cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bazilika svätého Mikuláša (Trnava)
Dejiny
Dóm sv. Mikuláša dňa 9. novembra 2008 vyhlásil pápež Benedikt XVI. za baziliku minor. Postavenie baziliky minor umožňuje používať pápežský znak skrížených kľúčov na zástavách chrámov, chrámovom náradí a pečiatke. V erbe baziliky sú tri jablká predstavujúce sv. Mikuláša a dve sedemcípe hviezdy predstavujúce Sedembolestnú Pannu Máriu. Trnavská bazilika minor je v poradí desiatou bazilikou na Slovensku. V bočnej barokovej kaplnke, ktorú dal postaviť arcibiskup Imrich Esterházi (1664 – 1745), sa nachádza obraz Panny Márie Trnavskej, ktorý v období tureckých nájazdov ronil slzy.
Epitafy
V kostole sú pochovaní ostrihomskí arcibiskupi Mikuláš Oláh (1568), Anton Verančič (1573), Ján Kutassy (1601) a Imrich Lósy (1642), pécsky a jágersky biskup Ján Cherödy (1597) a sriemsky biskup Ján Szászy (1674). Okrem nich Juraj III. Druget (1620).
Na epitafe Mikuláša Oláha je zobrazený arcibiskup s erbom pri nohách. Nachádzajú sa na ňom dva nápisy, rozsiahlejší v hornej časti a kratší v dolnej časti. Horný: "SEPULTURA REVERENDISS(IMI) AC ILLUSTRISS(IMI) IN CHRISTO PATRIS ET // DOMINI DOM(INI) NICOLAI OLAHI ARCHIEPI(SCOPI) STRIGONIEN(SIS) LOCIQUE // EIUSDE(M) PERPET(UI): ET CO(MITA)TUS HONTEN(SIS) COM(ITIS): PRIMATIS HUNGAR(IAE) // LEGATI NATI SUMMI ET SECRETAR(II) CANCELLAR(II) LOCUMTENENTIS // ET CONSILIARII PER HUNGARIAM NEC NO(N) COMPATRIS DIVORUM // FERDINANDI ET MAXIMILIANI IMPERATOR(UM) ROMANORUM ET //  HUNGARIAE REGUM. MORITUR ANN(O) D(OMI)NI MDLXVIII // DIE XVI JANUAR. VIXIT ANN(OS): LXXVII DIES V". Dolný: "CONDITUR HOC MORIENS TUMULO NICOLAUS OLAHUS // QUI PRAESUL VIVENS, STRIGONIENSIS ERAT."
Epitaf Antona Verančiča je nápisový bez ďalšej sochárskej výzdoby s textom: "E. A. O. // ANTONIO VERANTIO ARCHIEPISCOPO // STRIGONIEN(SI) PRIMATI LEGATO CONSILIARIO // CANCELLARIO AC LOCUM TNENTI REGIO // IN UNGARIA // VIRO INTEGRITATE AC MUNIFICENTIA SINGULARI: // FACUNDIA RERUMQ(UE) EXPERIENTIA INSIGNI // COETERISQ(UE) VIRTUTIBUS ORNATISS(IMO): MULTIS VARIISQ(UE) // LEGATIONIBUS STATIM AB INEUNTE AETATE IN // PRIMIS QUIDEM NOMINE JO(ANNIS) REGIS UNGARIAE // APUD OMNES FERE PRICIPES CHRISTIANOS // TUM VERO ULTIMIS DUABUS NOMINE S(ACRATI)S(SIMI) IMPP(ERATORIS) // ROM(ANAE) FERDINANDI I. AC MAXIMIL(IANI) II. APUD // SOLIMANUM ET SELIMUM TURCARUM PRINCIPES // SUMMA FIDE AC SOLERTIA ATQ(UE) ADEO OMNIBUS // REIPUBLICAE CURIS HONORIFICENTISS(IME) PERFUNCTO // DEQ(UE) TOTA CHRISTIANITATE OPTIME MERITO GRAT(IA) POSTR(EMA). // NATUS SIBENICI OBIIT EPERIESSINI // ANNOS NATUS LXIX. DIES XVI. // MDLXXIII. XII. CALEN. SEXTILES."
Epitaf Jána Cherödyho má v hornej časti erb a v dolnej nápis: "EPITAPHIUM // REVERENDI(SSIMI)S A(E)TQ(UE) AMPLIS: PRAESULIS AC D(OMI)NI D(OMINI) // IOANNIS CHERÖDI QUI CUM TININIEN(SIS): QUINQ(ECCLESIAE) ET // AGRIEN(SIS) EPISCOPATUS MAGNO ECCL(ESI)AE EMOLU // MENTO GESSISS ET SIMULQ ADMINISTRATORIS // RERUM SPIRITU METROP(OLITANAE) ECCL(ESIAE) STRIGON(IENSIS) AC // SAC(RAE) CAES(ARAE) REGIAQ(UE) MAI(ESTATIS) CON(SILIARIUS) MUNERE LAU // DABILITER FUNCTUS FUISSET SUMMIS IN REMP // CHRIST MERITIS CLARUS OMNIUMQ(UE) ORD. // VIRIS PERGRATUS PIE IN D(OMI)NO OBIIT DIE IV // AUG(USTI) AN(NI) MDXCVII AETAT(IS) SUAE LIV"
Epitaf Jána Kutassyho zobrazuje celú postavu arcibiskupa a v hornej časti erb. Nápisy sú dva, kratší v hornej časti, dlhší v dolnej. Horný: "HUC POSUERE SIMUL CHARITES SUA MUNERA CLARA // HUC NATURA SUAS ACCUMULAVIT OPES // HIC SITA SUNT PIETAS, PROBITAS, SAPIENTIA RARA // INGENIUM GRAVITAS LINGVA DISERTA FIDES" Dolný: "REVER(ENDISSIMU)S: AC ILL(USTRISSI)MUS: D(OMINUS). D(OMINUS). IOANES KUTHASY ARCHI // EP(ISCO)P(U)S STRIGON(IENSIS): PRIMAS HUGAR(AIE): LEGAT(US) NAT(US), S(ACR)AE // C(AESARAE): R(EGIAE)Q(UE) M(AJESTA)TIS SUM(MUS) ET SECRETAR(IUS): CANCEL(ARIUS): CONSIL(IARIUS): // ET P HUG(ARIAE): LOCUTNS, CATH(OLI)CAE: RELIOIS ET LIBER // TATIS PRI(M)AE ZELOS ASSERTOR, PIET(AT)E ET MOR // LENIT(AT)E PRINCIP(IS): AC POPULO AE(T)Q(UE) GRAT(IA) MORITUR MDCI // XVII SEPT(EMBRIS): AETAT(IS): A(NN)O LVI"
Epitaf Imricha Lósyho zobrazuje, podobne ako v prípade Kutassyho, celú postavu arcibiskupa a v hornej časti erb. V dolnej časti je nápis: "ILL(USTRISSI)MUS AC R(EVERENDI)S(I)MUS D(OMINUS) D(OMINUS) // EMERICUS LOSI ARCHIEP(ISCOP)US ECCLESIAE METROP(OLITANAE) STRIGON(IENSIS) // LOCIQ(UE) EIUSDE(M) COMES PERPET(UUS) PRIMAS HUNG(ARIAE) S SEDIS // APLICA LEGATUS NATUS SUMMUS ET SECRETARIUS CANCELAR(IUS): AC SAC(RAE): CAES(ARAE): REGIAEQ(UE) MA(IES)T(A)TIIS INTIMUS // CONSILIAR(IUS): PIE IN D(OMI)NO OBDORMIVIT DIE VII NOVEM(BRIS) // ANNO M DC XLII:", pričom pred začiatkom textu je druhotne vyškriabané slovo "LANCSAR".
Epitaf Jána Szászyho zobrazuje sediaceho bradatého muža, ktorý si podopiera hlavu pravicou a obkolesuje ho had. Okolo sú štyri meče, vľavo hore s nabodnutou lebkou, dole plamenný, vpravo hore s váhami, dole s vencom. V hornej časti je erb a pod ním na stuhe nápis: "O AETERNITAS!". Na epitafe sú dva nápisy, jeden pozdĺž všetkých štyroch strán, druhý medzi rukoväťami spodných mečov. Prvý: "R(EVERE)NDIS(IMU)S D(OMI)N(U)S IOANNES SZÁSZY // EL(ECTUS). EPIS(COPUS). SIRM(IENSIS). ABB(AS). BELIE(NSIS). ARCHID(IACONUS). ZOLIE(NSIS). CANONI(CUS): // ECCL(ESIAE): METR(OPILITANAE): STRIG(ONIENSIS): S(ACRAE). C(AESARAE). // REG(IEQUE): MA(IESTATIS): CONS(ILIARIUS): OB(IIT). VII OCTOB(RIS): MDCLXXIV AET(ATIS) LXXX". Druhý: "QVI TRANSIS VIDESIS // PRENDE BENE ET NOVISSIMA // MEMORARE // HAECLAVE QVAE MORIENS PLORABIS // FACTA FUISSE // HAEC FAC QVAE MORIENS FACTA FUISSE // VOLES".
Epitaf Jána III. Drugeta zobrazuje celú postavu v brnení, v hornej časti je erb. V dolnej časti je nápis: "ILLUSTRISSIMUS D(OMI)N(U)S GEORGIUS COMES DRUGET // DE HOMONA IUDEX CURIAE COMITAT: ZEMPLINSIS ET // DE UNG COMES EQUES AURATUS AC SAC(RAE): CAE(SARAE): REGIAEQUE // MA(JES)T(A)T(IS): INTIM(US). CONS(ILIARIUS): ET CUB(ICULARIUS): OBYT A(NN)O 1620. DIE 21. // MENSIS IV: ETATIS SUE 37 // O MAGNI DRUGET MANES! HIC PATRIA PATREM // ARMA VIRUM PIETAS PLANGIT AVITA DUCEM // TOXICAT HUNC LIVOR FIDUM REGIQ(UE) DEOQ(UE) // AT NUNC TUTA DEO POCULA FONTE BIBIT".
Hlavný organ
Hlavný organ sa nachádza na západnej empore hlavnej lode chrámu. Z architektonického hľadiska ide o jeden z najkrajších organových prospektov na Slovensku. Pôvodný organ, z ktorého sa zachovala historická časť dvoch veľkých skríň a skriňa pozitívu v zábradlí, bol postavený koncom 18. storočia trnavským organárom nemeckého pôvodu Walentinom Arnoldom (1742-1812), mal pravdepodobne 26 registrov na 2 manuáloch a pedáli (28 ťahiel).
K celkovej prestavbe organa došlo v roku 1912, kedy bola podľa návrhu Dezső Antalffy-Zsirossa zadaná objednávka budapeštianskej filiálke firmy Rieger Jägerndorf. Pôvodne bol celý organ pred lomeným oblúkom na chóre, a s veľkou pravdepodobnosťou došlo v roku 1912 k vzájomnému presunutiu dvoch hlavných skríň. Skrine boli posunuté dozadu k stene lomeného oblúka, oddeľujúcej priestor v zadnej časti chóru a boli prehĺbené až k zadnej stene chrámovej lode. Skriňa pozitívu bola zmenšené približne na 1/2 hĺbky a nebola odsadená vzdušnicou. Nový hrací stôl bol postavený ako voľne stojaci v stredovaej osi nástroja za skriňou pozitívu. Celá nástrojová časť bola postavená za lomený oblúk, a tak je zčasti zvuk nástroja stlmený, čo bol zrejme zámer urobiť čo najväčší dynamický kontrast. Súčasný nástroj má 45 registrov na 3 manuáloch a pedáli, pneumatické (tlakové) traktúry a kuželkové vzdušnice, čo bolo pre dané "zlaté obdobie" romantických organov zcela typické.
Chórový organ
Chórový organ s nachádza na pravej strane (pri pohľade od oltára) na rozhraní hlavnej lode a presbytéria. V súčasnosti je to najstarší zachovaný organ v Trnave. Je taktiež dielom Walentina Arnolda (1742-1812) a bol postavený v roku 1783. Organ má samostatne stojaci hrací stôl (jeden z prvých u nás). Posledné opravy prebehli v 80. rokoch 20. stor. (Rieger-Kloss), a v roku 2013 (reštaurovanie J. Valovič). Nástroj má veľmi ušľachtilý zvuk, a vzhľadom k svojej malej veľkosti dokáže naplniť priestor chrámu. Traktúry sú mechanické a vzdušnice zásuvkové.
Dimotiki
Dimotiki (doslova "ľudový jazyk") alebo romaiki je v širšom zmysle ľudový jazyk Grékov používaný od stredoveku, v užšom zmysle forma novogréčtiny, ktorá od roku 1976 (vydanie "Malej gramatiky ľudového jazyka" a vydanie príslušného vládneho nariadenia) slúži ako grécky spisovný a úradný jazyk.
Druhou oficiálnou formou súčasnej novogréčtiny je tzv. kathareusa, ktorá bola pred rokom 1976 jazykom úradov, vládnych a právnych textov. V 20. storočí však (už pred rokom 1976) bol jazyk dimotiki fakticky jediným jazykom gréckej literatúry.
Dejiny
Ľudový jazyk sa v Grécku a v Anatólii vyvíjal približne od 4. stor. po Kr. Ľudový jazyk bol zjednodušením gréčtiny koiné, ktoré už bežný ľud nepoužíval. Avšak grécki vzdelanci tej doby ľudový jazyk neprijímali. V 6. stor. sa Východorímska ríša úplne helenizovala. Latinský jazyk sa teda prestal používať, no mnoho latinských slov nahradilo pôvodné grécke slová v gréckom jazyku. Ľudový jazyk nebol nikdy oficiálne prijatý, knihy sa písali klasickou starogréckou attičtinou, teda jazykom, ktorý bol mŕtvy už na prelome letopočtov. Všetci Gréci používali ľudovú gréčtinu. Podobne to bolo aj na západe s latinským jazykom, ktorý v klasickej podobe pretrval len v literatúre, no vznikali moderné románske jazyky. V nasledujúcich dobách sa do gréčtiny dostali aj prvky zo slovanského jazyka, nakoľko Slovania od 6. - 9. stor. ovládali Grécko. V 11. - 13. stor. sa už prejavujú rozdiely medzi jednotlivými gréckymi jazykmi. Veľký vplyv na gréčtinu mal aj taliansky jazyk, pretože mnohé oblasti Grécka patrili Benátkam. Práve najviac cudzích slov v modernej gréčtine pochádza z taliančiny. Po páde Byzancie v 15. stor. bola gréčtina z Grécka a západnej Anatólie skoro rovnaká s tou dnešnou. Počas nasledujúcej tureckej vlády sa do gréčtiny dostali aj turecké slová, ktoré sa helenizovali, a tak úplne nahradili niektoré dovtedy používané slová gréckeho pôvodu. V 18. stor. bol umelo vytvorený jazyk kathareusa, čiže čistý jazyk. Grécki vzdelanci vylúčili cudzie slová a chceli zatlačiť moderné dimotiki. Avšak ľud tento jazyk neprijal. Kathareusa bola veľmi zložitý jazyk, vytvorený podľa klasickej attičtiny. Prestal sa používať v r. 1976. Ale aj tak sa do dimotiki dostali mnohé starogrécke slová, ako odozva na vplyv kathareusy. Zatiaľ čo by bežný Grék v 19. stor. povedal na noviny talianske slovo gazeta, dnes sa povie efimerides, alebo na slovo sloboda, leftheria, sa od 20. stor. používa starogrécke slovo eleftheria. Vplyv kathareusy bol aj na miestne názvy. Napríklad sa znovu začal používať názov Peloponnisos, zatiaľ čo v dimotiki sa používalo meno Morias. Gréčtina dimotiki sa rozdeľuje medzi tieto hlavné dialekty podľa oblastí: Megarský dialekt, Aeginský dialekt, Kymi (aténsky dialekt attických Grékov) a Maniotský dialekt. Tieto dialekty tvoria jednu skupinu. Druhá skupina obsahuje oblasti: Peloponéz, Kyklady, Iónske ostrovy, Epirus, západnú Anatóliu s mestom Smyrna a Konštantínopol Ďalšiu skupinu tvorí súostrovie Dodekanés.
Abeceda
Novogrécka abeceda. Uvedené je: veľké a malé grécke písmeno, meno písmena-latinské znenie písmena
Výslovnosť
Novogrécka abeceda je rovnaká, ako tá starogrécka, avšak niektoré písmená sa vyslovujú inak. Sú to β a η. Písmeno β (beta) sa v starogréčtine vyslovovalo ako b, dnes je to víta a vyslovuje sa ako v. Písmeno η (éta) sa vyslovovalo ako e, dnes je to íta a vyslovuje sa ako i. Dvojhláska ει (ei) sa vyslovuje ako i, napr. είναι (einai, je), dvojhláska αι sa číta ako e, napr. και (kai, a, aj), dvojhláska ου (ou) sa vyslovuje ako u, napr. o ούρανος (o oúranos, nebo), dvojhláska οι (oi) sa taktiež číta ako i, napr. η οικογενία (i oikojenía, rodina). Toto pravidlo neplatí iba ak je nad písmenom ι (i) dvojbodka (ϊ). Ďalšie pravidlo sa týka písmena γ (g, gama). Keď gama stojí pred písmenami υ (y), ι (i), αι (ai), ει (ei), οι (oi), ε (e) a η (i) musí sa vysloviť ako j, napr, η γυναίκα (i gynéka-i jynéka, žena). Keď stojí písmeno υ (y) na začiatku slova číta sa ako y, respektíve i, napr. υπερ (yper, za, pre). Ak nasledujú dve gamy za sebou, čítajú sa ako ng, napr. αγγούρι (aggúri-angúri, uhorka). Ak nasleduje po game písmeno κ (k), číta sa to ako slovenské g. Keď však stojí gama sama číta sa to ako hrdelné g, podobne ako gh. Ak po game nasleduje písmeno χ (ch), vyslovuje sa to ako nch, napr. έγχρωμος (égchromos-énchromos, farebný). Ak nasledujú po sebe písmená μπ (mp), čítajú sa ako b, napr. το μπουκάλι (to mpukáli-to bukáli, fľaša). Ak sú po sebe písmená ντ (nt), čítajú sa ako slovenské d, napr. οι ντομάτες (i ntomátes-i domádes, paradajky). Ak nasledujú po sebe písmená τζ (tz), čítajú sa ako dz τζιτζίκας (o tzitzíkas-o dzidzíkas, cikáda). Ak nasledujú písmená τς (ts), vyslovujú sa ako c, napr. η κουκλήτσα (i kuklítsa-i kuklíca, bábika).
Rody
Gréčtina dimotiki má 3 rody, mužský, ženský a stredný. Každý má člen, podobne ako je to v nemčine, alebo taliančine, teda mužský rod má člen Ο (O), napr. O άνδρας (O ándras, muž). Mužské koncovky môžu byť iba tri, koncovka ος (os), napr.o anthrópos (človek), ας (as), napr. o patéras (otec) a ης (is) napr. o mathitís (žiak). Ženský rod má tiež tri koncovky, a to koncovka η (i), napr. η κόρη (I kóri, dievča, dcéra) a koncovku α (a), napr. η θυγάτερα (I thyjátera, dcéra). Stredný rod má člen το (to), napr. το παιδί (to pedí, dieťa). Stredný rod môže mať taktiež iba tri koncovky, a to koncovku o (o), (to vivlío, kniha), koncovku ι (i), (to pedí, dieťa) a koncovku μα (ma), (to próvlima, problém) V množnom čísle má mužský rod člen Οι, napr. Οι άνδρες (I ándres, muži). Ak je koncovka v nominatíve jednotného čísla ος (os), bude v nominatíve množného čísla koncovka οι (i), napr. o anthropos (človek)-i anthrópi (ľudia), ak je v nominatíve jednotného čísla koncovka ας (as), bude v množnom čísle koncovka ες (es), napr. o patéras (otec)-i pateres (otcovia) a ak je v nominatíve jednotného čísla koncovka ης (is), bude v množnom čísle tiež koncovka ες (es), napr. o mathitis (žiak)-i mathités (žiaci). Ženský rod má taktiež člen Οι (I), napr. Οι γυναίκες (I jynékes, ženy). V obidvoch prípadoch ženskej koncovky jednotného čísla, teda η (i) a α (a) bude v množnom čísle koncovka ες, napr. i jynéka (žena)-i jynékes (ženy) a i chóri (krajina)-i chóres (krajiny). Stredný rod bude mať v jednotnom čísle člen το (to), v množnom τα (ta). ktorý má v nominatíve jednotného čísla koncovku ο (o), bude mať v nominatíve množného čísla koncovku α (a), napr. to vivlío (kniha)-ta vivlía (knihy), stredný rod s koncovkou ι (i) v nominatíve jednotného čísla bude mať v množnom čísle nominatívu taktiež koncovku α (a), napr. to korítsi (dievčatko)-ta korítsia (dievčatká). Stredný rod končiaci na μα bude mať v množnom čísle koncovku ματα (mata), napr. to prógramma (program)- ta programáta (programy). Na gréčtine je jednoduché to, že má iba tieto koncovky a tak je táto gramatika veľmi jednoduchá, ohraničená iba týmito spomenutými pravidlami.
Predložky
Dimotiki, na rozdiel od starogréčtiny nepozná predložky tak ako to býva vo väčšine jazykov. Vyjadrenie hocijakej predložky, spojky či iných podobných gramatických vecí sa vo všetkých prípadoch tvorí veľmi jednoducho, pomocou spojky σε a akuzatívu, pričom se a akuzatív sa spolu spoja, napr. στο σπίτι ( sto spíti v dome), στην πόλη (stin póli, v meste), στον πολέμο (ston polémo, vo vojne). Takto sa tvoria všetky ďalšie spojky. Το τετράδιο είναι στο τραπέζι (To tetrádio íne sto trapézi, Zošit je na stole). Το τηλέφονο είναι στην τσάντα της (To tiléfono íne stin tsánda tis, Telefón je v jej taške). Existuje však predložka με (me), ktorá vyjadruje slovenskú predložku s, pričom sa spojí s akuzatívom, nar. Με τον Ιοάννη, με την Ελλένη, με το παιδί (Me ton Ioánni, me tin Elléni, me to pedí-S Jánom, s Helenou, s dieťaťom).
Starogrécke prvky v dimotiki
Niektoré novogrécke frázy sa zachovali zo starogréčtiny, pričom v novej gréčtine nemajú gramatické vysvetlenie. Sú to frázy ako εντάξει (V poriadku), pričom slovo εν bola starogrécka predložka v. Ďalšie spojenie je Δόξα τω Θεώ (Dóxa to Theo, Chváľa Bohu), pričom je to starogrécky datív. Niektoré slová sa stále vyskytujú v starovekom skloňovaní, napr. slovo η πόλη (mesto) nemá, ako by sa predpokladalo v nominatíve množného čísla tvar οι πόλες (i póles, mestá), ale starogrécke množné číslo οι πόλεις (i pólis, mestá). Rovnako je to aj v slove η δεσπινύς (i despinýs, slečna). Toto slovo sa vďaka starogréckej koncovke nedá skloňovať a je v ostatných pádoch buď nesklonné, alebo sa skloňuje podľa starogréckych pravidiel, teda genitív bude της δεσπινίδος (tis despinýdos). Gréčtina dimotiki má mnoho výnimiek s pravidiel, kedy majú mužské koncovky ženské členy a naopak, avšak takýchto slov nie je veľa. Napr. slovo η όδος (i ódos, ulica), η je ženský člen, ale os je mužská koncovka. Skloňuje sa to tak, že sa slovo samé skloňuje podľa mužského pravidla, zatiaľ čo sa pridávajú ženské členy daných pádov, teda i ódos, tis ódu, tin ódo. Taktiež skoro všetky grécke ostrovy majú mužskú koncovku os, ale ženský člen, napr. i Kos, i Kypros (Cyprus)...
Cudzie slová
Najviac cudzích slov v gréčtine pochádza z taliančiny. Mnohé z nich sa pod vplyvom kathareusy vytratili, no mnohé pretrvali do dnes. Nie všetky talianske slová nahradili aj grécke, často sa používali oba termíny. Talianske slová sú napr. bratsio-remeno (tal. braccio), gamba (noha), bukali (fľaša, tal. botiglia), piatsa (námestie, tal. piazza), piato (tanier), kambos (pole, nížina, tal. campo), grota (jaskyňa, tal. grotta), fatsa (tvár, tal. faccia), valitsa (kufor, tal. valiggia), kuzina (kuchyňa. tal. cucina), armada (armáda),
Veľa slov sa dostalo do gréčtiny z latinského jazyka, počas rímskeho, no najmä v ranobyzantskom období. Sú to slová ako spiti (dom, lat. hospitium), dukas (gróf, vládca, lat. dux), porta (dvere), retsina (druh gréckeho alkoholu), kukla (bábika), furnos (pec, lat. fornus), Romios (Grék, od slova Romanus-Riman).
Počas tureckej nadvlády sa do jazyka dostali aj turecké slová. Napríklad: paputsi (topánka), karpuzi (melón), chasapis (mäsiar), serjani (výlet), kapaki (pokrievka), kotsani (stonka), alani (chlapec), glendi (zábava).
Pošas raného stredoveku, ale aj neskôr, kvôli stykom so slovanskými národmi sa do gréčtiny dostali slovanské slová, napr.: tsekuri (sekera), detsiko (dieťa, slovo používané v dialekte Rumélie)), glitsa (špina), gavrani (havran), ververa (veverica), glava (hlava, len v niektorých dialektoch), gorizo (zapaľujem, dialekt), veduri (vedro), kosa (kosa, kosák).
Albánske slová preberali Gréci od Arvanitov, ktorí v stredoveku prišli do Grécka. Sú to slová napr.: bukuros (pekný), luludi (kvet), fustanella (kilt), mangas ("frajer"), tsupra (dievča), katsiki (koza).
Gréčtina prebrala slová aj od Arumunov, napr. galbinos (svetlý, arum. galbninu).
Prostredníctvom turečtiny prebrala gréčtina aj slová z arabčiny a peržštiny.
Časovanie
1, εγώ είμαι (egó íme, ja som)
2, εσύ είσαι (esý íse, ty si)
3, αυτός, αυτή, αυτό είναι (aftós, aftí, aftó íne, on, ona, ono je)
1, εμείς είμαστε (emís ímaste, my sme)
2, εσείς είστε (esís íste, vy ste)
3, αυτoί, αυτές, αυτά είναι (aftí, aftés, aftá íne, oni, ony sú)
Budúci čas
Príklady:
Minulý čas
Gréčtina pozná dva druhy minulého času (pleon), minulý čas dokonavý (aoristos) a minulý čas nedokonavý (paratatikos). Pre bežnú konverzáciu však stačí vedieť dokonavý minulý čas (aorist). Aorist sa tvorí na základe pravidiel o koncovkách slovies. Grécke slovesá sa všetky končia na koncovku ω (o), napr. διαβάζω (diavázo, učiť). Pri tvorení aoristu sa musí pridať aoristová koncovka, ktorých je viac. Existuje na to jednoduché pravidlo. Slovesá, ktoré majú kmeň zakončený na ζ (z), ν (n) a θ (th), majú v aoriste koncovku σα (sa). Napríklad sloveso πληρώνω (pliróno, platiť) má svoje kmeň ν (n), čiže jeho aoristová podoba bude πλήρωσα (plírosa, platil som). Rovnako to bude aj so slovesom διαβάζω (diavázo, učiť sa), ktorého aoristový tvar je διάβασα (diávasa). Ďalšiu skupinu tvoria slovesá, ktoré majú tzv. hrdelný kmeň, κ (k), γ (g), χ (ch). Tieto kmene budú mať v aoriste koncovku ξα (xa). Napríklad ανοίγω (anígo, otvárať) bude mať aoristový tvar άνοιξα (ánixa, otvoril som). Do tejto skupiny patria aj niektoré slovesá s kmeňom ζ (z), ako napríklad sloveso τρομάζω (tromázo, strašiť) - τρόμαξα (trómaxa, vystrašil). Ďalšiu skupinu tvoria slovesá s kmeňom π (p), β (v), φ (f) a πτ (pt). Tieto slovesá majú v aoriste koncovku ψα (psa). Napríklad ανάβω (anávo, zažínať)- άναψα (ánapsa, zažal som). Posledné pravidlo zahŕňa slovesá s kmeňom αύω (ávo) a εύω (évo). Aύο (ávo) bude mať v aoriste koncovku αψα (apsa) a εύο (évo) bude mať koncovku εψα (epsa), napr. δουλέυω (dulévo, pracovať) má aoristovú formu δούλεψα (dúlepsa), sloveso ζηλεύω (zilévo, žiarliť) má aoristovú podobu ζήλεψα (zílepsa, žiarlil som). Dôležité pravidlo platí pre prízvuk (dĺžeň) v aoriste. Ak sme slovo dali do aoristu, musíme prízvuk posunúť o jednu slabiku doľava, napr. διαβάζω (diavázo)- διάβασα (diávasa). Ak však sa prízvuk posunúť už nedá, teda keď je na poslednej slabike vľavo, musíme pridať tzv. príklonku ε (e), napr. sloveso γράφω (gráfo, písať) má prízvuk na alfe, teda sa nedá posunúť doľava a preto dáme príklonku, čiže aoristový tvar bude έγραψα (égrapsa). Niektoré slovesá však nespadajú do týchto pravidiel, teda sú iba výnimky. Sú to slová ako napr. βλέπω (vlépo, vidím) - είδα (ída, videl som), βρίσκω (vrísko, nájsť) - βρήκα (vríka, našiel som), λέω (léo, hovoriť) - είπα (ípa, hovoril som), μένω (méno, bývať) - έμεινα (émina, býval som). Na rozdiel od slovenčiny sa minulý čas časuje. Príklad časovania minulého času vysvetlíme na ich koncovkách:
Teda bude έγραψα (égrapsa, písal (a) som), έγραψες (égrapses, písal (a) si), έγραψε (égrapse, on, ona, ono písal) γράψαμε (grápsame, my sme písali), γράψατε (grápsate, vy ste písali) a έγραψαν (égrapsan, oni písali). Všimnime si, že pokiaľ máme sloveso s príklonkom, v 1. a 2. osobe množného tento príklonok odpadá !
Príklady:
Zápor
Zápor sa v gréčtine vyjadrí jednoducho, slovom δεν (den), ktoré sa dá pred slovo, ktoré chceme negovať. Pri väčšine rozkazoch nepoužívame den, ale záporové slovo μην (min)!
Hovorové prvky
Aj oficiálne dimotiky má určité slová, ktoré sa radia ako nespisovné. Sú to ľudové slová, či pokriky, ktoré nemajú žiaden význam, napr. slovo αιντε (aide), ktoré sa používa na začiatku vety ako nejaký pokrik. Ďalšie takéto slovo môže byť βρε (vre), napr. častá je fráza τι κανείς βρε; (Ti kanís vre? Ako sa máš-vre). Posledné slovo môže byť slovo μορε (more). Takisto je to iba pokrik, ktorý sa používal hlavne v starších dobách a často aj so slovom aide, napr. Αιντε μορε που πας τόρα; (Aide more pu pas tóra? Aide more kam teraz ideš?). Ďalší hovorový prvok môže byť slovo κι (ki), ktoré je skrátením slova και (ke,a,aj).
Bradlové pásmo (prírodná pamiatka)
Bradlové pásmo je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Kamenica v okrese Sabinov v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1989 na rozlohe 20,1214 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany sú: ''bradlové tvrdoše (od Kamenice nad Torysou po Pusté pole) tvoria subrajón rozčlenenej nižšej vrchoviny. Názorný príklad erózneho reliéfu, ktorý je výsledkom selektívneho zvetrávania rôzne odolných hornín. Vysoká krajinárska hodnota bradiel v tomto tzv. šarišskom úseku'' pieninského bradlového pásma.
Orel
Orel môže byť:
Sfalerit
Sfalerit je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky sulfid zinočnatý s prímesou Fe - (Zn,Fe2+)S.
Charakteristika
Sfalerit tvorí tetraedrické aj dodekaedrické kryštály niekedy so zaoblenými plochami. Tento minerál často tvorí žilky, vtrúseniny alebo zrnité a celistvé agregáty. Jeho farba sa pohybuje od čiernej, hnedej, žltej až červenej, po zelenú, sivú a bielu. Môže byť aj bezfarebný. Biela alebo bezfarebná, priehľadná varieta sfaleritu sa nazýva kleiofán. Vryp máva tmavohnedý až bezfarebný. Býva priehľadný až nepriehľadný, má mastný až diamantový lesk.
Vznik
Vzniká na hydrotermálnych rudných žilách najmä spolu s galenitom, chalkopyritom a pyritom.
Poznávanie
Sfalerit vylučuje pri pôsobení zriedenej kyseliny chlorovodíkovej nepríjemný zápach pripomínajúci sírovodík. V čistej forme je netaviteľný, no so stúpajúcim obsahom železa sa taví čoraz ľahšie.
Theopompos (syn Damareta)
Theopompos (Theopompos) bol víťaz päťboja na olympijských hrách v rokoch 484 a 480 pred Kr.
Theopompos z Héraie zvíťazil na 74. a na 75. olympijských hrách v pentathlone (v päťboji). Súťažil v športovej disciplíne, ktorú v Olympii zaviedli na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Lampis zo Sparty. Pentathlon pozostával zo skoku do diaľky, z behu na jedno stadion, hodu diskom, hodu oštepom a zo zápasenia. V starovekom Grécku bol pentathlon veľmi obľúbený. Staroveký autor Pausanias uvádza, že Theopompos bol synom Damareta, dvojnásobného olympijského víťaza v behu ťažkoodencov. Rovnako úspešný bol aj Thepompov syn Theopompos, ktorý v Olympii zvíťazil dvakrát v zápasení. Poznamenal tiež, že autormi sôch Theopompa a jeho otca Damareta, umiestnených v olympijskej Altide, boli argejskí umelci Eutelidas a Chrysothemis, čo hásal tento nápis: „Eutelidas a Chrysothemis sú tvorcami týchto prác, Argejčania, umeniu starému ich učili kedysi."
Ventilový rozvod
thumb|250px|Ventilový rozvod OHC pre 8 ventilov 4-valcového motora s jedným vačkovým hriadeľom. Ventilový rozvod je typ rozvodového mechanizmu využívajúci ventily na riadenie toku pracovných plynov cez piestový stroj. Ide o najčastejší typ mechanických rozvodov, používaných v štvortaktných spaľovacích motoroch.
Princíp činnosti
Otváranie ventilov riadi príslušná vačka vačkového hriadeľa alebo zriedkavo výstredník výstredníkového hriadeľa, ktorý je poháňaný priamo kľukovým hriadeľom. U štvortakných motorov sa vačkový hriadeľ otáča presne 2x pomalšie ako kľukový, pretože jeden pracovný cyklus motora trvá dve otáčky kľukového hriadeľa. Pohyb vačky sa na ventily prenáša v závislosti od typu rozvodu zdvíhatkami, zdvíhacími tyčkami a vahadlami. Pohyb výstredníka ojničkami a vahadlami. Pre zníženie trenia bývajú v mechanizme zaradené kladky, ktoré menia šmykové trenie na valivé.
Zatváranie ventilov je zabezpečené najčastejšie pružinami, výnimočne druhou vačkou pri tzv. desmodromických rozvodoch.
Pohon rozvodu
Energia na pohon rozvodu je odoberaná z kľukového hriadeľa. Pohon môže byť riešený:
Pohon väčších motorov by mal byť vyvedený z miesta, kde sa kľukový hriadeľ otáča najrovnomernejšie, t. j. z uzla torzného kmitania. Toto miesto je pri zotrvačníku. Pri malých automobilových motoroch je torzné kmitanie nízke, preto je pohon väčšinou vedený z voľného konca kľukového hriadeľa (zo strany oproti zotrvačníku).
Rozdelenie
Podľa umiestnenia vačkového hriadeľa a ventilu sa delia na rozvody:
Konštrukcia kde je vačkový hriadeľ uložený v bloku motora, pri kľukovom hriadeli je typická pre staršie rozvody. Rozvody F sú zložité a pri rozvodoch SV sa veľmi ťažko vytvára spaľovací priestor s vhodnými vlastnosťami, preto sa v súčasnosti takmer nepoužívajú.
Konštrukcia s vačkovým hriadeľom uloženým v hlave valcov je typická pre moderné motory.
NGC 5245
NGC 5245 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Otto Adamec
Otto Adamec, DrSc. (* 13. august 1929, Ružomberok) je slovenský biochemik, endokrinológ a fyziológ.
Životopis
Pracoval vo Výskumnom ústave chovu a šľachtenia hydiny, v roku 1978 získal vedeckú hodnosť DrSc.. Od roku 1980 bol zamestnancom Ústavu biochémie a genetiky živočíchov SAV. Zaoberal sa štúdiom endokrinných chorôb vo vzťahu k steroidným hormónom, neskôr ekologickému zhodnocovaniu biologických odpadov.
Art-sur-Meurthe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Roman Kukumberg
Klubový hokej
S hokejom začínal v rodnom meste v klube HK Ružinov. V extralige debutoval počas sezóny 2000/01 v Dukle Trenčín, kde sa zaradil medzi opory. V ročníku 2003/04 pomohol klubu vybojovať majstrovský titul. V roku 2004 ho draftoval v úvodnom drafte NHL klub Toronto Maple Leafs v 4.kole ako 113. v poradí. Počas ročníka 2004/05 pôsobil v ruskom klube Neftechimik Nižnekamsk. Pred sezónou 2005/06 podpísal pomerne prekvapujúco dvojcestnú zmluvu s klubom NHL Toronto Maple Leafs. Hral vo farmárskom mužstve v AHL za Toronto Marlies, výraznejšie sa nepresadil.
Art-sur-Meurthe
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roman Kukumberg
Klubový hokej
V októbri 2006 ho angažoval HC Slovan Bratislava. V priebehu play-off bol centrom produktívneho útoku s Martinom Kuľhom a Marekom Uramom. Po zdolaní Dukly Trenčín vo finále získal svoj druhý majstrovský titul. Ďalšiu sezónu hral za ruský Neftechimik Nižnekamsk, následne sa vrátil do Slovana Bratislava.
27. mája 2009 podpísal zmluvu s klubom KHL Lada Togliatti. Klub mal finančné problémy, hráčom meškali výplaty, 29. januára 2010 mu vedenie oznámilo, že sa stal hráčom obhajcu titulu Ak Bars Kazaň V tomto mužstve získal ako prvý slovenský hráč Gagarinov pohár, keď vo finále play-off jeho klub porazil MVD Balašicha. Kukumberg nehral posledné dva zápasy kvôli zraneniu kolena. Ďalší rok začal v klube Traktor Čeľabinsk v rovnakej súťaži, v priebehu sezóny prestúpil do Amuru Chabarovsk.
V sezóne 2011/12 hrával opäť za Slovan Bratislava, klub získal majstrovský titul, keď vo finále zdolal HC Košice 4:3 na zápasy. V Slovane pôsobil aj ďalší ročník, keď klub účinkoval v KHL, v prvom kole play-off vypadol s favorizovaným mužstvom Dinamo Moskva.
V Slovane pôsobil aj v ročníku 2013/14. Kvôli dištancu za jazdu pod vplyvom alkoholu vynechal jeden zápas, pre zranenie hornej časti tela ďalších 15, do zostavy sa vrátil 19. januára 2014. Klub sa neprebojoval do play-off.
Reprezentácia
Reprezentoval na MS 2004 (štvrté miesto), 2007, 2010 a 2013. Spolu za slovenskú reprezentáciu odohral 113 zápasov, zaznamenal 22 gólov.
MS 2013
Vladimír Vůjtek ho nominoval na svetový šampionát vo Štokholme a Helsinkách. Slovensko sa prebojovalo do štvrťfinále, v ktorom prehralo s Fínskom 3:4. Kukumberg zaznamenal na podujatí sedem asistencií, bol najproduktívnejším hráčom Slovenska.
Štatistika na významných podujatiach
(štatistické údaje v článku sú z 1. júna 2014)
Jazda pod vplyvom alkoholu
10. októbra 2013 ho v skorých ranných hodinách zadržala na Vajanského nábreží polícia, keď šoféroval automobil Toyota Land Cruiser pod vplyvom alkoholu (0,56 mg/l = 1,17 promile). Klub mu udelil nešpecifikovanú pokutu a dištanc na jeden zápas. Okresný súd Bratislava I ho odsúdil na peňažnú pokutu 1 000 eur a zákaz šoférovania na jeden rok. V prípade, ak by pokutu nezaplatil, musel by stráviť vo väzbe štyri mesiace. V júni 2014 mu tento súd odpustil zvyšok trestu a podmienečne vrátil vodičský preukaz.
Vošky (Aphidinea)
Vošky ( alebo Aphidoidea) sú taxón (podrad alebo nadčeľaď) hmyzu. Charakteristické sú malým, zavalitým a málo chitinizovaným telom.
Merajú 1–3, zriedka až 6 mm. Tykadlá sú 4- až 6-článkové, pritom pomerne dlhé. Bodavocicavým ústnym ústrojenstvom i stavbou tela sú silne prispôsobené na cicanie rastlinných štiav. Majú krídla, ktorých žilnatina krídel je odvodená a zjednodušená. Zadné krídla sú oveľa menšie. V zadnej časti bruška má väčšina druhov pár rúrkovitých príveskov (sifunculi), ktoré majú vzťah k sekrécii, ich presná funkcia však ešte nie je celkom zrejmá. Zadné nohy niektorých druhov dovoľujú slabé skákanie, ktoré sa však nedá porovnať s mérami a väčšinou cikád. Vývin je paurometabolia so štyrmi instarmi. Vošiek poznáme asi 3 500 druhov, z čoho na Slovensku žije 600700 druhov. Pri premnožení sa mnohé druhy stávajú vážnymi škodcami.
Vývojové cykly
V zložitých životných cykloch vošiek sa strieda niekoľko partenogenetických generácií s jednou generáciou pohlavnou. Cyklus má obyčajne 3 fázy:
Tento cyklus u (sub)tropických druhov môže byť pozmenený, ale v základe ostáva rovnaký, chýbajú len tzv. zimné vajíčka.
Najčastejšie druhy vošiek na Slovensku
Medzi najvýznamnejších škodcov v slovenských záhradách patrí niekoľko druhov vošiek:
STS-39
STS-39 bola misia raketoplánu Discovery. Celkovo išlo o 40. misiu raketoplánu do vesmíru a 12. pre Discovery. Cieľom misie bolo vynesenie satelitu pre americké ministerstvo obrany.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Qiupalong
Qiupalong (doslova „drak zo súvrstvia Quiupa“) bol rod štíhle stavaného dinosaura, patriaceho do taxónu Ornithomimosauria (skupinu primárne dravých dvojnohých dinosaurov). Žil na území dnešnej čínskej provincie Che-nan. Qiupalong je jediným známym zástupcom vrchnokriedových zástupcov taxónu Ornithomimosauria mimo púšte Gobi a zároveň najjužnejšie žijúcim východoázijským zástupcom taxónu Ornithomimosauria svojej doby. Jediný (a typový) druh Qiupalong henanensis bol opísaný tímom čínskych paleontológov (Li Xu, Yoshitsugu Kobayashi, Junchang Lü, Yuong-Nam Lee, Yongqing Liu, Kohei Tanaka, Xingliao Zhang, Songhai Jia a Jiming Zhang) v roku 2011.
Wolschheim
Wolschheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hradová hora
Hradová hora je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Bodovce v okrese Sabinov v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1981 na rozlohe 13,4900 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: NPR je vyhlásená na ochranu lesných spoločenstiev s výskytom čemerice purpurovej (Helleborus purpurascens W. et K.), ako aj iných druhov východokarpatskej flóry v pohorí Čergov na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
4243 Nankivell
4243 Nankivell je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil A. C. Gilmore, P. M. Kilmartin 4. apríla 1981.
Habitus
Habitus môže byť:
NGC 5246
NGC 5246 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Kremža
Kremža je historický slovenský názov pre:
Powiat warszawski zachodni
Powiat warszawski zachodni je powiat v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Žije tu 102181 obyvateľov (30.6.2007).
Trojovice
Trojovice je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 202 obyvateľov, z toho 99 mužov a 103 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,7 roka, ženy 41,6 roka).
Quebec Nordiques
Quebec Nordiques (Severania z Quebecu) je bývalý kanadský hokejový klub hrajúci v NHL v rokoch 1979 až 1995. Klub sídlil v meste Quebec v provincii Quebec. Jeho domovskou arénou bolo Colisée Pepsi. Quebec Nordiques bol založený v roku 1972. V rokoch 1972 - 1979 hrával konkurenčnú WHA. V roku 1979 sa stal súčasťou expandovania NHL do ďalších miest severnej Ameriky. Po 16-tich sezónach v NHL však klub zasiahli ekonomické problémy súvisiace najmä s poklesom hodnoty kanadského dolára voči americkému doláru (v ktorých vyplácal hráčov). Majitelia tak Quebec Nordiques predali americkej televíznej spoločnosti COSMAT, ktorá klub presťahovala do Denveru. Tak v roku 1995 vznikli Colorado Avalanche.
Ochrid
Ochrid (po macedónsky Охрид) je mesto v juhozápadnej časti Severného Macedónska so 42 033 obyvateľmi. Po meste je pomenované Ochridské jazero. V meste sa nachádza 365 kostolov.
Dejiny
vľavo|náhľad|Pohľad na chrám sv. Jovan Kaneo (sv. Jána Teológa) Prvé zmienky o osade zvanej pôvodne Lychnidos pochádzajú zo 4. storočia pred Kr., kedy bola dobytá Filipom II. Macedónskym. V 2. storočí pred Kr. bola osada dobytá Rímanmi a stala sa súčasťou obchodnej cesty Via Egnatia medzi Jadranským a Egejským morom. V 6. storočí sa v okolí Lychnidu, patriaceho k Byzantskej ríši, začal usadzovať slovanský kmeň Brsajcov. Z 9. storočia potom pochádza terajší slovanský názov mesta, vyplývajúci z výrazu „v krúži“ alebo „na kopci“.
Na prelome 9. a 10. storočia sa Ochrid stal útočiskom žiakov sv. Cyrila a sv. Metoda, vyhnaných z Veľkomoravskej ríše. Najvýznamnejší z nich boli sv. Kliment Ochridský a sv. Naum. Pri kláštore, ktorý v Ochride založil sv. Kliment, vznikla literárna škola, vďaka ktorej sa z Ochridu stalo najvýznamnejšie centrum slovanskej kultúry a vzdelanosti, ktorá sa odtiaľ ďalej šírila do východnej Európy. Koncom 10. storočia vystaval na kopci nad mestom cár Samuel I., vodca povstania proti byzantskej nadvláde, veľkú pevnosť, ktorá tvorí dominantu mesta i dnes, a urobil z Ochridu hlavné mesto Bulharskej ríše. V roku 1014 však bol cár Samuel porazený Byzantíncami, čím sa významne znížil politický význam mesta. Ochrid, nad ktorým sa vystriedala nadvláda byzantská, bulharská, srbská aj osmanská, zostal do začiatku 18. storočia významným cirkevným centrom a sídlom patriarchátu.
Počas prvej balkánskej vojny bolo okolie mesta rozdelené medzi Srbsko a Bulharsko. Srbská armáda obsadila Ochrid 22. novembra 1912. Do vojny sa zapojil aj značný počet obyvateľov mesta v snahe bojovať za svoje oslobodenie od nadvlády Osmanskej ríše, ktorá oblasť držala práve až do konca prvej balkánskej vojny. Vzhľadom k nespokojnosti s mierovou zmluvou, ktorá bola následne podpísaná, vypuklo v septembri 1913 v celom západnom Macedónsku povstanie, známe tiež ako Ochridské. Dňa 12. septembra jednotky Petara Čauleva a Pavle Hristova obsadili Ochrid a vyhnali srbských vojakov a úradníkov. Následne bola ustanovená provizórna správa, no už 19. septembra prišli posily srbskej armády a mesto dobyli späť.
Počas prvej svetovej vojny bol Ochrid s okolím obsadený bulharskou armádou. Miestne pamiatky boli niekoľkokrát vylúpené okupačnými vojskami. Bulhari odišli po prelomení solúnskej fronty a postupe vojsk Dohody ďalej na sever. Potom bolo mesto súčasťou Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov. Počas druhej svetovej vojny bol Ochrid opäť obsadený bulharskou armádou. Partizáni ho obsadili 15. októbra 1944, avšak len na krátku dobu. Nemecké vojsko, ktoré mesto okupovalo, sa nechcelo vzdať a mesto bolo oslobodené až 8. novembra 1944.
Pamiatky
vľavo|náhľad|Katedrálny chrám sv. Klimenta a sv. Panteleimona Okrem trosiek už spomínanej pevnosti sa tu nachádza rad ďalších významných pamiatok:
Súčasnosť
Od roku 1958 sídli v Ochride opäť Ochridské arcibiskupstvo, súčasť autokefálnej Macedónskej pravoslávnej cirkvi, ktorá však nie je uznávaná ostatnými pravoslávnymi cirkvami. Ochrid je významným turistickým centrom Macedónska a domáci využívajú Ochridské jazero k letným dovolenkám. Každý rok sa tu koná známy hudobný festival Ochridské leto.
Okolie
Severne od Ochridu sa nachádza známe letovisko Struga, južne turistami vyhľadávaný kláštor sv. Nauma.
Powiat węgrowski
Powiat węgrowski je powiat v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Žije tu 67541 obyvateľov (30.6.2007).
Katedrála svätého Jána Krstiteľa (Trnava)
Katedrála svätého Jána Krstiteľa je rímskokatolícky barokový kostol v Trnave. Je katedrálnym chrámom Trnavskej arcidiecézy.
Dejiny
Chrám bol vybudovaný v 17. storočí ako súčasť komplexu budov Trnavskej univerzity. Donátor kostola, palatín Mikuláš Esterházy, zveril jeho výstavbu talianskym majstrom Antoniovi a Pietrovi Spazzovi v roku 1629. Ešte nedokončený kostol bol vysvätený v roku 1637. Kostol neslúžil len duchovnému poslaniu, konali sa tu aj teologické rozpravy a promócie. Zaujímavosťou sú podzemné katakomby s hrobmi. Počiatky chrámu sú spojené s druhým príchodom jezuitov do Trnavy a ich činnosťou v rokoch 16151773. Už v prvej polovici 18. storočia sa pravdepodobne uskutočnila oprava chrámových striech, pri ktorej bola odstránená sanktusová vežička, na strechu následne vrátená až pri rekonštrukcii v 90. rokoch 20. storočia. V druhej polovici 19. storočia boli čiastočne opravené niektoré fresky. Generálna konzervácia chrámovej výzdoby sa začala uskutočňovať v roku 1942. V rokoch 19581963 prebehla čiastočná reštaurácia bočných kaplniek a v rokoch 19701972 aj hlavného oltára. Po roku 1989 sa prvý raz pristúpilo ku komplexnému reštaurovaniu kostola.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Trnava)
Kostol Najsvätejšej Trojice (jezuitský) v Trnave.
Kostol slúžil pôvodne reholi trinitárov, ktorí sa v Trnave usadili v roku 1712. Vysvätený bol v roku 1729 kanonikom Jánom Okoličánim. Po zrušení rehole pripadol kostol a kláštor jezuitom, ktorí ho opravili v roku 1875. Jednoloďová stavba má lunetovú klenbu, dosadajúcu na mohutné pilastre vytvárajúce plytké bočné kaplnky. Výzdobe dominuje obraz zakladateľov rehole trinitárov na hlavnom oltári od maliara F.A. Maulbertscha z roku 1778.
Katedrála svätého Jána Krstiteľa (Trnava)
Charakteristika kostola
Interiér chrámu ohúri návštevníka svojou mohutnosťou a pestrosťou unikátnych malieb. Hlavný priestor zaklenujú valené klenby s lunetami, v kaplnkách po oboch stranách lode sú krížové klenby. Skvostom celého interiéru je kolosálny celodrevený hlavný oltár dokončený v rokoch 1637 až 1640, na realizácii ktorého sa popri viedenských majstroch B. Knillingovi a V. Knothovi podieľali V. Stadler z Trnavy a majster Ferdinand z Cífera. Oltár vysoký 20,3 metra a široký 14,8 metra je jeden z najväčších oltárov svojho druhu v Európe.
Maliarska a štukatérska výzdoba interiéru kostola je dielom talianskych umelcov G. B. Rossa, G. Torniniho a P. Contiho. Stropné fresky sú dielom severotalianskych majstrov F.I.Grafensteina a C.Ricchiho. V minulosti sa nesprávne uvádzal ako autor stropných malieb viedenský maliar J. Gruber. Na ľavom pilieri chrámu sa nachádza ranobaroková kazateľnica z roku 1637, ktorá je dielom B. Knillinga a V. Stadlera.
Mortuáriá
V presbytériu sa nachádza osem mortuárií. Pri pohľade do presbytéria smerom k hlavnému oltáru sú to pohrebné štíty zľava donátora kostola Mikuláša Esterházyho, Daniela Esterházyho, Alexandra Esterházyho a Františka Esterházyho, sprava Ladislava Esterházyho, Štefana Esterházyho, esterházyovský bez nápisu (pravdepodobne Tomáša alebo Gašpara, ktorí padli spolu s Františkom a Ladislavom v roku 1652 v bitke pri Veľkých Vozokanoch) a napokon Imricha Očkaja. Texty doslovne znejú:
NGC 5247
NGC 5247 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 7. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,9.
Kostol Božského Srdca Ježišovho (Partizánske)
Kostol Božského Srdca je rímskokatolícky kostol v Partizánskom. Navrhol ho významný architekt Vladimír Karfík. Stavba dotvára dôležitú kompozičnú osnovu mesta a dodnes je jeho známou dominantou. Základný kameň kostola bol posvätený 8. júla 1943. Legálnu vysviacku kostola naplánovanú na 25.-26. mája 1949 prekazil nový komunistický režim, kostol bol neoficiálne vysvätený 25. júna 1949, oficiálne až 2. septembra 1989.
Dejiny návrhu
Pôvodný návrh kostola pochádza z roku 1937, ktorý Karfík navrhol do moravského mesta Baťov (dnešné Otrokovice). Kostol nebol zrealizovaný, ale jeho návrh neskôr poslúžil pri výstavbe najveľkolepejšej stavby námestia v Partizánskom. Návrh na kostol v Partizánskom sa jemne odlišuje od pôvodného návrhu, vzhľadom na to, že sa nachádza v inej lokalite a od pôvodného plánu ubehlo už 10 rokov. Najvýraznejšia zmena ja vo veľkosti kostola. Oproti pôvodného návrhu je realizovaný kostol o 10 metrov kratší. K zmene došlo aj v rozmeroch skeletového modulu. Pôvodný návrh mal rozmery 9020 x 6150 mm, v realizačnom projekte je už modul upravený na rozmer 9900 x 4500 mm. Odvíjajúc od toho sa zmenili aj proporcie ostatných priestorov. Nedostatku monumentálnosti funkcionalistických kostolov sa architekt vyhol zvýraznením vertikality, čím znovuoživil vlastnosť gotických chrámov, tak aby potlačil modernú jednoduchosť.
Vývoj stavby
8. júla 1943 sa vykonala posviacka a uloženie základného kameňa banskobystrickým biskupom Andrejom Škrábikom v prítomnosti prezidenta Jozefa Tisa. 11. augusta 1944 stavebné oddelenie firmy Baťa začalo na stavbe intenzívne pracovať. Ešte ten istý rok bolo oznámené, že stavba kostola nebola pojatá do dvojročného budovateľského plánu. Na ukončenie prác bolo potrebných asi 3 milióny korún. Nedostatok finančných prostriedkov stavbu kostola skomplikoval, spomalil a napokon do mája 1947 i zastavil. Následne sa zdrojom finančných prostriedkov na dostavbu kostola stali pravidelné nedeľné zbierky, najmä medzi zamestnancami firmy Baťa.
Štyri zvony kostola sú zasvätené sv. Jozefovi, sv. Štefanovi, sv. Antonovi a Panne Márii. Zvony vyrobil a dodal závod Kovolit.
Vykurovanie kostola bolo v projekte navrhované ako teplovzdušné s klimatizáciou, z kotolne umiestnenej v suteréne chrámu. Kotol však dodaný nebol. Vykurovanie je elektrické, teplovzdušné kanály vedú pod podlahou a vyúsťujú v stenách.
Nosné piliere v lodi chrámu, podlaha, oltár, kríž na čelnej stene a všetky ostatné obloženia sú vyrobené z truhárskeho mramoru. Rovnako je obložený i obetný stôl. Kostolné lavice, spovednice a nábytok z dreva vyrobili a inštalovali stolárske dielne firmy Baťa v Pravenci.
Dispozícia
Hlavný sieňový obradný priestor má 270 miest na sedenie a svetlú výšku 9,9 m. Do štyridsaťtri metrovej veže sa vinie subtílne oceľové schodisko, ktoré ústi v priestore zvonov. Odtiaľ je prístupná úzka exteriérová ochodza s unikátnym výhľadom na celé mesto. Hlavný obradný priestor chrámu dopĺňa na východe presbytérium lemované sakristiou, obslužnými miestnosťami a oratóriom. Kaplnka s krstiteľnicou je realizovaná na ľavej strane hlavného vstupu. Vo vnútornom jednoloďovom priestore kostola má dominantné postavenie osem stĺpov s kruhovým prierezom obložených ružovkastým umelým mramorom, rámová konštrukcia stopu a charakteristické vertikálne rastrovanie vysokých okien na bokoch lode. Interiér kostola je vybavený striedmo, nie však lacno. Použité materiály sú omietka, dlažba kombinovaná z mramorových úlomkov a terazza, hliník, opaxitové sklo, neónové svietidlá.
Celý interiér kostola, ústrednú postavu Ježiša Krista, sošky apoštolov, 14 zastavení krížovej cesty, reliéfy sv. Rodiny a snímanie z kríža, Kristus v hrobe, znaky evanjelistov nad vchodom do kostola ako aj socha Panny Márie v lurdskej jaskyni sú dielom sochára Tibora Bártfaya.
Osvetlenie
Realizovaná škála osvetľovacích telies predstihla navrhované konvenčné nástenné lampy. Základom všetkých svietidiel je neónová trubica, Jednoduché hliníkové trubice sú umiestnené v hliníkových rímsach pod nástennými reliéfmi i v portáli presbytéria. V rímse kazateľnice osadili zakrivené trubice kopírujúce jej oválny tvar. V dennej kaplnke tvoria trubice na strope éterický štvorramenný útvar. Z neónových trubíc sú vyhotovené aj popartované kríže na stĺpoch hlavnej lode. Priznané nitovanie hliníkových prvkov ešte posilňuje technický ráz osvetlenia.
Orgon
Orgon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 3055 obyvateľov (2009).