cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mezőörs
Mezőörs je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Győrskom obvode.
Betliarska ulica (Bratislava)
Betliarska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Lúky.
Vznikla 1. apríla 1991, dovtedy bola spolu s Krásnohorskou súčasťou Botevovej ulice. Je pomenovaná podľa kaštieľa Betliar.
Na ulici sa nachádza kostol Sedembolestnej Panny Márie a predajňa Lidl.
Botev
Botev môže byť:
Rubikon
Rubikon (tal. Rubicone) je rieka na Apeninskom polostrove v severnom Taliansku (Emilia-Romagna). Je dlhá približne.
Priebeh toku
Pramení cca severovýchodne od Florencie strednej nadmorskej výške pohoria Apeniny. Rieka ústi do Jadranského mora severne od mesta Rimini.
Dejiny
Rímske právo zakazovalo ktorémukoľvek generálovi prekročiť rieku so stálym vojskom. Rieka bola považovaná za hranicu medzi rímskou provinciou Predalpská Galia a Itáliou. Zákon tak chránil republiku pred vnútornou vojenskou hrozbou.
Keď Gaius Iulius Caesar v roku 49 pred Kr. rieku prekročil, tento zákon porušil, čím nevyhnutne vyvolal ozbrojený konflikt — občiansku vojnu. Podľa rímskeho historika Suetonia tu preniesol slávnu frázu „Kocky sú hodené“ (Alea iacta est). Tento výraz znamená jasné a stručné označenie stavu či situácie, keď nemožno cúvnuť či vziať rozhodnutie späť; v podobnom zmysle sa používa aj slovné spojenie prekročiť Rubikon.
Tukan obrovský
Tukan obrovský môže byť iný názov druhu:
Sudoměřice
Sudoměřice sú obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 267 obyvateľov, z toho 626 mužov a 641 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,6 roka, ženy 41,5 roka).
Mihályi
Mihályi je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Kapuvár.
Má rozlohu 1628 ha a žije tu 1120 obyvateľov (2007).
Chemický vzorec
Chemický vzorec je symbolické alebo grafické vyjadrenie zloženia, štruktúry a priestorového usporiadania molekúl chemických zlúčenín za použitia značiek jednotlivých prvkov a ďalších znakov (zátvoriek, čísel), prípadne čiar a kriviek. Chemický vzorec sa zapisuje pri molekulách chemicky čistých látok.
Anna Danielčáková
Anna Danielčáková (* 10. marec 1941) je slovenská právnička.
Od 21. januára 1993 do 21. januára 2000 bola sudkyňou Ústavného súdu Slovenskej republiky.
NGC 1246
NGC 1246 je galaxia v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Daniela Švecová
JUDr. Daniela Švecová (* 19. júl 1951, Nové Zámky) je predsedníčkou Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Je historicky prvou ženou v tejto funkcii.
Sudkyňa Najvyššieho súdu SR
Za sudkyňu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky bola zvolená Slovenskou národnou radou 27. novembra 1990 bez časového obmedzenia. Ako sudkyňa sa špecializuje na občianske právo a pôsobí v Občianskoprávnom kolégiu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky.
Predsedníčka Najvyššieho súdu SR
Za predsedníčku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky bola na návrh Súdnej rady Slovenskej republiky vymenovaná prezidentom Slovenskej republiky Andrejom Kiskom 2. októbra 2014 na päťročné funkčné obdobie.
NGC 1247
NGC 1247 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. decembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Ischia
Ischia môže byť:
Vladimír Petrík
Vladimír Petrík (* 1. marec 1929, Liptovský Trnovec† 19. november 2017, Bratislava ) bol literárny kritik a historik.
Botev (priezvisko)
Botev je bulharské priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Brezne. V Česku je ešte zriedkavejšie.
Známi nositelia
Pozri v článku Botev.
Saint-Vallier (Charente)
Saint-Vallier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mórichida
Mórichida je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Tét.
Má rozlohu 3231 ha a žije tu 866 obyvateľov (2007).
Bradlec (prírodná rezervácia)
Bradlec bola prírodná rezervácia ev. č. 1651 neďaleko obce Stavenice v okrese Šumperk. Pod správou AOPK ČR Správa CHKO Litovelské Pomoraví.
Suchov
Suchov je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 510 obyvateľov, z toho 259 mužov a 251 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,5 roka (muži 41,8 roka, ženy 45,1 roka).
Bradlec (prírodná rezervácia)
<blockquote class="toccolours" style="float:none; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;"> Rezervácia bola zrušená vyhláškou č. 1/2010 Správy CHKO Litovelské Pomoraví v Olomouci, ktorá nadobudla účinnosť dňa 1. 6. 2010. Súčasne bola tou istou vyhláškou zrušená rezervácia Doubrava ev.č.1652 vyhlásená 1.4.1993. Obe sa stali súčasťou novo vyhlásenej prírodnej rezervácie Doubrava ev.č.5643
Ochrana
Predmetom ochrany je veľmi hodnotný zvyšok bukového porastu.
Ronald Golias
Ronald Golias (* 4. máj 1929, São Carlos, São Paulo, Brazília – † 27. september 2005, São Paulo, Brazília) bol brazílsky herec a komik.
Maritime Provinces
Maritime Provinces (doslova Prímorské provincie) alebo Canadian Maritimes alebo The Maritimes je východokanadský región pozostávajúci z troch provincií New Brunswick, Nové Škótsko a Ostrov princa Eduarda. Vďaka polohe atlantickom pobreží, sú Maritime provinces subregiónom vyššieho celku - Atlantickej Kanady, v ktorej sa okrem Pobrežných provincií nachádza aj provincia Newfoundland a Labrador. Počet obyvateľov v roku 2011 bol 1 813 102.
Citipati
Citipati bol rod stredne veľkého vtákovitého dinosaura, ktorý s dĺžkou až troch metrov dosahoval veľkosť dnešného nelietavého vtáka emu. Žil vo vrchnej kriede (asi pred 84 až 75 Ma) na území dnešného Mongolska (púšť Gobi). Jeho jediný druh je Citipati osmolskae.
Opis
Citipati patril medzi veľké a vyspelé Oviraptorosauria. Mal ľahko stavané telo, malú, pomerne krátku hlavu s nízkym kosteným hrebeňom podobným aký má dnešný kazuár a zvláštne tvarovaným zobákom, ktorý pravdepodobne slúžil na otváranie schránok mäkkýšov alebo lámanie škrupín vajec. Disponoval na teropóda pomerne dlhým krkom, avšak skráteným chvostom. Trojprsté predné končatiny boli dlhé, nie však tak dlhé ako zadné končatiny, ktoré slúžili na chôdzu. Keďže bol príbuzným rodu Caudipteryx, u ktorého sa nám zachovali odtlačky peria, je veľmi pravdepodobné, že aj on disponoval podobným operením.
Pozostatky
Rod Citipati je známy z dobrých pozostatkov zahŕňajúcich kompletnú kostru a pozostatky niekoľkých jedincov. Jeden z nich, disponujúci vysokým kosteným hrebeňom, bol pôvodne radený do rodu Oviraptor, pričom väčšina rekonštrukcií Oviraptora je založená práve na tomto jedincovi. Neskôr sa však ukázalo, že je od Oviraptora opísaného na základe menej kompletných pozostatkov odlišný. Je pravdepodobné, že v rámci rodu Citipati tento jedinec zastupuje vlastný druh, možno dokonca osobitný rod.
Známe sú aj skameneliny jedincov, ktoré zahynuli v pozícii sedenia na vajciach podobne ako dnešné vtáky. Niektoré takto zachované jedince sa dostali do povedomia verejnosti ešte skôr, ako boli oficiálne pripísané rodu Citipati a boli tak nezriedka chybne pripísané rodu Oviraptor.
Jukka Nevalainen
Jukka "Julius" Antero Nevalainen (* 21. apríl 1978, Kitee, Fínsko) je fínsky bubeník, bývalý člen  symphonic metalovej kapely Nightwish a progressive metalovej kapely Sethian.
Životopis
Detstvo a mladosť prežil v rodnom meste. Na bicie začal hrať ako jedenásťročný, keď mu jeho učiteľ hudby zo školy oznámil, že otvára nový vzdelávací hudobný program a podľa jeho názoru by Jukka skvelo zapadol ako bubeník. Zo začiatku nemal vhodné miesto na nacvičovanie, a tak väčšinou cvičil doma. K svojej prvej kapele pod názvom "The Highway" sa pripojil ako 15-16 ročný. Kapela mala vlastnú skúšobňu, avšak prístupná im bola len pár dní v týždni. Neskôr, keď z kapely odišiel sa zoznámil s gitaristom Emppu Vuorinenom a spoločne našli miesto na skúšanie.
Keď mali sedemnásť, Emppua kontaktoval kamarát Tuomas Holopainen, ktorý práve zakladal nový akustický projekt, z ktorého sa neskôr vyvinuli Nightwish a ponúkol mu miesto gitaristu, s čím Emppu súhlasil. Po tom ako sa z projektu stala metalová kapela, potrebovali bubeníka a Emppu Tuomasovi odporučil Jukku, ktorý sa k nim a speváčke Tarji čoskoro pripojil.
Po pár rokoch hrania v kapele si Jukka kúpil prvú vlastnú biciu súpravu. Predtým si bicie požičiaval zo školy. Túto súpravu používal od nahrávania albumu Wishmaster až do konca Once Tour v roku 2005. V súčasnosti používa bicie Tama, činely Paiste a paličky Pro-Mark. V minulosti používal taktiež Drum Workshop a Premier Percussion bicie. Medzi fanúšikmi je známy obliekaním si charakteristickej bandany, a to dokonca aj na koncertoch, a svojim energickým bubnovaním. Popri Nightwish má i vedľajší projekt, kapelu Sethian, avšak podľa vyjadrenia samotného Jukku je kapela takmer neaktívna, keďže svoj prvý a zároveň i posledný album vydali v roku 2003.
6. augusta 2014 bolo oznámené, že sa kvôli zdravotným problémom - trpí insomniou vo vážnom štádiu - nemôže zúčastniť nahrávania nasledujúceho albumu, čím sa ôsmy album kapely Endless Forms Most Beautiful stal prvou nahrávkou v histórii Nightwish na ktorom sa Jukka hráčsky nepodieľa. Na albume a promo turné ho nahradil jeho dobrý kamarát Kai Hahto z kapely Wintersun, pričom jeho návrat ako bubeníka zostal otvorený. V roku 2019 však Nevalainen potvrdil, že jeho odchod z Nightwish je definitívny, a Hahto sa stal jeho trvalou náhradou. V súčasnosti sa stále angažuje v kapele v záležitostiach manažmentu.
Súkromný život
S manželkou Satu a tromi deťmi (dve dcéry a syn) žije v Joensuu. Je vegetarián.
FC ViOn Zlaté Moravce
FC ViOn Zlaté Moravce – Vráble je slovenský futbalový klub ktorý bol založený v roku 1995. V sezóne 2006/2007 vyhral Slovenský pohár.
História
náhľad|Štadión FC ViOn Zlaté Moravce FC ViOn bol založený 22. januára 1995. Od založenia klubu 1995 až do roku 2004 hrával klub v regionálnych súťažiach. V roku 2004 klub postúpil do druhej najvyššej súťaže na Slovensku. V súťažnom ročníku 2006/2007 sa FC ViOn Zlaté Moravce prebojoval do najvyššej slovenskej súťaže. V následnom ročníku 2007/2008 najvyššej slovenskej futbalovej ligy sa klub umiestnil na jedenástom mieste v túto sezónu klub hral európsku súťaž UEFA Cup v prvom predkole sa stretol s kazašským t tímom FC Alma-Ata cez ktorého postúpil konečným výsledkom 4-1 a v druhom predkole sa stretol s následným víťazom tejto súťaži ruským FC Zenit Saint Petersburg. Sezóna 2008/2009 bola 16. ročníkom slovenskej najvyššej futbalovej súťaže, kde klub FC ViOn Zlaté Moravce po 33. kolách, piatich výhrach, ôsmych remízach a dvadsiatich prehrách skončil na poslednom mieste a vypadol s najvyššej slovenskej futbalovej ligy. V sezóne 2009/2010 klub opätovne postúpil do najvyššej futbalovej súťaže. V 18. ročníku najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku 2010/2011 sa klub FC ViOn Zlaté Moravce umiestnil na šiestom mieste. Nasledujúcu sezónu 2011/2012 klub skončil na siedmom mieste v najvyššej futbalovej súťaži. V sezóne 2012/2013 klub skončil na ôsmom mieste a podarila sa mu z celej sezóny zo všetkých klubov najvyššia výhra u súpera a to nad tímom Spartak Trnava - FC ViOn Zlaté Moravce 0:5 v túto sezónu klub nastrieľal súperom 42 gólov a dostal od súperov 43 gólov. O rok neskôr v sezóne 2013/2014 klub skončil na desiatom mieste. V 22. ročníku najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku sezóne 2014/2015 klub skončil na desiatom mieste. V sezóne 2015/2016 klub skončil v najvyššej futbalovej súťaži na Slovensku na deviatom mieste. V 24. ročníku najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku v sezóne 2016/2017 klub skončil na desiatom mieste. V 25. ročníku najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku v sezóne 2017/2018 klub FC ViOn Zlaté Moravce skončil ako predchádzajúcu sezónu na desiatom mieste. V tejto sezóne strelil klub 39 gólov a dostal 52 gólov. FC ViOn Zlaté Moravce získal 31 bodov. FC ViOn Zlaté Moravce začal v 26. ročníku najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku svoje ďalšie pôsobonie. V sezóne 2018/2019 futbalový klub FC ViOn obsadil desiatu priečku. Polovičke sezóny vystriedal na poste trénera Juraja Jarábka tréner Karol Praženica.
ViOn Aréna
Štadión tímu FC ViOn Zlaté Moravce sa nachádza približne tri kilometre od centra mesta v nadmorskej výške 196 m. n. m. Na štadióne sa hrá na prírodnom trávniku s rozlohou 105 x 68 m. Kapacita štadióna je 4 006 miest na sedenie. Štadión je osvetlený 1400 lux.
Aktuálna súpiska
(na hosťovaní z ŠK Slovan Bratislava) Legenda: B – Brankár, O – Obranca, Z – Záložník, Ú – Útočník
Mosonszentmiklós
Mosonszentmiklós (doslova slovensky Mošonský Svätý Mikuláš) je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Mosonmagyaróvárskom obvode.
Má rozlohu 3071 ha a žije tu 2366 obyvateľov (2007).
NGC 1248
NGC 1248 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Solmizačná stupnica
Solmizačná stupnica je spôsob slovného vyjadrenia jednotlivých tónov diatonickej stupnice pomocou slabík. Používa sa obvykle vo výuke hudby.
Jednotlivé slabiky solmizačnej stupnice (ako sa používa v slovenčine) sú: do-re-mi-fa-sol-la-si/ti-do.
Je to vlastne stupnica c, d, e, f, g, a, h, c, kde tóny nadväzujú spolu na sebe so solmizačnými slabikami.
Jednotlivé slabiky solmizačnej stupnice pochádzajú z počiatočných slabík veršov stredovekej náboženskej hymny Ut queant laxisod San Juan Bautista. V latinčine znie táto hymna takto;
thumb|300px|Solmizačná stupnica. Ut queant laxis
Re sonare fibris
Mira gestorum
Famuli torum
Solve polluti
Labii reatum
Prvá slabika ut bola v 18. storočí nahradená kvôli „spievateľnosti“ slabikou do (z latinského slova Dominus = pánboh). Vo vydaní Chorálnej knihy cirkevných obradov od F. Žaškovského z r. 1853, s. 229 - 230 je však ešte uvádzaná prvá slabika „ut“.
Botevova ulice
Botevova ulice je ulica v Prahe, v mestskej časti Praha 12, v časti Modřany.
Grury
Grury je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 1249
NGC 1249 je galaxia v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Botrytis cinerea
thumb|Botrytis cinerea Botrytis cinerea je cudzopasná huba, ktorá hosťuje najmä na plodoch viniča, jahôd a iných rastlín.
Bourg-la-Reine (kantón)
Bourg-la-Reine je francúzsky kantón v obvode Antony v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvoria ho obec Bourg-la-Reine a časť mesta Antony.
Mosonszolnok
Mosonszolnok je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Mosonmagyaróvárskom obvode.
Má rozlohu 4 393 ha a žije tu 1 599 obyvateľov (2007).
Saint-Yrieix-sur-Charente
Saint-Yrieix-sur-Charente je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Notová osnova
Notová osnova je systém zložený z 5 hlavných čiar (linajok) a 4 medzier určený na zápis nôt (Notáciu):Obrázok:Music.a.550px staff 1.PNG
Okrem piatich hlavných linajok môže obsahovať ešte pomocné čiary, ktoré majú dĺžku len mierne presahujúcu samotnú notu. Nota môže byť umiestnená na linajke aj v medzere. Noty v notovej osnove sa čítajú z ľava do prava.
Hlavné čiary notovej osnovy sa počítajú zdola nahor, pomocné čiary sa počítajú v smere od hlavných čiar (ak sú pod osnovou počítajú sa smerom nadol, ak sú nad osnovou tak nahor).
Do notovej osnovy sa zapisujú jednotlivé tóny tak, ako za sebou nasledujú v diatonickej stupnici v smere zdola nahor a to striedavo na čiary aj do medzier (ak je prvý tón stupnice na čiare, druhý je v medzere, tretí zase na čiare …). Napr. pre stupnica C-dur v husľovom kľúči je „jednočiarkové c“ na prvej pomocnej čiare, nasledujúci tón „d“ je pod prvou linajkou, „e“ je na prvej linajke, „f“ v prvej medzere, „g“ na druhej linajke, „a“ v druhej medzere a „h“ je na tretej linajke:
thumb|left|Príklad: c, d, e, f, g, a, h
Nuottikirjoitus
Ján Klučka
prof. JUDr. Ján Klučka, CSc. (* 27. máj 1951) bol sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky od 21. januára 1993 do 30. apríla 2004. Od 1. mája 2004 do 6. októbra 2009 bol sudcom Súdneho dvora (Európskych spoločenstiev), pričom bol od 7. októbra 2006 do 6. októbra 2007 aj predsedom trojčlennej komory. Od 18. júna 2014 je členom Súdnej rady Slovenskej republiky. Pôsobí ako vysokoškolský pedagóg na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Nagybajcs
Nagybajcs je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Győrskom obvode.
Slobodná vôľa
Slobodná vôľa je schopnosť používať energiu a rozhodnosť nezávisle, bezpodmienečne. V súčasnosti je však tento termín u mnohých neurovedcov označovaný ako ilúzia. Lenže zatiaľ sa neurovede nepodarilo úplne zredukovať vedomie na mechanickú, robotickú činnosť neurónov, takže do dnešného dňa nevieme s istotou povedať či je Slobodná vôľa naozaj skutočná alebo nie.
Dornier Do 17
Dornier Do 17, občas nazývaný aj Fliegender Bleistift („lietajúca ceruzka“), bol ľahký nemecký bombardér, používaný počas druhej svetovej vojny, vyrábaný spoločnosťou Dornier Flugzeugwerke. Bol navrhnutý podľa konceptu RLM na „Schnellbomber“ (rýchly bombardér), ktorý mal byť teoreticky dostatočne rýchly na to, aby mohol predstihnúť útočiace stíhačky.
Bol navrhnutý začiatkom 30. rokov a na začiatku vojny tvoril jeden z troch hlavných typov bombardérov, používaných Luftwaffe. Svoju bojovú premiéru začali Do 17 v roku 1937, v španielskej občianskej vojne, kde bol používaný v Légii Kondor. Spolu s Heinkelom He 111 bol hlavným bombardérom Luftwaffe v rokoch 1939 – 1940.
Dornier bol používaný počas celej vojny a zúčastnil sa každej väčšej kampane v prvej línii, až do roku 1941, keď jeho efektivita a užitočnosť bola zredukovaná kvôli malej nosnosti a doletu. Výroba Dornierov Do 17 skončila v lete 1940 v prospech novších a silnejších strojov Junkers Ju 88. Napriek tomu zostal Do 17 v službách Luftwaffe až do konca vojny ako vlečné, experimentálne a cvičné lietadlo. Značná časť produkcie bola odoslaná štátom pod nemeckou sférou vplyvu. Niekoľko sa ich zachovalo do konca vojny, posledný kus bol zošrotovaný vo Fínsku v roku 1952.
Samoa (štát)
Samoa, dlhý tvar Samojský nezávislý štát po samojsky Malo Sa'oloto Tuto'atasi o Samoa (bývalé názvy: 1900 – 1914 Nemecká Samoa, 1914 – 1997 Západná Samoa) je štát v Austrálii a Oceánii. Leží na ostrovoch Upolu a Savai’i, ktoré patria do súostrovia Samoa v Polynézii. Má rozlohu 2944 km² a 176 908 obyvateľov (2006). Delí sa na 11 dištriktov (A'ana, Aiga-i-le-Tai, Atua, Fa'asaleleaga, Gaga'emauga, Gagaifomauga, Palauli, Satupa'itea, Tuamasaga, Va'a-o-Fonoti a Vaisigano). Hlavné mesto je Apia (38 800 obyvateľov).
Dornier Do 17
Dňa 3. septembra 2010, oznámilo múzeum RAF v Londýne, že bol objavený Dornier Do 17 pochovaný pod pieskom pri pobreží Kentu v Anglicku. Lietadlo je v dobrom stave a vďaka svojmu jedinečnému významu ho múzeum plánuje vytiahnuť a po renovácii vystaviť.
Vznik a vývoj
V roku 1932 ministerstvo zbrojenia (Heereswaffenamt) vydalo požiadavku na konštrukciu nákladného lietadla pre nemecké štátne dráhy a zároveň na rýchle poštovné lietadlo pre Lufthansu. Továreň vo Friedrichshafene začala prácu na projekte 1. augusta 1932.
Samoa (štát)
Dejiny
Oblasť Samoy bola obývaná Polynézanmi už v 10. – 7. storočí pred Kr. V roku 1722 boli ostrovy objavené holandskými a francúzskymi moreplavcami. Podľa veľkého množstva plavcov na lodiach boli ostrovy nazvané francúzskym moreplavcom Bougainvillom Plavecké ostrovy (Îles des Navigateurs). Prví osadníci však boli Briti. V 19. storočí sa o Samou začali zaujímať USA a Nemecká ríša. Na berlínskej konferencii v roku 1899 si tieto štáty rozdelili Samou na sféry vplyvu. Ostrovy boli rozdelené 171. poludníkom. Západná časť pripadla Nemecku, východná USA. Na začiatku prvej svetovej vojny bola nemecká časť Samoy obsadená Novým Zélandom, ktorý ostrovy spravoval až do roku 1962 ako Mandátne územie Spoločnosti národov, neskôr poručenské územie.
Dornier Do 17
Vznik a vývoj
thumb|Dorniery Do 17 jednotky [[Kampfgeschwader 3 na francúzskom letisku, 1940]]
Keď sa v roku 1933 dostali k moci nacisti, Hermann Göring sa stal s Erhardom Milchom, ako jeho zástupcom, národným komisárom pre letectvo, ktoré bolo zanedlho premenované na ministerstvo letectva, RLM (Reichsluftfahrtministerium). RLM označila nový stroj ako Do 17 a 17. marca 1933 len tri mesiace potom, čo sa dostal do úradu, nariadil Milch konštrukciu prototypov. Koncom roku 1933 vydalo RLM špecifikáciu na rýchle lietadlo s dvojitými chvostovými plochami nesúce špeciálne vybavenie, čím mali na mysli bombardér.
Samoa (štát)
Geografia
náhľad|vľavo|[[Mapa Samoy s vyznačenými dopravnými komunikáciami]] vľavo|náhľad|Pohľad na [[údolie Falefa vo východnej časti ostrova Upolu]] Miestne územie tvoria dva hlavné sopečné ostrovy Upolu a Savai’i, lemované koralovými útesmi. Vnútrozemie je hornaté (najvyššie čnie sopka Mauga Silisili 1858 m n. m. na ostrove Sava'i). Ostrovy sú častým terčom ničivých tajfúnov. Inak na území štátu panuje tropické podnebie, teplé, vlhké, ovplyvnené juhovýchodnými pasátmi z Tichého oceánu. Priemerné teploty vzduchu sa pohybujú od 25 °C v júli do 27 °C v januári.
Dornier Do 17
Vznik a vývoj
Pôvodný návrh z roku 1932 (Do 17 V1), počítal s použitím len jedného smerového kormidla a Dornier pokračoval v tomto vývoji. Po prvýkrát bol Do 17 predstavený ako maketa v apríli 1933. „Špeciálne vybavenie“ malo byť inštalované neskôr, aby sa zakrylo jeho skutočné určenie. V apríli 1934 začala továreň Dornieru vo Friedrichshafene prácu na projekte s názvom „zadanie“. V priebehu tohto mesiaca bola navrhnutá obranná výzbroj a boli dokončené konštrukčné detaily bombového mechanizmu. Výroba týchto prototypov začala 20. mája 1934 a 23. novembra 1934 uskutočnil Do 17 V1, s jedným smerovým kormidlom a pohonom dvoch motorov BMW VI 7.3, svoj prvý let.
Samoa (štát)
Politika
náhľad|Administratívne rozdelenie ostrovnej [[Republika|republiky Samoa]] Samoa je monarchiou s prechodom k parlamentnej republike. Oficiálnymi hlavami štátu sú dvaja náčelníci, ktorí sú volení na funkčné obdobie piatich rokov. Administratívne sa skladá z 11 politických okresov a zo 41 volebných obvodov.
Dornier Do 17
Vznik a vývoj
Testovanie bolo oneskorené kvôli sérii nehôd, pričom stroj V1 bol poškodený pri pristávaní vo februári a v apríli 1935. Stroj V2, s dvojitými chvostovými plochami a pohonom dvoch motorov BMW VI 6.3, sa po prvýkrát vzniesol 18. mája 1935 a bol testovaný RLM spolu so strojom V1 na letisku Rechlin v júni. Počas testov sa ukázalo, že stroj V1 s jedným smerovým kormidlom má len čiastočnú stabilitu, preto bol upravený pridaním dvojitého smerového kormidla. Stroj bol zničený pri zlyhaní motoru 21. decembra 1935. Stroj V3, tiež s dvojitými chvostovými plochami, mal byť pôvodne osadený motormi Hispano-Suiza 12Ybrs, no tieto neboli dostupné, preto bol osadený motormi BMW VI 7.3, rovnako ako V1 a po prvýkrát vzlietol 19. septembra 1935.
Samoa (štát)
Ekonomika
Samoa je rozvojový štát. V poľnohospodárstve pracujú dve tretiny obyvateľstva a vyprodukujú 90 % exportu. Z plodín sa zbierajú kokosové orechy, kopra, kokosový olej, taro, banány, papája, ananásy, mango a kakao. Chovajú sa ošípané, hovädzí dobytok a hydina. Významná je i ťažba dreva. Časť obyvateľov sa venuje rybolovu. Do krajiny ročne zavíta približne 88 tisíc turistov a cestovný ruch pre Samou predstavuje 25 % HDP. Hrubý domáci produkt v prepočte na osobu činí 5 962 $ (k roku 2018). alt=|náhľad|Pláž s [[Kokosová palma|kokosovými palmami]] Význam má cestná, námorná a letecká doprava. V krajine sú tri letiská s pevnou a jednou s nespevnenou vzletovou a pristávacou dráhou. Medzinárodné letisko sa nachádza 30 km od hlavného mesta. Na oboch hlavných ostrovoch je približne 790 km spevnených a 332 nespevnených ciest. V hlavnom meste Apia sa nachádza prístav.
Obyvateľstvo
Obyvateľstvo tvoria prevažne pôvodní obyvatelia z ostrova Samoa (92,6%), miešanci Európanov a Polynézanov (7%), Európania (0,4%). Takmer všetci obyvatelia sa hlásia ku kresťanstvu. Hlavné náboženské skupiny sú kongregacionalistické (34,8% obyvateľov), rímski katolíci (19,6%), metodisti (15%), mormóni (12,7%), Apoštolská cirkev (6,6%), adventisti siedmeho dňa (3,5%) a Bahá'í (stav podľa sčítania ľudu v roku 2001). Samojci patria ku kultúrne najvyspelejším národom Polynézie.
Dornier Do 17
Vznik a vývoj
Dornier bol potom požiadaný vyrobiť prototyp V4. Niektoré zdroje uvádzajú, že tento sa líšil od stroja V3 tým, že okienka pre pasažierov boli odstránené a jednoduchá smerovka nahradená dvoma menšími. Fotografické dôkazy dokazujú, že V3 mala dvojitú smerovku od začiatku svojej konštrukcie. Testovanie prototypov V4, V6 a V7 bolo úspešné a vzniklo viacero prototypov ako V8, ktorý bol favoritom na prieskumný stroj s dlhým doletom, zatiaľ čo V9 bol skúšaný ako rýchle dopravné lietadlo. Stroj V9 bol stále letuschopný ešte v roku 1944.
Konštrukcia
thumb|Zamaskovaný Do 17 na belgickom letisku, september 1940
Samoa (štát)
Obyvateľstvo
Na ostrovoch sa používa samojčina a angličtina. Gramotnosť dosahuje 99,7 %. Pôrodnosť 2,94 detí na jednu ženu. Ľudia sa tu dožívajú 71 rokov. Priemerný vek je 25,2 rokov.
Dornier Do 17
Konštrukcia
Kokpit a predná časť trupu mali tradičný stupňovitý kokpit a nos bol plne presklený. Prvé verzie boli prezývané „lietajúca ceruzka“, kvôli štíhlemu a dlhému trupu. V dôsledku skúseností zo španielskej občianskej vojny bola zvýšená strecha kokpitu a spodná polovica priestoru posádky bola rozšírená smerom von, aby tak mohlo byť vytvorené miesto pre člena posádky obsluhujúceho ďalší obranný guľomet.
Priestor kabíny bol rozšírený smerom k nábežným hranám krídel, kde bolo miesto dolného zadného a horného zadného strelca na jednej rovine. Kabína pozostávala z pilotovho sedadla a predného strelca v prednej časti kokpitu. Pilot sedel na ľavej strane, blízko čelného okna z plexiskla. Jeden z guľometníkov sedel na pravom sedadle, mierne posunutom dozadu, aby poskytoval miesto pre guľomet MG 15 kalibru.
Samoa (štát)
Kultúra
náhľad|Fotografia typickej rodiny na Samoe Súostrovie Samoa je domovom pravdepodobne najstaršej polynézskej kultúry. Predkoloniálny spoločenský systém bol zložitou spleťou rodinných a spoločenských zväzkov. Napríklad hlava rodiny sa stávala členom dedinskej rady, ktorá vysielala zástupcu do rady širšieho územia. Mnohé z týchto tradičných štruktúr sa na Samoe udržali dodnes. Súčasný spôsob života sa prispôsobuje potrebám ochrany miestnej vyspelej kultúry.
Svatobořice-Mistřín
Svatobořice-Mistřín sú obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 569 obyvateľov, z toho 1 812 mužov a 1 757 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 37,3 roka, ženy 42,7 roka).
Dornier Do 17
Konštrukcia
Posádka Do 17 najčastejšie pozostávala zo 4 ľudí. Bombometčík, ktorý obsluhoval aj guľomet MG 15 v presklenom nose a zadný v nižšej polohe; dvaja guľometníci obsluhovali dopredu strieľajúci guľomet MG 15 v čelnom skle a 2 guľomety MG v bočných okienkach na každej strane a tiež dozadu strieľajúce zbrane. Kabína poskytovala jasný a panoramatický výhľad vo veľkých výškach. Štandardná výzbroj bola 3 300 nábojov kalibru v 44 dvojitých bubnových zásobníkoch.
Trup bol dlhý. Bol tenký a úzky, čím predstavoval pre nepriateľa ťažký cieľ na zasiahnutie. Trup mal dvojité smerové kormidlá, čo malo zvýšiť jeho smerovú stabilitu. Pohonnú jednotku verzie Z-1, tvorili motory Daimler-Benz DB 601, no kvôli ich nedostatku boli použité motory Bramo 323 A-1. Tieto motory však mohli dosiahnuť maximálnu rýchlosť iba /h (vo výške ), dôsledku čoho nedosahoval Do 17 rýchlosť vyššiu než /h v priamom lete a plným nákladom.
Dolet Do 17Z-1 pri zemi bol, čo sa zvýšilo na vo výške. To mu dodávalo priemerný bojový dolet. Použitie motorov Bramo 323P vyústilo v ľahké zvýšenie všetkých výkonov u verzie Z-2. Dornier Do 17 bol vybavený dôležitým obranným mechanizmom, ktorým boli samosvorné obaly palivových nádrží, ktoré chránili nádrže v krídlach a trupe. To znižovalo stratu paliva a nebezpečenstvo ohňa, pri zasiahnutí v boji a často umožnili posádke spiatočnú cestu. Kyslík bol zabezpečený formou 20 fliaš pre použitie posádkou, pri lete nad.
Komunikačné vybavenie pozostávalo z rádiostanice FuG X a neskôr FuG 10, smerový navádzač PeilG V a zariadením pre pristávanie na slepo FuG 25 IFF a FuBI 1. Posádka komunikovala pomocou palubného interkomu EiV. Bol taktiež použitý jednoduchý autopilot Siemens K4 Ü.
Bombovnica obsahovala 4 bombové závesy, piaty pre bomby SC 50 a dva závesy ETC 500, určené pre ťažší náklad, každý s nosnosťou. Bombový zameriavač Lofte A alebo B bol zabudovaný spolu s priezorom BZA-2. Bombovnica lietadla ponúkala dve možnosti. Prvou bolo nesenie 4 bômb s hmotnosťou, pričom by sa znížil dolet. No ak by sa posádka rozhodla niesť iba polovicu nákladu, mohli byť do prednej bombovnice umiestnené palivové nádrže na predĺženie doletu. Bombometčík vypúšťal bomby pomocou zameriavača Lofte A/B, ktorý bol umiestnený na ľavej strane nosu lietadla a nasmerovaný priamo dolu. Plne naložený mal Do 17Z-1 váhu.
Do 17 E a F
thumb|Piloti sa pripravujú na misiu s Dornierom Do 17 v pozadí, 21. jún 1940
Počiatočnú výrobu tvorili bombardovacia verzia Do 17E-1, skúšaná s dvoma motormi Daimler-Benz DB 600, a prieskumná verzia Do 17F-1, poháňaná rovnako ako prvé prototypy motormi BMW VI, ktoré boli zavedené do výroby v roku 1936. Prvé jednotky Luftwaffe boli prezbrojené na Do 17 začiatkom roku 1937. Medzitým Dornier plánoval pokročilejšiu verziu Do 17, s modernejšími a silnejšími motormi. Jeden z prototypov bol osadený motormi Hispano-Suiza 12Ybrs, zatiaľ čo ostatné mali motory BMW 132 alebo Bramo 323. Do 17E-1 bol osadený dvoma radovými motormi BMW VI 7.3D, každý s výkonom 750 PS.
Posádku tvorili traja ľudia. Rádiooperátor obsluhoval 2 guľomety MG 15 kalibru v zadnej časti kabíny. Zásobník mal 750 nábojov. Bombovnica bola rozdelená do dvoch častí. Každá obsahovala 5 bombových závesov s individuálnou nosnosťou. Pod lietadlom mohol byť taktiež nainštalovaný jeden podves ETC 500/IX, na bombu s hmotnosťou. Dornier Do 17E-1 s označením D-AJUN, bol skúšaný v nezvyčajnej konfigurácii dvoch bômb SC 500, nesených vedľa seba pod trupom. To však zapríčinilo značný nárast hmotnosti a odporu, preto táto konfigurácia nebola operačne použitá. Verzia E-1 pokračovala v nesení malých nákladov bômb až do druhej svetovej vojny. Výkon verzie E-1 jej umožňoval dosiahnuť rýchlosť /h vo výške. Počas strmhlavého bombardovania mohol trup Do 17 dosiahnuť rýchlosť /h. Jeho maximálny dostup bol.
Viacero Do 17E-1 bolo prestavených na verzie E-2 alebo E-3 a prinajmenšom tri E-2 a jeden E-3 boli používané spoločnosťou DVL a Hansa-Luftbild GmbH, na tajný vojenský prieskum tesne pred vojnou.
Do 17F-1 bola prieskumná verzia s dlhým doletom, založená na modifikovanom Do 17E. Prototyp Do 17V8 bol použitý na skúšanie konfigurácie F-1 a V11 na verziu F-2. Obranná výzbroj pozostávala z guľometu MG 15 v hornej zadnej časti a dolnej časti kokpitu. Trup obsahoval dva fotoaparáty spolu so šiestimi odhadzovateľnými tubami pre blesk. Do 17F-1 bola používaná až do roku 1938, kedy bol nahradený verziou Do 17P. Bol postavený len jeden kus Do 17F-2, s označením D-ACZJ, a bol používaný spoločnosťou Zeiss-Jena ako továrenské lietadlo. Prestavba dvoch Do 17E-2 na použitie hviezdicových motorov BMW 132F, viedla k vzniku Do 17J-1 a J-2.
Tieto lietadlá slúžili ako testovacie stroje na hodnotenie motoru BMW 132 pre použitie v Do 17. Týmito strojmi boli V18 (výrobné číslo Werknummer 2021) a V19 (výrobné číslo Werknummer 2022). Skúšky začali na konci roku 1937. Podobná úprava, no s motormi Bramo 323 viedla k označeniu Do 17L-1 a L-2. Dve Do 17 boli premenované na prototypy V20 a V21 a použité pri skúšaní motorov Bramo 323 na použitie v Do 17. Testy boli uspokojivé a budúce sériové stroje mali byť osadené týmito motormi.
Do 17 K
Dornierove lietadlá mali už dlhšie vynikajúcu povesť medzi juhoslovanskými pilotmi, vďaka ich kvalite, spoľahlivosti, odolnosti a službe. Dornierove stroje dostalo juhoslovanské námorné letectvo (Pomorsko Vazduhoplovstvo) v roku 1926, konkrétne išlo o ťažké bombardéry Dornier Komet a Dornier Y. Juhoslovania už s Dornierovými lietadlami boli oboznámení tak, že 19. novembra 1935 juhoslovanskí piloti vyskúšali prototyp Do 17V-3, s označením D-ABIH (výrobné číslo 258). Rozhodli sa zaradiť Do 17 do služby napriek tomu, že bol drahší než hociktoré iné lietadlo, kvôli nemeckej ochote dodať stroje rýchlo a bez obmedzenia množstva. thumb|Dornier Do 17K Juhoslovanského kráľovského vojenského letectva
Potom, čo videli Do 17M V-1 na leteckých pretekoch v Zürichu, Juhoslovanské kráľovské vojenské letectvo zakúpili licenciu na výrobu týchto strojov v továrni patriacej firme Državna Fabrika Aviona v roku 1938. Zabudovali do neho silnejší hviezdicový motor Gnome-Rhône 14N a nahradili aj pôvodnú výzbroj zabudovaním kanónov Hispano-Suiza HS.404 a tromi guľometmi Browning kalibru. V Juhoslávii boli postavené 3 verzie. Prvou bol bombardér Do 17Kb-1 a druhou prieskumný Do 17 Ka-2. Poslednou verziou bol prieskumný Do 17Ka-3. Medzi Ka-1 a Ka-2 bolo len málo rozdielov, okrem zväčšenej zadnej streleckej veže, ktorá bola posunutá viac dozadu na verzii Ka-2. Verzia Ka-3 bola trochu pokročilejšia. Jej základ tvorila verzia M-1, spodné plochy boli pokryté duralminiom a mala zväčšené motorové osi a dlhšie motorové gondoly.
Do 17 L a M
Verzie Do 17 L-0 a Do 17 M-0 boli vyvinuté paralelne, ako náhrada za staršie Do 17 E a F, pričom verzia L bola prieskumnou modifikáciou. Obe boli navrhnuté s použitím silnejších motorov DB 600A s výkonom 746 kW (1 000 hp). Dva kusy verzie L a jeden kus verzie M boli postavené ako prototypy novovzniknutej verzie, obe s pridaním ďalšieho guľometu MG 15 v nose lietadla. Prvý prototyp upravenej verzie, Do 17M V-1 (D-ABVD) bol poháňaný dvoma motormi DB 600 a predviedol pozoruhodné výkony, vrátane maximálnej rýchlosti /h.
Na medzinárodnej leteckej súťaži vojenských lietadiel v švajčiarskom Zürichu, sa Dornier Do 17M V-1 ukázal ako líder vo svojej triede, a bol rýchlejší než najrýchlejšia zahraničná stíhačka, francúzsky Dewoitine D.510. Dornier Do 17 spolu s Messerschmittom Bf 109 vtedy vyhrali mnoho cien a predviedli schopnosti nemeckého leteckého priemyslu. Napriek tomu, kvôli nedostatočným dodávkam motorov Daimler-Benz, musel byť sériový Do 17M osadený motormi Bramo 323, pričom prieskumná verzia Do 17P bola poháňaná motormi BMW 132N, kvôli lepšiemu doletu. Dodávky motorov DB 600 naďalej zostali obmedzené, pretože výroba prešla na motory DB 601 so vstrekovaním paliva, ktoré boli vyhradené pre stíhačky Messerschmitt Bf 109 a Bf 110. Preto boli sériové modely základnej verzie Do 17M osadené motormi Bramo 323A-1 Fafnir s výkonom 670 kW (900 hp), ktorý mal primeraný výkon a dovolil zvýšiť náklad bômb na. Takto vzniknutý Do 17 M-1 bol vyrábaný v malom množstve a slúžil do roku 1941.
Prototypy sériových Do 17M boli stroje MV-1 (Wrk Nr 691) a MV-2 (Wrk Nr 692), ktoré boli testované s bombovým nákladom, zodpovedajúcim strednému bombardéra. Tretí prototyp, MV-3 bol skúšaný ako rýchly bombardér. Stroj MV-1 bol osadený dvoma radovými motormi Daimler-Benz DB 601, zatiaľ čo MV-2 a MV-3 mali motory Bramo 323A a D. RLM preferovalo široké uplatnenie motora DB 601, no kvôli požiadavkám na jeho použitie v stíhačkách a nedostatočná úroveň výroby donútili konštruktérov k použitiu motorov Bramo.
thumb|Nemecký letecký guľomet [[MG 15, použitý v Do 17]]
Verzia Do 17M-1 začala svoju kariéru ako stredný bombardér, pričom bol schopný niesť bômb. Bol osadený vzduchom chladenými motormi Bramo 323 A-1 a A-2. Obranná výzbroj pozostávala z dvoch a neskôr troch guľometov MG 15. Prvý z nich bol v prednom skle, obsluhovaný navigátorom a mal zásobu 370 nábojov. Zadný strelec v dolnej časti obsluhoval guľomet so zásobou 375 nábojov. Zadný strelec v hornej časti obsluhoval guľomet so zásobou 750 nábojov. Mohol niesť bombový náklad pozostávajúci z 20 kusov bômb SC 50 alebo dvoch SC 250, alebo 10 bômb SC 50 a jednej SC 250. Rýchlosť verzie M bola vyššia než verzie E. Dornier Do 17M mohol dosiahnuť rýchlosť /h vo výškach a maximálny dostup mal  a dolet. Dopyt po prieskumnom stroji založenom na verzii M-1 viedol k vývoju verzie P-1.
Do 17 P
thumb|Motor DB 600A, skúšaný aj na verzii Do 17M V-1
Kvôli použitiu motorov DB 600 v Bf 109, by sa nebola dostala do výroby verzia L s ich použitím. Motory Bramo mali príliš vysokú spotrebu paliva, a tak mali stroje verzie M obmedzený dolet, nedostatočný pre prieskumné lietadlo. Namiesto neho boli použité hviezdicové motory BMW 132N s výkonom 645 kW, ktoré mali nižšiu spotrebu, a tak aj väčší dolet. Ďalšie dva prototypy s motormi DB 600 boli vyrobené pod označením Do 17R-0, no do výroby sa nedostali. Počas prieskumných akcií boli verzie P-1 ozbrojené štyrmi guľometmi MG 15.
Verzia P mala podobné vybavenie ako Do 17M-1, s pridaním zariadenia na let naslepo a fotografickým vybavením na prieskumnú činnosť. Poháňali ju hviezdicové motory Bramo 132N s maximálnym výkonom 645 kW. Stroj bol osadený rôznorodým rádiovybavením, ako napríklad rádiom FuG III a U (Funkgerät), smerovým vyhľadávačom PeilG V (PeilG – Peilgerät) a rádiovým zariadením pre pristátia na slepo FuBI 1 (FuBI – Funkblindlandegerät). Trojčlenná posádka spolu komunikovala pomocou interkomu EiV (EiV – Eigenverständigungsanlage). Verzia P-1 mala fotografické vybavenie pozostávajúce z kamier Rb 20/30, Rb 50/30 alebo Rb 20/18 a Rb 50/18.
Verzia P-1 Trop mala inštalované filtre a ochranu pre fotoaparáty. Kamery boli ovládané diaľkovo z kokpitu. Kvôli nedostatku nočných stíhačiek bol najmenej jeden Do 17P-1 pridelený na túto úlohu. Na mieste preskleného nosa bol inštalovaný plech a umiestnené tri kanóny MG 151/20. Tento stroj patril pod Luftflotte 1.
Stroj Do 17 P-2 bol identický s verziou P-1, s dodatočnou inštaláciou bombových závesov ETC 500 pod trupom. Tieto stroje boli navrhnuté k nočnému prieskumu. Je pravdepodobné, že Dornier použil na verziu P-2 modifikované stroje verzie P-1.
Do 17 R
Na rozdiel od Do 17P-2 sa nedostal Do 17R-1 do sériovej výroby. Skúsenosti zo španielskej občianskej vojny potvrdili, že neozbrojené lietadlá boli ľahkou korisťou pre stíhačky. Verzia R-1 mala byť rýchlym prieskumným strojom s dvomi dodatočnými palivovými nádržami v trupe za bombovnicou.
Boli navrhnuté dva varianty, prvý mal mať fotografické vybavenie pozostávajúce z jednej kamery Rb 50/30 a dvoch Rb 20/30, zatiaľ čo druhý variant mal tretiu palivovú nádrž v mieste kamery Rb 50/30. Jeho celková hmotnosť bola, no v prípade potreby mohol byť preťažený na. Posádku tvorili väčšinou traja ľudia, no v závislosti od misie sa k nim mohol pridať štvrtý člen. Aby vo väčších výškach dosiahol lepší výkon, mali byť použité motory DB 600G.
Tieto pohonné jednotky boli skúšané na stroji Do 17R-V1, s označením D-ABEE. Druhý stroj Do 17R-V2, s označením D-ATJU, dostal ešte silnejšie motory DB 601A.
Do 17 S a U
Poučenie zo španielskej občianskej vojny viedlo Dornierových konštruktérov k inštalácii dodatočnej obrannej výzbroje. Boje so sovietskymi stíhačkami ukázali, že Do 17 nebol až taký rýchly a nezraniteľný ako sa predpokladalo. Ako riešenie bol navrhnutý úplne nový gondolovitý kokpit, ktorý poskytoval posádke viac miesta a viditeľnosti. Horná časť kabíny bola nadstavená nad úroveň trupu a zvažovala sa dole, kde sa napájala na trup v mieste nábežnej hrany krídla. Zadný guľomet bol presunutý do zadnej časti gondoly, kde mal strelec oveľa lepší výhľad a palebné pole. Podobne aj spodná časť kabíny bola ešte viac znížená. Zmeny v podlahe a streche vyústili do celkového zväčšenia prednej časti lietadla, pričom zvyšok trupu zostal rovnaký. Nový kokpit bol prezývaný Kampfkopf, čo v preklade znamená „bojová hlava“.
Prototyp verzie S bol skúšaný s radovými motormi DB 600G. Na prieskumnej verzii Do 17S-0 boli skúšané invertné motory, no táto verzia sa do výroby nedostala. Bolo postavených ďalších 15 „sprievodných“ modelov Do 17U-1, ktoré boli podobné verzii S-0, no s pridaním ďalšieho člena posádky, ktorý obsluhoval dodatočné rádiové vybavenie. Verzie U mali letieť pred ostatnými bombardérmi pri nočných misiách, pričom používali rádiové vybavenie na zameranie cieľa a zhodenie svetlíc na ich označenie. Na túto úlohu boli vybrané osobne jednotkou KG 100 ako skúšobné stroje. Verzia U-1 mala maximálnu rýchlosť /h a bojový dostup. Do roku 1938 bolo postavených 12 sériových strojov a tri prototypy.
Dornier Do 17 Z
thumb|Dornier Do 17Z s odkrytými motormi Bramo 323, september 1940
Verzie Dornieru Do 17Z boli najznámejšie a najvyrábanejšie modely a zúčastnili sa viac operácií než verzie E a U. Táto verzia bola upravená v dôsledku skúseností zo španielskej občianskej vojny. Predná časť trupu bola prepracovaná, so zníženým a rozšíreným kokpitom, kvôli inštalácii miesta pre zadného spodného strelca. Kabína bola upravená rovnako ako u verzie U a S.
Na skúšku dizajnu boli postavené Do 17S a Do 17U, ktoré poháňal motor DB 600. No následkom požiadavky tohto motora zo strany stíhačiek, boli stroje osadené hviezdicovými motormi Bramo 323A. Náklad bômb bol zvýšený na a posádku doplnil štvrtý člen. Ukázalo sa však, že výkon motorov bol nedostatočný, preto boli použité motory Bramo 323P. Boli postavené iba tri Do 17S a 15 Dornierov Do 17U. Po úpravách mal Do 17 s plným zaťažením bojový dolet len. Neskoršie verzie Do 17Z-3, Do 17Z-4 a Z-5, ktoré boli osadené fotoaparátmi a dvojitým riadením, tiež nemohli vyriešiť problém s doletom a bombovým nákladom.
Prvá dodávka Do 17Z-0 bola vyrobená s motormi Bramo 323 Fafnir na skúšky, pričom motory DB 600 bolo stále ťažké obstarať. Táto verzia bola rýchlo nahradená modelom Z-1, ktorá mala pridaný guľomet pre bombometčíka. Zvýšená záťaž v nose stroja a pridané zbrane zapríčinili, že bombový náklad bol znížený na. Nespokojnosť Luftwaffe s výsledkom skúšok verzií série Z, znamenala okamžité konštrukčné zmeny na dosiahnutie celkovej vyššej výkonnosti bombardéra.
To vyústilo do celkového zlepšenia rýchlosti a dostupu všetkých modelov verzie Z, špeciálne potom verzie Z-5. Odhadované výkony boli: dostup a najvyššia rýchlosť /h, pričom hmotnosť stroja bola. Nanešťastie sériové stroje nikdy nedosiahli tieto optimistické výkony počas neskoršej služby. Pri hmotnosti používal ťažký Do 17Z-1 motory Bramo 323A-1, so samosvornými palivovými nádržami v trupe a v krídlach. Štvorčlenná posádka spotrebovala približne 20 fliaš kyslíku, počas dlhých letov vo výške nad. Dornier Do 17Z-1 mal rýchlosť /h vo výške. Motory Bramo však neumožňovali Do 17 dosiahnuť rýchlosť /h vo výške a v priamom lete, pri plnom zaťažení. Dolet verzie Z-1 na úrovni mora bol, pričom vo výške sa dolet zvýšil na.
To sa týkalo najmä hlavného sériového modelu, Do 17Z-2. Tento model mal zabudovanú novú verziu motora Bramo 323P-1 s výkonom 746 kW (1 000 hp), ktorý bol vyladený špeciálne pre potreby Do 17. Nárast výkonu umožnil zvýšenie nákladu bômb z 500 na. Plne naložený mal Do 17 dolet len. Výzbroj bola ďalej doplnená dodatočným párom guľometov, ktoré strieľali bočnými časťami gondoly; tieto zbrane však obsluhoval jeden človek, preto nemohli byť použité simultánne.
Od mája 1940 bolo zaradených do služby 422 Dornierov Do 17Z-2, v jednotkách Kampfgeschwader 2, Kampfgeschwader 3, Kampfgeschwader 76 a Kampfgeschwader 77. Zlepšovanie výkonov Z-2 spôsobilo nárast hmotnosti z na. Následkom ťažkých strát v Bitke o Britániu bolo rozhodnuté nahradiť kanón MG FF silnejším MG 151/15. No straty sa zvyšovali napriek tomu, že niektoré stroje niesli až 8 guľometov. Pôvodné guľomety MG 15 boli ponechané, čo bolo prítomné aj v nasledujúcej verzii Z-3.
thumb|Kanón MG FF používaný na lietadlách Dornier Do 17Z-2
Verzia Z-3 bola bombardovacím modelom série Z, no napriek tomu bola používaná aj ako prieskumné lietadlo štábmi jednotlivých jednotiek. Motory a základné vybavenie boli zhodné s verziou Z-2; boli však pridané dve kamery Rb 50/30 a Rb 20/30 do vstupného otvoru posádky. Bol zavedený aj osobný fotoaparát, na zdokumentovanie bombardovacej misie. Neskôr bol pridaný aj autopilot. Verzie Z-2 a Z-3 boli vizuálne identické, mohli byť rozlíšené jedine odlišným vstupným otvorom verzie Z-3. Kvôli priestorovým problémom, spôsobeným pridaným fotografickým vybavením bola znížená zásoba streliva z 44 na 42 zásobníkov. Pohonná jednotka Z-3 bola vylepšená na verziu Bramo 323P-2. Tento motor bol potom použitý vo všetkých zvyšných modeloch verzie Z.
Verzia Z-4 bola navrhnutá ako cvičné lietadlo. Napriek takmer identickému vzhľadu so Z-2 a Z-3, mala zabudované rozšírené vybavenie pre cvičné lety naslepo. Štvormiestny stroj mal jeden riadiaci knipel s dvojitým riadením, čo bolo dosiahnuté ramenom vyčnievajúcim doprava. Pedály smerového kormidla boli pred oboma sedadlami. Obranná a bombová výzbroj bola zredukovaná, kvôli zníženiu váhy.
Neskôr boli vyvinuté ďalšie modely verzie Z. Verzia Z-6 mala byť prieskumným lietadlom, no napriek tomu zostala len v prototype. V priebehu vojny však na tento štandard bolo upravených niekoľko existujúcich bojových verzií. Tento typ bol určený na kontrolné lety zisťujúce stav počasia. Bol zhodný s verziami Z-1 a Z-2, no obranná výzbroj bola odstránená a boli pridané dodatočné palivové nádrže.
To zvýšilo zásobu paliva na 2 890 l. Keďže lety prebiehali vo väčšej výške, boli pridané dodatočné kyslíkové fľaše, čím vzrástol ich počet z 20 na 24. Kvôli dlhým letom nad vodou, bol potrebný väčší nafukovací čln z verzie Z-5, so svojim dodatočným núdzovým vybavením. Verzia Z-6 bola tiež používaná ako nočná stíhačka. Niektoré Z-6 dostali prednú časť trupu z Junkersu Ju 88C-6 s guľometmi a kanónmi. Ukázalo sa však, že predná časť bola nevyhovujúca a musela byť prerobená. Na špičke nosa bol infračervený reflektor, ktorý sa stal zavedením radaru Lichtenstein zbytočným. thumb|Guľomet [[MG 17, použitý v Do 17Z-10 Kauz II]]
Verzia Z-8 Geier nebola sériovo vyrábaná. Bola zamýšľaná ako lietadlo proti pozemným cieľom, dosiahla prvú vývojovú fázu, no nebola vyrábaná kvôli nedostatočnému výkonu a pancierovaniu proti protileteckým zbraniam. Zvýšenie pancierovania by znamenalo zníženie rýchlosti, čo by stroj vystavilo ešte viac nepriateľskej paľbe.
Verzia Z-9 bola osadená špeciálnym bombovým mechanizmom, s oneskoreným zhadzovaním, pre nálety v malých výškach. Jej úlohou bolo potlačenie nepriateľskej protilietadlovej obrany, pričom zhadzovala malé bomby, prvé verzie trieštivých bômb. To však bolo možné len pri leteckej prevahe vo vzduchu, pretože Z-9 nemala pancierovanie. Trup a vybavenie bol zhodný so Z-1 a Z-2. Upravená bola iba bombovnica na nesenie 16 závesov na odhadzovanie bômb. Maximálna hmotnosť Z-9 bola. Táto verzia sa však nedostala do sériovej výroby.