cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grófka Marica
I. dejstvo
Rodina grófa Tasila skrachuje a preto si inkognito nájde miesto správcu v kaštieli bohatej grófky Marice. Zo zarobených peňazí chce našetriť na veno svojej sestre Líze. Marica aby odohnala nápadníkov prahnúcich po majetku, dá do novín inzerát, že sa zasnúbi s istým županom Kolomanom, ktorého meno si vymyslela. Zhodou okolností župan Koloman existuje a keď si s prekvapením prečíta inzerát o svojich zásnubách, tak sa vyberie za Maricou.
II. dejstvo
Tasilo je zaľúbený do Marice a veľmi trpí kvôli jej nápadníkom a svojmu postaveniu. Rozhodne sa teda odísť a napíše o tom svojmu priateľovi. Nedokončený list sa dostane do rúk Marice ktorej Tasilo tiež nie je ľahostajný. List zle pochopí a aj Tasila začne podozrievať z honby za majetkom. Takisto začne žiarliť na Lízu, nevediac že je jeho sestra. Preto Tasila poníži pred spoločnosťou.
III. dejstvo
O Tasilových problémoch sa dozvie jeho bohatá teta, ktorú Tasilo z hrdosti nechcel požiadať o pomoc. A odkúpi všetky dlhy Tasilovej rodiny. Po príchode odhalí lásku Tasila a Marice, a pomôže, aby sa veci vysvetlili a dali do poriadku. Tasilo sa zmieri s Maricou a Líza odchádza so županom Kolomanom.
Trofeje NHL
National Hockey League každoročne udeľuje trofeje pre hráčov a kluby. Najstaršia a najcennejšia trofej je Stanley Cup, ktorá bola prvýkrát udelená v roku 1893. Momentálne sa udeľuje 22 trofejí z toho sú 4 tímové a 17 pre jednotlivcov.
Dejiny
Prvá udelená trofej bola O’Brien Trophy v roku 1910, ktorú používala National Hockey Association do roku 1918, keď ju prebrala National Hockey League. Udeľovala sa víťazovi play-off až do roku 1924, keď ju vystriedala Prince of Wales Trophy. V roku 1926 sa oficiálne začal používať Stanley Cup.
Prince of Wales Trophy sa udeľuje pre víťaza východnej konferencie. Pre západnú konferenciu sa udeľuje Clarence Sutherland Campbell Bowl. Najmladšou klubovou trofejou je President’s Trophy, udeľovaná pre najlepší klub v základnej časti.
Prvá inviduálna trofej bola Hart Memorial Trophy, pre najužitočnejšieho hráča ktorá vznikla v roku 1924. O rok vznikla trofej Lady Byng Memorial Trophy pre najslušnejšieho hráča. V roku 1927 vznikla Vezina Trophy pre najlepšieho brankára. V roku 1965 bola prvýkrát udelená trofej v play-off Conn Smythe Trophy pre najužitočnejšieho hráča. Posledná udelená trofej je NHL Lifetime Achievement Award.
Vyškovec
Vyškovec je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 148 obyvateľov, z toho 84 mužov a 64 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 42,4 roka, ženy 40,2 roka).
Avraham ibn Daud
Avraham ibn Daud (* asi 1110 – † asi 1180), hebrejsky Avraham ben David ha-Levi, arabsky Ibráhím ibn Daud, známy tiež pod akronymom Rabad alebo Ravad (ראב"ד), bol židovský stredoveký filozof, historik a astrológ, jeden z prvých židovských aristotelikov. Napísal historické dielo Kniha tradície (Sefer ha-Kabala) a filozofický spis Vznešená viera (Emuna rama).
Komorná hudba
Komorná hudba je klasická hudba určená pre menšie zoskupenie hudobných nástrojov (2 – 9). Už jej názov napovedá, že je vhodná pre hru v menších priestoroch. Charakteristická je pre ňu určitá intimita. Hoci sa na prvý pohľad môže zdať, že je poslucháčsky menej atraktívna než hudba orchestrálna, má mnoho priaznivcov práve vďaka intímnosti hudobného zážitku a bezprostrednejšieho kontaktu poslucháčov a interpretov. Ďalšie pozitívum spočíva v tom, že je dostupná pre hru v domácnostiach, školách a amatérskych hudobných zoskupeniach. Počet diel komornej hudby je obrovský a zahŕňa diela rôznej kvality, od bezcenných salónnych skladieb až po majstrovské diela, patriacich do zlatého fondu svetovej hudby.
História
Počiatky komornej hudby siahajú už do renesancie, kedy sa na šľachtických dvoroch rozšíril záujem o pestovanie hudby. Zoskupenia rôzneho zloženia tvorili hudobníci, najatými šľachticmi pre svoje potešenie. Tento trend sa udržiaval až do klasicizmu. Diela komornej hudby boli často písané len pre zábavu domácich a nemali veľkú hodnotu. V období klasicizmu však vzniklo i mnoho kvalitných skladieb, spomedzi ktorých vynikajú najmä Beethovenove sláčikové kvartetá. V období romantizmu si diela komornej hudby našli cestu z panských nádvorí do koncertných sál. Napriek tomu si komorné diela so sebou naďalej niesli nálepku povrchnej hudby, takže niektorí skladatelia nenapísali žiadne dielo tohto druhu (Richard Strauss, Gustav Mahler). V dvadsiatom storočí došlo k hľadaniu nových východisiek a boli skomponované rôznorodé skladby pre súbory rozličného zloženia. Revolučným dielom bol Pierrot lunaire Arnolda Schönberga. Medzi najvýznamnejšie opusy sa radia sláčikové kvartetá Bélu Bartóka, považované za dôstojných nástupcov Beethovenových majstrovských kvartét.
Typy komorných súborov
V priebehu vývoja hudby vznikali rôzne zoskupenia, pričom niektoré z nich boli z rôznych dôvodov skladateľmi alebo poslucháčmi uprednostňované. Vznikli tak komorné telesa ustáleného zloženia, ako napríklad klavírne trio a sláčikové kvarteto. Fantázií skladateľa sa ale nekladú prekážky, takže je možné skomponovať dielo pre súbor v podstate ľubovoľného zloženia. To sa výrazne preukázalo najmä v 20. storočí.
Duo
Súbor tvoria dva nástroje, prípadne nástroj a hlas. Takmer vo všetkých prípadoch je jedným z nástrojov klavír, doprevádzajúci hlas alebo melodický nástroj, najčastejšie sláčikový alebo drevený dychový nástroj. Existujú však aj skladby pre dva klavíre. Diela pre dva jednohlasné nástroje s absenciou klavíra sú kvôli obmedzeným harmonickým možnostiam vzácnejšie. Pre duá sú najčastejšie určené piesne a sonáty.
Kvarteto
Kombinácia štyroch nástrojov už umožňuje bohatšiu prácu s harmóniou a kontrapuktom i bez prítomnosti klavíra. Sláčikové kvarteto je najvýznamnejším telesom komornej hudby a boli preň napísané ťažiskové diela repertoáru.
Kvinteto
Patria tu súbory zložené z päť nástrojov. Najvýznamnejšie je klavírne kvinteto.
Ďalšie súbory
Tieto telesá môžu mať rozličné obsadenie a diela pre ne sú vzácne.
Nagyrécse
Nagyrécse je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Nagykanizsa.
Má rozlohu 2699 ha a žije tu 1073 obyvateľov (2007).
Terézváros
Terézváros môže byť:
Salvagnac
Salvagnac môže byť:
Katorga
Katorga je ťažká nútená práca pre trestancov v období cárskeho Ruska.
Názov pochádza z gréčtiny a je odvodený od staršieho pomenovania veslových lodí typu galejí, kde boli za trest posielaní veslovať trestanci.
Nútená práca trestancov v prospech štátu ako spôsob trestu bol známy a rozšírený už v Rímskej ríši. Dejiny ruskej katorgy sa začali rozvíjať na konci 17. storočia a od začiatku boli spojené s vyhnanstvom trestancov.
Kamenistý potok (prítok Čierneho Hrona)
Kamenistý potok je vodný tok vo Veporských vrchoch, na území okresu Brezno. Je to významný, vodnatý ľavostranný prítok Čierneho Hrona a má dĺžku.
Vytvára takmer dlhú Kamenistú dolinu, v jej hornej časti (od obce Sihla po horáreň Klementka) je tok chráneným územím, ochraňuje sa meandrujúce koryto horského toku (PP Meandre Kamenistého potoka ). Pri samote Hronček v strednej časti doliny bola vybudovaná malá vodná nádrž (tajch), ktorá v minulosti slúžila na splavovanie dreva. Od tejto samoty je tok významným biotopom vzácnych vodných živočíchov, v roku 1999 bol úsek od mosta nad tajchom až po ústie vyhlásený za PP Kamenistý potok. Na ploche sa chráni zachovalý podhorský tok s trvalým výskytom vydry riečnej. Po celej dĺžke toku priberá Kamenistý potok množstvo krátkych prítokov z oboch strán, čo mu zaisťuje vysoké prietoky. V minulosti viedla údolím potoka vetva Čiernohronskej železnice. Horný tok je súčasťou CHKO Poľana.
Prameň: vo Veporských vrchoch, v podcelku Sihlianska planina, na juhovýchodnom úpätí vrchu Tlstý javor , pod sedlom Tlstý javor v nadmorskej výške okolo
Smer toku: Na krátkom úseku najprv na juh, v obci Sihla sa stáča na severozápad, na hornom toku sa zložito vlní a až po sútok s prítokom z doliny Spády tečie striedavo na západ a severozápad. Na strednom toku sa oblúkom stáča na sever, ďalej postupne na severoseverovýchod, pričom sa na dolnom toku esovito stáča.
Ústie: do Čierneho Hrona pri horárni U Jána, juhojuhovýchodne od obce Hronec, v nadmorskej výške okolo
Obce: iba Sihla, viaceré horárne a samoty v doline (Klementka, Strunženo, Čierny Potok, Hronček, Endreska, Krámniská a ďalšie).
Štědrákova Lhota
Štědrákova Lhota je časťou obce Ruda nad Moravou v okrese Šumperk.
Dedina leží na katastri o rozlohe, ktorý sa dvíha z hlbokej úžľabiny Hostického potoka (niekde uvádzaný ako Pstruhovec) a v severnej časti nad skupinou chalúp Lazy presahuje nadmorskú výšku. Úzkym údolím pozdĺž potoka sa kľukatí cestička, ktorá je jedinou prístupovou cestou do dediny. Odbočuje pri rudskej železničnej stanici zo spojnice do Hanušovíc, aby sa pri Lhotskej rychte zmenila v poľnú cestu. Väčšina domov je rozmiestnená pozdĺž cesty a potoka, ale niektoré usadlosti sú rozptýlené aj vo vyšších polohách katastra. Stredná nadmorská výška obce je. Okolitá príroda je posiata turistickými značenými chodníkmi vhodnými aj pre cyklistiku. Dopravné spojenie do obce je zabezpečené autobusom. Najbližšia železničná stanica je vzdialená Komňátka.
História
Sczedrákow (Ščedrákov) sa vyskytuje už v roku 1397 medzi rudskými dedinami vtedy predávaného panstva. Pri rudskom panstve zostala nepretržite. Meno Sczedrákow a neskôr Štědrákova Lhota, odvodzuje miestny ľud od mena správcu rudského panstva Štedráka, ktorý vraj dal prvým osadníkom Lhoty drevo na stavbu domčekov a lehotu na splatenie dlhov vrchnosti. Preto je v názve Lhota – je to lehota, termín. Pôda bola panská, preto z nej museli osadníci platiť nájom alebo úrok vrchnosti. Neskôr sa obec nazývala len Lhota a od roku 1890 nesie názov Štědrákova Lhota.
Lhota má starú erbovú richtu, ktorá sa spomína, okrem niekoľkých slobodných statkov už v roku 1509 pri predaji rudského panstva. Pred uvedením tohto dátumu nie je známe, kto bol richtárom. Až v roku 1677 sa pripomína richtár Ján Havlíček, ktorý pravdepodobne prevzal richtárstvo po Hanušovi Kranichovi. V roku 1677 mala obec 21 osadníkov. Na listine z roku 1716 sa dochovala pečať richtára Juraja Janíčka, kde bolo vyobrazené srdce prepichnuté šípom, tri hviezdy a monogram richtára GG (Girzi Ganiczek).
Vo vzdialenosti asi od horného konca dediny na Lhotských pozemkoch je skupina chalúp zvaná Lazy. Osada bola vybudovaná neskôr ako ves Lhota. Boli postavené na pozemkoch patriacich obci v 17. storočí.
V Lhote bola v roku 1911 postavená kaplnka sv. Fabiána a Šebastiána. Stará kaplnka, ktorá stávala pri mlynskom potoku, bola pri stavbe cesty v roku 1921 zbúraná. V roku 1923 pomocou zbierky postavili občania obce pamätník obetiam 1. svetovej vojny. Slávnostné odhalenie sa konalo 17. júna 1923, ktoré pokazilo zlé počasie. Hlavným rečníkom bol Josef Kubíček z Písařova. Elektrifikácia v obci prebehla v roku 1937.
Za okupácie patrila obec pod zemskú radu v Šumperku. V roku 1939 mala 395 obyvateľov a starostom bol nemecký riadiaci učiteľ Wilhelm Göttlicher. Počas okupácie sa mnohí občania zapojili do odboja. Prešli mnohými koncentračnými tábormi a mnohí so zbraňou v ruke bojovali proti fašizmu, keď našli úkryt pred prenasledovaním v Hrubom lese. Štědrákova Lhota bola oslobodená od fašizmu 9. mája 1945. Potom nastáva odliv obyvateľstva, keď sa im naskytá možnosť dosídliť okolité nemecké pohraničie.
Škola
Lhotské deti chodili najskôr do farskej školy v Rude nad Moravou, neskôr cez leto do Raškova. V zime sa v vyučovalo po domoch. Prvá správa o tunajšej škole pochádza z roku 1790, kedy tu učil Rudský obecný pisár menom Benda. V zime tu vyučoval krajčír, priezviskom Cimbalík (pretože hral na cimbal), striedavo po domoch č.p. 48 a 11.
Až v roku 1869 tu bola postavená vlastná škola, bola prízemná a jednotriedna. Až väčší počet detí si vyžiadal v školskom roku 1891/1892 zriadenie druhej triedy a prístavbu poschodia. Počet žiakov až do prvej republiky sa pohyboval medzi 80 – 100 deťmi. V roku 1930/1931 poklesol počet žiakov až na 58. V ďalších rokoch a aj za okupácie prišiel mierny vzostup a počet žiakov sa pohyboval medzi 60 – 70 žiakov.
Lhotskú školu tiež postihol germanizačný proces. Začiatkom okupácie bol český učiteľ nahradený Nemcom. Český učiteľ bol nútený núdzovo učiť ešte v Janoušove. V školskom roku 1943/1944 bola škola redukovaná na jednotriedku.
Teraz je vo Štědrákovej Lhote škola zrušená a deti dochádzajú do školy v Rude nad Moravou.
Turistika
Kataster Štědrákovej Lhoty prechádzajú dve turistické značky:
Vo Štědrákovej Lhote sa nachádzajú 2 lyžiarske areály:
Počet obyvateľov
Počet obyvateľov Štědrákovej Lhoty podľa sčítania alebo iných úradných záznamov:
Počet domov
Počet domov Štědrákovej Lhoty podľa sčítania alebo iných úradných záznamov V Štědrákovej Lhote je evidovaných 84 adries: 78 čísel popisných (trvalé objekty) a 6 čísiel evidenčných (dočasné alebo rekreačné objekty)
Katalin Marosiová
Katalin Marosiová (* 12. november 1979) je súčasná maďarská profesionálna tenistka.
Latilly
Latilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valderiès
Valderiès môže byť:
Rekareka
Rekareka (iné názvy: Tehuata, Bonne Esperance, Tu-henua ) je veľmi malý a nízky atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Jedným z najbližších susedných atolov je Raroia, ležiaci približne severovýchodným smerom. Je zaradený do zoznamu prírodných rezervácií a preto je prístup na ostrov obmedzený.
Nova Zagora
Nova Zagora (🇧🇬) je mesto v centrálnom Bulharsku, ktoré leží v Slivenskej oblasti. Je centrom rovnomenného rajónu.
Rekareka
Geografická charakteristika
Od Tahiti je Rekareka vzdialený. Na dĺžku meria iba a na šírku. Je nízky, súvislú pevninu má iba na južnej strane prerušenú úzkym nesplavný prieplavom do plytkej lagúny. Z geologického hľadiska je to koralový atol s výškou od vrcholu podmorskej sopky. Tá má z oceánskeho dna na výšku, a jej vek sa odhaduje na 46,4 až 46,8 mil. rokov.
Dejiny
V roku 1850, keď sa atol stal francúzskym územím, mal 30 obyvateľov. .
V súčasnosti je neobývaný.
Administratívne začlenenie
Atol patrí do komunity Amanu, ktorá je zároveň súčasťou komunity Hao.
Che Guevara
Ernesto Guevara (* 14. jún 1928, Rosario, Argentína – † 9. október 1967, La Higuera, Bolívia), všeobecne známy ako Che Guevara bol argentínsko-kubánsky lekár a marxistický revolucionár, jeden z hlavných veliteľov partizánskych jednotiek počas Kubánskej revolúcie.
Detstvo a mladosť
Ernesto Guevara sa narodil 14. júna 1928 v argentínskom Rosariu v rodine španielsko-írskych emigrantov, jeho otec bol architekt. V rodine bol najstarším synom, mal ešte dvoch bratov a dve sestry. Keď mal Ernesto 2 roky, ochorel na astmu. Čítal Freuda, Pabla Nerudu, francúzsku literatúru a neskôr Marxa a Engelsa. V roku 1947 začal študovať medicínu na univerzite v Buenos Aires. thumb|left|Mladý E. Guevara (vpravo) s priateľom A. Granadom na rieke [[Amazonka]] Veľa cestoval, v roku 1951 spolu s priateľom Albertom Granadom podnikol 10 mesiacov trvajúcu cestu po Južnej Amerike. V Peru navštívil slávne Machu Picchu a istý čas pracovali aj v útulku pre malomocných v San Pablo. Neskôr odcestovali do Kolumbie (práve tam vrcholila občianska vojna), krátko nato sa s Granadom rozlúčili a Ernesto sa dostal na mesiac do Miami na Floride. Zdá sa, že práve počas týchto ciest sa začali formovať jeho protiamerické postoje. V júni 1953 úspešne promoval na univerzite. Napriek ponuke pracovať na univerzite odišiel do Bolívie, Peru a Venezuely a začiatkom januára 1954 prišiel do Guatemaly, kde sa zoznámil so svojou prvou manželkou, peruánskou ekonómkou Hildou Gadeovou, s ktorou mal neskôr jednu dcéru. Zažil tu tiež Američanmi podporovaný prevrat proti ľavicovo orientovanému prezidentovi Arbenzovi Guzmánovi. Keďže Guevara pri prevrate otvorene podporoval Guzmána, nová vojenská chunta ho označila za nepohodlnú osobu a v septembri 1954 bol nútený odísť z Guatemaly do Mexika, ktoré bolo v tomto období vnímané ako stredisko ľavicových radikálov. Pracoval tam ako lekár na alergiológii v hlavnej nemocnici v Mexiku, zároveň si privyrábal ako fotograf pre latinskoamerickú tlačovú agentúru.
Kuba
thumb|Che Guevara a [[Fidel Castro v roku 1961]] Práve v Mexiku sa Ernesto Guevara v júni 1955 zoznámil s kubánskym emigrantom Fidelom Castrom, ktorý sa uchýlil do Mexika po neúspešnom puči v júli 1953. Hoci obaja muži mali údajne veľmi odlišné povahy, vďaka ich spoločným názorom na sociálne otázky a americký imperializmus sa zakrátko zblížili a Guevara sa s nadšením pridáva ku Castrovmu plánu na začatie ozbrojenej revolúcie proti kubánskemu diktátorovi Fulgenciovi Batistovi.
Po niekoľkomesačných prípravách a vojenskom tréningu dňa 25. novembra 1956 odplávala skupina 82 mužov na jachte Granma na Kubu. Vylodili sa 2. decembra neďaleko pláže Los Coloradas. Po prvotných nezdaroch malá jednotka mužov spolu s Guevarom a Castrom zaútočila 17. januára 1957 na vojenskú hliadku v La Plate v horách Sierra Maestra. Bolo to ich prvé víťazstvo. Guevara sa stal veliteľom 4. kolóny, ktorá viedla útok partizánov z hôr Sierra Maestry do centrálnych provincii Kuby. Niekedy v tomto období sa ujala prezývka Che, čo znamená v argentínskej hovorovej reči zvolanie v zmysle hej, prípadne človeče. Koncom roka 1958 zaútočil Che na mestá Guayos a Cabayguán a napriek niekoľkonásobnej presile ich v priebehu 48 hodín dobyl. Spomedzi povstaleckých veliteľov bol Che vnímaný ako najagresívnejší a najúspešnejší. Bol známy vyžadovaním tvrdej disciplíny a vynikajúcim taktickým myslením. Jeho jednotky dobyli 1. januára 1959 150-tisícové mesto Santa Clara, čo otvorilo cestu na Havanu a donútilo diktátora Batistu k úteku z Kuby. Na druhý deň, 2. januára vstúpilo do Havany povstalecké vojsko Ernesta Che Guevaru a kubánska armáda bez boja kapitulovala.
Po víťazstve revolúcie Fidel Castro menoval Guevaru na niekoľko mesiacov veliteľom vojenskej základne La Cabaña, kde okrem iného dozeral aj na popravy desiatok bývalých Batistových vojakov a policajtov, ktorí boli usvedčení zo závažných zločinov a represálií uskutočňovaných počas Batistovho režimu. Neskôr sa podieľal na agrárnej reforme, ktorá zoštátnila majetok veľkých korporácii a výrazne zhoršila vzťahy Kuby s USA. Od toho momentu sa Kuba začala stále viac zbližovať so Sovietskym zväzom, na čom mal podľa viacerých historikov Guevara podstatnú zásluhu, pretože mal viac prokomunisticky orientovanejšie názory ako Fidel Castro a zblíženie so ZSSR mu navrhoval už dávnejšie (hoci neskôr zostal zo sovietskeho modelu komunizmu sklamaný a začal ho otvorene kritizovať). 13. februára 1959 bol Guevara vymenovaný za prezidenta Národnej kubánskej banky a v roku 1961 za ministra priemyslu, čo z neho urobilo jedného z hlavných formovateľov novej, komunisticky orientovanej ekonomiky. Počas tohto obdobia mal Guevara výrazné zásluhy aj na rozsiahlej alfabetizačnej kampani, ktorá v priebehu krátkej doby podstatne rozšírila gramotnosť kubánskeho obyvateľstva a tiež na zlepšovaní a rozširovaní bezplatnej lekárskej starostlivosti. left|thumb|Che Guevara so svojou rodinou, 1963 Guevara sa 22. mája 1959 rozviedol so svojou prvou manželkou a v tom istom roku sa oženil s kubánskou partizánkou Alediou Marchou, s ktorou mal neskôr 4 deti (dve dcéry a dvoch synov).
Kongo a Bolívia
Na začiatku roku 1965 sa Guevara vzdal všetkých postov v kubánskej vláde, stiahol sa z verejného života a rozbehol prípravy na rozšírenie revolúcie aj do iných častí sveta. V apríli 1965 tajne odišiel Che spolu so 120 dobrovoľníkmi do Belgického Konga, kde sa pokúsil podporiť konžského veliteľa Laurenta Désiré Kabilu a zmeniť miestne povstanie v komunistickú revolúciu. Jeho snahy sa však v afrických podmienkach míňali účinku, dostihli ho navyše závažné zdravotné problémy v súvislosti s akútnou astmou a v novembri 1965 bol nútený z Konga odísť. thumb|Che Guevara v [[Kongo|Kongu, 1965]] Po niekoľkomesačnom zotavovaní, počas ktorého sa tajne zdržiaval v Dar es Salaam a v Prahe, začal nové prípravy na zorganizovanie ozbrojeného boja, tentoraz v Bolívii, v ktorej boli podľa jeho mienky v tom čase najlepšie podmienky pre vypuknutie revolúcie. Už v novembri 1966 odišiel do Bolívie s falošným pasom. Vznikla tu nová, asi 50 členná partizánska skupina, ktorá spočiatku zaznamenala v bojoch s bolívijskou armádou viacero úspechov. Guevarova predstava o rozšírení revolúcie sa však zakrátko prestala napĺňať aj tu, jeho aktivity nedostali očakávanú podporu miestnych obyvateľov a Bolívijská vláda poslala do oblasti, kde operovali jeho partizáni, viac ako 600 vojakov. Bolívijské vládne jednotky koordinované agentmi CIA obkľúčili povstalcov 8. októbra v rokline Churo v Andách. Po krátkom boji zahynula väčšina partizánov a zraneného Che Guevaru zajala armáda. Odviedli ho do blízkej dediny La Higuera, kde ho nasledujúci deň, 9. októbra 1967 bez súdu popravili. Popravu nariadil bolívijský prezident René Barrientos a zúčastnil sa jej aj neslávne známy agent CIA Félix Rodríguez.
Guevarove telo previezli helikoptérou do neďalekého mesta Vallegrande, kde ho vystavili pred novinármi, následne ho pochovali na tajnom mieste v neoznačenom hrobe. Opätovne boli jeho pozostatky nájdené až v roku 1997 neďaleko Vallegrandského letiska a vrátené na Kubu, kde boli 17. októbra 1997 v meste Santa Clara s veľkou pompou pochované. left|thumb|Jedna z posledných fotografií Che Guevaru krátko pred smrťou, Bolívia 1967
Kritika a kontroverzie
Ernesto Che Guevara ostáva do dnešných dní jednou z najkontroverznejších osobností moderných dejín. Najväčšia kritika na jeho osobu je spájaná s jeho podporou represívneho komunistického režimu, kladným postojom k trestu smrti a s popravami, ktoré vykonával na Kube, obzvlášť v pevnosti La Cabaña, kde v priebehu niekoľkých mesiacov boli pod jeho jurisdikciou popravené desiatky ľudí. Ich presný počet je však predmetom neustálych debát a rôzne zdroje ich uvádzajú medzi 55 až 108, na celej Kube bol podľa neoveriteľných údajov kubánskych exulantov (často pokladaných za predimenzované a neobjektívne) zodpovedný až za 216 popráv. Ako bolo vyššie spomenuté, väčšinou sa jednalo o ľudí odsúdených počas verejných súdnych procesov za závažné zločiny spáchané počas Batistovho režimu. Je známe, že tieto procesy mali vtedy medzi rozhnevanou kubánskou verejnosťou veľkú podporu a zabránili lynčovaniu a neoprávneným vraždám, k akým často dochádzalo počas prevratov v iných krajinách Latinskej Ameriky. Che Guevara ako veliteľ väznice v La Cabaña mal povinnosť tieto rozsudky vykonať, zároveň však mal aj právomoc ich preskúmať a v prípade pochybností o vine znížiť trest. To, aký mal prístup k popravám býva často predmetom diskusie. Zatiaľ, čo podľa životopiscov v exile popravy zastrelením organizoval s entuziazmom, podľa iných znížil tresty čo najviac väzňom. Obe strany ale konzistentne uvádzajú, že Guevara bol „zatvrdilým“ mužom, ktorý nemal žiadne pochybnosti o treste smrti alebo o súhrnných a kolektívnych procesoch. Mimo toho už predtým nariadil viacero popráv počas partizánskej vojny v horách, niektoré dokonca vykonal osobne a to aj za prečiny ako zrada, špionáž či dezercia.
Popredný znalec Che Guevarovho životopisu, americký spisovateľ Jon Lee Anderson uviedol, že nenašiel jediný vierohodný dôkaz o tom, že by niekedy Che Guevara zabil nevinného človeka. Podľa neho boli všetky popravy vykonané alebo nariadené Che Guevarom udelené za činy, ktoré sú v čase vojny bežne trestané smrťou, ako napr. zrada, či dezercia a za zločiny ako vražda, mučenie, alebo znásilnenie. right|thumb|Mŕtve telo Che Guevaru krátko po poprave, La Higuera, 9. október 1967. Hoci je možné polemizovať o Che Guevarových názoroch a o správnosti metód ich presadzovania, je na druhej strane prakticky nepopierateľným faktom, že nebojoval pre osobný prospech, ale pre ideály o sociálnej rovnosti, ktorým veril a bol za ne ochotný aj umrieť. Práve vďaka tomuto faktu sa - aj napriek jeho kontroverziám - pre mnoho ľudí stal ikonou pre boj proti nerovnosti a nespravodlivosti
Zaujímavosti
Che Guevara veľmi veľa cestoval a to nielen po Latinskej Amerike. Počas svojho pôsobenia v kubánskej vláde navštívil v rámci diplomatických aktivít desiatky krajín, vrátane USA, Sovietskeho zväzu, Japonska, Indie či Alžírska. Po svojich aktivitách v Kongu strávil niekoľko mesiacov aj v Československu. Prvýkrát ho navštívil už v decembri 1960, pričom tajne býval v dedine Ládví blízko Prahy.
Che Guevarovu najslávnejšiu fotografiu, známu ako Guerrillero Heroico, spravil fotograf Alberto Korda v roku 1960 počas smútočného obradu za obete výbuchu lode La Coubre, ktorá explodovala v havanskom prístave kvôli sabotáži spôsobenej pravdepodobne agentmi CIA. Pri výbuchu zahynulo vyše 75 ľudí, Che Guevara sa krátko po výbuchu namieste zúčastnil záchranárskych prác a pomáhal zraneným. Fotografia sa po Guevarovej smrti rozšírila do celého sveta a stala sa symbolom rebelujúcej, ľavicovo orientovanej mládeže, no neskôr aj obľúbenou komerčne využívanou značkou, voči čomu protestoval Korda aj Guevarova rodina.
Eric Bogosian
Eric Bogosian (nar. 24. apríl 1953, Woburn, Massachusetts) je americký herec, dramatik, spisovateľ arménskeho pôvodu.
Osobný život
Eric Bogosian je arménsky Američan, narodený vo Woburne v Massachusetts ako syn Edwiny, kaderníčky a inštruktorky a Henryho Bogosiana, účtovníka. Potom čo absolvoval Oberlin College sa presťahoval do New Yorku, kde sa venoval divadelnej kariére. Bogosian je ženatý od roku 1980 s divadelnou režisérkou Jo Bonney, s ktorou má dve deti.
Pazardžik (oblasť)
Pazardžik je oblasť v Bulharsku. Má rozlohu 4 459 km² a žije tu 319 358 obyvateľov. Sídlom oblasti je mesto Pazardžik.
Rosa Luxemburgová
Rosa Luxemburg (* 5. marec 1871, Zamość, Poľsko – † 15. január 1919, Berlín, Nemecko) bola nemecká politička narodená na území dnešného Poľska, významná predstaviteľka európskeho robotníckeho hnutia a proletárska internacionalistka.
Životopis
Narodila sa ako najmladšie dieťa v rodine poľského židovského obchodníka s drevom. Vyrastala vo Varšave, kde sa veľmi skoro dostala do revolučného podzemia. Dostalo sa jej nezvyčajne dobrého gymnaziálneho vzdelania, a neskôr pokračuje štúdiom vo Švajčiarsku, kde bola v tom čase jediná univerzita prístupná ženám. Po nútenom odchode z Poľska v roku 1898 po ukončení skúšok na univerzite uzatvorila formálne manželstvo s Gustávom Lübeckom, aby získala nemecké občianstvo. Jej skutočnou láskou sa však stal ruský revolucionár Leo Jogiches (1867 – 1919), s ktorým sa spoznala vo Švajčiarsku. Bol jej spolupútnikom a spolubojovníkom, rovnako zapálený pre robotnícke hnutie. Rosa napísala Leovi takmer 1000 listov a ich vzťah trval celých 16 rokov. I po rozchode ostávajú v spojení a spolupracujú. Leo zomiera 10. marca 1919 rovnakým spôsobom ako Rosa.
Politická kariéra
V roku 1887 vstúpila do poľského revolučného robotníckeho hnutia, no v roku 1889 musela z politických dôvodov emigrovať do Švajčiarska. V roku 1893 spolu zakladala Socialistickú stranu Poľska a Litvy (SDKPiL). Od roku 1896 prispievala do teoretického listu nemeckej sociálnej demokracie „Neue Zeit“ (Nový čas). V roku 1897 získala nemecké štátne občianstvo, presídlila sa do Berlína a vstúpila do Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SPD), kde pôsobila ako žurnalistka, agitátorka, marxistická teoretička a antimilitaristka.
V roku 1905, počas Ruskej revolúcie, sa prechodne vrátila do Poľska, no po krátkom väzení sa v roku 1906 vrátila do Nemecka. Od 1907 vyučovala na politickej škole SPD politickú ekonómiu. 1904 – 1914 zastupovala SDKPiL v Medzinárodnom socialistickom politbyru. V roku 1913 vydala svoje hlavné dielo „Akumulácia kapitálu“, kde interpretovala imperializmus ako zákonitý dôsledok kapitalistického systému.
Bola proti účasti SPD vo vojne, stala sa vedúcou osobnosťou vnútrostraníckej ľavej opozície a založila v roku 1914 "Skupinu Internationale", a viedla spolu s Karlom Liebknechtom Spartakov zväz, ktorý z nej vznikol. Vo februári 1914 bola odsúdená za protivojenskú agitáciu na jeden rok väzenia. V rokoch 1916 – 1918 bola znova uväznená.
Komňátka
Komňátka je západná časť obce Bohdíkov v okrese Šumperk. Prechádza tadiaľ železničná trať Šumperk – Krnov a cesta II/369. V roku 2009 tu bolo evidovaných 77 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 132 obyvateľov.
Komňátka je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe 3,92 km2.
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1397.
Ladislav Nagy
Ladislav Nagy (* 1. jún 1979, Košice) je bývalý slovenský hokejový útočník, od sezóny 2016/17 pôsobil v tíme HC Košice. Svoju kariéru ukončil na domácich majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2019 zápasom proti Dánsku 21. mája 2019 v domovskej Steel Aréne – Košickom štadióne Ladislava Trojáka.
Klubový hokej
S hokejom začínal v rodnom meste, v klube HC Košice, kde sa už ako 18-ročný dostal do extraligového tímu. V roku 1997 ho draftoval v siedmom kole z celkového 177. miesta klub NHL – St. Louis Blues. Od sezóny 1998/99 hral v zámorí, spočiatku za Halifax Mooseheads v juniorskej súťaži QMJHL. Väčšinu nasledujúceho ročníka odohral za Worcester Ice Cats v AHL, no zároveň debutoval v NHL, keď za St. Louis Blues odohral 11 zápasov v základnej časti a 6 zápasov v play-off. V priebehu nasledujúcej sezóny ho klub vymenil do Phoenixu Coyotes, kde sa zaradil medzi trojicu najproduktívnejších hráčov.
left|thumb|Ladislav Nagy v drese [[Los Angeles Kings (2007).]]
Počas Lockoutu v NHL (2004/05) hral v extraligových Košiciach a vo švédskej Elitserien za mužstvo Mora IK. Ďalší rok hral opäť za Phoenix Coyotes, nastúpil na 51 zápasov, v ktorých zaznamenal 56 bodov (15+41). Sezónu 2006/07 začínal vo Phoenixe, odkiaľ bol vo februári vymenený do Dallasu. V Dallase odohral 27 zápasov, v ktorých zaznamenal 15 bodov za 5 gólov a 10 asistencií. Po skončení sezóny sa stal neobmedzeným voľným hráčom a pred ročníkom 2007/08 podpísal ročný kontrakt s Los Angeles Kings. Po ôsmich sezónach strávených v NHL, kde odohral 435 stretnutí, v ktorých strelil 115 gólov a zaznamenal 311 bodov sa rozhodol pre návrat do Európy.
thumb|Ladislav Nagy v drese [[HC Slovan Bratislava (2016).]]
V auguste 2008 podpísal dvojročnú zmluvu s mužstvom KHL – Severstaľ Čerepovec. Počas dvoch sezón v ruskom klube však nenaplnil očakávania, a vedenie klubu mu neponúklo zmluvu na ďalšie obdobie. Sezónu 2010/11 odštartoval dvomi zápasmi v prvoligovom Prešove, následne sa upísal extraligovému Popradu. Po 24 odohraných zápasoch (12+17) odišiel do švédskeho MoDo, s ktorým sa dohodol na zmluve do konca sezóny. V MoDo patril medzi opory v útoku, keď v 25 zápasoch dosiahol 24 bodov za 12 gólov a rovnaký počet asistencií. Pred sezónou 2011/12 podpísal zmluvu s nováčikom KHL tímom HC Lev Poprad. Po 30 zápasoch v ktorých si pripísal 19 bodov (7+12) utrpel otras mozgu. Manažér klubu ho však obvinil, že zranenie len simuluje a koncom decembra 2011 s ním vedenie predčasne rozviazalo zmluvu. Po doliečení zranenia sa do konca sezóny upísal ruskému Dinamu Minsk. Pred sezónou 2012/13 sa rozhodol pre návrat do švédskeho Modo, s ktorým sa dohodol na ročnej zmluve. Sezónu 2013/14 začal v HC Košice, no už po 22 zápasoch prestúpil do fínskeho Jokeritu Helsinki, kde dosiahol 32 bodov v 34 stretnutiach. Pred sezónou 2014/15 podpísal so Slovanom Bratislava dvojročný kontrakt, s platnosťou do 30. apríla 2016. V júni 2016 podpísal dvojročnú zmluvu s HC Košice.
Reprezentácia
Slovensko reprezentoval na majstrovstvách sveta v rokoch 2001, 2002 (zlato), 2003 (bronz), 2009, 2011, 2014, 2018 a 2019. Spolu odohral 88 zápasov, v ktorých strelil 30 gólov.
Henrich IV.
Henrich IV. môže byť:
Multimediálny kontajner
Multimediálny kontajner je obálka súboru alebo dátového toku, ktorá obsahuje jeden alebo viac prúdov multimediálnych dát (stôp, streamov). Do jedného súboru je potom možné uložiť jednu video stopu, niekoľko zvukových stôp a titulkov v rôznych jazykoch. Takto je zaistená ich vzájomná časová synchronizácia. Užívateľ si môže pri prehrávaní vybrať, ktorú kombináciu multimediálnych dát chce použiť.
Formáty kontajnerov sa vzájomne líšia podľa svojich schopností pojať rôzne multimediálne dáta. Pre prehrávanie jednotlivých kontajnerov používame tzv. demuxer (tiež splitter), ktorý rozdelí dátové prúdy do rôznych dekodérov a následne do výstupných zariadení. Niektoré kontajnery môžu mať v sebe uloženú len obmedzenú množinu formátov (napr. MPEG), iné umožňujú uložiť viacej stôp jedného typu dát (napr. formát Matroska). Typ kontajnera nedefinuje kompresiu uložených dát, tá je určená použitým kodekom. Informácia o tom, akým kodekom bol každý dátový prúd kódovaný, určuje FourCC alebo Codec ID. Tieto informácie je možné prečítať pomocou programu Media Info.
Chezal-Benoît
Chezal-Benoît je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valence-d’Albigeois
Valence-d’Albigeois môže byť:
TV kula Snežanka
thumb|TV kula Snežanka thumb|TV kula Snežanka počas stavby
TV kula Snežanka (, doslova TV veža Snežanka) alebo TV kula Pamporovo je veža vysoká 156 metrov na vrchu Snežanka v blízkosti mesta Smoľan v Bulharsku. Bola postavená v rokoch 1973 - 1978.
Vo výške 93 metrov nad terénom sa nachádza vyhliadková plošina s kaviarňou a panoramatickou vyhliadkou, z ktorej sú viditeľné Rodopy, pohoria Rila a Pirin a za dobrej viditeľnosti aj Egejské more.
Nemesapáti
Nemesapáti je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1037 ha a žije tu 523 obyvateľov (2007).
Záhorovice
Záhorovice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 080 obyvateľov, z toho 552 mužov a 528 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,1 roka).
Podunajská rovina
Podunajská rovina je krajinný celok (juhozápadná časť) Podunajskej nížiny. Nachádza sa na nivách Dunaja a Váhu a zaberá plochu.
Charakteristika
Je charakteristická minimálnou členitosťou terénu, pričom absolútne výšky sa pohybujú od  na juhu po na severe. Relatívne výškové rozdiely neprekračujú. Podnebie je teplé a suché, zrážky dosahujú 500 –  za rok. Veľkú časť Podunajskej roviny zaberá Žitný ostrov.
Polohopis
Podunajská rovina zaberá Žitný ostrov a dolné toky Váhu a Nitry a na území Slovenska susedí na západe s pohorím Malé Karpaty, na severe a východe ju obklopuje Podunajská pahorkatina a južnú hranicu vymedzuje rieka Dunaj. Z miest sa tu nachádza Bratislava, Pezinok, Senec, Šamorín, Sládkovičovo, Galanta, Veľký Meder, Dunajská Streda, Sereď, Šaľa, Kolárovo, Nové Zámky, Hurbanovo a Komárno. Žije tu značná maďarská menšina.
Delenie
Podunajská rovina zahŕňa 8 geomorfologických časti (nepokrývajú celé územie Podunajskej roviny):
Turizmus
Turisticky a rekreačne sa využívajú vodné toky (Dunaj, Malý Dunaj, Čierna voda, Váh), termálne vody (Senec, Veľký Meder, Sládkovičovo, Dunajská Streda) a lužné lesy. Nachádzajú sa tu viaceré národné prírodné rezervácie.
Vaour
Vaour môže byť:
Timkó
Timkó je priezvisko, napr.:
Nemesbük
Nemesbük je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Hévíz.
Má rozlohu 998 ha a žije tu 614 obyvateľov (2007).
Official Charts Company
Official Charts Company (OCC) staršie Chart Information Network (CIN) a The Official UK Charts Company je spojením rôznych oficiálnych hudobných rebríčkov. Zahŕňa aj UK Singles Chart, UK Albums Chart a UK Official Download Chart, ako aj špecifické žánrové rebríčky, ale aj rebríčky videí. OCC produkuje svoje rebríčky zbieraním a kombináciou údajov od maloobchodníkov prostredníctvom výskumných pracovníkov na trhu od globálnej spoločnosti zameranej na značky, médiá a komunikáciu, Millward Brown. Tvrdí, že pokrýva 99% predaja singlov a 95% predaja albumov. Ich cieľom je zbierať dáta od akéhokoľvek predajcu, ktorý predáva viac než 100 nosičov za týždeň.
OCC operuje spoločne s British Phonographic Industry a s Entertainment Retailers Association ERA (predtým British Association of Record Dealers, BARD). Od 1. júla 1997 vtedy ešte CIN, teraz OCC má prepojené oficiálne rebríčky. Pred týmto dátumom boli rebríčky produkované podľa úspechov, ktoré zaznamenali prieskumy trhu. Od roku 1969 to bolo od organizácie British Market Research Bureau, neskôr cez Gallupov prieskum. Ešte v roku 1952 hrali v rebríčkoch hlavnú rolu prieskumy časopisov, novín, z ktorých bol najdôležitejší New Musical Express (NME).
Nogent-sur-Loir
Nogent-sur-Loir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aspirácia (medicína)
Aspirácia je vdýchnutie cudzích telies a patrí k pomerne častým a nebezpečným príhodám.
Pri aspirácií vnikne náhle záchvat kašľa, dýchavica (dyspnoe), stridor, a pri vážnej poruche dýchania dochádza k rozvoju cyanózy a až k smrti udusením.
Niektoré cudzie telesá je možné odstrániť len bronchoskopiou.
Cartagena (Španielsko)
thumb|Radnica Cartagena je španielske prístavné mesto na pobreží Stredozemného mora, patriace do provincie Murcia.
Dejiny
Založilo ho Kartágo pod menom Carthago Nova (Nové Kartágo): Hasdrubal Krásny ho dal postaviť v rokoch 228 - 221 pred Kr. - prístav mu umožnil ovládnuť Gibraltársky prieliv. Navyše v blízkosti boli bohaté ložiská striebra.
György Timkó
György Timkó môže byť:
Villefranche-d’Albigeois
Villefranche-d’Albigeois môže byť:
Atkinsonov cyklus
Pojem Atkinsonov cyklus môže znamenať:
Technické potápanie
thumb|Dvojitá zostava [[potápačská tlaková fľaša|potápačských tlakových fliaš na technické potápanie.]] Technické potápanie je odvetvie prístrojového potápania, ktoré prekračuje obmedzenia bežného rekreačného potápania. Technické potápanie si vyžaduje spravidla rozsiahlejše potápačské vzdelávanie a tréning, ako aj použitie zložitejšieho alebo špecializovaného potápačského výstroja náročnejšieho na obsluhu.
Vymedzenie technického potápania
Hranicu medzi rekreačným a technickým potápaním definuje niekoľko nezávislých faktorov:
Dýchací plyn
Technické potápanie využíva vo zvýšenej miere dýchacie plyny odlišujúce sa svojim zložením od zloženia atmosférického vzduchu. Najčastejšie sa používajú zmesi zvané alebo sa používa čistý kyslík.
Dekompresia
Technickí potápači často prekračujú bezdekompresné obmedzenia rekreačného potápania, takže pri výstupe z hĺbky musia dodržiavať dekompresné zastávky.
Priamy prístup k hladine
Pri technickom potápaní potápači často prenikajú do priestorov, ktoré neumožňujú priamy výstup na hladinu v prípade potreby alebo stavu núdze. Sem sa zaraďuje napríklad Priamy prístup ku hladine nie je možný ani pri potápaní pod ľadom, to sa však nezaraďuje striktne medzi technické potápanie.
Výstroj a vybavenie
Keďže technické ponory prekračujú hĺbkové a časové limity bežného rekreačného potápania, používa sa pri technickom potápaní zložitejší potápačský výstroj, ktorý umožňuje efektívnejšie dosahovanie zvolených cieľov pri súčasnom zabezpečení ochrany života, zdravia a komfortu potápača.
Zlámanec
Zlámanec je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 300 obyvateľov, z toho 155 mužov a 145 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,0 roka (muži 42,4 roka, ženy 43,5 roka).
Technické potápanie
Ochrana pred okolitým prostredím
Predĺžená expozícia vodnému prostrediu si najmä z dôvodu ochrany pred chladom vyžaduje použitie suchého potápačského obleku. Z dôvodu pomerne vysokej tepelnej vodivosti vzduchu sa suchý oblek plní počas ponoru inými plynmi, najčastejšie argónom alebo výnimočne aj oxidom uhličitým (alebo ich zmesou). Zásobu takéhoto pomocného plynu si musí technický potápač niesť so sebou v malej tlakovej fľaši s objemom väčšinou do 2 l vybavenej vlastným regulátorom tlaku.
Potápačský dýchací prístroj
Technickí potápači potrebujú väčšiu zásobu dýchacieho plynu a používajú dve a viac potápačských tlakových fliaš s jedným alebo viacerými dýchacími plynmi. Väčší počet tlakových fliaš si zároveň vyžaduje použitie viacerých potápačských regulátorov, ktoré ešte bývajú na kľúčovom zdroji dýchacieho plynu zdvojené pre prípad zlyhania.
Aucun
Aucun môže byť:
Tekovské Nemce
Tekovské Nemce sú obec na Slovensku v okrese Zlaté Moravce.
Polohopis
Obec Tekovské Nemce je najvýchodnejšou obcou regiónu Horného Požitavia. Leží v údolí Tekovského potoka, na rozhraní južných výbežkov Pohronského Inovca a Podunajskej pahorkatiny. Obcou vedie cesta I/65 z údolia Hrona na Zlaté Moravce, od ktorých je vzdialená 12 km. Kataster obce susedí s Hronským Beňadikom, Orovnicou, Novou Baňou a Kozárovcami, ktoré patria do regiónu Pohronia, na západe s Čaradicami a na severe s Obycami.
Prírodné podmienky
Tekovské Nemce sú podhorskou obcou ležiacou na styku nížiny a pohoria, v doline potoka Roskovice (Inovecký potok). Katastrálne územie je tvorené Hronskou pahorkatinou i Pohronským Inovcom. Pahorkatinový až hornatinový reliéf dosahuje rozpätie 190 Stred obce leží v nadmorskej výške 246 m. Lesný porast tvorí hlavne dub, hrab, javor, vo vyšších nadmorských výškach i buk, vyskytujú sa aj sekundárne smrečiny. Obec je východiskom turistickej trasy do Pohronského Inovca. Trasou značeného turistického chodníka je možné dostať sa na najvyšší bod pohoria Veľký Inovec, odkiaľ je prekrásny výhľad na široké okolie. V chránenej prírodnej oblasti „Kliča“ sa vyskytujú poniklece.
Dejiny
Podľa staršej literatúry je najstaršia písomná správa o obci z roku 1265, podľa novšej literatúry až z roku 1275, keď sa obec spomína pod názvom Nempty. Obec patrila nielen zemanom, ale i opátstvu vo Svätom Beňadiku. V roku 1291 sa časť obce stáva majetkom ostrihomskej kapituly, jej úplným vlastníctvom sa stáva v roku 1387. Napriek tomu, že v roku 1573 obec vyplienili Turci, arcibiskup ju zanedlho dosídlil, a tak roku 1600 to bola väčšia obec, v ktorej bolo spísaných 56 domácností. V roku 1776 sa novým majiteľom obce stalo biskupstvo v Banskej Bystrici. Na základe sčítania ľudu v roku 1869 vieme, že na území obce žilo 762 obyvateľov v 105 domoch. Z toho istého materiálu sa dozvedáme, že k obci patrila aj Nemecká huta a Stará Sklená huta – Jama. Obyvatelia sa v tom čase zaoberali poľnohospodárstvom, pestovaním obilia, chovom oviec, ošípaných a dobytka. Naproti tomu obyvatelia Nemeckej huty a Starej Sklenej huty sa venovali výrobe dreveného náradia, maľovaniu skla, obrazov, ale aj páleniu uhlia na Jame. V tom čase žilo v týchto osadách 52 ľudí v 10 domoch.
Najviac obyvateľov mala obec v roku 1961, keď ich počet dosiahol 1317. Z názvov, ktoré obec mala, uvádzame iba niektoré napr. Nemdy, Nemthi, Nemtze, Nemecsky, Némethi, Inovce... Začiatkom 19. storočia mala v obci svoje majetky rodina Boronkayová. V tomto období sa po prvýkrát stretávame so slovenským pomenovaním obce Nemce. Svoj terajší úradný názov obec používa až od roku 1948. Do roku 1960 obec patrila do okresu Zlaté Moravce, od roku 1961 bola pričlenená k okresu Žiar nad Hronom. Od 1. augusta 1996 na základe referenda obyvateľov obce, boli Tekovské Nemce opäť začlenené do okresu Zlaté Moravce.
Občianska vybavenosť
V obci sa nachádzajú predajne potravín, zmiešaného tovaru. Návštevník obce sa môže občerstviť v cukrárni alebo v dvoch pohostinstvách. Obec má poštu, kaderníctvo, základnú školu s materskou školou, dom smútku, podnikateľské objekty. Kultúrne a spoločenské aktivity sa realizujú v kultúrnom dome, športové akcie sa odohrávajú na futbalovom ihrisku, pri škole je antukové ihrisko – v zime využívané ako klzisko. Úspešne pôsobí miestny spolok Slovenského Červeného kríža, miestna organizácia Sl. zväzu zdravotne postihnutých, ale aj Dobrovoľný hasičský zbor, Folklórny súbor Inovec, Súbor Gažiovci a Cirkevný spevácky zbor. Plynofikovaním obce, rekonštrukciou telefónnej siete a výstavbou vodovodu sa zvýšila životná úroveň obyvateľov. Obyvatelia obce nachádzajú pracovnú príležitosť hlavne na miestnom roľníckom družstve a v lesníctve. Určitá časť obyvateľov dochádza za prácou do Tlmáč, Novej Bane, Žiaru nad Hronom, v posledných rokoch do okresného mesta Zlaté Moravce.
Doprava
Doprava do obce je zabezpečovaná prostredníctvom SAD Nitra, na svojich pravidelných linkách, podľa aktuálneho cestovného poriadku.
Cartagena
Cartagena môže byť:
Jerry Goldsmith
Jerry Goldsmith (* 10. február 1929, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 21. júl 2004, Beverly Hills) bol americký skladateľ filmovej hudby. Zložil hudbu k takmer 200 filmom.
Výrazne zasiahol do vývoja experimentálnej hudby a zaslúžil sa o jej využitie a presadenie v komerčných filmoch ako Planéta opíc a Votrelec. Sedemnásťkrát bol nominovaný na Oscara, jedného získal za film Prichádza Satan! (po anglicky The Omen) a päťkrát vyhral Emmy. Nezabudnuteľná je jeho hudba k filmu Total Recall z roku 1990.
Launoy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Civray (Cher)
Civray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne | región Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brigitte Weisshauptová
Dr. Brigitte Weisshauptová (* 1939, Gevelsberg, Švajčiarsko) je švajčiarska filozofka, predstaviteľka feministickej filozofie. Je aktívnou členkou rôznych filozofických organizácií. V rokoch 1989–1991 bola prezidentkou švajčiarskej filozofickej spoločnosti.
Spartakovo povstanie (Rímska ríša)
Spartakovo povstanie (známe aj ako tretie povstanie otrokov v rímskej republike) bolo najväčšie povstanie otrokov v staroveku a otriaslo samými základmi Rímskej ríše. Od predošlých sa odlišovalo najmä tým, že jeho jadro netvorili otroci z latifuncií, ale gladiátori. Malo vojenskú organizáciu a jeho vodca Spartakus vynikal odvahou, silou, rozumom a ušľachtilosťou.
Spartakus, pôvodom z Trácie, bol žiakom gladiátorskej školy v Capui. Roku 73 pred Kr. zorganizoval v škole povstanie, ale bolo prezradené, no podarilo sa ujsť menšej skupine otrokov. Skryli sa na Vezuve, porazili malé oddiely rímskeho vojska, získali ich zbrane a na vidieku sa k nim postupne pridávali ďalší otroci aj slobodní roľníci, až ich napokon bolo 70 000.
So Spartakovým cieľom odviesť otrokov z Itálie, časť otrokov nesúhlasila a pod vedením gala menom Crixus (Krixos) sa od Spartaka roku 72 pred Kr. oddelila. Táto skupina bola krátko nato porazená pri hore Gargane (tal. Monte Gargano/lat. Mons Garganus) v Apúlii. Spartakovo vojsko, voči ktorému sa potom rímske vojsko obrátilo, však zvíťazilo v severnej Itálii: porazilo Lentula, potom aj Gellia a Arria a pri Mutine aj prétora C. Cassia.
Hoci teraz mali otroci cestu cez Alpy voľnú, spartakovci sa nečakane pustili na juh, obsadili mesto Thúria, ktoré urobili svojim hlavným mestom, ale nepodarilo sa im preplaviť na Sicíliu.
6 000 porazených otrokov dal Crassus ukrižovať pozdĺž cesty via Appia (cesta z Ríma do Capuy).
Nemeshetés
Nemeshetés je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 661 ha a žije tu 323 obyvateľov (2007).