cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vasilij Ivanovič Surikov
Stepan Razin (Степан Разин)
Paralelne so Stepanom Razinom Surikov pracoval aj na niekoľkých iných obrazoch. V roku 1901 V. M. Krutovskyj ukázal maliarovi brožúru N. Ogloblina o Krasnojarskom povstaní (vydaná v Tomsku). Na krasnojarskej vzbure v rokoch 16951698 sa zúčastnili aj predkovia Surikova – Piotr a Iľja Surikovovi. Vasilij Ivanovič začína tvoriť obraz Krasnojarskij bunt 1695 goda (Красноярский бунт 1695 года). Nedokončený zostal aj obraz Kniagiňa Oľga vstrečaet telo kniaza Igora, ubytogo derevjanami. Toto dielo vymyslel v roku 1909, počas cesty na jazero Šira.
Posledné roky
Po prečítaní knihy I. J. Zabelina „Domašnyj byt ruskych caric v 16.-17. vekach“ Surikov od roku 1908 maľuje obraz Posešenie carevnoj ženskogo monastyra. Prototypom cárovnej sa stali vnučky Surikova – Natália Končalovskaja a Asja Dobrinskaja. V roku 1910 Surikov spolu so zaťom, umelcom P. P. Končalovským, navštívil Španielsko. Po iniciatíve V. I. Surikova a L. A. Černyševa bola v Krasnojarsku v roku 1910 otvorená umelecká škola. Surikov poslal z Petrohradu potrebné učebné pomôcky pre školu. V lete roku 1915 navštívil Krasnojarsk, kde maľoval niekoľko krajiniek; Krasnojarsk v rajone Blagoveššenskoj cerkvy, Plaškout na Jenisji a niekoľko akvarelov. Nedokončený zostal obraz Blagoveššenie.
V roku 1915 Vasilij Ivanovič odišiel na liečenie na Krym.
Surikov umrel v Moskve 6. marca 1916 kvôli srdečnej skleróze. Je pochovaný spolu so ženou na Vagaňkovskom cintoríne.
Jeho meno nesie Moskovský inštitút umenia. V rodnom kraji Surikova, v Krasnojarsku, mu bol v roku 1954 postavený pamätník (sochár L. J. Ejdlin, architekt V. D. Kirchoglani), na tom istom mieste bolo v roku 1948 otvorené múzeum Surikova. V jeho dome, ktorý slúži tiež ako múzeum bol v roku 2002 postavený nový pamätník (sochár Jurij Zlotia). Na jeho počesť bol nazvaný kráter na Merkúre a planétka.
Pomenované po ňom
V Krasnojarsku
Ulice Surikova: v Lipecku, Novosibirsku, v obci Sokol pri Moskve, v obci Suchoj Buzim.
Odpadky
náhľad|Odpadky v okolí zberných nádob. Odpadky alebo smeti sú odhodené, nespotrebované zvyšky potravín, obalov, predmetov a iných výrobkov. Ide o povrchovú kontamináciu, spojenú s ľudskými sídlami, no i parkami, často navštevovanými lokalitami a v neposlednom rade vodnými tokmi a moriami, kde je odpad odplavený riekami. Odpadky tvorí zvyčajne vyhodený a ponechaný odpad, ako sú igelitové vrecká, jednorazový príbor, cigaretové ohorky, kartón, hliníkové plechovky, PET-fľaše a v horšom prípade aj pneumatiky, elektrické spotrebiče či batérie.
Mnohé odpadky sa rozkladajú dlhý čas a majú negatívny vplyv na človeka a životné prostredie, keďže ovplyvňuje kvalitu pôdy, podzemnej či povrchovej vody alebo ovzdušia a tak aj života človeka, ale aj mnohých živočíchov.
Nevýhody
V závislosti od ponechaného odpadu vznikajú rôzne druhy problémov. Hygienické problémy sú najčastejšie spojené s vyskytujúcimi sa mikroorganizmami a silným nepríjemným zápachom. Tento problém môže nastať ponechaním BIO-odpadu (napr. psie exkrementy, nedojedené potraviny, voľne vyhodené šupky z ovocia...) na verejnom priestranstve. Ekologické problémy najviac zaťažujú prírodu vplyvom rozkladania nežiadúcich chemických látok z odpadu, a ako už bolo spomenuté odpadky ako sú pneumatiky, elektrické spotrebiče alebo batérie majú v sebe rôzne nežiaduce chemické látky pre prírodu vplyvom rozloženia alebo poškodenia.
Štúdia z roku 2003, ktorá sa uskutočnila vo Viedni poukazuje na počet jednotlivých kusov odpadov, zistilo sa že ohorky cigariet tvoria 58,3 % z celkového odpadu, nasledovali plastové predmety 11,6 %, papier 8,8 %, sklo 7,3 %, obaly 5,8 %. Táto štúdia poukázala aj na to, že jednotlivé predmety sú relatívne malé.
Jednotlivé príklady odpadov na ich rozloženie:
Problém s vyhadzovaním odpadkov v prírode
OZV ENVI - PAK je organizácia zodpovednosti výrobcov podľa zákona o odpadoch. V roku 2019 založila projekt s názvom „Vezmi si ma“, pričom jeho podstatou je boj s voľne pohodenými odpadkami. Počas necelých dvoch rokov sa dobrovoľníkom podarilo vyzbierať 1800 vriec odpadu a ďalšie 3 tony odpadu v kontajneroch. Popri dobrovoľníckych čistiacich akciách prebehli počas leta a následne jesene 2020 prieskumy vyzbieraného odpadu v mnohých lokalitách Slovenska.
Najviac odpadu tvorili rozličné plastové výrobky (27,32 %), obaly od sladkostí, igelitové vrecká, fólie. Druhým najfrekventovanejším odpadom boli nápojové plechovky (20,78 %) a tretím v poradí boli pred cigaretovým odpadom (7,49 %) PET – nápojové obaly (17,83 %).
Pri porovnaní zastúpenia jednotlivých vyzbieraných odpadov v rámci Slovenska sa zistilo, že:
Odpadkové koše
náhľad|Piktogram pre označenie odpadkového koša. Miestne úrady poskytujú verejné kontajnery na odpad, ktoré sú uložené na vhodných miestach na zber a likvidáciu odpadu. Čoraz viac je rozšíreným trendom separácia odpadu, pri ktorej sa používajú špeciálne kontajnery. Miestne úrady zbierajú odpad a berú ho na opätovné použitie alebo recykláciu. S týmto prístupom sú však určité problémy, ak sa nádoby nevyprázdňujú pravidelne môžu nepriamo zvýšiť množstvo odpadu. Niektoré miestne úrady prevezmú zodpovednosť len za odpadky, ktoré sú umiestnené v nádobách, čo znamená, že odpadky zostávajú problémom.
Čistenie
Ide o formu environmentálneho dobrovoľníctva, pri ktorej sa stretne skupina ľudí za účelom vyzbierania a zlikvidovania odpadkov na určenom mieste. Upratovanie môže prebiehať na ulici, vo štvrtiach miest, v parku, pri vodnom toku alebo na iných verejných priestranstvách. Čistiaci dobrovoľníci zabezpečujú, aby bol vyzdvihnutý odpad zlikvidovaný na príslušné miesto. Existuje široká škála dôvodov, prečo sa ľudia zúčastňujú aktivít na zber odpadu.
Pokuty
Niektoré krajiny a miestne orgány zaviedli právne predpisy na riešenie tohto problému. Opatrenia, ktorých výsledkom sú pokuty, môžu zahŕňať pokuty na mieste pre jednotlivcov spravované oprávnenými úradníkmi na verejnosti alebo vo verejnej doprave, alebo za odpad z vozidla, pri ktorom je pokutovaný majiteľ vozidla – nahlásené buď zodpovedným úradníkom alebo treťou stranou, niekedy online.
44. samostatná delostrelecká brigáda
44. samostatná delostrelecká brigáda hajtmana Danyla Apostola (ukrajinsky: 44-та окрема артилерійська бригада гетьмана Данила Апостола) je delostrelecká brigáda Ukrajinských ozbrojených síl so základňou v Ternopiľe. Nesie meno po hajtmanovi Danylovi Apostolovi. Brigáda bola sformovaná na počiatku ruskej agresie na jeseň 2014 roku.
História
V roku 2012 na príkaz vtedajšieho prezidenta Ukrajiny Viktora Janukovyča bola rozpustená 11. delostrelecká brigáda, ktorá sídlila v Ternopiľe. Od vtedy apelovala rada Ternopiľskej oblasti ale aj jej obyvatelia na ukrajinskú vládu aby obnovila vojenskú jednotku v oblasti. To sa napokon stalo až po euromajdane v roku 2014, po ktorom bola 9. septembra vytvorená 44. samostatná delostrelecká brigáda. Neskôr v novembri už bola nasadená v bojoch na východe Ukrajiny.
30. septembra 2020 sa veliteľom 44. brigády stal Roman Dudčenko.
2. februára 2021 vrchný veliteľ ozbrojených síl Ukrajiny generálplukovník Ruslan Chomčak schválil nový znak brigády, ktorý jej prináleží doteraz.
Vybavenie
Medzi vybavenie 44. brigády patria 100mm protitankové kanóny T-12, 152mm húfnica 2A36 Giacint-B, 152mm ťažná húfnica 2A65 Msta-B a americké húfnice M777.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 2021
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 2021 je kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Zúčastňuje sa jej 35 ázijských družstiev, ktoré súťažia o 16 postupových miest na finálový turnaj. Kvalifikácia je rozdelená do 2 častípredkvalifikácie a hlavnej kvalifikácie. Predkvalifikáciu tvorí 15 družstiev rozdelených podľa regiónov, ktoré už nie sú súčasťou ázijskej kvalifikácie na MS 2019. Z týchto 15-tich postúpi 8 družstiev do hlavnej kvalifikácie, ktorá bude zložená z 24 družstiev a je rozdelená do 2 divízií, pričom v A divízii sú nasadené všetky družstvá z Majstrovstiev Ázie 2017. 1. kolo predkvalifikácie prebieha od 23. februára do 30. júna 2018. Kvalifikácia končí 23. februára 2021.
Priamy postup
Priamo postúpi družstvo hostiteľskej krajiny, ktoré ešte nie je známe:
Kvalifikácia
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2018.
Postúpi do neho 16 družstiev z Majstrovstiev Ázie 2017 + 8 družstiev z predkvalifikácie.
Hovoranské louky
Hovoranské louky sú prírodná pamiatka ev. č. 1490 severozápadne od obce Hovorany v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je územie s výskytom európsky významných nelesných stanovíšť, prioritného stanovišťa biotopu panónske sprašové stepné trávniky a stanovištia širokolistých suchých trávnikov, ďalej európsky významné druhy rastlín, vyskytujúce sa na týchto stanovištiach, ako katran tatársky (Crambe tatatia), hadinec červený (Echium russicum), poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis), prioritný druh kosienka karbincolistá (Serratula lycopifolia) a rad ďalších osobitne chránených alebo vzácnych druhov rastlín.
Železničná trať Hronská Dúbrava – Banská Štiavnica
Železničná trať Hronská Dúbrava – Banská Štiavnica alebo Trať mládeže (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 154) je jednokoľajná horská železničná trať vedúca dolinou potoka Jasenica, spájajúca Banskú Štiavnicu s Pohroním (Hronskou Dúbravou).
História
Banská Štiavnica patrila v minulosti vďaka ťažbe vzácnych kovov medzi najdôležitejšie mestá monarchie. Koncom 18. storočia bola Štiavnica s poddanskými dedinami s viac ako 20 000 obyvateľmi druhým najväčším sídlom na Slovensku tesne za Bratislavou. 27. september 1840 bola medzi Bratislavou a Svätým Jurom sprevádzkovaná prvá konská železnica v dĺžke, čo bol počiatok dejín železníc na Slovensku. Až do roku 1860 bol tiež Bratislava jediným mestom na území súčasného Slovenska, ktoré bolo napojené na trate pre parné rušne. V roku 1860 boli napojené Košice na Tiskú železnicu a začalo sa obdobie plánovania aj trate do Štiavnice. Našťastie aj keď sa uvažovalo aj o alternatíve konskej železnice na základe návrhov inžiniera Wirtha a Baláža, sa presadil návrh použiť parnú trakciu. O stavbe sa rozhodlo na Ministerstve financií v dňoch 23. – 24. septembra 1869 tak, že bude vybudovaná úzkokoľajná železnica, ktorá bude mať lokálny charakter v závislosti od potrieb banskoštiavnického baníctva. (V roku 1869 už bola schválená a začala výstavba uhorskej severnej magistrály – Košicko-bohumínska železnica plánovanej od roku 1864 ako poháňaná parnou trakciou.)
V roku 1870 sa začala stavať úzkorozchodná železnica z Hronskej Dúbravy s rozchodom jeden meter. Stavba trate bola dokončená 2 augusta 1873 a po technicko-policajných prehliadkach uvedená do prevádzky ako prvá verejná úzkorozchodná parná železnica vo vtedajšom Uhorsku. Prejdenie vzdialenosti viac ako 20 kilometrov trvalo približne hodinu a pol (z Banskej Štiavnice do Hronskej Breznice za 1 hodinu a 1924 minút a naspäť za 1 hodinu 44 minút). Parný vlak dostal pomenovanie „Štiavnická Anča“, ktoré sa doteraz lokálne používa na označenie vlakovej súpravy premávajúcej na tejto trati.
Železničná správa preto vypracovala generálny projekt jej prestavby. Ministerstvo dopravy a verejných prác (MDaVP) 1. augusta 1940 zriadilo Železničnú trasovaciu expozitúru vo Zvolene. V rokoch 1940 a 1941 prebehli vymeriavacie a trasovacie práce. V máji 1943 vláda schválila prvý variant výstavby novej železnice s nákladmi 190 mil. korún. Teda až po 70 rokoch od uvedenia do prevádzky bolo počas existencie Slovenského štátu v roku 1943 rozhodnuté o vybudovaní trate s normálnym rozchodom. Výstavba novej trate (rekonštrukcia a rozšírenie rozchodu) sa začala slávnostným výkopom 6. októbra 1943. Na lúke nad šachtou František v Banskej Štiavnici, medzi ústím budúceho tunela a novou železničnou stanicou, slávnostné začatie prác za účasti predsedu vlády a ministra zahraničných vecí Vojtecha Tuku a ministra dopravy a verejných prác Júliusa Stana. Po slávnostnom prejave ministra dopravy prvý výkop na stavbe železnice vykonal predseda vlády za prítomnosti bulharského cára Ferdinanda Coburga, ktorý v tom čase žil v exile vo Svätom Antone.
V roku 1944 boli práce pod vplyvom prebiehajúcich bojov druhej svetovej vojny zastavené.
Koncom roka 1947, keď mala byť podľa zadania trať už dávno hotová, bol stav taký, že z celkového objemu prác bolo uskutočnených len asi 40% a nezačalo sa vôbec so stavbou prvej časti železnice pretože nebol hotový tunel (pozri dole). Do 1. apríla 1948 bolo vyrazených asi len 20% plnej tunelovej rúry a priemerný mesačný postup plnej tunelovej rúry bol asi 12 metrov.
Trať mládeže
Záchranou výstavby bola záväzok bývalého Ústredia Zväzu slovenskej mládeže na konferencii 27. októbra 1947, ktoré sa zaviazalo, slovenská mládež vybuduje dosiaľ nezačatú časť trate od stanice Hronská Dúbrava do km 10,770 a súčasne pomôže dokončiť už stavaný úsek v takom čase, aby doprava na novej trati bola otvorená do 28. októbra 1949 a projekt názov Trať mládeže. Po komunistickom prevrate vo februári 1948 najvyšší vtedajší predstaviteľ Slovenska, predseda Zboru povereníkov Gustáv Husák (vtedy 35 ročný) otváral výkop mládežníckej časti výstavby 1. apríla 1948. Samotné práce na trati sa oficiálne začali 5. apríla 1948. Na návštevu prišiel aj Klement Gottwald.
Záväzok bol splnený. Železničný most cez Hron v Hronskej Dúbrave bol otvorený už 10. septembra 1949. Stavba bola ukončená 28. októbra, prevádzka začala 29. októbraa 30. októbra1949 (nedeľa) sa oslavovalo.
Trať mládeže bola jedna z prvých veľkých propagandistických „stavieb mládeže“ na Slovensku a aj preto má mimoriadny význam. Režim podporoval a propagoval tieto stavby, pretože mali dokazovať „budovateľské nadšenie a oddanosť mladých ľudí socializmu a zároveň poslúžili ako nástroj ich ovplyvňovania“.
"„Neprišli sme pracovať pre peniaze, spájal nás pracovný elán a chceli sme dokázať, že vieme niečo urobiť. Každý večer sa vyhodnocovalo, kto ako pracoval a tých najlepších na záver vyhlásili za úderníkov. Po odpracovaní šiestich hodín sme športovali, po večeroch sme mali táboráky, pri ktorých sme spievali slovenské ľudové pesničky a práve stadiaľto vzišiel aj súbor Lúčnica.“" Spomína priama účastníčka, Dalma Štepáneková z Banskej Štiavnice v Pravde.
Nie všetci spomínajú pozitívne: "V päťdesiatich rokoch boli velitelia týchto brigád súdení ako „agenti krvavého psa Tita“. Mládež žila svojim životom a sama si ho organizovala. Okrem stravy a ubytovania (baráky s poschodovými pričňami pre 10 – 15 osôb), každý účastník dostal zväzácku modrú košeľu, baretku a účastnícky odznak. Za vynikajúce výsledky v táborových súťažiach a práci, jedinci dostali pred nastúpenou brigádou odznak úderníka. Hodne sa tam pochodovalo, spievalo a diskutovalo. V tomto polovojenskom prostredí sa formovalo množstvo budúcich komunistických funkcionárov, intelektuálov, kultúrnych a hospodárskych činiteľov. Brigády boli povinné." "Miroslav Vester st. Prechádzka po socializme, blog"
Nápad premeniť stavbu železnice na propagandu socializmu medzi mladými pochádzal z Juhoslávie. Železničná trať Bosanski Šamac – Sarajevo bola dobudovaná „mládežníkmi“ práve v roku 1947. Dôkazom podobnosti sú rovnaké heslá – srbochorvátsky: „Mi gradimo prugu – pruga gradi nas“, slovensky: „My staviame trať – trať stavia nás“ ako aj osobné vyjadrenie veliteľa hlavného štábu brigád Trati mládeže Mira Tomana, ktorý sa stavby železnice Šamac – Sarajevo zúčastnil a tiež zaviedol pozdrav juhoslovanských brigádnikov „Zdravo!“ a oslovovanie brat a sestra ale aj vyhlasovanie „úderníkov“.
Popis trate
Pôvodná úzkokoľajná trať nebola úplne zhodná so súčasnou traťou a jej pozostatky sú v teréne mimo novej trate viditeľné doteraz. Pre terénne prekážky bola jej celková dĺžka pôvodne asi o dlhšia ( a  ) a to aj preto, že vychádzala z Hronskej Breznice a nie z Dúbravy. V Banskej Štiavnici mala trať konečnú na Špitálskej lúke, kde sú teraz postavené obytné a rodinné domy. Jedna zo staničných budov sa zachovala pri tamojšej základnej škole, no iba málokto vie, čomu kedysi slúžila. O histórii tohto miesta hovorí už len názov ulice Železničiarska a miestne pomenovanie Stará stanica.
Po opustení stanice v Hronskej Dúbrave vedie trať najprv viac než kilometer súbežne s dvojkoľajnou elektrifikovanou traťou do Zvolena. Potom postupne po kilometri 1,3 odbočuje vpravo smerom na juh a na násype sa dostane v km 1,6 k oceľovému mostu cez Hron. Neďaleko neho prekonáva ďalším mostom, tentoraz železobetónovým, štvorprúdovú hlavnú cestu zo Žiaru nad Hronom do Zvolena. Na svahu nad týmto mostom sa nachádza nápis "Trať mládeže" vytvorený z kameňov, ktorý je možné pozorovať aj z idúceho vlaku, v prípade vysokej trávy však môže byť zakrytý. V km 6,5 viaduktom dlhým trať pred Kozelníkom prechádza vo výške  údolie na opačnú stranu potoka Jasenica a vedie ďalej popri obci Kozelník, kde bola v kilometri 7,866 vybudovaná nová stanica. Potom čiastočne sledujúc pôvodnú úzkorozchodnú trať až po zástavku autobusu Banská Belá hájovňa, kde sa do Jasenica vlieva potok Slaná (kataster obce Žakýl). Za stanicou Banská Belá už opúšťa pôvodnú úzkokoľajnú trať (podobne ako cyklochodník Štiavnická Anča,  ktorý však nekopíruje presne pôvodnú trať) a železobetónovým klenbovým viaduktom za firmou Dinas preklenuje údolie Halčianskeho rybníka. Nová trať pokračuje do údolia s osadou Kysihýbel a za zastávkou Banský Studenec (predtým Kysihýbel) prechádza dlhým tunelom a oblúkom s polomerom končí v stanici Banská Štiavnica.
Parametre trate
Trať s horským charakterom (výškový rozdiel 266 metrov) si vyžadovala rozsiahle zemné práce a bolo potrebné vybudovať oceľový most cez Hron s rozpätím (2 x 20,18 + ), dlhý Kozelnícky viadukt,  dlhý Beliansky viadukt a  dlhý Banskoštiavnický (Kolpašský) tunel, až  vysoké násypy a  hlboké zárezy, čím sa trať z Hronskej Dúbravy skrátila z 20,3 na súčasných.
Banskoštiavnický (Kolpašský) tunel
Podľa projektov z roku 1943 bola stavba železnice bola rozdelená na 4 stavebné úseky. Najťažším úsekom bol jej posledný IV. úsek, kde trať mala prekonať bývalú kalderu mohutného štiavnického stratovulkánu pomocou vrcholového tunela. MDaVP stavbu IV. úseku (km 16,612 – 20,234) vypísalo vo verejnej súťaži a zadalo 5. októbra 1943 firme Jaroslav Václav Velflík Banská Bystrica za cenu 68 643 387,45 Ks. Tunel bol projektovaný tak, aby práve v ňom trať dosiahla najvyšší bod Bol rozdelený na dva úseky. Prvý (smerom do Štiavnice) stúpal so sklonom 13 promile a mal dĺžku 660 druhý mal klesanie 3 promile a dĺžku 560 metrov. Celková dĺžka už postaveného tunela je 1 194,5 metrov.
Výhybky, vlaky a ostatné
V dopravni Banská Belá z koľaje č. 5, výhybkou č. D 1, odbočuje vlečka DINAS a.s. Banská Belá.
Po zrekonštruovanej trati najprv od roku 1949 jazdili parné vlaky, postupne boli nahradené motorovými vozňami. Od roku 1949 sa začal vyrábať motorový M 131.1 (súčasné označenie 801), ktorý bol v 70. a 80. rokoch 20. storočia nahradený motorovým vozňom 810, ktorý prerobený v súčasnom tisícročí na motorový vozeň 812 ZSSK premáva na tejto trati doteraz.
Pôvodne plánované predĺženie trate do Pukanca (cez Štiavnické Bane) a do Hontianskych Nemiec (cez Svätý Anton) sa nikdy nezrealizovalo.
Občianske združenie Štokovec
Od leta 2009 pôsobí v koncovej stanici Trate mládeže v Banskej Štiavnici občianske združenie Štokovec, priestor pre kultúru, ktoré tu realizuje projekt rezidenčného centra Banská St a nica Contemporary.
Návrh na zrušenie osobnej dopravy
V roku 2012 ministerstvo dopravy SR oznámilo, že zruší osobnú dopravu na tejto trati od 9. decembra 2012 z ekonomických dôvodov. Aj vďaka petícii miestnych aktivistov z augusta 2012, ktorí ju spustili po skončení pripomienkového konania k návrhu nového cestovného poriadku, v ktorom ich pripomienky a argumenty neboli vypočuté, ministerstvo svoje rozhodnutie zmenilo. Petíciu za 44 dní podpísalo 14 762 občanov a doručili ju na ministerstvo v septembri 2012. V roku 2012 sa tiež Banskoštiavnická samospráva obrátila na pamiatkarov so žiadosťou o zápis Trate Mládeže do registra národných kultúrnych pamiatok. Aktivisti upozorňovali, že nový grafikon (zrušenie dvoch najvyťaženejších spojov) na rok 2013 a nezastavovanie rýchlikov v Hronskej Dúbrave odrezalo turistov aj študentov a rozhodne nebolo záchranou trate. Trať podľa odboru komunikácie železníc z roku 2012 neriešil ani Cieľový grafikon vlakovej osobnej dopravy GVD 2020 a nebola zahrnutá ani v Programe revitalizácie železničných spoločností. V roku 2013 Železnice SR (ŽSR) plánovali vyčleniť do roku 2015 na opravu tunela na Trati mládeže 600-tisíc €.
Od grafikonu platnom od decembra 2013 boli niektoré spoje predĺžené z Hronskej Dúbravy do Zvolena kde je zabezpečený priamy prestup na vlaky do Bratislavy. Eliminácia jedného prestupu funguje aj v opačnom smere. Na druhej strane podľa predajcu lístkov, OZ Štokovec naplnenosť vlakov dosahovala nízke hodnoty: „Počas sledovania 32 dní odchádzal zo sledovaných 64 vypravených vlakov z Banskej Štiavnice vlak 9-krát prázdny, 11-krát si doň zakúpil lístok len jeden cestujúci a 7-krát si doň zakúpili lístok dvaja ľudia.“ Od 26. februára 2017 sú vo štvrtok a v piatok pri najvyťaženejších spojoch zaraďované jednotky 813/913 miesto dosluhujúcich 812 plus prípojný 011. Podľa hovorcu ŽSR je trať zahrnutá do siete ŽSR do roku 2016.
Cyklochodník
V marci 2021 bol v projektovej príprave cyklochodník Štiavnická Anča , ktorý spojí Štiavnicu a Hronskú Breznicu. Cyklotrasa s dĺžkou 21,3 km má viesť prevažne po telese pôvodnej úzkorozchodnej trate. Nebude ju však sledovať v celej dĺžke, pretože bude treba na novom mieste križovať novú trať, cestu a potok Jasenica. Chodník má byť obojsmerný so šírkou v jednom smere 1,5 až 2 metre. Orientačný rozpočet v územnom rozhodnutí je 5,9 milióna eur a financovaný má byť podľa hovorkyne BBSK z externých zdrojov.
Trvanie jazdy a cena
Ak chcete prispieť k zachovaniu ďalšej prevádzky na najstaršej verejnej železničnej vnútroštátnej trati Slovenska, bude vás jedna cesta z Dúbravy do Štiavnice stáť približne 1,25 € a trvať 30 minút.
Baurech
Baurech je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
John Cooper (hudobník)
John Landrum Cooper (* 7. apríl 1975, Memphis, Tennessee, USA), profesionálne uvádzaný ako John L. Cooper, je americký hudobník, spevák a skladateľ. Je hlavný vokálista, basgitarista a spoluzakladateľ americkej kresťansko-rockovej skupiny nominovanej na cenu Grammy s názvom Skillet pôsobiacej od roku 1996 a jeho bočný projekt Fight the Fury pôsobiaci od roku 2018.
Skillet
thumb|Cooper hrajúci na basgitaru v roku 2017 V roku 1996 založil Cooper skupinu Skillet spolu s Kenom Steortsom. Obaja sa spoznali počas turné s predchádzajúcimi skupinami; Cooper ako vokálista pre progresívno-rockovú skupinu zo štátu Tennessee s názvom Seraph a Steorts ako gitarista pre skupinu Urgent Cry. Skupina sa čoskoro na to rozpadli, tak Cooperov a Steortsov pastor ich povzbudil na to, aby si založili vlastnú skupinu ako bočný projekt. Pochádzajúci z rôznych štýlov rockovej hudby, sa rozhodli nazvať svoj experiment Skillet. Krátko na to sa pridal do skupiny Trey McClurkin ako dočasný bubeník. Skupina Skillet bola spolu len mesiac, keď získali pozornosť hlavnej kresťanskej nahrávacej spoločnosti ForeFront Records a čoskoro na to s nimi podpísali zmluvu. Ken Steorts odišiel zo skupiny v roku 1999 a Trey McClurkin v roku 2000 a Cooper ostal jediným zakladajúcim členom skupiny a primárnym skladateľ.
Ostatné práce
Spieval v titulnej skladbe albumu rapera tobyMaca, Tonight, ktorá dosiahla číslo 27 v rebríčku Christian Songs. Predviedol vokály na skladbe skupiny We as Human, „Zombie“, ktorá sa objavila na ich rovnomennom albume a vystúpila v hudobnom videu „Strike Back“. Zapísal ich do svojej nahrávacej spoločnosti.
Cooper začal svoj bočný projekt, Fight the Fury, v septembri 2018. Dúfa, že uspokojí potreby tých, ktorí si užívajú tvrdšiu hudbu skupiny Skillet. Plánovali vydať EP cez Atlantic Records na konci roku 2018 a potom v decembri ísť na turné do Ruska. Už 27. októbra 2018, vydali päť skladieb.
Osobný život
Cooper pochádza z hudobníckej rodiny. Jeho mama bola učiteľka hry na klavír a speváčka v kostole that he went to. Začal spievať vo veľmi skorom veku, hral na gitaru vo svojich osemnástich rokoch a basgitara vo svojich devätnástich rokoch.
Vplyvy
Jeho obľúbení basgitaristi sú Chris Squire a Doug Pinnick.
Štefan Patrik Kováč
Mgr. ThLic. (Th) Mgr. Štefan Patrik Kováč (* 24. február 1970, Piešťany) je slovenský spisovateľ, publicista, učiteľ a evanjelizátor. Je členom Spolku slovenských spisovateľov (SSS) od roku 2017. Uskutočňuje motivačné a misijné prednášky, zúčastňuje sa besied s čitateľmi. Je duchovným poradcom.
Životopis
Narodil sa 24. februára 1970 v Piešťanoch v rodine elektrotechnického inžiniera (vedúci oddelenia riadenia kvality, Tesla Piešťany) a pracovníčky v textilnom priemysle (riadenie výroby, Trikota Vrbové). Detstvo strávil v rodnom meste, kde v roku 1988 absolvoval štátne gymnázium, teraz Gymnázium Pierra de Coubertina. Tam sa stal členom literárneho krúžku Ivana Kraska. Po maturite pokračoval v rokoch 1988 – 1993 v štúdiu na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V období 1993 – 1994 nastúpil na základnú vojenskú službu do Armády SR (ASR). Následne pracoval v súkromnom sektore na pozícii vedúceho internetového oddelenia v rokoch 1994 – 2000. Venoval sa aj štúdiu jazykov, ktoré zavŕšil štátnymi skúškami úrovne C1/C2 a neskôr ich vyučoval. V roku 2005 absolvoval odbor katolícka teológia so štátnicou z pedagogiky na Rímskokatolíckej cyrilo-metodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Na tej istej škole pokračoval postgraduálnym štúdiom teológie, ktoré ukončil v roku 2010 na Katedre biblických vied získaním licenciátu (ThLic. ). V období 2018/19 absolvoval prednášky na Teologickej fakulte Trnavskej univerzity. Kandidoval vo voľbách v roku 2020 do Národnej rady SR. V rokoch 2002 – 2012 bol šéfredaktorom kresťanského časopisu Živý prameň.
Bloguje na platformách mojakomunita.sk a postoj.sk, publikoval články a literárne diela v časopisoch Jednota – The Union (USA), Viera a Život, Katolícke noviny, Nahlas, Posol, Slovo medzi nami, Zrno, Miriam a inde, mal príspevky v Rádiu Lúmen a Slovenskom rozhlase. Účinkoval na podujatiach ako Festival mladých rodín v Trnave, Národný týždeň manželstva, "Hosť na Katolíckej univerzite" v Ružomberku, a inde, uskutočňuje misijné a motivačné prednášky a prezentácie, vystupuje v médiách (najmä kresťanských).
Žije a tvorí v Piešťanoch. Manželstvo uzavrel v roku 2001 a má šesť detí: Sáru Máriu (2002), Juditu Alžbetu (2006), Jakuba Jána (†2007), Samuela Pavla (2009), Miriam Lýdiu (2011) a Dávida Petra (2013).
Tvorba a činnosť
Ako prozaik debutoval poviedkou List na kríži v americkom krajanskom časopise Jednota (Middletown, Pensylvania) v roku 1994, keď predtým (od roku 1990) prispieval najmä do národne orientovanej tlače. Po prvej poviedke nasledovali v tom istom časopise ďalšie: Svedomie (1994), Blázon (1995), Vášnivý čitateľ (1996) a Cesta vlakom (1997). Poviedka Izmael bola po prvý raz publikovaná v roku 1998. Nasledovala poviedka Starý dlh, ktorá vyšla v časopise Nahlas v roku 2000 a poviedky zo života bezdomovcov Čierny blondín (1998) a Odpustenie, ktorú uverejnil časopis Zrno v roku 2001. V roku 2017 vyšli krátke útvary v zbierke poviedok Život nie je ľahký. Jeho tvorba sa vyznačuje prevahou reflexívneho tónu nad vykonštruovanosťou príbehu. Orientuje sa na filozofiu života, psychológiu postáv, ich duchovné zápasy a postoje ku metafyzickým hodnotám.
V roku 2014 publikoval prvú zbierku beletrizovaných príbehov Život v Božom požehnaní, v ktorých vychádzal z osobných životných skúseností. V roku 2019 vyšlo pokračovanie Život v Božej moci. Väčšina príbehov má nábožensko-didaktický a motivačný charakter.
Na poli teológie sa venoval židovským koreňom kresťanskej viery, svoje výskumy v tejto oblasti publikoval v knihách Sviatky Boha 1 (2016) a Sviatky Pána 2 (2020). Spisovateľ v nich rozoberá korene kresťanskej kultúry. V knihe popisuje podrobnosti jednotlivých biblických sviatkov a ich zavŕšenie. V r. 2015 podnikol 1. misijnú cestu do východnej Afriky – do Ugandy. 2. misijnú cestu absolvoval do Ázie – do moslimského Pakistanu v roku 2016. Výsledkom bolo napísanie cestopisov. Tretia misijná cesta viedla do Indie (2019), do štátu Andra Pradeš.
V rokoch 2022 a 2023 vydal rozsiahly dvojdielny spoločenský román o 1150 stranách Zápisky nevojaka I a II obsahujúci aj kapitoly s reflexiou slovenských i svetových dejinných udalostí (obdobie Moravskej ríše starých Slovákov a slovenská misia z učilišťa svätých Cyrila a Metoda, ktorá smerovala k ostatným Slovanom; otázka najnovších zistení okolo boľševického prevratu a Októbrovej revolúcie 1917 v Rusku a i.).
Účinkoval viackrát v relácii RTVS Orientácie najmä s misijnou tematikou a TV Lux (Moja misia). Pozývajú ho do literárnych rozhlasových relácií (Literárna kaviareň, redaktor Ondrej Rosík). Robí prednášky osobitne pre kresťanskú verejnosť a zúčastňuje sa na besedách s čitateľmi.
Próza
alt=Štefan Patrik Kováč, ThLic. za pracovným stolom (Stefan Patrick Kovac, ThL, writing a novel|náhľad|Štefan Patrik Kováč, ThLic. za pracovným stolom (Stefan Patrick Kovac, ThL, writing a novel)
Iné práce (úzky výber)
Misionár – učiteľ, In: Katolícke noviny, roč. 107, 30. aug. 1992, č. 35, str. 13.
Kanadský Furdek, In: Kanadský Slovák (Kanada), č. 39, roč. 50 (1992), str. 8.
Buďme ostražití! In: Slovenské národné noviny, č. 2, roč. 4 (8), 19. jan. 1993, str. 4.
Slovensko je slobodné! In: Jednota (USA) The Union, roč. 102, 24. feb. 1993, č. 5384, str. 9.
Drevo s vdýchnutou dušou. In: Jednota (USA) The Union, roč. 106, 1997, č. 5510, str. 18.
Dôstojnosť človeka. In: Viera a život, roč. 12, 2002, č. 2, str. 106-117.
Hebrejská Pascha a ustanovenie Eucharistie. In: Viera a život, roč. 14, 2004, č. 3, str. 227-238. ISSN 13356771.
Hostina hostín. In: Viera a život, roč. 15, 2005, č. 4, str. 57-62. ISSN 13356771.
Cesta k odpusteniu. In: Posol, roč. 87, 2008, č. 2, str. 8-9. alt=A 2021 portrait of Stefan Patrik Kovac, ThL|náhľad|A 2021 portrait of Stefan Patrik Kovac, ThL Dva svety (Slovo muža k ženám), In: Miriam, č. 17, dec. 2008, str. 36-37.
Uganďania žijú v dotyku s prírodou. In: Katolícke noviny, roč. 131, 2016, č. 32, str. 32.
Uchrániť kultúrnu osobitosť národa. In: Literárny týždenník, č. 27-28, roč. 34, 2018, str. 9.
Chlapec v okne (poviedka). In: Pútnik svätovojtešský, roč. 150, 2022, str. 148-151.
Nástroj evanjelizácie (Slovanov). In: Kultúra (dvojtýždenník závislý od etiky), roč. 25, č. 10, 18. máj 2022, str. 12.
Slováci sú jadrom Slovanov. In: Kultúra (uverejnený úryvok z románu Zápisky nevojaka II, roč. 25, č. 15, 27. júl 2022, str. 6-8.
Chceli Rusi revolúciu (1917)? In: Kultúra, roč. 25, č. 16, 10. augusta 2022, str. 10-11.
Oslabia meno Ríma. In: Kultúra, roč. 25, č. 17, 24. augusta 2022, str. 10-11.
Bayas
Bayas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cystationín
Cystationín je aminokyselina, ktorá vzniká ako medziprodukt v syntéze cysteínu. Umožňuje prenos tiolovej skupiny z homocysteínu na cysteín alebo naopak.
Vznik
Cystationín vzniká v transsulfuračnej ceste, ktorá premieňa homocysteín na cystationín. V tejto dráhe dochádza k spojeniu homocysteínu a serínu pomocou cystationín-β-syntázy. Cystationín sa potom štiepi na α-ketobutyrát a cysteín pôsobením cystationín-γ-lyázy. Takto prebieha prenos tiolovej skupiny u ľudí a zvierat. Celý proces môže prebiehať i opačným smerom. Cystationín môže vznikať opačným procesom, a to spojením cysteínu s aktivovaným homoserínom. Túto reakciu katalyzuje cystationín-γ-syntáza. Cystationín sa potom rozkladá na homocysteín, pyruvát a amoniak pôsobením cystationín-β-lyázy. Týmto spôsobom prebieha transsulfurácia u rastlín a kvasiniek.
Metabolické premeny
Cystationín môže byť spracovávaný enzýmami cystationín-γ-lyázou, cysteíndioxygenázou a sulfinoalaníndekarboxylázou, čím z neho vzniká hypotaurín a taurín.
Cysteín, ktorý vzniká pôsobením cystationín-γ-lyázy na cystationín, potom môže byť využitý i enzýmom glutamát-cysteínligázou a glutatiónsyntetázou, čím z neho vzniká glutatión.
Patológia
Nadbytok cystationínu v moči sa nazýva cystationínúria. Cystationínúria vzniká nedostatočnou aktivitou cystationín-γ-lyázy, čím dochádza k hromadeniu cystationínu v plazme.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Perlovska reka
Perlovska reka je rieka v západnom Bulharsku v Oblasti Sofia.
Opis toku
Rieka vzniká v nadmorskej výške približne sútokom niekoľkých potokov, ktoré pramenia v úpätí pohoria Vitoša vo vilovej zóne sofijskej štvrte Dragalevci. Neskôr sa do nej vlievajú ďalšie dve vitošské riekyDrenovička a Vataška reka.
Následne Perlovska reka križuje kruhový obchvat Sofie a pokračuje smerom do centrálnej časti mesta najskôr paralelne s bulvárom Bălgarija, neskôr pretína park Južen park. V týchto častiach tečie rieka z veľkej časti pod zemou. Do rieky sa vlieva ďalší prítok, ktorým je Bojanska reka a následne tečie Perlovska reka v centrálnej časti mesta odkryto, pričom kopíruje bulvár Evlogi i Christo Georgievi. Potom čo pretečie centrálnou časťou mesta rieka priberie jej najväčší prítok, rieku Vladajska reka.
Charakteristika
Je ľavým prítokom rieky Iskăr. Rieka je dlhá 31 kilometrov. Povodie rieky sa rozprestiera na rozlohe 257 km² a predstavuje tak 3% povodia rieky Iskăr. Jej najväčším prítokom je Vladajska reka.
Na teritóriu mesta Sofia je koryto rieky po celej dĺžke toku umelo korigované, pričom sčasti vedie pod zemou.
V centrálnej časti mesta je na rieke niekoľko mostov, z ktorých najvýznamnejšie sú Orlov most a Samokovski most.
Československá námorná flotila
Lode česko-slovenskej / českej námornej flotily
náhľad|M/S Pionýr v rumunskom prístave [[Konstanca (1961)]]
Javorová (vrch v Oravskej Magure)
Javorová je vrch v Oravskej Magure. Leží nad obcou Babín, približne severovýchodne od mesta Dolný Kubín. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Svätopluk Fiol
náhľad|Detail strany z Časoslovca od Svätopluka FIola, folio 1, [[1491, Vedecká knižnica Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova, Moskva]] Svätopluk Fiol (iné mená pozri nižšie; *?, Lublin/Krakov † asi 1525/1526, Levoča /Krakov ) bol zlatník, grafik, banský vynálezca, obchodník, zakladateľ štvrtej kníhtlačiarskej dielni v Poľsku a prvý tlačiar kníh a textov v cyrilike. Fiol bol pravdepodobne nemeckého pôvodu. V roku 1491 vydal prvé náboženské knihy v cyrilike Osmoglasnik a Časoslovec, čo vyvolalo protikladné reakcie. Krakovský biskup ho obvinil zo šírenia herézy a zo spolčovania sa s husitmi a neskôr ho uväznil. V roku 1492 sa dostal Fiol z väzenia, ale Krakov neopustil približne do roku 1500. Neskôr odišiel spolu s rodinou do Sliezska. A v roku 1511 sa presťahoval do Levoče pravdepodobne s celou kníhtlačiarskou dielňou, kde údajne vydal nemecko-český nekatolícky kancionál Zlatá Studna. Postava Svätopluka Fiola je veľmi známa predovšetkým v poľskej, ukrajinskej a ruskej histografii, kde je chápaný ako tzv. Gutenberg východoslovanského kultúrneho prostredia.
Život
Presný dátum jeho narodenia nie je známy. Pravdepodobne sa narodil v Lubline alebo Krakove, ale pochádzal z nemeckej rodiny, ktorá sa v Poľsku usadila. Podľa niektorých historikov sa však narodil v Neustadte an der Aisch na severe Bavorska. Fiol bol veľmi podnikavý človek. Neskôr sa vyučil za zlatníka. Medzi rokmi 14791483 sa usadil v Krakove, kde pracoval ako zlatnícky vyšívač hodvábnych stúh (nem. perlenhaftir). Neskôr pracoval ako obchodník vo Svätej rímskej ríši. V roku 1489 ako krakovský mešťan získal privilégium od poľského kráľa Kazimíra III., zostrojiť stroj na odčerpávanie vody z banskej štôlne. O Fiolov vynález sa zaujímal uhorský obchodník, bankár a banský podnikateľ Ján III. Turzo, ktorý vlastnil niekoľko baní vrátane olovených baní v Olkuszi.
Javorová (vrch v Oravskej Magure)
Opis
Javorová je súčasťou horského hrebeňa, ktorý vedie od sedla Príslop severovýchodným smerom na mohutný Budín. Severozápadným smerom je sedlom oddelená Poľana, západne leží Príslop a Mokradská hoľa , južne Skalica , východne Poľany  a Bacharová  a severovýchodne Čistý grúň  a Prípor. Severné svahy odvodňuje Bučníkový potok do Hruštínky, západné Račová a juhovýchodné Skalický potok do Oravy. Vrcholom vedie značený chodník zo sedla Príslop.
Svätopluk Fiol
Život
Vďaka finančnej podpore Jána III. Turzu a krakovského patricija Jána Teshnera založil v roku 1489 v Krakove kníhtlačiarsku dielňu. V roku 1491 tu Fiol vydal prvé náboženské knihy v cyrilike Osmoglasnik (Oktoich) a Časoslovec, ktorých autorom olovených matríc bol Rudolf Borsdorf z Braunschweigu. Rudolf sa zaviazal, že nebude vyrábať tieto matrice pre nikoho iného (ani pre seba) a nebude ich učiť vyrábať. Fiolova tlač východoslovanských pravoslávnych kníh vyústila do konfliktu s krakovským biskupom, ktorý ho obvinil zo šírenia herézy. Fiol bol predvedený pred cirkevný súd, kde sa musel zaručiť dvoma mešťanmi pod hrozbou pokuty 1000 uhorských zlatých a podmienkou, že neopustí Krakov. Neskôr bol v roku 1491 zatknutý na základe vykonštruovaného obvinenia zo spolčovania s husitmi, nadržiavaniu a podpore pravoslávnej cirkvi na základe vydaných kníh. V roku 1492 Fiola prepustili na základe záruky 1000 uhorských zlatých a dvoch mešťanov. Následne bol znova zatknutý. Arcibiskup z Gniezna apeloval na Fiola, aby sa vzdal šírenia tlače v cyrilike. Fiol bol neskôr prepustený, ale musel podpísať vyhlásenie, že prestane vydávať knihy v cyrilike.vľavo|náhľad|Detail strany z Osmoglasnika od Svätopluka Fiola, folio 94, 1491, Ruská štátna knižnica, Moskva
Javorová (vrch v Oravskej Magure)
Výhľady
Vrchol Javorovej pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje súvislejší rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou a horských lúk na úbočí je vidieť okolité vrchy Oravskej Magury, no tiež Oravské a Sliezske Beskydy, časť Malej a Veľkej Fatry, Chočské a Skorušinské vrchy, Nízke a Západné Tatry.
Svätopluk Fiol
Život
Po roku 1500 sa Fiol spolu s rodinou odsťahoval do Reichensteinu (dnes Złoty Stok) v Sliezsku, kde sa zaoberal novými banskými technológiami. Okolo roku 1511 sa presťahoval do Levoče, kam presťahoval aj svoj kníhtlačiarsku dielňu. Fiolove pôsobenie v Levoči nie je príliš známe. Pravdepodobne sa venoval rozvoju banských technológií. Podľa spišského historika Jozefa Hradského a niekoľkých ďalších mal v Levoči vydať nemecko-český nekatolícky kancionál Zlatá Studna. Na sklonku života sa Fiol vrátil do Krakova, kde žil z finančného príspevku rodiny Turzovcov. Fiol zomrel medzi rokmi 15251526. Miesto úmrtia je dodnes sporné. Väčšina slovenských historikov uvádza ako miesto úmrtia Levoču, kým zahraniční historici uvádzajú Krakov. Fiol bol ženatý s istou Małgorzatou, najstaršou dcérou krakovského mäsiara Mikołaja Lubczycu, ktorá sa v jeho testamente z roku 1525/1526 nespomína. Pravdepodobne umrela skôr alebo bol ich manželský zväzok anulovaný.
Dielo
Za prvé známe Foliové práce sa na území Poľského kráľovstva sa považujú Osmoglasnik (Oktoich/Octoechos) a Časoslovec (Horologium) z roku 1491. Obe knihy obsahujú kolofóny, ktorých text je písaný bez medzier, čo sťažuje ich pochopenie a vytvára niekoľko zmätočných interpretácií. Podľa poľského literárneho kritika Karola Estreichera staršieho autorom kníh bol Slovan alebo Nemec či dokonca Francúz. V ukrajinskej histografii je Fiolovi prisudzovaný slovanský pôvod, čo potvrdzuje aj pomenovanie Sviatopolk Lemko, o ktorom však neexistujú žiadne písomné pramene. Text na stranách kníh je vyrobený technikou dvojfarebnej tlače (červená a čierna farba). Strany sú vyrobené vo formáte in folio (teda formát knihy s výškou chrbta od 35 do 45 cm). Niektoré strany sú zdobené zložitými pletencovými vzormi. Na začiatku každej kapitoly sú namaľované rumelkovým pigmentom veľké iniciály písmen a zdobené strohým pletencovým ornamentom. Na prednej strane Osmoglasnika sa nachádza vytlačená drevorezba Ukrižovania Krista. Pravdepodobne ide o najstaršiu figurálnu ilustráciu použitú v knihe na území Poľska. Na rozdiel od prác Fiolovho predchodcu Gašpara Straubeho je väčšina kníh zaopatrená Fiolovým menom a erbom Krakova na jeho signete.
Dnes existuje len 8 kópii Osmoglasnika z toho dve sú v Ruskej štátnej knižnici, dve v Štátnom historickom múzeu v Moskve a ďalšie dve v Ruskej národnej knižnici. Jedna kópia je v súkromnej zbierke A. J. Lobanova-Rostovského. Ďalší exemplár bol objavený ruskou historičkou A. S. Smirnovovou v roku 1995. Dnes uložený vo Vedeckej knižnici Petrohradskej štátnej univerzity. Stránka s kolofónom sa zachovala iba vo vroclavskej kópií, ktorá je dnes uložená v Ruskej štátnej knižnici.
Shaviv Strategy and Campaigns
Spoločnosť založil a vedie izraelský politológ Aron Shaviv, ktorý v rokoch 20052007 pôsobil ako politický poradca izraelskej pravicovej strany Jisra’el bejtenu a jej predsedu, ktorý sa po voľbách stal ministrom pre strategické veci Avigdora Liebermana.
Bayon-sur-Gironde
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dakota Johnsonová
Dakota Johnsonová (celým menom Dakota Mayi Johnson; * 4. október 1989, Austin, Texas, USA) je americká herečka a modelka.
Osobný život
Dakota Johnson je dcérou hereckého páru Melanie Griffithovej a Dona Johnsona. Z oboch rodín ich rodičov má šesť nevlastných súrodencov. Po absolvovaní vysokej školy sa vrhla na hereckú kariéru. Úspešne sa presadila aj v modelingu. Od roku 2008 predvádzala odevy a doplnky značiek Mango, Wish, Oliver Peoples alebo reťazca Uniqlo. Dodnes je vyhľadávanou modelkou.
Kariéra
Johnsonovej filmový debut Leto v Alabame (1999) bol prakticky rodinnou záležitosťou. Réžie sa ujal Antonio Banderas, filmovú sestru hrala Stella Banderasová a matku Melanie Griffithová. V oscarovom filme Sociálna sieť (2010) mala niekoľko scén s Justinom Timberlakom. Ďalšie drobné role stvárnila vo fantasy variácií na rozprávku Kráska a zviera (2011) a v teen komédii 21 Jump Street (2012). Objavila sa aj v komédií o problematike dospievania Date and Switch (2012), kde hrala jednu z hlavných ženských postáv.
V roku 2013 prijala ponuku si zahrať v erotickej romantickej filmovej dráme Päťdesiat odtieňov sivej, ktorá bola uvedená do kín vo februári 2015. Zahrala si aj v trileri Sparné leto po boku Tildy Swintonovej či Ralpha Fiennesa. V roku 2016 sa objavila vo filme Ako byť single po boku Alison Brieovej či Rebel Wilson.
Liao-ning kuang-po tien-š' tcha
Liao-ning kuang-po tien-š' tcha (, - doslova Liaoningská vysielacia a televízna veža, ) je televízna a vysielacia veža v čínskom meste Šen-jang v provincii Liao-ning, po ktorej je aj pomenovaná.
Je vysoká 305,5 m a bola dokončená v roku 1989. Stavby stála 50 miliónov dolárov, čo je asi 40 miliónov eur. Vo výške 190 metrov sa nachádza vyhliadka, otočná reštaurácia, malý bar, niekoľko arkádových hier, obrazy slávnych veží sveta a tanečný klub. Na vyhliadku ide výťah, ktorému trvá asi 30 sekúnd sa dostať do výšky 196 m. Nachádza sa tu aj vonkajšia vyhliadka, z ktorej sa dajú sledovať veľké vtáky. Veža je najnovším členom World Federation of Great Towers (bola pridaná v roku 2011). V stavbe je 1388 schodov. Veža má 216 okien. Pod vežou sa nachádza trávnatý porast s rozlohou 80 árov. Blízko veže sa nachádza park s riekou, ktorá sa v zime používa ako klzisko.
Anténa
Anténa je dlhá 100,5 metra. Nachádza sa tu 23 vysielacích zariadení. Odchýlka od pravého uhla je 50 centimetrov.
Ostrica
Ostrica je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severne od Tisovca.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Revúca a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Muráň a mesta Tisovec. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka a južne ležiaci Tisovec, západne sa nachádza Pohronská Polhora. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis
Ostrica leží v strednej časti Muránskej planiny, v nevýraznom hrebeni vedúcom od Kľaku južným smerom na Šarkanicu. Západne sa nachádza Kučalach, Vysoký vrch a Fabova hoľa , severne Malá Stožka , Veľká Stožka , Kľak a Veľký Cigán , východne Pavelková , Cigánka , Vrbiarka , Radzim  a Kohút  a južne Krížna poľana , Tŕstie , Macov vrch , Šarkanica  a Hajnáš. Západne sa zvažujúce svahy odvodňujú prítoky Rimavy, voda zo severných a východných častí odteká prítokmi riečky Muráň do Slanej. Vrcholovou časťou vedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a menších horských lúk je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Nízke Tatry, Veporské a Stolické vrchy.