cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enantiomér
náhľad|Enantioméry [[Laktát|laktátu sú zrkadlové obrazy, ktoré nie je možné zjednotiť (otočiť v priestore tak, aby mali identické usporiadanie).]] Enantiomér je v chémii označenie jedného z dvojice stereoizomérov opticky aktívnej látky. Enantioméry (dva stereoizoméry tej istej látky) sú si navzájom zrkadlovými obrazmi, ktoré nie je možné zjednotiť (otočiť v priestore tak, aby mali identické usporiadanie). Enantioméry majú rovnaké chemické vlastnosti, okrem reaktivity s inými chirálnymi zlúčeninami, a rovnaké fyzikálne vlastnosti, s výnimkou otáčania roviny polarizovaného svetla (optickej aktivity). Vyššie uvedené názvy obsahujúce výraz „enantiomorf...“ sa používajú aj v iných kontextoch.
Synagóga v Banskej Štiavnici
thumb|Pohľad na synagógu
Enantiomér
Zlúčenina alebo zmes, v ktorej je rovnaký pomer enantiomérov (50 %50 %), sa javí ako opticky neaktívna a nazýva sa racemát.
Synagóga v Banskej Štiavnici
Synagóga v Banskej Štiavnici bola postavená v roku 1893. Nachádza sa na Novozámockej 5 v Banskej Štiavnici. Samotnú synagógu tvorí predsieň a hlavná sieň. Budova bola pravdepodobne vytvorená už v období gotiky a neskôr bola prestavaná na renesančný štýl a až v 19. storočí sa začala po úprave využívať na sakrálne účely. Samotnú prestavbu financovala tamojšia židovská obec. V roku 1941 bola sakrálna činnosť v tejto stavbe pozastavená a od 50. rokov 20. storočia tam pôsobila klampiarska dielňa a neskôr aj autoškola. V súčasnosti patrí do mestskej rezervácie Banskej Štiavnice a je zapísaná aj do zoznamu UNESCO ako aj do Zoznamu národných kultúrnych pamiatok.
Enantiomér
Pri príprave len jedného z dvojice sa využíva asymetrická syntéza, pri ktorej je získaný výsledný produkt s požadovanou optickou izomériou. Takáto syntéza je však spravidla ekonomicky nevýhodná, preto sa prípravky (napríklad liečivá) predávajú ako racemáty, pričom množstvo racemátu sa zdvojnásobuje oproti množstvu účinnej látky (jedného z enantiomérov). Existujú však i výnimky, kedy to nie je možné, pretože jedna z látok má negatívne účinky – medzi takéto látky patrí napríklad talidomid.
Iné názvy
Enantiomér sa takisto označuje ako optický izomér. Zriedkavo sa označuje ako enantiomer, enanciomér , enantiomorf , enantiomorfná forma , enantiomorfný tvar. Okrem toho sa niekedy používajú termíny optický antipód alebo len antipód,  použitie týchto termínov sa už však neodporúča.
NGC 4799
NGC 4799 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. apríla 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
42nd Street
thumb|Osvetlená 42. ulica (42nd Street) thumb|42. ulica z rieky [[Hudson River]]
42nd Street) je jedna z najdôležitejších dopravných tepien na Manhattane. Nachádza sa na nej Chrysler Building, Grand Central Terminal, Times Square či New York Public Library. Tiahne sa od budovy Spojených národov na Prvej avenue – až k Port Authority Bus Terminal. Na rohu 42. a Broadway, na juhovýchodnom konci Times Square, sa nachádza začiatok historickej Lincoln Highway, prvej diaľnice, ktorá preťala USA v roku 1913.
2853 Harvill
2853 Harvill je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil Indiana University 14. septembra 1963.
Klínový vrch
Klínový vrch je vrch v Libereckom kraji, v centrálnom hrebeni Jizerských hôr, zhruba 4 km severne od horskej chaty Smědava, 3 km východne od obce Bílý Potok a 2 km južne od Smrku, najvyššieho vrchu pohoria.
Na vrchole sa nachádza skalisko Pytlácká skála, na západnom úbočí sa týči skalná vyhliadka Paličník a na východnom úbočí, necelých 1,5 km od vrcholu, začína národná prírodná rezervácia Rašeliniště Jizery.
Prístup
Na samotný vrchol nevedie žiadna turisticky značená cesta, ale obchádza ho modro značkovaný chodník vedúci od rázcestia značených ciest Předěl, okolo Paličníka a ďalej na rázcestie Na Písčinách, odkiaľ modrá značka pokračuje až na Smrk. Pri Paličníku odbočuje na vrchol asi pol kilometrový neznačkovaný chodník.
Justin Trudeau
Justin Pierre James Trudeau (* 25. december 1971, Ottawa, Kanada) je kanadský politik, líder Liberálnej strany a predseda vlády Kanady.
Životopis
Je najstarším synom 15. predsedu vlády Pierra Trudeau a Margaret Trudeau. Za poslanca parlamentu za okrsok Papineau bol zvolený v roku 2008 a znovuzvolený v rokoch 2011 a 2015. Počas svojej politickej kariéry slúžil ako opozičný kritik Liberálnej strany pre mládež a multikulturalizmus, občianstvo a imigráciu, vysoké školstvo a mládež a amatérsky šport. 14. apríla 2013 bol zvolený za lídra kanadskej Liberálnej strany. Po väčšinovej výhre strany vo federálnych voľbách konaných 19. októbra 2015 sa stal predpokladaným predsedom vlády.
Pri prevzatí funkcie 4. novembra 2015 sa stal druhou najmladšou osobou (najmladšou bol Joe Clark) a zároveň prvým potomkom predošlého predsedu vlády v tejto funkcii.
Augustín Kubíni
Augustín Kubíni (Kubinyi de Felsőkubin, ; * 30. máj 1799, Lučenec-Vidiná † 19. september 1873, Budapešť) bol prírodovedec a múzejník zemianskeho pôvodu.
Jeho otec Ondrej Kubíni (Kubinyi de Felsőkubin), matka Eva rod. Prónaiová (Prónay de Tótpróna et Blatnicza) a brat František Kubíni.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na kolégiu v Debrecíne, právo na univerzite v Budapešti. Od roku 1821 pôsobil v správe Novohradskej stolice, riaditeľ Maďarského národného múzea v Budapešti, riadiaci člen UAV. Záujem o prírodné vedy v ňom vzbudil na banskobystrickom gymnáziu prof. Andrej Zipser. Spoluzakladateľ a začas predseda Uhorskej geologickej spoločnosti. Skúmal archeologické lokality v Rimavskej Sobote, Cinobani, Pohorelej, florizoval v Liptove a na Kráľovej Holi. Autor knižných prác, botanických, prírodovedeckých, archeologických, numizmatických, cirkevnopolitických štúdií. Člen vedeckých spoločností. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Prílivová elektráreň
thumb|Prílivová elektráreň Annapolis Royal v Novom Škótsku (Kanada)
Prílivová elektráreň je vodná elektráreň, ktorá pre roztočenie turbín využíva periodické opakovanie prílivu a odlivu mora a tým kinetickú energiu rotácie Zeme; de facto nepatrne spomaľuje otáčanie Zeme. Prílivové elektrárne zároveň môžu fungovať aj ako prečerpávacie elektrárne.
V súčasnej dobe nie sú prílivové elektrárne masovo využívané. Vďaka súčasnému (2012) rozmachu obnoviteľných zdrojov energie sa dá očakávať ich rozvoj, ich celkový prínos však zostane veľmi malý, pretože existuje len obmedzený počet miest, kde ich je možné stavať. Ich výhodou je, že príliv a odliv sú lepšie predpovedateľné ako napr. správanie vetra alebo svit slnka; na druhej strane sa produkcia ich energie nedá regulovať.
Fungujúce elektrárne
Prvá prílivová elektráreň bola postavená v roku 1913 v Anglicku v grófstve Cheshire, ktorá niesla meno Dee Hydro Station. Prvá významná prílivová elektráreň bola spustená v roku 1966 vo Francúzsku na rieke Rance v oblasti Bretónska. V súčasnej dobe ju prevádzkuje Électricité de France, má špičkový výkon 240 MW a skladá sa z 24 turbín.
Stavba prílivových elektrární je možná len v niektorých vhodných oblastiach, kde je vysoký rozdiel medzi prílivom a odlivom. Príkladom je funkčná priehrada pri ústí rieky Rance vo Francúzsku. V súčasnosti sa u ich stavby poukazuje aj na značné ekologické dopady na okolie, pretože zabraňujú prirodzenému vodnému prúdeniu a transportu horninových častí, ďalej znemožňujú migráciu biosféry a vytýkajú sa im aj negatívne estetické dopady na krajinu.
Projekty
V minulosti existoval ambiciózny projekt v Sovietskom zväze na prehradenie úžiny medzi polostrovom Kola a kontinentálnou Áziou, kde mali byť postavené dve prílivové elektrárne. Tento projekt nebol realizovaný.
V súčasnej dobe existuje niekoľko rozpracovaných projektov na stavbu rozsiahlych prílivových elektrární, predovšetkým v Južnej Kórei a ďalej napríklad v indickom štáte Gudžarát a na ďalších miestach. Jedným z oblastí, ktoré sa o energiu prílivu zaujímajú, je aj Škótsko. Podľa rozhodnutia škótskej vlády z marca 2011 má byť prvá elektráreň s výkonom 10 MW dodávanom 10 turbínami postavených na morskom dne vzniknúť v susedstve ostrova Islay. O stavbe obrovskej vodnej elektrárne pri ústí rieky Severn sa diskutuje aj v Británii (Severn Barrage). Podobnými projektami sa intenzívne zaoberajú aj v Kanade a USA.
Unchair
Unchair je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Habrovany (okres Ústí nad Labem)
Habrovany sú obec v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 198 obyvateľov, z toho 102 mužov a 96 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 35,8 roka, ženy 39,2 roka).
NGC 4800
NGC 4800 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. apríla 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Košťany
Košťany môžu byť:
Gueytes-et-Labastide
Gueytes-et-Labastide je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 42 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Kubíni
František Kubíni (maď. Kubinyi Ferenc, Kubinyi de Felsőkubin) (* 21. marec 1796, Vidiná – † 28. marec 1874, Vidiná) bol slovenský verejný činiteľ, prírodovedec a statkár zemianskeho pôvodu.
Jeho otec Ondrej Kubíni (Kubinyi de Felsőkubin), matka Eva rod. Prónaiová (Prónay de Tótpróna et Blatnicza) a brat Augustín Kubíni
Životopis
Študoval súkromne, 18081811 na gymnáziu v Banskej Bystrici. Profesori Andrej Zipser a Šalamun Peténi v ňom vzbudili záujem o geológiu a paleontológiu. V štúdiách pokračoval v 18121814 na kolégiu v Debrecíne, od 1815 právo na univerzite v Budapešti. Právny praktikant v Budapešti, od roku 1821 podnotár, notár a slúžny Novohradskej stolice, od roku 1843 statkár na svojom majetku.
Účastník revolúcie 18481849, poslanec uhorského snemu za Lučenec za Rezolučnú stranu. Zakladajúci člen a začas predseda Uhorskej geologickej a Uhorskej archeologickej spoločnosti. Autor prírodovedeckých štúdií v časopisoch, ktoré sú spojené s územím Novohradskej stolice. Čestný člen UAV (od 1858).
2854 Rawson
2854 Rawson je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil D. McLeish 6. mája 1964.
Bílina (okres Teplice)
Bílina je mesto v Česku v okrese Teplice v Ústeckom kraji, na rovnomennej rieke Bíline. Má rozlohu 32,41 km² a žije tu takmer 17 tisíc obyvateľov. Historické jadro mesta je od roku 1992 mestskou pamiatkovou zónou.
Kavkazskije Mineraľnyje Vody
right|150px|thumb|Erb regiónu. Kavkazskije Mineraľnyje Vody (doslova "Kaukazské minerálne vody"; skrátene KMV - rus. KMB, KavMinVody/Kavminvody, Kavmingruppa - Кавминводы, Кавмингруппа) je skupina kúpeľných stredísk v Stavropoľskom kraji. Zahŕňa mestá Jessentuki, Železnovodsk, Kislovodsk, Piatigorsk a Mineraľnyje Vody. Nachádza sa na Stavropoľskej vysočine a severných svahoch Veľkého Kaukazu.
Bílina (okres Teplice)
Poloha
thumb|left|Vrch Bořeň má pri pohľade od severozápadu charakteristickú siluetu ležiaceho leva Mesto sa rozkladá v údolí rieky Bíliny, v polovici cesty medzi Mostom a Teplicami. Obklopuje vrch Chlum, na západe sa tiahnu svahy vrchu Kanková a na juhu sa vypína vrch Bořeň, ktorá svojím vzhľadom pripomína ležiaceho leva.
Kavkazskije Mineraľnyje Vody
Nachádza sa tu spolu viac ako 130 minerálnych prameňov a veľké zásoby liečivého ílovitého bahna (Tambukanské jazero). Celá oblasť je známa už od roku 1803 a patrí k najstarším kúpeľným miestam v Rusku.
Oficiálne dejiny KavMinVody sa začala 24. apríla 1803, kedy bolo podpísané vyhlásenie Alexandra Prvého "O priznaní štátneho významu Kaukazských minerálnych vôd a potrebe ich využívania". Regionálnym centrom KMV je mesto Jessentuki. V minulosti malo toto postavenie mesto Piatigorsk. Významné medzinárodné letisko sa nachádza v meste Mineraľnyje Vody.
Bílina (okres Teplice)
Poloha
Mestom prechádza železničná trať Ústí nad Labem - Teplice - Chomutov, trať Ústí nad Labem - Úpořiny - Bílina a cesta I/13.
Dejiny
Názov mesta vznikol z prídavného mena bílý (Biel) a termín Bielina mal pôvodne označovať biele, teda bezlesé miesto, alebo pretekajúcu bielu rieku.
Bílina leží v kraji, kde sídlil slovanský kmeň Lemuzov, ktorí bojovali ako spojenci Čechov proti Lučanom v legendárnej Luckej vojne. Niekedy na konci 10. storočia tu bol vybudovaný přemyslovský hrad, ktorý sa v podobe terénnych reliktov dochoval v zámockej záhrade nad mestom.
Pred polovicou 13. storočia vybudoval Ojíř z Fridberka nový hrad, v ktorého podhradí bolo tiež založené mesto s hradbami a tromi bránami. Okolo roku 1420 držal Bílinu Albrecht z Koldic, známy svojím protihusitským postojom. Preto bola Bílina obliehaná a dobytá husitmi pod vedením Jakoubka z Vřesovic. Roku 1436 odovzdal mesto späť Koldicovcom. Na svahoch dnešného Žižkovho údolia (vtedy pod menom Čistecké údolí) v priestore nad dnešnou športovou a plaveckou halou sa dlhú dobu pestovala vínna réva. Dobrý prístup do Čisteckého údolia zabezpečoval priechod, prerazený v mestskom opevnení na ceste, ktorá kedysi krížila Dlhú ulicu (dnes Seifertova) a ústila v dnešnej Komenského ulici v mestskom jadre.
Od roku 1502 vlastnili Bílinu Lobkovicovci, ktorým bol zámok opäť vrátený po roku 1989 v reštitúcii.
Rozvoj priemyslu
Už v roku 1873 spojila mesto jednokoľajová železničná trať spoločnosti P.D.E. (Prag-Duxer Eisenbahn), ktorá tu mala vybudovanú železničnú stanicu. Tým mesto získalo spojenie s Prahou a Duchcovom, no už o rok neskôr bola dokončená aj trať Plzeň - Chomutov - Most - Duchcov, ktorej koľaj viedla súbežne s koľajou spoločnosti P.D.E. V tom istom roku bola dokončená aj Ústecko-teplická trať spoločnosti A.T.E (Ausigg-Teplizer Eisenbahn), ktorá spojila mesto údolím rieky Bíliny s Ústím nad Labem. Zavedenie železnice malo veľký význam pre rozvoj priemyslu a hoci bolo mesto vždy skôr centrom poľnohospodárskym a potravinárskym, rozvoj okolitých baní postupne zmenil tvár mesta. V okolí Bíliny vznikol rad významných podnikov: v Chudeřiciach to boli sklárne, pri železničnej stanici parný mlyn, niekoľko baní, cukrovar, porcelánka aj bitúnok.
Netrvalo dlho a Bílina mala ďalšiu železničnú zastávku, ktorá vznikla na trati P.D.E., na križovatke dnešnej Lidickej ulice. Práve táto stanica sa stala, spoločne s kúpeľmi Bílinská kyselka (vtedy častejšie BILINER SAUERBRUNN), veľmi obľúbeným námetom pohľadníc. V tejto dobe ešte stála pri dnešnej radnici Mostecká veža, pozostatok mestského opevnenia, ktorá bola zbúraná, rovnako ako ďalšie zvyšky opevnenia, Kostol sv. Anny v Chudeřiciach, či barokový špitál s kostolom na dnešnom Pivovarskom námestí. Na námestí bola postavená v roku 1869 škola, v roku 1911 bola dokončená budova "novej radnice" s vysokou vežou. Tá, postavená v secesnom štýle, dnes tvorí jeden z charakteristických symbolov Bíliny. Česká škola bola postavená v Lidickej ulici v roku 1923.
Mesto sa pokojne rozvíjalo až do polovice šesťdesiatych rokov minulého storočia. Obdobie socializmu znamenalo pre tvár mesta jazvu obrovských rozmerov. Najväčšie zmeny sa dočkala predovšetkým doprava, ktorá je na území vzhľadom k hlbokému údoliu veľký problém. Túto úpravu si vyžiadalo predovšetkým rozšírenie zoštátnených baní, ktoré sa rozšírili na územie bývalej trate z Bíliny do Duchcova, ktorá bola preložená a spôsobila aj presun nádražia v Duchcove takmer dva kilometre od mesta. Priamo v Bíline bola postavená v roku 1968 nová stanica a pristavená jedna koľaj smerom do Mostu, staršie stanice v Duchcove a v Bíline zostali vďaka rozsiahlej sieti vlečiek zachované. Preložená bola aj cesta I/13, ktorú nahradila nová štvorprúdová komunikácia. Tá si vyžiadala výrazne zásahy v centre mesta, kde bolo nutné zbúrať pruh medzi radnicou a nábrežím Běly s viacerými výstavnými domami starého mesta. Rovnako bolo upravené koryto rieky, ktorej pôvodne hrozilo úplné prekrytie v betónovom koryte. Na mieste bývalej zámockej záhradky bolo vystavané nové autobusové nástupište.
Medzi ďalšie akcie, vykonávané v týchto rokoch, bola hlavne výstavba sídlisk na Teplickom a Pražskom predmestí, zrušenie Pivovarského rybníka a na jeho mieste výstavba pôvodne nekrytého zimného štadióna. Na predmestí Újezd došlo k rozsiahlej prestavbe bývalých usadlostí na murované bytové domy, výstavbe nového riaditeľstva Severočeských baní, miestnymi prezývaný ako "Pentagon", baníckej ubytovne a plaveckej haly s vonkajšími bazénmi. Na "ranu z milosti" čakal v tú dobu už schátraný kostol sv. Štefana s cintorínom na mosteckom predmestí naproti ZŠ Lidická. Namiesto neho bol zriadený park, kde zostali torzá barokových sôch.
Okolo roku 1970 ukončil výrobu Bílinský pivovar, ktorý dnes chátra, rovnako ako bývalý Tučkův parný mlyn pri bývalej stanici. Radnica sa usiluje o vybudovanie obchvatu mesta, ktorý by previedol dopravu z centra, rovnako chúlostivou témou mesta je okolie starej stanice, kde bolo vybudované geto miestnych Rómov. Svojmu účelu už prestala slúžiť aj autobusová stanica z roku 1968, na mieste ktorej vznikol nový hypermarket s nadväzujúcou obchodnou pasážou. Zlepšiť život v meste by malo aj dokončenie rekultivácie Radovesickej výsypky, ktorá by po otvorení mala slúžiť ako rekreačná a oddychová zóna.
Kúpele Bílinská Kyselka
thumb|left|Bílinská Kyselka, obraz Aloisa Kirniga z roku [[1898]] O minerálnych vodách v okolí Bíliny sa zmieňuje už kronikár Václav Hájek z Libočan, popisujúci spory o Kaňkovské pramene vhodné na získavanie soli odparovaním. Až v roku 1712 dala kňažná Leonora z Lobkovic vyčistiť povrchové pramene Bílinskej kyselky a vznikli prvé malé kúpele. Nájomcom bílinských prameňov sa stal Jiří Šváb (Georg Schwab), ktorý v roku 1761 upravil tri hlavné pramene a čoskoro na to sa začala voda rozosielať vo voskom zalievaných džbánikoch a neskôr vo fľašiach. Počiatočná ročná produkcia bola 2689 krčahov, v roku 1781 stúpla na 9000 krčahov a v roku 1786 už na 40 000. Jiří Šváb nechal tiež postaviť prvý veľký kúpeľný dom.
NBC Tower
thumb|NBC Tower NBC Tower je mrakodrap v Chicagu. Výstavba prebiehala v rokoch 1985 – 1989 podľa projektu firmy Skidmore, Owings and Merrill. Má 37 poschodí a meria. V budove sa nachádzajú prevažne kancelárske priestory. Tento postmoderný mrakodrap s prvkami art deco pôsobí, ako by bol postavený v 30. rokoch minulého storočia. Je tu určitá podoba napríklad s budovou GE Building v New Yorku, ktorá bola postavená práve v 30. rokoch.
Bílina (okres Teplice)
Kúpele Bílinská Kyselka
thumb|Biliner Sauerbrunn, obraz Franza Skopalíka z roku [[1911]] Na konci 19. storočia boli kúpele pýchou mesta; v okolí sa rozkladal krásny park a v roku 1878 bol architektom Franzom Sablickom postavený veľký kúpeľný dom v pseudorenesančnom slohu. Bol vybavený izbami pre kúpeľných hostí, salónom, čitárňou, kúpeľnými kabínami, inhalátorom a tiež empírovou kolonádou. Ďalším obľúbeným miestom sa stala Lesná kaviareň, vybudovaná z dreveného pavilónku vo švajčiarskom štýle. V roku 1889 už bolo vyvezených 2 225 000 fliaš minerálky, ktorých najväčším odberateľom bolo Nemecko.
V novodobej histórii sa ani kúpeľom nevyhlo znárodnenie. Kúpele boli pomenované podľa Julia Fučíka a z baliarne minerálky bol vytvorený národný podnik s pobočkou v Zaječiciach. Bývalá továrenská budova na umývanie vratných fliaš a výrobu Bílinských zažívacích tabletiek sa stala riaditeľstvom česko-slovenských liečivých žriediel. Pôvodná liečba horných dýchacích ciest musela byť ukončená pre stále sa zhoršujúce ovzdušie priemyselnej oblasti a liečba bola zameraná na stavy po operáciách žalúdka a tenkého čreva. Výstavný kúpeľný park a okolie úplne spustlo.
K zlepšeniu situácie došlo v 70. rokoch, kedy bol Bíline udelený štatút kúpeľného mesta. Došlo k obnove parku, vybudovaniu minigolfu, obnovená bola aj Lesná kaviareň. V kúpeľoch sa ročne liečilo 2500 až 3000 pacientov. Na druhej strane bolo mesto zahltené exhalátmi blízkej elektrárne Ledvice a sklární, ako aj zo vzdialenejších zdrojov mosteckej panvy.
Ďalším medzníkom v histórii kúpeľov a mesta bol prevrat v roku 1989. Rodina Lobkovických dostala späť časť pôvodného majetku vrátane kúpeľov Kyselka. Areál bol rozdelený na firmu pokračujúcu v plnení minerálnej vody a na časť kúpeľnú. Kúpele boli predané súkromnej firme a v súčasnej dobe je v prevádzke plnička minerálnych vôd Bílinská kyselka a Zaječická horká voda. Kúpele sú uzavreté pre ekonomickú nevýhodnosť ich prevádzky, lesopark vrátane kaviarne je prístupný verejnosti.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania v roku 1921 tu žilo v 939 domoch 9 669 obyvateľov, z ktorých bolo 4 855 žien. 3 347 obyvateľov sa hlásilo k československej národnosti, 6 003 k nemeckej a 27 k židovskej. Žilo tu 7 633 rímskych katolíkov, 129 evanjelikov, 60 príslušníkov Cirkvi československej husitskej a 78 Židov. Podľa sčítania v roku 1930 tu žilo v 1 273 domoch 10 688 obyvateľov, z toho sa 4 168 obyvateľov hlásilo k československej národnosti a 6 115 k nemeckej. Žilo tu 8 256 rímskych katolíkov, 294 evanjelikov, 125 príslušníkov Cirkvi československej husitskej a 74 Židov.
Židovská komunita
thumb|Bývalá synagóga v Teplickej ulici Najstaršie židovské osídlenie Bíliny sa datuje pred rokom 1417, ďalšie záznamy existujú zo 16. storočia, no neskôr boli židia z mesta vypovedaní. Novodobá židovská komunita v meste existovala od druhej polovice 19. storočia do roku 1938 a v dobách svojho najväčšieho rozmachu ju tvorilo okolo 100 osôb. V Bíline existuje synagóga v Teplickej ulici, ktorá vznikla v roku 1895 prestavbou obytného domu. Činná bola až do druhej svetovej vojny, po ktorej je až do dnes opäť využívaná ako obydlie. V susedstve mestského cintorína sa nachádza židovský cintorín so zhruba štyrmi desiatkami náhrobkov a ruinou márnice.
Atlantis
Atlantis môže byť:
Negácia
Negácia môže byť:
Eugene Burton Ely
Eugene Burton Ely (* 21. október 1886, Davenport, Iowa, USA – † 19. október 1911, Macon, Georgia) bol americký priekopník letectva. Ako prvý uskutočnil štart a pristatie z paluby lode. thumb|Štart z lode USS Birmingham
Životopis
Narodil sa vo Williamsburgu v Iowe a vyrastal v Davenporte. Navštevoval Iowa State University, štúdium ukončil v roku 1904. Potom sa presťahoval do San Francisca v Kalifornii, kde začal pracovať najprv v oblasti predaja automobilov.
V roku 1910 odišiel do Portlandu v Ohiu, kde pracoval ako obchodný zástupca firmy, ktorú založil E. Henry Wemme. V tom čase Henry Wemme zakúpil jeden z prvých štvorvalcových dvojplošníkov Curtiss D od Glenna Curtissa a získal výhradné právo na predaj týchto strojov pre oblasť severozápadného pacifického pobrežia.
Wemme však nemal s lietadlami žiadne skúsenosti, nikdy neletel a ani nevedel lietať a tak ponúkol lietanie s Curtissom Elymu, ktorý si myslel, že lietanie je rovnako jednoduché ako riadenie automobilu. Ely však onedlho s lietadlom havaroval, ale pretože za túto udalosť niesol zodpovednosť, vrak od Wemmeho odkúpil.
Počas niekoľkých mesiacov stroj opravil a učil sa lietať. Zo začiatku lietal blízko Portlandu, neskôr stále ďalej. V júni 1910 cestou na výstavu do kanadského Winnipegu sa v Minneapolise v Minnesote stretol s Curtissom a odvtedy pre neho pracoval. V októbri sa Ely a Curtiss stretli s kapitánom US Navy Washingtonom Chambersom, ktorý dostal za úlohu zistiť možnosti využitia lietadiel v americkom námorníctve. Toto stretnutie a snaha preveriť možnosti viedli k dvom Elyho experimentom. Ely uskutočnil 4. novembra 1910 s lietadlom Hudson Flyer prvý úspešný vzlet z provizórnej drevenej nástavby na palube krížnika USS Birmingham v zátoke Hampton Roads vo Virgínii. Nástavba bola dlhá 25 m a široká 7 m.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1991
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1991 boli v poradí 9. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Káhire, v Egypte od 1.15. septembra 1991, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Egypt bol organizátorom afrického šampionátu druhýkrát, keď predtým organizoval turnaj v roku 1983, rovnako v Káhire. Na turnaji sa mali pôvodne predstaviť aj mužské družstvo Namíbie a ženské družstvo Tuniska. Svoju prvú zlatú medailu si vybojovali domáci hádzanári Egypta a rovnako prvé zlato aj hádzanárky Nigérie.
Pigs on the Wing
Kompozícia
Skladba je rozdelená do dvoch častí, prvá časť otvára album a druhá časť uzatvára. Obe sú v kontraste so zvyškom albumu, pretože sú to ľúbostné piesne. Venované sú jeho terajšej manželke Carolyne. Carolyne bola totiž jedna jediná osoba, ktorá si stála za svojím pri hádke s Watersom.
Skladba má jednoduchú stavbu, obsahuje iba akustickú gitaru a spev.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1991
Tento šampionát tiež slúžil ako kvalifikácia na hádzanársky turnaj na LOH 1992 a tiež účasť na MS B kategórie 1992 mužov. Kvalifikovali sa na ne iba víťazné družstvá.
Eugene Burton Ely
Životopis
náhľad|Prvé pristatie na USS Pennsylvania O dva mesiace neskôr 18. januára 1911 pristal Ely na palube krížníka USS Pennsylvania, ktorý kotvil v San Franciscu. Pri pristávaní sa po prvý raz použil „záchytný systém“, ktorý vynašiel Hugh Robinson. Pristávacia „dráha“ bola dlhá 40 metrov a široká 10 metrov. Ely sa potom ďalej venoval lietaniu. 19. októbra 1911 na prehliadke v Macone v Georgii so svojim lietadlom havaroval a zahynul.
V roku 1933 obdržal Eugene Burton Ely Distinguished Flying Cross.
Andrew Stockdale
Andrew Stockdale, narodený ako Andrew James Stockdale (* 20. júl 1976, Brisbane, Queensland, Austrália) je austrálsky hardrockový spevák, gitarista, zakladajúci člen skupiny Wolfmother.
V roku 2007 mu združenie APRA udelilo titul Songwriters of the Year (so spoluhráčmi zo skupiny Mylesom Heskettom a Chrisom Rossom).
V roku 2010 spolupracoval s americkým gitaristom Slashom na jeho debutovom albume Slash, na ktorý naspieval pieseň „By the Sword“.
Bochum
Bochum je nemecké veľkomesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko vo vládnom obvode Arnsberg. Leží v centre Porúria medzi mestami Essen a Dortmund. Je šieste najväčšie mesto spolkovej krajiny Severné Porýnie-Vestfálsko, druhé najväčšie mesto Vestfálska a patrí medzi dvadsať najväčších miest Nemecka.
Cholet-2
Cholet-2 je francúzsky kantón v obvode Cholet v departemente Maine-et-Loire v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 10 obcí.
Troubat
Troubat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Klára Kubičková
Klára Kubičková (rod. Kucserová; * 15. august 1936, Levice – † 25. november 2022) bola slovenská historička architektúry. Pseudonym: KKK, kkk.
Životopis
V roku 19531959 absolvovala štúdium dejín umenia a estetiky na Filozofickej fakulte UK v Bratislave a na Filozofickej fakulte UK v Prahe. Doktorantské štúdium: externe na Oddelení životného prostredia Ústavu dejín umenia ČSAV v Prahe  v rokoch 19681973, školiteľ  Ing. arch. Otakar Nový.
Pôsobila v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti v Banskej Bystrici (19601965, 19741977) ako odborná pracovníčka na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici a ako odborná asistentka (19651971), Ďalej pôsobila v Oblastnej galérii v Banskej Bystrici ako vedúca odborného oddelenia (19711974) a v SPTÚ v Bratislave ako samostatná vedecká pracovníčka (19831987). V rokoch 19871992 pôsobila v SNG v Bratislave najskôr ako zakladateľka a kurátorka architektonickej zbierky, od roku 1990 ako riaditeľka Galérie architektúry, úžitkového umenia a dizajnu Slovenskej národnej galérie. Od roku 1990 bola predsedkyňou Rady galérií Slovenska. V roku 1991 bola spolu s Ing.arch Radomírou Sedlákovou kurátorkou československej výstavy na 5. bienále architektúry v Benátkach. Od decembra 1989 bola členkou medzinárodnej organizácie DOCOMOMO (Dokumentácia a ochrana modernej architektúry), v rokoch 19921998 pôsobila v tejto organizácii ako predsedkyňa Slovak Working Party DOCOMOMO, v rámci ktorej okrem prezentovania slovenskej architektúry vo svete koordinovala a spoluorganizovala 4. medzinárodnú konferenciu o architektúre na Slovensku (1996). Od roku 1997 žila v Banskej Bystrici a spracovávala dejiny architektúry mesta Banská Bystrica v 20. storočí pre knižné vydanie.
Vo vedeckovýskumnej činnosti sa zameriavala na teórie hodnôt, metódy hodnotenia a kritiky architektúry. Bola autorkou mnohých umeleckohistorických výskumov historickej architektúry. Spracovala koncepcie a bola kurátorkou vyše 70-tich výstav na Slovensku a v zahraničí. Od roku 1992 bola členkou redakčnej rady časopisu Projekt-revue slovenskej architektúry. Autorka odborných monografií, odborných štúdií a článku predovšetkým v odborných časopisoch. Pripravila mnohé rozhlasové a televízne relácie. Je členkou Spolku architektov Slovenska, Slovenskej výtvarnej únie, Združenie historikov moderného umenia a i.
V roku 2012 spoločne s architektom Igorom Teplanom založila Centrum architekta Ladislava Eduarda Hudeca (C.A.L.E.H. n. o.) a venovala sa aj prezentácii kultúrneho odkazu Hudecovho diela.
Ocenenia
Klára Kubičková získala viacero ocenení:
2855 Bastian
2855 Bastian je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil K. Reinmuth 10. októbra 1931.
Homole u Panny
Homole u Panny je obec v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 377 obyvateľov, z toho 188 mužov a 189 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 42,7 roka, ženy 40,5 roka).
Z Homole pochádzal geológ a vysokoškólsky pedagóg Josef Emanuel Hibsch (1852 - 1940). V roku 2002 bolo v obci zriadené Mineralogické múzeum Josefa Emanuela Hibscha.
Vadenay
Vadenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ladislav Longauer
Ladislav Longauer (* 30. marec 1919, Banská Štiavnica – † 8. júl 2004, Banská Bystrica) bol slovenský operný spevák (barytón) a pedagóg.
Životopis
Spev študoval súkromne u A. Flögla a D. Žuravlevovej, 1959 absolvoval štúdium na VŠMU v Bratislave (I. Godin). Roku 19391949 učiteľ v Bratislave, 19491959 sólista a hlasový pedagóg SĽUK-u, súčasne (od 1940) nahrával v rozhlase slovenské ľudové piesne, 19591971 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, potom vokálny pedagóg na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Na scéne banskobystrickej opery vytváral významné úlohy: Samko (Eva, 1960); Georges Germont (Traviata, 1960); Tomeš (Hubička, 1960); Rigoletto (Rigoletto, 1961); Mefisto (Faust a Margaréta, 1964); Ferrando (Trubadúr, 1966) a i.
Homps (Aude)
Homps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 683 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Postřižiny
Postřižiny je deviaty celovečerný film Jiřího Menzla z roku 1980 podľa knihy Bohumila Hrabala. Natáčal sa v Dalešiciach, najmä v tamojšom pivovare. Film rozpráva o pivovare a rodine jeho správcu (v predlohe nevlastného otca Bohumila Hrabala) za prvej republiky. Sám Hrabal v pivovare žil v rokoch 1919-1947.
Dej filmu
Správca nymburského pivovaru (Jiří Schmitzer) má krásnu, ale trochu príliš živú manželku (Magda Vášáryová). Okrem nej mu starosti robí kvalita a odbyt piva a tiež jeho hlučný brat (Jaromír Hanzlík), ktorý za ním prišiel na návštevu.
James Dewar
James Dewar (* 20. september 1842, Kincardine-on-Forth, Spojené kráľovstvo – † 27. marec 1923, Londýn) bol škótsky chemik a fyzik.
Jeho vedecká práca mala široké rozpätie – od organickej chémie, cez spektroskopiu po chémiu a fyzikálne vlastnosti vodíka, no najznámejšou je jeho práca na skvapalňovaní plynov (ako prvý skvapalnil kyslík a vodík, no pri skvapalnení hélia ho predbehol Heike Kamerlingh Onnes). Známa je aj termoska (Dewarova nádoba), ktorá slúži dodnes na udržiavanie teploty v nej uchovávaných látok.
George Phillips Bond
George Phillips Bond (* 20. máj 1825, Dorchester, Massachusetts, USA – † 17. február 1865, Cambridge) bol americký astronóm, riaditeľ Harvardského univerzitného observatória.
Spolu so svojim otcom W. Bondom objavil ôsmy mesiac planéty Saturn. Niektoré zdroje uvádzajú rok jeho narodenia 1826. Bol priekopníkom fotografickej fotometrie a astrometrie, roku 1850 urobil prvú fotografiu Mesiaca, roku 1857 prvú fotografiu dvojhviezdy Mizara.
Model vesmíru
Model vesmíru alebo kozmologický model je formulácia teoretických záverov o štruktúre a vývoji vesmíru, ktoré uskutočňuje kozmológia a ktoré overuje najmä na základe pozorovaní a poznatkov extragalaktickej astronómie a rádioastronómie.
Štefan Sádovský
Štefan Sádovský (* 13. október 1928, Vlkas – † 17. jún 1984, Bratislava) bol slovenský komunistický politik a prvý predseda vlády Slovenskej socialistickej republiky (od 2. januára do 4. mája 1969).
Sádovský v roku 1954 absolvoval Vysokú školu ekonomickú (dnešnú Ekonomickú univerzitu).
V rokoch 1948-1970 bol členom KSČ; postupne bol od roku 1966 členom ÚV KSČ a ÚV KSS, v rokoch 1966-1968 kandidátom, od roku 1967 tajomníkom ÚV KSČ, a od roku 1968 členom predsedníctva ÚV KSČ a členom predsedníctva a sekretariátu ÚV KSS.
8. marca 1971 rezignoval na funkciu poslanca SNR a tým stratil aj mandát v Snemovni národov Federálneho zhromaždenia. V máji 1971 po zjazde KSČ (25.-29. máj) nebol opätovne zvolený do ústredného výboru strany, postupne bol ako následok ambivalentného postoja počas Pražskej jari vylúčený z KSČ a následne odišiel z politického života.
2856 Roser
2856 Roser je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil K. Reinmuth 14. apríla 1933.
Vladimír Neff
Vladimír Neff (* 13. jún 1909, Praha – † 2. júl 1983, tamtiež) bol český spisovateľ, prekladateľ a scenárista, otec spisovateľa Ondřeja Neffa.
Život
Neff sa narodil v Prahe, kde taktiež vychodil elitnú obecnú školu. Pochádzal z bohatej podnikateľskej rodiny, život obchodníka však vymenil za umeleckú dráhu. Medzi rokmi 1921 a 1925 navštevoval reálne gymnázium v Truhlářskej ulici a potom až do roku 1928 obchodnú akadémiu v Ženeve.
Po štúdiu pracoval v sklade porcelánu vo Viedni, a ako dobrovoľník v obchodnom dome v Brémach. Od roku 1935 pracoval ako cudzojazyčný lektor v pražskom nakladateľstve Melantrich, ale už od roku 1939 sa živil ako spisovateľ z povolania. Roku 1977 podpísal Antichartu.
Tvorba
Jeho prvé literárne počiny sa datujú už do druhé polovice 30. rokov, predovšetkým sú to detektívne paródie a čiastočne politická satira. Za okupácie ho potom zamestnávala predovšetkým práca na popularizačno-vedeckom slovníku dejín filozofie Filosofický slovník pro samouky neboli Antigorgias, ktorý potom vyšiel tesne pred komunistickým prevratom roku 1948. Prvý výrazný úspech u verejnosti zaznamenal psychologickým románom Třináctá komnata z r. 1944 a následne novelou Marie a zahradník.
Jeho vrcholnými dielami potom sú historické romány, predovšetkým pentalógia Sňatky z rozumu, Císařské fialky, Zlá krev, Veselá vdova, Královský vozataj a trilógia Královny nemají nohy, Prsten Borgiů a Krásná čarodějka.
Neff taktiež prekladal, a to z francúzštiny, nemčiny a ruštiny. Písal zároveň filmové scenáre (napr. Tajemství krve).
Svetová bridžová federácia
WBF organizuje majstrovstvá sveta v rôznych kategóriách:
Filozofická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach
Filozofická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (skratka FF UPJŠ) je jednou z piatich fakúlt Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Poskytuje vysokoškolské vzdelanie v skupine študijných odborov (vysokoškolského vzdelávania SR) výchova a vzdelávanie, humanitné vedy a umenie a sociálne, ekonomické a právne vedy.
Fakulta je členená na dekanát, 11 katedier, Centrum jazykovej prípravy a Tlmočnícky ústav, na ktorých v roku 2019 pôsobilo 160 zamestnancov.
História
Filozofická fakulta UPJŠ so sídlom v Prešove bola založená vládnym predpisom č. 58/1959 a spolu s Lekárskou fakultou tvorila súčasť novovzniknutej Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Pri svojom vzniku bola fakulta orientovaná predovšetkým na prípravu učiteľov pre stredné školy. V akademickom roku 1959/1960 sa na fakulte otvorili štyri študijné odbory: slovenčina, ruština, ukrajinčina a dejepis. Výučbu zabezpečovalo spočiatku 6 katedier, v akademickom roku 1977/1978 už 13 kateedier. Pri jednotlivých katedrách boli vytvorené výskumné kabinety, fonetické a jazykové laboratóriá, dialektologické pracoviská. V roku 1959/1960 študovalo na fakulte 132 študentov denného a 71 študentov externého štúdia. Pre porovnanie – v roku 1982/1983 to už bolo 721 denných a 351 externých študentov.
V prvom roku existencie zabezpečovalo výučbu 33 učiteľov, z toho 5 docentov. V roku 1983/1984 počet pedagógov vzrástol na 135, z toho 8 profesorov, 24 docentov a 101 odborných asistentov. Od roku 1970 pracujú na fakulte aj zahraničný lektori. Fakulta postupne otvárala nové študijné programy.
Vedecký výskum v prvých rokoch existencie fakulty vychádzal predovšetkým z priamych pedagogických potrieb – prípravy kvalifikačných prác učiteľov. Ťažiskom vedeckej práce v prvých rokoch bola oblasť dejín pedagogiky, teórie výchovy, komeniologická problematika, slovanské jazyky a literatúra a dialektologický a historický výskum slovenčiny. Postupne sa vykryštalizovali tri výskumné okruhy: pedagogicko-prsychologický okruh, okruh jazykovedy, literárnej vedu a histórie a okruh filozofie a sociológie.
Filozofická fakulta bola súčasťou Univerzity Pavla Jozef Šafárika v Košiciach do 1. januára 1997. Od rozdelenia univerzity na dva samostatné právne subjekty (Univerzitu P. J. Šafárika a Prešovskú univerzitu) sa Filozofická fakulta stala súčasťou Prešovskej univerzity.
Ústav filologických a sociálnych vied UPJŠ
Vzniku Filozofickej fakulty na UPJŠ predchádzalo zriadenie Ústavu filologických a sociálnych vied UPJŠ ako výskumného a pedagogického pracoviska s celouniverzitnou pôsobnosťou. Stalo sa tak 1. júna 2005 rozhodnutím rektora UPJŠ č. 13/2005. Organizačnú štruktúru ústavu tvorilo najprv päť katedier a od 1. septembra 2006 sa ich počet rozrástol na osem: K 1. septembru 2006 bolo akreditovaných 38 študijných programov, z toho 19 bakalárskych študijných programov, 17 magisterských študijných programov a 2 doktorandské študijné programy. V tom istom roku boli na akreditáciu postúpené tri študijné programy: britské a americké štúdiá (doktorandský stupeň), anglický jazyk pre európske inštitúcie a ekonomiku (bakalársky stupeň) a nemecký jazyk a literatúra – slovenský jazyk a literatúra (bakalársky stupeň). Ústav filologických a sociálnych vied UPJŠ spolupracoval s Prírodovedeckou fakultou UPJŠ na realizácii jej študijných programov medziodborového štúdia prírodovedných predmetov, psychológie a filozofie. V akademickom roku 2006/2007 bolo na štúdium zapísaných 511 študentov bakalárskeho stupňa vysokoškolského vzdelávania. Na konci roka mal ústav 4 interných a 7 externých študentov na doktorandskom stupni vysokoškolského vzdelávania. Ústav disponoval v závere roka 2006 vedecko-výskumným potenciálom pozostávajúcim z 8 profesorov, 4 mimoriadnych profesorov, 8 docentov, 25 odborných asistentov, 7 asistentov, 2 lektorov, 11 vedeckovýskumných pracovníkov a 10 doktorandov.
Vznik fakulty
Vedenie Ústavu filologických a sociálnych vied UPJŠ spolu s vedúcimi katedier od marca do augusta 2006 spracovalo všetky materiály potrebné na akreditáciu novej fakulty. V septembri 2006 sa k predkladanému materiálu vyjadrilo kolégium rektora, ktoré s pripomienkami schválilo predložený návrh. Po jeho celkovej úprave rektor UPJŠ pripravený materiál predložil Akreditačnej komisii SR, ktorá sa pozitívne vyjadrila k vzniku Filozofickej fakulty UPJŠ. Po schválení akademickým senátom, kreoval rektor UPJŠ Prof. h. c. prof. JUDr. Vladimír Babčák, CSc., svojou zriaďovacou listinou zriadenie Filozofickej fakulty k 1. januáru 2007. Súčasne poveril prof. PhDr. Jána Gbúra, CSc. výkonom funkcie dekana novozriadenej fakulty. Po desiatich rokoch od rozdelenia Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach sa tak v zostave fakúlt UPJŠ znovu objavila Filozofická fakulta. V prvom roku novovzniknutej fakulty nastúpilo na štúdium 442 študentov.
Súčasný stav
V súčasnosti fakulta poskytuje vysokoškolské vzdelanie vo všetkých troch stupňoch vysokoškolského štúdia. Je rozdelená na 11 katedier. V akademickom roku 2018/2019 študovalo na FF UPJŠ 1 239 študentov, z toho 1 147 v dennej a 92 v externej forme štúdia.
Pracoviská a budovy
Fakultné pracoviská tvorí dekanát, 11 katedier, Centrum jazykovej prípravy a Tlmočnícky ústav:
Peter Colotka
prof. JUDr. Peter Colotka, CSc. (* 10. január 1925, Sedliacka Dubová † 20. apríl 2019 ) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg a bývalý politik. Bol dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Radil sa k významným odborníkom na občianske právo. Patril k popredným členom KSS, resp. KSČ, vďaka čomu zastával viacero významných politických funkcii. Bol dlhoročný člen ÚV KSČ a ÚV KSS. Pôsobil ako povereník a predseda komisie Slovenskej národnej rady pre spravodlivosť, bol predseda Federálneho zhromaždenia ČSSR, podpredseda federálnej vlády ČSSR a skoro 19 a pol roka bol predsedom vlády Slovenskej socialistickej republiky. Zastával tiež funkciu veľvyslanca ČSSR vo Francúzsku. Za svoju politickú činnosť v 70. a 80. rokoch 20. storočia bol vo februári 1990 vylúčený z KSČ. Bol považovaný za umierneného politika Komunistickej strany. Bol členom Medzinárodného súdneho dvora v Haagu.
Filozofická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach
Pracoviská a budovy
Fakulta pôsobí v týchto budovách:
Peter Colotka
Životopis
Narodil sa v obci Sedliacka Dubová v okrese Dolný Kubín. Ako 14-ročný začal pracovať v kameňolome. Peniaze, ktoré takto zarobil, použil pri štúdiu na gymnáziu v Dolnom Kubíne. V roku 1950 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia zostal na fakulte pôsobiť ako asistent, následne vedecký ašpirant. V roku 1954 získal titul kandidát vied (CSc.). V roku 1956 habilitoval na docenta z odboru občianske právo. V období rokov 1956 až 1957 bol prodekan a od roku 1957 do roku 1959 pôsobil ako dekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského. V roku 1958 sa na 3 roky stal prorektorom Univerzity Komenského. V roku 1964 bol vymenovaný za profesora, taktiež v odbore občianske právo. V rokoch 1962 až 1963 bol členom Medzinárodného súdneho dvora v Haagu, no po roku bol z tejto funkcie odvolaný bez udania dôvodu, keďže sa mal stať povereníkom pre spravodlivosť.
V roku 2015 vydal knihu spomienok Vo víre času.
Politická činnosť
V rámci politického života sa v roku 1947 ešte počas štúdia na vysokej škole stal členom KSČ. Pôsobil ako šéf tzv. previerkovej komisie na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. Podľa Ústavu pamäti národa sa mal v roku 1958 podieľať na vylúčení študenta z tejto fakulty z dôvodu politického presvedčenia jeho otca. Od roku 1963 pôsobil ako poslanec Slovenskej národnej rady, ktorým zostal až do roku 1988. V roku 1963 sa stal členom tzv. Barnabitskej komisie, ktorá mala skúmať proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov z 50 rokov. 27. júna 1963 sa stal povereníkom a predsedom komisie SNR pre spravodlivosť. Tento post zastával do 29. decembra 1968. 8. apríla 1968 bol menovaný za podpredsedu federálnej vlády ČSSR premiéra Oldřicha Černíka. 30. januára 1969 ho však na tomto poste vystriedal Karol Laco. V januári 1969 sa však stal predsedom Federálneho zhromaždenia ČSSR. V tejto funkcii zotrval do apríla 1969. Vtedy sa stal členom predsedníctva ÚV KSČ, kde zotrval až do roku 1988. Súčasne bol v rovnakom období aj členom predsedníctva ÚV KSS. 27. septembera 1969 sa vrátil do federálnej vlády ČSSR, kde sa stal opäť podpredsedom. Tu zotrval už bez prerušenia až do 11. októbra 1988. Počas tohto obdobia sa vystriedali dvaja predsedovia federálnych vlád a to Oldřich Černík a Lubomír Štrougal. Po federalizácii ČSSR sa začal angažovať aj v rámci slovenskej časti federácie. 4. mája 1969 bol menovaný za predsedu vlády Slovenskej socialistickej republiky. Na tomto poste zotrval bez prerušenia až do 12. októbra 1988, kedy rezignoval zo všetkých funkcii. Odstúpil z dôvodu nesúhlasu s niektorými výmenami vo vláde a na iných funkciách. V roku 1988 bol vymenovaný za veľvyslanca ČSSR vo Francúzsku. Veľvyslancom zostal až do roku 1990, kedy bol odvolaný. Patril skôr k umierneným politikom Komunistickej strany. Spočiatku bol stúpencom Alexandra Dubčeka, v čase normalizácie sa stal prívržencom Gustáva Husáka.
Po Nežnej revolúcii bol už vo februári 1990 vylúčený z KSČ pre svoju politickú činnosť zo 70. a 80. rokov 20. storočia. V júni 1990 bol dokonca obvinený pre trestné činy zneužívania právomoci verejného činiteľa, sprenevery a krádeže. V júni 1994 však vyhral súd a bol zbavený všetkých obvinení.
The Lady with the Pet Dog
Charakteristika
Zbierka 32 poviedok ponúka bohatú mozaiku najrôznejších osudov žien a dievčat. Oatesová sa zameriava na pochmúrne stránky moderného amerického života – opakuje sa téma strachu, násilia, vraždy a smrti. Muži sú v poviedkach zobrazovaní trochu vágnym a nie veľmi sympatickým spôsobom. Typickým kompozičným postupom je internalizácia deja; jej poviedky sa odohrávajú najmä v mysli jednotlivca. Poviedky sú úprimnou výpoveďou citlivého umelca o tragických polohách ľudského života v odcudzenej spoločnosti.
Oatesová v poviedkovej tvorbe citlivo zobrazuje narušené ľudské vzťahy. Pocity osamelosti a sklamania prenikajú predovšetkým do citovej sféry postáv, do rodinného i manželského života.
Dej
Anna na koncerte medzi ľuďmi zazrie svojho milenca. On - jeho meno sa v poviedke neobjaví - chce ísť za ňou, lenže Anna mu naznačí, že je tam so svojím manželom. Rozrušená následne odchádza domov. Doma sa so svojím manželom miluje a pritom myslí na svojho milenca; prečo prišiel, keď sa pred pár mesiacmi definitívne rozlúčili.
Rozišli sa asi pred pol rokom, no on za ňou teraz z nepochopiteľných dôvodov prišiel. Celú tú dlhú dobu na neho však v duchu myslela. Kedysi ho považovala za svojho záchrancu v kríze, ktorú vtedy s manželom prežívala. Milovala ho, lenže každý z nich mal už svoju rodinu, takže nemohli spolu zostať. Nemohla na neho zabudnúť a pri manželovi viac nebola šťastná. Dokonca si raz skúsila podrezať žily.
Na ďalší deň jej zazvonil telefón a ozval sa jej milenec. Pýtal sa jej, ako sa ma, či je šťastná, že ju chce vidieť a či ho má ešte rada. Začali sa naďalej stretávať v hoteloch. V duchu si želala, aby to skončilo, avšak sama sa nedokázala od neho odlúčiť. Všetky tie klamstvá a tajnosti ju ničili. Raz ju dokonca napadlo, že ho zabije aj s celou jeho rodinou. Aj naďalej sa trápi a chce sa od neho odpútať. On je stále rovnaký, vyrovnaný a spokojný.