cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kohen
Tabu vzťahujúce sa na veľkňaza
Kohen sa nesmie znečistiť dotykom mŕtvoly ani miestom, kde sú mŕtve telá prechovávané. Nesmie chodiť cez cintorín - hroby kohenov sú väčšinou umiestené čo najbližšie k cintorínovým múrom a vedú k nim zvláštne bránky, aby príbuzní mohli hrob navštíviť a nemuseli kráčať cez ostatné hroby. Zákaz styku s mŕtvymi sa však nevzťahuje na prípad pohrebu blízkeho príbuzného alebo manželky a ďalej je kohen podľa Tóry povinný pochovať nájdenú mŕtvolu neznámeho človeka.
Kohenovo postavenie v dnešnej liturgii
Kohenovo výsadné postavenie sa odráža v židovskej liturgii, kedy je kohenovi vyhradených niekoľko zvláštnych privilégií.
Pred požehnaním umyje levita kohenovi ruky tak, ako to leviti robili v dobách existencie Chrámu. Kohen potom bosý predstúpi pred zhromaždenie, prehodí si talit cez hlavu a pozdvihne ruky a roztiahne prsty tak, aby ukazovák a prostredník boli pri sebe a rovnako tak malíček a prstenník. Potom prednesú požehnanie tak, že opakujú slová požehnania, ktoré im predčíta chazan. Býva zvykom, že členovia obce sklonia hlavy a na kohenov sa počas žehnanie nepozerajú. Žehnajúce ruky aj kanvička na umývanie rúk sa stali symbolmi kohenov a levitov na náhrobkoch.
Lulla
Lulla je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Tab.
Má rozlohu 1039 ha a žije tu 253 obyvateľov (2007).
Zákon totožnosti
Zákon totožnosti alebo zásada totožnosti je logický zákon, podľa ktorého pri usudzovaní treba každý zmysluplný výraz (pojem, súd) používať v tom istom význame.
Komondor
Komondor je plemeno psa vyšľachtené v Maďarsku, uznané v FCI pod číslom 53.
Vzhľad a temperament
Komondor patrí vďaka svojej robustnej postave a svojej splstnatenej, či do povrázkov po zem splývajúcej bielej srsti k najimpozantnejším ovčiarskym plemenám. Je to pokojné, rozvážne plemeno rešpektujúce väčšinou iba jedného človeka. Je vhodný na stráženie, pričom napáda nepriateľa iba v krajnom prípade. Pri strážení bez príčiny nešteká. Z pôvodného určenia plemena vyplýva, že komondor má rád väčší priestor.
História plemena
Podobne ako puli, aj komondor pochádza z Ázie, kde dodnes žijú ovčiarske psy podobného výzoru (napr. kirgizský ovčiarsky pes). Do Karpatskej kotliny sa toto plemeno dostalo zrejme s príchodom Maďarov. Jeho pomenovanie spomenul aj Jan Amos Komenský v roku 1643. Ako štandardné plemeno bol uznaný až v roku 1910.
Zvláštne nároky
Komondor si nevyžaduje denné vyčesávanie, pretože sa nedá vyčesať vôbec, ale sa povrazce ručne rozoberajú a to tak raz za mesiac aby sa srsť nezlepila.
Ferdinand Albin Pax
Ferdinand Albín Pax (* 26. júl 1858, Dvůr Králové nad Labem – † 1. marec 1942, Vroclav, Poľsko) bol poľský prírodovedec – zoológ, botanik, kustód múzea, entomológ – lepidopterológ, dipterológ a profesor Vroclavskej univerzity. Pre entomologickú verejnosť je známy hlavne ako autor opisu jednej zo slovenských rás jasoňa červenookého – ''Parnassius apollo L. ssp. sztrecsnoensis'' Pax, 1915.
Jeho syn Ferdinand Albert (* 1885 – † 1964) bol zoológ a profesor Vroclavskej univerzity.
Životopis
Narodil sa v českom meste Dvůr Králové nad Labe, bol nemeckej národnosti. Po smrti jeho matky sa rodina presťahovala do Žacléřu (Schatzlar) na úpätí Krkonôš. Už v detstve chodieval so starou matkou do krkonošských hôr a zamiloval si tamojšiu prírodu, hlavne kvetenu. Zaoberal sa však aj skamenelinami a hmyzom. Začína sa intenzívne a systematicky venovať hlavne štúdiu kveteny Krkonôš. Po skončení základnej školy študuje na gymnáziu v Kamiennej Góre (Landeshut), kde už v týchto rokoch publikoval svoje prvé floristické práce. V roku 1879 po skončení gymnázia nastúpil na univerzitu do poľského Vroclavu, kde sa venoval hlavne štúdiu botaniky a geológie, ale tiež matematiky, chémie a geografie. Už ako študent univerzity spracoval komplexne celé rastlinstvo Krkonôš a prispel svojím vedomosťami a informáciami o kvetene aj Emilovi Fiekovi pri jeho práci o flóre Sliezska.
Je známy hlavne ako botanik –jeden z najväčších botanických systematikov a fytogeografov tých čias v Európe. Zaoberal sa hlavne výskumom horských rastlín a v roku 1894 sa pokúsil o komplexné zmapovanie výskytu rastlín v oblasti Karpát od Bratislavy až po deltu Dunaja do Čierneho mora v mieste zvanom Železné vráta pri rumunskom meste Orszovo. Robil botanický výskum i vo Vysokých Tatrách a v Sedmohradsku. Počas rokov I. svetovej vojny vykonal dôkladný prieskum flóry Poľska.
V entomológii sa zaoberal hlavne štúdiom a faunistikou motýľov (Lepidoptera), dvojkrídlovcami (Diptera), ako i fosílnym hmyzom. Z motýľov sa zaoberal hlavne rodom Parnassius Latreille, 1804. O tomto rode publikoval informácie vo svojich prácach: „Das Aussterben der Gattung Parnassius in den Sudeten“ a „Über das Aussterben von Parnassius apollo in den Sudetenländen“. Hojne vykonával svoje zbery aj na území Slovenska, kde v roku 1915 opísal z územia Malej Fatry z oblasti Domašínskeho meandra pri Strečne nový poddruh jasoňa červenookého, ktorý pomenoval ''ssp. sztrecsnoensis''. Opis tohto poddruhu vyšiel v práci „Geografische Verbreitung und Rassenbildung des Apollofalters in den Karpaten“. Opis bol publikovaný v Zeitschrift den Wissenschaftlichen Insektenbiologie, 11, 1915, na str. 4959. Okrem motýľov jasoňov sa zaoberal aj radom dvojkrídlovcov (Diptera).
Zomrel vo Vroclave po krátkej chorobe. Pochovaný bol na starom evanjelickom cintoríne vo Vroclave, ktorý bol po druhej svetovej vojne zlikvidovaný, takže jeho hrob sa nezachoval.
Magyaratád
Magyaratád je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Kaposvár.
Má rozlohu 1882 ha a žije tu 916 obyvateľov (2007).
Real Unión
Real Unión Club de Irún, S.A.D. je španielsky futbalový klub so sídlom v Irúne v Baskicku. Bol založený v roku 1915 a v súčasnosti hrá v druhej najvyššej španielskej futbalovej súťaži, Segunda División. Domovským štadiónom klubu je Stadium Gal s kapacitou 5 000 miest.
Fontaine-lès-Clercs
Fontaine-lès-Clercs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courcelles-la-Forêt
Courcelles-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chalon-sur-Saône (obvod)
Chalon-sur-Saône je obvod v departemente Saône-et-Loire a regióne Burgundsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 15 kantónov a 151 obcí.
Pultivci
Pultivci je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 831 obyvateľov.
Dvojitý faktoriál
Dvojitý faktoriál je súčin celých čísel od určeného čísla až po jednotku, resp. dvojku, pričom sa vynechávajú párne, resp. nepárne činitele.
Dvojitý faktoriál nejakého čísla označujeme číslom s dvoma výkričníkmi.
Príklad: Dvojitý faktoriál čísla 5: Dvojitý faktoriál čísla 8:
Všeobecne platí:
Funkcia dvojitý faktoriál podobne ako funkcia faktoriál rastie veľmi prudko.
Saint-Thomas-de-Conac
Saint-Thomas-de-Conac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Univerzálna upratovačka
Univerzálna upratovačka (Keeping Mum) je britská krimi komédia z roku 2005 v hlavnom obsadení Rowan Atkinson, Kristin Scottová Thomasová, Maggie Smithová a Patrick Swayze.
Dej
V úvodnej scéne je mladá a tehotná Grace Hawkins vo vlaku. Z jej veľmi veľkého kufra začne vyťekať krv. Na polícií vysvetlila že tie dve rozrezané telá z jej kufra sú jej manžel a jeho milenka. Rozrezala ich za to že jej bol manžel neverný. Potom ju zavreli do ústavu pre duševne chorých ľudí a dieťa ktoré sa jej neskôr narodilo jej odobrali do sirotinca.
O štyridsaťtri rokov neskôr v istej dedinke Little Wallop je anglikánsky kňaz Walter Goodfellow (Rowan Atkinson) zaneprázdnený písaním konferencie a nemá ani poňatia o nenaplnených citových potrebách jeho manželky Glorie (Kristin Scottová Thomasová) ktorá následne začína románik z jej inštruktorom golfu Lancom (Patrick Swayze). Majú dcéru Holly ktorá si stále hľadá nového priateľa a syna Petra ktorý je šikanovaný spolužiakmi. Všetko sa zmení príchodom novej gazdinej Grace (Maggie Smithová).
Grace spoznáva problémy v dome ako napríklad štekot psa od suseda pána Browna kvôli ktorému nemôže Gloria pokojne spať. A spoznáva aj šikanovanie Petra v škole. Ona to však rieši po svojom. Zabije psa pána Browna a prestrihne brzdy bicyklov chlapcov ktorý šikanujú Petra. Jeden z nich sa zraní a peter je veľmi šťastný. Riešila aj problém romániku Grace a Lenca tým že ho zabila pri natáčaní holej Holly. Zároveň učí Walkera zmyslu pre humor. A navádza ho na väčšie venovanie svojej manželke Grace. Neskôr Walter odíde na konferenciu.
Gloria a Holly uvidia v televízií že Grace prepustili z ústavu kde bola za zabitie jej manžela a jeho milenky. Holly začne otvárať kufor Grace ale v tom Grace vstúpi do izby, Holly a Gloria sa skryjú pod posteľ a čakajú kým odíde hneď ako odíde Gloria skúsi zavolať Lencovi a jeho telefón začne zvoniť v Gracinom kufri. Grace príde do izby a odhalí ich. Gloria zistí že Grace je jej mama a musí sa spamätať. Neskôr Gloria a Holly pomáhajú Grace s mŕtvolami. Spoločne sa dohodli že Walterowi a Petrovi nič nebudú hovoriť.
Filmovanie
Filmovanie sa začalo vo februári 2005 a miestom filmovania bola dedina St Michael Penkewil. Všetky ostatné miesta natáčania boli na ostrove Man.
Spitzerov vesmírny ďalekohľad
Spitzerov vesmírny ďalekohľad (pôvodne Space Infrared Telescope Facility - SIRTF, niekedy sa používa aj skratka Spitzer ) bolo kozmické observatórium, štvrté a posledné z veľkých observatórií NASA. Bolo určené na pozorovanie objektov v infračervenej oblasti spektra. Išlo o najväčší infračervený teleskop, aký bol kedy vypustený do vesmíru. Urobil množstvo objavov, medzi ktoré patrí napr. priame zachytenie svetla exoplanét HD 209458b a TrES-1, potvrdenie teórie, že Galaxia Mliečna cesta je v skutočnosti špirálová galaxia s priečkou, alebo zmapovanie atmosféry exoplanéty HD 189733b. S jeho pomocou bola vytvorená fotografická mozaika Mliečnej cesty skladajúca sa z 800 tisíc samostatných snímok.
Základná misia trvala dva a pol roka, potom bola predlžovaná až do tej doby, kým by sa úplne vyčerpala zásoba chladiaceho hélia, bez ktorého pozorovanie v určitých častiach spektra nie je možné. Po vyčerpaní zásob hélia pokračovala tzv. „teplá“ misia Spitzera, počas ktorej sa ďalekohľad zohrial vplyvom okolitého prostredia o 30 K. Pozorovacie možnosti ďalekohľadu už síce neboli také ako pred vyčerpaním hélia, no ukázalo sa, že aj napriek tomu bol pre vedu stále veľmi prínosný. Ďalekohľad ukončil svoju činnosť vypnutím 30. januára 2020.
Aby sa dodržali všetky tradície NASA, ďalekohľad bol premenovaný po úspešnej ukážke činnosti 18. decembra 2003. Na rozdiel od väčšiny ďalekohľadov, ktoré sú pomenované po známych zosnulých astronómoch výborom vedcov, meno pre SIRTF bolo vybrané na základe otvorenej súťaže širokej verejnosti. Zvolili meno Dr. Lyman Spitzer, Jr., čo bol prvý astronóm, ktorý navrhoval umiestňovanie ďalekohľadov do vesmíru. Lynman Spitzer v roku 1946 vo svojej práci "Report to Project Rand: Astronomical Advantages of an Extra-Terrestrial Observatory" vysvetlil výhody vesmírneho prostredia pre astronomické pozorovania.
História projektu
Už na začiatku 80. rokov 20. storočia začali astronómovia uvažovať o možnosti umiestnenia infračerveného teleskopu mimo rušivé elementy zemskej atmosféry. National Research Council (Národná výskumná rada) vydala v roku 1979 správu „A Strategy for Space Astronomy and Astrophysics for the 1980´s“, v ktorej označila za jedno z hlavných zariadení, ktoré je potrebné vyvinúť pre výskum vesmíru, Shuttle Infrared Telescope Facility. S očakávaním vzrušujúcich výsledkov vtedy novej družice COBE táto správa tiež zmienila štúdiu a vývoj dlhotrvajúcich vesmírnych kryogenicky chladených infračervených teleskopov. Vypustenie Infračerveného astronomického satelitu v roku 1983 vyvinutého spoluprácou Spojených štátov Holandska a Spojeného kráľovstva, ktorý ako prvý urobil kompletný infračervený prieskum oblohy, povzbudilo vedcov na celom svete k práci na ďalšom vývoji technológie infračervených detektorov. Väčšina raných konceptov videla cestu v opakovaných letoch na palube raketoplánu. Tento prístup sa vyvinul v dobe, kedy ľudia predpokladali, že program raketoplánov bude schopný vykonávať lety každý týždeň s dobou trvania do tridsiatich dní. Správa NASA z mája roku 1983 popisuje SIRTF ako misiu, v priebehu ktorej sa budú využívať vedecké prístroje pripevnené k raketoplánu. "SIRTF by malo byť zariadenie veľkosti okolo 1 metra, kryogenicky chladené, pozostávajúce z teleskopu a ďalších súvisiacich prístrojov. Malo byť vynesené raketoplánom, na obežnej dráhe by k nemu zostalo pripevnené ako vesmírne laboratórium (podobne ako Spacelab), ktoré by v priebehu pobytu vo vesmíre vykonávalo potrebné výskumy. Potom sa malo spoločne s raketoplánom vrátiť späť na Zem, kde by ho pripravili na ďalší let." Prvé lety sa predpokladali po roku 1990. Let laboratória Spacelab-2 na palube Challengera (misia STS-51-F ) v roku 1985 však ukázal, že prostredie raketoplánu je pre infračervený ďalekohľad značne nevhodné z dôvodu kontaminácie kozmickým smetím nachádzajúcim sa na obežnej dráhe. Od septembra 1983 preto NASA začala zvažovať možnosť dlhotrvajúceho letu, v priebehu ktorého by SIRTF vykonával pozorovania vo voľnom priestore bez raketoplánu.
Kryogenické satelity na zemskej obežnej dráhe sú vystavené ohromnému teplotnému zaťaženiu zo Zeme. Umiestnením satelitu na slnečnú a nie zemskú obežnú dráhu a použitím novátorského pasívneho chladenia (ako slnečný štít), sa celkové množstvo nízkoteplotného hélia potrebného na chladenie drasticky znížilo.
Kryogenicky chladené družice, ktoré potrebujú tekuté hélium (LHe, T ≈ 4 K), sú obvykle v blízkosti Zeme vystavené značnej tepelnej záťaži a na ich chladenie je teda potrebné použiť veľké množstvo chladiacej látky. Tá ale zaberá väčšinu nákladovej kapacity a skracuje tým maximálnu dĺžku misie. Umiestnením satelitu na obežnú dráhu okolo Slnka bolo možné využiť nové technológie ako napr. pasívne chladenie (solárny štít), ktoré dramaticky znížili celkové množstvo potrebného hélia (a taktiež finančné náklady). Spitzer je na svojom mieste odtienený od Slnka i Zeme, pretože smeruje na opačnú stranu. S využitím unikátnych vlastností tejto orbity bol vyvinutý špeciálny systém pre ukladanie údajov a telemetrie teleskopu tzv. „Store-and-Dump Telemetry“ (pozri nižšie).
Vypustenie ďalekohľadu
Spitzer bol vypustený v pondelok 25. augusta 2003 o 1:35:39 (EDT) zo základne vzdušných síl na myse Canaveral raketou Delta II 7920H ELV.
Konštrukcia
Teleskop bol navrhnutý tak, aby jeho hmotnosť neprekračovala, a jeho konštrukcia odolávala extrémne nízkym teplotám, v tomto prípade mínus 268°C. Hlavné zrkadlo má v priemere, f/12 (ohnisková vzdialenosť je 12 násobok priemeru hlavného zrkadla). Zhotovené je z berýlia, ktoré má veľmi malú tepelnú vodivosť pri nízkych teplotách a je ochladené na 5,5 kelvinov. Teleskop obsahuje tri prostriedky, ktoré mu umožnia vykonávať fotometriu a vytvárať obrázky od 3 do 180 mikrometrov, spektroskopiu od 5 do 40 mikrometrov a spektrofotometriu od 5 do 100 mikrometrov.
Hlavnú sadu prístrojov (teleskop a kryogénnu komoru) vyvinula spoločnosť Ball Aerospace & Technologies Corp. Na výrobe ďalších zariadení sa podieľali priemyslové, akademické a vládne inštitúcie ako napr. Cornell, University of Arizona, Smithsonian Astrophysical Observatory, Ball Aerospace a Goddard Spaceflight Center. Telo ďalekohľadu skonštruovala spoločnosť Lockheed Martin. Stavba Spitzerovho vesmírneho ďalekohľadu stála celkove 800 miliónov amerických dolárov. Rozpočet NASA schválil projektu SIRTF na rok 2008 celkom 68,4 miliónov USD; na rok 2009 sa počítal s čiastkou 71,7 miliónov USD. S blížiacim sa koncom celej misie sa počíta aj s celkovým znížením čiastok pridelených na misiu – 2010: 15,9 mil. USD, 2011: 10,3 mil. USD, 2012: 3,2 mil. USD, 2013: 3,3 mil. Misia je riadená firmou Jet Propulsion Laboratory a Spitzerovým vesmírnym strediskom v Pasadene.
Snímače v teleskope
Teleskop obsahuje nasledujúce vedecké prístroje:
Skoršie infračervené pozorovania boli vykonané kombináciou vesmírnych a zemských hvezdární. Pozemské hvezdárne majú nevýhodu v tom, že v infračervených vlnových dĺžkach alebo frekvenciách ďalekohľad a zemská atmosféra silno vyžarujú. Atmosféra je dodatočne priepustná v najväčších infračervených vlnových dĺžkach, čo si však vyžaduje dlhé expozičné časy a veľmi znižuje schopnosť zaznamenať slabé objekty. Dá sa to popísať ako pozorovanie hviezd cez deň. Predošlé vesmírne satelity (ako IRAS - the Infrared Astronomical Satellite, ISO, the Infrared Space Observatory) boli v prevádzke počas rokov 1980 a 1990 a odvtedy sa v astronomických technológiách urobili veľké pokroky.
Architektúra kryogénneho systému
left|thumb|Porovnanie starej a novej technológie chladenia Predchádzajúce infračervené teleskopy vo vesmíre boli zahalené obrovským kryostatom, ktorý obsahoval supratekuté hélium a umožňoval fungovanie teleskopu pri teplotách blízko absolútnej nule. Takáto konfigurácia sa označuje ako tzv. Cold launch architecture. Na rozdiel od teleskopov IRAS a ISO sa však u Spitzera použili inovatívne technológie tzv. Warm launch architecture. Spitzerov vesmírny ďalekohľad z prevažnej časti ochladzuje prirodzená teplota, či skôr chlad vesmírneho prostredia (pasívne chladenie). Len snímacie zariadenie, ktoré vyžaduje silnejšie chladenie, je ukryté spoločne s kryostatom v špeciálnej vákuovej schránke. Pre správne fungovanie technológie „warm launch“ je však nevyhnutná správna voľba umiestnenia - orbitálnej výšky. Pokiaľ sa teleskop nachádza v dostatočne veľkej vzdialenosti od Zeme, je teplota okolitého prostredia schopná ho ochladiť už v priebehu niekoľkých týždňov na teplotu 40 K. Počas tohto obdobia chladenie zaisťuje vonkajšia schránka s tekutým héliom. Postupne sa odparujúce hélium ochladzuje teleskop na operačnú teplotu 5,5 K. Jedným z najväčších prínosov tejto technológie je celková redukcia veľkosti celého observatória a zníženie nákladov na dopravu zariadenia na obežnú dráhu.
Pre porovnanie: SIRTF spotreboval v priebehu piatich rokov 360 litrov hélia, u jeho predchodcu IRAS to činilo 520 litrov spotrebovaných za 10 mesiacov, a nakoniec ISO spotreboval 2140 litrov v priebehu 2,5 ročnej misie. S použitím tejto úspornej inovatívnej technológie sa (s určitými úpravami) počíta aj u nových projektov vesmírnych infračervených teleskopov, ako je napr. Vesmírny ďalekohľad Jamesa Webba.
Telemetria Store-and-Dump
Ďalšou inováciou použitou u Spitzera je špeciálna metóda spracovania získavaných údajov, tzv. Store-and-Dump Telemetry (preložiteľné ako ulož a vysyp). V jeho tele sa nachádza počítač, ktorý nasnímané údaje ukladá do primerane veľkej operačnej pamäte s využitím špeciálneho bezstratového kompresného algoritmu. Na prenos dát na Zem sa využíva nepohyblivá anténa s vysokým ziskom umiestnená na zadnej časti konštrukcie. Výskumné práce, ktoré Spitzer vykonáva, sa prerušujú iba jeden či dvakrát za deň, kedy je za účelom odoslania údajov nutné preorientovať ďalekohľad v priestore tak, aby anténa smerovala na zvolenú prenosovú stanicu na zemskom povrchu. Telemetriu zaisťuje komunikačná sieť Deep Space Network a prebieha v presne stanovených jednohodinových časových „oknách“ každých 12 až 24 hodín.
Nové operačné úlohy pre Spitzera sú obvykle posielané v týždenných blokoch, ale v prípade potreby je umožnená aj častejšia komunikácia. Priemerná prenosová rýchlosť je 80 kb/s. Vďaka kapacite pamäte 8 Gb je možné uložiť údaje aj za celý pozorovací deň pre prípad, že by sa premeškalo prenosové okno, s možnosťou stiahnutia v okne nasledujúcom. Odhaduje sa, že tento systém umožní teleskopu vykonávať až o 100 000 pozorovaní viac, ako keby sa využil klasický spôsob komunikácie.
Pointing Control System (PCS)
Pointing Control Sub-System (možno preložiť ako Zameriavací kontrolný Sub-systém) je trojosí, celestiálne-inertný navigačný systém Spitzerovho vesmírneho teleskopu. Riadi sa podľa koordinačného systému J2000 (palubný katalóg hviezd obsahuje 87 000 hviezd do 9. magnitúdy), ktorý je implementovaný Sledovačom hviezd. Sledovač hviezd (SH) je určený na zameriavanie konkrétnych cieľov na oblohe s presnosťou ± 0,5 uhlových minút. Zorné pole zameriavača má veľkosť 5° x 5°, čo Spitzerovi umožňuje zamerania akéhokoľvek bodu na oblohe. Na polohovanie Spitzera SH obvykle využíva 40 hviezd naraz. V čase, kedy je SH používaný na iný účel, zaisťujú správne polohovanie palubné gyroskopy. PCS pozostáva z počítača vybaveného letovým softvérom, ktorý je nevyhnutný na precíznu navigáciu, stabilizáciu, natáčanie a sledovanie cieľov Spitzerovho vesmírneho ďalekohľadu. Ďalej umožňuje rýchle prenastavenie a preorientovanie vedeckých prístrojov na palube a zaisťuje riadenie drobných korekčných manévrov. Vykonáva aj neustálu osovú kalibráciu ďalekohľadu, zaisťuje správnu orientáciu solárnych panelov a smerovanie vysokopríjmovej antény za účelom komunikácie s operačným strediskom. Pomocou širokouhlých detektorov Slnka tiež kontroluje, či nedochádza k prílišnému vychýleniu od stanovenej polohy.
Výsledky
200px|right|thumb|V smere hodinových ručičiek: Infračervené snímky špirálovitej galaxie [[Bodeho galaxia|Messier 81; Výbuchy z prahviezdy Herbig-Haro 46/47; Odhalené prahviezdy v rozmanitom pohľade v tmavej globule IC1396; kométa Schwassmann-Wachmann 1]] Prvé snímky získané Spitzerovým ďalekohľadom boli navrhnuté tak, aby zvýraznili schopnosti ďalekohľadu. Ukazovali žeravé hviezdne rodisko, točiace sa prašné galaxie, disk úlomkov z formujúcich sa planét a organický materiál vo vzdialenom vesmíre. Odvtedy sa v odbornej aj bežnej tlači pravidelne vyskytovali snímky zo Spitzera, podobne, ako snímky z Hubbleovho vesmírneho ďalekohľadu NASA a ESA. Jeden z jeho najväčších úspechov nastal v roku 2005, kedy zachytil priame svetlo z exoplanét HD 209458 b a TrES-1 nazývaných horúce Jupitery (planéty s hmotnosťou porovnateľnou s planétou Jupiter), ktoré obiehajú vo vzdialenosti len 0,05 AU od svojej materskej hviezdy). Bolo to prvé vizuálne zobrazenie extrasolárnej planéty vôbec. Dovtedy sa dalo umiestnenie exoplanéty iba odhadnúť, napríklad na základe pohybu hviezdy, ktorú obiehali. V apríli 2005 Spitzer objavil, že hviezda Cohen-kuhi Tau/4 má protoplanetárny disk, ktorý je omnoho menší a mladší ako sa predpokladalo, čo prispelo k lepšiemu poznaniu tvorby protoplanetárnych diskov.
Hoci je niekedy ďalekohľad rezervovaný pre účastnícke inštitúcie a rozhodujúce projekty, astronómovia z celého sveta majú tiež príležitosť predložiť návrh pre pozorovací čas. Medzi dôležité ciele pozorovania patria formujúce sa hviezdy (mladé hviezdne objekty), planéty a iné galaxie. Obrázky získané prostredníctvom ďalekohľadu sú voľne dostupné pre vzdelávacie a novinárske účely. V roku 2004 bolo oznámené, že Spitzer objavil slabé žeravé teleso, ktoré sa stalo kandidátom na najmladšiu hviezdu, aká bola kedy pozorovaná. Ďalekohľad bol otestovaný na plynnom jadre a prachu známom ako L1014, ktoré sa predtým zemským observatóriám a ďalekohľadu ISO (Infrared Space Observatory - infračervený vesmírny ďalekohľad, predchodca Spitzera) javilo ako úplne tmavé. Pokročilá technológia Spitzera odhalila uprostred tohto objektu jasnú, horúcu, červene žiariacu škvrnu. Vedci z Texaskej univerzity v Austine, ktorí objekt objavili, veria, že horúca škvrna je príkladom skorého vývoja hviezdy, ktorá zbiera plyn a prach z mračna okolo nej. Skoršie dohady o podstate horúcej škvrny hovorili, že by to mohlo byť slabé svetlo z iného zdroja, ktoré leží 10-krát ďalej od Zeme, ale premieta sa na rovnaké miesto ako L1014. Bližší prieskum daného miesta pozemskými observatóriami odhalil slabé žiarenie vejárovitého tvaru. Toto žiarenie je príliš slabé na to, aby prichádzalo zo vzdialenejšieho zdroja, čo vedie k záveru, že objekt je v oblasti L1014.
V roku 2005 vedci z Wisconsinskej univerzity v Medisone a Whitewateru na základe štyristo hodín pozorovania zistili, že Galaxia Mliečna cesta je oproti pôvodným predpokladom špirálovou galaxiou s priečkou. V marci 2006 astronómovia oznámili, že našli hmlovinu nachádzajúcu sa asi 300 ly od supermasívnej čiernej diery v centre Mliečnej cesty, ktorá bola pomenovaná Double Helix. Ako vyplýva zo snímok, je stočená do tvaru dvojitej špirály. Tento fakt je interpretovaný ako dôkaz silných magnetických polí vytváraných plynným diskom obiehajúcim okolo supermasívnej čiernej diery v strede galaxie, 300 ly od hmloviny a 25 tisíc ly od Zeme.
Svetlo z najstarších známych hviezd vo vesmíre
V októbri 2003 urobili Alexander Kashlinsky a John Mather ďalší objav. Oznámili, že teleskop pravdepodobne zachytil svetlo z najstarších, doteraz známych hviezd vo vesmíre. Obrázok kvazaru v súhvezdí Drak, ktorý mal slúžiť len na kalibráciu ďalekohľadu, bol objavený preto, že vyžaroval infračervené žiarenie, ktoré značne vyniklo po odstránení svetla zo známych objektov. Kashlinsky a Mather sú presvedčení, že početné farebné (oranžové a červené) škvrny v tomto žiarení sú svetlá hviezd sformovaných v období 100 miliónov rokov po Veľkom tresku, ktoré majú z dôvodu rozpínania vesmíru značný červený posun.
Prvá mapa exoplanéty
V máji 2007 astronómovia úspešne zmapovali atmosférickú teplotu extrasolárnej planéty HD 189733b a tak získali prvú mapu teplotnú mapu atmosféry extrasolárnej planéty. Ide o plynného obra patriaceho medzi horúce Jupitery. Zmapované boli plynné mračná vo vrchných častiach jeho atmosféry. HD 189733 b obehne svoju hviezdu raz za 2,2 dňa. Táto planéta má viazanú rotáciu, čiže je k hviezde natočená stále rovnakou stranou a na jej privrátenej strane sa nachádza „horúca škvrna“ (najteplejšia oblasť), ktorá má k hviezde sklon 30°. Teplota tmavej strany sa odhaduje na 650°C a teplota privrátenej strany 930°C. Tento nie príliš veľký rozdiel majú pravdepodobne na svedomí silné vetry v atmosfére, ktoré dosahujú rýchlosti blížiace sa k /h. Teplú škvrnu postupne tlačia smerom na východ a tým pomáhajú vyrovnávať rozdiely teplôt na oboch stranách planéty.
Projekty GLIMPSE a MIPSGAL
GLIMPSE (Galactic Legacy Infrared Mid-Plane Survey Extraordinaire, glimpse v angličtine zároveň znamená záblesk, letmý pohľad, mihnutie, tušenie) je názov Spitzerovho prieskumného programu, v rámci ktorého teleskop sníma 300 stupňovú plochu vnútornej časti galaxie Mliečna cesta v infračervenom obore spektra. Používa pritom kameru IRAC. V rámci tohto projektu vzniklo celkove 444 000 fotografií v štyroch rôznych vlnových dĺžkach. Bolo skatalogizovaných 72 miliónov hviezd (vrátane prieskumu GLIMPSE3D survey, pri ktorom sa skatalogizovalo 100 miliónov hviezd). Zo všetkých týchto fotografií sa zostavila obrovská mozaika, ktorá vedcom pomôže lepšie objasniť štruktúru stredu a špirálových ramien Galaxie. V priebehu prieskumu GLIMPSE sa skatalogizovalo aj 20 000 „červených“ zdrojov, z ktorých 75 % tvoria novovznikajúce hviezdy a 25 % už vzniknuté hviezdy. Ďalej bolo objavených 300 výtryskov hmoty z rodiacich sa masívnych hviezd a 59 nových hviezdokôp.
MIPSGAL je obdobný prieskum snímajúci 278° galaktického disku v dlhších vlnových dĺžkach.
3. júna 2008 bol na 212. konferencii American Astronomical Society (Americká astronomická spoločnosť) v Saint Louis v štáte Missouri (USA), zverejnený zatiaľ najdetailnejší infračervený portrét Mliečnej cesty, ktorý vznikol spojením 800 tisíc samostatných fotografií.
Objav „hviezdnej pôrodnice“
10. júla 2008 vyšla tlačová správa oznamujúca objav veľmi aktívneho rodiska nových hviezd (tzv. Baby boom galaxy). Je ním veľmi vzdialená galaxia, v ktorej vzniklo 4000 hviezd za jediný rok (v našej Galaxii pre porovnanie vzniká ročne asi 10 hviezd). S takouto intenzitou vzniku hviezd stačilo tejto galaxii 50 miliónov rokov (čo je v kozmickom meradle veľmi krátka doba), aby sa vyrovnala najväčším galaxiám, aké poznáme. Na objave sa podieľal Spitzerov vesmírny ďalekohľad a niekoľko ďalších teleskopov. Objav tak intenzívneho rodiska hviezd do značnej miery odporuje uznávanej teórii, tzv. hierarchickému modelu, podľa ktorého sa galaxie tvoria veľmi pozvoľna pohlcovaním častí menších galaxií, čiže nie tak rýchlo a „explozívne“, ako táto novoobjavená galaxia. Peter Capak zo Spitzer Science Center povedal: „Táto galaxia teraz zažíva obdobie najväčšieho ‚baby boomu‛, v priebehu ktorého sa rodí väčšina jej hviezd“.
Objavená galaxia patrí do kategórie tzv. starburst galaxií, v ktorých hviezdy vznikajú oveľa častejšie ako v iných galaxiách rovnakej veľkosti. Je najžiarivejšou starburst galaxiou vzdialeného vesmíru a vysoká žiarivosť indikuje intenzívny vznik nových hviezd. Ako prvé túto galaxiu pozorovali Hubbleov vesmírny ďalekohľad a japonský Subaru Telescope na havajskej hore Mauna Kea. Galaxiu však pozorovali len vo viditeľnej časti spektra a kvôli obrovskej vzdialenosti sa nedal rozpoznať jej charakter. Keď sa do pozorovaní zapojil Spitzerov vesmírny ďalekohľad a James Clerk Maxwell Telescope, pracujúci v infračervených a submilimetrových vlnových dĺžkach, vynikla ako najžiarivejšia zo svojej skupiny galaxií. V infračervenom spektre je omnoho jasnejšia preto, že vznikajúce hviezdy produkujú veľa prachu a silné ultrafialové žiarenie. Okolitý prach žiarenie absorbuje, čím sa zahrieva a získanú energiu vyžaruje v podobe infračerveného žiarenia. Preto sa táto galaxia infračerveným prístrojom javí ako veľmi žiarivý objekt.
Po objave tejto galaxie nasledovali ďalšie pozorovania niekoľkými teleskopmi, ako napríklad Keckovych ďalekohľadov, aby sa zistila jej vzdialenosť. Tá bola napokon určená na 12,3 miliardy svetelných rokov.
Pátranie po vesmírnych diamantoch
Diamanty sú na Zemi vzácnou surovinou, ale vo vesmíre sú podľa vedcov z NASA Ames Research Center v Moffett Field (USA) úplne bežné. Spitzerov vesmírny ďalekohľad mal za cieľ potvrdiť túto hypotézu a dozvedieť sa o diamantoch vo vesmíre viac, pretože jeho citlivé infračervené vybavenie sa na to výborne hodí. Vedci pomocou počítačových simulácií vypracovali stratégiu, ako nájsť diamanty nanometrových rozmerov, čiže 25 000× menšie než zrnko piesku. Aj napriek svojim malým rozmerom môžu byť tieto diamanty veľmi užitočné pre hlbšie poznanie toho, ako sa vo vesmíre správajú molekuly bohaté na uhlík, základný stavebný prvok života na Zemi. Predpoklad, že sa v kozme vyskytuje veľké množstvo diamantov, sa objavil už v 80. rokoch 20. storočia, kedy sa v meteoritoch našlo veľké množstvo nanometrových diamantov. Celkove 3 % uhlíka obsiahnutého v meteoritoch je vo forme nanodiamantov.
Napriek ich veľkému množstvu nie je možné tieto častice pozorovať bežnými optickými ďalekohľadmi a je potrebné využiť ich špecifické infračervené a elektrické vlastnosti. Vďaka vysokému obsahu uhlíka absorbujú veľké množstvo energie z ultrafialového žiarenia, ktoré potom vyžarujú ako žiarenie infračervené – vytvárajú teda rovnako ako mnohé iné molekuly vo vesmíre špecifické „infračervené odtlačky prstov“. Z toho vyplýva, že je pre pozorovanie najvhodnejšie, pokiaľ sa nanodiamanty nachádzajú v blízkosti veľmi horúcej hviezdy. Zistilo sa, že nanodiamanty väčšinou vyžarujú IR žiarenie s vlnovou dĺžkou 3,4 až 3,5 a 6 až 10 mikrónov. V týchto vlnových dĺžkach je Spitzer obzvlášť citlivý, a mohol by teda pomôcť zhromaždiť potrebné údaje.
Teplá misia
Po vyčerpaní zásob tekutého hélia vstúpil Spitzer do fázy tzv. „teplej misie“. Jeho infračervené detektory začali pracovať v novom tepelnom režime. Ich prvé snímky ukázali, že Spitzer podáva veľké výkony aj napriek zahriatiu. Podobné zábery by dokázal zo Zeme exponovať len ďalekohľad s priemerom objektívu 30 metrov.
V októbri 2009 Spitzerov vesmírny ďalekohľad objavil nový prstenec Saturna. Tento mimoriadne veľký prstenec nazývaný tiež prstenec Phoebe (podľa mesiačika, ktorý v ňom obieha) je tvorený veľmi riedkym prachom. Studený prach, príliš matný na vizuálne pozorovanie, vydáva infračervené žiarenie, ktoré Spitzer zachytil.
Erciyes Dağı
Erciyes Dağı je vyhasnutý stratovulkán, ležiaci v provincii Kayseri asi 25 km južne od hlavného mesta provincie Kayseri v strednom Turecku.
Sveta Anastasija
Sveta Anastasija (bulharským písmom: Света Анастасия; doslova: Svätá Anastázia) je vulkanický ostrov v Burgasskom zálive v Čiernom mori s rozlohou, ktorý sa nachádza juhovýchodne od Burgasu. Najvyššie pahorky dosahujú 12 metrov. Ako jediný z piatich ostrovov je obývaný.
Erciyes Dağı
Vulkán začal byť aktívny približne pred 900 000 rokmi, je vybudovaný na staršej kaldere. Na severnej stavbe vulkánu sa nachádzajú početné parazitické krátery a lávové dómy. Najmladšia datovaná hornina pochádza z 83 000 rokov starého dacitového prúdu, ale posledná aktivita sa odohrala na východnej strane - kolaps steny a vyprodukovanie veľkej lavíny kamenia, táto však nie je presnejšie datovaná.
Sveta Anastasija
V rokoch 19451990 sa ostrov volal Bolševik podľa politických väzňov (väčšinou účastníkov Septembrového povstania) uväznených v koncentračnom tábore (kláštore) na ostrove v roku 1924. O rok neskôr sa väzňom odtiaľ podarilo utiecť a ostrov po roku 1945 presláviť v mocenských kruhoch. V roku 1958 na ňom natáčal bulharský režisér Rangel Vălčanov film Na malom ostrove. V 60. rokoch 20. storočia zo starého kláštora komunisti urobili múzeum a hotel, ktorý dodnes funguje a je rajom turistov.
Spitzerov vesmírny ďalekohľad
Teplá misia
18. marca 2010 vyšiel v časopise Nature článok, že prostredníctvom pozorovaní Spitzerovho ďalekohľadu sa podarilo objaviť najstaršie známe kvazary vo vesmíre. Ich vysoký vek sa vyvodzuje z faktu, že tieto objekty neobsahujú žiadny prach, ktorého prítomnosť sa v raných štádiách vesmíru nepredpokladá. Hoci opticky boli tieto kvazary objavené už pri prehliadke SDSS (Sloan Digital Sky Survey), až pozorovania Spitzera ukázali, že týmto kvazarom chyba tepelné žiarenie prachu typické pre všetky ostatné dovtedy známe kvazary.
Sveta Anastasija
Ostrov vlastní pravoslávna cirkev, na jeho zveľadení však pracuje bulharský miestny podnikateľ. Nachádza sa tu maják, krčma, malý prístav a niekoľko menších ubytovacích zariadení pre turistov. Mal by sa však doriešiť problém dopravného spojenia, ktoré nie je v súčasnosti dostatočné dobre vyvinuté.
Erciyes Dağı
Iné projekty
.
Jacopo Bassano
Jacopo Bassano pôvodným menom Jacopo de Ponte (* 1515, Bassano del Grappa, Taliansko - † 13. február 1592, tamtiež) bol taliansky maliar a kresliar, najznámejší predstaviteľ rodiny umelcov, ktorí svoje meno odvodili z malého mesta Bassano, asi 65 km vzdialeného od Benátok.
Tvorba
Okrem krátkeho obdobia okolo roku 1530, kedy spolupracoval s Bonifaciom Veronesom v Benátkach, Jacopo pracoval v Bassane celý svoj život. Jeho otec, Francesco starší (1475-1539), bol vidiecky maliar a Jacopo si uchoval časť z vidieckeho umelca aj keď módne vplyvy, napríklad z Parmigianina sú v jeho práci viditeľné.
Aj keď väčšinu svojej práce vytvoril v malých alebo stredne veľkých mestách, vždy upozorňoval na najnovšie umelecké a technické smery vývoja, čo mu zabezpečilo istý stupeň slávy v Benátkach. Vymýšľal aj nové maliarske výrazové prostriedky, ktoré znamenali veľkú silu výrazu jeho diel. Pracoval v štúdiu svojho otca, ale zlomil miestne a devótne tradície štúdiom tlače Raffaela a dal priestor na vznik nového štýlu známeho ako manierizmus. Počas roku 1540 maľoval experimentálne, anatómia jeho charakterov bola však vynútená a pozície neprirodzené. Táto fáza dokázala rozhodujúci vplyv vo vývoji jeho vlastného veľmi osobitého štýlu ktorý bol schopný asimilovať nové myšlienky a prenášať ich do umenia s výraznou komunikatívnou silou. Bassanov populárny realizmus bol podopretý jeho výnimočným použitím svetla a charakterizovaný žijúcou kvalitou ľudí a detailov, zvlášť zvierat v jeho obrazoch. V priebehu rokov sa jeho výraz stával stále dramatickejším a to počnúc sériou oltárnych obrazov v Bassane, Trevise, Padove, a Bellune) ktorých tvorba sa datuje od roku 1550 až do konca jeho práce.
Jacopo Bassano mal štyroch synov, tiež maliarov, ktorí pokračovali v jeho štýle. Francesco mladší (1549-92), Gerolamo (1566-1621), Giovanni Battista (1553-1613) a Leandro 1557-1622). Francesco a Leandro získali istú popularitu, keďže pracovali v Benátkach.
Práca celej rodiny je dobre prezentovaná v Museo Civico v Bassane.
Bešeňov
Bešeňov je obec na Slovensku v okrese Nové Zámky.
Polohopis
Bešeňov leží v Podunajskej nížine na ľavom brehu Žitavy. Stred obce má nadmorskú výšku, chotár 118 – Odlesnený rovinný chotár zaberá na západe nivu Žitavy, nízky val medzi Nitrou a Žitavou a na východe sprašou pokryté vyššie terasy západného okraja Pohronskej pahorkatiny. Má lužné nivné a černozemné pôdy.
Dejiny
Bešeňov je významná archeologická lokalita. Obec bola osídlená v neolite. Na území obce je archeologicky doložené sídlisko s keramikou želiezovského typu, sídlisko a pohrebisko s kanelovanou keramikou, sídlisko a kostrové pohrebisko zo staršej doby bronzovej, sídlisko halštatské a laténske s hromadným nálezom železných výrobkov hospodárskeho charakteru, rímsko-barbarské sídlisko a žiarové pohrebisko, kostrové pohrebisko z doby sťahovania národov, slovanské pohrebiská (birituálne s keramikou pražského typu z doby veľkomoravskej a kostrové z 12. storočia), slovanská osada z 9. - 10. storočia.
Zem kráľovských dvorníkov je písomne doložená z roku 1075 ako Villa Hudwordiensium Bissenorum, neskôr ako Bescene (1209), Beseneu (1214), Besseneu (1262), Bessenow (1773), Bešeňov (1920), maďarsky Besenyö, Zsitvabesenyö. Časť obce dostalo v roku 1075 opátstvo v Hronskom Beňadiku. V roku 1330 prenajal opát časť zeme panstvu Jelenec. Obec prešla v roku 1395 celá do vlastníctva opátstva, po jeho zániku v roku 1565 do vlastníctva ostrihomskej kapituly. V roku 1608 bola poplatná Turkom. V roku 1601 mala 17 domov, v roku 1720 mala 34 daňovníkov, v roku 1828 mala 143 domov a 1005 obyvateľov. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom. V roku 1907 založili potravné družstvo. Za I. ČSR tu bol významný chov koní. V dvadsiatych rokoch a v roku 1932 prebiehal štrajk poľnohospodárskych robotníkov. Obec bola v rokoch 1938 – 1945 pripojená k Maďarsku. JRD, založené v roku 1950, sa špecializovalo na pestovanie zeleniny.
Obyvateľstvo
Etnické a náboženské zloženie obyvateľstva ( podľa údajov z roku 2001 ) Etnické zloženie obyvateľstva Maďari - 80,09 % Slováci - 19,56 % Česi - 0,23 % a iní Náboženské zloženie obyvateľstva rímski katolíci - 97,50 % protestanti ( reformovaní ) - 1,22 % bez vyznania - 0,58 % a iní
Magyaregres
Magyaregres je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Kaposvár.
Má rozlohu 1440 ha a žije tu 635 obyvateľov (2007).
Decimus Magnus Ausonius
Decimus Magnus Ausonius (* 310 – † 395) bol rímsky gramatik a básnik, jeden z popredných vzdelancov 4. storočia.
Život
Ausonius pochádzal z galského mesta Burdigala (dnes Bordeaux), z rodiny významného lekára gréckeho pôvodu. Jeho matka patrila ku galskej aristokracii. O jeho výchovu sa postarali teta a babička z matkinej strany, obe menom Aemilia. V rokoch 320328 bolo Ausoniovi umožnené študovať v centre vtedajšej Galie, meste Tolosa (dnes Toulouse), kde sa zaoberal predovšetkým gramatikou a rétorikou. Po dokončení štúdií sa vrátil do rodného mesta, kde sa istý čas venoval kariére právnika, ale neskôr sa priklonil k povolaniu gramatika. Roku 334 si v Buridgale otvoril rétorickú školu. Jeho najslávnejším žiakom sa stal Paulinus z Noly, budúci biskup a literát.
Ausonius si získal svojim vyučovaním taký veľký ohlas, že bol roku 364, 30 rokov po otvorení svojej školy, povolaný na cisársky dvor, aby sa stal osobným učiteľom budúceho cisára Gratiana, syna cisára Valentiniana. Za jeho činnosť na dvore sa dostalo Ausoniovi množstvo pôct, okrem iného i konzulská hodnosť, ktorá mu bola udelená roku 379. Roku 375 sa učenec zúčastnil na výprave proti Alamanom a získal v nej ako korisť suébske dievča menom Bissula, ktorej neskôr venoval jednu zo svojich básní.
Dielo
Decimus Magnus Ausonius je autorom početných, prevažne veršovaných skladieb, ktoré sú súhrnne známe pod menom Opuscula (Dielka). Hoci bol Ausonius-básnik svojimi súčasníkmi vychvaľovaní, dnes pôsobia jeho verše trocha fádne a neoriginálne. Zdá sa, že neskorá antika dávala prednosť iným kvalitám ako originalite – u Ausonia sa prejavuje vysoká miera sofistikovanej učenosti a vyumelkovanosti.
Z Ausoniových básní sú najvydarenejšie tri skladby: Parentalia, venovaná pri príležitosti sviatku zosnulých rodinným mŕtvym, Mosella, epillion ospevujúci rodný kraj (mimo iné sa v ňom Ausonius zmieňuje o rozsiahlych vinohradoch v oblastí Bordeaux, je to dôkaz., že už v rímskej dobe išlo o významný vinársky región) a Bissula, venovaná Ausoniovej germánskej otrokyni. Časť súboru básní má podobu poetických jazykových hier. Poéma Oratio (Reč) je písaná napríklad tým spôsobom, že prvé slovo verša je jednoslabičné, druhé dvojslabičné atď. Do tejto skupiny poézie, ktorá si počas neskorej antiky získala medzi vzdelanými vrstvami veľkú popularitu, patrí aj jeden príklad centonu, teda básne poskladanej úplne z veršov vybratých z iných básnických diel. Ausonius použil pre svoje Cento nuptialis (Svadobné cento) básne vybraté z Vergília. Verše z veľkého klasika sú pritom použité tak, že vzniká báseň odlišného významu, popis svadobného veselia vrcholiaceho defloráciou nevesty. Báseň srší paródiou na klasickú literatúru, podobne ako z mnohých ďalších Ausoniových dielok.
Ausoniovu literárnu tvorbu možno charakterizovať ako príklad básnictva, ktoré sa pestovalo medzi vzdelanými vyššími vrstvami ríše. Vyniká učenosťou a umeleckou prepracovanosťou, ktoré vyplývajú z kvalitného vzdelania, ktoré sa rímskej aristokracii dostávalo a ktoré v styku s príslušníkmi tej istej vrstvy prirodzene rezonovalo. Samotné písanie básní a znalosť rímskej klasickej tvorby patrila do okruhu znalostí rímskej smotánky a podobne je to i s paródiou klasického vzdelania, ktorá sa objavuje nielen v Ausoniovom centone. Básnikova tvorba detailne popisuje život rímskej aristokracie – báseň Ephemeris (Záznamnik) popisujúcu typický deň cisárskeho úradníka alebo Gratiarum actio (Ďakovná reč), ktorá je typickou oslavnou rečou určenou cisárovi -, čo ale zaráža, úplne sa vyhýba pálčivým otázkam doby, akoby nejestvovali. Pre Ausonia pohybujúceho sa v najvyberanejšej spoločnosti i na cisárskom dvore je svet prekvapivo idylický, je takpovediac básnickou hrou, podobne ako jeho centony. Netýka sa ho pohyb barbarov na hranici impéria, chudobnenie nižších vrstiev a pustnutie miest ani pozvoľný hospodársky úpadok provincii. Je ťažké stanoviť, do akej miery ide o postoj rímskej nobility ako skupiny a do akej miery ide o básnikov osobný postoj, ktorý nesúvisí s pohľadom rímskych vyšších vrstiev na vlastnú dobu.
Zákon troch štádií
Keďže pozitívny vek je konečným stupňom intelektuálneho vývinu, zákon troch štádií hovorí aj to, že vedu ako spôsob chápania už nemožno prekročiť; zákon troch štádií teda podporuje aj scientizmus.
Sveti Toma
Sveti Toma (bulharským písmom Свети Тома; doslova Svätý Tomáš) alebo Zmijski ostrov (bulharským písmom Змийски остров; doslova Hadí ostrov) je jeden z piatich ostrovov v Čiernom mori, ktorý sa nachádza severne od ústia rieky Ropotamo. Jeho rozloha je. V minulosti na ostrove stála kaplnka svätého Tomáša, ktorá dala ostrovu pôvodný názov. Súčasný názov Hadí ostrov dali ostrovu sivé hady, ktoré vo veľkom počte tento ostrov obývajú.
Na ostrove sa nachádza jediné miesto v Bulharsku, kde rastú divé kaktusy. V roku 1933 ich sem zasadil cár Boris III., ktorý ich sem doniesol z Botanickej záhrady v Bratislave. Najkrajší je ostrov v období júna, kedy kaktusy kvitnú a celý ostrov zahalia do žltej farby. Ich plodom sú jedovaté sivé slivky, ktoré pripomínajú vôňu jahôd.
Ostrov je súčasťou rezervácie Ropotamo, v ktorej sa nachádza asi 257 druhov vtákov – z toho 71 druhov je zapísaných v červenej knihe Bulharskej republiky. Vlastní ho bývalý bulharský cár Simeon II. a jeho sestra, tí však o neho zatiaľ neprejavili záujem, pretože je celý obrastený kaktusmi a hadmi. Bulharská vláda však chce do rozvoja ostrova zainvestovať a v budúcnosti postaviť na ňom hotely a zábavné centrá.
Michael Philip Anderson
Michael Philip Anderson (* 25. december 1959, Plattsburgh, New York, USA – † 1. február 2003, nad Texasom) bol americký astronaut. Abslovoval dva lety do vesmíru: ako prvý letový špecialista na palube raketoplánu Endeavour STS-89 a ako tretí letový špecialista a zároveň palubný veliteľ na palube raketoplánu Columbia STS-107. Bol jedným zo siedmich astronautov, ktorí zahynuli na palube Columbie pri jej havárii počas pristávania.
Životopis
Narodil sa v Plattsburghu v štáte New York, ale za svoje rodné mesto považoval Spokane v štáte Washington. Navštevoval Cheney High School (ukončenie v roku 1977), potom University of Washington v odbore fyzika a astronómia a napokon Creighton University v odbore fyzika. Už počas štúdia na University of Washington nastúpil k armáde. Tam sa najskôr venoval komunikačným a informačným systémom, neskôr bol vybraný do pilotného výcviku. Začal lietať so strojom KC-135, slúžil tiež ako pilot-inštruktor. Na rôznych modeloch strojov KC-135 a T-38A mal v decembri 1994 nalietaných vyše 3000 hodín. V decembri 1994 úspešne prešiel konkurzom na astronauta. Hneď po skončení základného výcviku sa dostal do posádky misie STS-89, čo bol let raketoplánu Endeavour k ruskej vesmírnej stnaici Mir.
V roku 2000 bol Anderson vymenovaný do úlohy letového špecialistu a zároveň palubného veliteľa vedeckej misie STS-107. Bol zodpovedný za realizáciu vedeckých experimentov. O misii STS-107 povedal: "To, čo robíme, môže mať obrovský prínos pre každého, pre ľudstvo - a som veľmi rád, že sa na tom môžem podieľať." Misia STS-107 však skončila tragédiou, keď sa pri pristávaní kvôli poškodenej tepelnej ochrane krídla dostala do raketoplánu plazma a spôsobila jeho deštrukciu. Neprežil nikto zo sedemčlennej posádky. 12. februára NASA oznámila, že sa podarilo identifikovať telesné pozostatky všetkých siedmich astronautov. Michael Anderson bol pochovaný na Arlingtonskom národnom cintoríne vo Washingtone. Na jeho počesť bol jeho menom pomenovaný asteroid 51824 Mikeanderson; jeho meno tiež nesie jeden z vrcholov marťanského pohoria Columbia Hills.
Anderson bol ženatý. S manželkou Sandrou mal dve deti.
Cesta I. triedy 50 (Slovensko)
Cesta I. triedy 50 bola jedna z najdlhších ciest I. triedy na Slovensku. Jej začiatok bol na hraničnom priechode Drietoma s Českom a koniec na hraničnom priechode Vyšné Nemecké na Ukrajinu. Celková dĺžka I/50 bola 403,306 km a prechádzali cez ňu E50, E58, E71, E77, E571 a E572.
K 1. augustu 2015 bola cesta zrušená a rozdelená nasledovne: <!--