cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oxid horečnatý
Oxid horečnatý sa v prírode vyskytuje ako minerál periklas, no priemyslene sa získava tepelným rokladom magnezitu (MgCO3). Magnezitový žiaruvzdorný materiál obsahujúci MgO môže byť získaný z vysoko čistej magnezitovej rudy jednoduchou úpravou a následnou kalcináciou pri teplote 500 – 700 °C. Žiaruvzdorné materiály na báze dolomitu sú doteraz široko používané a to hlavne v Európe. Ďalším komerčne využívaným zdrojom oxidu horečnatého je morská voda a nánosy solí bohatých na MgO. 500 l morskej vody obsahuje okolo 1 kg MgO vo forme chloridu horečnatého. Chlorid horečnatý reaguje so zásadou (obyčajné, alebo hasené vápno) za vzniku Mg(OH)2. Precipitát je premývaný, tlakovo filtrovaný, sušený a nakoniec kalcinovaný vo veľkých rotačných peciach pri teplote 750 – 900 °C za vzniku MgO.
Príprava
Pripravuje sa tepelným rozkladom uhličitanu horečnatého alebo horením kovového horčíka. MgCO3 → MgO + CO2 2Mg + O2 → 2MgO
Technické poznámky
Rozsiahly výskum v posledných rokoch bol zameraný na prípravu jemného, vysoko čistého MgO prášku, konkrétne nanoprášku pripraveného oxidáciou pár, ktorý je charakteristický svojou vysokou spekateľnosťou. Takýto prášok je východiskovou surovinou pre prípravu priehľadného MgO metódou horúceho lisovania pri teplote 1100°C bez spekacích prídavkov.
Príklady použitia
Skrz elektrické a žiaruvzdorné vlastnosti je MgO používaný v rôznych aplikáciách (vysoko teplotné kelímky, puzdra na termočlánky, tepelná ochrana pecí, izolácia). Najširšie konvenčné uplatnenie má vo výrobe základných žiaruvzdorných materiálov využívaných v peciach pri výrobe ocele. Značná pozornosť je venovaná výrobe hutného bez defektného MgO, pretože má vysoký potenciál v mechanických, tepelných a optických vlastnostiach. Hutný MgO vykazuje vysokú transparentnosť pre infračervené a viditeľné svetlo, vďaka čomu sa z neho pripravujú zafírové IČ okienka a ochrana pre senzory.
Eugenio Montale
Eugenio Montale (* 12. október 1896, Janov, Taliansko – † 12. september 1981, Miláno) bol taliansky básnik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1975.
Jeden z najvýznamnejších talianskych básnikov 20. storočia, tiež prozaik, literárny a hudobný kritik. Bol prvým kritikom, ktorý v Taliansku poukázal na význam Itala Sveva.
Saint-Julien-en-Champsaur
Obyvateľstvo
Saint-Julien-en-Champsaur má 302 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
NGC 2788
NGC 2788 je galaxia v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Mlýnský rybník a rybník Rohlík
Mlynský rybník a rybník Rohlík je prírodná pamiatka ev. č. 247 neďaleko mestečka Trhová Kamenice v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Žďárské vrchy.
Ochrana
Dôvodom ochrany sú vodné a mokraďové prírodné spoločenstvá s biotopmi makrofytnej vegetácie prirodzene eutrofných a mezotrofných stojatých vôd, rákosia a vegetácie vysokých ostríc, na ktoré nadväzuje údolná niva s biotopmi vlhkých pichliačových lúk a túžobníkových lád, nevápnitých machových slatinísk a údolných jaseňovo-jelšových luhov s výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov.
Tessé-Froulay
Tessé-Froulay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Carl Lewis
Frederick Carlton ("Carl") Lewis (* 1. júl 1961, Birmingham, Alabama, USA) je americký atlét a skokan do diaľky, ktorý získal 9 olympijských medailí (9 zlatých ), víťaz kontroverzného behu na 100 m v Soule 1988. Štyri zlaté medaily získal na štyroch olympiádach v skoku do diaľky. Ako ôsmy atlét získal olympijské bežecké double na trati 100 a 200 metrov.
Kanelúra
Kanelúra (z ) je jednotlivý zvislý žliabok drieku stĺpa alebo pilastra alebo súhrn takýchto žliabkov (tento súhrn sa nazýva aj kanelovanie, kanelácia alebo žliabkovanie). Mávajú rôzne profily.
Stĺp alebo pilaster pokrytý kanelúrami sa označuje ako kanelovaný stĺp alebo kanelovaný pilaster. Kanelovanie/žliabkovanie stĺpov sa objavilo v egyptskej starovekej a v perzskej architektúre. Najhojnejšie sa však kanelúry používali v klasickej rádovej architektúre, kde sú kanelúrami pokryté drieky stĺpov veľmi často, a predovšetkým v antickom Grécku a Ríme prakticky vždy.
Kanelúry dórskych stĺpov sú pomerne ploché, je jich 1622 a stretávajú sa v ostrých hrankách. Kanelúry iónskych stĺpov bývajú hlbšie, je ich 2024 a leží medzi nimi zvislý pásik. Podobne sú riešené i kanelúry korintských stĺpov, kde bývajú, predovšetkým v Rímskej architektúre, do spodných častí kanelúr vsunuté navyše ešte oblé prúty. V gotickej architektúre sa kanelúry používali najmä na ostenia.
Germigny-des-Prés
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letisko Václava Havla Praha
Letisko Václava Havla Praha (IATA: PRG, ICAO: LKPR), predtým Letisko Praha-Ruzyně, je medzinárodné verejné civilné letisko nachádzajúce sa na severozápadnom okraji Prahy 6, v mestskej časti Ruzyně. Od 5. októbra 2012 je pomenované po Václavovi Havlovi, ktorý bol prezidentom Česko-Slovenska po páde komunizmu a následne prvým prezidentom samostatného Česka.
Ide o najväčšie letisko v Česku a jedno z najväčších v strednej a východnej Európe. V zimnej sezóne 2017/2018 z neho lieta 61 dopravcov do 122 destinácií v Európe a Ázii. Jedná sa o najväčšie a najrušnejšie letisko v Česku. V roku 2018 odbavilo rekordných 16,8 miliónov cestujúcich pri 156 tisícoch vzletoch/pristátie lietadiel a 82 tisícoch ton prepraveného nákladu. Zaradilo sa tak medzi 40 najvyťaženejších letísk Európy.
Letisko je určené pre medzinárodnú aj vnútroštátnú, pravidelnú aj nepravidelnú leteckú prevádzku.
Na čele Letiště Praha, a. s. stojí trojčlenné predstavenstvo, ktorého predsedom je Jiří Pos. Ďalšími členmi predstavenstva sú podpredseda Jozef Sinčák a Martin Hlava.
História
náhľad|vľavo|Terminál Juh – pôvodná riadiaca veža z roku 1937 náhľad|vľavo|Pohľad na pôvodnú riadiacu vežu letiska počas návštevy [[Dwight D. Eisenhower|Dwighta D. Eisenhowera v Prahe dňa 12. októbra 1945]]
Letisko bolo vybudované na ploche nazývanej Dlouhá Míle v rokoch 1933 – 1937. Konštrukcia letiska vyprojektovaná arch. Adolfom Benšom (dnes terminál Juh 1) bola moderná a stala sa vzorom pre mnoho ďalších zahraničných letísk; bola tiež ocenená na Medzinárodnej výstave umenia a techniky v Paríži zlatou medailou. Prevádzka letiska bola začatá 5. apríla 1937, kedy tu o deviatej hodine rannej pristálo lietadlo DC-2 Československej leteckej spoločnosti na lete z Piešťan cez Zlín a Brno, o hodinu neskôr pristálo lietadlo spoločnosti Air France na trase z Viedne do Drážďan.
Na letisko sa premiestnila všetka civilná letecká doprava z letiska Praha-Kbely, kde zostala iba vojenská letecká prevádzka. Prudký rozvoj techniky a leteckej dopravy si vynútil takmer okamžité rozšírenie letiska z pôvodných na štvornásobok. Od 15. augusta do 22. decembra 1937 boli vybudované spevnené vzletové a pristávacie dráhy 08-26 (dĺžka ) a 04-22 (dĺžka ) a pojazdná dráha (dnes P). V roku 1938 bola vybudovaná VPD 13-31 s dĺžkou a VPD 17-35 s dĺžkou, VPD 04-22 bola predĺžená na , v roku 1941 VPD 08-26 predĺžená na  a VPD 04-22 v roku 1944 na. Križovatka dráh 04-22, 13-31 a 17-35 bývala tiež nazývaná „Veľké námestie“ – „Big square“.
Cyklistický počítač
Cyklistický počítač (tiež cyklopočítač, cyklocomputer alebo cyklistický tachometer) je zariadenie, ktoré meria a cyklistovi na displeji ukazuje predovšetkým:
Ak je počítač namiesto toho založený na technológii GPS, môže poskytovať ďalšie údaje a funkcie, predovšetkým: Takýto prístroj je nezávislý od bicykla a je možné ho využívať aj pri chôdzi, plavbe alebo jazde vozidlom.
Podľa vybavenia ďalšími senzormi potom meria tiež:
U niektorých typov je možnosť ukladania, pripojenie viacerých bicyklov a synchronizácia s počítačom. Cyklistické počítače sa väčšinou umiestňujú na riadidlá alebo sa nosia ako náramkové hodinky. Využívajú ich ako profesionáli, tak aj rekreační športovci.
Letisko Václava Havla Praha
História
Prvých úprav sa letisko dočkalo po vojne. V rokoch 1947 – 1956 sa uskutočnilo rozšírenie a vylepšenie jeho technického zázemia. Koniec päťdesiatych rokov potom priniesol ďalšie úpravy v súvislosti s príchodom prúdových dopravných lietadiel. Po vojne sa začala stavba paralelnej dráhy 04-22, ktorá bola čoskoro zastavená.
V rokoch 1960 – 1968 bolo letisko rozšírené o oblasť označovanú dnes ako Sever na tzv. Nové letisko. Bola vybudovaná nová odbavovacia budova (podľa návrhu arch. Karla Filsaka a Karla Bubeníčka), susediaci hangár a nový systém troch vzletových a pristávacích dráh (najdlhšia z nich s dĺžkou ). Pri tej príležitosti bola plocha letiska rozšírená na (čo znamenalo rozšírenie územia hlavného mesta nielen o obec Ruzyně, ale aj o časti Kněževsi, Přední Kopaniny a Hostivice).
Dňa 25. mája 1971 pražské letisko navštívilo sovietske nadzvukové dopravné lietadlo Tupolev Tu-144. V októbri roku 1986 po prvý raz v histórii pristálo na pražskom letisku britsko-francúzske nadzvukové lietadlo Concorde. Dňa 19. júna 1989 prvýkrát pristálo v Prahe cestou z parížskeho aerosalónu obrie transportné lietadlo Antonov An-225.
V rokoch 1989 – 1993 bola vykonaná rekonštrukcia severnej odbavovacej budovy a tiež vzletových a pristávacích dráh. Zároveň bol vypracovaný investičný zámer rozšírenia odbavovacieho priestoru v areáli Sever. K jeho realizácii sa pristúpilo v roku 1995 a jeho súčasťou je aj terminál „Sever 2“, otvorený 17. januára 2006, ktorý navrhol tím architektov Nikodem a Partner spol. s r. o. a Mansfeld IDC s. r. o.
V južnej časti letiska bol v roku 1997 otvorený nový terminál „Juh 2“.
Charakter letiska
náhľad|vľavo|Vzletová a pristávacia dráha 31 náhľad|Radar neďaleko Hostivic náhľad|Terminál Sever 1 (Terminál 1) náhľad|Radarová veža neďaleko Hostivic náhľad|Terminál 2
Letisko je plne vybavené pre lety VFR (podľa viditeľnosti) aj IFR (podľa prístrojov) a umožňuje nepretržitú prevádzku vo dne i v noci. Je plne koordinované v rámci EUROCONTROL v Bruseli z hľadiska pridelovaných časov vzletov (tzv. slotov).
Dráhový systém pozostáva z troch vzletových a pristávacích dráh, z ktorých jedna (04-22 s dĺžkou ) je trvalo pre vzlety a pristátia uzavretá, používa sa ako pojazdná dráha a pre parkovanie veľkých lietadiel (ako napríklad Antonov An-225). Hlavná VPD je 06-24 (smer 064/244°, tzn. severovýchod-juhozápad, dĺžka ), v oboch smeroch vybavená systémom ILS (06 CAT I, 24 CAT II/IIIB), druhou VPD je 12-30 (smer 126/306°, tzn. severozápad-juhovýchod, dĺžka ), v oboch smeroch vybavená systémom ILS (CAT I). Letiskom vedú betónové a asfaltové pojazdné dráhy označené písmenami A–H, K–N, P, R, S, AA, FF a RR; ich šírka je, okrem časti dráhy P, ktorá je široká. Na letisku sú štyri vyhradené miesta pre pristátie helikoptér (tzv. heliporty) označené H1–H4, umiestnené na TWY G, P, S a RR.
Terminály
Nové letisko je označované ako Terminál Sever.
U týchto terminálov je hlavná odbavovacia plocha (Apron North), vybavená taktiež 17 stojiskami s tunelmi pre priamy nástup do lietadla. V susedstve je nákladný terminál s odbavovacími plochami Apron Cargo 1 a Apron Cargo 2.
Sergius IV.
Sergius IV. (* ?, Rím, Pápežský štát - † 12. máj 1012, Rím, Pápežský štát bol pápežom Katolíckej cirkvi v rokoch 1009 - 1012.
Letisko Václava Havla Praha
Terminály
Budova starého letiska je označená ako Terminál Juh.
Okolo letiska Václava Havla je vzdušný priestor koncová riadená oblasť TMA Praha. Nad Ruzyní sa v nízkom vzdušnom priestore krížia letové cesty M748, W32, L984 a v hornom vzdušnom priestore letové cesty UN871 a UL984. Okrem iných rádionavigačných zariadení je na letisku rádiomaják zariadenie VOR/DME Praha (značka OKL), ktorý vysiela na frekvencii 112,6 MHz a je umiestnený v blízkosti stredu dráhy 13-31.
Ruzyňské medzinárodné letisko je jedným z najobľúbenejších v Európe a objavuje sa v niekoľkých filmoch. Najznámejší je Casino Royale, kde Havlovo letisko (vtedy Letiště Praha-Ruzyně) predstavuje spoločne s Airbusom A340-600 spoločnosti Virgin Atlantic Medzinárodné letisko Miami.
Aerolínie a destinácie
Aktualizované ku dňu 9. augusta 2022
Osobná doprava
náhľad|Boeing 737-800 spoločnosti Smartwings s registračnou značkou HA-LKG náhľad|Airbus A319-112 Českých aerolínií s registračnou značkou OK-REQ náhľad|Boeing 737-8AS nízkonákladovej spoločnosti Ryanair s registračnou značkou EI-DWL náhľad|Boeing 777-300 spoločnosti Emirates s registračnou značkou A6-EMV náhľad|Airbus A321-231 spoločnosti Turkish Airlines s registračnou značkou TC-JRC náhľad|Airbus A320-211 spoločnosti Air France s registračnou značkou F-GJVW náhľad|Airbus A320-232 spoločnosti British Airways s registračnou značkou G-EUUN náhľad|Prílet amerického prezidenta Baracka Obamu na medzinárodné letisko Václava Havla dňa 8. apríla 2010 náhľad|Prílet amerického ministra zahraničných vecí Mikea Pompea na medzinárodné letisko Václava Havla dňa 13. augusta 2020 náhľad|C-17 Globemaster III amerického letectva roluje na rolovacej dráhe TWY F
Nákladná doprava
V súčasnosti:
V minulosti:
Sergius IV.
Biografia
Bol menovaný za pápeža Jánom II. Crescenciom, rímskemu diktátorovi, podobne ako jeho predchodca. Bol v styku s nemeckým kráľom Henrichom II. Nechal vysvätiť katedrálu v Bambergu a potvrdil privilégiá mesta, ktoré mu udelil Ján XVIII. Sergius sa pokúsil zmobilizovať všetkých talianskych mocnárov, aby vyhnali Arabov zo Sicílie kvôli tomu, že kalif al-Hakim zničil 18. októbra 1009 Boží hrob. Sergius umrel počas násilných nepokojov v Ríme 12. mája 1012, s najväčšou pravdepodobnosťou ho zabili. Crescenius zomiera týždeň po smrti Sergia, 18. mája, čím sa aj skončila vláda Cresceniovcov v Ríme. Sergius bol pochovaný v Lateráne. Dodnes je čitateľný epitaf na jeho hrobe plný chvály.
Letisko Václava Havla Praha
Hluk z letiska
náhľad|[[Airbus A330|Airbus A330-300 Českých aerolinií odlieta z letiska Václava Havla]] Keďže je letisko umiestnené blízko obývanej zástavby, nad ktorou prelietajú pristávajúce a vzlietajúce lietadla, uplatňuje Letiště Praha, s. p. (správca letiska) niektoré opatrenia, pozostávajúce jednak z obmedzujúcich pravidiel (napr. obmedzenie vzletov a pristátí v smeroch k obývanej časti mesta, obmedzenie nočných letov, nepretržité monitorovanie leteckého hluku, vyhlasovanie hlukovo chránených oblastí v okolí letiska, vyhlasovanie povinných protihlukových postupov pre lietadlá a pod.), jednak uplatňovaním poplatkovej (penalizačnej) politiky v priamej závislosti na spôsobenom leteckom hluku.
Paralelná dráha
náhľad|vľavo|[[Airbus A320#A320|Airbus A320-200 ČSA pristáva na letisku v Prahe]] Plánuje sa výstavba novej vzletovej a pristávacej dráhy rovnobežnej s dráhou 06-24, očakávaný dátum uvedenia do prevádzky je rok 2014.
Súčasná dráha 06-24 je hlavnou dráhou letiska a odohráva sa na nej viac ako 80 % prevádzky letiska. Vedľajšia dráha 13-31 smie byť pre prevádzku využitá len v prípade, keď nie je z technických alebo meteorologických dôvodov možné používať dráhu 06-24. To znamená, že hoci má letisko Václava Havla dráhy dve, používa sa vždy len jedna. Hodinová kapacita tejto jedinej dráhy je 46 pohybov (vzletov a pristátí) lietadiel, čo radí letisko medzi absolútnu európsku špičku, čo sa týka intenzity premávky na jednej dráhe (absolútnou jednotkou je letisko Londýn-Gatwick s kapacitou 46 až 50 pohybov v závislosti na pomere vzletov a pristátí). Ani to však už prevádzke nestačí a dráhový systém letiska je v súčasnosti preťažený.
Doprava z letiska do centra
náhľad|Autobus firmy Hotliner na linke Airport Express (AE) jazdiaci pre dopravcu Dopravní podnik hl. m. Prahy náhľad|Označenie zastávky príchodov autobusov MHD pred terminálom 1
Zvyšujúci sa počet cestujúcich každoročne odbavených na letisku si žiada modernejšie a hlavne kapacitnejšie spôsoby prepravy. Súčasná situácia umožňuje cestujúcemu pri ceste z letiska nasledujúce možnosti:
Autobusom č. 100 na konečnú stanicu metra B Zličín a odtiaľ metrom do centra, celková nominálna doba jazdy na Václavské námestie je 35 minút, spravidla len minimálne ovplyvnená zápchami v meste.
Pretože uvedené spôsoby dopravy sú časovo náročné a málo kapacitné, zvažuje sa výstavba nových dopravných spojení s centrom Prahy, popr. ďalšími mestami v Česku. V súčasnej dobe sa skloňuje predovšetkým predĺženie metra A, pričom najčastejšie zmieňovaný variant cez Motol má náklady na vybudovanie 38 mld. Kč a pravdepodobný termín dokončenia nie skôr ako v roku 2016. Ďalšou možnosťou je čiastočné predĺženie metra v smere Európskej triedy a jeho pokračovanie nadzemnou dopravou, alebo modernizácia buštehradskej dráhy Praha – Kladno a jej prevod priamo cez letisko. Posledne uvedený variant, zvaný ľudovo výstavba rýchlodráhy, sa stretáva s veľkým odporom niektorých obyvateľov a predovšetkým politických predstaviteľov Prahy 6, predovšetkým z dôvodov potenciálneho zdroja hluku. Rýchlodráha by každopádne skrátila cestu na letisko na cca 20 – 25 minút s možnosťou nasadiť vysoko kapacitné súpravy.
NGC 2789
NGC 2789 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 13. marca 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Letisko Václava Havla Praha
Doprava z letiska do centra
Posledným skloňovaným variantom je napojenie letiska na systém vysokorýchlostných tratí, kedy by cez letisko prechádzala trať Praha – Plzeň (– Norimberg) a Praha – Ústí nad Labem (– Berlín). Vzhľadom na stav rozpracovanosti týchto tratí v Česku nemožno predpokladať realizáciu pred rokom 2020.
Plánovaná privatizácia
Švajčiarska federálna prokuratúra požiadala české úrady o právnu pomoc vo veci privatizácie štátom ovládanej spoločnosti Letiště Praha, ktorá je vlastníkom letiska na Ruzyni. Švajčiarska prokuratúra má záujem o informácie z českých policajných spisov, ktoré s predajom letiska súvisia. Švajčiarska prosba má spojitosť s podozrením na legalizáciu peňazí z nezákonnej činnosti.
NGC 2787
NGC 2787 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. decembra 1788. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
Je zaradená medzi šošovkovité galaxie, ktoré sú prechodným typom medzi špirálovými a eliptickými galaxiami. Má tesne navinuté, takmer súmerné ramená tmavého prachu, ktoré obklopujú jasné jadro.
Zoznam kozmických letov (1957)
Toto je zoznam kozmických letov z roku 1957. Je podzoznamom zoznamu kozmických letov podľa roka.
Velčice
Velčice môžu byť:
HMS Arethusa (26)
Arethusa bola prvá jednotka ľahkých krížnikov triedy Arethusa britskej Royal Navy. Mala tri sesterské lode:
Stavba
Kýl lode bol položený 25. januára 1933 v lodeniciach Chatham Dockyard v Chatham. Spustenia na vodu sa dočkala 6. marca 1934, a námorníctvo si ju prevzala do služby 21. mája 1935.
Pohon a pancierovanie
Pohon zabezpečovalo 8 kotlov, ktoré poháňali 4 turbíny a výsledný výkon bol až 64 000 ks. Maximálna rýchlosť lode bola 32,25 u.. Lodné skrutky boli štyri.
Bočný pancierový pás, 57 mm. Paluba bola chránená pancierom o hrúbke 25,4 mm. Veže hlavného kalibru, barbety a veliteľská veža 25,4 mm. Muničné sklady mali pancier hrúbky až 76-51 a 25,4 mm.
Výzbroj
Originálna:
apríl 1941 - október 1942:
december 1943 - apríl 1944:
Služba
Arethusa sa stala súčasťou 3 krížnikovej eskadry v Stredozemnom mori.
Dohra
V októbri 1945 sa loď stala súčasťou rezervy Royal Navy. Bol neúspešný pokus predať jednotku nórskemu kráľovskému loďstvu v roku 1946. Použitá bola na rôzne experimenty, až kým nebola vyradená 9. mája 1950.
NGC 2790
NGC 2790 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. februára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Iron Bridge
Iron Bridge je prvý oblúkový most na svete postavený z liatiny a symbol priemyselnej revolúcie.
Od roku 1986 je Ironbridge Gorge, teda most s priľahlým údolím rieky Severn na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny
Jeho potomok Abraham Darby III. získal v roku 1776 súhlas od kráľa Juraja III. postaviť k svojim železiarňam most. Most navrhol architekt Thomas Farnolls Pritchard a na jeho stavbu využil liatinu z Coalbrookdaleských železiarní.
V roku 1934 bol uzavretý pre vozidlá a v roku 1950 i pre chodcov. V novom tisícročí priešiel dôkladnou rekonštrukciou a dnes opäť slúži pre pôvodný účel a obdiv turistov.
Technické parametre
Most bol postavený v rokoch 1777 - 1779. Jeho celková dĺžka je 60 m a hlavný oblúk má rozpätie 30,5 m. Váha použitej liatiny predstavuje hmotnosť 378,5 t.
Saint-Laurent-du-Cros
Saint-Laurent-du-Cros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Laurent-du-Cros má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Laurent-du-Cros má 523 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jihlavské katakomby
right|thumb|Svítivka Systém podzemných chodieb v Jihlave zvaný jihlavské katakomby je s rozlohou 50 000 m² a dĺžkou asi 25 km po znojemskom podzemí druhý najrozsiahlejší v Česku. Katakomby sa nachádzajú pod celým mestom a pod väčšinou mestských pamiatok. Táto historická a technická pamätihodnosť je jedným z posledných dochovaných pozostatkov činnosti stredovekých jihlavských baníkov, pretože väčšina starých strieborných baní v okolí mesta zanikla.
Ticheville
Ticheville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Burgas (mesto)
Burgas je mesto vo východnom Bulharsku, na brehu Čierneho mora. Nachádza sa na 42° 30' sev. šírky a 27° 28' vých. dĺžky, nadmorská výška nad morom. S počtom obyvateľov 207 925 to je štvrté najväčšie mesto v krajine. Starostom je Dimitar Nikolov. V meste je významný prístav, medzinárodné letisko, výroba motorov, lodenice. Sú tu aj sanatóriá a je to rekreačné stredisko.
Pavéza
náhľad|vpravo|Strelec z [[kuša|kuše skrývajúci sa za pavézou]] Pavéza je veľký drevený obranný štít, ktorý dosahuje až výšku človeka. Využívala sa v stredoveku na ochranu pred lukostreľbou. Na Slovensku, podobne ako v Česku, sa objavila v 15. storočí, pavézy používali husiti i križiaci.
Burgas (mesto)
Konzuláty
Mesto má konzuláty z týchto krajín:
Bitka pri Myriokefalone
Bitka pri Myriokefalone alebo bitka tisícich hláv bola bitka medzi Byzantskou ríšou a Rumským sultanátom, odohrala sa 17. septembra 1176 v maloázijskej Frýgii. Názov bitky nie je úplne presný, pretože v skutočnosti sa bitka odohrávala v priesmyku Tzybritze a nie priamo pri meste Myriokefalon. Šlo o neúspešný pokus Byzancie o znovudobytie vnútornej časti Anatólie z rúk rúmskych Seldžukov (Turkov). Strany síce po bitke uzatvorili mier de facto potvrdzujúci status quo, zo strategického hľadiska však bitka znamenala koniec byzantskej domimancie v Anatólii a oslabenie jej hraníc, čo spôsobilo prenikanie a nástup moci Turkov.
Pred bitkou
V roku 1162 spolu byzantský cisár Manuel I. a rumský seldžucký sultán, Kilič Arslan II. spísali mierovú zmluvu, ktorá ukončila predchádzajúci byzantsko-seldžucký konflikt. Mier bol však veľmi krehký, pretože Seldžukovia sa vytrvalo tlačili na západ a prenikali čím ďalej hlbšie do Malej Ázie, zatiaľ čo Byzantínci sa usilovali o znovudobytie tých území na východe, o ktoré prišli po bitke pri Mantzikerte pred viac ako 100 rokmi. Manuel nadviazal na politiku svojich predchodcov a podarilo sa mu znovu ovládnuť územie Kilíkie a svoju moc rozšíril až do križiackeho Antiochijského kniežatstva.
V roku 1174 zomrel mocný moslimský atabeg Nur ad-Dín z Mosulu, ktorý poskytoval ochranu anatólskym Danišmendovcom (spoločnému nepriateľovi Byzantíncov a Seldžukov). Nur ad-Dínov nástupca Saladin bol viac než udalosťami v Malej Ázii zamestnaný záležitosťami v Egypte, a Keď Kilič Arslan využil situáciu a bez váhania obsadil ich územia, uchýlili sa dvaja vyhnaní danišmendovškí emiri do Konštantínopolu, kde dúfali v pomoc cisára Manuela. Nasledujúce dva roky prebiehali diplomatické vyjednávania – sultán odmietal vydať dobyté územia a neustále cisára uisťoval o svojej túžbe po mieri a dohode s Byzantíncami. Manuel si bol vedomý bezvýslednosti rokovaní a vydal preto príkaz k zosilneniu pevností v Anatólii.
Bitka
náhľad|vľavo|Tento obraz od [[Gustave Doré|Gustava Dorého ukazuje prekvapivý turecký útok v Myriokefalonskom priesmyku. Tento útok zničil Manuelove nádeje na dobytie Konye.]]
Manuel disponoval okolo 25 000 či 35 000 mužmi vrátane kontingentu z Antiochijského kniežatstva a Uhorska. Armáda pozostávala z predného voja, jazdectva, lukostrelcov a zvyšku vojska. Pravé krídlo viedol Balduin z Antiochie, syn Raimonda z Poitiers a Manuelov švagor, ľavé Ján Kantakuzenos. Zadnému voju velil sám cisár Manuel. Kilič Arslan mal zhruba rovnako silné vojsko, avšak ani tu nie je známy presný počet.
Priesmyk bol tak úzky, že sa vojsko pri jeho priechode 17. septembra roztiahlo do dĺžky viac než desať míľ. Byzantský predvoj bol prvý, ktorý narazil na seldžuckých vojakov, podarilo sa mu však dostať skrz priesmyk len s ľahkými stratami. Zrejme preto, že Turci ešte celkom nezaujali bojové postavenia. Keď predvoj dosiahol konca priesmyku, nachádzal sa zadný voj práve vo vnútri. Turci medzitým obsadili obidve strany pozdĺž priesmyku a Byzantínci sa tak ocitli kompletne v pasci. Do tohto okamihu Seldžukovia obmedzovali svoju aktivitu na nevýznamné prepady. Teraz udreli. Zo všetkých strán sa hnali dolu z kopcov a súčasne zamierili svoje smrtiace šípy na somáre. Ich mŕtve telá celkom zneprechodnili cestu, čím bol ešte umocnený narastajúci chaos v byzantských radoch. Vojaci boli tak silne natlačení na sebe, že sa len ťažko mohli pohnúť. Balduin z Antiochie so svojim jazdeckým oddielom odvážne vyrazil do svahu v ústrety nepriateľom a padol spolu s takmer všetkými svojimi druhmi.
Pri narýchlo zvolanej bojovej porade cisár oznámil ku zdeseniu ostatných veliteľov úmysel utiecť. Andronikos Kontostefanos proti tomu dôrazne protestoval a jeho slová sa ako ozvena okamžite rozšírili v celom vojsku. Vytýkal Manuelovi, že chce nechať na holičkách vojsko, ktorého zničenie je dôsledkom jeho vlastnej nerozumnosti. Vzpierajúci sa Manuel nakoniec sľúbil zotrvať na mieste. Jeho autorita však utrpela úder, z ktorého sa už nikdy nespamätala. Za súmraku obnovili Seldžukovia svoje útoky. Nejaký čas sa zdalo, že bitka skončí úplným byzantským masakrom. Potom bol ale boj náhle zastavený a jeden turecký vyjednávač priviedol do cisárskeho tábora skvostne vystrojeného koňa ako dar svojho pána cisárovi. Okrem toho oznámil, že sultán nemá najmenší záujem na ďalšom krviprelievaní a ak cisár nechá zbúrať pevnosti Dorylaeum a Sublaion, uzavrie s ním sultán mierovú zmluvu. Manuela mohlo sotva stretnúť väčšie šťastie a ihneď súhlasil.
Po bitke
Obidve strany utrpeli zhruba rovnako ťažké straty. Manuelove obliehacie stroje boli Turkami zajaté a zničené. Byzantínci, bez akéhokoľvek prostriedku k útoku na Ikonion, neboli schopní pokračovať v ťažení. Podľa Niketu Choniata sa chcel Manuel pri spiatočnom pochode vyhnúť bojisku, ale byzantskí velitelia trvali na tom, aby sa vrátili cez neho, aby tak cisár uvidel celý rozsah masakru. Ústup sa tak pre Manuela zmenil na mučivé trýznenie. Pevnosť v Sublaione nechal cisár zbúrať, ako bolo dohodnuté. Do Konštantínopolu poslal správu, v ktorej prirovnal rozsah katastrofy k Mantzikertu, avšak, ako zdôraznil, na rozdiel od svojho predchodcu Romana Diogena sa nedostal do zajatia a prijal mier ponúkaný sultánom.
Zostáva otázka, prečo to vlastne sultán urobil, keďže jeho vojsko malo jedinečnú príležitosť byzantskú ríšu vojensky zlikvidovať. Táto záhada zostane zrejme navždy nevyriešená. Jeho vojsko zrejme tiež utrpelo ťažké straty a navyše si asi bol menej istý výsledkom bitky ako Manuel. Zrejme tiež počítal, že v budúcnosti bude potrebovať diplomatickú a vojenskú podporu Byzancie. Taktiež zbúranie obidvoch uvedených pevností rozhodne nemôžeme hodnotiť ako nepatrný zisk, lebo sa tým Seldžukom otvárala možnosť nerušene rozširovať svoju moc do údolí riek Sangarios a Meandros. Manuelove nádeje na znovuobnovenie jeho vlády nad Malou Áziou boli na konci. Podnikol síce dve menšie (skôr obranné) ťaženia proti Turkom, avšak na ďalšiu veľkú vojnovú kampaň na východ sa už neodvážil. Poničené byzantské vojsko sa v budúcnosti zmohlo nanajvýš na obranu vlastných hraníc.
Dôsledky
Porážka pri Myriokefalone narástla rovnako ako v prípade porážky pri Mantzikerte do rozmerov takmer legendárnej katastrofy. V skutočnosti išlo skôr i psychologickú ako o vojenskú pohromu, ale aj tak sa aj po bitke pri Myriokefalone rovnováha síl medzi Byzanciou a Seldžukmi postupne vychýlila v prospech Turkov. Manuel sa už nikdy neodvážil napadnúť Rúmsky sultanát, naproti tomu Turci začali po jeho smrti v roku 1180 nezadržateľne postupovať na západ. Porážka pri Myriokefalone symbolizuje koniec byzantských pokusov znovu dobyť anatólsku plošinu.
Aké boli nakoniec výsledky Manuelovej politiky na východe? Čo sa týka moslimského územia, vôbec žiadne - okrem jedinej, zato ale kapitálnej chyby. Mierová zmluva so sultánom z roku 1162, o ktorú Manuel toľko stál, umožnila Kiličovi Arslanovi venovať sa jedenásť rokov vlastným záležitostiam. Nesmierne množstvo zlata a striebra, ktoré Kilič Arslan získal počal svojho skoršieho pobytu v Konštantínopole, sultán využil na odstránenie svojich tureckých konkurentov a ustanovil sa tak jediným a o to mocnejším vládcom východnej Anatólie. Manuel zatiaľ venoval svoju pozornosť rôznym nie príliš dôležitým kampaniam a dobrodružstvám v Taliansku a Egypte, namiesto aby sa snažil vysporiadať s pre Byzanciu ďaleko naliehavejším problémom v Anatólii. Nadmerná veľkorysosť spojená s podivuhodnou politickou krátkozrakosťou viedla k tomu, že sa Manuel namiesto s mnohými bezvýznamnými emirátmi, ktoré by bojovali medzi sebou, musel potýkať s jediným mocným súperom, ktorý ho nakoniec porazil. V priebehu samotného ťaženia učinil Manuel niekoľko závažných taktických chýb: jednak zanedbal prieskum trasy postupu, jednak príliš nepočúval rady svojich skúsených veliteľov, čo nakoniec bolo príčinou toho, že zaviedol svoje vojsko do pasce.
Amálino údolí
Amálino údolí je prírodná rezervácia vyhlásená 1. januára 1994. Nachádza sa južne od Kašperských Hôr v CHKO Šumava. Pokrýva plochu, z toho leží v Plzeňskom kraji (okres Klatovy) a  v Juhočeskom kraji (okres Prachatice). Územie rezervácie má nesymetrický a členitý tvar, veľká časť tesne obklopuje Zlatý potok, ktorý rezerváciou preteká hlbokým údolím smerom od východu na západ. Rezervácia je miestom výskytu významných druhov, sú tu rozptýlené biotopy skalísk, mokradí, stromových skupín a pramenísk.
Rezerváciou prechádzajú náučné chodníky Cestou zlatokopů a Stezka strážců hranice. V okolí Zlatého potoka je možné vidieť pozostatky voľakedajšieho ryžovania a dolovania zlata (štôlne atď.). V niektorých štôlňach sa vyskytujú netopiere a v štôlni Kristína sa nachádza seizmická stanica. Tá tu pracuje od roku 1961 a zaznamenáva ročne až 4 000 zemetrasení v rôznych častiach planéty.
Gidy
Gidy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Digitalizácia v knihovníctve
Digitalizácia v knihovníctve je transformácia obrazov a dokumentov do grafických počítačových súborov, ktoré sa dajú strojovo spracovávať a prenášať po sieti .Týmto spôsobom sa spracovávajú najmä historicky a archívne zaujímavé knihy, staršie periodiká a iné, ktorých časté fyzické používanie by mohlo prispieť k ich poškodeniu.
Spôsob, aký sa pri digitalizácii bude uplatňovať, je daný koncepciou digitalizácie, ktorú určuje predovšetkým jej účel. Z tohto hľadiska je dôležité uvedomiť si, či pri konverzii ide o ochranu či uchovanie dokumentu ako artefaktu, alebo primárne o zachovanie jeho intelektuálneho obsahu. Od toho, samozrejme, závisí voľba príslušných technologických postupov i celková organizácia a zabezpečenie procesu.
Konverzia analógových dokumentov do ich digitálnej podoby prináša niekoľko podstatných výhod:
Digitalizované zbierky - Slovenská národná knižnica
SNK má výrazný podiel na začlenení slovenského kultúrneho dedičstva do programu Pamäť sveta. Na jej pôde bol v lete 1995 spracovaný odporúčajúci materiál Program Pamäť sveta a slovenské dokumentárne dedičstvo – východiská, stratégie, ciele a úlohy, hlavné aktuálne informácie o dianí v okolitých krajinách.
Za hlavné digitalizačné projekty SNK možno považovať:
Digitalizované zbierky – Univerzitná knižnica v Bratislave
Medzi pracoviská UKB patrí aj Odbor digitalizácie, založené v septembri 2004, ktoré je vývojovým a experimentálnym pracoviskom na ochranné kopírovanie, digitalizáciu a sprístupňovanie knižničných dokumentov literárneho kultúrneho dedičstva Slovenskej republiky prostredníctvom nových informačných technológií.
Odbor digitalizácie má dve pracoviská – Laboratórium digitalizácie a Oddelenie digitalizačných služieb, ktoré sú v prevádzke 12 hodín denne na dve smeny. Podľa toho možno produkciu digitálnych údajov rozdeliť na dve samostatné činnosti. Digitalizáciu a skenovanie, ktoré prebiehajú systematicky podľa plánov UKB, a príležitostne, na objednávku podľa potrieb čitateľov. Do náplne oddelenia patria tieto činnosti: digitalizácia historických dokumentov vykonávaná na špeciálnom zariadení, skenovanie periodík a mikrofilmov a služba Scan & Go – samoobslužný skener pre čitateľov. Jednou z aktivít odboru je medzinárodný projekt Digitalizácia na objednávku (eBook on Demand, EoD), združujúci viaceré významné európske knižnice, ktorý predstavuje novú službu pre čitateľa. Služba sa zameriava na sprístupnenie dokumentov čitateľovi na požiadanie prostredníctvom nových technológií a ich doručenie prostredníctvom služieb elektronickej pošty internetu v podobe elektronickej knihy s možnosťou plnotextového vyhľadávania. Služba spracúva dokumenty, pre ktoré už uplynula zákonná ochrana 70 rokov podľa Autorského zákona.
Digitalizácia sa zameriava na historické dokumenty, pretože sa vykonáva na špeciálnom zariadení, ktoré bolo navrhnuté tak, aby presne spĺňalo prísne kritériá zaobchádzania s týmto typom dokumentov. UKB pôsobí v rámci tejto činnosti celoštátne, zúčastňuje sa aj na projektoch národnej retrospektívnej bibliografie a výskumu knižnej kultúry, je koordinačným pracoviskom medzinárodnej knižnično-informačnej spolupráce v oblasti digitalizácie a zapája sa do kooperačných projektov, najmä v rámci programu UNESCO Pamäť sveta. Digitalizovanými dokumentmi historiského fondu UKB si používateľ môže „listovať“ priamo v Digitálnej knižnici.
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1976
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1976 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1976. Konal sa v Montreale, v Kanade v dňoch od 18.30. júla 1976, za účasti 11 mužských tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť aj družstvo Kene. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1908 a toto bolo jeho 13. vydanie. Zápasy sa hrali na štadióne Molson Stadium s kapacitu pre 19 500 divákov. Titul získal 🇳🇿, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇦🇺. Pre Nový Zéland to bola vôbec prvá medaila.
Digitalizácia v knihovníctve
Kongresová knižnica vo Washingtone
http://www.loc.gov/index.html
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1976
Kvalifikácia
Medzinárodná federácia pozemného hokeja (FIH) vybrala 1. februára 1976 v Cannes do olympijského turnaja týchto 12 družstiev:
NGC 2791
NGC 2791 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 21. decembra 1863.
Digitalizácia v knihovníctve
Kongresová knižnica vo Washingtone
Kongresová knižnica je národnou knižnicou USA a vedeckovýskumným telesom Kongresu Spojených štátov. Je jednou z najdôležitejších a najväčších knižníc na svete. Jej zbierky zahrňuje viac ako 30 miliónov katalogizovaných kníh a iných tlačených. Jej domovskú stránku možno považovať za digitalizovaný typ digitálnej knižnice, ktorá prostredníctvom online katalógu umožňuje prístup k sekundárnym informáciám o jej rozsiahlej zbierke ako aj k plným digitalizovaným textom niektorých jej zbierok.
Spoločenstvo neuznaných štátov
Spoločenstvo neuznaných štátov je spoločenstvo Abcházska, Podnesterska, Náhorného Karabachu a Južného Osetska. Prvý návrh na vytvorenie podobného spoločenstva bol prednesený v roku 2001 na zasadaní v Stepanakerte (hlavné mesto Náhorného Karabachu). Spoločenstvo vzniklo až v roku 2006 na jednaní v Sochumi. Pôvodnú zmluvu podpísali prezidenti Južného Osetska, Abcházska a Podnesterska, Náhorný Karabach sa pripojil až v roku 2007.
Digitalizácia v knihovníctve
Kongresová knižnica vo Washingtone
Online katalóg
Spoločenstvo neuznaných štátov
Politika
Do roku 2008 nebol z členských štátov uznaný ani jedným členským štátom OSN a do roku 2006 sa členské štáty neuznávali ani medzi sebou. Po založení spoločenstva sa všetky 4 štáty navzájom uznali a dohodli sa na vzájomnej pomoci. Cieľom spoločenstva je získať medzinárodné uznanie. Najväčším úspechom bolo zavedenia bezvízového styku v roku 2009.
Digitalizácia v knihovníctve
Európska knižnica – The European Library
http://www.theeuropeanlibrary.org/portal/index.html
The European Library je službou poskytovanou cez WWW, ktorá poskytuje prístup ku zdrojom 47 národných knižníc Európy, k digitálnym i analógovým prameňom vrátane kníh, časopisov, novín, zvukových záznamov a iných materiálov. Portál Európskej knižnice – The European Library ponúka bezplatné vyhľadávanie a obsahuje záznamy s metaúdajmi, rovnako ako aj digitálne objekty: niektioré zdarma, iné za poplatok. Globálny manažment Európskej knižnice je založený na konzorciu 23 platiacich členských národných knižníc.
Portál http://www.TheEuropeanLibrary.org bol spustený 17. marca 2005 a za viac ako rok ho navštívilo vyše 500 000 návštevníkov. V súčasnosti sú cez portál k dispozícii na vyhľadávanie zbierky 23 národných knižníc a zbierky ďalších 21 národných knižníc sú prístupné cez portál prostredníctvom hypertextových odkazov.
Slovenská národná knižnica
http://www.snk.sk
SNK poskytuje prostredníctvom svojej stránky používateľom okrem iného prístup do online katalógov – na základe rôznych kritérií je možné vyhľadávať v čiastkových fondoch (mikrofilmová študovňa, oddelenie seriálov, SNK, univerzálna študovňa). Ďalej knižnica zabezpečuje prístup k externým informačným zdrojom a databázam. Používateľ môže napríklad priamo cez stránku knižnice vstupovať do online katalógov zahraničných knižníc.
Snahy SNK o vybudovanie národnej digitálnej knižnice vyústili v Projekt "Slovenská digitálna knižnica – detašované pracovisko SNK, Vrútky". Vznikol z iniciatívy Slovenskej národnej knižnice. Bol podaný v marci 2006 v rámci Výzvy na predkladanie žiadostí o individuálny projekt pre žiadateľov z verejného a tretieho sektora z Nórskeho finančného mechanizmu a finančného mechanizmu EHP (kód výzvy 0405) vyhlásenej Národným kontaktným bodom pre finančné mechanizmy, ktorým je Úrad vlády SR, dňa 23.12.2005. Následne v novembri 2006 bol na národnej úrovni vyhodnotený zo všetkých projektov v rámci priotity "Zachovanie európskeho kultúrneho dedičstva" ako najlepší a predložený na ďalšie hodnotenie Výboru pre finančný mechanizmus EHP v Bruseli, ktorý spolu s Ministerstvom zahraničných vecí Nórskeho kráľovstva dňa 21.06.2007 projekt definitívne schválili.
Projekt je prvou etapou realizácie celkového zámeru Slovenskej národnej knižnice (SNK) zriadiť v areáli bývalých vojenských skladov vojenského zdravotníckeho materiálu vo Vrútkach, ktorý získala bezodplatným prevodom štátneho majetku od Ministerstva obrany SR do svojej správy, svoje riadne detašované pracovisko s pracovným názvom "Kultúrny a technologický park", v ktorom plánuje umiestniť svoje prevádzky a pracoviská, ktoré sú potrebné na plnenie hlavných úloh SNK, ale ktoré už nie je možné budovať a rozvíjať v jej hlavnej budove v Martine. Bude to miesto prezentácie technológií a inovácií v daných oblastiach. Budú tam umiestnené technologické pracoviská:
Cieľom projektu je vybudovať kompetenčné centrum a centrum excelencie EÚ pre oblasť digitalizácie. Realizačným výstupom projektu bude kompletne nové pracovisko s technológiami na digitalizáciu materiálov hmotného kultúrneho dedičstva. Zdigitalizované dokumenty budú uložené v archívnych médiách a sprístupnené vedeckej, odbornej i širokej verejnosti prostredníctvom kultúrneho webového portálu Memoria slovaca – www.memoria.sk
Súčasťou pracoviska budú aj špeciálne digitálne sklady a technológie na dlhodobé uchovávanie digitálneho obsahu.
Vzhľadom na obmedzené finančné zdroje sa celkový zámer SNK bude realizovať v etapách.
Celkové náklady na opravy, rekonštrukcie a technológie sa odhadujú na cca 10 000 000,- EUR. Ako možné zdroje financovania pripadajú do úvahy Nórsky finančný mechanizmus a finančný mechanizmus EHP a Európsky fond regionálneho rozvoja. Náklady 1. etapy t. j. projektu "Slovenská digitálna knižnica – detašované pracovisko SNK, Vrútky" v rokoch 2007 – 2009 predstavujú cca 1 500 000,- EUR.
Obsadenie Sudet
Obsadenie Sudet môže byť:
Kamerun (hra)
Kamerun je hra s kockami. Môžu ju hrať dvaja až šiesti hráči.
Pravidlá
Existujú tri subvarianty hry:
Hráči môžu hrať aj trojboj, v ktorom postupne odohrajú všetky varianty hry. Hráči môžu byť dohodnutí, že ušetrené hody sa premieňajú na body a nie na hody navyše.
Fränk Schleck
Fränk Schleck (* 15. apríl 1980, Luxemburg, Luxembursko) je profesionálny luxemburský cyklista jazdiaci v tíme Leopard Trek. Je to brat známeho cyklistu Andyho Schlecka. Obaja pochádzajú zo športovej rodiny.
Fränk začal profesionálnu kariéru v roku 2003 v tíme Team CSC. V tomto tíme pôsobil až do roku 2010. V roku 2011 prestúpil do tímu Leopard Trek spolu s bratom Andym.
Frank je špecialista vrchár no tiež má uplatnenie aj na jednoetapových pretekoch.
Ďalšie úspechy
Fränk je tiež viacnásobným majstrom Luxemburska. K jeho najväčším úspechom patria prvenstvá na etapových pretekoch Tour de Luxembourg (2009), Tour de Suisse (2010) a Critérium International (2011). V roku 2006 vyhral holandskú klasiku Amstel Gold Race.
Zoznam predsedov vlády Slovenska
Toto je zoznam predsedov vlád a podobných činiteľov Slovenska.
Krajinský prezident Slovenska (1928 – 1939; v rámci Česko-Slovenska)
''Poznámka: Napriek honosnému titulu išlo len o predsedov administratívnej jednotky Slovenská krajina. Sú tu len pre úplnosť ''
Starí Slováci
Starí Slováci je u niektorých historikov, archeológov a jazykovedcov (zoznam 32 zástancov pozri napr. ) označenie pre predkov dnešných Slovákov žijúcich na území dnešného Slovenska a okolí zhruba pre obdobie 8./9. – 10. storočia; u niektorých autorov už od 6. storočia (potom často alternatívne k pojmu Slováci).
Výraz sa používa už od konca 19. storočia, kedy sa začala formovať moderná slovenská profesionálna veda. Veľmi málo sa používal v 70. a 80. rokoch 20. storočia. Podľa väčšiny prívržencov termínu má ísť najmä o ekvivalent označení typu starí Maďari, starí Česi a pod.
Niektorí autori pojmom starí Slováci označujú až (resp. aj) predkov dnešných Slovákov približne pred 15. storočím, často alternatívne k označeniu Slováci (napr. Ján Stanislav).
Vysvetlenie používania termínu Starí Slováci niektorými odborníkmi:
"Preto by sme našich predkov do istého obdobia, hranicu by bolo možno určiť konsenzom, rámcovo môže ísť o 10. (najneskoršie o 12.) storočie mali nazývať starými Slovákmi a od dohodnutého medzníka potom Slovákmi"
- prof. PhDr. Richard Marsina, DrSc.
"Označenie starí Slováci sa svojím základným významom neodlišuje od pomenovania Slováci. Rozdiel je len v tom, že spojenie starí Slováci sa používa na označenie Slovákov, ktorí žili v staršom období slovenských dejín"
- prof. PhDr. Ján Doruľa, DrSc.
- prof. PhDr. Vincent Sedlák, CSc.
Alternatívne terminologické prístupy
Najmä v druhej polovici 20. storočia a u mnohých autorov je doteraz bežné – najmä pre obdobie okolo 9. storočia - hovoriť o Slov(i)enoch, pričom ale tento pojem je problematický v tom, že niektorí autori ho chápu len ako akési staršie označenie pre Slovákov (to by bol potom ekvivalent pojmu starí Slováci), iní ako akési súhrnné označenie pre veľkomoravských predkov dnešných Moravanov a Slovákov (napr. Třeštík, Steinhübel), iní ako označenie pre všetkých obyvateľov jadra Veľkej Moravy okrem elitnej vrstvy (napr. Dejiny Slovenska), iní len ako synonymum pre slovo Slovania a ďalší jeho význam vôbec nešpecifikujú. Navyše je výraz nepreložiteľný do mnohých západoeurópskych jazykov, kde sa po preklade zmení buď na slovo Slovinci alebo na slovo Slovania. Od 10. storočia potom títo autori spravidla hovoria o Slovákoch. Steinhübel sa prihovára aj za používanie výrazu Nitrania od 8. do 12. storočia.
Ďalšia skupina pre obdobie do 9. storočia hovorí spravidla o Slovanoch, od 10. storočia o Slovákoch.
Iná skupina (napr. Bartl alebo Encyklopédia Slovenska) hovorí najprv o Slovanoch, v 8. a 9. stor. o formovaní Slovákov (prvej fáze formovania slovenskej národnosti), od 10. storočia o Slovákoch. Archeologička Štefanovičová hovorí do 9. storočia o Slovanoch alebo Slovenoch, o formovaní Slovákov v 10. storočí a od 11. stor. o Slovákoch.
Ďalšia skupina historikov/jazykovedcov (napr. Chropovský po roku 1989, Kučera po roku 1989, Hrušovský, Ďurica, Doruľa a viacerí zahraniční vedeckí pracovníci) hovorí o Slovákoch už od 6./7. storočia. Viacerí z tejto skupiny dnes pripúšťajú ako alternatívu výraz „starí Slováci“.
Učebnice pre základné a stredné školy
Začiatkom roka 2008 médiá uviedli, že termín starí Slováci budú obsahovať nové dejepisné osnovy pre základné a stredné školy.