cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novembrové povstanie
Situácia v Poľsku pred začiatkom novembrového povstania v roku 1830
Po zániku nezávislého Poľsko-litovského kráľovstva v troch deleniach jeho územia medzi mocnosti Prusko, Rusko a Rakúsku monarchiu v rokoch 1772, 1793 a 1795 bola nezávislosť Poľska čiastočne obnovená v roku 1807 z moci francúzskeho cisára Napoleona I. Bonaparta, ktorý po porážke pruskej armády vo vojne v rokoch 18061807 vytvoril z časti pruského záboru poľského územia tzv. Varšavské kniežatstvo. Malo rozlohu a za jeho vládcu bol povolaný saský kráľ Fridrich I. August. Kniežatstvo dostalo aj liberálnu ústavu, ktorá bola kombináciou poľskej májovej ústavy z roku 1791 a niektorých ustanovení Napoleonovho Občianskeho zákonníka z roku 1804. Po porážke Rakúskej monarchie v roku 1809 sa územie kniežatstva zväčšilo ešte o časť Západnej Haliče (región), ale jeho existencia v podstate skončila s pádom Napoleona I. Bonaparta. Územie Varšavského kniežatstva už v roku 1813 obsadila ruská armáda, ktorá po porážke Napoleonovej armády v Rusku v roku 1812 pokračovala v jej prenasledovaní. Viedenský kongres napokon v roku 1815 z časti Ruskom zabraných území znovu obnovil Poľské kráľovstvo, ale v podstate len formálne, pretože jeho teritórium bolo spojené personálnou úniou s Ruským impériom. Poľským kráľom sa tak stal ruský cár Alexander I. (Rusko). Hoci Alexander I. už nebol takým reformátorom, akým sa javil byť v rokoch svojej mladosti, Poliakom sľúbil dať podobné práva definované v konštitúcii (ústave), akým sa tešili v časoch existencie Varšavského kniežatstva. V roku 1815 bola ústava v Poľsku skutočne vyhlásená, ale už o krátky čas začali byť jej jednotlivé body porušované. Zaslúžil sa o to aj samotný cársky miestodržiteľ, ktorým bol generál Józef Zajączek (17521826), niekdajší radikálny jakobín a spolubojovník Tadeusza Kościuszka v ním vedenom povstaní proti Rusom v roku 1794. Zajączek sledoval osobné záujmy a zjavne sa rozhodol, že pre neho osobne bude lepšie spolupracovať so staronovými pánmi ako trieť biedu v exile, čo bol údel T. Kościuszka, ktorý zomrel v roku 1817 v Švajčiarsku v meste Solothurn.
V Poľsku a na Litve sa postupne formovala vrstva uvedomelej inteligencie, či už z prostredia šľachty alebo miest, ktorá čoraz naliehavejšie volala po dodržiavaní udelených slobôd a po rozvoji národného života v rovine školskej a kultúrnej. Študenti univerzít začali zakladať tajné spolky, ktoré mali spočiatku skôr literárny a diskusný charakter, ale neskôr sa niektoré zmenili na vplyvné politické organizácie. V litovskom meste Vilnius sa napríklad vytvoril Spolok filomatov, ktorého členom bol aj romantický básnik Adam Mickiewicz (17981855). Ruská tajná polícia ale začala aktivity týchto spolkov sledovať a postupne rozkladať.
Poľská šľachta žijúca v ruskej časti bývalého Poľska bola spočiatku voči novej vláde lojálna, aj vďaka udelenej ústave a možnosti uplatnenia v armáde a v štátnych úradoch. Ale od 20-tych rokov sa začal tento vzťah meniť. Už 15. júna 1819 bola ruskou vládou v Poľsku obmedzená sloboda tlače a zavedená cenzúra. 10. mája 1820 bolo zakázané slobodné zhromažďovanie sa a tajné spoločenstvá, čo sa týkalo aj početných slobodomurárskych lóží. Smutný osud poľských slobodomurárov dokladá príbeh Waleriana Łukasińskiego (17861868), ktorý bol v roku 1822 uväznený a prevezený do Šlisseľburskej pevnosti, kde počas štyridsaťšesťročného väznenia na samotke prišiel o rozum. Agilný minister polície Nikolaj Nikolajevič Novosiľcev (17611838) prenasledoval všetky tajné spolky a intelektuálov. Začiatkom roku 1825 boli cárom zakázané aj verejné zasadnutia poľského snemu (sejmu). K zhoršeniu vzájomných vzťahov došlo po smrti Alexandra I. koncom roku 1825. Najväčšie nepokoje panovali v armáde, ktorej vrchným veliteľom bol Alexandrov brat Konštantín Pavlovič. Konštantín sídlil vo Varšave a dokonca tu uzatvoril morganatický sobáš s poľskou šľachtičnou Joannou Grudzińskou. V poľskom vojsku však zavádzal pruskú disciplínu a tvrdé telesné tresty, bežné v ruskej armáde. Už v roku 1828 proti nemu vzniklo sprisahanie dôstojníkov, na čele ktorého stál istý Piotr Wysocki (17971875). Poliaci sa tiež nádejali, že nový cár Mikuláš I. (mladší brat Alexandra a Konštantína) sa pokúsi získať a pripojiť späť k Poľsku územia, ktoré boli zabrané ďalšími dvomi mocnosťami – Rakúskou ríšou a Pruskom. To sa ale ukázalo byť nereálne, čo znížilo už aj tak malú Mikulášovu popularitu.
V lete roku 1830 sa prehnala Parížom tzv. júlová revolúcia, ktorá zvrhla z tónu posledného kráľa z bourbonskej dynastie Karola X. a na trón sa dostal liberálnejšie zmýšľajúci Ľudovít Filip Orleánsky. V auguste a septembri toho istého roku došlo k povstaniu belgického ľudu proti holandskej nadvláde, ktoré vyvrcholilo v novembri zvolaním národnej vlády, vyhlásením liberálnej ústavy a zbavením trónu holandského kráľa Viliama I. Belgicku bola získaná nezávislosť potvrdená 20. decembra 1830 piatimi európskymi mocnosťami na diplomatickej konferencii konanej v Londýne. Tieto územno-politické zmeny boli ale v rozpore so základnými ustanoveniami iného spolku európskych mocností, tzv. Svätej aliancie. Kolidovali najmä s prvým a hlavným uznesením, že mocensko-politické zmeny v Európe nebudú realizované revolučnou cestou a že neohrozia mocenskú rovnováhu. Svätá aliancia, dielo cára Alexandra I. a rakúskeho ministra Klemensa Metternicha, sa pod vplyvom udalostí v Grécku (kde tiež prebiehal úspešný národnooslobodzovací boj), Francúzsku a Belgicku pomaly začala drobiť. Mikuláš I., verný svojmu ultrakonzervatívnemu presvedčeniu, sa však pokúsil zostaviť intervenčné vojsko, ktoré chcel vyslať na potlačenie revolúcie v Paríži, ale tieto plány boli v Poľskom kráľovstve negatívne prijímané a vlastne prispeli k výbuchu novembrového povstania.
Vojenský priebeh novembrového povstania
náhľad|Detronizácia cára Mikuláša I. z poľského kráľovského trónu Vo Varšave v noci z 29. na 30. novembra napokon vypuklo povstanie mešťanov a vojakov tamojšej poľskej posádky, ktoré vošlo do dejín podľa mesiaca, v ktorom začalo. Povstalci ovládli Varšavu, vytvorili dočasnú vládu a za „diktátora“ si zvolili generála Józefa Chłopického. Poľský snem 25. januára 1831 detronizoval ruského cára Mikuláša I. z poľského trónu a začala sa pripravovať voľba nového kráľa. Časť šľachty uvažovala aj o možnosti kandidatúry legitímneho syna Napoleona Bonaparta, ktorého mal z manželstva s Máriou Lujzou Rakúskou. Syn, ktorý mal prezývku Orlík, žil na dvore vo Viedni, ale trpel tuberkulózou (umrel v roku 1832).
Ešte skôr, ako sa stihli prípravy na voľbu kráľa zrealizovať, sa na jar 1831 začala ruská ofenzíva proti poľským ozbrojeným oddielom. Ruské vojská viedol poľný maršal Ivan Dybič. Po niekoľkých úspechoch boli poľské vojská zatlačené do defenzívy a napokon koncom mája porazené v bitke pri Ostrolęke. Ruská armáda začala v auguste pod velením Ivana Paskeviča obliehať aj Varšavu. Slabé rady obrancov nemali proti dobre vyzbrojeným a vycvičeným vojskám šancu na úspech. Varšava bola dobytá dňa 8. septembra 1831 a po jej páde začalo povstanie pomaly vyhasínať. 21. októbra 1831 kapitulovala aj posledná povstalecká posádka v pevnosti mesta Zamość, niektoré poľské oddiely sa Rusom bránili ešte v novembri 1831.
Dôsledky novembrového povstania
Po potlačení novembrového povstania si ruský cár Mikuláš I. (Rusko) ponechal titul poľského kráľa, ale poľská autonómia ostala po povstaní značne oklieštená. Bol zrušený snem a samostatná poľská armáda, medzi Poľskom a Ruskom došlo k reálnej politickej únii. Pomsta mala však aj inú podobu – v roku 1834 bola medzi oboma krajinami zavedená colná bariéra, čo veľmi poškodilo poľské hospodárstvo. Politické slobody boli maximálne ohraničené a tajné spolky zakázané. Mnohí intelektuáli odišli radšej do exilu, kde čakali na ďalšiu príležitosť k vystúpeniu proti ruskému jarmu (do cudziny odišlo viac ako päťtisíc ideových vodcov a vojenských veliteľov). Mickiewicz napríklad žil dlhé roky v Paríži, ale nakoniec zomrel v tureckom Istanbule, kde sa snažil zorganizovať ďalšie jednotky na boj proti ruskej nadvláde. Súdy týchto emigrantov odsúdili v neprítomnosti na smrť a boli im zhabané majetky. Mnohí radoví vojaci boli násilím vtelení do ruskej armády, prípadne boli poslaní do vyhnanstva na Sibír.
Povstanie malo aj medzinárodné politické dozvuky – monarchovia troch mocností, ktoré sa zaslúžili o zánik nezávislého Poľska (teda rakúsky cisár František I., ruský cár Mikuláš I. a pruský kráľ Fridrich Viliam III.), sa stretli v roku 1833 v českom meste Mnichovo Hradiště (dobovo v nemčine Münchengrätz), kde sa zaviazali k uznaniu a nenarušiteľnosti hraníc nimi zabraných poľských území. Zároveň mali monarchovia Pruska, Ruska a Rakúskej monarchie spolupracovať pri potláčaní tajných politických spolkov a všetkých hnutí usilujúcich sa o znovuobnovenie Poľska.
Miestodržiteľom v Poľsku sa stal generál Ivan Paskevič, ktorý získal titul kniežaťa varšavského. Pokoj v Poľsku strážila stotisícová ruská armáda, v roku 1832 bola odvolaná ústava z roku 1815 a pre istotu bol v roku 1833 zavedený mimoriadny stav, ktorý bol zrušený až po porážke Ruska v krymskej vojne. Poľské kráľovstvo muselo dokonca zaplatiť Rusku vojnové kontribúcie vo výške 22 miliónov rubľov, hoci ročný rozpočet kráľovstva nebol vyšší ako 10 miliónov rubľov. V Poľskom kráľovstve sa začalo masívne porušťovanie, a to aj na univerzitách. Rusifikácia sa prejavila aj v administratívnom delení tým, že v roku 1837 boli tradičné poľské vojvodstvá nahradené ruskými guberniami. Navyše tridsať rokov sa ruskej cárskej moci podarilo držať situáciu v obsadenom Poľsku pod kontrolou. V roku 1863 však vybuchlo ďalšie a ešte mohutnejšie povstanie za nezávislosť Poľska (tzv. januárové povstanie).
Černuc
Černuc je obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 980 obyvateľov, z toho 478 mužov a 502 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,7 roka).
TV Nova (Pula)
TV Nova je lokálna televízia, ktorá vysiela z mesta Pula v Chorvátsku.
Televízia začala vysielať 26. apríla 1996. Od svojho vzniku bola dielom všetkých lokálnych televízií v Chorvátsku: CCN, NUT a Kanal 5.
TV Nova svojim signálom pokrýva celú južnú Istriu.
Zöbern
Zöbern je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Neunkirchen.
Ouzouer-le-Marché (kantón)
Ouzouer-le-Marché je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Profondeville
Profondeville je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Tarquimpol
Tarquimpol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Profondeville
Obyvateľstvo
Obec má približne 11 598 obyvateľov (2010).
Saint-Romain (Côte-d’Or)
Saint-Romain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Tarquimpol
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Romain (Côte-d’Or)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tarquimpol
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Romain (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
.22 Long Rifle
náhľad|250px|Rôzne prevedenia náboja .22 LR
Nízka cena, minimálny spätný ráz a nízky hluk sú to, čo robí tento náboj ideálnym nábojom pre rekreačnú streľbu. Tento náboj sa často kupuje vo veľkých baleniach.
Romorantin-Lanthenay-Nord
Romorantin-Lanthenay-Nord je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho päť obcí.
.22 Long Rifle
Náboj .22 LR je k dispozícii v širokej škále variant a vo veľmi širokom cenovom rozpätí. Váha guľky sa pohybuje od 30 do 60 grainov (1,9 – 3,9g) a úsťová rýchlosť strely od 110 do /s.
Výkon
Náboj .22 LR má efektívny dostrel. Na vzdialenosť viac ako dochádza z hľadiska vonkajšej balistiky k veľkému prepadu strely, ktorý sa pri mierení len ťažko kompenzuje. Presnosť je dobrá, ale nie výnimočná.
Čo sa týka trajektórie strely, v 50 yardoch dochádza k stúpaniu 2,7" a k prepadu 10,8" v 150 yardoch. V 100 yardoch je to 0"
Varianty
náhľad|.22 Long Rifle Existuje veľké množstvo variant tohto náboja. Väčšinou sa delia do 4 skupín:
Úsťové rýchlosti sú veľmi závislé na mnohých faktoroch. Hlavne to je dĺžka hlavne. Vyššie uvedené rýchlosti sú „typické“ rýchlosti.
Špecifikácia
Štandardné rozmery sú:
Kirov (Kirovská oblasť)
Kirov (rusky: Ки́ров) je krajské mesto v Rusku; leží na severovýchodnej európskej časti zeme (896 km od Moskvy). Mesto bolo tiež známe pod menom Chlynov (do r. 1781) a Viatka (1781–1934). Mesto má 464 600 obyvateľov.
História
Sídlo založili novgorodskí obchodníci v roku 1181 ako pevnosť Chlynov západne od Uralu. Ako mesto sa spomína v dokumentoch z roku 1374; od roku 1489 bolo súčasťou Moskovského kniežatstva. Ako súčasť Kazanského kaganátu (14381552) nieslo mesto názov Hılın.
V roku 1781 Katarína Veľká mesto premenovala na Viatka a spravila z neho centrum samostatnej gubernie. Viaceré osobnosti sem boli poslané do vyhnanstva, napr. Alexandr Gercen, Alexandr Vitberg alebo Michail Saltykov-Ščedrin. Na konci 19. storočia bola Viatka dôležitou zastávkou na Transsibirskej magistrále. V roku 1934 bolo mesto premenované po sovietskom vodcovi Kirovovi, ktorý bol dva roky predtým zavraždený.
Charakter mesta
Mesto sa nachádza na rieke Viatka, obklopené lesmi. Prevažuje tu ľahký priemysel – spracovanie dreva, kožušiny a výroba poľnohospodárskych strojov. Sú tu tiež vysoké školy, múzeá, divadlá, opery a baletná scéna. Do mesta sa dá dostať letecky, mestskú dopravu tu zastupujú trolejbusy a autobusy.
Konferenčný systém
Konferenčný systém môže byť:
Guillaume Bigourdan
Guillaume Bigourdan (* 6. apríl 1851, Sistels, Francúzsko – † 28. február 1932, Paríž) bol francúzsky astronóm.
V roku 1877 ho Félix Tisserand vymenoval za astronóma asistenta na Toulouskom observatóriu. V roku 1879 odišiel spolu s Tisserandom na Parížske observatórium kde sa neskôr stal riaditeľom. Od roku 1903 bol členom Úradu pre zemepisné dĺžky a od roku 1904 členom Académie des sciences. V rokoch 1919–1928 bol riaditeľom Medzinárodnej časovej ústredne.
Venoval sa určovaniu polohy hmloviny 6380. Študoval pohyb a snažil sa predpovedať ich budúce správanie. Objavil pritom približne 500 nových objektov. V roku 1902 spolupodieľal sa na snahe zmerať vzdialenosť medzi Londýnom a Parížom. Popísal metódu pre nastavenie teleskopu, nazvanú po ňom Bigourdanova metóda.
V roku 1919 sa stal laureátom Gold Medal of the Royal Astronomical Society.
Bol ženatý, mal dcéru Amédée Mouchezovú.
Gruchet-Saint-Siméon
Gruchet-Saint-Siméon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henrik Carl Peter Dam
Do roku 1940 profesor v Kodani, potom v USA, a v rokoch 19461965 znova v Kodani. Skúmal najmä vitamíny, tuky, steríny, metabolizmus a výživu.
Je spoluobjaviteľom vitamínu K (1934), za čo spolu s E. A. Doisym (ktorý neskôr opísal štruktúru tohto vitamínu) dostal roku 1943 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.
Filip Skrbenský
Barón Filip Skrbenský z Hříště (nem. Philipp Freiherr Skrbensky von Hriste) (* 1838 - † 27. február 1914) bol šlachtic, cisársko-kráľovský komorník, člen rádu maltézskych rytierov a nadporučík u dragúnov. right|thumb|Hrobka Filipa Skrbenského right|thumb|Detail z hrobky
Rodina
Rodina Skrbenská pochádza z Moravy. Svoje meno prijala podľa obce Skrbeň s hradom Hřište, ktorý vlastnili. Pred povýšením do šľachtického stavu používala jednoduchý erb so strieborným štítom, v ktorom bol čierny pruh, heraldický kôl. Po povýšením do šľachtického stavu boli do erbu pridané zrkadlá so pštrosími perami.
Životopis
Väčšinu života strávil vo Viedni. Ako svoje letné sídlo používal kaštieľ v Prílese. Barón bol veľmi veľkorysý človek, napr. v roku 1884 daroval Trenčianskej Teplej hasičskú striekačku, aby mohli miestni ľudia založiť dobrovoľný hasičský zbor. V rokoch 1894-1895 pôsobil ako richtár v Prílese.
Zwentendorf an der Donau
Zwentendorf an der Donau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Tulln.
Otto Paul Herrmann Diels
Otto Paul Herrmann Diels (* 23. január 1876, Hamburg, Nemecko – † 7. marec 1954, Kiel) bol nemecký chemik. Spolu s Kurtom Alderom roku 1950 dostal Nobelovu cenu za chémiu za objavenie Dielsovej-Alderovej reakcie (syntéza diénov).
Chémiu študoval v Berlíne. Roku 1915 sa stal profesorom, roku 1916 prestúpil na univerzitu Kiel, kde bol až do roku 1945 profesorom a riaditeľom Ústavu pre chémiu.
Venoval sa konštitúcii steroidov, dehydračným reakciám so selénom, ako aj α-diketónom, uretánom a suboxidu uhlíka.
Petrus Josephus Wilhelmus Debye
Bol profesorom v Zürichu, Utrechte, Lipsku a Berlíne. Roku 1940 emigroval do USA, kde bol profesorom chémie v Ithake.
Saint-Sauveur (Côte-d’Or)
Saint-Sauveur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Petrus Josephus Wilhelmus Debye
Zaoberal sa teóriou dielektrík a teóriou tepelných vlastností pevných látok. Roku 1936 dostal Nobelovu cenu za chémiu za skúmanie poznania stavby molekúl, najmä za skúmanie dipólových momentov a rozptylu elektrónov a röntgenového žiarenia v plynoch. Po Debyeovi je pomenovaná jednotka dipólového momentu, Debye.
Saint-Sauveur (Côte-d’Or)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sambreville
Sambreville je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 3 138 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 Sambreville pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Romorantin-Lanthenay-Sud
Romorantin-Lanthenay-Sud je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvoria ho štyri obce.
Norrbotten (kraj)
Norrbotten je jeden z historických krajov (landskap) vo Švédsku. Krajom sa stal až na začiatku 19. storočia, kedy bol oddelený od kraja Västerbotten. Nachádza sa na severe štátu a susedí s krajmi Västerbotten na juhu, Lappland na severe a s Fínskom na východe.
Geografia
Norrbotten sa rozprestiera od Piteå pozdĺž pobrežia Baltského mora na sever a zahŕňa aj údolia riek Kalix a Torne. Kraj leží prevažne na pobrežnej rovine, najvyšší bod je vrch Vitberget s výškou na západe provincie. Pred pobrežím sa rozprestiera reťazec ostrovov a ostrovčekov, ktorý je miestami široký 40 kilometrov. Napriek svojej polohe v blízkosti morského pobrežia má provincia kontinentálnu klímu s veľkými teplotnými rozdielmi medzi ročnými obdobiami (priemerná teplota v júli je medzi 15˚ a 16˚C a v januári medzi -10˚ a -14˚C). Pre provinciu sú typické pomerne nízke zrážky (400 až 600 mm/rok).
Dejiny
Prvé písomné zmienky pochádzajú z 14. storočia. Hranice medzi Ruskom a Švédskom v severnej Škandinávii vtedy neboli vymedzené. Približne okolo roku 1330 sa začala kolonizácia údolí riek Pite a Lule a územie prešlo s konečnou platnosťou pod švédsku správu. Začiatkom 17. storočia boli založené pobrežné mestá Piteå a Luleå ako strediská obchodu. V rovnakom čase boli založené prvé hute na severe provincie. 19. storočie prinieslo industrializáciu celého regiónu. Lesné hospodárstvo a drevospracujúci priemysel získali na význame. Výstavba železničnej trate Štokholm-Boden a trate od Bodenu cez Kirunu do Narviku priniesla ďalšie podnety pre rozvoj provincie. Prvá polovica 20. storočia bola charakterizovaná zvýšeným industrializačným tempom. Pozdĺž pobrežia vyrástli hute, továrne na výrobu celulózy a píly. V rovnakom čase sa zmenšil význam poľnohospodárstva a obyvateľstvo vidieka sa sťahovalo do miest.
Tenteling
Tenteling je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žiloj dom na Koteľničeskoj naberežnoj
Žiloj dom na Koteľničeskoj naberežnoj (, doslova Obytný dom na Koteľničeskom nábreží) je 32-podlažná obytná budova na ulici Koteľničeskaja naberežnaja. So svojou výškou 176 metrov bola od roku 1952 najvyššou budovou Európy, kým o rok neskôr nedostavali Moskovskij gosudarstvennyj universitet imeni M. V. Lomonosova.
V 176 metrovej budove je 700 bytov, obchody, pošta, kino, múzeum a i. Keď ju začali v roku 1937/8 stavať, mala byť dokončená v roku 1940.
Spolu s moskovskou univerzitou, hotelom Leningradskaja a inými 4 budovami tvorí komplex Stalinskije vysotki.
Majstrovstvá Ázie v inline hokeji 2007
Majstrovstvá Ázie v inline hokeji 2007 boli v poradí 3. Majstrovstvá Ázie v inline hokeji, ktoré organizuje Ázijská konfederácia kolieskových športov (CARS). Boli súčasťou ''12. Majstrovstiev Ázie v kolieskových športoch 2007''. Konali sa v Kalkate, v Indii od 27. novembra do 1. decembra 2007, za účasti 5 mužských tímov. Zápasy sa hrali v športovom komplexe Sports Authority of India Sports Complex. Titul získalo družstvo Číny, ktoré vo finále zvíťazilo nad Čínskym Tchaj-pejom.
Saint-Seine-en-Bâche
Saint-Seine-en-Bâche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
.22 Winchester Magnum
náhľad|.22 Winchester Magnum
Hmotnosť strely je väčšinou 40 grainov (2,6 g) a úsťová rýchlosť približne 600 m/s z puškovej hlavne alebo /s z krátkej zbrane.
Použitie
Pretože tento náboj väčšinou používa strelu rovnakej hmotnosti ako náboj .22 LR, tak aj použitie je väčšinou rovnaké. Vďaka vyššej rýchlosti dosahuje väčšiu penetráciu na všetky vzdialenosti a väčšiu expanziu strely, keď je použité expanzívne strelivo.
Nízka cena, relatívne nízky hluk výstrelu a zanedbateľný spätný ráz robia tento náboj vhodný pre dlhšie strelby.
Tento náboj sa stal základom pre náboj .17 HMR, zatiaľ prvý náboj s okrajovým zápalom uvedený na trh v 21. storočí (ten ponúka vyššiu rýchlosť a plochšiu trajektóriu).
Hydroxid draselný
Hydroxid draselný (alebo lúh draselný) je biela kryštalická, silne zásaditá látka.
Vlastnosti
Hydroxid draselný patrí medzi silné hydroxidy, (podobne ako hydroxidy alkalických kovov a kovov alkalických zemín) jeho vodné roztoky reagujú aj so sklom. Taktiež reaguje so vzdušnou vlhkosťou a oxidom uhličitým za vzniku uhličitanu draselného, preto sa uchováva v uzatvorených nádobách.
Teplota topenia je 406 °C, hustota 2,12 g.cm-3. Vo vode sa veľmi dobre rozpúšťa za súčasného uvoľňovaia tepla a taktiež je rozpustný v etanole.
Kozáček
Kozáček je slovenské a české priezvisko odvodené od slova kozák. Česká ženská podoba je Kozáčková, slovenská zriedkavo aj Kozáčeková. Na Slovensku je najčastejšie v Žiline, Bošáci (okres Nové Mesto nad Váhom), Novom Meste nad Váhom a Zlatníkoch (okres Topoľčany). V Česku je najrozšírenejšie v mestách Bystřice nad Pernštejnem (okres Žďár nad Sázavou) a Uherský Brod.
Harry S. Truman
V dobe, kedy zastával prezidentský úrad, došlo k množstvu zásadných udalostí. Tesne po nástupe, v auguste 1945 dopadla na Hirošimu prvá atómová bomba, v rokoch 1945 – 1947 začala „studená vojna“ a bol to Truman, kto „Trumanovou doktrínou“ vytýčil základný postoj USA voči rozpínajúcemu sa komunizmu. USA sa Marshallovým plánom aktívne podieľali na hospodárskej obnove Európy a zároveň z Európy sťahovali svoje vojenské jednotky. V roku 1945 vznikla Organizácia Spojených národov, USA prešli v rokoch 19471955 obdobím panického strachu z komunizmu (obdobie tzv. „red scare“, čiže červená hrozba).
Truman pochádzal zo strednej vrstvy a v mladosti prešiel na rozdiel od Roosevelta strasťami bežného Američana. Počas celej kariéry si zachoval ľudový imidž a napriek počiatočnej nedôvere v jeho schopnosti (tlač ho nazývala „malým mužom z Missouri“) si dokázal získať rešpekt a povesť silného a rozhodného štátnika. Bola pre neho (tak v poste sudcu ako aj prezidenta) typická tiež veľká usilovnosť a zodpovednosť, ktorú voči svojej práci pociťoval.
Týždeň po invázii Hitlera do ZSSR v roku 1941 Truman na pôde senátu prehlásil: "Kým bude víťaziť Nemecko, mali by sme pomôcť Rusku. Keď budú mať navrch Rusi mali by sme pomôcť Nemcom aby sa ich medzi sebou pozabíjalo čo najviac, hoci nechcem vidieť Hitlera zvíťaziť za žiadnych okolností. "
"The Buck stops here"
Slávny nápis, ktorý stál na stole v jeho pracovni v doslovnom preklade znamená „Tu končí dolár“ a vzťahuje sa k tradičnému americkému prísloviu „pass the buck“ (dať ďalej/odovzdať dolár) v zmysle previesť na niekoho ďalšiu zodpovednosť. Nápis teda svojím významom odkazuje na najvyššiu zodpovednosť, ktorú má prezident vo svojom úrade, a ktorú si Truman silne uvedomoval.
Stredná iniciála S.
Truman nemal stredné meno, ale len strednú iniciálu. V južných štátoch to bola bežná prax. Sám Truman sa vyjadril, že S. má byť kompromisom medzi menami jeho starých otcov: Anderson Shipp Trumanom a Solomonom Youngom. Určitú dobu existovala kontroverzia, či používať S s bodkou alebo bez bodky, ktorú asi ako vtip začal sám Truman, keď v roku 1962 povedal jednému reportérovi, že S je meno a nie skratka. Sám v podpise používal variant s bodkou a tá sa dodnes používa.
Detstvo a mladosť
thumb|left|upright|Trinásťročný Truman Harry S. Truman sa narodil ako najstaršie dieťa Johna Andersona Trumana a Marthy Elleny Youngovej-Trumanovej. K nemu čoskoro pribudol mladší brat John Vivian (18861965) a neskôr tiež sestra Mary Jane Trumanová (18891978). Ako šesťročný sa s rodinou presťahoval do Independence, tiež v Missouri, kde strávil Truman najdôležitejšie roky pre svoje formovanie. V roku 1901 ukončil školu (bol posledným prezidentom, ktorý nezískal univerzitné vzdelanie) a prešiel niekoľkými úradníckymi zamestnaniami, než sa konečne rozhodol stať farmárom. V rokoch 19061916 teda nie príliš úspešne farmárčil.
Po vstupe USA do vojny dobrovoľne narukoval do Národnej gardy a bol odvelený ako dôstojník do Francúzska. Už počas výcviku vo Fort Sill, blízko Lawtona v Oklahome viedol táborovú kuchyňu, čo mu umožnilo sa stretnúť s niektorými ľuďmi, ktorí neskôr ovplyvnili jeho politickú kariéru. Jedným z ich bol aj Thomas Joseph (T. J.) Pendergast, politik z Kansas City. thumb|upright|Truman v armáde Po skončení vojny sa Truman vrátil do Independence, kde sa 28. júna 1919 oženil s Bess Wallaceovou. Mali jednu dcéru, Margareth (* 1924). V tej dobe tiež začal podnikať – otvoril si obchod s oblečením Truman & Jacobson (priateľ z Francúzska) v Kansas City. V roku 1922 však skrachoval po tom, čo na trhu došlo k zníženiu výkupnej ceny pšenice, v dôsledku čoho stratil väčšinu zákazníkov. Na začiatku 20. rokov sa tiež pokúsil v Kansas City študovať právo na dnešnej Missourskej univerzite, ale po dvoch rokoch zo školy odišiel.
Začiatok politickej kariéry
V roku 1922 bol Truman za pomoci Toma Pendergasta a jeho politického klanu demokratov zvolený za sudcu krajského súdu vo volebnom okrese Jackson v Missouri, čo bola pozícia administratívna, nie justičná (tú by zastávať nemohol). A hoci bol v roku 1924 vo voľbách porazený, získal svoju pozíciu späť v roku 1926 a znovu bol zvolený i v roku 1930.
V roku 1924 – presvedčený svojím priateľom – zaplatil vstupný poplatok 10 dolárov a pridal sa ku Ku Klux Klanu. Tento krátkodobý, a zdá sa, že z Trumanovej strany rýdzo formálny incident sa stal kontroverznou záležitosťou a dodnes sa špekuluje, čo presne sa stalo a čo Trumana k tomuto vstupu, hoci len formálnemu, viedlo. V konečnom dôsledku však Truman vyšiel z tejto epizódy ako nepriateľ Ku Klux Klanu a oni ho ako nepriateľa tiež vnímali. Počas zotrvania Trumana v prezidentskom kresle táto animozita (zaujatosť) ešte vzrástla vzhľadom na Trumanove angažovanie sa za rovnoprávne postavenie čiernych Američanov.
V roku 1934 bol Truman vybraný klanom Pendergastovcov, aby sa uchádzal o senátne kreslo za štát Missouri. Kandidoval ako stúpenec „New Dealu“ a prezidenta Franklina D. Roosevelta a bol zvolený. Ako senátor takmer bezvýhradne podporoval Roosevelta a stal sa jeho obľúbeným členom senátneho klubu, raz bol i zvolený jedným z najlepšie obliekaných senátorov.
Truman sa stal veľmi populárnym, keď jeho komisia vyvolala škandál odhalením plytvania vo vojenských zložkách, spôsobené podvodmi a zlým manažmentom. Jeho kritika plytvania a obhajoba návrhu na šetrenie z neho urobila jedného z najobľúbenejších politikov, čo viedlo v roku 1944 k jeho výberu na post Rooseveltovho viceprezidenta. Čoskoro po nástupe do úradu, 12. apríla 1945 Roosevelt zomrel a Truman sa stal jeho nástupcom.
Vzťah k Sovietskemu zväzu
left|thumb|[[Clement Attlee|Attlee, Truman a Stalin (Postupim, júl 1945)]] Hlavnou sférou Trumanovho záujmu sa po nástupe do úradu musela stať zahraničná politika. Jeho pozícia nebola jednoduchá, pretože doteraz sa ako senátor i ako viceprezident zaoberal hlavne vnútornou politikou. Roosevelt navyše nemal potrebu s ním prejednávať veci týkajúce sa zahraničnej politiky. Truman teda musel hneď na začiatku prejsť množstvo dokumentov, zistiť mnohé úplne nové skutočnosti (jaltská konferencia ohľadom podmienok vstupu ZSSR do vojny s Japonskom) a zároveň pracovať s ľuďmi, ktorých vybral Roosevelt a ktorí rovnako ako on verili v politiku ústupkov voči ZSSR (napr. štátny tajomník James Byrnes). Na strane spolupráce so ZSSR za v podstate akúkoľvek cenu bola i väčšina dobovej americkej tlače a čo horšie, i verejnosť (Gallupov prieskum v auguste 1945 zistil, že 54 % verejnosti verí v dobrú spoluprácu so Sovietskym zväzom).
Pre obdobie Trumanových začiatkov je typické, že vôbec po prvýkrát sa začalo načúvať odborníkom na sovietsku politiku alebo históriu. Príkladom môže byť prijatie a všeobecné uznávanie pravdivosti Kennanovho dlhého telegramu (išlo o telegram obsahujúci 8 000 slov, poslaný z Moskvy), ktorý analyzoval na pozadí hlbokých znalostí sovietskej reality a histórie Stalinov prejav z februára 1946.
Truman v začiatkoch svojho úradovania v kresle prezidenta nadviazal na Rooseveltovu zahranično-politickú líniu, ale veľmi skoro zistil (už na konferencii v Postupime), že vo vzťahu k ZSSR ide o jednosmernú cestu, kde sovietsky partner na spojenecké ústupky nereaguje rovnakou mincou. Napriek tomu bol rovnako ako nový britský ministerský predseda Attlee diplomatickým nováčikom, a preto sa Sovietom na konferencii podarilo dosiahnuť v podstate všetko, o čo žiadali.
Počas rokov 1945–1946 sa Trumanov postoj voči ZSSR zmenil, a to sa odrazilo v návrhu Marshallovho plánu, ktorý síce ponúkal hospodársku pomoc aj ZSSR, ale nikto neveril tomu, že ho Stalin prijme (generál Marshall nahradil Jamesa Byrnsa na pozícii štátneho tajomníka). Marshallov plán mal vytvoriť a naozaj pomohol vytvoriť ekonomickú a teda i politicky silnú Európu, schopnú sa postaviť šíreniu komunizmu. S podobným cieľom bola deklarovaná 11. marca 1947 v Kongrese Trumanova doktrína: „Som presvedčený, že politika USA musí podporovať slobodné národy, ktoré odolávajú pokusom o podrobenie ozbrojenými menšinami alebo vnútorným tlakom, a pokiaľ vo svojej vodcovskej roli zlyháme, môžeme ohroziť svetový mier.“
Vnútorná politika
V novembri 1946 prebehli voľby do Kongresu a republikánom sa po prvý raz od 20. rokov podarilo získať väčšinu. V Snemovni reprezentantov získali 55 kresiel a niekoľko kresiel i v Senáte. Truman sa do sporu s Kongresom dostal o rok neskôr, keď sa pokúsil zamedziť zníženiu daní. Napokon v roku 1948 prišlo aj napriek jeho vetu k miernemu zníženiu, ale dlho to netrvalo. V roku 1950 sa začala vojna v Kórei a bolo nutné vynaložiť veľké množstvo prostriedkov na armádu, čo viedlo k opätovnému zvýšeniu daní.
Truman a otázka ľudských práv
V roku 1946 boli pri Moore´s Ford Bridge vo Waltonskom grófstve zlynčovaní dvaja mladí černosi a dve černošky. Táto udalosť sa stala podnetom k väčšej pozornosti v problematike ľudských práv a ustanoveniu Trumanovej komisie pre občianske práva. V roku 1947 Trumanova administratíva vydala správu „To secure these rights“, v ktorej obhajovala reformu zákonov týkajúcich sa porušovania ľudských slobôd a proti lynčovaniu navrhovala vytvoriť federálny zákon. V roku 1948 pod Trumanovým tlakom Kongres navrhol vytvorenie viacerých federálnych úradov, ktoré sa mali venovať napr. odstráneniu prekážok, ktoré bránili černochom, aby šli voliť, rovnakým zamestnávateľským právam alebo odstráneniu zvláštnych oddelení vo verejnej doprave. To vyvolalo početnú kritiku z radov demokratov v južanských štátoch, ale Truman odmietol uzatvárať kompromisy a v júli 1948 vydal Executive Order 9981, ktorý zaisťoval rovnosť zaobchádzania a šancí ľuďom všetkých rás vo vojenských zložkách a na jeho uskutočnenie založil zvláštny výbor.
Vnútorná politika
Truman bol síce zvolený za prezidenta, jeho pozícia v strane ani na politickej scéne ale nebola jednoduchá. Bol tlačou neustále napádaný kvôli plytvaniu peniazmi na sociálne programy a pomoc cudzím krajinám. Čoskoro po svojom zvolení predstavil svoj „Fair Deal“, ale program nebol dobre prijatý a prešla len menšia časť navrhovaných zákonov. Vo februári 1950 republikánsky senátor Joseph McCarthy prehlásil, že má dôkazy o komunistických agentoch v štátnych službách. Nie náhodou sa toto obvinenie objavilo niekoľko mesiacov po prvej skúške sovietskej atómovej bomby v septembri 1949, ktorá prišla o 5 rokov skôr, než očakávali americkí experti. McCarthy stál i za návrhom zákona, podľa ktorého malo dôjsť k registrácii všetkých komunistov a začal bezhlavo obviňovať i ľudí na veľmi vysokých miestach, proti ktorým nemal vlastne žiadne dôkazy. Truman považoval zákon, ktorý obmedzoval občianske slobody a práva za nešťastný a jeho prijatiu sa bránil. Osobne sa vo všeobecnej atmosfére paniky a strachu postavil za niektorých obvinených. O McCarthym sa vyjadril, že „je najlepšou investíciou Kremľa v Spojených štátoch“.
Prvá berlínska kríza
Skúškou spojeneckej pevnosti sa ukázala prvá blokáda Berlína od júna 1948 do mája 1949, kde Truman od začiatku zastával pevné stanovisko neustúpiť sovietskym požiadavkám, a to i napriek francúzsko-britským snahám i snahám amerických generálov o ústupky voči Sovietom. Bol presvedčený, že keby spojenci odišli z Berlína, „stratili by všetko, za čo bojovali“. Truman tiež nariadil, aby boli do Nemecka presunuté dve eskadry B-29, ktoré boli od Hirošimy a Nagasaki vo všeobecnom povedomí známe ako atómové bombardéry (bomby ale zostali v USA, prítomnosť bombardérov mala slúžiť ako hrozba pripravenosti použiť najsilnejšiu zbraň).
Kórejská vojna
V júni 1950 severokórejská armáda napadla Južnú Kóreu. OSN reagovala vyslaním vojenských síl (s väčšinovým podielom americkej armády), vedením bol poverený verejnosťou veľmi obľúbený generál Douglas MacArthur, ktorého popularita ešte vzrástla po odvážnom a vskutku geniálnom strategickom ťahu – vylodení vojsk pri Inčchone v septembri 1950, ktorým odrezal časť severokórejskej armády a umožnil víťazstvo v začiatočnej fáze vojny. MacArthur sa s Trumanom dostal do sporu ohľadom použitia atómovej bomby v Kórei, za čo sa silne zasadzoval. Spor vyostrila i MacArthurova snaha po intervencii čínskych jednotiek preniesť vojnové operácie i do samotnej Číny.
Vzťah k Izraelu
Truman bol stúpencom sionistického hnutia už v roku 1939 a stal sa kľúčovou postavou pri vzniku izraelského štátu v Palestíne. Vďaka jeho vplyvu v roku 1947 došlo OSN k rozhodnutiu vytvoriť v Palestíne dva štáty. Keď sa z Palestíny začali sťahovať britské jednotky a arabské štáty naopak začali umiestňovať svoje blízko hraníc, dostal sa Truman do sporu so štátnymi úradmi kvôli ďalšiemu postupu. Nakoniec Truman uznal existenciu Izraela len 11 minút po tom, čo bol vyhlásený.
Prestavba Bieleho domu
Počas svojho prezidentského obdobia, na rozdiel od ostatných prezidentov, Truman v Bielom dome strávil minimum času. Už v roku 1945 sa ukázalo, že Bielemu domu bezprostredne hrozí zrútenie vzhľadom na stav muriva a základov (tieto problémy mohli mať základ ešte vo vojne v roku 1812, kedy vyhorel). Biely dom sa začal systematicky prestavovať, pribudla i notoricky známa časť z fotografií – tzv. Trumanov balkón. Truman s rodinou zatiaľ žil v Blair House vo Washingtone. Počas rekonštrukcie strávil nejaký čas i v Little Torch Key vo Florida Keys.
Občan Truman
thumb|H. S. Truman v júli 1965 pri [[Lyndon Baines Johnson|Johnsonovom podpísaní zákona o všeobecnej zdravotnej starostlivosti (Medicare Bill). Za Trumanovým kreslom stojí jeho manželka Bess.]]
V roku 1951 Kongres ratifikoval 22. doplnok ústavy, ktorý nedovoľoval prezidentom viac ako dve volebné obdobia. Táto novela sa nevzťahovala na Trumana, pretože bol v dobe schválenia prezidentom, ale ten sa stiahol z volebnej kampane po tom, čo v primárkach v New Hampshire stratil v prospech Estes Kefauvera.
V roku 1953 sa Truman vrátil do Independence, veľa písal (okrem iného i svoje pamäti), prednášal a zbieral súkromné dary na vytvorenie prezidentskej knižnice, ktorú potom daroval vláde (táto prax bola prevzatá i jeho nasledovníkmi). Bolo tiež Trumanovou zásluhou, že naďalej nielen členovia Kongresu a federálnych súdov, ale i členovia ostatných federálnych úradov poberali federálne dôchodky.
V roku 1956 sa vydal so svojou ženou na výlet do Európy a stal sa všade, kam prišiel, senzáciou. Vo Veľkej Británii získal čestný titul Oxfordskej univerzity. Naposledy sa stretol so svojím priateľom Winstonom Churchillom a po návrate domov podporil demokratického kandidáta Adlai Stevensona počas volebnej kampane do prezidentského úradu.
V roku 1964 spadol v kúpeľni a fyzicky sa z následkov nikdy úplne nespamätal. 5. decembra 1972 bol prijatý do nemocnice v Kansas City pre srdcovú slabosť, zlú funkciu obličiek a zažívacie problémy. Zomrel 26. decembra 1972 o 7:50 ráno vo veku 88 rokov. Bol pochovaný pri Trumanovej knižnici v Independence.
Dolany (okres Kladno)
Dolany sú obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 277 obyvateľov, z toho 147 mužov a 130 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 40,9 roka, ženy 41,6 roka).
Saint-Aignan (kantón)
Saint-Aignan je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 15 obcí.
Grugny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sombreffe
Sombreffe je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 7 994 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Zwettl-Niederösterreich
Zwettl je okresné mesto v rakúskej spolkovej krajine Dolné Rakúsko a sídlo rovnomenného okresu.
Doksy (okres Kladno)
Doksy sú obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2014 tu žilo 1 511 obyvateľov, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 38,7 roka, ženy 41,3 roka).
Zwettl-Niederösterreich
Má rozlohu a žije tu 11 335 obyvateľov (2010).
Doksy (okres Kladno)
Dejiny
29. novembra 1995 udelil predseda Poslaneckej snemovne Milan Uhde znak.
V obci Doksy (1 241 obyvateľov) boli v roku 1932 evidované tieto živnosti a obchody: 2 nákladné autodopravy, autodrožka, 2 holiči, 6 hostincov, kolár, konzum Včela, 4 krajčíri, mlyn, 3 obuvníci, pôrodná asistentka, pekár, 2 mäsiari, 9 obchodov so zmiešaným tovarom, stavebné družstvo, 3 trafiky, stolár, zámočník, 2 murárski majstri
Dejiny územnosprávneho začleňovania zahŕňajú obdobie od roku 1850 do súčasnosti. V chronologickom prehľade je uvedená územno administratívna príslušnosť obce v roku, keď k zmene došlo:
Partnerské obce
28. júna 2008 bola podpísaná dohoda o partnerstve medzi zväzom obcí Valle di Ledro (pozostávajúcom z obcí: Molina di Ledro, Pieve di Ledro, Bezzecca, Concei, Tiarno di Sotto a Tiarno di Sopra; od roku 2010 sú zlúčené do jednej obce s názvom Ledro) na strane jednej a ôsmimi českými mestami a obcami (Příbram, Všeň, Milín, Buštěhrad, Nový Knín, Ptice, Chyňava, Doksy) na strane druhej.
Thrift Shop
„Thrift Shop“ je skladba amerického rappera Macklemora a producenta Ryana Lewisa. Bola vydaná ako piaty singel z ich spoločného albumu The Heist dňa 27. augusta 2012 a obsahuje vokály amerického speváka Wanz.
Kompozícia
Skladba „Thrift Shop“ je napísaná tónami stupnice As mol s tempom 96 úderov za minútu. Skladba je značne podchytená opakujúcou sa saxofónovou melódiou.
Otto von Guericke
Otto von Guericke (pôvodne Gericke) (* 30. november 1602, Magdeburg, Nemecko – † 21. máj 1686, Hamburg) bol nemecký fyzik, politik, vedec a vynálezca, objaviteľ vývevy a vákua.
Život
Guericke študoval v rokoch 1617 až 1619 na univerzite v Lipsku, neskôr v Helmstadte. Potom odišiel do Jeny, kde v rokoch 1621 až 1623 študoval právo. Nakoniec, v rokoch 1623 a 1624 v Leidene v Holandsku študoval právo a stavbu pevností.
Po ukončení štúdia rok cestoval po Anglicku a Francúzsku. V novembri 1625 sa vrátil do Magdeburgu. V roku 1626 si vzal za manželku Margarétu Alemann a stal sa úradníkom na magistráte.
Počas tridsaťročnej vojny bol na čele mešťanov pri obrane mesta proti ríšskym vojskám, po porážke musel preto utiecť. Po podpísaní mieru sa však vrátil a v mene mesta viedol dlhé a komplikované diplomatické rokovania, v ktorých tak upevnil postavenie Magdeburgu, že ho vďační mešťania v roku 1646 zvolili za starostu mesta. Približne v tej dobe začína výskumy v pneumatike, ktoré ho neskôr preslávili.
V roku 1652 (sedem rokov po smrti svojej prvej manželky) sa znova oženil s dcérou svojho kolegu Štefana Lentkeho, Dorotheou. V roku 1663 dokončil rukopis svojej práce Experimenta Nova (ut vocantur) Magdeburgica de Vacuo Spatio, ale tlačou vyšiel až v roku 1672 v Amsterdame. V roku 1666 bol povýšený do šľachtického stavu, kedy si zvolil aj meno Otto von Guericke. V roku 1676 odmietol zo zdravotných dôvodov znova kandidovať na miesto starostu. V roku 1681 sa presťahoval do Hamburgu, kde v roku 1686 zomrel.
Vedecká práca
right|thumb|200px|Rytina s Guerickovým pokusom s pologuľami Pri svojich pokusoch zistil, že pri kovaní sa dlhé železné predmety môžu za určitých podmienok zmagnetizovať. Skonštruoval prvý prístroj na získavanie elektrických nábojov – bola to guľa zo síry, ktorá sa pri otáčaní trela rukou. Zostrojil aj vzdušný teplomer a objavil vodný barometer a pozoroval dokonca aj súvislosť medzi údajmi týchto jednoduchých prístrojov a zmenami počasia.
Najväčší význam mali však jeho výskumy prázdneho priestoru "vacua spatio". Objavil a skonštruoval zariadenie (vývevu) na odčerpávanie vzduchu z uzavretých nádob. Pozoroval, že vzduch je potrebný na horenie i šírenie zvuku. V tej dobe vzbudili najväčší ohlas jeho tzv. magdeburské pokusy. Spojil dve kovové pologule a odčerpal z nich vzduch. Osem párov koní ich nedokázalo od seba odtrhnúť. Keď však vpustil dnu cez kohútik vzduch, oddelili sa bez použitia sily. Tieto pokusy vyvrátili Aristotelovo tvrdenie, ktoré sa stalo dogmou, že príroda neznáša prázdnotu. Hoci možnosť existencie vákua "vacuo spatio" – prázdneho priestoru- bola zdanlivo mnohokrát vyvrátená v rôznych filozofických traktátoch a scholastických dišputáciách, Guerickove pokusy otvorili vedcom oči a umožnili im zavrhnúť Aristotelove predstavy o priestore a povšimnúť si antické atomistické koncepcie, v ktorých sa prázdnota priamo vyžadovala pre pohyb hmotných atómov.
Guericke nebol iba šikovným experimentátorom, ale bol aj originálnym mysliteľom. Svojimi predstavami o pokuse a skúsenosti ako jedinom kritériu pravdivosti teórie sa zaradil medzi popredných predstaviteľov vedeckého prúdu v Európe sedemnásteho storočia, ktorí kládli základy experimentálnych vied.
1971
Narodenia
thumb|upright|[[Josep Guardiola (* 18. január)]] náhľad|upright|[[Rachel Weiszová (* 7. marec)]] náhľad|upright|[[Ewan McGregor (* 31. marec)]] náhľad|upright|[[Todd Woodbridge (* 2. apríl)]] náhľad|upright|[[Jacques Villeneuve (* 9. apríl)]] náhľad|upright|[[Adriana Sklenaříková (* 17. september)]] náhľad|upright|[[Anna Jurievna Netrebková|Anna Netrebko (* 18. september)]] náhľad|upright|[[Winona Ryder (* 29. október)]] náhľad|upright|[[Arantxa Sánchezová Vicariová (* 18. december)]] náhľad|upright|[[Jared Leto (* 26. december)]]
Jean Baptiste André Dumas
Jean Baptiste André Dumas (* 15. júl 1800, Alès, Francúzsko – † 11. apríl 1884, Cannes) bol francúzsky chemik a politik.
Bol profesorom v Paríži (École polytechnique, potom Sorbonne), v rokoch 18491851 minister pre poľnohospodárstvo a obchod. Zaviedol praktiká pre francúzskych študentov chémie. Vypracoval metódu na stanovenie dusíka v organických zlúčeninách a zaviedol pojem substitúcia (ako nahradzovanie vodíka inými atómami v organických látkach). Je tiež objaviteľom radu organických zlúčenín (napr. chlormethan, chloroform).
Drnek
Drnek je obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 166 obyvateľov, z toho 83 mužov a 83 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,7 roka (muži 41,1 roka, ženy 48,4 roka).
Saint-Seine-l’Abbaye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zwölfaxing
Zwölfaxing je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Bruck an der Leitha.
Žije tu 1 584 obyvateľov (1. 1. 2010).
Terville
Terville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grumesnil
Grumesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Salbris (kantón)
Salbris je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho deväť obcí.
Marguerite Duras
Marguerite Duras, občianske meno Marguerite Germaine Marie Donnadieu, (* 4. apríl 1914, Gia Dinh, Vietnam - † 3. marec 1996, Paríž, Francúzsko) bola francúzska spisovateľka a dramatička.
Život
Vyrastala v rodine koloniálnych úradníkov vo vtedajšej Indočíne v skromných podmienkach. Po absolvovaní štúdia práva v Paríži vstúpila do komunistickej strany Francúzska. Bola zamestnaná na ministerstve kolónií, na odbore pre Indočínu, odkiaľ dala výpoveď v roku 1940. Dôvodom bola fašizácia tohto úradu.