cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tichá noc, svätá noc
Slovenský preklad (evanjelická verzia, Evanjelický spevník č. 60 - Tichá noc)
Boh sa láskavo usmieva nám,
Kristus je daný nám.
Annouville-Vilmesnil
Annouville-Vilmesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Agora (námestie)
náhľad|Agora, [[Súr (Libanon)]] Agora je námestie, resp. trhovisko v starovekých gréckych mestských štátoch, na ktorom sa zhromažďovali obyvatelia (eklézia). Konali sa tu hlasovania, črepinový súd a prerokúvali sa politické záležitosti štátu.
Grigorij Nikolajevič Neujmin
Grigorij Nikolajevič Neujmin, rus. Григорий Николаевич Неуймин (* 3. január 1886 (22. december 1885) – 17. december 1946) bol sovietsky a ruský astronóm.
Zapísal sa do histórie objavom 74 planétok, najmä 951 Gaspra a 762 Pulcova. Minor Planet Center zapísal jeho objavy pod menom G. N. Neujmin, odvtedy je jeho meno v literatúre uvádzané pod týmto priezviskom. V modernej anglickej literatúre sa uvádza priezvisko Neuymin.
Bol objaviteľom (spoluobjaviteľom) početných periodických planétok, vrátane 25D/Neujmin, 28P/Neujmin, 42P/Neujmin, 57P/du Toit-Neujmin-Delporte a 58P/Jackson-Neujmin.
Planétka 1129 Neujmina je pomenovaná na jeho počesť.
Mikrocefália
thumb|Hlavička novorodenca s mikrocefáliou vľavo Microcefália je neurologická vývinová porucha. Zatiaľ však neexistuje jednotná definícia. Zvyčajne býva definovaná ako porucha, kde vývin pacientovho mozgu zaostáva za normami prislúchajúcimi jeho veku a pohlaviu. Mikrocefália môže byť buď vrodená, alebo sa môže vyvinúť počas prvých rokov života. Primárne býva mikrocefália spôsobená homozygotnými mutáciami mikrocefalínu (MCPH1), teda génu, ktorý má vplyv na plodový vývin mozgu.
Vo všeobecnosti nebýva očakávaná dĺžka života u jedincov s mikrocefáliou vysoká.
Príznaky a symptómy
U novorodencov sa prejavujú rôzne neurologické poruchy a záchvaty. Pri poruche je výrazne ovplyvnený intelektuálny vývin jedinca, avšak poruchy motoriky sa môžu prejaviť až v neskoršom veku.
Deti s mikrocefáliou sa môžu narodiť s už zakrpatenou hlavou (v obvode 25-27 cm), prípadne hlavou normálnej veľkosti (35-37 cm na obvod), ktorá sa postupne prestane vyvíjať. S pribúdajúcim vekom dieťaťa sa táto deformácia stáva viditeľnejšou. V týchto prípadoch nebýva zriedkavý ani pomalší vývin motorických a rečových schopností. Častými fenoménmi sú aj hyperaktivita, kŕče a kvadruplegia.
Prognóza
Zatiaľ na mikrocefáliu neexistuje liek. V súčasnosti je liečba mikrocefálie symptomatická a podporná.
Minulosť
Ľudia trpiaci mikrocefáliou boli v 19. a začiatkom 20. storočia v Severnej Amerike a Európe často predávaní do cirkusov  a panoptík.
Tivadar Ortvay
Tivadar Ortvay (* 18./19. november 1843, Ciclova Montana, Uhorsko, dnes Rumunsko – † 8. júl 1916, Budapešť ) bol historik, múzejný pracovník, vysokoškolský učiteľ, profesor na Právnickej akadémii v Bratislave.
Biografia
Tivadar Ortvay bol maďarskej národnosti. Narodil sa v Sedmihradsku, na území dnešného Rumunska. Študoval na bohosloveckom seminári v Temešvári. Po skončení štúdií bol kaplánom v čanádskej diecéze, profesorom na gymnáziu v Lugoši. Od roku 1875 bol učiteľom histórie na Právnickej akadémii v Prešporku. Absolvoval študijné cesty po Európe a Palestíne. Patril medzi aktívnych a literárne činných členov Bratislavského lekársko-prírodovedného spolku, kde zastával funkciu podpredsedu. Venoval sa starovekej a stredovekej histórii. Jeho diela, založené na bohatom pramennom materiáli, sú často citované. Napísal vodopis Uhorska do konca 13. storočia, Dejiny bratislavskej Právnickej akadémie a rozsiahle Dejiny mesta Bratislavy. Je autorom okolo tridsiatich samostatne vydaných prác, štúdií a článkov z oblasti histórie a archeológie. Vydal knihu „Pozsony város, utcái és terei“ – Ulice a námestia Bratislavy (1905). Od roku 1879 bol dopisujúci a od roku 1905 riadny člen Uhorskej akadémie vied. Zomrel v Budapešti, kde mal smútočný obrad v cintoríne Kerepesi, ale podľa jeho vôle bol pochovaný na Ondrejskom cintoríne v Prešporku vedľa svojej matky.
Adelaide (Južná Austrália)
Adelaide je hlavné a najľudnatejšie mesto austrálskeho štátu Južná Austrália a piate najväčšie v Austrálii. Má rozlohu a asi 1,3 milióna obyvateľov. Je situované na pobreží Južného oceánu, na Adelaide Plains severne od polostrova Fleurieu, medzi zálivom Sv. Vincenta a nízkym pohorím Mount Lofty Ranges. Je pomerne lineárne, s dĺžkou okolo 90 a šírkou okolo.
Bolo založené v roku 1836 ako plánované hlavné mesto pre jedinú voľne osídlenú britskú provinciu v Austrálii, nazvané na počesť kráľovnej Adelaide, manželky britského kráľa Viliama IV.. Major William Light, jeden zo zakladateľov mesta, navrhol jeho koncepciu a vybral jeho polohu v blízkosti rieky Torrens. Inšpirovaný Williamom Pennom, Lightov koncept vytýčil Adelaide mriežkové usporiadanie, popretínané širokými bulvármi a rozľahlými verejnými námestiami, kompletne obklopené parkom. Rané Adelaide bolo formované cirkevnou slobodou, politickým progresivizmom a občianskou slobodou, čo viedlo k prvým moderným reformám na svete. Ako prvé austrálske mesto získalo v roku 1840 samosprávu.
Dnešné Adelaide je známe mnohými festivalmi, ako aj svojim vínom, umením a športom.
Ako sídlo štátnej správy a komerčné centrum štátu Južná Austrália, sa v Adelaide nachádza mnoho vládnych a finančných inštitúcií. Väčšina z nich je koncentrovaná v centre mesta popri kultúrnych bulvároch ako North Terrace, King William Street ako aj v rôznych iných častiach metropoly.
Priemysel
V meste pracuje cca 70% obyvateľov Južnej Austrálie. Je tu koncentrovaný predovšetkým strojársky (výroba áut), elektrotechnický, chemický a potravinársky priemysel. V minulosti mesto profitovalo zo spracovania medi a striebra z neďalekých baní.
Zásobovanie vodou
Mesto je lokalizované v oblasti s veľmi malým ročným úhrnom zrážok (cca 50 mm), preto má problém so zásobovaním vodou. Tento problém sa čiastočne vyriešil vybudovaním viacerých vodných nádrží v blízkom horskom masíve Mount Lofty Ranges a vodovodov z rieky Murray.
Kit Carson
Christopher Houston „Kit“ Carson (* 20. december 1809 – † 23. máj 1868) bol americký priekopník Divokého západu. Vypracoval sa z lovca kožušín, sprievodcu divočinou, indiánskeho agenta na štátneho úradníka a dôstojníka americkej armády, ktorý sa vyznamenal pri dobýjaní Divokého západu USA. Stal sa legendou ešte za svojho života, vďačiac za to biografiám a vydaným článkom.
Život
Carson odišiel z rodného domu vo veku 16 rokov, aby sa stal lovcom kožušín. V roku 1830 sa pridal k expedícii Ewinga Younga, ktorý bol lovcom v Skalnatých vrchoch. Žil s kmeňmi Arapahov a Čejenov, do ktorých sa aj oženil.
Pod vedením Fremonta sa Carson zúčastnil kalifornského povstania proti mexickej nadvláde na začiatku Mexicko-americkej vojny. Vo vojne zastával úlohu zveda a kuriéra. Bol menovaný za indiánskeho zveda Utských indiánov a Jicarillským Apačom.
Carson získal čestnú hodnosť brigádneho generála a prevzal velenie pevnosti Fort Garland v Colorade. Velenia sa však krátko nato vzdal kvôli zlému zdravotnému stavu.
Bol trikrát ženatý a mal desať detí. Zomrel na prasknutie steny aorty v roku 1868. Je pochovaný v Taose, v Novom Mexiku, vedľa jeho tretej manželky, Josefy Jarmillo.
Ley
Ley je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Krásna Hôrka
Krásna Hôrka je hrad zo 14. storočia, ktorý sa nachádza nad obcou Krásnohorské Podhradie neďaleko Rožňavy. Prvá písomná zmienka o hrade je z roku 1333. Hrad je od roku 1961 národnou kultúrnou pamiatkou. Vlastnili ho tri významné rody: Mariášiovci, Bebekovci a Andrášiovci. Hrad Krásna Hôrka je od 10. marca 2012 z dôvodu rekonštrukčných prác až do odvolania zatvorený.
Ley
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krásna Hôrka
Dejiny
náhľad|Hrad Krásna Hôrka po požiari (2012) náhľad|krásna Hôrka v rekonštrukcii Hrad vznikol na ochranu stredovekej cesty, ktorá viedla cez banícke oblasti Slovenského rudohoria. Pravdepodobne stojí na mieste staršieho hradiska, ktoré poskytlo v roku 1241 útočisko kráľovi Belovi IV. pred Tatármi. Kráľ daroval Ákošovcom (z ktorých pochádzajú Bebekovci) rozsiahle majetky v Gemeri, kde sa aj usadili a vládli na krásnohorských majetkoch vyše 300 rokov.
Pôvodný hrad, ktorý vznikol niekedy v 13. storočí, tvorila hranolová veža a obytný palác so spoločným opevnením. V roku 1441 Jiskrovo vojsko obsadilo Gemer, ale hrad nezničilo a keď posádka hrad opustila, patril až do roku 1566 opäť Bebekovcom. Hrozba tureckého vpádu a boje o kráľovský trón prinútili Františka Bebeka 1546 vybudovať nové opevnenie podľa projektov talianskeho architekta A. de Vedano. Aj jeho hrad Fiľakovo napadli a obsadili Turci. Potom, čo zistil, že Turci sa zmocnili Fiľakova s cisárovým súhlasom, napadol jeho vojská a napádal aj šľachtické sídla v okolí. Poškodení si vymohli potrestanie Bebeka vyhnanstvom a potom čo jeho syn Juraj strávil 5 rokov v Tureckom zajatí a bol podozrievaný z organizovaného povstania proti cisárovi. Jeho vojská tak obsadili Bebekove majetky a v roku 1567 v Sedmohradsku vymrel smrťou Juraja aj rod Bebekovcov.
Na hrade sa striedali kráľovskí kapitáni, čo hradu veľmi neprospievalo, pokiaľ sa na hrad nedostal mladý, ambiciózny Peter Andráši. Keď hrad získal do dlhodobého prenájmu, začal koncom 16. storočia s prestavbou hradu, ktorá napokon trvala 100 rokov. V roku 1642 získali Andrášiovci hrad donačnou listinou a postupne ho prebudovali na šľachtické reprezentačné sídlo, ktoré obsahovalo všetky prvky dômyselnej obrany. Juraj Andráši, syn Mikuláša, sa stal zakladateľom novej vetvy rodu. Hrad po roku 1710 upravili, súčasne s kaštieľom Betliar, ktorý vlastnil jeho brat Štefan. Baroková kaplnka vznikla prestavbou delovej bašty v roku 1770. Hrad v roku 1818 vyhorel a bol núdzovo opravený manželkou Štefana. Jeho syn Juraj pokračoval v prácach a Krásna Hôrka sa napokon stala v roku 1857 ich rodovým múzeom, sprístupneným verejnosti po roku 1875. V 1903 gróf Dionýz Andráši zriadil v priestoroch hradu pietne múzeum grófky Františky Hablawcovej. Vplyvní Andrášiovci si po reštaurácii hradu v rokoch 1903 – 1905 svoje pozície udržali do roku 1945. Odvtedy je hrad majetkom štátu a po jeho pamiatkovej obnove je opäť sprístupnený verejnosti.
Podľa aktuálneho odhadu by sa mala dolná a stredná časť hradu otvoriť pre verejnosť v roku 2021. Horná časť hradu bude otvorená až neskôr kvôli rozsiahlym škodám a prebiehajúcemu archeologickému výskumu.
Exteriér
Na najvyššom mieste homoľovitého kopca stojí palác s obrannou vežou, pod ním sa rozkladajú ďalšie opevnené paláce, kaplnka a ďalšie obytné a hospodárske budovy, dokumentujúce postupné rozširovanie hradného areálu. Hrad tvorili pôvodne len veža s obranným múrom, ku ktorej bol pristavaný obytný palác. Objekt bol uzavretý opevnením a vstupovalo sa doň bránou. František Bebek urobil v polovici 16. storočia rozsiahle stavebné úpravy. Hrad nadobudol trojuholníkový pôdorys s polkruhovými baštami na nárožiach. Pôvodný hrad sa tak dostal do stredu areálu. Vstup do hradu bránila z juhovýchodu nová viacpodlažná polvalcová bašta. Pred juhozápadnou baštou bol do hradu druhý vstup – brána s padacím mostom. Medzi juhovýchodnou a severovýchodnou baštou bol široký parkanový múr a na terase dodnes stoja ťažké delá odliate v rokoch 1545 a 1547. Súčasne uskutočnili aj úpravu hradných interiérov. Andrášiovci zmenili horný hrad na reprezentačné sídlo a dobudovali najmä dolný hrad. Postavili novú bránu pod delovou baštou, čím sa predĺžilo dolné nádvorie a uzavreli ho obytným traktom pre posádku a stajňami pod ním. V druhej polovici 17. storočia postavili medzi juhovýchodnou baštou a treťou bránou pred juhozápadnou baštou reprezentačné obytné krídlo, spojili ho s hradným palácom a na hornom podlaží vybudovali zasadaciu župnú sieň. Postavili krytú renesančnú pavlač a schodište do reprezentačných priestorov. Priestor paláca zvýšili o jedno poschodie a v nádvorí medzi palácom a severným múrom postavili nový objekt. Na západnej strane v dolnom hrade vznikla pekáreň a kuchyňa. V 30-tych rokoch 18. storočia vybudovali malé reprezentačné nádvorie, barokovú kaplnku pred vstupom do hradu v roku 1770 dali Andrášiovci prestavať podkovovitú baštu nad vstupom na kaplnku, a na prelome 19. a 20. storočia vybudovali v prízemných priestoroch stredného hradu kryptu a v bebekovskom krídle pietne priestory. Tým bolo prebudovanie hradu na rodové múzeum dokončené a poslednou úpravou bola už rekonštrukcia Pamiatkového úradu Žilina v druhej polovici 20. storočia.
Interiér
Špecializovaná stála hradná expozícia prezentuje fortifikačné staviteľstvo od 13. do 18. storočia, základné informácie o hrade a jeho majiteľoch. Expozícia je rozmiestnená v troch častiach hradu, v najstaršej časti (jadre hradu) je expozícia venovaná dávnej minulosti – praveku východnej časti Gemera, vzácnym exponátom románskej a gotickej doby (bojová výzbroj a výstroj), remeselnej činnosti na hrade a v jeho okolí. Mučiareň dokumentuje ukážky unikátnych nástrojov používaných pri donucovaní. Vzácna je zbierka stredovekých zbraní: bodné, sečné, rezné, bicie a viacúčelové (halapartne, kopije, palcáty, meče), zbierka strelných zbraní (hradných pušiek, pištolí a historických diel) a zbierka zbraní orientálneho pôvodu. V obytných priestoroch stredného hradu dominuje pôvodné zariadenie zo 17. storočia, ktoré je v úzkom spojení s dejinami hradu (zasadacia sieň župných kongregácií, veľká ozdobná skriňa z konca 17. storočia) a ďalšia vzácna zbierka historického nábytku a obrazov. V štyroch miestnostiach bebekovského krídla je sprístupnené pietne múzeum, ďalej hradná kaplnka s klasicistickým interiérom, so vzácnym obrazom Krásnohorskej Madony z roku 1739 a v susedstve kaplnky rodinná hrobka Andrášiovcov. V dolnom hrade patrí k najzaujímavejším miestnostiam traktu hradná kuchyňa, s otvoreným ohniskom a pôvodným zariadením a hudobný salón so vzácnou zbierkou hudobných nástrojov.
Prístup
Do obce SAD, MHD Rožňava. Z obce vedie na hrad autom cesta až na parkovisko pred hradom. Pešo po ceste od mauzólea cez obec 1/2 h, alebo po (zo západnej strany) z cesty do Pače taktiež 1/2 h.
Watertown
Watertown môže byť:
John Isner
John Isner (* 26. apríl 1985, Greensboro, Severná Karolína, USA) je súčasný americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Paldiski
Paldiski (rusky Балтийский Порт, nemecky Baltischport, pôvodne švédsky Rågervik) je mesto a významný prístav ležiaci na polostrove Pakri v severozápadnom Estónsku. Mesto tvorí samosprávnu jednotku kraja Harjumaa, ku ktorej administratívne patria aj ostrovy Suur-Pakri a Väike-Pakri.
Dejiny
Rusi sa do Paldiski nakrátko vrátili v roku 1939, aby tu vybudovali vojenskú námornú základňu. Svoju prácu dokončili až po skončení druhej svetovej vojny. V roku 1962 sa mesto stalo základňou sovietskych jadrových ponoriek a premenilo sa na uzavreté vojenské pásmo. Ruské vojenské lode opustili prístav až v roku 1994, ale kontrola nad miestnym jadrovým reaktorom bola predaná Estónsku až v nasledujúcom roku.
Súčasnosť
V súčasnosti je Paldiski dôležitým nákladným prístavom. Pravidelne sa odtiaľto vyplavuje trajekt do švédskeho Kapellskäru, trajektové spojenie je aj s fínskym Hanko a nemeckým Lübeckom. Na území mesta sa nachádza aj Pakrijsky veterný park (Pakri Tuulepark), veterná elektráreň, ktorej výkon 56 GWh zodpovedá 1 % estónskej spotreby, čo s veľkou rezervou pokrýva aj všetku spotrebu samotného mesta. S poukázaním na túto skutočnosť sa Paldiski prezentuje ako „mesto zelenej energie“ (rohelise energia linn).
Friuli v Rumunsku
Nepočetná a do značnej miery asimilovaná populácia - potomkovia prisťahovalcov z Friuli a severnej Dobrudže v roku 1870. V 80. rokoch 19. storočia prichádzali Friuli aj do oblasti Craiovy a do Sedmohradska Spolu s Friulmi sa do Sedmohradska sťahovali aj Taliani (predovšetkým z oblasti Belluno)
Korabľ
Korabľ je séria piatich kozmických lodí typu Vostok predchádzajúcich lety človeka na obežnú dráhu okolo Zeme. Štartovali v rokoch 1960-1961. Korabľ 1 a 3 zanikli v atmosfére, Korabľ 2, 4 a 5 (25. marca 1961) so skúšobnými psami pristáli.
Mariahilf
left|50px right|thumb|Poloha obvodu Mariahilf
Mariahilf je šiesty viedenský obvod. Má rozlohu a žije tu 29 523 obyvateľov (1. 1. 2007). V tomto obvode sa nachádza známa nákupná viedenská ulica Mariahilfer Straße.
Amenhotep II.
Amenhotep II. alebo Amenofis II. (trónne meno: Aacheprure) bol faraón v starovekom Egypte. Patrí do 18. dynastie a bol v poradí siedmym faraónom tejto dynastie. Vládol v rozmedzí približne 1428 pred Kr.1397 pred Kr. Prvých 2 a pol roka vládol spolu so svojím otcom.
Korekčná šošovka
Korekčná šošovka alebo korekčná doska je sklená doska s jednou plochou rovnou a s druhou špeciálne vybrúsenou. Tvorí hlavnú časť Schmidtovho ďalekohľadu. Odstraňuje chyby guľového zrkadla (optická chyba). Navrhol ju nemecký optik Bernhard Schmidt.
Amenhotep II.
Život
Keďže zdedil trón po Thutmosem III., najväčšom dobyvateľovi v dejinách Egypta, ušiel sa mu od historikov len malý prídel slávy. Do Ázie podnikol dve trestné výpravy, aby potlačil tamojšie povstania. Podarilo sa mu to s úspechom, ktorý opakoval aj v južných a západných oblastiach. Voči porazeným sa správal neobyčajne kruto. Na nápisoch uvádza, že vzbúrených náčelníkov vlastnoručne zabil a ich telá priviezol do hlavného mesta, kde ich potom zavesil dole hlavou na hradby. Zvyčajná prax egyptských kráľov, ktorí sa na nápisoch vystatujú, že osobne zabíjali premohnutých vládcov, že dávali odsekávať ruky zajatcom a podobne, a že počet zabitých nepriateľov zisťovali podľa odrezaných údov, čo aj dokladali ilustráciami na stenách chrámov. Podľa toho vedeli koľko zajatcov zabil. Vládol 23 rokov a trónnym menom sa volal Aacheprure. Pochovať sa dal v Údolí kráľov, pod západným svahom, a to v hlbokej skalnej hrobke, ktorá prevyšuje hrobku jeho veľkého predchodcu Thutmoseho III. Má desať miestností, vstupnú chodbu s tromi schodiskami a pred hrobovou komorou priestrannú pilierovú predsieň. Sarkofág tam stojí dodnes na pôvodnom mieste. Je z červeného pieskovca a krášlia ho zlaté a modré vyobrazenia ochranných bohov a nápisy. Sú tam vynikajúce reliéfy z knihy o tom, čo je na druhom svete.
Stavby
Taktiež rád staval a veľa úsilia venoval zväčšeniu tamojšieho chrámu boha Amóna. Pripisuje sa mu najmä rozsiahla stavba medzi Svätým jazerom a južným ohradným múrom, z ktorej sa zachovali len základy. Dodnes stoja pomerne kompaktné pozostatky jeho neveľkého chrámu na západnom brehu Nílu pri Šéch Abd el-Kurne neďaleko slávneho zádušného chrámu Ramesseho II. Z nápisov vieme, že dal vyzdobiť Hatšepsovetin chrám v Dér el-Bahrí a postaviť chrám pri Talmise za Asuánom. Pri siedmom pylóne Amónovho chrámu v Karnaku stojí dodnes jeho kolosálna socha. A najznámejšie je pestrofarebné súsošie, ktoré zobrazuje ako dieťa živiace sa mliekom „božskej kravy“. Najlepšia jeho socha ho zobrazuje ako kľačí na kolenách. Táto socha sa nachádza v Egyptskom múzeu v Turíne.
Archeológia
Hrobku objavil V. Loret, pričom sa stretol s ojedinelým šťastím: našiel v nej trinásť kráľovských múmií v pôvodných rakvách, medzi nimi i múmiu Amenhotepa II. s kytičkou mimóz na prsiach. Všetky tieto múmie i s rakvami a zvyškami hrobovej výbavy Amenhotepa II. sú dnes v Egyptskom múzeu v Káhire.
Fívah
Fívah je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 916 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 200 m, šírka 920 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 241,24 km.
Geras
Geras je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Horn.
Viktória (Austrália)
Viktória (, skrátene VIC) je rozlohou najmenší, no najhustejšie obývaný a urbanizovaný austrálsky štát rozkladajúci sa na juhovýchode krajiny. Pôvodne bola obývaná prevažne farmármi, no objavenie zlata ju zmenilo na centrum obchodu a priemyslu. V roku 2005 počet obyvateľov prekročil 5 000 000, pričom viac ako 70% z nich žije v hlavnom meste štátu, Melbourne.
Dejiny
Po založení austrálskej kolónie Nový Južný Wales v roku 1788 bola Austrália rozdelená na dve polovice - východný Nový Južný Wales a západné Nové Holandsko, ktoré však podliehalo koloniálnej vláde v Sydney. Prvým sídlom na území dnešnej histórie bol Portland, Melbourne bolo založené v roku 1835 Johnom Batmanom. Samostatná kolónia Viktória vznikla v roku 1851. V tom istom roku bolo na jej území objavené zlato a následná zlatá horúčka podnietila rozvoj priemyslu a prudké zvýšenie počtu obyvateľov. V roku 1901 sa Viktória stala jedným zo štátov Austrálskeho zväzu a na prechodné obdobie sa Melbourne stalo jeho prvým hlavným mestom, kým bolo vybrané miesto trvalého hlavného mesta. Tým sa v roku 1927 stala Canberra.
Vláda
Viktória má parlamentnú formu demokracie s dvojkomorovým parlamentom. Hlavou štátu je de jure kráľ Karol III., zastupovaný generálnym guvernérom. Generálny guvernér má obmedzené právomoci a jeho funkcia je najmä ceremoniálna. Premiérom Viktórie je zvyčajne vodca politickej strany alebo koalície s väčšinou v dolnej komore parlamentu. Členmi jeho vlády sú poslanci z oboch komôr parlamentu. Súčasným premiérom Viktórie je od roku 2010 Ted Baillieu, a guvernérem David de Kretser.
Vo federálnom parlamente zastupuje Viktóriu 12 poslancov v Senáte a 37 v dolnej komore.
Anquetierville
Anquetierville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fussey
Fussey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Desaťtisíc generácií
Desaťtisíc generácií (,  ) je čínsky literárny pojem znamenajúci večnosť alebo nekonečno.
Jedno z čestných epitet Konfucia je „Učiteľ pre desaťtisíc generácií“ (,  ). O 258 rokov po Konfuciovi prvý čínsky cisár Čchin Š’-Chuang Ti predpovedal, že jeho dynastia bude vládnuť desaťtisíc generácií.
Tadžické národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Tadžické družstvo sa 4-krát pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvách sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo.
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo 10-krát, prvýkrát v roku 2001 v Iráne. V roku 2005 vyhralo svoju základnú skupinu a postúpilo do štvrťfinálovej skupiny. V nej prehralo všetky 3 duely a do semifinále sa neprebojovalo. Najlepšie umiestnenie vyrovnalo v roku 2007 v Japonsku, keď sa dostalo do štvrťfinále. V ňom nestačilo na 🇺🇿 a prehralo. Na ďalších šampionátoch skončilo vždy v základnej skupine. V roku 2014 vo Vietname prehralo dokonca všetky 3 zápasy a zo základnej skupiny nepostúpilo.
Družstvo sa predstavilo v rokoch 2007 a 2009 aj na Ázijských halových hrách, na ktorých sa v roku 2007 dostalo do štvrťfinále. V ňom prehralo s 🇮🇷 vysoko.
Laoské národné futsalové družstvo mužov
Laoské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Laos v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Fédération Lao de Football (FLF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. V novembri 2017 mu patrilo vo svetovom rebríčku 104. miesto.
Vrcholné podujatia
Laoské družstvo sa ani raz nekvalifikovalo na majstrovstvá sveta FIFA.
MSDN
Microsoft Developer Network (MSDN) je Sieť vývojárov spoločnosti Microsoft.
Watertown (Južná Dakota)
náhľad|Watertown Watertown je mesto v USA, v severovýchodnej časti štátu Južná Dakota. Je sídlom Codington County, má rozlohu a žije tu 20 237 obyvateľov (2000) (4. miesto v štáte).
Nachádza sa v oblasti Veľkých prérií, v tzv. Plateau du Coteau des Prairies, na rieke Big Sioux River, v nadmorskej výške Západne od mesta sa rozkladajú rekreačné oblasti Sandy Shore Recreational Area a Pelican Lake Recreational Area. V meste sídli zoologická záhrada Bramble Park Zoo a Watertown obsluhuje regionálne letisko Watertown Municipal Airport.
Laoské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá Ázie sa nedokázalo kvalifikovať rovnako ani raz. Prvú kvalifikáciu absolvovalo až v roku 2014. V základnej skupine dokázalo iba remizovať s 🇹🇱 a skončilo posledné v skupine.
Na regionálnych majstrovstvách Juhovýchodnej Ázie sa predstavilo 7-krát. Ani na jednom z turnajov nedokázalo bodovať viac ako v jednom stretnutí a medzi 4 najlepšie družstvá sa nikdy neprebojovalo.
V roku 2007 sa zúčastnilo futsalového turnaja Hier Juhovýchodnej Ázie, na ktorých sa výhrou nad 🇻🇳historickým vôbec prvým medzinárodným stretnutím Laosudostalo do semifinále. V ňom, ako aj v zápase o bronz, zaznamenalo vysoké prehry s 🇹🇭, resp. 🇮🇩. Konečné 4. miesto je najlepším výsledkom laoského družstva. O 4 roky neskôr v Mjanmarsku skončilo na turnaji posledné, keď vysoko prehralo oba zápasy v základnej skupine.
Prezident Írska
thumb|Štandarda prezidenta Írska Prezident Írska je írska hlava štátu. Prezident je volený priamo ľuďmi. Prezident zastáva funkciu po dobu 7 rokov a môže byť zvolený najviac na dve funkčné obdobia. Post prezidenta je do začnej miery veľmi ceremoniálny úrad ale prezident má veľmi obmedzené právomoci a úlohy vykonáva s absolútnou diskrétnosťou. Oficiálne sídlo prezidenta je Áras an Uachtaráin v Dubline. Post prezidenta bol založený po vzniku írskej ústavy v roku 1937 a medzinárodne uznávaným sa stal v roku 1949 kedy nadobudol účinnosť zákon o Írskej republike.
Súčasný prezident Írska je Michael D. Higgins ktorý bol zvolený 29. októbra 2011. Jeho inaugurácia sa konala 11. novembra 2011. thumb|Pečať prezidenta Írska
Pozri aj
Zoznam prezidentov Írska
Gerasdorf bei Wien
Žije tu 10 862 obyvateľov (1. 1. 2017).
Kosa
thumb|Tradičná kosa thumb|Detail ostria kosy Kosa je poľnohospodársky nástroj slúžiaci na obojručné kosenie, žatie, sekanie alebo rezanie. Človek pracujúci s kosou je označovaný ako kosec.
Kovová dlhá čepeľ označovaná ako kosa je vyrobená z plechu a tvorí hlavnú časť celého nástroja. Zvykne byť asi 60 až 80 cm dlhá. Kosa je mierne ohnutá dovnútra, ku koncu sa zužujúca. Brúsi sa vždy na vnútornej strane oblúka. Rukovať kosy sa nazýva kosisko. Býva do 170 cm dlhé a môže byť vybavené jedným alebo dvomi kolmými držadlami (tzv. huček). Kosisko môže byť drevené, kovové alebo z plastu. Kosa je ku kosisku väčšinou prichytená skrutkovým držiakom, ktorý sa nazýva krk. Rovina čepele kosy a kosiska nie je rovnobežná, obidve časti zvierajú uhol okolo 22°. Pri správnom držaní nástroja je kosa takmer vodorovná so zemou. Pri kosení vykonáva kruhový pohyb a kosa sa kĺže takmer celou svojou plochou po svojej spodnej strane. Kosené rastliny tak skôr podrezáva, než priamo seká. Kosec musí držať kosu obidvoma rukami za kosisko alebo držadlo či držadlá a kruhovým pohybom celého tela a rúk postupne kosiť. Najlepšie sa kosia rastliny, ktoré nie sú zvädnuté ani poľahnuté, stoja priamo, preto sa ručnou kosou zvykne kosiť po daždi alebo za rannej či večernej rosy.
Na brúsenie kosy sa používa brúsny kameň, tzv. osla. K údržbe ostria kosy patrí pred ostrením naklepanie za studena. Naklepáva sa kladivom na malej kovovej podložke, ktorá sa nazýva babka. Zvuk pri naklepávaní kosy vzdialene pripomína drkotanie zubov v chlade. Kvôli tomu sa vžil slangový frazeologizmus „klepať kosu“, vyjadrujúci drkot zubov v dôsledku chladu, a od neho odvodený slangový termín „kosa“ pre chlad.
Kosa v oblastiach strednej Európy vytlačila pri žatvách skôr používaný kosák, pretože je omnoho efektívnejšia. Zostala prakticky jediným nástrojom na žatie obilia až do začiatku 20. storočia. Dnes sa kosa používa len zriedkavo. Bola nahradená mechanickými zariadeniami, ako sú poľnohospodárska a domáca motorová kosačka, neskôr tiež obilné kombajny.
Kosa je často spojovaná s mýtmi. Mýtická postava Smrti zahalená v černej kapucni je najčastejšie zobrazovaná s kosou, čo má zrejme pôvod v kresťanskej tradícii, podľa ktorej je kosa interpretovaná ako nástroj na žatvu duší.
Kosa v minulosti niekedy slúžila ako jednoduchá, obvykle len provizórna sečná zbraň, ktorá bola k dispozícii širokým masám roľníkov. Zbrane tvarom veľmi podobné dnešným kosám sa používali už v staroveku. Známe sú napríklad bojové vozy, ozbrojené čepeľami kôs na kolesách, ktoré prerážali zostavami pechoty. Kosami a ďalšími jednoduchými zbraňami boli vybavené masy obyvateľstva počas sedliackych povstaní. Kosy tvorili tiež významnú časť zbroje husitskej pechoty. Jednotky tzv. kosinierov boli nasadené Poliakmi počas viacerých povstaní proti ruskej nadvláde.
Leyviller
Leyviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thutmose III.
Thutmose III. (trónne meno: Mencheperre) bol faraón v starovekom Egypte. Patrí do 18. dynastie a bol v poradí šiestym faraónom tejto dynastie. Vládol v rozmedzí približne 1479 pred Kr.-1425 pred Kr.
thumb|Thutmose III., čadičová socha v múzeu v [[Luxore]]
Život
Bol to jeden z najväčších dobyvateľov v dejinách Egypta. Bol spomedzi kráľov tohto mena najvýznamnejší a podľa historikov, ktorí zamieňajú panovnícku slávu s dobyvateľskými úspechmi, dokonca zo všetkých kráľov najväčší. Pritom sa na trón dostal len s veľkými ťažkosťami a veľa nechýbalo, aby sa naň vôbec nedostal. Na nápise v Karnaku je napísané, že počas novoročných osláv sa pred Thutmosem zastavila bárka a Amónova socha mu povedala, aby si sadol na miesto, ktoré je vyhradené kráľovi. Za týchto okolností Hatšepsovet uznala Thutmoseho za spolukráľa. Thutmose čakal 22 rokov, kým sa stal plnoprávnym vládcom. Po svojom nástupe na trón nechal odstrániť Hatšepsutine meno zo stĺpov a chrámov. Ale ak by sa chcel svojej tete skutočne pomstiť, dal by zničiť chrám v Dér el- Bahrí, ktorý bol jej najväčším dielom. Je teda pravdepodobnejšie, že chcel týmto spôsobom iba udržať čistú líniu synov   Thutmosovcov bez jej prerušenia. Thutmose III. vyslal 17 vojnových výprav. V jeho časoch sa vojny viedli len v lete. Núbiu si podriadil až po štvrtý katarakt. Jeho vojvodcovia posunuli hranice na západ za Líbyu a s pomocou fenického loďstva ovládli južné pobrežie Cypru. Nijaký skorší ani neskorší egyptský kráľ, ani Senusret III. alebo Ramesse II., neovládol ríšu s takou veľkou rozlohou. Na obsadených územiach vybudoval pevnosti a oporné body so stálymi posádkami. Lojálnym vládcom odvádzal synov na výchovu do Egypta, čím si zabezpečoval ich vernosť, alebo si bral ich dcéry za manželky. Na upevnenie svojej moci používal dary i hrozby. Thutmose III. sa nezapísal však do dejín len vojnovými výbojmi a organizačnými reformami, ale aj veľkolepými stavbami. Pochovať sa dal v najjužnejšom výbežku Údolia kráľov, a to v neveľmi hlbokej hrobke so zložitým pôdorysom, ktorú objavil v roku 1898 francúzsky egyptológ V. Loret.
Stavby
Venoval výstavbe chrámu boha Amóna v Karnaku viac úsilia a prostriedkov ako všetci jeho predchodcovia. Dodnes tam stojí časť jeho šiesteho pylónu s „geografickými textami“ i zvyšok siedmeho s jeho štyrmi kolosálnymi sochami. Zachovali sa tam aj trosky jeho „sviatočnej dvorany“. V Dér el-Bahrí, na ľavom brehu Nílu, sú pozostatky jeho zádušného chrámu so stopami po viac ako stovke stĺpov. Trosky chrámov, ktoré založil, sú tiež v Abyde, Kufte, v Dendere, Kóm Ombe a inde. Najjužnejší z týchto chrámov, pomerne v dobrom stave, je až za obratníkom Raka v núbijskej Armáde. Zachovalo sa aj niekoľko jeho obeliskov, jeden stojí pred Modrou mešitou v Istanbule, druhý na Leteránskom námestí v Ríme, ďalší na Viktóriinom nábreží v Londýne a jeden až na Manhattane v New Yorku. Thutmoseho III. pripomína množstvo vynikajúcich sôch rôznych veľkostí a z rozličných materiálov. Medzi najlepšie patrí nadživotná bridlicová socha v Egyptskom múzeu v Káhire a žulová socha v Turíne, menšia bridlicová socha v Metropolitnom múzeu v New Yorku a bridlicová hlava v Britskom múzeu v Londýne.
Martin Stoklasa
Brigádny generál Ing. Martin Stoklasa, MSc. (* 13. august 1968, Trenčín) je slovenský generál.
V súčasnosti je veliteľ strategického centra krízového manažmentu. K 1. januáru 2019 bol menovaný za staršieho vojenského poradcu v Stálej delegácii pri OSN – pracovisko New York. V tejto funkcii pôsobil do roku 2022. V roku 2015 bol ustanovený do funkcie veliteľa 2. mechanizovanej brigády pozemných síl Ozbrojených síl Slovenskej republiky. K 1. januáru 2019 ho na tomto poste vystriedal Vladimír Kubáň.
Život
V roku 1986 získal maturitné vzdelanie na Vojenskom gymnáziu v Banskej Bystrici. V roku 1990 absolvoval Vojenskú vysokú školu vo Vyškove na Morave v študijnom odbore veliteľsko-inžinierskom tankového vojska a zároveň bol menovaný do hodnosti poručík ako vojak z povolania. Následne nastúpil na výkon základných veliteľských funkcií v tankovom vojsku na stupni čata až rota a potom vykonával štábne funkcie na vyšších vojenských veliteľstvách na Slovensku aj v zahraničí.
Výber z významnejších funkcií
V roku 2007 ukončil štúdium v USA kde dosiahol svoje najvyššie vojenské vzdelanie, a tak splnil predpoklady pre výkon najvýznamnejších funkcií v rezorte Ministerstva obrany SR a NATO. V roku 2015 sa stal veliteľom 2. mechanizovanej brigády a zároveň veliteľom vojenskej posádky Prešov.
26. novembra 2015 ho prezident SR Andrej Kiska vymenoval do prvej generálskej hodnosti – brigádny generál.
Vyznamenania
a ďalšie
Fédú
Fédú môže byť ostrov:
Inverness
Inverness je škótske mesto ležiace na rieke Ness, pri známom jazere Loch Ness. Je správnym centrom správnej oblasti Highland. Často sa mu tiež hovorí "hlavné mesto Vysočiny". Inverness má približne 70 tisíc obyvateľov a je kultúrnym, hospodárskym a administratívnym strediskom celej oblasti, kde sa rýchlo rozrastá obchod i turistika a to aj vďaka cca 13 km vzdialenému letisku.
V minulosti to bol dôležitý oporný bod pre mocenskú kontrolu škótskej Vysočiny (Highlands). Zámok týčiaci sa nad riekou, ktorá preteká stredom mesta, zničili v roku 1745 jakobiti a administratívne centrum sa presunulo do mestského súdneho dvora. Mesto má vo svojom centre niekoľko pozoruhodných budov, pochádzajúcich z georgiánskeho a viktoriánskeho obdobia.
V meste sa sídli profesionálny futbalový klub – Inverness Caledonian Thistle FC.
Dejiny
Jedna z prvých zmienok o meste pochádza z obdobia vlády Piktov. V roku 565 navštívil Inverness svätý Kolumba, aby pomohol piktskému kráľovi Brideiovi I. konvertovať ku kresťanstvu. Neskôr, v roku 1715, tu pôsobili jakobiti a vystavali tu pôvodnú pevnosť Fort George, ktorá bola po zbúraní znovupostavená smerom na severovýchod od mesta.
Ridnitšohkka
Ridnitšohkka (v severnej saamčine Ritničohkka) je vrch v severozápadnom Laponsku vo Fínsku. S výškou ide o najvyšší vrch ktorého vrchol leží vo Fínsku, aj keď najvyšším bodom krajiny je Halti, ktorej vrchol však leží v Nórsku.
Nicolaas Bloembergen
Nicolaas Bloembergen (* 11. marec 1920, Dordrecht, Holandsko† 5. september 2017, Tucson, Arizona, USA ) bol holandsko-americký fyzik.
V roku 1981 dostal spolu s Arthurom Schawlowom a Kaiom Seigbahnom Nobelovu cenu za fyziku za ich prácu v oblasti laserovej spektroskopie. Okrem Nobelovej ceny je držiteľom aj viacerých iných významných ocenení, napríklad v roku 1978 dostal Lorentzovu medailu.
Kozliatka (astronómia)
Kozliatka je spoločný názov hviezd ε Aurigae, ζ Aurigae (Hoedus 1) a η Aurigae (Hoedus II) v súhvezdí Povozník.
Projekt Trinity
Projekt Trinity (v origináli The Footprints of God) je triler, ktorý napísal americký spisovateľ Greg Iles. Vyšiel v roku 2003 a 2004 v USA, na Slovensku vyšiel v roku 2005. Zaradil sa do bestsellerov New York Times.
Príbeh sa zaoberá superpočítačom, ktorý stavia tajné vládne laboratórium v projekte nazvanom Trinity. Keď jeden z vedcov pracujúcich na projekte zomrie, David Tennant, zistí, že bol zabitý pravdepodobne preto, lebo odmietal prijať zameranie projektu, ktorý bol zameraný na spojenie ľudskej mysle a stroja, aby bolo možné zostrojiť neprekonateľný superpočítač.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Trenčianskych Tepliciach
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Trenčianske Teplice v okrese Trenčín.
Kozliatka
Kozliatka môže byť:
FK Budućnost Podgorica
FK Budućnost Podgorica je čiernohorský futbalový klub so sídlom v Podgorici. Domáce zápasy hráva na Stadion Pod Goricom s kapacitou 18 000 miest.
Úspechy
Čiernohorská liga
Anvéville
Anvéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Falošný kríž
Falošný kríž je obrazec utvorený spojnicou ε Car — κ Vel — δ Vel — ι Car.
Kozmologický červený posun
Kozmologický červený posun je posun spektrálnych čiar galaxií vyvolaný expanziou vesmíru.
KOSPAS-SARSAT
KOSPAS-SARSAT (Kosmičeskoje spasenije-Search and Rescue Satellite Aided Tracking) je medzinárodný družicový záchranný systém, ktorý začal činnosť 29. júna 1982 vypustením družice KOSPAS 1 - Kozmos 1383 s hmotnosťou asi 700 kg na dráhu s perigeom 991 km, apogeom 1 029 km, sklonom 82,9° a obežnou dobou 105,4 minút. KOSPAS 2 - Kozmos 1447 štartoval 24. marca 1983 (961-1 015 km, 83°, 104,9 min), SARSAT 1 - NOAA 8 štartoval 28. marca 1983 (808-830 km, 98,8°, 101,3 min). Družice zachytávajú signál SOS, určujú polohu havarovanej lode alebo lietadla a odovzdávajú signál riadiacemu stredisku a pozemným staniciam.
Do februára 1984 sa družiciam systému KOSPAS-SARSAT podarilo lokalizovať 69 havárií lodí, resp. lietadiel a zachrániť 138 osôb. Dobudovaný systém KOSPAS-SARSAT obsahuje štyri aktívne družice, zapojenie niekoľkých stacionárnych družíc a deviatich pozemných staníc, z toho tri v SNŠ (Moskva, Vladivostok, Archangeľsk), tri v USA, po jednej vo Francúzsku, v Kanade a v Nórsku.
Gerersdorf
Gerersdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Sankt Pölten-vidiek.
Žije tu 909 obyvateľov (1. 1. 2014).
Gemeaux
Gemeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kláštor Saint-Guilhem-le-Désert
thumb|Kláštor Saint-Guilhem-le-Désert
Kláštor Saint-Guilhem-le-Désert je benediktínsky kláštor vo francúzskej obci Saint-Guilhem-le-Désert vo Francúzskom stredohorí v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon.
Kláštor založil v roku 804 gróf Viliam z Gellone, poručík Karola Veľkého. Vďaka vlastníctvu svätých ostatkov, najmä úlomku pravého kríža, sa stal jednou z dôležitých zastávok na pútnickej ceste do Santiaga de Compostela.
Stavba kostola je ukážkou jednoduchosti románskeho slohu s valenou klenbou a robustnými piliermi. Časť krížovej chodby bola na začiatku 20. storočia odvezená do New Yorku do múzea.
Ako súčasť pútnickej cesty do Santiaga de Compostela je od roku 1998 na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Fókaidú
Fókaidú je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 377 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 050 m, šírka 680 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 239,87 km.
Hillsov mrak komét
Hillsov mrak komét je hypotetický mrak komét obiehajúci Slnko vo vzdialenosti okolo 3 000 – 5 000 AU.
Gföhl
Gföhl je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Krems-vidiek.
Žije tu obyvateľov.
Ivan Jarina
Ivan Jarina (* 3. máj 1965, Žilina) je slovenský architekt a dizajnér. Venuje sa rezidenčnej, krajinnej a urbanistickej tvorbe. Zameriava sa na drevenú architektúru a architektúru v duchu slow designu. Vo svojej tvorbe spája moderný dizajn s tradíciou a výtvarným umením.
Životopis
Narodený 1965 v Žiline, absolvent architektúry na SVŠT v Bratislave (1989). V architektonickom vzdelaní pokračoval v Paríži a svoju profesionálnu cestu začal vo Francúzsku v Charlesvilles-Meziéres (1992). V roku 1996 si založil vlastný ateliér: Ateliér VAN JARINA, ktorý sa špecializuje najmä na drevené stavby a nadčasový design. Zabezpečuje projekty pre všetky stupne schvaľovacích procesov, vrátane inžinierskej činnosti a autorského dozoru.
Dielo
Od založenia vlastného ateliéru presadzuje drevo ako stavebný materiál, ktorý sa dá najlepšie uplatniť pri tvorbe trvalo udržateľnej architektúry. Zameriava sa na architektonickú tvorbu v duchu slow designu –  váži si kvalitnú prácu s domyslenými detailami viac ako rýchlo vytvorený produkt. V maximálnej miere sa snaží o začlenenie stavieb do okolitej prírody. V poslednom čase sa ateliér intenzívne venuje okrem bežných stavieb aj tvorbe verejných priestranstiev a krajinnej architektúre. Je to ďalší krok na ceste k presadeniu drevostavby z pozície alternatívy na mainstreamový trend.
architektúra
náhľad|Rínok Sv. Michala, Stará Bystrica náhľad|Slovenský Orloj, Stará Bystrica
Lezey
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Funadú (Káfu)
Funadú je neobývaný ostrov na atole Káfu na Maldivách.
Ardouval
Ardouval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Betlehemské svetlo
thumb|Svietnik v ktorom horí plamienok Betlehemského svetla
Betlehemské svetlo je plameň horiaci v betlehemskej jaskyni, kde sa podľa tradície údajne narodil Ježiš Kristus. Plameň betlehemského svetla si chodia skauti každoročne odpáliť v predvianočnom období, odkiaľ ho roznášajú do miest a obcí po celej Európe a do niekoľkých amerických krajín. Väčšinou býva najskôr letecky dopravený do Viedne, odkiaľ sa ďalej šíri väčšinou po železnici.
Stredovek (legenda)
Na prelome 11. a 12. storočia turecké kmene Seldžukov okupovali časť Malej Ázie, v ktorej sa údajne narodil a zomrel Ježiš Kristus a znemožnili tak kresťanom navštevovať tieto pre nich posvätné miesta. Preto zorganizovali rytieri na výzvu pápeža Urbana II. križiacke výpravy do Palestíny. Obsadili najskôr Betlehem, a následne aj Jeruzalem. Križiaci uskutočnili celkovo 8 výprav, no len jednej sa podarilo dostať až do Jeruzalema. Jeden mladý križiak sa v tom čase zaprisahal, že ak sa vráti, prinesie do svojho rodného mesta Florencie plamienok ohňa z betlehemskej baziliky. Z križiackych výprav sa však vrátil len málokto; v Palestíne okrem vojnových nebezpečenstiev hrozili aj cudzokrajné choroby. Po troch rokoch, tesne pred Vianocami roku 1099 dorazili mladí križiaci do Florencie, na ich čele stál jeden nesúci zapálenú sviecu s plameňom. Všetci prisahali, že plamienok je skutočne z Betlehemu a onen mládenec ho niesol v čase i nečase po púšti i mori, len aby splnil svoj sľub. Sviecu umiestnili v kostole, odkiaľ si potom svetlo odpaľovali ostatní obyvatelia. V stredoveku to bol prvý a posledný plameň z údajného Kristovho rodiska.
Novodobá história
Krajiny, do ktorých sa postupne rozšírilo betlehemské svetlo:
Deti svetla pokoja (nem. Friedenslichtkind)
Plameň betlehemského svetla odpaľujú z Betlehema rakúske deti. Prvýkrát (1986) to bolo postihnuté dieťa odkázané na invalidný vozík. O rok neskôr to bol jeho priateľ, ktorý túto poctu získal ako vďaku za svoju dlhodobú obetavú pomoc tomuto postihnutému. Medzi ďalšími deťmi bol napr. aj utečenec z Kambodže, ktorý našiel v Rakúsku druhý domov.
V roku 2000 rakúske dieťa svetlo prebralo od izraelských detí na letisku v Tel Avive. O rok neskôr priniesli plameň betlehemského svetla izraelské deti až do Rakúska. Od roku 2003 sa opäť obnovila tradícia odpaľovania plameňa deťmi priamo v Betleheme. Vžilo sa pre ne označenie Deti svetla pokoja (Friedenslichtkind).
Osobnosti a Betlehemské svetlo
Myšlienku podporili aj poprední náboženskí a politickí predstavitelia:
Samostatná zárobková činnosť
Samostatná zárobková činnosť je súhrnné označenie pre (predovšetkým) nasledujúce činnosti: živnosť, dosahovanie zisku spoločníkmi v.o.s. a komplementármi k.s., poľnohospodárska výroba, slobodné povolania a sprostredkovanie. Presné definície pozri nižšie.
Osoba vykonávajúca takúto činnosť sa nazýva samostatne zárobkovo činná osoba (skratka SZČO). Staršie sa (pod vplyvom českej podoby výrazu „osoba samostatně výdělečně činná“) uvádzal tvar „osoba samostatne zárobkovo činná“ (napr. v zákone 269/1949 Zb. a 55/1956 Zb.), ktorý sa dnes už vyskytuje len ojedinele (napr. v zákone č. 103/2015 Z.z.).
Použitie
Termín „samostatne zárobkovo činná osoba“ či „samostatná zárobková činnosť“ sa používa v textoch slovenských a českých (predtým v česko-slovenských) "predpisov, a to najmä z oblasti daní a odvodov.
Termíny „samostatne zárobkovo činná osoba“ resp. „samostatná zárobková činnosť“ sa používajú aj v európskych predpisoch ako slovenský preklad anglických termínov (spravidla) „self-employed person“ resp. „self-employment“ / „activity as (a) self-employed person(s)“ a nemeckých „Selbständiger“/ „selbständig Erwerbstätiger“ resp. „selbständige (Erwerbs)tätigkeit“ (pozri nižšie) Termín „samostatne zárobkovo činná osoba“ sa okrem toho nachádza v ESA ako slovenský preklad anglického termínu „self-employed person“ a nemeckého „Selbständiger“ (pozri nižšie).
Zaradenie pojmu v slovenskom práve
Na účely dane z príjmov (pozri nižšie) je samostatná zárobková činnosť jedna z možných typov činností generujúcich príjmy. Ostatné možné typy činností generujúcich príjmy sú: činnosti vytvárajúce príjmy zo závislej činnosti (zamestnanec), činnosti vytvárajúce príjmy z kapitálového majetku, činnosti vytvárajúce príjmy z prenájmu, činnosti vytvárajúce príjmy z použitia diela a umeleckého výkonu a činnosti vytvárajúce ostatné príjmy (t.j. príjmy z príležitostných činností, z prevodu vecí a cenných papierov, výhry v lotériách a pod.).
Na účely sociálneho a zdravotného poistenia (pozri nižšie) je samostatne zárobkovo činná osoba jedným z možných typov platiteľov poistného. Ostatní možní platitelia poistného sú (najmä): zamestnanec, zamestnávateľ, štát a dobrovoľne poistená osoba.
Na účely zákona o službách zamestnanosti (pozri nižšie) je samostatne zárobkovo činná osoba jedným z mnohých možných typov „účastníkov právneho vzťahu na účely zákona o službách zamestnanosti“. Ostatné možné typy sú zamestnanec, zamestnávateľ, uchádzač o zamestnanie, záujemca o zamestnanie, orgán štátnej správy, úrad práce, sociálnych vecí a rodiny, samosprávny kraj, obec a pod.
Zákon o dani z príjmov (§ 6)
Príjmy zo samostatnej zárobkovej činnosti (resp. z „podnikania alebo inej samostatnej zárobkovej činnosti“) sú (§ 6 ods. 1 a 2):