cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prístavba Slovenskej národnej galérie
Prístavba SNG alebo premostenie Slovenskej národnej galérie je štruktúra patriaca do komplexu areálu Slovenskej národnej galérie, ktorej autorom je architekt Vladimír Dedeček. Hoci ide o z hľadiska galerijnej funkcie o koncepčne výborný priestor, vzhľadom na kontrastnosť s okolitou staršou zástavbou patrí k zrejme najkontroverznejším motívom modernej architektúry v Bratislave. Časť verejnosti s premostením stále nie je stotožnená a navrhuje jeho zbúranie, odborná architektonická komunita ho však temer bezvýhradne prijíma. Dedečkovo premostenie zostáva súčasťou rekonštrukcie SNG od ateliéru Architekti BKPŠ autorov Martina Kusého a Pavla Paňáka.
História SNG
Po politickom prevrate roku 1948 sa Martin ako kvázi kultúrne centrum stal „ideologicky nevyhovujúcim“, pričom dochádzalo k centralizácii. Dňa 29. júna 1948 bola zriadená SNG v Bratislave. Pridelili jej budovu vodných kasárni na nábreží Dunaja, postavenú v rokoch 1759 – 63. Pôvodne mala budova štyri krídla, južné krídlo však pri úpravách nábrežia počas Slovenského štátu zbúrali, čím vznikol otvorený priestor. Krátko po rekonštrukcii v 1955 však bolo jasné, že kapacita objektu je nedostačujúca. V 1963 Zväz slovenských architektov vypísal študijné úlohy na doriešenie dostavby a adaptácie SNG. Úlohy spracovali štyria autori, resp. skupiny autorov: V. Dedeček, E. Kramár so spolupracovníkmi, J. Frágner so spolupracovníkmi a M. Beňuška so spolupracovníkmi. Návrhy boli vyhodnotené 6. januára 1964 a za najlepší bol vybraný návrh V. Dedečka. Sám autor vyhlásil návrh za „triezvy a konzervatívny“. Tvarové riešenie južného exponovaného krídla galérie je jedným z prejavov autorovho sklonu vyjadrovať sa nekonvenčnými spôsobmi
Prístavba SNG
Vladimír Dedeček predložil štúdiu dobudovania areálu SNG so zachovaním historického objektu. Prístavba SNG sa mala pôvodne rozprestierať aj na severozápadnej strane stavebného bloku do Paulínyho ulice a mala zabrať aj plochu funkcionalistického objektu vedľa hotela Devín. Uvedený objekt sa mal odstrániť. Dňa 31. januára 1991 bola spracovaná výhľadová analýza SNG. Premostenie s rozponom, ktoré umožnilo priamy pohľad z dunajského nábrežia do nádvoria SNG podľa požiadaviek expertov, bolo svojho času unikátnou konštrukciou na Slovensku. V čase svojho vzniku pôsobila veľmi progresívne, lenže práve preto, že bola pripojená k staršej, historickej budove, stala sa predmetom polemík a nepriaznivého hodnotenia už krátko po realizácii.
Realizácia
V starej budove a povale pribudlo jedno podlažie s horným osvetlením cez zasklenú stenu. Z 1. a 2. poschodia je stará budova komunikačne spojená s výstavnými priestormi južného pristavaného krídla. Trojpodlažný výstavný komplex južnej fasády je vysunutý ako most na dvoch podperách; to umožňuje optický kontakt medzi nádvorím galérie a nábrežím. Most tvoria štyri oceľové priehradové nosníky, podpory sú vzdialené a majú šírku. Jedna podpora je pevná a druhá kyvná. Oceľovú konštrukciu majú aj ostatné nové časti, ktorých autorom je O. Pečený. Niektoré zaujímavé časti konštrukcie viditeľné zo stavby sú dnes skryté. Plášť konštrukcie urobili „suchým procesom“ zo siporexových panelov, s konečnou povrchovou úpravou zo smaltovaného hliníkového plechu, farby bielej a červenej. Prevláda biela; na bočných stenách červená farba ma znázorňovať rez. Pôvodná povrchová úprava mala byť zo sklomozaiky, ale pri realizácií sa ukázalo, že za podmienok pohybov nosnej konštrukcie stavebný podnik nedokáže navrhnutú úpravu urobiť, preto sa nahradila dnešnou. Nové južné výstavné krídlo má vo všetkých podlažiach horné osvetlenie zo severnej strany, z južnej strany nemá otvory, čo ho chráni pred nežiaducim svetlom, ako aj dopravným ruchom. Rekonštrukcia budovy v 70. rokoch napriek všetkým zásahom a autorským riešeniam trpela nekvalitou vykonávanej remeselnej práce. Pri kolaudácií budovy bol odhalený počet chýb v ráde tisícok, keďže stavebnou prioritou bolo "plnenie plánov", "prekonávanie termínov" a iné formálne úspechy za cenu nekvality. Tento prístup bol dôvodom, prečo premostenie trpelo viacerými technickými problémami, napríklad zatekaním.
Rekonštrukcia prístavby
K 1. marcu 2001, teda po 24 rokoch, pre nevyhovujúci technický stav museli prístavbu uzavrieť, čím SNG prišla o priestoru. Hlavným problémom sa stala nestabilná vnútorná klíma, plexisklové tvárnice popraskali a cez strechu do budovy začalo zatekať. Začalo sa rozmýšľať nad ďalšou rekonštrukciou. Po viacerých prieťahoch, odložení vysúťaženej opravy z dôvodu hospodárskej krízy v roku 2008 a iných zdržaniach sa napokon rekonštrukcia, podľa projektu architektov Kusého a Paňáka, v roku 2016 konečne spustila.
Rick Parashar
Rick Parashar (* 13. december 1963, Seattle, Washington, USA – † 14. august 2014, Seattle) bol americký hudobný producent, známy svojou prácou v 90-tych rokoch, kedy spolupracoval s takými skupinami ako Alice in Chains, Pearl Jam či Blind Melon.
Spoločne so svojím bratom Rajom bol majiteľom nahrávacieho štúdia London Bridge Studio.
Ivan Kadlečík
Ivan Kadlečík (* 8. apríl 1938, Modra – † 15. júl 2014, Pukanec) bol slovenský prozaik, básnik, esejista a novinár.
Životopis
Narodil sa v Modre v rodine evanjelického farára. Základnú školu vychodil v Rači, zmaturoval na Jedenásťročnej strednej škole v Senci roku 1956. Vysokoškolské štúdium slovenského jazyka a literatúry absolvoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v rokoch 19561961. Pracovať začal v Košiciach v Mestskom archíve, potom nastúpil na základnú vojenskú službu a po jej skončení pracoval ako novinár v krajskej redakcii denníka Pravda v Košiciach. Popritom spolupracoval s Východoslovenským vydavateľstvom, podieľal sa na vzniku košického literárneho štvrťročníka Krok 66 a dvojmesačníka Krok 67, ktoré aj spoluredigoval.
V roku 1968 sa presťahoval do Martina, kde bol v rokoch 19681970 šéfredaktorom kultúrneho dvojtýždenníka Matičné čítanie, od roku 1970 pracoval v Biografickom ústave Matice slovenskej. Pre politické postoje vyslovované najmä v publicistickej tvorbe ho roku 1971 zo zamestnania prepustili, vylúčili zo Zväzu slovenských spisovateľov a počas celého obdobia normalizácie nemohol publikovať. V roku 1977 sa presťahoval do Pukanca, kde pracoval ako vedúci v predajni Slovenskej knihy. V rokoch 19821990 pôsobil aj ako organista v evanjelickom kostole. Od roku 1990 bol zamestnaný v Ústave slovenskej literatúry SAV v Bratislave. Od mája 2004 bol členom korešpondentom literárnej sekcie Bavorskej akadémie krásnych umení.
S manželkou Ivou (* 1938) mal štyri deti – Martina (* 1964), Ivana (* 1966), Juraja (* 1971) a Zuzanu (* 1975).
Charakteristika tvorby
Ivan Kadlečík vstúpil do slovenskej literatúry ako kritik a redaktor literárnych časopisov Krok a Matičné čítanie. Mimoliterárne okolnosti však zapríčinili, že hneď jeho prvá kniha kritík Z rečí v nížinách, v ktorej sa prezentoval predovšetkým ako literárno-kritická osobnosť, bola pred tlačou zakázaná a prvýkrát bola oficiálne publikovaná až o 12 rokov neskôr. Po okupácii Československa v 1968 bol vytlačený na okraj spoločnosti a spolu s ďalšími, režimu nepohodlnými autormi, publikačne umlčaný a marginalizovaný. Na tento tlak reagoval Kadlečík vo svojej tvorbe hlbším zakoreňovaním sa v dejinách, prírode a kultúre; odpútal sa od kritickej reflexie, z ohniska jeho záujmu sa vytratilo literárne dielo a nahradil ho vlastný osud.
Motív autentickosti a autobiografickosti sa u Kadlečíka stáva jedným z najdôležitejších momentov tvorivého procesu. Autobiografickosť u Kadlečíka znamená, že „aj tvoriť sa dá len autobiograficky; hodnotu má len to, čo je garantované autorovým životom, jeho osudom, jeho postojmi, ku ktorým sa prebojoval a ktoré pretrpel. Teda Kadlečík nechápe tvorbu ako pekné rozprávanie, ale ako bytostný prejav, do ktorého sa musí človek vložiť celý.“ (Vladimír Petrík)
V sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch sa jeho žánrové rozpätie rozrastá o fejtóny a besednice, ktoré sa v tom období „pestovali“ najmä v českej disidentskej obci a publikovali sa v samizdatoch. Kadlečík bol pravidelným prispievateľom a autorom. Do ďalšieho literárneho žánru, ktorý rozvíjal – epištolárnu literatúru – sa pretavila vzájomná dlhoročná korešpondencia medzi proskribovanými autormi – tak vznikla kniha Poco Rubato, ktorá je zbierkou korešpondencie medzi I. Kadlečíkom a českým disidentským spisovateľom L. Vaculíkom. Sedemdesiate roky predstavovali celkový Kadlečíkov obrat smerom k intímnejším žánrom (autobiografické žánre, epištolárna literatúra, esej). Prvou prácou, ktorá reprezentuje tento žánrový posun, je kniha Rapsódie a miniatúry, ktorej charakteristickou črtou je motív autobiografickosti. Štruktúru jeho literárneho priestoru tvoria motívy viery a protestantizmu, domova, blízkeho vzťahu k prírode a k všetkému živému a neživému. Príroda je mu „životným kolobehom, spriaznenosť všetkého živého, pocitom totožnosti.“ (V. Petrík)
NGC 5932
NGC 5932 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. apríla 1887.
Ivan Kadlečík
Charakteristika tvorby
Osobitným motívom v Kadlečíkovej tvorbe je motív hudby, v ktorom sú obsiahnuté aj predošlé motívy (viera, príroda). Hudbe venoval aj osobitnú kapitolu v knihe Vlani ako dnes, kde sa hudba stáva súčasťou autorovho panteistického chápania prírodných procesov. Kadlečíkovo hľadanie a upnutosť na tradíciu a národné korene potvrdzuje kniha literárnych portrétov významných osobností slovenských dejín Tváre a oslovenia.
NGC 5932
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Ivan Kadlečík
Charakteristika tvorby
Premostenie medzi obdobím normalizácie a deväťdesiatymi rokmi predstavuje dielo Epištoly, do ktorého je predovšetkým zaradená korešpondencia zo začiatku 90. rokov a denníkové záznamy so starším vročením. V Epištolách ako aj vo Vlastnom hororskope sa otvorene vyjadruje i k aktuálnej politickej situácii.
Kadlečík aj v najnovšej tvorbe zostáva verný svojim tradičným témam a motívom, ktoré rozvíja, variuje a parafrázuje, ako napríklad v knihách Lunenie, Hlavolamy a najmä v diele Vlani ako dnes. Tieto diela majú tiež podobnú kompozičnú štruktúru – kapitoly sú často členené na základe kalendárneho cyklu podľa počtu dní a mesiacov v roku. Zo žánrového hľadiska má v 90. rokoch v jeho tvorbe osobitné miesto prozaické dielo Taroky a básnická zbierka Srdce sa volá ň. Zatiaľ posledným autorovým dielom je bibliofília Malé prelúdiá, ktorú autor vydal vlastným nákladom v počte dvadsať kusov „ako výraz vnútorne slobodnej hry na literatúru“.
O autorovi
„Ivan Kadlečík sa nikdy neznížil k tomu, aby sa vo svojich textoch otvorene kriticky “vyrovnával„ s (komunistickým) režimom, ktorý mu tak dramaticky zmenil život a ktorý sa ho pokúšal navždy “vylúčiť„ zo spoločnosti. Jeho nepoddajnosť a vzdor (možno aj pohŕdanie) vyústili do iných polôh. Predovšetkým zdôraznil vlastnú zakorenenosť v slovenskom živote, v slovenskej histórii, v slovenskej kultúre.“ M. Mikitová: Ivan Kadlečík (personálna bibliografia, 1998)
„Medzi Kadlečíkom šesťdesiatych a Kadlečíkom deväťdesiatych rokov nie je hodnotová a ideová diskontinuita – autorovu tvorbu, naopak, charakterizuje vernosť téme a hodnotám: z tejto perspektívy môžeme Kadlečíkovu tvorbu vnímať ako určitý tvorivý oblúk, ktorý nejde ponad, ale prechádza naprieč sedemdesiatymi rokmi až do rokov deväťdesiatych.“ Vladimír Petrík
"(Kadlečíkovo) nemlčanie si hľadalo a našlo adekvátne formy: esejistickú, epištolárnu, fejtónovú, homiletickú, denníkovú, lyricko-prozaickú, slovom formy, nezväzované prísnymi žánrovými zákonmi. V nich sa uplatnil Kadlečík filozofujúci a introspektívny, ktorý berie svet so všetkým, čím na neho dolieha, ale zároveň sa od neho kriticky, často a vždy s nadhľadom oslobodzuje a dištancuje." Pavel Matejovič
Autor o sebe
„Považujem sa za ohnivko v reťazi generácií pocestných. Áno, pokladám sa za pútnika, ktorý sa cestou pozorne obzerá dozadu, vpred i po okolí ako moji predkovia zemani, učitelia a kňazi, čo nikdy dlho nesedeli na jednom teplom mieste. Svoj domov si nesiem v uzlíku (jazyka, pamäti), aby sme nepoblúdili pričasto.“
„Cítim sa byť pravou rukou svojich predchodcov, nimi identifikujem svoju totožnosť a integritu, som vykonávateľom ich vôle a toho, čo nestihli, čo nevládali dokončiť; som vykonávateľom ich testamentu, zmluvy a táto otrocká poslušnosť mi – paradoxne – dáva slobodu uprostred márností lživých chvíľ.“
„Dve skutočnosti zatienili môj život. Prvá je poznanie, že svet je nevysvetliteľne tajomný a plný utrpenia; druhá, že som sa narodil a celý život prežil v čase duchovného úpadku ľudstva. S oboma skutočnosťami som sa vyrovnával myslením, ktoré ma priviedlo k eticky kladnému vzťahu k svetu na základe úcty k životu.“
Jelšovce
Jelšovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra. V obci je rímskokatolícky Kostol svätej Márie Magdalény z roku 1322 s prístavbou z roku 1733.
Narodil sa tu operny spevak Štefan Janči a herec František Desset.
NGC 121
NGC 121 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Tukan, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 20. septembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
Lyoffans
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hamé
Hamé s.r.o. je tradičná česká firma zaoberajúca sa výrobou trvanlivých i chladených potravín. Jej sídlo sa v súčasnosti nachádza v Kunoviciach pri Uherskom Hradišti. Hamé kúpila v roku 2008 islandská spoločnosť Nordic Partners; za Hamé zaplatila zhruba 4,5 miliardy korún. V decembri 2015 odkúpila Hamé nórska firma Orkla, keď zaplatila 175 miliónov eur (4,7 miliárd korún). Okrem obchodnej značky Hamé svoje výrobky predáva aj pod prémiovými značkami Veselá pastýřka, Otma, Znojmia, Hamánek a Hamé Life Style.
Hamé sa radí medzi najväčších českých výrobcov potravín a má vo svojom portfóliu približne 1 700 rôznych druhov produktov: kečupy, paštéty, mäsové konzervy, hotové jedlá, zeleninové výrobky, ovocné zmesi, džemy, kompóty, dojčenskú stravu, bagety, sendviče, sirupy a ďalšie.
V roku 2014 mala firma tržby 4,9 miliardy korún a čistý zisk predstavoval 234 miliónov korún. Export tvorí viac ako polovicu tržieb Hamé a svoje produkty táto firma vyváža do zhruba 40 krajín sveta na piatich kontinentoch. V roku 2014 firma oznámila, že sa jej podarilo vyviezť prvé produkty do Číny a že aj naďalej plánuje rozvíjať obchod v perspektívnych afrických krajinách.
Hamé má v súčasnosti 7 výrobných závodov v Česku a tri v zahraničí. V zahraničí to sú závody Caracal v Rumunsku, Bogoljubovo v Rusku a v Prešove na Slovensku.
História značky
V roku 1922 založil živnostník v Babiciach konzervárenskú dielňu, ktorú v roku 1932 získala spoločnosť Biochema, ako významný tuzemský konzervárenský podnik. Táto firma začala svoje produkty vyvážať do zahraničia, kde jedna z významných cieľových destinácií bolo Írsko. A práve zo staroírčiny pochádza aj samotné slovo "Hamé", ktoré znamená "Domov". Slovo Hamé je v logu znázornené spolu s medveďom, ktorý symbolizuje prírodnú silu.
Vlajka Gabonu
thumb|Súčasná vlajka Gabonu Vlajka Gabonu je trikolóra s vodorovnými pruhmi vo farbe zelenej, žltej a modrej, symbolizujúca rovník prechádzajúci medzi zelenými tropickými lesmi a modrými vodami mora; žltá však predstavuje i slnko. Vlajka sa užíva od roku 1959, do vyhlásenia nezávislosti v roku 1960 mala však v ľavom hornom rohu francúzsku trikolóru a pruhy boli v pomere 2:1:2.
Ruské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Jeho najväčším úspechom je striebornej medaily na majstrovstvách sveta FIFA, ktoré dosiahlo na turnaji v roku 2016. Na MS sa dokázalo kvalifikovať 6-krát, čo je po Španielsku a Taliansku z Európy tretí najlepší výsledok. V roku 1989 neexistoval futsal v Sovietskom zväze, preto ho FIFA nemohla pozvať na prvé MS. Na druhé MS v roku 1992 sa ruské družstvo kvalifikovalo ako nástupca tímu Spoločenstva nezávislých štátov, ktorý si v Španielsku, aj proti česko-slovenskému tímu, vybojoval účasť na finálový turnaj v Hongkongu. Na nich skončilo ruské družstvo už v základnej skupine. Ďalšie MS v roku 1996 však boli pre Rusko úspešné, keď po víťazstve v zápase o bronz porazilo tím Ukrajiny. Na MS 2000 sa opäť dostalo do bojov o medaily, ale v súboji o bronz tentoraz prehrali s výberom Portugalska. V európskej kvalifikácii na MS 2004 prekvapujúco zaostalo už v skupine za domácim tímom Bosny a Hercegoviny a nemalo tak právo súťažiť v následnom play-off. Na MS 2008 sa už kvalifikovalo, dostalo sa opäť až do semifinále, ale opäť prišlo o medailu v zápase o bronz, v ktorom tentoraz nestačilo na výber Talianska. V roku 2012 sa preňho šampionát rozbehol dobre, keď po výhrach v základnej skupine prešlo osemfinálovou prekážkou, vo štvrťfinále však narazilo na neskoršieho finalistu zo Španielska a podľahlo mu po dramatickom zápase. V tomto zápase inkasovalo vôbec prvé góly na turnaji. O štyri roky neskôr dosiahlo svoje najlepšie umiestnenie a zároveň druhú medailu, keď prehralo až vo finálovom stretnutí s 🇦🇷.
Prvé majstrovstvá Európy UEFA v Španielsku vynieslo Rusku striebornú medailu, keď vo finále podľahlo domácemu tímu. Ďalšie ME prinieslo rovnaké finále, tentoraz sa z titulu tešili ruskí hráči, ktorí na turnaji neprehrali žiadny zápas a po penaltovom rozstrele vo finále zdolali súpera zo Španielska. Na domácom európskom šampionáte v roku 2001 si vybojovali bronz, ktorý zopakovali aj o 6 rokov neskôr v Portugalsku. V roku 2005 v Česku vo finále nestačili na rivala zo Španielska a podľahli mu, aby si rovnaký scenár zopakovali aj o 7 rokov neskôr, v Chorvátsku, kde prehrali so Španielskom po predĺžení. Na šampionáte v belgických Antverpách v roku 2014 dokázalo v semifinále Rusko zdolať svojho veľkého rivala zo Španielska, ale opäť nestačilo na svojho finálového súperatentoraz družstvo 🇮🇹 a obsadilo druhú priečku. Tretie striebro v rade pridalo aj na turnaji v Srbsku v roku 2016.
Phil Bosmans
Phil Bosmans (* 1. júl 1922, Gruitrode† 17. január 2012, Mortsel) bol belgický katolícky rehoľník a autor mnohých osvetových prác.
Životopis
Pochádzal z roľníckej rodiny, otec bol malým farmárom. Rodina mala štyri deti.
V roku 1934 začal študovať na gymnáziu. Keď mal 16 rokov, rodina sa presťahovala do Genku v limburskej provincii, kde Phil strávil veľkú časť svojej mladosti medzi baníkmi. Bezstarostné školské roky v máji 1940 ukončila vojna. Jej prvé mesiace prežil spolu s bratmi na úteku, kedy museli z hladu kradnúť a nemali žiadne správy o rodičoch.
V roku 1941 sa Phil Bosmans stal mníchom v reholi montfortánov, ktorá sa v Belgicku venuje sociálne vydedeným ľuďom. Montfortáni boli uznávanými kazateľmi. Cestovali po farnostiach, na jednom mieste sa zvyčajne zdržali niekoľko týždňov. Usporadúvali stretnutia v rodinách, v kaviarňach, povzbudzovali obyvateľov k životu vo viere, organizovali mariánske púte, spovedali, kázali. Bosmans medzi nimi zostal do konca vojny.
V roku 1945 sa presťahoval do holandského Oirschotu, kde bol dňa 7. marca 1948 vysvätený za kňaza. Ako katolícky kňaz bol tak aktívny, že sa v júni roku 1954 zrútil, fyzicky i psychicky vyčerpaný. Počas dvoch rokov zostal upútaný na lôžko.
Napriek tomu, že jeho zdravie zostalo podlomené a názoru lekárov, že nie je schopný žiadnej ťažšej práce, sa zotavujúci Bosmans - na výzvu kňaza Loopa - začal zaoberať hnutím Bond zonder Naam (Hnutie bez mena), a začal ho ďalej rozvíjať. Od roku 1957 sa už plne venoval tejto činnosti. Až do 1.júna 1991 bol jeho predsedom a delegovaným správcom, kedy ho oficiálne nahradil Frans van Oudenhove. Bosmans však aj potom ešte písal a prednášal doma i v zahraničí.
V decembri 1994 mal vážnu autonehodu. O niekoľko mesiacov neskôr utrpel mozgovú porážku, v dôsledku ktorej mu zostala paralyzovaná pravá ruka a noha. Ani potom neprestal v rámci svojich obmedzených možností korešpondovať, prednášať a poskytovať rady. Zomrel 17. januára 2012 vo veku 89 rokov v Mortseli, ktorý patrí do antverpskej provincie.
Phil Bosmans požíval veľký obdiv predovšetkým vo Flámsku, pretože s mimoriadnou charizmou a obetavosťou viedol hnutie, podnecujúce spoločnosť ku „Kultúre srdca“.
Tvorba
Phil Bosmans bol veľmi plodným autorom. Jeho knihy sa bez výnimky stali bestsellermi a inšpirovali množstvo ľudí. Boli preložené do 26 jazykov, viaceré vyšli aj v Braillovom písme. Celkovo sa predalo 10 miliónov výtlačkov.
Bosmans a esperanto
Bosmans sympatizoval s esperantom a pochopil, že má potenciál rozšíriť posolstvá Kultúry srdca. Výsledkom bolo, že 30. januára 1980 bola založená v Antverpách dvanásta, esperantská sekcia organizácie Hnutie bez mena - Movado sen Nomo. Jej začiatky podporil Bosmans aj finančne. Od začiatku bola činnosť esperantskej sekcie v súlade s činnosťou materskej organizácie, no sekcia bola inak úplne nezávislá. Počiatočným problémom bola nedôvera esperantistov a počet členov rástol iba pomaly. V súčasnosti je ich 1800 zo 65 krajín. Členstvo je bezplatné.
Vlajka Estónska
thumb|Vlajka Estónska
Vlajka Estónska je horizontálna trikolóra troch farieb, modrej, čiernej a bielej. Pomer strán vlajky je 7:11.
Symbolika farieb
Symbolika farieb estónskej zástavy sa interpretuje rôzne:
Mombacho
Mombacho je neaktívny stratovulkán, ktorý sa nachádza v Nikarague na západnom pobreží jazera Nikargua, južne od mesta Granada. Masív vulkánu je tvorený prevažne andezitmi a bazaltami, jeho vrchol je ukončený dvoma krátermi. Údaje o erupciách sopky nie sú známe, jediným prejavom aktivity sú fumaroly a termálne pramene na severnom svahu.
Iné projekty
.
Volejbal na Juhoamerických hrách 2014
Volejbal na Juhoamerických hrách 2014 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Juhoamerických hier 2014. Konal sa v Santiagu, v Čile od 8. do 17. marca 2014, za účasti 5 mužských a 6 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1978 a toto bolo jeho 4. vydanie. Všetky zápasy sa hraly v aréne Gimnasio Polideportivo de Ñuñoa. V oboch kategóriách zvíťazili reprezentácie Argentíny.
Účastníci
Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k januáru 2014.
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k januáru 2014.
Zlatá
Zlatá je žlto-oranžová farba, ktorá reprezentuje farbu zlata.
Kobylky (podrad)
Kobylky (Ensifera) je podrad rovnokrídlovcov (v niektorých starších systémoch samostatný rad).
Príslušníci tohto podradu sú (na rozdiel od rastlinožravých príslušníkov podradu koníky) dravce alebo všežravce.
NGC 5933
NGC 5933 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 123
NGC 123 je hviezda v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 27. septembra 1880.
Glénat (Cantal)
Glénat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eurymenes zo Samu
Eurymenes alebo Eurymenés (Eurymenes, iný prepis: Eurymenés) bol olympijský víťaz v 6. stor. pred Kr.
Eurymenes zo Samu zvíťazil na 62. olympijských hrách v roku 532 pred Kr. v niektorej úpolovej disciplíne. Touto disciplínou bol pravdepodobne box alebo pankration, lebo na týchto hrách si víťazný veniec zo zápasenia odniesol slávny Milón z Krotónu. Box (pygmé) sa stal olympijskou disciplínou na 23. hrách v roku 708 pred Kr. a pankration na 33. hrách v roku 648 pred Kr.
Ensifera
Ensifera môže byť:
B-S 4 Lány
náhľad|B-S 4
B-S 4 „Lány“ je ťažký objekt československého opevnenia budovaného v rokoch 1935 – 1938 pozdĺž hraníc prvej Československej republiky. Je jedným z 8 ťažkých objektov postavených na predmostí Bratislavy a z 11 vybudovaných na území Slovenska vôbec.
História
Po výstavbe a finálnom dokončení mal zrub stálu osádku. Po Mníchovskej dohode 30. septembra 1938 bol objekt až do konca vojny obsadený nemeckou armádou. Z tohto obdobia pochádza aj najviac historických fotografií zrubu, okrem jeho výzoru dokumentujúcich aj jeho návštevu samotným Adolfom Hitlerom z 25. októbra 1938. B-S 4 Lány je podľa historických záznamov v Bratislave jediným a vôbec prvým ťažkým objektom čs. opevnenia, ktoré Hitler navštívil. Po skončení vojny bol objekt opustený, neskôr sčasti reaktivovaný a využívaný ČSĽA v rámci stálej ochrany hraníc počas studenej vojny.
Po páde socializmu boli bunkre do konca 90. rokov postupne opustené a chátrali. Do roku 2005 z nich zmizlo všetko vnútorné vybavenie nevyčísliteľnej muzeálnej hodnoty. Od leta 2011 sa o B-S 4 Lány dobrovoľne stará občianske združenie Múzeum Petržalského opevnenia, ktoré objekt rekonštruuje do pôvodného stavu a sprístupňuje ho verejnosti.
Prístup
B-S 4 Lány sa nachádza na pravej strane Viedenskej cesty smerom na hraničný priechod Bratislava-Berg. Cca 300 m pred priechodom je vpravo parkovisko spolu s protipovodňovou hrádzou, po ktorej vedie Dunajská cyklistická cesta a po ktorej sa ešte cca 400 m späť po hrádzi dostanete do blízkosti objektu. Po hrádzi sa sem dá takisto dostať aj smerom od Incheby.
NHL 1950/1951
Sezóna 1950/1951 bola 34. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Toronto Maple Leafs.
NGC 5934
NGC 5934 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 12. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Ondskapt
Ondskapt je švédska blackmetalová skupina založená v roku 2000 v Štokholme. Texty sa zaoberajú najmä satanizmom a nenávisťou ku kresťanstvu. „Ondskapt“ vo švédčine znamená „vytvorený/í zlom“.
Fyn
Geografia
S 456 128 obyvateľmi (1. január 2013) je zároveň aj druhým najľudnatejším dánskym ostrovom. Zo západu ho obmýva a od Jutského polostrova oddeľuje prieliv Malý Belt (vedú cezeň dva mosty) a od ostrova Sjælland na východe ho oddeľuje prieliv Veľký Belt, ktorý premosťuje Most cez Veľký Belt (po dánsky Storebæltsbroen). Z administratívneho hľadiska leží ostrov v regióne Južné Dánsko (Syddanmark).
Obyvateľstvo
Okrem Odense sú ďalšími významnými sídlami ostrova Svendborg (26 783 obyv.), Nyborg (16 454 obyv.), Middelfart (14 755 obyv.), Fåborg (7 249 obyv.) a Assens (6 017 obyv.).
Sigilum (mágia)
Sigilum je symbol, vytvorený pre určitý magický účel. Je kombináciou rôznych jednoduchších symbolov a geometrických znakov, z ktorých má každý svoj význam a zmysel.
Slovo sigilum je prezvaté z. Mohlo by sa vzťahovať aj k. Sigilum môže mať abstraktnú, grafickú alebo polo abstraktnú formu.
Symbol, resp. sigilum predstavuje najúčinnejší spôsob komunikácie s podvedomím. „Sigilá fungujú vďaka podvedomej stimulácii vôle, čo umožňuje obísť myseľ.“
Historické použitie
Sigilárna mágia (alt. sigilická mágia) je bežným magickým postupom. Symboly a znaky boli vždy nástrojmi mágov a alchymistov. Staré germánske spojené runy môžu byť príkladom.
V stredovekej obradnej mágii sa sigilum obyčajne vzťahovalo k okultným znakom. Reprezentovali rôznych anjelov a démonov, ktorých bolo potom možné volať. Grimoáre (knihy magických návodov a postupov) boli plné takýchto sigilí. Napríklad Malý kľúč Šalamúna obsahuje sigilá 72 pekelných princov. Takéto znaky sa považujú za ekvivalenty pravých mien magických entít, pretože ich bežné mená sa často opakujú, a teda tieto pravé zaručujú určitú mieru kontroly nad nimi.
Sigilá môžeme nájsť aj v židovskom mysticizme a kabalistickej mágii, na ktorých stojí väčšia časť západnej magickej tradície. Príkladom môže byť Sefer Raziel ha-Malach (Kniha anjela Raziela).
Súčasné použitie
thumb|100px|Súčasné osobné sigilum
Kiustendil
Kiustendil môže byť:
Sigilum (mágia)
Súčasné použitie
Dnes sa sigilá objavujú vo všetkých druhoch magických médií: fyzické, astrálne a mentálne. Vizuálne symboly sú tradičné stále najpopulárnejšie, ale vyskytujú sa už aj sluchové a hmatové sigilá.
Termín sigilum použil R. A. LaMothe v animovanej série ChiMera. Nazval tak starý magický predmet, ktorý obsahuje kľúče k záchrane alebo záhube ľudstva. Predmet obsahuje šesť magických rún.
Zapatera
Zapatera je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa na západnom okraji jazera Nikaragua v Nikarague. Ostrov má rozmery 7 ×, najvyšší bod je 629 metrov nad morom. Ostrov je jednou z najznámejších archeologických lokalít v krajine.
Prakticky celý ostrov je tvorený štítovou sopkou. Na jeho vrchole sa nachádza široká kaldera El Llano, na jej dne vyčnieva lávový dóm Cerro el Llano. Ďalšie lávové dómy sa nachádzajú na južnom a severovýchodnom svahu. Na západnej a severozápadnej strane sa nachádzajú aj početné maary (Laguna de Zapatera).
Konzervatívne rozšírenie
Teória T_{2} je konzervatívnym rozšírením teórie T_{1} ak sú splnené nasledujúce tri podmienky: Voľne povedané, konzervatívne rozšírenie teórie je také jej rozšírenie ktoré ju neobohatí o žiadnu novú teorému sformulovateľnú v jej jazyku.
Koník
Koník môže byť:
Koníky môže byť slovenské označenie pre:
Štruktúra látky
Štruktúra látky je usporiadanie častíc, z ktorých sa skladá látka, usporiadanie stavebných jednotiek. Deje, ktoré prebiehajú v štruktúre látok, sú príčinou elektrických javov. Podľa spôsobu tohto usporiadania sa látky delia na kryštalické a amorfné.
NGC 124
NGC 124 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 27. septembra 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Magnivray
Magnivray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5935
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Nehnuteľnosť
Nehnuteľnosť alebo nehnuteľná vec alebo (mimo práva) realita je pozemok a stavba spojená so zemou pevným základom (§ 119 Občianskeho zákonníka). Je to opak hnuteľnej veci.
Podľa § 120 Občianskeho zákonníka stavba, vodný tok ani podzemná voda nie je súčasťou pozemku, a teda ani nehnuteľnosti. V slovenskom práve neplatí zásada superficies solo cedit.
Ragby na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2015
Ragby na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2015 bol turnaj v sedmičkovom ragby v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2015. Konal sa v Singapure v dňoch od 6.7. júna 2015, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Ragbyový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1969 a toto bolo jeho 6. vydanie, z toho druhé v sedmičkovej verzii ragby. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Choa Chu Kang Stadium s kapacitou 4 000 divákov. Víťazom v mužskej kategórii sa stali 🇵🇭, v ženskom turnaji obhájilo prvenstvo 🇹🇭.
Aljaška
Aljaška je jeden zo štátov Spojených štátov amerických. Nachádza sa v najseverozápadnejšej časti severoamerického kontinentu. Čo sa týka rozlohy je jednoznačne najväčším štátom USA a je tiež jedným z najbohatších a rasovo najrozmanitejších štátov USA. Hlavné mesto Aljašky je Juneau.
Spojené štáty kúpili Aljašku od cárskeho Ruska 18. októbra 1867 za 7,2 miliónov vtedajších amerických dolárov, čo sa Američanom už dávno mnohonásobne vrátilo. Aljaška je známa nielen panenskou prírodou, ale aj ohromným bohatstvom nerastných surovín, najmä ropy a zemného plynu. Oficiálne sa stala 49. štátom USA 3. januára 1959. Anglický názov „Alaska“ je odvodený od slova Alaskax, niekedy tiež písaného Alyeska, ktoré v pôvodnom eskimáckom jazyku aleutčine znamená „Zem, ktorá nie je ostrovom“.
Geografia
Aljaška je jedným z dvoch štátov USA, ktoré nesusedia so žiadnym ďalším štátom USA (tým druhým je Havaj). Od štátu Washington ju delí (500 míľ) kanadského územia. Aljaška je teda exklávou – je síce súčasťou kontinentálneho územia USA, ale nie kontinuálneho (ďalšie tri exklávy USA sú oblasti Northwest Angle v Minnesote, Point Roberts vo Washingtone a mesto Alburgh vo Vermonte). Aljaška je taktiež jediným štátom, ktorého hlavné mesto je dostupné len loďou alebo lietadlom. Juneau nespája so zvyškom štátu žiadna cesta.
Na východe Aljaška susedí s kanadským teritóriom Yukon a provinciou Britská Kolumbia, z juhu ju obmýva Aljašský záliv a Tichý oceán, na západe Beringov prieliv, Beringovo a Čukotské more a na severe Beaufortovo more a Severný ľadový oceán.
thumb|left|Aljaška znázornená na územnom zvyšku USA, pre lepšiu predstavu jej rozlohy. S rozlohou je Aljaška najväčším štátom Spojených štátov amerických, pričom je viac ako dvakrát väčšia ako druhý najväčší štát Texas. Keby bola Aljaška samostatným štátom, bola by devätnástym najväčším štátom sveta. Keby sa mapa Aljašky položila na mapu 48 štátov kontinuálneho územia USA, prekrývala by Texas, Oklahomu, Kansas, Nové Mexiko a Colorado; ak by bol najzápadnejší bod Aljašky umiestnený na miesto San Francisca (Kalifornia), jej najvýchodnejší bod by bol až v Jacksonville na Floride. Aljaška samotná má tiež viac kilometrov pobrežia než celé kontinuálne územie USA dohromady.
Geografia Aljašky sa jednoduchšie popisuje ak územie rozdelíme do regiónov:
thumb|right|V blízkosti výskumnej stanice Little Port Walter na juhovýchode Aljašky thumb|right|Aljašský polostrov a Aleuty thumb|right|Rybárske lode na rieke Naknek
V severovýchodnej časti Aljašky sa nachádza chránená oblasť nazývaná Arctic National Wildlife Refuge, ktorá sa rozprestiera na území. Väčšinu severozápadu Aljašky zaberá oblasť národných ropných zásob, ktorá má až. Táto oblasť je od najbližšieho permanentne osídleného miesta vzdialená približne – ide o oblasť najvzdialenejšiu od stáleho osídlenia v rámci USA.
Vďaka veľkému množstvu ostrovov má Aljaška takmer pobrežia. Pás ostrovov, ktorý sa tiahne západne od južného cípu Aljašského polostrova sa nazýva Aleuty. V tomto súostroví sa nachádza mnoho aktívnych sopiek, napríklad Mount Shishaldin, ktorá sa nachádza na ostrove Unimak, je stredne aktívna a dosahuje výšku 3 042 metrov nad morom. Reťazec sopiek sa tiahne až po sopku Mount Spurr, ktorá sa nachádza na pevnine, západne od Anchorage.
V zálive Turnagain Arm južne od Anchorage dochádza k jednému z najväčších prílivov Severnej Ameriky. Rozdiel medzi prílivom a odlivom tu činí až 10,7 metra. (Mnohé zdroje označujú príliv v Turmagaine za druhý najväčší v Severnej Amerike, ale podľa novín Anchorage Daily News sú v Kanade viaceré miesta s ešte väčším prílivovým rozdielom. )
Na Aljaške sa nachádza 3,5 milióna jazier s plochou aspoň 8 hektárov. Močariská pokrývajú až územia Aljašky a mokrinový permafrost (najmä severné, západné a juhozápadné roviny). Zamrznutá voda vo forme ľadovcov pokrýva pevniny a  prílivovej zóny. Len Beringov ľadovec, ktorý sa nachádza na juhovýchode Aljašky, v blízkosti hranice s kanadským teritóriom Yukon, zaberá.
Súostrovie Aleuty pretína 180. poludník, Aljaška môže byť teda považovaná zároveň za najvýchodnejší aj za najzápadnejší zo štátov USA. Aljaška a hlavne Aleuty patria k zemepisným extrémom USA. Dátumová hranica sa mierne odchyľuje od 180. poludníka práve preto, aby mal celý štát a tým aj celé územie USA rovnaký deň.
Podnebie
Podnebie Aljašky je v porovnaní s ostatnými 49 štátmi USA chladné, čo sa aj dá očakávať, keď vezmeme do úvahy jej polohu. Klíma sa ale aj v rámci štátu, kvôli jeho veľkosti, značne líši. Búrky nie sú na Aljaške obvyklé a tornáda sa vyskytujú len veľmi zriedka. Sneh sa samozrejme vyskytuje na celom území Aljašky, aj keď jeho množstvo sa v rôznych oblastiach značne líši. Klimatické zóny Aljašky sa dajú rozdeliť do nasledujúcich piatich oblastí, pričom mesto v zátvorke má klímu typickú pre danú oblasť: juhovýchodný výbežok (Juneau), južná centrálna časť (Anchorage), západná časť (Nome), vnútrozemie (Fairbanks), a severná časť (Barrow).
Podnebie v hlavnom meste Juneau na juhovýchodnom výbežku sa dá asi najlepšie popísať ako „chladnejšia verzia Seattlu“. Podľa Köppenovho členenia spadá juh tejto oblasti do mierneho oceánskeho pásma (morského) (Cfb) a sever do subarktického (boreálneho) oceánskeho (Cfc). Celoročne je to najvlhkejšia a zároveň najteplejšia časť Aljašky, v zime sa tu vyskytujú miernejšie teploty a počas celého roka mnoho zrážok. V Juneau ročne spadne viac ako zrážok, zatiaľ čo v iných častiach tejto oblasti je to až. Je to tiež jediný región Aljašky, kde sa priemerné najvyššie denné teploty v zimných mesiacoch pohybujú nad bodom mrazu.
Klíma v južnej centrálnej časti je na aljašské pomery mierna. Z veľkej časti je to spôsobené blízkosťou pobrežia. Aj keď tu prší menej ako na juhovýchode Aljašky, napadne tu omnoho viac snehu a dni bývajú spravidla jasnejšie. Ročne v Anchorage naprší priemerne a napadne  snehu. V tejto časti sú ale aj oblasti, kde napadne snehu omnoho viac. Kvôli krátkym chladným letám spadá táto oblasť už do subarktického (boreálneho) kontinentálneho (pevninového) podnebného pásma (Köppen Dfc).
Podnebie západnej Aljašky určuje najmä Beringovo more a Aljašský záliv. V juhozápadnej časti tejto oblasti je subarktické oceánske podnebie, ďalej na sever subarktické kontinentálne. S prihliadnutím na to, ako ďaleko na severe sa nachádza, tu prevládajú ešte stále pomerne mierne teploty. V rámci tejto oblasti sa klíma značne líši, hlavne čo sa týka zrážok. Polostrov Seward je prakticky púšť, naprší tu menej ako ročne, kým niektorým oblastiam medzi mestami Dillingham a Bethel sa dostane ročne až.
Loveč
Loveč môže byť:
Aljaška
Podnebie
Vnútrozemie Aljašky sa dá asi najlepšie označiť ako extrémne a je výborným príkladom subarktického podnebného pásma. Jedny z najnižších ale aj najvyšších teplôt Aljašky boli namerané v oblasti neďaleko mesta Fairbanks. V lete tu môže teplota vystúpiť až k 30 °C (vyše 80 °F), zatiaľ čo v zime klesá až pod −52 °C (−60 °C). Zrážky sú vo vnútrozemí nízke, často aj menej ako ročne, zato však zimné snehové zrážky sa zvyčajne udržia počas celej zimy.
Najvyššia aj najnižšia zaznamenaná teplota na Aljaške boli namerané práve v oblasti vnútrozemia. Najvyššie sa ortuť teplomeru vyšplhala na 38 °C (100 °F) v meste Fort Yukon 27. júna 1915, pričom to je spolu s teplotou nameranou v Pahale na Havaji najnižšia najvyššia teplota Spojených štátov. Najnižšia zaznamenaná teplota na Aljaške je −64 °C (−80 °F), ktorá bola nameraná v meste Prospect Creek 23. januára 1971. Je to len o jeden stupeň vyššie ako najnižšia nameraná teplota Severnej Ameriky (nameraná v meste Snag, v kanadskom teritóriu Yukon ).
Podnebie na severe Aljašky presne zodpovedá predstavám o klíme za polárnym kruhom. Ide o arktické (studené) tundrové pásmo (Köppen ET) s dlhými veľmi studenými zimami a krátkymi chladnými letami. V meste Barrow je aj v júli najnižšia priemerná teplota len tesne nad nulou: 2 °C (34 °F). Zrážková činnosť je v tejto časti Aljašky len mierna, mnoho miest nemá viac ako zrážok ročne, aj to najmä vo forme snehu, ktorý sa udrží takmer po celý rok.
História
thumb|right|Šek na 7,2 milióna dolárov za odpredaj Aljašky do vlastníctva USA Na konci mladého paleolitu (okolo 12 000 rokov pred Kr.) sa po prechode cez Beringov most (súš, ktorá po poklese hladiny oceánov v dobe ľadovej spájala Aljašku so Sibírou) dostali do oblasti západnej Aljašky prvé ázijské skupiny obyvateľov. V čase keď sa sem ako prví Európania dostali ruskí cestovatelia, bola už Aljaška osídlená skupinami pôvodných obyvateľov.
Prvým Európanom na území Aljašky bol ruský cestovateľ Vitus Bering, ktorý v roku 1741 viedol expedíciu ruského námorníctva na lodi Sv. Peter. Keď sa jeho posádka vrátila do Ruska s nákladom kožušín morských vydier, ktoré sa považovali za najjemnejšie na svete, začali sa na Aleutské ostrovy plaviť malé skupiny obchodníkov s kožušinami. Prvé európske permanentne obývané sídlo bolo založené v roku 1784 a Rusko-americká spoločnosť sa až do polovice devätnásteho storočia pokúšala rozbehnúť rozsiahly kolonizačný program. Napriek týmto snahám nebola ruská kolónia nikdy veľmi výnosná a Rusom sa nepodarilo Aljašku skolonizovať úplne. V roku 1867 vyjednal William H. Seward, vtedajší minister zahraničných vecí USA, kúpu Aljašky od Ruska (Alexandra II.) za 7,2 milióna dolárov.
Zlaté horúčky v deväťdesiatych rokoch 19. storočia pritiahli na Aljašku a do neďalekého Yukonu tisíce zlatokopov a iných usadlíkov. Status teritória bol Aljaške udelený v roku 1912.
Počas druhej svetovej vojny sa stali tri z Aleutských ostrovov – Attu, Agattu a Kiska – jediným územím Spojených štátov, ktoré bolo okupované nepriateľom. Boj sa potom stal skôr vecou národnej hrdosti: obrana národa proti prvému vojenskému ťaženiu na území USA od vojny v roku 1812. Vybudovanie vojenských základní tiež prispelo k rastu populácie niektorých aljašských miest.
thumb|right|Transaljašský ropovod
Aljaška sa stala štátom USA 3. januára 1959.
V roku 1964 zahynulo pri „Veľkonočnom zemetrasení“ (tiež nazývané „Veľké aljašské zemetrasenie“) až 131 ľudí a niekoľko dedín bolo zrovnaných so zemou.
Objavenie ropy v zálive Prudhoe v roku 1968 a dokončenie aljašského ropovodu v roku 1977 viedli k rozmachu ropného priemyslu. V roku 1989 narazil tanker Exxon Valdez v prielive Princa Williama v Aljašskom zálive na útes a do mora uniklo 42 000 až surovej nafty, ktorá zasiahla  pobrežia. V súčasnosti sa v problematickej debate ohľadom ťažby ropy v oblasti Arctic National Wildlife Refuge stretávajú dva názorové prúdy: rozvoj verzus zachovanie neporušenej prírody.
Leonid Alexandrovič Vesnin
náhľad|Leonid v roku cca 1890, tretí sprava Leonid Alexandrovič Vesnin (* 10. december 1880, Jurievec – † 8. október 1933, Moskva), bol sovietsky architekt, tvoriaci v duchu konštruktivizmu.
Životopis
Po absolvovaní strednej školy v Moskve, študoval Vesnin na Akadémii výtvarných umení v Petrohrade /1900 – 1909/. Od roku 1922 bol podpredsedom Moskovskej architektonickej spoločnosti (MAO). V roku 1923 spolu s M. Ginzburgom vydával časopis Architektúra. Po založení VChUTEMAS tam pôsobil ako profesor. Od roku 1925 bol členom Združenia súčasných architektov (OSA).
Spolu so svojimi bratmi Alexandrom a Viktorom patrili medzi vedúce osobnosti konštruktivistickej architektúry v Sovietskom zväze.
Dielo
náhľad|Obchodný dom Mostorg, Moskva
Mužská dvojhra na Open 13 2006
Mužská dvojhra na Open 13 2006 sa hrala ako súčasť Open 13 2006 od 13. do 20. februára 2006. Titul získal Francúz Arnaud Clément, ktorý vo finále porazil Chorváta Ančića 6-4 6-2. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP.
NGC 125
NGC 125 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. decembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Difúzne svetlo
Difúzne svetlo je svetlo rovnomerne rozptýlené do všetkých smerov v priestore, napríklad v hmle.
Gourdièges
Gourdièges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5936
NGC 5936 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Koníky (podrad)
Koníky (Caelifera) je podrad rovnokrídlovcov (v niektorých starších systémoch samostatný rad).
Príslušníci tohto podradu sú (na rozdiel od všežravých a dravých príslušníkov podradu kobylky) bylinožravce.
Hnuteľná vec
Hnuteľná vec alebo hnuteľnosť je v občianskom práve každá vec, ktorá nie je nehnuteľnosťou. Je to teda stavba, ktorá nie je vôbec spojená so zemou (už keď je položená, nie je so zemou spojená) alebo s ňou nie je spojená pevným základom.
Dionýz Majdák
Život
Ku koncu roka 1962 odišiel zo zdravotných dôvodov do dôchodku a 25. júna 1963 opustil Banskú Štiavnicu. Skonal v Prešove 26. augusta 1973.
Dielo
V Banskej Štiavnici postupne budoval zo zaostalej zdravotnej jednotky s 50 posteľami v provizórnych podmienkach modernú nemocnicu. Za vojny nemocnica okrem medicínskych funkcií chránila obete vojnového prenasledovania – napr. Zuzana Baroková zo štiavnickej židovskej rodiny sa v nej na jeseň 1944 zachránila pred deportáciou a celý život považovala nemocnicu a menovite Dr. Majdáka za svojich záchrancov. Po vojne sa nemocnica postupne rozvinula na komplexný ústav so všetkými základnými oddeleniami. Chirurgické oddelenie v Banskej Štiavnici sa stalo uznávaným ústavom. Popri nemocnici sa v Banskej Štiavnici v tej dobe opätovne rozvinula aj moderná pracovná medicína, predovšetkým v oblasti banskej medicíny. MUDr. Dionýz Majdák vykonával popri funkcii primára chirurgie aj funkciu riaditeľa nemocnice. Bol uznávaným odborníkom predovšetkým pre chirurgiu brušnej dutiny. Jeho vplyvom bol poznamenaný celý rad významných odborníkov v slovenskej i českej medicíne, o. i. MUDr. Imrich Hudec – zakladateľ prvého traumatologického oddelenia na Slovensku v Banskej Bystrici, MUDr. Andrej Sitár, prednosta interného oddelenia krajskej nemocnice v Banskej Bystrici, MUDr. Roman Schröder, prednosta Neurochirurgického oddelenia v Brne, MUDr. Filip Danninger sr., primár gynekologického oddelenia v Banskej Štiavnici, MUDr. Josef Řídký, primár detského oddelenia v Žiari nad Hronom, MUDr. Zlatica Bancíková – Skladaná, primárka oddelenia ARO v Žiari nad Hronom, MUDr. Otília Zigová, primárka oddelenia ARO v Banskej Štiavnici a ďalší.
Trikolóra
right|thumb|Vlajka Holandska
Trikolóra je vlajka pozostávajúca z troch farieb, obyčajne usporiadaných do rovnako širokých pruhov horizontálne alebo vertikálne. Medzi prvé trikolóry, ktoré sa dodnes používajú, patrí vlajka Holandska, medzi prvé vertikálne trikolóry patrí vlajka Francúzska.
NGC 126
NGC 126 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 4. novembra 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Bory (okres Žďár nad Sázavou)
Bory sú obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 790 obyvateľov, z toho 393 mužov a 397 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 38,5 roka, ženy 38,7 roka).
1880
Úmrtia
thumb|upright|[[Gustave Flaubert († 8. máj)]]
Majstrovstvá sveta B kategórie v hádzanej mužov 1979
Tento turnaj slúžil ako kvalifikácia na Letné olympijské hry 1980, ktoré hostila Moskva. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá. Po odstúpení 🇩🇪 neskôr postúpilo na LOH aj tretie Maďarsko.
Konečné poradie
Pozn: Po odstúpení NSR nakoniec postúpilo aj tretie Maďarsko.
Pozemná stavba
Pozemná stavba je priestorovo sústredená zastrešená budova vrátane podzemných priestorov, ktorá je stavebnotechnicky vhodná a určená na ochranu ľudí, zvierat alebo vecí; nemusí mať steny, ale musí mať strechu.
Podľa účelu sa člení na:
Greatest Hits
Greatest Hits je bežné označenie pre album, na ktorom sú najpopulárnejšie umelcove skladby.
Hillary Clintonová
Hillary Diane Rodhamová Clintonová (* 26. október 1947, Chicago, Illinois, USA) je americká politička, nominantka Demokratickej strany na post prezidenta USA v prezidentských voľbách v roku 2016 (zvíťazil Donald Trump). V rokoch 2009 – 2013 bola 67. ministerkou zahraničných vecí a predtým pôsobila v role mladšej senátorky (Junior senator) za štát New York (2001 – 2009). V rokoch 1993 – 2001, ako manželka Billa Clintona, 42. prezidenta USA, bola prvou dámou USA. Tiež pôsobila ako prvá dáma štátu Arkansas v rokoch 1979 – 1981 a 1983 – 1992.