na Rupert zbadala veže. Na ceste späť zmenili polohu. Na dôkaz nahrala celú svoju návštevu.
Arthur nakoniec našiel život, z ktorého mal potešenie, keď jeho loď havarovala na planéte Lamuella, zapadnutej, netechnologickej planéte, a po tom, ako si pre seba urobil jednoduchý sendvič sa stal celebritou, Sendvičiarom. Trillian sa dala na kariéru galaktickej novinárky a Ford pokračoval v práci pre sprievodcu.
Späť na Lamuelle, Trillian prichádza s dievčaťom menom Random, ktorá je v Arthurovej starostlivosti po tom, čo mu Trillian vysvetlí, že je jeho biologickou dcérou. Trillian, túžiac po dieťati navštívila spermobanku, pričom jedinou zhodou s jej druhom bol Arthur, ktorý daroval spermie na výmenu za lístky na vesmírne lety. Avšak Trillian, unavená svojou schizofrenickou dcérou, chcela postúpiť v kariére, a tak nechala Random Arthurovi so slovami: "je čas vziať na seba zodpovednosť". Random je neposlušná, opakovane ničí Arthurov majetok a má krízu totožnosti kvôli jej zvláštnym predstavám.
Medzitým Ford vrátil Sprievodcu, nahnevaný zistením, že na seba vzali nový "korporatívny" image. Ford dostal v tomto image nové pracovné miesto a to ako reštauračný kritik. To sa mu vôbec nepáčilo a tak sa trošku pohral z nastaveniami Sprievodcu, rozhodnutý pomstiť sa novému vedeniu. Po zvláštnej sérii udalostí, priamo unikol smrti vyskočením z okna a neskôr sa dostal do izby na 13. poschodí, v ktorej sa nachádzala nová, rozšírená verzia sprievodcu. Ford ju poslal Arthurovi pod ochranu.
Keď ju Arthur dostal, odložil ju preč, nechcel s tým mať nič spoločné, ale Random, frustrovaná svojou nezodpovednou matkou, ktorá ju odložila k Arthurovi, ukradla Sprievodcu a ušla z domu. Zistila, že Sprievodca 2.0 je všemohúci a vševedúci a použila jeho zvláštne schopnosti na ukradnutie Fordovej lode, a prenasledovaná Arthurom a Fordom cestovala na alternatívnu Zem.
Späť v alternatívnom vesmíre Trícia preskúmala nahrávku svojho vesmírneho dobrodružstva, ale Grebuloni ju zahmlili, a povedala že by nikdy nemohla sfalšovať nič lepšie ako toto. Neskôr ju zavolajú, aby podala správu o cudzej lodi, ktorá práve pristála. Na lodi sa nachádzala Random, ktorá Triciu spoznala a začala na ňu kričať.
Ford a Arthur prišli na Zem so zmätenou Triciou, ktorá nikdy v živote Random nevidela a už vôbec neporodila žiadne dieťa, nemohla porozumieť tomu, ako by mohla byt jej matkou. Ford a Arthur sa s Triciou stretli v bare zvanom Stavro Mueller Beta, v tom čase, ako sa objavila Trillian. Počas cesty Random vzala zbraň, ktorú na lodi ukradla Fordovi. Omylom z nej vystrelila a zasiahla muža stojaceho za Arthurom, majiteľa baru Stavra Muellera, a Arthur si uvedomil, že je vlastne konečnou podobou Agrajaga. Tiež si uvedomil, že Stavromula Beta je bar "Stavro Mueller Beta" a preto jeho smrť je otvorenou možnosťou. Potom sa Vogonská flotila priblížila k Zemi. Bez možnosti úniku, Arthur prijal svoj osud. Vogóni vlastne nie sú tí, ktorí mali zničiť Zem, mali sa iba ubrzpečiť, že sa tak stane. V skutočnosti je to dielom Grebulonov, ktorí verili, že zničenie Zeme je pozitívna činnosť, ktorú potrebovali k zlepšeniu svojej situácie. Vogoni v tom možno mali prsty plnením Grebulonských počítačov falošnými dátami ("Keďže všetko Grebulonské pozorovacie zariadenie bolo zamerané na Zem, zlyhalo to na zistení, že sa v slnečnej sústave teraz nachádzal iný zdroj dát.")
Kniha sa končí ako sa prvá kniha začala, Zem bola zničená. "Pre dobro" tentoraz – dodatočne boli zničené všetky možné verzie Zeme a Sprievodca zomrel. Keďže boli Arthur, Ford a ostatné hlavné postavy na Zemi, zomreli tiež. Zaphodovo približné miesto pohybu počas explózie je záhadou, takže je jediným, kto prežil koniec série, Kniha nakoniec naplnila sľub daný na začiatku, že osudy Arthura a Sprievodcu sú prepletené.
Postavy
Postavy sú také isté ako v prvej knihe - Stopárov sprievodca galaxiou
Mingot
Mingot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Návrat (film)
Návrat je filmový debut ruského herca a divadelného režiséra Andreja Zviaginceva z roku 2003 (medzinárodne vydaný v roku 2004). Rozpráva príbeh dvoch mladých chlapcov, ktorých otec sa náhle vráti po dvanástich rokov domov a vezme ich na prázdninový výlet. Film získal množstvo ocenení.
Príbeh
Drsná krása severských jazier a lesov dodávajú pôsobivej ľudskej dráme veľmi zvláštnu dimenziu. Film do veľkej miery predstavuje mytologický pohľad na ľudský život.
Ocenenia
Film získal 28 ocenení a 11 nominácii.
Gertrude Käsebierová
Gertrude Käsebierová (* 18. máj 1852, Des Moines, Iowa, USA – † 13. október 1934, New York, New York) bola americká fotografka.
Fotografovala najmä portréty a alegórie v štýle piktorializmu. Profesionálne sa venovala fotografovaniu od roku 1894, v roku 1897 otvorila v New Yorku portrétne štúdio. Bola zvolená prvou ženskou členkou fotografického spolku The Linked Ring Brotherhood. V roku 1902 sa stala zakladajúcou členkou združenia Photo-Secession.
468 Lina
468 Lina je planétka s priemerom 71 km, ktorú objavil M. F. Wolf 18. januára 1901.
Vladimír Brabec
Vladimír Brabec (* 15. máj 1934, Praha† 1. september 2017, Nová Ves pod Pleší) bol český herec a dabér.
Životopis
K divadlu ho ťahalo už od detstva, spieval tiež v detskom zbore. Hneď po vojne hral v Pražskom divadle pro mládež Míly Mellanové – dnešný Akropolis (1946 – 1948, detské divadlo), v roku 1953 absolvoval DAMU u profesorov Nedbala, Krejči a Lukavského, v ročníku študoval napríklad s Petrom Haničincom, Vlastimilom Haškom, Josefem Zímou a Janou Štěpánkovou.
Brabec má so svojou ženou Naďou (vzali sa v apríli 1955) dcéru Helenu a syna Pavla, obe deti idú v otcových šľapajach. V roku 1980 získal titul zaslúžilý umelec a v roku 1998 v Přelouči dostal Cenu Františka Filipovského za celoživotné majstrovstvo v oblasti dabingu. Aj ako vyše sedemdesiatročný rád pracoval pred rozhlasovým a dabingovým mikrofónom, hosťoval tiež na divadelných scénach. Jeho veľkým koníčkom bolo lietanie lietadlom.
Divadlo
Po škole pôsobil v rokoch 1953 – 1954 v Moste a od roku 1959 dokonca v Národnom divadle. Hral v drámach, napríklad Romeo a Júlia, Skrotenie zlej ženy alebo Cyrano z Bergeracu, jeho priateľom sa stal napríklad Rudolf Hrušínský (chodili spolu tiež na pivo). Z Národného divadla odišiel v máji 1975, keď ho priamo pri predstavení Cyrana postihol infarkt (druhý dostal v septembri 2002 pri Národnom múzeu v Prahe. Stal sa členom hereckého súboru Filmového štúdia Barrandov, chýbali mu však diváci, a tak sa opäť vrátil na dosky Národného divadla, kde zotrval až do roku 1994, keď po nezhodách s vedením odišiel. Od tej doby je na voľnej nohe. Desať rokov napríklad hosťoval v Hudobnom divadle Karlín (napríklad muzikály My Fair Lady, Někdo to rád horké, Zvonokosy alebo Anděl s ďáblem v těle). V posledných rokoch účinkoval v muzikáloch pražského divadla Broadway Kleopatra a Tři mušketýři.
Film
Vo filme Brabec debutoval už v štrnástich rokoch, a to v Gajerovom snímku Křížová trojka (1948). Ešte počas štúdií dostal úlohy mladíkov vo filmoch Revoluční rok 1848 (1949) a Velké dobrodružství (1952). Neskôr prišlo niekoľko malých úloh výsadkárov a vojakov (Návštěva z oblak, Vina Vladimíra Olmera, Váhavý střelec, Probuzení, Ztracená stopa a Zářijové noci).
Film mu vcelku nedal žiadnu rolu, ktorá by sa vyrovnala jeho divadelným úloham – väčšinou to boli role nezodpovedajúce jeho nespornému talentu. Väčších rolí bolo vlastne len niekoľko: František Adam z Valdštejna vo filme Poslední růže od Casanovy (1966), ktorý sa dostane do sporu s prefíkaným grófom Casanovou (Felix le Breux). Potom dostal rolu osamelého výpravcu Kordy v detskom filme Kapitán Korda (1970), kancelára cisára Rudolfa II. v historickej komédii Svatby pana Voka (1970) a vojvodu z Orléansu v životopisnom filme Tajemství veľkého vypravěče. V komediálnom žánri sa uplatnil napríklad ako bezcharakterný kráľ v oboch dieloch rozprávky Z pekla štěstí. Vo filme už dostáva len malé role.
S/2003 J 4
S/2003 J 4 je prirodzený satelit planéty Jupiter. Bol objavený v roku 2003 skupinou astronómov z Havajskej univerzity, ktorú viedol Scott S. Sheppard.
S/2003 J 4 má v priemere ~2 km a jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 23,571 Gm. Perióda obehu okolo materského telesa je 739,294 dní. Inklinácia dráhy má veľkosť 147° vzhľadom na rovinu ekliptiky (149° vzhľadom na Jupiterov rovník). Jej excentricita je 0,3003. S/2003 J 4 patrí do rodiny Pasiphae.
Janet Jackson’s Rhythm Nation 1814
Janet Jackson's Rhythm Nation 1814 (zjednodušene nazývaný aj Rhythm Nation 1814 alebo len Rhythm Nation) je štvrtý štúdiový album (celkovo piaty) americkej R&B a popovej speváčky Janet Jacksonovej. Vydaný bol 18. septembra 1989 a stal sa najlepšie predávaným albumom roku [1990] v USA.
Karel Vaš
JUDr. PhDr. Karel Vaš, CSc. (* 20. marec 1916, Užhorod, Rakúsko-Uhorsko† 8. december 2012, Praha) bol česko-slovenský sudca a prokurátor. Pochádzal zo židovskej rodiny hovoriacej po maďarsky. Pôsobil aj ako agent sovietskej NKVD a dôstojník vojenskej spravodajskej služby OBZ. Známy je svojím kľúčovým podielom na justičnej vražde generála Heliodora Píku.
Vladimír Brabec
Televízia
Väčšie uplatnenie Brabcovi priniesla televízia, napríklad v televíznych inscenáciách Námořníci z Kotoru, Vynes na horu svůj hrob nebo Nebezpečný člověk. Zaujímavá bola rola v inscenácii Jestli jednou odejdu (1985), kde si zahral starnúceho manžela, ktorý s deťmi využíva svoju ženu (Iva Janžurová) ako slúžku, tá sa nakoniec rozhodne odísť. Dobrý výkon tiež podal v inscenácii Generál Eliáš (1995).
Najväčšiu slávu získal v seriáloch. Hneď po prvom infarkte dostal titulnú a životnú rolu policajta a komunistu Jana Zemana v dnes už legendárnom, avšak kontroverznom seriáli Tridsať prípadov majora Zemana (1975 – 1980), čo mu prinieslo popularitu u mnohých divákov. Nepriehliadnuteľnou rolou bol rozvedený otec Richard Jokl v seriáli My všichni školou povinní (1984). K roli majora Zemana by sa mal ešte raz vrátiť, a to v pripravovanom filme Major Zeman se vrací!, ktorého natáčanie sa však doposiaľ nezačalo. O majorovi Zemanovi napísal tiež knihu Major Zeman – Jak to vidím dnes.
Dabing
Samostatnú kapitolu v Brabcovej kariére tvorí český dabing. Dabing tvorí tretinu jeho životnej práce.
2619 Skalnaté Pleso
(2619) Skalnaté Pleso je planétka, ktorú objavil Eleanor F.Helinová a Schelte J. Bus v noci 25./26. júna 1979 na austrálskom observatóriu Siding Spring. Je pomenovaná po observatóriu na Skalnatom Plese.
Okolnosti objavu
Planétka sa v čase objavu nachádzala v západnej časti súhvezdia Kozorožec (Capricornus), asi 1,7° západne od hviezdy \rho Cap (+5,0 mag). Mala zdanlivú fotografickú jasnosť +18,5 mag a bola 100. planétkou objavenou v druhej polovici júna 1979. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1979 MZ3, ktoré dostala krátko po objave.
V objavovej opozícii bola planétka na observatóriu Siding Spring pozorovaná aj v ďalších 4 nociach, pričom dve z nich boli predobjavové (23. a 24. júna). Celkovo bolo zmeraných 5 pozícií (každú noc jedna), neskôr zaslaných do MPC.
Naposledy bola planétka pozorovaná v noci 24./25. júla 1979. Po očíslovaní bola planétka pozorovaná aj počas jednej noci v roku 1988 (11./12. mája, 2 pozície).
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 450 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 5,21 roku (1905 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 279 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 11 km.
Pomenovanie
Planétka je pomenovaná po observatóriu vo Vysokých Tatrách, na ktorom v roku 1946 začal úspešný program vizuálneho objavovania komét. Skalnaté Pleso sa preslávilo aj sériou kvalitných hviezdnych atlasov.
Klára Spilková
Klára Spilková (* 15. december 1994, Praha) je česká profesionálna golfistka.
Amatérska kariéra
Predtým sa stala dorasteneckou majsterkou Česka a dvakrát aj Nemecka. Je tiež dvojnásobnou majsterkou Česka na údery (2009, 2010) a majsterka Česka v hre na jamky (2009). V roku 2010 sa stala aj medzinárodnou majsterkou Rakúska. V rokoch 2007 – 10 reprezentovala Česko na amatérskej úrovni. Bola taktiež vyhlásená golfistkou roku 2009 a 2010. Bola aj členkou Junior Ryder Cup tímu.
Kolektivizácia
Kolektivizácia alebo (zriedkavo) kolektivizovanie môže byť:
Pogny
Pogny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
François Marie Charles Fourier
François Marie Charles Fourier (* 7. apríl 1772, Besançon, Francúzsko – † 19. október 1837, Paríž) bol francúzsky utopický socialista.
Životopis
Vychádzal z myšlienok francúzskych materialistov o rozhodujúcom vplyve prostredia a výchovy na formovanie človeka. Ľudské vášne a sklony samy osebe nie sú zlé, chyba nie je v človeku, ale v spoločnosti, v ktorej žije. Preto treba vytvoriť také zriadenie, ktoré by umožňovalo plné uspokojenie ľudských vášní, ich rozvinutie a rozkvet. Základom takejto spoločnosti má byť falanga, ktorej každý člen má okrem iného právo na prácu. Jedným z hlavných princípov existencie faláng je však osobná sloboda, ktorú stavia nad rovnosť. Falanga sa riadi pravidlami, ktoré sa dodržiavajú za všeobecného súhlasu.
Je považovaný za objaviteľa analógie 4 druhov pohybov: materiálneho, organického, animálneho a sociálneho. Tieto druhy pohybov spolu súvisia a ovplyvňujú sa - sú súčasťami jedného univerzálneho pohybu. Dejiny vývoja spoločnosti rozdeľuje na štyri vývojové stupne: divošstvo, barbarstvo, patriarchát a civilizáciu, posledný stupeň sa podľa neho prekrýva s občianskou spoločnosťou. V civilizácii podľa neho vzniká bieda z nadbytku. Tieto úvahy ho vedú ku kritike dobového kapitalizmu a k objaveniu kríz z nadvýroby. Fourier nikdy neodmietal osobné vlastníctvo. Východiskovým systémom je podľa neho poriadok všeobecnej harmónie, spoločnosť však musí predovšetkým uznať a zabezpečiť právo na prácu. Základom jeho novej spoločnosti je projekt tzv. faláng.
2621 Goto
2621 Goto je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Cutomu Seki 9. februára 1981.
New York University
thumb|New York University New York University (NYU) je súkromná, výskumná univerzita amerického mesta New York. Jej hlavný kampus sa nachádza v Greenwich Village na Manhattane. Bola založená v roku 1831 a ide o najväčšiu súkromnú, neziskovú inštitúciu poskytujúcu vyššie vzdelanie v USA s viac ako 50 000 študentmi. NYU je organizovaná do 16 škôl, fakúlt a katedier, ktoré sa nachádzajú v 6 strediskách na Manhattane, Brooklyne a Bronxe. Poskytuje možnosť štúdia v zahraničí v Londýne, Paríži, Florencii, Prahe, Madride, Berlíne, Akre, Šanghaji, Buenos Aires a Tel Avive vrátane školy Tisch School of the Arts v Singapure. V roku 2010 došlo k otvoreniu ďalších vo Washington D.C. a Abú Zabí.
Súčasnosť
NYU sa zameriava na ekologické životné prostredie svojich kampusov. V minulých rokoch bola najväčším kupcom veternej energie v USA. Efekt sa rovná odstránenie 12 000 áut alebo výsadbe 72 000 stromov. Je na 22. mieste svetovo hodnotených univerzít podľa Global University Ranking. Jej filozofická fakulta sa umiestnila na 1. mieste, ekonomická fakulta na 10. mieste, fakulta spoločenských vied na 11. mieste. Na NYU študujú študenti zo 130 krajín.
Slávni absolventi
Absolventi NYU získali 31 Nobelových cien, 3 Ábelovej ceny, 16 Pulitzerových cien, 19 cien Academy Award, Emmy, Grammy a Tony Award. Medzi absolventmi sú tiež držitelia cien MacArthur Award a Guggenheim Fellowship Award a členovia National Academy of Sciences. Na univerzitných internátoch žije 12 500 študentov čo je najväčší počet medzi súkromnými školami v USA. Univerzitné športové tímy sa nazývajú Violets podľa farieb podliehajúce ochrannej známke skladajúci sa z "NYU Violet" (odtieň fialovej) a bielej. Maskotom univerzity je rys ostrovid.
História
NYU bola založená 18. apríla 1831 skupinou prominentných občanov mesta, napospol obchodníkov, bankári a živnostníkov. Títo ľudia verili, že mesto potrebuje univerzitu pre mladých ľudí, ktorí budú k štúdiu vyberaní na základe zásluh a nie stavu alebo príslušnosti k spoločenským vrstvám. Zakladateľom je uvádzaný Albert Gallatin, ktorý bol za prezidenta Thomasa Jeffersona ministrom financií. NYU bola založená ako nekonfesijní na rozdiel od iných amerických univerzít svojej doby. 21. apríla 1831 univerzita obdržala zakladaciu listinu a bola zaregistrovaná ako University of The City of New York, pod týmto názvom je uvádzaná v starších dokumentoch. Od svojho založenia vošla do povedomia verejnosti pod názvom New York University a od roku 1896 nesie tento názov oficiálne. Univerzitné logo so zdvihnutou pochodňou je odvodené od Sochy Slobody a značí jej oddanosť mestu New York. O pôvode fialovej (violet) ako univerzitnej farby vypovedajú dve verzie. Podľa jednej je to kvôli fialkám hojne rastúcim v parku Washington Square Park, ktorý s univerzitou susedí a ich výskytom okolo pilierov budovy starej univerzity. Podľa druhej bola fialová vybraná preto, že fialka bola kvetinou spájanou s Aténami, centrom učenosti v starovekom Grécku.
Molère
Molère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
New York University
Kampus
Od 70. rokov minulého storočia tvorí jadro NYU kampus vo Washington Square v srdci Greenwich Village. Neoficiálnym symbolom univerzity je oblúk Washington Square Arch, ktorý je inak verejným vlastníctvom. NYU má k dispozícii divadla a ďalšie inštitúcie, ktoré sú často využívané konzervatóriami univerzity a Tisch School of the Arts. Tieto zariadenia sú využívané aj externe. Najväčší z nich je Skirball Center s 850 miestami, LaGuardia Place s 566 miestami a Eisner-Lubin Auditorium s 560 miestami. V minulosti Skirball Center hostil politiky Johna Kerryho a Al Gora, ktorí tu predniesli svoje prejavy o zahraničnej politike a tiež bola dejiskom nakrúcania reality šou The Apprentice.
Molère
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
New York University
Univerzitný zariadenia
Knižnica Elmer Holmes Bobst Library bola postavená v rokoch 1967 - 1972 a je najväčšou knižnicou NYU a jednou z najrozsiahlejších akademických knižníc v USA. Bola navrhnutá Philipom Johnsonom a Richardom Fosterom a má 12 poschodí s rozlohou 39 000 m². Nachádza sa v južnom cípe parku Washington Square Park a je vlajkovou loďou 8 knižníc NYU s 4,5 miliónmi zväzky. Knižnica má tri špecializované konzultačné strediská, 45 km otvorených knižných políc a asi 2 000 miest na sedenie. Každý deň ju navštívi asi 6 800 študentov a každoročne je požičaných skoro milión kníh. Hudobné a mediálne centrum Bobstovej knižnice Avery Fisher Center je jedným z najväčších svetových mediálnych akademických centier, kde študenti a vedeckí pracovníci využijú každoročne 95 000 audio a video nahrávok. V Bobstovej knižnici sa tiež nachádza Tamiment Library, ktorá obsahuje jednu z najlepších zbierok vedeckých diel týkajúcich sa histórie, socializmu, anarchizmu, komunizmu a amerického radikalizmu.
469 Argentina
469 Argentina je planétka s priemerom 128 km, ktorú objavil L. Carnera 20. februára 1901.
S/2003 J 19
S/2003 J 19 je retrográdny prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2003 skupinou astronómov vedených Brettom J. Gladmanom.
Vulaines
Vulaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Molère
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
S/2003 J 19
S/2003 J 19 má v priemere asi ~, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 22,709 Mm, ktorú obletí každých 699,125 dní, s inklináciou 165° k ekliptike (164° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,1961. S/2003 J 19 patrí do rodiny Carme.
Vulaines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 226 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Auneau
Auneau môže byť:
Nara (Nara)
thumb|Nara
Terezín
Terezín je mesto v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 989 obyvateľov, z toho 1 494 mužov a 1 495 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,1 roka (muži 40,5 roka, ženy 43,6 roka). Veľká pevnosť mesta bola počas okupácie Čiech a Moravy nacistickým Nemeckom známa ako Koncentračný tábor Terezín.
Nara (Nara)
Nara je mesto na juhu ostrova Honšú v Japonsku; v rokoch 710 - 794 hlavné mesto Japonska. Mesto má rozlohu 276,84 km² a žije tu 373 189 obyvateľov (ku koncu roka 2005). V súčasnosti je to hlavné mesto prefektúry Nara.
Diskografia Kristíny
Toto je diskografia slovenskej speváčky Kristíny.
Hosťovanie
Spolupráca s interpretmi na skladbách, ktoré nevyšli ako single.
Soundtrack
Filmové piesne, ktoré vyšli ako single.
Pontoise
Pontoise môže byť:
Castelsarrasin
Castelsarrasin môže byť:
Ivan Vladimirovič Mičurin
Ivan Vladimirovič Mičurin (rus. Иван Владимирович Мичурин; * 15. október podľa juliánskeho/27. október podľa gregoriánskeho kalendára 1855, Dolgoje, Rusko – † 7. jún 1935, Mičurinsk) bol ruský botanik, šľachtiteľ a ovocinár. Jeho výskum bol významným príspevkom v oblasti genetiky, hlavne ovocinárstva.
Spočiatku pestoval ovocné druhy vhodné pre oblasť stredného Ruska. Využil ovocné odrody z rôznych oblastí Ázie, rastúce v studenom podnebí s krátkou vegetačnou dobou. Krížením týchto odrôd s európskymi vypestoval asi 300 nových druhov ovocia, hlavne jabloní, vhodných pre drsné podmienky vnútrozemského podnebia stredného Ruska. Posunul tým hranice pestovania ovocia výrazne severnejšie. Svoje skúsenosti zhrnul v knihe Výsledky šesťdesiatročných prác. Posmrtne vyšli jeho zbierky prác, ktoré boli preložené do mnohých jazykov.
Vyznamenaný Radom sv. Anny III. stupňa (1912), nositeľ Leninovho radu (1931) a čestný člen Akadémie vied ZSSR (1935).
Yèvres-le-Petit
Yèvres-le-Petit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 74 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anna Amalie Abertová
Anna Amalie Abertová (* 19. september 1906, Halle, Nemecko – † 4. január 1996, Kiel) bola nemecká muzikologička.
Životopis
Narodila sa ako dcéra nemeckého hudobného historika Hermanna Aberta. Študovala u Hansa Joachima Mosera a u Friedricha Bluma na Universität Kiel. Tiež tu v období 1943 až 1971 vyučovala.
2622 Bolzano
2622 Bolzano je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil L. Brozek 9. februára 1981.
Little Rock
Little Rock je hlavné a najľudnatejšie mesto amerického štátu Arkansas. Je to tiež sídlo okresu Pulaski County, má rozlohu. Metropolitná oblasť má okolo 700-tisíc obyvateľov.
Demografia
Obyvatelia hispánskeho pôvodu, bez ohľadu na rasu, tvoria 2,5% populácie.
C/2012 S1
C/2012 S1 (ISON) bola kométa objavená 21. septembra 2012 pomocou 0,4 metrového reflektoru Medzinárodnej vedeckej optickej siete (International Scientific Optical Network) (ISON) neďaleko Kislovodsku. Očakávalo sa, že sa stane jednou z najjasnejších komét pozorovaných v dejinách ľudstva. Teleso sa však rozpadlo predtým, než mohlo tieto očakávania naplniť.
Orbita
Predbežná dráha ukazovala, že kométa mala mať perihélium (najbližšie k Slnku) dňa 28. novembra 2013 vo vzdialenosti 0,012 AU od stredu Slnka ( od povrchu Slnka). Jej dráha je takmer parabolická, čo naznačuje že kométa môže pochádzať z Oortovho oblaku. Predbežné výpočty ukazovali, že najbližšie priblíženie k Marsu mala mať dňa 1. októbra 2013 vo vzdialenosti 0,07 AU. Najbližšie priblíženie ku Zemi nastalo 26. decembra 2013 vo vzdialenosti 0,4 AU. Niektoré z orbitálnych elementov kométy ISON sú podobné ako pri Veľkej kométe roku 1680.
Jas
V čase objavu kométy bola zdanlivá hviezdna veľkosť asi 18,8, čo je príliš málo na videnie voľným okom, ale dobre viditeľná pre amatérov s veľkými ďalekohľadmi. Jas sa postupne zvyšoval. Podľa predpovedí ju okolo augusta 2013 malo byť možné pozorovať malým ďalekohľadom, koncom októbra začiatkom novembra ju voľným okom až do polovice januára 2014. Kométa mohla byť veľmi jasná, pokiaľ by ostala neporušená. Predpokladalo sa, že nakrátko dosiahne svit ako Mesiac pri splne. Očakávalo sa, že bude vyzerať pravdepodobne ako Veľká kométa roku 1680, Veľká kométa roku 2007 alebo C/2011 W3 Lovejoy. Očakávania sa však nenaplnili, pretože 3,5 hodiny pred najväčším priblížením k Slnku sa jadro kométy rozpadlo.
400px|náhľad|center|Pozícia kométy ISON – 11. [[December|decembra 2013 po perihéliu.]]
Citroën DS 5
náhľad|DS5 zadná časť náhľad|Interiér DS5 Citroën DS5 je automobil vyššej strednej triedy, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 2011 až po súčasnosť. Vyrábal sa ako hatchback. Model patrí do prémiového radu DS (Diferent Spirit alebo Distinctive Series). DS5 sa stal prvým modelom s hybridným pohonom v ponuke Citroënu. Automobil sa vyrába na platforme PF2, čo je spoločná platforma pre modely Citroën C4 Picasso a Peugeot 3008.
Vznik
DS5 bol predstavený na šanghajskom autosalóne 18. apríla 2011. Je to tretí model v novom prémiovom rade DS, automobilky Citroën. Dizajnovo je DS5 kombinácia kupé, kombi a sedanu. Štýl vychádza z konceptu C-Sportlounge, ktorý bol predstavený v roku 2005 na frankfurtskom autosalóne.
Hybrid 4
V minulosti Citroën predstavil technológiu hybrid v modeli Citroën C4 WRC HYmotion4 na autosalóne v Paríži v roku 2008. Na trh sa však hybridný model dostal až prostredníctvom modelu DS5 v roku 2012. Prvé vozidlo značky Citroën s hybridným pohonom. Citroën predstavil údaje o spotrebe 3,8L na 100km, emisie na úrovni 99g CO2/km. Výkon motora dosahuje 200 koní v spojení s elektromotorom. Technológia Full hybrid spája systémy motora HDi 160, systému Stop&Start druhej generácie a pokročilou elektronickou kontrolnou jednotkou riadenia spotreby. Automobil ponúka 4 režimy jazdy:
Úrovne výbavy
Príplatková výbava: alarm a superzamykanie, AFIL systém sledovania pruhov, HiFi sústava Denon, pack Sport Black
Bezpečnosť
Euro NCAP 2011 Bonusové ocenenie za službu Citroen Localized Emergency Call
Piney
Piney môže byť:
Momères
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teľov
Teľov je časť sídliska Šváby v Prešove.
Teľov je malé údolie s potôčikom, neobývané počas celej existencie Švábov. Užitočným sa javilo iba na pasenie svíň. Pastier ich zvolával fúkaním do volského roha. Svinský pastier v Teľove mal aj kolibu, ktorá sa nachádzala neďaleko studničky. O tejto studničke sa tradovalo, že ju vyryla sviňa rypákom. Okrem svíň pasli aj voly. Voly sa pásli v noci na Komloši a pásol ich volský pastier, ktorý voly zháňal plieskaním biča puhi. Tento bič bol kožený, dlhý a zdobený kistľami. Pásť voly často chodili aj mladí muži.
Voly, kravy aj svine sa napájali z četerni, aj huta František (historická varňa soli) bola napájana z četerni, - 	Solivar pri Prešove I, - 	Historická Huta. vpravo|náhľad|Časť Pionierskej ulice
Zástavba Teľova vznikala ako krajné východisko v období po 1960, prvým domčekom bol Knapov domček, ktorý má iba dve miestnosti, najprv tam žili piati obyvatelia. Neskôr tam pribudlo viacero domov, vznikli dve ulice, a tiež priemyselná zástavba. Na južnej strane (na ľavom brehu potôčika) vznikla východzia stanica rekreačnej, víkendovej (pionierskej) železnice, vedľa neďalekej povestnej (Mindžali), podľa nej dostala ulica nepôvodný názov Pionierska.
Zoltán Klimo
Zoltán Klimo (* 23. december 1905, Banská Bystrica – † 19. január 1974, Košice) bol slovenský psychiater a univerzitný profesor. Nositeľ Radu práce.náhľad|Hrobka rodiny Klimovcov v Banskej Bystrici
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, neskôr v rokoch 19241930 medicínu na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Roku 1930 dosiahol titul MUDr., 1946 doc. a 1967 univerzitný profesor. V rokoch 19301936 pracoval ako asistent na psychiatrickej klinike v Prahe. Neskôr, v rokoch 19361938 ako pracovník neuropsychiatrickej kliniky v Bratislave. V rokoch 19381945 bol prednostom nemocnice v Martine. V rokoch 19461948 bol prednostom neuropsychiatrického oddelenia Štátnej nemocnice v Košiciach. V období rokov 19481972 pracoval ako prednosta psychiatrickej kliniky a vedúci katedry psychiatrie na Lekárskej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Počas Slovenského národného povstania bol vedúci neuropsychologického oddelenia v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na problémy diagnostiky a terapie nervových chorôb a na protialkoholickú liečbu. Vypracoval novú koncepciu liečby delirium tremens.
S/2003 J 5
S/2003 J 5 je retrográdny prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2003 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom.
S/2003 J 5 má v priemere asi ~4 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 23,974 Mm, ktorú obletí každých 758,341 dní, s inklináciou 166° k ekliptike (167° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,307. S/2003 J 5 patrí do rodiny Carme.
470 Kilia
470 Kilia je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil L. Carnera 21. apríla 1901.
Argentan
Argentan môže byť:
Mímánsa
Podľa učenia mímánsy konečné oslobodenie od telesného stavu mókša, nemožno racionálne vysvetliť ani dosiahnuť pomocou poznania či nejakého vedomého úsilia. Hlavná pozornosť sa musí zamerať na dôsledné dodržiavanie spoločenskej a náboženskej povinnosti – dharmy, spočívajúcej vo vykonávaní obradov a podriaďovaní sa všetkým obmedzeniam a zákazom, ktoré ukladá kasta. V tomto systéme sa zvlášť veľký význam pripisuje kňazom-brahmanom. Z hľadiska mimánsy riadenie sa dharmou samo osebe môže jednotlivca priviesť ku konečnému oslobodeniu. Mimánsa rovnako ako sankhya uznávala existenciu duchovného a hmotného počiatku vo vesmíre.
Sútry systému mímánsa sa pripisujú mníchovi Džaiminimu, ktorý žil v 3.stor. Neskorší komentátori posilnili teologickú stránku mimánsy a rozvinuli v nej ideu osobného boha.
Tylocephale
Typový a jediný známy druh Tylocephale gilmorei bol opísaný dvoma poľskými paleontologičkami v roku 1974. Bola objavená iba časť lebky tohto dinosaura aj so zachovalou spodnou čeľusťou.
Poilly (Marne)
Poilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mária Klimová
Mária Klimová (rod. Hlavajová) (* 9. jún 1908, Martin – † 2. február 1954, Košice) bola pedagogička a prekladateľka.
Životopis
Základnú a strednú školu navštevovala v Martine, čes. a nem. jazyk študovala na Filozofickej fak. KU Prahe. V roku19361939 prof. Obchodnej akadémie v Martine, 19391940 konzervatória, od 1940 prekladateľka v Bratislave. V prekladoch sa zameriavala najmä na ruskú literatúru, z ktorej preložila viac základných diel (najmä L.N. Tolstého a M. Gorkého), v ktorých vystihla atmosféfu originálu vhodne volenými jazykovými a štylistickými prostriedkami.
Michal Guhr
MUDr. Michal Guhr (* 17. marec 1873, Veľký Slavkov† 23. august 1933, Spišská Sobota) bol lekár, priekopník lyžovania, sánkovania a turistiky vo Vysokých Tatrách.
Život
Michal Guhr (mladší) bol synom veľkoslavkovského statkára Michala Guhra, majiteľa pozemkov vo Vysokých Tatrách a pod nimi a jeho manželky Juliany rodenej Loišovej. Bol študentom Evanjelického lýcea v Kežmarku, študoval na evanjelickom gymnáziu v Rimavskej Sobote, v roku 1892 tu maturoval. Medecínu študoval na lekárskych fakultách univerzít vo Viedni, Budapešti a v Berlíne. Promoval v roku 1895, ako lekár na vnútorné choroby. Po ukončení štúdia pracoval vo Viedni ako vojenský posádkový lekár v rokoch 18951896. V rokoch 18971898 bol obvodným lekárom v Berehove na Ukrajine. Jeho otec Michal Guhr st. spolu so švagrami Pavlom Weszterom a Samuelom Nitschom z Veľkého Slavkova postavili pod Gerlachovským štítom v rokoch 18871888 vilu Marianna, ktorá bola základom dnešnej Tatranskej Polianky. V roku 1898 Michal Guhr prišiel pracovať do nového liečebného sanatória. Už na začiatku výstavby vily Marianna (1897) sa stal spolumajiteľom novej osady a neskoršieho vodoliečebného ústavu a od roku 1899 vedúcim lekárom tamtiež. Sanatórium Dr. Guhra v T. Polianke je po ňom pomenované.
Turistika
Venoval sa turistike, horolezectvu a záchrannej službe. Švagor jeho otca Pavol Weszter sa v roku 1874 stal členom Uhorského karpatského spolku. Pod jeho vplyvom sa Michal Guhr zapojil do činnosti spolku. Podporil v roku 1910 založenie turistického časopisu Turistaság és Alpinizmus, pomohol pri vydaní maďarskej Príručky lyžovania od Dr. Serényiho a v roku 1914 bol pri vydaní jedinej trojzväzkovej encyklopédii Vysokých Tatier A Magás Tatra, do ktorej prispel kapitolou o klimatickej liečbe. V roku 1912 predseda Uhorského karpatského spolku Alexander Teleki inicioval na zasadnutí spolku v Tatranskej Polianke založenie profesionálnej horskej záchrannej služby. Gustáv Thirring, predseda Maďarského turistického spolku a univerzitný profesor, navrhol názov Dobrovoľný záchranný výbor pre Vysoké Tatry. Budovali ho dva roky. V roku 1913 bol založený a nazvali ho Tatranský dobrovoľný záchranný zbor (Tátrai Őnkéntes Mentő-Bizottság, TŐMB). Predsedom sa stal Michal Guhr. Po roku 1917 bol jeho podpredsedom až do úradného rozpustenia roku 1919. Bol zdatným horolezcom a turistom. O jeho vysokohorských aktivitách sa však vie veľmi málo. Okrem Vysokých Tatier navštevoval aj Nízke Tatry a spišské stredohorie. Keď po roku 1918 bola zastavená činnosť uhorských turistických spolkov a keď Spišským Nemcom nevyšli plány so založením samostatnej Spišskej republiky, sústredili sa na založenie samostatnej spišskej politickej strany - Zipser Deutsche Partei (1920). Tá začala aktivizovať založenie nového turistického spolku. Podnetom bolo zlúčenie Tatranského spolku turistického s Klubom československých turistov v roku 1920. Nemecká turistická menšina na Spiši, ktorej turisti boli aktívnymi členmi zaniknutého Uhorského karpatského spolku, sa rozhodla vytvoriť si svoj turistický spolok. V Poprade 4. decembra 1920 vznikol Karpatský spolok (Karpathenverein). Nespornú zásluhu na jeho vzniku mal Michal Guhr, ktorý bol po celý zostávajúci život jeho aktívnym členom. Zaslúžil sa o stavbu terajšej Bilíkovej chaty na Hrebienku. Chatu sprístupnili v roku 1934 po smrti Dr. Guhra a do roku 1948 niesla jeho meno..
Stránsky potok
Stránsky potok môže byť:
Bray-sur-Seine
Bray-sur-Seine môže byť:
Jiří Adamíra
Jiří Adamíra (* 2. apríl 1926, Dobrovice – † 14. august 1993, Praha) bol český herec, partner herečky Hany Maciuchovej.
Jiří Adamíra hral v niekoľkých filmoch, televíznych inscenáciách aj seriáloch, ale najväčšie úspechy dosiahol na divadelných javiskách. Divadlo začal hrať už v roku 1945. V 50. rokoch 20. storočia sa tiež po prvýkrát objavil pred kamerou, ale potom prijal mimopražské angažmán. Významnejšie bolo napríklad jeho pôsobenie v Štátnom divadle v Ostrave v rokoch 1952 až 1962. Potom nastúpil do Realistického divadla v Prahe, kde pôsobil od roku 1962 do roku 1990. Vytvoril tu desiatky charakteristických rolí, ktorých spoločným rysom bola schopnosť zobraziť typ moderného intelektuála, aristokrata, brániaceho sa banalite noblesou a iróniou. Objavil sa napríklad v roli Shakespeareovho Richarda III. alebo Pelopa v hre Námluvy Pelopovy od Jaroslava Vrchlického. V roku 1964 hral vo filme Zdeňka Brynycha ... a pátý jezdec je Strach, natočeného na motívy poviedky Hany Bělohradskej Bez krásy, bez límce. Ide o dramatický príbeh židovského lekára, ktorý prežíva dobu protektorátu ako hrozný sen. Jiří Adamíra bol často obsadzovaný aj do televíznych inscenácií a seriálov – napríklad Byl jednou jeden dům, Panoptikum města pražského. Vďaka svojmu podmanivému kultivovanému hlasu je známy tiež z dabingu alebo z umeleckých recitácií.
Svoj umelecký život zavŕšil Jiří Adamíra niekoľkými rolami v Národnom divadle, kam nastúpil v roku 1990.
Holandsko
Holandsko (holandsky: ) je hlavná zo 4 krajín Holandského kráľovstva. Leží v západnej Európe.
Na východe hraničí s Nemeckom a na juhu s Belgickom. Zo severozápadu krajinu obmýva Severné more. Rozloha Holandska je, pričom približne krajiny vzniklo vysúšaním mora. Takéto územia sa nazývajú poldre.
Hlavným (hoofdstad) a najväčším mestom Holandska je Amsterdam. Sídlom holandského parlamentu, vlády i monarchu (regeringszetel) je však Haag.
Členstvo
Holandsko je zakladajúcim členom Európskej únie, Eurozóny, Severoatlantickej aliancie, OECD a WTO. Spolu s Belgickom a Luxemburskom vytvárajú voľné spoločenstvo nazývané Benelux.
Meno
Oficiálny holandský názov krajiny je „Nederland“, čo možno preložiť ako „nízko ležiacu zem“. Od toho je odvodené pomenovanie krajiny v iných jazykoch: „Nizozemsko“ v češtine, „Netherlands“ v angličtine, „Niederlande“ v nemčine, „Pays-Bas“ vo francúzštine atď.
V niektorých jazykoch, vrátane slovenčiny, má štát názov odvodený od regiónu Holland. Holland bolo jedno z historických grófstiev, ktoré pozostávalo z dnešných provincií Severný Holland a Južný Holland. Ekonomická sila a dôležitosť tohto regiónu viedli k tomu, že mnohé z krajín sveta nazývajú krajinu práve Holandskom.
V slovenčine sa v súčasnosti celý štát od roku 1581/1815/1830 nazýva „Holandsko“ - pozri aj Nizozemsko.
Geografia
Holandsko je nížinatá krajina, pričom väčšina krajiny tvorí rovina. Hornatá krajina sa nachádza iba v strede krajiny a na juhovýchodnom výbežku krajiny, kde vrásnením vznikli menšie hornaté vyvýšeniny. Najvyššie položeným bodom Holandska je vrch Vaalserberg, ktorý sa nachádza v nadmorskej výške iba.
Vyše tretina územia Holandska leží nižšie ako je hladina mora. Bez dún (ich maximálna výška nepresahuje ) a pobrežných hrádzí by časť Holandska zaliali vody Severného mora, Rýna, Másy a Šeldy.
Rieky a jazerá
Medzi najväčšie holandské rieky patrí Rýn, ktorý tečie z Nemecka a jeho ďalšie prítoky, vrátane riek Waal a Lek; a riek Mása a Šelda, ktoré pritekajú z Belgicka. Tieto rieky a ich prítoky tečú v smere z východu na západ cez centrálnu časť krajiny. Na pobreží vytvárajú riečnu deltu s mnohými ostrovmi. Rieky sú prepojené početnými kanálmi, ktoré zabezpečujú lodnú dopravu.
V západnej a severnej časti Holandska sa nachádza niekoľko menších jazier. Väčšina veľkých prírodných jazier bola vysušená v snahe získať ďalšiu pôdu. V rámci obnovy riečnej delty a vysušením Zuiderského mora vznikli početné nové sladkovodné jazerá, pričom najväčšie z nich je Ijselské jazero.
Podnebie
V Holandsku prevláda oceánske podnebie, ktoré je príznačné pre krajiny západnej a severnej Európy. Podnebie ovplyvňuje teplý morský prúd v Atlantickom oceáne. Ten spôsobuje, že zimy sú relatívne teplé, ale naopak letá veľmi teplé nie sú. Ročný úhrn zrážok je pomerne vysoký a pohybuje sa v rozmedzí 750 až. Priemerné teploty v januári sú okolo 1,7 °C a priemerná júnová teplota je približne 17 °C.
Vo vnútrozemí sa často objavujú hmly a vanie silný vietor. Na pobreží sa často vyskytujú búrky, ktoré môžu spôsobiť záplavy. Iba šesť dní v roku je v Holandsku bezvetrie. Vďaka absencii prírodných bariér akými sú napr. pohoria sa klíma v jednotlivých častiach Holandska líši iba nepatrne. thumb|left|Mapa Holandska, 1890
Dejiny Holandska
Územie dnešného Holandska je severnou časťou historického Nizozemska. V staroveku tam sídlili germánske a keltské kmene, ktoré súperili o moc. V 1. storočí pred Kr. ho čiastočne ovládli Rimania, v 8. storočí sa stalo súčasťou Franskej ríše. V 10. storočí sa krajina rozdrobila na jednotlivé kniežatstvá, pričom od 12. storočia vznikali mestá, prekvital obchod a remeslá.
Po niekoľkých pokusoch o zjednotenie sa celé územie Holandska dostalo roku 1477 do rúk Habsburgovcov. V polovici 16. storočia prepukla Holandská revolúcia a na severe vznikla Utrechtská únia, ktorá v roku 1581 vyhlásila Republiku siedmich spojených provincií (Holandskú republiku). Jej nezávislosť uznali aj ostatné európske veľmoci.
V 17. storočí Holanďania získali veľké územia v Ázii, Afrike, Amerike a na istý čas ovládli svetový obchod. V 18. storočí ich však z mnohých dŕžav vytlačilo Spojené kráľovstvo a Francúzsko. Roku 1795 sa Holandska počas Francúzskej revolúcie zmocnili francúzske vojská. Na Viedenskom kongrese bolo roku 1815 vyhlásené Holandské kráľovstvo, ktorému patrilo do roku 1830 aj Belgicko a Luxembursko.
Od roku 1830 sa stalo samostatným kráľovstvom vo svojich súčasných hraniciach. Počas prvej svetovej vojny bolo neutrálne, v druhej svetovej vojne ho obsadilo nacistické Nemecko. Do polovice 20. storočia patrilo k najväčším koloniálnym veľmociam, patrila mu napr. Indonézia alebo Surinam. Postupne však o väčšinu kolónií prišlo a dnes mu patria iba malé zámorské územia v Karibiku.
Administratívne členenie
Holandsko je rozdelené na dvanásť administratívnych regiónov, ktoré sa nazývajú provincie. Na čele každej provincie stojí guvernér, ktorého oficiálne meno je „Commissaris der Koningin“. Jednotlivé provincie zo severu na juh sú:
Provincie sa ďalej členia na obce, ktoré sa nazývajú „gemeenten“. K 1. januáru 2019 ich bolo dovedna 355.
Okrem iného je krajina rozdelená na vodohospodárske oblasti, ktoré spravujú jednotlivé vodohospodárske úrady („waterschap“), ktoré sú zodpovedné za manažment vodných zdrojov. Týchto je 27. Ich vznik predchádza samotnému vzniku holandského národa, pričom prvá vznikla už v roku 1196.
225px|thumb|Hustota zaľudnenia.
Obyvateľstvo
V Holandsku podľa údajov z roku 2018 žilo približne 17 400 000 obyvateľov, pričom celková hustota zaľudnenia dosahuje približne 397ľudí na km². Holandsko je krajinou s 31. najvyššou hustotou zaľudnenia na svete (odhad z r. 2017). Približne 66 % z celkovej populácie žije v mestách. Najväčším a zároveň hlavným mestom je Amsterdam s 735 562 obyvateľmi; nasleduje Rotterdam s 599 651 obyvateľmi, jeden z najväčších prístavov na svete; nasleduje administratívne centrum krajiny Haag (463 826) a štvoricu uzatvára Utrecht s populáciou 265 151 ľudí. Šestnásť ďalších miest má populáciu medzi 100 a 200 tisíc ľuďmi.
Náboženstvo
Rímski katolíci tvoria približne 30 % a protestanti 20 % holandskej populácie. Moslimovia predstavujú 4 percentá a krajina má aj malú židovskú komunitu. Pôsobí tu aj starokatolícka cirkev. Zhruba 39 % Holanďanov sa nehlási k žiadnej cirkvi. Katolíci žijú prevažne na juhu krajiny, protestanti na severe. Najväčšou protestantskou cirkvou sú kalvíni: Holandská reformovaná cirkev (Nederlandse Hervormde Kerk) a Reformovaná cirkev v Holandsku (Gereformeerde Kerken in Nederland), ktoré sa v roku 2004 zlúčili.
Jazyk
Úradnou rečou krajiny je holandčina, ktorú používa drvivá väčšina obyvateľov, s výnimkou niektorých prisťahovaleckých skupín. Druhou oficiálnou rečou je frízština, ktorá je rozšírená v provincii Friesland (Frízsko) a rozpráva ňou približne 700 000 ľudí. Frízština má status úradnej reči iba v tejto provincii. Oba jazyky sú germánskeho pôvodu. Okrem holandčiny a frízštiny sa v Holandsku používa ešte ďalších štrnásť jazykov a dialektov, zväčša germánskeho pôvodu.
V Holandsku existuje dlhá tradícia výučby cudzích rečí a preto väčšina obyvateľstva ovláda angličtinu; rozšírené sú aj nemčina a francúzština.
Kultúra
Holandsko je známe tradíciou maliarskeho umenia. Flámski a holandskí maliari 15. až 17. storočia (Flámsko je dnes geografickou súčasťou Belgicka) ako napríklad Peter Paul Rubens, Rembrandt Van Rijn sú ťažiskovými prispievateľmi do kultúrno-historického pokladu Holandska. V neskoršej dobe našlo Holandsko maliarskeho génia v osobe Vincenta Van Gogha.
Holandskú kultúru poznačuje silná tradícia kultúrnej tolerancie a liberalizmu.
Hudba
Holandsko patrí v rámci svetovej úrovne k strediskám elektronickej hudobnej scény. Holandskí dídžeji patria k najpopulárnejším dídžejom v žánroch elektronickej hudby ako Hardcore, Hardstyle, techno, trance, house a aj v ďalších žánroch elektronickej tanečnej hudby. Medzi najznámejších predstaviteľov patria okrem iných Armin van Buuren, Tiesto, Sander van Doorn, Martin Garrix, Paul Elstak, Angerfist, Headhunterz. DJ Tiesta a (v roku 2004) a Armin van Buurena (r. 2011) odmenila holandská kráľovná Beatrix za ich hudobné zásluhy civilným rádom Oranje-Nassau v hodnosti "officier" (štvrtý v poradí šiestich stupňov)
Literatúra a filozofia
Najslávnejší holandskí spisovatelia sú Joost van den Vondel, P. C. Hooft, Multatuli, Gerard Reve, Harry Mulisch a Godfried Bomans. Holandsko je aj krajinou slávnych filozofov, akými boli Erazmus Rotterdamský, Rudolf Agricola a Baruch Spinoza. Viacero prác napísal René Descartes v Holandsku, počas jeho štúdií na Universiteit Leiden.
Ekonomika
Holandsko je otvorená ekonomika s obmedzenými štátnymi zásahmi od 80. rokov. Je 17. najväčšou ekonomikou na svete podľa HDP na obyvateľa (rok 2021).
Základom holandského hospodárstva je priemysel, obchod a doprava, určitú rolu hrá aj poľnohospodárstvo. Z priemyselnej produkcie je dominantným spracovateľský priemysel, chemický priemysel, spracovanie ropy a elektrotechnický priemysel.
Ekonomika Holandska do značnej miery prosperuje z otvorenosti a liberálneho prístupu (napríklad v Amsterdame žije viac než 180 národností). Vďaka tomu sa sem presťahovalo množstvo profesionálov z celého sveta, ktorí tvoria žiadanú pracovnú silu pre medzinárodné korporácie, ktoré sem presunuli svoje centrály. Holandsko je tiež sídlom mnohých inovatívnych startupov a dynamicky sa rozvíjajúcich tech-spoločností.
Finančným a obchodným centrom Holandska je Amsterdam, Amsterdamská burza (AEX, dnes súčasťou Euronextu) je jedna z najstarších búrz na svete. V Holandsku platí mena euro, ktorá nahradila gulden 1. januára 2002.
Vďaka svojej geografickej polohe sa Holandsku darí v obchode a v doprave, v Rotterdame sa nachádza druhý najväčší prístav na svete Europort.
Clarence Hudson White
Clarence Hudson White (* 8. apríla 1871, West Carlisle, Ohio – 7. júla 1925 Mexico) bol americký piktorialistický fotograf, spoluzakladateľ fotografických spolkov Photo-Secession a Pictorial Photographers of America.
Život a dielo
Chcel byť maliarm, ale vyštudoval ekonómiu a pracoval v obchode. Začal fotografovať v roku 1894. V nasledujúcom desaťročí už vystavoval svoje snímky v Spojených štátoch i v Európe.
V roku 1902 sa stal členom novo založeného fotografického spolku Photo-Secession, ktorý združoval fotografov tvoriacich v štýle piktorializmu.
V roku 1906 sa presťahoval do New Yorku. Prednášal fotografiu na Columbijské univerzite a v roku 1914 založil vlastnú fotografickú školu. Medzi jeho žiakov patrili napr. Dorothea Langeová a Paul Outerbridge. Whiteova škola bola veľmi úspešná. Prednášali tu tiež fotografi Edward Steichen a Paul Strand a tiež ďalší umelci, napr. maliar Max Weber.