cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale
náhľad|Mapa konfederácií FIFA náhľad|Umiestnenie tímov na MS 2016 Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale je najvyššie medzinárodné podujatie v futsale, ktoré riadi Medzinárodná futbalová federácia (FIFA). Ich história siaha do roku 1989, kedy sa v Holandsku konal prvé majstrovstvá sveta. Prebiehajú so 4-ročnou periodicitou. V súčasnosti sa hrajú futsalové MS iba v mužskej kategórii. Najviac víťazstiev zaznamenali 🇧🇷 a 🇪🇸, ktoré až do roku 2012 vyhrali všetky turnaje.
Počet družstiev podľa konfederácií FIFA
náhľad|Víťazná trofej
Skorkov (okres Havlíčkův Brod)
Skorkov je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 73 obyvateľov, z toho 35 mužov a 38 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,1 roka (muži 47,1 roka, ženy 47,2 roka).
NGC 5563
NGC 5563 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 8. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
WIG
WIG je najstarší burzový index varšavskej burzy cenných papierov, prvýkrát zavedený 16. apríla 1991. Obsahuje 273 spoločností (11. júna 2007).
Leutongej
Leutongej je neaktívny štítový vulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka v centrálnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát, na južnom konci grabenu, tiahnúceho sa v smere severovýchod-juhozápad asi 20 km západne od centrálneho chrbta pohoria. Vrchol prevažne bazaltovej sopky križuje reťaz troskových kužeľov, ďalší väčší kužeľ sa nachádza na južnom svahu sopky. Vek vzniku vulkánu sa odhaduje na neskorý kvartér (koniec pleistocénu až začiatok holocénu).
Feldek
Feldek je priezvisko, pozri Feldek (priezvisko), napr.:
Oscar Niemeyer
náhľad|300px|Promenáda ministerstiev s viacerými Niemeyerovými budovami: Národný kongres, Katedrála, Národné múzeum a Národná knižnica, [[Brazília (mesto)|Brazília, 2006]] Oscar Niemeyer celým menom Oscar Ribeiro de Almeida Niemeyer Soaresfilho (* 15. december 1907, Rio de Janeiro, Brazília – † 5. december 2012, Rio de Janeiro ) bol brazílsky architekt považovaný za jedného z velikánov architektúry 20. storočia.
Životopis
Vo veku 21 rokov dokončil stredoškolské vzdelanie a v tom istom roku sa oženil s dcérou talianskeho imigranta z Padovi Annitu Baldo. Po svadbe sa zapísal na univerzitu Escola Nacional de Belas Artes v Riu de Janeiro, ktorú úspešne absolvoval v roku 1934 a získal titul inžinier architekt. Napriek svojím finančným problémom sa rozhodol pracovať zadarmo v architektonickom štúdiu pod vedením Lúcia Costu a Carlosa Leao. Dôvodom bola nespokojnosť s okolitou architektúrou, ktorú videl na ulici, a tak veril, že práve tu nájde svoje uplatnenie. V roku 1945 sa stal členom Brazílskej Komunistickej strany. Bol zanieteným komunistom kvôli čomu mal neskôr veľké problémy. Počas vojenskej diktatúry v Brazílii bol nútený emigrovať do Európy. Fidel Castro raz o ňom povedal: „Niemeyer a ja sme poslední komunisti na tejto planéte“.
Ministerstvo školstva a zdravotníctva
V roku 1936 vymenoval vtedajší minister školstva Gustavo Capanema za hlavného architekta novoplánovanej budovy Ministerstva školstva a zdravotníctva Lúcia Costu, ktorý sa spolu s Oscarom Niemeyerom spojili s Le Corbusierom, aby spoločne dotiahli výstavbu tejto skulpturálne poňatej budovy k úspešnému koncu. Výsledkom bola Le Corbusierova betónová architektúra prispôsobená preslnenému Rio de Janeiru. Najvýraznejším prvkom tejto stavby sú fixné slnolamy a celok tak pôsobí ako nádherná skulptúra. Budova bola dokončená v roku 1943 a bol to prvý štátom dotovaný modernistický mrakodrap na svete. V roku 1985 bola budova na žiadosť Niemeyera premenovaná na Palác Gustava Capanema.
Moderná architektúra bola až do Le Corbusierovej návštevy v Latinskej Amerike neznámym pojmom. Od tej doby bola úroveň architektúry, ktorú nastavil Niemeyer s Le Corbusierom, dosiahnutá len zriedkakedy a prekonať sa ju dodnes nepodarilo. Úspech budovy Niemeyerovi zaistil v polovici 50-tych rokov možnosť vyprojektovať centrum hlavného mesta Brazílie. Od tej doby vládol brazílskej architektúre až do svojho exilu po vojenskom puči v roku 1964.
projekt Pampulha
V roku 1940 sa Niemeyer zoznámil s Juscelinom Kubitschekom, ktorý bol vtedy starostom mesta Belo Horizonte. Kubitschek spolu s guvernérom Beneditom Valadaresom chceli vytvoriť nové predmestie v severnej časti mesta nazvaného Pampulha a tak poverili Niemeyera, aby navrhol sériu objektov, ktoré by boli súčasťou tohto plánovaného komplexu. Pampulhský komplex pozostával z kasína, tanečnej sály s reštauráciou, jachtárskeho klubu, golfového klubu a 100-izbového hotela (nebol postavený). Objekty boli rozmiestnené okolo umelo vytvoreného jazera. Všetky budovy boli dokončené v roku 1943 a vyvolávali určitú kontroverziu. Niemeyer experimentoval s formami novej architektúry v podobe jachtárskeho klubu vrátane kasína. Ľahkosť a elegancia jachtárskeho klubu s dvojitými opačne sklonenými strechami ovplyvnili mnohé budovy postavené v 50-tych rokoch v ďalších mestách a veľkomestách ako napr. Miami, Havana, Los Angeles. náhľad|Kostol sv. Františka z Assisi Kostol sv. Františka z Assisi odmietli kontroverzní cirkevní predstavitelia vysvätiť až do roku 1959. Hlavným dôvodom bola jeho neortodoxná forma. Energický spád strechy kostola je paralelou vĺn narážajúcich na neďaleké brazílske pobrežie. Táto poetická a organická stavba využíva svoju strechu ako obrovský slnečník. Svetlo vniká do kostola vertikálnymi slnolamami nad vchodom a oltárom. Kampanila a krytý vchod tvoria samostatné časti budovy. Zadná stena kostola je obložená modrými a bielymi obkladmi z umeleckej dielne dizajnéra Candida Portinariho. Pampulha, podľa slov Niemeyera, bola jeho prvou významnejšou zákazkou a stala sa akýmsi akcelerátorom jeho novej koncipovanej architektúry, ktorú charakterizuje ľahkosť a transparentnejšie materiály. Zároveň mu ponúkla príležitosť spochybniť monotónnosť súdobej architektúry, vlnu zle interpretovaného funkcionalizmu a tvarových a funkčných dogiem, ktoré boli proti tvarovej slobode a voľnosti, ktorú vystužený betón predstavoval. ''Priťahovala ma krivka-slobodná zmyselná krivka využívajúca možnosti, ktoré poskytujú nové technológie, krivky znovuobjavené v ctihodných starých barokových kostoloch. /...../ Zámerne som ignoroval pravouhlosť a racionalistický prístup k architektúre navrhovanej podľa pravítka, aby som smelo vstúpil do sveta kriviek, vlniek a priamych línií, ktoré ponúka vystužený betón. /...../ Tento zámerný protest vznikol z prostredia v ktorom žijem, z jeho bielych pláží, jeho obrovských hôr, jeho starých barokových kostolov a nádherných opálených ženských tiel.''
40-te a 50-te roky 20. storočia
náhľad|Ibirapuera park v [[Sao Paulo]] V roku 1947 Niemeyer vycestoval do Spojených Štátov, kde sa stal členom medzinárodného tímu pracujúcom na návrhu nového Riaditeľstva Spojených Národov v New Yorku. Niemeyerova „schéma32“ bola schválená, ale nakoniec pod tlakom Le Corbusiera predložili spoločný projekt „23/32“, ktorý v sebe skĺbil prvky z Niemeyerového aj Le Corbusierového návrhu, no z väčšej časti bol založený na Niemeyerovom projekte. V roku 1953 Niemeyera zvolili do funkcie dekana na Harvardskej škole dizajnu. Lenže kvôli jeho členstvu v komunistickej strane mu boli víza aj vstup do Spojených Štátov zamietnuté, a tak jeho funkciu na Univerzite prevzal Richard Nixon. V 50-tych rokoch navrhol v Brazílii Ibirapuera park v Sao Paule, v rámci osláv 400. výročia mesta (1951), JK budovu v Belo Horizonte (1951), v Rio de Janeiro si postavil svoj vlastný dom (1952 – 53) a luxusné apartmány v Belo Horizonte (1954 – 60).
V rokoch 1954 – 1955 Niemeyer navrhol Múzeum Moderného umenia v Karakase. V septembri 1956 Juscelino Kubitschek krátko po tom ako sa stal prezidentom Brazílie navštívil Niemeyera, aby sa mu zdôveril o svojom najodvážnejšom pláne: „Mám v úmysle postaviť nové hlavné mesto tejto krajiny a žiadam ťa o tvoju pomoc /...../ Oscar, tentoraz postavíme hlavné mesto Brazílie.“
Podľa slov Niemeyera to bol najmä medzinárodný úspech Pampulhy, ktorý prezidentovi Juscelinu Kubitschekovi dodal odvahu, aby začal riešiť architektonické problémy Brazílie. Brazília bola tak viac než len stokrát znásobenou Pampulhou.
Brazília
náhľad|Katedrála v Brazílii náhľad|budova Národného kongresu V roku 1958 bol Niemeyer vymenovaný za hlavného architekta novo založenej brazílskej metropoly Brazílie. A tak usporiadal urbanistickú súťaž, ktorú vyhral projekt, ktorého autorom bol Niemeyerov starý priateľ no hlavne učiteľ Lúcio Costa. Niemeyer mal navrhnúť jednotlivé budovy a Lúcio samotný plán mesta. A tak v priebehu niekoľkých nasledujúcich mesiacov Niemeyer navrhol nespočetné množstvo obytných, obchodných, administratívnych aj vládnych budov. Medzi nimi bola prezidentská rezidencia, dom prezidentského zástupcu, budova Národného kongresu, katedrála v Brazílii, rôzne ministerstvá a množstvo obytných objektov. Niemeyer a Costa použili nový koncept pri tvorbe mesta a jeho plánovaní zakladajúci sa na vytváraní ulíc bez použitia dopravy. Všetky budovy boli v priestore prízemia podopierané stĺpmi čím dovoľovali väčšiu voľnosť a integráciu priestorov pod nimi s prírodou. Mesto Brazília bolo navrhnuté, postavené a slávnostne otvorené v priebehu 4 rokov.
Neskôr nato bol Niemeyer nominovaný za hlavu Fakulty architektúry na Brazílskej univerzite. V roku 1963 sa stal členom Amerického inštitútu architektov v Spojených Štátoch. V tom istom roku získal aj sovietske ocenenie Leninova cena mieru (Lenin peace prize).
Zámorské projekty
Niemeyerova prokomunistická orientácia mu v čase vojenskej diktatúry spôsobila nemálo problémov. Jeho ateliér vyplienili, ústredie časopisu, ktorý koordinoval, zničili, jeho projekty začali rušiť a klienti ho opúšťali. V roku 1965 vyše 200 profesorov žiadalo jeho odstúpenie z Brazílskej univerzity. A tak ešte v tom istom roku emigroval do Francúzska. Žil v Paríži, kde si otvoril ateliér na Champs-Élysées a prijímal zákazníkov z rôznych okolitých krajín. V Alžírsku okrem iného navrhol Univerzitu Konštantína, v Paríži vytvoril ústredňu francúzskej komunistickej strany, Place du Colonel Fabieu a v Taliansku budovu pre Mondadoriho nakladateľskú spoločnosť. V meste Funchal na Madeire postavil na mieste zbúraného hotela z 19. storočia kasíno. Keď sa v roku 1964 vrátil z izraelského mesta Haifa, pre ktorý projektoval školský areál, život v jeho meste Brazília sa úplne zmenil odkedy odtiaľ odišiel. V marci toho roku vojenským prevratom zosadili a zbavili moci vtedajšieho prezidenta João Goularta. Vedenie nad krajinou prevzal generál Castello Branco. Jeho diktatúra trvala až do roku 1985.
Od roku 1980 po súčasnosť
náhľad|Pamätník Latinskej Ameriky (1987) Vojenská diktatúra trvala 21 rokov. Pod vedením Joao Figueireda sa politické napätie trochu zjemnilo a uvoľnilo a postupne vyústilo do demokracie. V tomto čase sa Niemeyer rozhodol vrátiť do svojej krajiny. V tomto období navrhol Pamätník Juscelina Kubitscheka (1980), Pantheon (1985) a Pamätník Latinskej Ameriky (1987). V roku 1988 získal Oscar Niemeyer prestížnu Pritzkerovu cenu za architektúru spolu s ďalším americkým architektom Gordonom Bunshaftom. náhľad|Múzeum súčasného umenia v meste Niterói Projektoval ešte dve ďalšie budovy v Brazílii, konkrétne Pamätník dos Povos Indigenas (pamätník pôvodným obyvateľom) a Katedrálu Militar, Igreja de N.S. da Paz. V roku 1997, vo svojich 90 rokoch, vytvoril Múzeum súčasného umenia v meste Niterói (mesto sa nachádza v blízkosti Rio de Janeira), ktoré mnohí považujú za jeho najlepšie dielo. Budova je situovaná na skalách odkiaľ je nádherný výhľad na Guanabarský záliv a mesto Rio de Janeiro.
V roku 2003 bol oslovený, aby navrhol letný pavilón Serpentine Gallery v Londýne. Táto galéria je známa tým, že každoročne pozýva a oslovuje známych architektov, aby vytvorili túto dočasnú štruktúru. V roku 2004 Niemeyer navrhol náhrobný kameň komunistovi Carlosovi Marighellovi v meste Salvador da Bahia, nachádzajúcemu sa severovýchodne od Brazílie, ktorý bol slávnostne odhalený pri príležitosti 35. výročia jeho úmrtia. Aj vo veku 100 rokov sa Niemeyer zapájal do rôznych projektov a to najmä z oblasti sochárstva. V roku 2007 sa dožil úctyhodných 100 rokov.
Government Hooker
náhľad|"Government Hooker" na [[Born This Way Ball]] Government Hooker je pieseň americkej speváčky Lady Gaga z jej druhého štúdiového albumu Born This Way (2011). Skladba bola napísaná a produkovaná Gaga, Fernando Garibay a DJ White Shadow.
O piesni
Pieseň je synthpopová a tanečná skladba, ktorá je ovplyvnená viacerými elektronickými žánrami, ako techno, trance, post-disco a industrial. Téma piesne sa týka ženskej sexuality vyjadrenej ako metafora prostredníctvom vzťahu medzi herečkou Marilyn Monroe a vtedajším prezidentom USA Johnom F. Kennedym. Kritici ocenili nemorálnu a temnú povahu tejto skladby, rovnako ako jej hudbu. Skladba nebola nikdy vydaná ako singel.
NGC 5564
NGC 5564 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 14. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Chlórnan sodný
Chlórnan sodný (NaClO) je sodná soľ kyseliny chlórnej.
Vlastnosti
Je to žltozelená, číra alebo slabo zakalená kvapalina. Samovoľne sa rozkladá, čím sa znižuje obsah aktívneho chlóru. Rozklad urýchľuje teplo, svetlo a katalytický účinok kovov (nikel, meď, železo, atď.). Má leptavý účinok na pokožku.
Príprava
Chlórnan sodný sa pripravuje zavádzaním plynného chlóru do studeného zriedeného roztoku hydroxidu sodného, za vzniku chlórnanu sodného a chloridu sodného.
Tento proces prebieha aj pri priemyselnej výrobe prostredníctvom elektrolýzy roztoku chloridu sodného. Na anóde sa vytvára priamo plynný chlór: Pri nízkom pH vzniknutý chlór priamo vytvára vo vodnom roztoku molekuly kyseliny chlórnej, ktorá disociuje na chlórnanové anióny:
Teplota roztoku sa musí udržiavať pod 40 °C, aby sa predišlo tvorbe chlorečnanu sodného.
Použitie
Roztok chlórnanu sodného, bežne známy ako bielidlo, sa často používa ako dezinfekčný prostriedok alebo bieliace činidlo. V domácnosti sa s koncentráciou 4,9 ml/100ml používa ako čistiace a dezinfekčné prostriedky Domestos alebo Savo (aj na dezinfekciu pitnej vody). Komerčné roztoky vždy obsahujú značné množstvo chloridu sodného ako hlavného vedľajšieho produktu, ako je vidieť z vyššie uvedenej rovnice.
Liptovská župa
Liptovská župa môže byť:
Teplota vzplanutia
Teplota vzplanutia alebo bod vzplanutia je najnižšia teplota pri, ktorej horľavá kvapalná látka za presne stanovených podmienok skúšky, vyvíja také množstvo horľavých pár, ktoré je po priblížení iniciačného zdroja (napr. plameň, iskra) schopné krátko (max. 5 sekúnd) horieť a zase zhasnúť. Teplota vzplanutia je vždy nižšia, ako bod horenia (teplota zápalnosti) a tá je vždy nižšia ako teplota vznietenia.
Tuhé látky
U tuhých horľavých látok sa určuje teplota vzplanutia FIT (flame ignition temperature), ktorá je definovaná ako najnižšia teplota vzduchu, prúdiaceho okolo vzorky, pri ktorej dôjde pôsobením vonkajšieho zápalného zdroja k zapáleniu zmesi plynných produktov rozkladu. Pre jej laboratórne určenie se spravidla používa Setchkinova odporová pec.
Kvapalné látky
Téglik s horľavinou sa riadene zahrieva, pričom sa k hladine každé 2°C priblíži predpísaným spôsobom plameň, až kým sa nad hladinou neobjaví krátke horenie. Získané hodnoty teploty z dvoch meraní sa spriemerujú, pričom skúška prebehla správne, ak rozdiely v jednom laboratóriu, vykonané na jednej vzorke, s jedným pracovníkom sa nelíšia o viac ako 8°C, alebo v dvoch rôznych laboratóriách je rozdiel menší ako 17°C.
Ak skúška prebehla za iného ako atmosférického tlaku, ale v rozsahu od 98,0 kPa do 104,7 kPa, tak sa teplota vzplanutia prepočíta podľa vzorca:
tc=t0+0,25(101,3-p)
kde t0 (°C) je teplota nameraná pri atmosférickom tlaku okolia p (kPa).
Trieda nebezpečnosti horľavých kvapalín podľa vyhl. 86/1999 Z.z.
Trieda nebezpečnosti horľavých kvapalín, vzhľadom na bod vzplanutia, podľa vyhl. 86/1999 Z.z., príloha 1, určuje nasledujúca tabuľka: Tieto hodnoty sa používajú napr. pri projektovaní budov, zohľadňujúc požiadavky vyhlášky 94/2004 Z.z. Ministerstva vnútra Slovenskej republiky, ktorou sa ustanovujú technické požiadavky na protipožiarnu bezpečnosť pri výstavbe a pri užívaní stavieb.
Areka betelová
thumb|Areka betelová (Areca catechu).
Areka betelová (iné názvy: palma betelová, palma areková , areka obyčajná ; mimo taxonómie: areková palma , betelová palma ; nepresne: betelový strom ; lat. Areca catechu L. 1753) je palma z čeľade arekovité (Arecaceae).
Filozofický smer
Filozofický smer je jednota čŕt tvorby filozofických významových útvarov relatívne ohraničenej skupiny filozofov.
Smog
náhľad|Smog nad mestom [[Santiago (Čile)|Santiago v Čile, 2003.]] Smog je chemické znečistenie atmosféry spôsobené ľudskou činnosťou. Názov pochádza z anglického spojenia dvoch slov smoke (dym) a fog (hmla). Ide o jav v priebehu ktorého je atmosféra obohatená o častice, ktoré v nej normálne nie sú, a ktoré sú škodlivé pre zdravie. Pôvodné označenie smog označovalo vážny problém v Londýne od konca 19. storočia do polovice 20. storočia. Tento druh smogu je spôsobený spaľovaním veľkých množstiev uhlia v rámci mesta; tento smog obsahuje častice sadzí z dymu, oxid siričitý a iné zložky. Moderný smog, ktorý možno nájsť napríklad v Los Angeles, je druh znečistenia pochádzajúci z výfukových plynov spaľovacích motorov automobilov a priemyselných pár. Tie reagujú v atmosfére spolu so slnečným žiarením a vytvárajú sekundárne zlúčeniny, ktoré sa následne miešajú s primárnymi emisiami, a tak vytvárajú fotochemický smog. Znečistenie atmosféry v Los Angeles, Mexico City a v iných mestách je výraznejšie počas inverzie, ktorá zachytí znečistenie pri zemi.
Z odborného hľadiska sa smog rozlišuje na dva typy: redukčný smog a oxidačný smog.
Redukčný smog (tiež londýnsky, alebo zimný), je označenie pre zloženinu mestského a priemyselného dymu s hmlou, vyskytujúci sa počas roku typicky v zimných podmienkach s výraznými prízemnými inverziami teploty vzduchu. V závislosti na priemyselným znečistením modernej spoločnosti je zimný smog zložený prevažne z oxidu siričitého SO2 a niektorých ďalších látok, ktoré ľahko podliehajú oxidácii. Tieto látky majú často silno redukčné účinky na svoje okolie. Londýnsky smog je nie náhodou známy už od rímskych čias. V roku 1306 anglický kráľ Eduard I. zakázal spaľovať uhlie, ale tento krok nemal dlhé trvanie. Situácia sa postupne zhoršovala až do päťdesiatych rokov 20. storočia, kedy nastalo v Londýne niekoľko katastrofických smogových situácii pri ktorých zomreli tisíce ľudí (napr. veľký smog roku 1952). V roku 1956 parlament zaviedol v hlavnom meste tzv. bezdymové zóny. Vďaka nim sa znížili emisie oxidu síry a londýnsky smog sa stal minulosťou. Dnes je v Londýne hlavným problémom automobilový smog.
Oxidačný smog bol objavený v 40. rokoch v kalifornskom meste Los Angeles. Býva označovaný tiež ako kalifornský, losangelský, fotochemický či letný smog. Tento druh smogu má silné oxidačné, agresívne, dráždivé (na sliznicu, dýchacie cesty, oči atd.) a toxické účinky. Patrí k najzávažnejším problémom znečistenia ovzdušia v Európe. Koncentráciou ozónu, ktoré presahujú prachové hodnoty stanovené EU, je vystavené asi 30% obyvateľov európskych miest, pričom v dôsledku znečistenia ovzdušia ozónom v Európe každý rok predčasne umiera 20 tisíc ľudí.
Etymológia
Pôvod slova „smog“ sa pripisuje Dr. Henry Antoine Des Voeuxovi, ktorý ho prvýkrát použil vo svojej práci „Fog and Smoke“ (hmla a dym) na zasadnutí kongresu verejného zdravia. Dňa 29. júla 1905 vo vydaní londýnskych novín Daily Graphic boli citované slová doktora Des Voeuxa: „Povedal, že nie je potrebná žiadna veda, aby človek videl, že sa niečo produkuje vo veľkých mestách, čo nie je možné nájsť vo voľnej krajine, a teda dymovú hmlu (smoky fog), „smog“.“ Neskôr sa „smog“ objavil aj v článku Los Angels Times, kde bol pripísaný „vtipnému anglickému autorovi“
Fotochemický smog
Fotochemický smog bol prvýkrát popísaný v 50. rokoch 20. storočia. Je to chemická reakcia slnečného žiarenia, oxidov dusíka, prchavých organických zlúčením v atmosfére, ktorá zanecháva v ovzduší pevné častice a prízemný ozón. Táto nepriaznivá zmes látok znečisťujúcich ovzdušie môže zahŕňať nasledovné:
Všetky tieto chemikálie sú obyčajne veľmi reaktívne a oxidačné. Fotochemický smog je preto považovaný za problém modernej industrializácie. Je prítomný vo všetkých moderných mestách, bežnejší je hlavne v mestách so slnečným, suchým a teplým podnebím a veľkým počtom automobilov. Vzhľadom na to, že cestuje s vetrom, môže to mať vplyv na aj na riedko osídlené oblasti.
Smog je vážnym problémom v mnohých mestách a kontinuálne poškodzuje ľudské zdravie. Prízemný ozón, oxid siričitý, oxid dusičitý a oxid uhoľnatý sú obzvlášť škodlivé pre seniorov, deti a ľudí s ochorením srdca a pľúc, napríklad s efyzémou pľúc, bronchitídou a astmou. Smog môže spôsobovať zápal dýchacích ciest, znížiť vitálnu kapacitu pľúc, dýchavičnosť, bolesti pri hlbokom nádychu, sipot a kašeľ. Ďalej môže spôsobiť podráždenie očí a nosa, vysušuje sliznice a narúša obranyschopnosť organizmu proti infekcii, zvyšuje náchylnosť k ochoreniu. Počet nemocničných príjmov a úmrtí na respiračné ochorenia sa zvyšuje v čase obdobia vysokej hladiny ozónu.
Úrovne škodlivej expozície
Americká agentúra na ochranu životného prostredia vyvinula Index kvality ovzdušia, aby mohla verejnosť lepšie informovať o úrovni znečistenia ovzdušia. 8-hodinový priemer koncentrácie ozónu v rozmedzí 85 až 104 ppbv (z angl. parts per billion by volume) je popísaný ako „nezdravý pre citlivé skupiny“, 105 až 124 ppb ako „nezdravý“ a 125 až 404 ppb ako „veľmi škodlivý“. Rozsah ďalších znečisťujúcich látok v rozmedzí „veľmi škodlivý“ je nasledovný: 355 μg m−3 až 424 μg m−3 pre PM10; 15.5ppm až 30.4 ppm pre CO a 0.65 ppm až 1.24 ppm pre NO2.
Predčasné úmrtia kvôli rakovine a respiračným ochoreniam
Ontárijská zdravotná asociácia oznámila, že smog je každý rok zodpovedný odhadom za 9 500 predčasných úmrtí v provincii. Štúdia Americkej spoločnosti pre rakovinu trvajúca 20 rokov zistila, že kumulatívna expozícia smogu takisto zvyšuje pravdepodobnosť predčasného úmrtia z respiračných ochorení, čo by znamenalo, že 8-hodinovy štandard nemusí byť dostatočný.
Slavistika
Slavistika je veda o Slovanoch, slovanstve, slovanských jazykoch a slovanských literatúrach, prípadne slovanskej kultúre a dejinách. Je to vlastne porovnávacie štúdium v rámci slovanských národov. V užšom zmysle sa pod slavistikou chápu len filologické disciplíny a etnológia. K slavistike sa niekedy rátajú aj disciplíny ako bielorusistika, bohemistika, bulharistika, rusistika, slovakistika. Slavistika skúma okrem dnes používaných jazykov aj vymreté slovanské jazyky, ako staroslovienčinu, cirkevnú slovančinu, severnú slovinčinu a polabčinu. Slavistika ako veda vznikla koncom 18 a začiatkom 19. storočia a bola prirodzeným dôsledkom kultúrneho a národného znovuzrodenia slovanských národov a snahou o rozvíjanie ideológie panslavizmu.
Vývoj
Vývoj slavistiky môžeme rozdeliť do troch období:
Smog
Postihnuté oblasti
Smog môže vznikať takmer v každom prostredí, kde priemysel alebo autá uvoľňujú veľké množstvo znečisteného ovzdušia, ako je dym alebo výfukové plyny. Avšak, horšia situácia je v časoch teplého, slnečného počasia, keď vrchná časť ovzdušia je dostatočne prehriatá, aby spomalila cirkuláciu vo vertikálnom smere. To sa často stáva v kotlinách obklopených kopcami a horami. Často ostáva po dlhšiu dobu nad husto obývanými mestami, kde sa môže skoncentrovať na nebezpečnú úroveň.
Slavistika
Vývoj
Do 1876 sa slavisti sústredil na dokumentovanie, tlač a štúdium pamiatok slovanskej písomnosti, na históriu vzniku slovanských národov, rozvíjanie národných jazykov a literatúr. V tomto období vznikli moderné slovníky a gramatiky väčšiny slovanských jazykov.
Smog
Londýn
Eduard I sa v roku 1306 obával znečistenia ovzdušia tak veľmi, že (nakrátko) zakázal spaľovanie uhlia v Londýne. V roku 1661 John Evelyn vo svojej práci ‘Fumifugium‘ navrhoval spaľovanie voňavého dreva, veriac, že sa obmedzí kašeľ.
Slavistika
Vývoj
Ďalšie obdobie (obdobie do 1. svetovej vojny) bolo charakteristické rýchlym rozvojom slavistiky v oblasti lingvistiky a filológie, ktoré sa rozvíjali mimo samotných slovanských krajín, okolo Augusta Schleichera a Augusta Leskiena na Univerzite v Leipzigu.
Smog
Londýn
Vážne epizódy smogu pokračovali v 19. a 20. storočí, hlavne v zime. Veľký londýnsky smog roku 1952 zahalil ulice Londýna a usmrtil približne 40 00 ľudí počas 4 dní (ďalších 8000 umrelo na jeho účinky1 v nasledujúcich týždňoch, až mesiacoch). Spočiatku obviňovali z úmrtia epidémiu chrípky.
Slavistika
Vývoj
Po 2. svetovej vojne sa v lingvistike najviac rozvíjala dialektológia, slavistika sa naďalej rozvíjala predovšetkým v krajinách slovanských, slavistické centrá boli však založené aj na rôznych svetových univerzitách.
Smog
Londýn
V roku 1956 Zákon o čistom ovzduší začal právne pretláčať zóny bez dymu v Londýne. Existovali zóny, kde nebolo dovolené spaľovať hnedé uhlie v domácnostiach alebo podnikoch. V týchto miestach mohli spaľovať len koks, ktorý neprodukoval dym. Vďaka týmto zónam sa znížil obsah sadzí a intenzívny a trvalý smog v Londýne sa stal minulosťou.
Slavistika
Vývoj
Prvý svetový slavistický kongres sa konal v Prahe v roku 1929 a odvtedy sa koná každých 5 rokov až dodnes, vždy v slovanských krajinách.
Smog
Londýn
Po týchto udalostiach v Londýne začalo veľké upratovanie. Každú kamennú fasádu historickej budovy, ktorá v priebehu dvoch storočí postupne úplne sčernela, očistili a obnovili do pôvodnej podoby. Vzhľad viktoriánskych stavieb sa dramaticky zmenil po vyčistení, vrátane Natural History Museum. Príkladom z poslednej doby bol Westminsterský palác, ktorý bol vyčistený roku 1980. Avšak smog spôsobený znečistením z dopravy sa v modernom Londýne vyskytuje aj naďalej.
Slavistika
Slavistická jazykoveda
K jazykovedným otázkam slavistiky patria lingvistické disciplíny ako fonetika, fonológia, morfológia, syntax, sémantika, pragmatika, etymológia, dialektológia, historická lingvistika a sociolingvistika. Slavistická jazykoveda slúži pre historicko-jazykovedné, geografické a kultúrne štúdium slovanských národov.
Smog
Mexiko
Vzhľadom k svojej polohe v horskej „mise“, chladný vzduch klesá dole, do územia mesta Mexika, čím zachytáva znečistenie z priemyslu a dopravy, ktorý mení toto mesto na neslávne známe smogom zamorené veľkomesto Latinskej Ameriky. V rámci jednej generácie sa Mexiko zmenilo, z predtým mesta známeho ako mesto s najčistejším ovzduším, na jednu z najhoršie znečistených metropol s mierou znečistenia NO2 dvoj- až troj-násobnou oproti medzinárodným štandardom.
Slavistika
Literárnovedná slavistika
Zaoberá sa literatúrou slovanských národov. Jej súčasti tvoria literárna história, teória literatúry, interpretácia umeleckého textu a literárna kritika. Literárna veda skúma tvorbu v určitom historickom období alebo u určitého autora. Slovanské literárne vedy majú skupine literárnovedných teoretických disciplín dôležité miesto (príkladom je ruský formalizmus, štrukturalizmus, postštrukturalizmus).
Smog
Santiago
Podobne, ako v Mexiku, znečistenie ovzdušia v údolí Santiaga umiestneného medzi Andami a Cordillera de la Costa mení na jedno z najhoršie znečistených veľkomiest Južnej Ameriky. Ďalšou priťažujúcou okolnosťou je vysoká zemepisná šírka (31° južne) a väčšinu roka suché počasie.
Slavistika
Slovanské kultúrne štúdiá
Interdisciplinárne štúdiá mapujú kultúrne aspekty literárnej vedy, jazykovedy, etnológie, filozofie, teológie, psychológie a sociológie.
Smog
Teherán
V decembri 2005 museli v Teheráne uzavrieť školy spolu s úradmi a 1 600 ľudí bolo prevezených do nemocnice kvôli silnému smogu spôsobeného nefiltrovanými výfukovými plynmi.
PalmOS
PalmOS ™ je operačný systém s grafickým rozhraním a intuitívnym ovládaním určený pre PDA a komunikátory. Ponúka dotykový displej, podporu multimédií, prácu s pamäťovou kartou a konektivitu pre IrDA, Bluetooth™ a Wifi. Jeho výhodou sú nízke nároky na výkon, pamäť a rýchlosť, pretože v jednom okamihu môže bežať len jedna aplikácia. Pri prepínaní medzi aplikáciami si aplikácia uloží posledný stav, takže používateľ nespozná, že sa aplikácia spúšťa znova. Od verzie 5 umožňuje PalmOS spustiť jednu až dve aplikácie ako rezidentný, čo umožňuje napríklad prehrávanie mp3 na pozadí.
Súčasnosť
Súčasné modely týchto PDA majú výkonný mikroprocesor firmy Intel XScale s minimálnou frekvenciou 200 MHz. Štandardom sa stal farebný display s rozlíšením (320x480 alebo 320x320 bodov / 65 536 farieb). Veľkosť pamäte RAM začína pri low-end modelov na 32MB a končí použitím pevného disku s kapacitou 4GB - model LiveDrive. Väčšine modelov umožňuje so svetom komunikovať vstavané IrDA, Bluetooth™ rozhrania, u vyšších modelov potom ešte Wifi. Existujú aj zariadenia kombinujúce PDA s mobilným telefónom inak nazývané Smartphone (Treo 270/600/650/680), ktoré majú veľmi intuitívne ovládanie.
David Schwarz
David Schwarz (* 20. december 1852, Zalaegerszeg, Maďarsko – † 13. január 1897, Viedeň) bol chorvátsky priekopník letectva židovského pôvodu. V roku 1896 postavil prvú celokovovú vystuženú vzducholoď.
Stavba vzducholode
David Schwarz bol obchodníkom s drevom a veľkú časť svojho života prežil vo vtedy rakúsko-uhorskom Záhrebe. Hoci nemal žiadne zvláštne technické vzdelanie, zaoberal sa vývojom rôznych technických vylepšení drevoobrábacích strojov.
Začiatkom 80. rokov 19. storočia musel dohliadať na ťažbu dreva v novo zakúpenom lese, býval vtedy v blízkom zrube. Ťažba sa však neustále preťahovala a Schwarz musel zostať v zrube aj cez zimu. Aj vďaka impulzu svojej ženy Melanie sa začal zaujímať o vzduchoplavbu a rozhodol sa postaviť vlastnú vzducholoď. Zohnal si vtedy všetku dostupnú technickú literatúru po celom Záhrebe a cez zimné večery v zrube študoval.
Vedel, že ak má byť vzducholoď skutočne riaditeľná, musí mať pevnú konštrukciu. Návrh vzducholode ponúkol rakúsko-uhorskému ministerstvu vojny, vzbudil síce záujem, ale kvôli nedostatku financií ministerstvo projekt nepodporilo. Ruský vojenský atašé, technicky vzdelaný človek, odporučil Schwarzovi, aby návrh vzducholode predstavil v Sankt-Peterburgu. Tu na návrhu pracoval dva roky. Schwarz a jeho žena tvrdili, že v roku 1893 uskutočnili skúšobný let, avšak toto tvrdenie nie je spoľahlivo doložené. Nevie sa ani presne, prečo sa Schwarz potom presunul do Nemecka. V Nemecku Schwarz hľadal vhodného spracovateľa hliníka. Základom jeho lietadla bol totiž dômyselný systém rebier a nosníkov vyrobených z hliníkovej zliatiny (duralu), ktorý bol potiahnutý hliníkovou fóliou o sile 0,18 - 0,2 milimetra. Trup bol rozdelený na 13 oddielov, takže lodi aj pri poškodení niektorého z nich nehrozil pád a tak Schwarz (nielen preto) našiel podporu u nemeckej vlády.
Tu sa Schwarz spojil s priemyselníkom Carlom Bergom, ktorý videl vo vzducholodi možnosť rozvoja svojej firmy vďaka budúcim armádnym objednávkam. Konštruktéri firmy ďalej rozvíjali Schwarzove plány, podľa ktorých továreň v Werdohl-Evekingu vyrábala nosníky a rebrá. V konštruovaní Schwarzovi veľmi pomáhal aj major Hans Gross.
Vyrobené diely pod Schwarzovym dohľadom prevážali do hangáru v Berlíne Tempelhofu. Tu sa vzducholoď zostavovala. O vzducholoď javila záujem armáda, zaujímavosťou je, že tá istá armáda pred dvomi rokmi zamietla návrh vlastného generála Zeppelina na stavbu riaditeľnej vzducholode.
Skúšobný let
Prvý doložený pokus vzlietnuť sa uskutočnil 8. októbra 1896. Použitý plyn však nebol dostatočne čistý a vďaka jeho nižšej nosnosti vzducholoď vzlietla len niekoľko metrov a uskutočnila tak len skúšku motorov pri upnutí na lanách. Rozhodlo sa, že bude naplnená kvalitnejším plynom a urobia sa nové testy.
Schwarz v rokoch 1892 až 1896 veľmi často cestoval; pretože bol aj silný fajčiar, mal silne podlomené zdravie. Vynálezca zomrel 13. januára 1897 na infarkt myokardu vo Viedni na ceste z reštaurácie „Zur Linde“ v čase, keď už jeho vzducholoď bola zhruba dokončená. Krátko pred smrťou obdržal správu o tom, že vzducholoď je pripravená k naplneniu.
Nedočkal sa teda skúšobného letu na poli v Tempelhofe 3. novembra 1897. Jeho žena dlho zháňala skúšobného pilota, nakoniec vzducholoď pilotoval neskúsený Ernest Jagles. Let prebiehal zo začiatku veľmi dobre. Vzducholoď vystúpila v niekoľkých kruhoch do výšky 460 metrov. Vykonávala požadované obraty, ktoré z hľadiska ovládateľnosti vyžadovala armáda. Potom však skĺzol remeň z náhonu jednej vrtule. Jagles stratil kontrolu, podľahol panike a začal príliš rýchlo odpúšťať plyn. Vzducholoď prudko narazila do zeme a zo stroje zostali trosky.
Jagles prežil bez vážnejších zranení. Schwarzova žena nepresadila ďalšie pokračovanie projektu aj keď prvé reakcie armády na pokus boli priaznivé. Ferdinand von Zeppelin, očitý svedok prvého letu, kúpil od Schwarzovej vdovy za 15 tisíc mariek patenty a plány na stavbu a sám začal rozvíjať vývoj a výrobu vzducholodí, ktoré neskôr niesli jeho meno.
Novohradská župa
Novohradská župa môže byť:
Noyers-Bocage
Noyers-Bocage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1108 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5565
NGC 5565 je hviezda v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 14. júna 1884.
Michael Keaton
Michael Keaton, vlastným menom Michael John Douglas, (* 5. september 1951, Coraopolis, Pensylvánia, USA) je americký filmový herec.
Preslávil sa najmä postavou Batmana vo filmoch Batman z roku 1989 a Batman sa vracia z roku 1992. Vo filme Batman navždy z roku 1995 odmietol hrať potom, čo bol réžie zbavený Tim Burton, nahradil ho Val Kilmer. Už predtým na sebe upozornil hlavnou úlohou v hororovej komédii Tima Burtona Beetlejuice. Ku kasovým úspechom patril aj vianočný film Jack Frost z roku 1998. Cenený je ijako hlasový herec (Autá, Toy Story 3: Príbeh hračiek). Kritici ho kladne hodnotili napríklad v krimi thrilleri Quentina Tarantina Jackie Brownová (1997).
Meno si v začiatkoch kariéry zmenil kvôli zamieňaniu s hercom Michaelom Douglasom, nové priezvisko si zvolil na počesť komika Bustera Keatona.
Berlínsky kongres
250px|thumb|Účastníci Berlínskeho kongresu.
Berlínsky kongres (13. jún 1878 – 13. júl 1878) bol stretnutím predstaviteľov vtedajších európskych mocností – Spojené kráľovstvo (Benjamin Disraeli), Nemecko (Otto von Bismarck), Rakúsko-Uhorsko (Július Andráši), Taliansko, Rusko (Alexandr Michajlovič Gorčakov) – a Osmanskej ríše. Podnetom pre tento kongres bola reorganizácia usporiadania Balkánskeho polostrova po rusko-tureckej vojne (1877 – 1878).
Vedením tohto kongresu bol poverený Otto von Bismarck. Snahou bolo udržať rovnováhu s ohľadom na záujmy Spojeného kráľovstva, Ruska a Rakúsko-Uhorska. Kongresu sa zúčastnili aj Francúzsko, Nemecko a Taliansko. Hlavný dôraz pri rokovaní bol daný na rozdelenie podľa vtedajšieho národnostného usporiadania Balkánskeho polostrova.
Balkánske krajiny reprezentovalo Grécko, Srbsko, Rumunsko a Čierna Hora. Bulharsko, o ktorého osud išlo, sa na konferencii nezúčastnilo.
Okolnosti
250px|thumb|Mapa [[Bulharsko|Bulharska v roku 1878 - hranice po uzavretí Sanstefanovského mieru (3. marec, 1878) a po berlínskom kongrese (jún, 1878).]] Rýchly koniec rusko-tureckej vojny v roku 1878 znepokojoval západné európske štáty pre možný, stále viac silnejúci vplyv Ruska na Balkánskom polostrove. Odmietli preto podpísať Sanstefanskú mierovú zmluvu. Z tohto dôvodu bola vojnou spustošená a ekonomicky podvyživená krajina prinútená prijať pozvánku od Osmanskej ríše na Berlínsky kongres, na ktorom sa mali riešiť niektoré nezrovnalosti zaznamenané v zmluve zo San Stefana.
Ešte pred začiatkom kongresu zohrala dôležitú úlohu anglická diplomacia. 18. mája 1878 bola v Londýne tajne podpísaná anglicko-ruská dohoda, podľa ktorej Rusko bolo prinútené súhlasiť s rozdelením práve oslobodeného Bulharska na dve časti – Bulharské kniežatstvo a Východnú Ruméliu (ďalej na juh od Starej Planiny). Na tomto území Východnej Rumélie kompetencie preberal jeden z ruských gubernátorov.
25. mája 1878 vo Viedni bola podpísaná ďalšia tajná zmluva, tentokrát s Rakúsko-Uhorskom. Okrem rozdelenia Bulharska na už spomínané dve časti sa Rakúsko-Uhorsko zaviazalo skrátiť čas pôsobenia ruskej armády na území Bulharska. Tieto dohody sa neskôr stali základom rozhovorov medzi západnými európskymi štátmi a Ruskom na Berlínskom kongrese.
Rozdelenie hraníc Bulharska
Účastníci kongresu debatovali aj na tému hraníc novooslobodeného bulharského štátu a osud Bosny a Hercegoviny.
Predstavitelia západných veľmocí, zvlášť Lord Beaconsfield a rakúsko-uhorský minister zahraničných vecí sa snažili o to, aby hranice bulharského územia boli čím menšie, aby v ňom teraz, keď už Bulharsko nebolo súčasťou Osmanskej ríše, mohli uskutočniť svoje ekonomické záujmy. V Bosne a Hercegovine totiž chcelo Rakúsko-Uhorsko bez vedomia ostatných štátov získať väčšie práva ako mali ostatní. Čo sa týkalo petície o opätovnom pripojení Bulharska k Osmanskej ríši, ktorú inicioval bulharský národ, na ňu účastníci kongresu nebrali vôbec ohľad.
Výsledok Berlínskeho kongresu
Na konci kongresu v roku 1878 boli všetky riešenia spísané do bodov Berlínskej zmluvy. Vplyv Ruska na Balkánskom polostrove radikálne oslabol a bulharský národ mal sťaženú pozíciu v boji za svoju národnú slobodu a záujmy.
Bulharsko nikdy neprijalo riešenia o rozdelení krajiny, ktoré boli napísané v Berlínskej zmluve. Reakciou na ne bola organizácia Kresnensko-razlogského povstania v rokoch 1878 – 1879. Toto povstanie sa skončilo viac-menej úspešne – bulharskému národu sa podarilo spojiť Bulharské kniežatstvo s Východnou Ruméliou.
Montagny (Rhône)
Montagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sanstefanská mierová zmluva
náhľad|Hranice Bulharska podľa zmluvy náhľad|Dom, v ktorom bola zmluva podpísaná
Sanstefanská predbežná mierová zmluva bola podpísaná medzi Ruskom a Osmanskou ríšou dňa 3. marca 1878 v meste San Stefano (dnes Yeşilköy na území veľkého Istanbulu). Jej podpísaním sa skončila Rusko-turecká vojna (1877 – 1878).
Zmluvu podpísali za Rusko vyjednávač a veľvyslanec v Istanbule knieža Nikolaj Pavlovič Ignatiev a Alexandr Nelidov, za Turecko minister zahraničných vecí Safvet Paša a veľvyslanec v Nemecku Sadullah Bej.
Predbežnú zmluvu doplnili a podpísali európske veľmoci o štyri mesiace neskôr na Berlínskom kongrese.
Text zmluvy
Text zmluvy obsahuje preambulu, 29 článkov a záver. Týka sa povojnového politického usporiadania Srbska, Čiernej Hory, Rumunska a Bulharska.
Reakcie mocností
Európske mocnosti sa obávali expanzie Ruska a Srbsko a Grécko sa obávali vytvorenia Veľkého Bulharska, ktoré by ohrozilo ich záujmy. Dôsledkom bola revízia Sanstefanskej mierovej zmluvy na Berlínskom kongrese ešte v tom istom roku.
Islamská architektúra
Islamská architektúra zahŕňa veľmi širokú oblasť architektúry, a to ako historicky, tak  geograficky. Hoci sa o islamskej architektúre sa spravidla hovorí len v zmysle náboženských stavieb, zahŕňa aj svetské  stavby.
Do islamskej architektúry sa tak radia stavby postavené po vzniku islamu (622) až do súčasnosti, na území ovládanom týmto náboženstvom. Miesta jej výskytu nemožno obmedziť na tradične moslimské oblasti, ako je Perzský záliv, severná Afriku alebo Predný východ, ale možno sa s ňou stretnúť napríklad aj v Španielsku, Francúzsku alebo v Indii. V súčasnej dobe sa moslimské náboženské budovy nachádzajú po celom svete. Z týchto dôvodov nemožno islamskú architektúru vnímať ako celok, ale je potrebné rozlišovať historické epochy a jednotlivé centrá. Vplyv regionálnych centier je navyše podčiarknutý skutočnosťou, že Korán na rozdiel od Biblie nikde neurčuje podobu ani pravidlá postavenia chrámu. Jednotlivé centrá tak mohli nadviazať na lokálne tradície, a to tak z hľadiska vhodného materiálu, ako aj z hľadiska stavebných techník. Napriek tomu možno nájsť viacero typických prvkov alebo spoločných čŕt, ktoré vyplývajú z potrieb a vkusu bežného moslima. Za najtypickejšie obľúbený prvok možno považovať kupolu a rôzne druhy oblúkov. Základnými typmi stavieb sú mešity, arabské domy s uzavretou dispozíciou, nádvorie má oddelenú ženskú a mužskú častí, ívány, pevnosti a mosty. Menej dôležitými, ale pre islamskú architektúru aj typickými stavbami, sú kúpele alebo vodotrysky. thumb|left|Masjid-e šáh v Isfahane thumb|left|[[Tádž Mahal]]
Typické prvky islamskej architektúry
Pre Európana je veľmi ťažké správne pochopiť islamskú architektúru, pretože vychádza z úplne iných tradícií ako európska architektúra, jej symbolika je vinou rozdielneho historického vývoja a malej znalosti islamu spravidla nepochopená, alebo sa jej výklad zužuje na konštatovanie, že stavby majú vyjadrovať nekonečnú moc Alaha. Skutočnosť neustále sa opakujúcich motívov, zákazu zobrazovania ľudskej podoby atď. tým býva zvyčajne považovaná za dostatočne vysvetlenú. V skutočnosti je interpretácia islamskej architektúry zložitejšia a jej symbolika je rovnako zložitá a rozsiahla ako kresťanská symbolika. Jej rozvoj a zákonitosti sprevádzala podobne široká polemika a jej rozvoj prebiehal podobne zložito ako rozvoj európskej architektúry.
Všeobecne sa v tejto architektúre vyvinulo niekoľko charakteristických prvkov. Najtypickejším prvkom pre stavby náboženské pochybnosti sa stala kopula, ktorej architektonické riešenie je rôzne a prešlo pomerne zložitým vývojom, počas ktorého vznikla rada problémov ako rozniesť váhu. Vyriešenie týchto problémov umožnilo stavať väčšie kopuly. Druhým typickým prvkom je využitie kýlovej klenby. Od ostatných architektonických čŕt možno vždy nájde rad výnimiek, napriek tomu je možné považovať za typické pre túto architektúru ako celok. Takto je možné hodnotiť snahu spojiť konštrukčnú funkciu s funkciou dekoratívnou, pričom dekoratívna funkcia nezriedka získala prevahu. Typickým príkladom tohto javu je oblúk, ktorého konštrukčné využitie sa objavuje v islamskej architektúre veľmi skoro. Oblúk umožnil stavať veľké zasklené okná a spojiť nesúrodé plochy vnútri mešít. Neskoršie zašpicatené oblúky sú prejavom snahy po dekoratívnosti, zašpicatení, ktorého si možno všimnúť na mnohých prestupov alebo dverí, nemá žiaden konštrukčný význam. Snaha o monumentálnosť a vzdušnosť viedla k veľkému používanie štíhlych stĺpov, ktoré spravidla mali kruhový prierez, zdobených až od pätky. Objemnejšie stĺpy boli zdobené tak, aby pôsobili dojmom, že vyrastajú zo stavby. Tento pojem má svoj počiatok v antike a v islamskej architektúre je časté zdobenie pomocou zvislých pruhov, vznikajúcich síce inou technikou ako v antike, ale konečný efekt je veľmi podobný.
Čoskoro získala dôležitosť práce s priestorom, ktorá viedla k vytváraniu rôznych nádvorí, a to nielen pri náboženských či honosných budov, ale aj u bežného svetského staviteľstva. Nádvoria sú vždy dláždené a majú za cieľ umocniť dojem z budovy, plocha väčších nádvorí býva rozbitá buď terénnym rozčlenením, alebo stavbou altánku, nikdy sa neobjavuje snaha rozbiť plochu zeleňou.
Zdobenie stavieb pomocou tzv. arabskej kaligrafie samotnú architektúru nijako nerušilo, pretože sa stavba prispôsobila plánu výzdoby, ale naopak výzdoba plánu stavby. Fakt, že islam zakázal zobrazovať osoby, viedol k eliminácii sôch, čo architektúre umožnilo využívať všetkých stien (európska architektúra musela počítať s týmto druhom výzdoby), čo viedlo k väčšej otvorenosti budov. Tento zákaz tiež viedol k geometrickej výzdobe budov – tzv. arabesky, ktoré spočívali v opakovaní rovnakého motívu; pre architektúru je takéto poňatie výhodné, pretože stavba nie je viazaná na neskoršie plány výzdoby a osvetlenie jednotlivých miest je obmedzené len konštrukčnými možnosťami. Osobitnou a veľmi dôležitou oblasťou architektúry v islame je záhradná architektúra, ktorá patrí k najrozpracovanejším v tomto odbore.
História
Sledovať histórii islamskej architektúry je pomerne problematické, pretože v islamskej architektúre nevznikli žiadne nadregionálne stavebné slohy. Miestne slohy sú spojené s vládnúcou dynastiou a súvisia s regionálnou históriou a vkusom. Z tohto dôvodu sa často sleduje skôr vývoj jednotlivých typov stavieb ako islamskej architektúry ako celku.
Počiatky islamskej architektúry
thumb|[[Kába]] Potom, čo bol roku 622 prorokovi Mohamedovi odovzdaný od Boha islam, získaval prívržencov a počas desiatich rokov dobyli jeho prívrženci Mekku, kde prestavali sväté útočisko – Kába. Z tejto stavby možno ťažko usudzovať na úroveň predislámskej architektúry; keďže sa okrem tejto stavby nezachovala žiadna pamiatka, sú názory na architektonickú úroveň rôzne. Samotná Kába je stavba, ktorú islamská architektúra nikdy neopakovala, čo dokazuje jej jedinečnosť, z architektonického hľadiska je ale táto stavba nevýznamná a ukazuje na nízku úroveň staviteľstva. V tejto dobe však žiadna islamská architektúra nevznikala a jej prejavy boli len pokračovaním predislamskej architektúry. Po smrti Mohameda (632) došlo k prvej expanzii islamu, už v tomto čase sa objavujú prvé mešity, ktoré vychádzali z myšlienky, že sa musí pojať moslimami danej oblasti, okrem toho musela mešita mať sedadlo pre imáma, ktorý prednášal kázeň. Šírenie islamu však v rokoch 634 – 661 prebiehalo živelne a chaoticky a neexistoval tak dôvod na vznik rozsiahlejších architektonických diel. V tomto období sa moslimovia zhromažďovali v už existujúcich budovách dobytých miest, stavebné činnosti sa vyvíjali iba pri zakladaní miest.
Umajjovské obdobie
thumb|left|Damask Mešity tohto obdobia majú rôzny charakter, spravidla ide o malé stavby alebo prestavby iných starších budov. Spočiatku nebola mešita nijako štandardizovaná a bola obmedzená iba náboženskými potrebami. Na príkaz kalifa Valida vznikli tri mešity, ktoré sa stali najvýznamnejšími stavbami tohto typu v tomto období. Mešity v Jeruzaleme a Medine boli zničené a možno ich len čiastočne rekonštruovať z dobových nákresov a archeologických vykopávok. Mešita v Damasku, však zostala zachovaná a umožňuje nám tak urobiť si pomerne presnú predstavu o architektonických možnostiach doby. Damaská mešita je síce tiež ovplyvnená antickými vzormi, ale prináša aj novú prácu s priestorom, ktorá ovplyvnila ďalšie stavby islamského sveta. Okolo nádvoria je z troch strán stĺporadie, zatiaľ čo k južnej strane sú pripojené tri lode. Stĺpy aj ich hlavice pochádzajú zo zbúraných antických stavieb, čo urýchlilo a zlacnilo práce a umocňovalo antický vplyv. Pri stavbe tejto mešity bol pravdepodobne prvýkrát použitý minaret.
Nájdené svetské stavby sú známe ako umajjovské zámky a sú výrazne ovplyvnené rímskymi vilami. Tento vplyv je však doplnený z iránskej architektúry, drvivá väčšina geometrických vedomostí a predstáv pochádzala z rímskych a byzantských vedomostí.