cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pendeli
Dejiny
Počas tureckej okupácie bolo Pendeli opustené, prežíval tu iba kláštor s pár mníchmi. V 19. storočí, po oslobodení Grécka mesto obnovili grécki pastieri - Sarakacani z neďalekého Maratónu, ktorí sa tu usadili a vytvorili tu osadu Kufos. Začiatkom 20. storočia sa v meste usadili Gréci z Kykladských ostrovov, ktorí sem prišli pracovať do mramorového kameňolomu. Neskôr sa tu usadili ďalší obyvatelia z Peloponézu a z Epiru. V Pendeli stojí aj palác z 19. storočia, Kastelo tis Rododafnis (Καστέλο της Ροδοδάφνης), ktorý navrhoval slávny grécky architekt Stamathis Kleanthis pre grófku Elizu z Piacenze.
Simon Boccanegra (opera)
Simon Boccanegra je opera Giuseppe Verdiho s prológom a troma dejstvami. Autorom libreta je F.M.Piave. Opera mala premiéru 12. marca 1857 v Benátkach. Pôvodná verzia opery mala štyri dejstvá a nemala úspech. Dej bol príliš ponurý a nejasný. V roku 1881 bola upravená a takto reevidovaná verzia mala premiéru 24. marca 1881 v Milánskej La Scale
Dej
Prológ Korzár Boccanegra miluje dcéru vládnúceho janovského dóžu Fiesca, Máriu a je ňou milovaný. Dieťa ich tajnej lásky bolo zverené do starostlivosti Boccanegrovej. Čoskoro však obaja záhadným spôsobom zmizli. Fiesco svojej dcére neodpustil. Uväznil ju, a vo väzení od žiaľu ochorela.
Kvôli Márii sa rozhodne Boccanegra postaviť na čelo vzbúrencov proti dóžovi Fiescovi. Vo chvíli, keď je ľudom zvolený za dóžu Janova, dozvedá sa, že Mária zomrela.
1. dejstvo: Po 20 rokov vedie Boccanegra správu krajiny rozumne. Do deja vstupujú nové osoby, spojené so stále tlejúcim odporom patriciov proti vláde plebejcov.
Pokúsi sa o únos Amélie, ktorú však zachráni Gabriel. Gabriel sa domnieva, že únos zosnoval Boccanegra a pripojí sa k jeho nepriateľom. Je v tom utvrdzovaný pátrom Andreasom, ktorým je vlastne bývalý dóža Fiesco.
Svedectvom Amélie však vyjde najavo, že pravým páchateľom bol Albiani, ktorý je prinútený, aby vinníka, teda sám seba, preklial.
2. dejstvo: Paolo Albiani sa spojil s Gabrielom a pátrom Andreasom aby sa pomstili Boccanegrovi. Albiani vlastnoručne prichystal pomaly pôsobiaci jed a štve Gabriela k žiarlivosti a útoku na dóžu. Ten je už úplne vo vleku patriciov a pripravuje s nimi vzburu. K útoku na Boccanegru však nedôjde, pretože Gabriel sa včas dozvie, že Boccanegra je otcom Amélie. Dóža však už vypil čašu s jedom.
3. dejstvo: Medzitým bola dokázaná vina Paola Albianiho. Je odsúdený na smrť a ľud znova prejavuje lásku nadšeným holdom Boccanegrovi. K holdu sa pridávajú aj patriciovia a tak je vzbura konečne zažehnaná. Aj Fiesco a páter Andreas sa zmierujú s Boccanegrom.
Na varovania pred Albianiho jedom je neskoro. Jed už pôsobí. Umierajúci Boccanegra prezrádza Fiescovi, že Amélia je jeho vnučka, zasnubuje Améliu s Gabrielom a odporúča ľudu aby zvolil Gabriela za svojho nástupcu.
Canny-sur-Thérain
Canny-sur-Thérain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kubánske národné vodnopólové družstvo mužov
Kubánske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kubu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Cubana de Natación (FCN). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Ameriky, aj keď sa v súčasnosti iba občas zúčastňuje medzinárodných podujatí organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 8 medailí z Panamerických hier, 10 víťazstiev na Stredoamerických a karibských hrách či bronz zo svetového pohára.
Vrcholné podujatia
Na olympijské hry sa družstvo kvalifikovalo 5-krát, naposledy v Barcelone 1992. Jeho najlepším umiestnením je 5. miesto z Moskvy 1980.
Na majstrovstvách sveta sa družstvo zúčastnilo nepretržite až do roku 1994. Najlepšie dopadlo v Kolumbii v roku 1975, keď sa dokázalo prebojovať do finálovej skupiny a skončilo celkovo na 4. mieste.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách vyhralo raz, v domácej Havane v roku 1991, keď vyhralo všetky zápasy. Získalo však ešte ďalších 7 medailí, všetky nepretržite v rokoch 1971 až 1999. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo iba raz, v roku 2005. Skončilo na ňom bronzové. Ďalej sa družstvo 11-krát predstavilo na Stredoamerických a karibských hrách a 10-krát vodnopólový turnaj na nich aj vyhralo, naposledy v roku 2006 v kolumbijskej Cartagene.
Kubánske družstvo sa 4-krát kvalifikovalo aj na svetový pohár a v roku 1981 dokázalo na ňom vybojovať bronz.
Prouza
Prouza je frýdecko-místecká rocková skupina založená v roku 1989, ktorá patrí medzi významné stálice českej rockovej klubovej scény. Na začiatku 90. rokov jej vyšli 2 albumy (V otrhaném domě, Ve dne v noci). Po dlhšej pauze (1994–2001) začala skupina znova koncertovať a v roku 2007 vyšiel nový album V tichosti.
Diskografia
Štúdiové albumy
Videoklipy
Chránená krajinná oblasť Záhorie
left|thumb|Rieka Morava medzi Slovenskom a Rakúskom
Bukoveľ
náhľad|Zjazdovky náhľad|Obytné zóny. Chaty a hotel Radisson Blu Bukovel náhľad|Snow Park Bukovel náhľad|Veľké jazero náhľad|Štyri stoličky výťah náhľad|Snehové delá
Bukoveľ je najväčšie lyžiarske stredisko na Ukrajine. Nachádza sa v blízkosti obce Poľanyca Jaremčanskej mestskej rady, v blízkosti úpätí vrchu Bukoveľ, v nadmorskej výške 920 metrov nad morom. Najvyšší bod strediska – vrch Dovha – . Sezóna trvá od konca novembra do polovice / konca apríla.
Stredisko sa nachádza v blízkosti obce Poľanyca Ivano-Frankivského okresu, od Jaremče a  juhozápadne od mesta Ivano-Frankivsk.
Horské jazero
V lete roku 2014 Bukoveľ otvoril najväčšie umelé jazero na Ukrajine:
Jazero bolo najväčším projektom rekreačného stredisku hodnotou takmer 150 miliónov hrivien.
Brehy jazera usporiadali stoličkami, zónami pre oddych a plážovou kaviarňou. Na jazere sa ponúka celý rad vodných aktivít:
Pre bezpečnosť návštevníkov pri všetkých atrakciách pracujú skúsení inštruktori, akreditovaní záchranári na pláži, zóny pre kúpanie a prevádzkovanie vodných športov sú rozhraničené. Voda v jazere je krištáľovo čistá a zohrieva sa na 20 až 22 stupňov. Medzi hosťami jazero dostalo názov Karpatské more.
Zjazdovky a vleky
Bukoveľ sa nachádza na piatich vrchoch: Dovha, Bukoveľ , Buľčynecha , Babij Pohar , Čorna Kleva ponúkajúc celkom asi  zjazdoviek (modré, červené a čierne). Na všetkých zjazdovkách pracujú snežné delá, niekoľko zjazdoviek sú vybavené stacionárnym osvetlením.
16 lyžiarskych vlekov:
Bukovel Ski School
Lyžiarska a snoubordingová škola Bukoveľ bola založená v roku 2001 manažérmi lyžiarskeho stredisku Bukoveľ a trénermi v lyžovaní a snoubordingu.
Činnosť školy je zameraná na:
Všetky inštruktori školy boli vyškolení v súlade s medzinárodnými normami školenia inštruktorov v lyžovaní a snowboardingu – ISIA.
Bukovel Bike Park
Bukovel Bike Park je cyklistický park na území turistického komplexu Bukoveľ. Park je vybavený trasami pre rôzne disciplíny športu na horských bicykloch (MTB mauntbiking): cross-country, downhill.
Bike Park ponúka 10 trás rôznych stupňov zložitosti a vzdialenosti – od prehľadných trás po downhill a super D. Počas sezóny park navštevuje viac ako 6000 návštevníkov.
Rochefort-en-Yvelines
Rochefort-en-Yvelines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grumman F6F Hellcat
Grumman F6F Hellcat („Pekelná mačka“) bolo americké palubné stíhacie lietadlo používané počas vojny v Tichomorí cez druhú svetovú vojnu.
Vznik a vývoj
thumb|left|Prototyp XF6F-1, 1942
Prvý prototyp stroja s označením XF6F-1 vzlietol 26. júna 1942. Ukázalo sa, že výkon motora Wright R-2600 je nedostatočný, preto bol nahradený výkonnejším Pratt & Whitney R-2800. Ešte ten istý rok začala sériová výroba, ktorá prebiehala v masovom počte a v roku 1943 začali byť Hellcatmi vyzbrojované jednotky na amerických lietadlových lodiach. Stroje boli neustále vylepšované, bola tiež postavená verzia nočnej stíhačky s radarom či prieskumná verzia s fotografickým prístrojom. Niektoré lietadlá boli počas Kórejskej vojny prestavané na bezpilotné lietajúce bomby (F6F-5K). Celkovo bolo vyrobených 12 275 kusov.
Bojové nasadenie
náhľad|vpravo|Alexander Vraciu v kokpite svojho F6F Hellcat, 20. jún 1944
Lietadlá Grumman F6F Hellcat spolu so strojmi F4U Corsair získali v leteckých súbojoch na mori dominantné postavenie. Hellcatom boli v Tichomorí priznané 3/4 všetkých zostrelov nepriateľských lietadiel (v rôznych prameňoch sa udáva buď 5155 alebo 5156 zostrelov japonských lietadiel). Hoci bol Hellcat dvakrát ťažší než japonské Zero, vyrovnával to silnou výzbrojou, robustnou konštrukciou, dobrou pasívnou ochranou pilota aj nádrží a konečne prepracovanou taktikou nasadenia. Vďaka Hellcatom sa vojenská situácia v Tichomorí obrátila. Američania ničili japonské stroje vo veľkom, celkový pomer strát bol 19,1:1 v prospech pilotov Hellcatov. Jedna z bitiek v Tichomorí dokonca dostala názov Veľké strieľanie moriakov pri Mariánoch. Vďaka dobrým skúsenostiam si 1100 strojov odobrala Veľká Británia. Po druhej svetovej vojne si lietadlá zakúpilo Francúzsko, ktoré ich použilo v bojoch nad Indočínou.
Technické údaje
thumb|right|F6F-3 Hellcat stíhacej letky VF-1 [[United States Navy|amerického vojenského námorníctva počas letu nad Kaliforniou, 1943]] thumb|right|Lietadlá F6F-3 Hellcat stíhacej letky VF-5 amerického vojenského námorníctva na lietadlovej lodi [[USS Yorktown (CV-10)|USS Yorktown, 31. august 1943]] 300px|right
od januára 1944 bol montovaný dvojhviezdicový osemnásťvalec (2x9 valcov) Pratt & Whitney R-2800-10W Double Wasp so vstrekovaním vody a metanolu do valcov, a s výkonom 1 640 kW (2 200 hp)
thumb|right|F6F-5 Hellcat stíhacej letky VF-12 amerického vojenského námorníctva na lietadlovej lodi [[USS Randolph (CV-15)|USS Randolph, marec 1945]]
Mijakedžima
Mijakedžima je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v súostroví Izu, asi južne od Tokia. Priemer ostrova je, najvyšší bod je nad hladinou mora. V roku 2006 bol počet obyvateľov 2884.
Na ostrove sa nachádzajú niektoré vzácne živočíšne a rastlinné druhy (napr. drozd izu), ktoré sú ohrozované ľudskou a vulkanickou činnosťou. Ostrov je súčasťou národného parku Fuji-Hakone-Izu.
Prakticky celý ostrov je tvorený stratovulkánom prevažne bazaltového zloženia, zdvíhajúcim sa z morského dna v hĺbke asi 1 200. Vrchol a svahy vulkánu sú pokryté viacerými troskovými kužeľmi, maarmi a kalderami, najväčšia má priemer, vytvorená bola pred 2 500 rokmi. V súčasnosti aktívny kráter (kaldera) Ojama vznikol poklesom počas erupcie v roku 2000. Sopečná história ostrova je bohatá, od 10. storočia bolo zaznamenaných niekoľko desiatok erupcií, posledná v auguste 2006.
Munster (Írsko)
Munster je historická írska provincia na juhu, resp. juhozápade Írska. Podľa sčítania uskutočneného v roku 2011 má provincia 1 246 088 obyvateľov, najväčším mestom je prístavné mesto Cork. Ďalšie významné mestá sú Limerick a Waterford. V súčasnosti provincie v Írsku nemajú žiadnu oficiálnu funkciu, neslúžia ani na samosprávne účely. Na vlajke provincie sú tri korunky na modrom poli, odkazujú na tri stredoveké kráľovstvá, ktoré sa tu rozprestierali v 12. storočí.
Grófstva
Munster tvorí šesť tradičných írskych grófstiev (v Írsku ich bolo do roku 1838 32): Clare, Cork (dnes je z neho vyčlenené samotné mesto Cork), Kerry, Limerick (dnes je z neho vyčlenené samotné mesto Limerick), Tipperary (dnes rozdelené na dve grófstva North Tipperary a South Tiperrary) a Waterford (dnes je z neho vyčlenené samotné mesto Waterford).
Írčina
Podľa sčítania 2011 z populácie staršej ako 3 roky (1 189 114 ľudí) ovládalo írčinu 45,2 % (537 564 obyvateľov). Niečo vyše štvrtina z nich (28,2 % – 151 721) írčinu používa iba v školstve, kde je vyučovanie írčiny povinné.
V provincii sa nachádza niekoľko gaeltachtov, v ktorých žije 9 737 ľudí s írčinou ako materinským jazykom (z celkového počtu 35-tisíc v celom Munsteri). Podľa sčítania z roku 2011 tu žije 13 193 ľudí, ktorí rozprávajú po írsky každý deň mimo vzdelávacích zariadení.
Počet Gaelscoil (škôl s vyučovacím jazykom írskym) v posledných 10 rokoch prudko vzrástol. V Munsteri sa nachádza druhý najvyšší počet základných a stredných škôl s vyučovaním v írčine (46, resp. 22) zo štyroch írskych provincií.
Politické rozdelenie
Provincia je v súčasnosti rozdelená na sedem grófstiev a tri samosprávne mestá.
Najväčšie aglomerácie (2011)
Aglomerácie nad 20-tisíc obyvateľov podľa sčítania z roku 2011:
Arunáčalpradéš
Arunáčalpradéš (hind.अरुणाचल प्रदेश - Arunáčal pradéš; po anglicky Arunachal Pradesh) je indický štát na severovýchode Indie. Na juhu susedí s Ásamom a Nágskom, na juhovýchode zdieľa hranice s Mjanmarskom, na severozápade s Bhutánom a s Tibetom na severe. Hranicu s Čínou tvorí tzv. McMahonova línia z roku 1914, ktorú Čína ale neuznáva a nárokuje si časť územia Arunáčalpradéš ako súčasť Tibetu.
Arunáčalpradéš v sanskrite znamená „krajina hôr osvetlených úsvitom“. Je to najvýchodnejšie územie Indie. Väčšina obyvateľstva má tibetsko-barmský pôvod.
Bihár (štát)
Bihár (hind.बिहार - Bihár, urd.بہار, po anglicky Bihar) je indický štát na východe Indie. Rozlohou 99 200 km² sa zaraďuje na 12. miesto a počtom obyvateľov 82 998 509 na 3. miesto v Indii. Leží medzi Západným Bengálskom na východe a Uttarpradéš na západe. Na severe susedí s Nepálom a na juhu so štátom Džhárkhand. Cez Bihár preteká zo západu na východ rieka Ganga a stredom ho rozdeľuje na dve časti.
Staroveký Bihár sa skladal z častí Anga (východ), Vidéha (sever), Magadha (juh) and Vaišálí (sever). V tomto období bol Hihár centrom moci, vzdelania a kultúry starovekej Indie. Z Magadhy vznikla prvá indická veľká ríša Maurjovská ríša a rovnako aj jedno z najrozšírenejších náboženstiev budhizmus. Maurjovská ríša zjednotila veľkú časť Južnej Ázie do centrálnej moci a hlavné mesto Patna bolo dôležitým centrom Indickej civilizácie.
V súčasnosti Bihár hospodársky zaostáva za ostatnými štátmi Indie
Curtiss P-36 Hawk
thumb|right|Curtiss Hawk 75A-3 [[Fínske vzdušné sily|fínskeho vojenského letectva, február 1943]] thumb|right|Curtiss H75-C1 [[Francúzske vzdušné sily|francúzskeho vojenského letectva]] thumb|right|Curtiss Mohawk Mk.IV [[Royal Air Force|RAF, India, január 1943]]
Curtiss P-36 Hawk, známy tiež ako Curtiss Hawk Model 75, bolo americké stíhacie lietadlo z konca 30. rokov 20. storočia. Patrilo k prvým stíhacím lietadlám novej generácie, jednoplošník s celokovovou konštrukciou, zaťahovacím podvozkom a výkonnými motormi. Lietadlo, ktoré je známe predovšetkým ako predchodca typu Curtiss P-40 Warhawk, na začiatku druhej svetovej vojny už nepatril k výkonnostnej špičke. Hoci americké armádne letectvo ho používalo len obmedzene, bojovo ho používalo Francúzsko, Spojené kráľovstvo, Fínsko, alebo Čína.
Vznik a vývoj
Lietadlo Curtiss P-36 bolo skonštruované na základe súťaže v roku 1935. Celokovové lietadlo bolo poháňané motorom R-1670 s výkonom 850 hp, ktorý bol však slabý. Rovnako nedostatočná bola aj výzbroj, ktorá sa skladala z jedného guľometu kalibru 12,7 mm a jedného guľometu kalibru 7,62 mm. Armáda typ prijala, v roku 1937 si ho objednala a o rok neskôr prichádzali k útvarom prvé stroje. Priebežne však dochádzalo k modernizácii, do lietadiel bol inštalovaný nový motor Pratt-Whitney R-1830-S1C3-G s výkonom 1050 hp, bola posilnená výzbroj.
V roku 1938 boli lietadlá dodané do Francúzska, kde sa po vpáde nemeckých vojsk stali prekvapivo zdatnými súpermi nemeckých strojov. Po páde Francúzska boli ukoristené stroje dodané do Fínska, kde bojovali proti lietadlám Červenej armády. Ďalšie stroje odobralo Spojené kráľovstvo a použilo ich v Indii a v severnej Afrike pod názvom Mohawk. P-36 boli dodávané aj do ďalších štátov. Celkom bolo vyrobených 900 kusov všetkých verzií.
Polyxo (dcéra Neila)
Polyxo alebo Polyxó (Polyxo/iný prepis: Polyxó) je v gréckej mytológii dcéra riečneho boha Neila, manželka líbyjského kráľa Danaa. Polyxo bola manželka líbyjského kráľa Danaa a matka jeho dcér, Autonoy, Theano, Élektry, Kleopatry, Eurydiky, Glaukippy, Anthéleie, Kleodóry, Euippy, Erato, Stygny a Bryky. Danaos mal päťdesiat dcér, niektoré mal so svojimi manželkami, alebo družkami. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, otca poslúchli všetky a bohovia ich preto po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Ultrapop
Ultrapop je štvrtý štúdiový album slovenskej hudobnej skupiny Hex z roku 1997.
Stig Anderson
Stig Erik Leopold "Stikkan" Anderson (* 25. január 1931, Hova, Švédsko – † 12. september 1997, Štokholm, Švédsko) bol švédsky textár, majiteľ hudobnej spoločnosti Polar Music a manažér skupiny ABBA.
Biografia
Stig Anderson vyrastal v Hova. V roku 1955 sa oženil s Gudrun Rystedtovou. V roku 1985 sa rozviedol. Z tohto manželstva pochádzajú jeho tri deti: Mária Ledino (*1957), Lasse Anderson (*1958) a Anders Anderson (*1966), doktor ekonómie a zakladateľ ceny Polar Music Prize. Stig Anderson zomrel na infarkt dňa 12. septembra 1997 vo veku 66 rokov. Jeho pohreb bol vysielaný naživo na švédskej televízii. Hrob Stiga Andersona sa nachádza na cintoríne Galärvarvskyrkogården v Štokholme. Jeho dcéra, Mária Ledino, v roku 2008 spolu s novinárom a spisovateľom Pettrom Karlssonom vydala o svojom otcovi biografickú knihu Min pappa hette Stikkan (Môj otec volal Stig).
Polar Music
Anderson patrí spolu s Bengtom Bernhagom od roku 1963 k zakladateľom hudobného vydavateľstva Polar Music. Na švédsku hudobnú scénu sa dostal veľmi skoro. Začínal ako producent, lovec talentov a príležitostný umelec. Spolu s ďalšími producentmi a spoločnosťami patrí medzi zakladateľov populárnej hudobnej scény vo Švédsku. S písaním piesní začal už v roku 1951. K prelomu došlo v roku 1959, keď pre švédsku speváčku Lill-Babsovú napísal pieseň „Är du kär i mig ännu, Klas-Göran?“ („Stále ma ľúbiš, Klas-Göran?“). V priebehu 60. rokov patril medzi najplodnejších skladateľov. Mal publikovaných viac ako 3 tisíc hudobných titulov.
Skupina ABBA
Ulvaeus a Andersson vo svojich pokusoch s komponovaním a aranžovaním pokračovali aj naďalej. Jedným z výsledkov tejto tvorby bola nahrávka „People Need Love“ z roku 1972, ktorá sa vyznačovala tým, že bola naspievaná tak, že v nej prevažovali ženské vokály. Túto pieseň vydal Stig Anderson ako singel, pri ktorom ako interpretov označil kvarteto Björn & Benny, Agnetha & Anni-Frid. Singel sa vo švédskom kombinovanom rebríčku, v ktorom boli hodnotené aj hudobné albumy dostal na sedemnáste miesto. Takéto umiestnenie už malo dosť veľký význam. Singel „People Need Love“ sa dostal aj na hudobné trhy v Spojených štátoch, kde sa umiestnil na 114 mieste v hodnotení časopisu Cashbox a na 117 mieste bol v rebríčku, ktorý uverejnil časopis Record World. Za interpretov hudobného nosiča, ktorý vydal Playboy Records boli v USA označení Björn & Benny (with Svenska Flicka). Podľa Stiga Andersona by bol singel na americkom trhu omnoho úspešnejší, keby sa ho ujal silnejší vydavateľ. Playboy Records nemal v tom čase významnejší vplyv na rádiá a distribučné spoločnosti.
V roku 1973 sa Stig rozhodol, že urobia ďalší z pokusov preraziť v súťaži Melodifestivalen. Na súťaž vybrali skladbu „Ring Ring“. Jej štúdiovú nahrávku spracoval Michael B. Tretow. Jej aranžmán bol založený na vtedy modernej metóde Philla Spectora spočívajúcej v jednoliatom súbežnom zvuku výrazného spevu a hlasných nástrojov nazývanú aj „wall of sound“. Stig Anderson zaranžoval nahrávku tiež v anglickej verzii. Jej text napísali Neil Sedaka a Phil Cody. Podľa Stigových predstáv šlo o horúceho kandidáta na víťaza súťaže. Napriek jeho predpokladom sa skladba dňa 10. februára 1973 v súťaži Melodifestivalen prebojovala na len na tretie miesto a tým skupina znovu stratila šancu zúčastniť sa aktuálneho ročníka Eurovision Song Contest. Kvarteto potom vydalo svoj debutový album, ktorý nazvali Ring Ring. Album sa veľmi dobre predával a jeho titulný singel „Ring Ring“ sa stal hitom vo viacerých krajinách Európy a aj v Južnej Afrike. Stig Anderson ale stále nebol s výsledkom spokojný, lebo za skutočný prelom kariéry skupiny by považoval jej úspechy na hudobnom trhu v Spojenom kráľovstve a USA.
Začiatkom roku 1973 si začal Stig Anderson zjednodušovať konverzáciu o skupine tým, že namiesto nekonečne dlhého názvu ju v rámci firmy, ale aj smerom k verejnosti nazýval skrátene „ABBA“. Spočiatku mal snahu názov modifikovať. V Göteborgu je významná firma na spracovanie rýb, Abba Seafood, ktorá bola v bežnej komunikácii taktiež známa pod skráteným názvom „Abba“. No túto konzerváreň mimo Švédska nepoznali a tak Anderson veril tomu, že takéto pomenovanie pre skupinu by mohlo, minimálne mimo domovskej krajiny, fungovať. V göteborských médiách dokonca v tom čase bežala čitateľská súťaž o vhodnom mene pre skupinu. Padli pritom návrhy na mená ako „Alibaba“, „FABB“ a „Baba“... celá tá súťaž bola skôr marketingovou akciou a skupina, o ktorej sa zrazu toľko v médiách diskutovalo nakoniec zostala pri súčasnom názve „ABBA“. O právach na používanie názvu prebehli s konzervárňou rokovania, ktoré skončili vzájomnou dohodou.
Napriek tomu, že sa skupina ABBA v roku 1973 cez súťaž Melodifestivalen so skladbou „Ring Ring“ nedostala na Eurovision Song Contest sa Stig Anderson nevzdával a pripravoval sa na súťaž, ktorá sa mala konať v nasledujúcom roku 1974. Ulvaeus, Andersson a Stig Anderson boli totiž presvedčení, že súťaž Eurovision Song Contest je vhodnou cestou ako na seba upútať pozornosť mimo švédskeho hudobného priemyslu. Koncom roka 1973 preto prijali pozvanie na Melodifestivalen 1974. Z viacerých pripravených nových nahrávok vybrali pieseň „Waterloo“. Koncepcia tejto nahrávky silne korešpondovala s vtedajšou popularitou anglickej glam rockovej hudobnej scény.
Národné kolo súťaže vo švédskej televízii skupina ABBA vyhrala 9. februára 1974. Bolo to ich tretie súťažné vystúpenie. Vďaka tomu mali stále nové skúsenosti, ktoré kvartetu iba pomohli pri prezentácii na Eurovision Song Contest 1974. Po ich víťazstve dňa 6. apríla 1974 získali a hneď aj využili svoju šancu účinkovať v mnohých veľmi dôležitých televíznych show. Pomohlo to singlu piesne „Waterloo“ bodovať v rebríčkoch mnohých európskych krajín. Nahrávka piesne „Waterloo“ bola prvým hitom skupiny ABBA, ktorá bola jednotkou v Spojenom kráľovstve a v Západnom Nemecku. V Spojených štátoch svojou pozíciou na šiestom mieste rebríčka Billboard Hot 100. Singel im vydláždil cestu úspechu pre vydanie ich prvého celosvetového albumu a pre ich prvé koncertné turné v tejto krajine. Pre propagáciu poslúžilo ich prvé krátke vystúpenie v americkom televíznom programe The Mike Douglas Show. Ich album Waterloo sa v rebríčku Billboard 200 dostal síce iba na 145 miesto, no americká hudobná kritika ho hodnotila veľmi pozitívne.
Počas kariéry skupiny ABBA bol Anderson spoluautorom textov viacerých hitov: „Ring Ring“, „Waterloo“, „I Do, I Do, I Do, I Do, I Do“, „Mamma Mia“, „S.O.S“, „Fernando“, „Dancing Queen“, „Knowing Me, Knowing You“ a „The Name of the Game“.
Hudobný manažér
Stig Anderson bol často označovaný za piateho člena skupiny ABBA. Pred ním bol v histórii hudobného priemyslu dávaný porovnateľný význam iba Brianovi Epsteinovi v súvislosti so skupinou The Beatles. Anderson bol vlastníkom vydavateľstva. Potom ako sa stali úspešnými dal podiely spoločnosti Bennymu Anderssonovi, Björnovi Ulvaeusovi a Michaelovi B. Tretowovi. Tretow patril medzi hlavných technikov nahrávania projektov skupiny. K najväčším oceneniam pre Andersona patrila cena od časopisu Billboard, ktorú dostal za to, že dokázal udávať trendy v populárnej hudbe.
Z komerčného hľadiska Andreson patril k dominantným postavám skupiny ABBA. Bol reprezentantom ich obchodných záujmov a dosahoval s ich majetkom aj rekordne úspešné obchody. V rovnakom čase manažoval investície z fondov a enormný príjem od Polar Music, kde mal majoritný podiel akcií. Bolo to po dohode, ktorú mali ešte z roku 1974 a pochádzal z veľkých príjmov z predaja jednotlivých nahrávok. Medzi rekordy v príjmoch kapely patrilo aj to, čo získali od Sovietskeho zväzu, kde nahrávky dodávali za barely s ropou. V polovici 80. rokov sa vplyvom zlého hospodárenia, chybných investícií, vysokým daňovým zaťažením a vzostupom úverových sadzieb značná časť imania skupiny ABBA stratila.
Andersonov kontrakt s umelcami ako aj medzinárodná distribúcia ich nosičov bola založená na vzájomnej dohode so skupinou. K problémom došlo potom, ako sa traja členovia skupiny ABBA rozhodlo, že s ním ukončia svoj obchodný vzťah. Vtedy zistili, že použil ich zmluvu na to aby sa na v priebehu rokov ich úkor obohatil odhadom o 4,5 milióna eur. Na základe toho dali zástupcovia Agnetha Fältskog Produktion AB, Mono Music AB (firma Bennyho Anderssona) a holandská holdingová spoločnosť, ktorá vlastnila práva Björna Ulvaeusa sťažnosť na okresnom súde v Štokholme. Spor bol nakoniec mimosúdne urovnaný v júli roku 1991 s tým, že podmienky dohody zúčastnené strany odmietli zverejniť.
Potom ako sa v roku 1982 presťahovala do zahraničia, Anni-Frid Lyngstadová predala všetky svoje podiely v Polar Music. Z neznámych dôvodov zostala jediným členom kvarteta, ktorý sa neuchádzala nikdy o ďalšie licenčné poplatky a ani nebol s Andersonom v žiadnom súdnom spore.
Polar Music Prize
V roku 1989 Anderson vynaložil značné finančné prostriedky z vydavateľstva Polar Records na to, aby založil Polar Music Prize. V tomto kontrakte využil svoje licenčné práva, ktoré mal a registrovanú značku ABBA za nezverejnenú sumu predal vydavateľstvu PolyGram. Bolo to krátko predtým ako ho ABBA dala pre nedoplatky na súd. Predtým Anderson licencované diela skupiny ABBA a ich sólových projektov rozpredal viacerým svetovým hudobným vydavateľstvám. V roku 1998 bol PolyGram predaný Seagramu, ktorý sa spojil s Universal Music Group, ktorá teraz vlastní celý doterajší hudobný katalóg skupiny ABBA.
Hlaváček
Hlaváček je priezvisko, pozri Hlaváček (priezvisko), napr.:
Carlepont
Carlepont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dejiny Spojeného kráľovstva
thumb|Kráľovský erb Veľkej Británie Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (po angl. United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland) je západoeurópsky štát zahŕňajúci Anglicko, Škótsko, Wales (ktoré sa nachádzajú na ostrove Veľká Británia) a Severné Írsko, a ktorý viac ako sto rokov zahŕňal tiež celé Írsko.
Tento článok sa zaoberá dejinami tohto štátneho útvaru.
Pravek
Tento text je zameraný na ostrov Veľká Británia, o praveku v Írsku pozri Dejiny Írska
Paleolit
Prvými dôkazmi o živote ľudí na území ostrova Veľká Británia sú nálezy (z roku 2002) pazúrikových nástrojov a kostí z rodu Homo (podľa veku nálezov presnejšie Človek vzpriamený alebo Človek heidelberský) v pobrežných vrstvách z Pakefieldu v Suffolku, staré asi 700 000 rokov. Ide zatiaľ o najstaršie nálezy rodu Homo v Európe severne od Álp. V tomto období bol dnešný ostrov Veľká Británia polostrovom Európy, bol s ňou spojený súšou v miestach dnešného Lamanšského prielivu. Ďalším významným nálezom je nález človeka heidelberského z obdobia približne 500 000 rokov pred Kr.
Od medziľadovej doby ipswich (riss-würm; 128 – 120 000 pred Kr.), kedy sa Veľká Británia stala ostrovom, sú dôkazy o ľudskej prítomnosti minimálne. Pred 70 000 rokmi sa v dôsledku ďalšej doby ľadovej Veľká Británia opäť stala polostrovom. Po roku 30 000 pred Kr. sa napr. vo Walese objavujú nálezy aurignacienu (Človek rozumný dnešného typu). Počas extrémne chladného štadiálu Dimlington (pred 22 000 – 13 000 rokmi) ľudia na ostrovoch opäť nežili. Cca. pred 13 000 rokmi sa ľudia do Veľkej Británie vrátili (nálezy v Goughs Cave v Somersete). V období pred 12 500 – 12 000 rokmi sa objavuje prvá typická archeologická kultúra z Británie – tzv. creswellian. Bola to kultúra lovcov sobov. Od čias tejto kultúry už bola Británia trvalo osídlená.
Neolit
Neolit sa v Británii začína okolo 4400 pred Kr., kedy mezolitické obyvateľstvo ostrova prebralo neolitický spôsob života, známy na európskom kontinente už dávno predtým (na Slovensku napr. od 5700 pred Kr.). Podľa starších názorov ako aj niektorých dnešných genetických analýz nešlo len o prebratie nového spôsobu starším obyvateľstvom, ale o príchod úplne nového obyvateľstva. Ak bolo skutočne tak, títo ľudia prišli z Pyrenejského polostrova. Obyvatelia vtedy žili najmä v západnej Veľkej Británii a Írsku (tam, kde neskôr Kelti), boli nižších postáv a tmavšej pleti, chovali zvieratá, obilniny a venovali sa hrnčiarstvu. O ich vyspelosti hovoria najmä stavby, ktoré vyžadovali spoluprácu a dobrú organizáciu. Spočiatku to boli mohyly a pohrebiská. Okolo roku 3000 pred Kr. začali stavať kruhovité stavby s priekopami. Boli to náboženské, politické a ekonomické centrá. Najznámejšie je Stonehenge neďaleko Salisbury, ktoré ale dnešnú podobu (kamene v kruhu) dostalo asi až okolo 2200 pred Kr.
Eneolit a bronzová doba
Po tejto kultúre nasledovali ďalšie a po roku 1300 pred Kr. civilizácia z hradísk začala strácať na dôležitosti a do popredia sa dostali roľníci, ktorí sa naučili obohacovať pôdu prírodnými látkami, takže sa stala úrodnejšou. Dedina a opevnené pevnosti na kopcoch sa rozšírili po krajine. Stali sa správnymi centrami území.
Železná doba (Kelti)
Kelti boli národ pochádzajúci pravdepodobne z území strednej Európy alebo dokonca ešte viac z juhu, z južných oblastí Ruska. Boli väčšinou vysokých postáv a mali tmavé vlasy. Čo sa týka technológií, boli vyspelejší ako predošlí obyvatelia Británie. Vedeli spracovávať železo a tým pádom vyrábali pevnejšie zbrane a nástroje ako bronzové. Okolo roku 700 pred Kr. začali postupne, vo viacerých vlnách prichádzať na územie Británie. Pravdepodobne vytlačili pôvodných obyvateľov na severozápad do Walesu, Škótska a Írska a osídlili južné, nižinaté oblasti. Pre britskú históriu je ich príchod dôležitý, lebo sú predkovia mnohých dnešných obyvateľov Walesu, Cornwallu a Írska. Keltské jazyky sú v jednotlivých oblastiach stále používané, hoci je úradným jazykom na celom území angličtina. Nie je isté, či Kelti prišli ako mierumilovní osadníci alebo s cieľom vojnového ťaženia. Spočiatku žili všetky keltské skupiny rovnakým spôsobom, až okolo roku 500 pred Kr. sa objavili rozdiely medzi severozápadom a juhovýchodom ostrova. Boli rozdelení na viacero kmeňov, na čele ktorých stál náčelník z danej rodiny alebo kmeňa. Voľba prebiehala buď súbojom medzi jednotlivcami alebo hlasovaním.
Kelti pokračovali v poľnohospodárskych tradíciách ľudí pred nimi, ale vďaka železu zlepšili spôsob obrábania pôdy. To im umožnilo dopestovať bohatšiu úrodu. Taktiež budovali pevnosti na kopcoch, ktoré sa stali centrami lokálnych skupín. Kmene medzi sebou obchodovali a vytvárali tak vzájomné sociálne a politické vzťahy. Dve najvýznamnejšie obchodné centrá boli na mieste hlavných miest dnešného Anglicka a Škótska. Ako platidlo používali železné tyče, kým ich nenahradili mincami aké sa používali aj v Galii.
Kmene boli vedené družinou bojovníkov, veľmi dôležitú úlohu zohrávali kňazi – druidi. Mali vedomosti zo všetkých oblastí dôležitých pre život kmeňa ako napríklad história, právo a medicína.
Čo sa týka postavenia žien, v tomto období mali viac voľnosti ako v nasledujúcich storočiach. Dokonca niektoré kmene mali ako náčelníčky ženy. Napríklad Boudica sa postavila na čelo kmeňa po smrti svojho muža. V roku 61 pred Kr. viedla kmeň do boja proti Rimanom, ktorí si postupne začali pripájať keltské územia k svojej ríši. Tým sa začala rímska nadvláda, ktorá trvala niekoľko nasledujúcich storočí.
Rímska doba
V prvom storočí po Kr. Rimania začali podnikať výboje a postupne si k svojej ríši pripojili väčšinu Európy. Postupne prenikli aj na Britské ostrovy, kde žili keltské kmene. Hnala ich túžba po nových územiach, ale aj dobrá rozvinutá poľnohospodárska produkcia Keltov, v ktorej Rimania videli lacný zdroj obživy pre svoje vojsko. Ako prvý prenikol na územie Veľkej Británie Iulius Caesar okolo roku 55 pred Kr., ale trvalo takmer sto rokov, kým Rimania získali väčšinu územia pod svoju kontrolu (okolo roku 43 po Kr.). Okrem pár výnimiek (ako napríklad povstanie vedené Boadicceaou v roku 60 – 61 po Kr.) postupovali pomerne ľahko, lebo mali lepšie organizovanú a vyzbrojenú armádu a Keltské kmene bojovali aj medzi sebou.
Rimania neboli len krutí dobyvatelia, ale v skutočnosti priniesli do Británie aj veľa dobrého. Upevnili novú kultúru a naučili pôvodných keltských obyvateľov čítať a písať. Gramotnosť sa šírila najmä medzi vyššími vrstvami spoločnosti, obyvateľmi miest a vlastníkmi pôdy, ktorý sa navyše začali učiť latinský a grécky jazyk. Rimania zakladali nové mestá, mnohé na miestach pôvodného osídlenia. V týchto mestách sídlili vojenské posádky, ktoré pomáhali udržiavať poriadok. Rozlišovali sa tri typy miest. Coloniale boli mestá obývané rímskymi usadlíkmi. Municípiá (lat. municipia) boli mestá so zmiešaným obyvateľstvom, ktorému bolo priznané rímske občianstvo. Civitas boli mestá s pôvodnými keltskými obyvateľmi. Celkovo Rimania vytvorili okolo 20 väčších miest s kamenným opevnením. Pospájané boli cestami, ktorých trvácnosť dokumentuje fakt, že mnohé z nich sú základmi ciest používaných dodnes. Londýn bol už vtedy veľkým mestom a dôležitým obchodným centrom Severnej Európy, pretože Británia produkovala dostatočné množstvo obilnín na export. Takisto v jazyku sa zachovali pozostatky z rímskych čias. Mnoho slov najmä z oblastí obchodu, domáceho života a názvy miest je rímskeho pôvodu. Nadvláda Rimanov v Británii trvala až do krízy rímskeho cisárstva v 4. storočí. Rímske vojsko čoraz ťažšie odolávalo útokom keltských kmeňov z Kaledónie. Takisto germánske kmene Sasov a Frankov znamenali ďalšiu hrozbu. Roku 409 boli posledné zvyšky rímskeho vojska stiahnuté z Británie a s nájazdmi Germánov si Kelti museli poradiť sami.
Sasi
Bohatstvo a dobré poľnohospodárske podmienky na ostrovoch boli lákadlom pre germánske kmene, ktoré od začiatku 5. storočia prichádzali na územie Veľkej Británie. Okolo roku 430 po Kr. sa začali trvalo usadzovať. Pochádzali zo severnej Germánie a Škandinávie a delili sa na tri najvýznamnejšie kmene. Anglovia (odtiaľ názov Anglicko) osídľovali juh a stred územia. Juti oblasť okolo Kentu a Sasi stred územia medzi osadami Anglov a Jutov. Pravdepodobne prišli pre spomínanú prosperitu Británie, ale niektoré zdroje hovoria, že ich dokonca pozvali samotní Kelti, lebo po odchode Rimanov nemal kto vládnuť a zjednocovať jednotlivé, stále súperiace kmene. Celkovo je toto obdobie známe iba útržkovite, informácie boli spísané mníchmi a kronikármi žijúcimi o niekoľko storočí neskôr.
Kelti sa snažili odolávať týmto nájazdom, ale postupne boli vytláčaní viac a viac na západ. Nakoniec po roku 570 boli vytlačení do Walesu, Škótskych nížin a Cornwallu. Kmene, ktoré zostali na saskom území padli do otroctva. Preto sa zachovalo len málo pozostatkov keltskej kultúry, kým vplyv saskej kultúry je stále viditeľný; napríklad aj v modernej angličtine je mnoho slov saského pôvodu. Takisto pretrvali prvky z oblasti štátnej správy a riadenia štátu.
Krajina bola rozdelená na viacero menších kráľovstiev. V 7. storočí sa ich počet ustálil na 7: Objavili sa prvé pokusy o ich zjednotenie. Prvým známym zjednotiteľom bol kráľ Offa, vládca Mercie v rokoch 757 – 796. Svoju moc dokumentoval postavením obranného valu pozdĺž hranice s Walesom na ochranu pred Keltmi. V tomto období vznikol aj tzv. Witan – akýsi poradný orgán panovníka, ktorý sa sformoval z rady starších v predchádzajúcich obdobiach. Pomáhal formovať zákony a určovať právomoci vládcu. Takisto mal hlavné slovo pri zosadení a výbere panovníka (v tomto období sa kráľovský titul ešte nededil automaticky z otca na syna, ale Witan určoval vhodného následníka trónu). Napriek snahám sa Offovi nepodarilo zjednotiť celé Anglicko a po jeho smrti moc Mercie upadla.
Sasi priniesli modernizáciu aj do oblasti štátnej správy. Krajinu rozdelili na grófstva, na čele ktorých bol gróf, kráľovský miestodržiteľ. Takisto sa zlepšila úroveň poľnohospodárstva vynájdením výkonnejšieho pluhu. Vznikol aj nový trojpoľný systém obrábania pôdy. Vďaka týmto zmenám sa zlepšila spolupráca ľudí pri práci, lebo ťažký pluh a voly si nemohol dovoliť každý. Centrom bol dom oblastného veľkostatkára, kam dedinčania chodili splácať dane a bol aj správnym a vojenským centrom. Tieto zmeny priniesli aj negatívum a to bolo delenie obyvateľstva na jednotlivé vrstvy. Na čele spoločnosti bol kráľ, potom grófi, veľkostatkári a vojenskí velitelia. Najnižšie boli roľníci, ktorí boli pre nedostatočnú gramotnosť často vykorisťovaní miestnymi veľkostatkármi.
Kresťanstvo
Do Británie začalo toto náboženstvo prenikať už ku koncu Rímskej nadvlády, lenže Sasi vyznávajúci staré germánske kulty vytlačili Keltov a tak sa kresťanstvo šírilo len v malej miere medzi keltskými kmeňmi. Prvé kláštory sú známe z územia Walesu. V 6. storočí pápež Gregor Veľký poslal mnícha Augustína (neskôr sv. Augustín z Canterbury), aby šíril kresťanstvo aj medzi Sasmi. Augustín bol vymenovaný za arcibiskupa v Canterbury, hlavnom centre Kentu – kde boli dobré podmienky, keďže manželka miestneho kráľa bola kresťanka. Lenže táto forma kresťanstva sa uchytila len medzi vyššími vrstvami spoločnosti, k roľníkom neprenikla. Vtedy keltskí mnísi opustili kláštory a z dediny do dediny rozširovali kresťanské učenie medzi prostý ľud, ktorý ho od nich prijal radšej ako od zbohatlíckych biskupov žijúcich za múrmi kráľovských palácov. Tak vnikli 2 odrody cirkvi – rímska a keltská. Kríza vyvrcholila hádkou o dátum Veľkej Noci. Roku 663 bola definitívne uprednostnená rímska cirkev a keltská upadla. Neskôr sa kresťanstvo rozšírilo aj do ostatných, kontinentálnych častí Germánie.
Rozvoju cirkvi napomáhali aj saskí králi, ale aj ich moc bola upevňovaná podporou cirkevných hodnostárov a pápeža, ktorý mal v období "temna" veľkú autoritu aj medzi európskymi panovníkmi. Boli založené ďalšie kláštory napr. Westminster, duchovné a vzdelanostné centrá. Mnísi šírili vzdelanie aj medzi obyčajnými obyvateľmi, lebo gramotnosť sa v spoločenskej hierarchii stala významnou. Moc sa dostávala do rúk tých, ktorí vedeli čítať a písať, čím sa len prehlbovali rozdiely medzi spoločenskými vrstvami. Rozvoj kláštorov napomáhal aj rozvoju obchodu. V tejto dobe hlavnú časť anglického exportu tvorila vlna, syry, hrnčiarske a kováčske výrobky, ryby a šperky.
Vikingovia
Koncom 8. storočia prosperita Britských ostrovov začala lákať ďalších osadníkov. Boli to Vikingovia, bojovníci a moreplavci. Pôvodne obývali územia v dnešnom Dánsku a Nórsku. Mali vlastné kráľovstvá, z nich najsilnejšie bolo dánske. Boli to dobrí, ale krutí bojovníci. Takisto sa preslávili svojim námorníctvom. Stavali ľahké lode, tzv. drakkary, ktorými brázdili moria. Okolo roku 1000 sa dostali až na územie dnešnej Ameriky. Živili sa poľnohospodárstvom, rybolovom a lovom zvierat. Na svojich výpravách ukoristili mnoho bohatstva a otrokov. Je viacero dôvodov, prečo sa rozhodli obsadiť Britániu. Jedným z nich sú už spomínané výhodné poľnohospodárske podmienky (určite priaznivejšie ako v Škandinávii). Ďalšie zdroje uvádzajú, že časť vikingského obyvateľstva mala nezhody s panovníkom a boli vyhostení. Možno ich zlákalo bohatstvo britských kláštorov, ktoré boli ľahkou korisťou, alebo len chceli rozšíriť svoje obchodné styky.
Prvý raz sa na anglickom pobreží objavili koncom 8. storočia. Okrádali a zabíjali obyvateľstvo (alebo ho brali do otroctva) v osadách na pobreží; ich cieľom boli hlavne kláštory (Vikingovia ešte neboli kresťania, vyznávali staré severské náboženstvo). Postupne ostávali v Anglicku dlhšie a dlhšie, dokonca žiadali od Sasov výkupné, aby sa ochránili pred ďalšími útokmi. Roku 842 dobyli Londýn a postupovali ďalej. Anglické kráľovstvá, stále súperiace medzi sebou, sa proti útočníkom neboli schopné zjednotiť. Dáni obsadili Nurthumbriu a dobyli York (865). V tomto období aj oni prijali kresťanstvo a pokojne sa usídlili na obsadenom území, podnikajúc ďalšie výboje.
Najsilnejším saským kráľovstvom v tomto období bol Wessex. Jeho vládca Alfréd Veľký, ktorý sa stal kráľom po svojom neschopnom bratovi Ethelredovi roku 871 vyhral bitku proti Vikingom. Keď si ostatné kráľovstvá uvedomili hrozbu zániku, podarilo sa mu zjednotiť zvyšok Anglicka a sám sa postavil do čela armády s cieľom zabrániť Vikingom ovládnuť zvyšok krajiny. Lenže po počiatočných úspechoch utrpel roku 876 porážku a musel platiť výkupné za mier. V bitke pri Ethandune roku 878 porazil vojsko dánskeho kráľa Guthruma a v roku 886 znova obsadil Londýn. Uzavrel s nepriateľmi dohodu: Vikingovia si ponechali územie na severe a východe Británie, nazývané Danelaw – oblasť, kde platilo dánske právo a vládol dánsky kráľ; na zvyšnom území vládol Alfréd. Za jeho vlády krajina prekvitala, podporoval šírenie kresťanstva a vzdelanosti. Takisto dal postaviť sieť hradov a opevnení na ochranu pred nepriateľmi. Po jeho smrti nastúpil na trón jeho syn Eduard I. Starší (899 – 924), ktorý ešte pripojil územie južne od rieky Humber a východne od Walesu. Takisto ovládol Merciu. Jeho nástupcovia posunuli hranice ešte ďalej na sever, roku 954 obsadili aj dovtedy vikingský York.
V roku 955 Dáni znova začali podnikať výboje na západ. Anglický kráľ Ethelred Mierumilovný im nebol schopný čeliť, a tak im zaplatil, aby nechali krajinu na pokoji (hoci len na určitý čas). Na tento účel uložil obyvateľom zvláštnu daň, tzv. Danegeld. Bol to začiatok pravidelného daňového systému, ktorý zabezpečoval peniaze na financovanie armády. Po Ethelredovej smrti napriek platbám Dáni kontrolovali väčšinu územia a v krajine vládol chaos. Witan sa rozhodol dať kráľovskú korunu dánskemu vládcovi Knutovi (známy aj ako Canut), ktorý nastolil poriadok, aj keď pod nadvládou Vikingov. Po ňom vládol jeho syn, ktorý však nečakane zomrel roku 1040. Witan následne korunu prisúdil Eduardovi, synovi Ethelreda Mierumilovného.
Wales, Írsko, Škótsko
Írsko nikdy nebolo ovládané ani Rimanmi, ani Sasmi. Malo svoju vlastnú kultúru, tiež založenú na systéme rodových zoskupení s riadne volenými kráľmi. Silným fenoménom bolo kresťanstvo, hlavným šíriteľom bol svätý Patrik, dodnes patrón Írska. Kláštory vznikali hlavne pozdĺž pobrežia. Toto pokojné obdobie skončilo príchodom Vikingov. Títo priniesli do života Keltov nový politický aj ekonomický rozmer. Zakladali prístavy a obchodné centrá ako napr. Dublin. Aj Írsko bolo istý čas zjednotené (1002 – 1014) pod kráľom Brianom Borum, ktorý je dodnes považovaný za jedného z najväčších írskych vládcov. Aj on však padol v boji s Vikingami. Nakoniec Írsko ovládli Normani.
Vďaka svojej geografickej polohe malo Škótsko viac druhov obyvateľstva. Členilo sa na 2 oblasti. Na úrodných nížinách žili najmä obyvatelia britského pôvodu, spôsobom života podobní Angličanom. Na severe vo vysočinách žili kmene späté svojimi rodovými tradíciami v tzv. klanoch. Jednými z nich boli Piktovia, hovoriaci keltským jazykom. Ďalej tu žili Škóti. Roku 843 boli Škóti a Piktovia zjednotení škótskym kráľom. Neskôr sa k nim pridali aj obyvatelia z nížin. Tieto tri skupiny sa spojili z viacerých dôvodov. Zdieľali spoločnú keltskú kultúru, ekonomika a hospodárstvo záviselo na chove zvierat, vyznávali kresťanstvo a mali spoločných nepriateľov. Škótsko sa takisto nevyhlo útoku Vikingov, no väčšou hrozbou boli Angličania; anglický kráľ si robil zálusk na škótsku korunu. Roku 934 Wessexská armáda Škótov porazila a vytlačila viac na sever. Škóti nekládli veľký odpor a táto ľahostajnosť sa im spočiatku vyplácala; Angličania sa stiahli a na istý čas žili v mieri.