cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baku
Novovek
Koncom 16. storočia sa Baku stalo súčasťou Safíjovskej Perzie. Pre mesto ako centrum oblasti to znamenalo ďalšie obdobie rozkvetu. Do mesta prichádzalo množstvo zahraničných kupcov a cestovateľov, ktorí oživili hospodársky život. Zväčšovala sa remeselná produkcia, rozvíjal sa obchod. Z tunajšieho prístavu viedli najdôležitejšie obchodné cesty do Európy a Ruska. Rozvoj Baku pokračoval až do konca 17. storočia, kedy nastalo pre Baku, ako aj iné stredoázijské mestá obdobie postupného úpadku. Úpadok bol zapríčinený viacerými faktormi: zmenou trás obchodných ciest, hospodárskym úpadkom štátu, rozšírením strelných zbraní, znížením dopytu po rope. V roku 1806 bolo Baku obsadené ruskými cárskymi vojskami a stalo sa súčasťou Ruského impéria. V roku 1807 malo mesto 3000 obyvateľov a 500 domov.
Baku pod vládou Ruského impéria sa stalo ekonomickým, priemyselným a kultúrnym centrom Kaukazu. Prebúdzanie hospodárskeho života Baku bolo a dodnes je spojené predovšetkým s ťažbou ropy. V roku 1848 bol v Baku otvorený prvý ropný vrt na svete. Už v roku 1859 vzrástol počet obyvateľov na 12 tisíc, v roku 1913 to bolo 214 tisíc. Vďaka ťažbe ropy sa v oblasti začalo aj budovanie železničnej i cestnej infraštruktúry - v roku 1880 bola vybudovaná železničná trať spájajúca Baku s ďalšími priemyselnými mestami oblasti, v roku 1883 otvorili trať Baku - Tbilisi, cesta do Tbilisi bola dokončená v roku 1868. Prvé telegrafické linky boli položené po morskom dne (Baku-Krasnovodsk) v roku 1879, prvá telefónna linka v Baku bola zriadená v roku 1886. V roku 1907 bol otvorený ropovod Baku-Batumi, vďaka čomu až takmer 92% kaukazskej produkcie pochádzalo práve z Baku. Okrem ropného priemyslu sa rozvíjali aj iné priemyselné odvetvia nadväzujúce na miestne tradície a poľnohospodársku produkciu - tkáčstvo a textilný priemysel, tabakový priemysel, mlyny. V roku 1878 bola zriadená Mestská rada Baku, v roku 1889 bola založená parná flotila v mestskom prístave. Do mesta prichádzalo množstvo cudzincov - Rusov, Židov, Nemcov, Arménov, Azerbajdžancov (z Ruska aj z Perzie). Vďaka ropnému boomu sa mohla okrem priemyslu rozvíjať aj kultúra - otvorilo sa niekoľko divadiel, postavila sa opera, Baku sa stalo známym pod prezývkou „Paríž Kaukazu“.
Sovietska éra
28. apríla 1920 vznikla Azerbajdžanská sovietska socialistická republika ako jedna zo zväzových republík Sovietskeho zväzu a Baku sa stalo jej hlavným mestom, ako aj jedným z najväčších administratívnych, priemyselných, kultúrnych a vzdelanostných centier ZSSR.
V počas 2. svetovej vojny bolo Baku strategickým mestom zabezpečujúcim zásobovanie sovietskej armády pohonnými látkami. Stalo sa preto aj predmetom záujmu nemeckých vojsk, obsadiť sa im ho však nepodarilo.
Mohutný rozvoj vo všetkých oblastiach zaznamenávalo Baku aj po roku 1945. Základom však naďalej zostával ropný priemysel. Osemdesiate roky sa však aj v tejto oblasti prejavili v politickej a ekonomickej kríze, ktorá mala na azerbajdžanskú spoločnosť silný dopad.
Čierny január
náhľad|Fotografie Čierneho januára na azerbajdžanskej poštovej známke V súvislosti s vypuknutím arménsko-azerbajdžanského konfliktu o Náhorný Karabach v deväťdesiatych rokoch 20. storočia v Baku enormne vzrástol počet azerbajdžanských utečencov z Arménska. Na prelome rokov 1989 a 1990 vznikali v Baku nebývalé nepokoje, ktoré prerástli do pogromov Arménov v meste. . Počas noci z 19. januára na 20. januára 1990 do ulíc mesta vtrhli pod zámienkou potlačenia antisovietskych a antiarménskych povstalcov sovietske vojská, pričom došlo ku krvavým útokom na miestne obyvateľstvo (nevynímajúc ženy, deti a starých ľudí), ktoré žiadalo stiahnutie vojsk. V Azerbajdžane sa tieto udalosti označujú ako čierny január alebo tiež krvavý január. .
Kultúra a umenie
Vďaka svojej dlhej histórii je mesto Baku bohaté na mnohé archeologické náleziská, ale aj historické pamiatky, ktoré sa viac-menej nepoškodené zachovali dodnes. Najvýznamnejšími stavbami sú Panenská veža z 12. storočia, mestské hradby z 12.-15. storočia, Palác širvanšachov  z 15. storočia, mešita Džuma  a mnohé ďalšie.
Divadlá
náhľad|Štátne akademické divadlo opery a baletuV Baku sa nachádza 11 divadiel a stála cirkusová scéna:
Múzeá
V Baku sa podľa oficiálnej stránky mesta v roku 2011 nachádzalo 21 väčších i menších múzeí, okrem toho existujú v meste aj ďalšie súkromné múzeá či zariadenia prevádzkujúce dočasné výstavy. Najznámejšími a najvýznamnejšími múzeami sú:
Eurovision Song Contest 2012
Eurovision Song Contest 2012 sa konal v hlavnom meste Baku. Svoj primát hosťujúceho mesta získalo Baku po víťazstve speváckeho dua Eldar Gasimov a Nigar Jamal v Nemecku s piesňou Running Scared. Pre tento obrovský event bola postavená nová aréna ktorá dostala názov Crystal Hall. Bola postavená v priebehu pár mesiacov a pojme okolo 25 000 ľudí. Zo zúčastnených 42 krajín mohla vyhrať iba jedna a stalo sa ňou Švédsko a speváčka Loreen s piesňou Euphoria. Baku v termíne konania Eurovízie prilákalo státisíce návštevníkov z celého sveta. Baku sa stalo v poslednom májovom týždni najznámejším mestom hudobného sveta.
Fotogaléria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Martin Rakovský
Martin Rakovský - Rakovszky de Nagyrákó (* asi 1535, Rakovo – † 28. september 1579, Kutná Hora, Česko) bol slovenský humanistický básnik a vzdelanec.
Životopis
Študoval v Kremnici, pred rokom 1554 u Leonarda Stöckela v Bardejove, potom v Brašove, v rokoch 1555 – 1556 na univerzite vo Wittenbergu (Filip Melanchton), v roku 1556 v Prahe a v roku 1558 sa stal magistrom vo Wittenbergu. V roku 1556 bol krátko rektorom školy v Žatci a v rokoch 1557 – 1559 v Lounoch. V rokoch 1559 – 1569 pôsobil ako pisár Uhorskej kráľovskej komory v Bratislave, od roku 1569 žil v Turci (zdržiaval sa zväčša v kúrii v Kaľamenovej), kde sa zúčastňoval na zachraňovaní rodinných majetkov. Zomrel náhle na návšteve u brata Mikuláša.
Tvorba
Bol najvýznamnejším humanistickým básnikom a vzdelancom v 16. storočí na území Slovenska, pričom jeho dielo presiahlo národný rámec a spadá do európskeho kontextu. Už počas štúdií vo Wittenbergu vydal samostatne vo veršoch preklad Proklovej učebnice astronómie (Procli sphaera), do ktorej zaradil vlastnú žartovnú báseň o rakoch (Lusus de cancris) a básnické listy Pavlovi Rubigallovi a Imrichovi Czanádimu. Po príchode do Prahy sa stal členom humanistického krúžku Jana Staršieho z Hodějova, čo sa výrazne prejavilo v jeho básnickej zbierke Elegiae et epigrammata (1556), ktorá zväčša obsahovala oslavné básne na členov spolku a na významné osobnosti českého verejného života (Jan Starší z Hodějova, M. Collinus, J. Codicillus, J. Kolínsky, T. Hájek). Aj v ďalšej tvorbe sa sústredil na humanistickú občiansko-politickú poéziu a počas pôsobenia v Lounoch oslávil toto mesto v diele Descriptio urbis Lunae Boiemicae (1558), zaradil doň oslavné básne venované mestu a jeho znakom, modlitby, reči a cvičenia, ako aj iné príležitostné básne.
Externé odkazy
Dielo na Zlatý fond denníka SME
Saint-Longis
Saint-Longis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvark b
Kvark b bol objavený vo Fermilabe v roku 1977. Pri jeho objave bolo vynaložené značné úsilie mnohými fyzikmi častíc pomenovať ho "krásny" a druhý kvark ako "pravdivý". Kvarky boli nakoniec pomenované ako "top" a "bottom".
Kvark b sa môže rozpadnúť na kvark u alebo kvark c pomocou slabej interakcie. Oba tieto rozpady sú zakázané CKM maticou, čo určuje čas životnosti väčšiny častíc b (~10−12 s) o niečo vyšší ako čas životnosti častíc c (~10−15 s), ale nižší, ako pri časticiach s (10−10 – 10−8 s).
Dalibor Karvay
Dalibor Karvay (* 24. júl 1985, Martin) je slovenský husľový virtuóz.
Zo života
Od detstva preukazoval pozoruhodný hudobný talent. Vo veku troch rokov začal hrať na husliach pod vedením svojho otca. Už počas štúdia na Základnej umeleckej škole vo Vrútkach urobil niekoľko nahrávok pre Slovenský rozhlas v Bratislave. Absolvoval mimoriadne štúdium na Žilinskom konzervatóriu u prof. Bohumila Urbana a od roku 1999 študoval na Viedenskom konzervatóriu v triede svetoznámeho prof. Borisa Kuschnira. Zúčastnil sa taktiež viacerých majstrovských kurzov u uznávaných pedagógov – Eduard Grach, Mintscho Mintschev, Herman Krebbers.
Medzi jeho najvýznamnejšie úspechy patrí víťazstvo na stretnutí mladých hudobníkov v Córdobe (1996), cena Eurovízie – Grand Prix Mladý hudobník roka (2002), prvé miesto na súťaži Tibora Vargu (2003), cena Medzinárodnej tribúny mladých interpretov New Talent (2005), víťazstvo na súťaži Davida Oistracha v Moskve (2008).
Pozoruhodný bol aj koncert pre princa Charlesa z Walesu v roku 2003 vo Windsor Castle za spoluúčasti Mstislava Rostropoviča. Opakovane prijal pozvanie na Seiji Ozawa International Academy vo Švajčiarsku. V roku 2009 získal cenu ministra kultúry Slovenskej republiky za vynikajúce umelecké výsledky a úspešnú medzinárodnú reprezentáciu slovenského interpretačného umenia. Nadácia Tatra banky mu v roku 2011 udelila cenu „Mladý tvorca” v kategórii hudba.
Ako sólista spolupracoval s renomovanými dirigentmi ako Leif Segerstam, Ion Marin, Hiroyuki Iwaki, Jaap van Zweden, Marek Janowski, Alexander Rahbari, Roman Kofman, Benjamin Wallfisch, Ondrej Lenárd, Oliver Dohnányi, Leoš Svárovský a ďalší. Medzi orchestre, s ktorými hral ako sólista, patria Rundfunk-Symfonie Orchester Berlin, English Chamber Orchestra, Camerata Salzburg, Orchestra Ensemble Kanazawa, Česká filharmonie, Nationaltheater-Orchester Mannheim, Radio-Symphonie Orchester Wien, Wiener Kammerorchester, Het Gelders Orkest, Solistes Européens, Luxembourg, Slovenská filharmónia, Symfonický orchester Slovenského rozhlasu, Štátny komorný orchester Žilina a mnohé ďalšie.
Intenzívne sa venuje aj komornej hre, pričom spolupracuje so špičkovými umelcami, ako Radek Baborák, Julian Rachlin, Wenzel Fuchs, Boris Kuschnir, Daniel Buranovský a iní. Od roku 2014 pôsobí pedagogicky na – Musik und Kunst Privatuniversität der Stadt Wien. Dalibor Karvay hrá na husliach vyrobených viedenskou husliarkou Juliou Mariou Pasch.
Diskografia
diskografia nie je úplná
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Horné Semerovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Horné Semerovce v okrese Levice.
Marchais (Aisne)
Marchais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká Británia (ostrov)
thumb|Veľká Británia Veľká Británia (anglicky Great Britain, pôvodne v staroveku Británia) je najväčší ostrov zo súostrovia Britských ostrovov na severozápade Európy. S rozlohou je najväčším ostrovom celej Európy a ôsmym na svete. Ostrov je hlavnou súčasťou Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska a rozkladajú sa ňa ňom tri jej krajiny – Anglicko, Wales a Škótsko.
Durham (rozlišovacia stránka)
Durham môže byť:
Vienne-Nord
Vienne-Nord je francúzsky kantón v departemente Isère v regióne Auvergne-Rhône-Alpes. Skladá sa z deviatich obcí.
Fiskars
Dejiny
Spoločnosť Fiskars bola založená v roku 1649 holandským obchodníkom Petrom Thorwöstom. Tento obchodník do Fínska priniesol technológie spracovania oceli, ktoré boli vo Fínsku ďalej rozvíjané. Priemyselný rozvoj Európy rozbehol vývoj pomerne malej manufaktúry Fiskars na veľký priemyselný závod, ktorý sa preslávil svojimi oceliarskymi výrobkami po celej Európe. Tovareň Fiskars mala prvú vysokú pec vo Fínsku. S rozvojom firmy súvisí aj rozvoj palety výrobkov (rôzne parné stroje, lokomotívy, motory, svietniky a tiež nožnice so známym oranžovým vzorom firmy). Fiskars bol tiež prvým výrobcom mikrovlnných rúr v Európe.
Fiskars je zaregistrovaný na Helsinskej burze od roku 1915.
Výrobky
Podľa Fiskars Group je jadrom medzinárodných značiek od roku 2009 ako:
thumb|Nožnice s ergonomickými oranžovými plastovými rukoväťami sú najznámejším výrobkom Fiskars; vyrábajú sa od roku 1967 Po nadobudnutí spoločností Iittala Group and Silva v rokoch 2006-2007 Fiskars vlastní niekoľko silných lokálnych značiek ako:
La Celette
La Celette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Venera-D
Venera-D je plánovaná ruská vesmírna planetárna sonda k Venuši, ktorá má byť vypustená okolo roku 2029. Jej hlavným cieľom budú vzdialené pozorovania okolo Venuše podobne ako americká sonda Magellan v 90. rokoch 20. storočia, ale s využitím výkonnejšieho radaru. Jej ďalšou úlohou bude mapovanie budúcich miest vhodných na pristátie. V misii sa plánuje aj kapsula, ktorá má pristáť na povrchu, s dlhou životnosťou (podobne ako pri predchádzajúcich misiách Venera).
Venera-D by mala byť prvá ruská sonda smerom k Venuši (všetky predchádzajúce sondy Venera patrili bývalému ZSSR). Venera-D bude vlajkovou loďou novej generácie ruských sond k Venuši, dohromady s kapsulou pre pristátie na povrchu planéty, ktorá bude schopná odolávať tvrdému prostrediu Venuše viac ako 1,5 hodiny. Kvôli udržaniu nízkych nákladov na vývoj a výskum sa bude Venera-D podobať predchádzajúcim sondám typu Venera zo sovietskej éry, ale vybavená bude novými technológiami vyvinutými v Rusku od poslednej misie k Venuši (Vega 1 a Vega 2 v roku 1985). Venera-D bude pravdepodobne vypustená pomocou rakety Proton alebo výkonnejšou raketou Angara.
Zdroj
Venera-Mission
NEMO Museum of Science and Technology
NEMO je múzeum vedy a techniky, ktoré sa nachádza v holandskom meste Amsterdam. Ide o vedecké centrum v Holandsku, kde je možné objavovať svet vedy a technológie zábavnou cestou. Témy, na ktoré sa múzeum zameriava, sú energie, komunikácie a človek.
Múzeum bolo otvorené v roku 1997 pôvodne pod názvom New Metropolis, po finančných problémoch v roku 2000 získalo súčasný názvov NEMO. V roku 2008 prilákalo múzeum 400 000 návštevníkov, čo je najvyšší počet od otvorenia v roku 1997. Budovu múzea, ktorá pripomína kozmickú loď, je dielo talianskeho architekta Renza Piana. Terasa na streche múzea poskytuje nádherný výhľad na Amsterdam. Nachádza sa v bezprostrednej blízkosti hlavnej železničnej stanice Amsterdam Centraal.
Veľká kopa (vrch vo Vysokých Tatrách)
Veľká kopa je najvyšší vrch v skupine Liptovských kôp. Sú súčasťou Západných Tatier, a nie Vysokých Tatier, hoci v sedle Závory priamo susedia s Vysokými Tatrami. Celá skupina je prísna rezervácia, vstup je zakázaný. V zime býva značne lavinózna.
Vrch spomína už Matej Bel pod názvom „Kôprová Veľká.“
Topografia
Veľká kopa je výrazný uzlový bod, ležiaci takmer v polovici hrebeňa Kôp. V hlavnom hrebeni ho na JZ oddeľuje Turkovo sedlo od od Zadného Holého vrchu a na SV Vyšné Garajovo sedlo od Veľkej Garajovej kopy. Vo Veľkej kope sa rozvetvuje až päť hrebeňov, ešte západný k Brdárovmu priechodu, SZ k Veľkej Licierovej magure a na JV spadá rebro zvané Kudlatý hrebienok. Na sever a západ spadajú svahy a údolia do Tichej doliny, na východ do Kôprovej doliny.
Zimné výstupy
V oblasti nie sú horolezecké terény, preto sa uvádzajú len zimné, obvykle lyžiarske výstupy.
Palau
Palau, dlhý tvar Palauská republika, je štát v Austrálii a Oceánii. Je to nezávislý štát, ale zároveň pridružený štát USA.
Geografia
Palau je skupinou 26 ostrovov a asi 300 ostrovčekov, z ktorých všetky okrem 6 ležia vnútri rozsiahlej lagúny uzatvorenej bariérovým útesom. Sú najzápadnejšie zo 6 hlavných ostrovných skupín, ktoré tvoria súostrovie Karolíny. Z celej skupiny je obývaných iba 11 ostrovov, z ktorých najväčší je Babelthuap. K ďalším dôležitým ostrovom patria Angaur, Koror, na ktorom žijú dve tretiny obyvateľstva, a Peleliu. Severne od Babelthuapu leží koralový atol Kayangel. Juhozápadne od ostrova Kororu sa v rovnomennom štáte rozkladá skupina asi 300 neobývaných ostrovčekov Rock Islands. Asi 600 km južne od ostrova Angaur sa rozkladá izolovaná skupina Juhozápadných ostrovov, ktoré sú tiež súčasťou republiky Palau.
Dejiny
V koloniálnom období boli ostrovy spolu s Mariánami, Karolínami a Marshallovymi ostrovmi súčasťou tzv. Španielskej Východnej Indie. V roku 1889 ich získalo Nemecko a neskôr Japonsko, ktoré vytlačilo vojsko USA. V roku 1979 odmietlo Palau vstup do Federatívneho štátu Mikronézie. V roku 1994 si zvolilo samostatnosť (s 50 ročnou vojenskou ochranou USA)
Hospodárstvo
Obyvatelia sa tradične živia samozásobiteľským poľnohospodárstvom a rybolovom. Pestujú najmä sladké hľuzy a chovajú ošípané a hydinu. Pre výživu je dôležitý aj rybolov. Palau predáva zahraničným rybárom aj licencie na lov tuniaka vo výsostných vodách. Štát je enormne závislý od finančnej podpory zo strany USA. Spoločná dohoda zahrňuje aj stálu prítomnosť amerických vojsk v krajine.
Cestovný ruch
Na ostrovoch sa pomerne darí rozvíjať cestovný ruch - napomáha tomu blízkosť Ázie, letecké spojenie s čoraz väčším počtom krajín a zahraničné investície do infraštruktúry a služieb. V Palau pribúda v poslednom období aj zahraničných pracovníkov, napr. z Filipín, Indonézie či Taiwanu. Na väčších ostrovoch je cestná sieť s pevným povrchom. Medzi ostrovmi je pravidelná lodná a letecká doprava. Medzinárodné letisko sa nachádza na ostrove Babelthuap.
Spolkové štáty
thumb|left|16 štátov Palauskej republiky Palau sa skladá zo 16 miniatúrnych spolkových štátov:
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2000
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2000 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Letné olympijské hry 2000, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Prebiehala sa od 3. septembra 1999 do 9. januára 2000. Zúčastnilo sa jej 15 družstiev, ktoré súťažili v troch kvalifikačných kolách. Na olympijský turnaj sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo. V poradí ďalšie 3 družstvá postúpili do svetovej olympijskej kvalifikácie.
Finálový turnaj
Na európsky finálový kvalifikačný turnaj sa kvalifikovalo 5 najlepších družstiev z kontinentálneho šampionátu v roku 1999 a Ukrajina, víťaz 2. kvalifikačného kola. Víťaz ME 1999🇷🇺na LOH 2000 postúpilo už skôr zo Svetového pohára 1999.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Horný Pial
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Horný Pial v okrese Levice.
Aulos (rozlišovacia stránka)
Aulos môže byť:
Bohuslavice nad Vláří
Bohuslavice nad Vláří je obec v Česku v okrese Zlín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 389 obyvateľov, z toho 198 mužov a 191 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 40,7 roka, ženy 44,3 roka).
Čaj Č’-kang
Čaj Č’-kang (* 21. november 1966) (čín., tradične , ) je od roku 1998 čínsky kozmonaut, člen oddielu kozmonautov čínskej armády (ČLOA). Roku 2008 absolvoval trojdňový vesmírny let, počas ktorého ako prvý Číňan vystúpil do kozmického priestoru.
Život
Čaj Č’-kang pochádza z malej dediny v mandžuskej provincii Číny Chej-lung-ťiang. V rokoch 19851989 vyštudoval vojenskú vysokú leteckú školu, získal titul bakalár. Po štúdiu slúžil vo vojenskom letectve.
Kozmonaut
V októbri 1995 sa prihlásil do oddielu kozmonautov. Po úspešnom absolvovaní všetkých testov bol v januári 1998 zaradený medzi čínskych kozmonautov. Bol náhradníkom pri prvom čínskom pilotovanom kozmickom lete – loď Šen-čou 5 v októbri 2003. V druhom čínskom lete, Šen-čou 6 v októbri 2005, bol veliteľom záložnej posádky.
Roku 2008 bol vymenovaný za veliteľa tretieho čínskeho letu v lodi Šen-čou 7, ďalšími členmi posádky boli Liou Po-ming a Ťing Chaj-pching. Štart sa uskutočnil 25. septembra 2008 o 13:10 UTC. Najdôležitejším cieľom letu bol prvý výstup čínskych kozmonautov do vesmírneho priestoru. Výstup sa uskutočnil 27. septembra od 8:38 do 9:00 UTC. Z lode vystúpil Čaj Č'-kang v čínskom skafandri typu Fej-tchien (pchinjin: Fejtian), pomáhal mu Liou Po-ming v ruskom skafandri Orlan. Po skončení výstupu sa od lode oddelil mikrosatelit určený na snímkovanie lode (aktívny do 4. januára 2009). Kozmonauti pristáli v návratovom module 28. septembra 2008 o 9:38 UTC. Orbitálny modul zostal na obežnej dráhe s očakávanou životnosťou pol roka.
Kozármisleny
Kozármisleny je mesto v Maďarsku v Baranskej župe v Pécsskom okrese.
Má rozlohu 1 445 ha a žije tu obyvateľov .
Vienne-Sud
Vienne-Sud je francúzsky kantón v departemente Isère v regióne Auvergne-Rhône-Alpes. Skladá sa z 10 obcí.
Diaulos
Diaulos môže byť:
Jindřich Engel
Jindřich Engel (* 21. marec 1897, Banská Bystrica † 4. máj 1953, Banská Bystrica) bol slovenský šachový amatér židovského pôvodu. Pôsobil v medzivojnovom období.
Životopis
Šachovú kariéru odštartoval v Brne, kde študoval. Pravidelne sa zúčastňoval majstrovstiev Brna: v roku 1921 skončil na 6. mieste; o rok neskôr už delil 2.-3. miesto. V roku 1922 v Třebíči sa stal majstrom Brnianskej župy Ústrednej jednoty československých šachistov (ÚJČŠ). Tento úspech zopakoval aj v roku 1924 v Brne. Zúčastnil sa prvých majstrovstiev Slovenskej župy ÚJČŠ v Trenčianskych Tepliciach, kde skončil 2. za Maxom Walterom. Svoj najväčší úspech dosiahol na majstrovstvách republiky v Bratislave v roku 1925, kde skončil 2. za Richardom Rétim a bol mu udelený titul majster ÚJČŠ. Na výstavnom turnaji v Znojme 1927 delil 2.-3. miesto (vyhral Karel Opočenský). Bol pravidelným účastníkom medzinárodných turnajov organizovaných Slovenskou župou ÚJČŠ. V medzinárodnej konfrontácii sa síce umiestňoval v dolnej časti tabuľky, no porazil niekoľko veľmajstrov: Na majstrovstvách Slovenska v Žiline 1935 skončil na 8. mieste a o rok neskôr v Poděbradoch 1936 na 7. mieste (vyhral Karel Hromádka). Prežil prenasledovanie počas Slovenského štátu, no prišiel o všetkých príbuzných.
Betty Williamsová
Do pozornosti verejnosti sa dostala po tom ako bola 10. októbra 1976 svedkom smrti troch detí, ktoré zasiahlo auto v ktorom sedel práve zastrelený člen skupiny PIRA. Počas dvoch dní Williamsová získala 6 000 podpisov na petíciu za mier.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hronovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hronovce v okrese Levice.
Aktor (syn Déióna)
Aktor alebo Aktór je v gréckej mytológii syn fóckeho kráľa Déióna a jeho manželky  Diomédy.
Aktor bol otcom Menoitia, kráľa v Opunte , účastníka slávnej výpravy Argonautov, plaviacich sa na lodi Argó pod vedením Iasóna do ďalekej Kolchidy pre zlaté rúno.
Jeho syn Menoitios sa stal otcom slávneho hrdinu Patrokla, ktorý bojoval v trójskej vojne.
Theofilos
Theofilos (iný prepis: Teofilos) môže byť:
Saint-Maixent (Sarthe)
Saint-Maixent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kate Kellyová
thumb|Aprílový protest Ordain Women Kate Kellyová (* 29. október 1980) je americká aktivistka, mormonka a zakladateľka stránky Ordain Women, ktorá bojuje za svätenie žien ku kňazstvu v rámci mormónskej cirkvi (Cirkvi Ježiša Krista Svätých Posledných dní). Za svoje aktivity bola v roku 2014 exkomunikovaná.
Monsanto
Monsanto je medzinárodná, v Spojených štátoch založená agrochemická spoločnosť, pôsobiaca v sektore poľnohospodárstva. Jej hlavným zameraním je produkcia osív, agrochémie a biotechnológií. Je to najväčší svetový producent herbicídu glyfosát, predávaného pod obchodnou značkou Roundup, ako aj líder v oblasti GMO plodín.
Marchais-en-Brie
Marchais-en-Brie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Robinson Crusoe (román)
Robinson Crusoe je román, ktorý napísal Daniel Defoe.
Marchais-en-Brie
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Monsanto
Od roku 2018 je súčasťou koncernu Bayer AG.
Jan Tříska
Jan Tříska ( * 4. november 1936, Praha† 25. september 2017, Praha ) bol česko-americký herec.
Robinson Crusoe (román)
Stručný obsah
Robinson chcel byť vždy námorníkom. Jeho otec mu to nedovolil, lebo sa bál o jeho bezpečnosť. Rodičia chceli, aby bol právnikom. On ich ale neposlúchol a dostal sa na loď smerujúcu do Yarmouthu. Tá plavba sa mu stala takmer osudnou. Hanbil sa však priznať svoju chybu, preto sa nevrátil domov a znova skúšal šťastie. Po istom čase sa spriatelil s kapitánom lode a darilo sa mu. No kapitán zomrel a pri ďalšej plavbe ich zajali piráti. Robinsonovi sa podarilo spolu so zajatcom menom Kšuri po dvoch rokoch utiecť a spoločne putovali popri pobreží Afriky. Živili sa lovom a tým, čo dostali od domorodcov. Jedného dňa zbadali loď a dostali sa na ňu. Kapitán od nich odkúpil ich plť, kože a nástroje, ktoré mali so sebou. Kašuri ostal na lodi ako pomocník a Robinson sa vydal do Brazílie, kde sa z neho stal úspešný plantážnik. Ale jeho zvedavosť mu nedovolila sa trvalo usadiť; začal pomýšľať na obchod s černochmi. Počas cesty však jeho loď aj s posádkou zastihlo tornádo; zachránil sa iba on. Skončil na opustenom ostrove, ktorý neskôr nazval ostrovom Beznádeje a prežil na ňom dvadsaťosem rokov. Vybudoval si obydlie, pestoval obilniny, choval kozy a stal sa remeselníkom. Keď na ostrove pristáli kanibali, zachránil jedného chlapca, ktorému dal neskôr meno Piatok. Neskôr zachránil aj Piatkových priateľov. Rozhodujúci zlom v jeho živote na ostrove bola záchrana lode, na ktorej nastala vzbura, a ktorá sa dostala k ostrovu. Získal si kapitána, ktorý mu nakoniec pomohol konečne dostať sa do civilizácie. Na ostrove nechal členov posádky, ktorých kapitán určil ako hlavných vzbúrencov. Nasledoval dobrodružný návrat do Anglicka. Keď dorazil späť do Yorku, zistil, že sa z neho stal veľmi bohatý muž. Finančne pomohol svojím sestrám a matke, spolu s Piatkom si otvorili obchod a založili rodiny.
Mágocs
Mágocs je mesto v Maďarsku v Baranskej župe v Hegyhátskom okrese.
Má rozlohu 4 254 ha a žije tu obyvateľov .
Kate Kellyová
Život
Kate Kelly sa narodila do rodiny mormonských konvertitov. Ona i jej rodičia boli uznávanými členmi cirkvi a držali platné chrámové odporúčaniaaž do doby, keď verejne podporili svoju dcéru v jej aktivitách okolo hnutia Ordain Women.
Jan Tříska
Životopis
V rokoch 1955 - 1959 vyštudoval herectvo na pražskej DAMU, potom sa stal v roku 1959 najmladším členom činohry Národného divadla v Prahe. Na scéne Národného divadla sa však objavoval už v počas štúdia v sezóne 1956 - 1957, kedy alternoval postavu Prvého asistenta v Čapkovej Bielej nemoci v réžii Františka Salzera, ako Druhý regrút v Maryši (réžia Zdeněk Štěpánek) a ako Páža vo Svätej Jane (réžia Jaromír Pleskot).
Kate Kellyová
Život
Kate Kelly vyštudovala cirkevnú univerzitu BYU a promovala ako politologička. V roku 2006 bola v mormónskom chráme spečatená so svojím manželom J. Neil Ransomom. Táto svadba bola mormónskou cirkvou po jej exkomunikácii anulovaná.
Jan Tříska
Životopis
V roku 1966 odišiel do Krejčovho Divadla za branou, po jeho zániku hosťoval v roku 1973 v Kladne a v rokoch 1974 - 1977 hral v Městských divadlach pražských. Hral v mnohých divadelných a filmových úlohách, napr. Radúz a Mahulena (1970), Tridsať prípadov majora Zemana.
Gaius Iulius Caesar
Gaius Julius Caesar (pôvodná výslovnosť [gájus július kaesar], neskoršia a slovenská výslovnosť [gaius július cézar]; iné, menej správne písania: Gaius Julius Caesar, Caius/Gajus/Cajus Iulius/Julius Caesar; skrátene C. Iulius Caesar (C ako Caius); po slovensky aj (Gaius) Július Cézar; * 12. júl 100 pred Kr. – † 15. marec 44 pred Kr.) bol významný rímsky vojvodca a politik žijúci počas Neskorej rímskej republiky, autor niekoľkých literárnych diel, ktorý zohral významnú úlohu v prechode rímskeho štátu od republiky k cisárstvu.
Monsanto
Kritika a kontroverzie
V minulosti bola firma významným producentom polychlórovaných bifenylov a zmesi pesticídov s názvom Agent Orange, ktoré boli vo Vietnamskej vojne využité ako chemická zbraň. Na následky použitia tejto látky vo vojne zomrelo niekoľko sto tisíc ľudí a tisícom detí táto látka spôsobila vývojové vady. Spoločnosť bola taktiež kritizovaná za to, že v dôsledku záplavy indického trhu geneticky modifikovanými semenami bavlny zapríčinila masové samovraždy farmárov.
Jan Tříska
Životopis
V roku 1977 sa ako signatár Charty 77 rozhodol emigrovať do Kanady, neskôr do USA. Stvárnil napríklad strelca vo filme Ľud verzus Larry Flynt, objavil sa vo filme Highlander, Osterman 's Weekend, Ronin, 2010: Rok prvého kontaktu a ďalších. Po Nežnej revolúcii sa na čas vrátil do Československa, aby pokračoval vo svojej hereckej dráhe.
Gaius Iulius Caesar
Caesar bol všestrannou osobnosťou, ktorá vstúpila do rímskej i svetovej histórie vo viacerých súvislostiach. Na rímskej politickej scéne patril k stúpencom strany populárov, ktorí sa opierali o ľudovú podporu a tvorili protipól ku konzervatívnej aristokratickej strane optimátov. Spolu s Marcom Liciniom Crassom a Gnaeom Pompeiom uzatvoril tajnú dohodu, tzv. Prvý triumvirát. Triumvirom sa úspešne darilo ovládať politický život v Ríme po niekoľko rokov. Pokiaľ ide o jeho vojenské úspechy, Caesarovi sa podarilo rozšíriť rímsku moc do Galie (dnes časti Francúzska, Švajčiarska, Holandska a Nemecka) a viedol prvú inváziu Rimanov do Británie (55 pred Kr.). Po Crassovej smrti (53 pred Kr.) a vyhranení vzťahov s Pompeiom v roku 49 pred Kr. prekročil na čele armády rieku Rubikon, označujúcu hranicu medzi provinciami a vlastnou Itáliou, čím rozpútal občiansku vojnu. Po víťazstve nad Pompeiovcami sa stal nespochybniteľným pánom Rímskej ríše. Tento krok zároveň znamenal začiatok konca rímskej republiky.
Emlyon Business School
Študijné programy
Emlyon má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, šport, ľudské zdroje, kybernetická bezpečnosť či dodávateľský reťazec. V portfóliu sú tak isto Executive MBA a MEB, ktoré je podobné dennému štúdiu MBA. Emlyon udeľuje aj PhD titul.
Gaius Iulius Caesar
thumb|left|180px|Rozloha rímskej republiky v roku 40 pred Kr. Po získaní vlády v štáte začal Gaius Iulius Caesar s rozsiahlymi reformami. Hoci odmietal pocty, aké boli neskôr pripisované rímskym cisárom, nechal sa vyhlásiť za doživotného diktátora (dictator perpetuus), čím porušil republikánsku tradíciu dočasne volených úradníkov a urobil významný krok smerom k cisárstvu. Jeho zámer sústrediť v svojich rukách všetku moc, ktorá bola dovtedy rozdelená medzi viacerých úradníkov s obmedzenými právomocami, viedla skupinu senátorov vedených Caesarovým bývalým priateľom Marcom Iuniom Brutom k tomu, že na neho spáchali v roku 44 pred Kr. atentát. Caesarovi odporcovia verili, že diktátorova vražda povedie k obnoveniu republiky, politická a ekonomická situácia v ríši to ale už v tomto štádiu neumožňovala. Došlo k ďalším bojom medzi silnými jednotlivcami, ktoré predznamenali definitívne nastolenie autokracie, tentoraz v rukách Gaia Octaviana, Caesarovho adoptívneho dediča.
Jan Tříska
Životopis
Známa je jeho úloha učiteľa Igora Hnízda vo filme Jana Svěráka Obecná škola (1991; nominácia na Oscara), ďalej hral napr. vo filmoch Želary (2003; opäť nominácia na Oscara), Horem pádem (2004). V hre Kráľ Lear na Letných Shakespearových slávnostiach bol v roku 2002 jeho výkon v hlavnej úlohe ocenený Cenou Alfréda Radoka. Jednou z jeho ďalších filmových úloh bol kat vo filmovej adaptácii Máchovej básne Máj z roku 2008 a Podozrenie z roku 2009.
Gaius Iulius Caesar
Tak významná historická osobnosť ako Iulius Caesar neunikla pozornosti veľkého počtu historikov. Informáciami o vojvodcovom živote sme preto aj dnes veľmi dobre zásobení. Veľkú časť Caesarovho života poznáme z jeho vlastných zápiskov (commentarii), ktoré vydával knižne. Ako ďalšie pramene slúžia diela jeho súčasníkov – korešpondencia a reči jeho politického protivníka Marca Tullia Cicerona, životopisné dielo Divus Iulius (Božský Iulius) od Suetonia, Caesarov životopis od Plutarcha, historické dielo Sallustia a básne Gaia Valeria Catulla. Caesarov život zaznamenali aj neskorší historici Appianos, Cassius Dio a Strabón.
Jan Tříska
Životopis
Občas v lete navštevoval Česko, ale trvalo žil v Los Angeles s manželkou, českou herečkou Karlou Chadimovou, s ktorou má dve dcéry. Bol vegetarián. Dňa 23. septembra 2017 sa vážne zranil pri páde z Karlovho mosta, dva dni pred plánovaným začiatkom natáčania filmu Jiřího Mádla "Na střeše", v ktorom mal hrať hlavnú rolu. Na následky nehody však o dva dni neskôr 25. septembra v nemocnici zomrel.
La Celle (Cher)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gaius Iulius Caesar
Pôvod
Gaius Iulius Caesar bol potomok váženého patricijského rodu Iuliovcov (gens Iulia), ktorí odvodzovali svoj pôvod od mýtického Iula, syna trójskeho hrdinu Aineia. Cognomen Caesar malo podľa Plínia Staršieho pôvod v tom, že jeden z jeho predkov prišiel na svet cisárskym rezom (caesum znamená po latinsky vyrezaný). Iné pramene uvádzajú ako možné vysvetlenie, že jeden z Caesarových predkov mal hustú šticu vlasov (latinsky caesaries), že mal jasné šedé oči (latinsky oculis caesiis), alebo že v boji zabil slona (maursky caesai). Sám Caesar, ako sa zdá, sa prikláňal k poslednému výkladu, pretože vydával mince, na ktorých bol zobrazovaný slon.
Napriek starobylému vznešenému pôvodu bola caesarovská vetva rodu Iuliovcov chudobná, ale zato politicky činná. Z jej radov pochádzali traja konzuli aj keď z rodu Corneliov Scipionov napríklad pochádzalo minimálne 15 konzulov. Caesarov otec, ktorý sa volal tiež Gaius Iulius Caesar, dosiahol hodnosť prétora, druhý najvyšší stupeň úradníckej kariéry (cursus honorum) a v tejto funkcii spravoval provinciu Asia. Vysokú funkciu v pohnutej dobe občianskych nepokojov získal možno vďaka svojmu vplyvnému švagrovi, manželovi svojej sestry Iulie, Gaiovi Mariovi. Caesarova matka Aurelia Cotta pochádzala z významnej rodiny Aureliovcov (gens Aurelia).
Detstvo a mladosť
thumb|[[Cornelius Sulla]] O Caesarovom detstve neexistujú žiadne dôveryhodné informácie. Suetoniov aj Plutarchov životopis sa začína náhle v jeho mladíckom veku, ako keby feroúvodná časť v oboch prípadoch chýbala. Jeho vychovávateľom bol údajne Marcus Antonius Gnifo. Caesar mal dve sestry, obe menom Iulia.
V dobe Caesarovho detstva sa nachádzala Rímska republika vo viacnásobnom ohrození. V Spojeneckej vojne (91 – 88 pred Kr.) sa proti Rímu postavili jeho italickí spojenci, ktorí žiadali rovnaké občianske práva, aké mali Rimania. Súčasne ohrozoval východné rímske provincie pontský kráľ Mithridates. Samotný štát bol rozdelený medzi dve strany, optimátov a populárov, medzi ktorými dochádzalo ku krvavým potýčkam. Caesarov strýko Marius, inak významný vojvodca, stál na čele ľudových populárov proti aristokratickým optimátom vedeným Corneliom Sullom. Keď Sulla získal hlavné velenie po Prvej vojne s Mithridatom (88 – 84 pred Kr.), Marius na čele svojich oddaných légií vtrhol do Ríma a strhol na seba vládu. Ihneď sa začal mstiť na Sullových prívržencoch a naopak pozdvihol k moci vlastnú stranu, ku ktorej sa radila aj rodina Gaia Iulia Caesara. Mariova strana zostala v Ríme pri moci aj po smrti svojho vodcu v roku 86 pred Kr.
thumb|left|[[Gaius Marius]] V roku 85 pred Kr. náhle a bez zjavnej príčiny zahynul Caesarov otec, keď sa jedného rána obúval. Vo veku 16 rokov sa tak Caesar stal hlavou rodiny (pater familias). Nasledujúci rok bol Gaiom Mariom vybraný do kňazského kolégia boha Iova (flamen Dialis) namiesto kandidáta, ktorého Marius odstránil v svojich čistkách. Kňazský úrad vyžadoval, aby bol Caesar ženatý s dievčaťom z patricijského rodu, preto zrušil zásnuby s Cossutiou, dievčaťom z bohatej jazdeckej rodiny, a oženil sa s Corneliou, dcérou významného Mariovho stúpenca Lucia Cornelia Cinnu.
Ukončenie vojny s Mithridatom v roku 84 pred Kr. na východe uvoľnilo Sullove vojenské sily pre boj s Mariovou stranou v Itálii. V bitke pri Collinskej bráne (82 pred Kr.) sa zmocnil Sulla vlády nad Rímom a vyhlásil sa za diktátora na neobmedzenú dobu (pôvodne musel diktátor zložiť svoj úrad po šiestich mesiacoch). Nasledoval teror namierený proti Mariovcom. Dokonca ani sám Marius neunikol vyčíňaniu svojho protivníka: jeho telo bolo exhumované a hodené do Tiberu. Sulla začal vydávať proskripcie (proscriptio), zoznamy jeho politických odporcov, ktorých bolo možné beztrestne zabiť a zmocniť sa ich majetku. Gaius Iulius Caesar, Mariov synovec a Cinnov švagor, sa tiež ocitol medzi proskribovanými, bol pripravený o zdedený majetok a kňazskú hodnosť a musel na istú dobu utiecť z Ríma. Napriek nebezpečenstvu, ktoré mu tak hrozilo, sa odmietol rozviesť s Corneliou.
Počiatky politickej a vojenskej kariéry
Po oslobodení od kňazských povinností, ktoré by Caesarovi zabraňovali vo vojenskej kariére, sa mladý Gaius Iulius, namiesto toho, aby sa vrátil do Ríma, pripojil k armáde a slúžil v provincii Asia pod velením Marca Minucia Therma a v Kilikii pod velením Servilia Isaurica. V boji sa mnohokrát vyznamenal a dokonca získal občiansku korunu (corona civica) pri obliehaní mesta Mytiléna. Pri poslaní získať na stranu Rimanov loďstvo bytínskeho kráľa Nikomeda strávil na jeho dvore tak dlhú dobu, že sa rozšírila povesť o jeho milostnom vzťahu s kráľom, ktorá mu zostala do konca života.
Kate Kellyová
Exkomunikácia
Kate Kelly v roku 2013 začala verejne vystupovať proti "patriarchálnemu útlaku", ktorý videla v mormónskej komunite a mormónskej cirkvi. Svoje názory publikovala na feministickej stránke, ktorú založila.
V apríli 2014 zvolala Kate Kelly protest na hlavnom námestí Salt Lake City, kde sa konala pravidelná Generálna konferencia Cirkvi Ježiša Krista Svätých Posledných dní. Cieľom protestu, ktorého sa zúčastnili ženy aj muži, bolo verejne dať najavo, že mnohí členovia cirkvi zastávajú právo žien na kňažské svätenie.
23. júna 2014 bolo Kate Kelly oficiálne oznámené, že bola exkomunikovaná v neprítomnosti. Teraz je v kontakte s ďalším exkomunikovaným aktivistom Johnom Dehlinem a Kristovou komunitou.
Sleeping in My Car
„Sleeping in My Car“ je skladba švédskej pop rockovej skupiny Roxette, ktorú napísal Per Gessle. Bola vydaná ako prvý singel z ich albumu Crash! Boom! Bang!. Skladba sa umiestnila na 1. mieste vo Švédsku a na 3. mieste v Kanade, pričom sa v kanadskom rebríčku udržala viac ako pol roka. V USA skladba obsadila 50. miesto v rebríčku Billboard Hot 100.
Gaius Iulius Caesar
Počiatky politickej a vojenskej kariéry
Po Sullovej smrti v roku 78 pred Kr. sa konečne Caesar odvážil vrátiť do Ríma. Pretože mu bol jeho majetok odobratý v proskripciách, musel sa uspokojiť so skromným domom na Subure, vo vykričanej štvrti rímskej mestskej chudoby. Caesar sa vrhol na právnickú kariéru a rýchlo si získal povesť vynikajúceho rečníka, ktorý viedol procesy proti bývalým správcom provincií obvineným z prekračovania právomocí a korupcie. Dokonca aj Cicero ho chválil. Aby vylepšil svoje rečnícke schopnosti, v roku 75 pred Kr. sa Caesar vydal na študijný pobyt na Rodos, kde pôsobil slávny učiteľ rétoriky a predstaviteľ aticistického štýlu Apollonios Molon, okrem iných i učiteľ Cicerona.
V tomto období, podľa Suetonia počas cesty na Rodos, podľa Plutarcha počas cesty ku kráľovi Nikomedovi, zajali Caesara kilickí piráti a držali ho v zajatí na ostrove Farmacusa v súostroví Dodekany. Aj počas zajatia si udržiaval Caesar nad pirátmi psychickú prevahu. Cvičil sa v písaní reči a básní, ktoré prednášal pirátom, zúčastňoval sa na ich telesných cvičeniach a keď od neho žiadali výkupné 20 talentov, vyhlásil, že má cenu 50. Žartom im hovoril, že ich všetkých dá povešať, hneď ako sa dostane z ich zajatia. Po tom, ako bolo výkupné za jeho osobu zaplatené, sa Caesar skutočne postaral o pochytanie pirátov a na vlastnú zodpovednosť ich dal do jedného ukrižovať.
Po návrate do Ríma Caesar začal tradičnú rímsku politickú kariéru (cursus honorum) tým, že prijal najnižší úrad vojenského tribúna. Záznamy o tom, ako sa zapojil do Spartakovho povstania (73 – 71 pred Kr.), ktoré vypuklo v tejto dobe, chýbajú. V roku 70 pred Kr. bol zvolený za kvestora v Hispánii na rok 69 pred Kr. V tom istom roku vystúpil verejne s pohrebnou rečou za svoju tetu Iuliu, vdovu po Gaiovi Mariovi, a odvážil sa dokonca v jej pohrebnom sprievode vystaviť podobizne zosnulého vojvodcu, čo sa od Sullovej diktatúry nikto neodvážil. Počas roku 69 alebo 68 pred Kr. zomrela pri pôrode jeho prvá manželka Cornelia.
S Caesarovou kvestúrou v Hispánii sa spája historka, podľa ktorej v Gadách (dnes Cádiz v Španielsku), uvidel akúsi sochu Alexandra Veľkého. Keď si uvedomil, že v 30-tich rokoch Alexander dobyl celý vtedy známy svet, povzdychol si, že on sám nič pozoruhodné zatiaľ nevykonal.
V Ríme sa vrhol Caesar ešte usilovnejšie do politického života. V roku 67 pred Kr. sa opäť oženil, tentoraz so Sullovou vnučkou Pompeiou. O dva roky nato bol zvolený za edila a obnovil Mariove triumfálne trofeje. Viedol tiež niekoľko procesov proti mužom, ktorí sa nezákonne obohatili pri Sullových proskripciách, štedro míňal peniaze na verejné stavby a hry, čím si získal podporu ľudových más, hoci sa veľmi zadĺžil (podľa Plutarcha mal dlh 13 000 talentov už pred nástupom do akejkoľvek verejnej funkcie). Svojimi politickými ťahmi sa Caesar prihlásil jasne k strane populárov, ktorá bola od nástupu Sullu k moci potlačovaná, ale s Caesarom na čele naberala druhý dych. V tejto dobe došlo aj k zblíženiu medzi Gaiom Iuliom Caesarom, Marcom Liciniom Crassom a Gnaeom Pompeiom, budúcimi triumvirmi. Bohatý Crassus čiastočne finančne podporoval Caesarovu napredujúcu kariéru.
Vzostup k moci
Toho istého roku sa uchádzal vo voľbách o post najvyššieho kňaza (pontifex maximus). Jeho protivníci boli dvaja významní optimáti a bývalí konzuli, muži omnoho starší a politicky skúsenejší ako Caesar, Quintus Lutatius Catulus a Publius Servilius Vatia Isauricus. Vo volebnom boji figurovali obvinenia z podplácania na všetkých stranách. Caesar vraj v deň volieb povedal svojej matke, že sa buď vráti ako víťaz alebo sa vôbec nevráti, pretože mu hrozilo vyhnanstvo za obrovské dlžoby, do ktorých sa dostal, aby mohol zaplatiť svoju politickú kampaň. Caesar kňazskú hodnosť získal a spolu s ňou i sídlo na Via Sacra.
Počas prétury, ďalšieho kroku k najvyššiemu úradu konzula, sa v roku 62 pred Kr. Caesar dostal do sporu so senátom nakloneným optimátom, keď podporoval vytrvalo legislatívu, ktorá mala pomôcť populárom. Na čas mal pozastavený výkon funkcie, až kým vyvolanými demonštráciami ľudových más neprinútili senát zákaz odvolať. V tom istom čase bola v Caesarovom dome usporiadaná oslava na počesť bohyne Bona Dea (Dobrej bohyne). Na slávnosti nebolo dovolené zúčastniť sa žiadnemu mužovi, ale napriek tomu sa na ňu podarilo preniknúť Publiovi Clodiovi Pulchrovi, ktorý sa prestrojil za ženu, údajne kvôli milostnému pomeru s Caesarovou ženou Pompeiou. Po prichytení bol súdený, ale vďaka tučným úplatkom a zastrašovaniu zo strany Clodiovej vplyvnej rodiny bol oslobodený. Caesar proti nemu nevzniesol žiadne obvinenie, napriek tomu sa so svojou ženou rozviedol tvrdiac, že na ňu nemal padnúť ani tieň podozrenia.
Za víťazstvo nad hispánskymi Galmi mal Gaius Iulius nárok na triumf, ale to by znamenalo, že by sa zdržal za hradbami mesta až do tejto slávnosti a nemohol sa zúčastniť volieb do úradu konzula. Požiadal senát, aby sa mohol zúčastniť volieb v neprítomnosti (in absentia), ale jeho veľký politický protivník, Marcus Porcius Cato Mladší, sa postaral o to, že návrh neprešiel. Pri rozhodovaní medzi triumfom a volebným bojom sa rozhodol Caesar pre kandidatúru do úradu konzula.
Spolu s ním sa o túto funkciu uchádzali Marcus Calpurnius Bibulus, s ktorým zastával Caesar úrad edila, a Lucius Lucceius. Politický boj nebol o nič čistejší ako ktorýkoľvek predošlý. Caesar si dokázal sľubmi získať na svoju stranu Cicerona a dohodol sa s bohatým Lucceiom, že si konzulát rozdelia. Optimáti naopak podporovali Bibula a dokonca aj Cato, ktorý sa preslávil svojou bezúhonnosťou, sa znížil ku korupcii, aby sa postaral o jeho podporu. Ako konzuli na rok 59 pred Kr. boli nakoniec zvolení Marcus Calpurnius Bibulus a Gaius Iulius Caesar.
Prvý triumvirát
V tomto období boli traja najmocnejší muži v štáte Marcus Licinius Crassus, ktorého politická sila spočívala v obrovskom bohatstve a podpore jazdeckého stavu, Gnaeus Pompeius, ktorý si získal slávu ako vojvodca ešte za Sullovho režimu a mal podporu armády, a Gaius Caesar, ktorý dokázal zmobilizovať dav na svoju podporu. Vzťahy medzi Pompeiom a Crassom neboli dobré odkedy zdieľali konzulát v roku 70 pred Kr., ale Caesarovi sa podarilo ich dočasne uzmieriť, keď im navrhol spoločnú dohodu. Tajný dohovor spečatili v roku 60 pred Kr. manželstvom medzi Pompeiom a Caesarovou dcérou z prvého manželstva Iuliou (Pompeius mal v tejto dobe 50 a Iulia 14 rokov). Caesar si na oplátku vzal Calpurniu, dcéru Lucia Calpurnia Pisona Caesonina, ktorý sa stal konzulom nasledujúceho roku.
Caesarovi sa v pozícii konzula podarilo s podporou triumvirov presadiť niektoré zákony, ktorými si naklonil verejnú mienku a oslabil moc optimátov. Pri rokovaní o zákone, ktorý mal prerozdeliť štátnu pôdu bezzemkom, sa Caesarov spolukonzul Bibulus pokúsil legislatívny proces všetkými možnými spôsobmi zastaviť. Pompeius, ktorý mal záujem o presadenie zákona, aby mohol odmeniť svoje vojsko prídelmi pôdy, obsadil Rím lojálnymi veteránmi a došlo k zastrašovaniu. Bibulus sa zo strachu o vlastný život utiahol do svojho domu, odkiaľ nevychádzal až do konca svojho funkčného obdobia. Caesar po tejto udalosti konal ako konzul úplne samostatne, takže sa satirici o tomto roku vyjadrovali ako o konzuláte Iulia a Caesara.
Caesar sa tiež postaral o zákon, ktorý nútil vydávať senát verejné správy o svojich rokovaniach. Senátori tak museli brať ohľad na verejnú mienku, ktorá bola pod Caesarovým vplyvom.
Vojna v Galii (58 – 52 pred Kr.)
thumb|Mapa Galie okolo roku 58 pred Kr. Po zložení konzulského úradu mala byť senátom pridelená Caesarovi provincia, ktorú by ako prokonzul spravoval nasledujúci rok (58 pred Kr.). Senát mu zamýšľal prideliť málo významnú provinciu, kde by bolo možné ho kontrolovať, ale jeho tajní spoločníci Crassus a Pompeius sa postarali o to, aby získal Predalpskú a neskôr i Zaalpskú Galiu (Galia Cisalpina a Galia Transalpina tiež nazývaná Galia Narbonensis) a Ilýriu (Illyricum), čím dostal zároveň velenie nad štyrmi légiami. Triumvirovia mu tiež vymohli, aby namiesto zvyčajného roku smel v úrade prokonzula zotrvať päť rokov, počas ktorých mal zaručenú politickú imunitu. Správa provincie poskytovala Caesarovi vítanú príležitosť splatiť dlžoby, a to vymáhaním nehoráznych poplatkov od tamojšieho obyvateľstva rovnako a vojenskými výpravami.
Zaalpská Galia ležiaca na území dnešného južného Francúzska (Provensalsko) hraničila v Caesarovej dobe na severe s dovtedy nepokorenou keltskou Galiou. Galovia boli známi svojou bojovnosťou a bohatstvom, rovnako tiež ale aj svojou nejednotnosťou a politickou nestálosťou. Caesar sa rozhodol tieto faktory využiť a Galiu, ktorá sľubovala obrovskú vojnovú korisť a vojvodcovskú slávu, si podrobiť. Zámienkou sa mu stali dve udalosti: masová migrácia kmeňa Helvétov, ktorí údajne mali v úmysle ohroziť rímsku provinciu, a žiadosť o pomoc vyslaná k Caesarovi od spriateleného kmeňa Heduov, ktorých utláčali ich galskí sokovia Arverni a nimi na pomoc zavolaní germánski Suebi spoza Rýna.