cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská populárna hudba
90. roky 20. storočia
Na slovenskej hudobnej predstavila pravé funky Katarína Korčeková, ktorá spolu s ďalšími osobnosťami založila v roku 1993 skupinu Made 2 Mate. Napriek tomu, že táto skupina pôsobila iba do roku 1998, ovplyvnila hudobnú vlnu funky na Slovensku v nasledujúcich rokoch a podľa vyjadrenia hudobných publicistov patrí medzi najvyzretejšie a najzaujímavejšie slovenské skupiny 90. rokov 20. storočia.
Medzi (už tradične) najvýraznejšie postavy slovenskej džezovej scény patrí Peter Lipa, okolo ktorého sa v priebehu jeho pôsobenia zoskupovali viac-menej účelové hudobné telesá v závislosti od ich hudobného zámeru. Už od polovice 80. rokov do roku 1995 Lipa hrával so združením T+R Band, ktoré produkovalo zmes hudobných štýlov od štandardného dixielandu, swingu, úprav skladieb vážnej hudby, rock and rollu, blues a pod. S T+R Bandom hrával Anton Rakický, Alois Bouda, Fedor Frešo, Stanislav Herko, Štefan „Piťo" Popluhár, Karol Sucháň, Juraj Lehotský, Vladimír Vizár, Jaroslav „Country" Červenka. Po rozpade T+R Bandu vznikla v roku 1997 Lipova hudobná formácia s názvom Peter Lipa Band (Juraj Lehotský, Dušan Húščava, František Karnok, Andrej Šebo, Paľo Bodnár, Cyril Zeleňák, Stanislav Cvanciger).
Mená hudobníkov, ktoré sa nachádzajú v Lipových zoskupeniach spolu s ďalšími kapelníkmi ako je Vlado Valovič, Pavol Zajaček, Braňo Hronec tvoria základ ďalších hudobných formácií džezovej orchestrálnej hudobnej scény dodnes. K nielen tejto scéne patria aj noví hudobníci a vokalisti ako Soňa Norisová, Helena Krajčiová, Adriena Bartošová, Berco Balogh, Robo Opatovský, Andrej Šeban, Oskar Rózsa, Henry Tóth, Juraj Tatár, Martin Gašpar, Marcel Buntaj. Niektorí z menovaných hudobníkov spolupracovali na spoločných úspešných projektoch Richarda Müllera a Jara Filipa. Richard Müller aj vďaka tejto spolupráci v závere desaťročia, prevzal niekoľko prestížnych ocenení od SOZA a stal sa jedným z najuznávanejších interpretov slovenskej populárnej hudby. V súvislosti so slovenskou hudobnou produkciou konca 90. rokov 20. storočia nemožno zabudnúť aj na pokusy Andreja Šebana, Mareka Brezovskéhoa ďalších hudobníkov dostať na slovenský hudobný trh nové art rockové hudobné diela v podobe projektov podobných zoskupeniu Free Faces.
Po roku 2000
Po roku 2000 je formovanie hlavného prúdu slovenskej populárnej hudby spojené s vývojom zábavného priemyslu na Slovensku. Popularita hudobníkov a hudobných skupín je podmienená vzájomným pôsobením hudobných vydavateľstiev a ratingovo atraktívnych komerčných rozhlasových staníc. Silný vplyv na vývoj populárnej hudby majú aj televízne spoločnosti, printové médiá prezentujúce v divácky a čitateľsky atraktívnych témach verejne známe osoby (tzv. bulvár), postupne silnie vplyv verejného sprístupňovania ďalšieho informačného média: internetu.
Slovenská populárna hudba má svoje tzv. stálice v podobe skladateľov, textárov, hudobníkov a spevákov z predchádzajúcich dekád, ktorí majú svoju fanúšikovskú základňu, ktorá je postupne rozptýlená do všetkých generačných skupín. Z nových hudobníkov na začiatku prvej dekády po roku 2000 zosilnela popularita kapiel ako sú IMT Smile, Gladiátor, Le Payaco, No Name, Horkýže Slíže, do repertoáru médií sa dostala kapela Desmod, Komajota, Peha, speváci ako Robo Opatovský, Jana Kirschnerová, Katka Knechtová...
Okrem účinkovania hudobníkov a hudobných skupín, ktorí sa do rebríčkov popularity dostali štandardnou cestou, postupného hudobného a osobnostného vývoja, poprípade pomocou súťaží (Coca Cola Popstar, Košický zlatý poklad) mal po roku 2000 na populárnu hudbu na Slovensku svoj vplyv aj dosiaľ nepoznaný druh zábavného žánru: reality show, hlavne britský licenčný model spoločnosti Freemantle s názvom Pop Idol, ktorý je na Slovensku vysielaný pod titulom Slovensko hľadá Superstar. Od roku 2004 do roku 2008 sa konali tri kolá tejto súťaže. Medzi ich úspešných účinkujúcich, ktorí sa výraznejšie uchytili v hlavnom (alebo aj strednom) prúde slovenskej populárnej hudby patrí Zdenka Predná a Peter Cmorík, čiastočne Miro Jaroš, Samo Tomeček, Katarína Koščová, niektorí ďalší ako sú Martina Šindlerová, Robo Mikla, Tomáš Bezdeda, sa udržiavali v povedomí verejnosti hlavne vďaka svojim mimohudobným aktivitám, osobným vzťahom a ako vhodné objekty pre bulvárne médiá.
Vzhľadom na rozmach šoubiznisu a zároveň jeho ustrnutie na jednom bode vývoja, došlo aj k rozmachu tzv. alternatívnej hudobnej scény. Dosť významnú pozornosť poslucháčstva si takto začali získavať aj interpreti aj mimo pozornosti masmédií. Umožnil to nástup internetu, rozmach malých a nezávislých hudobných vydavateľstiev, ako aj hudobných festivalov či médií zameraných i na inú ako komerčnú hudbu. Špecifikom tu je, že medzi túto scénu sú zaraditeľné aj kapely s masívnou poslucháčskou základňou hrajúce súčasný mainstream v slovenskej podobe (Puding pani Elvisovej), projekty kopírujúce viac či menej aktuálne trendy zo zahraničia, či rovno projekty, ktoré sa v zahraničí stihli presadiť skôr ako na Slovensku (B-complex). Nastáva rozmach elektroniky (Foolk, Pjoni&Ink Midget), hip-hopu (s výrazným presahom do mainstreamovej kultúry – Kontrafakt, Rytmus, H16 A.M.O, Moja reč, Zverina, Vec, Hafner, z menšinovejšie zameraných napríklad Peťo Tázok), či worldmusic, naopak skôr na ústupe sú gitarovky (Diego, Kolowrat).
Olizy-sur-Chiers
Olizy-sur-Chiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rácovice
Rácovice je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 109 obyvateľov, z toho 53 mužov a 56 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 39,9 roka, ženy 45,3 roka).
Cromary
Cromary je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jászladány
Jászladány je veľká obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v okrese Jászapáti.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Búr
Búr môže byť
Súdenie
Súdenie môže byť:
Stratford-upon-Avon
thumb|Shakespearov rodný dom thumb|Most cez Avon Stratford-upon-Avon [] je mesto v anglickom grófstve Warwickshire. Leží neďaleko Birminghamu a má cca 24 000 obyvateľov.
Stratford je známy najmä ako rodné mesto Williama Shakespeara. Dramatikova rodina bývala v dome na Henley Street, jeho rodný dom je dnes však len kópiou pôvodného, ktorý zhorel pri požiari v 17. storočí. William Shakespeare je pochovaný v Stratforde v kostole Najsvätejšej Trojice (Holy Trinity Church) spolu s manželkou, najstaršou dcérou a jej manželom.
Turistický ruch je dôležitým hospodárskym odvetvím – mesto ročne navštívi viac ako dva milióny turistov.
Signy-le-Petit (kantón)
Signy-le-Petit je francúzsky kantón v obvode Charleville-Mézières v departemente Ardennes v regióne Champagne-Ardenne. Skladá sa z 9 obcí.
Štúdium veľkých filozofov
Štúdium veľkých filozofov je podmienka toho, aby sme dospeli k jasnému a pravému filozofovaniu. Pri tomto štúdiu sa jednotlivec môže cítiť akoby sa šplhal po kmeni a vetvách stromu pôvodných filozofických diel. Toto šplhanie sa podarí len vtedy, keď vychádza z nášho vnútorného popudu, znášho vlastného filozofovania, ktoré sa práve pri tomto štúdiu prebúdza.
V rámci štúdia veľkých filozofov ako cesty k pravému filozofovaniu je nevyhnutné vybrať si podobu tejto cesty, čiže zodpovedať si otázku ''Ktorého z veľkých filozofov by som chcel nielen čítať, ale aj dôkladne premyslieť a spracovať? ''
Odpoveď na tuto otázku si musí nájsť každý sám. Nemožno ju predpísať, predložiť ako niečo definitívne platné, nie je to ani nič vonkajšie. Treba si tu zachovať možnosť a odvahu k pokusom. Výber treba spraviť rozhodne, ale nelpieť na ňom, ale neustále overovať a opravovať. Nejde tu však o ľubovôľu, lež treba tu postupovať s vážnosťou, ktorá nás nakoniec privedie k jednote.
Santiago de Liniers
Jacques Antonio María de Liniers y Bremont, viac známy pod španielskym menom Santiago de Liniers (* 25. júl 1753, Niort, Francúzsko – † 26. august 1810, Cabeza de Tigre, Argentína) bol francúzsky dôstojník v španielskych službách a vicekráľ Laplatského vicekráľovstva. thumb|right|[[Erb Santiago de Liniers, vicekráľ Laplatského vicekráľovstva. ]]
Ornes
Ornes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osborne House
thumb|Osborne House
Osborne House bola letná rezidencia britskej kráľovskej rodiny v Cowes na ostrove Wight v Anglicku.
Dejiny
thumb|left|Osborne House - šatňa princa Alberta Sídlo dali vybudovať kráľovná Viktória a jej manžel, princ Albert v rokoch 1845-1851 podľa projektu Thomasa Cubitta. Inšpiráciou pre architekta boli talianske renesančné paláce.
V rokoch 1890-1891 tu prebehli stavebné úpravy, prízemie bolo zariadené s využitím mnohých prvkov pochádzajúcich z Indie, ktorej bola Viktória cisárovnou. Druhé poschodie bolo sídlom najmladšej kráľovninej dcéry, princeznej Beatrix s rodinou. Viktória považovala Osborne za jedno zo svojich najobľúbenejších sídiel, zvlášť potom, ako v roku 1861 ovdovela. Trávila tu každé Vianoce a 22. januára 1901 tu zomrela.
Prakticky to znamenalo, že apartmány kráľovnej zostali v pôvodnom stave, sprístupnené ako jej súkromné múzeum len pre členov kráľovskej rodiny. Zvyšnú časť objektu prevzala armáda. V rokoch 1903-1921 tu bola škola dôstojníkov vojenského námorníctva a v období prvej svetovej vojny aj stredisko rekonvalescencie pre ranených dôstojníkov. Neskôr sa jedno krídlo stalo opatrovateľským domom pre vojakov vo výslužbe a zvyšok bol premenený na múzeum, teraz už prístupné širokej verejnosti. Koncom 90. rokov 20. storočia bolo rozšírené na celý objekt - prístupné sú budova aj záhrady; terajšia kráľovská rodina zvyčajne využíva na letný pobyt zámok v Balmorale v Škótsku.
V súčasnosti sídlo patrí English Heritage. Je zariadené najcennejšími anglickými pamiatkami v majetku Ministerstva kultúry a väčšinu roka je prístupné verejnosti.
Andreas Hörtnagl
Andreas Hörtnagl (* 28. november 1942, Matrei am Brenner, Rakúsko) je rakúsky politik.
Životopis
Andreas Hörtnagl bol od roku 1980 do roku 1992 starostom mesta Gries am Brenner.
Hörtnagl sa preslávil konfliktom so svojím predchodcom Jakobom Stricknerom, ktorý sa v nemeckých novinách "Bunte" hovoril o tom, ako pomáhal Jozefovi Mangelemu pri jeho úteku do Talianska cez takzvanú "Rattenlinie". Starosta Hörtnagl sa hanbil za správanie svojho predchodcu a verejne sa ospravedlnil pozostalým holokaustu. Stricker ho zažaloval za urážku na cti, avšak pred súdom neuspel.
Po skončení občianskej vojny v Rumunsku a páde komunizmu v Európe sa Gries am Brenner ako jediná rakúska obec ujala sto trinástich uchádzačov o azyl zo siedmich krajín. Väčšina týchto utečencov má dnes rakúske občianstvo.
V roku 1991 založil Hörtnagl spolu s biskupom Reinholdom Stecherom prvý spolok pre postihnutých v Rakúsku, s menom L`Arche. Domy tohoto spolku sú dnes vo viacerých obciach Wipptalu.
V roku 1992 založil Hörtnagl spolu s Andreasom Maislingerom spolok "Gedenkdienst" a umožnil mladým Rakúšanom spoluprácu na zahraničných pamätníkoch pre obete holokaustu. Od roku 2000 je Hörtnagl zastupujúcim predsedom rakúskej zahraničnej služby.
Vyznamenania
Roku 1991 ho univerzita Innsbruck ocenila "vyznamenaním úcty univerzity" a v roku 1995 biskupstvo Innsbrucku "strieborným vyznamenaním úcty". Kraj Tirolsko Hörtnagela v roku 2005 vyznamenalo "medailou zásluhy" a roku 2010 "krížom zásluhy" kraju. V roku 2012 dostal Hörtnagl od prezidenta Heinza Fischera "zlatú medailu zásluhy" rakúskej republiky.
Puritanizmus (náboženstvo)
náhľad|Galéria známych puritánov 17. storočia Puritanizmus alebo puritánstvo (prívrženec sa volá puritán; od pure - čistý) bol radikálny protestantský smer v anglicky hovoriacich krajinách od 16. storočia. Pôvodní puritáni hlásali potrebu „očisty“ náuky a bohoslužieb v zmysle kalvinizmu a kládli dôraz na súkromnú zbožnosť a verejnú mravnosť.
Košice – mestská časť Pereš
Košice – mestská časť Pereš (iné názvy: Košice-Pereš, Pereš; ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Symboly obce
Miestne zastupiteľstvo Mestskej časti Košice - Pereš v súlade s § 1b, § 6 zákona č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov a § 14 ods. 3 písm. a) a l) zákona č. 401/1990 Zb. o meste Košice v znení neskorších predpisov dňa 12. októbra 2015, sa uznieslo na Všeobecne záväznom nariadení Mestskej časti Košice - Pereš č. 2/2015 o symboloch Mestskej časti Košice - Pereš.
Erb
Erb mestskej časti tvorí zlaté mrežovanie modrého poľa štítu.
História
Pereš patrí medzi najmladšie mestské časti Košíc. Mestská časť sa nachádza na juhozápadnej strane mesta.
Vlastníkom pôvodne lesných pozemkov, na ktorých sa dnešný Pereš nachádza, bola Alžbeta Hervayová z Lorinčíka. Dňa 2. marca 1937 dala žiadosť na Krajinský úrad v Bratislave, aby tieto lesné pozemky mohla premeniť na ovocné sady. Úrad jej požiadavke vyhovel, no už 22. mája 1937 pán Jarolím Holešovský a 37 spoločníkov od Alžbety Hervayovej pozemky odkúpili a požiadali Okresný úrad v Košiciach, aby na tomto mieste mohli začať so stavbou novej obce. Dňa 3. júla 1938 vydal okresný úrad súhlas a začalo sa s výstavbou. Každý pozemok mal rozlohu 38 árov (v súčasnosti zhruba 18 árov). Veľké záhrady oddeľovali cesty stavané do pravého uhla. Pôvodne sa počítalo aj s centrálnym námestím. K jeho realizácii však nikdy nedošlo, pretože v čase ČSSR boli tieto pozemky rozdelené záhradkárom. náhľad|Bytrická ulica náhľad|Radová zástavba náhľad|Domová zástavba
Obyvateľstvo
31. decembra 2019 mal Pereš 2 061 obyvateľov.
Počet obyvateľov od roku 2001.
Köppenova klasifikácia podnebia
thumb|right|upright=1.5|Köppen-Geigerova klimatická mapa
Köppenova klasifikácia podnebia je konvenčná klasifikácia klímy, ktorá je zároveň najrozšírenejšou a najpoužívanejšou klasifikáciou podnebia. Klasifikácia je vytvorená podľa rozloženia teplôt vzduchu a atmosférických zrážok vo vzťahu k vegetácii. Vznikla už v roku 1884 prepracovaním tzv. Suppanovej klasifikácie a pôvodne bola založená na priebehu ročných izoterm, dĺžke trvania teplôt a rastlinstve a vegetácii. K jej prepracovaniu došlo roku 1918 na základe zohľadnenia väčšieho množstva získaných meteorologických dát. Posledná úprava prebehla v roku 1936 v spolupráci s nemeckým klimatológom Rudolfom Geigerom (niekedy je preto klasifikácia označovaná ako Köppenova-Geigerova klasifikácia) a je založená "na teplotnom a zrážkovom režime a jeho vplyve na biotu krajiny.
V Köppenovej klasifikácii je stanovených 5 hlavných klimatických pásiem s 11 základnými klimatickými typmi. Klimatické pásma sú označené veľkými písmenami: A, B, C, D,E.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2008
Kvalifikácie na Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2008, ktorú organizuje Európska futbalová únia (UEFA), sa zúčastnilo 38 európskych štátov, ktoré bojovali o 6 miest na záverečný turnaj v 10 skupinách kvalifikácie a následnom play-off. Prebiehala od 23. februára16. apríla 2008.
Skupina 1
🇷🇸 Belehrad 1 Francúzsko stiahlo svoj tím pred začiatkom turnaja.
Skupina 2
🇧🇦 Visoko
Skupina 4
🇭🇺 Gyöngyös
Skupina 5
🇷🇴 Buzău
Skupina 6
🇨🇿 Chrudim
Skupina 7
🇲🇹 Paola
Skupina 8
🇮🇹 Pescara
Skupina 10
🇧🇬 Varna
Skupina 9
🇹🇷 Aydin
Košice – mestská časť Poľov
Košice – mestská časť Poľov (iné názvy: Košice-Poľov, Poľov; ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Poloha
Mestská časť Poľov leží 275 metrov nad morom, na východnom Slovensku, v Košickej kotline, 10 km na juh až juhozápad od samotných Košíc.
Symboly obce
Erb Poľova má červený podklad, na ktorom je v strede erbu umiestnená palma zlatej farby zobrazená aj s koreňmi. Z ľavej strany stojí k palme otočený zajac na zadných nohách a z pravej strany pes, rovnako stojaci na zadných nohách.
Šport
V mestskej časti Košice-Poľov funguje miestny futbalový klub sponzorovaný mestskou časťou Košice-Poľov. Futbalový klub má červenú farbu dresu s náhradnými farbami: biela a fialová. FK Poľov hrá súťaž Košická 1. trieda.
Doprava
Priamo do Poľova zachádza len linka č. a. Pri križovatke s cestou I. triedy č. 16 smerujúcou na Rožňavu zastavujú autobusové linky č. ,, a električkové linky od  po , smerujúce do U. S. Steelu.
Anders Celsius
Anders Celsius (* 27. november 1701, Uppsala – † 25. apríl 1744, tamtiež) bol švédsky astronóm a fyzik, autor Celsiovej stupnice.
Študoval polárnu žiaru. Ako prvý si všimol súvislosť medzi polárnou žiarou a poruchami magnetického poľa Zeme. Ako prvý tiež začal s meraniami relatívnych jasností hviezd.
Preslávil sa roku 1742, keď navrhol Celsiovu 100-dielnu teplotnú stupnicu. Jeho stupnica však bola obrátená, čiže bod varu bol 0 a bod mrazu +100. Až Carl von Linné ju obrátil.
Alattyán
Alattyán je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Jászberény.
Má rozlohu 3429 ha a žije tu 2121 obyvateľov (2007).
Öcsöd
Öcsöd je veľká obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v okrese Kunszentmárton.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Radkovice u Budče
Radkovice u Budče je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 164 obyvateľov, z toho 80 mužov a 84 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 37,7 roka, ženy 39,5 roka).
Cubry-lès-Faverney
Cubry-lès-Faverney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Villers-Semeuse (kantón)
Villers-Semeuse je francúzsky kantón v obvode Charleville-Mézières v departemente Ardennes v regióne Champagne-Ardenne. Skladá sa z 9 obcí.
Cubry-lès-Faverney
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Afrikánci
Afrikánci (afrik. Afrikaner) sú potomkovia protestantských osadníkov z Nizozemska (ale aj z dnešného Belgicka, Francúzska a Nemecka) v Južnej Afrike. Ich jazyk je afrikánčina, sú prevažne protestanti. Často sa ako synonymum používa slovo Búri – o dejinách pozri tam.
Prepis z cyriliky do latinky
Systém podľa PSP 1991/1998/2000 (používaný aj v slovenskej Wikipédii)
Je opísaný v PSP (z roku 1991 resp. 1998 resp. 2000) v Kap. VII podkapitole 1.1 a podkapitole: Pozri
Systém podľa STN 01 0185 (starší názov ČSN 01 0185)
Bola to česko-slovenská norma (v slovenčine) pre ruštinu, ukrajinčinu, bieloruštinu, "srbskú verziu srbochorvátskeho jazyka", macedónčinu a bulharčinu. Vydaná v roku 1975, platná od roku 1977, zrušená v Česku 2002, na Slovensku v 2003, ale na Slovensku stále používaná, lebo nebola nahradená inou. Komentár pozri napr. [http://www.snk.sk/swift_data/source/casopis_kniznica/2006/august/30.pdf str. 32], náhľad tu
Systém podľa starších PSP
V PSP platných pred rokom 1991 (teda z rokov 1953 - 1971) a podľa knihy Príručka slovenského pravopisu pre školy (autori: Ján Oravec, Vincent Laca) platil systém zhodný so systémom uvedeným v PSP z roku 1991 a nasl. s tým rozdielom, že:
Heiltz-le-Maurupt (kantón)
Heiltz-le-Maurupt je francúzsky kantón v obvode Vitry-le-François v departemente Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 22 obcí.
Prepis z cyriliky do latinky
Systém podľa "Pravidla jmenného katalogu" (1959/1969)
Išlo o česko-slovenské katalogizačné inštrukcie. Prvé vydanie bolo z roku 1959, druhé z roku 1969. Systém bol založený na medzinárodnom vedeckom prepise.
Systém podľa PČP
Je opísaný v Pravidlách českého pravopisu (z roku 1993 resp. 2002). Kópia textu je dostupná tu (s.13 a ďalej).
Tento systém nie je zhodný so slovenským systémom podľa PSP. Hlavné rozdiely sú:
Systém podľa "Pravidla jmenného katologu"
Pozri vyššie
Systémy ISO
Z vyššie uvedných posledných troch (teda starších) noriem sa ešte dnes pomerne často používa norma ISO/R 9:1968: pozri napr. (K textu zobrazenému na uvedenom linku treba dodať, že ISO/R 9:1968 povoľuje ako alternatívu aj tzv. "2. podštandard" - písať zh (namiesto ž), sh (namiesto š), ĭ (namiesto j), kh (namiesto h), ts (namiesto c), ch (namiesto č), shch (namiesto šč), yu (namiesto ju) a ya (namiesto ja). Išlo o ústupok anglosaskej tradícii prepisu cyriliky. )
Systém RVHP
V RVHP platil oficiálne systém RVHP 1362 (po rusky: (ST) SEV 1362) z roku 1978, ktorý bol zhodný s GOST 16876-71 (pozri nižšie).
Systém Slavic Review
Myslí sa starší systém podobný ISO 9:1968, dnes časopis používa systém ALA-LC.
Sovietske/ruské systémy
Prehľad podľa anglickej wikipédie: Zátvorky označujú prípustné varianty
Jazyky s oficiálnou latinkou
Pre tieto (a niektoré ďalšie malé jazyky) existuje/existovalo (aj) úradne používané latinské písmo, ktoré prirodzene slúži(lo) ako hlavná forma „prepisu“:
Špecializácia
Špecializácia je:
Správa ciest Bratislavského samosprávneho kraja
Správa ciest Bratislavského samosprávneho kraja je príspevková organizácia Bratislavského samosprávneho kraja, hlavným predmetom činnosti ktorej je správa a údržba ciest II. a III. triedy vo vlastníctve Bratislavského samosprávneho kraja. Sídli na Čučoriedkovej ulici v Bratislave, správu a údržbu ciest zabezpečuje prostredníctvom svojich troch stredísk v Malackách, Pezinku a Senci.
Spoločnosť vznikla delimitáciou majetku Slovenskej správy ciest 1.1.2004 ako akciová spoločnosť Regionálne cesty Bratislava, kedy prešli cesty II. a III. triedy na Slovensku do vlastníctva samosprávnych krajov, konkrétne transformáciou vnútornej organizačnej jednotky Slovenskej správy ciest Správa a údržba Bratislava - okolie. Táto organizačná jednotka samotná vznikla 1.1.1996 z Okresnej správy ciest Bratislava-vidiek, ktorá mala na starosť správu a údržbu ciest I., II. a III. triedy v bývalom okrese Bratislava-vidiek. V roku 2021 sa pretransformovala na súčasnú príspevkovú organizáciu.
Besenyszög
Má rozlohu 13808 ha a žije tu 3523 obyvateľov (2007).
Čang Tan
Čang Tan (, tradičná čínština: 張丹, pchin-jin: Zhāng Dān) (* 4. október 1985, Charbin, Čína) je bývalá čínska krasokorčuliarka súťažiaca v kategórii „športové dvojice“. S partnerom Čang Chao je strieborná olympijská medailistka z roku 2006, trojnásobná strieborná medailistka z majstrovstiev sveta (2006, 2008 a 2009) a dvojnásobná majsterka štyroch kontinentov (2005, 2010). Zo súťažného krasokorčuľovania odišla v máji 2012.
Kariéra
náhľad|vľavo|200px|Čang Tan a [[Čang Chao v roku 2006 na súťaži „Skate Canada“]]
Juniorská kariéra
Menovci Čang Tan a Čang Chao vytvorili športovú dvojicu v roku 1997 a takmer okamžite sa dostavili prvé úspechy v juniorských súťažiach. Vyhrali dve medaily na súťažiach juniorskej série „Grand Prix“ už počas svojho prvého spoločného roku a vo finále Grand Prix sa umiestnili na piatom mieste. Taktiež získali bronzovú medailu na Majstrovstvách Číny 1999 a o rok neskôr na Majstrovstvách Číny 2000 striebro.
V sezóne 2000 - 2001 vyhrali juniorské „Finále Grand Prix“, boli tretí na národných majstrovstvách a vyhrali majstrovstvá sveta juniorov v krasokorčuľovaní. Na Majstrovstvách sveta juniorov 2000 predviedli štvoritý twist ako vôbec prví na tomto podujatí.
Seniorská kariéra
Aj v nasledujúcej sezóne 2001 - 2002 dvojica zopakovala svoje vynikajúce juniorské výsledky. Druhýkrát vyhrali juniorské „Finále Grand Prix“. Na seniorských Majstrovstvách štyroch kontinentov 2002 získali bronzovú medailu a na Zimných olympijských hrách 2002 sa umiestnili na jedenástom mieste. Po olympijských hrách sa zúčastnili aj na svojich prvých seniorských majstrovstvách sveta, kde skončili deviaty.
Počas sezóny 2002 - 2003 v súlade s pravidlami Medzinárodnej korčuliarskej únie súťažili na juniorských aj seniorských súťažiach „Grad Prix“. Vyhrali juniorskú súťaž „Junior Grand Prix China“, potom na oboch seniorských súťažiach série „Grand Prix“ („Skate America“ a „Trophée Eric Bompard“) obsadili štvrté miesto. Následne sa zúčastnili juniorských majstrovstiev sveta a vyhrali ich. Na seniorských majstrovstvách sveta skončili na šiestom mieste.
Od nasledujúcej sezóny sa Čang Tan a Čang Chao stali každoročnými adeptami na najvyššie umiestnenia najprestížnejších krasokorčuliarskych súťaží a začali pravidelne obsadzovať medailové pozície na súťažiach série „Grand Prix“. Dvojica vyhrala Majstrovstvá štyroch kontinentov v krasokorčuľovaní 2005 a získala bronz na Majstrovstvách sveta 2005.
Sezóna 2005/2006
V olympijskej sezóne 2005 - 2006 patrili Čang Tan a Čang Chao medzi medailových kandidátov na zimných olympijských hrách. Vo voľnej jazde plánovali predvedenie odhadzovaného štvoritého salchova (tento skok dovtedy v súťaži predvedený nebol). Čang Tan však počas tohoto prvku vo voľnej jazde spadla a zranila sa, napriek tomu sa však rozhodli jazdu dokončiť. Kým Čang Tan po páde ležala na ľade, rozhodcovia zastavili hudbu a pretekárom trvalo nejaký čas, kým boli schopní pokračovať. Pravidlá Medzinárodnej korčuliarskej únie dovoľujú pokračovať v prerušenom programe v prípade, ak rozhodca súhlasí a prerušenie bolo spôsobené z objektívneho dôvodu, ako je zranenie, alebo závada na výstroji. Hneď ako rozhodca schváli pokračovanie programu, súťažiaci majú dve minúty na to, aby pokračovali v programe od okamihu, kedy hudba prestala hrať. Čang Tan sa počas tejto prestávky zmobilizovala a pokračovala v programe. Nakoniec získali striebornú medailu a porazili ich iba obhajcovia olympijského zlata Šen Süe a Čao Chung-po. Na Majstrovstvách sveta 2006 opäť získali striebro, tentoraz však za krajanmi Pchang Čching a Tchung Ťien.
Neskoršie sezóny
V sezóne 2006/2007 dvojica získala medailu na oboch súťažiach série „Grand Prix“, ktorých sa zúčastnila. Na „Skate Canada 2006“ získali zlato, na „NHK Trophy 2006“ striebro a vo Finále Grand Prix získali bronzovú medailu. Na Majstrovstvách sveta 2007 skončili na piatom mieste.
V nasledujúcich dvoch sezónach získali strieborné medaily vo Finále Grand Prix aj na majstrovstvách sveta.
Na Zimných olympijských hrách 2010 obsadila dvojica piate miesto. Rovnako piaty skončili na Majstrovstvách sveta 2010.
Pred začiatkom sezóny 2010/2011 si Čang Chao zlomil prst, kvôli čomu bola dvojica nútená vynechať svoje dve podujatia série „Grand Prix“. Taktiež sa u neho objavili problémy s ramenom a krčnou chrbticou. Súťaží sa začali zúčastňovať až v sezóne 2011/2012 a hneď vyhrali strieborné medaily na súťažiach „Skate America 2011“ a „Cup of China 2011“. Vo finále Grand Prix skončili štvrtí.
Rozpad dvojice
náhľad|Čang Tan a Čang Chao v roku 2009 počas exhibičného vystúpenia Čang Tan od počiatku patrila medzi najvyššie súťažiace ženy v športových dvojiciach. V roku 2008 mala výšku 163 cm a v októbri 2009 už 167,5 cm. V auguste 2011 sa stala najvyššou súťažiacou medzi vrcholovými športovými dvojicami s výškou 169,5 cm. Jej výška spôsobovala dvojici čoraz väčšie problémy, ktoré viedli v máji 2012 k oznámeniu o rozpade dvojice a Čang Tan oznámila odchod zo súťažného krasokorčuľovania. Partner Čang Chao utvoril novú športovú dvojicu, zatiaľ čo Čang Tan sa rozhodla naplno venovať univerzitnému štúdiu.
Josef Škoda
Josef Škoda (* 10. december 1805, Plzeň – † 13. jún 1881, Viedeň) bol rakúsky lekár českého pôvodu. Jeden zo zakladateľov mladšej viedenskej lekárskej školy, spolupracovník K. Rokitanského, priekopník fyzikálneho vyšetrovania (poklep, posluch) a jeho konfrotnácie s pitevným nálezom.
Čang Tan
Špekulácie o veku
14. februára 2011 sa stal vek Čang Tan predmetom rôznych špekulácií. Hoci podľa oficiálnych údajov Medzinárodnej korčuliarskej únie je dátum narodenia Čang Tan 4. október 1985, Čínska korčuliarska asociácia na svojej webstránke uvádzala, že sa síce narodila v rovnaký deň, ale v roku 1987. V prípade, že by sa potvrdil tento „alternatívny“ dátum narodenia, znamenalo by to, že v sezóne 2001/2002 mala iba 14 rokov. V takom mladom veku by podľa pravidiel ISU nemohla štartovať na seniorských súťažiach - Majstrovstvách štyroch kontinentov 2002 (vyhrala bronz), Zimných olympijských hrách 2002 (11. miesto) a ani na Majstrovstvách sveta 2002 (9. miesto). Rovnako aj vek jej partnera sa dostal pod drobnohľad. Podľa oficiálnych údajov ISU sa narodil 6. júla 1984, ale čínska stránka uvádzala rok 1982, čo by znamenalo, že bol príliš starý aby mohol súťažiť v juniorskej kategórii počas sezóny 2002/2003 - napríklad na Majstrovstvách sveta juniorov 2003 získali zlatú medailu. Sporné údaje zmizli zo stránky Čínskej korčuliarskej asociácie hneď nasledujúci deň, 15. februára 2011. 17. februára ISU uviedla, že neexistujú žiadne nezrovnalosti, pokiaľ ide o dátumy narodenia oboch športovcov uvedené v ich pasoch, registračných údajoch ISU a webstránkou Čínskeho olympijského výboru.
Programy
náhľad|200px|Čang Tan a [[Čang Chao počas MS 2008]] (s Čang Chao)
Radkovice u Hrotovic
Radkovice u Hrotovic je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 343 obyvateľov, z toho 165 mužov a 178 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 39,3 roka, ženy 39,8 roka).
Sompuis (kantón)
Sompuis je francúzsky kantón v obvode Vitry-le-François v departemente Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 13 obcí.
Solaris Urbino 9
Autobus Urbino 9 patrí do rodiny mestských autobusov Urbino. S dĺžkou približne 9 metrov je z nich najmenší. Je to dvojnápravový nízkopodlažný autobus, ktorý je určený na málo vyťažené linky. Nástup a výstup zabezpečujú dvoje dvere na pravej bočnici. Spolu bolo vyrobených iba 21 kusov, v roku 2002 ich totiž nahradila o meter dlhšia verzia s označením Urbino 10.
Všetky vyrobené autobusy boli dodané do poľských miest. Najviac ich jazdí v meste Ostrołęka (10 kusov).
Osches
Osches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ladislav Zívr
Ladislav Zívr (* 23. máj 1909, Nová Paka – † 4. september 1980, Ždírec u Staré Paky) bol významný český sochár 20. storočia.
Zívr neporušil rodinnú tradíciu a vyučil sa za hrnčiara. Práca s hlinou zostala jeho preferovaným materiálom, používal však aj netradičné techniky ako asambláž alebo muláž (spojenie prírodných materiálov so sadrou).
Jeho tvorba bola ovplyvnená predovšetkým kubizmom a surrealizmom.
Študoval na Umeleckopriemyselnej škole, kde sa stretával s vtedajšou umeleckou avantgardou, najviac bol v kontakte s Františkom Grossom, ktorý bol pôvodom tiež z Novej Paky. Stal sa členom umeleckej skupiny Skupina 42, kde bol jediným sochárom.
Tvorba
Počas nemeckej okupácie nadväzoval na civilizmus zo začiatku svojej tvorby, pokračoval v ňom aj po vojne. Jeho tvorba zo 60. rokov sa navyše vyznačuje organickými tvarmi, vegetabilnými motívmi a symbolickým podtextom.
Bitka pri Sandfonteine
Bitka pri Sandfonteine bolo vojenské stretnutie medzi nemeckými a juhoafrickými jednotkami na začiatku prvej svetovej vojny. Odohrala sa 26. septembra 1914 na území Nemeckej juhozápadnej Afriky (dnešná Namíbia).
Juhoafrické jednotky, ktoré boli dlhú dobu bez vody a ich zvieratá trpeli smädom, pochodovali k vode popri pahorkoch držaných Nemcami. Britským jednotkám sa podarilo nabrať vodu, ale za cenu veľkých strát prieskumného oddielu. Bez možnosti privolania posíl a z dôvodu prevahy nemeckej palebnej sily sa rozhodli Briti stiahnuť.
Csépa
Csépa je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Kunszentmárton.
Má rozlohu 2967 ha a žije tu 1751 obyvateľov (2007).
Dúha
náhľad|Dúha náhľad|Vznik dúhy
Dúha je optický úkaz vznikajúci v atmosfére Zeme. Vznik dúhy je spôsobený disperziou slnečného svetla prechádzajúceho kvapkou. Predpokladom pre vznik dúhy je prítomnosť vodných kvapiek v atmosfére a Slnka, ktorého svetlo cez kvapky môže prechádzať. Pretože voda má väčší index lomu ako vzduch, svetlo sa na ich rozhraní láme. Uhol lomu je rôzny pre rôzne vlnové dĺžky svetla a teda svetlo sa rozkladá na jednotlivé farebné zložky, ktoré sa odrážajú na vnútornej stene a kvapku opúšťajú pod rôznymi uhlami s najväčšou intenzitou svetla pri uhloch okolo 40° – 42°. Pri výške slnka nad 42° sa nedá pozorovať. Modré svetlo (kratšia vlnová dĺžka) sa láme pod väčším uhlom ako červené svetlo, ale pretože oblasť zadnej strany kvapky má ohnisko vnútri kvapky, spektrum samo prechádza, a preto sa červené svetlo zobrazí vyššie na oblohe a vytvára vonkajšiu farbu dúhy.
Isaac Newton ako prvý vo svojej práci o optike z roku 1672 ukázal, že biele svetlo je možné zložiť z farebných spektrálnych lúčov, a vysvetlil zákonitosti dúhových farieb. Dúha obsahuje farby svetelného spektra: červená (vonkajšia strana), oranžová, žltá, zelená, modrá, tmavomodrá (indigo) a fialová (vnútorná strana). Existuje aj tzv. vedľajšia dúha, ktorá je slabšia a má obrátené poradie farieb. Vzácny je výskyt viacerých dúh súčasne.
Hunyadfalva
Má rozlohu 535 ha a žije tu 195 obyvateľov (2007).
Kostol svätého Juraja (Kostoľany pod Tribečom)
náhľad|Kostol zo severovýchodnej strany Kostol svätého Juraja je predrománska sakrálna stavba v obci Kostoľany pod Tribečom v okrese Zlaté Moravce v Nitrianskom kraji. Kostol je po Kostole svätej Margity Antiochijskej v Kopčanoch a Kostole svätého Juraja v Nitrianskej Blatnici treťou najstaršou zachovanou predrománskou architektonickou pamiatkou na Slovensku.
Významný objav
Obec Kostoľany pod Tribečom leží v úzkej kotline potoka Drevenica v masíve Tribečského pohoria. V roku 1960 skupina historikov umenia, ktorá skúmala stredoveké nástenné maľby v tunajšom kostol, zistila podľa ich častí, že kostol je oveľa starší. Kostol bol pokladaný dovtedy za neskorobarokovú architektúru z 18. storočia. Nasledujúce výskumy, konané v rokoch 19641965, tieto zistenia potvrdili.
Dejiny
Stavebne mal kostol dve vývojové fázy. Pôvodné jadro, presbytérium v tvare nepravidelného lichobežníka s rozmermi asi 2,3 ×, s valenou klenbou a k nemu priliehajúca loď (5,3 × ) s rovným stropom, boli postavené pred polovicou 11. storočia. Toto datovanie potvrdzujú aj archeologické nálezy; v hroboch radového cintorína obopínajúceho stavbu kostola sa našli ako najstaršie mince uhorských kráľov Šalamúna (10631074) a Ladislava I. (10771095).
Kostol bol postavený z lomového kameňa. Ďalším faktorom určujúcim vznik stavby boli fresky, ktorými bol objekt vyzdobený. Podľa zistenia odborníkov v oblasti umenia ich vznik treba klásť do obdobia prelomu 11. a 12. storočia, z čoho vyplýva, že ide o najstaršie fresky na území Slovenska.
Prvá zmienka o stavbe kostola je v Zoborskej listine z roku 1113. Podľa výskumu názvu tunajšej lokality uvedenej v listine (Custolen) prišli odborníci k záveru, že Kostoľany ako sídlisko s kostolom existovali už v 10. storočí. Podľa datovania veku fragmentu dubového dreva, nájdeného v jednom z múrov, bol tento predtým nepoužitý trám zo stromu, ktorý pochádza z druhej polovice 9. storočia. Jeho neporušenosť napovedá o dobe výstavby kostola, ktorá tak mohla začať už počas existencie Veľkej Moravy.
Kostol bol v neskoršom období rozšírený smerom na západ prístavbou lode nepravidelného obdĺžnikového pôdorysu s rozmermi (asi 5,7 × ), značne širšou ako loď pôvodnej stavby. V prístavbe s novým románskym portálom na jej južnej strane bola v západnej časti murovaná panská empora na dvoch pilieroch, nad jej stredným poľom stojí hranolová veža. Táto mladšia časť objektu, podľa architektonického typu patriaca románskym emporovým kostolom (stavaným u nás v 12. a v prvej polovici 13. storočia) súvisí s prechodom kostola do majetku Forgáčovcov po tatárskom vpáde (dovtedy patrili Kostoľany zoborským benediktínom).
V ďalších storočiach sa už kostol stavebne nemenil, až v polovici 17. storočia ho upravili po požiari v predchádzajúcom storočí (ostal bez strechy a opustený). Dostal nové omietky a valcovú kazateľnicu. Ďalšie úpravy sú potvrdené v roku 1721, kedy nahradili pôvodnú trámový strop murovaným; posledné v prvej štvrtine 20. storočia a v roku 1963. V rámci nich inštalovali do kostola zavesený drevený strop. Kostol si zachoval aj po komplexných reštaurátorských prácach svoju archaickosť.
Opis stavby
Kostol je stavbou s nepravidelným pôdorysom pretiahnutým v smere západ-východ. Stavebne je zložený zo štyroch častí rozdielneho pôdorysu; strechy každej z častí sú sedlovité. Nad centrálnou časťou sa vypína štvorhranná veža so zvonicou, zakončená ihlanovitou šindľovou strechou.
Nástenné maľby
Neobyčajné cenné sú fragmenty románskych a gotických nástenných malieb v interiéri najstaršej časti kostola, odkryté a reštaurované v roku 1965. Maliarska výzdoba, vychádzajúca z predrománskeho výtvarného umenia, pôvodne pokrývala celú plochu stien presbytéria a lode. Jej značná časť sa zachovala v lodi, kde je cyklus epických obrazov rozvrhnutý do dvoch horizontálnych pásov. Z fragmentov sú ikonograficky zrejmé scény o Adamovi a Eve, Kainovi a Ábelovi alebo scény Obetovanie Izáka, votívna scéna a obrazy christologického cyklu (Zvestovanie, Navštívenie, Narodenie Pána, Oznámenie a Klaňanie troch kráľov). V kruhových medailónoch v dolnej časti stien boli pravdepodobne proroci a apoštoli, v presbytériu ústredný obraz Maiestas Domini, z ktorého sa však zachovali len zlomky. Fresky na stenách kostola sú najstaršími pamiatkami svojho druhu na Slovensku.
Ďalšími pozoruhodnými pamiatkami v interiéri kostola sú barokový oltár Panny Márie s Ježišom (dielo Majstra dvoch diakonov z druhej polovice 15. storočia) a románska kamenná krstiteľnica.
Kostol svätého Juraja v Kostoľanoch pod Tribečom je jedinečnou umelecko-historickou a stavebnou pamiatkou na území Slovenska. Hoci máme doklady starších architektúr, ani jedna sa nezachovala tak autenticky, ako práve tento kostol. Pôdorysným typom sa približuje k niektorým stavbám z veľkomoravského obdobia i k predrománskym kostolom v západnej Európe. Pre svoj jedinečný vklad do histórie Slovenska bol kostol zaradený do zoznamu národných kultúrnych pamiatok. 25. júna 2009 bola slávnostne odhalená tabuľa, ktorou sa táto architektonická pamiatka stala trvalou súčasťou európskeho kultúrneho dedičstva.
Gaius Sallustius Crispus
Gaius Sallustius Crispus (* 1. október 86 pred Kr., Aminternum – † 35 alebo 34 pred Kr., Rím) bol rímsky politik a historik.
Život
Sallustius sa narodil do bohatej rodiny pochádzajúcej zo sabinského mesta Aminternum (blízko dnešnej L’Aquily). Vzdelanie získal v Ríme, kde sa rozhodol zapojiť do politického života. Podobne ako jeho krajan Marcus Tullius Cicero, aj Sallustius bol tzv. homo novus, človek, ktorý sa ako prvý príslušník svojho rodu presadil v politike, bez rodinnej tradície alebo zázemia. Roku 55 alebo 54 pred Kr. zastával úrad kvestora, roku 52 pred Kr. sa stal tribúnom ľudu. Hlásil sa k politickej strane populárov opierajúcej sa o ľudové masy. Počas svojho tribunátu na strane populárov viedol štvavú politickú kampaň proti optimátovi Τitovi Anniovi Milonovi, ktorý sa toho roku pravdepodobne podieľal na vražde populára Publia Clodia Pulchra a ktorého neúspešne obhajoval jeho kolega Marcus Tullius Cicero. Roku 50 pred Kr. sa za tento krok optimáti pomstili a postarali sa o Sallustiovo vylúčenie zo senátu, údajne za mravnú nespôsobilosť.
Dielo
Rozsiahle historické dielo s názvom Dejiny (Historiae), ktoré začal písať okolo roku 39 pred Kr., Sallustius nedokončil. Päť kníh, ktoré stihol Sallustius napísať, pojednávalo o rímskych dejinách od Sullovej smrti po Pompeiovu vojnu proti pirátom.
De Catilinae coniuratione
thumb|left|170px|Prvá strana z renesančného [[kódexu Historia de coniuratione Catilinae vyhotoveného pre pápeža Leva X.]] Sallustiovo historiografické dielo o Catilinovom sprisahaní je najvýznamnejším prameňom pojednávajúcim o pokuse rímskeho aristokrata Lucia Sergia Catilinu nezákonne sa zmocniť vlády v Ríme roku 63 pred Kr. Catilinov plán na povraždenie senátorov a vojenský útok na Rím bol odhalený vtedajším konzulom Marcom Tulliom Ciceronom. Jeho slovné útoky dohnali Catilinu, aby opustil predčasne Rím, kde bolo sprisahanie pripravované, a tajne zhromažďoval armádu veteránov, bezzemkov a iných živlov nespokojných s režimom v Etrúrii. Ciceronovi sa zatiaľ podarilo v Ríme za pomoci keltských Allobrogov získať dôkazy usvedčujúce tak Catilinu ako jeho spoločníkov a postaral sa o ich usmrtenie. Catilina, ktorý začal útok proti republike, bol v krvavom boji porazený a usmrtený na bojovom poli.
Napriek tomu, že Sallustius je považovaný za pomerne objektívneho historika, ktorý sa usiluje o analytický prístup k dejinám podľa vzoru Thukydida, nie je jeho pohľad na sprisahanie celkom nestranný. Jeho zámer nie je len zaznamenávať a objasňovať, ale aj morálne hodnotiť. V jeho podaní sa tak stáva Catilina zločincom non plus ultra – nie je len vodcom sprisahania a vlastizradcom, ale aj zhýralcom a zvrhlíkom a predovšetkým modelovým príslušníkom rímskej aristokracie, ktorá sa vyznačuje podľa Sallustia tými istými morálnymi chybami. Skrz Catilinu sa Sallustius snaží poukázať na hlbokú krízu rímskeho zriadenia, kde štát ovláda malá skupina bohatých, privilegovaných rodín a kde široké masy živoria v biede.
Popri Catilinovi vystupujú v De Catilinae coniuratione do popredia dve osobnosti – Gaius Iulius Caesar a Marcus Porcius Cato Uticensis, jeden ako zástanca populárov, druhý ako predný predstaviteľ optimátov. Napriek tomu, že Cato bol politicky Sallustiovým protivníkom a Caesar naopak jeho politickým vzorom, podáva pomerne vyrovnaný portrét oboch osobností. Jeden i druhý majú predstavovať ideál dvoch politických smerov, zo súladu ktorých môže vzísť nádej pre rímsku republiku. Centrálnym bodom Sallustiovho diela je v tomto ohľade dvojica rečí prednesených v senáte Caesarom a Catonom.
Je zaujímavé, že pri potlačení sprisahania pripisuje Sallustius len malú úlohu Marcovi Tulliovi Ciceronovi. Je to pohľad kontrastný k Ciceronovej vlastnej perspektíve udalostí, kde rečník nešetrí samochválou a vyzdvihovaním vlastnej osoby. Sallustius tiež odmieta spojitosť svojho politického patróna Caesara so sprisahaním, ktorú naznačujú niektoré iné pramene.
Preklad do slovenčiny
Obidve Sallustiove monografie preložila do slovenčiny Viera Bunčáková (Bratislava 1973 a 1987).
Sallustiov ohlas
V staroveku bol Sallustius hodnotený ako objektívny historik. Quintilianus ho kladie na roveň Thukydidovi, historik Tacitus si ho berie za vzor. Dejepisec Asinius Pollio si ho doberá pre archaizujúci štýl, ale práve ten mu zaručil veľkú popularitu počas cisárskeho obdobia.
Novú popularitu priniesla Sallustiovi Renesancia, kedy ho objavili a inšpirovali sa ním humanisti – Brunetto Latini, Leonardo Bruni a Poliziano.
Ourches-sur-Meuse
Ourches-sur-Meuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malina (rieka)
Malina je kanalizovaná rieka na Záhorí, preteká územím okresu Malacky. Je to ľavostranný prítok Moravy, má dĺžku 48,162 km a je tokom III. rádu. Pri ploche povodia 516,6 km² má prietok v Jakubove 0,828 m³/s a v ústí priemerne 2,234 m³/s.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, pod vrchom Tri kopce (661,8 m) v nadmorskej výške okolo
Opis toku
Spočiatku tečie na severozápad, vytvára Modranskú dolinu a obracia sa na západ. Vstupuje do Borskej nížiny, napája vodnú nádrž Kuchyňa, do ktorej ústi potok Javorinka a preteká obcou Kuchyňa vo dvoch oddelených rovnobežných korytách. Za obcou sa spája opäť do jedného koryta a tečie na krátkom úseku na severozápad.
Potom vstupuje na územie VVP Záhorie, sprava priberá Cabadov jarok, napája Tretí rybník, do ktorého z juhu ústi Pernecká Malina s prítokom Kuchynská Malina. Vzápätí napája aj Štvrtý rybník a oblúkom sa stáča na juhozápad. Opúšťa územie VVP a preteká cez Malacky, ďalej priberá zľava Balážov potok, sprava Ježovku a zľava Tančibocký potok. V oblasti sútoku s týmito tromi prítokmi sú vybudované Jakubovské rybníky.
Ďalej tečie západným smerom popri obci Jakubov a prudko sa stáča na juh, po chvíli na juhovýchod a tečie súbežne so Zohorským kanálom na pravom brehu. Oblúkom sa stáča na východ, priberá zľava Močiarku a opäť tečie na juh. Z ľavej strany priberá Suchý potok neďaleko obce Láb, preteká okrajom obce Zohor, zľava priberá Zohorský potok, sprava Zohorský kanál a následne zľava Stupavský potok. V oblasti Devínskeho jazera ešte priberá posledný pomenovaný prítok, pravostrannú Starú Grabu a následne v nadmorskej výške ústi do Moravy.
Charles Augustin de Coulomb
Charles Augustin de Coulomb (* 14. jún 1736, Angoulême – † 23. august 1806, Paríž) bol francúzsky fyzik a inžinier. Bol jedným z najdôležitejších fyzikov 18. storočia. Je po ňom pomenovaná jednotka elektrického náboja - C (coulomb).
Najprv bol dôstojník-inžinier, neskôr pracoval v rôznych štátnych úradoch, od roku 1781 člen francúzskej Académie des sciences.
Roku 1785 objavil – pomocou torznej váhy skonštruovanej vďaka jeho výskumu torzie – tzv. Coulombove zákony o dvoch bodových elektrických nábojoch, ktoré sú základnými zákonmi elektrostatiky a majú rovnakú podobu ako Newtonov gravitačný zákon. V nasledujúcich štyroch rokoch vydal tieto zákony spolu s inými objavmi vo svojom základnom diele „Sur l'électricité et le magnétisme“ (O elektrine a magnetizme) obsahujúcom 7 pojednaní.
Ďalej zdôvodnil teóriu elektrickej polarizácie, dokázal, že sa elektrické náboje kumulujú len na povrchu kovových vodičov, a v oblasti Zemského magnetizmu (1788-92: Mémoirs sur l'électricité et le magnétisme – Pojednania o elektrine a magnetizme) zaviedol pojem magnetický moment.
Cugney
Cugney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.