cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josip Bozanić
Zdroj
súčasnosť
Bassano del Grappa
thumb|Bassano del Grappa
Bassano del Grappa je opevnené mesto v talianskom regióne Benátsko, na úpätí Álp. Mesto leží na rieke Brenta a má 43 372 obyvateľov k 31. 12. 2016.
O pradávnom osídlení oblasti svedčí nález meča z druhého tisícročia pred Kr. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 988. Od roku 1404 bolo Bassano súčasťou Benátskej republiky. V roku 1796 sa tu odohrala bitka v ktorej Napoleon Bonaparte porazil rakúske vojská. K ťažkým bojom tu došlo aj za prvej svetovej vojny: zúčastnil sa ich tiež Ernest Hemingway, ktorý o nich napísal román Zbohom zbraniam!.
Do roku 1928 sa mesto volala iba Bassano, prídomok dostalo podľa neďalekej hory Monte Grappa. Z tohto kraja pochádza aj pálenka grappa.
V meste sídli odevná firma Diesel. Známym tunajším produktom je tiež špargľa, ktorá má uznávanú známku pôvodu.
Mesto leží na rozhraní prímorskej nížiny a veľhôr. V rámci jeho katastra je prevýšenie vyše tisíc metrov a preto je táto oblasť vyhľadávaná vyznávačmi paraglidingu.
V roku 1985 sa na miestnom velodrome konali majstrovstvá sveta v dráhovej cyklistike.
Ahéville
Ahéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Epikrates (syn Apollónia)
Epikrates bol grécky sochár na rozhraní 2. a 1. storočia pred Kr. Sochár Epikrates, syn Apollónia, bol činný pravdepodobne na prelome v 2. a 1. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, v archeologickej lokalite starovekého kárskeho mesta Knidos sa však v roku 1859 našla doska z bieleho mramoru s nápisom, že Epikrates zhotovil sochu Glykinny, pravdepodobne sochu zosnulej dcéry Hippokrita a Filitie. V blízkosti tohto epigrafického nálezu bola nájdená i spodná časť odetej ženskej sochy, možno fragmentu zo sochy Glykinny. Oba nálezy sú uložené v Britskom múzeu v Londýne.
Aingeville
Aingeville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2021
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2021 je európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV), o postup na Majstrovstvá Európy 2021. Zúčastňuje sa jej 26 národných družstiev, ktoré súťažia o 12 postupových miest na záverečný turnaj. Na majstrovstvá Európy postúpia víťazi skupín a 5 najlepších družstiev z druhých miest. Kvalifikácia sa odohrá kvôli pandémií koronavírusu COVID-19 turnajovým spôsobom. Kvalifikácia prebehla od 30. augusta 2020 do 16. mája 2021.
Priamy postup
Priamo na ME postupili družstvá hostiteľských krajín a 8 najlepších družstiev z Majstrovstviev Európy 2019:
Nasadenie družstiev
Družstvá boli nasadzované do výkonnostných košov podľa rebčíka CEV tzv. serpentínovým spôsobom
Skupina A
Miesto konania: Zadar
Miesto konania: Apeldoorn
Skupina B
Miesto konania: 🇮🇱 Hadera
Skupina C
Miesto konania: 🇲🇰 Skopje
Skupina D
Miesto konania: 🇨🇾 Nikózia
Skupina E
Miesto konania: 🇸🇰 Nitra
Miesto konania: 🇷🇴 Ploiești
Skupina F
Miesto konania: Tbilisi
Miesto konania: 🇲🇪 Podgorica
Skupina G
Miesto konania: 🇭🇺 Budapešť
Miesto konania: Matosinhos
Fontaine-Heudebourg
Fontaine-Heudebourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eternals (film)
Eternals je americký akčný film z roku 2021 od režisérky Chloé Zhao, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics o humanoidnej rase Eternals. Jedná sa o 26. film filmovej série Marvel Cinematic Universe.
Natáčanie sa začalo v júli 2019 v Anglicku. Dátum premiéry bol pôvodne určený na 6. november 2020 ale kvôli pandémií covidu-19 bola premiéra filmu niekoľkokrát presunutá. V septembri 2020 bola nakoniec premiéra stanovená na 5. november 2021.
Obsadenie
V potitulkovej scéne sa objavili: Harry Styles ako Eros / Starfox a Patton Oswalt ako Pip the Troll. Vo voice-cameo úlohe sa objavil Mahershala Ali ako Blade.
Evakuácia
náhľad|Značka núdzového východu Evakuácia (z lat., slovensky "vypratanie, vyprázdnenie") je súhrn organizačných a technických opatrení zabezpečujúcich premiestnenie osôb, zvierat a vecí v danom poradí priority z miest ohrozených mimoriadnou udalosťou do miest, v ktorých je zabezpečené pre osoby náhradné ubytovanie a stravovanie, pre zvieratá ustajnenie a pre vecné prostriedky uskladnenie.
Evakuácia sa vzťahuje na všetky osoby v miestach ohrozených mimoriadnou udalosťou s výnimkou osôb, ktoré sa budú podieľať na záchranných prácach, riadenií evakuačných opatrení, alebo budú vykonávať inú neodkladnú činnosť na zabezpečenie minimalizácie následkov mimoriadnej udalosti.
Občania sú o vyhlásení evakuácie informovaní prostredníctvom sirén varovným signálom Všeobecná výstraha (kolísavý tón, dĺžka 140 sekúnd) a tiesňovou informáciou v masmédiách (rádio, televízia, tlač), prípadne z mobilných rozhlasových prostriedkov.
Fontaine-l’Abbé
Fontaine-l’Abbé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ainvelle (Vosges)
Ainvelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prírodný park Džbán
Prírodný park Džbán je chránené územie, ktoré bolo zriadené v roku 1994 na pomedzí okresov Louny, Kladno a Rakovník. Je to pomerne rozsiahle prírodovedné a krajinársky cenné územie, ktoré leží medzi priemyselnými oblasťami Severočeskej hnedouhoľnej panvy a Kladensko-rakovníckej panvy. Jeho rozloha je 416 km².
Flóra
Územie má vysokú prírodovednú a rekreačné hodnotou, zachovali sa na ňom zmiešané a listnaté lesy, v ktorých sa vyskytuje celý rad vzácnych druhov rastlín, ako je kýchavica čierna, celoeurópsky chránený zvonovec ľaliolistý, vstavač purpurový, črievičník papučkový, vtáčia prilba červená, vtáčia prilba biela, vtáčia prilba dlholistá, smrečinovec plazivý, päťprstnica hustokvetá, päťprstnica obyčajná, vemenník dvojlistý, vemenník zelenkastý, bradáčik vajcovitý, kruštík rožkatý, kruštík širokolistý, kruštík tmavočervený, kamienka modropurpurová, veternica lesná, hruštička stredná, astra spišská, drieň obyčajný, jasenec biely, ľalia zlatohlavá, medúnka medovkolistá, zriedkavo dub plstnatý, ranostaj pošvatý, žltohlav najvyšší, šašina černastá, kosatka kalíškatá, bleduľa jarná, horec pľúcny, zerva hlavičkatá, tučnica obyčajná, vachta trojlistá, rosička okrúhlolistá, hlaváčik letný, hríb satanský alebo ľanolistník bezlistencový, ktorý tu rastie na jedinej lokalite v Česku.
Fauna
Džbán je veľmi cenný nielen botanicky ale aj zoologicky. Na území žije celý rad obojživelníkov, ako je mlok bodkovaný, mlok hrebenatý, mlok horský, salamandra škvrnitá, hrabavka škvrnitá, kunka červenobruchá, rosnička zelená, ropucha bradavičnatá, ropucha zelená, skokan rapotavý, skokan štíhly a i. Z plazov je hojný slepúch lámavý, jašterica krátkohlavá, užovka obojková, ale aj vzácni zástupcovia, ktorými sú vretenica severná a užovka hladká.
Tiež vtáctvo je na Džbáne pestro zastúpené. Hniezdi tu vlha obyčajná, ďateľ prostredný, ďateľ malý, žlna sivá, žlna zelená, tesár čierny, strnad záhradný, penica jarabá, sýkorka čiernohlavá, krutohlav hnedý, sluka hôrna, jastrab krahulec, jastrab veľký, výr skalný, myšiarka ušatá, sova obyčajná, bocian čierny, potápka malá, potápka chochlatá, labuť veľká a mnoho ďalších. Z radov bezstavovcov možno menovať cikádu lužnú alebo roháča veľkého.
Poslaním Prírodného parku Džbán je zachovanie unikátnej krajiny džbánskej kriedovej tabule s významnými estetickými hodnotami, najmä s ohľadom na geomorfológiu územia, lesné porasty, charakteristickú a vzácnu flóru a faunu, rozptýlenú mimolesnú zeleň a staré ovocné sady.
Geografia a prírodné podmienky
Hranicu Prírodného parku Džbán vymedzujú obce Kladno, Nové Strašecí, Řevničov, Hředle, Mutějovice, Kounov, Janov, Svojetín, Děkov, Vrbice, Běsno, Soběchleby, Liběšovice, Měcholupy, Dobříčany, Liběšice, Tuchořice, Hřivice, Senkov, Brodec, Smolnice, Hříškov, Panenský Týnec, Bílichov, Pozdeň, Jedomělice, Smečno, Svinařov a Libušín.
Zrážky na území prírodného parku sú nízke ale vyrovnané, činia cca 490 až 510 mm. Sú ovplyvnené zrážkovým tieňom Krušných hôr. Oblasť je všeobecne suchá a s priemernými teplotami cca 8,3 až 8,9°C aj pomerne teplá.
Rozvodie
Džbán pokrývajú z cca 65 až 70% lesy. Je pramennou oblasťou uprostred inak bezlesého Slánska, Žatecka a Lounska. Mohutný džbánsky hrebeň v smere Hříškov-Řevničov je prirodzenou rozvodnicou Vltavy, Berounky a Ohře. Na východ od tejto rozvodnice pramení Bakovský potok so svojimi prítokmi, potoky Bilichovským a Červeným. Všetky tieto potoky majú smer svojho toku na východ alebo severovýchod a odvodňuje ich Vltava. Na západ od rozvodnice pramenia potoky Smolnický, Klášterský (Ročovský), Hřivický, Hasina a Klučecký. Smer ich toku je na sever alebo severozápad a odvodňuje ich rieka Ohře.
História a zaujímavosti
vpravo|náhľad|Mierne zvlnená krajina v južnej časti parku, v blízkosti Řevničova
Fontaine-la-Louvet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Cotton Eye Joe
„Cotton Eye Joe“ je skladba švédskej eurodance skupiny Rednex, z ich albumu Sex & Violins (1995). Vytvorená bola z tradičnej americkej folkovej skladby „Cotton-Eyed Joe“. V skladbe sú použité tradičné americké hudobné nástroje ako husle či banjo, spolu s elektronickou hudobnou produkciou. V roku 2002 bola skladdba zremixovaná do tanečnej verzie, ktorá bola použitá v ich albume najväčších hitov The Best of the West.
Fontaine-la-Louvet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sandvík
Dejiny
Sandvik je miesto, kde bol zavraždený vodca Vikingov Sigmundur Brestisson pri jeho pokuse o útek pred Tróndurom Í Gotuom. Po jeho dlhej plavbe z ostrova Skúvoy Sigmundur konečne dorazil na breh a vyčerpaný si myslel, že je v bezpečí. Vtedy sa však na bezmocne ležiaceho Sigmundura vrhol Torgrímur Evil (Zlý) a zabil ho pre zlatý náramok, ktorý nosil na ruke.
V roku 1349 bola dedina opustená pre epidémiu čiernej smrti. Od roku 1816 je osada opäť osídlená.
Doprava
Sandvik je napojený na sieť ciest ostrova prostredníctvom 1 500 metrov tunela, ktorý sa tiahne horami od roku 1969. Tunel má len jeden jazdný pruh a odstavné plochy, kde sa autá môžu odstaviť, aby nechali prejsť vozidlá v protismere. Tunel sa nachádza v horách na južnej strane, na opačnej strane ako je osada, ktorá sa nachádza na severnej strane zálivu.
Kostol
Kostol Sandvíku bol postavený v roku 1840 vo Froðbe. V roku 1856 bol presunutý do Tvøroyri, pretože tu žilo viac obyvateľov, aby bol nakoniec v roku 1908 premiestnený do Sandvíku, pretože v Tvøroyri postavili nový a väčší.
Húsið uttan Ánna – Historický dom a múzeum
V centre dediny je malé múzeum s názvom Húsið uttan Anna (Dom pri rieke). Nachádza sa v tradičnom faerskom dome z roku 1866. Dom má strechu z trávy.
Ásmundarstakkur – morský útes
Úzka cesta vedie od Sandvíku na západné pobrežie, kde hniezdi na útesoch mnoho morských vtákov. Tu sa nachádza Ásmundarstakkur, 97 metrov vysoký morský útes, ktorý je domovom pre alky a ďalších morských vtákov.
Fontaine-la-Soret
Fontaine-la-Soret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
CHK CSK VVS
CSK VVS Samara je hokejový klub zo Samary v Rusku, ktorý hrá Ruskú vyššiu ligu ľadového hokeja – skupina stred.
Kazašský chanát
Kazašský chanát alebo Kazašský ulus   bol štátny útvar, voľné združenie kazašských kmeňov na čele s veľkým chánom rozprestierajúce sa v Strednej Ázii približne na území dnešného Kazachstanu v období od 15. storočia do polovice 19. storočia, keď územie ovládla Ruská ríša. Najväčší územný rozsah dosiahol chanát za vlády chána Chaqnazara v 16. storočí. V tomto období sa taktiež začala formovať kazašská národnosť.
Škantár
Škantár je priezvisko, pozri Škantár (priezvisko), napr.:
Kazašský chanát
Historický kontext
V 9. storočí sa hegemónom v oblasti Strednej Ázie na východ od Aralu stali Seldžukovia, ktorí však územie neskôr opustili a dobyli Perziu, Irak a Malú Áziu. V 12. storočí sa moci nad územím ujali Karachánovci a následne Karakitanská ríša. V 13. storočí Karakitanov vystriedala ríša šahov z Chórezmu, ktorej panovník Džaláluddín Menguberdí však bol krátko na to v roku 1221 vyhnaný Mongolmi. Severnejšia časť územia dnešného Kazachstanu bola osídlená rozličnými turkickými kmeňmi (Oghuzi, Kumáni, Polovci,...), ktoré si Mongolská ríša voľne tiež podmanila. Po smrti Džingischána sa Mongolská ríša rozčlenila a územie na západe pripadlo chánovi Batuovi, zakladateľovi Zlatej hordy a územie na juhovýchode Čagatajskému chanátu. V 14. storočí moc nad časťou územia získala Timúrovská ríša, ktorej panovníci však nedokázali zabrániť strate stepných území v prospech nomádskych Uzbekov a Kazachov. V polovici 15. storočia sa spod nadvlády Tímurovcov uvoľnil Uzbecký chanát, ktorého vodca Abu 'l-Chajr z rodu Šajbánovcov ovládol väčšinu Strednej Ázie. Pod jeho vedenie patrili aj neskoršie kazašské kmene.
Fontaine-la-Soret
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kazašský chanát
Vznik a raný vývoj chanátu
vľavo|náhľad|Kazachstanská známka pripomínajúca 550 výročie vzniku Kazašského chanátu Presný vznik Kazašského chanátu je predmetom sporov.  V roku 1457 bol uzbecký chán Abu 'l-Chajr porazený Ojratmi a jeho autorita klesla natoľko, že o rok neskôr časť jemu podriadených kmeňov na čele s potomkami Džingischána Kerej-chánom a Žänibekom odišla do mogulistanského (resp. východo-čagatajského) Sedmiriečia, kde dostala od chána Esen Bukaa do správy vysídlené stepné územia. Táto udalosť býva tiež považovaná aj za okamih rozdelenia kmeňov Uzbekov a Kazachov. V roku 1468 Abu 'l-Chajr počas konfliktu s Kazachmi zomrel a Kazašský chanát získal trvalú samostatnosť a pripojil k svojim panstvám časť územia Uzbekov. V nasledujúcom období chanát musel viesť ďalšie boje s Uzbeckým chanátom, ktorý sa však zmietal v nepokojoch.
Skôr než o jeden ucelený štát šlo v tomto období o niekoľko menších politických chanátov (ľudov, či ulusov). Ich spoločným bodom boli vládcovia - cháni z rodu Džingischána, ktorí podliehali vedeniu veľkého (či staršieho) chána. Hranice chanátu sa rapídne menili a postupne moc kazašských chánov silnela.
Za vlády Burunduka a Kasyma, syna Žänibeka, koncom 15. storočia a v ranom 16. storočí sa chanát dostal na výslnie a počet kazašských vojsk stúpol na tristo tisíc. Kazašské záujmy sa orientovali na povodie rieky Syrdarja, ktoré dovtedy stále ovládal uzbecký rod Šajbánovcov. Od Uzbekov vedených reštaurátorom uzbeckej moci Muhammadom Šejbáním získali bohaté mestá Otrar a Turkestan, ktorý sa stal novým hlavným mestom. Prestíž krajiny stúpla aj v zahraničí a krajina nadviazala diplomatické styky s Moskvou. Bol vydaný nový zákonník Jasná cesta chána Kasyma (Kasym channyn kaska žoly), ktorý sa šíril ústnym podaním. Kasym býva považovaný za pravého zakladateľa kazašského štátu, a niekedy býva označovaný za najsilnejšieho vládcu stepí od čias Džučiho. Po Kasymovej smrti moc chanátu opäť dočasne upadla a z jeho moci sa vymanili niektoré pohraničné, prevažne nogajské kmene.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 200 metrov prsia muži
Disciplína 200 metrov prsia muži na Letných olympijských hrách 2016 sa konala 9. a 10. augusta v Estádio Aquático Olímpico.
Kazašský chanát
Vrchol moci
Najväčšiu autoritu dosiahli kazašskí cháni v 16. storočí počas panovania Kasymovho syna, chána Chaqnazara, ktorý opätovne zjednotil takmer všetky stepné kmene a dosiahol najväčší územný rozsah. V historických dielach býva Chaqnazar označovaný aj ako chán kazašský a nogajský, či chán kazašský a kirgizský.
Chanátu sa v 16. storočí úspešne darilo porážať rozpínavý šajbánovský štát a Bucharu, zvlášť veľké zisky získal chán Tavakkul a Jesim, za ktorých vlády sa pod vplyv chanátu dostali pôvodne uzbecké aštarchánovské oblasti v povodí rieky Syrdarja a koncom 16. storočia aj oblasti taškentskej oázy. Od polovice 17. storočia ale Kazachovia museli odrážať vpády ojratských (džungárskych) kmeňov z východu, ktoré začali moc chanátu oslabovať.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 200 metrov prsia muži
Rekordy
V priebehu disciplíny bol rekord prekonaný.
Kazašský chanát
Vrchol moci
Posledný spoločný chán všetkých kmeňových zväzov bol Täuke, ktorý vypracoval súbor zákonov chanátu (Žeti Žarghy, aj Žety žary). Svoju moc opieral o vrstvu bejov, ktorý spravovali jednotlivé žüzy. V tomto období chanát pohltil časť území pri severnom pobreží Kaspického mora dovtedy ovládaný Nogajskou hordou, ktorá sa rozpadla. Časť Nogajcov bola asimilovaná a zvyšok sa presídlil k Azovskému moru a na Kaukaz. Obdobie jeho vlády býva niekedy označované aj ako zlatý vek chanátu.
Úpadok
náhľad|Približné rozloženie etnicko-správnych jednotiek [[žüzov]] V 17. storočí začala moc Kazachov upadať pre útoky Ojratov a Džungárov z východu a Uzbekov z juhu. Ojratský zväz Kazachov čoskoro odstrihol od bohatých stredoázijských obchodných a remeselných centier. Rozpadla sa taktiež jednotná správa a jednotlivé zväzy tak tvorili chanát len veľmi pozvoľne. V rokoch 17231729 museli Kazaši čeliť dovtedy najväčšiemu vpádu Ojratov (Džungárov), ktorý chanát výrazne oslabil, takže štát prišiel o mnohé kočovné pastviny, ktoré získali okolité krajiny ako Kalmycký chanát, Kokandský chanát, Chivský chanát, či Buchare).
V roku 1726 sa preto pri Turkestane zišiel veľký kurultaj všetkých troch hôrd a vytvoril jednotnú armádu na čele e s chánom Mladšieho žüzu Äbilqajyrom. Spojené kazašské vojská Ojratov nakoniec v bitke pri Kara Siyir presvedčivo porazili. Zdecimovaní Ojrati sa po bitke stiahli, stále ale ovládali juhovýchodné a východné kazašské územia. V roku 1729 boli Ojrati porazení v bitke v Sedmiriečí pri Antraakai. Rozpory medzi zväzmi pretrvávali až do polovice 18. storočia, keď boli Ojrati porazení Čínou. Chanát síce svoje panstvo nakoniec udržal, dlhodobo však slabí cháni nedokázali nepriateľom sami odolávať a o ochranu začali žiadať novú lokálnu veľmoc Rusko. Už v roku 1731 tak ako prvý s Mladším žüzom učinil Äbilqajyr, ktorý o pomoc požiadal cárovnú Annu Ivanovnu. V roku 1740 do poddanstva vstúpil sultán Stredného žüzu Ablaj a chán Abulmambet. Zloženie sľubov vernosti následne Rusi využili na výstavbu pevnosti Orenburg. Moc chánov ešte viac upadla a noví nástupcovia museli byť potvrdzovaní v Petrohrade. Kazaši museli chrániť ruské karavány a mohli kočovať len na povolených miestach. Započal sa tak dlhý a zložitý proces pripájania územia osídleného Kazachmi k Rusku.
Zánik chanátu
náhľad|Expanzia [[Ruská ríša|Ruskej ríše do Strednej Ázie]] Spolu s prenikaním ruskej moci na východ a budovaním nových ruských pevností na hraniciach sa chanátom silnela ruská moc v krajine a kazašské kmene sa dostávali pod stále väčší vplyv Ruska podporovaný pôsobením tatárskych moslimských misionárov. Výstavba nových ruských pevností navyše podkopávala kazašské kočovné hospodárstvo založené na striedaní pastvín. Do konca 18. storočia tak Ruská ríša získala vplyv a kontrolovala všetky tri kmeňové kazašské zväzy. V roku 1822 boli cárskym dekrétom Ustav o sibirskich kirgizach zrušené tituly stredného a staršieho chána a v roku 1824 aj titul chána Mladšieho zväzu a územie začalo byť začleňované do ruskej administratívy. Na územie začali prenikať európski migranti a úplné ovládnutie územia pribrzdilo len niekoľko povstaní.
Najväčšie povstanie bolo neúspešné povstanie v rokoch 18371847. Na jeho čele stál potomok chánov Strednej hordy Kenesary Qasymuly, ktorý si v roku 1841 prisvojil titul kazašského chána. Jeho akt nebol prijatý všetkými kmeňmi a kazašská nejednotnosť tak prispela k porážke povstania, a tým aj k ďalšiemu prenikaniu Ruskej ríše do Strednej Ázie. Snahy o kazašskú samostatnosť sa definitívne skončili po tom, čo sa pod ruskú nadvládu v polovici 19. storočia dostali aj zvyšné stredoázijské oblasti dovtedy patriace Kokandskému chanátu. Dekrétom z roku 1868 prešla oblasť bývalých kazašských kmeňových zväzov pod správu Turkestanskej generálnej gubernie a neskôr Stepnej gubernie, čím bol Kazachstan definitívne pripojený k Rusku.
Sociálne vrstvy
Kazašská kmeňová spoločnosť bola diferencovaná. Okrem tradičného delenia vrstiev na privilegované a neprivilegované sa vyššia, privilegovaná vrstva ďalej delila na tzv. bielu kosť (ak sujek) a čiernu kosť (kara sujek). Vrstva bielej kosti bola úzka privilegovaná vrstva vďačiaca za svoje postavenie svojmu pôvodu. Patrili k nej dva stavy - tore a tzv. koža. Status príslušnosti k vrstve čiernej kosti bol otvorený a patrili k nej stavy bejov, starešinov a batyrov.
Do stavu tore, jadra bielej kosti, patrili sultáni, t.j. v kazašsko-turkickej terminológii všetci potomkovia Džingischánovho (a Džučiho) rodu v mužskom pokolení, t.j. príslušnosť sa neprenášala cez ženy. Len sultáni sa mohli stať chánmi a okrem vojenskej povinnosti mali len privilégiá - neplatili dane a nemohli byť trestaní. Stíhaní mohli byť len chánom alebo starším sultánom. Moc sultánov bola pre pokrvné spriaznenie s Džingischánom uznávaná aj v okolitých krajinách, kde platili podobné usporiadania. Príslušnosť k rodu Džingisovcov znamenala reálnu šancu uchádzať sa o trón v krajinách, kde sa uchovala mongolská džingischánovská tradícia. Každý sultán mal právo ovládať určité územie pastvín a právo spravovať časť ľudu (ulus). Skupina na taktiež musela riadiť pravidlami endogamného manželstva - t.j.svojich partnerov si mali sultáni vyberať len z ich vrstvy. V prípade, že sa za sultána vydala žena nepochádzajúca z vrstvy tore, stala sa jej príslušníčkou, naopak, ak si žena z vrstvy vzala ne-tore muža, o postavenie prišla. V spoločnosti boli celkovo zakázané boli sobáše do siedmeho kolena príbuzenstva (žety ata). Hlavne v bohatých vrstvách existovalo mnohoženstvo, hoci sa manžel mal ku všetkým ženám správať rovnako, hlavná žena (bajbiše) mala viac práv ako ostatné (tokal) a diferencované bolo aj postavenie ich detí (bajbičinci a tokalci).
Vrstva koža bola viacmenej založená na náboženskom základe. Patrili do nej potomkovia proroka Mohameda (saídi), potomkovia Mohammedových najbližších spolupracovníkov (hodži) a potomkovia arabských dobyvateľov Strednej Ázie, ktorí na územie priniesli islam. Vrstva zohrávala úlohu v duchovnom živote spoločnosti, jej postavenie však nebolo také silné ako moslimské duchovenstvo v nenomádskom moslimskom svete.
Bejovia mali administratívnu, vojenskú a správnu pôsobnosť. Vrstva sa objavuje v 15. storočí a jej postavenie možno prirovnať arabsko-perzským emírom, či mongolským najonom. Šlo o nededičné postavenie založené spravidla na schopnostiach a autorite jedincov. Bejovia viedli zverené kmene a plnili tiež úlohu chánových radcov. Cháni, sultáni a bejovia sa schádzali na zhromaždeniach kurultajoch, vážnosť a volebné právo na nich mali len ozbrojení jedinci.
Batyri boli bojový velitelia vyskytujúci sa najmä v neskoršom období chanátu (17.19. storočie). Šlo taktiež o titul pripájaný k menu a bol udeľovaný za zásluhy vo vojne. Najširšou privilegovanou vrstvou boli starešinovia (aksali), ktorí boli prítomní už na základnom - aulovom (občinovom) levele spoločnosti. Keďže starešinovia stáli na čele občiny, funkciu zastávali skúsení a schopní jedinci s autoritou, čo boli zväčša starší muži. Aksali občinu zastupovali aj navonok a mali rozličné práva i nad rodinami, ktorých príslušníci priamo neboli (napr. dojednávanie sobášov). Zo žien mali zvláštne dominantné postavenie mali prvé manželky bajbiše, a obzvlášť ženy aksalov.
Dobre známy je kazašský právny poriadok.
Domácnosti a občiny
Najmenšou, no spravidla nesamostatnou jednotkou kočovnej spoločnosti bola domácnosť - rodinné hospodárstvo založené vrámci kmeňa a kmeňového zväzu (ulusu). Pôvodne boli Kazaši podobne ako iné nomádske kmene v jurtách, postupne však do spoločenského usporiadania najmä na juhu prenikli prvky starších usadlých kultúr. Na prevoz majetku používali ľahké kočovné vozy kibitky, či arby. Rodinnú jurtu obývali spravidla nukleárna rodina a ne-osamostatnené deti, v prípade ďalšieho pobytu detí pretrvával v rodičovskej jurte prevažne najmladší mužský potomok s rodinou, pretože na základe minorátu najmladší syn dedil otcovské zimovisko a jurtu. Odlišná bola situácia panovníkov - chánov, ktorí boli viac urbanizovaní a často sídlili v mestách na rieke Syrdarja.
Spoločnosť bola patriarchálna a na čele domácnosti tak stál muž hospodár. Pretrvávalo však aj niekoľko matriarchálnych prvkov, rodinnú kasu napr. držala žena. Významné postavenie mal posvätný oheň v otcovskej jurte, ktorý sa prenášal pri zakladaní novej jurty synom, a ktorému boli prinášané obety. Zvláštnu úctu mali jurty prarodičov. Osamostatnený syn mal nárok na vlastný dobytok (minimálne tzv. jenši), právo na dobytok mali aj ženy. Syn mal taktiež nárok na veno, tzv. kalym vydávaný za nevestu.
Žihársky kanál
Žihársky kanál je kanál v regióne Dolné Považie na území obce Žihárec, v okrese Šaľa, v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Je pravostranným prítokom Selického kanála. Má dĺžku. Je tokom VI. rádu.
Kazašský chanát
Domácnosti a občiny
Medzi tradičný dobytok patrili zvieratá vhodné na kočovanie - ovce, kone, kozy, či ťavy (prevažne južné a západné oblasti). Hovädzí dobytok sa pôvodne pre nízku dojivosť choval pomenej a výraznejšie vzrástol až v období ruského vplyvu. Medzi významné produkty patrila vlna, mlieko a mäso, obľúbenými pokrmami boli konské klobásy kyzy a kvasené kobylie mlieko kumys.
Žihársky kanál
Začiatok
Začína sa v na území obce Žihárec, na okraji juhovýchodnej časti intravilánu obce, pri poľnohospodárskom družstve Žihárec, na západnom okraji poľa Bojovište. Patrí do okresu Šaľa v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina.
Kazašský chanát
Domácnosti a občiny
Domácnosti sa vrámci kmeňa neraz z praktických dôvodov zoskupovali do občín (auly) s rozličným počtom domácností. Minimálne občiny skladané prevažne v dobe neúrody pastvín (zima) mali do 6 domácností, rozšírené občiny skladané prevažne v lete mali počet aj viac ako dvojnásobný. Domácnosti vrámci občiny spolu zimovali, letovali, a pásli svoje stáda. Zväčša šlo o pokrvne blízko spriaznené domácnosti, čo zaručovalo ich súdržnosť a stabilitu. Auly sa ďalej dali začleniť do oddielov a oddiely do rodov.
V južnejších oblastiach kazašského chanátu sa presadzoval aj polokočovný spôsob života spojený s poľnohospodárskou činnosťou. Usadlý spôsob života pretrvával na južných dobytých územiach pri rieke Syrdarja. Na severe sa prechod k polokočovnému životu spája prevažne s ruskou expanziou a príchodom ruskej správy. Ku kočovníctvu sa tu pridávalo buď poľnohospodárstvo alebo lov.
Žihársky kanál
Opis toku
Od začiatku tečie juhovýchodným smerom a v tomto smere pokračuje až do svojho ústia, v vyteká z intravilánu a pokračuje cez poľnohospodársky extravilán obce Žihárec, svojim pravým brehom obmýva pole Jazerný svah a ľavým brehom obmýva pole Bojovište, v  sa približuje k obecnej hranici medzi obcou Žihárec a obcou Selice, na krátkom úseku sleduje túto obecnú hranicu, v extraviláne obce Žihárec ústi v  do Selického kanála ako jeho pravostranný prítok. Selický kanál je ďalej prítokom Kolárovského kanála. Vodný tok Žihársky kanál nemá prítoky.
Kazašský chanát
Náboženstvo
Hoci sa väčšina chánov verejne hlásila k islamu a boli ako moslimskí vládcovia aj vnímaní, obvyklé moslimské tradície v chanáte nemali prílišný vplyv. Skutočné chápanie prvkov islamu mali iba tí, ktorí dlhší čas žili vo väčších mestách na juhu, či v okolitých štátoch, kým v nomádskom prostredí sa náboženská otázka redukovala na úctu k Alahovi, znalosti niektorých príbehov o Mohamedovi a Alahovi, a čiastočné prenikanie práva šaria do miestneho právneho poriadku. Ani v neskoršom storočí sa v stepnej krajine nenachádzali stavané madrasy a mešity a myšlienky islamu sa šírili prostredníctvom súfijských misionárov. Bežní obyvatelia sa naďalej pridržiavali šamanských a animistických praktík a zvykov.
Zoznam chánov
Kazašskí veľkí cháni (uly cháni) podľa:
Fontaine-sous-Jouy
Fontaine-sous-Jouy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Justicialistická strana
Justicialistická strana je argentínska peronistická politická strana. Patrí medzi tradičné a najvýznamnejšie politické strany v Argentíne, založená bola 21. novembra 1946 pod názvom Peronistická strana vtedajším prezidentom Juanom Perónom. Pôvodná strana vznikla zlúčením troch politických subjektov a to Strany práce, Radikálnej občianskej únie pre obnovu a Nezávislej strany. Svoj súčasný názov nesie od roku 1964, kedy sa podľa želania Juana Peróna mala stať jediným politickým subjektom reprezentujúcim Peronizmus.
Historicky najvýznamnejšími predstaviteľmi strany sú bývalý prezident Juan Perón a jeho druhá manželka Eva Perónová, ktorí sú tiež považovaní za zakladateľov politickej filozofie Peronizmus. Počas svojej existencie vzišlo z tejto strany viacero argentínskych prezidentov (resp. politikov disponujúcimi právomocami prezidenta). Okrem Juana Peróna to boli aj Héctor José Cámpora, Raúl Alberto Lastiri, María Estela Martínezová Perónová, Ítalo Luder, Carlos Menem, Ramón Puerta, Adolfo Rodríguez Saá, Eduardo Camaño, Eduardo Duhalde, Néstor Kirchner a Cristina Fernándezová Kirchnerová.
V strane sa postupne vyprofilovali dve krídla, ľavicové a pravicové. Po smrti Juana Peróna v roku 1974 začalo v rámci strany postupne vznikať viacero frakcií a politických smerov. Najvýznamnejší z nich je Kirchnerizmus, ktorý založili manželia Kirchnerovci, obaja bývalí prezidenti Argentíny.
Svižníky
Svižníky (Cicindelinae) je podčeľaď čeľade bystruškovité patriacej medzi chrobáky. Niekedy - najmä staršie - sa svižníky kategorizujú ako samostatná čeľaď svižníkovité (Cicindelidae).
Na celom svete je známych asi 1600 druhov svižníkov. V Európe je ich asi 30 a v Strednej Európe asi 8 druhov. Sú považované za indikátor čistého životného prostredia.
Morfológia
Svižníky sú kovovo sfarbené chrobáky s tenkými tykadlami a veľkými hryzadlami, ktoré sú pre ne typické. Sú dobre prispôsobené na dravý spôsob života.
Potrava
Svižníky sú mäsožravé chrobáky. Lovia rôzne drobné živočíchy (napr. pavúky, menšie chrobáky a malé mäkkýše). Svoju korisť držia v hryzadlách a vylučujú na ňu tráviace šťavy, ktoré ju začnú rozkladať na tekutú kašu, ktorú potom nasajú. Ich larvy sú tiež dravé a budujú si v piesčitej pôde chodbičky, ktoré môžu byť dlhé aj 50 cm. Larva potom číha na korisť, ktorá spadne do chodbičky.
Rody
Zoznam rodov :
Na území Slovenska je najrozšírenejší rod Cicindela, ktorý tu má asi 7 zástupcov. Zástupcovia tohto rodu sú aktívni hlavne cez deň, zatiaľ čo rôzne iné sú aktívne hlavne v noci (napr. Megacephala, Omus, Amblycheila a Manticora). V rodoch Cicindela a Megacephala sú často chrobáky postrofarebné, zatiaľ čo v ostatných rodoch sú chrobáky skôr jednofarebne čierne.
Druhy
Najznámejšie druhy žijúce na Slovensku: Tento chrobák veľký 11 - 15 mm má zelené lesknúce sa krovky s piatimi pármi béžových škvŕn. Jeho dlhé končatiny mu umožňujú rýchly beh, aj keď väčšinu času trávi lietaním. Larva si buduje chodbu, ktorá môže byť až 50 cm dlhá. Svižník poľný žije na piesčitých a vyslnených okrajoch lesov a polí. Je aktívny od apríla do septembra. Loví drobný hmyz a pavúky. Je to užitočný predátor. Je to chrobák veľký 11 - 16 mm. Jeho sfarbenie nie je u všetkých jedincov rovnaké. Niektoré sú bronzovo hnedé, iné zas zelené. Vyskytuje sa na piesčitých miestach, okrajoch borovicových lesov, poliach a na suchých a kamenistých lesných alebo poľných cestách od nížin do stredohorských oblastí. Je aktívny od mája do októbra. Larva si buduje chodbu, ktorá môže byť až 50 cm dlhá. Tento chrobák s dĺžkou 12 - 17 mm sa najčastejšie vyskytuje na lesoch s piesčitou pôdou a na lesných cestách preslnených slnkom v podhorí a horách. Celkovo je tento chrobák rozšírený v stredoeurópskych pohoriach (Karpaty, Alpy, Sudety), severné Taliansko a severný Balkán. Je aktívny od apríla do augusta. Larva si buduje chodbu. Je to chrobák veľký 15 - 17 mm žijúci prevažne v borovicových lesoch a na piesčitých pôdach. Tento chrobák s dĺžkou 10 - 13 mm sa najčastejšie vyskytuje na vlhkých piesčitých a preslnených oblastiach so slanou pôdou a v blízkosti kaluží. Keďže je to veľmi teplomilný druh, v chladných a daždivých dňoch sa ukrýva pod kameňmi alebo drevom. Larva si buduje chodbu. Obýva hlavne juhovýchodnú Európu a v strednej Európe je zaznamenaný ojedinele (napr. v Rakúsku). Menej známy ako Svižník nemecký. Je to chrobák dlhý 8 - 11 mm, ktorý žije na strniskách, poliach a na trávnatých plochách.
Exotické druhy napr:
Allarmont
Allarmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Škantár (priezvisko)
Škantár je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Bacúch (okres Brezno) a Spišskej Starej Vsi (okres Kežmarok). V Česku je veľmi zriedkavé.
Forêt-la-Folie
Forêt-la-Folie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abd al-Kuddús
Abd al-Kuddús alebo Abdalkuddús (presnejší prepis: Abdu 'l-Kuddús, Abdulkuddús; v nárečiach Abd el-Kuddús, Abdelkuddús) môže byť:
Ambacourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kos (mesto)
náhľad|thumb|Kos Kós (v novogréčtinč Κως) je grécke prístavné mesto, správne stredisko rovnomenného ostrova Kos v Egejskom mori v súostroví Dodekanisa. Nachádza sa na severovýchodnom pobreží ostrova asi 4 km od protiľahlého tureckého prístavu Bodrum. Mesto je významným prístavom a strediskom cestovného ruchu. Na západe hraničí s obecnou jednotkou Dikeios.
Obyvatelstvo
V roku 2011 žilo v meste 19 432 stálych obyvateľov čo je podľa sčítania aj počet obyvateľov obecnej jednotky a komunity. Mesto tak pre štatistické účely tvorí jedno sídlo spolu s dedinami Lambi, Platani, Ampavris, Kako Prinari, Giapili a Paradisi.
Dejiny
Dejiny mesta sú úzko spojené s dejinami ostrova Kos. Mesto bolo založené v roku 366 pred Kr. Je rodiskom slávneho antického lekára Hippokrata. Jeho pamiatku v meste pripomína pamätný platan.
Vedľa antických pamiatok je v meste rad pamiatok z obdobia rytierskeho rádu Johanitov a tureckého panstva. V prvej polovici 20. storočia, kedy ostrov patril Taliansku, boli postavené verejní i správne budovy, ktoré sú i dnes v architektúre mesta neprehliadnuteľné (napr. správna budova pri prístave, centrálne námestie - Platía Eleftherías - s tržnicou a archeologickým múzeom). Po silnom zemětřesení 23. apríla 1933 bola väčšia časť starého mesta v rozvalinách, čo umožnilo rozsiahlyarcheologický výskum i čiastočnú rekonštrukciu niektorých pamiatok.
Pamiatky a zaijímavosti
Centrum mesta je sústredené okolo prístavu Mandráki, ktorého dominantou je stredoveká rytierska pevnosť z čias vlády Johanitov. Pevnosť po zemetrasení v roku 2007 nie je pre verejnosť prístupná.
Antické pamiatky tvoria 2 celky:
Antická agora bola hospodárskym i politickým centrom antického mesta. Okrem tržnice a zhromaždiska, ktoré boli vybudované po založení mesta, tu boli dielne a obchody remeselníkov. Neskôr boli postavené i chrámy, ktoré sú dnes v rozvalinách.
V západnej vykopávkovej oblasti sú pozostatky stavieb od 3. storočia pred Kr. až do 2. storočia po Kristovi. Znovu vztýčené stĺpy označujú gymnasion - športovisko pre atlétov. Budova tzv. nymfea slúžila asi ako kúpele. Má pozoruhodný vnútorný dvor - átrium, nie je však prístupná. Na viacerých miestach areálu boli odkryté krásne antické mozaiky z ktorých vyniká Únos Európy na námet starogréckej báje.
Ódeion - rímske divadlo z 2. storočia, ktoré má 15 rád mramorových sedadiel, niektoré sú pôvodné.
Casa Romana - rímska vila z 3. storočia, ktorú objavili talianski archeológovia po ničivom zemetrasení a bola do značnej miery rekonštruovaná. Budova obsahuje tri átria a predstavuje vysoký životný štandard bohatých Rimanov.
Foucrainville
Foucrainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kos (mesto)
Pamiatky a zaijímavosti
Archeologické múzeum stojí na centrálnom námestí v budove z 30. rokov 20. storočia. Vystavuje najmä sochy a mozaiky z helenistického a rímskeho obdobia. V centrálnej hale na prízemí je položená farebná mozaika z 2.- 3. storočia Príjazd boha lekárstva Asklépia na Kos, ktorého víta lekár Hippokrates. Rad sôch v múzeu má vzťah k "lekárskej" tradícii Kosu - socha Hygie, boha Asklépia, Hippokrata.
Foucrainville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kos (mesto)
Pamiatky a zaijímavosti
V blízkosti mesta sa nachádza antický liečebný, kúpeľný a náboženský areál Asklépion.
Literatúra
Weiss Helmuth, Kós, Merian, nakladatelství Jan Vašut 2009, 128 s.
Fort-Moville
Fort-Moville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Fontenay (Eure)
Fontenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Fort-Moville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fontenay (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fort-Moville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Fontenay (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Fort-Moville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fontenay (Eure)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grófsky potok
Grófsky potok je krátky potok na Záhorí, na území okresu Malacky, v katastri mesta Stupava. Predstavuje prirodzený, horský vodný tok V. rádu, ktorého dĺžka činí 0,899 km a plocha jeho povodia zahŕňa 0,720 km². Pramení v nadmorskej výške a ľavostranne ústi do Stupavského potoka, vo výške
Prameň
Pramení v listnatom, dorastenom lese, v oblasti Nad Prepadlím, na východnom svahu vrchu Kozlisko , v chotári mesta Stupava, v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, v nadmorskej výške
Opis toku
Od prameňa potok tečie juhovýchodným smerom, vo vyrastenom listnatom lese, následne sa pomaly stáča na juh a onedlho, oblúkom opäť na juhovýchod. Tu vstupuje do mladého, taktiež listnatého lesa, mierne meandruje a znovu preteká dorasteným lesom. Napokon sa sprava, v lokalite Zbojnícka jaskyňa vlieva do Stupavského potoka, v nadmorskej výške
Zoznam častí televíznej relácie Nikto nie je dokonalý
Nikto nie je dokonalý je humoristická talk show, ktorú od 31. decembera 2012 do 24. januára 2017 vysielala Jednotka. Od 28. februára 2017 do 26. februára 2019 sa relácia vysielala na TV JOJ.
Časti
Víťazi sú označení hrubým písmom (v prípade remízy nie).
Špeciály: The Best of Nikto nie je dokonalý (2016-2017)
Od 20. decembra 2016 do 24. januára 2017 Jednotka vysielala 4 zostrihové špeciály, zložené z toho najlepšieho z Nikto nie je dokonalý.
Omega-oxidácia
Omega-oxidácia alebo ω-oxidácia je alternatívny spôsob oxidácie mastných kyselín, odlišný od omnoho známejšej beta-oxidácie. Z označenia je zrejmé, že dochádza k oxidácii na uhlíku ω (teda na „poslednom uhlíku“) miesto bežnej oxidácie na β-uhlíku. V typickom prípade ide o veľmi minoritnú dráhu pre oxidáciu stredne dlhých mastných kyselín (s dĺžkou 10 – 12 uhlíkov). Do popredia sa ω-oxidácia dostáva vtedy, keď je β-oxidácia narušená. U stavovcov sa enzýmy pre ω-oxidáciu nachádzajú prevažne v endoplazmatickom retikule pečeňových a obličkových buniek.
Reakcie ω-oxidácie sa dajú zhrnúť do troch krokov:
Po dokončení týchto troch krokov môže byť mastná kyselina napríklad pripojená (akýmkoľvek koncom) na koenzým A. Následne môže zlúčenina vstúpiť do mitochondrie a podstúpiť beta-oxidáciu. Konečným produktom beta-oxidácie takej mastnej kyseliny je napr. sukcinát, ktorý môže vstúpiť do Krebsovho cyklu, a kyselina adipová.
Ameuvelle
Ameuvelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Faktor sigma
Baktérie mávajú veľa rôznych faktorov sigma. Jeden z nich je určený na bežnú činnosť bunky, ostatné sa vyznačujú rôznymi špecifickými väzobnými vlastnosťami a umožňujú baktériám jednoducho zmeniť transkripčný program. Výmena faktorov sigma je zvyčajne reakcia na zmenu podmienok v okolitom prostredí.
Penaltový rozstrel
Penaltový rozstrel (oficiálne kopy na bránku zo značky pokutového kopu) je postup akým sa vo futbale a plážovom futbale rozhoduje zápas, ktorý musí podľa pravidiel súťaže určiť víťaza, ale pritom sa v normálnej hracej dobe ani v predĺžení nerozhodlo. Spočíva v predvedení niekoľko kopov podobných pokutovému kopu, pričom zvíťazí mužstvo, ktorého hráčom sa podarilo streliť vyšší počet gólov.
História
Pred zavedením pravidiel penaltového rozstrelu sa v prípade nerozhodného výsledku určoval víťaz buď opakovaním zápasu alebo žrebovaním (napr. na ME 1968 do finále postúpilo Taliansko vďaka hodu mincou (semifinále proti ZSSR skončilo 0:0) a samotné finále sa opakovalo, keď prvý zápas skončil 1:1). Ale už pred oficiálnym zavedením rozstrelu sa podobné riešenia objavovali v niektorých regionálnych súťažiach a turnajoch.
Návrh na zavedenie rozstrelu v dnešnej podobe bol zverejnený vo FIFA News v auguste 1969 a následne v roku 1970 boli tieto pravidlá navrhnuté Medzinárodnou futbalovou federáciou a schválené radou IFAB.
Penaltové rozstrely sa od sezóny 1970/71 používali aj v Pohári majstrov európskych zemí a Pohári víťazov pohárov. 30. septembra 1970 boli použité prvýkrát na zápas prvého kola PVP medzi tímami Honvéd Budapešť a Aberdeenom. 4. novembra toho istého roku sa rozstrel použil v zápase PMEZ, keď Everton FC vyhral nad Borussiou Mönchengladbach.
Prvým veľkým turnajom, na ktorom sa použil penaltový rozstrel boli Majstrovstvá Európy 1976 v Belehrade, kde finálový zápas proti  skončil aj po predĺžení 2:2, podľa pôvodného plánu UEFA sa malo finále o dva dni opakovať, ale tímy sa dohodli na penaltovom rozstrelu. Po neúspešnom pokuse Uliho Hoenessa rozhodol v prospech Československa Antonín Panenka a tak sa majstrom Európy stalo Československo.
Využitie
Penaltový rozstrel sa využíva vo vyraďovacích fázach turnajov, kde musí zápas skončiť víťazstvom jedného či druhého mužstva. V súťažiach hraných systémom doma-vonku na rozstrel dochádza v situácii, keď odvetný zápas skončí presne opačným výsledkom ako prvý zápas a v predĺžení nepadne gól. Penaltový rozstrel sa tak napríklad používa vo vyraďovacích fázach Majstrovstiev sveta, ME , Ligy majstrov alebo aj Európskej ligy.
Predvedenie
V prípade, že má dôjsť k rozstrelu, najprv rozhodca určí, na ktorú bránku sa bude kopy strieľať. Potom vykoná žrebovanie mincou a kapitán víťaznej strany si zvolí či chce penaltový rozstrel začať jeho mužstvo alebo prenechá prvý kop súperovi.
Pri vykonaní pokutového kopu môžu byť na hracej ploche iba hráči zúčastňujúcich sa rozstrelu, rozhodca a asistenti rozhodcu; všetci funkcionári, náhradníci a pod. musí byť mimo hraciu plochu, vo svojej technickej zóne. Všetci hráči okrem brankárov a hráča, ktorý bude kopať pokutový kop, sa musia zdržovať vnútri stredového kruhu. Brankár družstva ktoré bude kopať pokutový kop, čaká tesne mimo pokutového územia, blízko bránkovej čiary. Prvý asistent rozhodcu riadi vysielanie hráčov zo stredového kruhu k vykonaniu kopu, druhý asistent je na bránkovej čiare v prípade potreby pomáha rozhodcovi rozhodnúť či lopta prešla celým objemom za bránkovú čiaru.
Samotné kopy prebiehajú podobné ako pokutový kop (ide však o inú hernú situáciu primárne definovanou iným pravidlom) tzn. lopta sa postaví na pokutovú značku, brankár stojí v bránke na bránkovej čiare a po signáli rozhodcu sa hráč pokúsi streliť gól, pričom nesmie nešportovým spôsobom zmiasť brankára napr. tým, že by sa v rozbehu zastavil. Na rozdiel od bežného pokutového kopu má však hráč iba jednu šancu na strelenie gólu, pokiaľ sa napr. brankárovi podarí loptu vyraziť, hráč už nesmie do bránky loptu doraziť a kop je v takom prípade vyhodnotený ako neúspešný.
Najprv sa vykoná päť kopov každého tímu, pričom družstva pri kopoch striedajú. Pokiaľ už pred dokončením tejto pätice nastane situácia, že jedno družstvo je o toľko úspešnejšie, že druhé už nie je schopné ani vyrovnať (napr. prvé družstvo je pri prvých troch kopoch úspešne, zatiaľ čo druhé z nich nevystrelilo ani jeden gól), zvyšok kopov sa nevykoná a príslušné družstvo víťazí. Naopak pokiaľ je po tejto časti počet strelených gólov rovnaký, rozstrel pokračuje po jednej sérii, takže zvíťazí družstvo, ktorému sa podarí streliť gól, zatiaľ súperov kop je neúspešný.
Každý hráč sa rozstrelu zúčastní jedenkrát (pokiaľ však rozhodca nariadi nejaký kop opakovať, musí ho vykonať rovnaký hráč, pokiaľ nie je zranený), na druhý kop smie nastúpiť až potom, čo sa vystriedajú všetci ostatní hráči jeho družstva, ktorí sa zúčastnili rozstrelu, vrátane brankárov. Rozstrelu sa zúčastňujú všetci hráči, ktorí boli v okamihu skončenia doby hry na hracej ploche, prípadne okrem hráčov, ktorí sa zrania (a pokiaľ má niektoré družstvo vyšší počet hráčov ako druhé, vyberie kapitán hráčov, ktorí sa rozstrelu nebudú zúčastňovať).