Špinavá_vojna
Počiatky
Veľký vplyv nie len na Argentínu, ale i Latinskú Ameriku mala kubánska revolúcia, kedy sa na Kube dostali k moci ľavicoví (komunistickí) povstalci. V roku 1958 dovolila armáda dostať sa k moci civilnému prezidentovi Arturovi Frondizimu. Avšak zlá ekonomická situácia v krajine a stále silný vplyv armády na vládu mal za následok štrajky. Následne v roku 1959 začali prvé bombové útoky zo strany ľavicových peronistov na armádne a policajné ciele. Ako odpoveď nechala vláda prezidenta Frondiziho armáde voľnú ruku pri odhaľovaní a trestaní páchateľov. V roku 1962 sa uskutočnili voľby, ktoré vyhrali v niektorých provinciách peronisti. Armáda ako odpoveď vyslala do daných provincii vojsko, aby prevzalo kontrolu. V roku 1963 bol unesený Felipe Vallese, ľavicový peronista a odborár. Tento je považovaný za prvého zo zmiznutých v Argentíne (v skutočnosti však niekoľko ľavicových politikov a odborárov zmizlo už pred tým). Súčasne začali argentínski dôstojníci navštevovať školu armády Spojených štátov nazvanú School of the Americas v Paname, kde USA školili dôstojníkov z Latinskej Ameriky v rôznych oblastiach, vrátane ideologických. náhľad|vpravo|Nepokoje známe ako cordobazo boli jedným z najväčších povstaní proti režimu generála [[Juan Carlos Onganía|Onganíu.]] V roku 1965 sa uskutočnili ďalšie voľby, kde boli znova peronisti úspešní. Vďaka tomu dokázali následne v parlamente účinne blokovať vládne návrhy. Súčasne prebiehali po celej krajine štrajky proti politike vlády. 28. júna 1966 tak znova zasiahla armáda a urobila vojenský prevrat nazvaný Argentínska revolúcia. Po prevrate nasledoval zákaz politických strán a perzekúcie ľavicovo zmýšľajúcich ľudí. Tieto kroky armády spolu so stále zlou ekonomickou situáciou v krajine vyvolali ďalšie protesty a štrajky. Armáda tieto tvrdo potlačila, pričom pri tom zabila viacerých demonštrantov. Ako reakcia na tento postup armády vzniklo postupne niekoľko masových protestov, ktoré prerástli do pouličných bojov. V meste Córdoba začalo povstanie cordobazo (koniec mája 1969). Toto povstanie trvalo niekoľko dní až kým ho armáda veľmi tvrdo nepotlačila. V meste Corrientes protestovali študenti v rámci protestu correntinazo, aj toto povstanie bolo tvrdo potlačené. Represie armády sa ešte vystupňovali a na začiatku 70. rokov 20. storočia nasledovali povstania v ďalších mestách. V Rosariu povstanie rosariazo, v provincii Mendoza povstanie mendozazo, v meste San Miguel de Tucumán povstanie tucumanazo, v provincii Neuquén povstanie choconazo, provincii Río Negro povstanie rocazo, znova v meste Córdoba druhé povstanie zvané viborazo, v meste Trelew povstanie trelewazo. Tieto nepokoje si vyžiadali spolu veľa obetí na strane civilného obyvateľstva a stali sa súčasne dôvodom na vznik viacerých ľavicových teroristických a gerilových skupín. Z nich najväčšie boli Revolučné ozbrojené sily (Fuerzas Armadas Revolucionarias), v skratke FAR, Peronistické ozbrojené sily (Fuerzas Armadas Peronistas), v skratke FAP , Montoneros a Ľudová revolučná armáda (Ejército Revolucionario del Pueblo), v skratke ERP. Tieto skupiny začali postupne vo vysokej miere vykonávať bombové útoky na armádne a policajné ciele, súčasne začali unášať bohatých Argentínčanov a cudzincov na vysokých pozíciách v súkromnom sektore za výkupné. Taktiež tieto ľavicové skupiny zavraždili 7 významných predstaviteľov bývalých vojenských režimov a pravicových politických strán a ideológii. Z nich najznámejším prípadom sa stal únos a následná vražda (vykonaná členmi Montoneros) generála Pedra Eugenia Aramburua, ktorý bol v minulosti počas vojenskej diktatúry faktickým prezidentom Argentíny. V rokoch 1971 a 1972 zavraždili tieto ľavicové skupiny 95 policajtov a predstaviteľov armády. Armáda odpovedala znova represiami a v tomto období začali postupne miznúť prví ľavicovo zmýšľajúci ľudia. V roku 1972 sa armáde podarilo zadržať 16 ľavičiarov, ktorí sa pred tým pokúsili utiecť z väzenia. Medzi týmito však neboli iba teroristi, ale aj obyčajní ľavicoví aktivisti či členovia ľavicových politických organizácii. Všetkých následne vojaci prinútili, aby sa pokúsili znova o útek, pri ktorom ich následne zavraždili. Táto udalosť je známa ako Trelewský masaker.