cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Splašený kôň
Spor o Ženu čierneho bizóna
Keď Splašený kôň a Žena čierneho bizóna odišli na lov, Žiadna voda bol mimo tábora. Vystopoval ich v oblasti Slim Buttes, kde ich našiel v týpí, a volal zvonku na Splašeného koňa. Keď sa Splašený kôň ozval, Žiadna voda vsunul dovnútra pištoľ a namieril ju naňho. Dotýka sa oblakov, bratranec Splašeného koňa a syn Osamelého roha, sedel v stane najbližšie pri vchode. V momente, keď Žiadna voda vystrelil, Dotýka sa oblakov odrazil pištoľ nahor a vychýlil guľku na hornú čeľusť Splašeného koňa. Žiadna voda utiekol, prenasledovaný rodinou Splašeného koňa. Štval svojho koňa až do smrti, a potom pešo pokračoval, až kým sa nedostal do bezpečia svojej osady.
Splašený kôň a Žiadna voda sa na presviedčanie starších dohodli, že už neprelejú žiadnu krv. Ako náhradu za svoj výstrel dal Žiadna voda Splašenému koňovi troch koňov. Pretože bol Splašený kôň s vydatou ženou, bol zbavený titulu Nositeľ košele (vodca).
Čierna štóla a Nellie Larrabee
Splašený kôň si vzal Čiernu štólu, príslušníčku Oglala Lakota a príbuznú Škvrnitého chvosta. Starší ju poslali starať sa o jeho zranenie ktoré spôsobil Žiadna voda. Boli zosobášení v roku 1871 a narodilo sa im jediné dieťa, dcéra Obávajú sa jej, ktorá zomrela v roku 1873. Čierna štóla Šialeného koňa prežila, zomrela v roku 1927 počas prepuknutia chrípkovej nákazy v 20. rokoch 20. storočia.
Do obydlia Splašeného koňa poslal ženu aj Červený oblak. Tlmočník William Garnett ju (Nellie Larrabee) opísal, že je „miešankyňa, nie dobrej pohraničnej odrody, závistlivá a podlá žena“. Nellie, tiež zvaná Chi-Chi a Žena s hnedými očami, bola dcérou francúzskeho obchodníka a cheyennskej ženy. Garnettov záznam z prvej ruky o podvolení sa Splašeného koňa sa o Nellie zmieňuje ako o „polokrvnej žene“, ktorej vinou padol Splašený kôň do zradnej pasce, ktorá ho postupne priviedla k záhube.
Veľká siouxská vojna 1876 – 77
17. júna 1876 viedol Splašený kôň 1 500 člennú skupinu z Lakoty a Cheyenne v prekvapujúcom útoku na 1 000 člennú kavalériu generála Georga Crooka a jej spojencov – kmene Crow a Shoshone. Tento boj, známy ako Bitka pri Rosebud, nebol významný v stratách na životoch, avšak zdržal Crooka pri pridaní sa k Siedmej kavalérií Georga A. Custera, čo zohralo úlohu v následnej Custerovej porážke v Bitke pri Little Bighorne.
Tá sa udiala o týždeň, 25. júna 1876, neskôr o tretej hodine poobede, keď Custerova Siedma kavaléria napadla veľký tábor kmeňov Lakota a Cheyenne pri brehoch rieky Little Bighorn.
V centre boja boli bojovníci skupiny Hunkpapa, ktorých viedol náčelník Gall. Taktická a veliteľská pozícia, ako aj akcie Splašeného koňa v tomto boji sú neznáme. Kým niektorí historici tvrdia, že bol na čele bočného útoku s cieľom zabiť Custera a jeho mužov, jediným dokázaným faktom je, že bol významným účastníkom bitky; očité svedectvá niekoľkých indiánov dokladajú jeho osobnú odvahu. Vodný muž, jeden z piatich bojujúcich príslušníkov kmeňa Arapaho, povedal: „Splašený kôň bol jeden z najodvážnejších mužov, akých som kedy videl. Jazdil najbližšie okolo vojakov, kričiac na svojich bojovníkov. Všetci vojaci po ňom strieľali, ale nikdy ho nezasiahli.“ Siouxský bojovník, Malý vojak, povedal: „Najväčší bojovník v celej bitke bol Splašený kôň.“
10. septembra 1876, po Bitke Slim Buttes v Južnej Dakote, zajal kapitán Anson Mills s dvoma plukmi Tretej kavalérie osadu kmeňa Miniconjou o počte 36 stanov. Splašený kôň sa so svojimi mužmi pokúsil zachrániť vedúceho tábora, Amerického koňa, čo sa mu však nepodarilo. Vojaci Amerického koňa, aj väčšinu jeho príbuzných, zabili po tom, ako sa niekoľko hodín ukrývali v jaskyni. 8. januára 1877, pri Wolf Mountain na území Montany, bojoval Splašený kôň svoju poslednú veľkú bitku – proti americkej kavalérii. Jeho ľud zápasil s ťažkou zimou, bol oslabený hladom a trvajúcim mrazom. Aby ho ochránil, Splašený kôň sa rozhodol so svojou družinou vzdať, a odísť do pevnosti Fort Robinson v Nebraske.
Vzdanie sa a smrť
Do agentúry Red Cloud Agency (neďaleko Fort Robinson) prišiel Splašený kôň a ďalší severooglalskí vodcovia 5.mája 1877. Spolu s inými (He Dog, Little Big Man, Iron Crow...)sa na slávnostnej ceremónií stretol s poručíkom Williamom P. Clarkom, čo predstavovalo prvý krok ich oficiálnej kapitulácie.
Nasledujúce ráno bolo telo Splašeného koňa odovzdané jeho rodičom, ktorí ho odniesli do Camp Sheridan a umiestnili na drevenú pohrebnú tribúnu. Keď bola nasledujúci mesiac Agentúra Škvrnitého Chvosta presunutá k rieke Missouri, previezli jeho pozostatky na nezistené miesto. Na diaľničnom pamätníku blízko Wounded Knee v Južnej Dakote sú uvedené minimálne štyri možné lokality, avšak končené miesto jeho odpočinku ostalo neznáme.
Spor o smrti
Dr. McGillycuddy, ktorý sa o Splašeného koňa staral po tom ako bol bodnutý, uviedol, že „zomrel okolo polnoci“. Podľa vojenských záznamov zomrel pred polnocou, teda dňa 5. septembra 1877. 280x240px|náhľad|vpravo|[[Dotýka sa oblakov (sediaci vľavo), Malý veľký muž (sediaci v strede) na jeseň r. 1877 pri stretnutí s prezidentom Hayesom vo Washingtone]] Záznam Johna Gregoryho Bourka o svojej službe v indiánskych vojnách – On the Border with Crook (Na hranici s Crookom) – opisuje iný priebeh úmrtia Splašeného koňa. Zakladá sa na rozhovore s príbuzným a rivalom Splašeného koňa, Malým veľkým mužom (Little Big Man), ktorý bol prítomný pri jeho zadržaní a zranení. Rozhovor sa uskutočnil viac ako rok po udalosti. Malý veľký muž v ňom povedal, že pri tom, ako ho odvádzali k strážnici, Splašený kôň zrazu vytiahol spod odevu dva nože, v každej ruke jeden. Jedna z týchto zbraní bola údajne podobná armádnemu bajonetu. Malý veľký muž, ktorý stál za ním, ho chytil za lakte a ťahal ramená za chrbát. Pri zápasení povolil zovretie jedného lakťa a Splašený kôň si tak vlastným nožom bodol do chrbta. Následne náčelník spadol a podvolil sa strážam.
Keď sa Malého veľkého muža Bourke opýtal na známu verziu hovoriacu, že Splašeného koňa najprv zranil bajonet stráže, odpovedal, že strážnik naozaj vyrazil bajonetom, avšak bojujúceho Splašeného koňa minul, a zasiahol rám dverí strážnice. Malý veľký muž ďalej tvrdil, že veliaci tábora navrhol, aby predložili príbeh, v ktorom bude za smrť Splašeného koňa zodpovedná stráž. Bolo to kvôli tomu, aby zatajili účinkovanie Malého veľkého muža v incidente, a predišli tak medzikmeňovým konfliktom.
Svedectvo Malého veľkého muža je otázne; ako jediné zo 17 výpovedí svedkov z Lakoty, americkej armády aj miešaných osôb neprikladá smrť Splašeného koňa strážnemu vojakovi. Spisovateľ Thomas Powers cituje rôznych svedkov rozprávajúcich, ako bol Splašený kôň smrteľne zranený, keď mu chrbát prepichol strážnikov bajonet.
Identita vojaka zodpovedného za zranenie Splašeného koňa je taktiež sporná. Iba jeden očitý svedok vo výpovedi identifikuje vojaka ako Williama Gentlesa. Historik Walter M. Camp predložil kópie tohto svedectva ďalším osobám prítomným pri udalosti, ktorí po diskusii o identite prišli s ďalšími dvoma možnými menami. Identifikácia totožnosti strážnika je dodnes otázna.
Spor o fotografiu
thumb|Sporná fotografia Splašeného Koňa Väčšina zdrojov nepripúšťa fakt, že by bol Splašený kôň niekedy odfotografovaný. Dr.McGillycuddy tiež pochyboval, že existovala fotografia vojenského vodcu. V roku 1908 napísal športový spisovateľ Walter Camp zástupcovi Rezervácie Pine Ridge žiadosť o portrét. Zástupca Brennan odpovedal: „Nikdy som nevidel fotografiu Splašeného koňa, ani medzi Siouxami, ktorí sú tu, som nenašiel niekoho, kto by niekedy videl jeho obrázok. Splašený kôň opustil nepriateľov len krátky čas predtým, ako bol zabitý a je viac ako pravdepodobné, že sa nikdy neodfotil.“
V roku 1956 bol v knihe J. W. Vaughna S Crookom pri Rosebud (With Crook at the Rosebud) publikovaný údajný ferrotypný portrét Splašeného koňa. Fotografia patrila rodine zveda menom Baptiste "Malý netopier"  Garnier. O dve desaťročia neskôr bol portrét zverejnený s ďalšími detailmi o jeho zhotovení v Fort Robinson, aj keď vydavateľ knihy "ostáva nepresvedčený o autenticite fotografie".
Nedávno bol originálny ferrotypný obrázok vystavený v Custer Battlefield Museum v Garryowen v Montane. Podľa múzea je to jediný autentický portrét Splašeného koňa. Historici o jeho identifikácií stále vedú debaty.
Odborníci argumentujú, že ferrotyp vznikol 10 – 20 rokov po roku 1877, čoho dôkazom je odev na fotografii (dĺžka ozdoby na hrudi a tzv. ascotská kravata, ktoré sa nosili neskôr). Taktiež nie sú známe žiadne fotografie s rovnakým maľovaným pozadím. V roku 1877 prešlo Agentúrou Red Cloud a Fort Robinsonom niekoľko fotografov – vrátane Jamesa H. Hamiltona, Charlesa Howarda, Davida Rodockera a zrejme aj Daniela S. Mitchella – ale žiaden z nich nepoužíval pozadie zobrazené na fotografii. Po smrti Splašeného koňa zhotovil vojak Charles Howard najmenej dve snímky známej pohrebnej tribúny, údajne patriacej pozostatkom náčelníka, z oblasti blízko Camp Sheridan, Nebraska. Kresbu Splašeného koňa zhotovil v roku 1934 súdny kreslič podľa opisu jeho sestry. Kresba patrí rodine Splašeného koňa a verejne bola vystavená len raz, v programe PBS History Detectives.
Pamiatka Splašeného koňa
Splašeného koňa pripomína zatiaľ nedokončený Pamätník Splašeného koňa v Čiernych horách v Južnej Dakote blízko mesta Berne – je to monument vyrytý do hory, podľa vzoru Národného pamätníka Mount Rushmore (na ktorom Korczak Ziółkowski pracoval s Gutzonom Borglumom). Dielo začal Ziółkowski tesať v roku 1948. Po dokončení bude skulptúra 195 metrov široká a 172 metrov vysoká.
Na uctenie pamiatky Splašeného koňa boli dve diaľnice pomenované Pamätná cesta Splašeného koňa. V Južnej Dakote je tento názov pridelený diaľnici US-16/US-385 medzi mestami Custer a Hill City, ktorá prechádza popri Pamätníku Splašeného koňa. V novembri 2010 schválil nebraský guvernér Dave Heineman určenie cesty US-20 z Hay Springs do Fort Robinson na uctenie pamiatky Splašeného koňa, čím zavŕšil ročnú snahu obyvateľov mesta Chadron. Pomenovanie cesty sa možno predĺži ďalších 100 míľ na východ cez Cherry Couty do mesta Valentine.
Brian Clough
Brian Howard Clough (* 21. marec 1935, Middlesbrough, Spojené kráľovstvo† 20. september 2004, Derby) bol anglický futbalista a tréner. Dosiahol výrazné trénerské úspechy v Derby County a v Nottinghame Forest a bol považovaný za „najlepšieho anglického trénera, ktorého anglická reprezentácia nikdy nemala“.
Životopis
Narodil sa v Grove Hill v Middlesbrough ako šieste z deviatich detí. Po krátkom pôsobení v Billingham Synthonia a vojenskej službe v rokoch 1953 až 1955 sa dostal do prvého mužstva miestneho Middlesbrough FC. Tu sa stal významným hráčom, keď v 213 zápasoch strelil 196 gólov. V roku 1961 prestúpil do Sunderlandu, kde odohral 61 zápasov, v ktorých strelil 54 gólov. 26. decembra 1962 si zranil koleno v zápase proti Bury a utrpel vážne zranenie väzov, kvôli ktorému museli obvykle hráči v tom čase ukončiť kariéru. Clough sa vrátil o dva roky neskôr, avšak odohral už len tri zápasy pred svojím odchodom.
Vo veku 30 rokov sa stal trénerom Hartlepool United, jeho asistentom sa v októbri 1965 stal Peter Taylor a táto dvojica pokračovala spolu aj po zmene klubu. Klub Derby County, ktorý angažoval Clougha hrával v tom čase v druhej lige a bol mimo najvyššej súťaže päť rokov. Clough urobil zmeny v kádri a v roku 1968 vyhral druhú ligu a s klubom postúpil do najvyššej súťaže. Počas jeho prvej sezóne skončil klub na štvrtom mieste, čo bol historický úspech klubu. Clough doviedol klub k senzačnému víťazstvu v lige v sezóne 197172, kedy Derby získalo titul pred Liverpoolom a Leedsom.
V roku 1972 sa dostal do konfliktu s vedením klubu, kvôli ktorému s Taylorom opustil klub. Dvojica pokračovala krátko v treťoligovom klube Brighton & Hove Albion. Clough však tento klub predčasne opustil, keďže sa mu naskytla príležitosť trénovať Leeds United. Na tejto pozícií však zostal len 44 dní, počas ktorých dosiahol slabé výsledky a dostal sa do roztržky s viacerými hviezdnymi hráčmi klubu. O pôsobení Clougha v Leedsi vyšiel film The Damned United, ktorý bol sfilmovaný na základe knihy Davida Peacea.
6. januára 1975 sa stal trénerom Nottinghamu Forest, ktorý bol v tom čase na 13. mieste v druhej lige. O dva roky neskôr s klubom postúpil do prvej ligy a vyhral Ligový pohár. Hneď počas prvej sezóne v najvyššej súťaži získal s klubom titul. V sezóne 197879 získal s klubom Európsky pohár, čím dopomohol Nottinghamu k zisku tejto trofeje ako tretieho anglického klubu v histórii. O rok neskôr sa mu tento úspech podarilo zopakovať. Sezóna 199293 bol Cloughova osemnásta v Nottinghame a jeho posledná. Klub zostúpil po šestnástich rokoch do druhej ligy a Clough ukončil svoju trénerskú kariéru.
Zomrel 20. septembra 2004 na rakovinu žalúdka. Jeho pohrebu na Pride Park Stadium v Derby sa zúčastnilo približne 14 000 ľudí.
Passel
Passel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veterník (prírodná rezervácia)
Veterník je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Skalica v okrese Skalica v Trnavskom kraji. Územie bolo v roku 1983 na rozlohe 18,4586 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Rezervácia leží v blízkosti obce Mokrý Háj.
Predmetom ochrany je: Ochrana posledných zvyškov typickej vegetácie skalnej stepi v západnej časti Myjavskej pahorkatiny s početným výskytom ojedinelých a chránených druhov rastlín na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Arborétum
thumb|Arborétum v [[Arborétum Mlyňany Slovenskej akadémie vied|Tesárskych Mlyňanoch]] thumb|Arborétum počas [[jeseň|jesene v Gloucestershire, Anglicko]]
Arborétum je špeciálna botanická záhrada, ktorá obsahuje dreviny (stromy a kríky) pre študijné a výskumné účely.
Arborétum môže byť špecializované na jednotlivé rody (čeľade, a podobne), napríklad arborétum v ktorom rastú borovicorasty sa nazýva Pinetum. Okrem vedeckovýskumného charakteru slúžia aj ako záhrady a turistické miesta. Kladú dôraz na záhradnú architektúru.
Zoznam vrcholov v Branisku
Zoznam vrcholov v Branisku zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk. Ako hranica pohoria bola uvažovaná hranica rovnomenného geomorfologického celku.
Zoznam vrcholov
náhľad|Sľubica náhľad|Rudník
Komplement (imunita)
Komplement alebo komplementový systém je sústava približne 30 sérových a membránových proteínov, ktoré sú dôležitou súčasťou nešpecifickej (prirodzenej, neadaptívnej) imunity. Hlavnou zložkou komplementu je 9 sérových proteínov označovaných C1-C9, ktoré vytvárajú hlavnú kaskádu vedúcu ku chemotaxii ostatných zložiek imunity, opsonizácii cieľovej bunky a jej osmotickej lýze. Ústrednou zložkou komplementu je proteín C3. Existujú tri spôsoby aktivácie komplementového systému – tzv. alternatívna, lektínová a klasická cesta. Po aktivácií systém prechádza do terminálnej (lytickej) fázy.
Alternatívna cesta
Alternatívna cesta aktivácie komplementu bola objavená neskôr ako klasická, no je evolučne najstaršia. Je založená na samovoľnom štiepení zložky C3 na väčší fragment C3b a menší C3a. Reaktívna tioesterová skupina na vzniknutom fragmente C3b môže reagovať s aminoskupinami v jej blízkom okolí, či už prítomnými na mikroorganizme alebo na povrchu vlastných buniek, väčšinou je však inaktivovaná reakciou s vodou. Ak sa ale naviaže na povrch častice, zaháji v takejto forme kaskádu ďalších reakcií – pripojí sa k nej tzv. faktor B, ktorý je pod vplyvom faktoru D štiepený na fragmenty Bb a Ba. Takto vzniknutý komplex C3bBb je stabilizovaný faktorom P (properdín) a funguje ako tzv. alternatívna C3-konvertáza, čiže enzým, ktorý dokáže veľmi účinne štiepiť ďalšie zložky C3 na fragmenty C3b a C3a. Ďalši fragmenty C3b sa kovalentne zachytávajú na povrchu C3-konvertázy, zatiaľ čo fragmenty C3a pôsobia chemotakticky. Postupne tak vzniká komplex C3bBbC3b, tzv. alternatívna C5-konveráza, čo je enzým, ktorý štiepi zložku C5 na fragmenty C5b a C5a. Zatiaľ čo fragment C5a pôsobí opäť chemotakticky, C5b spúšťa terminálnu (lytickú) fázu komplementovej kaskády.
Klasická cesta
Táto cesta je začatá naviazaním protilátok na povrch patogénu. Protilátka po naviazaní zmení svoju konformáciu tak, že odkryje väzbové miesto pre zložku komplementu C1. Tá po naviazaní na protilátku tiež mení svoju konformáciu a tým spustí svoju proteolytickú aktivitu a štiepi zložky C2 a C4. Ich fragmenty C4b a C2a tvoria na povrchu patogénu komplex C4bC2a a ten funguje ako (klasická) C3-konvertáza štiepiaca zložku C3 na fragmenty C3a a C3b. Pripojením fragmentu C3b na klasickú konvertázu (komplex C4bC2aC3b) funguje ako (klasická) C5-konvertáza, ktorá rovnako, ako v alternatívnej ceste aktivácie komplementu, spúšťa terminálnu fázu komplementovej kaskády.
Lektínová cesta aktivácie komplementu
Lektínová cesta sa líši od klasickej tým, že na jej začiatku sa zložka C1 viaže na tzv. lektín viažuci manózu (MBL, z angl. mannose-binding lectin).
Regulácia komplementu
Aktivácia komplementu je starostlivo kontrolovaná súborom plazmatických inhibítorov, aby nedochádzalo k autoreaktivite a poškodzovaniu vlastných buniek. Klasická cesta je blokovaná tzv. C1 inhibítorom, ktorý blokuje aktiváciu C1. Proteín DAF (z angl. decay-accelerating factor, tiež CD55) a sérový C4-viažuci proteín interagujú s C3-konvertázou a urýchľujú jej rozpad. Faktor I spolu s membránovým proteínom MCP (z angl. membrane cofactor protein, tiež CD46), komplementovým receptorom CR1 (CD35) a sérovým faktorom H katalyzujú štiepenie fragmentu C3b. Lytická fáza je blokovaná membránovým proteínom CD59 (protektín), ktorý sa viaže medzi zložky C8 a C9 a bráni vytvoreniu lytického póru.
Nežiaduca aktivácia komplementu
Ku nežiaducej, nešpecifickej aktivácii komplementu alternatívnou cestou môže dôjsť pri kontakte s povrchmi umelých materiálov, čo sa deje pri použití implantátov, dialýze alebo pri kardiochirurgických operáciách, pri ktorých je krv odvádzaná do mimotelového obehu. Miera aktivácie komplementu je dôležitým ukazovateľom biokompatibility materiálov.
Zoznam politických článkov/I
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 134 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
i
I Mjong-bak · I Sung-man
ia
Ian Fleming
ib
Ibrahim Maiga · Ibrahim Nasir · Ibráhím Abbúd
id
IDEA · Ideológia
ig
Igino Giordani · Ignacij Žitnik · Ignacy Jan Paderewski · Ignacy Mościcki · Ignác Gessay · Ignác Grebáč · Igor Beniač · Igor Dula (politik) · Igor Federič · Igor Hraško · Igor Hrušovský (politik) · Igor Chamula · Igor Choma · Igor Janckulík · Igor Matovič · Igor Pinkava · Igor Šulaj
il
Ilie Verdeţ · Illinois State Capitol · Ilminizmus
im
Imperatívny mandát · Imperializmus · Imre Nagy · Imre Turchányi · Imre Varga · Imrich Andrejčák · Imrich Borbély · Imrich Flassik · Imrich Hamarčák · Imrich Karvaš · Imrich Tököli
in
Inaugurácia · Index demokracie · Indira Gándhiová · Individualizmus (politika) · Informátor Štátnej bezpečnosti · Infrared Data Association · Ingvar Carlsson · Inocent II. · Inocent III. (protipápež) · Inocent IV. · Inocent VI. · Inocent VII. · Inštitút ľudských práv · Internacionála (združenie) · International Association for the Exchange of Students for Technical Experience · International Bar Association · International Laboratory Accreditation Cooperation · International Mobile Satellite Organization · International Peace Bureau · International Telecommunications Satellite Consortium · International Thriller Writers · Internetová strana · Internetové hlasovanie · Interpol · Interregnum · Inuitská cirkumpolárna rada
io
Ioan · Ion Gheorghe Maurer · Ion Iliescu · Ion Mincu
ir
Iránska revolúcia · Irena Belohorská · Irena Bihariová · Irena Ďurišová · Irene Papas · Irgun · Irina Mucuovna Chakamadová
is
Iser Harel · Islam Karimov · Islamská republika · Islamský štát (militantná organizácia) · István Bethlen · István Bibó · István Bittó · István Dobi · István Harna · István Mezö · István Pásztor
it
Itamar Franco
iv
Ivan Bartoš · Ivan Brndiar · Ivan Čarnogurský · Ivan Černaj · Ivan Dérer · Ivan Dubnička · Ivan Gašparovič · Ivan Harman · Ivan Hálek · Ivan Hopta · Ivan Horváth (spisovateľ) · Ivan Hudec · Ivan Jakovyč Franko · Ivan Juraj Pivko · Ivan Kamenec · Ivan Kiňo · Ivan Knotek · Ivan Kuhn · Ivan Lesay · Ivan Lexa · Ivan Ľupták · Ivan Markovič · Ivan Mikloš · Ivan Pietor · Ivan Pješčák · Ivan Šimko · Ivan Šimoni · Ivan Štefanec · Ivan Štefánik · Ivan Uhliarik · Ivan Valentovič · Ivan Varga · Ivan VI. (Rusko) · Ivanka Trumpová · Iván Farkas · Iveta Henzélyová · Iveta Radičová · Ivica Račan · Ivo Josipović · Ivo Sanader
iz
Izabela I. (Kastília) · Izjaslav I. (Polacké kniežatstvo) · Izjaslav III. (Polacké kniežatstvo) · Izolacionizmus · Izraelská strana práce · Izraelské osady
Šima (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Šima Provincia Šima (🇯🇵), nazývaná tiež Šišú (志州), bola stará japonská provincia ležiaca na polostrove v juhovýchodnej časti dnešnej prefektúry Mie. Šima bola súčasťou regiónu Tókaidó a susedila s provinciou Ise. Bola najmenšou japonskou provinciou.
Šima bola prosperujúcou rybárskou oblasťou a v priebehu obdobia Nara boli miestni guvernéri zodpovední za každoročné dary rýb cisárovi. Hlavným mestom provincie bola Toba, avšak v priebehu obdobia Sengoku malú Šimu väčšinou ovládali daimjóvia z väčšej provincie Ise.
Péroy-les-Gombries
Péroy-les-Gombries je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Izu
Izu môže byť:
Thouars
Thouars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orliak morský
Orliak morský (iné názvy: orol morský, zastarano: rybár , rybárik ; lat. Haliaeetus albicilla) je druh z čeľade jastrabovité. Obýva celú severnú Palearktídu. Na Slovensku žije pri veľkých riekach a vodných plochách. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov orliak morský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, európska populácia má takisto stúpajúci trend.
Hlas
Orliak morský sa ozýva vysokým a rýchlym kli-klik-klik alebo kyik, kyik, kyik..., pripomínajúcim hlas tesára čierneho v čase toku. U samice znie zreteľne hlbšie ako u samca. Je to kontaktný hlas, séria 15 - 30 volaní stúpajúca čo do rýchlosti i výšky tónu. Týmto hlasom sa ozýva najmä v období hniezdenia. Pri rušení na hniezde znie ako kli-kli-kli.... Známy je aj hlboký štekavý hlas kru.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 0 - 5, zimujúcich jedincov 40 - 80. Veľkosť populácie vykazuje mierny nárast od 20 do 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje je stabilná, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 CR:B1, CR - kriticky ohrozený. V roku 2001 CR - kriticky ohrozený. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Dôvodom preradenia do nižšej kategórie môže byť niektorý z nasledujúcich dôvodov: zvýšenie počtu rozmnožujúcich sa jedincov, rastúci trend populácie, zväčšovanie areálu alebo aj možnosti pozitívneho ovplyvnenia populácií z okolitých krajín. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia R - vzácny druh.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 10000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Dôležitým faktorom v ochrane všetkých lesných druhov vtákov sú správne spôsoby obhospodarovania lesov, nerúbať v hniezdnej dobe a nie veľkoplošným holorubným spôsobom. Vhodným modelom je prírode blízke hospodárenie v lesoch. Za hniezdnu dobu orliaka morského je považované obdobie od 1. januára do 31. júla, podľa prílohy č.3 internej smernice Štátnej ochrany prírody SR "IS-20-2021 Smernica k uzatváraniu dohôd o sprístupnení porastov pre účely realizácie prírode blízkeho obhospodarovania lesov" pre potreby špecifického opatrenia 4.3 Akčného plánu pre implementáciu Stratégie adaptácie SR na zmenu klímy :Ochrana a adaptácia lesov v chránených územiach.
Orliak morský je druh európskeho významu , ktorý sa vyskytuje ako kritériový druh v 1 chránenom vtáčom území - Dunajské luhy.
Druh je zaradený do Bonnského dohovoru (Príloha I).
Tillou
Tillou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pierrefitte-en-Beauvaisis
Pierrefitte-en-Beauvaisis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šimocuke (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Šimocuke Provincia Šimocuke (🇯🇵) bola stará japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Točigi.
Starobylé hlavní mesto provincie ležalo v blízkosti dnešného mesta Točigi, ale v priebehu feudálneho obdobia sa hlavné centrum provincie nachádzalo v blízkosti dnešného hlavného mesta Ucunomija. V období Sengoku boli rôzne časti Šimocuke pod nadvládou rôzných malých daimjóv.
V meste Nikkó sa nachádza hrob Iejasua Tokugawu so svätyňou (Nikkó Tóšógú).
Tanba (provincia)
Správcom bol Micuhide Akeči, ktorému bola venována za jeho vojnové úspechy Nobunagou Odou.
Goethe-Universität Frankfurt
thumb|Campus Westend (2009)
Goethe-Universität Frankfurt (Univerzita Johanna Wolfganga Goetheho vo Frankfurte nad Mohanom alebo tiež Frankfurtská univerzita) bola navrhnutá v roku 1912 a založená v roku 1914 ako občianska univerzita, čo znamená, že v tej dobe to bola Štátna pruská univerzita. Založili a financovali ju zámožní a aktívni liberálni obyvatelia Frankfurtu. Bol to ojedinelý jav v histórií nemeckých univerzít. V roku 1932 bola pomenovaná po jednom najznámejšom rodákovi z Frankfurtu, básnikovi a spisovateľovi Johannovi Wolfgangovi Goethem. S viac ako 43.000 študentmi (šk. rok 2012/2013), 647 profesormi (jeseň 2011) a 16 odbormi je piatou najväčšou univerzitou v Nemecku.
Časti
thumb|Vchod do univerzity (1959)
Univerzita je rozdelená na štyri vysokoškolské areály:
Nachádzajú sa tu športové pozemky, tak ako aj biologický areál s botanickou a palmovou záhradou.
Speedbass
Speedbass je hudobný žáner zaraďujúci sa pod hardcore techno. Rozvíjal sa od polovice 90. rokov na západnom pobreží USA, kde vznikol kombináciou Gabberu a Drum & Bassu. Bol šírený prevažne po internete.
S nástupom jesene 1999, Speedbass je stále mladý. Základné kritériá boli: veľmi vysoká rýchlosť (od 300 BPM) a bohatosť na subharmonické nízke kmitočty. Dnes Speedbass spojuje mnoho iných štýlov dosť širokého záberu. Mieša v sebe vplyvy Housu, Speedcore, Gabberu, Drum & Bassu, Junglu, ale napríklad aj žánru celkom pokojného, ako Glitch, Sound Collage či mashup štýlov. Občas znie tento žáner skôr ako hudobná satira.
Ondrej Daňko (1971)
Ondrej Daňko (* 2. jún 1971, Michalovce ) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na pozícií stredopoliara.
Zoznam politických článkov/G
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 147 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
g-
G-14
g1
G15
g2
G20
g7
G7
ga
Gabriel Antonio Pereira · Gabriel Baroš · Gabriel Betlen · Gabriel Karlin · Gabriel Narutowicz · Gabriel Palacka · Gabriel Peťko · Gabriel Steiner · Gabriel Volko · Gabriela Matečná · Gabriele D’Annunzio · Gaius Asinius Pollio · Gaius Cassius Longinus · Gaius Iulius Caesar · Galikanizmus · Gangnihesu · Gardista (noviny) · Garri Kimovič Kasparov · Gaspard Monge · Gaston Doumergue · Gaston Thorn · Gašpar Rovňan · Gaumáta · Gavril Dejeu · Gavril Romanovič Deržavin
gá
Gábor Gál · Gábor Grendel · Gábor Vona
gh
Ghaznovci · Gheorghe Gheorghiu-Dej
gi
Gilotína · Giorgia Meloniová · Giorgio Napolitano · Giovanni Gentile · Giovanni Sartori · Girolamo Savonarola · Girondisti · Giulio Andreotti · Giuseppe Conte · Giuseppe Garibaldi · Giuseppe Mazzini
gl
Gladwyn Jebb · Glasnosť · Glaukón z Atén · Glenda Jacksonová · Global Political Trends Center · Globálny mierový index · Globálny rámec pre migráciu · Gloria Macapagalová-Arroyová
gn
Gnassingbé Eyadéma
go
Goar · Godigisel · Golda Meirová · Gordon Bajnai · Gordon Brown · Gorgos z Messénie · Gough Whitlam
gr
Green Card · Greenpeace · Greg Abbott · Gregor II. · Gregor Robertson · Gregor VI. (protipápež) · Grécko · Grigorij Alexandrovič Poťomkin · Grigorij Alexejevič Javlinskij · Grigorij Mesežnikov · Grigorij Žatkovič · Gro Harlem Brundtlandová · Grzegorz Lato · Grzegorz Schetyna
gs
GSG 9
gu
GUAM · Guerrillero Heroico · Guillermo Lasso · Guillermo Rawson · Gunderich · Gunnar Karl Myrdal · Gunthamund · Guntram Bohatý · Gustav Stresemann · Gustave Ador · Gustáv Adolf Bežo · Gustáv Husák · Gustáv Krajči · Gustáv Slamečka · Gustáv Zeman · Guus Zoutendijk · Guvernér (USA) · Guy Fawkes
gy
Gynocentrizmus · György Juhász · György Lukács · Gyula Bárdos · Gyula Gömbös · Gyula Horn · Gyula Tost
Richard Thompson (atlét)
Richard Thompson (* 7. jún 1985, Cascade) je atlét reprezentujúci Trinidad a Tobago.
Peking 2008
Na olympijských hrách v Pekingu 2008 získal striebornú medailu v behu na 100 m časom 9,89 s. Na prvého Usaina Bolta strácal 20 stotín sekundy a pred tretím Watlerom Dixom mal náskok dvoch stotín.
Takisto striebornú medailu získal v štafetevom behu na 4x100 metrov. Bežal v semifinále aj vo finále.
Šang-chaj chuan-čchiou ťin-žung čung-sin
thumb|SWFT v noci Šang-chaj chuan-čchiou ťin-žung čung-sin (,, angl. Shanghai World Financial Center) je mrakodrap v Šanghaji v Číne.
Tento obrovský mrakodrap predpovedá vzhľad čínskej megalopoly, zahŕňa nielen kancelárie, ale i hotel, nákupné strediská, reštaurácie, konferenčné siene a súkromný klub. Kapacita mrakodrapu predpokladá 12 000 ľudí. Posledné podlažie umiestnené v kruhovom otvore na samom vrchole stavby, ktorý pripomína ucho ihly (z dôvodu zmiernenia tlaku vetra), slúži ako turistická rozhľadňa.
14. augusta 2007 vypukol na 40. poschodí požiar, škody boli malé a nikto nebol zranený.
28. augusta 2008, bola budova SWFC oficiálne otvorená. Najvyššie položená vyhliadkové plošina (z celkových 3) je vo výške 474 m a je najvyššou rozhľadňou na svete.
Tourtenay
Tourtenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trayes
Trayes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Izu (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Izu Provincia Izu (🇯🇵), niekedy nazývaná aj Zušú (豆州), bola stará japonská provincia, rozkladajúca sa na polostrove Izu, ktorý je dnes súčasťou prefektúry Šizuoka a na ostrovoch Izu, ktoré dnes patria k prefektúre Tokio. Izu susedila s provinciami Sagami a Suruga. Pred rokom 680 bola súčasťou provincie Suruga. Po tomto roku až do obdobia Edo sa Izu skladala z troch okresov: Tagata, Kamo a Naka. V priebehu obdobia Edo sa štvrtým okresom stala Kimisawa.
Najdôležitejšou svätyňou (一宮, Ičinomija; Prvá svätyňa) provincie Izu bola svätyňa Mišima (三嶋大社, Mišima taiša). Druhou a treťou svätyňou boli Ninomija Hačimangu a svätyňa Asama, obe tiež z Mišimy. Navyše sa v Mišime nachádzal aj provinčný chrám (国分寺, Kokubundži).
V období Sengoku Izu typicky ovládal ten, kto vládol v provinciách Sagami a Musaši.
V Izu sa odohráva väčšina deje románu Jamese Clavella Šógun.
Pimprez
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sigma-okruh
Sigma-okruh (množín) alebo \sigma-okruh (množín) je v matematike štruktúra, ktorá určuje výber podmnožín danej množiny tak, aby bol daný systém podmnožín uzavretý na rozdiel množín a spočítateľné zjednotenie. Formálne sa \sigma-okruh definuje ako usporiadaná dvojica (\Omega,S), kde \Omega je ľubovoľná množina a je nejaký systém jej podmnožín, a kde platí: Koncept \sigma-okruhu je dôležitý najmä v teórii miery, kde sa hojne využíva predovšetkým súvisiaci koncept \sigma-algebry. \sigma-okruh je \sigma-algebra vtedy, ak navyše platí vlastnosť.
Françoise Mbangová Etoneová
Françoise Mbangová Etoneová (* 14. apríl 1976, Yaoundé) je kamerunská atlétka, venujúca sa trojskoku. V historických tabuľkách v trojskoku jej patrí druhé miesto výkonom 15,39 m.
Peking 2008
Ako prvej športovkyni v atletických súťažiach sa jej podarilo obhájiť zlatú medailu z Atén 2004. Výkonom 15,39 m vytvorila nový olympijský rekord, keď ho zlepšila o 6 cm.
Ulcot
Ulcot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Costa del Sol
right|thumb|Costa del Sol
Pierrefonds (Oise)
Pierrefonds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ijo (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ijo Provincia Ijo (🇯🇵) bola stará japonská provincia, rozkladajúca sa na mieste dnešnej prefektúry Ehime na ostrove Šikoku. Ijo susedila s provinciami Awa, Sanuki a Tosa.
Hlavné mesto provincie sa nachádzalo v blízkosti dnešného mesta Imabari. V období Sengoku bolo Ijo rozdelené na niekoľko lén (han), z nich najväčšie bolo obvykle ovládané z hradu Macujama. Nakrátko Ijo zjednotil klan Čósokabe zo susednej provincie Tosa, ale potom sa na Šikoku v roku 1584 vylodil Hidejoši Tojotomi a jednotlivé léna prerozdelil. V období Edo bola provincia súčasťou léna Uwadžima, ktoré ovládal od roku 1615 až do roku 1871 klan Date.
Usseau (Deux-Sèvres)
Usseau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Deux-Sèvres, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Židovské múzeum v Berlíne
thumb|Židovské múzeum v Berlíne. thumb|Línia [[Strešné svetlíky|svetlíkov.]]
Židovské múzeum v Berlíne je múzeum židovskej kultúry a dejín nachádzajúce sa v nemeckom Berlíne, v mestskej časti Kreuzberg.
Prvé židovské múzeum bolo založené v roku 1933 v Oranienburger Straße. Ale už v roku 1938 ho nacistický režim zavrel. Nápad obnoviť múzeum sa objavil v roku 1971. Židovské oddelenie berlínskeho štátneho múzea sa osamostatnilo v roku 1978. Budova, v ktorej sídlilo bola postavená v barokovom slohu roku 1735, zničená počas druhej svetovej vojny a znovu postavená v roku 1963.
Autor novej budovy bol vybraný v medzinárodnej architektonickej súťaži. Prihlásilo sa do nej 165 architektov, známych a zvučných mien. Daniel Libeskind súťaž nečakane vyhral so svojim myšlienkovo silným konceptom.
Nová budova bola postavená v rokoch 1992 až 1999. V roku 1999 bola budova, síce ešte bez exponátov, sprístupnená verejnosti. Oficiálne otvorená bolav roku 2001. Nová stavba patrí výrazom do modernej architektúry a je na nej čitateľný postmodernistický rukopis svojho autora Daniela Libeskinda.
Architektonický a filozofický koncept budovy sa vyznačuje značnou mierou intelektuálnej špekulácie a symbolickej abstrackie. Objekt sa stáva sám sebe pomníkom.
Inšpirácie a filozofia budovy
Pri svojom návrhu Liebeskind vychádzal z úcty k židovskému národu. Uvedomoval si dôležité fakty o ich histórií i silných tradíciách a podľa nich aj postupoval pri tvorbe. Zdôraznil životnú ideu a životný údel židovského národa.
Architektúra budovy v sebe zhmotňuje veľkú filozofiu a symboliku. Pre každého návštevníka by mala byť emocionálnym činiteľom a otvoriť jeho vnímanie, prebudiť v človeku otázky ako uvedomenie si ľudskej podstaty, hodnotu ľudského života, ľudskej obete a silu úderu holokaustu nielen na židov, ale na všetky národy.
Budova ma ostré uhly, línie a nečakane mení svoj smer. Budova je obložená lesklým plechom, napriek tomu je nenápadná, zakrývajú ju stromy. Rozvrhnutie okenných otvorov sa riadi operou Moses und Aron nemeckého hudobného skladateľa židovského pôvodu Arnolda Schoenberga, ktorý ju už nestihol dokončiť, kvôli násilnej deportácii do koncentračného tábora.
Okná sú neorganizované, ľubovoľne veľké, ľubovoľne pretínajúce sa. Sú to akési rezy, rany alebo jazvy, ktoré ostali po činoch ľudí v druhej svetovej vojne na dušiach mnohých ďalších.
Interiér
Interiér stavby má vyvolávať pocit prázdnoty a rozdvojenosti, beznádejnej viery trýznených židov. V parteri budovy je niekoľko sybmolicky abstraktných prvokov, ako sú napr. koľajnice symbolizujúce deportáciu. Vizuálne interiér pôsobí veľmi silným dojmom a svojim charakterom sa blíži az k sakrálnemu typu stavby.
Svetlo z exteriéru prúdi dnu úzkymi oknami a svetlíkmi, ktoré pretínajú celé podlažia. Svetlo sa na nepravideľných stenách láme a vytvára zaujímavé svetelné efekty. Dlho po dokončení stavby bola budova prázdna, aj kvôli oknám, ktoré znemožňovali vystavovať konvenčné expozície. Napriek tomu boli holé priestory prístupné návštevníkom. Vyše 4000 exponátov bolo do múzea nainštalovaných až v priebehu roka 2000. Mnoho návštevníkov, ktorí mali možnosť navštíviť prázdne múzeum, tak i múzeum s expozíciou často tvrdí, že dojem z prázdneho múzea bol omnoho silnejší.
Tri osi
Múzeum je prístupné iba cez podzemnú chodbu, ktorá ho spája s barokovou stavbou z roku 1735. Po vstupe do novostavby sa návštevník stretáva s troma cestami – osami: osou kontinutity, osou exilu a osou holokaustu. Pri prehliadke priestorov sa nikdy nedajú vidieť všetky tri osi naraz, vždy len dve z nich.
Prázdnota
Na niekoľkých miestach múzea sa nachádzajú priestory zvané „voids“ (slovensky „prázdnota“), ktoré sú úplne prázdne, nie sú prístupné a je možné do nich nahliadnuť skrz rôzne okná nachádzajúce s v múzeu. Majú pripomínať prázdnotu, ktorú v Nemecku zanechal holokaust. Liebeskind o nich hovorí: „Prázdne betónové bloky ktoré sú ako prázdne duše.“
thumb|left|Záhrada exilu.
Jedinou výnimkou je tzv. „memory void“ („prázdnota pamäti“), v ktorej sa nachádza inštalácia Schalechet („opadané lístie“), ktorej autorom je umelec Menashe Kadishman. Ide o zhruba 10 000 tvárí vyrobených zo železa a ocele, ktoré majú pripomínať zavraždených židov. Návštevník sa môže rozhodnúť do miestnosti vstúpiť a šľapať po tvárach, čím vznikajú hlasné zvuky, keď sa kov otiera o kov. Podľa zámeru umelca sa tak zavraždeným vracia ich hlas.
Konštrukcia a materiál
Takisto hliníkové okenné rámy a ich samotné rozmiestnenie, dotvára štylizáciu budovy a vyjadrenie myšlienky aj po materiálovej báze. Veža holokaustu je z pohľadového betónu a z vonku sa javí ako nesúvisiaca časť s budovou. Budovu obklopuje zeleň: park a záhrada starej budovy Múzea. Práve v tomto priestore vyúsťuje os exilu. Betónové kvádre nakloneného súsošia už stihli obrasť zelenou.
Stavba sa javí ako materiálovo strohá a skôr nenápadná, no tvarom je ostro kontrastujúca s existujúcou zástavbou. Tento jav je zmiernený práve obklopujúcou zeleňou. Silný kontrast je viditeľný len z pohľadu zhora. Zdanlivá chaotickosť prevláda aj v umiestnení svetlíkov na streche; ale pri pozornejšom pohľade, môžeme rozpoznať hlavnú os, ktorá prechádza celým masívom rôzne zatáčajúcej sa stavby.
Sklenená dvorana
V septembri roku 2007 bola dokončená tzv. „sklenená dvorana“, ktorá prekryla nádvorie starej budovy múzea. Dvoranu projektoval tiež Liebeskindov ateliér. Budova bola inšpirovaná tradičnými stanmi (sukkah), v ktorých sa stretávajú židia počas sviatku Sukkot. Presklenná fasáda prístavby ponecháva priamy výhľad na záhradu múzea.
Iemicu Tokugawa
Iemicu Tokugawa  (jap.: 徳川 家光,Tokugawa Iemicu), niekedy nazývaný Ijemicu, bol tretí šógun Tokugawskej dynastie, ktorý vládol od 1623 do 1651. Bol najstarším synom Hidetadu Tokugawu a vnukom Iejasua Tokugawu.
Zoznam vrcholov v Bachurni
Zoznam vrcholov v Bachurni zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk. Ako hranica pohoria bola uvažovaná hranica rovnomenného geomorfologického celku.
Iemicu Tokugawa
Detstvo (1604-1617)
Iemicu Tokugawa sa narodil okolo roku 1604 (presný dátum jeho narodenia nie je známy). Bol najstarším synom Hidetadu Tokugawu a vnukom veľkého zjednotiteľa Japonska, prvého tokugawského šóguna Iejasua Tokugawu. Bol aj prvým členom rodu Tokugawa, ktorý sa narodil po tom, ako sa Iejasu Tokugawa stal šógunom.
Pisseleu
Pisseleu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Iemicu Tokugawa
Detstvo (1604-1617)
O detstve Iemicua nejestvuje veľa písomných informácii. Mal dve sestry, Senhime a Masako a brata, ktorý sa stal v dospelosti jeho súperom, Tadanagu. Obľúbencom jeho rodičov bol práve Tadanaga.
Pisseleu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Iemicu Tokugawa
Dedič Tokugawa(1617-1623)
Iemicu dosiahol v roku 1617 plnoletosť a zmenil si svoje chlapčenské meno na  Iemicu Tokugawa. V tom istom roku bol zároveň vyhlásený za oficiálneho nástupcu Takugawského šógunátu. Jediná osoba, ktorá mohla podľa princípu pokrvnej príbuznosti ohroziť toto postavenie bol jeho mladší brat Tadanaga Tokugawa. Medzi bratmi, preto začalo narastať napätie.
Plailly
Plailly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Iemicu Tokugawa
Dedič Tokugawa(1617-1623)
Od chlapčenské veku Iemicu praktikoval tradíciu vzájomnej erotickej mužskej lásky medzi samurajmi šudo. V roku 1620 sa pohádal so svojim milencom samurajom Gozaemon Sakabe, dvadsaťjedenročným priateľom z detstva a verným vazalom a v záchvate hnevu ho zabil počas spoločného kúpeľa. (Louis Crompton, Homosexuality str..439)
Pisseleu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Plailly
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Iemicu Tokugawa
Regentstvo (1623-1632)
V roku 1623, keď mal Iemicu devätnásť rokov, Hidetada abdikoval z postu šóguna v prospech Iemicua. Hidetada pokračoval vo vládnutí ako Ogošo, teda Odstúpený šógun; a Iemicu  prevzal úlohu formálnej hlavy štátu bakufu.
Plailly
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pisseleu
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iemicu Tokugawa
Regentstvo (1623-1632)
V roku 1626 šógun Iemicu a Hidetada navštívili v rámci oficiálnej diplomatickej návštevy cisára Go-Mizunoo, cisárovnu Masako (dcéru Hidetadu a sestru Iemicua) a Princeznú Meišo v Kjóte. Šógun Iemicu daroval cisárovi bohatý dar vo forme zlata a množstva peňazí, vzácnymi darmi odmenil aj príslušníkov dvornej šľachty. Napriek prejavom priazne boli vzťahy s cisárom Go-Mizunoom na bode mrazu po tkz. incidente s purpurovým oblečením (jap.:紫衣事件; ši-e džiken), keď bol cisár vládou v Ede obvinený, že udelil výsadu nosiť purpurový odev počas oficiálnych náboženských rituálov viac ako desiatim dovrným kňazom, napriek vládnemu nariadeniu, ktoré udeľovanie takéhoto privilégia cisárovi prísne zakazovalo počas obdobia dvoch rokov po nástupe na trón (vyhláška mala na zreteli, aby väzby medzi cisárom a náboženským kruhmi neboli veľmi pritesné a aby sa oddelila vládnuca a náboženská sféra). Šógun vo vzniknutej situácii intervenoval v neprospech cisára a udelenie výsady označil za neplatné a v rozpore s tradičnými obyčajmi; ďalší incident, ktorý vyvolal ďalšie napätie medzi šogúnom a cisárom sa stal, keď  Iemicuova dojka Masako, ktorá bola neurodzeného pôvodu, navštívila, ako člen šogúnovho sprievodu cisársky dvor, čím sa porušilo nepísané pravidlo, podľa ktorého neurodzení ľudia nesmú vstúpiť do areálu cisárskeho paláca. Ponížený cisár Go-Mizunoo abdikoval a jeho dcéra Meišo sa stala cisárovnou. Šógun bol teraz strýkom vládnuceho monarchu.
V Kan'ei 9 v 24. dni 2. mesiaca (1632), Ógošo Hidetada zomrel, a Iemicu mohol prevziať skutočnú moc. Obával sa, že jeho brat Tadanaga by ho mohol zavraždiť, preto vládol opatrne až do bratovej smrti v roku 1633.
Šógun Iemicu (1632-1651)
Hidetada zanechal svojmu synovi skúsených radcov, aby pomáhali mladému šógunovi. Iemicu ich však roku 1633, po smrti svojho otca prepustil. Namiesto nich, Iemicu vymenoval do vysokých dvorských hodností svojich priateľov z detstva. S ich pomocou Iemicu vytvoril silne centralizovaný vládny kabinet, čo ho spravilo v očiach množstva daimjóv nepopulárnym, pretože ich vylúčil z podielu na chod krajiny, Iemicu však aj napriek ich odporu presadil svoj model vlády.
V roku 1637 vypukla vzbura medzi obyvateľmi južného Japonska proti Iemicuovej protikresťanským nariadeniam v Šimabare, známa ako Šimabarské povstanie. Tisícky ľudí bolo šogúnovými vojakmi zabitých v priebehu potlačenía povstania a kresťanstvo bolo zakázané praktikovať v Japonsku.