cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Útok v Spojenej škole vo Vrútkach
Hoax o rómskej národnosti páchateľa
K problematike sa ešte 11. júna vyjadrilo viacero predstaviteľov slovenskej krajnej pravice. Poslanec NR SR Milan Mazurek z Kotlebovcov – Ľudovej strany Naše Slovensko vo verejne prístupnom príspevku na Facebooku tvrdil, že páchateľom bol „príslušník ‚diskriminovanej‘ menšiny“ a že „mudrlanti ako Pollák a Biháriová“ majú prevziať „zodpovednosť aj za tieto činy svojej komunity“, čím Ivana Č. implicitne označil za Róma. Tvrdenia o rómskej príslušnosti páchateľa šírili niektoré dezinformačné stránky, napr. stránka Spravodajstvo INE na Facebooku. Na tieto výroky reagoval Policajný zbor, ktorý „nad rámec našich povinností a zvyklostí“ a kvôli verejnému záujmu zverejnil bližšie informácie o kriminálnej minulosti páchateľa (pozri sekciu Páchateľ), pričom zároveň poprel, že by bol útočník rómskej národnosti. Poslanci NR SR Peter Pollák (OĽaNO) a Ján Benčík (ZA ĽUDÍ) podali na Mazureka trestné oznámenie pre podozrenie zo spáchania trestného činu vo veci podnecovania národnostnej, etnickej a rasovej nenávisti a šírenia poplašnej správy.
Venoy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Formula 2 v roku 2018
Sezóna 2018 Formuly 2 bola druhým ročníkom šampionátu FIA Formula 2. Šampionát prebiehal počas dvanástich závodných víkendov popri niektorých Veľkých cenách Formuly 1.
Víťazom šampionátu jazdcov sa stal George Russell s bodovým náskokom 68 bodov pred druhým Landom Norrisom. Šampionát tímov vyhral tím Carlin.
Lampertheim (Bas-Rhin)
Lampertheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sälama II. (rozlišovacia stránka)
Sälama II. (ge'ez/amh. ሰላማSälama (II.), iné prepisy: Selama  (II.), Salama (II.) alebo arab. Salámá II.  môže byť:
Slovenská basketbalová liga 2016/17
Slovenská basketbalová liga alebo Eurovia Slovenská basketbalová liga v sezóne 2016/17 bol 25. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA) cez združenie Slovenská basketbalová liga (SBL). V lige súťažilo 11 účastníkov, čo je o 2 družstvá viac ako v minulej sezóne. Titul získalo družstvo BK Inter Bratislava, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad MBK Rieker Com Therm Komárno.
Systém súťaže
Systém SBL ostal podobný ako v predchádzajúcich sezónach. Po odohraní základnej časti dvakrát doma a vonku postúpilo najlepších 8 družstiev do play-off. Štvrťfinálové duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy, nasledujúce duely už na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže nikto nezostúpil. Zmenou bolo zrušenie play-off o 3. miesto, kde obaja porazení semifinalisti získali bronzové medaily.
Základná časť
Poznámka: Družstvám Handlovej a Nitry bola uznaná 1 kontumačná prehra bez priznania bodu.
Finále
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Slowly We Rot
Slowly We Rot je prvý štúdiový album od americkej death metalovej skupiny Obituary. Bol vydaný cez vydavateľstvo Roadrunner Records, 14. júna 1989.
Široká ulica (zaniknutá)
Široká ulica (do roku 1950 Mariánska ulica) bola ulica v Petržalke v rokoch 1950-1987.
Premenovaná bola v roku 1950 z dôvodu duplicity pomenovania po pripojení obce k Bratislave.
Pôvodne tu bola radová domová zástavba, ulica zanikla v súvislosti s novou sídliskovou zástavbou Lúky a totožné bolo aj pomenovanie novej ulice (od roku 1975) približne v priestore pôvodnej ulice.
Ménas (sinajský mních)
Svätý Ménas (iné tvary mena pozri pod Ménas; fl. 6. stor.) bol mních v Kláštore svätej Kataríny na Sinaji. Jeho pamiatku si na Sinaji pripomínajú 5. januára.
Široká ulica (zaniknutá)
Pôvodná ulica sa nachádzala zhruba medzi dnešnými ulicami Švabinského a Prokofievova.
Ménas (sinajský mních)
Život
Súdiac podľa stredovekého diela Rebrík do raja od Ióanna Klimaka zomrel niekedy v 6. storočí pred tým, než sa Klimakos stal igumenom. V kláštore zastával významné miesto, bol „druhým mužom“ kláštora po opátovi. Ako mních mal prežiť päťdesiat deväť rokov a vystriedať všetky služby v kláštore. Podľa svedectiev iných mníchov, ktoré vo svojom diele opisuje Klimakos, bol Ménas veľmi zbožný a poslušný voči miestnemu opátovi. Mal najmenej jedného nasledovníka (žiaka). Po jeho smrti mala z jeho tela podobne ako z mnohých iných svätcov vytekať voňavá myrha.
Lanmeur
Lanmeur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vergigny
Vergigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chrám svätého Demetera (Peštera)
Chrám svätého Demetera,     alebo Chrám svätého Demetera veľkomučeníka  je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Peštera v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Dejiny
Budova bola postavená na mieste staršieho dreveného chrámu.
S výstavbou sa začalo v roku 1825  a budova bola dokončená v priebehu roku 1831.
Chrám bol postavený vďaka darom remeselníckych cechov z Peštery, ktorá v tom čase prosperovala. Hlavní ktitori (sponzori) výstavby boli Dimităr Kuštov, Nikola Torbov a Kuzma Mičuv.
V súčasnosti je budova funkčným chrámom bulharskej pravoslávnej cirkvi a je hlavným farským chrámom pešterského duchovného obvodu.
Charakteristika
Je jedným z troch historických obrodeneckých pravoslávnych chrámov v meste Peštera.
Chrám postavil bracigovský staviteľský majster Petăr Kazov, podľa projektu pešterského architekta Kuzmana Mičova. Budova je typickým predstaviteľom bracigovskej staviteľsko-architektonickej školy.
Klenba a kupoly sú postavené z tehál, zatiaľ čo steny chrámu sú z kameňa. Rozmery budovy sú 29,44 x 18 metrov.
Ide o trojloďovú budovu s tromi kupolami (pričom centrálna je väčšia než dve bočné)  a apsidou.
Budova chrámu má celkovo tri vchody: na severnej, južnej a na západnej strane, pričom pred každým z vchodov sa nachádza portikus. Jednotlivé portiky boli v roku 1866 vzájomne prepojené arkádou. Vznikla tak nižšia vonkajšia arkádová predsieň, tvorená kamennými stĺpmi, ktoré sú v hornej časti spojené s polkruhovými arkádami.
Interiér
V západnej časti budovy sa nachádza predsieň a dvojposchodový balkón. Predsieň je dvojdielna, pričom obidve časti sú od seba oddelené radom stĺpov. Balkón sa nachádza nad predsieňou. Prvé poschodie balkónu je rozľahlejšie a tiahne sa nad všetkými troma loďami, druhé poschodie, ktoré je určené pre chór, sa nachádza len v priestore centrálnej chrámovej lode.
Ikonostas, ikony a biskupský trón
Ikonostas je vyrezávaný z dreva a pochádza z roku 1910.
Veľká časť ikona na ikonostase je starších než samotný ikonostas – prevažne z 19. storočia. Niektoré sú dokonca staršie než samotný chrám. Medzi najvýznamnejšie patria ikony: Svätá Bohorodička z roku 1642, Svätí Peter a Pavol z roku 1769, Svätá Katarína z roku 1792, Svätý Juraj z roku 1811, alebo ikony Svätý Demeter a Veľký sbor archanjelov z roku 1830. Novšie ikony namaľoval trevnenský ikonopisec Petăr Vaľov v priebehu roku 1924.
Biskupský trón je vyrezávaný z dreva a bol zhotovený v tom istom roku ako ikonostas, teda 1910.
Fresková výzdoba
Chrám je čiastočne vymaľovaný freskami, ktoré svojim pôsobivým originálnym vzorom výrazne obohacujú interiér. V centrálnej kupole, v pendentívach a v oltárnom priestore sú na samostatných miestach figurálne fresky. Najvýznamnejšie sú fresky v centrálnej kupole, kde je freska zobrazujúca Ježiša Krista a v oltárnej časti kde sa jedná najmä o kompozície zobrazujúce Bohorodičku nebies, Zvestovanie, ako aj niektorých starozákonných prorokov.
Pamiatková ochrana
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Lisztova záhrada
náhľad|Lisztova záhrada
Lisztova záhrada je záhrada v Starom Meste v Bratislave za domami na Kapitulskej, Ventúrskej, Prepoštskej a Farskej ulici pri Univerzitnej knižnici.
Je to pokračovanie stredovekej záhrady s neskorobarokovým pavilónom postaveným v druhej polovici 18. storočia. Dnes je záhrada pomenovaná po Franzovi Lisztovi, napriek tomu, že ju umelec nikdy nenavštívil. Nie je prístupná verejnosti, prístup do záhrady je obmedzený pre hostí rôznych kultúrnych udalostí tu organizovaných.
What You See Is What You Get (album Dary Rolins)
What You See Is What You Get je štúdiový album speváčky Dary Rolins, ktorý vyšiel 19. júla 1996 v Ariola, nemeckej dcérskej spoločnosti vydavateľstva BMG a paralelne v ďalších ôsmich krajinách. Nahrávka obsahuje 12 skladieb. Z albumu vyšli single „I See You There“, „Our Lovin'“ a „What You See Is What You Get“.
Pozadie vzniku albumu
Kariéra Dary Rolins sa dá rozdeliť na dve polovice. Za štart tej dospelej považuje ona sama práve album „What You See Is What You Get“, ktorý je jej prvým albumom vydaným pod novým umeleckým menom. Toto pseudonym sa zrodilo keď podpísala zmluvu na nahratie albumu v angličtine. Album vyšiel v rôznych krajinách a aby sa meno ľahšie vyslovovalo aj cudzincom, zvolila zvučné meno Dara Rolins.
Nahrávanie albumu
Dvanásť skladieb vzniklo v štúdiách v Londýne a vo Frankfurte. Prvým singlom sa stala skladba „I See You There“, ktorá vyšla ako maxisingel ešte pred vydaním albumu v roku 1995. Nasledoval singel „Our Lovin'“, ku ktorému hudbu zložili Rapino Brothers, producenti skupiny Take That, a text napísala austrálska speváčka Kylie Minogue. Pôvodne ich pre Daru ponúkla päť a tá si vybrala jeden. Ako tretí, a zároveň posledný singel vyšiel rovnomenný singel „What You See is What You Get“. Piesne vznikajúce v Nemecku produkoval G. Mende, producent skupiny Toto, či speváčky Jennifer Rushovej, pre ktorú zložil slávny hit „The Power of Love“. Na albume spolupracoval taktiež Skip Martin, spevák legendárnej černošskej skupiny Kool & The Gang, od ktorého dostala Dara ponuku na spoluprácu už v roku 1991. S touto skupinou spolupracovala ako speváčka a skladateľka už na albume „Unite“ s piesňou „Better Late Than Never“.
Donald Henderson
Donald Ainslie Henderson (* 7. september 1928, Lakewood, Ohio, USA – † 19. august 2016, Baltimore, Maryland), známy ako D.A., bol americký lekár, univerzitný profesor a epidemiológ.
Životopis
Henderson vyštudoval bakalárske štúdium v roku 1950 na Oberlin College. O rok neskôr sa oženil s Nanou Irenou Braggovou. Titul doktora všeobecného lekárstva získal na University of Rochester v 1954. Do 1966 pracoval ako praktický lekár v Mary Imogene Bassett Hospital v New Yorku a súčasne aj v Centre pre kontrolu a prevenciu chorôb (CDC).
Od 1966 do 1976 viedol program Svetovej zdravotníckej organizácie na eradikciu pravých kiahní. Na celý výskum bolo minutých približne 300 miliónov $ a zapojených bolo viac než 200 000 pracovníkov z viac ako 70 krajín sveta. Henderson sa zameriaval hlavne na izoláciu prepuknutia nákazy a systematické očkovanie. 8. mája 1980 bol svet Svetovou zdravotníckou organizáciou vyhlásený za „eradikovaný od pravých kiahní.“
Po skončení práce vo WHO sa stal dekanom na Johns Hopkins University, vedeckým poradcom niekoľkých amerických prezidentov a miestnym odborníkom v Centre pre biologickú bezpečnosť na University of Pittsburgh. V roku 2002 získal Presidential Medal of Freedom.
Henderson zomrel 19. augusta 2016 v nemocnici v Baltimore na zdravotné komplikácie po zlomenine bedra.
Verlin
Verlin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lannéanou
Lannéanou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Škrabák
Prof. Ing. Michal Škrabák, DrSc. (* 23. december 1911, Veľký Bysterec† 30. november 1976, Bratislava) bol slovenský strojárenský inžinier, vedec v odbore konštrukcií strojov a zariadení chemického a celulózo-papierenského priemyslu a profesor.
Životopis
Narodil sa vo Veľkom Bysterci, v súčasnosti časť Dolného Kubína. Po absolvovaní 3-ročnej učňovskej školy v rodisku študoval na priemyselnej škole strojníckej v Bratislave. Po maturite v roku 1936 sa rozhodol pre štúdium technických vied na Vysokej škole technickej v Brne, odbor strojného inžinierstva. Štúdium dokončil roku 1941 na SVŠT v Bratislave.
Po ukončení štúdia pracoval vo viacerých podnikoch strojárskeho a celulózo-papierenského priemyslu na Slovensku. Od roku 1952 pôsobil najprv ako externista na Strojníckej fakulte SVŠT, kde sa podieľal na vybudovaní nového študijného odboru „stavba strojov celulózo-papierenského priemyslu“. Od roku 1955 až do svojej smrti bol vedúcim katedry chemických strojov a zariadení. V rokoch 1957 - 1959 bol prodekanom a v rokoch 1965 - 1969 dekanom SjF SVŠT.
9. júna 1975 obhájil svoju doktorskú prácu s názvom Nové procesy a zariadenia na tvorbu vláknitých materiálov z vodných suspenzií medzi dvoma konvergentnými sitami. 30. novembra za tragických okolností zakladateľ a dlhoročný vedúci katedry zomrel. Bol členom TAPPI (Technical Association of Pulp and Paper Industry) so sídlom v New Yorku.
Bol milovníkom a celoživotným podporovateľom rodnej Oravy. V rokoch 1972 - 1976 bol prvým podrichtárom Obce Oravcov v Bratislave.
Vedecký prínos
Zaoberal sa vývojom nových technológií v oblasti potravinárskeho a celulózo-papierenského priemyslu v Česko-Slovensku. Je autorom, vedúcim a členom kolektívov, ktorým bolo udelené 22 československých a 9 zahraničných patentov. Zaoberal sa vývojom strojov pre chemický a potravinársky priemysel. Na výrobu hrubších jednovrstvových a viacvrstvových vláknitých materiálov s kolektívom spolupracovníkov vyvinul a postavil nový typ vertikálneho stroja pomenovaného Multiform, s kolektívom spolupracovníkov vyvinul viacvretenové hyperboloidné šnekové čerpadlo, vysokotlakový laboratórny reaktor ROTAMAG s bezupchávkovým miešadlom a viacero ďalších zariadení pre celulózo-papierenský priemysel.
Peter Kocák (maliar)
Dr. hab. Peter Kocák, akad. mal., PhD. (* 15. júl 1961, Čierna nad Tisou, Československo) je slovenský umelec. Venuje sa prevažne grafike (lept, suchá ihla, mezzotinta), maľbe, kresbe a fotografii. Okrem toho sa zaoberá aj čínskou kaligrafiou, patrí medzi najlepších kaligrafov, ktorí nepochádzajú z Číny. Zároveň pôsobí aj ako pedagóg na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove.
Bol študentom Oresta Dubaya a Igora Rumanského.
Vynašiel vlastnú techniku tvorby grafiky podobnej mezzotinte a nazval ju rocker. Jej podstata je v práci výlučne s kolískou (rockerom), ktorá nazrňuje povrch medenej dosky bez použitia iných nástrojov na vytváranie svetiel na obraze. Je to novátorská technika, úspešne prezentovaná na medzinárodných výstavách v zahraničí.
Biografia
Akademický maliar Peter Kocák sa narodil v roku 1961 v Čiernej nad Tisou, vyrastal v Stropkove. V rokoch 1976 až 1980 študoval na Strednej škole umeleckého priemyslu v Košiciach. Po skončení strednej školy v štúdiu ďalej pokračoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v odbore voľná grafika a knižná ilustrácia. Na vysokej škole bol študentom Igora Rumanského.
Potom čo v roku 1987 úspešne ukončil vysokoškolské štúdium pracoval ako grafický dizajnér v TESLA Stropkov, neskôr ako učiteľ na Ľudovej škole umenia v Prešove. Od roku 1989 pôsobí ako vyskoškolský učiteľ grafiky na Prešovskej univerzite v Prešove, jej Filozofickej fakulte. Ako hosťujúci profesor pôsobil v roku 2013 na Univerzite v Shenzhene na juhu Číny.
Tvorba
Tvorbu Petra Kocáka definovali viacerí kurátori jeho výstav, napríklad Edita Vološčuková, Ján Bartko, Ľubo Guman, Dušan Srvátka, Michal Tokár..., no snáď najvýstižnejšie sa to podarilo Vladislavovi Grešlíkovi, z ktorého kurátorského príhovoru (2008) čerpá tento článok.
Peter Kocák tvorí už viac ako tri desaťročia. Známejší je azda viac v zahraničí ako na Slovensku. Aj keď sa venuje viacerým druhom umenia, dominantnou zostáva grafika. Záujem autora o kresbu a grafiku podporovali a pomáhali rozvíjať vo svojej dobe tí najlepší z učiteľov na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, hlavne profesori Orest Dubay, Igor Rumanský.
Na začiatku, pri hľadaní vlastnej cesty, vzormi mu boli tiež klasickí majstri, ako Dürer, H. Holbein ml., Tizian, Rembrandt, D. Velázquez, Vinecnt van Gogh, M. Švabinský, K. Sokol a V. Hložník. Po absolutóriu (1987) sa začala neľahká tvorivá púť mladého umelca. Ako bytostný kresliar sa upriamil na svet okolo seba v tých najneočakávanejších podobách. Využíva predovšetkým pevnú minucióznu linku (s jemným, detailne prepracovaným šrafovaním), ktorá aj neskôr zostáva jeho hlavným výrazovým prostriedkom. Pomerne skoro si našiel pre neho v ďalších rokoch typické smerovanie k poetickým obrazom, spravidla so surreálnym podtextom. Takáto tendencia mala už vo vtedajšom slovenskom umení svoje pevné miesto. Za všetkých spomeňme aspoň grafické listy A. Brunovského, V. Gažoviča, K. Ondreičku či D. Kállaya.
Paralelne s takými dielami Peter Kocák dodnes tvorí niečo, čo by u neho čakal len málokto. Inšpiruje sa kultúrou Ďalekého Východu, zvlášť japonskou a čínskou grafikou a kaligrafiou. Už prvé čierno-biele linorytové listy zaujali precíznosťou vypracovania kompozície a koncentráciou poetických prvkov. Hromadenie, prekrývanie, prieniky tvarov, tvorov a otvorov v nasledujúcich rokoch ešte viac prepracováva a zdokonaľuje. Vzdialene to môže pripomínať stredoveko-manieristické diela H. Boscha, G. Arcimbolda alebo imaginárne priestorové konštrukcie G.-B. Piranesiho. Práve takéto postupy poskytli Petrovi Kocákovi prakticky neobmedzené možnosti na zachytenie svojich predstáv o zložito-jednoduchých vzťahoch ľudí navzájom medzi sebou a prírodou ako takou.
Tiež si vyskúšal viac expresívne ladené tvaroslovie, kde sa odvážne púšťa do zobrazovania obnažených mužských postáv v symbolicko-metafyzickom duchu. Variovanie plochy zvolenej masky pomocou šrafovania a prepletajúcich sa línií vytvára svojský pohľad na labyrint vzťahov, ktoré iba zdanlivo zostávajú nemenné.
Svoje diela vytvára najčastejšie technikou suchej ihly. Definitívne sa zrieka čierno-bielej plochy, aby ju vrchovato zaplnil nielen ľudskými postavami, ale tiež bohatstvom okrových, modrých a zelených farebných odtieňov. Viac ako päťsto rozmerom malých diel predstavuje už solídnu galériu medzi zberateľmi obľúbených listov. Peter Kocák v nich využíva svoju lásku k poézii, krásnej literatúre, znalosť anatómie človeka a priestorovú predstavivosť. Vďaka tomu vznikajú presvedčivé kompozície, najčastejšie s jemným erotickým nábojom. Zmyselné tváre a krivky ženských postáv sú sprevádzané množstvom šifrovaných detailov, ktoré spravidla ešte umocňujú tajomné napätie očakávaných udalostí s náznakmi možných prekvapení. Niekedy to však autora zvádza k technickej ekvilibristike.
Voľakedy bolo celkom bežné, že umelec vytvoril počas života rad autoportrétov. Nevyhýba sa im ani Peter Kocák. Raz je to dominantný prvok listu vlastného ex librisu, inde zase prizerajúci sa, skrytý niekdev spleti okolitých tvarov. Ak v grafike je Peter Kocák veľmi konkrétny a detailný, vychádza z reality, v maľbe sa uvoľňuje od vizuálnej podoby sveta, aby ju nahradil na začiatku prísnou geometriou farebnej plochy, alebo, čo je preneho najnovšie oveľa typickejšie, energickým farebným, ale v prvom rade čiernym gestickým či kaligrafickým znakom na bielej ploche.
Výstavy
Peter Kocák sa zúčastnil niekoľkých samostatných aj kolektívnych výstav na Slovensku a v zahraničí. Údaje o účasti na výstavách sú z autorských katalógov
Členstvo v spolkoch
Peter Kocák je členom týchto slovenských i zahraničných spolkov:
Františkánska záhrada
Františkánska záhrada môže byť:
Štefan Janák
Štefan Janák sa dostal k mikrofónu náhodne, ešte počas študentských čias v šesťdesiatych rokoch minulého storočia. Bol členom hudobnej skupiny, o ktorej nahral amatérsku reportáž na magnetofón. Sused, ktorý pracoval v bratislavskom rozhlase mu odporučil, aby urobil externe pre vtedajšie západoslovenské vysielanie nahrávku na aktuálnu tému. Podarilo sa mu nahrať úspešnú reportáž z výstavby piliera s kaviarňou mostu SNP v Bratislave, ktorá sa stretla u rozhlasových pracovníkov s pozitívnou odozvou.
Do zamestnania v Československom rozhlase - štúdio Bratislava nastúpil 1. marca 1970. O rok neskôr v roku 1971 začal moderovať reláciu Dobré ráno na celoštátnom okruhu v čase od 5.00 do 8.00 hod. Jeho gestormi a učiteľmi boli skúsení rozhlasáci Milan Mlsna a Vladimír Nosáľ, ktorí mu povolili najskôr čítať iba presný čas. Po nadobudnutí skúseností sa už sám prihováral poslucháčom v trojhodinovom rannom vysielaní. Vítal naživo aj hostí v štúdiu pri mikrofóne a spájal sa aj s regionálnymi spravodajcami, ktorí sa hlásili s príspevkami o aktuálnom dianí na celom Slovensku.
Po Nežnej revolúcii sa stal autorom veľmi populárnej rozhlasovej ankety „S kým by ste si najradšej zaflirtovali“ organizovanej v spolupráci s Novým Časom a časopisom Plus 7 dní, ktorej víťazmi boli Zdena Studenková, Michal Dočolomanský, Silvia Lakatošová a Pavol Habera.
Moderoval pravidelne aj večernú reláciu Slovenského rozhlasu Nočná pyramída, v ktorej odpovedali na otázky poslucháčov významné osobnosti. Medzi nimi napríklad spevák Karel Gott, výtvarník a karikaturista Milan Stano, či herec SND Jozef Vajda a ďalší.
Od roku 2000 až do odchodu do dôchodku sa venoval regionálnemu vysielaniu na okruhu Rádio Regina. Moderoval Rádiobudík a nakrúcal mnohé rozhlasové reportáže najmä zo Záhoria a z južného Slovenska. Venoval sa aj oblasti poľnohospodárstva a potravinárstva. V rokoch 2002 a 2003 sa stal víťazom súťaže o najpopulárnejšieho moderátora a dvakrát získal ocenenie Krištáľový mikrofón druhého okruhu Slovenského rozhlasu.
Zomrel po krátkej a ťažkej chorobe v Bratislave dňa 26. augusta 2017.
Vermenton (obec)
Vermenton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lannédern
Lannédern je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Solan
Peter Solan (* 25. apríl 1929, Banská Bystrica – † 21. september 2013, Bratislava ) bol slovenský režisér a scenárista.
Štúdium a začiatky
Peter Solan (Absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici a následne štúdium filmovej réžie na FAMU v Prahe, kde patril medzi prvých absolventov. Tu nakrútil svoj prvý krátkometrážny film pre deti Vianočný dar (1953). Po škole začínal v štúdiu dokumentárnych filmov, ako čerstvý absolvent nakrútil dva dokumenty: V roku 1956 prešiel do štúdia hraných filmov.
Čert nespí
Solanovým hraným debutom sa stal satirický poviedkový film Čert nespí (1956). Ide o poviedkový film scenáristov Maximiliána Nitru, Jozefa A. Tallu a Františka Žáčka, podľa poviedok Imricha Karvaša. Spolu so Solanom sa na filme režijne podieľal František Žáček. Tri poviedky „rámcuje ironicky podaný priebeh zasadnutia fiktívnej komisie, ktorá napokon predložený film zamietne s odôvodnením, že je málo kritický. “
Prípad Barnabáš Kos
Na filme Prípad Branabáš Kos Solan spolupracoval s Petrom Karvašom, autorom poviedok k Solanovmu debutu Čert nespí. Satirický príbeh rozpráva o netalentovanom členovi orchestra (Josef Kemr), hrajúcom na triangel, ktorý to svojou ctižiadostivosťou nakoniec dotiahne až na riaditeľa celého orchestra. „''Je třeba dodat, že tento film se taky neobešel bez potíží. Ředitelství Slovenské filharmonie se snažilo tento film přímo bojkotovat a to zákazem členů hudebního souboru v tom účinkovat nebo se podílet na tvorbě tohoto filmu. Vedení zřejmě nepochopilo záměr režiséra. Přesto film natočil, i když věděl, že jsou se satirou u filmu problémy.''“
Kým sa skončí táto noc
V roku 1965 sa Solan nakrútil film Kým sa skončí táto noc, príbeh, odohrávajúci sa v nočnom bare tatranského hotela v priebehu jednej noci. Scenár Tibora Vichtu, nadväzujúci na jeho pôvodnú poviedku Prv než sa skončí tento deň, bol v podstate iba dej bez konkrétnych dialógov. Situácie boli len načrtnuté a odimprovizované mali byť samotnými hercami. Solan do hlavných úloh obsadil čerstvých absolventov VŠMU Dančiaka a Labudu, mladé, neopozerané české herečky Gýrovú a Zelenohorskú, ktorým sekundovali herci ako Pántik, Polónyi alebo Durdík.
Dialóg 20/40/60
Film Dialóg 20/40/60 je znova poviedkovým filmom, podobne ako Solanov hraný debut Čert nespí. Peter Solan sa podieľal na prostrednej poviedke, poľský režisér Jerzy Skolimowski na prvej a český tvorca Zbyněk Brynych na poslednej. Experimentálny film trojice režisérov, v ktorom sa v každej poviedke opakujú dialógy, menia sa len postavy muža a ženy – starnú. Film je vlastne istou analýzou lásky a manželstva u tých, ktorí do života vstupujú, ktorí sú na jeho vrchole i tých, ktorí už sa so svojim životom pomaly blížia ku koncu.
Pán si neželal nič
Poviedka z Karvašovej zbierky poviedok. Ide o krátky absurdný a ironický príbeh o sluhovi, ktorí sa snaží zachrániť jedného hosťa pred samovraždou. Film sa hneď po dokončení dostal do trezoru. Následne bol Peter Solan z politických dôvodov preradený do Štúdia krátkych filmov, kde sa venoval tvorbe dokumentov ako Nemecká, Rozhovor o jednom centimetri nádeje, Len lístok poľnej pošty, Architekt Dušan Kuzma, Balkón plný plienok. K hranému filmu sa vrátil až na konci sedemdesiatych rokov filmom A pobežím až na kraj sveta (1979).
A pobežím až na kraj sveta
Film je pohľadom dvanásťročného dievčatka s telesnou chybou. Narúša zaužívané postupy tvorby pre deti vo viacerých aspektoch ako napríklad stavba samotného príbehu, vizuálnej a výtvarnej stránke filmu, využitím vzťahov medzi jednotlivými generáciami či samotnou režijnou prácou s detskými predstaviteľmi.
80. roky až súčasnosť
Po filme A pobežím až na kraj sveta natočil Solan už iba dva hrané filmy a to – Tušenie (1982) a poviedkový film O sláve a tráve (1985). V rokoch 19901994 a 19982001 bol predseda filmovej komisie pre kinematografiu a video, štátneho fondu kultúry Pro Slovakia, ktorý schvaľuje financie pre nové filmové projekty.
Samy Naceri
Saïd „Samy“ Naceri (* 2. júl 1961, Paríž, Francúzsko) je francúzsky herec, známy predovšetkým vďaka hlavnej úlohe vo filmovej sérii Taxi a vo filme Kódex.
Naceri bol ženatý s francúzskou herečkou Marie Guillard, s ktorou má syna Juliana (* 1995).
Lennart Johansson
Nils Lennart Johansson (* 5. november 1929, Štokholm, Švédsko† 4. jún 2019, Štokholm ) bol švédsky futbalový funkcionár.
Po dobu 17 rokov, v rokoch 1990 - 2007 viedol európsku futbalovú federáciu UEFA. Pod jeho vedením bol Pohár majstrov európskych krajín transformovaný na Ligu majstrov UEFA. Mal tiež zásadný podiel na usporiadaní majstrovstiev Európy v jeho rodnom Švédsku. Predtým bol v rokoch 1985 - 1990 predsedom Švédskeho futbalového zväzu a ešte predtým, v rokoch 1967 - 1980, prezidentom klubu AIK Stockholm.
Od roku 2001 sa pohár pre víťaza švédskej ligy nazýva Pohár Lennarta Johanssona.
Grznár (priezvisko)
Grznár je slovenské priezvisko, odvodené od zastaraného výrazu pre kožušníka. Je rozšírené predovšetkým v okrese Topoľčany, najviac v Topoľčanoch, Prašiciach a Tvrdomesticiach.
Známi nositelia
Pozri v článku Grznár.
Prezidentská záhrada
náhľad|Prezidentská záhrada
Prezidentská záhrada alebo Grasalkovičova záhrada je mestská záhrada, ktorá je súčasťou Grasalkovičovho paláca. Je to rozsiahla záhrada upravená vo francúzskom štýle, ktorá nadväzuje na rozsiahlu záhradu bývalého letného arcibiskupského paláca. Koncom 90. rokov 20. storočia prebehla rozsiahla rekonštrukcia záhrady, ktorá do veľkej miery prinavrátila pôvodný výzor parku. V roku 1978 tu bola osadená fontána Radosť zo života autorov Tibora Bártfaya, Karola Lacka, Imricha Ehrenbergera a Pavla Mikšíka. Začiatkom 90. rokov 20. storočia bola v záhrade umiestnená jazdecká socha Márie Terézie, ktorá bola pôvodne súčasťou výzdoby Veľprepoštského paláca v Nitre. Nachádzal sa tu aj pomník Johanna Nepomuka Hummela, významného skladateľa a bratislavského rodáka, ktorý bol v roku 2002 po rekonštrukcii umiestnený na svoje pôvodné miesto pred veľvyslanectvo Nemecka na Hviezdoslavovo námestie.
Itamar Franco
Itamar Augusto Cautiero Franco (* 28. jún 1930† 2. júl 2011) bol brazílsky politik, ktorý pôsobil ako 33. prezident Brazílie od 29. decembra 1992 do 31. decembra 1994. Predtým bol 21. viceprezidentom Brazílie od roku 1990 až do rezignácie prezidenta Fernanda Collora de Mella. Počas svojej dlhej politickej kariéry Franco pôsobil aj ako senátor, starosta, veľvyslanec a guvernér. V čase svojej smrti bol senátorom za Minas Gerais.
Prezidentská záhrada
Záhrada je voľne prístupná verejnosti počas dňa v čase otváracích hodín, ktoré sa menia počas roka.
Itamar Franco
Raný život a rodinné zázemie
Franco sa narodil predčasne na mori na palube lode medzi Salvadorom a Rio de Janeiro. Z otcovej strany bol čiastočne nemeckého pôvodu, kým z matkinej strany bol talianskeho pôvodu, pričom obaja jej rodičia emigrovali do Brazílie z Talianska. Jeho matka sa volala „Itália“, čo v portugalčine znamená „Taliansko“. Francov otec zomrel ešte pred jeho narodením.
Lanneuffret
Lanneuffret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Itamar Franco
Raný život a rodinné zázemie
Jeho rodina pochádzala z Juiz de Fora, Minas Gerais, kde vyrastal a stal sa stavebným inžinierom v roku 1955 na miestnej inžinierskej škole.
Lanneuffret
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Základná škola s materskou školou (Sedlice, okres Prešov)
Základná škola s materskou školou sídli v dvojposchodovej budove postavenej v roku 1960 a v pôvodnej historickej budove z roku 1899. Areál základnej školy tvorí ucelený územný celok kde sa nachádza hlavná budova školy, samostatná budova telocvične, objekt školskej jedálne, vlastný zdroj pitnej vody, kanalizácia, futbalové ihrisko, školský pozemok s ovocnými a okrasnými drevinami. Do plne organizovanej základnej školy chodia deti zo spádových obcí Sedlice, Klenov, Miklušovce, Suchá Dolina a Ľubovec. Materská škola sídli mimo areálu základnej školy v historickej budove. Založená bola v roku 1947 má vlastné detské ihrisko a priľahlý ovocný sad. Navštevujú ju deti predškolského veku.
Itamar Franco
Pred viceprezidentúrou
Franco, ktorý vstúpil do politiky v polovici 50. rokov 20. storočia, najskôr pôsobil ako radca a zástupca starostu Juiz de Fora, potom tam bol zvolený za starostu (19671971; 19731974). V roku 1974 odstúpil z funkcie starostu a úspešne kandidoval do federálneho senátu, kde zastupoval Minas Gerais. Čoskoro sa stal vedúcim predstaviteľom Brazílskeho demokratického hnutia (Movimento Democrático Brasileiro, MDB), oficiálnej opozície voči vojenskému režimu, ktorý v Brazílii vládol v rokoch 1964 až 1985.
Po opätovnom zvolení za senátora v roku 1982 bol porazený pri pokuse o zvolenie za guvernéra Minas Gerais v roku 1986 ako kandidát Liberálnej strany (PL). Počas svojho pôsobenia bol jednou z kľúčových postáv (vtedy neúspešnej) iniciatívy za okamžité obnovenie priamych volieb prezidenta. Počas svojho senátneho obdobia pôsobil Franco ako vodca PL v tejto komore.
Viceprezident Brazílie (1990 – 1992)
V roku 1989 Franco opustil PL a pripojil sa k malej PRN (Strana národnej obnovy), aby bol vybraný za viceprezidenta prezidentského kandidáta Fernanda Collora de Mella. Hlavným dôvodom výberu Franca bolo to, že zastupoval jeden z najväčších štátov (na rozdiel od Collora, ktorý pochádzal z malého štátu Alagoas), a publicita, ktorú získal počas svojej výzvy na obžalobu prezidenta Josého Sarneyho za údajnú korupciu.
Po nástupe do úradu sa Franco rozišiel s Collorom a niekoľkokrát sa mu vyhrážal rezignáciou, pretože nesúhlasil s niektorými prezidentovými politikami, najmä pokiaľ ide o privatizáciu, a otvorene vyjadril svoj nesúhlas.
V utorok 29. septembra 1992 bol Collor obvinený z korupcie a odvolaný kongresom. Podľa brazílskej ústavy sú právomoci odvolaného prezidenta pozastavené na 180 dní. Ako taký sa Franco stal úradujúcim prezidentom 2. októbra 1992. Collor odstúpil 29. decembra, keď bolo zrejmé, že ho senát odsúdi a odvolá, a vtedy sa Franco formálne ujal úradu prezidenta.
Napriek tomu, že bol Franco viceprezidentom takmer tri roky, keď sa stal úradujúcim prezidentom, prieskumy ukázali, že väčšina obyvateľstva nevedela, kto to bol.
Domáca politika a prezidentský štýl
Počas jeho funkčného obdobia, v apríli 1993, sa v Brazílii uskutočnilo dlho ohlasované referendum o politickom systéme (zotrvanie republiky alebo obnovenie monarchie) a forme vlády (prezidentský alebo parlamentný systém). Republikánsky a prezidentský systém prevládol veľkou väčšinou. Franco vždy uprednostňoval parlamentnú vládu.
Jeho kabinetu sa pripisuje zásluha za obnovenie integrity a stability vo vláde, najmä po nepokojnom Collorovom období. Samotný prezident si zachoval povesť čestnosti a jeho osobný štýl bol vnímaný ako veľmi odlišný od Collorovho, ktorý skôr vykonával „imperiálnu a slávnostnú prezidentskú úlohu“. Na druhej strane, Francovo vlastné osobné správanie bolo niekedy označované ako temperamentné a výstredné.
Na konci funkčného obdobia sa Francovo hodnotenie spokojnosti vyšplhalo na takmer 80 – 90 percent. Až do mája 2016 zostal Franco posledným brazílskym prezidentom, ktorý nebol zvolený priamo.
Zahraničná politika
Taktiež počas jeho vlády Brazília ratifikovala dôležité pakty (napríklad Tlatelolckú zmluvu a štvorstrannú dohodu zahŕňajúcu Argentínu a Medzinárodnú agentúru pre atómovú energiu), ktoré Brazíliu nasmerovali na cestu nerozšírovania sa.
Po prezidentúre
Francovi bolo v roku 1994 zakázané kandidovať na celé funkčné obdobie. Kedykoľvek brazílsky viceprezident slúži časť prezidentského obdobia, počíta sa to ako celé funkčné obdobie, a v tom čase bolo brazílskym prezidentom zakázané okamžité opätovné zvolenie. Fernando Henrique Cardoso sa stal oficiálnym kandidátom na nástupcu Franca a bol zvolený za prezidenta koncom roku 1994. Franco sa však čoskoro stal tvrdým kritikom Cardosovej vlády a nesúhlasil s programom privatizácie. Neskôr pôsobil ako veľvyslanec v Portugalsku v Lisabone a potom ako veľvyslanec pri Organizácii amerických štátov vo Washingtone, DC, až do roku 1998.
Franco zvažoval prezidentskú kandidatúru v roku 1998, ale nakoniec ustúpil po tom, čo ústavné zmeny umožnili Cardosovi znovu kandidovať. V tom istom roku bol však zvolený za guvernéra Minas Gerais proti urádujucemu guvernérovi podporovanému Cardosom, a hneď po nástupe do úradu uzákonil moratórium na platby štátneho dlhu, čím zhoršil národnú hospodársku krízu. Itamar Franco pôsobil v kresle guvernéra až do roku 2003 (odmietol sa usilovať o znovuzvolenie a podporil víťazného kandidáta Aécia Nevesa). Potom bol veľvyslancom v Taliansku až do odchodu z funkcie v roku 2005. Počas prezidentských volieb v roku 2002 Franco podporil Luiza Inácia Lulu da Silvu, ktorý bol zvolený, aj keď on sám opäť odmietol kandidovať.
Osobný život
Franco sa rozviedol v roku 1978 a mal dve dcéry. Pred a počas jeho prezidentúry bol jeho osobný život predmetom obrovského záujmu verejnosti.
Je autorom asi 19 publikovaných prác, od diskusií o jadrovej energii až po poviedky.
Základná škola s materskou školou (Sedlice, okres Prešov)
História školy
Prvý údaj o škole po vzniku Československej republiky hovorí, že jej prvým učiteľom bol Rudolf Rainovský. Prvým správcom (riaditeľom) školy bol Ján Richnavský. V období medzi vojnami dočasne vypomáhali aj mnohé ženy, učiteľky. Jednou z prvých bola Elena Ludányiová. Prvým učiteľom zo sedlických rodákov bol od roku 1945 Metod Kaľavský. V roku 1919 budovu vtedajšieho učiteľského bytu poškodil výbuch vojenského granátu. Prvý názov školy bol Slovenská štátna ľudová škola v Sedliciach. Po skončení druhej svetovej vojny niesla škola názov Národná škola v Sedliciach. V roku 1948 bola zriadená aj druhá škola s názvom Stredná škola v Sedliciach. K ich zlúčeniu pod názvom Osemročná stredná škola v Sedliciach došlo v roku 1953. Od roku 1961 škola fungovala pod názvom Základná deväťročná škola v Sedliciach pri Prešove. Názov Základná škola v Sedliciach platí od roku 1983. Nový právny školský subjekt vznikol v roku 2003 a nesie názov Základná škola s materskou školou Sedlice.
Cirok dvojfarebný
Cirok dvojfarebný (staršie cirok obyčajný [resp. do polovice 20. storočia v podobe: cirok obecný ]; mimo taxonómie: sorgo ; skrátene: cirok ; zastarano: turecké žito, indické žito , jáhly indické , proso indiánske ; lat. Sorghum bicolor [tento názov bol zavedený v roku 1961], staršie Sorg(h)um vulgare, zastarano: Andropogon sorg(h)um) je druh zo sekcie Eusorghum (iný názov: Sorghum) rodu cirok (lat. Sorghum, staršie aj Sorgum). Je to významná kultúrna rastlina, patrí napríklad medzi obilniny.
Itamar Franco
Smrť
Po diagnostikovaní leukémie bol Franco 21. mája 2011 prijatý do nemocnice v São Paule. 28. júna, v deň jeho 81. narodenín, sa jeho stav zhoršil a dostal ťažký zápal pľúc, bol prevezený na JIS a umiestnený pod mechanickú ventiláciu. Zomrel v sobotu ráno 2. júla 2011 po mozgovej príhode. Prezidentka Dilma Rousseffová vyhlásila sedemdňový smútok. Potom, čo ležal v meste Juiz de Fora, jeho politickej základni, a v Belo Horizonte, hlavnom meste Minas Gerais, bolo jeho telo v pondelok 4. júla 2011 spopolnené v Contageme, v metropolitnej oblasti tohto mesta.
Cirok dvojfarebný
Niektorí autori rozlišujú medzi cirokom dvojfarebným a cirokom obyčajným - pozri nižšie Poznámku 5.
Etymológia
Pôvod slova cirok pozri v článku cirok.
Opis
Botanickými a biologickými vlastnosťami sa podobá kukurici a (najmä súkvetím) prosu.
Cirok dvojfarebný je vysoká (výška do 5 m, väčšinou 1 - 3 m), vzpriamená jednoročná tráva.
Korene sú adventívne a koreňový systém môže siahať do hĺbky od 90 cm do 180 cm. Pri klíčení cirok dvojfarebný vytvára jeden primárny korienok. Koreňový systém má veľa koreňových vláskov.
Steblá sú vzpriamené, pevné, vysoké 0,6 až 5 m a majú priemer 5 až 30 mm. Sú vyplnené dreňou a skladajú sa z článkov prerušovaných kolienkami. Počet kolienok súvisí s dĺžkou vegetačného obdobia. Cirok dvojfarebný je tvarovo veľmi variabilný, predovšetkým pokiaľ ide o jeho steblo - môže byť hrubé, tenké, vysoké, nízke atď.
Listy sú široké, lysé, veľmi podobné listom kukurice, ale kratšie a širšie. Dlhé sú väčšinou pol metra až 0,8 metra. Majú voskový povlak, ktorý chráni rastlinu pred prílišným výparom. List je zvlnený, lebo jeho stredná časť rastie pomalšie než okraje. Ušká nie sú vyvinuté, jazýček je malý.
Súkvetie je metlina, asi 60 cm dlhá, nesúca až 6 000 kláskov. Metlina môže byť z jedného hľadiska vzpriamená, naklonená, ohnutá, z iného hľadiska voľná, stlačená alebo nakopená. Rastlina je fakultatívne opelivá. Stavbou súkvetia sa cirok dvojfarebný podobá prosu.
Zrno je uložené v kvetných plevách úplne uzatvorené alebo čiastočne obnažené. Krátko po zbere má nízku klíčivosť.
Zdroje tejto kapitoly:
Význam
Podľa základných skupín (pozri Systematika):
Jeden alebo viac druhov
Druh cirok dvojfarebný sa v literatúre vymedzuje viacerými spôsobmi. Vymedzenie, ktoré sa v tomto článku považuje za základné, sa ďalej pomocne označuje ako cirok dvojfarebný A. Viacerí autori namiesto tohto druhu cirok dvojfarebný A (podrobnosti o jeho zložení pozri nižšie) uvádza viacero menších druhov, konkrétne:
Nasleduje prehľad systémov. K tomu vysvetlivky: 1. Znak / alebo slovo "alebo" (pokiaľ je použité v názve) označuje úplné synonymá. 2. A, B, C... je pomocné označenie rôznych významov toho istého názvu.
Základný systém
Súčasná základná systematika je takáto (uvedené sú aj niektoré názvy zo starších systematík): cirok dvojfarebný [alebo obyčajný] A/ cirok A (Sorghum bicolor [alebo vulgare] A):
Poznámky:
Prakticky zameraný systém
V tradičných resp. čisto prakticky zameraných systémoch sa cirok dvojfarebný A (plus niektoré jeho hybridy) delí nasledovne (ide o delenie podľa účelu použitia rastliny): Praktické využitie týchto druhov je uvedené vyššie v kapitole Význam.
Zdroje kapitoly Systematika:
Základná škola s materskou školou (Sedlice, okres Prešov)
Známe osobnosti, žiaci školy
Zo žiakov, ktorí chodili do školy ako prví významné postavenie dosiahli:
Medzi žiakov školy patril aj Imrich Vargoško, ktorý bol v rokoch 1944/1945 partizánom a príslušníkom 2. paradesantnej brigády československého armádneho zboru. Neskoršie sa stal vojakom z povolania v ČSĽA kde dosiahol vojenskú hodnosť – podplukovník. Bol nositeľom mnohých vojenských vyznamenaní. Výnimočné je aj zistenie, že z tejto školy najmenej 10 žiakov, z toho jedna žena, sa neskoršie rozhodlo vykonávať vojenskú službu ako svoje povolanie. Dvaja z nich dosiahli vojenskú hodnosť plukovník. Školu od jej vzniku navštevovalo mnoho stoviek žiakov a žiačok nielen zo Sedlíc ale aj z priľahlých obcí. Veľa žiakov školy po jej opustení dosiahlo vysokoškolské alebo stredoškolské vzdelanie, čo je na obec, ktorá má niečo málo cez 1 000 obyvateľov, veľmi pozoruhodné. Medzi žiakmi školy boli alebo sú aj vedci, lekári, kňazi, radové sestry, učitelia, právnici, atď.
Pilot (rozlišovacia stránka)
Pilot môže byť:
PILOT je programovací jazyk, pozri PILOT (programovací jazyk)
Vernoy
Vernoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Téměř růžový příběh
Téměř růžový příběh je soundtrack z rovnomenného filmu Juraja Jakubiska, na ktorom spolupracovali Darina Rolincová, Jiří Korn, Deana Horváthová, Richard Kybic, Bambini di Praga a zbor Pavla Kůhna. Nahrávku vydalo v roku 1990 vydavateľstvo Supraphon. LP platňa obsahuje 16 skladieb. Najznámejším hitom z albumu sa stala skladba „Anjelik môj“. K albumu absolvovala Darina Rolincová rovnomennú koncertnú šnúru.
Pozadie vzniku albumu
Soundtrack vznikol k televíznemu rovnomennému koprodukčnému televíznemu filmu s nemeckou televíziou. „Takmer ružový príbeh“ je spojením žánrov muzikálu, rozprávky a romantického príbehu. Hlavnú úlohu stvárnila Darina Rolincová.
Františkánska záhrada (Bratislava)
náhľad|Pohľad na kostol zhora
Téměř růžový příběh
Výroba albumu
Nahrané v januári až októbri 1990 v štúdiu Jevany pre Filmové ateliéry Koliba v Bratislave a TV 2000 vo Wiesbadene.
Františkánska záhrada (Bratislava)
Františkánska záhrada je záhrada obdĺžnikového tvaru, ktorá je súčasťou Františkánskeho kostola a kláštora v Starom Meste v Bratislave.
Téměř růžový příběh
Výroba albumu
Katalógové číslo: VT 9306-2
Františkánska záhrada (Bratislava)
Vo svojej najväčšej výmere zaberala plochu 1870 m². V roku 1708 bola obohatená fontánou, ktorú zásoboval novovybudovaný vodovod. Historik a kartograf Ján Matej Korabinský sa vo svojom diele Geographisch-historisches und Produkten Lexikon von Ungarn z roku 1786 o záhrade zmieňuje keď uvádza, že „... františkánska záhrada má prekrásnu úpravu a je v nej fontána s výbornou horskou vodou.“ Jej existencia neušla ani Matejovi Belovi, ktorý vo svojich Notitiách v roku 1735 poznamenáva, že záhrada františkánskeho kláštora má „... nevyčerpateľnú studňu a fontány so stále tečúcou vodou, pravdepodobne najlepšou v meste, privádzanou podzemným vodovodom.“ Existenciu studne potvrdil aj archeologický prieskum.
Pôvodne obdĺžnikový tvar záhrady s výmerou 1870 m² bol zmenšený takmer o šestinu, lebo mnísi v záujme rozšírenia prístupovej cesty uvoľnili mestu 96 štvorcových siah svojej záhrady. V roku 1708 zaviedli vodovod nielen do kláštorných objektov, ale aj do veľkej záhrady, kde bola fontána, a tiež do vnútornej záhrady - rajského dvora. J. M. Korabinský vo svojom diele uvádza, že Rajskému dvoru františkánskeho kláštora dominuje asi 180 rokov stará lipa. Na východnom krídle kláštora sú slnečné hodiny s Dávidom hrajúcim na harfe. Existenciu studne v tomto priestore potvrdil aj archeologický prieskum. Matej Bel v roku 1735 medzi výhody františkánskeho kláštora počíta nevyčerpateľnú studňu, a to pre zdravú vodu, pravdepodobne najlepšiu v celom meste."
V roku 1892 bol v spolupráci s Okrášľovacím spolkom zbúraný záhradný múr a nahradil ho ozdobný železný plot. Záhrada dostala novú parkovú úpravu a slúžila všetkým obyvateľom mesta. V druhej polovici 20. storočia bolo v záhrade detské ihrisko.
Lannilis (obec)
Lannilis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Krajský súd v Žiline
Krajský súd v Žiline je krajský súd so sídlom v meste Žilina, sídle Žilinského kraja a Žilinského samosprávneho kraja. Budova súdu sa nachádza na Orolskej ulici 1076/3. Obvod súdu tvoria obvody Okresného súdu Žilina, Okresného súdu Čadca, Okresného súdu Liptovský Mikuláš, Okresného súdu Martin, Okresného súdu Dolný Kubín, Okresného súdu Námestovo a Okresného súdu Ružomberok. Predsedníčkou súdu je JUDr. Eva Malíková, podpredsedmi JUDr. Róbert Bebčák a JUDr. Dagmar Cabadajová.
Vodárenská záhrada
náhľad|Vodárenská záhrada
Vodárenská záhrada alebo Vodárenský park je záhrada alebo park pri Vodárenskom múzeu v Bratislave v mestskej časti Karlova Ves.
Záhrada zaberá plochu 3 hektáre a zahŕňa budovu vodárenského múzea z roku 1886 a skleník z roku 1924 a historický plavecký bazén riaditeľa vodárenskej spoločnosti. Záhrada je prístupná verejnosti.