cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terézia Vansová
náhľad|Rodový erb Medveckých z Medvedzieho Terézia Zuzana Vansová (pseudonymy Johanka Georgiadesová, Milka S., Milka Žartovnická, Nemophila, Neznáma veličina, P. Kronikár, P. Rokytovský, Reseda, Tereza Vansová-Medvecká, Terézka M.; * 18. apríl 1857, Zvolenská Slatina – † 10. október 1942, Banská Bystrica) bola slovenská spisovateľka, predstaviteľka prvej generácie realizmu na Slovensku, zakladateľka ženského časopisu Dennica, funkcionárka Živeny, podporovateľka ochotníckeho divadla a etnografka.
Jej otec bol Samuel Medvecký, matka Terézia rod. Langová a manžel Ján Vansa.
Životopis
Pochádzala zo šľachtického rodu Medveckých z Medvedzieho a Malého Bysterca. Jej rodina mala veľký vplyv aj na jej literárnu činnosť. Mala šiestich súrodencov, z ktorých napr. jej sestra Adela bola manželkou spisovateľa Jána Čajaka a neskôr Pavla Dobšinského. Bola staršia z dvojčiat a podľa zápisu v matrike sa narodila o 9. hodine nočnej, mladší brat Juraj Anton sa narodil hodinu po nej. Deň po narodení dostala pri krste mená Terézia Zuzana.
Vzdelanie získala najprv v ľudovej škole v Zvolenskej Slatine, neskôr na súkromnej dievčenskej škole K. Orfanidesa v Banskej Bystrici a v Rimavskej Sobote, no taktiež samoštúdiom. V roku 1875 sa vydala za evanjelického farára Jána Vansu a odsťahovala sa za manželom do Lomničky (18751882), kde začala písať prvé básne a prózu nielen v slovenčine, ale i v nemčine. Po presťahovaní na Rimavskú Pílu (18821911) sa začína aktívne venovať svojej spisovateľskej kariére. Od roku 1911 žila po manželovom penzionovaní v Banskej Bystrici. Okrem toho, že jej osud neprial a pričla o najbližších (ešte v Lomničke jej zomrel malý synček, v roku 1922 spáchal samovraždu jej manžel), ju postihli aj existenčné problémy, s ktorými musela zápasiť.
Bola zakladateľka a redaktorka prvého ženského časopisu na Slovensku Dennica (18981908 a 19101914), do ktorého prispievali mladí básnici (I. Gall, I. Krasko, F. Votruba), a tak sa stal orgánom nastupujúcej slovenskej moderny. V roku 19201923 redigovala časopis Slovenská žena. Taktiež bola podporovateľka ochotníckeho divadla a rozširovateľka slovenskej tlače. Venovala sa aj etnografii, spolupracovala s družstvom Lipa. Autorka Novej kuchárskej knihy (1914). Zaslúžila sa o založenie rodinnej školy a miestneho odboru Živeny v Banskej Bystrici. Podpredsedníčka ústredia Živeny, členka výboru družstva Lipa.
Tvorba
Jej diela začínajú niesť znaky realizmu, hoci v jej ranej tvorbe ešte stále pretrváva i náznak idealizmu. Svoje diela sa snaží podávať tak, aby priťahovali čitateľov, no najmä čitateľky. Stala sa priekopníčkou ženského románu, jej diela spočiatku ovplyvňujú také autorky ženských románov, akými je napr. Hedwiga Courths-Mahlerová. Témy jej diel často pripomínajú dnešné bulvárne správy, pretože sa pokúša upútať čitateľov súdobými pikantnými témami. Okrem dobrodružstva ponúka aj pestrý obraz vtedajšej spoločnosti, módy, bývania, takže jej knihy často pripomínajú živé obrazy. Taktiež uverejňuje i životopisy svojich najbližších, ktoré však vychádzajú len v periodickej tlači. Jej román Sirota Podhradských (1889) bol prvým románom slovenskej ženskej spisovateľky. Vyzdvihovala česko-slovenskú vzájomnosť, propagovala českú kultúru, najmä diela Boženy Němcovej, ktoré aj prekladala do slovenčiny. Jej politické i osobné záujmy sa odrážali aj v jej tvorbe, rovnako ako jej verejné a spoločenské aktivity a životné skúsenosti. V roku 1927 získala štátnu cenu za román Kliatba.
Autorka niekoľkých divadelných hier.
Colombiès
Colombiès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 960 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Extended Graphics Array
náhľad|Štandardné rozlíšenia obrazovky
Extended Graphics Array (skr. XGA), je štandard pre počítačové displeje od IBM zavedený v roku 1990. Dnes je to synonymum pre rozlíšenie 1024 × 768 pixelov, ale oficiálna definícia je širšia. XGA nebola nová a vylepšená náhrada za Super VGA, ale skôr jedna podmožina z jeho možností.
Pôvodná verzia XGA rozšírila dovtedajšie VGA pridaním podpory pre dve rozlíšenia:
XGA by sa nemala zamieňať s VESA EVGA (Extended Video Graphics Array), ktorá bola vydaná v podobnom čase.
Diomédes (syn Area)
náhľad|Diomédes požieraný svojimi koňmi, autor: [[Gustave Moreau (1826 – 1898)]] Diomédes (iné názvy: Diomédés, Diomedes ; Diomédes/iný prepis Diomédés ) je v gréckej mytológii syn boha vojny Area a nymfy Kyrény. Bol kráľ Bistonov v Trákii.
Trácky kráľ Diomédes mal štyri kone, ktoré sa živili ľudským mäsom. Tieto nesmierne silné kone boli v jeho koniarni prikované železnými reťazami k bronzovým žľabom. Priviesť Diomédove kone živé mykénskemu kráľovi Eurystheovi mal za úlohu hrdina Herakles, ktorý u neho slúžil, aby si odčinil svoju vinu, potom ako zabil svoje deti.
V jednej verzii Herakla v Trákii miestni obyvatelia napadli, keď kone odvádzal. Herales preto kone narýchlo zveril svojmu priateľovi Abdérovi a dal sa s nimi do boja. Po víťazstve však Herakles zistil, že jeho priateľa medzitým usmrtili. Herakles potom z pomsty kráľa Dioméda i miestnych obyvateľov zabil a na pamiatku priateľa tam založil mesto, ktoré nazval po ňom Abdérou. Keď sa Herakles vrátil k Eurysthenovi zistil, že ten kone pustil na hore Olympos, kde ich zožrala divá zver. V inej verzii Herakles dal Dioméda zožrať vlastným koňom, ktoré potom skrotli.
Brumath (obec)
Brumath je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätého Mikuláša (Hamburg)
'''Kostol sv. Mikuláša''' je zrúcanina kostola v Hamburgu. Je to druhá najvyššia budova v meste.
História
Pri založení osady Nikolai a prístavu na rieke Alster asi v 12. storočí bola postavená kaplnka sv. Mikuláša, patróna námorníkov. Od tej doby sa neustále rozširovala, až do dnešnej podoby.
Kostol bol zbombardovaný v 28. júla 1943 a reštaurovaný v roku 1990.
náhľad|left|Nový kostol
Nový kostol
V roku 1951 bol na ulici Harvestehuder Weg v Hamburgu bol bostavený nový kostol sv. Mikuláša.
Brložná diera
Brložná diera je prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Nitrianske Sučany v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2009. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Jaskyňa je prístupná návštevníkom za účelom zotavenia a poznávania jej prírodných a historických hodnôt.
3439 Lebofsky
3439 Lebofsky je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 4. septembra 1983.
Solideo
náhľad|Solideo pre pápeža Solideo (iné názvy: pileolus, zucchetto) je malá okrúhla čiapočka, ktorú nosia katolícki duchovní.
Solideo predtým používali hlavne rehoľníci, ako ochranu v zime na vyholené koliesko na temene hlavy. Dnes sa používa skôr ako znak hodnosti duchovných podľa farieb. Solideo kňaz alebo biskup nosia spolu s reverendou pri bežnom nosení a pri svätej omši. Nie však na celú omšu, len pri bohoslužbe slova. Po modlitbe nad darmi sa solideo dáva dole ako prejavenie pokory a úcty k samotnému Bohu. Solideo sa môžu kňazi nosiť pod biretom a biskupi aj pod mitrou. Kňaz nosí solideo čiernej farby, biskupi fialovej farby, kardináli červenej farby a pápež bielej farby. Tiež premonštrátski opáti nosia solideo bielej farby, tento zvyk však nie je oficiálne povolený, správne podľa pôvodných platných predpisov majú užívať farbu čiernu. Môžeme vidieť tiež solideo čierne lemované fialovou niťou, to nosia kňazi s titulom monsignore.
Paramátman
Paramátman (sanskr.) je univerzálny duchovný základ.
Amfiteáter Košice
Amfiteáter Košice je amfiteáter v Košiciach, mestskej časti Sever na Festivalovom námestí č. 2.
Dejiny
Umiestnenie košického amfiteátra bolo navrhnuté v roku 1954 na východnom svahu kopca na Kalvárii. Stavbu začali Pozemné stavby realizovať zemnými prácami v roku 1955 a samotná výstavba v rámci akcie "Z" sa začala svojpomocne roku 1956 na ktorej sa zúčastnili študenti 20 stredných odborných škôl a inštitúcii, a všetky významné stavebné podniky v meste – bolo ich okolo 17. Medzi podniky patrili napríklad Hutné stavby, Inžinierske stavby a Drevona. Vstup do amfiteátra mal byť riešený zo zadu a tak vznikol cestný objazd a celé Festivalové námestie.
Celá výstavba bola pôvodne rozdelená do 4 etáp, no nakoniec z toho boli dve etapy, 1. etapa bola dokončená v roku 1959 a druhá etapa prebehla v roku 1963 – 1966. V druhej etape boli dokončené sanitárne zariadenia a záverečná terénna úprava. Prvá zmienka o kolaudácii v archíve mesta je z roku 1963, kde sa doslova dali do užívania "schopné časti amfiteátra". Stavba budovy EKRAN, za premietacím plátnom, kde mali byť šatne pre učinkujúcich a reštaurácia a kancelárie Parku kultúry a oddychu, sa presunula až na rok 1968.
Projekt amfiteátra Ing. arch Gabriniho a Ing. arch V. Malinovského bol veľkolepý v tom, že svojou kapacitou sedadiel 25 000 a rozmermi najväčšieho premietacieho plátna, bol jeden z najväčších v bývalom Československu.
Od roku 1995 spravoval amfiteáter Miestny úrad Košice Sever až do 1. augusta 2012, kedy sa začalo s rekonštrukciou v rámci investičných projektov Košice - Európske hlavné mesto kultúry 2013, ktorá skončila 28. decembra 2012. Amfiteáter bol potom v správe Magistrátu mesta Košice. Od 1. januára 2014 sa dostal do správy novovzniknutej príspevkovej organizácie mesta Košice "K13 - Košické kultúrne centrá" so sídlom na Kukučínovej ulici č. 2, v novom Kulturparku.
Budova EKRAN
Budova Ekran sa dala do užívania až v roku 1976 a sídlil tam Park kultúry a oddychu a v budove boli ich kancelárie. Riaditeľom PKO bol známy muzikant Vlado Zelezňák, ktorý mal neskôr v budove aj nahrávacie štúdio, ďalej  tam boli šatne pre učinkujúcich, kaviareň a reštaurácia.
V roku 1995 sa do budovy presťahoval Miestny úrad Košice Sever a sídli tam dodnes.
Počas starostovania Judr. Andreji Takáčovej, od roku 1995 sa uskutočnilo v amfiteátri mnoho podujatí. Najznámejšie predstavenia, koncerty a akcie: Na skle maľované, Luciano Pavarotti, Las Ketchup, Tatu, Lucie, Alexandrovci, Johny Mečoch, veľký hudobný festival: Slovak Rock Camp, festival ROCK Made Gambrinus, koncerty: Omega, F. Nedveď zo skupinou, maďarská EDDA, Elán, ''4. dištriktuálny deň, VD ECAV so zahraničnou účasťou, koncertné podujatie: „Nebaľte kufre“, pravidelné podujatia: Folklórne slávnosti, Deň detí pre materské školy a školákov, Ahoj škola, výchovné koncerty pre mládež, akcia: „S ľuďmi a pre ľudí“'' - vystúpenia detí košických škôl, atď.
V roku 2011 sa uskutočnil, prvý ročník "Hokejového mestečka 2011" a zaznamenal dvánásťtisícovú návštevnosť pri sledovaní prenosu slovenských zápasov z Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2011. Hokejové mestečko organizovalo OZ Košice Sever v spolupráci z vtedajším starostom Mariánom Gájom.
Rok Európskeho hlavného mesta kultúry 2013 v Amfiteátri
V roku 2013 sa uskutočnil "Cassovia folkfest 2013", muzikál Móric Beňovský v podaní skupiny Ghymes a tanečného divadla Honvéd. V rámci Festivalu divadiel strednej Európy to bola "Horúčka Muzikálovej Noci" z produkcie Jána Durovčíka za podpory teamu EHMK 2013. Za technicko - organizačné zabezpečenie akcií v amfiteátri bol primátorom mesta Košice poverený v júni 2012, samotný tím ''EHMK Košice 2013, konkrétne manažérka Libuša Říhová. Miestny úrad Sever v spolupráci s mestom Košice a EHMK Košice 2013 zorganizovalo  "Hokejové mestečko" aj v roku 2013 aj denné letné premietanie v rámci projektu EHMK 2013 s názvom ''"Amfik uvádza...", ktoré spoluorganizovalo OZ Košice Sever.
Amfiteáter v správe K13 - Košické kultúrne centrá
V janurári 2014 dostala amfiteáter do správy organizácia K13 - Košické kultúrne centrá. K13 spravuje zrekonštruované objekty v rámci Projektu EHMK - Košice 2013 a to kultúrne centrá : Amfiteáter, Kasárne - Kulturpark, Kunsthalle - halu umenia , Výmenníky po sídliskách, ktoré boli pretvorené na komunitné kultúrne centrá v rámci projektu s názvom SPOTS.
Veľkú tradíciu začalo mať znova letné filmové premietanie. A tak sa každý rok realizuje: "Letné kino v Amfíku" - filmový festival počas júna ,júla a augusta. Tento festival dosahuje v rámci slovenských kín, amfiteátrov a letných kín najvyššiu návštevnosť.
Obľúbenou tradíciou v košickom Amfíku je aj veľmi úspešný REVIVAL FEST – festival revivalových rockových skupín, ktorý sa uskutočnuje vždy na konci sezóny.
V roku 2019 tu bola najvyššia návštevnosť a to cez 60 000 tisíc a diváci zažili koncerty skupín: Paľo Habera a Team, Kandráčovci + Kollarovci, 70 výročie SĽUKU, koncert americkej kapely: Limp Bizkit a fínskej  metalovej  legendy: Apokalyptica.
3487 Edgeworth
3487 Edgeworth je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil H. L. Giclas 28. októbra 1978.
Go Go Happy Go
Go Go Happy Go je prvý album slovenskej skupiny Exil z roku 1995. Vyšiel 10. mája 1995, v nahrávacom štúdiu Relax pod vydavateľstvom PolyGram.
Skupina Exil dostala krátko po vydaní za tento album ocenenie Zlatá platňa 1995, za predaj 25 000 kusov.
Michal Petro
Michal Petro, krycie meno Katin (* 25. september 1916, Šumiac – † 1945, Nemecko) bol  protifašistický bojovník, dôstojník, účastník SNP.
Životopis
Študoval na reálnom gymnáziu v Lučenci, 1936-1939 na lekárskej fakulte v Prahe a v Bratislave, štúdium nedokončil. Od roku 1939 príslušník slovenskej armády, poručík, roku 1942 odvelený k Zaisťovacej divízii do ZSSR. Príslušník antifašistickej skupiny. Člen štábu a veliteľ rozviedky 1. československého partizánskeho oddelenia v ZSSR, neskôr dôstojník zvláštnych úloh ako pobočník generála Viesta prišiel do Banskej Bystrice (október 1944). Počas SNP ranený sa liečil v nemocnici v Banskej Bystrici, kde ho zatkla nemecká bezpečnostná polícia (22. decembra 1944), odvlečený do Nemecka, kde zahynul.
Sergej Petrovič Žukov
Sergej Žukov (* 23. november 1975, Moskva, Rusko) je bývalý ruský hokejový obranca. Meria 192 cm a váži 87 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 pôsobil v klube ruskej hokejovej superligy Lokomotiv Jaroslavľ.
Reprezentácia
Tréner Vladimir Krikunov ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 5.
Jozef Račko
Jozef Račko (* 30. január 1984) je slovenský hokejový brankár. Meria 184 cm a váži 92 kg (2006).
Klubový hokej
V súčasnosti chytá ako brankárska dvojka za extraligový klub HK Dynamax Nitra, kde oblieka dres s číslom 1.
Zaujímavosti
Je slobodný, má prezývku Dodo. Jeho hráčskym vzorom je Igor Murín.
Samson Rafael Hirsch
Samson Raphael Hirsch (* 20. jún 1808, Hamburg, Nemecko – † 31. december 1888, Frankfurt nad Mohanom) bol nemecký rabín. Preslávil sa ako duchovný otec myšlienky Torah im Derech Eretz v súdobom ortodoxnom judaizme. Jeho filozofia spolu s myšlienkami Azriela Hildesheimera, niekedy označovaná tiež ako neo-ortodoxia, mala značný vplyv na vývoj ortodoxného judaizmu. Hirsch bol rabínom v Oldenburgu, Emdene, potom bol menovaný za vrchného rabína Moravy, a od roku 1851 až do smrti viedol oddelenú ortodoxnú obec vo Frankfurte nad Mohanom. Napísal niekoľko významných kníh, a niekoľko rokov vydával mesačník Jeschurun, v ktorom sa snažil načrtnúť filozofiu judaizmu. Bol vehementným odporcom reformného judaizmu a rovnako oponoval aj raným formám konzervatívneho judaizmu.
Mitra
História
Pôvodne to bola ceremoniálna vlnená čelenka, s ktorou boli v starovekom Grécku zobrazované niektoré bohyne (napr. Héra, Démétér) a bohovia (Dionýzos, odtiaľ nazývaný mitroforos); v Ríme ju nosili cudzinky, prostitútky a archigallus (predstavený Gallov, kňazi kultu bohyne Kybely).
Samson Rafael Hirsch
Mladosť a vzdelanie
Hirsch sa narodil v Hamburgu. Jeho otec bol obchodník, venoval však veľa času štúdiu Tóry; starý otec, Mendel Frankfurter, založil Talmud Tora v Hamburgu a bol neplateným pomocníkom rabína susediacej kongregácie v Altone; prastrýko, Löb Frankfurter, napísal niekoľko hebrejských diel, vrátane komentára k Tóre pod názvom Ha-rechasim le-bik'ah. Hirsch študoval u Izáka Bernaysa a toto biblické a talmudické vzdelanie v kombinácii s osobným vplyvom jeho učiteľa spôsobilo, že opustil dráhu obchodníka, ktorú mu vybrali rodičia a rozhodol sa pre poslanie rabína. V súlade s týmto plánom pokračoval v štúdiu Talmudu v rokoch 18231829 v Mannheime pod vedením rabína Jacoba Ettlingera. Potom prešiel na univerzitu v Bonne, kde študoval v rovnakom čase, ako jeho neskorší odporca, Abraham Geiger.
Mitra
Na kresťanskom Západe
V 10. storočí sa začala užívať ako pokrývka hlavy kresťanských biskupov a opátov. Pri uvedení do úradu, ju sprvu biskupovi vkladal na hlavu pápež, arcibiskupovi biskup, opátovi buď pápež alebo predstavený rádovej provincie či kongregácie (pater abbas).
Samson Rafael Hirsch
Oldenburg
V roku 1830 bol zvolený za vrchného zemského rabína (Landesrabbiner) kniežatstva Oldenburg. V tomto období napísal Devätnásť listov o židovstve (Neunzehn Briefe über Judenthum), ktoré vyšli pod pseudonymom "Ben Usiel" (popr. "Uzziel"), v Altone v roku 1836. Dielo zanechalo hlboký dojem v nemeckých židovských kruhoch, pretože predstavovalo niečo nové - brilantnú intelektuálnu prezentáciu ortodoxného judaizmu v klasickej nemčine a smelú a nekompromisnú obhajobu všetkých jeho inštitúcií a pravidiel. V roku 1838 vydal ďalšiu knihu, nevyhnutného súputníka Listov, pod názvom Horeb, oder Versuche über Jissroel 's Pflichten in der Zerstreuung. Ide o učebnicu judaizmu určenú pre vzdelanú židovskú mládež. V skutočnosti napísal Horeb ako prvý, ale jeho vydavatelia pochybovali, že by sa v čase, keď do módy prichádzala reforma, mohlo na vtedajšom trhu uplatniť dielo obhajujúce tradičný judaizmus. V roku 1839 vydal polemiku s reformným judaizmom pod názvom Erste Mittheilungen aus Naphtali 's Briefwechsel a v roku 1844 vydal ďalšiu polemiku Zweite Mittheilungen aus einem Briefwechsel über die Neues Jüdische Literatur.
Mitra
Podoba
Raná kresťanská mitra mala tvar zaoblenej čiapky z vlneného súkna s podšívkou z ľanového plátna a s dvoma našitými vlnenými pruhmi voľne visiacimi na chrbát, v 12. storočí ešte s dvomi oblými výstupkami. Počas vrcholného stredoveku sa tvar menil od rovnostranného trojuholníka k stále vyššiemu trojuholníku rovnoramennému. Po reformácii sa mitra stala insígniou rímskokatolíckeho biskupa, biskupi anglikánskej cirkvi a severských a pobaltských luteránskych cirkví si mitru taktiež ponechali. Väčšina ostatných protestantských cirkví mitru prestala používať. Mitru tiež používajú starokatolícki biskupi.
Názvoslovie
Infulovať znamená prepožičať právo nosiť mitru; mimo biskupov mali toto právo aj niektorí ďalší významní cirkevní hodnostári, ako opáti, kapitulní prepošti alebo arcidekani. Infularius je označenie posluhujúceho (miništranta) pri kresťanských obradoch, ktorého úlohou je držať mitru v čase, keď ju cirkevný hodnostár práve nemá na hlave. Ak slúži bohoslužbu, po sňatí mitry má biskup na hlave solideo čiže pileolus. Trojstupňová mitra pôvodne používaná pápežmi (posledným bol Pavol VI.) sa nazýva tiara.
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi má mitra podobu uzatvorenej koruny a nemá žiadne visiace pruhy. Mitru nosia biskupi a niektorí kňazi, ktorí dostali toto právo ako vyznamenanie (tzv. mitroforní kňazi). Symbolizuje vysokú dôstojnosť a duchovnú moc nositeľa, zároveň je aj symbolom Kristovej tŕňovej koruny. Pri niektorých bohoslužbách si biskup namiesto mitry dáva kamilavku so závojom (tzv. klobuk).
Samson Rafael Hirsch
Emden
Hirsch zostal v Oldenburgu do roku 1841, keď bol zvolený za vrchného rabína hanoverských okresov Aurich a Osnabrück so sídlom v Emdene. Počas päťročného pôsobenia bol takmer úplne pohltený prácou pre obec a nemal veľa času písať. Založil však gymnázium so študijným programom, odrážajúcim judaizmus ako aj sekulárne vedy, ktoré ako prvé implementovalo jeho heslo tora im derech erec. V roku 1843 sa Hirsch uchádzal o miesto vrchného rabína britského impéria. Z 13 kandidátov, väčšinou pôvodom z Nemecka, sa dostal do užšieho výberu štyroch: Nathan Marcus Adler, Hirsch Hirschfeld, Benjamin Hirsch Auerbach a Hirsch. V hlasovaní, ktoré prebehlo 1. decembra 1844 miesto nakoniec získal Adler. Hlasovalo 135 obcí, z ktorých každá mala jeden hlas; Adler získal 121 hlasov, Hirschfeld 12, a Hirsch 2.
Príchod do Mikulova
Roku 1844 mikulovská židovská komunita zvolila Hirscha jednohlasne za svojho rabína. Očakávali od neho, že ako rabín s akademickým vzdelaním a tvorca moderného ortodoxného judaizmu dokáže preklenúť rozpory medzi tradicionalistickými aj proreformnými Židmi a bude dôstojným reprezentantom moravského židovstva. Odporcovia tejto voľby však zdôrazňovali jeho zahraničný pôvod, a Moravskosliezske gubernium dokonca odmietlo dať Hirschovi ako cudzinci potrebný dišpenz na výkon tejto funkcie. Dišpenz Hirsch získal až roku 1846 od dvorskej kancelárie, ktorá ho tiež potvrdila vo funkcii mikulovského rabína. Úrad mikulovského rabína bol tradične spätý s funkciou moravského zemského rabína, do tejto funkcie však musel byť zvolený šiestimi prednými moravskými rabínmi. Voľby prebehli 30. decembra 1846 v Brne a podľa očakávania bol Hirsch opäť jednohlasne zvolený. V januári 1847 túto voľbu potvrdila dvorná kancelária, v júni Hirsch prišiel so svojou rodinou na Moravu, kde ho čakalo slávnostné privítanie a 30. júna 1847 uvedenie do funkcie zemského rabína.
Hirsch však nádeje moravských židovských komunít vzápätí sklamal. Hirschove kompetencie neboli úplne jasne definované a tak často konal na základe svojich skúseností získaných v predchádzajúcom pôsobisku v nemeckých krajinách. Pomery na Morave sa však značne líšili: tunajšie komunity boli zvyknuté disponovať veľkou autonómiou, a tak s dosť veľkou nevôľou privítali Hirschove inšpekcie komunít alebo jeho cirkulár, ktorým sa napríklad snažil regulovať pravidlá v moravských synagógach. Obzvlášť závažné boli spory s prostějovskou židovskou komunitou a jej rabínom a Hirschovým dlhoročným ideovým protivníkom Hirschom Fasselom.
Aktivita pri revolúcii roku 1848
Dočasné upokojenie nastalo kvôli revolúcii v rokoch 18481849, pri ktorej Hirsch zameral svoju aktivitu skôr k dosiahnutiu občianskej a politickej rovnosti Židov, než na autokratické zasahovanie do vnútorných záležitostí židovských komunít. Už niekoľko dní po vypuknutí revolúcie v marci 1848 vyzval kresťanov, aby „ukázali svoj zmysel pre spravodlivosť“ a zrovnoprávnili Židov, a Židov nabádal k pokoju a trpezlivosti, aby si svojim konaním kresťanov neznepriatelili. Napriek tomu sa v apríli 1848 objavili na niekoľkých miestach Rakúskeho cisárstva protižidovské násilnosti. Aprílová ústava priznala náboženskú slobodu len „uznaným kresťanským konfesiám“ a Židom priznala len volebné právo, čo podnietilo ďalšiu Hirschová aktivitu. Zvolal zástupcov moravských židovských komunít, ktorí utvorili Výbor pre moravské židovstvo, ktorý vo svojej petícii Moravskému zemskému snemu vyjadril nesúhlas s novou ústavou.
Vďaka priznaniu volebného práva Židom bol samotný Hirsch zvolený pri májových voľbách do Moravského zemského snemu. Práva moravských Židov však nepresadzoval v pléne snemovne, ale zákulisným jednaním najmä s moravskosliezskym viceprezidentom Leopoldom Lažanským a tiež vďaka sprostredkovaniu viedenského rabína Izáka Mannheimera. Nakoniec 10. októbra 1848 dosiahol zrušenie dane uvalenej špeciálne na Židov. Hirsch nemal záujem byť hovorcom Židov z celého cisárstva. Presunutie cisárskeho dvora aj ústavodarného snemu na Moravu a najmä povzbudzovanie Mannheimera však Hirscha podnietilo k vydaniu memoranda v ktorom na poslancov snemu apeloval, aby boli v otázke rovnakých práv a slobôd občanov dôslední a priznali tieto práva úplne všetkým, teda aj Židom. K hlasovaniu o tejto otázke však nakoniec nedošlo, pretože mladý cisár František Jozef I. snem rozpustil a vydal marcovú ústavu, ktorá deklarovala rovnaké občianske a politické práva všetkým občanom bez ohľadu na náboženské vyznanie. Hirsch vďaka svojej aktivite počas revolúcie dokázal dočasne preklenúť rozpory medzi moravskými Židmi a ako poprednú osobnosť Hirscha vnímala dokonca aj nežidovská verejnosť.
Neúspešný pokus o centralizáciu
Po vydaní marcovej ústavy sa Hirsch opäť sústredil na záležitosti moravských židovských komunít. Počas roka 1849 zvolal zástupcov týchto komunít a presadil vytvorenie centralisticko-hierarchického usporiadania moravských komunít. Na vrchole tejto hierarchie by stála tzv. Zemská synagogálna rada, ktorej členmi by boli zemský rabín a jeho sekretár, zástupca zamýšľaného moravského rabínského seminára a dvaja volení poradcovia. Proti tejto snahe sa však znovu postavil najmä Hirsch Fassel podľa ktorého by tento nový systém úplne zničil všetku autonómiu moravských židovských obcí. Moravské gubernium nakoniec snahu zemského rabína prekazilo vydaním vlastného opatrenia v roku 1850, ktoré zachovávalo značne decentralistické usporiadanie obcí.
V roku 1851 získal Hirsch od frankfurtskej ortodoxnej židovskej obce pozvanie, aby sa stal ich rabínom. Táto obec Hirschovi ponúkala návrat do jemu známeho nemeckého prostredia, návrat do boja za ortodoxiu proti reformistom (tento boj bol na Morave vedľajším zdrojom pnutia medzí ním a židovskými obcami) a dobré finančné zázemie. Hirsch, frustrovaný z toho, že nedokázal systém židovských obcí na Morave pretvoriť podľa svojich predstáv, ponuku prijal a 12. augusta 1851 Moravu opustil. Tento krok znamenal značné oslabenie inštitúcie moravského zemského rabína. Jeho nástupca bol iba „provizórny zemský rabín“ boskovický rabín Abraham Placzek, ktorý zostal v Boskoviciach, takže Mikulov po niekoľkých storočiach prestal byť sídlom moravského zemského rabinátu.
Frankfurt nad Mohanom
thumb|left|Ilustrácia z roku 1868 (nesprávne mu pripisuje titul doktor) V roku 1851 prijal ponuku na miesto rabína frakčnej ortodoxnej skupiny vo Frankfurte nad Mohanom, časti židovskej obce, ktorej väčšina sa inak priklonila ku klasickému reformnému judaizmu. Táto skupina, známa ako Izraelitská náboženská spoločnosť („Israelitische Religions-Gesellschaft“, IRG), sa pod jeho správou rozrástla na veľkú kongregáciu s približne 500 rodinami. Hirsch zostal rabínom tejto obce po zvyšok svojho života. Zorganizoval reálnu školu a obecnú školu („Bürgerschule“), ktoré poskytovali úplné židovské vzdelanie doplnené o tie aspekty sekulárneho vzdelania, ktoré Tóra považuje za správne (tora im Derech Eretz). Založil a vydával tiež mesačník Jeschurun ​​ (18551870; znova potom od 1882 et seq); väčšina obsahu Jeschurunu pochádzala z jeho vlastného pera. V roku 1876 Edward Lasker (židovský poslanec v pruskom krajinskom sneme) predložil návrh zákona o vystúpení (Austrittsgesetz), ktorý by umožnil Židom vystúpiť zo židovskej obce bez toho, aby prišli o svoj náboženský status. Zákon bol schválený 28. júla 1876. Napriek novému zákonu sa rozvinula debata, či je „Austritt“ (vystúpenie) halachickou povinnosťou. Hirsch zastával názor, že takáto povinnosť je napriek tomu, že to vyžadovalo vystúpiť pred súdom a verejne sa dištancovať od reformne zmýšľajúcej hlavnej obce („Grossgemeinde“). Jeho súčasník, Izák Dov Bamberger, rabín vo Würzburgu, oponoval, že kým Grossgemeinde poskytuje dostačujúce zázemie ortodoxnej časti, vystúpenie nie je nutné. Táto roztržka spôsobila pretrvávajúcu ranu a mnoho nevraživosti a jej dozvuky pretrvávali až do zničenia frankfurtskej obce nacistami.
Posledné roky
V posledných rokoch svojho života sústredil Hirsch svoje úsilie na založenie asociácie nezávislých židovských komunít pod názvom Voľné združenie pre záujmy ortodoxného judaizmu („Freie Vereinigung für die Interessen des Orthodoxen Judentums“). Počas 30 rokov po jeho smrti táto organizácia slúžila ako vzor pre utváranie medzinárodného ortodoxného hnutia Agudat Jisrael. Nepochybne bol oponentom politického sionizmu napriek veľkej láske k zemi Izrael, ktorá sála z jeho diela.
Dielo a aktivity
Ďalšie Hirschová diela (okrem vyššie spomínaných):
Hirschov preklad siduru zostal v rukopise a bol vydaný posmrtne, rovnako ako jeho zozbierané spisy (Gesammelte Schriften alebo Nachalath Zwi), ktorých publikácia začala v roku 1902. Väčšinu Hirschových diel preložili jeho nasledovníci do angličtiny a hebrejčiny: v päťdesiatych rokoch Horeb, preložil Dayan Isidore Grunfeld z Londýna, v šesťdesiatych rokoch komentár k Tóre, preložil Hirschov vnuk Izák Levi, takisto z Londýna. Väčšia časť jeho zozbieraných spisov, vydaných pôvodne v nemčine pod názvom Nachalath Zwi, bola preložená v osemdesiatych a deväťdesiatych rokoch na pamiatku Hirschovho vnuka Josepha Breuera.
Oblasti záujmu
Hirsch žil v ponapoleonskej dobe, v epoche, kedy Židia získavali občianske práva v značnom počte európskych krajín, čo viedlo k asimilácii a volaniu po reforme. Značná časť jeho diela sa zameriava na možnosti, ktoré taká doba dáva ortodoxnému judaizmu, kedy náboženská sloboda znamená tiež slobodu praktizovať Tóry bez prenasledovania a výsmechu. Zásada „vystúpenie“, nezávislej ortodoxie, prirodzene vyplýva z jeho názoru na úlohu judaizmu v jeho dobe: ak má judaizmus z občianskych slobôd získať, musí byť schopný sa vyvíjať nezávisle - bez toho, aby musel implicitne či explicitne legitimizovať snahy o reformáciu.
Jeho ďalšie oblasťou záujmu je symbolika mnohých príkazov a pasáží Tóry. Jeho Horeb (1837) sa do značnej miery zameriava práve na možné významy a symboly náboženských predpisov. Táto tendencia pokračuje v jeho komentári k Tóre a v jeho článkoch v časopise Jeschurun ​​ (Zobrané spisy, zv. III, sú usporiadaným vydaním týchto článkov).
Hirschovému bádaniu na poli etymologickej analýzy hebrejčiny sa len nedávno znovu dostalo pozornosti. Väčšina jeho práce na tomto poli je obsiahnutá v poznámkach k Tóre, kde analyzuje a porovnáva šorašim (trojpísmenové základné formy) veľkého množstva hebrejských slov a rozvíja hebrejskú etymológiu. Hoci táto snaha bola, ako sám hovoril, „úplne nevedecká“, jej výsledkom je nedávne vydanie „Etymologického slovníka hebrejského jazyka“. Hoci Hirsch sám nezmieňuje, ktorými prameňmi (okrem tradičných židovských prameňov) sa nechal ovplyvniť, jeho neskorší kritici identifikovali v jeho diele myšlienky z knihy Kuzari (Jehudu Haleviho) a od Maharala. Väčšina ideí, ktoré prezentuje, sú však jeho pôvodné.
Morionvilliers
Morionvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Okolie
Okolie je prostredie, ktoré niekoho alebo niečo obklopuje, súhrn okolností. Dôležitým príkladom okolia je okolie systému.
Latium
Latium bolo historické územie ležiace na Apeninskom polostrove medzi Etrúriou a Kampániou. Okolo roku 1000 pred Kr. sa tu rozvinula tzv. latijská kultúra, v minulosti považovaná za variantu kultúry villanovskej, s ktorou má viacero spoločných čŕt. Jej sídliská boli menšie (do 9. storočia pred Kr. s veľkou pravdepodobnosťou nemalo žiadne z nich viac ako 100 obyvateľov) a ležali zväčša na kopcoch. Neskôr došlo k podobnému vývoju ako v Etrúrii; počet sídlisk a ich obyvateľov začal stúpať a objavili sa prvé staroveké mestá. Z tohto raného obdobia patrí k archeologicky najvýznamnejším Gabii. Na tomto území vznikol i staroveký Rím a neskôr sa stalo centrom Rímskej ríše.
Mýtus o vzniku
Podľa starovekých rímskych historikov bol zakladateľom Latia a Latinov Aeneas, pôvodne obyvateľ Tróje, ktorý z mesta utiekol po jeho dobytí Grékmi. Po dobrodružnej plavbe pristál neďaleko budúceho mesta Lavinium, kde z miestnych ľudí a svojich spoločníkov sformoval nový národ.
Charakteristika
Mestá v oblasti Latia mali mnoho spoločné. Ich obyvatelia sa označovali ako Latin (Latinovia), hovorili príbuznými variantmi latinčiny a mali spoločnú kultúru, dnes označovanú ako latijská. Spoločnú identitu potvrdzovali náboženskými rituálmi, na ktorých sa schádzali obyvatelia viacerých sídlisk - najvýznamnejšie boli oslavy Jupitera, tzv. Latiaria. Tieto oslavy pretrvali dlho po strate nezávislostí jednotlivých miest Latia a prevzatí moci Rímom. Ďalším spoločným božstvom boli Penates, tzv. domáce božstvá, ktorých svätyňa bola objavená napr. v Laviniu. Stálo v nej trinásť oltárov, pravdepodobne jeden pre jedno mesto. K významným božstvám patrila i Diana.
Latijské mestá neboli tak uzatvorené ako napríklad mestá starovekého Grécka. Latinovia mali právo uzatvoriť manželstvo s obyvateľom akéhokoľvek latijského mesta a získať občianstvo, takisto v nich mohli vlastniť pôdu a uzatvárať obchodné zmluvy. Občianstvo mohol Latin získať jednoducho tak, že sa v príslušnom meste usadil; to v Grécku nebolo možné.
Napriek náboženskej, kultúrnej, jazykovej a do istej miery i právnej jednote neboli Latinovia jednotní politicky. Viedli vzájomne vojny a jednotlivé mestá súperili o nadvládu, ktorú nakoniec získal Rím. Rím mal aj predtým zrejme určité výsadné postavenie, ako to dokazuje grécky historik Polybios, ktorý spomína zmluvu medzi Rímom a Kartágom (cca 500 pred Kr.), v ktorej sa Kartágo zaväzuje neškodiť žiadnemu latijskému mestu poddanému Rímu a neútočiť na žiadne latijské mesto, ktoré Rímu poddané nie je.
Farnosť Zvolen-Západ
Farnosť Zvolen-Západ je rímskokatolícka farnosť dekanátu Zvolen. Patrónom farnosti je svätý Dominik Guzmán.
Farnosť bola zriadená 31. októbra 1998 pri rehoľnom dome založenom 10. februára 1995. Na ďalší deň, 1. novembra 1998, bol rehoľný dom povýšený na konvent. Farnosť je pod správou dominikánskych bratov, administrátorom je v súčasnosti Fr. Rafael Marek Tresa OP. V roku 1999 bola pre veriacich Banskobystrickej diecézy farnosť povýšená na centrum úcty k Ružencovej Panne Márii.
3386 Klementinum
3386 Klementinum je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil L. Brozek 16. marca 1980.
Combret
Combret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Českomoravská liga
Českomoravská liga bola hokejová ligová súťaž hraná na území Protektorátu Čechy a Morava v rokoch 1939 – 1944.
Sezóna 1939/40
Základom ligy boli župné majstrovstevá. Víťazi 10 žúp a dvoch oblastí stredočeskej župy boli rozdelení do štyroch skupín po troch mužstvách, víťazi týchto skupín zohrali záverečnú súťaž o titul systémom každý s každým po jednom vzájomnom zápase. Zo športového hľadiska sa žiadne veľké prekvapenie nekonalo: mužstvo LTC Praha potvrdilo svoju predvojnovú prevahu a s prehľadom zvíťazilo.
Sezóna 1940/41
Základom ligy boli opäť župné majstrovstvá. Víťazi 13 žúp a troch oblastí stredočeskej župy hrali Zväzový pohár, 6 najlepších z tejto súťaže hralo záverečnú súťaž o titul systémom každý s každým po jednom vzájomnom zápase.
Sezóna 1941/42
6 účastníkov spolu hralo systémom každý s každým po jednom vzájomnom zápase.
Namiesto zostupujúceho SK Velké Popovice hral víťaz zväzového pohára AC Stadion České Budějovice – bol tak zavedený priamy zostup z ligy a kvalifikácia o postup do ligy.
Sezóna 1942/43
6 účastníkov spolu hralo systémom každý s každým po jednom vzájomnom zápase.
Namiesto zostupujúceho SK Horácká Slavia Třebíč hral víťaz zväzového pohára SK Podolí.
Tímy LTC Praha a I. ČLTK Praha v súťaži neprehrali.
Sezóna 1943/44
Posledný odohratý ročník súťaže.
6 účastníkov spolu hralo systémom každý s každým po jednom vzájomnom zápase.
Namiesto zostupujúceho SKZL Vítkovice hral víťaz zväzového pohára SK Libeň.
Sezóna 1944/45
Pre túto sezónu prebehla pomerne zložitá kvalifikácia, pretože sa plánovalo rozšírenie ligy na 8 účastníkov. Účasť malo zaistenú prvých 5 mužstiev z minulej sezóny, o zvyšné 3 miesta sa bojovalo v kvalifikácii. Súťaž však nebola zohratá v dôsledku vojnových udalostí.
Rebecca De Mornay
Rebecca de Mornay (rod. Rebecca Jane Pearch, * 29. august 1959, Santa Rosa, Kalifornia, USA) je americká herečka. Preslávila ju postava Lany vo filme Riskantné podnikanie (Risky Business) z roku 1983.
Životopis
Jej otec bol konzervatívny rozhlasový a televízny komentátor Wally George (rod. George Walter Pearch). Jeho vzťah k manželke bol veľmi búrlivý a k ich odcudzeniu prišlo 15 rokov pred jeho smrťou. Jej matkou bola Julie Eagarová, ktorá ju vychovávala spolu so svojim manželom (a Rebecciným nevlastným otcom) Richardom De Mornay. Rebecca vyrastala vo Francúzsku a navštevovala strednú školu vo Spojenom kráľovstve. Študovala herectvo na Lee Strasberg Institute v New Yorku (ktorý svojho času navštevovali i filmoví veteráni Mickey Rourke, Robert De Niro a Christopher Walken).
Kariéra
Debutovala v roku 1982 v malej roli vo filme One from the Heart režiséra Francisa Forda Coppolu. Napriek neskoršiemu úspechu filmu Risky Business jej zatiaľ komerčne najúspešnejším filmom je film The Hand That Rocks the Cradle (Ruka na kolíske) z roku 1992. V roku 2004 hosťovala v posledných epizódach seriálu The Practice a v nasledujúcom roku získala krátku rolu po boku Owena Wilsona a Vincea Vaughna vo filme Wedding Crashers. V júni 2007 sa objavila v novom seriáli spoločnosti HBO John From Cincinnati.
Súkromný život
Dva a pol roka žila s americkým hercom Tomom Cruiseom, s ktorým sa stretla pri natáčaní filmu Risky Business. Na začiatku 90. rokov 20. storočia bola spájaná s menom Leonarda Cohena. Ten jej dôveroval natoľko, že z nej spravil producentku a aranžérku na svojom kritikou pozitívne prijatom albume The Future z roku 1992. V 80. rokoch 20. storočia bola krátko vydatá za scenáristu Brucea Wagnera, s ktorým sa rozviedla za necelé dva roky. V súčasnosti je vydatá za športového redaktora Patricka O'Neala, ktorý je synom amerického oscarového herca Ryana O'Neala. S manželom majú dve dcéry a päť psov.
Róbert Döme
Róbert Döme  (* 29. január 1979, Senica) je bývalý slovenský hokejový útočník a hokejový tréner.
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom Nürnberg Ice Tigers (nemecká DEL), pred nasledujúcim ročníkom ho angažoval ďalší švédsky klub MoDo Hockey, kde vybojoval majstrovský titul. Následne sa po 12 rokoch vrátil na Slovensko (ako príčinu uviedol rodinné dôvody) a 8. októbra 2007 podpísal trojročný kontrakt s HC Slovan Bratislava, pričom sa stal jedným z najlepšie platených hráčov extraligy. Slovan porazil vo finále HC Košice 4:3 na zápasy a získal majstrovský titul.
18. októbra 2008 v zápase proti HC Košice kroščekoval protihráča Ľubomíra Chmela, ktorého vzápätí napadol aj päsťami. Disciplinárna komisia o tri dni neskôr rozhodla o jeho potrestaní na 10 zápasov. V základnej časti strelil 25 gólov, bol druhým najlepším strelcom klubu po Martinovi Kuľhovi. Slovan vypadol v semifinále play-off so Skalicou. V nasledujúcom ročníku odohral Döme 6 zápasov za HC Senica, potom ukončil svoju kariéru. Na počesť otcovej pamiatky nosil dres s číslom 59.
Reprezentácia
Reprezentoval Slovensko v juniorských kategóriach, bol najlepším strelcom Majstrovstiev Európy do 18 rokov v roku 1995. Za seniorskú reprezentáciu odohral 6 zápasov, strelil 2 góly.
Oblasť (geomorfológia)
Oblasť alebo zastarano podsústava je jednotka piatej úrovne v hierarchickom geomorfologickom členení povrchu Zeme v podobe, v akej sa toto členenie obvykle uplatňuje na Slovensku. Nadradenou jednotkou je subprovincia, podradenou celok.
Oblasť je geologicky aj orograficky jednotnejšia ako subprovincia. Stále ide väčšinou o územie, rozlohou presahujúce jedno pohorie. Do rovnakej oblasti spadá tak hlavná horská skupina, ako aj k nej priliehajúce podhorie.
Príklady: Slovenské rudohorie, Slovenské stredohorie, Podunajská nížina.
Tomáš Pardel
prof. PhDr. Tomáš Pardel, DrSc. (* 1918† 1998) bol slovenský psychológ. Autor vysokoškolských učebníc a vysokoškolský pedagóg, dlhoročný riaditeľ Psychologického ústavu FFUK a vedúci katedry psychológie na FFUK v Bratislave. Bol jedným z prvých členov Slovenskej komory psychológov Psychologického ústavu FFUK.
Buhl (Bas-Rhin)
Buhl je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hyperión (boh)
Hyperión alebo Hyperíón alebo Hyperion (po grécky Hyperión/iný prepis:Hyperíón, po latinsky Hyperion) bol v starogréckej mytológii jeden z Titanov. Uzavrel manželstvo s Titankou Theiou a mal s ňou tri deti: boha slnka Hélia, bohyňu mesiaca Selénu a bohyňu ranných zôr Éós.
Oskár Petrogalli
Oskár Petrogalli (* 1874, Trenčín - † 10. február 1925, Banská Bystrica) bol slovenský verejný činiteľ, právnik a politik.
Brzegi Dolne
Brzegi Dolne (starší názov Berehy Dolne) je dedina v Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Ustrzyki Dolne. Administratívne spadá pod Powiat bieszczadzki a Podkarpatské vojvodstvo. Nachádza sa neďaleko hranice s Ukrajinou, 2 kilometre severovýchodne od mesta Ustrzyki Dolne, v doline rieky Strwiąż. Žije tu približne 500 obyvateľov.
V dedine sa nachádza gréckokatolícka cerkev sv. Michala Archanjela z roku 1844, od roku 1973 slúži ako rímskokatolícky farský kostol Panny Márie Ružencovej, murovaná kaplnka z 19. storočia, gréckokatolícky cintorín.
Dejiny
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1532, kedy bola obec založená na valašskom práve. V 80. rokoch 18. storočia Rakúšania v rámci tzv. jozefínskej kolonizácie usadili v obci nemeckých kolonistov, východná časť obce, kde sa usadili bola pomenovaná Siegenthal.
V roku 1921 tu bolo evidovaných 162 domov a 1018 obyvateľov, z ktorých boli
Nemeckí kolonisti dedinu opustili počas druhej svetovej vojny. V rokoch 1945 – 1951 obec patrila ZSSR, v roku 1951 po zmluve o zmene hraníc medzi Poľskom a ZSSR znovu pripadla Poľsku. Ukrajinské obyvateľstvo bola vysídlené do Ukrajinskej SSR, na jeho miesto bolo usadené poľské obyvateľstvo z územia okolo mesta Sokaľ, ktoré pripadlo ZSSR.
Zdroj
Bieszczady. Przewodnik. Rewasz, Pruszków, 2012, s. 270.
Skupina Amor
Skupina Amor je skupina planétok, ktorých dráhy sa nachádzajú v blízkosti dráhy Zeme pomenovaná po planétke 1221 Amor. Približujú sa k zemskej dráhe zvonka, ale nekrižujú ju. Väčšina Amorov križuje dráhu Marsu. Dva prirodzené satelitu Marsu, Fobos a Deimos môžu byť pôvodne planétkami skupiny Amor, ktoré Mars zachytil pri ich prelete.
Medzi najznámejších členov tejto skupiny patrí 433 Eros, čo je prvá planétka, okolo ktorej obiehala a na ktorej neskôr pristála umelá sonda (NEAR Shoemaker).
V súčasnosti je známych vyše 1200 planétok skupiny Amor, avšak necelých 200 je očíslovaných a len niečo vyše 50 je aj pomenovaných.
Byzantská literatúra
Byzantská literatúra je grécka stredoveká spisba v rokoch 330 (založenie Konštantínopola) – 1453 (pád Konštantínopola) resp. podľa iných autorov v rokoch 529 (zrušenie Akadémie v Aténach) – 1453. Delí sa na 4 obdobia: ranobyzantské (do pol. 7. stor.), obrazoborecké (do 848), obdobie macedónskej renesancie a komnénovského klasicizmu (do 1204) a záverečné (do 1453).
Literatúra a byzantská kultúra boli všeobecne určované štyrmi prvkami: helenistickými tradíciami odkazujúcimi na antické Grécko, kresťanstvom zaujímajúcim od obrátenia Konštantína Veľkého pozíciu oficiálneho náboženstva v ríši, rímskou povahou štátoprávnej organizácie, a orientálnymi vplyvmi prevzatými od rozličných ázijských a afrických národov. Jednotlivé diela byzantskej literatúry sú z hľadiska svojho zamerania a žánru triedené do piatich skupín. Prvé tri z nich nadväzujú na antické vzory a zahŕňajú históriu a letopisy, encyklopédie a eseje, a svetskú poéziu. Dve ďalšie sú tvorené novými literárnymi formami; cirkevnou a teologickou literatúrou, a ľudovou poéziou.
Popredným zástupcom historikov bol Prokopios Cézarejský, pobočník Belisara pri jeho vojenských ťaženiach, ktoré zachytil vo svojom spise Knihy o vojnách. Na Prokopia nadviazali Agathias, opisujúci záver panovania Justiniána I., a v 7. storočí Theofylaktos Simokattes. Neskoršiu fázu byzantských dejín predostreli Michael Psellos, Niketas Choniates a Laonikos Chalkokondyles. K význačným historikom patrili aj cisári a príslušníci vládnucich rodov ako napríklad Konštantín VII. či Anna Komnéna, autorka Alexiády. Medzi kronikármi vynikali Ioannes Malalas, Theofanes Homologetes, Ioannes Skylitzes a Ioannes Zonaras. Z encyklopedistov a esejistov možno menovať patriarchu Fotia (z jeho diel napr. Myriobiblon) a Theodora Metochita, byzantského humanistu zo 14. storočia. Koncom 10. storočia bol vytvorený rozsiahly lexikón Suda. K zástupcom svetskej poézie sú radení Georgios Pisides, oslavujúci vo svojich básňach Herakleiove výpravy, ako aj tvrdohlavý odporca ikonoklazmu a autor polemických traktátov Teodor Studita, opát kláštora Studios. Ten pokračoval v ikonodulskej obhajobe obrazov po Jánovi z Damasku, ktorý bol aj tvorcom mnohých hymien. Hymny a svetskú poéziu tvorila aj Kassia. Najvýznamnejším skladateľom hymien a teda predstaviteľom cirkevnej a teologickej literatúry bol ale Romanos Melodos. Úroveň porovnateľnú s Romanovým dielom dosiahol v 7. storočí hymnus Akatist. Ľudovú poéziu zastupuje predovšetkým jedinečný hrdinský epos Digenis Akritas z 11. alebo 12. storočia, ospevujúci akritai.
3440 Stampfer
3440 Stampfer je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil K. Reinmuth 17. februára 1950.
Mužská štvorhra na Movistar Open 2008
Mužská štvohra na Movistar Open 2008 sa hrala ako súčasť Movistar Open 2008 od 28. do 4. februára 2008. Titul získali Argentínčania José Acasuso a Sebastián Prieto, ktorí vo finále porazili argentínsky pár Máximo González, Juan Mónaco 6-1 3-0. Pre Acasusa to bol piaty a pre Prieta deviaty titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Gigant (mytológia)
náhľad|Gigant bojuje s [[Artemis (bohyňa)|Artemis]]
Giganti (po grécky a latinsky Gigantes, j. č. Gigas) boli v starogréckej mytológii obludní vlasatí obri, synovia bohyne zeme Gaie, zrodení z kvapiek krvi boha neba Urana. Boli to napríklad Alkyoneus, Klytios a Enkelados.
Buchlov (prírodná rezervácia)
Buchlov je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Gigant (mytológia)
Neuznávali vládu Dia a vzbúrili sa proti nemu a olympským bohom. Zeus na nich poslal Herakla, ten porazil Alkyonea a ostatných postupne zničili posmelení olympskí bohovia a čiastočne Herakles.
Buchlov (prírodná rezervácia)
Nachádza sa v katastrálnom území obce Čereňany a Oslany v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 103,96 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany. Rezervácia zaberá vrcholovú časť vrchov Buchlov, Žarnov a hrebeňa medzi nimi.
Predmetom ochrany sú: Zachované prirodzené lesné a skalné spoločenstvá na morfologicky bohato stvárnenom sopečnom hrebeni pohoria Vtáčnik na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.