Postbyzantské_umenie
Maliarstvo
náhľad|[[Premenenie Pána, Theofanes Grék, 15. storočie]] V ranejších obdobiach zanechávalo byzantské maliarstvo stopu najmä v krajinách, ktoré boli priamo v područí Byzantskej ríše, poprípade vo vzdialenejšom Rusku, ktoré čerpalo z byzantskej kultúrno-náboženskej tradície. Znateľná stopa sa nachádzala aj v Itálii, kde umelci mohli čerpať zo starších byzantských diel, ale i z diel, ktoré boli predmetom obchodu. Ikony sa na západ dostávali aj ako diplomatické dary. Veľká vlna byzantského maliarskeho vplyvu sa následne prejavila po IV. križiackej výprave, keď mnohé z byzantských diel odišli na Západ a naopak, do byzantského umenia sa zase po prvýkrát výraznejšie mohli dostať západné prvky prinesené križiakmi. Vznikali tak predpoklady pre vznik nových grécko-latických diel, na ktoré následne od 13. storočia nadviazali benátski umelci. Okrem tradičných doskových ikon boli v tomto období stále obľúbenejšie aj ikonostasy (Východ), či maľované oltáre a kríže (Západ). vľavo|náhľad|Usnutie Bohorodičky, dosková maľba, [[Paolo Veneziano]] náhľad|[[Simon Fiodorovič Ušakov, Kristova tvár zobrazená ako "nerukotvorný" obraz]] Po dobytí Konštantínopola Osmanmi v roku 1453, ale aj už aj predtým, emigrovali niektorí maliari a učenci na benátsku Krétu, kde začal vznikať osobitný umelecký štýl známy aj ako Krétska škola. Hoci sa Kréta pod sféru Benátok dostala, už po 4. križiackej výprave, zachovali si krétske fresky a ikony Krétskej školy ešte aj v 15. storočí prevažne prvky byzantskej umeleckej tradície. Príčinou toho bola zrejme neobľúbenosť Kréťanov voči Benátkam a zachovávanie aspoň morálnej vernosti voči byzantskému cisárovi v Konštantínopole. Umelecká produkcia Krétskej školy v období nasledujúcom po roku 1453 už však demonštruje okrem silného byzantského dedičstva, aj výrazný vplyv Západu, pretože postupne dochádzalo k radikálnym zmenám v režimoch. Začalo sa taktiež s výrobou dovtedy pre ortodoxiu nepredstaviteľných ikon prispôsobených pre latinských zákazníkov. Pokrok v umení Krétskej školy nemožno oddeliť od umeleckého vývoja v západnej Európe, pretože sa oba prúdy čiastočne ovplyvňovali. Kréta priniesla do renesančnej Európy duchovnú rezonanciu byzantského umenia. To sa podľa niektorých teórií prejavilo napríklad v tom, že úspešné rozšírenie krétskych ikon Panny Márie s dieťaťom mohlo byť jedným z hnacích motorov európskeho mariánskeho kultu 16. storočia. Ešte pred pádom Kréty do rúk Osmanom v roku 1669 niektorí maliari Krétskej školy emigrovali na iné miesta ako sú Iónske ostrovy, či na západ do Talianska, ortodoxní autori zase šli do kláštorných osád na hore Athos, do Jeruzalema, Kláštora svätej Kataríny na hore Sinaj, či do Meteory, čím so sebou priniesli vplyv talianskych obrazových modelov aj do dovtedy vyslovene ortodoxného sveta. Štylisticky však ikonopisectvo naďalej zostáva konzervatívnou odnožou umenia, hlavným strediskom konzervatívnej maľby sa stala hora Athos, ktorá aj napriek prijatiu niektorých nových ikonografických modelov naďalej uprednostňovala skôr konzervatívny opakujúci sa prístup k ikonopisectvu, čo malo za následok druh umeleckej stagnácie, ktorý sa neskôr stal objektom kritiky niektorých východných ortodoxných umelcov. Zvlášť cenené boli už tradične ikony, ktoré boli prisudzované patrónovi ikonopiscov, svätému Lukášovi, alebo obrazy, ktoré boli označované ako kópie originálnych Lukášovych ikon. Šlo najmä o Pannu Máriu zobrazovanú ako Hodegetria. V Európe menej známou ikonografickou školou postbyzantského umenia bola aj Aleppská škola, ktorú založil sýrsky kňaz Júsuf al-Musawír (známy aj ako Jozef Maliar/Ikonograf). Škola minimálne medzi rokmi 16451777 pôsobila v Aleppe, ktoré bolo v tom čase súčasťou Osmanskej ríše, čerpala z ikonografickej tradície Krétskej školy. Jednou z najslávnejších ikon Aleppskej školy je Posledný súd, ktorý namaľoval Nehmatallah Hovsep v roku 1703. vľavo|náhľad|Triptych Guida zo Sieny, Premenenie Pána, Vstup Krista do Jeruzalema a zmŕtvychvstanie Lazára Byzantský vplyv na talianske umenie tohto obdobia sa odráža v pojmoch „taliansko-byzantský“ a „maniera greca“, ktoré sa používajú na opis štýlu talianskych diel z 13. a začiatku 14. storočia. Medzi balkánskymi krajinami existuje veľká polemika etnickom pôvode umelcov, ktorí pracovali v období zlatého veku balkánskej maľby v 13.15. storočí. Často je nesmierne ťažké prideliť národnosti mnohým umelcom tej doby, pretože o ich živote je známe len málo detailov. Najlepšie práce môžeme vidieť v stredovekých kostoloch Srbska a Macedónska. Ikona Krista v srbskom Kláštore Chilandari na vrchu Athos v Grécku predstavuje veľa charakteristík srbskej školy: realizmus, harmonický, tlmený rozsah farieb a monumentálny štýl. Rozkvet balkánskej maľby bol zastavený dobývaním Srbska osmanskými Turkami na konci 14. a 15. storočia.