cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SpaceX Demo-2
Priebeh letu
V nedeľu 31. mája si astronauti po raňajkách obliekli skafandre a začali sa pripravovať na spojenie s ISS. Let lode aj spájanie so stanicou bežne prebieha v automatickom režime, ale posádka tentokrát, keďže išlo o skúšobný let, vo vzdialenosti 220 metrov od ISS vykonala ďalší test manuálneho ovládania lode. Následné pripojenie ku stanici už opäť prebiehalo automaticky, ale v prípade problémov mohla posádka prevziať riadenie. Vo finálnej fáze spájania sa Crew Dragon približoval ku stanici rýchlosťou menej než 10 cm za sekundu. Kozmická loď sa úspešne pripojila k prednému spojovaciemu uzlu (IDA-2) modulu Harmony na ISS v ten istý deň o 14:27 UTC. Po pripojení ku stanici si posádka Crew Dragonu vyzliekla skafandre a veliteľ Expedície 63 na ISS, astronaut NASA Christopher Cassidy, medzitým pracoval na otvorení prielezu z IDA-2 na stanici a následnom otvorení prielezu do Crew Dragonu, ku ktorému došlo o 17:02 UTC. Hurley a Behnken sa tak stali prvými astronautmi v histórii, ktorí prileteli na Medzinárodnú vesmírnu stanicu v súkromnej kozmickej lodi. Posádku misie SpaceX Demo-2 na stanici privítali členovia Expedície 63, veliteľ Christopher Cassidy a dvaja ruskí kozmonauti, Anatolij Ivanišin a Ivan Vagner. Hurley a Behnken sa počas pobytu na ISS venovali tiež priebežným kontrolám Crew Dragonu a NASA sledovala aj úroveň degradácie solárnych panelov na nákladovom priestore (trunku) kozmickej lode. V priebehu júna a júla sa Behnken s Cassidym zúčastnil celkovo štyroch výstupov do otvoreného vesmíru z ISS, ktorých cieľom bola výmena batérií okruhov 1B a 3B na staničnom nosníku ITS-S6. Výstupy sa uskutočnili 26. júna, 1. júla, 16. júla a 21. júla. Všetky trvali okolo 6 hodín okrem posledného, ktorý 5,5 hodiny.
thumb|Návratový modul lode Crew Dragon klesá na padákoch do vĺn [[Mexický záliv|Mexického zálivu, 2. august 2020]]
Bejzbal na Panamerických hrách 1983
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia panamerických družstiev na demonštračný turnaj Letných olympijských hier 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.
Skupina B
Pozn.: Zápas Venezuely s Panamou sa neuskutočnil.
Konečné poradie
Pozn.: Kuba sa kvôli bojkotu hier krajinami Východného bloku olympijského turnaja nezúčastnila, nahradila ju Dominikánská republika. Po zvýšení počtu účastníkov olympijského bejzbalového turnaja z 6 na 8 bolo dodatočne prizvané vtedajšou medzinárodnou federáciou AIBA aj družstvo Kanady.
Budhizmus v popkultúre (manga a anime)
Budhizmus v pop-kultúre (manga a anime) je označenie pre vplyv ideológie budhizmu, či jeho elementy využívané v anime. Anime môže byť označenie pre animovaný film alebo seriál, a je dominantnou súčasťou populárnej kultúry Japonska, ktoré väčšinou vzniká z najprv nakreslenej mangy v špecifickom japonskom štýle. V západnom povedomí je anime určené skôr pre mladšiu vekovú kategóriu – deti a teenagerov. V Japonsku sa manga a anime rozšírili všade, do všetkých kútov, a pre všetky vekové kategórie, nakoľko anime nezahŕňa iba jeden žáner, ale patrí tu aj žáner náučných seriálov/filmov, detektívok, hororov, alebo dokonca hentai (pornografia v mange/anime), a iné.
Budhizmus v Japonsku
Budhizmus sa dostal do Japonska v priebehu šiesteho storočia (presnejšie medzi 538552 po Kr.; obdobie Asuka – ) z Kórey (do ktorej sa doniesol z Číny), vďaka kórejským imigrantom praktizujúcim budhizmus v Japonsku. Svoju podporu budhizmus oficiálne od vlády získal až za čias panovania cisára Jomei-a. Niektoré šľachtické klany spočiatku odmietali budhizmus, no nedokázali jeho vplyv zastaviť. Pre zvýšenie celkovej civilizovanosti Japonska sa niektorí mnísi a študenti rozhodli vycestovať do Číny pre lepšie vzdelanie v doktrínach budhizmu. Hlavnú zásluhu za rozšírenie budhizmu po ostrovoch Japonska má na svedomí princ Šotoku, ktorý prišiel s novou konštitúciou, v ktorej zdôraznil princípy budhizmu, ale aj konfuciánstva. Okrem toho postavil aj viac než 40 budhistických chrámov a kláštorov, medzi ktoré patria napríklad chrámy Šitennou-dži v Osake, Hórjú-dži  v Ikaruge, či Houkou-dži  v Kjóte.
Dá sa povedať, že pôvodné japonské animistické náboženstvo, šintoizmus, začalo s budhizmom koexistovať. Vzájomne sa dopĺňali, hlavne v posmrtnej otázke, nakoľko šintoizmus posmrtný život neopisoval, no budhizmus dodal Japoncom predstavu.
Budhizmus v mange/anime
Na základe značného vplyvu budhizmu v Japonsku sa začala využívať budhistická ideológia aj v tvorbe mangy, a to dokonca do takej miery, že začali vznikať mangy a animované filmy aj seriály, ktoré sa sústreďujú výlučne na tému budhizmu. K takýmto patrí napríklad:
Budhizmus v Narutovi
náhľad|Naruto logo Naruto je jedno z najpopulárnejších anime, nielen v Japonsku, ale signifikantne prerazilo aj na západ. Jeho autorom je manga umelec Masaši Kišimoto, ktorý sa Narutom preslávil a predal viac, než 250 miliónov kópií mangy (4. najvyšší predaj všetkých máng sveta). Naruto spadá do tejto témy napriek tomu, že je z omnoho väčšej časti založené na šintoistickej mytológii, a príbeh tvoria životy nindžov (nindža, alebo šinobi – špeciálne vycvičený japonský špión, či vrah). V Narutovi je možno objaviť mnoho budhistických elementov, no objavujú sa aj iné náboženské prvky, napríklad hinduizmu, džinizmu, a jedna konkrétna postava v anime (Hidan) vyznáva dokonca fiktívne náboženstvo „džašinizmus“ (. V krátkosti – džašinizmus je odvodené z japonského slova „džašin“, (dosl.: skazené srdce/zlý boh), ktoré označuje samotného fiktívneho boha Džašina. Existujú názory, že toto náboženstvo je skutočné a vzniklo ešte veľmi dávno, pred inými svetovo-známymi náboženstvami, no bolo neskôr silne potlačené budhizmom, kresťanstvom a i.; no neexistuje žiaden dôveryhodný zdroj poskytujúci informácie o tom, že náboženstvo skutočne existovalo. Navyše, vyznávači tohto náboženstva tvrdia, že je akýmsi mixom budhizmu a taoizmu, čo sa vylučuje, nakoľko budhizmus prichádza z Indie, a taoizmus z Číny, ktoré sa dostávajú do Japonska až oveľa neskôr od údajného vzniku džašinizmu. Z džašinizmu sa takisto budhizmus ani taoizmus nemohli odvodiť, pretože tieto dva náboženské smery nepochádzajú z Japonska, a neexistujú žiadne záznamy o skoršom vplyve džašinizmu v iných krajinách; jedná sa teda len o konšpirácie a džašinizmus tak ostáva iba fiktívnym náboženstvom.
Najočividnejším vplyvom budhizmu v Narutovi je Pein šiestich ciest. Pein je v Narutovi vodca zločineckej organizácie Akacuki, ktorá po svete zbiera chvostových démonov a zhromažďuje financie pod zámienkou dosiahnutia svetového mieru; je tak jeden z prominentných antagonistov. Pein označuje až šesť postáv (preto šiestich ciest), no v skutočnosti majú iba jednú myseľ. Každá postava z Peinov je pomenovaná po budhistických šiestich sférach reinkarnácie. Budhizmus uvádza šesť sfér, či šesť ríš, pričom do jednej z nich máme podľa jeho ideológie po smrti poputovať. Do ktorej sféry sa po smrti reinkarnujeme nám určuje karma. Týchto šesť sfér tvoria:
Turčianska knižnica v Martine
História
Turčianska knižnica bola založená v Martine, k 1. januáru 1952 ako Mestská knižnica, neskôr bola premenovaná na Okresnú knižnicu v Martine. Ako okresná knižnica fungovala dlhé desaťročia, než sa v apríli 2002 stal zriaďovateľom Žilinský samosprávny kraj a knižnica sa premenovala, z Okresnej knižnice v Martine na súčasný názov.
Budhizmus v popkultúre (manga a anime)
Budhizmus v Narutovi
Štyri postavy z Peina šiestich ciest si v mange dokonca zachovali svoje pôvodné mená zo sanskritu – Deva, Asura, Preta a Naraka, pričom Deva pôsobil ako vodca ostatných. Znovu paralela s budhizmom, kde Deva predstavuje najlepšiu sféru pre život.
Turčianska knižnica v Martine
Služby
Turčianska knižnica v Martine poskytuje bežné knižnično-informačné služby, vypracovanie rešerší a umožňuje aj rezervácie knižničných dokumentov.
Budhizmus v popkultúre (manga a anime)
Budhizmus v Narutovi
Okrem toho, Pein ovláda špeciálnu očnú techniku Rinegan (dosl.: „oko samsary“). Samsara je termín označujúci cyklickú existenciu a cyklický koncept smrti a znovuzrodenia. Nagato, tvorca Peinov šiestich ciest mal schopnosť oživiť mŕtvych, a Naraka zo šiestich ciest, dokázal obnoviť poškodené telá zvyšných sfér počas boja a navrátiť im „život“.
Turčianska knižnica v Martine
Služby
Ako pracovisko regionálnej bibliografie Turčianska knižnica v Martine dokumentuje okresy Martin a Turčianske Teplice.
Budhizmus v popkultúre (manga a anime)
Budhizmus v Narutovi
Vadžra (budhizmus) je viacúčelový budhistický meditačný alebo rituálny predmet, a jej primárnou úlohou je eliminovať nevedomosť a príčinu nášho utrpenia, no dá sa použiť aj ako zbraň (spodný predmet na obr.2). Ako symbol má predstavovať nezničiteľnosť a neodolateľnú silu. V japonskej histórii existovali rody, ktoré sa nazývali „klany“. Klany sa vyskytujú aj v Narutovi – ide o klany nindžov, pričom každý z nich ma isté schopnosti špecifické pre daný klan (nindžom sa v pop-kultúre často prideľujú okrem bojových umení aj nadprirodzené schopnosti). Už v prvej sérií Naruta (epizódy 1-220) sa objavuje horný symbol (Obr.2), ktorý reprezentuje klan Sendžu. V rámci príbehu Naruta, ide o najsilnejší klan nindžov, pre ktorý bola špecifická schopnosť – voľná manipulácia dreva. Element dreva v Narutovi spadá pod špeciálnu kategóriu manipulácie elementov spojením elementu vody a zeme (ide o vrodenú schopnosť) – táto informácia je dôležitá pre pochopenie spojitosti medzi klanom Sendžu a vadžrou. Symbol reprezentujúci klan Sendžu má podobu s vadžrou a majú aj spoločnú symboliku.
Vadžra a klan Sendžu tvoria dve paralely:
Ďalším prvkom je zjav postáv a bytostí v Narutovi. Pri Narutovej aktivácii módu Asura Kurama, získa jeho deväť-chvostový démon tri tváre a šesť rúk. Jedna z postáv z Peinovych šiestich ciest (Asura) má takisto tri tváre a šesť rúk. Asura je v budhizme poloboh, alebo titan a je typicky vykresľovaný s tromi hlavami a štyrmi, šiestimi alebo ôsmimi rukami.
AeroVironment RQ-20 Puma
RQ-20 Puma je malý taktický bezposádkový vzdušný systém, ktorý je určený na prieskum, hliadkovanie a spravodajstvo. Za vývojom a výrobou tohto systému stojí americká firma AeroVironment.
Konštrukcia
thumb|RQ-20A Puma RQ-20A Puma z ruky vypúšťaný a z batérie napájaný bezposádkový letecký systém. Je určený na spravodajské a prieskumné operácie. Je vybavený ľahkou elektrooptickou a infračervenou kamerou, pričom dáta prenáša v reálnom čase. Umožňuje napr. malým jednotkám detegovať improvizované výbušné zariadenia. Každý systém sa skladá z troch lietadiel, jednej pozemnej riadiacej stanice a jedného video terminálu. RQ-20A je možné ovládať na vzdialenosť a jeho letová vytrvalosť je 2 hodiny.
Lietadlo RQ-20A je oveľa menšie ako ScanEagle, váži iba. Je ľahko prenosné a nevyžaduje žiadne pomocné vybavenie na vypustenie alebo zachytenie. Systém je plne vodotesný a tichý, aby sa predišlo jeho detekcii.
Požívatelia
Belgicko Egypt Estónsko Lotyšsko Česko USA
Pamätník J. A. Komenského
Pamätník J. A. Komenského je malé múzeum v obci Komňa so stálou expozíciou týkajúcou sa histórie dediny a života Jana Amosa Komenského. Zbierky zahŕňajú tiež nálezy z archeologických vykopávok v lokalite zrúcaniny hradu Zuvačov, mineralogické exponáty či ukážky dobového náradia a nábytku. Pamätník bol zriadený roku 1992 pri príležitosti 400. výročia narodenia J. A. Komenského, ktorému Komňa dala meno, a spravuje ho Spolok pre uctenie pamiatky J. A. Komenského. Nachádza sa v bývalej sýpke pri vidieckej usadlosti č. p. 33. Táto jednoposchodová stavba pochádza z roku 1744 a od roku 1958 je pamiatkovo chránená. Je postavená z kameňa a jej steny sú omietnuté a obielené. Na jej priečelí je krytá drevená pavlač s predĺženou strechou, vstup do budovy a dve malé prízemné okná. Strecha je sedlová a pokrytá bridlicou a štíty sú vymurované až do jej hrebeňa. Budova je majetkom obce Komňa.
Janville (Eure-et-Loir)
Janville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Per Collinder
Per Collinder (* 22. máj 1890, Sundsvall, Švédsko† 6. december 1974, Uppsala) bol švédsky astronóm známy svojím katalógom otvorených hviezdokôp, ktorý vydal v roku 1931 a je dnes známy ako Collinderov katalóg. Napísal dve knihy s názvom History of navigation a Worlds in orbit.
Bol dvakrát ženatý a s prvou manželkou mal 4 deti.
Neil deGrasse Tyson
Neil deGrasse Tyson (* 5. október 1958, New York, New York, USA) je americký astrofyzik, spisovateľ a popularizátor vedy. Pôsobí ako riaditeľ Haydenovho planetária a výskumník v Americkom prírodovednom múzeu.
Je častým hosťom v programoch The Daily Show, The Colbert Report, Real Time with Bill Maher a Jeopardy! V auguste 2011 bolo oznámené, že bude moderovať pokračovanie série Vesmír Carla Sagana. Bol po ňom pomenovaný asteroid 13123 Tyson, okrem iného bol taktiež zaradený na zoznam sto najvplyvnejších ľudí časopisu Time a časopis Discover ho zaradil medzi desiatich najvplyvnejších vedcov.
Pamätná medaila Konferencie biskupov Slovenska
náhľad|Averz ocenenia Pamätná medaila Konferencie biskupov Slovenska je ocenenie zriadené Konferenciou biskupov Slovenska (KBS). Medailu udeľuje Komisia pre katechizáciu a školstvo a Subkomisia KBS pre cirkevné a ostatné školy. Ocenenie je udeľované za výnimočné zásluhy a dlhoročnú prácu za rozvoj katolíckeho školstva na Slovensku.
Neil deGrasse Tyson
Životopis
Narodil sa v New Yorku ako druhé z troch detí. Jeho otec bol sociológ a matka gerontologička. Na strednej škole bol kapitánom zápasnického tímu a šéfredaktorom školského fyzikálneho časopisu. Už od svojej mladosti prejavoval veľký záujem o astronómiu.
Astronóm Carl Sagan, ktorý v tej dobe pracoval na Cornellovej univerzite, sa snažil Tysona na túto školu dostať, ten sa ale rozhodol pre štúdium fyziky na Harvardovej univerzite. Tam bol prvý rok členom vesliarskeho tímu, ale neskôr sa vrátil k zápaseniu. V roku 1980 na Harvarde, získal titul B. A. (Bachelor of Arts) z fyziky a pokračoval v štúdiu na Texaskej univerzite v Austine, kde v roku 1983 získal titul M. A. (Master of Arts) z astronómie. Na Texaskej univerzite si začal robiť aj doktorát, ale v roku 1988 prešiel na Kolumbijskú univerzitu. Následne v roku 1989 získal titul M. S. (Master of Philosophy) z astrofyziky a v roku 1991 PhD. (Doctor of Philosophy) v rovnakom odbore. náhľad|Tyson so svojimi študentmi v roku 2007 Vo svojom výskume sa zameriava na vznik a vývoj hviezd, fyzikálnu kozmológiu a galaktickú astronómiu. Napísal tiež niekoľko populárno-vedeckých kníh a vystupoval v niekoľkých dokumentárnych filmoch a programoch. Bol jedným z vedcov, ktorí presadzovali reklasifikáciu planéty Pluto; v roku 2006 Medzinárodná astronomická únia Pluto zaradila medzi trpasličie planéty.
Názory
Tyson tvrdí, že zástancovia teórie inteligentného dizajnu maria vedecký pokrok. Sám seba považuje za agnostika. Napísal niekoľko prác o náboženstve, spiritualite a spiritualite vedy. Spolu s evolučným biológom Richardom Dawkinsom niekoľkokrát prednášal o vede a náboženstve. Na otázku, či on sám je veriaci, odpovedal: „Súčasťou popisu všetkých vyšších bytostí, ktoré som videl, vo všetkých náboženstvách, ktoré poznám, je niekoľkokrát spomenutá ich láskavosť. Keď sa pozriem na vesmír a na všetky spôsoby, akými sa nás snaží zabiť, nedarí sa mi pri tom vysporiadať sa s tvrdeniami o dobrej vôli.“
Výber z bibliografie
náhľad|Tyson v roku 2008 pri podpisovaní svojej knihy Origins Zoznam kníh od Tysona:
Hawkeye (seriál)
Hawkeye je americký televízny seriál, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom seriálu, ktorý je súčasťou fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Jonathan Igla. Režisérom seriálu je Rhys Thomas.
Objednávku seriálu oznámily spoločnosti The Walt Disney Company a Marvel Studios v júli 2019. Natáčanie seriálu sa začalo v novembri 2020. Seriál bol uvedený na streamovacej platforme Disney+, s premiérou úvodných dvoch epizód 24. novembra 2021. Hawkeye je v poradí piatym seriálom v MCU a je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Dej
Keď sa Clint Barton po Lusknutí objaví v New Yorku, musí spolupracovať s mladou Kate Bishopovou, aby porazil nepriateľov Ronina a včas sa na Vianoce vrátil k svojej rodine.
Obsadenie
V ďalších úlohach sa objavili: Aleks Paunovic ako Ivan Banionis, Piotr Adamczyk ako Tomas Delgado, Carlos Navarro ako Enrique a Zlatý retríver - Jolt si zahral Luckyho the Pizza Dog.
Dej
Hawkeye sa odohráva po udalostiach filmu Avengers: Endgame počas Vianoc 2024.
Danovova škola
Danovova škola je historická budova školy, ktorá sa nachádza v meste Peruštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Názov
Názov Danovova škola dali škole obyvatelia Peruštice na počesť významného bulharského národného dejateľa, Christa G. Danova, ktorý bol zároveň prvým učiteľom v škole. Oficiálny názov školy bol v čase po výstavbe Škola svätých Cyrila a Metoda.
Lokalita
Budova leží v centrálnej časti mesta Peruštica v chrámovom dvore Chrámu svätého Michala na ulici Spas Ginov č. 3.
Dejiny
Budova bola postavená na základe iniciatívy obyvateľov Peruštice, ktorí túžili mať v mieste bydliska bulharské vzdelávacie zariadenie pre svoje deti, keďže dovtedy sa deti vzdelávali u miestneho kňaza Kostadina Penova, prípadne u vzdelaných obyvateľov obce. Obyvatelia Peruštice tiež celú výstavbu financovali svojpomocne, pričom mnohí z nich na výstavbe podieľali aj manuálne.
Budova bola postavená v priebehu roku 1850, pričom na výstavbu bol sčasti použitý aj materiál ktorý ostal po stavbe Chrámu svätého Michala. V škole sa začalo učiť na prelome októbra a novembra toho istého roku.
Prvým učiteľom v škole bol bulharský národný dejateľ Christo G. Danov,  ktorého si za týmto účelom obyvatelia Peruštice pozvali. Christo G. Danov učil na škole celkovo tri roky do roku 1853, pričom v rámci svojho pôsobenia zaviedol sekulárnu výchovu podľa vzájomnej vyučovacej metódy, otvoril nedeľnú školu a zasadzoval sa za vzdelávanie dievčat.
Od roku 1862 budova školy pôsobila aj ako peruštické komunitné centrum. V roku 1869 založil Vasil Levski v budove Danovovej školy miestnu bunku tajného revolučného výboru.
V apríli 1876 v priebehu potláčania Aprílového povstania bola v dôsledku paľby osmanského delostrelectva poškodená strecha budovy, inak však budova vyviazla bez ujmy. V priebehu augusta 1876 Perušticu navštívila Lady Strangford, ktorá nechala budovu školy opraviť a prerobiť na nemocnicu. Od novembra 1876 do apríla 1877 tak budova fungovala ako nemocnica, kde sa liečilo približne 150 ľudí preživších udalosti aprílového povstania, postihnutých týfusom a dyzentériou.
V rokoch okolo zjednotenia Bulharska v budove krátky čas, z dôvodu hraničného postavenia Peruštice v tom období, sídlila vojenská posádka. V 30. rokoch 20. storočia sa sála v budove školy využívala pre kino a divadelné predstavenia. V roku 1969 budova začala fungovať ako umelecká galéria. V tomto roku bola budova aj plne reštaurovaná v pôvodnom vzhľade vrátane freskovej výzdoby.
V roku 2015 budova prešla reštauráciou financovanou sčasti z fondov Európskej únie.
V súčasnosti je budova stále využívaná ako obrazová galéria.
Charakteristika
Škola bola postavená v chrámovom dvore. Budovu postavili pazardžickí staviteľskí majstri, podľa projektu a pod vedením bracigovského majstra Krăsťa Giulemetova.
Architektonicky je budova typickým predstaviteľom stavieb z obdobia bulharského národného obrodenia bulharského obrodeneckého baroka, typovo ide o tzv. plovdivský symetrický dom.
Danovova škola je postavená ako poschodová budova s plne symetrickou kompozíciou, pričom hlavnú os určujú za sebou zoradené schodisko, hlavný vchod a priestor vestibulu. Nosná konštrukcia je tvorená kmeňmi, čo robí budovu pomerne robustnou a masívnou, čo bol jeden z dôvodov prečo budova prežila s minimálnou ujmou potláčanie Aprílového povstania.
V centrálnej časti prednej fasády budovy, pred vchodom do budovy, sa nachádza dekoratívny portikus podopieraný štyrmi stĺpmi. Vo vrchnej časti je portikus zakončený ozdobným frontónom. Pod portikom sa nachádza dvojramenné schodisko, ktoré sa začína pri samotných stĺpoch a vedie ku vchodu na poschodí budovy.
Miestnosti sú dekorované alafrangami, pričom tie samotnéspolu s inými časťami interiéru aj exteriérusú zdobené freskami.
Obrazová galéria
Galérie funguje v budove školy od roku 1969, keď do nej vtedajší riaditeľ historického múzea v Peruštici, Dimităr Stančev, získal diela bulharských umelcov Zlaťiu Bojadžieva, Dimităra Kirova, Koliu Vitkovského a Enča Pironkova, ktoré doplnili už existujúcu zbierku etnografických, archeologických, historických a knižných artefaktov, ktoré sa v priestore školy v rámci múzejnej zbierky už nachádzali.
Od tejto doby sa v špeciálnej trodielnej sále školy na prízemí budovy taktiež pravidelne usporiadavajú dočasné, alebo putovné výstavy súčasných bulharských umelcov.
Múzejná expozícia
Múzejná expozícia sídli na poschodí budovy. Nachádzajú sa tu učebnice a učebné pomôcky u obdobia, keď v škole vyučoval Christo G. Danov. V ďalšej časti sa nachádzajú informačné tablá s textami, materiálmi a fotografiami z toho istého obdobia.
Jaudrais
Jaudrais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konzervatívny inštitút Milana Rastislava Štefánika
Konzervatívny inštitút Milana Rastislava Štefánika (skratka KI) je konzervatívne orientovaný think tank pôsobiaci na Slovensku od roku 2000. Vznikol 2. júna 1999 ako neinvestičný fond s názvom Konzervatívny inštitút Milana Rastislava Štefánika n.f., pričom 24. augusta 2005 bolo založené aj občianske združenie s názvom Konzervatívny inštitút M. R. Štefánika. Neinvestičný fond združuje aktíva, prostredníctvom ktorých inštitút realizuje, iniciuje a podporuje projekty, ktorých ciele a prostriedky sú v súlade s jeho poslaním spočívajúcim v artikulácii, šírení a obhajobe konzervatívnych postojov a hodnôt v slovenskej spoločnosti a v šírení takej atmosféry v spoločnosti, ktorá bude voči konzervatívnym postojom vnímavá a bude ich široko akceptovať. KI sídli na Štefánikovej ulici 7359/1 v Bratislave-Starom meste.
Funkciu prezidenta a predsedu Správnej rady KI zastáva filológ Peter Zajac, riaditeľom KI je od roku 2011 ekonóm Peter Gonda, dovtedy túto funkciu zastával publicista a neskorší politik Ondrej Dostál. K ďalším popredným osobnostiam pôsobiacim v KI patrí environmentálny analytik Radovan Kazda a politológ, bývalý novinár Ivan Kuhn. Medzi spolupracovníkmi KI pôsobili alebo ešte pôsobia napr. Daniel Bútora, Fedor Gál, Štefan Hríb, Roman Joch, František Mikloško, Vladimír Palko, František Šebej, Ernest Valko († 2010) a ď.
V roku 2000 začal KI vydávať periodikum Konzervatívne pohľady a vytvoril webové sídlo konzervativizmus.sk.
Coulanges-la-Vineuse (obec)
Coulanges-la-Vineuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vysoká škola bezpečnostného manažérstva v Košiciach
Vysoká škola bezpečnostného manažérstva v Košiciach je vysoká škola špecializovaná na vzdelávanie odborníkov v oblasti práva, bezpečnostných vied, ekonomiky, technických vied, logistiky, environmentalistiky.
História VŠBM v Košiciach
Kľúčovým prvkom vzniku myšlienky vzdelávania v tejto oblasti bolo prijatie zákona o prevádzkovaní súkromných bezpečnostných služieb v roku 1998. Táto legislatívna úprava špecifikovala spôsob výkonu služby v súkromných bezpečnostných službách a zároveň upravila podmienky vzdelania ich pracovníkov. V tomto duchu vzniklo mnoho školiacich stredísk na území Slovenska a medzi nimi aj Školiace stredisko Patron pod vedením prezidenta VŠBM Dr.h.c. prof.h.c. prof. Ing. Marián Mesároš, DrSc., DBA, MSc., MBA, LL.M. Týmto začlenením sa do komunity „bezpečnostných organizácií“, sa začali vytvárať myšlienkové základy pre ďalší rozvoj vzdelávania v  oblasti bezpečnosti, čo bolo umocnené v roku 2000 v Krakove, kedy na tamojšej konferencii vznikla myšlienka pre vznik špecializácie „Bezpečnostný manažment“ pod hlavičkou slovenskej univerzity. Okrem otázok súkromnej bezpečnosti sa v spoločnosti začali vynárať  potreby riešiť bezpečnosť aj v iných oblastiach ako je ekonomika, doprava alebo ochrana informácií. To bol základ pre vytvorenie prvého študijného programu tejto špecifikácie na Slovensku a s tým súvisiaci vznik Detašovaného pracoviska v Košiciach Fakulty špeciálneho inžinierstva, Žilinskej univerzity v Žiline.
Detašované pracovisko za začalo budovať na jar 2001 v neudržiavanom objekte na ulici Mlynárska 15. Vzhľadom na finančnú nezávislosť pracoviska od univerzity boli investičné možnosti obmedzené, ale napriek tomu, s výdatnou podporou firiem Patron (v prvých rokoch jeho fungovania), bolo možno ešte v tom istom roku privítať prvých 120 externých študentov v novo zrekonštruovaných priestoroch.
V priebehu rokov následne pribúdal ročník za ročníkom, vtedy ešte v 6 ročnom externom študijnom programe „Bezpečnostný manažment“, odbore „Občianska bezpečnosť“. Skutočnosť, že pracovisko bolo financované výhradne z prostriedkov košických študentov a podnikateľských aktivít firmy Patron a iných pridružených firiem, ako Agentúra BIS, Syteli o pod., dávala priestor pre budovanie pracoviska podľa vlastných myšlienok. Z týchto prostriedkov sa financovalo vybavenie, platili sa energie a nájmy, tlač učebníc a publikácií, platy učiteľov ako kmeňových tak aj externých a pod. Významným krokom v pred bola v roku 2003 inaugurácia doc. Ing. Mariána Mesároša, CSc. za profesora v študijnom odbore „Občianska bezpečnosť“, študijnom programe „Bezpečnostný manažment“, na základe čoho sa stal garantom predmetného programu vo všetkých troch stupňoch štúdia. Všetky tieto fakty v snahe ďalšieho rozvoja boli základom pre iniciatívu osamostatnenia sa vytvorenie vlastnej právnej subjektivity vo forme novej vysokej školy.
Tento cieľ sa z polovice naplnil dňa 18. mája 2006 v Bardejovských kúpeľoch na zasadnutí akreditačnej komisie a jej odporúčaním pre vznik VŠBM v Košiciach čo znamenalo, že žiadateľ spĺňa všetky odborné, organizačné, materiálne, personálne, finančné, priestorové a iné požiadavky kladené na vysokú školu. Na základe tohto odporúčania predložil minister školstva SR, vláde SR uvedenú žiadosť a tá svojím hlasovaním potvrdila v uznesení č. 536 zo dňa 7. júna 2006 vznik Vysokej školy bezpečnostného manažérstva v Košiciach.
Možnosti štúdia
Podľa Portálu verejnej správy má škola 1065 študentov, 466 denných a 599 externých.
Vysoká škola bezpečnostného manažérstva v Košiciach ponúka denné a externé štúdium v študijnom programe riadenie bezpečnostných systémov a to v I. stupni (Bc.), v II. stupni (Ing.) a v III. stupni (PhD.) vysokoškolského štúdia.
Študent Bc. štúdia si pre 2. a 3. ročník volí (podľa vlastného záujmu) doplnkovú špecializovanú profiláciu výberom príslušného modulu voliteľných predmetov z rôznych oblastí bezpečnosti:
Uplatnenie absolventa
Absolvent vysokej školy nájde uplatnenie v týchto oblastiach:
Podiplomové štúdium
Vysoká škola bezpečnostného manažérstva v Košiciach a IPE Management School v Paríži na základe dohody o spolupráci, v rámci zahraničnej akreditácie partnera ponúkajú podiplomové štúdiá v študijných programoch, ktoré spĺňajú štandardy EÚ a to:
Gaštan (vrch v Žiari)
Gaštan je vrch v pohorí Žiar. Leží nad obcou Brieštie, približne severozápadne od mesta Turčianske Teplice.
Poloha
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad. Vrchol leží v Žilinskom kraji, na území okresu Turčianske Teplice a v katastrálnom území obce Brieštie. Nachádza sa v hlavnom hrebeni a prechádza ním Cesta hrdinov SNP.
Opis
Gaštan je súčasťou hlavného hrebeňa, vedúceho od Vyšehradského sedla k najvyššiemu vrchu Chlieviská. Severozápadným smerom vedie po bočnom hrebeni turistická magistrála do Vríckeho sedla, kde začína Malá Fatra. Severne je sedlom oddelený vrch Závozy, východne sa nachádza Čierny diel a Tlstý vrch  a južne Vlčia. Juhozápadne susedí podobne vysoký, bezmenný vrch a západným smerom leží vrch Vysoká. Hrebeňom prechádza rozvodie riek Nitra a Turiec. Severozápadné svahy odvodňujú prítoky Tmavej do rieky Nitry, východné sú pramennou oblasťou potoka Briešťanka a z južných voda prúdi do potoka Lúčky. Na južnom úpätí sa nachádza osada Hadviga, z ktorej je cez rázcestie nad obcou najkratší výstup na vrchol a východným smerom leží Brieštie.
Jouy (Eure-et-Loir)
Jouy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
RPG-7
náhľad|Pôvodná verzia s vložnou hlavňou VH-7A (7,62mm) a zameriavačom PGO-7V. RPG-7 je sovietska, resp. ruská ručná protitanková zbraň, odpaľujúca neriadené strely. Bola vyrobená v bývalom ZSSR v 60. rokoch a dodnes používaná, je to najvyrábanejšia zbraň svojho druhu na svete. Používaná v množstve ozbrojených konfliktoch dodnes.
Vývoj
V roku 1947 začína vývoj ručných protitankových striel v ZSSR. Prvou takouto strelou bola RPG-1, avšak kvôli nedostatočným výkonom a citlivostí výmetného prachu nebola zavedená do armády. Avšak skoro na to v roku 1949 sa do armády dostáva RPG-2 ktorý spĺňal armádne požiadavky. Dokázal prebiť pancier silný 200 mm na vzdialenosť 150 metrov. Avšak najviac bol kritizovaný krátky dostrel zbrane a tak sa vo vývoji pokračovalo.
Člen skupiny konštruktérov Valentin Firulin prišiel s návrhom urýchliť strelu reaktívnym pohonom. Pri intenzívnych skúškach sa však dlho nedarilo zmenšiť rozptyl a odchýlky od cieľa, to sa podarilo napokon pridaním malej turbínky na konci granátu ktorá strelu mierne roztočila tak aby nedošlo k zníženiu účinku kumulatívneho lúču. Napokon bola zavedená v roku 1961 pod označením RPG-7 Semjorka („sedmička“). Okrem raketového pohonu sa inovoval aj systém mierenia optikou, tým pádom bola presnejšia ako RPG-2. Taktiež na odpaľovacej trubici pribudla ďalšia rukoväť na pohodlnejšie a pevnejšie uchopenie.
Charakteristika
Odpaľovacia trubica kalibru 40 mm, dokázala vystreliť granát kalibru 85 mm, na vzdialenosť 500 m. Avšak účinná vzdialenosť kedy strela presne zasiahla cieľ bola 200 m. Dĺžka zbrane v pochodovej pozícii bola 990 mm, v palebnej 1 370 mm. Základný náboj vážil 2,2 kg. Obsluhovali ju 2 muži. Rýchlosť streľby bola 4 až 6 rán za minútu. Priebojnosť panciera sa pohybovala okolo 300 mm.
Od roku 1963 sa vyrábala verzia RPG-7D pre výsadkárov, ktorá sa dala rozložiť na dve časti. V roku 1970 prišla verzia RPG-7V s vylepšenými optickými mieridlami PGO-7V. Vznikli tiež varianty RPG-7N a DN pre nočný boj. V súčasnosti ruská zbrojovka Bazalt vyrába zdokonalené verzie RPG-7V2 a RPG-7D3.
náhľad|Moderná RPG-7 s tandemovou strelou PG-7VR. náhľad|Palebná pozícia strelca a RPG-7. Samotný projektil sa skladá z hlavice, motoru a výmetnej nábojky. Strelec musí zoskrutkovať nábojku zo strelou a kompletne ju zasunie do hlavne zbrane. Potom zo špičky hlavice odstráni krytku a vytiahne bezpečnostný kolík. Stisnutím spúšte sa najprv aktivuje výmetná náplň, ktorá strelu vymrští von z trubice. Potom sa roztiahnu stabilizačné krídelka na granáte, zapáli sa stopovka na turbínke a aktivuje sa raketový motorček na tuhé palivo, ktorý horí niekoľko sekúnd. Pokiaľ nefúka silný bočný vietor, zbraň zasiahne cieľ pomerne presne.
Základný granát PG-7V mal kumulatívnu hlavicu a dokázal prebiť 260 mm panciera. Dnes sa táto verzia nevyrába, avšak dnes vyrábaná moderná verzia PG-7VL ma účinok dvojnásobný pričom dokáže prebiť až 500 mm hrúbku panciera. Ešte lepšiu efektivitu ponúka verzia PG-7VR s dvojitou kumulatívnou hlavicou, kde prebíja najprv dynamickú ochranu tanku a potom samotný pancier až do hrúbky 600 mm. Pre tzv. mäkké ciele existuje ešte verzia OG-7V, ktorá vytvára po explózií šrapnely so smrtiacim účinkom až do 7 metrov. Špeciálna verzia granátu TBG-7V pracuje na termobarickom princípe a dokáže účinne likvidovať budovy.
Použitie
Prvé použitie protitankovej zbrane RPG-7 bolo zaznamenané v šesťdňovej izraelsko-arabskej vojne v roku 1967, a neskôr na to sa s ňou americké vojská stretli vo Vietname. Od tej doby sa používa v každom väčšom konflikte. Známe bolo použitie v Somálsku, kedy ňou povstalci zostrelili americký vrtuľník UH-60 Blackhawk. Zbraň bola hojne používaná aj v ďalších konfliktoch, napr. v Iraku, Afganistane, Sýrií a aj v súčasnom konflikte na Ukrajine. Úspešné s ňou bojuje jak Islamský štát, tak aj Kurdi či Sýrska armáda verná Asadovi.
O kvalitách svedčí aj to že bola vyrábaná v licencií (a často krát aj bez nej) v mnohých štátoch. Zo štátov Varšavskej zmluvy to je napríklad Československo, Poľsko, NDR, Bulharsko, Rumunsko. Ďalej potom Čína, ktorá ju vyrába pod označením Type 69, potom Egypt, KĽDR, Irak, Irán, Pakistan. Samotná ruská armáda ju považuje za zastaranú a nahradzuje ju novšou RPG-27.
Licencovanú výrobu taktiež uskutočnila americká zbrojovka AirTronic USA. Idea vyrábať RPG-7 na licenciu v USA vznikla kvôli veľkej angažovanosti USA vo svete, respektíve programy vojenskej pomoci rôznym štátom či už Balkánu, Afriky či Blízkeho východu. Avšak klasická RPG-7 nevyhovuje z hľadiska presnosti, životnosti či kompatibility s rôznymi doplnkami zo západu. Práve preto firma AirTronic v roku 2009 prezentovala novú verziu ruskej pancierovky RPG-7 pod označením PSLR-1 (Portable Shoulder-fired Rocket Launcher). Základná koncepcia je zachovaná avšak oproti ruskému originálu sa ale zvýšil účinný dostrel na 500-800 m, presnosť a životnosť zbrane na 1000 výstrelov, z pôvodných 250. Taktiež sa zmenil aj materiál z ktorého je zbraň vyrobená. Ruská RPG sa odlievala z bežnej ocele, americká verzia je presne obrábaná z kvalitnej zliatiny, tým pádom je pevnejšia a ľahšia (6,35 kg) a kratšia z pôvodných 0,950 m na 0,915 m. Okrem toho sa na zbraň pridala mala pažbička prevzatá z pušky M16, a rôzne lišty na upevnenie najrôznejších zameriavačov a iných doplnkov. Spoločnosť AirTronic neskôr pracovala na ďalších zmenách a v roku 2016 predstavila novu variantu pod označením GS-777, na rozdiel od PSLR-1 používa novšie materiály čo ju ešte odľahčilo z 6,35 kg na 3,50 kg! Taktiež sa zvýšila životnosť na 2000 výstrelov. AirTronic USA v spolupráci s firmou Chemring Ordance chcú začať dodávať aj nové strelivo, keďže dnes musia americké ozbrojené sily kupovať strely z Bulharska či Poľska. Plánuje sa okrem tradičných druhov granátov aj navádzané a s predlženým dostrelom na 2000 m. Pancierovky AirTronic USA budú smerovať hlavne k silám podporovaným USA a to do armád Iraku, Afganistanu či "umiernenej" sýrskej opozícií.
Coulanges-sur-Yonne (obec)
Coulanges-sur-Yonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Riadiaca jednotka motora
thumb|Riadiaca jednotka automobilu [[Volkswagen Golf III]] Riadiaca jednotka motora (iné názvy pozri nižšie) je typ riadiacej jednotky, ktorá riadi sériu akčných členov spaľovacieho motora a takto zabezpečuje optimálny výkon motora. Táto riadiaca jednotka sleduje a vyhodnocuje dáta z celého radu senzorov v motorovom priestore a interpretuje tieto dáta pomocou viacrozmerných máp. Hlavným prvkom riadiacej jednotky motora je elektronický čip (alebo mikroprocesor). Ten obsahuje pamäť, dáta a program (softvér), pomocou ktorých v reálnom čase spracováva a vyhodnocuje množstvo signálov z motora.
Vstupné parametre riadiacej jednotky
Na riadiacu jednotku sú napojené tieto senzory:
Ďalšie parametre, ktoré sú často mapované riadiacou jednotkou motora:
Riadené systémy
Riadiaca jednotka pre konkrétny typ motora, podľa svojej pokrokovosti a komplexnosti poskytuje niektoré, alebo aj všetky z vymenovaných funkcií (zoznam nie je úplný):
== História riadiacej jednotky motora ==
Ara červenosluchá
Ara červenosluchá (lat. Ara rubrogenys) je endemický papagáj z rodu Ara, ktorý obýva malú polopúštnu horskú oblasť v Bolívii. Ide o ohrozený druh a vo voľnej prírode žije asi posledných 150 jedincov. Tento druh je však úspešne chovaný v zajatí.
Opis
Ara červenosluchá je 55 - 60 cm dlhá. Je prevažne zelená s červeným čelom, červenou ušnou škvrnou a oranžovočervenými spodnými krídelnými krovkami. Oblasť holej kože v okolí očí zasahuje k zobáku. Ohyb krídel je červený, ručné letky modré.
Chov
Mnohé ary hniezdia v dutinách stromov, keďže sa ani v ich areále rozšírenia stromy veľmi nevyskytujú, hniezdia v skalných puklinách. V minulosti boli vo väčšom množstve chytané na účely obchodu, dnes ich občas prenasledujú miestni poľnohospodári, pretože ary lietajú do obilných polí.
Bez servítky
Bez servítky môže byť:
RT-2PM Topol
RT-2PM Topol (v kóde NATO: „SS-25 Sickle“) je medzikontinentálna balistická raketa, vyvinutá v 80. rokoch 20. storočia v bývalom Sovietskom zväze.
Vznik a vývoj
Vývoj nového strategického raketového systému sa oficiálne začal 19. júla 1977. Vývojové práce RT-2PM Topol prebiehali v Moskovskom inštitúte tepelného inžinierstva pod vedením hlavného konštruktéra A. D. Nadiradze.
Letové testy sa začali 8. februára 1983. Prvé tri skúšobné odpálenia sa uskutočnili zo špeciálne upraveného sila, ktoré bolo pôvodne určené na odpaľovanie rakety RT-2P. 10. augusta 1983 sa uskutočnil štvrtý štart rakety Topol, tentokrát už zo samohybného odpaľovacieho zariadenia 15U128. Testy rakety prebiehali až do 23. decembra 1987 a v rámci nich sa celkovo uskutočnilo 16 odpálení rakiet.
Raketa bola oficiálne zavedená do služby 1. decembra 1988. Predpokladá sa, že výroba RT-2PM Topol sa zastavila v roku 1994, pričom bolo vyrobených celkovo 450 rakiet.
Konštrukcia
RT-2PM Topol je mobilný raketový systém postavený na sedemnápravovom podvozku MAZ-7912 (neskoršie modifikácie vychádzajú z MAZ-7917, ktoré sa líšili dĺžkou približne o 1 m a upravenými kabínami posádky). Balistická rakety systému Topol je trojstupňová s pohonom na tuhé palivo. Je dlhá, široká a jej štartovacia hmotnosť je asi 45 ton. Má dolet 11 000 km a je vybavená jadrovou bojovou hlavicou so silou 800 kt. Využíva inerciálny navigačný systém, ktorý poskytuje presnosť s kruhovou odchýlkou 900 m.
Používatelia
Rusko
Záhorský kanál
Záhorský kanál je kanál v Dolnom Zemplíne na území obcí Záhor a Bežovce v okrese Sobrance v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina. Ústi do vodného toku Veľké Revištia-Bežovce. Má dĺžku. Rád toku VIII.
Začiatok
Začína sa v na sútoku dvoch zdrojníc (krátkej zdrojnice z juhu a netradične dlhej zdrojnice z východu) na území obce Záhor v katastrálnom území Záhor v okrese Sobrance v Košickom kraji, na hranici medzi intravilánom obce a extravilánom obce, pri juhozápadnom okraji intravilánu a pri západnom okraji poľa Patrovka.
Opis toku
Od začiatku tečie severozápadným smerom v kanalizovanej priamke poľnohospodárskym extravilánom obce Záhor, vteká do intravilánu obce a po krátkom úseku vyteká z intravilánu severným smerom do poľnohospodárskeho extravilánu, mení smer na severozápad, pravým brehom obmýva agrofarmu živočíšnej výroby vo vlastníctve Poľnohospodárskeho družstva v Choňkovciach, priteká k obecnej hranici so susednou obcou Bežovce, ostatných 100 m svojho priebehu tvorí hranicu medzi obcou Záhor a obcou Bežovce, v poľnohospodárskom extraviláne v ústi do kanála Veľké Revištia-Bežovce ako jeho ľavostranný prítok. Kanál Veľké Revištia-Bežovce ďalej ústi do vodného toku Uh. Záhorský kanál patrí do okresu Sobrance v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina v geomorfologickom podcelku Kapušianske pláňavy. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Záhorský kanál má pôvod v názve obce Záhor, na území ktorej sa začína a územím ktorej preteká. Z toponyma Záhor rozšírením o formant -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Záhorský kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Záhorský kanál je jedinečným hydronymom (júl 2022), ale existujú štyri prirodzené vodné toky s názvom Záhorský potok.
William A. Nosik
William Andrew Nosik, M.D. (slov. Viliam Andrej Nosik; * 18. máj 1911, Milwaukee, Wisconsin, USA – † 6. december 1960, Cleveland, Ohio, USA) bol americký neurochirurg slovenského pôvodu.
Životopis
Narodil sa v rodine slovenských imigrantov pochádzajúcich z Trenčianskych Teplíc a k svojmu slovenskému pôvodu sa verejne hlásil. Štúdium medicíny absolvoval na University of Wisconsin School of Medicine and Public Health („Fakulta medicíny a verejného zdravotníctva Wisconsinskej univerzity“) v roku 1935. Po ukončení štúdia sa zaoberal neuropsychiatriou a neskôr neurochirurgiou. Pôsobil ako prednosta neurochirurgického oddelenia Huron Road Hospital („Nemocnica Huron Road“) v Clevelande a ako konzultujúci neurochirurg miestnej univerzity i viacerých nemocníc. Bol súčasťou tímu lekárov záložnej jednotky United States Navy („Vojenské námorníctvo Spojených štátov“), ktorí v roku 1942, počas vojny v Pacifiku, založili Mobile Hospital No. 4 („Mobilná nemocnica č. 4“), prvú svojho druhu v južnom Pacifiku.
Nosik bol aktívnym členom American Medical Association („Americká lekárska asociácia“), Cleveland Academy of Medicíne („Clevelandská akadémia medicíny“; v nej zastával funkciu redaktora bulletinu), American College of Surgeons („Americká asociácia chirurgov“), Harvey Cushing Society („Spoločnosť Harveyho Cushinga“; dnes American Association of Neurological Surgeons, „Americká asociácia neurochirurgov“), Neurosurgical Society of America („Neurochirurgická spoločnosť Ameriky“) a i. Uverejnil vyše 40 vedeckých prác. Najvýznamnejšie boli jeho príspevky o ventrikulomastoidostómii v liečbe hydrocefalu, torotraste pri myelografii, rotačnom operačnom stole pre röntgenové vyšetrenie a ošetrenie hlavy, subdurálnom hematóme pri blast syndróme a o liečbe bulóznej keratitídy tómiou nervus petrosus superficialis majus. Bol tiež spoluautorom štyroch učebníc.
Vojtech Klimkovič
Vojtech Klimkovič (🇭🇺; * 22. marec 1833, Košice† 10. február 1885, Košice) bol slovenský maliar a ilustrátor.
Život a dielo
Prvý maliar z rodiny bol jeho dedko Florián Klimkovič. Vojtech Klimkovič bol azda najvýznamnejším výtvarným umelcom svojej rodiny. Jeho otec Ignác Klimkovič (18001852) bol slovenský maliar a sochár. Vojtechovi bratia František (18261890) a Florián (18311907) boli aj umelcami a zaslúžili sa o založenie Hornouhorského múzejného spolku. Z toho vzniklo múzeum v Košiciach (dnes Východoslovenské múzeum) a najprv Vojtech, neskôr jeho brat Gabriel (18331891) stáli na čele múzea.
Vojtech pomáhal najprv staršiemu bratovi Floriánovi a otcovi pri maľovaní oltárnych obrazov. V začiatkoch tvorby prekonal dobový romanticko-idealizujúci výtvarný názor a priklonil sa k tematike všedného života. V ďalšom vývoji však smeroval k nadnesenej romantike. Venoval sa i sakrálnej maľbe a náučnej ilustrácii. Jeho oltárne obrazy nájdeme v kostoloch v Držkovciach, Toryse, Košických Hámroch, Kokošovciach, Smolníku a v ďalších východoslovenských dedinách. Už v mladom veku sa prejavil ako zdatný portrétista a tieto svoje vlohy si doplnil vzdelaním na Viedenskej akadémií v roku 1855. Neskôr sa vrátil do rodných Košíc, kde bol učiteľom a kde pod jeho vedením študovali Ľudovít Čordák a Július Bencúr. V roku 1872 spolu s bratmi založil Hornouhorský mestský spolok, z ktorého sa zrodilo múzeum. Vojtech Klimkovič bol v rokoch 18761885 jeho riaditeľom. Mal vyvinutý pozorovací talent a cit pre detaily života, čo sa odrazilo na jeho kresbách i maľbách. Cenné sú aj jeho litografie zachytávajúce Košice v 50. rokoch 19. storočia. Hoci ním rodinná maliarska tradícia vymrela, zachoval jej odkaz vychovaním mnohých kvalitných výtvarníkov, ktorí svojím dielom presiahli hranice Košíc. Je po ňom pomenovaná Klimkovičova ulica v Košiciach.
Courgenay (Yonne)
Courgenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Coulours
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Bourdinière-Saint-Loup
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sesvete
thumb|Sesvete Sesvete je mesto v Chorvátsku, v blízkosti hlavného mesta Záhreb. V roku 2009 v ňom žilo 75 076 obyvateľov.
Charakteristika
Mesto leží 11 km od Záhrebu, v nadmorské výške. Hlavným zdrojom príjmov mesta je turistika, no v poslednom čase tu vznikajú i prevádzky a podniky, ktoré sú významné najmä pre susedné hlavné mesto. Navštevovaný je barokový kostol všetkých svätých (chorvátsky Svi sveti) s dvoma zvonicami a tiež blízke hory a prírodný park Medvednica.
Nemcovo
Nemcovo je vrch v pohorí Žiar. Leží nad obcou Malá Čausa, približne severovýchodne od mesta Prievidza.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horeňovo. Vrch leží na pomedzí Žilinského a Trenčianskeho kraja a hranici okresov Prievidza a Turčianske Teplice. Vrchol sa nachádza v katastrálnom území Dubového, no na južné úpätie zasahujú katastre obcí Malá Čausa, Lipník a Chrenovec-Brusno. Nachádza sa v hlavnom hrebeni a prechádza ním Cesta hrdinov SNP.