cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bizen (provincia)
Pôvodným centrom provincie Bizen bolo v súčasnom meste Okajama. Od dávnych čias bola provincia Bizen jedným z hlavných centier Japonska na výrobu mečov Katana.
Dejiny
V 3. mesiaci 6. roku éry Wadó (713), bola oblasť Bizen administratívne oddelená od provincie Mimasaka (美作国). V tom istom roku, Daijō-kan Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére Wadō 6, bola provincia Tanba (丹波国) oddelená od provincie Tango (丹後国) a provincia Hjúga (日向国) odtrhnutá od provincie Ósumi (大隈国). V ére Wadō 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
V období Muromači vládol provincii Bizen klan Akamacu z Mimasaka, ale v období Sengoku sa stal dominantným klan Urakami, ktorý sa usadil v meste Okajama. Ten bol neskoršie nahradený klanom Ukita, a Hideie Ukita bol jedným z regentov vymenových Hidejošim Tojotomim pre svojho syna. Za pomoc v bitke pri Sekigahare proti Ukitaovi a ďalším regentom, boli územia patriace Ukitaovi v provinciách Bizen a Mimasaka, pridelené Iejasuom Tokugawom do držby Hideakimu Kobajakawa.
Provincia Bizen prešla počas obdobia Edo viacerými rukami, kým sa včlenila do súčasného systému prefektúr.
Česko-slovenská hokejová liga 1964/1965
Sezóna 1964/1965 bola 22. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 12 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo ZKL Brno. Vypadli družstvá Motorlet Praha a VŽKG Ostrava. Nepostúpil nikto. Družstvá Spartak LS Plzeň a TJ Gottwaldov si zachovali prvoligovú príslušnosť v baráži
Yehoshua Lakner
Yehoshua Lakner (* 24. apríl 1924, Bratislava – † 5. december 2003, Zürich, Švajčiarsko) bol izraelsko-švajčiarsky hudobný skladateľ s koreňmi na Slovensku.
Život
Narodil sa a vyrástol v Bratislave. V roku 1941 emigroval do Palestíny. V rokoch 19431948 študoval okrem iných u Ödöna Pártosa a Alexandra Boskoviča. V roku 1952 študoval v USA na hudobnej škole Tanglewood u Aarona Coplanda. V rokoch 19501963 pôsobil ako učiteľ na Rubinovej hudobnej akadémii v Tel Avive. Od roku 1959 pracoval v nemeckom Studio für elektronische Musik pri Nordwestdeutscher Rundfunk v Kolíne nad Rýnom s Mauriciom Kagelom a Karlheinzom Stockhausenom.
V roku 1963 sa kvôli doliečovaniu svojho syna z detskej obrny presťahoval do Švajčiarska. Tam pracoval ako skladateľ scénickej hudby pre rôzne divadelné predstavenia, v rokoch 19741987 pôsobil ako učiteľ hudobnej teórie na konzervatóriu v Zürichu.
Dielo
Z Laknerovho raného obdobia pochádzajú kompozície, ktoré sa slobodne pohybujú medzi neoklasicizmom a serializmom. Jeho Toccata pre orchester (1958) získala Engelovu cenu mesta Tel Aviv.
Pre avantgardné predstavenia zürišského divadla Theater an der Winkelwiese v 60. rokoch vytvoril Lakner z montáží magnetofónových nahrávok abstraktnú scénickú hudbu v štýle musique concrète. V 80. rokoch došlo v jeho tvorbe k obrate, ktorý súvisel so získaním počítača Commodore 64. Začal experimentovať s algoritmami, ktoré vytvárali zvuky a zároveň grafické efekty na obrazovke. Svoje životné dielo skomponoval Lakner práve pre tento „hudobný nástroj“ v programovacom jazyku BASIC. Niekedy je priebeh programov presne určený, inokedy je generovaný náhodne alebo ho možno ovládať pomocou klávesnice.
S týmito graficko-hudobnými kompozíciami, ktoré nazýval skratkou AVZG (nem. Audio-Visuelle Zeit-Gestalten, dosl. audiovizuálne formy v čase), vystupoval na koncertoch a výstavách (Londýn 1991, Tel Aviv 1993, Bazilej 1994, Zürich 1996). V rokoch 19961999 pracoval na projekte o švajčiarskom maliarovi Giovannim Segantinim („Segante-Projekt“), ktorý uviedol v roku 1999 v Zürichu a Miláne a v roku 2000 v Bratislave.
235 Carolina
235 Carolina je planétka v hlavnom páse planétok.
Clarens (Hautes-Pyrénées)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Atlas Coeli Skalnaté Pleso 1950.0
Atlas Coeli Skalnaté Pleso 1950.0 je súbor 16 hviezdnych máp, na ktorých je v mierke 1˚ = 0,75 cm a v súradnicovej sieti pre ekvinokcium 1950.0 zobrazená celá hviezdna obloha so všetkými hviezdami jasnejšími ako 7,75 magnitúdy, odstupňovanými podľa veľkosti.
Veľkonočné triduum
Veľkonočné triduum alebo Veľkonočné trojdnie (celým názvom Veľkonočné trojdnie Pánovho umučenia a zmŕtvychvstania) je v rímskokatolíckej cirkvi vrcholom celého liturgického roka. Podľa nového kalendára sa Veľkonočné triduum začína svätou omšou Pánovej večere na Štvrtok Svätého týždňa, pokračuje Piatkom utrpenia Pána a Svätou sobotou, vrcholí vo Veľkonočnej vigílii a končí sa druhými vešperami Nedeľou Pánovho zmŕtvychvstania.
Atlas Coeli Skalnaté Pleso 1950.0
Atlas obsahuje 35 000 hviezd a iných objektov. Osobitne sú v ňom označené vizuálne a spektroskopické dvojhviezdy, viacnásobné sústavy, novy, supernovy a najjasnejšie rádiové zdroje, guľové hviezdokopy, galaktické a extragalaktické hmloviny do 13. hviezdnej veľkosti, obrysy väčších difúznych a tmavých hmlovín, obrysy Mliečnej dráhy, ekliptika, galaktický rovník a hranice súhvezdí. V porovnaní s inými atlasmi je jedinečný najmä zobrazením všetkých plošných a difúznych zdrojov, viditeľných v ďalekohľadoch s priemerom 20 cm. Atlas vznikol v rokoch 1947-1948 na Skalnatom Plese na základe 12 hviezdnych katalógov (najmä Bossovho a HD) a asi 10 fotografických atlasov. Po prvý raz ho vydala Československá astronomická spoločnosť v roku 1948. Atlas bol zakrátko doplnený katalógom Atlas Coeli II, obsahujúcim údaje o 12 000 vybraných objektoch (obyčajné hviezdy do 6,25m, ostatné objekty kompletne ako na mapách). Roku 1956 vyšla v Nakladateľstve ČSAV zdokonalená verzia atlasu v šesťfarebnej tlači. Právo zahraničných vydaní odkúpila Sky Publishing Corporation v Harvarde a vydala ho vo viacerých verziách.
Veľkonočné triduum
Vlastným teologickým obsahom týchto dní je veľkonočné tajomstvo vrcholu života Ježiša Krista.
Mandátový
Mandátový (latinčina) je vzťahujúci sa na mandát, majúci mandát.
Bán (rozlišovacia stránka)
Bán môže byť:
Ormes (Aube)
Ormes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 196 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2398 Jilin
2398 Jilin je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 24. októbra 1965.
Vedecká metóda
Vedecká metóda poznania je metóda poznania, ktorá podľa klasickej schémy začína vymedzením problému, stanovením jeho vzťahu k doterajšiemu empirickému a teoretickému poznaniu; ďalej stanovenie overiteľných hypotéz, uskutočnenie experimentu, analýza ziskaných údajov, potvrdenie alebo zvrhnutie hypotéz, začlenenie výsledku do systému daného vedeckého poznania, empirické overenie.
Externé odkazy
Wissenschaftliche Arbeit
NGC 4443
NGC 4443 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. apríla 1849.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
NGC 4444
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Ajla Tomljanovićová
Životopis
Narodila sa v hlavnom meste Chorvátska, Záhrebe. Jej matka Emina sa športu na profesionálnej úrovni nevenovala, zatiaľ čo otec Ratko Tomljanović bol hádzanár, kapitán národného mužstva na LOH v roku 1996 v Atlante, kde Chorvátsko vyhralo turnaj. Ajla sa tenistu venuje od siedmich rokov, jej trénerom je Španiel Fernando Martinez.
Kariéra
Najväčším úspechom Ajly Tomljanovićovej je titul z juniorského grandslamového turnaje Australian Open 2009 vo štvorhre, ktorý získala spoločne s partnerkou Christinou McHaleovou.
Vermikulit
Vermikulit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave patriaci do skupiny sľúd, chemicky hydratovaný hlinitokremičitan horčíka, železa - (Mg,Fe2+,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2·4H2O.
Pomenovaný je podľa gréckeho slova vermicus - červík.
236 Honoria
236 Honoria je planétka v hlavnom páse planétok.
Vermikulit
Vznik
Vermilulit vzniká hlavne alteráciou biotitu.
Vlastnosti
Je to fylosilikát so štruktúrou podobnou mastencu. Okrem striedania vrstiev t-o-t má v medzivrstevných priestoroch iné molekuly.
Použitie
Vermikulit má hlavné využitie v stavebníctve, napr pri výrobe izolačných omietok.
Tatrovice
Tatrovice je obec v Česku v okrese Sokolov v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 169 obyvateľov, z toho 89 mužov a 80 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,7 roka (muži 39,9 roka, ženy 37,4 roka).
Veliš
Veliš môže byť:
Qatar ExxonMobil Open 2007
Qatar ExxonMobil Open 2007 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 8. januára 2007  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Chorvát Ivan Ljubičić, ktorý vo finále porazil Brita Murrayho. Bol to jeho siedmy titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Rus Michail Južnyj a Srb Nenad Zimonjić, ktorí vo finále porazili česko-indický pár Martin Damm, Leander Paes. Pre Južného to bol druhý a pre Zimonjića 14. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇭🇷 Ivan Ljubičić vs. 🇬🇧 Andy Murray 6-4 6-4
Štvorhra mužov
🇷🇺 Michail Južnyj / 🇷🇸 Nenad Zimonjić vs. 🇨🇿 Martin Damm / 🇮🇳 Leander Paes 6-1 7-6(3)
Fort McMurray
Ekonomika mesta sa v značnej miere opiera o ťažbu živíc a na jej základe rozvinutom petrochemickom priemysle. Súčasťou mesta je aj civilné letisko Fort McMurray.
Ján Šprlák-Uličný
Ing. arch. Ján Šprlák-Uličný (* 26. november 1933, Hladovka – † 27. január 1993, Košice) bol slovenský architekt.
Životopis
Pochádzal z maloroľníckej rodiny a mal troch súrodencov. Hladovka bola v tom čase chudobná, rázovitá goralská obec na Hornej Orave blízko poľských hraníc. Už v detstve sa začalo prejavovať jeho výtvarné cítenie. Náhodné stretnutia s maliarmi, ktorí chodili na Oravu maľovať, ho ovplyvnili natoľko, že sám začal maľovať svoje prvé skice a akvarely. Silné folklórne tradície tejto goralskej oblasti, goralská hudba, piesne a hlavne tanec, boli jeho druhou veľkou láskou, ktorej upísal svoju mladosť. Sám bol výborným tanečníkom a od tanečníka sa vypracoval až na choreografa goralských tancov v miestnych súboroch na Orave a neskôr počas štúdií v súbore Technik v Bratislave. Napriek týmto veľkým záľubám zmysel svojho bytia našiel v architektúre, ktorej venoval najväčšiu časť svojho života.
Stredoškolské vzdelanie získal na gymnáziu v Trstenej, neskôr študoval od roku 1953 na fakulte architektúry SVŠT v Bratislave. Po ukončení štúdia v roku 1959 začal pracovať v Stavoprojekte v Košiciach. Od roku 1974 sa ateliér odčleňuje od ŠPTU a prechádza ku Športprojektu. Architekti Kaločay, Dubinská, Vargová, Pásztor, Zahatňanský, Poradovský a Drahovský doplnili ateliér. Arch. Greč sa stáva vedúcim ateliéru, preberá povinnosti vedúceho a svojou majestátnou postavou je záštitou v rokovaniach s investormi. V roku 1980 odišiel zo Športprojektu. Po krátkom pobyte na pobočke Stavoprojektu v Poprade pracuje v Košiciach. Od roku 1981 okrem projekčnej činnosti pracuje vo výbore MOZSA Košice, KV- ZSA Košice a zvolený je za kandidáta ÚV ZSA. Je členom výboru MV ČSZTV. Na stavebnej fakulte v Košiciach vedie diplomové práce a je stálym členom komisií pri štátnych záverečných skúškach. V roku 1985 odchádza pracovať na Útvar hlavného architekta mesta Košíc ako námestník hlavného architekta D. Jurániho. V tejto funkcii zotrval do 30. júna 1988. Okrem povinností vyplývajúcich z funkcie sa intenzívne venuje aj projektovej činnosti. V júni 1988 odchádza do funkcie vedúceho projektov zameraných na školy rôzneho stupňa, telocvične, kryté plavárne a iné účelové objekty. V septembri 1990 sa jeho aktívna činnosť náhle prerušila. Silne podlomené zdravie mu už neumožnilo vrátiť sa do aktívneho života. Na invalidnom dôchodku bol až do januára 1993.
Tvorba
Počas jeho začiatkov v Stavoprojekte prišiel do Košíc pracovať aj prof. ing. arch. Eugen Kramár, a v jeho skupine mal príležitosť pracovať na zaujímavých atypických stavbách. V tomto období projektoval napr. okrskové centrum v Rožňave, učňovské stredisko inžinierskych stavieb v Košiciach alebo reštauráciu v obchodnom spoločenskom centre na košickom sídlisku Luník II, kde vzniklo jedno z prvých obchodno-spoločenských centier v novo sa formujúcom obytnom súbore Košice – Terasa. Súbor horizontálnych hmôt vytvára intímny polouzavretý priestor s fontánou a pozdĺžny peší koridor. Neskôr toto centrum dobudoval o Kino Družba – prvé panoramatické kino v Košiciach.
V roku 1970 získal možnosť realizácie jedného z najvýznamnejších a najkrajších areálov na Slovensku. Architekt Eugen Kramár založil združené projektové ateliéry, v ktorých vznikol za Šprlákovej asistencie Areál snov. Od roku 1970 po odchode prof. Kramára do Bratislavy prevzal vedenie košického ateliéru. Z tohto obdobia pochádzajú jeho projekty obchodného centra v Michalovciach, obchodného domu Šíravan, Domu nábytku, Domu potravín Slovakotex a iné práce. V roku 1971 bol jeho súťažný návrh na riešenie areálu pre Folklórny festival vo Východnej ocenený ako najlepší a odporučený na realizáciu. Projektu a prácam na areáli Folklórneho festivalu vo Východnej venoval veľa času a energie. S určitými prestávkami sa celých 10 rokov snažil o to, aby sa aj tento projekt dočkal svojej realizácie. Projektoval aj iné areály pre folklórne festivaly – v Detve a Terchovej.
V roku 1975 dostáva príležitosť na 15-dňový študijný pobyt v Poľsku a o rok neskôr vo vtedajšom Sovietskom zväze. Tieto pobyty boli zamerané na športové stavby a najväčší dojem naňho urobili zimné športové komplexy v Alma-Ate. V roku 1975 bol spracovaný na základe štúdie investičný zámer a štúdia súboru stavieb. V roku 1977 bola projektová úloha posudzovaná štátnou expertízou. V roku 1979 bol vypracovaný úvodný projekt a niektoré objekty rozpracované na úrovni vykonávacieho projektu.
V Levoči po výstavbe internátnej učňovskej školy pre mládež s chybami zraku realizoval panoramatické kino, spojené s náročnou rekonštrukciu objektu na námestí a úpravou viacerých objektov na predajne. Pre Košice sa vtedy projektovali teoretické ústavy a dielne SAV, niekoľko administratívnych budov a mnohé rekonštrukcie objektov v historickom centre.
V roku 1984 kolektív Športprojektu pristupuje k riešeniu ponukovej štúdii olympijských športovísk v Jasnej a v Smokovci a ubytovacích zariadení na Podbanskom. V podtatranskej oblasti sa začínajú projektovať zimné štadióny. V tomto období sa zameriaval hlavne na stavby športového charakteru: krytú plaváreň v Košiciach, základnú školu v Spišskej Novej Vsi, v Humennom a v Levoči, ale vytvoril tiež ďalšie významné projekty, ako sú napr. Štátna banka v Košiciach, Štátna banka v Poprade, Dom služieb v Prešove, AB justičných zložiek, komplex budov Zboru nápravnej výchovy v Košiciach, turistický hotel v Herľanoch, Dom potravín v Humennom a iné.
Samostatnou kapitolou v jeho živote boli stavby cirkevného zamerania, kde cítil veľkú príležitosť a zodpovednosť súčasne, pri projektovaní objektov tak nevšedných svojím obsahom, náplňou a súčasne možnosťami. Projektoval rímskokatolícky kostol v Koškovciach, budovu farského úradu v rodnej Hladovke alebo viaceré domy smútku, a to vrátane interiérových riešení. Kostol v Michaľanoch je v hrubej stavbe postavený podľa jeho projektu. Už sa mu nedostávalo dosť síl na interiérové riešenia. I keď na túto stavbu chodil už s veľkými zdravotnými problémami, bola pre neho návšteva na stavbe vždy vzpruhou a dodávala chýbajúce sily.
Po roku 1985 projektoval napr. radové rodinné domy Prefa, areál vodných športov na sídlisku Nad jazerom v Košiciach, pripravil projekty celkového ukončenia Všešportového areálu a tiež vypracoval projekt hokejovej haly. Vypracoval ešte projekt na nadstavbu bungalovov na Štrbskom Plese, niekoľko projektov školských stavieb, návrh na objekt Farského úradu v Lefantovciach, štúdiu hotela na Štrbskom Plese a zúčastnil sa súťaže na rímskokatolícky kostol Košice – Terasa.
Tak ako bol avantgardný v presadzovaní nových konštrukčných riešení, technických vymožeností, tak najmä v prípade rodinných domov uplatňuje vytríbený cit pre materiál, vracia sa k zmyslu tvaru, účelnosti, materiálu a intimity priestoru, ktoré mu boli dané do vienka z prenádhernej drsnej oravskej zeme.
Princíp jeho tvorby
Vychádzal z ducha moderny, tak ako každý architekt v začiatkoch svojej tvorby. Bol však vždy vzdialený manierizmu, schematickej univerzalite, amerikánskemu ošiaľu, ale aj lacnej módnosti. Dal vždy na vedomie vlastné tvarovacie a kompozičné schopnosti, zmysel pre správnu tektonickosť a artikulačnú mieru, aby hľadal prejav vlastnej kultúrnej sily. Vždy sa vedel dobre dívať a mal správne vidiny. Rád sa do nich ponáral, aby ho podnecovali zvládnuť idey a obsah čo najkrajšie a najpravdivejšie. Bol sociálne citlivý, ako dobrý Oravčan i svojsky fundovaný. Nebol nacionalista, ale dobrý vlastenec. Vo svojej tvorbe predviedol ako rozumie životnému prostrediu v prírodných, vidieckych, ale aj mestských štruktúrach. Vedel si erudovane vážiť minulosť, historické prostredie a objekty v ňom. Videl kultúru pôdorysov a priestorov v čo najpresvedčivejšej obsahovej naplnenosti, ktorú sa snažil podať vyspelou fantáziou čo najživšie. Každú koncepciu svedomite vyriešil a dopracoval do podrobností – až do pôsobivého interiérového dotvarovania a doplnenia. Jeho intelekt zakódovanej filozofii púšťal tvorivosť cez kresliarske schopnosti i modelačnú pohotovosť. Aj keď v čase normalizačného schematizmu nemal ideálne spoločensko-politické podmienky, vedel sa v krásnom procese architektonickej tvorby napriek neprajnostiam vtedajšieho života zorientovať. Nalinajkovaný industrializmus v architektúre vnucoval svoj modus materiálnej kultúry účelovosti, ale Šprlák si ho svojsky upravoval pre vlastné cesty. Vo funkcionalistickom rozlete si vždy vecne spracovával každú ideu, rozvíjal a pridával jej vzletnosť. Funkcionalizmus prežíval tak, že účelové myslenie mal za svoju výtvarno-tvorivú metódu pre krásu pluralistických foriem života. V širokom zábere jeho tvorivého intelektu dokázal vytvoriť veľa užitočného pre národ a ukážkovo predviedol, že bol absolútnym architektom. Vo vyprodukovanej komplexnosti nachádzame v ňom všestranného architekta so správnym odborno-spoločenským oprávnením, akých potrebujeme viac do kultúrneho poslania v našej dobe. Množstvo jeho tvorivých výsledkov, ktorými dával dobro pre druhých, zostáva trvalým vkladom a dejinným dokumentom súčasnosti.
Kultúrny prínos Šprlákovho intelektu zostane v tvorivom regióne zapísaný zlatými písmenami. Architektúra sa mu stala povolaním, pred ktorým ustupovalo všetko ostatné v živote. Sám nepoznal obmedzenia pracovným časom a bohužiaľ, nerešpektoval ani obmedzenia vyplývajúce z fyzických možností.
Majstrovstvá SEABA v basketbale mužov 2003
Základná skupina
Play-off sa nehralo.
La Cheppe
La Cheppe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metóda vedy
Metóda vedy je systém regulatívnych princípov vo vedeckej činnosti. Metódy vedy sú predmetom skúmania metodológie vedy.
NGC 4445
NGC 4445 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 24. apríla 1865.
Metóda vedy
Vedecká metóda je:
NGC 4445
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Metóda vedy
Niektoré elementárne prvky a formy vedeckej metódy sú všeobecné alebo majú veľmi široké uplatnenie, iné prvky vedeckej metódy sú špeciálne pre jednotlivé vedecké disciplíny alebo ich skupiny. Špeciálne vedecké metódy sú závislé od zvláštneho charakteru predmetnosti, ktorú špeciálna veda skúma. V tomto zmysle existujú špeciálne metódy napr. chemickej analýzy alebo porovnávacej jazykovedy alebo experimentálnej nukleárnej fyziky a pod.
Podľa Kanta je metóda vedy metódu matematickej prírodovedy. Metóda vedy u Kanta sa rovná metóde matematickej prírodovedy.
136472 Makemake
136472 Makemake, dočasný názov bol (136472) 2005 FY9 je jedna z piatich trpaslíčich planét, nachádzajúca sa v Kuiperovom páse (symbol: ). Objavil ju tím vedený Mikeom Brownom v roku 2005, svoje pomenovanie však dostala až 11. júla 2008. Makemake bol v mytológii Veľkonočného ostrova tvorca ľudstva.
V apríli roku 2015 bol objavený prvý mesiac tejto trpasličej planéty, ktorý dostal zatiaľ len provizórny názov S/2015 (136472) alebo Mk2. Odhaduje sa, že okolo Makemake obieha vo vzdialenosti 21 000 km s periódou 12 dní a má priemer cca 175 km.
thumb|left|Porovnanie 8 najväčších [[TNO objektov]]
(15874) 1996 TL66
(15874) 1996 TL66 je planétka.
2399 Terradas
2399 Terradas je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil C. U. Cesco 17. júna 1971.
Struhařov
Struhařov môže byť:
Mandejci
Mandejci sú národnostná a náboženská skupina žijúca pri ústí rieky Eufratu a Tigrisu v Iraku.
Collongues (Hautes-Pyrénées)
Collongues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Hudec
Juraj Hudec (* 21. apríl 1858, Dúbravica† 18. december 1920, Banská Bystrica) bol slovenský staviteľ, podnikateľ.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Lučenci. Pracoval vo firme Cserey, neskôr vo firme Wünsch v Budapešti, o. i. aj na projektovaní tamojšieho metra. V Banskej Bystrici založil s Ľ. Rosenauerom veľký stavebný podnik (s pílou, výrobňou parkiet, tesárskou, stolárskou, dláždičskou a zámočníckou dielňou). Okrem projektovania sa zaoberal aj problematikou výškových domov, skúšal použitie sadry ako stavebného materiálu. Za kvalitnú prácu dostal na výstave v Taliansku zlatú medailu.
Kozmice
Kozmice môžu byť:
Ósumi (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Ósumi Provincia Ósumi (🇯🇵) bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes rozkladá východná časť prefektúry Kagošima. Provincia Ósumi hraničila s provinciami Hjúga a Sacuma.
Starobylé hlavné mestom provincie Ósumi bolo neďaleko súčasného mesta Kokubu. V období Sengoku a Edo bola provincia riadená klanom Šimazu zo susednej provincie Sacuma a tak sa v nej nevytvorilo väčšie administratívne centrum.
V oblasti Ósumi sa vyvinul vlastný miestny dialekt. Hoci Ósumi je dnes súčasťou prefektúry Kagošima, tento dialekt sa líši od jazyka, ktorým sa hovorí vo veľkomeste Kagošima. Pozoruhodná je hrdosť na tradičnú poéziu písanú v dialektoch Ósumi a Kagošima.
Japonský prvý satelit, Osumi, bol pomenovaný po provincii.
Dejiny
V ére Wadō 6, bola provincia Tanba (丹波国) oddelené od provincie Tango (丹後国) a provincia Mimasaka (美作国) odtrhnutá od provincie Bizen (備前国). V ére Wadō 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
Mandejčina
Mandejčina je aramejský jazyk Mandejcov.
Apoštolský nuncius
Apoštolský nuncius alebo skrátene nuncius (z - posol) je veľvyslanec Svätej stolice, ktorý je akreditovaný v krajine, v ktorej pôsobí. Sídlom nuncia je nunciatúra.
V súčasnosti sa väčšinou vysiela do krajín, ktoré sa riadia uznesením Viedenského kongresu z roku 1815, podľa ktorého sa pápežský veľvyslanec stáva tradične a automaticky aj doyenom diplomatického zboru. V rámci biskupskej hodnosti je menovaný za titulárneho arcibiskupa.
V roku 1965 bol zavedený titul pronuncius, ktorý sa udeľuje tým reprezentantom Vatikánu, ktorí majú hodnosť veľvyslanca, ale nie sú doyenom diplomatického zboru. Titul internuncius zodpovedá funkcii vyslanca (teda diplomata druhého radu).
Bán (priezvisko)
Bán (o význame pozri bán) je slovenské a maďarské priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Rimavskej Sobote, Tomášovciach (okres Rimavská Sobota) a Bušinciach (okres Veľký Krtíš).
Známi nositelia
Pozri v článku Bán (rozlišovacia stránka).
Cena Thálie
Cena Thálie je ocenenie udeľované Hereckou asociáciou od roku 1993 najlepším divadelným hercom. Je pomenovaná po múze komédie, Tálii. Jednotlivé ocenenia sú odovzdávané počas slávnostného večera vždy v marci nasledujúceho roka v historickej budove Národného divadla v Prahe, a to v priamom prenose Českej televízie.
Kategórie
Výročné ceny sa udeľujú v štyroch kategóriách: Všetky 4 kategórie sú udeľované zvlášť mužom a ženám (hercom, spevákom, tanečníkom a ďalším divadelným umelcom).
Zvláštnymi cenami sú ocenenia za celoživotné majstrovstvo, za výrazný výkon mladého činoherného umelca do 33 rokov a v minulosti aj prípadné nepravidelné zvláštne ocenenia.
Štatút ceny
Cieľom Cien Thálie je zvyšovať prestíž českého divadelného umenia a popularizovať umelca. Laureátmi sa môžu stať českí občania alebo zahraničný umelci pôsobiaci trvale v českej inscenácii.
Umelca za výkon v inscenácii uvedenej v hodnotenom ročnom období môže na Cenu Thálie nominovať ľubovoľný človek (divák či odborník). Užšej nominácii dvoch až troch umelcov navrhnutých na ocenenie vyberajú odborné poroty. O definitívnom laureátovi ceny rozhoduje Kolégium pre udeľovanie Cien Thálie, v ktorom sú každá odborná porota zastúpená predsedom a ďalším členom a ktorého počet dopĺňajú významné osobnosti kultúrneho a spoločenského života. Meno laureáta určí Kolégium v deň udeľovania cien tajným hlasovaním za prítomnosti notára, v prípade rovnosti hlasov rozhoduje hlas predsedu Kolégia.
Predsedom Kolégia pre udeľovanie Cien Thálie je teraz skladateľ prof. Jiří Hlaváč.
Výročné Ceny Thálie
Pozn: Číslica v zátvorke za menom označuje, koľkýkrát bol umelec Cenou Thálie odmenený.
Ceny pre mladých činohercov a Zvláštne ceny Kolégia
Kolégium pre udeľovanie Cien Thálie udeľuje aj cenu pre mladých činohercov do 33 rokov a zvláštnu cenu za mimoriadne majstrovstvá v oblastiach, ktoré nie sú zahrnuté do základných kategórií.
Poznámky
<references group="pozn." />
NGC 4446
NGC 4446 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 17. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Ortillon
Ortillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vintířov
Vintířov je obec v Česku v okrese Sokolov v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 165 obyvateľov, z toho 580 mužov a 585 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,1 roka (muži 35,0 roka, ženy 35,2 roka).
Ortillon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 35 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tofua
Tofua je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Pacifiku, v centrálnej časti súostrovia Tonga. Jeho rozmery sú 5 ×, najvyšší bod je nad hladinou mora. Na ostrove žije trvalo približne 50 ľudí.
Ostrov objavil kapitán James Cook v roku 1774, no prvým európanom, ktorý vstúpil na pôdu ostrova, bol William Bligh, bývalý kapitán na Bounty, ktorý sa na ostrove vylodil v roku 1789 spolu s 18 vernými námorníkmi potom, ako boli vysadení do člna vzbúrencami z Bounty.
Geologická stavba
Prakticky celý ostrov je tvorený kalderou s jazierkom na jej dne a troma postkalderovými dómami v severnej časti kalderového dna, z ktorých dóm Lofia bol centrom aktivity v minulosti a v súčasnosti sa v jeho kráteri nachádzajú aktívne fumaroly. V horninovom zložení ostrova prevládajú bazaltické andezity až dacity so zvýšeným obsahom pyroxénov z predkalderového štádia vulkanizmu. Postkalderové štádium predstavujú andezitové lávové prúdy.
Bánová (rozlišovacia stránka)
Bánová môže byť:
Stredná priemyselná škola (Považská Bystrica, Slov. partizánov 1132/52)
Stredná priemyselná škola v Považskej Bystrici SPŠ v Považskej Bystrici pripravuje vo svojich študijných odboroch absolventov, ktorí majú možnosť nájsť uplatnenie ako stredné technické kádre a vysokokvalifikovaní robotníci. Zároveň pripravuje žiakov na štúdium na vysokých školách. V súčasnosti je možné na SPŠ študovať v odboroch: strojárstvo, Informačné a sieťové technológie, elektrotechnika v doprave a telekomunikáciách,, prevádzka a ekonomika dopravy .Všetky študijné odbory sú štvorročné a ukončujú sa maturitnou skúškou.
História
Terajšia SPŠ v Považskej Bystrici vznikla začiatkom školského roka 1939/1940. Rozhodujúcu zásluhu na jej vzniku mali Ing. Jaroslav Kubík, riaditeľ Zbrojovky,novozvolený starosta Považskej Bystrice Albert Urík,vedúci notár Jozef Petráš, okresný náčelník dr. Štefan Schurmann a námestník starostu Rudolf Jurášek. Oficiálny názov školy bol Verejná nižšia priemyselná majstrovská škola strojnícka v Považskej Bystrici. V tomto období škola nemala vlastnú budovu, teoretické vyučovanie sa konalo v miestnej Štátnej slovenskej ľudovej škole a dielenské cvičenia v závode Zbrojovka.
V šk. roku 1940 - 1941 Ministerstvo školstva a národnej osvety školu poštátnilo a určilo jej názov Štátna slovenská priemyselná škola v Považskej Bystrici.
V roku 1942 - 1943 bol správca školy Ing. Krčmárik menovaný za riaditeľa školy. V šk. roku 1943 - 1944 sa začalo so stavbou provizórnej budovy školy, škola dostala do používania budovu zlikvidovanej továrne „Hodváb“, ktorú využívala na dielenské vyučovanie. V júni 1945 bol názov školy pozmenený na Štátna priemyselná škola.
V šk. roku 1946/1947 bolo zriadené ďalšie oddelenie - Vyššia majstrovská škola strojnícka. štúdium končilo maturitou. Vyučovanie sa konalo v provizórnej budove školy, ktorá mala 5 učební, 1 laboratórium a naturálny byt pre školníka. V roku 1948 bol za správcu školy ustanovený prof. Jozef Skála.
V šk. roku 1949/1950 bola škola premenovaná na Vyššiu priemyselnú školu a boli v nej zriadené ďalšie nové oddelenia - Škola strojnícka a Vyššia škola pre pracujúcich.
Nedostatok vhodných vlastných učební pre denné i večerné štúdium viedol riaditeľstvo školy, výbor ZRPŠ a patronátny závod Považské strojárne riešiť otázku výstavby novej školskej budovy. Základný kameň budovy bol položený v roku 1967. Nové priestory boli otvorené v šk. roku 1974/1975.
V roku 1968 bola SPŠS rozdelená na 2 samostatné školy s vlastnými riaditeľstvami: na SPŠS a Strednú odbornú školu pre pracujúcich (V šk. roku 1984/85 došlo k ich spätnej integrácii.).
Od roku 1991 sa zdokonalila najmä výučba odborných predmetov, pretože bola odovzdaná do prevádzky prístavba budovy, v ktorej sa vybudovali odborné učebne. K odboru strojárstvo v roku 1992 pribudli dva nové študijné odbory: doprava a technické a informatické služby.
237 Coelestina
237 Coelestina je planétka v hlavnom páse planétok.
Stredná priemyselná škola (Považská Bystrica, Slov. partizánov 1132/52)
História
Od roku 1996 nesie škola názov Stredná priemyselná škola.
1.9.2005 bola k SPŠ pričlenená SOŠ v Považskej Bystrici. Počet študijných odborov sa rozšíril na 6.
Báno (priezvisko)
Báno je priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Lúčkach (okres Michalovce), Malom Šariši (okres Prešov), Košiciach a Bratislave. V Česku sa vyskytuje len v meste Jaroměř (okres Náchod).
Známi nositelia
Pozri v článku Báno.
Jiří Žáček
Jiří Žáček (* 6. november 1945, Chomutov) je český spisovateľ, prekladateľ, zberateľ]a tvorca aforizmov.
Životopis
Detstvo a školské roky prežil v Strakoniciach. Vyštudoval priemyselnú školu stavebnú (1959 – 1963) a stavebnú fakultu ČVUT v Prahe (1963 – 1970). Po trojročnej praxi na vodohospodárskej správe v Benešove u Prahy dezertoval od inžinierstva k literatúre. Do roku 1991 pracoval ako redaktor nakladateľstva Československý spisovatel, necelý polrok v nakladateľstve Carmen, v rokoch 1992 – 1994 v časopise Vlasta. Odvtedy je spisovateľom na voľnej nohe. V r. 2011 dostal v Bratislave za svoje básnické dielo Cenu Jána Smreka. Žije v Prahe, je ženatý a má dve deti.
Tvorba
Jeho básne niekedy majú veľmi blízko k aforizmom, vyznačujú sa ľahkosťou a zmyslom pre humor a paródiu.
NGC 4447
NGC 4447 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 17. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Nikolaus Alard
Nikolaus Alard (* 17. december 1644, Süderau – † 3. október 1699, Hamburg) bol nemecký luteránsky teológ.
19521 Chaos
19521 Chaos je kubewano obiehajúce Slnko v Kuiperovom páse.
Vyučovacia metóda
Vyučovacia metóda je postup činnosti učiteľa a žiaka pri dosahovaní výchovno-vzdelávacích cieľov.
Imrich Hudec
Život
Základnú školu absolvoval v rodnom meste a rovnako v Banskej Štiavnici zmaturoval. Študoval medicínu na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Po rozdelení Česko-Slovenska sa vrátil na Slovensko a štúdium medicíny ukončil na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v roku 1941.
Ako čerstvo skončený lekár narukoval do Slovenskej armády, kde ako šéflekár útočnej vozby v Martine získal prvé chirurgické skúsenosti. Zúčastnil sa Slovenského národného povstania. Po skončení II. svetovej vojny pokračoval ako chirurg vo svojom rodisku – Banskej Štiavnici u primára Dionýza Majdáka a v rokoch 1945 – 1947 na chirurgickej klinike v Košiciach u prof. Jána Kňazovického. V roku 1947 sa s mladou rodinou vrátil do Banskej Štiavnice, kde pokračoval vo svojej chirurgickej špecializácii na chirurgickom oddelení nemocnice a zároveň v nadúväzku ako „banský“ lekár. V roku 1953 prijal ponúknuté miesto riaditeľa Krajskej nemocnice (KÚNZ) v Banskej Bystrici, kam sa v roku 1955 aj s rodinou presťahoval.
Bol nadaný hudobník, od detstva hral na klavíri, počas štúdia hrával v študentskej kapele, mal niekoľko sólových klavírnych koncertov. Vo voľných chvíľach sa rád venoval športu, v mladých rokoch lyžovaniu a stolnému tenisu, neskôr najmä tenisu a turistike.
S manželkou vychovali dve deti – dcéru a syna, obidvaja sa stali lekármi. Dcéra Jela absolvovala na LF UK v Bratislave v roku 1969 - špecializovala sa na ortopédiu. Syn Jozef promoval na LF UK v Bratislave v roku 1971 – emigroval do USA, špecializoval sa na pracovnú medicínu.
Do posledných chvíľ života sa zaoberal myšlienkou na vydanie ďalšej publikácie, venovanej jeho večnej téme - traumatológii, ktorá by bola zdrojom vedomostí pre najmladšiu generáciu budúcich lekárov. Žiaľ tieto plány mu vek a úbytok síl nedovolili realizovať. Nedokončené stránky zostali na jeho stole, keď dňa 3.5.1999 umrel.
Dielo
Ako lekár-chirurg venoval sa najmä traumatológii, spoluautor koncepcie traumatológie na Slovensku, odborník v neurotraumatológii, ošetrovaní chrbtice a operačných zlomenín krčku stehnovej kosti pomocou strmo zavedeného klinca. Riaditeľ NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (1953 – 1969), zároveň aktívny chirurg a ordinár pre úrazovú chirurgiu na chirurgickom oddelení. Zakladateľ oddelenia úrazovej chirurgie NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (prvého samostatného trumatologického oddelenia na Slovensku) a jeho prvý primár(1954 – 1981). Autor vedeckých prác, prednášok, zostavovateľ a spoluautor učebnice Úrazová chirurgia (1970, 1986), autor kapitoly o úrazovej problematike v knihe Všeobecné lekárstvo II. a IV. (1989, 1991). Nositeľ viacerých ocenení.
Ocenenia
1964 - Pamätná medaila J. E. Purkyně, 1971 - Kostlivého cena, 1974 - Zaslúžilý lekár, 1974 - Pamätná medaila J. B. Gwotha, 1974 - Medaila Slovenskej lekárskej spoločnosti, 1981 - Cena Československej chirurgickej spoločnosti za knihu Úrazová chirurgia, 1981 - Cena Slovenského fondu výtvarných umení za knihu Úrazová chirurgia. 1984 - Čestné uznanie Československej chirurgickej spoločnosti za zásluhy o rozvoj Čsl. traumatológie
Brno-Medlánky
Brno-Medlánky je mestská časť na severe štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Medlánky tiež katastrálne územie a do 16. apríla 1919 samostatná obec.
Mestská časť má rozlohu 351,38 ha, je tu evidovaných 44 ulíc a 983 adries.
Džez (kniha)
Džez je historický román Toni Morrisonovej, prvýkrát publikovaný v roku 1992.
Dej
Joe Trace miloval svoju ženu Violet, ale boli si odcudzení. Violet sa viac ako o muža starala o svojho papagája, ktorý jej hovoril „Ľúbim ťa“. Joe sa zaľúbil do mladej Dorcas a podvádzal s ňou svoju manželku. Ich vzťah bol tajný, Joe sa nikomu nechcel zdôveriť. Rozprával sa iba s Dorcas. Pri nej sa cítil mladý. Dorcas je však ľahkomyselné dievča, ktoré láka svet zábavy a dospelých. Joea opustila kvôli inému. Joe išiel za ňou a dúfal, že dievča ešte zmení svoj názor. Našiel ju, ako sa zabávala so svojim novým priateľom Actonom na párty. Ženy po Actonovi túžili a to sa Dorcas páčilo. Joea opustila, lebo ju prijímal takú, aká bola. Nechcel na nej nič meniť. ''„Chcela som mať vlastnú osobnosť a s Actonom sa mi to darí. Teraz už mám svoj štýl.“'' hovorí Dorcas.
Keď Joe prišiel na párty a uvidel ju s Actonom, zastrelil ju. Violet na pohrebe Dorcas spôsobila škandál, keď nebohej dorezala nožom tvár. Manželia spolu žili naďalej, každý však vo vlastnom svete. Joea zrejme trápili výčitky svedomia a spomienky na Dorcas. Violet chcela pochopiť, čo na nej Joe videl, a tak o dievčati vyzvedala. Dokonca sa skamarátila s tetou nebohej Alice Manfredovou a vypýtala si od nej fotku Dorcas. Violet bola dievčaťom čoraz viac posadnutá. Vytvorila si o nej vlastnú predstavu. Joea stále ľúbila a chcela si ho udržať.
Dorcasina najlepšia kamarátka Felice bola presvedčená, že Dorcas Joea iba využívala a priťahoval ju hlavne kvôli tomu, že mal manželku a vzťah museli držať v tajnosti. Felice Dorcas nenávidela. Podľa nej si Dorcas za svoju smrť mohla sama. Felice nemôže prestať myslieť na to, ako sa Joe trápil a chcela mu povedať, že Dorcas toho nebola hodná. ''„Podľa mňa mu chýba Dorcas a umára sa nad tým, že je jej vrahom. Ale on o nej veľa nevedel. O tom, ako dráždila ľudí, najmä chlapov. Všetkých okrem Actona, ale aj jeho by bola pokúšala, keby bola ešte žila, alebo keby s ňou dlhšie chodil. Chcela iba vzbudzovať pozornosť, alebo hľadala vzrušenie.“''
Nakoniec sa Felice odhodlala navštíviť Joea a Violet. Joeovi povedala o tom, ako Dorcas rada využívala ľudí. Joe sa však chcel nechať využívať. On ju poznal aj z jej lepšej stránky a bol jediný, kto sa ju pokúsil naozaj ľúbiť. Medzi Joeom a Violet sa nakoniec všetko urovnalo. Joe si našiel novú prácu v ilegálnej krčme, Violet opäť chovala vtáky. Chodili spolu na prechádzky a užívali si svoju znovu nájdenú lásku, ktorú im rozprávačka príbehu závidela, lebo ona sama sa trápila pre tajnú a neopätovanú lásku.
Kontext
V roku 1865 bolo zrušené otroctvo v Spojených štátoch. Afroameričania však boli aj naďalej diskriminovaní a utláčaní. V románe sa zobrazujú epizódy ako Afroameričania z vidieka odchádzajú za prácou do veľkomesta vo vlaku pre farebných, ako SI každý musí vybojovať svoje miesto pre život. Odráža sa tu aj postavenie čiernych žien v spoločnosti tej doby.
Miesto a čas deja
Väčšinou sa dej odohráva v štvrti Harlem v New Yorku – v centre afroamerického života na Lenox Avenue v dvadsiatych rokoch 20. storočia. Ako autorka rozvíja dejové línie, navracia sa až do polovičky 19. storočia a zobrazuje udalosti zo života postáv na rôznych miestach.
Rozprávač
V románe sa strieda niekoľko rozprávačov, ktorí majú na tú istú udalosť rôzny pohľad. Sú to tzv. „nespoľahliví rozprávači“. Ich rozprávanie je ovplyvnené ich uhlom pohľadu a náladou. Prvou rozprávačkou v románe je žena, ktorá býva v Harleme. V rozprávaní sa striedajú rôzne postavy ako napríklad Joe, Dorcas, Felice a True Belle.
Rozprávanie
Autorkin štýl je osobitý, neodohráva sa v chronologickom poradí. Autorka skáče z prítomnosti do minulosti a prostredníctvom rozprávačov ponúka rôzne perspektívy. Román je písaný hovorovým jazykom a slangom.
Slovensko-česká interliga hádzanárok 2012/13
Slovensko-česká interliga hádzanárok alebo WHIL v sezóne 2012/13 bol 11. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Súťaže sa zúčastňilo tých istých 13 družstiev ako v minulej sezóne, pričom celok z Nitry, ktorý vlani hral pod názvom UDHK ŠG Nitra-Sereď, sa vrátil k pôvodnému názvu UDHK ŠG Nitra. Úvodné kolo bolo na programe v dňoch 1. – 2. 9. 2012. Víťazskami WHIL-ky sa stali premiérovo hráčky DHK Baník Most, ktorý získali neskôr aj český titul. Slovenským majstrom sa tretíkrát za sebou stala IUVENTA Michalovce, ktorá vo finále play-off jasne dominovala nad hráčkami HK Slovan Duslo Šaľa.
Zápasy
(po 24. kole)
Konečné umiestnenie
Slovensko
Česko
Tango (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Tango Provincia Tango (🇯🇵) bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes rozkladá severná časť prefektúry Kjóto ležiaca pri Japonskom mori. Provincia Tango hraničila s provinciami Tadžima, Tanba a Wakasa.
V rôznych časoch boli hlavnými mestami provincie Maizuru a Mijazu.
Dejiny
V ére Wadō 6, bola provincia Mimasaka (美作国) oddelená od provincie Bizen (備前国) a provincia Hjúga (日向国) odtrhnutá od provincie Ósumi (大隈国). V ére Wadō 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
Édith Piaf
Édith Piaf, vlastným menom Édith Giovanna Gassion (* 19. december 1915, Paríž, Francúzsko – † 10. október 1963, Grasse, Francúzsko) bola francúzska kabaretná speváčka, skladateľka a herečka. Je považovaná za archetyp francúzskej speváčky, päťdesiat rokov po smrti neprerušene zostáva najslávnejšou frankofónnou interpretkou, tak vo Francúzsku ako aj v cudzine. Koncertovala v USA, Južnej Amerike a Európe. Celkom osemkrát vystúpila v známej Ed Sullivan Show a dvakrát v Carnegie Hall (1956 a 1957).
Na začiatku kariéry dostala prezývku „La Môme Piaf“. Stala sa slávnou vďaka svojim najväčším hitom, ako sú „La Vie en rose“, „Non, je ne regrette rien“, „Hymne à l'amour“, „Mon légionnaire“, „La Foule“, „Milord“, „Mon Dieu“ či „L'Accordéoniste“.
Bola inšpirátorkou mnohých skladateľov a stala sa učiteľkou viacerých mladých umelcov. Získala aj medzinárodné renomé navzdory ťažkým zdravotným problémom na konci kariéry. Bola dobrou komediálnou herečkou v divadle aj filme. Skonala vo veku 47 rokov.
Život
Jej matkou bola Annetta Giovanna Maillardová, ktorá sa narodila 4. augusta 1895 v Livorne v Taliansku marockej matke berberského pôvodu. Vystupovala ako pouličná speváčka pod menom Line Marsa, mala angažmán v kabaretoch a šantánoch. Édith sa podľa jednej legendy narodila v ulici Belleville č. 72, podľa inej v pôrodnici „Hôpital Tenon“. Line Marsa dala dcéru do výchovy starej matke, ktorá sa o ňu tiež nestarala dobre. Édith bývala 18 mesiacov v jej biednom byte, kým sa nevrátil jej otec z frontu prvej svetovej vojny. Prebývala aj u tety Zephory, kam ju umiestnil otec po príchode domov. Zephora bola majiteľkou verejného domu. Edith bola vychovávaná prostitútkami tohto domu, od ktorých dostala prvýkrát v živote poriadne najesť, pekné šaty a čerstvé mlieko. Dom sa nachádzal v Normandii. Vo veku 3 – 7 rokov stratila načas zrak, čo zapríčinil zápal rohovky (keratitis). Zephora sa išla za jej zdravie spolu so svojimi dievčatami pomodliť na hrob Thérèse Martinovej v Lisieux (sv. Terézia z Lisieux). Po ôsmich dňoch od začiatku modlitieb Édith vyzdravela. Sama to nazývala zázračným uzdravením. Po celý svoj život si uchovala prívesok, ktorý tam dostala na pamiatku.
Pri svojom otcovi od svojich 14 rokov začala Edith spievať. Vystupovala s ním na pouličných predstaveniach. Obaja čoskoro zistili, že ak spieva ona, dokážu zarobiť viac peňazí. V roku 1930 opustila otca a spievala spolu so Simone Berteautovou (Mômone), ktorá sa stala jej alter egom. V roku 1932 stretla svoju prvú lásku Louisa Duponta. Ubytovali sa na Montmartre.
11. februára 1933 vo veku 17 rokov porodila dcéru Marcelle. O dva roky, 7. júla 1935, Marcelle zomrela na zápal mozgových blán,
Po tejto udalosti sa Edith presťahovala z ulice Belleville do ulice Pigalle. Naďalej spievala na ulici a každý deň musela odvádzať za ochranu peniaze výpalníkovi. Vďaka svojim známostiam, ktoré si dokázala vyspievať na ulici, získala prvý angažmán v baroch v Pigalle. Vystupovala pod rôznymi pseudonymami – Tania, Denise Jay alebo Huguette Helia. Aj keď sa jej podarilo zmeniť bohémsky spôsob života, vždy sa vracala na ulicu. Na nej stretla aj elegantného muža, ktorý načúval jej spevu v luxusnej štvrti na rohu ulíc Mac-Mahon a Troyon, neďaleko Víťazného oblúka. Jeho meno bolo Louis Lepleé. Tento muž jej ponúkol angažmán a navrhol jej aj umelecké meno Piaf.
Prvý galakoncert, na ktorom Edith vystúpila, zorganizoval Lepleé v roku 1936 v cirkuse „Medrano“. Odštartoval jej vzostup medzi hviezdy.
Edith zobrala Paríž útokom, v roku 1936 vydala svoju prvú platňu „Les Mômes de la cloche“ vo vydavateľstve „Polydor Records“ a jej úspech bol fenomenálny. K úspechu sa však pridala katastrofa, jej objaviteľa Lepléeho krátko potom zavraždili a speváčku istý čas podozrievali, že bola spolupáchateľkou. Po jeho smrti sa spojila s autorom piesní Raymondom Assom. Stal sa jej autorom a milencom a naučil ju, ako sa stať hviezdou. Dostal ju do profesionálnych koncertných hál, ako boli „Alhambra“, „Bobino“ a dokonca vtedy najprestížnejšia „ABC“, čo jej pomohlo preniknúť do rádia. V tomto období stretla Danielle Bonelovú, ktorá sa stala jej tajomníčkou a dôverníčkou až do konca života.
Koncom tridsiatych rokov sa z nej stala skutočná hviezda. Keď pre ňu v roku 1940 napísal Jean Cocteau divadelnú hru, bol to okamžitý úspech. Piaf triumfovala v sále Bobino aj v divadle v hre „Le Bel Indifférent“ od Jeana Cocteaua, v ktorej s úspechom predstavila aj svojho kolegu herca Paula Meurisseho. Hrali tiež spolu vo filme „Montmartre-sur-Seine“ od Georgesa Lacombea (1941). Pri jeho natáčaní sa zoznámila s Henri Contetom, ktorý sa stal jej obľúbeným textárom.
Juno (sonda)
Juno je kozmická sonda NASA určená na výskum planéty Jupiter. Je súčasťou programu New Frontiers. Poznatky získané sondou majú prispieť k pochopeniu vzniku a vývoja Jupitera a tým prispieť k dokonalejšiemu pochopeniu nielen ďalších telies slnečnej sústavy, ale aj mnohých exoplanét.
Sondu postavila firma Lockheed Martin Space Systems Co. a o jej prevádzku sa stará Laboratórium prúdového pohonu (Jet Propulsion Laboratory). Vedeckú náplň misie riadia a koordinujú ústav Southwest Research Institute a stredisko Goddard Space Flight Center.
Édith Piaf
Životná láska
Mužov v živote Edith Piaf bolo veľa, vášnivé romániky sa striedali a jej najväčšia láska sa skončila tragicky (pád lietadla). Kým najprv pomáhali muži jej, neskôr pomáhala ona im. Keď v roku 1944 objavila v Paríži Yva Montanda, stala sa z nej nielen jeho podporovateľka, ale aj milenka. Mladého speváka zaradila do svojho programu a v priebehu roka sa z neho stal jeden z najpopulárnejších francúzskych šansoniérov. V roku 1945 Piaf napísala svoju prvú vlastnú pieseň „La vie en rose“, ktorú jej priatelia aj tvorivý tím odmietli ako nie veľmi vydarenú. Ona sa ju však aj tak rozhodla spievať a urobila dobre. Bol to okamžitý hit. V roku 1946 sa s Montandom rozišli.