cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konrád Gaal
Život
Konrádov život pred príchodom do Uhorska nie je veľmi známy. Okrem toho, že pochádzal z Eberswalde (prípadne odniekiaľ z Brandenburska) a bol talentovaný zvonolejárský majster. Prvou písomnou zmienkou je príchod majstra Konráda spolu s jeho bratmi Mikulášom a Jánom na uhorský kráľovský dvor Ľudovíta I. na Vyšehrade. Tam majster Konrád niekedy pred 1. augustom 1357 pre kráľovské rezidenčné sídlo odlial jeden z najväčších zvonov (campana magna) v stredovekej Európe. Svedčí o tom archeologický objav zvyškov lejárskej formy s odtlačkami reliéfnej výzdoby na nádvorí dolného hradu pri Šalamúnovej veži. V listine z 1. augusta 1357 kráľ Ľudovít I., za zásluhy o uliatie zvonu pre chrám na Vyšehrade, udelil majstrovi Konrádovi a jeho bratom viaceré výsadyprijal ich medzi svojich familiárov, povýšil ich do šľachtického stavu, oslobodil od všetkých pozemkových daní a umožnil im usadiť sa kdekoľvek v Uhorsku.
Majster Konrád sa spolu so svojimi bratmi usadil v Spišskej Novej Vsi z logických dôvodov a to: blízkosť palivového dreva, ložiská medi, hámrov a dobré cestné spojenia na dovoz cínu z Krakova. Na základe týchto výhod vznikla zvonolejárska dielňa majstra Konráda. Kráľovské výsady si nechal Konrád potvrdiť 6. októbra 1364 pri návšteve kráľa Ľudovíta I. v Levoči. Počas svojho života majster Konrád pôsobil ako člen mestskej rady. V roku 1369 sa majster Konrád dohodol s mestskou radou a miestnym farárom Jánom na vydržiavaní osobitého kaplána (presbyter capella), ktorý mal na úmysel zakladateľa každodenne slúžiť omšu vo farskom kostole. Kaplán dostával 12 zlatých od Konráda a ďalších 12 zlatých od mesta. Na základe čoho bola 8. júna 1369 v Spišskej Kapitule vydaná listina, ktorá svedčí o zriadení kaplnky a vydržiavaní kaplána. Okrem toho Konrádovi sa pripisuje zriadenie majetkovej a finančnej základiny na výstavbu špitála vo výške 1 zlatého. Dokazujú to listiny uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského, poľských kráľov Jána Albrechta a Žigmunda Starého vydané pre mesto Spišská Nová Ves. Pravdepodobne po zriadení základiny majster Konrád ešte 10 rokov žil. Posledná správou je z roku 1379, keď postavil pri kaplnke špitál pre chorých, chudobných a starých. Podľa dobovej kresby z roku 1501 sa kaplnka a špitál nachádzali na dnešnej Levočskej ulici mimo mestských hradieb pri Levočskej bráne. Majster Konrád zomrel v roku 1380 vo Spišskej Novej Vsi. Pravdepodobne po sebe nezanechal žiadnych potomkov.
Dielo
vľavo|náhľad|Bronzová krstiteľnica od majstra Konráda, druhá polovica 14. storočia, [[Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Gelnica)|Kostol Nanebovzatia Panny Márie v Gelnici.]]
Zvonolejárska dielňa
Rok 1357 sa všeobecne považuje za začiatok činnosti spišskej zvonolejárskej dielne, ktorú majster Konrád spolu s jeho bratmi založil a viedol v Spišskej Novej Vsi. Dielňa vznikla na výhodách blízkosti mestských lesov, medenej rudy a dovozu cínu z Krakova. Nástupcovia majstra Konráda boli súčasne aj banskými podnikateľmi. Zvonolejárska dielňa majstra Konráda nepretržite fungovala až do 20. rokov 16. storočia. Produkcia dielne sa sústredila na výrobu zvonov, krstiteľníc a ďalších predmetov každodenného života. Dvojdielne krstiteľnice a zvony sa vyznačovali jemnou ornamentálnou a epigrafickou výzdobou. Okruh objednávateľov siahal od Hevešskej župy po Malopoľsko. Na území dnešného Slovenska to bol hlavne klientela zo Spiša, Šariša, Liptova, Abova, Gemera a Oravy.
Zvony a krstiteľnice
Za prvú prácu na území Uhorska od majstra Konráda sa tradične považuje odliatie zvonu na kráľovskom dvore na Vyšehrade (1357). S dolným priemerom 280 cm, výškou 300 cm a hmotnosťou približne 13 ton išlo pravdepodobne o jeden z najväčších zvonov v stredovekej Európe. Ďalšou Konrádovou prácou bol veľký zvon v Kysaku (1375, dosiaľ najstarší známy datovaný zvon na Slovensku), veľký zvon v Hrabušiciach (pôvodne pochádzal z Kláštoriska), stredný zvon renesančnej zvonice v Spišskej Sobote, zvon v Batizovciach (nezachoval sa) a zvon v Nižných Lapšách (dnes vo Východoslovenskom múzeu v Košiciach). Majstrovi Konrádovi sa prisudzujú fragmenty zvona zo Spišského hradu (1393) a úlomky nájdené v Krypte svätého Leonarda vo Wawelskej katedrále v Krakove. Okrem iného vytvoril bronzovú krstiteľnicu vo Švedlári (1360, pôvodne odliata v dnes neexistujúcej obci Tichá Voda), na ktorej sa nachádza desať odliatkov erbu kráľa Ľudovíta I., krstiteľnica v Spišskej Novej Vsi (vrchná kupa), krstiteľnica v Podolínci a Gelnici.
Premonštrátsky kláštor
Premonštrátsky kláštor môže byť:
Starosta (priezvisko)
Starosta je české, slovenské a poľské priezvisko s významom starosta. Na Slovensku je najčastejšie v Spišskej Novej Vsi a Pavlovciach nad Uhom (okres Michalovce). V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha a Benešov.
Známi nositelia
Pozri v článku Starosta (rozlišovacia stránka).
Vraignes-en-Vermandois
Vraignes-en-Vermandois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Radíkov
Radíkov môže byť:
Buzerant
Buzerant môže byť vulgárne označenie:
François de Tott
Barón François de Tott (, 🇭🇺; * 17. august 1733, Chamigny† 24. september 1793, Tarcsafürdő) bol francúzsky vojenský dôstojník, diplomat a spisovateľ uhorského pôvodu.
Bol prvorodeným synom zemana Andreja Tótha (🇫🇷) a francúzskej šľachtičnej Marie Ernestine de Pesselier. V roku 1742 vstúpil do husárskeho pluku a zúčastnil sa viacerých výprav vo vojne o rakúske dedičstvo. V rokoch 17551763 sprevádzal svojho otca na diplomatickej misii v Konštantínopole, kde sa naučil turecky. Diplomaticky pôsobil v Neuchâtelskom kniežatstve (1767), Krymskom chanáte (17671769), Konštantínopole (17691776), následne bol inšpektorom francúzskych obchodných kolónií v Levante (17771778) a guvernérom pevnosti v Douaii (17851790). Po vypuknutí francúzskej revolúcie odišiel do Uhorska a posledné roky života strávil na panstve Teodora Baťániho v dedinke Tarcsafürdő vo Vašskej stolici (dnešné Rakúsko).
Výrazne prispel k modernizácii a europeizácii osmanského delostrelectva. Vypracoval plán na obsadenie Egypta, ktorý ale pre zaangažovanie Francúzska v americkej vojne za nezávislosť nemohol byť realizovaný. Svoje zážitky opísal v knihe Memoires du Baron de Tott Sur les Turcs et les Tartares („Spomienky baróna de Totta na Turkov a Tatárov“, 1784), ktorá v 19. storočí patrila medzi najvýznamnejšie pramene o Tatároch a v súčasnom ponímaní by mohla byť označená za bestseller.
Retalhuleu
Retalhuleu môže byť:
Zábrdovice
Zábrdovice sú katastrálne územie, jedno zo štyridsaťosem katastrálnych území štatutárneho mesta Brna. Katastrálne územie má rozlohu 163,55 ha a je rozdelené medzi tri mestské časti. Väčšina leží v mestskej časti Brno-střed, východná časť katastra Zábrdovic na ľavom brehu Svitavy v časti Brno-Židenice a malá severná časť v mestskej časti Brno-sever.
Mravenečník
Mravenečník môže byť:
Buko
Buko môže byť:
Můstek
Můstek môže byť:
Vraignes-lès-Hornoy
Vraignes-lès-Hornoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Myslůvka
Myslůvka môže byť:
Amborelotvaré
Amborelotvaré (Amborellales) sú monotypický rad s jedinou čeľaďou amborelovité (Amborellaceae), jediným rodom amborela (Amborella) a druhom amborela novokaledónska (Amborella trichopoda). Amborela je endemický, fylogeneticky najstarší známy zástupca krytosemenných rastlín. Vyskytuje sa len na Novej Kaledónii.
Charakteristika
Amborela novokaledónska (Amborella trichopoda) je dvojdomý, vždyzelený ker alebo nízky strom. Listy sú jednoduché, kožovité, striedavé, v dvoch radoch, bez prílistkov. Okraj listovej čepele je nezreteľne zúbkatý, žilnatina je perovitá. Kvety sú drobné, pravidelné, jednopohlavné, v súkvetiach. Prítomnosť redukovaných orgánov druhého pohlavia v kvetoch dosvedčuje, že kvety boli pôvodne obojpohlavné. Belavé okvetie pozostáva z neustáleného počtu asi 7 až 11 okvetných lístkov. Lupienkovitých tyčiniek je veľa. V samičích kvetoch sú sterilné, redukované na patyčinky. Gyneceum v samičích kvetoch je apokarpné, tvorené 5 až 6 voľnými plodolistami usporiadanými v kruhu. Semenník je vrchný. V každom piestiku je jedno vajíčko. Plodom je plodstvo kôstkovičiek.
Peter Kinik
Peter Kinik (* 21. máj 1986, Spišská Nová Ves )
je slovenský lukostrelec. Na Letnej paralympiáde 2016 získal bronzovú medailu v kategórii W1.
Športová kariéra
Lukostreľbe sa venuje od roku 2005. V roku 2007 debutoval medzinárodne. Podľa paralympijského hnutia debutoval v roku 2009 na svetovom šampionáte v Soule kde získal zlato.
Na Letnej paralympiáde 2012 v Londýne sa umiestnil na 8. mieste. Na Letnej paralympiáde 2016 v Rio de Janeiro získal bronzovú medailu v kategórii W1. V súboji o tretie miesto porazil reprezentanta Nemecka Uweho Hertera 133:125. Na Európskom pohári lukostrelcov v roku 2017 získal 2. miesto.
Externé odkazy
Profil na stránkach Slovenského paralympijského výboru Profil na World of Archery
Hipster (súčasná subkultúra)
Hipster je termín označujúci príslušníka spoločenskej subkultúry. Ide o osobu vo vekovom rozpätí dvadsiatnikov a tridsiatnikov, ktorá si zakladá na tom, že je nezávislá v myslení, odievaní i prípadnej tvorbe. Často preberá najnovšie trendy v hudbe, móde aj ďalších kultúrnych aspektoch. Vďaka tomu je táto subkultúra názorovo aj vzhľadovo konzistentná.
Vznik a pôvodný význam
Termín pochádza pravdepodobne z prostredia bielych amerických jazzových hráčov 40. rokov. Howard Becker v roku 1963 zverejnil výsledky svojej štúdie, v ktorých opísal ich subkultúru a identifikoval dve skupiny: "hips" a "squares". Prví z nich išli proti masám, hrali čo chceli, dávali najavo svoju nadradenosť a pohŕdanie mainstreamom a ostatnými ľuďmi, predovšetkým komerčným publikom. Druhá skupina sa prispôsobila komerčným tlakom a hrala to, čo si publikum žiadalo.
Podobne Ned Poľsky v polovici 60. rokov skúmal beatnikov z Greenwich Village a okrem uvedených dvoch termínov opísal ešte tretiu kategóriu s názvom "hipster". Malo ísť o človeka, ktorý zdieľal zaujatie beatnikov pre drogy a jazz, ale pri tom sa dokázal prejaviť aj ako "hip".
Spisovateľ Norman Mailer opísal v roku 1957 vo svojej eseji Biely černoch Hipster ako "nihilistického bohéma a utláčaného černocha".
O hipsterom sa možno dočítať aj v knihe Williama S. Burroughsa Feťák z roku 1953 či ďalšom beatnickom diele Kvílenie od Allena Ginsberga (1956).
Súčasné poňatie
Od 90. rokov sa termín hipster začal používať v trochu odlišnom poňatí, ktoré pretrváva doteraz. V slovenskej spoločnosti je týmto slovom často nazvaný mladistvý jedinec s vyhraneným štýlom života, správania a obliekania, ktorý sa snaží pôsobiť originálne a predsa len kopíruje predchádzajúce vzory, ktorí s daným originálnym prvkom prišli o niekoľko rokov skôr, a tým opäť zapadá do stáda bežnosti. Toto poňatie hipsterov nie je úplne správne, avšak je rozšíreným pojmom.
V súčasnosti možno takzvaného hipstera veľmi jednoducho odlíšiť od nehipstera, a to jednak podľa vzhľadu, ale aj podľa štýlu života. Hipsterská móda zahŕňa často okuliare s priehľadnými aj nedioptrickými sklami v ťažkých čiernych obrúčkach, upnuté nohavice ako u žien, tak u mužov, flanelové košele a staré saká, ktorá často vytvárajú akoby otrhaný umelecký vzhľad, alebo traky. Vo vlasových zostrihoch sa často objavuje typ "štetec" - ofina a vyholené časti hlavy "na ježka" najmä v okolí uší. Časté sú obrie vlnené čiapky aj v teplejších obdobiach. Hipsteri väčšinou študujú, najčastejšie humanitné vedy, a často sa zdržujú v kaviarňach, na vernisážach, výstavách, koncertoch širšej verejnosti neznámych smoothjazzových saxofonistov, graffiti súťažiach a podobných menej bežných miestach. Rovnako ako u ľudí, ktorí sa radili k pôvodným hippies, aj pre hipsterov je typický mladý vek maximálne do 30 rokov (prípadne vo vekovom rozpätí dvadsiatnikov a tridsiatnikov) a nemanželský život.
Mipster
Mipster, teda akýsi "moslimský hipster", je človek, ktorý zapadá do súdobej kategórie hipsterov, k tomu však vyznáva islamskú vieru. V rovine módy teda patrí k oblečeniu mipsterského dievčaťa aj hidžáb.
Nipster
Nipster či "nazi-hipster" je termín spájajúci nacionalizmus s urbánnou módou hipsterov. Ide o hľadanie nového imidžu krajne pravicového hnutia (neonacizmus) prenikaním do mestských subkultúr. V štýle obliekania ide o posun od tzv. "Bomber" a holých hláv k úzkym nohaviciam a brade.
Uhrova ulica
Uhrova ulica je ulica:
Lesklokôrovka hnedočervená
Lesklokôrovka hnedočervená (iné názvy: lesklokôrovka obyčajná, lesklokôrovka lesklá ,; , zastarano: Fomes lucidus, Phaeoporus lucidus, Placodes lucidus, Polyporus lucidus ) je druh nejedlej huby z čeľade lesklokôrovkovité (Ganodermataceae). .
Druh prvýkrát opísal britský mykológ William Curtis v roku 1781 pod názvom Boletus lucidus.
V súčasnosti je lesklokôrovka hnedočervená pomerne úzko vymedzený druh vyskytujúci sa len v Európe a čiastočne v Číne (prípadne štátoch južne od Číny); označuje sa aj ako lesklokôrovka hnedočervená v užšom zmysle (Ganoderma lucidum sensu stricto). Zhruba do 90. rokov 20. storočia (a mimo odborných textov sčasti dodnes) však bola lesklokôrovka hnedočervená definovaná oveľa širšie - zahŕňala aj viaceré dnes samostatné druhy na rôznych kontinentoch; takto definovaný druh sa označuje aj ako lesklokôrovka hnedočervená v širšom zmysle (Ganoderma lucidum sensu lato). Lesklokôrovka hnedočervená v širšom zmysle okrem iného zahŕňala aj známu liečivú hubu, ktorá sa tradične označuje ako (červené ) reiši. Podľa súčasných vedomostí je červené reiši v skutočnosti samostatný druh Ganoderma lingzhi (vytvorený v roku 2012), ktorý s lesklokôrovkou hnedečervenou v užšom zmysle dokonca nie je ani fylogeneticky bezprostredne príbuzný. Jedna štúdia (Loyd-Richter 2018 et al.) toho, čo sa vo svete v obchodoch v súčasnosti predáva pod názvom Ganoderma lucidum ukázala, že v skutočnosti obal väčšinou obsahuje druh Ganoderma lingzhi a menšia časť výrobkov v skutočnosti obsahuje rôzne iné druhy z rodu lesklokôrovka (Ganoderma).
Opis
Plodnice sú väčšinou jednoročné, niekedy i dvojročné až trojročné, s polkruhovitým alebo obličkovitým klobúkom a excentrickým hlúbikom, zriedkavo i bez hlúbika, bokom prirastené na substrát. Klobúk je 325 cm široký a do 3 cm hrubý, polkruhovitý, vejárovitý alebo oválny, hladký, lesklý, hrboľatý, nie je zbrázdený, zamladi je špinavo žltkastý, neskôr červenohnedý až gaštanovohnedý, v starobe až takmer červenohnedý s tenkou kôrou na povrchu. Rúrky sú 530 mm dlhé, nevrstevnaté, s okrúhlymi, 0,15 až 0,25 mm veľkými, bielymi až krémovými, neskôr hnedastými pórmi. Hlúbik je väčšinou postranný, vzácnejšie stredový (niekedy aj chýba), nepravidelne valcovitý alebo bočne stlačený, hrbolčekovitý, pokrytý tvrdou lesklou purpurovočervenou kôrou. Dužina je mäkká a vláknitá, biela, krémová až svetlookrová so zatuchnutým zápachom. Výtrusy sú vajcovité, na vrchole ploché, bodkovito sieťkované, žltohnedé, 713 × 68 μm veľké. Výtrusný prach je svetlohnedý.
Výskyt
Lesklokôrovka hnedočervená rastie jednotlivo alebo v malých skupinách, zvyčajne od júna do októbra, na pňoch a koreňoch listnatých drevín (zvyčajne na duboch a hraboch), najmä v teplejších oblastiach. Je dosť vzácna, známa je z Európy, Ázie a Severnej Ameriky. U nás tiež nie je hojná.
Praktický význam
V tradičnej čínskej medicíne má svoje nezastupiteľné miesto už štyritisíc rokov.
Na stromoch zapríčiňuje belavú, avšak nie veľmi intenzívnu hnilobu dreva. Je nejedlá, ale patrí medzi najúčinnejšie liečivé huby. V Číne dostala rôzne synonymá, ako „zázračná huba“ či „šťastná bylinka“ alebo „rastlina s duchovnou silou“, symbolizujúca súčasne bohatstvo, dobré zdravie, dlhovekosť a dokonca nesmrteľnosť. Je považovaná za významnejšiu než ženšen. V ázijských krajinách sa v liečiteľstve užívala stovky rokov na široké spektrum chorob: na reguláciu krvného tlaku, pri cukrovke, reumatizme, srdcových chorobách, astme, hepatitíde A, B, C, sterilite, nespavosti, mumpse, epilepsii a psoriáze (lupienke). Moderné analytické techniky v jej plodniciach skutočne preukázali prítomnosť mnohých liečivých látok (napr. aj pre potlačenie rastu nádorových buniek rakoviny prsníka). Lesklokôrovka patrí medzi produkty obsahujúce najviac organického germánia. Jeho obsah v plodniciach kolíše medzi 800 až 2000 ppm (milióntin) v súvislosti od spôsobu pestovania (napr. cesnak obsahuje 754 ppm germánia, ženšen 250 až 320, kostihoj 152, aloa 77, riasa Chlorela 76 ppm). Prítomné organicky viazané germánium zvyšuje príjem kyslíka krvou až 1,5-krát.
Možnosť zámeny
Zámena je možná s inými druhmi lesklokôroviek.
Obchodná akadémia
Obchodná akadémia môže byť:
Danzig
Danzig môže byť:
Pionierska ulica (Bratislava)
Pionierska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Je pomenovaná podľa Pionierskej organizácie.
Tiahne sa od Dobšinského ulice na východ pozdĺž železničnej trate, sú na ňu kolmé Kraskova, Ursínyho, Šuňavcova, Legerského, križuje Kyjevskú, následne sa lomí na juh, kde kolmo ústí do Račianskej – pri Výskumnom ústave zváračskom. Na tomto mieste sa nachádza zastávka MHD Pionierska, ktorá je obsluhovaná najmä električkami, počas dopravnej špičky pracovných dní aj autobusmi.
Schaffhausen
Schaffhausen môže byť:
Schwyz
Schwyz môže byť:
Uchvátenie
Uchvátenie (uchvacovanie) môže byť:
Uzurpácia
Uzurpácia alebo uzurpovanie (osoba, ktorá ju uskutočňuje, sa volá uzurpátor) môže byť:
Uchvátenie
Osoba uskutočňujúca uchvátenie v prvom význame sa volá uchvatiteľ.
Uzurpácia
Uzurpácia (lat. usurpatio) je aj prerušenie vydržania v rímskom práve, pozri uzurpácia (rímske právo).
Soběchleby
Soběchleby môžu byť:
Vrély
Vrély je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uhrova ulica (Bratislava)
Uhrova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Kramáre. Je pomenovaná podľa Miloša Uhra (1904 – 1945), slovenského partizánskeho veliteľa.
Tiahne sa od Hroznovej po Jahodovú. Na ulici sa nachádza Vila Jaroň.
Hronské noviny
Hronské noviny bol politický a spoločenský časopis, ktorý vychádzal na Slovensku v 20. storočí. Hronské noviny vychádzali v Banskej Bystrici každú nedeľu (týždenník).
Názov a podnázov časopisu
Hronské noviny vychádzali v jednotlivých rokoch s rôznymi podnázvami:
Periodicita
Časopis zanikol 30.12. 1928.
Tri červené vlajky
Tri červené vlajky (čín. 三面红旗 – pchin-jin: Sānmiàn hóngqí) bol ideologický slogan na konci 50. rokov, ktorý vyzýval čínsky ľud k vybudovaniu socialistického štátu. Slogan pozostával z Generálnej línie pre socialistickú výstavbu, Veľkého skoku vpred a ľudových komún.
Po 5 ročnom pláne pokračovala Čínska ľudová republika vo svojej socialistickej výstavbe zavedením „Hnutia troch červených vlajok“. Všeobecná línia nariadila čínskemu ľudu, aby: „išiel naplno, mieril vysoko a vybudoval socializmus s väčšími, rýchlejšími, lepšími a hospodárnejšími výsledkami.“ Do konca roku 1958 boli takmer všetci čínski roľníci zoorganizovaní do tzv. komún (v každej bolo v priemere 5 000 domácností). Všetok majetok, ktorý bol v súkromnom vlastníctve bol buď zhabaný pre obce alebo pridelený jednotlivým komúnam. Ľudia nemali povolené variť si vlastné jedlo a namiesto toho jedli v spoločných jedálňach.
Veľký skok vpred, ktorý sa začal v roku 1958, bol plán na rýchlu modernizáciu vtedajšej Číny s využitím obrovských čínskych pracovných zdrojov v poľnohospodárskych a priemyselných projektoch. Skok namiesto toho však viedol k hospodárskej deštrukcii a desiatkam miliónov úmrtí, ktoré boli spôsobené hladomorom. Začiatkom roku 1962 bol plán z väčšej časti zastavený. Začiatkom 60. rokov sa členstvo v komúnach postupne obmedzovalo, pričom bolo opäť povolené určité súkromné ​​vlastníctvo majetku a tiež podnikanie. Komúny pokračovali, až pokým neboli začiatkom 80. rokov 20. storočia za vlády Tenga Siao-pchinga zrušené.
Sololá
Sololá môže byť:
Spálava
Spálava môže byť:
Šimocuke
Šimocuke môže byť:
Zvolenské noviny
Zvolenské noviny boli noviny, ktoré vychádzali na Slovensku pred prvou svetovou vojnou.
Zvolenské noviny bol politicko-spoločenský mesačník, ktorý vychádzal raz mesačne vo Zvolene. Ročník X. a XI. mal prílohu Roľnícky radca.
Vron
Vron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Bianca
Bianca môže byť:
Vron
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Park kultúry a oddychu
Park kultúry a oddychu môže byť:
Letopis Matice slovenskej
Letopis Matice slovenskej bol časopis, ktorý vychádzal v Martine v druhej polovici 19. storočia.
Vydavateľské údaje
Časopis vychádzal v Martine raz ročne, neskôr dva krát ročne. Jeho redaktorom bol Michal Chrástek a Viliam Paulíny-Tóth. Časopis sa najprv tlačil u Karla Goríška vo Viedni, neskôr ho tlačil Ján Škarnicel v Skalici, potom Kníhtlačiarsko-účastinársky spolok v Martine.
Ján Bachleda
Ján Bachleda (* 16. október 1977, Poprad) je bývalý slovenský cyklista, majster Slovenska v zjazde na horských bicykloch v roku 1994. Začiatky jeho športovej kariéry sú spojené s trénerom Jánom Glajzom, ktorý sa venoval popradskej mládeži.
V neskoršej dobe sa venoval rekonštrukcii motocyklov, ako aj zabezpečeniu ochranného značenia na rôznych cyklistických pretekoch v Spojených štátoch amerických, kde sa zoznámil s Petrom Saganom. alt=Ján Bachleda zdvíha v koloseu vo Verone nad hlavu bicykel víťaza cyklistických pretekov Giro d’Italia v roku 2022 Jaia Hindleyho, pre ktorého pracoval ako jeden z mechanikov.|vľavo|náhľad|Oslavy víťazstva Giro d’Italia 2022 vo Veronskom koloseu. V období 2017 – 2022 pôsobil ako mechanik v nemeckom profesionálnom cyklistickom tíme Bora-hansgrohe, kde niekoľko rokov pripravoval bicykle aj pre slovenských jazdcov Petra Sagana, Juraja Sagana a Erika Bašku. Ako mechanik slovenskej reprezentácie pôsobil pri víťazstve Petra Sagana na Majstrovstvách sveta v cestnej cyklistike v roku 2017 v Bergene, ako aj na olympijských hrách v Tokiu v roku 2021.
Wargnies
Wargnies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Ján Bachleda
V roku 2022 bol jeden z tímových mechanikov pre celkového víťaza pretekov Giro d’Italia austrálčana Jaia Hindleyho.
Je bratom Vojtecha Bachledu a švagrom Milana Jurča.
Wargnies
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Martin Sentiváni
Martin Sentiváni môže byť:
Wargnies
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lampos z Filippoi
Lampos (Lampos) bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 304 pred Kr.
Lampos z macedónskeho mesta Filippoi bol na 119. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon sa v Olympii zaviedol na 25. hrách v roku 680 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Lampa zaznamenal cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v areále Olympie videl jeho sochu. Sám autor o tom píše: „''Vedľa Euantha stojí socha chovateľa koní a voz, na ktorý vstupuje akési dievča. Muž sa menuje Lampos a jeho vlasťou bolo najmladšie z miest v Macedónii nazvané po zakladateľovi Filippovi, synovi Amynta."''
Dievča, ktoré nastupovalo do voza bola pravdepodobne neokrídlená bohyňa Niké (bohyňa víťazstva).
Mäkký luh
náhľad|Mäkký luh náhľad|Lužné lesy pozdĺž [[Morava (rieka)|Moravy, CHKO Záhorie]]
Mäkký luh je jeden z typov lužného lesa, ktorý sa nachádza na rozhraní vody a lesa nížinných riek. Vytvárajú ho rôzne druhy vŕb ako vŕba biela v nížinách a vŕba krehká v pahorkatinách, domáce druhy topoľov ako topoľ biely a topoľ čierny, tiež jelša lepkavá. Z hospodárskeho hľadiska nemá veľký význam, je považovaný skôr za ochranný les, zabraňujúci erózii brehu.
Vichr
Vichr (v kóde NATO: AT-16 Scallion) je protitanková raketa, určená na ničenie obrnených vozidiel, vrátane tých, ktoré sú vybavené reaktívnym pancierovaním. Je však schopná zasiahnuť aj vzdušné ciele letiace rýchlosťou do /h (počas testovania bolo pri tejto rýchlosti raketou Vichr zasiahnuté lietadlo Tu-16, prerobené na letecký terč).
Nosičom rakety sú bojové lietadlá Su-25T a útočné vrtuľníky Ka-52.
Vznik a vývoj
Vývoj systému 9K121 Vichr sa začal v roku 1980 pod vedením hlavného konštruktéra A.S. Šipunova. Závodné skúšky boli spustené v roku 1982 a prebiehali až do roku 1989, kedy začalo testovanie armádou. Systém 9K121 bol zavedený do služby v roku 1992. Jeho výroba prebiehala v závode v Ižmaš.
V roku 1992 bol na leteckej výstave vo Farnborough prvýkrát verejne predstavený jeho zlepšený variant Vichr-M.
Konštrukcia
Systém umožňuje odpálenie rakiet jednotlivo alebo salvu dvoch rakiet súčasne. Vysoká nadzvuková rýchlosť rakety (až /s) pomáha znížiť zraniteľnosť vrtuľníka počas útoku a umožňuje zasiahnuť niekoľko cieľov počas jedného náletu.
Raketa má dĺžku a priemer trupu. Je vybavená sklopnými krídlami, ktoré majú po odklopení rozpätie.
Skladovanie, preprava a vypustenie rakety sa vykonáva pomocou kontajnera, ktorý umožňuje je skladovanie po dobu 10 rokov.
Židenice
Židenice sú katastrálne územie, jedno zo štyridsaťosem katastrálnych území štatutárneho mesta Brna a do 16. apríla 1919 samostatná obec. Katastrálne územie má rozlohu 646,41 ha a je rozdelené medzi dve mestské časti. Väčšina leží v mestskej časti Brno-Židenice a menšia severovýchodná časť územia v mestskej časti Brno-Vinohrady.
Warloy-Baillon
Warloy-Baillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vratný termodynamický proces
Vratný termodynamický proces (iné názvy: vratný termodynamický dej, vratný proces, vratný dej) je taký termodynamický proces, ktorý prebieha kvázirovnovážne a za stálej termodynamickej rovnováhy. Vratný proces je najvyšším stupňom idealizácie reálnych procesov. V prírode sa vratné procesy nevyskytujú a ani v technických zariadeniach sa nedajú realizovať.
Vratné procesy sa nazývajú aj reverzibilné, pretože vykonaním procesu v opačnom smere je možné sledovaný systém a zároveň aj jeho okolie (tento fakt sa často zabúda uviesť) vrátiť do pôvodného stavu.
Podmienka kvázirovnovážnosti
Kvázirovnovážnosť, alebo aj kvázistatickosť procesu znamená, že proces prebieha dostatočne pomaly a systém zostáva infinitezimálne (nekonečne) blízko svojmu rovnovážnemu stavu. Vlastnosti látky v systéme možno za týchto podmienok považovať za rovnaké a rýchlosť šírenia zmien za rovnakú v každom smere.
Gustav Bayerle
Gustav Bayerle, Ph.D. (🇭🇺; * 1931† 12. október 2016, San José, Kalifornia) bol americký filológ-turkológ a paleograf maďarského pôvodu. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa zameriaval na dejiny Osmanskej ríše (16.17. storočie) vo vzťahu k Uhorsku. Priekopnícke sú jeho práce o osmanských pozemkových knihách a osmanskej okupácii Uhorska.
Počas vysokoškolského štúdia ugrofínskej filológie na Univerzite Loránda Eötvösa sa zapojil do maďarskej revolúcie (1956). Spočiatku sa podieľal na vydávaní revolučných študentských novín, neskôr sa zapojil do ozbrojených stretov so sovietskym okupačným vojskom. Po potlačení odporu jeho jednotka zahodila zbrane a jej členovia sa rozišli. Keď sa ukázalo, že jeden z nich v noci zmizol, Bayerle spolu so svojím priateľom ušli cez hranicu do Rakúska. Do New Yorku dorazil v decembri 1956 a nasledujúceho roku nastúpil na bakalárske štúdium na Rochersterskej univerzite, kde v roku 1960 spromoval. V štúdiu pokračoval na Kolumbijskej univerzite, kde v roku 1966 úspešne zavŕšil doktorandské štúdium turkológie u Tibora Halasiho-Kuna. Následne sa stal členom Katedry uralských a altajských štúdií (dnes Katedra euroázijských štúdií) Indianskej univerzity v Bloomingtone, kde po tri desaťročia prednášal maďarskú literatúru a dejiny, osmanskú turečtinu a dejiny, ako aj seminár k historickým prameňom osmanských dejín. V rokoch 19791984 bol editorom The Turkish Studies Association Bulletin („Bulletin Asociácie tureckých štúdií“).
Blythe Dannerová
Blythe Katherine Dannerová (neprechýlene Blythe Katherine Danner; * 3. február 1943, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americká herečka. Je matkou oscarovej herečky Gwyneth Paltrowovej.
Životopis a kariéra
Odmalička ju priťahovalo herectvo, ktoré neskôr študovala na Bard College. Účinkovala v Theater Company v Bostone, neskôr v Trinity Square Playhouse. Patrila k najkrajším herečkám 60. a 70. rokov. V roku 1972 mala epizódnu rolu v seriáli Columbo a v roku 1979 si zahrala v komédií The Great Santini.
Spolupracovala aj s režisérom Woody Allenom, napríklad na filmoch Another Woman (1989), Alice (1990) či Husbands and Wives (1992).
V roku 1992 si zahrala vo filme Cruel Doubt so svojou dcérou Gwyneth Paltrow a o jedenásť rokov neskôr si spoluprácu zopakovali vo filme Sylvia.
V roku 2000 hrala manželku Roberta De Nira, v komédií Meet the Parents. Svoju rolu si zopakovala aj v rokoch 2004 a 2010. Hrala postavu Isabelle Huffstodtovú v seriáli Huff, za ktorú získala v roku 2005 a 2006 ocenenie Emmy za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe (dráma).
V roku 2019 si zahrala menšiu rolu v seriáli Will a Grace.
Od roku 1969 do roku 2002 bola vydatá za režiséra Brucea Paltrowa. Ich manželstvo sa skončilo smrťou Paltrowa. Spolu s ním má dve deti, herečku Gwyneth Paltrowovú (* 1972) a režiséra Jakea (* 1975). Jej neter je Katherine Moennigová, ktorá sa tiež venuje herectvu.
Lesbizmus
náhľad|Lesbický pár počas pochodu za práva [[LGBT v Manile (2019)]] Lesbizmus (iné názvy pozri nižšie) je označenie pre ženskú homosexualitu. Žena s touto sexuálnou orientáciou sa nazýva lesba (preferovaný tvar ) alebo lesbička (pravopisne kodifikovaný tvar ).
V zmysle definície použitej Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky je lesba „žena, ktorú dlhodobo emocionálne, mentálne, fyzicky, psychologicky a sexuálne priťahujú iné ženy a ktorá vytvára a udržiava svoje primárne milujúce a sexuálne vzťahy s inými ženami“.
Iné názvy
Iné názvy sú: sapfizmus, tribadia , tribadizmus , lesbická láska.
Vulgárne kodifikované synonymum slova lesbička je slovo teplá, slangové synonymá slova lesbička sú leska, lesbičanka, homoška, buzerantka, buziška a termoška.
Používanie nadávok a pejoratívnych výrazov je považované za príklad homofóbie.
Etymológia
náhľad|Symbol lesbizmu Výraz bol prebratý z  (= lesbický, z Lesbu  ) resp. Lesbias (= lesbická, Lesbanka  ), ktoré pochádzajú zo 🇬🇷 Lesbios (= lesbický, z Lesbu ) a Λεσβιἀς Lesbias (= lesbická, Lesbanka ), odvodených od názvu ostrova Lesbos,    na ktorom sa v 7. storočí pred Kr. narodila poetka Sapfo, autorka viacerých básní s romantickým a erotickým námetom. Hoci býva už od 20. storočia pokladaná za ženu lesbickej orientácie, antické zdroje to nedokladajú. Nemožno to spoľahlivo doložiť ani jej poetickou tvorbou, z ktorej sa síce zachovala len časť, no viaceré diela naznačujú jej heterosexuálnu lásku.
V Aristofanesovych komédiách z 5. storočia pred Kr. sa v rôznych obdobách vyskytuje verbum lesbi[a]zein (= konať ako ženy z Lesbu) vo význame „vykonávať feláciu“. V Osách (422 pred Kr.) ako λεσβιᾶν lesbian, v Žabách (405 pred Kr.) ako ἐλεσβίαζεν elesbiazen a v komédii Ženský snem (cca 392 pred Kr.) ako λεσβιάζω lesbiazó, Ako tomu nasvedčujú i ďalší antickí autori (Lukianos zo Samosaty, Gaius Valerius Catullus, Marcus Valerius Martialis), dôvodom bola povesť žien z Lesbu, ktoré boli v antickom Grécku známe pre svoje obscénne sexuálne akty, ktoré však mali heterosexuálny charakter (resp. nie je doložený ich výlučne homosexuálna povaha). Z tohto dôvodu anglické adjektívum Lesbian pôvodne označovalo intenzívne erotické správanie a pod. Pre homosexuálne správanie sa postupne začalo používať ako medicínsky termín na prelome 19. a 20. storočia vo francúzskom a anglickom prostredí. V poslednej dekáde 19. storočia a začiatkom 20. storočia avšak anglická odborná literatúra používala adjektívum lesbic, pričom Webster's Third New International Dictionary of the English Language (1961) ešte uvádza erotický význam ako primárny pri adjektíve Lesbian.
V angličtine je zaužívaným výrazom pre homosexuála gay, hoci v súčasnosti sa používa častejšie výlučne pre mužov s homosexuálnou orientáciou. V tom zmysle sa tento internacionalizmus uplatnil aj v slovenčine (písané gay alebo gej) ako označenie homosexuálneho muža. V slovenčine je zaužívaným spisovným hrubým slovom (expresívom s negatívnym citovým zafarbením)´v konotácii s homosexualitou teplý, ktorého používanie sa v tomto zmysle pokladá za nezdvorilé.
Kontroverzia výrazov lesba a lesbička
náhľad|Lesbická vlajka Výraz lesbička nepovažujú za vhodný aktivistky Hana Fábry a Romana Schlesinger. Jana Jablonická-Zezulová – členka Inakosti a Výbor pre práva lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych osôb pri Rade vlády SR pre ľudské práva, národnostné menšiny a rodovú rovnosť – v súvislosti s prekladom prieskumu Agentúry Európskej únie pre základné práva poznamenala: ''„V roku 2013 by sme už konečne uvítali dôsledné dodržiavanie zaužívanej terminológie, ktorá sa vyvíjala v LGBT hnutí ako súčasť pozitívneho zviditeľňovania komunity. Nakoniec anglický termín gay má svoj slovenský ekvivalent gej uznaný Jazykovedným ústavom už v 90. rokoch. Lesby sú hrdé na to, že sú lesbami, nie zdrobneninami v podobe lesbičiek.“ Iniciatíva Inakosť a QLF ich pokladá za „nekorektné a zastarané výrazy“''. Róbert Furiel považuje slovo „lesbička“ za „neopodstatnenú zdrobneninu slova lesba“.
Výbor pre práva lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych ľudí Rady Vlády SR pre ľudské práva, národnostné menšiny a rodovú rovnosť fungujúci pod Ministerstvom spravodlivosti SR používa vo svojom štatúte termín „lesba“. Používané je na stránke gender.gov.sk. Slovo „lesba“ odporúča aj Generálny sekretariát Rady Európskej únie.
Sociologička Kristýna Ciprová naopak uvádza, že používanie výrazu „lesbička“ má svojich zástancov aj vo vnútri (českej) „komunity“ – pre tých je výraz lesba príliš drsný a údajne evokuje spojenie lesbických žien s maskulinitou. Odporcovia zase tvrdia, že výraz lesbička konotuje nezrelosť, nevyspelosť, ktorá sa môže spájať aj s neistotou ohľadne svojej identity, a tiež odráža patriarchálnu jazykovú dominanciu, kedy zdrobnené je roztomilé, malicherné, nedôležité, detské.
Dezertné víno
Dezertné víno je víno, vyrobené z hroznového alebo ovocného vína, do ktorého sú pridané ďalšie zložky ako: cukor, rafinovaný lieh a byliny. Podiel alkoholu je 1522 objemových %.
Dezertné víno sa nezaraďuje medzi hroznové vína.
Konstal 105Na
Konstal 105Na je poľská električka, ktorá bola vyrábaná medzi rokmi 1979 a 1992 v podniku Konstal v poľskom meste Chorzów. Úzkorozchodná verzia bola označená ako 805Na. Električky 105Na sú najpopulárnejším typom električiek v Poľsku.
Vratný termodynamický cyklus
Vratný termodynamický cyklus (iné názvy: vratný termodynamický obeh, vratný cyklus, vratný obeh) je taký tepelný obeh, ktorý je zložený zo série iba vratných termodynamických procesov zoradených tak, že látka v systéme sa vráti do svojho pôvodného stavu. Vratný proces je najvyšším stupňom idealizácie reálnych cyklov a v technických zariadeniach sa nedá realizovať. Najznámejší prípadom vratného cyklu je Carnotov vratný cyklus.
Význam vratných cyklov
Napriek tomu, že sú vratné termodynamické cykly svojou maximálnou idealizáciou vzdialené reálnym cyklom, umožňujú ich teoretické štúdium a porozumenie základným princípom. Carnotov vratný cyklus dosahuje vždy najvyššiu termodynamickú účinnosť medzi všetkými existujúcimi cyklami, ktoré je možné zostrojiť medzi dvoma zásobníkmi tepla. Preto je jeho účinnosť použitá ako základ pre definíciu termodynamickej účinnosti podľa II. termodynamického zákona resp. exergetickej účinnosti.
Konstal 105Na
Konštrukcia
Typ 105Na vznikol úpravou pôvodnej verzie Konstal 105N, ktorá bola vyrábaná v 70. rokoch 20. storočia. Bolo zmenené umiestnenie prvkov elektrickej výzbroje spod schodov do skrine v zadnej časti kabíny vodiča vozidla, boli tiež zrušené malé predné aj bočné okienka. Z prevádzkového hľadiska bola najdôležitejšou zmenou zapojenie elektromotorov sérioparalelne miesto pôvodného sériového zapojenia, vďaka čomu klesla spotreba elektrickej energie o 12 %. Električky 105Na boli tiež vybavené novými podvozkami.
Počas prevádzky boli električky 105N hojne modernizované (zmeny elektrickej výzbroje, nové čelá, nové dvere, zobojsmernenie vozidla). Na typ 105N (805Na) boli tiež upravované aj staršie električky 105N (805N).
Verzie
Od 80. rokov 20. storočia vzniklo veľké množstvo najrozličnejších modernizácii električiek 105Na (805Na).
École des jeunes de langues
École des jeunes de langues (🇫🇷 „Škola pre tlmočníkov“) bola francúzska jazyková škola, ktorá bola založená z iniciatívy Jeana-Baptista Colberta, výnosom z 18. novembra 1669 vo štvrti Péra v Konštantínopole na vzdelávanie tlmočníkov (zvaných dragomani) v jazykoch Levanty, tzn. v osmanskej turečtine, perzštine a arabčine. Ďalšie školy boli založené v Smyrne a Paríži (1721). Škola prešla niekoľkými organizačnými zmenami a premenovaniami až kým sa v roku 1873 zlúčila s École spéciale des langues orientales.
Arturo Umberto Illia
Arturo Umberto Illia Francesconi (* 4. august 1900, Pergamino – † 18. januára 1983, Córdoba) bol argentínsky politik a lekár. V roku 1963 sa stal 28. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 33. prezidenta krajiny.
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Arturo Umberto Illia s manželkou Silviou Martorellovou. Narodil sa v meste Pergamino v provincii Buenos Aires do rodiny talianskych prisťahovalcov, ktorí do Argentíny prišli zo severného Talianska. Strednú školu navštevoval vo federálnom hlavnom meste Buenos Aires, kde následne v roku 1918 začal študovať medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity v Buenos Aires. V tomto roku vstúpil do Radikálnej občianskej únie, čo bolo výsledkom silného politického ovplyvnenia zo strany otca a brata Itala. Už v roku 1923 začal pracovať ako praktikant v nemocnici, štúdium úspešne ukončil v roku 1927. V nasledujúcom roku sa stretol prvý a súčasne aj naposledy s prezidentom Hipólitom Yrigoyenom, ktorému ponúkol svoje služby ako lekára. Yrigoyen mu navrhol, aby išiel pracovať do odľahlých oblastí, Illia tak odišiel pracovať do mesta Cruz del Eje v provincii Córdoba. Tu vykonával svoju lekársku prax až do roku 1963, túto prerušil iba počas vykonávania politických funkcii. Na tomto mieste sa z neho stal veľmi populárny človek, ktorý liečil ľudí bez peňazí, chodil aj do najodľahlejších oblastí na koni alebo peši, aby tam priniesol lieky, ktoré sám zakúpil. Súčasne začal vykonávať intenzívnu politickú činnosť. V roku 1936 bol zvolený do senátu provincie Córdoba za volebný obvod Cruz del Eje, následne v marci 1940 bol zvolený za viceguvernéra provincie Córdoba. V tejto funkcii zotrval tri roky, v roku 1948 bol zvolený do federálneho parlamentu, kde pôsobil 4 roky. V roku 1955 podporil vojenský prevrat voči prezidentovi Juanovi Perónovi, ktorý odišiel do exilu. Vládu prevzala armáda, zakázala Peronizmus, čo vyvolalo politicky nestabilné prostredie.
Táto nestabilná situácia viedla k rozdeleniu Radikálnej občianskej únie. Strana sa rozdelila na podporovateľov Artura Frondiziho, ktorí si vytvorili novú stranu Nekompromisnú radikálnu občiansku úniu a Ricarda Balbína, ktorí si zas vytvorili Ľudovú radikálnu občiansku úniu. Frondizi presadzoval zmierenie s bývalým prezidentom vyhnaným do exilu Juanom Perónom, naopak Balbín presadzoval pokračovanie boja proti Perónovi po boku armády. Illia sa pridal k Balbínovi a jeho Ľudovej radikálnej občianskej únií. Frondizi sa stal v roku 1958 prezidentom vďaka podpore Peróna, čo spôsobilo permanentnú nedôveru zo strany armády. Táto nedôvera vyvrcholila v marci 1962, kedy armáda prezidenta zosadila kvôli tomu, že vyhlásil voľby, v ktorých boli úspešní Perónisti. Na Frondiziho miesto nastúpil po komplikovaných rokovaniach dočasný predseda senátu José María Guido. Nový prezident na nátlak armády zrušil posledné voľby, v ktorých boli Perónisti pomerne úspešní, znova zakázal Peronizmus, rozpustil obe komory parlamentu a po súhlase armády vyhlásil nové voľby na rok 1963. Illia bol v zrušených voľbách zvolený za guvernéra provincie Córdoba, keďže však nový prezident voľby anuloval, tejto funkcie sa neujal. Voľby v roku 1963 neboli priame a všeobecné, ako pred tým, ale nepriame, vykonané zborom voliteľov. Ľudová radikálna občianska únia nominovala do volieb práve Artura Umberta Illiu. Ten sa stal kandidátom iba preto, lebo nikto neočakával, že by kandidát Radikálnej občianskej únie mohol vyhrať a tak o kandidatúru nebol v strane žiadny záujem. Illia voľby prekvapivo vyhral, keď získal väčšinu hlasov voliteľov.
Úrad prezidenta
náhľad|vľavo|Na fotografii je Arturo Umberto Illia po svojom zvrhnutí z funkcie prezidenta pri odchode z prezidentského paláca. Jedným z prvých opatrení, ktoré prezident prijal bolo paradoxne zrušenie častí reštrikcii, ktoré sa viazali na Peronizmus, naďalej však platil osobný zákaz pre Juana Peróna. To umožnilo účasť Justicialistickej strany v parlamentných voľbách v roku 1965. Illia však napriek tomu nariadil viaceré násilné potlačenia zhromaždení Perónistov, dokonca prekazil Perónovi návrat do Argentíny. K hlavným predvolebných sľubom Illiu patrilo zrušenie zmlúv so zahraničnými ropnými spoločnosťami, ktoré označoval za ilegálne. Súčasne však nový prezident uisťoval zahraničné spoločnosti, že im chce ich straty kompenzovať. Napriek tomu tieto opatrenia zhoršili vzťahy s USA a súčasne spôsobili nutnosť opätovne dovážať ropu, keďže objem ťažby klesol o polovicu. Spojené štáty tlačili na argentínsku vládu, aby dohodnuté zmluvy dodržala, čo však Illia nechcel garantovať. Nakoniec však Illia zmiernil svoje vyhlásenia a zaviazal sa zrušiť iba zmluvy, ktoré podľa neho porušili zákony a súčasne vyplatiť kompenzácie. Vláda nakoniec skutočne zrušila časť zmlúv medzi štátnou ropnou spoločnosťou a zahraničnými spoločnosťami. Veľké zahraničné ropné spoločnosti ale odmietli zrušenie zmlúv a neboli ochotné rokovať ani o kompenzáciách. Opatrenia mali aj globálny charakter, keď zahraničné investície do Argentíny radikálne klesli. Väčšina spoločností kompenzácie prijala a tak musela vláda zahraničným spoločnostiam vyplatiť obrovské peniaze. Aby Illia zachránil situáciu, rozhodol sa zmraziť ceny a zvýšiť mzdy. To však automaticky zvýšilo deficit štátneho rozpočtu. Nasledovala veľká devalvácia meny.
V roku 1965 sa vláda rozhodla usporiadať nové parlamentné voľby, aby umožnila Perónistom účasť, pretože Illia časom nebol spokojný s tým, že vyhral v neslobodných voľbách. Voľby však vyhrali Perónisti, čo spôsobilo v armáde veľkú nespokojnosť. K armáde sa v nespokojnosti pridali statkári a priemyselníci, ktorí neboli spokojní s deficitom štátneho rozpočtu, vládnou kontrolou cien, uprednostňovaním štátnych spoločností a zmrazením daní. Proti vláde sa postavili aj najväčšie noviny v krajine, ktoré začali proti prezidentovi systematickú antikampaň. K nespokojným sa pridali aj Spojené štáty, ktoré začali podporovať časť armády presadzujúcu vojenský prevrat. Zvrhnutie prezidenta začala po čase podporovať väčšina armády a aj veľká časť politického spektra. V ozbrojených silách začal prevahu získavať generál Juan Carlos Onganía z tzv. frakcie modrých, ktorá presadzovala civilnú vládu, no súčasne boj proti komunizmu. Vláda následne pristúpila k úsporným opatreniam, ktoré vyvolali veľké demonštrácie a nespokojnosť. 28. júna 1966 sa rozhodla armáda riešiť situáciu novým pučom. Prevrat prebehol prakticky bez násilia, keďže občania boli k prezidentovi a vláde už úplne ľahostajní. Prezident Illia bol vyzvaný na rezignáciu, čo odmietol, keď vyhlásil, že on je najvyšším veliteľom ozbrojených síl. Vojsko následne obkľúčilo prezidentský palác a prítomný veliteľ prezidentovi odkázal, že už nie je schopný garantovať bezpečnosť ľudí v okruhu prezidenta. Za tejto situácie tak Illia odstúpil, z prezidentského paláca odišiel taxíkom do domu svojho brata. Na druhý deň sa vlády ujal generál Juan Carlos Onganía, pričom armáda nazvala prevrat Argentínskou revolúciou.
Posledné obdobie
Illia následne odišiel do dôchodku a stiahol sa z politického života. Naďalej však mával politické prejavy, vrátil sa však do Cruz del Eje, kde pokračoval vo svojej lekárskej praxi. Zomrel v ústraní v januári 1983 v meste Córdoba, teda krátko pred pádom poslednej vojenskej diktatúry a návratom demokracie do Argentíny. Nikdy nemal veľký majetok, mal iba jeden dom, ktorý dostal ako dar, ľuďmi bol považovaný za čestného a skromného človeka. Kritici však Illiovi vyčítajú porušovanie ľudských práv vo vzťahu k politickým oponentom a odborom. Illia chcel byť pochovaný v Cruz del Eje, kde väčšinu života žil a pôsobil, nakoniec však bol pochovaný v Buenos Aires spolu s ďalšími významnými predstaviteľmi Radikálnej občianskej únie.
Filippos z Arkádie
Filippos (Filippos) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 292 pred Kr.
Filippos z Arkádie si pravdepodobne na 122. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v boxe dorastencov. Box dorastencov (pygmé paidón) zaviedli v Olympii na 41. hrách v roku 616 pred Kr. Záznam o olympijskom víťazstve Filippa uvádza nápis IvO 174, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na kovovej doske, pochádzajúcej z podstavca jeho nezachovanej sochy, objavený v areále Olympie.
Olympijské víťazstvo Filippa z Arkádie (z Pellany) zaznamenal aj staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v Olympii videl jeho sochu. Filippova socha bola podľa Pausania dielom sochárskeho majstra Myróna, ktorý tvoril v 5. stor. pred Kr. Tvar písma na nápise IvO 174 ale ukazuje na prelom 4. a 3. stor. pred Kr., preto Pausanias možno píše o inom športovcovi, alebo sochu zhotovil iný rovnomenný sochár.
Spoločná slovensko-česká súťaž hádzanárok
Sezóna 2002/03
V úvodnom ročníku súťaže 2002/03 štartovalo spolu 13 družstiev, z toho:
Historicky prvým víťazom súťaže sa stal rakúsky veľkoklub Hypo Niederösterreich.
Ďalšie sezóny
V ďalších ročníkoch štartovali v interlige už len slovenské a české kluby:
Národné play-off Slovenska a Česka
Po skončení súťaže sa 4 najlepšie slovenské a české družstvá v konečnej tabuľke WHIL stávajú účastníkmi národného play-off Slovenska a národného play-off Česka, kde bojujú o tituly majstrov ako aj o ďalšie medailové umiestenie v svojich krajinách. Národné play-off sa hrá vyraďovacím systémom (semifinále, o 3. miesto a finále) spravidla na tri, príp. na dva víťazné zápasy.
Warsy
Warsy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.