cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lohengrin (Wagner)
1. Dejstvo
Rytier má však jednu podmienku : nikdy sa nesmie opýtať na jeho meno, pôvod a stav. Na jeho opätovnú otázku odpovie Elza dvojnásobným šťastným áno. Lohengrinovou odpoveďou je vyznanie lásky. Napokon sa po slávnostných obradoch začne boží súd. V zápase Lohengrin jediným úderom zrazí Telramunda, ale daruje mu život. Ľud búrlivo oslavuje Elzu a Lohengrina, svojho nového vladára.
2. Dejstvo
Je noc. V hrade oslavujú Lohengrinovo víťazstvo. Na schodoch hradného kostola sedia opustení štvanci - Ortrud a Telramund. Telramund je zničený, zúfa nad svojou porážkou a svojej žene vyčíta, že na jej nahováranie sa pripravil o česť. To však netuší, že Ortrudina nenávisť a tajné čierne čary, ktorým podľahla sú pôvodom všetkého zla a on sám je len obyčajným nástrojom jej pomsty, ktorú prisahala Else a jej rodu, ktorý dávno v minulosti pripravil jej frízsky rod o vládu nad Brabantom. vpravo|náhľad|OrtrudOna to bola, čo Elsinho brata Gottfrieda začarovala na labuť, Telramundovi však povedala, že na vlastné oči videla, ako Elza svojho brata utopila. Ona pomocou čiernej mágie predpovedala svojmu mužovi, že ich potomkovia budú opäť vládnuť v Brabantsku. Iba zjavenie tajuplného rytiera prekazilo jej diabolský plán na získanie moci. Ale už má nový plán a získava preň aj svojho muža. Cudzinca treba poraziť na jeho jedinom zraniteľnom mieste a tým je jeho tajné meno a neznámy pôvod. Telramund ho má verejne obviniť, že nezvíťazil s pomocou božou, ale s diablovým vnuknutím. Ortrud sa zase pokúsi vyprovokovať Elzu, aby svojmu mužovi položila zakázanú otázku.
Elsa vyjde na terasu svojej komnaty a Ortrud sa k nej plíživo prihovára. Podarí sa jej vzbudiť Elzin súcit.Elza vo svojom šťastí neznesie vedomie, že kvôli nej, hoc bez jej viny, niekto trpí. Sama schádza po schodoch po Ortrud a vpustí ju dnu do hradu. Ortrud vzýva starých bohov Odina a Thora, aby jej pomohli dovršiť pomstu. Elza pozýva Ortrud na zajtrajší svadobný obrad v kostole. Ortrudino pokrytecké varovanie, aby ju Lohengrin neopustil práve tak náhle, ako prišiel, v jej šťastnom srdci nenájde ozvenu.
Na svitaní je Telramund verejne daný do kliatby a vypovedaný z krajiny. Elza prichádza v sprievode žien do katedrály. Na schodoch jej však Ortrud zastúpi cestu a žiada pri vstupe do chrámu prednosť pred Elsou - lebo ako Telramundova žena, hoc boli neprávom odsúdený, sú stále šľachtici. Ortrud kričí: Kto však vie, kto je ten záhadný cudzinec a prečo nechce prezradiť svoje meno, pôvod a stav ? Až príchod kráľa a Lohengrina skončí nechutnú scénu. Tu však vystúpi Telramund a vyhlási boží súd za neplatný, obviní Lohengrina z čarodejníctva a žiada, aby povedal svoje meno. Lohengrin však na túto otázku musí odpovedať len Elze. Elzina láska bola silnejšia ako pochybnosť zasiata do jej duše. Odpoveď od neho nežiadala. Sprievod napokon Telramundovcov ignoruje a odoberie sa do kostola na sobáš.
3. Dejstvo
Na druhý deň sa pri brehu Scheldy zhromaždí vojsko. Prinesú Telramundovo mŕtve telo a Lohengrin pred kráľom vysvetlí jeho smrť. Potom smúti nad Elzou, lebo nedodržala sľub otázky. A tak odhalí svoje tajomstvo - je jedným z rytierov, ktorí strážia svätý grál, ktorých poslaním je, aby nepoznaní svetom pomáhali nevinne ukrivdeným. Napokon, ak odhalia svoju totožnosť, nesmú viac ostať medzi ľuďmi. Už nič nepomôže, ani Elzine zúfalé prosby. Prichádza labuť, ktorá ho má zaviesť späť domov na hrad Montsalvat a k jeho otcovi Parsifalovi. Lohengrin však zdrví Elzu ďalším odhalením. Ak by totiž mohol rok stráviť nepoznaný po jej boku, nielen, že by s ňou ostal navždy, ale svätý grál by jej vrátil aj brata. Ortrud omámená víťazstvom, v nekonečnom smiechu prezradí, že Lohengrinova labuť je začarovaný Elzin brat. Tento predčaný odchod zabráni jeho vyslobodeniu. Avšak Lohengrinova modlitba, prednesená v dramatickom vypätí, skalí víťazstvo zla. Lohengrin použije všetku svoju čarovnú moc, nadobudnutú z modlitby, aby vyslobodil Elzinho brata a potom ho určí za nového vládcu Brabantu. Na konci opery sa z výšky znesie biela holubica a miesto labute odtiahne čln s Lohengrinom. Elza klesá od vypätia mŕtva na zem.
Stratokumulus
right|thumb|Stratokumulus opactus
Stratokumulus (stratocumulus, Sc), po slovensky slohokopa alebo slohová kopa, je nízky oblak, zvyčajne so základňou v menšej výške ako 2 000 metrov. Pozostáva výlučne z vodných kvapôčok. Vyskytuje sa vo forme bielych až sivých vrstiev alebo skupín jednotlivých oblakov. Sčasti sú podobné dlažbe a tmavšie zaoblené útvary (tzv. „rolky“) mu dodávajú plastický vzhľad.
Stratokumulus vzniká vtedy, keď sa stúpajúci vzduch stretáva s vrstvou teplejšieho vzduchu, pod ktorou sa jeho vrstva splošťuje. V zime spôsobuje zatiahnutú oblohu niekoľko dní, ale v lete sa obloha zvyčajne rýchlo vyčistí. Niekedy z neho môže padať mrholenie. Slnko cez tento oblak nevidno, môže však svietiť cez medzery v mrakoch. Ak Slnko svieti cez tieto medzery pri svojom východe alebo západe, môže osvetliť čiastočky prachu a tým vznikajú súmračné lúče, ktoré sa zospodu zbiehajú k oblaku.
Saint-André-le-Coq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hypertext
Definície
Hypertext je:
História
Už v roku 1945 Vannevar Bush navrhol systém memex, umožňujúci archiváciu informácií tak, aby boli dostupné rýchlo a flexibilne. Základnou vlastnosťou memexu bola práve možnosť vytvorenia väzieb medzi jednotlivými položkami, t. j. toho, čo dnes nazývame linkami v hypertexte. Vzhľadom na technológie, vtedy dostupné, navrhol realizovať memex pomocou súboru mikrofilmov. K praktickej realizácií však nikdy nedošlo. Nakoniec, „hyper“ v tomto prípade interpretujeme ako „rozšírený, všeobecný“.
V roku 1965 sa slovo „hypertext“ objavilo v práci Teda Nelsona. Od začiatku 90. rokov 20. storočia sa WWW stáva prvým globálnym príkladom hypertextu.
Technické hľadisko
Z technického hľadiska je hypertext databázou, poskytujúcou nové možnosti prístupu a manažmentu dát. Z hľadiska teórie komunikácie je hypertext druhom sémantickej siete, v ktorej sa na informačný obsah aplikujú určité formalizované postupy, uľahčujúce orientáciu v ňom. Treba zdôrazniť, že termín „text“ v slove „hypertext“ v žiadnom prípade neznamená iba tradičný text, t. j. postupnosť písmen a číslic, ale používa sa ako synonymum pre „nosič informácie“, ktorým môže rovnako dobre byť text, grafika, audio, video, či dáta.
Bitka na Bielej hore
Bitka na Bielej hore bola bitka 8. novembra 1620 medzi českými stavmi a katolíckou ligou v rámci českého stavovského povstania a tridsaťročnej vojny neďaleko Prahy. České vojsko v nej po krátkom boji podľahlo. Bitka trvala asi hodinu: pri skusmom útoku cisárskych vojsk sa povstalecké vojsko rozpadlo a rozutekalo. Český kráľ Fridrich Falcký deň po bitke opustil Prahu a utiekol zo zeme. Dôsledkom bola značná strata samostatnosti českých krajín až do roku 1918.
Hypertext
Technické hľadisko
Hypertext chce byť na jednej strane reflexiou entropie, existujúcej vo vesmíre, na druhej strane reflexiou spôsobu ľudského myslenia a vnímania sveta. Je charakteristický tým, že autorovi i čitateľovi (používateľovi ponúka rovnaké prostredie). Čitateľ síce nemá právo modifikovať autorovo dielo, ale môže si k nemu pripojiť vlastné poznámky, odkazy na podobné diela a čo je najdôležitejšie, môže si nadefinovať vlastnú cestu dielom, t. j. postupnosť jeho prezerania.
Bitka na Bielej hore
Vojsko českých protestantských stavov a ich spojencov na jeseň ustúpilo z Rakúska pred ofenzívou habsburských a ligistických vojsk. Pri Prahe sa tieto vojská zastavili a rozhodli sa postaviť nepriateľovi. Situácia v stavovskom vojsku však nebola ideálna. Jednotkám chýbali skúsení velitelia. Morálka žoldnierov, ktorí tvorili jadro armády a po chvatnom ústupe z Rakúska, keď mnohí nedostali vyplatený žold, bola na nízkej úrovni. Aj preto asi 5 000 stavovských žoldnierov na bojisko nedorazilo a bitku strávilo za bránami mesta, mnohí v pražských krčmách. Stavovskému vojsku o sile asi 21 000 velil Kristián I. Anhaltský.
Hypertext
Technické hľadisko
Vo všeobecnosti hypertextový systém má tri úrovne:
Bitka na Bielej hore
Stavy sledujúce postup ligistických a cisárskych vojsk sa rozhodli postaviť na odpor pri západných hradbách Prahy, na vrchu Bílá hora. Ich vojsko bolo otočené čelom na severozápad, pričom svoje pravé krídlo opieralo o steny zverníka letohrádku Hvězda. Ľavé krídlo bolo posilnené delostrelectvom.
Hypertext
Technické hľadisko
Aplikované na Internet to znamená, že www je hypertextom, obsahy dostupné cez Internet vytvárajú webovú databázu, HAM v súčasnosti predstavuje HTML, HTTP, a FTP, prezentačnú úroveň najčastejšie reprezentuje webový prehliadač.
Bitka na Bielej hore
Ligistické a habsburské vojská sa priblížili k Prahe večer 7. novembra, v tej dobe už vojská stavov pripravovali obranu. Veliteľom asi 26 000 vojakov bol Charles de Buquoy. Veliteľ katolíckeho vojska v tej dobe vedel, že vojsko jeho nepriateľa sa zmieta v problémoch a vodca povstalcov Fridrich Falcký sa dostáva do politickej izolácie a jeho moc klesá. Aj preto de Buquoy aj von Tilly zvažovali, či nebude vhodnejšie stretnúť sa s nepriateľom až na jar.
Ráno 8. novembra 1620 stáli už vojská stavov pripravené na návrší Bielej hory a sledovali, ako sa zoskupujú ich nepriatelia. Maxmilián Bavorský, veliteľ ligistických vojsk navrhol na porade skusmo zaútočiť na stavovské ľavé krídlo. Dlhé váhanie katolíckych vojsk malo za následok, že Fridrich Falcký dokonca odišiel z bojiska na obed s anglickým veľvyslancom. Očakával totiž, že nepriateľ nebude riskovať útok na jeho výhodné postavenie a odtiahne. Okolo obeda však časť katolíckych vojsk zaútočila. Krátky boj trvajúci asi hodinu mal za následok lavínovitý ústup celého ľavého krídla stavov. Vojsko stavov sa tak rozpadlo a ustúpilo v zmätku do Prahy.
Vajce (rozlišovacia stránka)
Vajce môže byť:
Maurice Nédoncelle
Maurice Nédoncelle (* 30. október 1905, Roubaix, Francúzsko – † 25. november 1976, Strasbourg) bol francúzsky filozof a teológ, predstaviteľ francúzskeho personalizmu. Zaoberal sa problémom intersubjektivity, vzťahom ja-ty.
Jeho myslením sa zaoberá aj slovenský filozof Cyril Dunaj.
NGC 3776
NGC 3776 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Brancovský potok
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Nízke Javorníky, v časti Púchovská vrchovina, na juhovýchodnom svahu Jačmeňovca v nadmorskej výške cca  Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, na hornom toku priberá pravostranný prítok  prameniaci juhovýchodne od kóty. Na dolnom toku sa stáča juhojuhovýchodným smerom, vstupuje do Považského podolia, do podcelku Bytčianska kotlina, kde podteká Hričovský kanál a preteká okrajom Malej Bytče, pričom podteká aj cestu II. triedy č. 507. Napokon sa na území mesta Bytča, juhozápadne od spomenutej mestskej časti, vlieva v nadmorskej výške približne do Váhu.
Gerardus ’t Hooft
Gerardus ’t Hooft (* 5. júl 1946, Den Helder, Holandsko) je holandský teoretický fyzik a profesor na Utrechtskej univerzite.
V roku 1999 dostal spolu s Martinusom Veltmanom Nobelovu cenu za fyziku za objasnenie kvantovej štruktúry elektroslabých interakcií. Okrem Nobelovej ceny je držiteľom Wolfovej ceny za fyziku (1981) a Lorentzovej medaily (1986). Je po ňom pomenovaný asteroid 9491 Thooft.
Vaječník
Vaječník alebo ovárium (lat. ovarium) je samičia pohlavná žľaza produkujúca vajíčka.
Vaječníky človeka
Vaječník je párový orgán mandľového tvaru, uložený v malej panve, v plochej prehĺbenine pobrušnice (fossa ovarica) po stranách maternice. Jeho veľkosť tvar a povrch sa menia v závislosti od veku a fázy reprodukčného cyklu. U mladej ženy, ktorá ešte nerodila, je asi 3 cm dlhý, 1,5 cm široký a 1 cm hrubý. Váži okolo 10 g. Až do puberty je povrch vaječníka hladký, potom sa zjazvuje po ovuláciách a vystupujú na povrch tiež dozrievajúce folikuly.
Ovárium je fixované v pobrušnicovej krkve pomocou závesného väzu vaječníkov (ligamentum suspensorium ovarii), ktorý ho fixuje k bočnej stene panvy. Od maternice sa tiahne k ováriu väz ligamentum proprium ovarii. Na povrchu sa nachádza zárodočný epitel a pod ním je tenká väzivová vrstva.
V stavbe vaječníka rozlišujeme kôrovú a dreňovú časť. V kôre sú prítomné primárne ovariálne folikuly (=primárne vajíčkonosné telieska vaječníka; folliculi ovarici primari), ktoré postupne dozrievajú na sekundárne ovariálne folikuly (folliculi secundari ovarici). V oboch vaječníkoch je asi 300 - 400 primárnych folikulov. Z nich väčšina zaniká a niektoré sa menia na Graafove folikuly (folliculi ovarici vesiculosi), ktorých folikulárne bunky produkujú hormón estrogén. Primárne folikuly majú priemer 30 - 40 mikrometrov a tvoria ich drobné folikulárne bunky, medzi ktorými je nezrelá ženská pohlavná bunka - oocyt. Graafov folikul má veľkosť približne čerešne a výrazne vystupuje nad povrch ovaria. V čase ovulácie (vypudenia pohlavnej bunky) praskajú obaly folikulu a vystreknutou folikulárnou tekutinou je oocyt 1. radu vyplavený do pobrušnicovej dutiny. Je zachytený prstovými výbežkami vajíčkovodu a transportovaný smerom k maternici. Z prasknutého folikulu vzniká žlté teliesko (corpus luteum), ktoré pôsobí ako dočasná endokrinná žľaza produkujúca progesteron.
Dreňová časť vaječníka je tvorená väzivom a hladkými svalovými bunkami. Je bohato cievne zásobená. Zatiaľ nie sú zistené jej špecifické funkcie.
Vo vaječníku sa produkujú hormóny estrogény (estriol, estradiol, estrón).
Benito Mussolini
Benito Mussolini (* 29. júl 1883 Predappio, Romagna – † 28. apríl 1945, pri Miláne) bol vodca talianskeho fašizmu a v rokoch 19221943 fašistický diktátor v Taliansku.
Mladosť
Narodil sa v rodine kováča a učiteľky. Výchovy sa mu dostalo v saleziánskom kláštore, neskôr v učiteľskom inštitúte vo Forlì.
Vo veku 17 rokov, roku 1900, vstúpil do Talianskej socialistickej strany (PSI). Roku 1902 odišiel do Švajčiarska, aby unikol pred vojenskou službou. Pracoval tam ako pomocný stavebný robotník. Medzi talianskymi emigrantmi sa formovali aj jeho politické názory a viedol syndikalistickú propagandu (združovanie sa do odborových organizácií).
Keď ho doživotne vypovedali zo Švajčiarska, vrátil sa do Talianska, kde absolvoval základnú vojenskú službu. Potom vyučoval francúzštinu a neskôr bol novinárom. V rokoch 1909 – 1912 bol šéfredaktor socialistických novín La lotta di classe (Triedny boj), roku 1912 šéfredaktorom denníka socialistickej strany L'Avanti!.
Napísal knihu Giovanni Hus, Il veridico (slovensky Ján Hus, Hlásateľ pravdy), ktorá vyšla v roku 1913 vo vydavateľstve Podrecca a Galantara v Ríme. Bola súčasťou vydavateľskej série „Mučeníci slobodného myslenia“ s deklarovaným úmyslom vzbudiť v čitateľoch „nenávisť k akejkoľvek forme duchovnej a profánnej tyranie“. Slovo „Pravda“ (veridico), ktoré pridal ako synonymum k Husovi, potom používal vo svojom pseudonyme vero eretico (skutočný heretik alebo naozajstný kacír), ktorými podpisoval svoje články v tomto období. Kniha bola viacej publicistická ako odborná. (V roku 1921, keď sa stal poslancom knihu odsúdil a po prevzatí vlády fašistami a podpísaní konkordátu Talianska a Vatikánu v roku 1929, kniha zmizla z knižníc a kníhkupectiev a zároveň bola znovu vydaná v anglickom preklade John Hus, New York: Albert and Charles Boni, 1929).
Zo socialistickej strany a novín L'Avanti ho vylúčili, keď sa koncom roka 1914 stal prívržencom vstupu Talianska do prvej svetovej vojny. V novembri 1914 s peniazmi od francúzskej vlády založil nový denník Il Popolo d'Italia (Ľud Talianska).
Po vstupe Talianska do vojny išiel dobrovoľne bojovať. Roku 1917 bol však ranený a musel opustiť vojenskú službu.
Vzostup a fašistické Taliansko
Doma sa znova venoval politike. Už v novembri 1914 vstúpil do milánskej časti Fasci d'azione rivoluzionaria internazionalista (Zväzky revolučných internacionalistických akcií), čo boli syndikalistickí socialisti, ktorí boli za vstup Talianska do prvej svetovej vojny). Po vojne, vo februári 1919, Mussolini založil pod názvom Fasci di Combattimento (Bojové zväzky), prvé ozaj fašistické skupiny - predchodcu toho, čo dnes nazývame fašisti (z talianskeho fasci =zväzky). Z Fasci di Combattimento neskôr vznikla fašistická strana a Mussolini sa stal jej vodcom. Fašisti získavali podporu vďaka neutešenej situácii krajiny po prvej svetovej vojne (politický chaos, nezamestnanosť a pod.). Bojové družiny fašistov („zväzky“) organizovali aj krvavé útoky proti predstaviteľom demokratickej verejnosti. V takejto atmosfére teroru Mussolini čoskoro získal spojencov medzi podnikateľmi.
Nastalo obdobie perzekúcie všetkých demokratov v krajine, dobyvačná politika (útok na Korfu 1923, obsadenie Etiópie 1935, podpis paktu s Hitlerom proti Kominterne roku 1937, účasť na mníchovskej dohode roku 1938, podpis spojenectva s Hitlerom roku 1939, obsadenie Albánska roku 1939).
Druhá svetová vojna
náhľad|Benito Mussolini a Adolf Hitler na vojenskej prehliadke v obsadenej Juhoslávii Mussolini napokon zatiahol svoju krajinu do druhej svetovej vojny, keď roku 1940 vstúpil s Hitlerom do vojny proti Francúzsku a vypovedal vojnu Anglicku. V tom istom roku zaútočil Mussolini proti Grécku, ale neuspel, a Nemci museli Talianov roku 1941 v Grécku zachraňovať. Taliansko potom do roku 1943 (spolu s Nemeckom a Bulharskom) okupovali Grécko. Aj po prepadnutí Sovietskeho zväzu Taliani bojovali po boku Nemecka.
Mussoliniho pád a smrť
Mussoliniho nahradil Maresciallo d'Italia Gen. Pietro Badoglio, ktorý ihneď vyhlásil vo svojom slávnom prejave „La guerra continua a fianco dell'alleato germanico“ („Vojna pokračuje po boku nemeckého spojenca“), ale pritom v skutočnosti pracoval na dohode o kapitulácii, ktorú potom aj 8. septembra so spojencami podpísal.
12. septembra 1943 skupina hitlerovských výsadkárov na čele s Ottom Skorzenym uniesla Mussoliniho v spektakulárnej akcii z Gran Sasso. Akciu naplánoval generál Kurt Student. Mussolini potom v severnom Taliansku zriadil nemeckú bábkovú Taliansku socialistickú republiku (tzv. Republika Salò), pričom Mussolini býval v Gargnane. V tejto republike sa Mussolini vrátil ku svojim predošlým socialistickým a kolektivistickým názorom a nechal popraviť aj niektorých z fašistických vodcov, ktorí ho predtým „zradili“, vrátane Galeazza Ciana. V tomto období napísal aj svoje pamäte s názvom „Môj vzostup a pád“. náhľad|29. apríla 1945, mŕtve telá fašistov na Piazzale Loreto v Miláne. Zľava doprava: Bombacci, Mussolini, Petacci, Pavolini a Starace. 27. apríla 1945 popoludní pri dedine Dongo (jazero Como), tesne pred tým, ako spojenci dorazili do Milána, Mussoliniho spolu s vtedajšou partnerkou Clarettou Petacci chytili talianski partizáni, keď smeroval do Chiavenni, aby nastúpil do lietadla do Švajčiarska, kam chcel utiecť. O deň neskôr oboch popravili spolu s ich 16-členným sprievodom (väčšinou ministri a úradníci Talianskej socialistickej republiky). 29. apríla ich telá previezli do Milana a na námestí Piazzale Loreto nakoniec zavesili hlavami dole päť tiel na čerpaciu stanicu, kde do nich ľudia hádzali kamene.
Mussoliniho pochovali v neoznačenom hrobe na milánskom cintoríne. Jeho telo bolo z hrobu nakrátko ukradnuté, ale potom roku 1950 previezli jeho pozostatky do rodného Predappia. Je tam pochovaný v krypte (jediná posmrtná česť preukázaná Mussolinimu). Krypta je lemovaná mramorovými "zväzkami" – fasces cum securibes - symbolmi antickej Rímskej republiky a fašizmu a na hrobke je jeho veľká mramorová busta.
Varennes-sur-Loire
Varennes-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Váju
Váju je indický boh vetra; boh védskeho náboženstva (rgvédskeho panteónu).
Váju s malým v značí dych, vanutie, vietor.
Externé zdroje
FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Christiaan Eijkman
Životopis
Lekárstvo Eijkmana fascinovalo už od detstva a už v týchto rokoch bol rozhodnutý stať sa lekárom. Svoje predsavzatie zobral vážne a medicínu študoval na univerzite v Amsterdame. V rokoch 18891896 bol riaditeľom patologického laboratória v Batávii, dnešnej Djakarte. Od roku 1898 bol tridsať rokov profesorom hygieny a súdneho lekárstva na univerzite v Utrechte.
Skúmanie choroby beri-beri
Koncom 19. storočia sa na Blízkom východe rozšírila veľmi zákerná choroba zvaná beri-beri. Holandská vláda vymenovala osobitnú komisiu, ktorá mala za úlohu vyriešiť tento problém. V tejto komisii bol aj Christiaan Eijkman, ktorý bol v Batávii lekárom vo štátnej väznici. Jedného dňa, keď pozoroval sliepky, napadlo ho, či nie je nejaká súvislosť medzi kurou domácou a chorými, ktorí boli postihnutí chorobou beri-beri. Po dlhšom bádaní zistil, že medzi nimi úzka súvislosť je - spoločná strava. Sliepky boli kŕmené zvyškami väzenskej stravy. Okamžite sa informoval, aká je situácia v iných väzniciach a zistil, že niekde je chorých podstatne menej a niekde viac. Zistil totiž, že tam, kde sa varila výhradne lúpaná ryža, bolo chorých viac, a tam, kde šetrili a dávali väzňom nelúpanú ryžu, bola beri-beri skôr vzácnosťou.
Svoje výsledky uverejnil v roku 1897 v lekárskom časopise, ale aj napriek tomu, že tieto pozorovania prakticky znamenali vyriešenie problému choroby beri-beri, jeho správa nevyvolala veľkú pozornosť. Eijkman sa však nevzdával a pokračoval opäť vo svojich pokusoch na sliepkach. Sliepky rozdelil na dve skupiny: jednu kŕmil nelúpanou ryžou, druhú ryžou lúpanou a čoskoro zistil podľa svojho očakávania, že skupina kŕmená lúpanou ryžou prevažne ochorela a druhá skupina, kŕmená nelúpanou ryžou zostala zväčša zdravá. V tejto chvíli sa Eijkmanovi potvrdilo, že v šupke, ktorú obchodníci z ryže odstraňovali, aby mala väčší vzhľad aj väčšiu cenu, musia byť látky, ktorých nedostatok u výhradne ryžovej stravy spôsobuje aj ochorenie beri-beri. To znamená, že nielen že zistil hlavnú príčinu choroby beri-beri, ale tiež, že ako prvý fakticky objavil vitamíny.
Christiaan Eijkman však nedokázal aj napriek svojmu výskumu označiť látku, ktorá spôsobuje chorobu beri-beri. To sa podarilo vedcom až po jeho smrti, kedy poľský bádateľ Kazimierz Funk zopakoval Eijkmanove pokusy tentoraz na holuboch a dospel k záveru, že v šupke nelúpanej ryže sú naozaj látky, ktorých existenciu Eijkman predpovedal. Nazval ich vitamíny podľa latinského slova  vita  - život. V rovnakej dobe ako Funk, látky v šupkách ryže preskúmal aj Frederick Gowland Hopkins a položil základy vedy o vitamínoch.
1377 Roberbauxa
1377 Roberbauxa je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil L. Boyer 14. februára 1936.
Mělník
Mělník je okresné mesto v Stredočeskom kraji severne od Prahy. Leží na pravom brehu rieky Labe oproti ústiu Vltavy, historické centrum sa rozkladá na vyvýšenine obtekanej potokom Pšovkou.
Osobnosti mesta
thumb|Sútok Labe a Vltavy
Hypnológia
Hypnológia je veda, ktorá skúma spánok a hypnotizmus.
Majstrovstvá Oceánie v basketbale
Majstrovstvá Oceánie tiež slúžia ako kvalifikácia na majstrovstvá sveta či Letné olympijské hry. Zvyčajne sa jedná o zápasy medzi dvoma družstvami, Austráliou a Novým Zélandom.
Hypnotizmus
Hypnotizmus môže byť:
Pevný disk
thumb|Pevný disk
Pevný disk (skratka HDD z, iné angl. názvy: hard disk, historicky tiež Winchester) je elektromechanické zariadenie, ktoré sa používa na dlhodobé uchovávanie dát v počítačoch a iných zariadeniach.
Dáta sa na pevný disk zapisujú pomocou magnetického záznamu, čo má veľkú výhodu najmä v tom, že sú uložené natrvalo, teda až pokiaľ nie sú zmazané používateľom alebo prístrojom. Je to energeticky nezávislé pamäťové médium. Uložené údaje totiž uchováva aj po ukončení dodávky elektrickej energie.
Používa sa predovšetkým v počítačoch a iných digitálnych zariadeniach, napríklad v digitálnych fotoaparátoch alebo DVD rekordéroch alebo v prehrávačoch hudby.
Delenie pevných diskov
thumb|Porovnanie jednotlivých formátov pevných diskov - z ľavej strany: 5,25", 3,5", 2,5", PCMCIA-HDD náhľad|Vľavo novší 2,5-palcový (63,5 mm široký) HDD disk v porovnaní so starším 5,25-palcový HDD s plnou výškou 83 mm.  náhľad|Zľava doprava: 5,25 palcová disketová jednotka s plnou výškou. Vpravo: dve 5,25" diskové mechaniky s polovičnou výškou. Nad jednotkou CD-ROM s polovičnou výškou je 3,5 palcová disketová jednotka.
Podľa rozmeru
Pevné disky sa najprv do stolových počítačov montovali do rovnakých pozícií (anglicky disc / drive bay) ako diskety. Tieto mali rozmer / formát na konci svojho vývoja 5,25″ a 3,5″ (palcov). Formát udávaný v palcoch znamená teda rozmer šírky disku. Najstaršie disky mali tzv. plnú výšku (full high) 3 1⁄4 palca teda 83 mm. Novšie disky šírky 3,5″ mali polovičnú výšku – pozri obrázky. (Nové pevné disky rozmeru 2,5" a menším nemajú už s disketou nič spoločné.)
Fyzická stavba pevného disku
Obvyklé komponenty v pevnom disku:
Úložné platne, opis a výroba
thumb|Úložné platne a zapisovacia/čítacia hlavica po odstránení vonkajšieho krytu
Za najdôležitejšiu súčasť pevného disku môžeme považovať otočne uložené platne, dnes už takmer výlučne vyrábané z hliníkovej zliatiny. Platní môže byť v pevnom disku niekoľko, najčastejšie však výrobcovia používajú jednu až štyri úložné platne. V prípade diskov s extrémne veľkou kapacitou môže byť platní až 12. V zásade však platí, že čím má disk viac úložných platní, tým je hlučnejší, má väčšiu spotrebu elektrickej energie a vyvíja viac tepla. Preto sa výrobcovia snažia vyrábať kapacitne čo najväčšie pevné disky, avšak s čo najmenším počtom záznamových platní.
Z dôvodu zjednodušenia a automatizácie výrobných postupov sa môže stať, že výrobca „umelo“ zníži kapacitu pevného disku tak, že niektoré platne pevného disku sa nepoužívajú, aj napriek tomu, že sú v disku osadené.
Hliníkové úložné platne sa odlievajú v presných formách. Musia mať čo najnižšiu elektrickú vodivosť, aby sa zabránilo tvorbe vírivých prúdov, ktoré by mohli pevný disk poškodiť. Keďže hliníková zliatina, z ktorej sú platne vyrobené, nie je magnetická, musí sa na platne pevného disku naniesť tenká (cca 1 mikrometrová) magnetická vrstva oxidu železnatého a kobaltu. Táto vrstva obsahuje magnetické domény pre zápis dát. Do roku 2000 sa na výrobu úložných platní pevných diskov používalo aj sklo. Platne sú centricky nad sebou uložené na hriadeli motora.
Čítacie a zapisovacie hlavy
thumb|Detail zapisovacej/čítacej hlavice pevného disku
Hlavy slúžia na zápis a čítanie magnetickej informácie z povrchu platní. Počas práce pevného disku sa hlavy premiestňujú nad jednotlivými platňami a načítavajú z nich údaje, prípadne ich na platne zapisujú. Hlavy sa platní nedotýkajú, ale plávajú na tenkej vzduchovej vrstvičke nad ich povrchom. Vzdialenosť hláv a platní je veľmi malá (môžeme ju merať iba v nanometroch) a je daná hrúbkou vzduchového vankúša, ktorý sa vytvorí nad rýchle rotujúcimi platňami disku. Ak platne nerotujú, riadiaca jednotka disku automaticky uloží (odparkuje) čítacie hlavice do tzv. Docku alebo „odkladača“ mimo platne. Vzduch musí byť dokonale čistý a nesmie obsahovať žiadne znečisťujúce častice poškodzujúce jemný povrch platní, preto sa pevné disky montujú v miestnostiach s vysokou filtráciou vzduchu. Záznamové platne je potrebné chrániť aj pred náhodným dotykom s hlavami vyvolanými otrasmi a prudkým pohybom. Na platniach je vytvorená tzv. „parkovacia zóna“, kam sa čítacie a zapisovacie hlavy presunú ešte pred vypnutím pevného disku (t. j. hlavy sa „zaparkujú“). Na tomto mieste sa nenachádzajú žiadne dáta a hlavy sa tu môžu povrchu dotýkať. Po presunutí hláv do „parkovacej zóny“ sú hlavy v polohe zafixované malým permanentným magnetom, aby sa nemohli voľne pohybovať po platniach keď je pevný disk mimo prevádzky. V prenosných počítačoch, tzv. notebookoch, je technológia ochrany povrchu vylepšená senzorom zrýchlenia (akcelometer). Ak dôjde k výraznému zrýchleniu pohybu napr. hrozí pád prístroja, vyšle elektronika príkaz na zaparkovanie hláv. Pri bežných stolných počítačoch príkaz na zaparkovanie hláv pred vypnutím počítača vydáva operačný systém.
Obal disku
Nosnou časťou pevného disku je jeho obal. Obal slúži ako základňa pre jednotlivé komponenty disku, zároveň pre upevnenie disku do počítača. Je prachotesne uzavretý, nie je však vzduchotesný. Na obale pevného disku sa nachádza malý otvor s filtrom, ktorým sa dovnútra pevného disku dostáva vzduch, slúžiaci na vyrovnanie tlaku. V žiadnom prípade nesmie byť otvor s filtrom uzavretý, prípadne upchatý, pretože by došlo k nenávratnému poškodeniu zariadenia. Obal je obvykle masívny frézovaný dielec, vyrobený z hliníkovej zliatiny.
Rozhranie na prepojenie pevného disku s počítačom
Na prepojenie interného pevného disku s ostatnými počítačovými komponentmi sa momentálne používa najmä sériové rozhranie SATA, donedávna sa používal hlavne IDE ktoré sa tiež nazýva aj paralelným portom. Paralelný port môžeme rozdeliť na dva základné typy, a to: IDE, EIDE – používa sa najmä v stolných počítačoch; a paralelný port typu SCSI, ktorý nájdeme napríklad v serveroch alebo v počítačoch zapojených vo veľkých sieťach.
So zväčšujúcou sa prenosovou rýchlosťou pevných diskov sa však už objavili aj fyzikálne hranice tohto rozhrania. Cez paralelný port typu SCSI je totiž napr. možné previesť maximálne 320 MB dát za sekundu. Táto zdanlivo závratná rýchlosť však nemusí vždy postačovať a preto sa výrobcovia pevných diskov už niekoľko rokov usilujú priviesť používateľov počítačov k prechodu od paralelných rozhraní pevných diskov k sériovým rozhraniam. Najznámejším sériovým portom na pripojenie pevného disku je port Serial ATA. Na význame nadobúda toto sériové rozhranie najmä od roku 2002. Hlavnou výhodou tohto nového rozhrania oproti rozhraniam paralelným je možnosť väčšieho dátového prenosu a jednoduchšia kabeláž pevného disku. Keďže vývoj pokračuje aj v oblasti serverových pevných diskov, aj tu sa už v roku 2005 objavil potenciálny nástupca aktuálneho rozhrania SCSI. Nový port by sa mal volať Serial Attached SCSI (SAS) a jeho použitím je možné dosiahnuť dátový prenos až 600 MB/s. Na pripojenie externých pevných diskov sa najčastejšie používa port FireWire alebo USB.
Základné pojmy
Nosičom informácií na pevnom disku je magnetická vrstva úložnej platne. Táto magnetická vrstva je počas zápisu informácií postupne delená na jednotlivé cylindrické stopy. Jedna úložná platňa obsahuje zvyčajne niekoľko tisícok takýchto cylindrických stôp, ktoré bývajú vytvárané na oboch stranách úložnej platne. Všetky stopy vytvorené na jednotlivých úložných platniach disku sa súhrnne nazývajú ako cylinder. Každá stopa je rozdelená na mnoho malých logických jednotiek, ktoré sa nazývajú bloky. Jeden takýto blok je schopný poňať 512 bajtov informácií. Pre lepšiu kontrolu uložených dát je do každého bloku s uloženými dátami pridaná tzv. kontrolný súčet, pomocou ktorej dokáže elektronika zistiť, či sú dáta, ktoré sa budú načítavať identické s tými, ktoré boli zapísané na úložnú platňu pevného disku. Všetky bloky, ktoré majú na disku rovnaké koordináty umiestnenia, sa niekedy súhrnne nazývajú tiež ako sektor. Bohužiaľ sa význam pojmu sektor často v praxi mylne zamieňa s pojmom blok.
Moderné pevné disky ešte delia úložné platne do tzv. zón, pričom každá zóna obsahuje niekoľko cylindrických stôp. Každá zóna by mala mať rovnaký počet sektorov.
Fyzické a virtuálne členenie pevného disku
Pri moderných pevných diskoch je úplne bežné, že skutočné členenie na sektory, hlavičky a cylindre nie je navonok viditeľné a toto členenie „nevidí“ ani operačný systém počítača. Skutočné rozčlenenie tak „vidí“ a riadi iba riadiaca časť elektroniky disku (v angličtine sa táto časť nazýva aj „controller“). Elektronika disku vytvára a sprístupňuje pre operačný systém úplne iné, tzv. virtuálne členenie pevného disku. V tomto členení má každý pevný disk 255 virtuálnych hlavičiek (hoci fyzicky môže mať tých hlavičiek napr. len 5). Dôvodom tohto členenia je obmedzenie poruchovosti disku. Na každom pevnom disku totiž zvyčajne po nejakom čase vzniknú chybné bloky, do ktorých sa nedajú ukladať dáta. Ak by neexistovalo virtuálne členenie disku, operačný systém by vtedy diagnostikoval disk ako chybný a do určitých jeho oblastí by neukladal dáta, prípadne by dáta neukladal vôbec. Keďže však existuje virtuálne členenie disku, elektronika pevného disku môže tieto chybné fyzické oblasti jednoducho preskočiť a uložiť dáta do tzv. rezervnej oblasti disku bez toho, že by sa o tom dozvedel operačný systém, pretože jeho virtuálne členenie pevného disku sa týmto nenaruší. Vo virtuálnom členení pevného disku sa totiž nezaznamená žiadna chyba a pre operačný systém to vyzerá tak, akoby bol disk bezchybný.
Prekladanie (interleave)
Pri čítaní sa dáta zo sektoru musia odoslať cez radič a BIOS operačnému systému. Ten dáta spracuje a požiada o nové údaje. Operačný systém požiada BIOS a radič, ktorý načíta ďalšie údaje. Odoslanie údajov však trvá určitý čas, medzitým, čo radič dáta odosielal sa disk pootočil a radič musí počkať, kým prejde jedna otáčka platní disku, aby sa hlavy disku dostali na poslednú pozíciu. Takéto čakanie disk neúmerne spomaľuje, a preto sa dáta na platni disku neukladajú za sebou, ale sektory sú preskakované. Počas odosielania dát sa pod hlavou nachádzajú údaje, ktoré radič nepotrebuje, a v momente odoslania balíka dát prichádza pod hlavu sektor nasledujúci za už prečítaným. Hodnota prekladania súvisí s parametrami disku, z rýchlosťou čítania, otáčkami a rýchlosťou odosielania dát. Dnes sa častejšie kompenzuje tento čas bufferami, a inteligenciou disku (radič sa snaží predvídať, čo bude v nasledujúcom kroku čítané a preventívne to uloží do rýchlej vyrovnávacej pamäte).
Rezervná oblasť disku
Je to tá oblasť pevného disku, do ktorej je možné ukladať dáta v prípade, že na mieste, kde by mali byť normálne uložené, sa nachádza napr. chybný blok. Táto oblasť má zvyčajne veľkosť 10 – 20 % kapacity pevného disku. Rezervná oblasť je navonok pre užívateľa (operačný systém) neviditeľná. Na odkrytie tejto oblasti je potrebný špeciálny firmware pre kontrolér disku, ktorý však má k dispozícií iba výrobca disku. Ak by sa užívateľovi aj podarilo odkryť rezervnú oblasť pevného disku, rapídne by sa tým skrátila životnosť disku. V prípade poruchy by už totiž nebola k dispozícií žiadna rezervná oblasť na uloženie dát.
NGC 3777
NGC 3777 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Pevný disk
Funkcia ovládača pevného disku
Z pohľadu operačného systému sa dá každý pevný disk (vytvorením partícií) rozdeliť na viacero častí tak, že tieto jednotlivé časti potom v systéme vyzerajú akoby to boli ďalšie pripojené pevné disky. To, aby pevný disk rozdelený na viacero partícií vyzeral v systéme ako viac pevných diskov pripojených súčasne, zabezpečuje ovládač pevného disku, ktorý býva väčšinou priamo integrovaný v operačnom systéme.
Formátovanie, systém súborov
Každá partícia pevného disku musí byť pred použitím naformátovaná, čím sa vytvorí určitý systém súborov. Pri formátovaní sa zvyčajne zlúči niekoľko základných údajových blokov – sektorov do väčších celkov – clusterov – a cluster sa tak vlastne stane najmenšou logickou jednotkou pre dáta uložené na pevnom disku. Systém súborov zabezpečuje, aby sa dáta dali na pevný disk ukladať vo forme súborov. Pri ukladaní súborov sa hneď vytvára aj tzv. zoznam s obsahom (adresár), podľa ktorého je možné jednotlivé súbory kedykoľvek vyhľadať a hierarchicky ich zoradiť. Operačné systémy MS-DOS a Windows 9x používali systém súborov s názvom FAT (File Allocation Table – v preklade: Tabuľka alokácie/umiestnenia súborov), novšie systémy ako napr. Windows 2000, XP, Vista používajú súborový systém s názvom NTFS. Iné operačné systémy (napr. Unix a od neho odvodené) používajú iné súborové systémy, často optimalizované pre určitú úlohu (napr. databázového servera). Známy operačný systém Linux používa najčastejšie súborový systém ext2, ext3, ext4 alebo novší btrfs.
Technológia S.M.A.R.T.
Keďže údaje uložené na pevných diskoch majú zvyčajne svoju cenu, je veľmi dôležité, aby sme vedeli čo najpresnejšie kedy môže dôjsť k poruche pevného disku, prípadne k jeho totálnemu zlyhaniu. Na zistenie pravdepodobnosti takéhoto výpadku je tu technológia S.M.A.R.T., pomocou ktorej môžeme pomerne presne (alebo zväčša len s malou odchýlkou) určiť, kedy je dobré pevný disk vymeniť.
Operačný systém Microsoft Windows ani v najaktuálnejšej verzii natívne nepodporuje načítanie hodnôt zo S.M.A.R.T. diagnostiky a nedokáže ich ani vyhodnocovať. Preto sa momentálne na vyhodnocovanie týchto informácií používajú externé programy, ako napr.: HDD Health, HDD Life a iné. Často najspoľahlivejšími programami na vyhodnocovanie týchto hodnôt sú priamo programy od výrobcov pevných diskov. Medzi najznámejšie programy patrí napr. Maxtor Powermax, Seatools a iné...
Écly
Écly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Pevný disk
Technológia S.M.A.R.T.
Technicky patrí SMART k testom integrity.
Écly
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 194 obyvateľov (2009).
Konin
Konin je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat Konin v rovnomennej gmine.
Žije tu 80 195 obyvateľov (30. jún 2007).
Pevný disk
Externé pevné disky
Externé pevné disky sú zvyčajne dostupné ako zostavené integrované produkty, ale je možné ich zostaviť aj kombináciou externého krytu (s USB alebo iným rozhraním) so samostatne zakúpenou jednotkou. Sú k dispozícii vo veľkostiach 2,5 a 3,5 palca; 2,5-palcové varianty sa zvyčajne nazývajú prenosné externé disky, zatiaľ čo 3,5-palcové varianty sa označujú ako stolové externé disky. „Prenosné“ disky sú zabalené v menších a ľahších krytoch ako disky „pre stolné počítače“; „prenosné“ disky navyše využívajú energiu poskytovanú pripojením USB, zatiaľ čo „stolové“ disky vyžadujú externé napájacie káble.
Saint-Angel (Puy-de-Dôme)
Saint-Angel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nemecké mestské právo
Nemecké mestské právo bol súhrn mestských práv z raného a vrcholného stredoveku, založený na severonemeckom magdeburskom práve pochádzajúcom zo Saského zrkadla, alebo na juhonemeckom mestskom práve (tzv. norimberskom práve ) pochádzajúcom zo Švábskeho zrkadla. Najmä Magdeburské právo inšpirovalo vznik mestských privilégií nielen v Nemecku, ale aj v strednej a východnej Európe, vrátane územia dnešného Slovenska, od začiatku 13. storočia.
História
Najstaršie nemecké mestské právo, Justitia Civitatis Augustensis, udelil mestu Augsburg 21. júna 1156 cisár Fridrich Barbarossa.
Z rovnakého obdobia pochádza Soestské mestské právo (Jus Susatense), ktoré je zápisom zvykového práva mesta Soest z rokov 1144 až 1165. Právo prevzalo asi 65 miest v severonemeckej oblasti, ako Lübeck (1160), Korbach (1188), Rüthen (1200) alebo Rostock (1218) a stalo sa základom lübeckého alebo lippského mestskoprávneho okruhu.
Vývojom Soestského mestského práva pod rôznymi vplyvmi vzniklo v Lübecku osobité Lübecké mestské právo, kodifikované v roku 1294. Toto právo už predtým prevzali mnohé severoeurópske mestá, ako Hamburg (ca. 1190), Gdansk (1224), Kiel (1242), Krakov (1257), Velikij Novgorod alebo Riga.
Lippské mestské právo, odvodené od soestského používali mestá Lippstadt (1220–1222), Hamm (1225), Lemgo (1245), Detmold (1263) alebo Rheda (1355).
National League
National League (skr. NL) je najvyššia švajčiarska národná hokejová liga. Bola založená v roku 1916. V roku 1999 sa zmenila na profesionálnu uzavretú súťaž. Pred sezónou 2007/08 zmenila liga názov z Nationalliga A na súčasný National League A.
Formát
V lige hrá 12 klubov. Osem najlepších celkov zo základnej časti postúpi do play-off. V play-off sa hrajú série na štyri víťazné zápasy. Zvyšné štyri celky hrajú súťaž o udržanie, tzv. play-out. Porazený z finále play-outu bude hrať sériu na štyri víťazné zápasy s víťazom National League B. Víťaz série bude v nadchádzajúcom ročníku hrať National League A.
Duke Nukem II
Duke Nukem je akčná počítačová hra pre PC vydaná firmou Apogee Software. Hra bola vydaná 3. decembra roku 1993. Hra je delená na štyri epizódy, pričom prvá epizóda bola tiež šírená formou shareware. Titul nepredstavoval príbehového nasledovníka prvej hry Duke Nukem I, išlo iba o druhú hru v poradí zo série Duke Nukem.
Individuálne
Individuálne alebo jednotlivé je prináležiace jednému oddelenému od ostatných, od celku. Je to opak všeobecného.
Černík
Podľa V. Černíka je jednotlivé to, čo je kvalitatívne a počtom jedno.
Aristoteles
Podľa Aristotela je jednotlivé to, čo je počtom jedno.
Európska filozofia
Individuálne je podľa európskej filozofie poznateľné len do tej miery, do akej sa nám podarí pochopiť ho ako určitý priesečník všeobecného a zvláštneho. V európskej filozofickej tradícii sa v podstate pochybuje o možnosti poznať individuálne.
Rigvéda
náhľad|Rigvéda
Rigvéda (iné názvy: Rgvéda, R(i)gvéd, R(i)gvédah; sanskritský kmeň: ऋग्वेद - rgvéda/iný prepis rigvéda, sanskritský nominatív: r(i)gvédah, hindská výslovnosť: r(i)gvéd; význam: vedenie o veršoch) je najstaršia a najdôležitejšia skupina textov tvoriacich védy, ktorá pozostáva zo zbierky hymnov vznikajúcej pomerne dlhú dobu a redigovanej pravdepodobne v 12. storočí pred Kr. Rigvéda obsahuje viac než 10 000 veršov usporiadaných do 1 028 hymnov a hádankových piesní v desiatich piesňových cykloch (mandaly). Základ védskeho náboženstva.
Wilhelm Nestle
Wilhelm Albrecht Nestle (výslovnosť priezviska IPA: [ˈnɛstlə]; * 16. apríl 1865, Stuttgart, Nemecké cisárstvo† 18. apríl 1957, Stuttgart, Západné Nemecko) bol nemecký klasický filológ a historik filozofie. Venoval sa najmä starogréckej literatúre, vrátane diel starogréckych filozofov.
Kórnik
Kórnik je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat poznański v rovnomennej gmine.
Žije tu 7 086 obyvateľov (30.6.2007).
Varrains
Varrains je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3778
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Váhy (prístroj)
náhľad|Rovnoramenná páková váha (jazýčkova váha, 19. storočie)
Fyzikálny základ váženia
Vážením rozumieme obvykle porovnávanie tiaže telies (nemožno redukovať na gravitačnú silu - tiažové pole je totiž v sústavách spojených s povrchom Zeme superpozíciou gravitačnej sily a zotrvačnej odstredivej sily, spôsobené zemskou rotáciou) za účelom stanovenia hmotnosti. Tiažová sila je v danom mieste daná podľa 2. Newtonovho zákona súčinom hmotnosti a lokálne konštantného miestneho tiažového zrýchlenia. Rovnosť tiaže (pôsobiacej na záves váh) znamená teda aj rovnosť tiažovej sily (ktorou pôsobí tiažové pole na vážené telesá) a teda aj rovnosť ich hmotností. Účelom váženia je teda nájsť také závažie známej hmotnosti, ktoré bude mať rovnaký silový účinok na váhy ako skúmané teleso.
Pokiaľ je teda tiažové pôsobenie na dve telesá v danom mieste na povrchu Zeme rovnaké, hovoríme v bežnom živote, že majú rovnakú váhu a obvykle tým rozumieme, že majú rovnakú hmotnosť.
Pri veľmi presných váženiach sa však musí brať ohľad na ďalšie silové pôsobenia, ktoré sa nepodarilo odtieniť, napr. na vplyv aerostatického vztlaku - vztlaková sila podľa Archimedovho zákona pôsobí proti tiaži a znižuje tak silové pôsobenie na záves váh (redukcia na váženie vo vákuu). V prípade, že je namiesto závažia použité iné vyvažovacie silové pôsobenie, je nutné započítať aj premenlivosť lokálnej hodnoty tiažového zrýchlenia.
Typy váh
náhľad|Kuchynské váhy (Francúzsko, 19. stor.) Podľa konštrukcie a použitých fyzikálnych metód porovnávania sily F delíme váhy na radu typov, hlavne na:
Rovnoramenné váhy
náhľad|Súbor kuchynských závaží Rovnoramenné váhy pracujú na princípe dvojramennej páky (vahadla) s rovnako dlhými ramenami. Na konci ramien bývajú zavesené misky, jedna na vážený predmet a druhá na závažie. Uprostred páky býva umiestnený jazýček, ktorý umožňuje presne odčítať, kedy sú obe strany v rovnováhe. Rovnoramenné pákové váhy sa líšia podľa toho, pre aký rozsah hmotností sú určené („váživosť“), aká sa vyžaduje citlivosť, presnosť a podobne. Rozlišujeme váhy analytické, lekárnické, kuchynské atď. náhľad|vľavo|Súbor závaží (Mezopotámia) ([[Hematit, okolo 1700 pred Kr.)]] Presnosť aj citlivosť váh vyžaduje, aby sa páka pohybovala pokiaľ možno bez trenia, preto býva uložená na ostriach, niekedy dokonca achátových a podobne. Citlivé váhy majú aretačné zariadenie, ktoré dovoľuje páku zdvihnúť z ostrí a znehybniť. Náročnejšie váženia sa robia v uzavretej skrinke, aby sa vylúčil vplyv prúdov vzduchu. Rovnoramenné pákové váhy sú jednoduché a pri dobre vyriešenom zavesení páky veľmi citlivé; nevýhodou je citlivosť na otrasy a potreba súboru závaží. náhľad|Sv. Michael váži duše (Dosková maľba. Soriguerola, Španielsko 13. stor.) Rovnoramenné váhy patria k najstarším a už z predhistorických čias sú známe napríklad veľmi jemné váhy na drahokamy. Rovnoramenné váhy sú tiež symbolom spravodlivosti a už na staroegyptských reliéfoch sa vyskytuje motív váženia duší po smrti, veľmi rozšírený vo vrcholnom stredoveku v Európe. Na susednom obrázku archanjel Michal váži duše, ktoré mu druhý anjel podáva, a bráni ich proti diablom.
Fyzikálne odvodenie
Pre rovnováhu na páke platí vzťah
Pretože v prípadě rovnoramenných váh sa l1 rovná l2, posledná rovnosť sa dá upraviť na
Rovnoramenné váhy sú teda v rovnováhe práve vtedy, keď závažie aj vážené teleso majú rovnaké hmotnosti.
Indivíduum
Indivíduum je objekt alebo subjekt, vyčlenený z určitého druhu, rodu, triedy, množiny objektov alebo subjektov. Napr. ľudské indivíduum.
Váhy (prístroj)
Nerovnoramenné váhy
a váha bude v rovnováhe, keď bude hmotnosť závažia rovná jednej desatine hmotnosti váženého predmetu. Tak sú konštruované takzvané decimálky, váhy na objemný tovar napríklad v mechoch (obilie, zemiaky, uhlie atď.). Výhoda je v tom, že závažie nemusí byť tak ťažké a veľké. U decimálky je okrem toho „miska“ na tovar umiestená nízko, aby sa na ňu tovar ľahko nakladal. Dlhšie rameno páky je rozdelené na časť, ktorá je pod plošinou na tovar, a s vlastným vahadlom (B) je spojená zvislým tiahlom (F). Miesto jazýčku sa k indikácii používajú dva zobáčiky, ktoré sa v rovnováhe ocitnú proti sebe.
Na podobnom princípe avšak s väčším pomerom dĺžky ramien páky pracovali aj najstaršie typy tzv. mostových váh pre váženie povozov s nákladom a železničných vagónov, ktoré môžeme ešte dnes vidieť opustené na malých staniciach.
Écordal
Écordal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod