cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M (trieda lodí – Nemecko)
Vzor 1943
Aj cez primárne určenie plavidiel ako mínoloviek boli pridané dva vrhače torpéd, a mínonosky vz.43 boli používané na boj s ponorkami. Podobne ako vz.40, boli vybavené parnými kotlami na uhlie, čím vzhľadom na nedostatok ropných produktov mohli ľahšie operovať v záverečných fázach II. sv. vojny.
V lodeniciach sa začala kompletizácia 160 jednotiek, no do konca vojny bolo skompletizovaných len 17 kusov. Všetky boli po vojne prevedené do spojeneckých loďstiev, kde boli používané do konca 60. rokov 20. storočia.
Sendets (Pyrénées-Atlantiques)
Sendets je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Július Geduly
Július Geduly (* 26. marec 1852, Banská Bystrica - † 30. marec 1933, Budapešť) bol stavebný inžinier.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Bratislave a na Vysokej škole technickej vo Viedni. Od 1875 pracovník a vedúci stavebných odd. Považskej železnice, Brasóvskej železnice, od 1885 pracovník Min. dopravy a verejných prác v Budapešti, od 1896 zástupca, 1902 riaditeľ uh. št. železníc. Od 1915 na dôchodku, riaditeľ Múzea dopravy. Zúčastnil sa na rekonštrukcii budapeštianskeho železničného uzla, prispieval do odborných časopisov. Od 1903 predseda Spolku uh. inžinierov a architektov, 1909 povýšený do šľachtického stavu.
Bar-sur-Aube (obec)
Bar-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bytča
Bytča je okresné mesto na severozápade Slovenska, v Žilinskom kraji.
Polohopis
Leží prevažne na pravom brehu Váhu, v Bytčianskej kotline. Zo severozápadu mesto ohraničujú Javorníky a z juhovýchodu Súľovské vrchy. Stredom námestia preteká potok Petrovička s miernym výskytom rýb (kapre).
Dejiny
Bytča bola vždy významným sídlom na Váhu. Prvá písomná zmienka je z roku 1234.
V Bytči pôsobili v stredoveku viaceré šľachtické rodiny, od Turzovcov, cez Esterháziovcov, po posledných priemysleníkov Popperovcov. V meste pôsobila a besnila Alžbeta Bátoriová.
V Bytči sa 13. Októbra 1887 narodil prvý prezident Slovenskej republiky dr. Jozef Tiso.
V novodobom politickom zriadení má mesto pričlenených viacero obcí, dnes mestských častí. Niektoré sa osamostatnili (obec Hlboké nad Váhom, 1998). V roku 1996 sa mesto stalo okresom. V roku 2007 bola Bytča pripojená na diaľnicu D1.
Politika
Mestské zastupiteľstvo sa skladá zo 17 poslancov - 8 nezávislých, 4 za SMER – SD a KDH a jedného za SDKÚ - DS. Primátorom je od roku 2010 Miroslav Minárčik (SMER).
Erb mesta
náhľad|Erb Mestský erb tvorí na zelenom štíte strieborný zámok na modrej rieke, na priečelí zámku je zelený terč, v ktorom je strieborná hlava Sv. Jozefa so zlatou gloriolou okolo hlavy a so zlatou hornou polovicou píly, po stranách tváre sú zlaté písmená S J, v horných rohoch štítu je zlatý polmesiac a hviezda.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov : 11296 (2016)
Pamiatky
Centrum Bytče sa vyznačuje zachovaným historickým jadrom formovaným okolo štvorcového námestia s farským kostolom na jednej strane a areálom kaštieľa na ulici Sidónie Sakalovej. Tento priestor bol preto vyhlásený za mestskú pamiatkovú zónu v roku 1991.
Hospodárstvo
V Bytči dominuje najmä strojársky priemysel (výroba ložísk, kovových konštrukcií, strojov). Významné zastúpenie má aj drevospracujúci a pekárenský priemysel. Dôležitými zamestnávateľmi sú aj supermarkety Billa, Lidl a COOP Jednota.
Významné firmy:
Školstvo
V meste sa nachádza 5 materských škôl, z toho dve sú priamo v meste a ostatné sú v mestských častiach. Pôsobia tu aj súkromné subjekty, s menším počtom žiakom. Základné vzdelávanie poskytujú tieto subjekty (podľa abecedy):
Na Štefánikovej ulici sídli štátne gymnázium. Súkromná stredná škola (2021 bez žiakov) sa nachádza na ulici Sidónie Sakalovej.
Na ulici Zámok aj Základná umelecká škola Bytča.
Chromizmus
Chromizmus je proces, pri ktorom dochádza k reverzibilnej alebo ireverzibilnej zmene farby chemických látok. Túto zmenu môže indukovať rôzny stimul a nastáva medzi dvomi formami tej istej látky. Tieto formy sa líšia nielen farbou, absorpčnými spektrami, ale taktiež aj ďalšími vlastnosťami, ktoré sa týmto stimulom dajú prepínať a regulovať.
Bytča
Cestná doprava
Najdôležitejším dopravným koridorom je diaľnica D1, ktorá vedie po ľavom brehu Váhu a dá sa z nej zísť križovatkou Bytča. Mestom ďalej prechádzajú cesty I. triedy I/10 (súčasť európskej cesty 442) do Makova a I/61 z Trenčína do Žiliny. Okrem toho vedie cez mesto ešte cesta II/507 zo Žiliny do Považskej Bystrice.
Železničná doprava
Mesto leží na trati 120 Bratislava - Žilina, ktorá bola do Bytče dovedená v roku 1883. Stanica sa nachádza dosť ďaleko od centra mesta, v mestskej časti Hrabové na ľavom brehu Váhu. V rámci projektu modernizácie úseku Považská Teplá - Žilina bola stanica v rokoch 2014-2015 rekonštruovaná. Zastavujú tu osobné vlaky a regionálne expresy z Trenčína do Košíc.
Chromizmus
Chromizmus sa dá bližšie klasifikovať a pomenovať podľa konkrétneho stimulu, ktorý zapríčiňuje zmenu farby. Podľa toho sa rozlišuje:
Bytča
Autobusová doprava
V Bytči sa nachádza autobusová stanica, z ktorej jazdia autobusy do okolitých obcí. Stanica bola výrazne zmenšená a zmenená jej orientácia, pretože ustúpila komerčnému supermaketu s parkoviskom. Autobusy prevádzkuje SAD Žilina. Mestská hromadnú dopravu sa pokúsilo mesto zriaďovať krátkodobo, zväčša ako dopravu k zdravotnému zariadeniu, no táto služba bola zrušená.
Šport
Bytča má futbalový klub MFK Bytča, ktorý hrá piatu najvyššiu súťaž na Slovensku. Vznikol v roku 2017 po tom, ako predchádzajúci klub FO Kinex Bytča skrachoval.
Cenné úspechy však dosahuje mesto najmä v mládežníckej ženskej hádzanej. V sezóny 1985/86 sa staršie dorastenky Bytče stali federálnymi majsterkami ČSSR. Súčasná mladá generácia v posledných rokoch na tento úspech úspešne nadviazala. Mládežnícke celky MHK Bytča získali v rokoch 2007 – 2010 štyri tituly majsteriek Slovenska. Dvakrát mladšie dorastenky (2008 a 2009), raz staršie žiačky (2007) a najčerstvejší titul z roku 2010 zaknihovali staršie dorastenky. Medzi veľké talenty ženskej hádzanej na Slovensku patria aj hráčky z Bytče, predovšetkým brankárky Adriana Baginová a Lenka Janešíková, spojky Iveta Mičiníková, Eva Minarčíková, Alica Kostelná, Nikola Ďuriníková a krídla Darina Šichmanová, Martina Vaninová
2056 Nancy
2056 Nancy je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil J. Helffrich 15. októbra 1909.
Bezděkov (okres Rokycany)
Bezděkov je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 125 obyvateľov, z toho 58 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 41,2 roka, ženy 40,0 roka).
Stoická logika
Stoická logika je súčasť učenia stoicizmu zahrňujúca teóriu poznania, gramatiku, poetiku a teóriu hudby.
Letisko Olbia-Costa Smeralda
Letisko Olbia-Costa Smeralda (IATA: OLB, ICAO: LIEO) je medzinárodné letisko nachádzajúce sa pri meste Olbia, na talianskom ostrove Sardínia. Po letisku v Cagliari je to druhé najvýznamnejšie letisko na ostrove.
Cupressus chengiana
Cupressus chengiana (lat. Cupressus chengiana) je menší až stredne veľký vždyzelený ihličnan z čeľade cyprusovité, s pôvodným výskytom len v Číne.
Vedecký komunizmus
Vedecký komunizmus je súčasť marxizmu-leninizmu, obsahujúca učenie o triednom boji proletariátu za nastolenie komunistickej spoločnosti, o stratégii a taktike tohto boja.
Třeboňský oltár
Třeboňský oltár je jedným z najvýznamnejších diel európskej gotickej doskovej maľby. Z rozmerného oltárneho retáblu, vytvoreného okolo roku 1380 anonymným gotickým maliarom, zvaným Majster Třeboňského oltára, sa zachovali tri obojstranne maľované krídla. Oltár je jedným z diel, ktoré stoja pri vzniku krásneho slohu a ovplyvnili vývoj umenia v širokom európskom kontexte. Bol pôvodne určený pre augustiniánsky kostol sv. Egídia v Třeboni a teraz je súčasťou zbierky vystavenej v stálej expozícii starého umenia Národnej galérie v Prahe.
Braux-Sainte-Cohière
Braux-Sainte-Cohière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Třeboňský oltár
Rekonštrukcia
thumb|left|Treboňský oltár, rekonštrukcia vzhľadu Tri zachované krídla mohli tvoriť súčasť rozmerného oltára s centrálnou scénou Ukrižovanie. Na chýbajúcom štvrtom krídle bola pravdepodobne scéna nasledujúca po Kristovom zmŕtvychvstaní, napr. Noli me tangere (oltár bol zasvätený sv. Márii Magdaléne). Rekonštrukciou usporiadania dosiek sa zaoberal rad bádateľov a boli navrhnuté varianty s centrálnym obrazom Ukrižovania, podobným menším dielom z okruhu dielne (Ukrižovanie zo sv. Barbory , Ukrižovanie z Vyššieho Brodu ), so sochárskou výzdobou, alebo variant s dvoma obrazmi, ako u neskoršieho Rajhradského oltára (Ukrižovanie a Nesenie kríža) a oltára z Graudenz. Pôvodná oltárna skriňa mohla byť vysoká cez, s dvojicami krídiel nad sebou. Otvorený oltár s pašijovými scénami, ktoré zjednocovalo červené pozadie, vyzýval k individuálnej meditácii. Zadná strana krídel s obrazmi svätíc a svätcov, viditeľná pri zatvorení oltára, súvisí zrejme so zasvätením kostola a jeho kaplniek, patrónmi poriadku a svätými ostatkami uchovávanými v kostole.
Braux-Sainte-Cohière
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Třeboňský oltár
Materiál a technika
Kvalita maľby třeboňského oltára predstavuje technický vrchol európskej maľby konca 14. storočia, bez súmeriteľných analógií. Materiál, maliarska technika i veľkosť dosiek (výška, šírka ) sú u všetkých zachovaných obrazov zhodné. Dosky sú zložené zo smrekových dosiek spojených kolíkmi a obojstranne potiahnuté plátnom. Podklad tvorí základná vrstva z hrubozrnejšej kremičitej hlinky a ďalšia vrstva z jemnej kriedy. Prípravná kresba je vykonaná štetcom a železitou červenou hlinkou, ryté línie vyznačujú len architektonické prvky. Zlatenie je vykonané bez polimentu, za použitia olejnatého spojivá. Všetky pozlátené plochy majú zhodný typ puncovania. Oproti staršej doskovej maľbe maliar použil podmaľby olovenou belobou iba lokálne a modeloval portréty aj drapérie postupným nanášaním polopriesvitných lazúrnych vrstiev vaječnej tempery. Ako spojivo pigmentov bol použitý tiež ľanový olej.
Predná strana
Kompozícii dominuje výrazná diagonála skalísk, ktorá centrálnu figúru Krista oddeľuje od dvoch sprievodných scén – spiacich apoštolov v popredí a Judáša privádzajúceho vojakov v pozadí. Modliaci sa Kristus má kropaje krvavého potu (evanjelium sv. Lukáša) a anjel mu predkladá kalich horkosti. Kristova postava sa veľkosťou vymyká obrazovému priestoru a nepodlieha rovnakému poriadku ako ostatné. Je odetá do hnedavého rúcha kajúcnika a modelácia svetlom a šerosvitnou maľbou potláča jej hmotu. Krajina v hieratickej perspektíve sústrednou postavou Krista je iba sprievodnou súčasťou kompozície, ale oproti starším, schematicky znázorneným kryštalickým skaliskám (Vyšebrodský cyklus), sa viac blíži realite. Veľká starostlivosť je venovaná modelácii terénu a zdrobneným detailom. Krista, ktorý je znázornený ako takmer nehmotná postava zahalená do priehľadnej látky, ukladajú do hrobu Josef Arimatijský s Nikodémom. Panna Mária, ktorú podopiera sv. Jan, má podobu mladej ženy. Jej krvou postriekaná rúško pripomína Kristovo utrpenie na kríži. Vľavo stojaca žena je Mária Magdaléna a za ňou Marie Kleopasova (evanjelium Sv. Matúša a Marka), matka sv. Jakuba mladšieho, ktorá sa obracia ku sv. Jánovi. Všetky postavy prežívajú smútok individuálne. Toto poňatie korešponduje s dobou konca 14. storočia a augustínskym hnutím Devotio moderna, ktoré nabáda veriacich k osobnej zbožnosti. Sarkofág spolu so skaliskami a skalnou priervou tvoria výraznú diagonálu, ktorá prehlbuje priestor. Starostlivo sú vykonané detaily v krajine a tiež iluzívna maľba mramorového sarkofágu. Kristus v sláve ako Vykupiteľ a levitujúce božské zjavenie je zbavený akejkoľvek telesnej a pozemskej tiaže. Je nehybný a existuje mimo pozemský čas, ale za ním vrhnutý tieň pripomína jeho ľudský pôvod. Veľkonočný zázrak Vzkriesenia symbolizujú aj neporušené pečate na sarkofágu a veriacim ho sprítomňujú užasnuté tváre náhle prebudených stráží. Ikonografická schéma Zmŕtvychvstania so zavretým a zapečateným náhrobkom má literárny pôvod. Dôležitým a vplyvným sa stalo najmä v spracovaní Augustínovom. Toto konkrétne spracovanie môže tiež odkazovať k jednej z veľkonočných kázni Konráda Waldhauser.
Diagonála je v tejto kompozícii potlačená, aby viac zdôraznila vertikálnu postavu Krista. Žiarivé farby s dominujúcou červeňou rúcha a svetlo, ktoré Kristus vyžaruje, kontrastujú so šerým pozadím krajiny, ktorá je prostredím, v ktorom sa pohybujú svetské postavy. Červená farba má symbolický význam ako farba eucharistická aj ako farba víťazná na Kristovej zástave.
Zadná strana dosiek
Pôvodné usporiadanie zrejme rešpektovalo nebeskú hierarchiu (podľa Pseudo-Dionýza): apoštoli, svätci (Vyznávači), svätice. Na 4. stratenom krídle mohli byť postavy sv. mučeníkov (napr. sv. Štefan, sv. Callixtus, sv. Vavrinec). Maliar znázornil výrazné typy ušľachtilých, vážnych a do seba sústredených tvárí a bohatý šat zrastený do zložitých záhybov. Tváre svätcov majú individuálnu podobu a je znázornený aj ich psychický stav "vznešeného zduchovnenia". Svojim portrétnym charakterom aj časovo sú tváre svätcov blízke Parlerovým bustám v triforiu svätovítskej katedrály. Štylizácia drapérii je plastická, ale už sa nedrží funkčnej súvislosti s telom. Farebnosť je skôr symbolická, bez veľkých kontrastov. Predznamenáva tak počiatok krásneho slohu, ktorý je syntézou presného pozorovania a voľnej fantázie, individuálnej charakterizácie a všeobecného idealizovaného typu.
Svätice sú vyobrazené pod architektonickým baldachýnom ozdobeným reliéfom. Samotné postavy nie sú pevne ukotvené na zemi a ich šaty nekopírujú postavu, ale sú voľnou hrou záhybov. Tváre svätíc predstavujú dobový ideál ženskej krásy a sú fyziognomicky rozlíšené. Mária Magdaléna, ktorej bol oltár zasvätený, zaujíma čestné miesto uprostred.
Svätému Egídiovi bol zasvätený třeboňský kostol, sv. Augustín a sv. Hieronym (prekladateľ Svätého písma) boli uctievaní ako cirkevní otcovia a patróni augustiniánov kanonikov.
Traja z dvanástich Kristových apoštolov. Sviatok Sv. Jakuba, ktorému je prisudzované videnie Vzkrieseného, sa oslavuje spoločne so sviatkom sv. Filipa. Sv. Bartolomej bol priateľom sv. Filipa a stal sa apoštolom po stretnutí so vzkrieseným Kristom. Dôvodom pre výber týchto svätcov mohli byť pozostatky, uctievané v kostole sv. Egídia v Třeboni.
Maliarsky štýl
Majster třeboňského oltára nadväzuje na staršiu českú doskovú maľbu Majstra Theodorika zo 60. a 70. rokov a tiež na nástenné maľby hradu Karlštejn, najmä na cyklus Apokalypsy v kaplnke Panny Márie. Je možné, že anonymný Majster třeboňského oltára spočiatku pracoval v dielni Majstra Theodorika a zrejme tu spoznal aj franko-flámske umenie prostredníctvom Mikuláša Wurmsera zo Štrasburgu. Jeho hlavným vyjadrovacím prostriedkom sa stala farba, ktorá prevažuje nad kresbou. Prehlbovanie farebného tónu dosahuje postupným kladením lazúrnych vrstiev.
Maliar opustil lineárny kresbový štýl a užíva mäkké farebné valéry a šerosvitnú maľbu, v ktorej rozptýlené svetlo, dopadajúce odniekiaľ zhora, zjednocuje obraz a pôsobí skôr ako princíp ako prírodný fenomén. Užitím šerosvitu dosahuje potlačenie obrysovej línie, odhmotnenie figúry Krista a jej odpútanie od priestoru obrazu. Vo Zmŕtvychvstaní ako jeden z prvých maliarov znázornil vrhnutý tieň. Záujem o detaily a prvky odpozorované zo skutočnosti je typický pre franko-flámske umenie, rovnako ako symbolické červené pozadie so zlatými hviezdami nahrádzajúce nočnú oblohu v pašiovom cykle. Mäkká a plastická krajina sa blíži realite, ale tvorí len sprievodnú scénu a je výrazom transcendentného idealizmu – ilustrácií modlitby smerujúcej k nebu. Vlastným cieľom umelca je emocionálny účinok obrazu, citový výklad náboženských tém a hlboký vlastný prežitok, úsilie o krajné zušľachtenie ľudského zjavu. Svojim celkovým zjemnením, prekonaním lokálnej farebnosti a priblížením obrazu konkrétnej optickej skúsenosti stojí toto dielo na začiatku internacionálnej gotiky a jej českej varianty – krásneho slohu.
Dielo Majstra třeboňského oltára vyznačujú estetizujúce tendencie charakteristické pre časť tvorby 70. a 80. rokov (Henrich IV. Parler, nástenné maľby), harmónia proporcií tvarov, vzťahov a farieb, vyšší stupeň idealizácie. Podľa augustiniánskej teocentrickej estetiky je telesná krása púhym odleskom krásy najvyššej, podlieha času a zmenám, zatiaľ čo skutočná krása je absolútna, a mimo čas (Rozhovory duše s Bohom, kap. V.). Augustín zblížil či prakticky stotožnil poňatie výtvarného umenia s poňatím krásy, a poslanie a funkciu umenia videl v tvorbe krásy v tomto zmysle. Augustiniánsky poriadok sa stal nositeľom tzv. devotio moderna, smeru spájajúceho hlbšiu osobnú zbožnosť s augustiniánstvom a raným humanizmom, a kladúceho značný dôraz tiež na hodnoty estetické. Vrcholná krása tvárí svätíc a Madona krásneho slohu je krásou mimo pozemský priestor a čas. Treboňský majster využil výrazové zhodnotenie výtvarnej konvencie, ktoré je charakteristické pre obdobie slohového zlomu.
Kompozícia všetkých dosiek pašijového cyklu je založená na výraznej diagonále smerujúcej k centrálnej časti oltára. Prehĺbený priestor nie je budovaný podľa optických zákonov, ale dojem hĺbky vyvolávajú diagonálne vložené hmoty skalísk alebo sarkofágu. Ústrednou postavou kompozície je vždy Kristus, ktorý sa zároveň vymyká typike ostatných figúr, rozdelených na škaredé a realistické tváre vojakov a krásne a zjemnené tváre svätých alebo Panny Márie.
Diela Majstra třeboňského oltára
Všetky diela majú zhodný materiál dosiek, poťah, podklad, podkresbu, poliment, maliarsku techniku a vrstvenie farieb, pri zlátených častiach identické puncovanie.
Bar-sur-Seine (obec)
Bar-sur-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 3303 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2057 Rosemary
2057 Rosemary je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil K. Reinmuth 7. septembra 1934.
Matthew Pearl
Matthew Pearl (* 1975, New York) je americký spisovateľ.
Narodil sa v New Yorku, ale detstvo strávil na Floride. V roku 1997 ukončil s vyznamenaním štúdium americkej literatúry a angličtiny na Harvardovej univerzite a v roku 2000 na univerzite v Yale štúdium práva. Žije v Cambridgei v štáte Massachusetts.
V roku 1998 dostal za svoju bádateľskú činnosť Danteho cenu Americkej Danteho spoločnosti (nový názov pre Danteho klub. Prvý vznikol v 19. storočí, v súčasnosti sa tieto spoločnosti zameriavajú na podporu vedcov vo výskumoch, ktoré sa špecializujú na Danteho dielo).
Jeho literárna prvotina Danteho klub, ktorú napísal ako dvadsaťosemročný, vyšla v 36 krajinách, stala sa bestsellerom, a v súčasnej dobe sa pripravuje jej filmové spracovanie.
Phil Ivey
Phil Ivey (* 1. február 1976, Riverside, Kalifornia, USA) je americký profesionálny hráč pokru, ktorý je v súčasnosti považovaný za jedného z najlepších hráčov pokru. Má prezývku „Tiger Woods of Poker“ (Tiger Woods pokru).
Pokrová kariéra
S pokrom začínal v Atlantic City, kde hrával pod prezývkou "No Home Jerome" ešte ako neplnoletý. Aj keď sa v súčasnosti skôr zameriava na cash games ako na turnaje, v roku 2002 dosiahol veľký úspech, keď získal tri náramky z turnajov World Series of Poker, čím vyrovanal rekord Phila Hellmutha a Teda Forresta za najviac víťazstiev za rok. V súčasnosti je držiteľom ôsmich náramkov víťaza z WSOP.
K roku 2008 jeho celkové príjmy z pokru prevýšili sumu 9,6 miliónov dolárov.
Hrádek (okres Rokycany)
Hrádek je mesto v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 889 obyvateľov, z toho 1 454 mužov a 1 435 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,0 roka (muži 40,9 roka, ženy 43,1 roka).
O 28 dní...
O 28 dní... je britský hororový film z roku 2002. Vo filme hrajú Cillian Murphy, Naomie Harris a Christopher Eccleston.
Dej
Šimpanzi nakazení chorobou podobnou besnote utečú a pohryzú skupinu aktivistov, ktorí vtrhli do laboratória. Potom sa dej prenáša o 28 dní neskôr, kedy sa Jim z kuriérskej služby prebudí z kómy. Leží v nemocnici, ktorá zíva prázdnotou. Opúšťa budovu a zisťuje, čo sa vo svete deje. Sleduje, ako niekde umierajú ľudia, keď stretne Selenu a Marka. Nákaza zlikvidovala takmer celý Londýn. Tí, čo ostávajú, sa snažia nájsť vojenskú jednotku, ktorá by mala byť niekde mimo mesto.
Pribina
Pribina (názvy v historických textoch: Privina, Priwina, Priuuinna, Briuuinus, Briwinus, Privuina, Priuina, Pruno, Bryno, Brynno; * okolo r. 800 – † 861) bol prvé historicky známe knieža priamych predkov dnešných Slovákov. V rokoch 825 až 833 bol posledným kniežaťom samostatného Nitrianskeho kniežatstva a asi od roku 840 do 861 prvým kniežaťom Blatenského kniežatstva na území dnešného Maďarska. Bol ženatý, mal syna Koceľa s manželkou, pochádzajúcou z Bavorska.
Kostol v Nitre
Či bol Pribina pôvodne pohanom je dnes sporné, častejšie sa usudzuje, že ním bol. Vo svojom kniežatstve dal v každom prípade už okolo roku 828 postaviť kresťanský kostol, ktorý mu vysvätil osobne salzburský arcibiskup Adalram. Bol to prvý známy kostol západných a východných Slovanov. Skutočnosť, že to Pribina vykonal nezávisle od susedného vládcu Mojmíra, je jedným z dôkazov o vtedy ešte samostatnom postavení Nitrianskeho kniežatstva. Táto udalosť je dôležitá aj preto, lebo vysvätenie kostola bol úkon, spadajúci do právomocí pasovského biskupa. Predpokladá sa, že Pribina mal veľmi blízky vzťah k salzburskému arcibiskupovi Adalramovi, ktorý ho pokrstil až po vyhnaní z Nitry v mestečku Traismauer (pamätná tabuľa na kostole a fontána pripomínajúca krstenie svätenou vodou).
O Pribinovi treba predpokladať, že bol pod vplyvom svojej manželky a stykom s bavorským nemeckým prostredím naklonený kresťanskej kultúre.
Útek z Nitry
V roku 833 dobyl Mojmír, vládca susedného Moravského kniežatstva, Pribinovo Nitrianske kniežatstvo, Pribinu vyhnal a premenil Nitrianske kniežatstvo na údelné kniežatstvo v rámci svojho vlastného štátu, ktorý odvtedy nazývame Veľká Morava.
Bližšie okolnosti a príčiny tejto udalosti nie sú známe. Jediný písomný prameň tu je spis O obrátení Bavorov a Korutáncov z roku 870, ktorý spomína okrem vysviacky kostola v Nitre (asi v roku 828) aj neskoršie Pribinovo vyhnanie z Nitry (z historických súvislostí vyplýva, že sa odohralo v prvej polovici roka 833). Túto udalosť však potvrdzujú aj archeologické nálezy. Útok Moravanov bol prudký, neodolali mu viaceré hrady Pribinovho kniežatstva. Pobedim, Majcichov a Čingov práve niekedy v tomto období zničil oheň. Zanikla aj Ostrá Skala na Orave.
V minulosti historici zvykli tvrdiť, že príčinou vyhnania Pribinu z Nitry bol odpor Mojmíra ku kristianizačnej a germanofilnej orientácii Pribinu. Kým jeho germanofilstvo asi dnes ťažko posúdiť, pohanskej orientácii Mojmíra protirečí údaj o prijatí kresťanstva Moravanmi v roku 831 a početné nálezy kresťanských stavieb spred roku 833 v Moravskom kniežatstve v Mikulčiciach. Pribina ušiel s družinou k markgrófovi franských „východných oblastí“ (Avarská marka a Korutánska marka) Ratbodovi (Radbod, Rathbod), ktorý ho v polovici roka 833 (asi v máji) v Rezne predstavil kráľovi Ľudovítovi Nemcovi. Na príkaz tohto kráľa potom Pribinu pokrstili, resp. podľa niektorých bádateľov len znova pokrstili (lebo nevedel dokázať, či nebol svoho času pokrstený len nesvätenou vodou, ako to robili íroškótski misionári, a vtedy sa – napríklad podľa nariadenia synody z roku 796 – musel krst zopakovať). O slabosti Ľudovíta Pobožného v tom čase (vnútropolitické problémy) alebo o slabosti vplyvu Pribinu svedčí, že Ľudovít Pobožný neurobil pokus (ak áno, tak bezvýsledne) vrátiť Pribinovi jeho panstvo, z ktorého ho vyhnal Mojmír (takéto pokusy bývali vtedy pomerne bežné).
Pre spory s Ratbodom (možno pre jeho neochotu poskytnúť mu pomoc v boji proti Mojmírovi) čoskoro Pribina utiekol z „východných oblastí“ do Bulharska a neskôr do Chorvátska (presnejšie do Slavónska) k svojmu príbuznému, kniežaťu Ratimirovi. V roku 838 však Ratbod dobyl Ratimirovo kniežatstvo, takže Pribina utiekol k Salachovi, kniežaťu Kranska, ktorého územie vtedy už pravdepodobne patrilo do franského Korutánska, ovládaného Radbodom. Salacho zmieril Pribinu s Radbodom a pomohol mu získať priazeň kráľa Ľudovíta Nemca.
Vláda v Panónskom kniežatstve
V roku 839 alebo 840 Pribina dostal od Ľudovíta Nemca do správy územie, ktoré dnes nazývame Panónske kniežatstvo, ktoré bolo dovtedy časť Korutánskej marky spravovanej Ratbodom. V roku 846 alebo 847 dostal toto kniežatstvo do doživotnej a okolo roku 848 do dedičnej držby.V kniežatstve Pribina spustil rozsiahlu kolonizáciu a bol horlivým kristianizátorom. Hlavné mesto Blatnohrad dal prestavať na obrovskú pevnosť a postavil najmenej 15 kostolov. Pribinovo panstvo bolo cieľom misijnej činnosti franských kňazov, ktorí okrem počtu kostolov rozmnožovali aj svetskú moc Franskej ríše. Do poslednej chvíle bol Pribina verným vazalom franských kráľov, ochraňoval Franskú ríšu pred útokmi Veľkej Moravy, Bulharska a juhozápadných Slovanov. V christianizačnej činnosti Pribinovi veľmi pomáhal aj jeho syn Koceľ.
24. januára 850 Pribinovi salzburgský arcibiskup Liutprand (Liupram) vysvätil na kniežacom hrade v Blatnohrade prvý zo série kostolov. Text Conversio explitne uvádza zaujímavú informáciu – menný zoznam významných ľudí, ktorí sa na tomto akte zúčastnili. Zoznam začína 14 slovanskými menami (podľa J. Stanislava sú všetky okrem troch západoslovanské a zvyšné tri sú južnoslovanské) „Chezil [Koceľ], Unzat, Chotemir, Liutemir, Zcurben, Siliz, Wlkina, Witemir, Trebiz, Brisnuz, Zuemir, Zeska, Crimisin, Goimer, Zistilo“, ktorých môžeme považovať za členov Pribinovej družiny (teda osoby, ktoré spolu s Pribinom ušli z Nitry), a pokračuje 17 čisto nemeckými menami „Amalrih, Altwart, Wellehelm, Fridepercht, Scrot, Gunther, Gunther [2 Guntherovia], Arfrid, Nidrih, Isanpero, Rato, Deotrih, Madalperht, Engilhast, Waltker, Deotpald“. Podľa názoru Jána Stanislava názvy obcí spojené s týmito menami rozširujú hranice Pribinovho kniežatstva ďaleko na sever aj na juh (napr. Silic – Žilic- Žilina, Wlkina – dnešná Vlkonya v Maďarsku a pod.).
Smrť
Pribina padol v bojoch Karlomana s Rastislavom za nevyjasnených okolností. Jeho nástupcom sa stal jeho syn Koceľ.
Primárne zdroje o Pribinovi
Primárne pramene o Pribinovi sú:
Pribinove osudy (tak aj v tomto článku vyššie) sa obyčajne opisujú najmä podľa Conversia; Aventinove texty (vo viacerých bodoch od Conversia odchylné) sa v súvislosti s Pribinom v bežnej literatúre obyčajne ignoruje, pretože sú neskoršieho dáta a nie všetci historici Aventina považujú za spoľahlivý zdroj. O Aventinovi pozri nižšie.
Pribina podľa textu O obrátení Bavorov...
Meno sa tu vyskytuje v tvaroch: Priwina, Privuina, Priuina, Pruno.
Pribina podľa Aventina
Aventinus uvádza o Pribinovi (Bryn(n)o..., qui et Privina) o.i. nasledovné významné informácie neuvedené v Conversiu :
Pôvod mena Pribina
Väčšina vedcov zastáva názor, že meno Pribina vzniklo buď zo slova prvina, čiže prvorodený syn, prvý z rodu alebo je odvodené od slova pribúdať, pribývať. Podľa Šimona Ondruša meno Pribina asi znamená prvotne "predný, prvý" a vzniklo alternáciou b a m (staré pr(e)im- sa zmenilo na prib-). Autor dodáva, že ''O väčšom výskyte základu Prib- svedčí jeho výskyt v zemepisných názvoch na Slovensku. Pribeta v Podunajskej nížine, Príbovce v Turci, Pribeník pri Kráľovskom Chlmci, Príbelce pri Lučenci...Prekvapuje zistenie, že na území iných Slovanov nie sú známe zemepisné mená so základom Prib-. Ale iní Slovania nemali ani knieža Pribinu.''
Významný ruský jazykovedec Oleg Trubačev vysvetľuje pôvod mena skrátením tvaru Prijebina (ľavoboček, nemanželský syn). . V latinčine mu zodpovedá slovo privignus s rovnakým významom.
Turkménčina
Písmo
Turkménčina sa do roku 1928 písala upravenou verziou perzsko-arabského písma. Upravenou latinkou sa písala od roku 1928 do roku 1940, kedy bola z politických dôvodov povinne zavedená cyrilika pre všetky jazyky na území bývalého Sovietskeho zväzu (cieľom vládcov Sovietskeho zväzu bolo čo najviac obmedziť kontakty medzi turkickými národmi žijúcimi v južných republikách s tými, ktoré žili za hranicami ZSSR a zároveň tak obmedziť vplyv islamu v týchto republikách). Po nezávislosti Turkménska v roku 1991 sa začala opäť používať latinka. Pôvodne boli zavedené nezvyčajné znaky ako napríklad symbol pre libru, dolár, jen a cent, neskôr však tieto špeciálne znaky boli nahradené štandardnými písmenami používanými v latinke. Turkménci v Iráne a Afganistane dodnes používajú pôvodné perzsko-arabské písmo.
Gramatika
Turkménčina má 6 pádov:
Predkolumbovská kultúra
thumb|Taironský zlatý predmet Predkolumbovská kultúra je kultúra (resp. predkolumbovská civilizácia je civilizácia) amerického kontinentu od počiatkov až do príchodu Európanov, v podstate teda do objavenia Ameriky Krištofom Kolumbom 1492 (a niekoľko desaťročí potom). Ak sa kultúra chápe ako archeologická kultúra, hovoríme o predkolumbovských kultúrach (množné číslo).
Americký kontinent nemal autochtónne obyvatelstvo; prichádzalo sem v rôznych migračných vlnách, rôznymi smermi a v rozličných obdobiach. Novoprišlí obyvatelia boli mongoloidného typu, až neskôr časť z nich Európania nesprávne nazvali Indiánmi.
Cesta II. triedy 531 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 531' (II/531'') je cesta II. triedy na Slovensku v Banskobystrickom kraji. Jej celková dĺžka nerátajúc peáž s I/72 je 36,302 km.
Priebeh
Komunikácia začína v obci Pavlovce v okrese Rimavská Sobota na križovatke s cestou II/571. Pokračujúc cez Rimavské Janovce do Rimavskej Soboty sa cesta križuje s III/2769, III/2741 a III/2782. Od križovatky s cestou I/16 pokračuje v peáži s cestou I/72 cez Veľké Teriakovce, Hrachovo, Kocihu, Rimavské Zalužany, Rimavskú Baňu a Rimavské Brezovo do Hnúšte, kde križuje cestu II/526.
V Tisovci sa odpája od cesty I/72 a pokračuje cez Muráň, sedlo Predná hora a Muránsku Hutu, pričom sa križuje s III/2828, III/2827 a III/2829. Potom prichádza do Červenej Skaly, kde končí križovatkou s cestou I/66.
Železničná trať Piešťany – Vrbové
Železničná trať Piešťany - Vrbové (železničná trať číslo 803) je jednokoľajná zrušená železničná trať na západnom Slovensku, ktorá spája Piešťany a Vrbové, patrila k nej dnes už nejestvujúca odbočka Trebatice – Rakovice (pôvodne plánovaná len pre nákladnú dopravu, istú dobu tu fungovala aj osobná doprava). Prevádzková dĺžka oboch tratí dosiahla 11,804 km (Piešťany – Vrbové 7,910 km, Trebatice – Rakovice 3,894 km).
Dejiny
So stavbou sa začalo v roku 1905, k otvoreniu trate došlo 27. októbra 1906. V roku 1951 bola zavedená osobná doprava aj medzi Trebaticami a Rakovicami, fungovala na tejto odbočke do roku 1971/1972. 3. júna 1973 bola trať Trebatice – Rakovice úradne zrušená a neskôr aj zlikvidovaná. Zrušenie osobnej dopravy na trati Piešťany – Vrbové sa uskutočnilo k 1. aprílu 1978. Časť trate Piešťany – Vrbové bola zrekonštruovaná v dôsledku výstavby nadjazdu nad diaľnicou D1 v 80. rokoch 20. storočia.
Komutácia
Komutácia (lat.) je zámena; premena striedavého prúdu na jednosmerný prúd.
Barberey-Saint-Sulpice
Barberey-Saint-Sulpice je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1965
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1965 boli v poradí 3. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Kuala Lumpur, v Malajzii od 28. novembra11. decembra 1965, za účasti rekordných 10 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Indie. Zápasy sa odohrali v aréne Stadium Negara. Titul získalo 🇯🇵, keď sa vo finálovej skupine umiestnilo pred 🇵🇭 a 🇰🇷.
Barberey-Saint-Sulpice
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1965
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 1967, ktoré organizoval Uruguaj. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Barberey-Saint-Sulpice
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1207 obyvateľov (2009).
Serres-Castet
Serres-Castet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lavaš
thumb|Lavaš na trhu v [[Jerevane]] Lavaš, niekedy tiež arménsky lavaš, je nekysnutý chlieb. Ide o tradičný pokrm arménskej kuchyne, základ mnohých jedál. Je populárny aj vo východnom Stredomorí, v Iráne a na Kaukaze.
V Arménsku už mnoho storočí po jesennom zbere obilia pečú lavaš na stenách rozpálenej hlinenej pece, ktorá sa nazýva tandúr (arménsky tonir), a ktorá je zapustená do zeme. Placky upečené vo veľkom množstve potom udržujú v suchu a pred konzumáciou zvlhčia vodou.
Komisia UNESCO roku 2014 zapísala lavaš na zoznam majstrovských diel ústneho a nehmotného dedičstva ľudstva. Nominovaný bol arménskymi etnografmi, podľa ktorých je bytostne spätý s arménskou kultúrou a históriou. To však vyvolalo protesty (najmä v Azerbajdžane), ktoré spochybňovali "autorské práva" Arménska na tento typ chleba (podobné spory vznikli v minulosti napríklad u dolmy (závitkov v listoch hlávkovej kapusty alebo vínnej révy).
Cupressus duclouxiana
Cupressus duclouxiana (lat. Cupressus duclouxiana) je stredne menší vždyzelený ihličnan z čeľade cyprusovité, endemit, rastúci najmä v Tibete, provincii Si-čchuan, Jün-nan, v nadmorskej výške 1400 až 3300 m. Patrí medzi ohrozené druhy.
Miesto výskytu
Rastie v suchých až vlhkých ihličnatých lesoch.
Opis
Strom dorastá do výšky 25 m, v mladosti je kuželovitý, starší široko klenutý. Kôra stromu je hnedo až šedočervená, zvisle zbrázdená, neskôr šupinatá. Vetvy rastú nahusto, sú tenké, neprevísajú. Malé ihličie je trojuholníkové, scelene usporiadané v tenkých praslenovitých vetvičkách, svetlo modrozelené.
Význam
Voľne rastúci sa vyskytuje v prírode len na odľahlých miestach, potom ide o chránené, budhistické posvätné stromy. Drevo je vysoko cenené v stavebníctve, aj ako palivo. V Európe je známy ako dekoračný strom.
Česká geologická služba
thumb|Budova Českej geologickej služby v Prahe na [[Klárove]] Česká geologická služba (skr. ČGS; predtým Český geologický ústav, ČGÚ) je organizácia poverená výkonom štátnej geologickej služby v Česku.
Zriaďuje ju ministerstvo životného prostredia a jej činnosť zahŕňa základný a aplikovaný geologický výskum a tvorbu geologických máp Česka. Zbiera a spracováva informácie o geologickej stavbe územia Česka. Zamestnanci sa podieľajú aj na geologickom výskume aj v iných krajinách.
Geologická služba má svoje hlavné sídlo na pražskom Klárove, ďalšie pobočky a oddelenia sídlia aj na Barrandove a Kostelní ulici v Prahe a tiež v Brne, Kutnej Hore a Jeseníku. Sklady hmotnej dokumentácie sa nachádzajú v Jílovom, Lužnej, Kamennej, Stratove, Kovaniciach a Chotěboři.
Riaditeľom ČGS je od roku 2004 Zdeněk Venera.
Medzinárodná spolupráca
Česká geologická služba je členom medzinárodných organizácií geologických služieb EuroGeoSurveys, FOREGS (Fórum európskych geologických služieb) a ICOGS (Medzinárodné konzorcium geologických služieb).
Juraj Košút
Život
Juraj Košút zavádzal nové výnosnejšie technológie a postupy hospodárenia na svojich majetkoch, prispieval do súvekej tlače, politicky sa angažoval v slovenskom národnom hnutí. Bol výrazným odporcom maďarizácie. Roku 1842 stál na čele turčianskych zemanov, ktorí podporovali Ľudovíta Štúra, zorganizoval podpisovú akciu žiadajúcu vydávanie slovenských novín i zbierku na podporu slovenských študentov, ktorí roku 1844 na protest proti zosadeniu Ľudovíta Štúra z profesúry odišli z Bratislavy do Levoče, podporoval spolok Tatrín. Písal si s Jánom Kollárom, Gašparom Fejérpatakym-Belopotockým i Ľudovítom Štúrom.
Oslavné básne mu venovali v roku 1843 Janko Kráľ (Vysokourodzenému pánovi pánu Ďurkovi Košuthovi od Janka Kráľa) a Janko Matúška (Vysoceurozenému Pánu Pánu Jurkovi Košuthovi na Nový rok).
Bréban
Bréban je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2058 Roka
2058 Roka je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil G. Kulin 22. januára 1938.
21 Lutetia
21 Lutetia je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 95,8 km, ktorú objavil nemecko-francúzsky astronóm Hermann Mayer Salomon Goldschmidt 15. novembra 1852. Bola preskúmaná sondou Rosetta počas preletu okolo nej v roku 2010.
Hradiště (okres Rokycany)
Hradiště (okres Rokycany) je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 29 obyvateľov, z toho 17 mužov a 12 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,4 roka (muži 48,3 roka, ženy 48,7 roka).
Barbuise
Barbuise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít Geduly
Ľudovít Geduly(* 13. marec 1815, Nitrianska Streda – † 29. január 1890, Bratislava) bol náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár, evanjelický kňaz.
Bayonne (Francúzsko)
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Kansas City (Missouri)
Kansas City je mesto v americkom štáte Missouri. Má rozlohu. Spolu s mestom Kansas City v štáte Kansas tvorí rovnomennú metropolitnú oblasť Kansas City.
2059 Baboquivari
2059 Baboquivari je planétka s priemerom 9 km, ktorú objavil Indiana University 16. októbra 1963.
Serres-Morlaàs
Serres-Morlaàs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Huty (Tuľčynský rajón)
Huty je dedina (село) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 178 obyvateľov.
Serres-Morlaàs
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Franklin Story Musgrave
Franklin Story Musgrave (* 19. august 1935, Boston) je bývalý americký astronaut z programu Skylab a letov s raketoplánmi STS.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole absolvoval syracuskú univerzitu (Syracuse University) a v roku 1958 na nej získal titul inžiniera matematiky a štatistiky. Potom pokračoval jednoročným štúdiom na kalifornskej univerzite v Los Angeles (University of California), v roku 1959 si odtiaľ odniesol diplom z výpočtovej techniky. O šesť rokov neskôr, v roku 1964, skončil ďalšiu školu, kolumbijskú univerzitu (Columbia University), odkiaľ si odniesol doktorát z oboru medicíny. A potom pokračoval už piatou vysokou školou, na univerzite v Kentucky (University of Kentucky) obhájil doktorát fyziológie. Po štúdiu slúžil v americkom námorníctve odkiaľ sa v roku 1967 dostal do šiestej skupiny kozmonautov. Bol vedeckým pracovníkom v záložnej posádke Skylabu 2, potom sa preškolil na raketoplány. Stal sa 116. kozmonautom Zeme. Je ženatý (manželka Patricia) a má päť detí.
Lety do vesmíru
Po prvýkrát letel s Challengerom, päťdenná misia STS-6. Štart na Kennedyho vesmírnom stredisku na myse Canaveral, cieľ vojenská základňa Edwards Air Force Base v Kalifornii. Štvorčlenná posádka v zložení: Paul Weitz ako veliteľ, pilot plk. Karol Bobko a letoví špecialisti dr. Story Musgrave a Donald Peterson na obežnej dráhe vypustila družicu TDRS-A.
O dva roky letel opäť s Challengerom. Tentokrát bola posádka sedemčlenná: plukovník Charles Fullerton ako veliteľ, pilot plukovník Roy Bridges, ďalej dr. Karl Henize, dr. Franklin Musgrave, dr. Anthony England, dr. Loren Acton a dr. John Bartoe. Do vesmíru leteli s laboratóriom Spacelab 2. Let bol takmer osemdenný, štart aj cieľ bol rovnaký ako predchádzajúci let.
Tretiu výpravu STS-33-D uskutočnil až za štyri roky. Tentokrát v raketopláne Discovery, bol to prísne tajný let pripravený a platený armádou. Posádka: plk. Frederick Gregory, pilot plk. John Blaha, ďalej kpt. Manley Carter, dr. Franklin Musgrave, Kathryn Thorntonová. Počas letu vypustili špionážnu družicu typu Magnum. Štart aj pristátie na rovnakých miestach, ako predchádzajúce lety.
Po štvrtýkrát letel v roku 1991 na raketopláne Atlantis, misia STS-44-A. Veliteľom bol opäť plk. USAF Frederick Gregory a pilotom plk. USAF Terrence Henricks, ďalej leteli plk.James Voss, kpt. Mario Runco Jr., dr. Story Musgrave., nadpráporčík Thomas Hennen. Aj tento let mal vojenské poslanie. Počas neho bola vypustená vojenská družica DSP Block 14. Počas letu sa na dráhe stretli so stanicou Mir, z ktorej ich pozdravila sovietska posádka. Štart aj pristátie na rovnakých miestach, ako predchádzajúce lety.
Piaty, desaťdenný let absolvoval na modernom raketopláne Endeavour v roku 1993. Misia STS-61 mala jednu hlavnú úlohu, opraviť Hubblov vesmírny ďalekohľad (HST). Bezchybne to zabezpečila posádka v zložení plk. Richard Covey, kpt. Kenneth Bowersox, dr. Story F. Musgrave, dr. Kathryn Thorntonová, Claude Nicollier, dr. Jeffrey Hoffman a Thomas Akers. Aj tento let mal štart na Floride a pristátie v Kalifornii.
Na poslednú výpravu (STS-80) sa vydal na palube raketoplánu Columbia v roku 1996, tedy vo svojich 61 rokoch a bola to cesta najdlhšia. Počas tohto letu, ktorý trval 18 dní (pôvodný plán bol 16 dní), posádka vypustila a opäť zachytila dve vedecké družice - ORFEUS-SPAS II a WSF-3. Posádka bola päťčlenná v zložení : Kenneth Cockrell, Kent Rominger, Tamara Jerniganová, Thomas Jones a Story Musgrave. Netradične kvôli počasiu bolo pristátie na Floride.
Počas svojich šiestich letov v období 13 rokov na obežnej dráhe Zeme strávil 53 dní a to na všetkých prevádzkovaných raketoplánoch.
Po letoch
Rok po ukončení svojej kariéry kozmonauta z NASA odišiel a stal sa komentátorom amerických staníc CNN a PBS Nova. V roku 1997 býval na Floride v Kissimmee.
Milówka
Milówka môže byť:
Ordinatio imperii
Ordinatio imperii (z "usporiadanie ríše") alebo zákon o jednote ríše alebo zákon o rozdelení ríše bol zákon vydaný v roku 817 franským cisárom Ľudovítom I. Pobožným. Rozhodol v ňom, že korunu Franskej ríše vždy zdedí najstarší syn, ostatní sa majú stať len správcami malého územia pod jeho kontrolou. Sám Ľudovít tento zákon nerešpektoval, kvôli synovi z druhého manželstva Karolovi II. Holému, ktorého pod vplyvom svojej manželky chcel dosadiť ako Franského cisára, čo viedlo k odboju jeho synov Lotara I., Pipina I., Ľudovíta II. Nemca a prispelo k rozkladu ríše. Nakoniec ho v roku 829 zrušil.
Louis the Pious
Chlum (okres Rokycany)
Chlum je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 45 obyvateľov, z toho 24 mužov a 21 žien, pričom priemerný vek v obci bol 49,9 roka (muži 49,0 roka, ženy 51,0 roka).
Breuil (Marne)
Breuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Koruna slovenská
náhľad|Koruna slovenská z roku 1942
Koruna slovenská (skratka: Ks) bola mena vojnovej Slovenskej republiky v rokoch 19391945. Koruna slovenská nahradila predtým používanú česko-slovenskú korunu.
Výmenný kurz voči Ríšskej marke
Spočiatku sa koruna slovenská vymieňala rovnako ako koruny Protektorátu Čechy a Morava v kurze 10 korún za 1 ríšsku marku. To sa však zmenilo po Salzburských rokovaniach v lete 1940 a od 1. októbra 1940 bol voči ríšskej marke stanovený kurz na 11,62 Ks za 1 RM, pričom výmenný kurz protektorátnej meny voči ríšskej marke zostal nezmenený. Množstvo obeživa sa od apríla 1939 do marca 1945 zvýšilo 9,5 násobne.
Mince
V roku 1939 boli zavedené mince o hodnote 10 halierov, 5 a 20 korún, neskôr aj 20 a 50 halierov a 1 koruna v roku 1940. 10 a 20 halierové mince boli z bronzu, 50 halierová a 1 korunová medeno-niklová. 5 korunová minca bola z niklu a 20 korunová minca bola zo striebra. V roku 1942 boli zavedené zinkové 5 halierniky a hliník nahradil bronz v 20 haliernikoch. Hliníkové 50 halierniky nasledovali v roku 1943. Strieborné 10 a 50 korunové mince boli zavedené v roku 1944. Ich zavedením sa Peter Zaťko a Imrich Karvaš pokúšali zmenšiť vývoz drahých kovov zo Slovenska do Tretej ríše.
Oproti predvojnovým česko-slovenským korunám, mala koruna slovenská aj mincu s hodnotou 50 Ks, obsah striebra v 10 a 20 Ks minciach bol postupne znížený zo 700 ‰ na 500 ‰ a 5 Ks navyše zmenšilo svoju fyzickú veľkosť. Mince navrhovali Anton Hám, Andrej Peter, Gejza Angyal, Ladislav Majerský a František Štefunko. Mince boli vyrábané v Kremnickej mincovni.
Bankovky
V roku 1939 sa spočiatku používali česko-slovenské bankovky hodnoty 100, 500 a 1000 korún, avšak s dočasnou potlačou prvej Slovenskej republiky. Do konca roku krajina zaviedla vlastné 10 a 20 korunové bankovky. Nasledujúceho roku Slovenská národná banka uviedla 50, 100 aj 1000 korunovú bankovku, ktorú v roku 1941 doplnila aj 500 korunáčka a 5000 korunáčka v roku 1944. V roku 1945 boli zavedené aj 5 korunové bankovky.
Benjamín Geguš
Benjamín Geguš (* 10. január 1724, Banská Bystrica - † november 1779, Ostrá Lúka) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Jeho otec Ján Geguš, matka Mária rod. Hacknerová.
Životopis
Pochádzal zo zemianskej rodiny Geguss de Gersen et Kisgése pôvodom z Malého Jasena. Študoval v Banskej Bystrici, Šoproni, 1745-1748 na univerzite vo Wittenbergu. Roku 1748 rektor evanjelickej školy v Ivančinej, 1748-1756 konrektor v Banskej Bystrici, 1756-1759 farár v Hornej Strehovej, od 1759 v Ostrej Lúke. Zo školy v Banskej Bystrici prepustený pre nedodržiavanie náplne učiva. Autor filologicko-exegetickej dizertácie, vo Wittenbergu prispel oslavnými veršami aj do práce J. Tonsorisa Otevření písma (1746).
22 Kalliope
22 Kalliope je planétka s priemerom 186 km, ktorú objavil britský astronóm John Russell Hind 16. novembra 1852.
Radeon HD 4000
náhľad|ATI Radeon HD 4770
ATI Radeon HD 4000 je rad grafických kariet postavený na jadre R700 spoločnosti AMD, ktorý bol predstavený 25. júna 2008. To boli vydané karty založené na jadre R770 (HD 4850 a HD 4870). Najvyšší model HD 48x0 X2 má jadro označené R700 (2xRV770), nižšie modely majú jadrá RV710, RV730, RV740 alebo RV770. Umiestňujú sa do slotu PCI-E 2.0 16x (je kompatibilná s verziou 1.1). Jadro podporuje DirectX 10.1, Shader model 4.1 a OpenGL 3.0. Mená pre grafické karty sa volia podľa vzoru Radeon HD 4xx0, napríklad HD 4350, HD 4670, HD 4850, atď.
PCB
Na PCB nájdeme GPU variant R700, grafickú pamäť DDR2 – GDDR5, napájacie obvody, výstupy (DVI, HDMI,...), zbernicu PCI-Express pre komunikáciu so základnou doskou a ďalšie súčiastky.