cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orol tatránski
Význam
Vzhľadom na nedostatok publikačných možností pre slovenských autorov bola na stránkach Orla tatránskeho uverejnená podstatná časť dobovej literárnej produkcie, v základných znakoch patriaca do romantizmu. Pôvodnú básnickú tvorbu uverejňoval Andrej Sládkovič, Janko Kráľ, Samo Bohdan Hroboň, Samo Chalupka, P. Kellner-Hostinský a M. Dohnány, Ján Kalinčiak, S. B. Hruboň a Samo Tomášik prispievali prózou a B. Nosák i cestopismi. Jozef Miloslav Hurban, Ľ. Štúr, Ján Francisci-Rimavský a M. Dohnány vo svojich literárnych kritikách vyjadrovali tiež postoje k otázkam koncepcie a smerovania literatúry a načali tak novú éru slovenskej literárnej kritiky. Kultúrnohistorické články (najmä Ľ. Štúra) a vnútrogeneračné polemiky (J. M. Hurbana, Ctiboha Zocha a i.) predstavovali cenný zdroj pre poznanie ideovej orientácie spoločenského života.
Étrépilly (Seine-et-Marne)
Étrépilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montaigu (kantón)
Montaigu je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 10 obcí.
Dórieus z Rodosu
Dórieus bol trojnásobný olympijský víťaz v pankratiu a veliteľ loďstva v peloponézskej vojne v piatom storočí pred Kr.
Dórieus z Rodu bol syn boxera Diagora, jedného z najslávnejších športovcov starovekého Grécka. V rokoch 432, 428 a 424 pred Kr. zvíťazil na olympijských hrách v pankratiu. Okrem toho sa presadil aj na iných panhelénskych slávnostiach, na nemejských hrách zvíťazil sedemkrát na isthmijských hrách až osemkrát a na pythijských hrách bol dokonca vyhlásený za víťaza bez boja (nenašiel sa hodný súper). Rovnako úspešnými športovcami na olympijských hrách boli aj jeho starší bratia Akousilaos, víťaz v boxe a Damagétos, dvojnásobný víťaz v pankratiu.
Na 83. olympijských hrách jeho bratia Damagétos a Akousilaos zvíťazili v jednom dni. Diváci na štadióne v okamihu prepukli v obrovský jasot, veď víťazstvo dvoch synov jedného otca, ktorý bol sám olympijským víťazom dovtedy ešte nik nevidel. Keď potom jeho otec Diagoras prišiel synom blahopriať k úspechu, nadšení diváci hádzali k jeho nohám kvety a následne ako ho synovia zobrali na plecia a niesli ho doprostred štadióna, volali: „Dlho nech žije Diagoras“ a keď po chvíli stíchli, aby sa ich otec mohol poďakovať, z hľadiska sa ozval nejaký Sparťan: „Zomri Diagoras hneď teraz!“ Nebola to od neho zlomyseľnosť ani závisť, ale výraz toho, že väčšie blaho už smrteľník v živote nedosiahne. Diagoras premožený šťastím v tej chvíli naozaj skonal. V Olympii potom Diagorovi a jeho synom vďační občania Rodu dali postaviť sochy, aby ich sláva pretrvala naveky.
Dórieus bol však neskôr nepriateľskou politickou stranou vypovedaný z Rodu a utiekol do Turií, kde sa po úspešnej športovej kariére stal veliteľom loďstva a počas peloponézskej vojny bojoval na strane Sparťanov proti Aténam.
V zime roku 412 pred Kr. sa Sparťan Hippokrates vypravil s vojskom na desiatich lodiach z Turií, ktorým velil Dórieus a s dvoma loďami z Lakónie a Syrakúz na obranu Knidu, ktorý na podnet Tissaferna (perzského spojenca Sparty) povstal. Keď sa o tom dozvedeli Sparťania v Miléte, Dórieovi prikázali polovicu lodí poslať k mysu Triopiu, aby tam zadržiaval nákladné lode plaviace sa z Egypta do Atén. Aténčania hneď nato poslali z ostrova Somos k Triopiu vojnové lode a zajali šesť zakotvených lodí, ale posádky sa im nepodarilo zajať. Potom sa plavili do Knidu a zaútočili na mesto, ktoré takmer dobyli. Na druhý deň Aténčania opäť zaútočili, ale obrancovia sa stihli opevniť a keď im prišla na pomoc posádka, ktorá sa zachránila z lodí, Aténčania sa obliehania vzdali a vrátili sa na Samos.
Antický autor Thukydides zaznamenal aj incident, ktorý sa neskôr odohral medzi Dórieom a Astyochom, vrchným veliteľom spartského loďstva. Námorníci zo Syrakúz a z Turií požadovali od Astyocha vyplatenie žoldu, ale on im opovržlivo odpovedal a vyhrážal sa Dórieovi, ktorý sa ich zastal a dokonca sa naňho zahnal palicou. Keď to vojaci uvideli, vrhli sa na Astyocha, ale ten v poslednej chvíli ušiel k nejakému oltáru a tak sa zachránil.
V roku 411 pred Kr. bol Dórieus poslaný spolu s veliteľom Mindarom s trinástimi loďami na Rodos, aby v zárodku potlačili vzburu jej obyvateľov. Svoju úlohu úspešne splnili. Nasledujúci rok však jeho loďstvo pri Hellesponte prekvapila presila Aténčanov na 74 lodiach a Dórieus bol nútený ustúpiť k Dardanu, kde vylodil svojich vojakov. Keď sa o tejto situácii dozvedel spartský veliteľ loďstva Mindaros, ktorého loďstvo kotvilo pri Ilione, vypravil sa na more pomôcť Dórieovi s celou svojou flotilou a v bitke pri Abýde ho Aténčania vedení Alkibiadom na hlavu porazili.
Dórieus sa následne vrátil na Rodos, kde bol Aténčanmi zajatý a odvedený do Atén. Keď potom v Aténach uvideli Dóriea medzi ostatnými zajatcami, spomenuli si na jeho slávne športové úspechy a ich nepriateľské pocity sa voči nemu náhle zmenili a nechali ho odísť. Neskôr keď sa aténskemu politikovi Konónovi podarilo Roďanov presvedčiť, aby opustili spartskú alianciu a pridali k Aténčanom, Dórieus bol práve vo vnútrozemí Peloponézu, kde ho Sparťania zajali, usvedčili zo zrady a odsúdili na trest smrti.
Millstatt am See
Millstatt am See je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Spittal an der Drau.
tu žilo obyvateľov.
Michal Kabelka
Michal Kabelka (* 4. február 1985, Lučenec) je slovenský atlét, ktorý sa venuje skoku do výšky. Zúčastnil sa na halových majstrovstvách Európy 2009 v Turíne, kde skončil na 11. mieste výkonom 222 cm. Jeho trénerom je Stanislav Joukal. V minulosti ho trénoval aj Michal Pogány. Je členom klubu AK Spartak Dubnica nad Váhom.
Osobný rekord 231 cm skočil dňa 8. februára 2012 v Banskej Bystrici, čím splnil limit na Majstrovstvá Európy v atletike v Helsinkách i Letné olympijské hry 2012 v Londýne.
Lussat (Creuse)
Lussat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
György Klapka
György Klapka (* 7. apríl 1820, Temešvár, dnes Rumunsko – † 17. máj 1892, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol uhorský armádny generál a politik, účastník uhorskej revolúcie v rokoch 1848/1849.
Život
Po vypuknutí uhorskej revolúcie sa pridal k uhorským povstalcom, podieľal sa na organizovaní uhorskej národnej armády v Pešti. Začiatkom roku 1849 nahradil vo funkcii generála Lázára Mészárosa, ktorého vojská boli porazené pri Košiciach. Velil honvédskemu zboru o sile asi 18 000 mužov operujúcom hlavne na území Horného Uhorska. Vo februári až apríli 1849 získal viacero víťazstiev nad habsburskými vojskami v bitkách pri Kápolni, Isaszegu, Vacove (Vác), Tekovských Lužanoch a Komárne.
V júli 1849, keď hlavné sily uhorskej armády odtiahli z Komárna pod vedením Artúra Görgeia bol poverený obranou Komárňanskej pevnosti. Obliehanie Komárna habsburským vojskom trvalo bez úspechu až do 23. septembra 1849. Až po preniknutí informácií o kapitulácii uhorských povstalcov pri Világoši (dnes Şiria v Rumunsku) sa za veľmi výhodných podmienok vzdal 2. októbra 1849.
Klapka následne opustil krajinu a žil niekoľko rokov v exile najprv v Anglicku, neskôr v Švajčiarsku. Neskôr sa ďalej v emigrácii spolu s Lajosom Kossuthom politicky pokúšal o získanie opätovnej samostatnosti Uhorska. Počas rakúsko-pruskej vojny bol pozvaný do Pruska aby sa podieľal na sformovaní uhorskej légie v rámci pruskej armády. Zhromaždil jednotku o sile asi 3000 mužov. Do bojov však výrazne nezasiahol a rakúske vojská boli porazené v bitke pri Hradci Králové.
Po skončení vojny mu bol umožnený návrat do Rakúsko-Uhorska a v roku 1867 bol zvolený za poslanca za Deákovu stranu.
V roku 1877 sa pokúsil o reformy v Tureckej armáde v období hroziacej vojny s Ruskom. Venoval sa aj písaniu memoárov a kníh venovaných histórii vojenstva. Zomrel v Budapešti 17. mája 1892. V Komárne mu v roku 1896 vybudovali pamätník.
NGC 2244
NGC 2244 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil John Flamsteed 17. februára 1690. Obklopuje ju hmlovina Rozeta, ktorú hviezdy tejto hviezdokopy nútia k žiareniu. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 4,8.
Jej najjasnejšia hviezda 12 Monocerotis dosahuje 5,8 mag. Uhlový priemer hviezdokopy dosahuje 40 oblúkových minút, čo je asi polovica priemeru hmloviny Rozeta. Obsahuje 15 hviezd s jasnosťou medzi 6, až 9. magnitúdou. Jej hviezdy majú pravdepodobne menší vek ako pol milióna rokov až štyri milióny rokov. Ich prudký hviezdny vietor vytlačil zvyšky okolitej materskej hmloviny a vytvoril v strede hmloviny dutinu, ktorá jej dáva charakteristický vzhľad rozkvitnutej ruže. Hviezdokopa sa dá vyhľadať aj poľným ďalekohľadom s vysokou svetelnosťou alebo triédrom.
Mortagne-sur-Sèvre (kantón)
Mortagne-sur-Sèvre je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Poison (singel Alice Coopera)
„Poison“ je skladba amerického rockového speváka Alice Coopera, ktorej spoluskladateľmi boli Desmond Child a John McCurry. Producentom bol Desmond Child. V roku 1989 bola vydaná ako singel a objavila sa na Cooperovom albume Trash. skladba sa stala jedým z Cooperových najväčších hitov v USA, pričom dosiahla 7. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 2. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart.
Remixy
Skupina Groove Coverage vytvorila verziu skladby „Poison“ v rôznych remixoch.
NGC 2245
NGC 2245 je reflexná hmlovina v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. januára 1784.
Dechantskirchen
Dechantskirchen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 1 624 obyvateľov (31. 12. 2010).
Slovenská volejbalová federácia
Slovenská volejbalová federácia (skr. SVF) je riadiaci orgán volejbalu na Slovensku. Jeho úlohou je predovšetkým rozvoj a propagácia volejbalu, plážového volejbalu a snow volleyballu, organizácia súťaží a turnajov, registrácia hráčov a riadenie národných tímov. Federácia vznikla v roku 1993, i keď volejbal bol na Slovensku organizovaný už od roku 1919, a to zásluhou študentskej organizácie YMCA v Žiline. V roku 1924 bol potom ustanovený Československý volejbalový zväz. SVF je riadnym členom nasledovných športových organizácií: Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB), Európska volejbalová konfederácia (CEV), Stredoeurópska volejbalová zonálna asociácia (MEVZA) a takisto aj Slovenský olympijský a športový výbor (SOŠV) a Konfederácia športových zväzov Slovenskej republiky (KŠZ SR).
V V roku 2020 evidovala federácia 11 513 registrovaných hráčov evidovaných v 78 aktívnych kluboch. Do jej kompetencie spadá tiež riadenie národných tímov mužov, žien, juniorských a kadetských výberov. Od roku 2021 stojí na čele federácie Marek Rojko.
Štruktúra SVF
Najvyšším orgánom SVF je Konferencia, ktorá schvaľuje Stanovy SVF, volí prezidenta a členov Dozornej rady a prerokuváva správy o činnosti jednotlivých orgánov. Súčasťou SVF je niekoľko odborných komisií: komisia rozhodcov, súťažná komisia, komisia pre marketing, média a TV, trénersko-metodická komisia, legislatívna komisia, zdravotná komisia, komisia pre vyznamenania a ocenenia, súťažné komisie pre beachvolejbal a komisia športovcov. Súčasťou federácie sú aj 4 regionálne oblastné výbory, ktoré slúžia na podporu regionálneho volejbalu a rozvoja volejbalu v regiónoch:
Kluby
Extraliga mužov (2021/22)
Extraliga žien (2021/22)
Anketa Najlepší volejbalista Slovenska
SVF od roku 1994 vyhlasuje anketu o najlepšieho volejbalistu. V rámci ankety existuje niekoľko kategórií: muži, ženy, tréner mužskej zložky, tréner ženskej zložky, mužský tím, ženský tím, rozhodca, junior, juniorka a bechvolejbalové dvojice.
Víťazi ankety v kategórii najlepší voljebalista:
NGC 2246
NGC 2246 je emisná hmlovina v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 15. novembra 1885.
Oľšavec
Oľšavec môže byť:
Pavol Bilík
Životopis
Narodený 17. novembra 1916, v obci Makov. V rokoch 2. svetovej vojny člen finančnej stráže v Starom Smokovci. Aktívny lyžiar – bežec, získal mnoho víťazstiev a cien, počas Slovenského národného povstania pôsobil ako partizánska spojka. 7. septembra 1944 bol nemeckými vojakmi zajatý a uväznený gestapom na Kežmarskom hrade. Po vypočúvaní a mučení gestapom, ho 8. septembra 1944 na nádvorí hradu zastrelili. Pochovaný je na cintoríne v Novom Smokovci. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti kapitána a inšpektora 1. triedy finančnej stráže a vyznamenaný Radom SNP 1. triedy, in memoriam. Jeho meno nesie Bilíkova chata na Hrebienku vo Vysokých Tatrách. Tabuľka s jeho menom je umiestnená v sektore G15, na Symbolickom cintoríne pri Popradskom plese. Je po ňom pomenovaná aj Bilíkova ulica v bratislavskej Dúbravke.
Everly
Everly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kullai Aböalij ibni Sino
Kullai Aböalij ibni Sino (tadž. Қуллаи Абӯалӣ ибни Сино - Kullai Aböalij ibni Sino; doslova: Štít Abú Alího ibn Síná; predchádzajúce názvy: Kaufmanov štít, Leninov štít) je vrch v Pamíre, na hranici Tadžikistanu a Kirgizska, vysoký
Vrch objavil v roku 1871 ruský prírodovedec a cestovateľ Alexej Fedčenko a pomenoval ho podľa vtedajšieho generálneho guvernéra Turkestanu Konstantina von Kaufmana. V roku 1928 bol premenovaný na Leninov štít. Súčasný názov platí od roku 2006
Štít je pomerne ľahko dostupný, a preto aj veľmi populárny. Napriek technickej nenáročnosti sa na vrchu odohralo viacero tragédií: Prvovýstup na vrchol uskutočnili v roku 1928 členovia nemeckej výpravy. Slovenskí horolezci dosiahli vrchol prvýkrát v roku 1967.
Peter Dzúrik
Peter Dzúrik (* 29. december 1968, Košice – † 9. september 2010, Bratislava ) bol slovenský futbalista, 45-násobný reprezentant. So svojou aktívnou kariérou skončil v júli 2005. Od roku 2008 do januára 2010 bol športovým riaditeľom klubu Dukla Banská Bystrica.
Odchovanec košického futbalu v roku 1993 utrpel dvojitú zlomeninu holennej kosti, zranenie, pre ktoré skoro ukončil kariéru. Vrátil sa však v drese Chemlonu Humenné pod vedením trénera Šimončiča.
Úspechy
Humenné
1. FC Košice
Individuálne ocenenia
Bruille-Saint-Amand
Bruille-Saint-Amand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arthur Hailey
Arthur Hailey (* 5. apríl 1920, Luton, Spojené kráľovstvo – † 24. november 2004, Lyford Cay, New Providence, Bahamy) bol britsko-kanadský spisovateľ.
La Mothe-Achard (kantón)
La Mothe-Achard je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Arthur Hailey
Životopis
Narodil sa v Anglicku. V roku 1947 sa presťahoval do kanadského Toronta. Potom žil dlhší čas v kalifornskom meste St. Helena. Daňový tlak ho donútil vysťahovať sa z USA. Zvyšok života prežil na Bahamských ostrovoch.
Dielo
Debutoval románom Let do nebezpečenstva (1958 so spoluautorom Johnom Castlom). Do povedomia čitateľov sa zaradil románmi Hotel, Letisko či Kolesá.
NGC 2247
NGC 2247 je reflexná hmlovina v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. februára 1857.
NGC 2248
NGC 2248 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil írsky astronóm Edward Joshua Cooper 23. decembra 1853.
Donatello
Donatello, vl. menom Donato di Niccolò di Betto Bardi (* asi 1386, Florencia, Taliansko – † 13. december 1466, Florencia) bol taliansky sochár a architekt, významný predstaviteľ výtvarného umenia obdobia ranej renesancie.
Narodil sa v rodine prostého robotníka (Donatov otec Niccolò bol česáčom vlny). Dátum jeho narodenia nie je presne známy; záznamy sa rozchádzajú v rozmedzí rokov 1382 - 1387. Skúpe sú aj informácie o jeho umeleckých začiatkoch. Prvé umelecké kroky ho viedli k maliarstvu; za jeho prvého učiteľa je považovaný Florenťan Lorenzo di Bicci.
Umelecké začiatky
Na samom začiatku 15. storočia sa už úplne venoval sochárskemu umeniu. Okolo roku 1403 sa jeho meno uvádza medzi členmi Ghibertiho dielne pri práci na prvých dverách florentského baptistéria. O tri roky neskôr už vytvoril prvé samostatné dielo - dve mramorové sošky prorokov, umiestnených na bočnom portáli (Porta della Mandorla) florentského dómu (v súvislosti s florentským dómom sa Donatellovo meno uvádza spolu s florentskými umelcami Lorenzom Ghibertima Paolom Ucellim pri návrhu farebných sklenených okien kupoly. Úspech na týchto dielach mu zabezpečil prácu na nasledujúce roky: podieľal sa na umeleckej výzdobe ďalších významných stavieb v meste - zvonice a kostola Orsanmichele. Pri týchto prácach sa spriatelil s iným velikánom florentskej renesancie - architektom Filippom Brunelleschim.
Raná tvorba
left|thumb|Svätý Marek, 1411 - 1412, mramor, [[Kostol Orsanmichele]]Z rokov 1410 - 1412 pochádza jeho prvé významné dielo - skulptúra biblického kráľa Dávida pôvodne tvorená pre florentský dóm, neskôr umiestnená v Palazzo Vecchio (dnes v Museo Nazionale del Bargello). S rastúcim počtom vyhotovených diel jeho práce naberali na kvalitatívnom podaní. Prejavilo sa to na dokonalejšom stvárnení postáv, šiat, tvárí a ich mimiky. Neforemný mramor zmenil na látku, hebkú a vláčnu, šaty presvedčivo vykresľovali postavu človeka. Príkladom umeleckého napredovania v Donatellovom ranom období je Svätý Ján Evanjelista (z rokov 1408 - 1415, dnes v Museo dell'Opera del Duomo) a skulptúry Svätý Marek (1411 - 1412) a Svätý Juraj (1416) pre Kostol Orsanmichele.
Sochu svojho patróna sv. Marka si u Donatella objednal cech obchodníkov s ľanom. Plastika mimoriadnej kvality, považovaná za priekopnícke dielo pre umenie ranej talianskej renesancie, zaujala aj samotného Michelangela. Donatellovi sa v Svätom Markovi podarilo vytvoriť dôveryhodnú podobu svätca.
Svätého Juraja vytvoril Donatello pre cech mečiarov a výrobcov brnení a dnes ho na pôvodnom mieste nahrádza kópia. V tomto ranom diele predstavil umelec svätca ako mladistvého hrdinu a neohrozeného rytiera.
Prvé obdobie Donatellovej tvorby uzatvára skupina Prorokov určených pre výklenky prvého poschodia Giottovej Kampanily. Na skupine pôvodne objednaných ôsmich sôch pracoval od roku 1415. Z nich šesť je nepochybne dielom samotného Donatella, na zvyšných dvoch sa pravdepodobne spolu s ním podieľali jeho spoločníci. Samotné vyhotovenie diela trvalo pomerne dlho; až v rokoch 1435 - 1436 bola na svoje miesto umiestnená posledná zo sôch.
Donatello zrelým umelcom
Od dvadsiatych rokov 15. storočia sa renesancia v sochárstve aj Donatellovým pričinením stala trvalou súčasťou umeleckého prejavu. Donatello významnou mierou prispel k formulácii a ustálení nového slohu. Jedným z prvých dôkazov umelcovho vypracovaného štýlu je socha Svätý Ľudovít z Toulouse z roku 1423 pre florentský Kostol Santa Croce, pripomínajúci osobnosť francúzskeho svätca Ľudovíta z Toulouse. Pri tvorbe tohto diela nadviazal spoluprácu s architektom, sochárom a umeleckým zlatníkom Michelozzom di Bartolomeom. Dielo, vytvorené na objednávku strany guelfov, predstavuje historickú postavu, ktorej život príkladne vyjadroval podriadenosť pápežstvu.
thumb|Náhrobok protipápeža [[Ján XXIII. (protipápež)|Jána XIII. v Baptistériu San Giovanni vytvoril Donatello v spolupráci s Michelozzom di Bartolomeom v rokoch 1425 - 1427]] V spolupráci s Michelozzom vytvoril medzi rokmi 1425 - 1427 jedno zo svojich najznámejších a najveľkolepejších diel - náhrobok protipápeža Baldassareho Cossu. Náhrobok zasadený medzi stĺpmi florentského baptistéria je považovaný za prvý renesančný baldachýnový náhrobok a je preto dôležitý pre vývoj stredovekého motívu sarkofágov. Nad alegorickými postavami Viery, Lásky a Nádeje spočíva na štyroch konzolách sarkofág zosnulého. Jeho pozlátená postava leží nad ním ako na lôžku. Hlava muža je pootočená do priestoru baptistéria. Úplne navrchu náhrobok zakončuje do kameňa vytesaný roztiahnutý záves.
V období rokov 1433 - 1438 v spolupráci s umelcom Lucom della Robia vytvoril Donatello pozoruhodné dielo zvané Cantoria. Ide o mramorový balkón určený pre spevácky zbor, na ktorom Donatellovým dielom sú reliéfne postavy muzicírujúcich putti zobrazených ako priebežný vlys.
Donatelova sláva čoskoro prerástla za hranice Florencie a o jeho diela začal byť záujem aj v širokom okolí. Začiatkom roku 1444 sa presťahoval do Padovy, kde prijal objednávku na vyhotovenie pomníka práve zomrelého kondotiéra Erasma de Narniho a vytvorenie nového hlavného oltára Baziliky Sant'Antonio. Jazdecká socha slávneho Benátčana Erasma de Narniho zvaného Gattamelata od roku 1453 dominuje priestranstvu pred priečelím baziliky. Donatello tu v jednom zo svojich najslávnejších diel vytvoril jazdecký portrét muža s najväčšou precíznosťou v nákladnom bohato cizelovanom brnení. Práve dokonalé prevedenie diela radí skulptúru k najkrajším jazdeckým pomníkom svojej doby. Rovnakou dokonalosťou pôsobia aj umelcove výtvory v interiéri baziliky. Návštevníka dodnes očaruje hlavný chrámoý oltár svojou monumentálnosťou. Vytvoril tu figurálny a dejový celok, tvorený postavami Panny Márie, svätcov, štyroch evanjelistov, reliéfmi anjelov, reliéfnymi spodobneniami zázrakov svätého Antona Padovského ako aj reliéfnou pietou, dvierkami tabernákula a kamenným Kladením do hrobu.
Podľa záznamov v rokoch 1450 - 1453 navštívil viacero miest, napr. Mantovu, Ferraru, Modenu. Už v nasledujúcom roku bol opäť vo Florencii.
Obe diela, pôvodne vytvorené pre florentské baptistérium, sa dnes nachádzajú v dómskom múzeu.
Na sklonku života
Okolo roku 1455 vytvoril Donatello v pokročilom veku šesťdesiatichpiatich rokov bronzovú plastiku Judita a Holofernes. Dielo v životnej veľkosti, pôvodne určené na studňu jedného z mediciovských palácov, bolo v roku 1495, po vyhnaní Mediciovcov z Florencie, premiestnené na známu Piazza della Signoria. Od počiatku dielo vyjadrovalo jasný politický odkaz. Vzniklo totiž v období pre mesto pohnutých udalostí polovice 15. storočia. Biblická Judita, ktorá zachránila svoje rodné mesto pred hroziacou skazou, sa stala stelesnením kresťanských cností víťaziacich nad neresťami pýchy a mravnej skazenosti.
Po roku 1460 vytvoril pre Baziliku San Lorenzo dvojicu slávnych kazateľníc, ktoré sa podľa tematiky vyobrazených scén označujú ako kazateľnica Vzkriesenia a kazateľnica Umučenia. Počas prác na týchto reliéfne mimoriadne bohatých dielach však Donatello zomrel a práce dokončili jeho pomocníci. Diela sú príkladom Donatellovho mimoriadneho umeleckého nadania.
Nevieme nič bezpečného o posledných rokoch Donatellovho života, okrem údajov o nedokončených dielach. Od roku 1457 žil v Siene, kde sa ho mesto snažilo trvalo udržať. Z tunajšieho pobytu pochádza skulptúra Svätý Ján Krstiteľ (z roku 1457). Na sklonku života sa vrátil do rodného mesta, kde 13. decembra 1466 zomrel. Jeho telesné ostatky sú pochované v miestnej Bazilike San Lorenzo.
Jeden z najväčších umelcov talianskej renesancie zanechal po sebe dielo hodné veľkého majstra. Ako u mála jeho súčasníkov Donatellovo dielo vyžaruje plnosť a dokonalosť čo znásobuje silu vizuálneho prežitku.
Apollónios
Apollónios (Apollónios, ) môže byť: Apollonius môže byť aj:
Mölbling
Mölbling je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Sankt Veit an der Glan.
Žije tu obyvateľov.
Peter Žňava
Životopis
Na základnej škole navštevoval atletickú triedu. Následne sa venoval futbalu, od ktorého sa opäť vrátil k atletike. Vyštudoval učiteľstvo telesnej výchovy a informatiky na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre. Popri štúdiu a následne čiastočnom úväzku na športovom gymnáziu reprezentoval Slovensko na vrcholných podujatiach v behu na 400 metrov. Zúčastnil sa na halových majstrovstvách Európy 2009 v Turíne, kde skončil na v rozbehu časom 47,85 s na 5. mieste a celkovo na 20. Jeho trénerom bol Martin Illéš a bol členom klubu AK Spartak Dubnica nad Váhom.
Po ukončení kariéry najskôr kombinoval trénerstvo a učiteľstvo informatiky. Momentálne je tréner na plný úväzok na strednej športovej škole v Nitre. V minulosti pripravoval osemstovkára Jozefa Repčíka, s ktorým sa predstavil na OH v Riu de Janeiro 2016. V súčasnosti je trénerom atlétky Emmy Zapletalovej.
Mila Rodino
Mila Rodino je štátnou hymnou Bulharska. Hudbu aj text napísal študent Cvetan Radoslavov, keď v roku 1885 odchádzal do srbsko-bulharskej vojny. Hymna bola prijatá v roku 1964, pričom jej text bol viackrát zmenený, naposledy v roku 1990. Medzi rokmi 1886 a 1944 bola štátnou hymnou pieseň Šumi Marica.
Moutiers-les-Mauxfaits (kantón)
Moutiers-les-Mauxfaits je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 13 obcí.
Magnat-l’Étrange
Magnat-l’Étrange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Masi Oka
Životopis
Jeho rodičia sa rozviedli keď mal jeden mesiac, vyrastal iba s jedným rodičom, nikdy nestretol svojho otca. Jeho matka sa presťahovala do Queens, New York keď mal šesť rokov. V ôsmom roku svojho života sa objavil v televíznej  relácii CBS-TV game show Child's Play. V roku 1987 sa objavil na titulnej strane časopisu Time Magazine s titulkom „Those Asian-American Whiz Kids". Predpokladá sa, že jeho IQ je 180. Navštevoval základnú školu The Mirman School a absolvoval strednú školu Harvard-Westlake School v roku 1992 a ešte absolvoval Brown University v roku 1997 s diplomami z matematiky a matematickej vedy.
Oka začal po prvýkrát pracovať po absolvovaní Industrial Light & Magic, v George Lucasovej spoločnosti na vizuálne efekty, kde dúfal, že raz získa Oscara za technickú prácu na pohyblivom obraze. Jeho prvý väčší projekt bola spolupráca na výrobu počítačového programu na vyrobenie vodových efektov, ktoré boli použité v „Perfect Storm" ale neskôr boli použité v  Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest. Neskôr pracoval na vytvorení programu pre computational fluid dynamics and surface-cracking, ktoré boli použité vo viacerých projektoch. Tiež pracoval aj na  Star Wars trilógii.
Herecká kariéra
Oka prvý raz začal hrať v roku 2000. Získal Screen Actors Guild card na objavovanie sa v priemyselných filmoch, keď sa presťahoval do Los Angeles. ILM si vyhradili v jeho zmluve, že by nemal pracovať na tom odvetví v LA, ale mal by sa vrátiť naspäť do Marin, ak nedostane úlohu v tej sezóne. Masi dostal úlohu pilota. Seriál nezaujal, zmluvné požiadavky sa vyriešili a on mohol zostať v LA. Rozhodol sa pokračovať v hraní. Mal pár guest spots a potom niekoľko úloh ako Franklyn v the NBC comedy Scrubs.
V roku 2006, Oka bol na castingu na postavu Hiro Nakamura v Heroes. Oka prekladal jeho dialógy seriálové titulky z angličtiny do japončiny; anglické titulky sprevádzali jeho japonský dialóg v seriáli.
Za jeho stvárnenie získal nomináciu na Zlatý glóbus v kategórii „Najlepší herec v seriáli". V seriáli ďalej pracuje, pokračuje v práci pre ILM tri dni v týždni, ďalej ako „Research" a  „Developmen Technical Director", píše programy ako vytvárač špeciálnych efektov.
Záľuby
Oka hovorí plynule po japonsky, anglicky a španielsky. Jeho koníčky sú Kendo (bojové umenie), hranie videohier, pozeranie a čítanie romantických komédií, hranie na klavíri a spievanie. Dychtivo zbiera komiksy manga.
Abeona
Abeona je rímska bohyňa okamihu, ktorá opatrovala deti pri ich prvých krokoch a pri prvom opustení domu. Jej spoločnicou je Adeona. Sídlila v detskej izbe. Jej meno sa odvodzovalo od latinského abire (odchádzať) ako Adeona od adire (prichádzať).
Lada (automobil)
right|thumb|Lada 2101 right|thumb| Lada Kalina right|thumb| Pretekárska Lada revolution right|thumb| Lada Granta Sport
Lada alebo VAZ je označenie motorových vozidiel vyrábaných v ruskom meste Toľjatti vo Volžskom automobilovom závode (VAZ). Značka VAZ vznikla v roku 1966 po dohode o spolupráci s talianskou automobilkou FIAT. Prvý sériovo vyrábaný VAZ 2101 vyrobili v roku 1970. Tieto automobily boli na vtedajšom sovietskom trhu predávané pod značkou Žiguli (rusky Жигули), čo je odvodené od názvu pohoria a mesta ležiaceho oproti výrobnému závodu v Toľjatti. Takéto "Žiguláky" ešte stále môžeme stretnúť na cestách. Pre exportné trhy sa používal názov Lada a od 80. rokov toto označenie nahradilo Žiguli úplne. Automobilka, v súčasnosti ako AutoVAZ (súčasť francúzskej skupiny Renault), stále ešte vyrába motorové vozidlá Lada, popri výrobe vozidiel materskej skupiny.
NGC 2249
NGC 2249 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Rahonavis
Rahonavis je vyhynutý rod malého dravého dinosaura z čeľade Dromaeosauridae. Žil v období vrchnej kriedy (stupeň mástricht, pred približne 70 Ma) na území dnešného severozápadného Madagaskaru. Jeho jediným druhom je Rahonavis ostromi.
Opis
Rahonavis bol malý dinosaurus zhruba rovnakej veľkosti ako „pravták“ Archaeopteryx. Patril pravdepodobne k podčeľadi Unenlagiinae, charakteristickej výrazne „vtáčím“ výzorom. Tomu zodpovedá aj prítomnosť operenia u tohto dinosaura, preukázaného chemickou analýzou v roku 1999. Je dokonca možné, že Rahonavis bol už schopný nejakej formy aktívneho letu, pretože jeho svaly a úpony predných končatín boli zrejme schopné „mávavých“ pohybov krídlami.
Brunémont
Brunémont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cornelius Horan
Cornelius Horan známy aj pod menom Neil Horan (* 22. apríl 1947, Scartaglen, Írsko) je bývalý írsky katolícky kňaz, ktorý sa dvakrát dostal do centra pozornosti svetových médii, keď narušil významné športové podujatie.
Dňa 20. júla 2003 vbehol na trať počas pretekov Formuly 1, čím narušil Veľkú cenu Veľkej Británie, súčasť majstrovstiev sveta Formule 1. Ďalej vbehol 29. augusta 2004 na trasu maratónskeho behu počas pretekov na olympijských hrách 2004 v Aténach. Na 39 km zdržal vedúceho bežca Vanderleia de Limu z Brazílie, ktorému sa potom nepodarilo udržať prvé miesto a napokon skončil tretí.
Neil Horan bol vysvätený v roku 1973, ale už v roku 1974 sa pridal k sekte "The Apostolic Fellowship of Christ". V roku 1980 sa vrátil ku katolíckej cirkvi a opäť sa stal kňazom.
Začal publikovať knihy, v ktorých predpovedal blízky koniec sveta. Jeho nadriadení mu odporučili psychiatrické vyšetrenie. Po sérii kázní, v ktorých sa tiež zmieňoval (okrem iného) o očakávanom konci sveta, ho odvolali z jeho funkcie farára.
Rozhodol sa teda na túto udalosť upozorniť pri športových podujatiach.
Katolícka cirkev ho definitívne zbavila jeho postavenia kňaza 20. januára 2005. Vyhlásil, že s týmto rozhodnutím absolútne nesúhlasí a že sa odvolá k oveľa vyššiemu súdu na nebesiach, teda k súdu Ježiša Krista.
NGC 2250
NGC 2250 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 20. februára 1830.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
Deutsch Goritz
Deutsch Goritz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
Noirmoutier-en-l'Île (kantón)
Noirmoutier-en-l'Île je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvoria ho štyri obce.
Abundantia
Abundantia je rímska alegorická bohyňa hojnosti, personifikácie prosperity a blahobytu. Zobrazovaná bola často na minciach ako žena s rohom hojnosti a snopom obilia. Tiež bola spodobňovaná, ako rozsieva obilie alebo rozhadzuje peniaze. Veľmi obľúbená bola v období cisárstva; rímske cisárovné sa často nechávali zobrazovať v podobe Abundantie.
Peter Kellner-Hostinský
Peter Kellner-Hostinský (vl. menom Peter Pavel Kellner, pseudonymy Peter Dobroslav Kellner, Peter Záboj Hostinský, Peter Z. Hostinský, P. Hostinský, Záboj Hostinský, * 6. január 1823, Gemerská Poloma – † 10. august 1873, Rimavská Sobota) bol slovenský spisovateľ, novinár, historik, filozof a redaktor Slovenských národných novín.
Životopis
Zomrel na choleričný týfus v Rimavskej Sobote 10. augusta o 11 hodine večer.
Tvorba
Vzbudzuje obdiv už svojou bohatosťou záujmov. Bol nielen novinárom, básnikom, dramatickým spisovateľom, historikom, ale aj filozofom. Patrí mu osobitné miesto, pretože bol autorom prvej štúdie o symbole dvojitého kríža, ktorá vyšla roku 1867 pod názvom K dejopisu härbu slovenského. Skúma tu byzantský pôvod symbolu a už od jeho príchodu na Veľkú Moravu ho považuje za symbol slovenského národa. Konštatuje, že Slováci ho prijali pri svojom krste, a skutočnosť, že ho uhorskí panovníci používali vedľa iných znamení, je preňho svedectvom, že slovenský národ bol v minulosti uznávaný za osobitný národ a že jeho erb mal čestné miesto medzi znameniami iných národov Uhorska. I keď sú Hostinského názory poznačené dobovým romantizmom, nik mu nemôže uprieť vrúcnosť, ani prvenstvo medzi slovenskými heraldickými prácami. Písal alegorické básne, drámu, filozofické a historické texty, ale taktiež prozaické diela a životopisy.
Mesianistická filozofia Petra Kellnera-Hostinského
Filozofickému odkazu Petra Kellnera-Hostinského sa bližšie venoval filozof Rudolf Dupkala. Podľa Rudolfa Dupkalu bol filozoficky najagilnejším predstaviteľom mesianistickej línie slovenského romantizmu práve Peter Kellner-Hostinský. Svoj vzťah k Hegelovi a nemeckej filozofii vôbec vyjadril v prácach: Duma v Tatrách, Otvorený list Ctibohovi Zochovi, Prvotiny vedy slovanskej, Slovo k návestiu, Jeden zápisok do pamätníka, Stará vieronáuka slovenská atď. Podľa Dupkalu v uvedených prácach reagoval na ontologickú i gnozeologickú stránku Hegelovej koncepcie dialektického idealizmu, ktorú reflektoval cez prizmu Schellingovej filozofie identity.
Hostinský hovorí o troch typoch, resp. podobách človeka, ktoré sa historicky prejavujú v troch rozličných svetoch: helénskom, románsko-germánskom, slovanskom. Trom historickým typom človeka, „dejstvujúcim“ v troch osobitných svetoch, zodpovedajú tri podoby, resp. „stanoviská“ vedy. Hostinský ich vymedzuje ako: vedu empirickú, metafyzickú a skutočnú.
Podľa Hostinského môže nemecká veda prekonaná novou sústavou skutočnej vedy a tou má byť „veda slovanská“. V nadväznosti na Schellingovu, protihegelovsky zameranú iniciatívu vo filozofii, ako aj Hurbanovu koncepciu vierovedy (s ústredným pojmom videňja), Hostinský rozvíja projekt „slovanskej vedy“, ktorého základné východiská. Dupkala ďalej uvádza, že predmetom „slovanskej vedy“, ktorá je založená na princípe videňja, je slovami Hostinského „celuo zjaveňja Boha“, v dôsledku čoho ma „slovanská veda“ nevyhnutne syntetický, resp. syntetizujúci charakter. „Slovanská veda“ musí byť prostredníctvom videňja jednotou „''všetkých momentou poznaňja pravdi … A prečo že je veda slovanská taká všecelosť ? Zato, že videňja ja univerálni princíp poznaňja''“ uvádza Hostinský. Systematickým spracovaním „filozofie videňja“ mala byť práca s názvom Vidboslovie, ktorú však Hostinský zanechal len v podobe nedokončeného rukopisu, uvádza Dupkala.
Slovenské národné noviny
Počas redigovania Slovenských národných novín navštevoval ešte právnickú akadémiu v Bratislave, zaoberal sa rozsiahlymi ekonomickými štúdiami, o čom svedčia hlavne jeho úvodníky, uverejnené v druhom ročníku štúrovských politických novín na pokračovanie pod názvom Pohľady na naše národné hospodárstvo, Príklady urbárskeho odkúpenia, Spôsoby urbárskeho odkúpenia. Hostinský tieto ekonomické rozbory robil na základe dôkladného štúdia literatúry. Svedomito ich ilustroval aj štatistikami. Na základe skúmania minulosti a prítomnosti v Uhorsku ukazoval na neudržateľnosť feudálneho spoločenského zriadenia, ktoré považoval za brzdu rozvoja národného hospodárstva.
Aj jeho zásluhou sa Slovenskje národňje novini postupne zbavovali osvetovo-buditeľského zamerania a stávali sa prostriedkom politickej výchovy maloburžoáznych a ľudových vrstiev. Preto aj Mikuláš Dohnány vo svojej Histórii povstaňja slovenskejho povedal, že tieto noviny roznášali nové myšlienky a roznecovali lásku k národu; viedli ľud ku prameňom čerstvého života, podávajúc mu spôsob k jeho duchovnému a telesnému dobrobytu.
Peter Kellner pod menom Záboj-Hostinský uverejňoval v týchto novinách a v ich literárnej prílohe básne, historické a vedecké články. V čase svojho pôsobenia v Bratislave do zániku Slovenských národných novín v júni 1848 napísal trinásť rozsiahlych vedeckých rozpráv a štúdií z odboru národného hospodárstva, filozofie, prírodných vied, dejín literatúry, národopisu, histórie, ľudovej slovesnosti a teórie literatúry. Už táto skutočnosť hovorí jasnou rečou o talentovanosti a vzdelanosti Petra Kellnera-Hostinského, nehovoriac už o jeho neskoršej bohatej a všestrannej publicistickej činnosti.
Pocta
náhľad|Busta v Rimavskej Sobote Po Petrovi Kellnerovi-Hostinskom je pomenovaná Základná škola P. Kellnera-Hostinského v Rimavskej Sobote. V obci Gemerská Poloma má pamätnú tabuľu osadenú Miestnym odborom Matice slovenskej v Rožňave (1934) a bustu má tiež v Aleji národných dejateľov v Rimavskej Sobote. Petra Kellnera-Hostinského si pripomenula Matica slovenská (pri príležitosti 200. výročia narodenia) v spolupráci s obcou Gemerská Poloma a predstaviteľmi evanjelickej cirkvi v miestnom evanjelickom kostole. Matica slovenská tiež publikovala štúdiu profesora Rudolfa Dupkalu k jeho filozofickému odkazu (stať bola pôvodne publikovaná v knihe Štúrovci a Hegel).
Mainsat
Mainsat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 2252
NGC 2252 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. januára 1786.
NGC 2251
NGC 2251 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,3.
Bry (Nord)
Bry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Évry-Grégy-sur-Yerre
Évry-Grégy-sur-Yerre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dagmar Bruckmayerová
Dagmar Bruckmayerová (rod. Bajnoková; * 20. máj 1969, Bratislava) je slovenská herečka a dabérka.
Mladosť
Narodila sa v Bratislave, jej otec pochádza z maďarskej rodiny. Po dokončení základnej školy sa v roku 1983 prihlásila na gymnázium v Krasňanoch (časť Bratislava - Rača). Súčasne začala navštevovať, vtedy ešte amatérske divadlo Ludus, ktoré bolo svojím repertoárom a interpretáciou svetových i domácich klasikov zamerané na deti a mládež. Prvú výraznejšiu úlohu dostala v roku 1985 v básnickej hre Jána Buzássyho Rozprávka. V súbore mala kolegov, z ktorých neskôr vyrástli známi herci ako Vladimír Hajdu, Roman Luknár, Andrej Kraus, Michal Gučík, Peter Sklár, Zuzana Vačková, Elena Podzámska, Oľga Belešová a ďalší.
Štúdium
V roku 1987 bola na prvý pokus prijatá na Vysokú školu múzických umení (VŠMU) v Bratislave na odbor herectvo. Divadelnú fakultu absolvovala v roku 1991 spolu s ďalšími spolužiakmi ako napr. Roman Pomajbo, Peter Mankovecký, Roman Matisko, Zuzana Mauréry, Silvia Vargová (Szilvia Varga), Henrieta Mičkovicová.
Počas štúdia účinkovala v rôznych inscenáciách na javisku Slovenského národného divadla (SND), v činohre Pavla Országha Hviezdoslava (DPOH) i na Malej scéne, neskôr aj v Divadle Korzo`90 (pozri tabuľky pod textom). V roku 1988 hrala menšiu úlohu Xénie, dcéry Godunova, v hre slovenského klasika Jána Palárika Samozvanec, inšpirovanej ruskými dejinami. Už väčšiu úlohu dostala v historickej dráme P. O. Hviezdoslava Herodes a Herodias v réžii Miloša Pietora, postavu Salome, v alternácii so Silviou Petőovou. Najvýraznejšími kreáciami počas jej študentského obdobia boli postavy v dvoch divadelných predstaveniach: Mein Kampf  a absurdná dráma Plešatá speváčka. V prvej hre, režírovanej Romanom Polákom, účinkovala niekoľko minút úplne nahá.
Práca
Po ukončení Divadelnej fakulty na VŠMU bola Bruckmayerová členkou Divadla Korzo`90 (teraz Divadlo Astorka Korzo´90), ale keď režiséra Juraja Vaculíka odvolali z postu umeleckého šéfa, s kolegom Rasťom Rogelom odišla z divadla, aby mohli všetci traja robiť spolu „svoje“ divadlo. Pri krátkej zastávke na jednu hru v divadle Štúdio S (teraz Štúdio L+S) spoluúčinkovala s Julom Satinským a Milanom Lasicom v komédii Jakub a jeho pán.
Svoj talent aj pred televíznymi kamerami ukázala v rôznych rozprávkach pre najmenšie deti, kde hrala záporné postavy, až kým nedostala ponuku od režiséra Ivana Petrovického hrať krásnu princeznú v bájke Princezná v ježovej koži (1994). Jej partnerom bol Ján Kroner v role čeľadníka Jána. Zaujímavosťou snímky je aj to, že mladú princeznú hrala Dagmar krátko po pôrode dcérky Terezy. Kvôli rodinným povinnostiam sa na istý čas stiahla do úzadia. Pracuje aj na úpravách dialógov pre dabingové štúdiá i divadlá.
Po manželskej kríze a následnom rozvode na niekoľko rokov doplnila umelecký súbor Divadla Jána Palárika v Trnave a hrala v rôznych televíznych seriáloch. Jej najvýraznejšou postavou z tohto obdobia je Nina Hodáková, podnikateľka bez morálnych zábran, v Klane.
V inscenáciách na trnavskom javisku sa objavila v rôznych žánrových dielach ako Básnik a žena, Rodinné šťastie, Manželské hry, Ružičky zo srdca, Remeselníci. Na doskách Divadla West stvárnila zaujímavé postavy v komédiách Klamárka Ketty (po obnovenej premiére v divadle Teatro Wüstenrot pod názvom Podfuk, s Marekom Majeským, Andreou Kvašňovskou, Mariánom Labudom ml. a Dorotou Letenajovou, v réžii Nikitu Slováka, ktorý je zároveň aj autorom textov piesní) a No, nie je to jednoduché, v réžii herca Ľubomíra Romana, ktorý stvárnil aj jednu z hlavných postáv.
V hraných filmoch Tango s komármi (2009) a Viditeľný svet (2011) dostala herečka takmer rovnaké úlohy osamelých žien. V prvom filme sa Tereza pokúša získať srdce Ukrajinca Bohdana (Eugen Libezňuk) u nej doma rôznymi narážkami počas inštalačných prác, v druhom chce Veronika svojho vyhliadnutého chlapa dostať za každú cenu a neodrádza ju ani dotieravé sledovanie hlavného hrdinu Olivera (Ivan Trojan). Samozrejme, ani jedna eventualita jej nevyjde a v druhej sa aj prizná: ''„Mám prácu, ktorá ma baví a na ostatné akosi neostal čas... Niekedy si myslím, že šťastie už ani neexistuje.“ (citát z filmu: Viditeľný svet'')
Sú jej bližšie komediálne úlohy, ale dokáže zahrať aj dramatické scény a nebojí sa ani spevu.
Žije v rodinnom dome neďaleko Bratislavy vo Veľkom Grobe. Jej vydatá dcéra žije v Spojených štátoch amerických, kde už má dve vnúčatá, Keifer a Rosie.
Europaio
Europaio alebo moderná indoeurópčina je rekonštruovaný umelý jazyk, ktorý v roku 2004 začali vytvárať študenti Carlos Quiles a María Teresa Batalla na univerzite v španielskom meste Extremadura. Verejnosti ho predstavili v roku 2006. Snahou tvorcov jazyka Europaio bolo vytvoriť moderný a všestranne použiteľný medzinárodný pomocný jazyk pre potreby Európskej únie.
Základ jazyka
Tvorcovia jazyka Europaio nadviazali na viac ako dvestoročnú prácu lingvistov snažiacich sa zrekonštruovať indoeurópsky prajazyk. Vychádzali z dostupných písomných pamiatok predstavujúcich najstaršie písomné záznamy všetkých skupín indoeurópskych jazykov - románskych, germánskych, keltských, slovanských, baltských, gréckych. Zo začiatku vychádzali len z európskych jazykov, v ďalšej práci však využili aj staroveké písomné záznamy indických, iránskych a anatólskych jazykov (napríklad chetitčiny), arménčiny a tocharčiny. Z týchto materiálov a s využitím poznatkov o zákonitostiach vývoja jazykov odvodili predpokladanú slovnú zásobu, morfológiu, fonológiu, vetnú stavbu a celkovo gramatiku predpokladaného spoločného prajazyka a z jestvujúcich slov odvodili nové výrazy potrebné v modernej spoločnosti. Tvorcovia jazyka Europaio síce vytvorili publikácie pre verejnosť, časť z nich je dostupná na internete, niektoré vyšli v tlačenej verzii, projekt ako taký však zatiaľ neopustil akademickú pôdu.
Cieľ
Hlavnou výhodou rekonštruovaného jazyka Europaio je jeho etnická a politická neutralita, keďže nepatrí žiadnemu konkrétnemu národu, ale vychádza z hypotetického prajazyka takmer všetkých Európanov. Mohol by byť prijateľnou alternatívou aj pre neindoeurópske národy, ako sú Baskovia a tiež ugrofínske a turecké národy žijúce v Európe. Jeho zavedením by sa teda zabránilo jazykovej diskriminácii málo rozšírených jazykov na jednej strane a dominancii najviac rozšírených jazykov na druhej stane. Jazyk Europaio by postupne mohol prevziať funkciu, ktorú v súčasnosti plní angličtina.
Keďže Európska únia má 27 členských krajín (platí pre rok 2010) a 23 oficiálnych jazykov, ktoré sú navzájom zrozumiteľné len čiastočne alebo vôbec, je nevyhnutné zamestnávať veľké množstvo prekladateľov a vynakladať značné množstvo finančných prostriedkov nielen na preklady písomných materiálov do týchto jazykov, ale tiež na vzájomné tlmočenie medzi rôznymi jazykmi. Zavedením spoločného európskeho jazyka by sa tieto peniaze ušetrili - odbúralo by sa veľké množstvo byrokracie.
Koloman Šándor
Koloman Šándor (* 23. marec 1905, Prešov – † 15. február 1984, Trenčianske Teplice) bol slovenský technik, múzejný pracovník a entomológ – hlavne lepidopterológ, menej koleopterológ. Bol členom Slovenskej entomologickej spoločnosti pri SAV.
Biografia
Narodil sa v v Prešove. Po skončení štúdií sa v svojom aktívnom veku venoval povolaniu zememerača. Neskôr, už ako dôchodca, dlhé roky pracoval ako zamestnanec Vlastivedného múzea Spiša v Spišskej Novej Vsi. Zomrel v roku 1984 v Trenčianských Tepliciach.