cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tesár čierny
Migrácia
V dospelosti stály vták, v celej svojej oblasti rozšírenia verný svojmu hniezdisku. Aj počas zimy s vysokou snehovou pokrývkou sa snaží zotrvať vo svojom hniezdnom teritóriu. Len silný nedostatok potravy ho prinúti ku potulkám, ktoré zvyčajne nebývajú na veľké vzdialenosti. Prečkajú v oblastiach kde je málo snehu alebo zletia z vyšších polôh do dolín. Ostáva nejasné, či svoje najsevernejšie hniezdiská pravideľne opúšťajú. Mladé vtáky zvyčajne odmigrujú len do. To v prípade že v okolí kde vyrástli je možné vytvoriť revír. V opačnom prípade dokážu zaletieť skoro do vzdialenosti, vo výnimočných prípadoch preletia až do vzdialenosti. Stredoerópske tesáre migrujú prevažne západným alebo juhovýchodným smerom.
Vďaka reštrukturalizácii v lesníctve dokázal tesár čierny rozšíriť svoj hniezdny areál v Európe v priebehu 20. storočia silno na západ a na sever. V západnej Európe sa rozširovanie jeho areálu vo veľkej miere už zastavuje.
Biotop
V strednej Európe preferuje staršie topoľové lužné lesy na nížinách, bukové lesy v stredných polohách a vo vyšších polohách zmiešané a z ihličnatých smrekové lesy. Niektoré časti jeho teritória majú špeciálne určenie ako potravinové miesta, bubnovacie stromy a hniezdne teritórium s viacerými hniezdnymi dutinami. Na hniezdne teritórium má špeciálne nároky ohľadom štruktúry porastu, vyžaduje vysoké stromy s holými kmeňmi a prvými hrubými konármi až vo výška viac ako, porasty s typickou uzavretou klenbou a sálového charakteru. V tesnom susedstve hniezdneho stromu môžu byť aj stromy s konármi v dolnej časti kmeňov, ale nie mladé stromy vo výške vletového otvoru hniezdnej dutiny.
Spôsob života
Tesár čierny je aktívny cez deň. Dennú aktivitu začína v čase východu slnka a spaciu dutinu vyhľadáva večer pri západe slnka. Samce vyhľadávajú svoje spacie dutiny skôr ako samice.
Potrava
V lete sa živia predovšetkým mravcami žijúcimi v dreve. Ich hniezda odkrývajú po celých plochách aj na väčších kmeňoch stromov. V zime sa zameriavajú na mraveniská.
Ochrana
Tesár čierny je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Vyžaduje mozaiku starých porastov v lesnatej krajine. Vhodné sú prírode blízke spôsoby hospodárenia. Vďaka trvalému spôsobu života a vďaka prísnemu funkčnému rozloženiu teritória sa vytvárajú skupiny hniezdnych dutín. Tieto lokality sú mimoriadne cenné pre ochranu prírody, majiteľ alebo správca lesa môže takýto ostrov starých bútľavých stromov nechať vyznačiť a jeho ochranu zapracovať do plánu starostlivosti. Dôležitou informáciou pre správcu lesa je, že hniezdne teritórium tesára čierneho vyžaduje, aby nezarástlo mladinami, inak ho prestáva využívať. Dutiny pribúdajú pomaly, len každých 5 rokov jedna nová kompletná dutina, čo je menej ako priemerne 1 nová ukončená dutina na lesa za rok.
Bükkaranyos
Má rozlohu 2620 ha a žije tu 1492 obyvateľov (2007).
Tesár čierny
Živočíchy a hniezdne dutiny tesára čierneho
Tesár čierny je dôležitým staviteľom dutín pre množstvo druhov zvierat, ktoré sú viazané na väčšie stromové dutiny. V Európe bolo zistených 58 druhov živočíchov, ktoré ich využívajú keď už ich tesár neobýva alebo aj ako hniezdny konkurenti. Tesár čierny sa tak stáva významným kľúčovým druhom ekosystému lesa a prispieva k druhovej pestrosti lesa. Druhová ochrana preto presahuje rámec ochrany len samotného druhu.
Interrupcia
thumb|Právny status interrupcie vo svete
Svetová zdravotnícka organizácia (WHO) definuje prerušenie tehotenstva ako vypudenie plodu z maternice, ktorý nedosiahol schopnosť extrauterinného života, odporúča, aby bola stanovená hranica hmotnosti pre potrat 500 g, ktorá zodpovedá približne 22. týždňu gravidity.
Na otázku interrupcií neexistuje jednotný morálny a etický názor. Morálne hodnotenie, prípustnosť a zákonné vymedzenie interrupcie predstavuje pre mnohých ľudí etický problém, v niektorých krajinách sú interrupcie zakázané a ich vykonávanie je trestné, kým v iných krajinách sú do určitého časového okamihu legálne a beztrestné. Niektorí ľudia vnímajú interrupciu ako vraždu, zatiaľ čo iní ju považujú za morálne ospravedlniteľnú ako súčasť slobody jednotlivca a práva žien.
Dejiny
Umelé prerušenie resp. ukončenie tehotenstva je jav vyskytujúci sa vo všetkých spoločnostiach od nepamäti. Pri skúmaní 350 primitívnych, starobylých spoločností a spoločnosti pred dobou priemyselnej revolúcie dospel antropológ George Devereux k záveru, že „všetko nasvedčuje tomu, že prerušenie tehotenstva je absolútne univerzálny jav a že nie je možné vytvoriť ani len imaginárny spoločenský systém, v ktorom by sa ani jedna žena necítila dohnaná k prerušeniu tehotenstva“.
V primitívnych spoločnostiach nebola známa súvislosť medzi pohlavným stykom a tehotenstvom a preto sa ženy – matky ako zachovateľky života stavali na najvyšší piedestál spoločnosti. Vznikom súkromného vlastníctva sa začína hierarchia meniť, potreba udržať majetok v dedičstve vlastnej pokrvnej línie vyvoláva potrebu kontroly počatia a sexuality žien.
Od roku 1850 pred Kr. máme prvé písomné správy o ľudskom úsilí, ktoré smerovalo k regulácií počatia. K tomu bol potrebný prevratný objav, že základ nového života je spojený so súložou muža a ženy.
V staroveku sa trestnosť interrupcií posudzovala z odlišných hľadísk, ako dnes. Sankcie sa udeľovali napr. za poškodenie práv otca na potomstvo, napr. Chammu-rabiho zákonník (2250 pred Kr.) osobitne upravoval zodpovednosť človeka, ktorý spôsobil potrat dcéry plnoprávneho občana, závislého a otrokyne.
Sokrates, Platón a Aristoteles uznávali interrupcie ako formu kontroly populácie. Prelom v regulácii pôrodnosti nastal vďaka kvalifikovanému starovekému gynekológovi Soranovi z Efezu (98 – 138 pred Kr.), ktorý ako prvý odlíšil antikoncepciu od potratu.
Hippokrates vystríhal vo svojom spise pred podávaním abortív, ktoré boli v jeho časoch vysoko toxické a boli nebezpečenstvom pre samotnú ženu. Vo svojej zbierke spisov Corpus Hippocraticum sám Hippokrates odporúča žene rôzne násilné telesné cvičenia na zbavenie sa, ukončenie neželaného tehotenstva. Je síce pravda, že neodporúčal vtedy známe a používané prostriedky, ale nie z etických a morálnych dôvodov, ale jednoducho preto, že to boli jedy nebezpečné pre život ženy.
Nástup liberalizmu
Teoretické predpoklady vzniku predstavy o práve ženy na kontrolu tehotenstva vychádzajú historicky zo vzniku liberalizmu a puritánskej revolúcie v 17. storočí v Anglicku. Levellerská myšlienka „vlastníctva vlastnej osoby“ bola jasne spätá s prírodou a tvorila paralelu k myšlienke prirodzeného práva na vlastníctvo tovaru: „Príroda každému jednotlivcovi v prírode dala individuálne vlastníctvo, ktoré nesmie nik narušiť, ani ho oň pripraviť: pretože každý tým, že je sám sebou, vlastní sám seba, pretože inak by nemohol byť sám sebou, a na základe toho si nikto druhý nemôže robiť nárok, že ho oňho samého pripraví, iba ak zjavným násilím a porušením najhlavnejších zákonov prírody a zákonov rovnoprávnosti a spravodlivosti medzi človekom a človekom…“. Táto levellerská teória individualizmu, jedinečnosti indivídua špecificky ovplyvnila podmienky žien: viedla k uzákoneniu puritánskej myšlienky o manželstve ako zmluve, k zákazu biť manželku a k liberalizácii rozvodu. Kontrola nad vlastným telom je základnou súčasťou bytia jednotlivca s jeho potrebami a právami, je to pojem, ktorý je jedným z najväčších odkazov liberálnej politickej tradície.
Pre prvých obhajcov a obhajkyne kontroly pôrodnosti bolo priame spojenie medzi princípom ovládania vlastného tela a feministickými požiadavkami očividné. Ezra Heywood, až anarchistický zástanca kontroly pôrodnosti v 70. rokoch 19. storočia tvrdil, že „prirodzené právo ženy na vlastníctvo a moc nad vlastným telom je právo neoddeliteľné od inteligentnej existencie ženy“.
Reprodukčné práva nadobudli podstatne iné rozmery v kontexte priemyselnej revolúcie. V Sovietskom zväze bola liberalizácia prerušenia tehotenstva výsledkom snahy jednak ženského hnutia, jednak jej účelom bolo aj zapojenie žien do priemyselnej výroby a prelomenie feudálnych a patriarchálnych foriem života. Nástupom stalinizmu a jeho populačnej politiky boli interrupcie v Sovietskom zväze však opäť zakázané (1936). Podobne fašistické Nemecko trestalo umelé prerušenie tehotenstva árijskej ženy (od roku 1943 dokonca trestom smrti), kým pre židovské ženy alebo poškodené plody bola praktizovaná eugenická prax.
Prvou západnou krajinou, ktorá legalizovala interrupciu, bol Island (1935), o tri roky neskôr Švédsko. Česko-Slovensko začalo s legalizáciou interrupcií v roku 1957, keď povoľovalo interrupciu zo zdravotných a iných závažných dôvodov, ale len so súhlasom špeciálnej komisie.
V rokoch 1965 až 1985 liberalizovali interrupčné zákony mnohé krajiny sveta. Výnimku v Európe tvoria silne nábožensky založené Írsko a Malta, v roku 1993 sa k nim pripojilo Poľsko. Začiatkom roka 2007 schválil portugalský parlament zákon o legalizácii interrupcií do desiateho týždňa tehotenstva na žiadosť ženy v zariadeniach, ktoré sú štátom k tomu autorizované. .
Objavením a rozšírením hormonálnej antikoncepčnej tabletky a iných foriem antikoncepcie sa interrupcia prestala považovať za metódu plánovania rodičovstva a ostáva skôr len „núdzovým riešením“.
Potraty a ateizmus
Pre ateistov je postoj k interrupciám niekedy odvodený z ich vnútorného morálneho cítenia. Hoci v tejto oblasti neexistujú relevantné štatistiky, väčšinová podpora práva ženy na UPT v sekulárnych štátoch ukazuje na liberálny postoj ateistov. Situáciu na Slovensku ozrejmuje výskum, podľa ktorého 100 % žien-ateistiek považuje liberálny interrupčný zákon za vyhovujúci alebo dokonca príliš prísny. Medzi hlboko veriacimi ženami to bolo len 43 %, kým medzi veriacimi až 77 %. K otázke interrupcií sa vyjadrujú i mnohí prominentní ateisti ako evolučný biológ Richard Dawkins, zastávajúci pro-choice názor. Nie je to však pravidlom, napríklad známy konzervatívny novinár Giuliano Ferarra, hlásiaci sa k ateizmu, navrhol pre OSN takzvané moratórium na potraty. . Rovnako existuje aj Liga ateistov a agnostikov za život (Atheist and Agnostic Pro-Life League – AAPL) a ďalšie neteistické pro-life organizácie.
Kresťanstvo
Tomáš Akvinský (13. storočie) zastával teóriu oduševnenia – animácie plodu, podľa ktorej duša vstupovala do mužského plodu v štyridsiatom, do ženského v osemdesiatom dni života. Tento názor tzv. hylomorfizmus je rozšírený v časti populácie i dnes a hovorí, že ľudská duša (podľa tohto názoru v podstate intelektová) môže existovať len v tele, vybavenom orgánmi na duchovné aktivity človeka. Akvinský vychádzal ale z Aristotelovo presvedčenia, že plod nemôže mať svoje vlastné záujmy skôr ako má duševný život. Až od doby animácie sa teda plod považoval za človeka a prerušenie tehotenstva do doby oduševnenia bolo všeobecne akceptované v rovine tabuizovanej témy.
Postoj cirkvi k interrupciám sa vyhranil v roku 1588, keď pápež Sixtus V. svojou Immensa Aeterni Dei odsúdil umelé prerušenie tehotenstva v každej fáze. V roku 1591 však pápež Gregor XIV. opätovne potvrdil rozlišovanie medzi zabitím oduševneného a neoduševneného plodu. V praxi sa používala hranica beztrestnosti potratu ako čas, keď žena začínala cítiť pohyby plodu. V roku 1869 pápež Pius IX. definitívne zakázal interrupcie tým, že stanovil čas oduševnenia (animácie) plodu pri počatí.
Islam
Islam – Islamské učenie nie je jednotné v otázke, čo možno považovať za začiatok ľudského života. Podľa stredovekého učenca Al-Ghazalího sa život začína momentom počatia, no plod možno považovať za človeka až po 120 dňoch od momentu počatia – vtedy do tela matky vchádza anjel a vdychuje mu život. Dovtedy plod nemá dušu, takže hierarchicky je na úrovni zvieraťa. Interrupcia do 120 dní sa teda tradične tolerovala, ak bol na ňu „dobrý dôvod“. Interrupcie bez závažnej príčiny v moslimskom svete nie sú prípustné.
Judaizmus
V židovskom náboženstve sa prelínajú u jednotlivcov názory pro-life a pro-choice. Takisto existujú aj židovské organizácie oboch názorových smerov. Vo všeobecnosti ortodoxní Židia odmietajú interrupcie, kým liberálni majú skôr benevolentný názor. Tradícia však pripúšťa interrupcie zo zdravotných dôvodov do 40 dní od momentu počatia. Judaizmus nepovažuje ľudský plod za úplnú ľudskú bytosť. V Mišne, prvom písomnom zázname Tóry, sa dokonca doslovne píše, že ak je život matky tehotenstvom ohrozený, plod musí byť usmrtený. Môže sa tak stať až do chvíle, keď je „väčšina plodu rozoznateľná“. Toto obdobie však nie je jednoznačne stanovené.
Potraty a rôzne názory a tendencie
náhľad|[[25. apríl 2004, Washington, D.C.: Pro-choice demonštrácia Pochod za životy žien]] Z hľadiska ľudsko-právnych a názorovo-etických princípov existujú dva protichodné smery (hnutia):
Organizácie pro-life i pro-choice sa vytvárajú rovnako aj v rôznych iných prostrediach – vo svete existujú pro-life iniciatívy ľudí s homosexuálnou alebo transsexuálnou orientáciou, tiež aj feministické pro-life hnutie. Na druhej strane rovnako existujú pro-choice kresťansky založené organizácie ako Catholics for Free Choice.
Druhy interrupcií
Podľa legálnosti (v slovenskej legislatíve)
Legálne
thumb|250 px|Sovietsky plagát ku kriminálnym potratom (r. 1925)
Postup pri vykonaní interrupcie na Slovensku
thumb|Demonštrácia hnutia Nebudeme ticho, ktorá sa odohrala 7.7.2020, reagovala na možnosť obmedzenia práva na potrat na Slovensku. Výkon interrupcie sa riadi podľa Zákona 73/1986 Zb. a príslušnej vyhlášky Ministerstva zdravotníctva.
Začiatkom celého procesu je zistenie, že je žena tehotná. Lekár jej urobí vyšetrenie a potvrdí, že žena čaká dieťa. V tomto momente má žena dve možnosti: donosiť dieťa alebo požiadať o interrupciu.
Na Slovensku je uzákonená legálna interrupcia do 12. týždňa tehotenstva. Do 8. týždňa sa vykonáva tzv. miniinterrupcia, od 8. – 12. sa vykonáva interrupcia (kyretáž). V 16. – 18. týždni sa môže vykonať odber z plodovej vody – amniocentéza na genetické vyšetrenie plodu. Amniocentéza je indikovaná pri podozrení na genetickú anomáliu (napr. Downovho syndrómu) alebo u rodičiek nad 35 rokov. Zákon rozlišuje dva druhy umelého prerušenia tehotenstva, a to na žiadosť tehotnej ženy podľa § 4 zákona o umelom prerušení tehotenstva a zo zdravotných dôvodov podľa § 5 zákona o umelom prerušení tehotenstva, pričom v rámci druhého dôvodu je ďalej rozlíšené prerušenie tehotenstva z dôvodu ohrozenia života tehotnej ženy, z dôvodu ohrozenia jej zdravia alebo zdravého vývoja plodu, alebo ak ide o geneticky chybný vývoj plodu. Tým zákon o umelom prerušení tehotenstva zakotvuje súčasne dva samostatné právne režimy úpravy prerušenia tehotenstva a v rámci druhého režimu podľa § 5 zákona ďalej tri relatívne samostatné dôvody. 12 týždňov v zmysle ustanovenia § 4 zákona sa vzťahuje iba na prerušenie tehotenstva na žiadosť ženy, nie však na prerušenie tehotenstva zo zdravotných dôvodov uvedených v ustanovení § 5 zákona. Zákon o umelom prerušení tehotenstva teda prerušenie tehotenstva zo zdravotných dôvodov neobmedzuje žiadnou lehotou, lehota bola ustanovená iba vo vyhláške.
Ak sa teda tehotenstvo ženy nachádza v povolenom intervale, gynekológ jej dá na vyplnenie „Žiadosť o umelé prerušenie tehotenstva a hlásenie potratu“. V nej vyplní osobné údaje, ale nie dôvod, pre ktorý sa žena rozhodla podstúpiť potrat, ten je anonymný. Svojim podpisom potvrdí, že bola oboznámená s rizikom, vyplývajúcim z tohto zákroku a že bola poučená o antikoncepcii.
Ak je rodičkou maloletá do 15 rokov, lekár jej potrat odporučí zo zdravotných dôvodov a kontaktuje políciu pre zneužívanie maloletej, ak má od 15 do 16 rokov, na interrupciu potrebuje podpis zákonného zástupcu.
„Žiadosť o umelé prerušenie tehotenstva a hlásenie potratu“ sa vypĺňa trojmo, dva exempláre pre zdravotnícke potreby a jeden pre štatistický úrad. Za každú interrupciu žena zaplatí ca. 7000 Sk (údaj k roku 2007). Ak tehotenstvo ohrozuje život ženy, za umelé prerušenie tehotenstva sa neplatí. Taktiež ženy po 40. roku neplatia za interrupciu kvôli možným zdravotným komplikáciám v tehotenstve.
V priebehu šiestich mesiacov sa nesmie žena podrobiť viac ako jednej interrupcii.
V určený deň sa ráno žena prihlási v nemocnici, kde je podrobená potrebným vyšetreniam. Samotná interrupcia netrvá dlho, približne 25 minút. Vykonáva ju lekár – gynekológ, ktorý má k dispozícii jednu až dve zdravotné sestry, súčasťou tímu je anestéziológ a jeho zdravotná sestra. Žena je počas zákroku v anestézie. Po zákroku žena asi dve hodiny leží v pokoji a ešte v ten deň opúšťa nemocnicu.
Interrupcia je vykonávaná ako štandardný medicínsky zákrok. O akýchkoľvek rizikách spojených so zákrokom je lekár povinný ženu pri konzultácii vopred upozorniť.
Riziká interrupcie
Zdravotné riziká interrupcie závisia na tom, či sa postup vykonáva bezpečne pod dohľadom odborníkov, alebo nebezpečne. Svetová zdravotnícka organizácia definuje nebezpečné potraty sú tie, ktoré vykonávajú nekvalifikovaní jednotlivci, s nebezpečným zariadením alebo v nehygienických podmienkach. Legálne potraty vykonané v rozvinutých krajinách patria podľa Svetovej zdravotníckej organizácie medzi najbezpečnejšie procedúry v medicíne. Napríklad, v USA, je riziko úmrtia matky pre interrupciu 0,7 na 100.000 procedúr, čo robí interrupcie pre ženy približne 13-krát bezpečnejšie než pôrod (8,8 úmrtí matiek na 100.000 živo narodených detí). Riziko interrupcie sa zvyšuje s pokročilejšími štádiami tehotenstva, ale stále ostáva nižšie ako pri pôrode.
Štúdie dokazujú, že interrupcie nespôsobujú žiadne zvýšenie rizika psychických problémov u žien. Americká Psychologická Asociácia dospela k záveru, že jeden potrat nie je žiadnym rizikom pre duševné zdravie ženy a že ženy nie sú o nič viac náchylné k psychyckým problémom po interrupcii v prvom trimestri ako po vynosení nechceného tehotenstva. Niektoré navrhované psychologické následky potratov boli nazývané odporcami interrupcie ako samostatný stav volaný "syndróm post-interrupcie", ktorý však nie je uznaný žiadnou lekárskou alebo psychologickou organizáciou. Ukončenie tehotenstva v neskorých fázach môže byť rizikovým faktorom pre posttraumatickú stresovú poruchu.
Podľa štúdie z roku 1992, ktorá sa zameriavala na potraty zo zdravotných dôvodov, uverejnenej v British journal of psychiatry iba menšina žien (10 %) trpí vážnejšie alebo trvalo. Psychózami trpí iba 0,003 % a aj tu ide zväčša o prejavy predchádzajúcich psychických ochorení. Psychické problémy sú častejšie v slabších sociálnych skupinách a u žien, ktoré pochádzajú z prostredia odmietajúceho potraty.
Etické postoje k interrupciám
V morálnych názoroch na umelé prerušenie tehotenstva sa môžeme stretnúť s viacerými odlišnými prístupmi.
V otázke prijateľnosti interrupcií súťažia dva krajné etické postoje: etika princípov vs. etika konzekvencií. Liberálny názor uznáva, že umelé prerušenie tehotenstva je určitý morálny problém, pretože znamená zmarenie vyvíjajúceho sa ľudského života. Napriek tomu je podľa tohto názoru morálne ospravedlniteľné v závažných prípadoch ako je chybný vývoj plodu, ohrozenie zdravia alebo života matky, no i v prípade, ak by pokračovanie tehotenstva znamenalo pre matku závažný osobný problém.
Na druhej strane sa objavujú nesúhlasné názory. Judith Jarvis Thomson uvádza argument, že tehotná žena nie je pod žiadnym tlakom podporovať plod proti jej prianiu, keďže tehotenstvo je len zriedka výsledkom niečoho nepredvídateľného a nedohodnuteľného a ani v týchto prípadoch to nie je dieťa, ktoré ublížilo žene.
Medzi nimi osciluje tzv. diferencujúci prístup. Postoj niektorých ľudí sa odvíja od toho, kedy je interrupcia vykonaná: kým v skorom štádiu prevládajú liberálne názory umožňujúce žene slobodu voľby, v neskoršom štádiu sú to postoje konzervatívne, chrániace právo plodu na život. Podľa L. W. Sumnera ide o „implicitné rozpoznanie základnej asymetrie v prvom rade nevytvárať nový život a voľbou zahubiť nový život, ktorý už bol stvorený“. Vychádzajúc z diferencujúceho prístupu, je pre vyslovenie etického stanoviska k umelému prerušeniu tehotenstva dôležité stanovenie hranice morálneho statusu človeka.
Názory na počiatok ľudského života
Problematickosť interrupcií spočíva v tom, že nie je jasné, kedy v priebehu svojho vývoja začína byť človek človekom. Najčastejšie sú spomínané tieto kritériá:
Otázka práva na život a jeho ochrany od počatia
Konzervatívny názor vychádza z toho, že život človeka začína splynutím oboch pohlavných buniek – vajíčka a spermie – a od počiatku má morálny status človeka a teda právo na ochranu života. Rozhodovanie ženy je možné pred pohlavným stykom, v prípade otehotnenia už musí rešpektovať vzniknutý život a nemá právo ho zahubiť. Pre niektorých zástancov tohto názoru je prípustná interrupcia v prípade ohrozenia života ženy alebo počatia v dôsledku znásilnenia, iní odmietajú aj tieto výnimky. "Vzhľadom na to, že sa ľudský život začína počatím a končí prirodzenou smrťou, ochrana ľudského života trvá od počatia až po prirodzenú smrť."
Otázka osobnej slobody ženy
Rozhodovanie o pokračovaní tehotenstva je podľa liberálneho postoja pre ženu neoddeliteľne späté s jej osobnou slobodou, súkromím a telesnou integritou. Jedným z argumentov zástancov liberálnej interrupčnej legislatívy je tvrdenie, že štát nemá právo zasahovať do súkromia ženy a rozhodnutie musí byť ponechané na ňu. „Sloboda rozhodovania v otázke interrupcií je súčasťou slobody, ktorú majú ľudia, aby mohli prijímať vlastné náboženské rozhodnutia“.
Otázka práv otcov
Súčasná legislatíva jasne vymedzuje jedinečné postavenie ženy, ktorej tehotenstvo je zásahom do jej integrity, preto nemá potenciálny otec v tejto veci žiadne práva o spolurozhodovaní: "...i keď sme si pred zákonom všetci rovní, počaté dieťa je len dieťaťom matky, otec podľa zákona o umelých potratoch nemá žiadne právo. Žena môže ísť na potrat bez vedomia otca dieťaťa, dokonca proti jeho vôli. Muž nemá žiaden prostriedok, ako tomu zabrániť, i keby chcel, aby sa dieťa narodilo."
Právne postoje k interrupciám
Jednotný právny názor na interrupcie vo svete neexistuje. V niektorých krajinách je téma legálnej úpravy interrupcií súčasťou politickej agendy a snahy o zmenu daného stavu. Ku krajinám, kde sú interrupcie zakázané a kriminalizované, patrí väčšina afrických a arabských krajín, juhovýchodnej Ázie a niektoré krajiny Latinskej Ameriky. Z Európy k nim patria Andorra, Írsko, Lichtenštajnsko, Malta, Poľsko a San Maríno. Niektoré krajiny povoľujú výnimky v prípade otehotnenia v následku znásilnenia alebo ohrozenia zdravia respektíve života ženy. Ostatné krajiny Európy, severnej Ameriky a niektoré iné štáty umožňujú prerušenie tehotenstva do určitej časovej hranice (spravidla konca prvého trimestra). Dlhší časový úsek býva povolený v prípade poškodenia plodu, genetickej vývojovej poruchy alebo ohrozenia zdravia alebo života ženy.
Lekárske postoje k interrupciám
Dublinská deklarácia o materskom zdraví (september 2012) podpísaná viac ako 1000 lekármi, gynekológmi-pôrodníkmi, medicínskymi profesionálmi, sestrami, pediatrami a medikmi: “Ako skúsení odborníci a výskumníci v pôrodníctve a gynekológii, potvrdzujeme, že priamy potrat – cielené zničenie nenarodeného dieťaťa – nie je medicínsky potrebný na záchranu života ženy. Potvrdzujeme, že je podstatný rozdiel medzi potratom a potrebnými medicínskym krokmi, ktoré sú vykonané aby zachránili život matky, aj v prípade, že takéto kroky vyústia v stratu života nenarodeného dieťaťa. Potrvdzujeme, že zákaz potratov v žiadnom prípade neovplyvňuje dostupnosť optimálnej starostlivosti o ženy.”
Alternatívne riešenia alebo Kde nájsť pomoc, keď je matka tlačená do potratu
Matky tlačené do potratu majú viacero možností riešenia ich situácie od psychologického poradenstva až po odchod do krízového domu. Mnohé projekty sú zhrnuté na webe www.cenapotratu.sk
Projekt Zachráňme životy je niečo ako Dobrý anjel, avšak tento projekt materiálne pomáha vyslovene tehotným matkám v núdzi. Donori prispievajú na pomoc konkrétnej mame s dieťaťom/deťmi v núdzi a krízové centrum, kde sú umiestnení, túto finančnú pomoc používa na pokrytie ich životných potrieb. Je to systém finančnej pomoci na záchranu počatého dieťaťa a pomoci jeho matke. Činnosť realizuje v spolupráci s takmer 30 organizáciami a krízovými centrami po celom Slovensku, ktoré odborne pracujú s tehotnými matkami, matkami s deťmi v núdzi. Projekt je súčasne darcovským systémom pre tých, ktorí chcú finančne pomáhať matkám v núdzi. Realizuje ho Fórum života, o.z., Heydukova 14, Bratislava; Kontakty: 0911 756 026, info@zachranmezivoty.sk, www.zachranmezivoty.sk
Poradňa ALEXIS je určená pre matky, dievčatá, ale aj mužov, všetkých, ktorí uvažujú o umelom potrate, trápi ich tehotenstvo, na ktoré neboli pripravení, trápia ich nejasné výsledky vyšetrení v tehotenstve, trápia ich rodinné a vzťahové problémy po zistení tehotenstva, prekonali umelý alebo spontánny potrat a nesú si z toho následky, vrátane popotratového syndrómu. Kontakty: 0911 350 200, 0917 350 200, poradna@alexisporadna.sk, www.alexisporadna.sk
Kmotričky.sk je mentorský aj finančne-podporný projekt, ktorý pomáha deťom a ich mamám žiť spoločný život. Kontakty: o.z. Šanca pre nechcených, Fedákova 5, 841 02 Bratislava; 02/6446 1234; info@kmotricky.sk www.kmotricky.sk Kontaktné infocentrum FEMINA sa nachádza priamo v areáli nemocnice v Leviciach, ktoré sú najpotratovejším okresom Slovenska. FEMINA je určená tým najohrozenejším matkám, ktoré sa ocitnú v nečakanom tehotenstve, ženám týraným a zneužívaným. Kontakty: femina@forumzivota.sk, 0903 983 983, Ulica SNP 19, Levice (v budove polikliniky, bočný vchod, prvé dvere vľavo), otvorené: každý pracovný deň 7.30-12.00 Áno pre život n.o. poskytuje pomoc dievčatám, ženám a matkám s deťmi, ktoré sa nachádzajú v krízových životných situáciách kvôli tehotenstvu, ostali bez partnera a podpory rodiny, nemajú dostatok finančných prostriedkov a bývanie, potrebovali utajiť tehotenstvo pred okolím, sú obeťami domáceho násilia. Kontakty: Bezplatná LINKA POMOCI – 0800 12 00 24 (nonstop), apz@nextra.sk, www.anoprezivot.sk, Farská 543/2, Rajecké Teplice
Ráchelina vinica, Nádej pre zranených potratom – je tu pre ľudí trpiacich následkami potratu, ktorý natrvalo poznačí život matky, otca, príbuzných i lekárov. Projekt ponúka víkendový program Ráchelina vinica zameraný na emocionálne, duševné i duchovné uzdravenie. Ráchel je projekt Diecézneho pastoračného centra pre rodinu BB diecézy. Kontakty: 0911 911 794, rachel@rodinabb.sk, rachel.rodinabb.sk Kapitulská 21, Banská Bystrica
Hyrrokkin
Hyrrokkin môže byť:
Bordovice
Bordovice je obec v Česku v okrese Nový Jičín v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 576 obyvateľov, z toho 296 mužov a 280 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 39,1 roka, ženy 42,8 roka).
NGC 1805
NGC 1805 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 24. septembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,6.
NGC 1806
NGC 1806 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. decembra 1836.
NGC 6938
NGC 6938 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Líška, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. júla 1784.
Cirhóza pečene
Cirhóza pečene je difúzny, chronický, progredujúci proces, ktorého výsledkom je úplná dezorganizácia architektoniky pečene.
Epidemiológia
Ide o pomerne časté ochorenie a stále ho pribúda. Závažný je predovšetkým v posledných rokoch nárast počtu ochorení u žien. Existujú určité geografické rozdiely, ktoré sú dané napríklad sociálnymi pomermi, náboženstvom (arabské národy majú zakázaný alkohol), rozšírením vírusových a parazitárnych ochorení. Typicky ochorenie postihuje dospelé osoby v produktívnom veku. Častejšie postihuje osoby zo sociálne nižších vrstiev spoločnosti.
Etiológia
Cirhóza je ochorenie rôznej etiológie. Pri jej vzniku sa uplatňujú vplyvy metabolické, genetické, toxické, infekčné, spôsob výživy, socioekonomický status, úroveň hygieny i zamorenie životného prostredia rôznymi škodlivinami.
V Strednej Európe dominujú 3 príčiny cirhózy pečene:
Patogenéza
Poškodzujúcim procesom vzniká nekróza pečeňových buniek. Dochádza ku deštrukcii pečeňových lalôčikov. Znižuje sa funkcia pečene. Nekrotické časti sú nahradzované bezcenným väzivom. Zostávajúce zdravé tkanivo začína regenerovať v podobe tzv. „uzlov“. V dôsledku prebehnutých zmien sa mení aj cievne zásobenie pečene, ktoré sa chaoticky prestavuje. Dochádza ku vytvoreniu tzv. „shuntov“, t. j. skratov medzi žilovým a tepenným riečiskom, ktoré majú za príčinu vznik portálnej hypertenzie. Tvoria sa väzivové septá medzi uzlami regenerovaného tkaniva, ktoré ďalej utláčajú cievne riečisko, čo ešte viac prehlbuje portálnu hypertenziu.
Mob Rules
Témy piesní sú prevažne temné hlavne to vidieť na piesniach „Sign of the Southern Cross“ a „Falling Off the Edge of the World“.
Cirhóza pečene
Kompenzovaná cirhóza (latentná, subklinická)
Je to stav, kedy už nastali zmeny v pečeni, ale ochorenie ešte nie je plne rozvinuté. Organizmus ešte dokáže dané zmeny kompenzovať, pričom sa prejavuje toto poškodenie nešpecifickými príznakmi: Postupne prechádza toto štádium do štádia dekompenzovanej cirhózy.
Mob Rules
Zaujímavosťou je, že obal albumu od umelca Grega Hildebranda má obsahovať zašifrovaný a veľmi ťažko odhaľitelný odkaz KILL OZZY napísany v temnom mieste na dlážke.
Cirhóza pečene
Dekompenzovaná cirhóza (pokročilá, klinická)
Toto štádium má veľmi pestrú symptomatológiu. Dekompenzácia môže byť metabolická (príznaky z porušenej funkcie pečene) alebo vaskulárna (príznaky vyplývajúce z portálnej hypertenzie), alebo sa vzájomne kombinujú.
Akira Kurosawa
Akira Kurosawa (🇯🇵, * 23. marec 1910, Omori, Tokio, Japonsko – † 6. september 1998, Setagaja, Tokio) bol známy japonský filmový režisér a scénarista. Kurosawa v jeho mene písaná znakmi 黒澤 by sa dala preložiť ako čierna bažina.
Cirhóza pečene
Dekompenzovaná cirhóza (pokročilá, klinická)
Subjektívne pacient sa sťažuje na:
Akira Kurosawa
V roku 1954 stvoril legendárny film Sedem samurajov, ktorý je považovaný za jeho najväčšie a najslávnejšie dielo. Podľa tohto filmu bola neskôr natočená americká verzia príbehu, Sedem statočných. Medzi jeho ďalšie významné filmy patria napríklad sugestívne Sny Akiru Kurosawu a Rašomon, ktorý je zložený zo štyroch rozprávaní rovnakého príbehu rôznymi ľuďmi. Jeho obľúbeným hercom bol Toširo Mifune, ktorého často obsadzoval do hlavných hereckých úloh.
Cirhóza pečene
Diagnóza
Anamnéza
Laboratórne vyšetrenie
Špeciálne vyšetrenie
Zobrazovacie vyšetrenie
Komplikácie
hepatocelulárny karcinóm
zvýšená náchylnosť k infekcii
choroby tráviaceho traktu osteopenia
tvorba hernií
Prognóza
Prognóza závisí od miery spolupráce s pacientom, od etiológie ochorenia a od pokročilosti poškodenia pečene. Aj keď je zachovaná len 1/10 zdravého tkaniva pečene, je pečeň schopná plniť svoju funkciu. Hneď ako je prekročený tento limit dochádza ku pečeňovému zlyhávaniu. Príčinou úmrtia môže byť krvácanie z pažerákových varixov, hepatocelulárny karcinóm a hepatorenálne zlyhávanie.
Gustáv Slamečka
Ing. Gustáv Slamečka, MBA je český politik slovenského pôvodu, bývalý minister dopravy Česka v tzv. úradníckej vláde Jana Fischera.
Život
Narodil sa v Nitre, kde dodnes žijú jeho príbuzní a kde sa pravidelne vracia. Študoval v Banskej Bystrici na fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu. Ďalšie štúdia absolvoval v Čechách, Spojených štátoch na University of Pittsburgh a v Austrálii. Gustáv Slamečka žije od roku 1996 v Prahe a hovorí po slovensky. Pred ministerskou funkciou pracoval na poste námestníka Ministerstva dopravy ČR. Roku 2010 sa verejne prihlásil k svojej homosexualite.
Politická činnosť
Po vyslovení nedôvery vláde Mirka Topolánka a nasledujúcich rokovaniach o novom kabinete ho do funkcie navrhla ODS. Prezident Václav Klaus ho do funkcie ministra dopravy vymenoval 8. mája 2009. Bol prvý člen českej vlády po rozdelení Česko-Slovenska, ktorý nemal české občianstvo.
Skutočnosť, že do čela českého rezortu dopravy bol postavený Slovák, ktorý nebol českým občanom, viedla k mnohým negatívnym komentárom; opozičnej ČSSD prekážalo najmä možné bezpečnostné riziko.
Gustáv Slamečka zložil na radnici v Prahe 6 sľub českého štátneho príslušníka 5. novembra 2009 a získal tak české občianstvo.
Choroba vyvolaná vírusom Ebola
náhľad|Virióny filovírusu ebola v elektrónovom mikroskope Choroba vyvolaná vírusom Ebola (-názov podľa MKCH-10; iné názvy pozri kapitolu Názvy) je akútna vírusová choroba ľudí a niektorých zvierat, ktorú vyvolávajú vírusy patriace do rodu Ebolavirus. V MKCH-10 má kód A98.4 a patrí medzi tzv. vírusové hemoragické horúčky. Je podobná tzv. marburskej vírusovej chorobe a prejavuje sa vysokými horúčkami a početnými krvácaniami v tele. Má vysokú letalitu.
Názvy
Iné názvy sú vírusové ochorenie Ebola, vírusové ochorenie ebola, skrátene: ebola alebo nevhodne Ebola; staršie názvy: horúčka Ebola, hemoragická horúčka Ebola, africká hemoragická horúčka
Pôvod názvu
Názov je odvodený od rieky Ebola v Konžskej demokratickej republike (bývalom Zaire), kde bola choroba prvýkrát pozorovaná.
Zhrnutie
Chorobu spôsobujú vírusy z rodu Ebolavirus. Tento taxón sa staršie zaraďoval nie ako rod, ale ako skupina druhov či druh z rodu Filovirus a jeho starší názov znel Ebola-vírus či Ebola (resp. v angličtine aj Ebola virus); pozor na zámenu s názvom Ebola virus v užšom zmysle – pozri ďalší odstavec. Rod Ebolavirus patrí do čeľade filovírusy (Filoviridae).
V súčasnosti je známych 5 druhov (staršie klasifikovaných ako subtypy či kmene) rodu Ebolavirus, sú to tieto druhy (v zátvorke je vždy uvedné súčasné medzinárodné meno jediného známeho vírusu, ktorý do druhu patrí):
Prvé štyri druhy (resp. vírusy) sú africké a vyvolávajú chorobu u ľudí i zvierat, Reston je z Filipín a vyvoláva chorobu len u zvierat (v ľuďoch žije, ale ostávajú zdraví). Jednotlivé druhy sa líšia o. i. aj svojou úmrtnosťou, najvyššia je pri druhu Zaire ebolavirus, ktorý spôsobil aj veľkú epidémiu v roku 2014.
Predpokladá sa, že choroba pôvodne pochádza zo zvierat (pôvodne asi z netopierov, najmä kaloňov) a kontaktom s telovými tekutinami či orgánmi zvierat sa prenesie na človeka. Následne sa prenáša z človeka na človeka prevažne prostredníctvom priameho telesného kontaktu s chorými (aj mŕtvymi) osobami či živočíchmi alebo prostredníctvom kontaktu s ich krvou alebo inými telovými tekutinami, a to aj ak sa nachádzajú na oblečení alebo iných predmetoch.
Inkubačná lehota choroby je najčastejšie 8 - 10 dní, ale rôzni sa. Choroba sa prejavuje pomerne nešpecifickými príznakmi (vysoká horúčka; bolesti hlavy, kĺbov, svalov, brucha a hrdla; zvracanie a hnačka a i.), neskôr najmä krvácaním v slizniciach a zo žíl, niekedy sa vyskytujú aj vyrážky. Liečba nie je známa, možné lieky sa testujú. Rekonvalescencia je náročná. Choroba patrí medzi najnebezpečnejšie známe choroby, pretože má vysokú úmrtnosť (niekedy až 89 %, v priemere 50 %).
Výskyt choroby, hostiteľ a prenos
Druh Reston ebolavirus bol izolovaný v opiciach a u ľudí nevyvoláva klinickú chorobu (hoci v ľuďoch žije), ostatné druhy sú nákazlivé pre ľudí.
Predpokladá sa, že choroba pôvodne pochádza zo zvierat (pôvodne asi z netopierov, najmä kaloňov) a kontaktom s telovými tekutinami či orgánmi zvierat sa prenesie na človeka. Následne sa prenáša z človeka na človeka.
Hostiteľmi sú najmä ľudia, niektoré opice a chochlatky. Pravdepodobné sú aj asymptomatické infekcie domácich psov. Dva druhy hlodavcov a jeden druh piskorovitých možno funguje ako prechodný hostiteľ. Za plauzibilný rezervoár (zdroj) vírusu sa považujú kalone, ale nie je to isté.
Prenos z človeka na človeka je zatiaľ jasne doložený len prostredníctvom priameho telesného kontaktu s chorými (aj mŕtvymi) osobami či živočíchmi alebo prostredníctvom kontaktu s ich krvou alebo inými telovými tekutinami. Nakaziť sa možno aj prostredníctvom predmetov, na ktorých sa nachádzajú nakazené telové tekutiny (látky, ihly a podobne), pretože vírus (asi) prežije aj mimo tela na predmetoch niekoľko dní. Vírus však zaniká po niekoľkých dňoch, ak je na suchých povrchoch vystavených slnku. Na predmetoch vírus prežíva najmä pri nízkych teplotách (napr. v jednej štúdii pri 4 °C prežil 50 dní na skle), pri izbovej teplote sa podľa niektorých štúdií zdá, že prežije na predmetoch len hodiny alebo vôbec nie.
WHO v súčasnosti uvádza, že prenos choroby vzduchom nie je doložený. Smith 2006 však napríklad uvádza, že v niektorých prípadoch sa zrejme môže vyskytnúť prenos choroby vzduchom, a to najmä v súvislosti s druhom Reston ebolavirus. Naznačuje to vraj aj skutočnosť, že v niekoľkých prípadoch sa druh Zaire ebolavirus preniesol bez priameho kontaktu s nakazeným a že v roku 1995 bol Ebolavirus izolovaný z pľúcneho tkaniva. Takisto v teste s opicami sa vírus preniesol v umelo vyrobených kvapôčkach cez vzduch vdychovaním na opice. V inom teste sa Zaire ebolavirus preniesol zo svíň na opice bez priameho kontaktu, hoci paradoxne medzi opicami sa vírus za rovnakých podmienok nepreniesol.
Predpokladá sa (aspoň pre Sudan ebolavirus a Zaire ebolavirus), že sa vírus konkrétne prenáša sliznicami, spojovkami a povrchmi hltana a tráviacej rúry, ďalej malými narušeniami kože a – ako bolo uvedené vyššie – asi aj aerosólom.
Inkubačná lehota a trvanie nákazlivosti
Inkubačná lehota je 2-21 (uvádza sa aj 5-14 alebo 3 - 8) dní, najčastejšie 8-10 dní. Táto lehota však výrazne závisí od spôsobu nákazy, napr. pichnutie nakazenou ihlou vyvolá chorobu rýchlejšie než externý kontakt s telesnými tekutinami.
Prenos infekcie už počas inkubačnej lehoty nie je doložený. Nákazlivými sú ľudia až vtedy, keď vykazujú symptómy choroby (najmä horúčku) a potom ešte po svojej smrti (nákazy počas pohrebných rituálov a pod.). Najväčšie je riziko prenosu choroby v neskorej fáze choroby. V semene uzdravených pacientov sa našli Ebolavirusy ešte 61 až 82 dní po vypuknutí symptómov a prenos choroby semenom je doložený ešte 7 týždňov po uzdravení.
Symptómy
Zotavenie z prekonanej choroby často trvá mesiace; sila a hmotnosť sa vracajú len pomaly. Ľudia, ktorí sa uzdravia z eboly, si vytvárajú protilátky proti tejto chorobe minimálne na 10 rokov (nie je však jasné, či len proti jednému druhu eboly alebo proti celému rodu). Niektorí ľudia, ktorí sa uzdravili, mali dlhodobé komplikácie, napr. bolesť svalov, kĺbov a hlavy; únava; bulímia; vynechanie menštruácie; pískanie v ušiach či strata sluchu; jednostranný zápal semenníkov; hnisavý zápal príušnej žľazy; problémy so zrakom.
Vážnosť nákazy vyplýva z toho, že vírus napáda najrozličnejšie orgány, vrátane stien žíl, a znižuje zrážanlivosť krvi: Pitvy odhalili opuchnutú slezinu, obličky a lymfatické uzliny, ekchymózy na koži a slizniciach, ako aj nekrotické zmeny pečene, sleziny, obličiek, pankreasu, nadobličiek, hypofýzy, štítnej žľazy a pohlavných žliaz; všade tu boli nájdené zvyšky vírusu. Vírus napáda a ničí aj bunky stien žíl, preto vznikajú krvácania. Krvácanie je podporované aj tým, že choroba znižuje množstvo krvných doštičiek, čím spôsobuje poruchy zrážanlivosti krvi.
Diferenciálna diagnostika
Môže byť ťažké odlíšiť symptómy eboly od symptómov iných chorôb, napr. malárie, brušného týfusu, meningitídy, kala-azáru, žltej horúčky, marburskej horúčky či horúčky lassa.
Letalita
Letalita pri jednotlivých druhoch vírusu je nasledovná :
V závislosti od druhu Ebolavirusu môže byť teda úmrtnosť medzi 25 a 89 % (po zarátaní prípadov vypuknutí len u 1 osoby: 0 – 100 %), priemerne je úmrtnosť zhruba 50 %. Najväčšiu úmrtnosť majú Zaire ebolavirus a Sudan ebolavirus.
Liečba
Pacient by mal dostať intenzívnu lekársku starostlivosť v izolovanom priestore na liečbu vysoko nákazlivých chorôb. Keďže príčinná liečba nie je známa, dajú sa liečiť len symptómy. V experimentálnom štádiu sú však rôzne lieky, krvné produkty a imoterapia. Očkovacie vakcíny úspešne fungujú. Protilátky sa začali tvoriť v priebehu mesiaca po očkovaní. Šancu na prežitie zvyšuje orálna alebo intravenózna rehydratácia, udržiavanie stavu kyslíka a krvného tlaku a liečba prípadných vyskytnuvších sa iných infekcií. Chemoprofylaxia (postexpozičná profylaxia) proti Ebolavirusu zatiaľ neexistuje.
Dezinfekcia a inaktivácia
V oblasti dezinfekcie na vírus zaberá 3 % kyselina octová, 1 % glutaraldehyd, výrobky založené na alkohole, roztok (1:10 až 1:100) 5,25 % chlórového bielidla (t.j. chlórnanu sodného) či roztok chlórového vápna.
Inaktivovať vírus možno polhodinovým až hodinovým vystavením teplote 60 °C, 5-minútovým varením, vystavením gama žiareniu, 1 % roztokom formalínu či glutaraldehydu, betapropiolaktónom a tukovými rozpúšťadlami (deoxycholát, éter). Čiastočne zaberá aj vystavenie UV žiareniu.
Prevencia, kontaktné osoby a manipulácia s mŕtvymi
Treba sa vyhnúť kontaktu s nakazenými zvieratami (kalone, primáty) a ich mäsom. Zvieratá treba chytať rukavicami a ich mäso pred konzumáciou dôkladne tepelne upraviť.
Treba sa vyhnúť aj priamemu kontaktu s chorými osobami. Medicínsky personál musí dodržiavať prísne hygienické a izolačné opatrenia. V dôsledku možnosti prenosu cez mäso mŕtvych nakazených zvierat je potrebná aj zvýšená obozretnosť personálu na colných úradoch pri dovoze z krajín, kde vypukla choroba. Kým sa nevyhodnotí, či je pacient nakazený, mal by ostať v aktuálnom prostredí, t.j. doma, v ordinácii, v prijímacej časti nemocnice a pod. Treba dodržiavať odstup minimálne 1 m od tejto osoby; ak to nie je – napríklad z dôvodu potreby vyšetrenia - možné, treba použiť rukavice, rôzne masky na tvár, ochranné okuliare a jednorazový ochranný plášť. Po potvrdení nákazy treba kontaminovanú oblasť dezinfikovať. Ak už existuje dôvodné podozrenie na nakazenie osoby, treba pacienta izolovať v špeciálnom zariadení na to určenom (tak ako chorého), vykonať laboratórnu diagnostiku na potvrdenie choroby a informovať príslušné úrady. Treba myslieť na to, že do 48 hodín od začiatku symptómov môžu byť výsledky laboratórnej diagnostiky chybné, to znamená, že definitívne potvrdenie choroby je možné až pri diagnostike vykonanej po uplynutí týchto 48 hodín.
Je potrebné mŕtvych rýchlo pochovať, oddeliť chorých od zdravých, dodržiavať hygienu a najmä identifikovať osoby, ktoré mali s nakazeným resp. časťami jeho tela kontakt (rodinní príslušníci, medicínsky personál, laboratórny personál, pasažieri v lietadle). Počas inkubačnej lehoty (21 dní) treba tieto osoby sledovať, či sa u nich nevyskytli symptómy (2 x denne merať teplotu).
Manipulácia s mŕtvolami pacientov, ktorý zomreli na ebolu, by sa mala zredukovať na minimum. Pitvu musí vykonať osobitne kvalifikovaný personál. Balzamovanie a podobne mŕtvoly je neprípustné. Mŕtvolu treba uskladniť v umelohmotnom obale neprepúšťajúcom tekutiny. Rakvu treba uzavrieť, zvonka dezinfikovať, uložená by mala byť v oddelenej bezpečnej (chladenej) miestnosti. Ideálne je mŕtvolu spáliť namiesto pochovania do zeme.
Do roku 2013
Prvý známy prípad sa vyskytol v roku 1972, keď sa istý lekár (Tom Cairns) nakazil od pitvanej mŕtvoly.
Prípad z roku 1972 sa verejne stal známym až dodatočne, prvý dobový verejne známy výskyt choroby je z roku 1976 v dvoch štátoch: V Konžskej demokratickej republike (vtedy nazývanej Zair), presnejšie v okolí rieky Ebola (prvý pacient bol z dediny Yambuku), sa nakazilo 280 osôb druhom Zaire ebolavirus, úmrtnosť bola 88 %. Okrem toho sa v Južnom Sudáne (vtedy súčasti Sudánu), presnejšie v okolí osád Nzara, Maridi a Juba, nakazilo 151 osôb druhom Sudan ebolavirus; úmrtnosť bola 53%. Podľa rieky Ebola bol vírus pomenovaný.
V nasledujúcich rokoch sa ebola vyskytla len zriedkavo. V roku 1976 došlo v Anglicku k nákaze jedného muža pri nehode v laboratóriu (druh Sudan ebolavirus). V roku 1977 asi 300 km od rieky Ebola sa objavili dvaja pacienti (dievča a dospelý muž), ktorým mylne diagnostikovali maláriu a len spätne sa zistilo, že mali ebolu (druh Zaire ebolavirus). V roku 1979 sa objavilo v Sudáne niekoľko ochorení, nakazilo sa 34 ľudí s úmrtnosťou 65 % (druh Sudan ebolavirus). V 80. rokoch choroba neprepukla, ale na určitých územiach sa objavila u obyvateľstva latentná infekcia, o čom svedčila prítomnosť protilátok proti vírusu v Konžskej demokratickej republike (u 4 – 10 % obyvateľstva), (Južnom) Sudáne, Nigérii, Kamerune, Keni a Libérii.
V rokoch 1989 – 1992 a 1996 sa v niekoľkých samostatných výskytoch objavil nový druh eboly – druh Reston ebolavirus. Nakazené boli opice na Filipínach a v špecializovaných zariadeniach v USA a v Taliansku, kam boli opice z Filipín dovezené. Opice uhynuli; nakazili sa od nich aj ľudia, ale klinicky neochoreli. Reston ebolavirus sa potom ešte vyskytol v roku 2008, tentokrát vo filipínskych ošípaných. Aj tu sa nakazili ľudia v styku s ošípanými, ale klinicky neochoreli. Išlo o prvý známy výskyt eboly v ošípaných.
V roku 1994 sa vyskytol ďalší nový druh eboly – druh Tai Forest ebolavirus (starší názov Cote d‘Ivoire ebolavirus). V Pobreží Slonoviny ochorel vedec pitvajúci šimpanza, ale uzdravil sa. Tento druh ebolavirusu sa odvtedy už nevyskytol.
Séria prípadov s početnými s úmrtiami ľudí po dlhom čase znova prepukla v polovici 90. rokov (vo všetkých prípadoch išlo o Zaire ebolavirus):
Po niekoľkoročnej prestávke sa ďalšia vlna sa vyskytla začiatkom 21. storočia:
Ďalšia vlna eboly (druh Zaire ebolavirus) prišla v Konžskej demokratickej republike v Kasai Occidental Province na jeseň roku 2007 (264 nakazených, úmrtnosť 71 %) a v zime 2008-2009 (32 nakazených, 47 % úmrtnosť).