cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohotovostná letka
Vznik a činnosť letky
V apríli 1944 sa u Pohotovostnej letky uskutočnili aj personálne zmeny. Dňa 15. apríla od letky odišiel zvk. František Brezina, ktorý bol prevelený do Leteckej školy na Troch Duboch ako učiteľ praktického lietania, kde bol 29. apríla prevelený aj zvk. Izidor Kovárik, a 30. apríla odišiel rtk. Ján Setvák k Technickej letke 1 s určením pre detašmán v Trenčianskych Biskupiciach. V ten istý deň k lietajúcemu personálu letky pribudol rtk. rtm. let. Jozef Jakab. K ďalšej personálnej zmene u lietajúceho personálu došlo 15. mája, kedy bol zo zdravotných dôvodov prevelený k spojárom do Žiliny rtk. Augustín Kubovič. Keď kvôli chorobe nemohol lietať ani rtk. Štefan Martiš, stav lietajúceho personálu letky klesol na 15 pilotov. V priebehu mája uskutočnili piloti Pohotovostnej letky celkovo päť bojových letov na poplach. Naďalej sa snažili vyhýbať bojovému stretu s americkými letcami. Ostré štarty na poplach sa striedali s cvičnými letmi. V pondelok 29. mája vykonala 15. letecká armáda veľké letecké útoky proti cieľom v Rakúsku a Juhoslávii. Ciele v Rakúsku napadlo 374 bombardérov B-24 Liberator a 189 B-17 Flying Fortress so sprievodom 135 stíhačiek P-38 Lightning 1st, 14th a 82nd FG a 126 P-51 Mustang 31st, 52nd a 325th FG. Protivzdušná obrana Ríše opäť nezaváhala a vyslala proti nim stíhacie lietadlá. Nad Rakúskom a Juhosláviou prebiehali letecké boje. O 09:40 hod. vzlietli na poplach z Piešťan aj šiesti stíhači Pohotovostnej letky na lietadlách Bf 109G-6. Bol to prvý ostrý štart na poplach na týchto strojoch. Slovenskí letci dosiahli výšku 7 500 m a leteli v smere Bratislava – Viedeň – Balaton. Osemdesiatminútový let prebehol bez zvláštnych udalostí a všetci v poriadku pristáli v Piešťanoch. V júni absolvovali piloti Pohotovostnej letky posledných sedem bojových letov na poplach. Jeden z týchto letov sa uskutočnil v stredu 14. júna. Pätnásta letecká armáda sa zamerala na ciele v Maďarsku a Juhoslávii. Na maďarské ciele útočilo 227 bombardérov B-24 Liberator, 156 B-17 Flying Fortress a 39 stíhačiek P-38 Lightning 82nd FG. Stíhaciu ochranu im zabezpečovalo 80 lietadiel P-51 Mustang 31st a 52nd FG, 47 P-38 Lightning 14th FG a 42 Mustangov 325th FG. Nemecká protivzdušná obrana zalarmovala dostupné jednotky. Nad Maďarskom a čiastočne aj južným Slovenskom prebiehali vzdušné boje. O 10:45 hod. odštartovali na poplach z Piešťan ôsmi piloti Pohotovostnej letky na Bf 109G-6. V neucelenej zostave hliadkovali v priestore Budapešť – Viedeň vo výške 7 600 až 8 000 m. Formáciu predčasne opustil rtk. Karol Geletko, ktorý pristál v Piešťanoch o 11:29 hod. V dôsledku bojovej vravy sa rtk. Štefan Ocvirk odlúčil od letky, pričom sám doletel nad letisko v Budapešti, kde musel aj pristáť kvôli nedostatku paliva. Ostatní piloti sa potom v poriadku vrátili na piešťanské letisko. Časté prenikanie amerického letectva do priestoru strednej Európy od juhu prinútilo 15. júna velenie Luftwaffe k reorganizácii Stíhacieho veliteľstva Východná marka na 8. stíhaciu divíziu (8. Jagddivision) so sídlom vo Viedni-Kobenzl.
thumb|[[Bombardovacie lietadlo|Bombardéry B-24 Liberator 15. leteckej armády USA nad Bratislavou 16. júna 1944]]
Kerestešovci
Kerestešovci (lat. a maď. Keresztes de Döbréte et Nimnica) je starý uhorský šľachtický rod s koreňmi v 13. storočí v obci Döbréte (dnes Babosdöbréte) v Zalianskej župe v Maďarsku. Koncom 15. storočia sa dostal do príbuzenstva s rodom Telekešiovcov (Thelekessy) z Thelekesu, ktorý sa usadil v obci Döbréte a prebral odtiaľ prídomok. V roku 1579 získali príslušníci rodu donáciu na majetky v obci Nimnica v Trenčianskej stolici, ktorá sa stala druhým prídomkom rodu. Na začiatku 18. storočia vznikla vetva v Nitrianskej župe, ktorej potomkovia žijú dodnes na Slovensku (Ivanka pri Nitre, Nitra, Považská Bystrica, Komárno). Niektorí členovia rodu si v roku 1940 zmenili priezvisko na Križan. Pokračovatelia trenčianskej vetvy po ženskej línii nosia od roku 1929 priezvisko v tvare Keresztes-Fischer, potomkovia tejto línie žijú v USA a Maďarsku.
Pôvod a dejiny
Pôvod rodu je v obci Döbréte (v stredoveku Debrethe, dnes Babosdöbréte) ležiacej južne od mesta Zalaegerszeg v Zalianskej župe na juhovýchode dnešného Maďarska. Najstarší príslušníci boli pôvodne hradčanmi hradu Zalavár. Hodnoverne sa po prvýkrát spomínajú v roku 1274, a to Chynd so synmi, Sikul, Kostatun (Konštantín), Šimon, Juraj, Damián a Bank. Ich potomkovia boli v závere 13. storočia povýšení do šľachtického stavu.
Pohotovostná letka
Zánik
V pondelok 26. júna 1944 vykonala 15. letecká armáda rozsiahly letecký útok v plnej sile na ciele v okolí Viedne, ktoré napadlo 501 bombardérov B-24 Liberator a 154 B-17 Flying Fortress. Dva z Liberatorov, ktoré sa museli vrátiť predčasne, odhodili svoje bomby na zoraďovaciu stanicu v Győri. Bombardéry sprevádzalo 37 stíhačiek P-51 Mustang 52nd FG, 26 P-38 Lightning 82nd FG, 42 Mustangov 31st FG, 38 Lightningov 1st FG, 39 P-38 14th FG a 35 P-47 Thunderbolt 332nd FG. Nemecká protivzdušná obrana zareagovala vyslaním všetkých jednotiek podriadených 8. stíhacej divízii, ktoré mala k dispozícii. Na výpomoc prileteli aj niektoré útvary 7. stíhacej divízie. Nad západným Maďarskom a potom aj nad juhozápadným Slovenskom a východným Rakúskom sa odohrali veľké letecké boje. Išlo o jednu z najväčších leteckých bitiek nad strednou Európou počas druhej svetovej vojny. Do jej priebehu bojovo zasiahli už aj slovenskí piloti. O 08:40 hod. začali z letiska Piešťany smerom na Nové Mesto nad Váhom štartovať na poplach ôsmi stíhači Pohotovostnej letky na Bf 109G-6 pod velením npor. let. Juraja Puškára, ktorý vzlietol ako prvý. Nasledovalo ho jeho číslo rtk. Štefan Ocvirk. V druhej dvojici odštartovali zvk. Jozef Štauder a rtk. Štefan Jambor. Potom vzlietla tretia dvojica rtk. Gustáv Lang a rtk. Karol Geletko. Štart poslednej dvojice sa oneskoril, pretože zvk. Pavel Zeleňák mal na svojom messerschmitte problémy s motorom a rádiom. Jeho číslo rtk. Rudolf Božik zatiaľ čakal, kým sa motor Zeleňákovho lietadla prebral a nakoniec vzlietla aj štvrtá dvojica. Prvá dvojica Puškár a Ocvirk už vtedy letela vo výške 4 000 m nad Trnavou. Puškár pilotom prikázal nasadiť si kyslíkové masky. Zvyšné dve dvojice sa ho snažili dohnať, pričom stúpali do výšky na plný plyn po asi 11 minútach prízemného letu. K prvému roju sa priblížili po 25 minútach, kedy sa nachádzali vo výške 7 650 m. Slovenskí letci mali spolu s nemeckými hliadkovať v priestore Bratislavy. Videli pod sebou Bratislavský hrad, Devín a rieku Dunaj. Potom sa otočili smerom na juhovýchod. Keď prileteli do určeného miesta stretnutia s nemeckými stíhačmi zistili, že tí sa tam nenachádzajú. Naopak si všimli, že americké lietadlá krúžia nad Bratislavou a okolím s 1 000-metrovým prevýšením. Videli tiež, ako od Balatonu letela nad Dolným Považím smerom na sever jedna skupina nepriateľských lietadiel, druhá sa vzďaľovala od Bratislavy k Malackám a tretia bola niekde nad Győrom. Slovenskí stíhači leteli v neucelenej zostave a boli rozptýlení po oblohe.
Kerestešovci
Pôvod a dejiny
V roku 1366 došlo medzi členmi k rozsiahlej majetkovej deľbe, pretože rod bol už rozvetvený v troch rodových líniách. Táto majetková deľba viedla k rozpadu ich pôvodného majetku na tri sídliskové celky - Alső Döbréte (neskôr aj Bankydöbréte alebo Farkasfalva inak Rám, dnes Rám), Felső Döbréte a Sáros Döbréte. V 15. a 16. storočí používali príslušníci rodu aj prímeno Farkas.
Pohotovostná letka
Zánik
thumb|170px|[[nadporučík (Spojené štáty)|Nadporučík Ernest Shipman, príslušník 307. stíhacej letky 31. stíhacej skupiny, ktorý sa pravdepodobne podieľal na zostrelení npor. let. Juraja Puškára]]
Okolo 09:30 hod. Puškár nariadil po ukončení stúpania do výšky 9 500 m, aby piloti utvorili bojovú útočnú zostavu, ale ešte predtým, než sa jednotlivé dvojice mohli stihnúť sformovať do útočnej formácie, nariadil osobitným rozkazom svojmu číslu Ocvirkovi odhodiť prídavnú nádrž na skupinu amerických lietadiel pod nimi a spoločne na ne zaútočiť. Na konci tejto skupiny leteli tri bombardéry, na ktoré vzápätí šli zaútočiť palubnými zbraňami. Odohralo sa to vo výške 7 650 m. Nad nimi boli stíhačky P-51 Mustang, ktoré okamžite z prevýšenia zaútočili. Puškár už v momente ich útoku letel na vyhliadnutý bombardér. Ocvirk ani nestihol zaútočiť, lebo dostal deväť guľometných zásahov do ľavej polovice krídla od útočiacich Mustangov. Jeho lietadlo spadlo do vývrtky, ktorú sa mu s ťažkosťami podarilo vybrať vo výške 6 000 m. Uvedomil si, že s takto poškodeným lietadlom už nemá význam ostávať v boji, a tak sa otočil smerom na domovské letisko. O 09:36 hod. núdzovo pristál v Piešťanoch na brucho bez podvozku z priameho kurzu s poškodenou hydraulikou. Puškár mal už vtedy za sebou útok na bombardéry B-24 Liberator. Do jedného z nich vypálil dlhú dávku a opätovne začal stúpať. Práve vtedy na neho zaútočili americké Mustangy 31st FG. Márne sa snažil unikať dvojici amerických stíhačov, ktorí na neho pálili. Mustangy patrili pravdepodobne 307. stíhacej letke (307th Fighter Squadron, 307th FS) 31. stíhacej skupiny a pilotovali ich nadporučíci (first lieutenant) Charles H. Bradley a Ernest Shipman. Puškárovi sa podarilo pred nimi unikať len do oblasti Trnavy, kde sa jeho stroj začal po zásahoch otáčať okolo svojej osi a rútiť k zemi. Odtrhlo sa z neho krídlo, pričom Puškár ešte stihol odhodiť kryt kabíny. O 09:45 hod. však aj s lietadlom narazil do zeme na polia neďaleko Horných Lovčíc (dnes súčasť obce Brestovany), asi 1,5 km od obce. Lietadlo začalo ihneď horieť. Npor. let. Juraj Puškár zahynul.
Kerestešovci
Pôvod a dejiny
Rod sa od začiatku 15. storočia vyvíjal v dvoch hlavných líniách, z ktorých sa vyvinuli rody Farkas (vymrel v 17. storočí) a Keresteš. Okolo roku 1500 sa viacerí členovia rodu dostali do tureckého zajatia. Na konci 15. storočia sa do rodu priženil Michal Telekeši, ktorému sa v roku 1497 v manželstve s Alžbetou z Döbréte narodil syn Imrich Telekeši z Döbréte (1497 - 1560), významný uhorský vojenský veliteľ 16. storočia, kapitán Horného Uhorska. Priezvisko Keresteš (maď. Keresztes, dosl. križiak) začal ako prvý používať Ján Keresteš z Döbréte (1520 - 1593), syn Jána z Döbréte (dol. 1503 - 1524). Pôsobil ako prokurátor a právny zástupca Imricha Telekešiho, ktorého sprevádzal na jeho cestách od roku 1558, neskôr pôsobil ako kastelán hradu Lednica. Po jeho smrti v roku 1560, keď mu v testamente odkázal všetky svoje majetky v obci Döbréte, bol zároveň aj kurátorom majetkov a vychovávateľom jeho syna Štefana Telekešiho na hrade Lednica v Trenčianskej župe. V roku 1564 uhorský panovník Maximilián II. potvrdil Jánovi Kerestešovi z Döbréte za jeho verné zásluhy všetky dedičné, získané i kúpené majetky v obciach Alsó Döbréte, Felső Döbréte, Sáros Döbréte, Kasaháza a Szentjakabfalva v Zalianskej a Vašskej župe. Majetky v obci Döbréte vlastnili príslušníci rodu, napriek osmanskej okupácii, až do roku 1728, keď ich členovia trenčianskej a nitrianskej vetvy spoločne odpredali šľachtickému rodu Rósas de Milej. Potomkovia trenčianskej vetvy vymreli v mužskej línii v roku 1882 Mikulášom Jánom Keresztesom, v ženskej línii v roku 1915 Máriou Rozáliou Keresztesovou vyd. Berkess, ktorá je pochovaná v Doľanoch. Jej synom bol pápežský prelát, doľanský farár Mons. Dr. Pavol Berkeš. Potomkovia nitrianskej vetvy prežili do súčasnosti. Pôsobili od začiatku 18. storočia v Ivanke pri Nitre, od polovice 19. storočia v Janíkovciach, v súčasnosti žijú roztrúsene v Nitre, Ivanke pri Nitre, Považskej Bystrici, Prahe, Komárne, Bratislave, Koniarovciach atď.
Erb
náhľad|Erb rodu Erb rodu je spoločný s erbom vymretého a spríbuzneného rodu Telekeši z Döbréte, resp. je variantom erbu udeleného Imrichovi Telekešimu v roku 1550. Tvorí ho štiepený štít, v jeho ľavej polovici sa nachádza doľava obrátený lev držiaci v ľavej labe meč, v pravej nastoknutú hlavu Turka. V pravej polovici štítu je orol. Klenotom je od pol pása doprava obrátený lev zo štítu držiaci meč s nastoknutou hlavou Turka. V 19. storočí vzniká nový variant rodového erbu. Tvorí ho štiepený štít. V jeho pravej polovici sú tri vodorovné brvná, v ľavej doprava obrátený dvojchvostý lev. Klenotom erbu je od pása vyrastajúci doprava obrátený lev držiaci pred sebou meč. Aj tento variant rodového erbu rodu Keresteš vychádza z erbu vymretého rodu Telekešiovcov.
Pohotovostná letka
Zánik
thumb|left|[[Lockheed P-38 Lightning|P-38 Lightning 96. stíhacej letky 82. stíhacej skupiny]]
Pohotovostná letka Slovenských vzdušných zbraní fakticky prestala existovať a jej členovia sa znova stali príslušníkmi letky 13, v rámci ktorej sa venovali už len výcviku. Po 26. júni 1944 už nikdy nevzlietla proti americkým bombardérom a stíhačkám. V ten deň traja piloti zahynuli a jeden bol ťažko zranený. Z ôsmich nasadených lietadiel boli tri úplne zničené a štyri poškodené, pričom sa podarilo opraviť len jeden. Z deviatich Bf 109G-6, ktoré boli pridelené letke, ostali bojaschopné len tri. V období od 1. októbra 1943 do 26. júna 1944 letka oficiálne uskutočnila 26 štartov na poplach.
Palúch (priezvisko)
Palúch je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Rovnomenný nárečový výraz značí palec na rukaviciach. Je rozšírené najmä na strednom Slovensku, najviac v Banskej Bystrici, Martine a Žiline.
Známi nositelia
Pozri v článku Palúch.
Damnatio memoriae
náhľad|Vyobrazenie [[Severovci|Severovskej dynastie - Julia Domna, Septimius Severus, Geta a Caracalla. Portrét Getu vľavo dole bol na príkaz jeho brata odstránený.]]
Damnatio memoriae je latinská fráza znamenajúca odsúdenie pamiatky na istú osobu.
Prvým cisárom, ktorého tento trest zastihol, bol Nero. K ďalším patrili Galba, Domicián, Commodus alebo Geta.
Aşub Sultán
Aşub Sultan (cca 1627 - 4. decembra 1689) bola konkubína osmanského sultána Ibrahima I. a matka sultána Sulejmana II.
Život
Jej pôvod je neznámy. V apríli 1642 porodila svojho jediného syna, Sulejmana II., ktorý bol mladším bratom Mehmeda IV. (vládol v letech 1648-87), syna jej sokyne Turhan Hatice Sultán. Počas Ibrahimova panovania jej plat činil 1300 asper denne. Syn jej tiež daroval panstvo v Bolu Sandžaku. Byla opísaná ako žena bez citov s neúctivým charakterom.
Po zosadení a smrti sultána Ibrahima, Aşub spolu s ostatnými konkubínami a ďalšími členmi Ibrahimova dvora, boli poslaní do starého paláca. Dúfala, že konflikty medzi ňou a prvou manželkou Ibrahima, ukrajinskej konkubíny Turhan sa urovnajú a nahradí matku sultána Mahpeyker Kösem Sultán. Kösem Sultán chcela svoju nevestu zabiť a zosadiť z trónu svojho vnuka sultána Mehmeda IV (1648-1687), za pomoci niektorých vysokých dôstojníkov v janičiarského zboru. Na miesto sultána by nastúpil Sehzade Suleiman, syn Aşub. Avšak, Melek Hatun varovala Turhan, ktoré sa podarilo uškrtiť košom s pomocou eunuchov v háreme.To prinieslo Aşub tridsať deväť rokov väzenia v starom paláci. V roku 1687 bol Mehmed IV. zosadený a na trón bol dosadený Sulejman II., syn Aşub a ona sa stala ďalšia Valide Sultan. Vo funkcii vytvorila nadáciu pre Istanbul.
Deokhye Kórejská
Princezná Deokhye Kórejská (25. mája 1912 - 21. apríla 1989) bola posledná princezná Kórejského cisárstva.
Narodila sa v Soule v paláci Changdeok. Bola najmladšou dcérou cisára Gojonga a jeho konkubíny, vtedy známej pod menom Yang Gui-in. Po princezninom narodení udelil otec jej matke titul Boknyeong. Deokhye nebola v Japonsku až do roku 1917 uznávaná ako princezná, pretože nebola dcérou kráľovnej. V roku 1917 bolo jej meno zapísané do rodokmeňa cisárskej rodiny.
Jej otec, cisár Gojong, ju veľmi miloval a nechal pre ňu vystavať palác Deoksu, ktorý slúžil ako škôlka. Dievčatá jej veku zo šľachtických rodín chodili do tejto škôlky spoločne s ňou. V Kórei je Deokhye nazývaná Deokhye Ongju, nie po jej otcovi Gongju. Oslovenie Gongju sa používa iba pre dcéry kráľovien a Ongju pre dcéry konkubíny.
Život v Japonsku a dohodnutý sobáš
V roku 1925 bola poslaná do Japonska, aby tu dokončila svoje štúdiá. Rovnako ako jej bratia navštevovala školu Gakushuin. Bola popisovaná ako tichá, izolovaná a krehká dievčina. Po správach o smrti jej matky v roku 1929 dostala konečne povolenie na navštívenie rodnej Kórey, aby sa tam mohla zúčastniť jej pohrebu. Avšak nebolo jej povolené zúčastniť sa pohrebu v slušnom odeve. Na jar 1930 po zistení jej zlého psychického stavu (bola námesačná), sa presunula do paláca kráľa Leeho v Tokiu, kde pobýval jej brat, korunný princ Eun. Počas tohto obdobia občasne zabúdala jesť a piť. Psychiater jej chorobu diagnostikoval ako predčasnú stareckú demenciu; jej vek tomuto ochoreniu však neodpovedal. Pravdepodobne to bol výsledok zlej a zanedbanej výchovy.
V máji roku 1931, po „dohadzování“ cisárovnej Teimei, sa oženila s japonským grófom Šo Takeyukim. O manželstvo bolo rozhodnuté už o rok skôr; jej brat proti nemu protestoval a kvôli jej psychickému stavu bol sobáš neustále odkladaný. Akonáhle sa uzdravila, sobáš bol ihneď uzatvorený. Spoločne s manželom mala dcéru Masae (v Kórey nazývanú Jeonghye), ktorú porodila v roku 1932. V roku 1933 sa opäť prejavilo jej zlé psychické zdravie a strávila mnoho rokov v rôznych lekárskych zariadeniach.
Po porážke Japonska v druhej svetovej vojne sa Kórea opäť stala nezávislou krajinou a jej manžel stratil tituly a hodnosť šľachtica. Ich dohodnutý sobáš potom nemal dlhé trvanie a nakoniec sa po dlhých súdnych rokovaniach v roku 1953 rozviedli. Takeyuki So sa potom v roku 1955 znovu oženil s Japonkou Yoshie Katsumura. Kvôli predošlému nešťastnému manželstvo prišla Deokhye o svoju jedinú dcéru, o ktorej od roku 1956 nie sú žiadne záznamy. Pravdepodobne spáchala samovraždu kvôli stresu z rozvodu jej rodičov. Mohlo to byť aj výsledkom dedičnosti mentálne poruchy po matke.
Návrat do Kórey
Deokhye sa do Kórey vrátila vďaka pozvanie juhokórejského parlamentu v januári roku 1962, po dlhých 37 rokoch. Najskôr kórejský parlament jej návrat odmietal kvôli tomu, že bola posledným pokrvný potomkom bývalej monarchie a prezident Lee Seung nechcel vyvolať politický chaos. Nakoniec bol jej pobyt povolený, pretože na následníctvo už nemala právo. Keď sa vracala do svojej rodnej krajiny, veľmi plakala, a aj napriek jej zhoršujúceho sa zdravotnému stavu si na svoju krajinu dokázala spomenúť. Spolu so svojím bratom a jeho potomkov sa usadili v paláci Changdeok. Zomrela v apríli 1989 a bola pochovaná v Namyangju, neďaleko Soulu.
Hrvatske autoceste d.o.o.
right|thumb|Aktuálny stav chorvátskej siete diaľnic Hrvatske autoceste d.o.o. (HAC) (doslova Chorvátske diaľnice, spol. s r. o.) je najväčší chorvátsky prevádzkovateľ diaľnic. Spoločnosť bola založená v roku 1991 po osamostatnení Chorvátska so 100% vlastníctvom ministerstva dopravy.
Robin Wrightová
Robin Gayle Wright (* 8. apríl 1966, Dallas, Texas, Spojené štáty) je americká herečka a režisérka.
Životopis
Narodila sa ako dcéra kozmetičky a predavača pre farmaceutické firmy. Vyrastala v San Diegu v Kalifornii.
Kariéra
Wrightová odštartovala svoju kariéru ako štrnásťročná ako modelka. Ako osemnásťročná si zahrala v telenovele Santa Barbara. Jednou z jej najviac známych rolí je Jenny Curanová z filmu Forrest Gump z roku 1994. V roku 1996 si zahrala vo filme Moll Flanders. Za svoj herecký výkon vo filme si vyslúžila nomináciu na cenu Satellite.
Od roku 2013 účinkuje v politickej dráme House of Cards, kde hrá hlavnú úlohu. V roku 2017 si zahrala vo filme Wonder Woman, po boku Chrisa Pinea a Gal Gadot. V apríli 2019 režírovala film Land, kde stvárnila tiež hlavnú úlohu.
Osobný život
V roku 1984 sa Wrightová vydala za Dana Witherspoona, ktorého spoznala počas natáčania telenovely Santa Barbara. V roku 1988 sa rozviedli. O necelý rok priznala románik s hercom Seanom Pennom, ktorý bol práve krátko rozvedený s Madonnou. V apríli 1991 sa im narodila dcéra Dylan Frances a v auguste 1993 syn Hopper Jack. V roku 1996 sa zosobášila so Seanom Pennom. Ich manželstvo trvalo do roku 2009 kedy Wrightová požiadala o rozvod. Oficiálne sú rozvedený od 22. júla 2010. Bola zasnúbená v roku 2012 s hercom Benom Fosterom ale zásnuby neskôr zrušili. Od roku 2018 je vydatá za francúza Clémenta Giraudeta, ktorý je od nej mladší o 22 rokov.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2023
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2023 boli 25. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Turnaj Top divízie sa hral od 5. do 16. apríla 2023 v kanadskom meste Brampton. Titul majsteriek sveta z roku 2022 obhajovali hokejistky Kanady, avšak vo finále prehrali s 🇺🇸.
Základné skupiny
Všetky časy sú miestne (UTC-04:00).
Play-off
Pre semifinále budú tímy znovanasadené podľa umiestnenia v základných skupinách.
I. A divízia
Turnaj I. A divízie MS 2023 sa bude hrať v Šen-čene v Číne od 20. do 26. augusta 2023.
I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2023 sa hral v Suwone v Kórejskej republike od 17. do 23. apríla 2023.
II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2023 sa hral v Mexiku, hlavnom meste Mexika, od 2. do 7. apríla 2023. KĽDR sa odhlásila z turnaja.
II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2023 sa hral v Kapskom Meste v Južnej Afrike od 20. do 26. februára 2023. Turecko sa odhlásilo z turnaja pre zemetrasenie v Turecku a Sýrii 2023.
III. A divízia
Turnaj III. A divízie MS 2023 sa hral v Brašove v Rumunsku od 3. do 9. apríla 2023.
III. B divízia
Turnaj III. B divízie MS 2023 sa hral v Tnuvote v Izraeli od 26. do 31. marca 2023.
Ľudovít Vaškovič
Ľudovít Vaškovič (* 6. august 1919, Paňa† 13. apríl 1997, Bratislava) bol slovenský národohospodár, krajský úradník, námestník ministra financií, maďarského pôvodu.
Život
Absolvoval školy v Pani, vo Veľkom Cetíne a benediktínske gymnázium v Komárne. V rokoch 19391943 študoval na Ekonomickej fakulte univerzity Magyar Királyi József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem v Budapešti. V rokoch 19401941 bol pracovníkom Maďarskej národnej banky a v rokoch 19421943 Maďarskej všeobecnej úverovej banky. Od októbra 1943 do apríla 1946 bol vojakom v zálohe maďarskej armády. V roku 1946 ukončil doktorské štúdium a vrátil sa do Československa. Umiestnil sa v bratislavskej pobočke Tatra banky. V roku 1948 vstúpil do KSS. V roku 1950 Tatra banka bola zlúčená do Československej štátnej banky, kde mal rôzne funkcie vo vedení. V rokoch 19541959 bol námestníkom povereníka bratislavského Finančného výboru. V rokoch 19591960 bol územným vedúcim Národnej banky Slovenska.
V rokoch 19601969 bol zástupcom predsedu Krajského národného výboru Západného Slovenska a predsedom Plánovacieho krajského výboru. Od roku 1967 sa jeho meno objavuje aj na cestovných šekoch. V rokoch 19691970 bol námestníkom ministra financií SSR. V roku 1970 sa stal prvým námestníkom hlavného riaditeľa Československej štátnej banky. V roku 1971 sa stal územným riaditeľom banky. Od roku 1974 bol členom rady ministra financií. Od roku 1974 bol členom československej delegácie, ktorá rokovala o vojenskej pomoci Líbyi. V roku 1983 sa vzdal funkcií a odišiel do dôchodku. Počas kariéry zastupoval veľa rôznych funkcií v odboroch, v bankách a v strane.
V roku 1951 bol na študijnej ceste vo Východnom Nemecku, v roku 1956 v Maďarsku. Bol predsedom redakčnej rady časopisu Hlas banky. Jeho dvaja synovia sa umiestnili tiež v bankovníctve.
Saint-Acheul
Saint-Acheul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paluch (priezvisko)
Paluch je slovenské a poľské priezvisko. Slovenská podoba je odvodená od mena Pavol. Poľský variant má význam palec na nohe. Na Slovensku je najčastejšie v Čadci a Bánovciach nad Bebravou.
Známi nositelia
Pozri v článku Paluch.
Antonín Rejcha
Antonín Rejcha alebo Anton Reicha alebo Antoine Reicha (* 27. február 1770, Praha† 28. máj 1836, Paríž) bol česko-francúzsky hudobný skladateľ.
Už ako malý chlapec bol poslaný do rodiny svojho strýka Josefa Rejchu, ktorý bol violončelista zámockej kapely vo Wellensteine. Strýko Antonína učil na husle, klavír i flautu. V roku 1785 odišiel Antonín do Bonnu, kde potom hral v kurfirstskej dvornej kapele a v divadelnom orchestri. Tu sa okrem iného oboznámil s Ludwigom van Beethovenom. Keď mesto obsadila Napoleonova armáda, presťahoval sa do Hamburgu. Tu sa živil ako učiteľ klavíra. Roku 1799 odišiel do Paríža, kde napísal svoje prvé skladby. Od roku 1808 žil v Paríži natrvalo. Najprv sa presadil svojimi komornými skladbami. Cenené boli aj jeho teoretické práce. V roku 1818 bol menovaný profesorom kontrapunktu na Parížskom konzervatóriu. Tu učil napríklad Hectora Berlioza. Jeho súkromným žiakom bol tiež Franz Liszt. Roku 1829 sa stal francúzskym občanom. Roku 1831 bol vyznamenaný rádom Rytier Čestnej légie.
Olivos
Olivos je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží na pobreží Río de la Plata v severnej časti provincie Buenos Aires a východnej časti krajiny. Je predmestím hlavného mesta Argentíny Buenos Aires a tvorí tak súčasť tzv. Metropolitnej oblasti Buenos Aires (Gran Buenos Aires). Pri sčítaní ľudu v roku 2001 malo mesto 75 527 obyvateľov. História mesta sa datuje už do roku 1770, kedy sa názov Olivos pre toto miesto objavuje v správe mestskej rady v meste Buenos Aires. O necelých sto rokov neskôr tu bola už postavená železničná stanica. To spustilo väčšie osídľovanie mesta Olivos a stavbu ďalších domov, budov a otvorenie prístavu.
Generácia Z
Generácia Z, či Gen Z, hovorovo aj Zoomers,  (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je demografická kohorta ktorá nasleduje po Generácii Y (Millennials) a je predchodcom Generácie Alfa. Vedci a populárne médiá označujú rozpätie rokov narodenia tejto generácie na začiatok: od polovice do konca 90. rokov 20. storočia po prvé roky po roku 2010. Väčšia časť členov tejto generačnej kohorty sú potomkovia Generácie X, no môžu byť medzi nimi potomkovia Mileniálov.
Globálne sa dokázalo, že sa priemerný vek nástupu puberty u dievčat v tejto generácii v porovnaní s dvadsiatym storočím výrazne znížil,  čo má dôsledky na ich blahobyt a budúcnosť. U adolescentov a mladých dospelých v tejto generácii sa vo vyššej miere vyskytujú alergie, vyššia precitlivenosť a diagnostikujú sa u nich problémy s duševným zdravím. Častejšie trpia aj nespavosťou. V mnohých krajinách je u tejto generácie, v porovnaní so staršími, už v mladom veku vyššia pravdepodobnosť sklonu k mentálnym postihnutiam. V niektorých európskych krajinách je v kognitívnych elitách u tejto generácie pokles kognitívnych schopností,. Na celom svete v porovnaní s predchádzajúcimi generáciami, trávia členovia Generácie Z viac času na svojich elektronických zariadeniach a menej času venujú čítaniu kníh. Ovplyvňuje to ich pokles pozornosti, ich slovnú zásobu školský prospech, ako aj ich budúce postavenie v modernom ekonomickom systéme. Zároveň ale u nich celosvetovo, najmä medzi dospievajúcimi dievčatami a mladými ženami, badať módne zanietenie pre čítanie a písanie fanúšikovskej beletrie. V Ázii pedagógovia v prvom desaťročí po roku 2000 a po roku 2010 zvyčajne vyhľadávali a vychovávali elitných študentov, zatiaľ čo v západnej Európe a v USA sa dôraz kládol aj na ľudí s nižším výkonom.. Preto sa sústavne dostávali východoázijskí študenti po roku 2010 na popredné miesta v hodnoteniach medzinárodných štandardizovaných testov.
Terminológia
William Strauss a Neil Howe, autori viacerých kníh o generačných cykloch v Amerike sú známi aj tým, že predošlú generáciu označili ako Millennials. V roku 2005 spolu so Straussom usporiadali súťaž, v ktorej u respondentov zvíťazil názov Homeland Generation. Bolo to tesne po udalostiach v septembri 2001. Potom ako sa udiali teroristické útoky na WTC, viacero Američanov začali podliehať pocitu väčšieho bezpečia v pohodlí svojich domovov.
Na tému názvu pre novú generáciu usporiadali súťaž v roku 2012. aj denníku USA Today. Ponúknuté im bolo meno „Generácia Z“, ktoré ale neznelo príliš šťastne. Popularitu získalo v roku 2014 potom ako reklamná agentúra Sparks and Honey spustila kampaň Meet Generation Z: Forget Everything You Learned About Millennials. Pre túto generačnú skupinu sa ujali aj iné mená ako sú napríklad aj: iGeneration, Gen Tech, Gen Wii, Net Gen, Digital Natives, and Plurals.
Americký úrad pre zdravotníctvo a sociálne služby, ako aj nezisková organizácia pre demografický výskum, výskum verejnej mienky a analýzy, Pew Research Center, v svojich štatistikách z roku 2016 túto generačnú kohortu identifikujú jednoznačnejšie ako Post-Millennial. Tieto isté zdroje v apríli 2016 zverejnili, že v roku 2015 generácia Baby boomers oproti generácii po roku 2000 v Spojených štátoch svojim počtom mala v tejto krajine populačný náskok o jeden milión ľudí (77 miliónov vs. 76 miliónov). V inom prieskume, ktorý robilo zdravotníctvo a sociálne služby Post-Millennials prekonali predošlú generáciu o tri milióny ľudí (69 miliónov vs. 66 miliónov).
Niektoré osobnosti túto skupinu nazývajú iGeneration (alebo iGen). Cheryl Russell tvrdí, že tento termín prvýkrát použil v roku 2009. Profesorka a spisovateľka, Jean Twengeová, hovorí, že v Silicon Valley jej v hlave skrsla počas šoférovania myšlienka na iGen a rozhodla sa v roku 2006 toto pomenovanie použiť pre svoju knihu Generation Me, ktorá sa zaoberala generáciou po prelome Milénia. Tento nápad jej však vydavateľ zamietol. V roku 2012 sa v časopise Ad Age, ktorý sa zaoberá reklamou a marketingovými stratégiami, zhodli, že pomenovanie iGen túto generáciu vystihuje najlepšie. Takisto aj v jednej zo správ, ktoré vyšli v NPR v roku 2014 poznamenali, že iGeneration je asi víťazom v pre najpresnejšie pomenovanie genrácie, ktorú považujeme za nasledovníkov (tzv. post-)Millennials. V septembri 2018 Jean Twengeová identifikovala smartfóny a sociálne médiá za to, čo identifikuje generáciu „iGen“, narodenú po roku 1995.
Reklamná a marketingová agentúra, Frank N. Magid Associates, dala tejto kohorte prezývku The Pluralist Generation, či Plurals. Mediálny konglomerát, Turner Broadcasting System, sa tiež prikláňa k názoru, že post-millenials sa môžu nazývať Plurals.
Televízna stanica MTV na základe prieskumu z marca 2015, dala tejto generácii pomenovanie The Founders (Zakladatelia). Jedna z najväčších svetových informačných a poradenských skupín, Kantar Futures, nazvala túto kohortu The Centennials, generáciu, ktorá nikdy nespoznala svet bez internetu. V roku 2017 bol v BBC publikovaný článok, v ktorom sa predstavili jednotlivci Generácie Z, ktorí sa nazývajú inovatívcami. V roku 2017 sa v správe analytickej aplikácie Exago písalo, že podnikanie dnes vyžaduje pochopenie pevného prepojenia medzi inováciami a jednotlivcami patriacimi do skupiny Generácie Z.
Paluch
Paluch môže byť:
Paľuch (priezvisko)
Paľuch je slovenské priezvisko, odvodené od mena Pavol. Najčastejšie v obciach Hrabušice (okres Spišská Nová Ves) a Korňa (okres Čadca).
Generácia Z
Terminológia
V prieskume New York Times z roku 2018 vzišiel pre túto generáciu názov Delta Generation, alebo aj Deltas. Zamestnanci „Timesov“ si túto značku vybrali, ako svojho favorita, lebo podľa jedného z respondentov, „Delta sa v matematike a prírodných vedách používa na označenie zmien a neistôt a jeho generácia bola formovaná zmenami a neistotou“.
Palucha
Palucha je priezvisko, pozri Palucha (priezvisko), napr.:
Generácia Z
Terminológia
Kanadská vládna výskumná agentúra, Statistics Canada, poverená tvorbou štatistík na lepšie pochopenie populácie Kanady, nazýva túto kohortu „internetovou generáciou“. Vychádza z toho, že ide o populačnú skupinu, ktorá sa narodila do sveta, v ktorom už je naplno spopularizovaný internet. V Japonsku o nich hovoria ako o Neo-Digital Natives, pričom predošlá generácia nesie pomenovanie Digital Natives. Digital Natives primárne komunikujú textom, či hlasom, tí neo-digitálni sú zameraní na videá, či filmy. Je to podmienené presunom neo-digitálnej generácie od PC k mobilom a od textu k videám.
Definície z hľadiska časového rozpätia
Kanadská výskumná agentúra, Statistics Canada, definuje začiatok Generácie Z od ročníkov 1993. Neuznáva pritom Milenials, ale vychádza z tvrdenia, že ide o potomkov Baby boomerov. Kanadská pobočka nadnárodnej spoločnosti, Randstad Holding, označuje za Generáciu Z tých, ktorí sú narodení medzi rokmi 1995-2014. Podľa austrálskej konzultačnej spoločnosti McCrindle Research Centre je Generácia Z ohraničená rokmi 1995–2009. Správa konzultačnej spoločnosti Sparks and Honey z roku 2014, ako aj rozbor psychologičky, Jean Twengeovej z roku 2018 zaraďuje do Generácie Z tých, ktorí sa narodili po roku 1995. Japonci za „Neo-digital“ označujú tých, ktorí sa narodili v desaťročnom, rozpätí po roku 1996.
Paľuch (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Paľuch.
Generácia Z
Definície z hľadiska časového rozpätia
Inštitúcia Pew Research Center, ktorá sa zaoberá sociálnymi otázkami, verejnou mienkou a demografickými trendmi v Spojených štátoch a vo svete, od roku 2018 definuje ako „Post-Millennials“ generáciu, ktorá sa narodila po roku 1997. Vychádza z kľúčových politických, ekonomických a sociálnych faktorov, ktoré formovali zmeny vo svete. Východisko určila od detí, ktoré mali počas útokov 11. septembra 2001 štyri roky a menej. Šlo o mládež, ktorá si na tieto udalosti spomína iba málo, či dokonca vôbec. Podľa stanoviska Pew, okolnosti po útokoch na dvojičky výrazne prekalibrovali generačné vnímanie sveta. Predchádzajúce štúdie Pew Research, ktoré boli publikované v roku 2014 do tohto časového rozpätia zahŕňali aj rok 2000. Názor publikovali z interview, ktoré poskytol Paul Taylor, autor publikácie The Next America: Boomers, Millennials, and the Looming Generational Showdown.
Britská spoločnosť pre prieskum trhu, The Futures Company, ako aj marketingová agentúra Frank N. Magid Associates, či spoločnosť The Shand Group tiež používajú ako východiskový bod pre túto generáciu rok 1997. Globálna investičná banka, ktorá podniká v cenných papieroch a investičnom bankovníctve, Goldman Sachs, stanovuje dolnú hranicu Generácie Z na rok 1998.
Umenie a kultúra
Časopis The Economist v porovnaní s predchádzajúcimi generáciami píše o Generácii Z ako o vzdelanejšej, dobre vychovanej, no aj ako o viac vystresovanej a depresívnej. V roku 2016 nadácia Varkey v spolupráci s britskou spoločnosťou zaoberajúcou sa prieskumami na trhu, Populus, realizovali medzinárodnú štúdiu (Net Happiness' Score), ktorá skúmala postoje viac ako 20 000 ľudí vo veku od 15 do 21 rokov. Prieskum sa konal v dvadsiatich krajinách: v Argentíne, Austrálii, Brazílii, Kanade, v Číne, vo Francúzsku, v Nemecku, v Indii, v Indonézii, v Izraeli, v Taliansku, v Japonsku, na Novom Zélande, v Nigérii, v Rusku, v Juhoafrickej republike, v Južnej Kórei, v Turecku, v Spojenom kráľovstve a v Spojených štátoch. Zistili, že mladí ľudia, ktorí absolvovali prieskum, boli celkovo spokojní so stavmi svojich osobných životov (59%). Najnešťastnejší mladí ľudia boli z Južnej Kórey (29%) a z Japonska (28%), najšťastnejší z Indonézie (90%) a z Nigérie (78%) (graf vpravo). Aby bolo možné určiť celkové „skóre šťastia“ pre každú krajinu, výskumníci odčítali percento ľudí, ktorí povedali, že sú nešťastní, od percenta ľudí, ktorí hovorili, že sú šťastní. Najdôležitejším zdrojom šťastia bolo byť fyzicky a psychicky zdravý (94%), mať dobrý vzťah so svojou rodinou (92%) a s priateľmi (91%). Všeobecne tí respondenti, ktorí boli mladší a boli v mužskom veku, mali tendenciu byť šťastnejší. Na poslednom mieste bola náboženská viera so 44%. Bol to však hlavný zdroj šťastia pre mladých ľudí z Indonézie (93%), Nigérie (86%), Turecka (71%), Číny a Brazílie (obe krajiny po 70%). Hlavnými dôvodmi úzkosti a stresu boli peniaze (51%) a škola (46%). Zoznam končil pri sociálnych médiách a prístupu k základným zdrojom (ako sú jedlo a voda), oboje po 10%. Obavy z nedostatku potravín a vody boli najväčšie v Číne (19%), v Indii (16%) a v Indonézii (16%). Mladí Indovia tiež nad priemerom označovali stres v dôsledku sociálnych médií (19%).
Podľa vyššie uvedenej štúdie, najdôležitejšími osobnými hodnotami pre týchto ľudí bola pomoc ich rodinám a sebe samým dostať sa do života (27%), po nej nasledovala čestnosť (26%). Pozerať sa za hranice svojich miestnych komunít bolo u nich na poslednom mieste 6%. Rodinné hodnoty boli obzvlášť silné v Južnej Amerike (34%), zatiaľ čo individualizmus a podnikateľský duch sa stali populárnymi v Afrike (37%). Ľudia, ktorí najviac ovplyvňovali mládež, boli rodičia (89%), priatelia (79%) a učitelia (70%). Známe osobnosti (celebrity) (30%) a politici (17%) boli na posledných miestach. Vo všeobecnosti mladí muži boli viac ovplyvňovaní športovcami a politikmi, než to bolo u mladých žien, ktoré uprednostňovali knihy a fiktívne postavy. Kultúra celebrít mala osobitý vplyv v Číne (60%) a v Nigérii (71%) a výrazne bola irelevantná v Argentíne a Turecku (obe 19%). Pre mladých ľudí boli najdôležitejšími faktormi ich súčasnej alebo budúcej kariéry možnosť zdokonaľovania ich schopností (24%) a príjem (23%), zatiaľ čo najdôležitejšími faktormi boli sláva (3%) a to, či organizácia pozitívne vplýva na svet (13%). Najdôležitejšími faktormi pre mladých ľudí pri uvažovaní o ich budúcnosti boli ich rodiny (47%) a ich zdravie (21%). Celosvetový blahobyt (4%) a blahobyt ich miestnych komunít (1%) boli konci ich zoznamu preferencií.
Štúdia uskutočnená v roku 2019 platformou Nestpick vykonala v 110 mestách po celom svete, štúdiu faktorov dôležitých pre Generáciu Z. V prípade sociálnej rovnosti, multikulturalizmu a digitalizácie boli v popredí mestá ako Londýn, Štokholm, Los Angeles, Toronto a na čele rebríčka bolo mesto New York. Poradie sa menilo vzhľadom na každú z posudzovaných kategórií. Oslo, Bergen (Nórsko), Štokholm, Göteborg a Malmö (švédske mestá) boli šampiónmi rodovej rovnosti, naproti tomu v mestách ako Soul, Londýn, Boston, Štokholm a Los Angeles boli lídrami preferencií u tejto generácii digitálne technológie. Vzhľadom na to, že príslušníci Generácie Z bývajú finančne pragmatickí, všetky spomenuté mestá pre ňu zdieľali spoločnú nevýhodu: vysoké životné náklady. Index faktorov dôležitosti pre Generáciu Z z prieskumu Nestpick sa môže vzhľadom na zmeny preferencií s pribúdajúcim vekom môže v nasledujúcich rokoch zmeniť.
Po roku 2000, ešte výraznejšie po roku 2010 sa subkultúry mladých ľudí, ktoré mali v priebehu 20. storočia výrazný vplyv, stali menej výraznejšími a nie je ich tak počuť. Platí to hlavne pre reálny život, menej nevyhnutne na internete. Mladí sú vďaka povedomiu o nepretržitom partnerskom dohľade viac ironickí. Navyše sa zdá, že sú hranice medzi rôznymi subkultúrami mladých ľudí menej jasné a stupňujú sa u nich nostalgické nálady. Napríklad v Nemecku sa zdá, že mládež sa viac zaujíma o mainstreamový životný štýl. Jej cieľom je dokončenie školy, vlastniť dom na predmestí, udržiavať priateľské a rodinné vzťahy a mať stabilné zamestnanie. V úplnom popredí záujmu u nich nie je populárna kultúra, starostlivosť o vzhľad alebo konzumný spôsob života. Bez ohľadu na to v spoločnosti dvadsiateho prvého storočia nevyhnutne existujú ľudia, ktorí sa dominantnej kultúre prispôsobiť odmietajú a snažia sa robiť pravý opak. Časom sú z nich antikonformisti, stávajú sa vo vzťahu k vlastnej subkultúre homogénnejšími, tým sa ich správanie stáva protikladom akýchkoľvek tvrdení o kontrakultúre. K tejto synchronizácii dochádza, aj keď sú k dispozícii viac ako dve možnosti, napríklad viac štýlov fúzov, a nie to, či majú alebo nemajú bradu. Matematik Jonathan Touboul z univerzity v Brandeis, ktorý skúma, ako šírenie informácií v spoločnosti ovplyvňuje ľudské správanie, to nazýva hipsterským efektom.
Prieskum uskutočnený spoločnosťou OnePoll zistil, že hoci boli medzi Britmi vo veku od 18 do 30 rokov populárne múzeá a pamiatky, 19% z tejto populácie v predchádzajúcom roku nenavštívilo žiadne z nich. Medzi postojmi bol veľký rodový rozdiel, 16% respondentiek a 26% mužov odpovedalo, že nikdy nenavštívili múzeá. Mnoho mladých ľudí pred návštevami múzeí alebo galérií uprednostnilo pobyt doma, a krátilo si voľný čas sledovaním televízie, alebo prehliadaním médií na sociálnych sieťach. Vedci tiež zistili, že lacnejšie vstupenky, interaktívnejšie výstavy, väčšia rozmanitosť podujatí, viac možností stravovania, prispôsobené otváracie hodiny a väčšia prítomnosť na internete lákajú pozornosť mladých ľudí. Oproti tomu vintage móda je zaujímavá pre spotrebiteľov z radov Milleniálov a Generácie-Z. Digitálna technológia mala veľký vplyv aj na samotný anglický jazyk. Oxfordský anglický slovník sa doplnil na začiatku 21. storočia novými spopularizovanými slovami, ako sú napríklad Blu-ray (2001), selfie (2002), sexting (2005), twitterati (2006), YouTubers (2006), hashtag (2007), binge-tracking (2007) a selfie stick (2012).
Palucha (priezvisko)
Palucha je české priezvisko. Je rozšírené predovšetkým v meste Olomouc. Na Slovensku sa v neprechýlenej podobe vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Palucha.
Evanjelický kostol (Spišská Sobota)
Evanjelický kostol je kostol Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania v Poprade, mestskej časti Spišská Sobota.
História a interiér
Kostol bol postavený v roku 1777. V interiéri sa nachádza klasicistický oltár z polovice 19. storočia a na ňom je obraz Kristus na Olivovej hore z roku 1852. Kazateľnica, krstiteľnica, empora a klasicistický organ pochádzajú z 19. storočia. V súčasnosti kostol spadá pod Evanjelický cirkevný zbor Poprad.
Evanjelický kostol Svätej Trojice (Veľká)
História a interiér
Kostol bol postavený začiatkom 19. storočia. V interiéri dominujú obrazy – Posledná večera na predele pochádzajúca z Norimberskej školy a obraz Samota ukrižovaného Krista Pána na oltárnom obraze, dielo Jozefa Lercha z roku 1817. Myseľ veriacich upierajú na dianie Veľkého piatka. Kazateľnica má bohatú rokokovú a klasicistickú ornamentiku a jej vrchol zdobí plastika sv. Michala archanjela. Unikátny klasicistický organ postavený viedenským majstrom Jozefom Seyberthom mal ako prvý na Slovensku pedálovú kužeľovú vzdušnicu. V súčasnosti spadá pod Evanjelický cirkevný zbor Veľká.
Maslenički most (diaľničný)
Maslenički most (doslova Maslenický most), nazývaný aj Novi Maslenički most (doslova Nový Maslenický most), je diaľničný most na diaľnici A1 v Chorvátsku v Zadarskej župe. Most je dlhý 377,60 metra, široký 20,40 m a jeho rozpon dosahuje 350 metrov. Jeho opornú konštrukciu tvorí železobetónový oblúk s rozponom 200 m, čím sa zaraďuje medzi mosty s najväčším oblúkom na svete.
Výstavba
Myšlienka výstavby tohto diaľničného mosta sa zrodila ešte v roku 1986 v Inštitúte výstavby Chorvátska (IGH), v súvislosti s projektovaním novej diaľnice spájajúcej Záhreb s dalmatínskym pobrežím. Nový most bol naprojektovaný asi 1,5 kilometra severnejšie od staršieho, ktorý leží na Jadranskej magistrále. Ten bol zničený srbskými jednotkami 21. novembra 1991. Výstavba mosta začala v januári 1993, len necelé dva mesiace pred začatím operácie Maslenica. Išlo o snahu spojiť Dalmáciu s ostatným územím Chorvátska, pretože blízke horské oblasti v blízkosti hraníc so zvyškom Juhoslávie (dnes Bosna a Hercegovina) boli obsadené takzvanou Republikou Srbská Krajina a teda Dalmácia bola od zvyšku krajiny odrezaná. Celé stavenisko sa nachádzalo takmer celý rok v dosahu srbského delostrelectva. Stavebné práce vykonávala splitská spoločnosť Konstruktor podľa projektov tímu projektantov Stavebnej fakulty v Záhrebe pod vedením Zlatka Šavora.
Most uviedol do prevádzky dňa 8. apríla 1997 vtedajší prezident Chorvátska Franjo Tuđman.
Problémy s vetrom
Most sa krátko po dostavaní stal terčom kritiky verejnosti i médií, pretože bol a dodnes je často uzatváraný pre veľmi silné nárazy severovýchodného vetra bóra. 21. decembra 1998 tu namerali náraz vetra s rýchlosťou až 248 km/h. Vietor robí najväčšie problémy, ak smerom na most fúka pod uhlom 10 až 15 stupňov. Most však nemohol byť vystavaný na inom mieste z dôvodu polohy srbských jednotiek počas vojny, s ktorou výstavba mosta súvisela.
Abbans-Dessous
Abbans-Dessous je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Aba (Nigéria)
Aba je mesto v Nigérii, ležiace východne od rieky Niger. Nachádza sa tu chemický (guma, plasty), potravinársky (farmy, pivovarníctvo) a textilný priemysel. Je tiež dôležitým dopravným uzlom.
Paľúch (priezvisko)
Paľúch je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v obci Látky (okres Detva).
Známi nositelia
Pozri v článku Paľúch.
Ázijsko-oceánska florbalová konfederácia
Ázijsko-oceánska florbalová konfederácia (, skr. AOFC) je ázijsko-oceánska športová konfederácia, ktorá združuje florbalové zväzy štátov Ázie a Oceánie. V roku 2018 združovala 15 národných florbalových zväzov a na jej čele stál Thajčan Dato‘Seri Chaiyapak Siriwat. AOFC vznikla v roku 2005 a je členom Medzinárodnej florbalovej federácie (IFF).
AOFC vznikla v roku 2005 počas organizácie Majstrovstiev sveta žien v Singapure. Zakladajúcimi členmi boli Austrália, India, Japonsko, Kórejská republika, Malajzia, Pakistan a Singapur.
Economic Cooperation Administration
Economic Cooperation Administration (akronym ECA; dosl. „Administratíva pre hospodársku spoluprácu“) bola vládna agentúra Spojených štátov založená na základe zákona Kongresu Spojených štátov o zahraničnej pomoci z 3. apríla 1948 za účelom koadministrácie Marshallovho plánu, ktorá pôsobila od 3. apríla 1948 do 31. októbra 1951. Vznikla ako partnerská organizácia k Organizácii pre európsku hospodársku spoluprácu (Organization for European Economic Cooperation), roku 1961 transformovanú na Organizáciu pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD).
Paľuch
Paľuch je priezvisko, pozri Paľuch (priezvisko), napr.:
Economic Cooperation Administration
ECA mala zastúpenie v hlavnom meste každého štátu, ktorý bol prijímateľom hospodárskej pomoci, vedené takou osobu, aby bolo možné skrze ňu viesť rokovania na najvyššej úrovni s vládou príslušného štátu.
1. novembra 1951 agentúru nahradila Mutual Security Agency (MSA, dosl. „Agentúra pre vzájomnú bezpečnosť“).
Saint-Aubin-Montenoy
Saint-Aubin-Montenoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Paľúch
Paľúch je priezvisko, pozri Paľúch (priezvisko), napr.:
Theodora
Theodora alebo Teodora môže byť:
Lego Masters
Lego Masters je slovensko-česká televízna súťažná relácia. Vysielanie na televíznych obrazkovách začalo 5. júna 2022. Na Slovensku vysiela túto show TV Markíza a v Česku TV Nova. Celá show bude dostupná v predstihu na video platforme Voyo. Moderátormi relácie budú Eva Kramerová a Matouš Ruml, výtvory bude hodnotiť expert na LEGO stavebnice Milan Reindl, ku ktorému sa v každej časti pridá špeciálny hosť.
Kaapo Kakko
Kaapo Kakko (* 13. február 2001, Turku, Fínsko) je fínsky profesionálny hokejista, ktorý hrá na pozícii útočníka. V súčasnosti hrá za New York Rangers v najvyššej lige NHL. Hrá na pravom krídle, avšak skúsenosti má s hrou na pozícii stredového útočníka.
V januári 2019 získal spolu s fínskym tímom zlatú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov a takisto v máji 2019 zlatú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji.
Je jedným z mála hráčov ľadového hokeja, ktorý trpí ako cukrovkou 1. typu, tak aj celiakiou.
Tunel Brinje
Tunel Brinje je jeden z mnohých tunelov na diaľnici A1 v Chorvátsku. Ľavý (západný) tubus je dlhý 1561,29 m a pravý (východný) 1560,00 m.