cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Büsingen
23. novembra 1964 bola podpísaná medzinárodná dohoda medzi Spolkovou republikou Nemecka a Švajčiarskou konfederáciou ohľadom včlenenia Büsingenu do švajčiarskeho colného územia. Nakoľko je exkláva nemeckým územím, uplatňuje sa tu nemecký právny systém. Podľa článku 2 tejto dohody sa však švajčiarsky právny systém uplatňuje napríklad v prípade poľnohospodárskej činnosti, v prípade vojny, v prípade potravinovej a liekovej kontroly a pod. Zmluva vstúpila do platnosti 4. októbra 1967.
Najstaršia zmienka o meste pod názvom Bosinga (ako ho nazvali prví alemanskí osadníci) pochádza zo 14. apríla 1090. Knieža Burkhard z Nellenbergu vtedy daroval dve farmy na území dnešného Büsingenu kláštoru Allerheilingen (Všetkých svätých) v Schaffhausene. V roku 1535 prešiel Büsingen do vlastníctva rodiny Im Thurn zo Schaffhausenu. Na konci 17. storočia Eberhard Im Thurn premiestnil svoje sídlo do Büsingenu. Kvôli vzťahom s rímskokatolíckym biskupom z Konstanz (protestantská reformácia zasiahla mesto v roku 1529) a rakúskymi autoritami sa dostal do konfliktu s príbuznými zo Schaffhausenu. V roku 1693 bol Eberhard unesený a až do roku 1699 väznený. Rakúsko zatiaľ ovládlo všetky obce v oblasti Hegau vrátane Büsingenu, ktorý sa stal súčasťou tzv. predrakúskych území. V roku 1805 na základe Pressburského mieru Habsburgovci oblasť stratili a mesto sa stalo najprv súčasťou Württemberska, od roku 1810 súčasťou Bádenského veľkokniežatstva. Vzhľadom ku komplikovanému priebehu švajčiarskych kantónov (napríklad kantón Schaffhausen tvoria tri navzájom oddelené územia) nebolo mesto začlenené do Nemeckého colného spolku (1834). V roku 1839 bola oficiálne stanovená hranica okolo Büsingenu, ktorá zostala nezmenená až dodnes.
V roku 1918 sa uskutočnilo referendum, v ktorom 96 % voličov rozhodlo o pričlenení územia k Švajčiarsku. K aktu pripojenia nikdy nedošlo, nakoľko Švajčiarsko nenašlo vhodné teritórium, ktoré by za Büsingen vymenilo. Ďalšie pokusy o pričlenenie boli Švajčiarskom vždy odmietnuté.
Paris-l’Hôpital
Paris-l’Hôpital je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mario Vargas Llosa
Mario Vargas Llosa celým menom Jorge Mario Pedro Vargas Llosa (* 28. marec 1936 Arequipa, Peru ) je peruánsky prozaik – románopisec. Vo svojich dielach opisuje prostredie rodného Peru, jeho sociálny profil v prostrediach mesta, vidieka a prírody. Jeho dielo bolo ocenené v roku 2010 Nobelovou cenou za literatúru.
Bol tiež aktívny v peruánskej politike. Jeho politické názory sa pohybovali medzi komunizmom a liberalizmom. Podporoval kubánsky režim Fidela Castra. V roku 1990 kandidoval za prezidenta vo voľbách za politickú pravo-stredovú formáciu v Peru – el Frente Democrático (FREDEMO). Je to španielsky píšuci autor.
Život
Od 14 rokov študoval na vojenskej akadémii v Lime, čo poznačilo i jeho tvorbu, menovite tému prvého románu Mesto a psi. Zároveň študoval aj na Univerzite San Marcos v Lime a paralelne pracoval v rôznych profesiách: v literárnej revue a v komerčnom žurnále. Počas štúdií prenikol do komunistického hnutia, no stal sa jeho kritikom, hlavne bol proti stalinizmu. Počas kubánskej revolúcie oživil svoje revolučné názory a stál na strane Fidela Castra. V roku 1958 dosiahol doktorát na univerzite v Madride, kde mohol študovať vďaka štipendiu. Za novelu Židia dostal cenu Prix Leopoldo Alas a mohol sa odsťahovať do Paríža. Tu sa oženil s manželkou svojho strýka o 18 rokov staršou. Z tohto vzťahu získal inšpiráciu na napísanie románu La Tía Julia y el escribidor (Teta Júlia a škrabák). Neskôr sa druhýkrát oženil so sesternicou Patriciou Llosa, s ktorou má tri deti.
Politické aktivity
Bol priťahovaný komunizmom v období svojich štúdií. Kubánska revolúcia sklamala jeho očakávania a priklonil sa k liberalizmu. Jeho postoj je hodnotený Serge Audierom z parížskej univerzity ako veľmi liberálny. Jeho intelektuálny vývoj bol ovplyvnený čítaním troch autorov: Karl Popper, Friedrich Hayek a Isaiah Berlin. Llosa založil v Peru liberálne hnutie Libertad.
Bol liberálnym kandidátom na prezidentské voľby v Peru v r. 1990. V druhom hlasovaní bol porazený Albertom Fujimorim. Odsťahoval sa do Španielska, do Madridu. Vláda Felipeho Gonzáleza mu udelila druhé občianstvo – španielske – v r. 1993. Na konferencii v r. 2010, 7. decembra, ako laureát Nobelovej ceny vyhlásil: „Ľúbim Španielsko tak ako Peru a moja vďačnosť je veľká. Bez Španielska by som nestál na tejto tribúne.“
V r. 2007 sa stal zakladajúcim členom strany Jednota, pokrok a demokracia (UPyD), ktorá je samodefinovaná ako strana progresu.
Priečna flauta
Priečna flauta je drevený (toto je zaradenie z hľadiska histórie, dnes sú priečne flauty vyrábané z kovov) dychový hudobný nástroj. Je tradične zastúpená vo všetkých symfonických, dychových aj komorných orchestroch, veľké využitie má aj v komornej hudbe, v menšej miere sa používa aj v jazze.
Stavba a funkcia
Moderná priečna flauta sa skladá z troch častí:
Pôvodná Böhmova flauta mala otvorenú klapku gis, postupne sa ale začala presadzovať uzatvorená. To ale pôsobilo problémy pri hraní tónu e³, a tak sa vyvinula tzv. E mechanika, ktorá tento problém odstraňuje. S touto mechanikou sa vyrába väčšina dnešných fláut.
Fyzika
Prúd vzduchu z úst je namierený na hranu, ktorá ho rozdeľuje (ostrá hrana alebo peryt). Pri tom vznikajú vzduchové víry a tzv. Strouhalove trecie tóny, podobné napríklad zvukom rýchlo sa pohybujúceho biča alebo pri pohybe telefónnych drôtov vo vetre. Jeden prúd vzduchu je vždy odvádzaný von a druhý dovnútra nástroja, kde sa zosiluje, pričom flauta slúži ako rezonátor. Priečna flauta dovoľuje moduláciu tónu pomocou pier hráča, svoju rolu tiež hrá uhol vdychovania. Ako vzduch ide do flauty, tak my fúkame do flauty zas ten istý vzduch.
Materiál
thumb|270px|Rozložená flauta v puzdre Priečne flauty sa po stáročia vyrábali z dreva, prvú zlatú flautu skonštruoval v roku 1869 Louis Lot. Najkvalitnejšie flauty sa dnes vyrábajú zo zlata alebo striebra, obvyklejšími materiálmi sú niklová mosadz alebo špeciálne druhy ocelí (často navyše postriebrené). Flauty môžu byť zhotovené tiež z exotickejších materiálov ako zinok, mosadz, titán a podobne, najlacnejšie modely pre začiatočníkov sa môžu vyrábať z hliníku.
História
Priečne flauty sú ázijského pôvodu a v Európe sa po prvýkrát objavili v 12. storočí. Predchodcom priečnej flauty je priečna píšťala (tiež švajčiarska alebo poľná), ktorá sa vyrábala zo Krušpánového (Buxus) dreva a mala krátku valcovitú trubicu. V 16. storočí sa zväčšila jej menzúra, v 17. a 18. storočí sa stala viacdielnym nástrojom s opačným kónickým vŕtaním (zúženie od otvoru pier ku koncu) a stala sa súčasťou orchestrov (v tejto dobe už možno hovoriť o priamom predchodcovi priečnej flauty). Prvé pojednanie o hre na flautu napísal francúzsky flautista Jacques Martin Hotteterre v Paríži 1707.
Revolúciou v stavbe priečnej flauty aj ostatných drevených nástrojov urobil v roku 1832 Theobald Böhm, keď vyvŕtal dierky nie podľa dosažiteľnosti prstov, ale podľa akustických mier, a potom im primontoval klapky. V roku 1847 navyše nahradil kónickú trubicu valcovitou, čím sa zlepšila intonácia, ale tým sa zmenili tónové vlastnosti flauty.
Vybrané diela pre priečnu flautu
thumb|Správne držanie flauty
Aithra
Aithra alebo Aitra môže byť:
Detvan
Detvan môže byť:
La Gaude
La Gaude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adam a Eva
thumb|[[Michelangelo Buonarroti|Michelangelova freska Stvorenie Adama v Sixtínskej kaplnke ]] Adam a Eva boli podľa Knihy Genezis (Prvej knihy Mojžišovej) prví ľudia. O Adamovi a Eve sa hovorí v časti venovanej stvoreniu sveta a prvému hriechu; pozri aj Gn 1,1-3,24.
Adam nie je vlastným menom prvého človeka, ale všeobecným označením. Až neskôr sa toto všeobecné označenie začalo používať aj ako vlastné meno.
Biblický príbeh
thumb|[[Albrecht Dürer, 1507]] Keď Boh stvoril človeka (Adama), chcel pre neho nájsť vhodného pomocníka, a tak pred neho priviedol všetky zvieratá, ale zistil, že pomoc jemu rovná sa medzi nimi nenájde. Preto Adama uspal, zobral mu jedno rebro a z neho vytvoril ženu. Človek tak dostal pomoc sebe rovnú.
Podľa Biblie usadil Boh Adama a Evu (tj. človeka a jeho ženu) do záhrady v Edene, kde žili spolu s Bohom. Avšak Adam s Evou sa dopustili prvotného hriechu a porušili Boží príkaz. Ich previnenie spočívalo v tom, že jedli z plodov stromov poznania dobra a zla, z ktorého ako jediného im bolo zakázané jesť. Bol to však had, (ktorý symbolizuje diabla), ktorý nahovoril Evu, aby jedla, a Eva nahovorila Adama. Za trest boli z rajskej záhrady vyhnaní a museli s námahou žiť z plodov zeme. Podľa židovskej tradície išlo o figový strom.
NGC 1471
NGC 1471 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
Adam a Eva
Adam a Eva v kresťanskej teológii
Adam a Eva stoja na začiatku stvorenia, teda aj na začiatku jeho pádu. Preto kresťanská teológia prirovnáva „prvého Adama“ k „druhému, novému Adamovi“. Starozákonný Adam je predobrazom Krista, opierajúc sa o skutky, ktoré majú univerzálny účinok: smrť / život. Kristus - druhý Adam je ten, ktorý zničí smrť a prinesie život. Kristus, rovnako ako Adam, je na počiatku nového stvorenia a obnovenia vzťahu s Bohom, ktorý Adam svojím hriechom stratil.
Paralely:
Sviatok Adama a Evy sa v katolíckej cirkvi slávi 24. decembra.
Adam a Eva v islamskej teológii
Podľa Koránu podľahol prvý človek Adam našepkávaniu diabla (Iblís) a ochutnal plody stromu nesmrteľnosti. Eva sa v texte nespomína a nie je považovaná za pramatku ľudstva.
Adam a Eva v umení
Adam a Eva sú jednou z najzobrazovanejších dvojíc vo výtvarnom umení už od raného kresťanstva, v stredoveku jednými z mála postáv, ktoré sa zobrazovali nahé. Objavujú sa v kontexte stvorenia, pod stromom poznania (často s hadom ponúkajúcim Eve jablko) a vyhnania z raja. Na základe starokresťanskej legendy o tom, že na mieste Adamovho hrobu stál neskôr Kristov kríž sa v scénach ukrižovania Krista často pri kríži zobrazuje Adamova lebka. K najznámejším a najvýznamnejším stvárneniam Adama a Evy patrí Michelangelova freska v Sixtínskej kaplnke a mozaika v Bazilike sv. Marka v Benátkach.
Lövőpetri
Lövőpetri je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Kisvárdai.
Má rozlohu 926 ha a žije tu 500 obyvateľov (2007).
Zimbabwe
Zimbabwe, dlhý tvar Zimbabwianska republika (1964 – 1979 a december 1979 – 1980 Rodézia, 1898/1901 – 1964 Južná Rodézia, jún – december 1979 Zimbabwe-Rodézia), je štát v Afrike.
Republika Zimbabwe sa rozprestiera na južnej pologuli, vo vnútrozemí Južnej Afriky. Hraničí s Mozambikom, Botswanou, Juhoafrickou republikou a Zambiou. Počet obyvateľov Zimbabwe z roku 2005 je vyše 12,7 milióna. Hlavným mestom je Harare.
Až 98% občanov je čiernej pleti (82%, najmä Mašonovia a Matabelovia). Aziati tvoria 1% a belosi menej ako 1%. Asi polovica obyvateľstva verí tzv. synkretické náboženstvo, čo predstavuje zmes kresťanstva a domorodých kultov, 25 % vyznáva kresťanstvo, 24% domorodé kulty a 1% islam. Úradným jazykom je angličtina, okrem toho sú rozšírené niektoré africké jazyky.
Krajina sa administratívne člení na 8 provincií a 2 mestá – Manicaland, Mashonaland Centra, Mashonaland East, Mashonaland West, Masvingo, Matebeleland North, Matebeleland South, Midlands, Bulawayo a Harare. Väčšina obyvateľov žije na dedinách.
Zimbabwe má veľké prírodné bohatstvo a je prakticky jednou z najbohatších krajín na nerastné suroviny v Afrike, najmä na zlato, azbest, nikel, chróm, meď, cín, železnú rudu a striebro. Významnou banskou oblasťou je intrúzia Great Dyke, tiahnúca sa naprieč krajinou. Vďaka týmto zásobám sa rozvíja najmä ťažobný a spracovateľský priemysel. Na celkovom hrubom domácom produkte (HDP), ktorý predstavuje 1900 USD na obyvateľa sa priemysel podieľa 24,3%, poľnohospodárstvo 18,1% a služby 57,7%. Problémová je však vysoká, až 70%-ná miera nezamestnanosti. Menovou jednotkou bol do r. 2009 zimbabwiansky dolár (ZWL), momentálne je oficiálna úradná mena americký dolár (USD), platí sa však aj juhoafrickými randmi (ZAR) a mnohými inými menami.
Predkolonizačné obdobie
Na území dnešného Zimbabwe sa nachádzali štátne útvary – Monotapova ríša a Matabelský štát. Stará africká Monotapova ríša sa rozprestierala v medziriečí Zambezi a Limpopo. Jej zakladateľmi boli bantusky hovoriaci Wakarangovia, ktorí sa v oblasti usadili v prvom tisícročí nášho letopočtu. Obyvatelia sa zaoberali prevažne ťažbou zlata, medi a železnej rudy, stavali kamenné tvrdze a kultové stavby. Pôvodný kmeňový zväz sa neskôr pretransformoval na mocnú ríšu, na ktorej čele stál vládca s titulom Mwana Mutapa (Monomatapa). Krajina prekvitala a až do 17. storočia udržiavala nepriame obchodné styky s Arabmi. V tom období sa konečne Portugalcom podarilo ovládnuť severnú časť ríše. Južná časť sa osamostatnila pod nadvládou Čangamirov z kmeňa Rozwi. Po úpadku Monotapovej ríše v 17. storočí prešla hegemónia na kmeň Rozwi, ktorí pokračoval v budovaní kamenných stavieb, podľa ktorých dostala krajina názov. Ich ríša bola zničená v prvej polovici 19. storočia nájazdmi Angoniov a neskôr Matabelov, ktorí tam založili svoj štát a podrobili si Rozwi.
Matabelský štát sa stal najsilnejším v celej južnej Afrike. Bol založení zuluským vojvodcom Mzilikazim, ktorý sa odtrhol spolu so svojim vojskom od Zuluského štátu. Ich pôvodný sídlom bola oblasť Transvaalu, odkiaľ boli vytlačení v tridsiatych rokoch 19. storočia Búrmi medzi rieky Limpopo a Zambezi. Vďaka ich výbornej vojenskej organizácii si podrobili mnohé mašonské a bečuánske kmene. Až do roku 1890 úspešne vzdorovali britským snahám o ich podrobenie. Vtedy sa Britskej juhoafrickej spoločnosti, pod vedením Cecila Johna Rhodesa podvodom podarilo získať koncesiu na ťažbu zlata a na jej základe sa zmocnila časti územia kmeňa Rozwi. Ich potomkovia sa dnes nazývajú Mašonovia. Briti postupne začali zaberať väčšinu územia, čo viedlo k povstaniam Matabelov i Mašonov. Obe národnosti boli vytlačené do rezervácií a na väčšine územia sa začali usadzovať bieli prisťahovalci najmä zo Spojeného kráľovstva a Holandska.
Kolonizácia
Už na konci 19. storočia mali belošskí osadníci v Južnej Rodézii vlastnú zákonodarnú radu a ich postavenie sa neustále zlepšovalo na úkor afrického obyvateľstva. Postupne klesal vplyv zástupcov Britskej juhoafrickej spoločnosti a od roku 1903 mali bieli osadníci rovnaký, neskôr vyšší počet svojich volených zástupcov v zákonodarnej rade ako predstavitelia Spoločnosti. Vďaka tejto prevahe Zákonodarná rada odmietla požiadavku Spoločnosti získať vlastníctvo neosvojenej pôdy a otvorila možnosť ďalšej vlny prisťahovalectva. V roku 1923 odkúpila britská vláda od Britskej juhoafrickej spoločnosti. Pred názov Rodézia, ktorý dostala po svojom zakladateľovi C. Rhodesovi sa pridal prívlastok Južná. A ako taká sa stala samosprávnou kolóniou.
Od roku 1902 bolo černošskému obyvateľstvu zákonom prisúdené bývanie v rezerváciách, mimo ktorých sa mohli zdržiavať len Afričania pracujúci na statkoch Európanov. Pre rezervácie bola vyčlenená najmenej úrodná pôda a ak sa aj pôvodní obyvatelia postavili na odpor proti vykorisťovaniu a nespravodlivému rozdeľovaniu pôdy, boli bielou menšinou potlačení. Na základe zákonov im bola znemožnená i akákoľvek legálna politická činnosť, nemali volebné právo, nesmeli používať rovnaké dopravné a verejné zariadenia, v obchodoch i bankách boli obsluhovaní u rozdielnych prepážok, nesmeli navštevovať inštitúcie určené pre bielych. Pri sebe museli nosiť množstvo priepustiek a preukazov. Jednoducho vláda sa riadila heslom premiéra Hugginsa, že „bieli v Afrike nemôžu a nikdy nebudú považovať Afričanov rovných v politických a sociálnych vzťahoch“.
V päťdesiatych rokoch čelilo Spojené kráľovstvo rozkladu koloniálnej ríše. Vláda v Londýne odporučila vytvoriť Stredoafrickú federáciu oboch Rodézií a Ňašska (dnešné Malawi) a to i napriek značným ekonomickým rozdielom medzi krajinami a jednoznačne najvýhodnejšiemu postaveniu Južnej Rodézie. Vo federácii mala mať každá krajina svoj parlament a vládu, a okrem toho mal byť zriadený federálny parlament a vláda. Federácia mala mať úplnú autonómiu vo vnútorných záležitostiach, ale zahraničná politika mala byť riadená z Londýna. Proces zjednocovania nebol jednoduchý, problémové boli nielen protesty Afričanov, ale i ústava a spor usadlíkov s londýnskou vládou o rozsah právomocí. Nakoniec bol v roku 1953 proces zavŕšený, do platnosti vstúpila ústava a Južná Rodézia sa stala na 10 rokov súčasťou Federácie Rodézií a Ňašska.
Krok britskej vlády na udržanie, prípadne posilnenie vplyvu v oblasti sa obrátil proti nej. Federácia bola úplne v rukách rasistickej menšiny, rasová diskriminácia sa rozšírila i do Severnej Rodézie a Ňašska a oslabila vplyv Londýna.
Európania síce tvorili menej ako 5% obyvateľstva, ale v jednokomorovom Národnom zhromaždení, v ktorom mali prevahu juhorodézsky belosi získali približne 95% hlasov. Len 6 miest (po 2 z každého teritória) z celkového počtu 32 prináležalo Afričanom. V roku 1957 bol systém zmenený v pomere 44:12. Väčšina Afričanov nemala volebné právo. V prvej vláde, v ktorej nebol ani jeden Afričan, sa federálnym premiérom stal juhorodézsky premiér Huggins, neskôr ho vystriedal severorodézsky Welensky. Obaja boli neústupní, no najmä za vlády zarytého rasistu a prívrženca juhoafrického nacionalizmu Welenskeho sa pôvodní obyvatelia rozhodli protestovať, stávkovať a bojkotovať európsky tovar. Po masových zatýkaniach a brutálnych zákrokoch polície, no najmä po opakovanom, nevypočutom naliehaní na belošských rasistov, bola londýnska vláda nútená prehodnotiť svoju koloniálnu politiku a prikloniť sa k myšlienke úplného odstránenia kolonializmu. Britská vláda vyslala do Federácie komisiu, ktorá mala zistiť postoj Afričanov k Federácii.
Dani
Dani môže byť:
Zimbabwe
Republika
V roku 1966 sa biela menšina pod vedením farmára Iana Smitha zmocnila vlády, jednostranne vyhlásila nezávislosť od Británie, pomenovala svoju krajinu Rodézia. Štát ródskych rasistov nebol uznaný OSN, ktorá na krajinu uvalila sankcie. Rasová diskriminácia donútila černošské obyvateľstvo k zahájeniu národnooslobodzovacieho boja. Na čelo sa postavil Africký ľudový zväz Zimbabwe (ZAPU), vedený Joshuom Nkomom. Od ZAPU sa neskôr odtrhla časť politikov a vytvorila Africký národný zväz Zimbabwe – ZANU. Hlavnou politickou agendou oboch organizácií bolo vytvorenie vlády černošskej väčšiny. Obe organizácie mali základne v Mozambiku a Zambii, odkiaľ viedli partizánske akcie proti vláde. Smithova vláda podporovaná predstaviteľmi JAR pod nátlakom svetovej verejnosti zahájila rokovania s partizánmi. Tí v roku 1971 spoločne vytvorili Africkú národnú radu, ktorá slúžila ako politická inštitúcia a hovorca Afričanov. S taktických dôvodov do čela Rady menovali, nie príliš angažovaného reverenda Abela Muzorewu, ktorý mal za úlohu vyjednávať so Smithom. Sám sa neskôr neúspešne pokúsil odstrániť vedúcich predstaviteľov ZANU a ZAPU.
V snahe o vnútorné urovnanie sa v roku 1976 konala konferencia v Ženeve, na ktorej sa zúčastnili ZANU a ZAPU prostredníctvom svojho militantného krídla nazývaného Vlastenecký front (PF). Požiadavka PF bola jednoznačná, odovzdať vládu do rúk čiernej väčšiny. Na rokovania bol pozvaný aj Abel Muzorewa, so svojou novou stranou Zjednotená africká národná strana (UANC). Konferencia skončila dohodou medzi Smithom, Muzorewom, odštiepeným krídlom ZANU a kmeňovými náčelníkmi. Z dohody vyplýval vznik nezávislej krajiny Zimbabwe-Rhodézia, v ktorej 100 člennom parlamente mali mať belosi 26 kresiel a vo vláde štvrtinu kresiel. V senáte malo byť 10 černochov, 10 belochov a 10 náčelníkov. Vo voľbách v roku 1979 získali v parlamente 20 kresiel belosi (prevažne Rodézsky front), 51 kresiel UANC, 12 ZANU a 9 Zjednotené národné federálne strany. Vďaka sfalšovaným volebným výsledkom mohla vláda vykázať 63,9 % volebnú účasť. Predsedom vlády sa stal Muzorewa, ktorý pokračoval v Smithovej politike. Tá vyvolávala čoraz väčší odpor svetovej verejnosti, jediným spojencom Muzorewu bola JAR.
Pod nátlakom Británie bola v roku 1979 zahájená ústavná konferencia o Rodézii, ktorá vyústila do schválenia dohôd o prímerí, o novej ústave a o prechodnom období. Podpísali ju britský minister zahraničných vecí Carrington, Mugabe, Nkomo a Muzorewa.
V parlamentných voľbách na ktorých sa zúčastnilo 93,6 % oprávnených voličov zvíťazila strana ZANU-PF a jej vodca Robert Mugabe sa stal premiérom krajiny. Nezávislosť Zimbabwe bola vyhlásená 18. apríla 1980. Krajina sa však zo slobody netešila veľmi dlho. Spory medzi predstaviteľmi ZANU, ktorú tvorili prevažne Mašonovia a ZAPU, ktorých základňa sa nachádzala v Matebelelande, na juhu vyústili do partizánskej vojny. Vláda brutálne vraždila a mučila prívržencov ZAPU, jeho líder Nkomo, ktorého Mugabe vyhnal z vlády, utiekol do exilu vo Veľkej Británii. V krajine bol síce nastolený mier, no zároveň de facto vláda jednej strany. V roku 1987 bol uzavretý mier, ZAPU sa zlúčila so ZANU-PF a Nkomo sa vrátil do vlády.
Magosliget
Magosliget je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Fehérgyarmati.
Má rozlohu 518 ha a žije tu 241 obyvateľov (2007).
Rozkoš (okres Znojmo)
Rozkoš je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 186 obyvateľov, z toho 88 mužov a 98 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,0 roka (muži 41,2 roka, ženy 46,5 roka).
Problém dvoch telies
Problém dvoch telies je úloha klasickej mechaniky, v ktorej je cieľom skúmať pohyb dvoch telies, ktoré navzájom interagujú. Príkladom môže byť obeh planét okolo Slnka alebo rozptyl elektrónu na atómovom jadre.
Pri probléme dvoch telies je možné rozdeliť pohyb tejto sústavy na pohyb ich spoločného ťažiska a vzájomný pohyb telies. V mnohých prípadoch je možné nájsť aj rovnice týchto pohybov, teda vyriešiť problém analyticky. Naproti tomu problém troch telies nie je možné riešiť podobným spôsobom a analytické výsledky sa dajú získať iba v niektorých špeciálnych prípadoch.
Pohyb, ktorý je výsledkom problému dvoch telies sa odohráva v jednej rovine. Je to tak kvôli tomu, že sily pôsobiace medzi telesami sú navzájom opačne orientované a obe ležia v tejto rovine. V sústave preto nie je žiadna sila, ktorá by telesá vyviedla von z roviny ich pohybu. Túto rovinu pohybu môžeme nájsť tak, že nájdeme moment hybnosti sústavy – rovina, v ktorej sa bude celý pohyb odohrávať je naň kolmá. (Dá sa ukázať aj to, že moment hybnosti sústavy sa v čase nemení, zachováva sa.)
Správanie systému
Pri vzájomnom pôsobení telies sú dôležitými parametrami hmotnosti oboch telies m_1 a m_2. Pohyb sa totiž odohráva okolo ich spoločného ťažiska (pozri nižšie). Preto ak je jedna hmotnosť omnoho väčšia než druhá, ťažisko sústavy je prakticky totožné s polohou ťažšieho telesa a to sa potom takmer nehýbe – vnímame obeh ľahkého telesa okolo centrálneho telesa sústavy (pozri obrázok vpravo). Toto je prípad slnečnej sústavy, kde hmotnosť Slnka prevyšuje hmotnosť všetkých planét 745-násobne. Zjednodušenie planét obiehajúcich nehybné Slnko je preto pomerne presné. V prípade sústavy Zem-Mesiac je pomer hmotností 1:81. Výsledkom je ich obeh okolo spoločného ťažiska, ktoré sa nachádza pod povrchom Zeme v hĺbke približne 3000 kilometrov. Príkladom obehu dvoch telies podobnej hmotnosti je sústava Pluto-Charón (pomer hmotností približne 1:7) a mnoho dvojhviezd.
Ak je príťažlivá sila medzi telesami nepriamo úmerná štvorcu ich vzdialenosti (ako pri gravitačnom priťahovaní, resp. Coulombovom zákone), pohyb telies sa odohráva po eliptickej dráhe (v špeciálnom prípade kruhovej), parabolickej dráhe alebo hyperbolickej dráhe.
Na základe pozorovaní telies v slnečnej sústave boli formulované niektoré vlastnosti ich pohybov, ktoré sú zhrnuté v Keplerových zákonoch.
Riešenie úlohy
Polohy telies v čase t označíme a. Cieľom je nájsť tieto dve funkcie za predpokladu, že poznáme začiatočné (teda v čase t=0) polohy a rýchlosti telies, , , , ich hmotnosti m_1, m_2, ako aj sily pôsobiace na obe telesá ako funkcie ich polôh,.
Pritom podľa tretieho Newtonovho zákona (akcia-reakcia) z toho, že uvažujeme iba vzájomné pôsobenie telies vyplýva. Pomocou druhého Newtonovho zákona (zákona sily) môžeme teraz zapísať pohybové rovnice telies v tvare Tu \vec{a}_1 a \vec{a}_2 sú zrýchlenia prvého a druhého telesa.
Sčítanie týchto uvedených dvoch pohybových rovníc umožní skúmať pohyb ťažiska sústavy, zatiaľ čo ich odčítanie vedie k rovnici pre vzájomný pohyb telies.
Pohyb ťažiska sústavy
Ak sčítame predchádzajúce pohybové rovnice telies, dostaneme Zrýchlenia telies sú pritom druhými deriváciami polohy podľa času, teda Ak teraz zapíšeme súradnice ťažiska sústavy derivovaním tohto výrazu ľahko zistíme, že Prvá rovnica tohto odseku sa preto dá prepísať do tvaru Povedané slovami: zrýchlenie ťažiska je nulové – pohybuje sa teda rovnomerným priamočiarym pohybom.
Vzájomný pohyb telies
Odčítaním zrýchlení oboch telies dostávame Ak teraz označíme a predošlá rovnica získa tvar Veličinu \mu nazývame redukovaná hmotnosť sústavy, vektor \vec{r} je polohový vektor telesa 1 vzhľadom k telesu 2.
Z poslednej získanej rovnice vyplýva, že vzájomná poloha oboch telies (vektor \vec{r}) sa mení tak, ako keby sila medzi dvoma telesami pôsobila na jediné teleso s hmotnosťou \mu. Problém dvoch telies sme tak zjednodušili na dva nezávislé pohyby – rovnomerný priamočiary pohyb ťažiska a zmenu vzájomného polohového vektora \vec{r}. Po nájdení rovníc pre a \vec{r}(t) sa späť k polohám pôvodných telies dostaneme pomocou vzťahov
Riešenie rovnice pre vzájomný polohový vektor telies
Pri riešení úlohy je použiť polárne súradnice r a \varphi namiesto polohového vektora telies \vec{r} (sférické súradnice nie sú nutné vďaka tomu, že pohyb sa odohráva v jednej rovine). Sila medzi telesami v skutočnosti závisí iba od vzdialenosti telies, nie od ich presných polôh. Preto nám namiesto stačí F(r).
Ak teraz označíme veľkosť momentu hybnosti sústavy L (ako už bolo povedané, moment hybnosti sa zachováva), pre súradnicu \varphi môžeme zapísať rovnicu (veľkosť momentu hybnosti je daná súčinom obežnej rýchlosti, hmotnosti obiehajúceho telesa \mu a vzdialenosti od stredu r)
Pohybová rovnica pre súradnicu r má teraz tvar Na pravej strane okrem pôsobiacej sily F(r) vystupuje aj odstredivá sila. V tejto rovnici vystupujú zároveň čas t a uhol \varphi. Môžeme si ponechať iba závislosť vzdialenosti r od uhla \varphi ak využijeme rovnicu pre veľkosť momentu hybnosti na prepis časovej derivácie do tvaru Ak navyše použijeme substitúciu 1/r=u, dostaneme nakoniec pohybovú rovnicu v tvare
Ak teraz predpokladáme silu nepriamo úmernú štvorcu vzdialenosti (ako v gravitačnom, resp. Coulombovom zákone), teda, dostávame Na pravej strane ostala konštanta. Získaná diferenciálna rovnica má tvar diferenciálnej rovnice harmonických kmitov. Aj jej riešenie preto zodpovedá harmonickým kmitom, má tvar Hodnoty nových konštánt A a \varphi vyplývajú zo začiatočných podmienok nášho problému (tými sú polohy a rýchlosti telies v čase nula). Výsledkom je teda Ďalšími matematickými úpravami sa dá ukázať, že toto je skutočne parametrická rovnica elipsy, paraboly, resp. hyperboly v polárnych súradniciach.
Arrows
Arrows môže byť:
Dolus-d’Oléron
Dolus-d’Oléron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šikoku (rozlišovacia stránka)
Šikoku môže byť:
NGC 1490
NGC 1490 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. novembra 1834.
Dani (priezvisko)
Dani je priezvisko. Na Slovensku sa najviac vyskytuje v mestách Košice, Rimavská Sobota a Fiľakovo. V Česku je najčastejšie v Prahe a Frýdlante.
Známi nositelia
Pozri v článku Dani.
NGC 1490
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Jean-Marie Le Clézio
Jean-Marie Gustave Le Clézio, známy ako J. M. G. Le Clézio (* 13. apríl 1940, Nice, Francúzsko) je francúzsky spisovateľ.
Život
Le Cléziov otec pochádzal z Veľkej Británie a matka z Francúzska. Obaja však mali bretónsky pôvod. Detstvo prežil striedavo v Nigérii, Francúzsku a Británii. Jeho literárny debut sa datuje do roku 1948, keď ako osemročný napísal knižku o mori.
Niekoľko rokov strávil v Londýne a Bristole, presťahoval sa do Spojených štátov, aby tam pracoval ako učiteľ. Počas roka 1967 slúžil vo francúzskej armáde v Thajsku, ale bol rýchlo prevelený do Mexika za to, že protestoval proti sexuálnej turistike. Koniec povinnej vojenskej služby strávil v Mexiku.
V roku 1963 debutoval románom „Le Procès-verbal“, za ktorý dostal Renaudotovu cenu. Počas celého života veľa cestoval (Nigéria, Thajsko, Mexiko, Austrália) a dlhodobo býval medzi indiánmi v Paname a Guatemale, kde načerpal námety pre romány a knihy esejí. Od roku 1990 žije so svojou marockou manželkou striedavo v Albuquerque v Novom Mexiku, na ostrove Mauritius a tiež na juhu Francúzska vo svojom rodisku v Nice. Vyučoval na univerzitách v Bangkoku, Bostone a Mexiku.
Formalistické výskumy v prvých rokoch
Vydaním svojich prvých diel (Procès-verbal, La Fièvre, Le Déluge) v 60. rokoch 20. storočia sa mladý spisovateľ priblížil ku formalistickým výskumom Nového románu, hlavne George Pereca, Michela Butora a Nathalie Sarrautovej. Tým, že do svojich diel zahŕňa tému smútku, strachu a bolesti človeka žijúceho v mestskom prostredí, pokračuje v existencionalistických otázkach a tvrdeniach. Nadviazal hlavne na Alberta Camusa. „Procès-verbal“ pripomína dielo „Cudzinec“, hoci je tu zároveň určitá podoba s románom „Nexus“ od Henryho Millera.
Vplyv ciest a kultúrneho bádania
Od konca 60. rokov získali Le Cléziove diela osobnejší tón, sú menej poznačené formalizmom, napriek tomu neoslabujú myšlienkovú revoltu. V jeho publikáciách prevláda téma objavovania iného a nepoznaného, záujem o ekológiu (Terra Amata, Le Livre des fuites, La Guerre). Stále väčší vplyv na jeho tvorbu majú jeho cesty do zahraničia, hlavne pobyt medzi Indiánmi v Mexiku (próza „Les Géants“ ).
Jeho eseje zobrazujú meditatívne napredovanie podnietené kultúrou Indiánov kmeňa Embera, čo smeruje k panteizmu (L’Extase matérielle), indiánskou spoločnosťou, snovými predstavami a drogovými experimentami ( Mydriase, Haï ) a tiež neustále prítomnú tému hľadania úniku zo súčasnej západnej mestskej spoločnosti. Jeho úvahy sú podmienené aj inými vplyvmi. Autor uvádza ako svoju inšpiráciu básnikov Johna Keatsa a W. H. Audena.
Priznáva aj silný vplyv J. D. Salingera, ktorého čítal najviac zo všetkých autorov, Williama Faulknera a Ernesta Hemingwaya. Od prvého prevzal tému rozporu medzi jednotlivcom a spoločnosťou, od druhého lyriku a vnútorný monológ a prúd vedomia a od tretieho prejav a vystupovanie autora-cestovateľa. Zároveň sa dáva ovplyvňovať Lautréamontovým mysticizmom, o ktorom napísal dizertačnú prácu a niekoľko článkov, a niektorými postojmi a metódami Henriho Michauxa (nenávisť voči spoločnosti, drogy ako nástroj na rozširovanie vedomia), ktorému venoval svoju diplomovú prácu.
Dal sa ovplyvniť aj prejavmi duchovného rozporu Antonina Artauda, ktorého vníma ako predchodcu toho sna o novej zemi, kde je všetko možné, o návrate ku koreňom vedy a poznania, (…) tohoto sna, ktorý je zmesou násilia a mysticizmu. Skrátka, Le Clézio sa nám javí ako nenásytný čitateľ prahnúci po objavovaní a odhaľovaní, čo dokazuje písaním predhovorov pre najrozmanitejších autorov: Margaret Mitchellová, Lao Še, Thomas Mofolo, V.S. Naipaul a ďalší.
Jeho literárny vývoj vedie k tvorbe fiktívnych románov inšpirovaných putovaním, snívaním a meditáciami, čo nachádza pozitívny ohlas u čitateľov, počnúc „Mondo et autres histoires" z roku 1978 a najmä „Le Désert“ z roku 1980. Od tej doby je Le Clézio charakterizovaný ako nezaraditeľný a pokračuje v skúmaní tém nepoznaného v  „Le Chercher d’or“, „Onitsha“ alebo „Poisson d’or“.
Polemika
V septembri 2012 Le Clézio cítil potrebu zasiahnuť do polemiky, ktorá sa rozvírila okolo eseje Richarda Milleta s názvom „Langue fantôme, suivi d'Éloge littéraire d’Anders Breivik“ (slov. Fantomatický jazyk, spolu s Literárnym chválospevom na Andersa Breivika). Le Clézio ohodnotil Milletovu esej ako „trúchlivý výplod“ a „odpudzujúcu“. Millet považuje zo svojej strany J.M.G. Le Clézia za príklad „postliteratúry“, ktorú pranieruje a pokračuje, že „jeho štýl je rovnako hlúpy, ako naivná je jeho manichejská vízia sveta a jeho románom chýba energia rozprávania.“ V jednom rozhovore to upresnil: „Nie som anti-Le Clézio. Myslím si, že jeho syntax je hlúpa, to znamená, že je trochu „gnan-gnan“ (slov. nemotorná), že je presným odrazom jeho myslenia, ktoré zachádza do propagandy, lacného multikultúrneho myslenia, manichejského. Bieli, západniari, sú všetci strašní, ale Indiáni, atď., sú úžasní... Le Clézio je perfektný predstaviteľ tohto úpadku štýlu.“
Prijatie kritiky a publika
Le Clézio začal byť známy už od roku 1963, kedy mu vyšla prvotina a dostal Renaudotovu cenu. Neskôr sa mu ušiel skutočný úspech po vyjdení zbierky „Mondo et autres histoires“ a hlavne románu „Désert“, ktorý vyšiel v 1980. V roku 1994 ho čitatelia časopisu „Lire“ označili za najväčšieho frankofónneho spisovateľa pred Nathalie Sarraute, Claude Simon, Françoise Sagan, Michel Tournier a Julien Gracq (cena Prix du plus grand écrivain francophone du magazine Lire ).
Le Clézio je jeden z najprekladanejších francúzsky píšucich spisovateľov na svete. Jeho diela boli preložené do nemčiny, angličtiny, katalánčiny, čínštiny, kórejčiny, dánčiny, španielčiny, gréčtiny, taliančiny, japončiny, holandčiny, portugalčiny, ruštiny, švédčiny, slovenčiny, češtiny atď.
Jokohama (rozlišovacia stránka)
Jokohama môže byť:
Kantó (región)
thumb|Poloha regiónu Kantó
Raúl Albiol
Raúl Albiol Tortajada známy aj pod menom Raúl Albiol (* 4. september 1985, Valencia, Španielsko) je španielsky futbalový reprezentant, hrajúci na poste stredného obrancu či defenzívneho stredopoliara. Momentálne hráva za SSC Neapol. Bol členom majstrov Európy 2008.
V lete 2009 prestúpil z Valencie do Realu Madrid za 15 miliónov EUR. Zmluvu podpísal na päť rokov.
Magy
Magy je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v Baktalórántházskom okrese.
Má rozlohu 2070 ha a žije tu 989 obyvateľov (2007).
Passy (Saône-et-Loire)
Passy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mánd
Mánd je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Fehérgyarmati.
Má rozlohu 517 ha a žije tu 265 obyvateľov (2007).
La Penne
La Penne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dušan Perniš
Dušan Perniš (* 28. november 1984, Nitra) je slovenský futbalový brankár.
V lete 2009 sa dohodol na zmluve s klubom Dundee United, k úplnému prestupu od leta 2009 však neprišlo, Perniš sa stal hráčom Dundee od januára 2010. Od leta 2012 hráč poľského klubu Pogoń Szczecin.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii debutoval v zápase King Cupu 2. decembra 2004 proti domácemu Thajsku (1:1, na penalty 5:4 pre Slovensko). Neskôr sa objavil v reprezentácii až 12. augusta 2009 v priateľskom zápase proti Islandu, ktorý sa skončil remízou 1:1 a Dušan Perniš odohral druhý polčas po tom, čo vystriedal Jána Muchu ml. Inkasoval jeden gól.
Reprezentačné zápasy
(Stav k: 14. augustu 2009)
Kjóto
Kjóto môže byť:
NGC 1440
NGC 1440 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Greensboro (Severná Karolína)
thumb|Greensboro
Greensboro je mesto v Severnej Karolíne v Spojených štátoch.
Je tretím najľudnatejším mestom v Severnej Karolíne a najväčším mestom okresu Guilford. K 1. júlu 2009 malo skoro 260 000 obyvateľov. Mesto sa nachádza na prieniku dvoch veľkých diaľnic, I-85 a I-40. Je pomenované podľa Nathanaela Greena.
Slatina (okres Znojmo)
Slatina (okres Znojmo) je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 252 obyvateľov, z toho 121 mužov a 131 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,7 roka (muži 43,3 roka, ženy 44,1 roka).
Štátny prevrat
Štátny prevrat alebo prevrat alebo francúzsky coup d'état je náhla, často násilná a prudká, politická zmena politického systému a vládnucich skupín ľudí. Prevrat zásadného významu, veľký prevrat a podobne sa nazýva aj revolúcia. Pri štátnom prevrate dochádza k zmene moci v rozpore s platnou legislatívou v danom štáte. Prevratom môže dôjsť k zmene demokratického režimu na nedemokratický ale aj nedemokratického režimu na demokratický. Častým prípadom je aj výmena jednej totalitnej mocenskej skupiny za inú.
Slovo puč (zo staršieho švajčiarskonem. výrazu "bütsch" = úder, tresk) môže byť synonymum štátneho prevratu alebo môže označovať neúspešný štátny prevrat alebo štátny prevrat uskutočnený malou skupinou ľudí alebo štátny prevrat skupinou ľudí, ktorá dosiaľ nemala významný podiel na moci, teda napr. nižších vojenských hodnostárov.
Úspešné prevraty boli napríklad v roku 1948 v ČSR, v roku 1979 v Iráne alebo roku 1999 v Pakistane. V roku 1917 došlo v Rusku k štátnemu prevratu dvakrát. Najskôr bol vo februári nedemokratický cársky režim nahradený pomerne demokratickou dočasnou vládou, ktorá bola v novembri (podľa starého ruského kalendára v októbri) toho istého roku zvrhnutá boľševickým prevratom a bola nastolená komunistická diktatúra. Medzi neúspešné prevraty sa zaraďuje aj prevrat v roku 1991 vo vtedajšom Sovietskom zväze.
Márokpapi
Márokpapi je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Vásárosnaményi.
Má rozlohu 2118 ha a žije tu 443 obyvateľov (2007).
Neutrálne relé
thumb|Principiálna schéma činnosti neutrálneho relé Neutrálne relé je elektromagnetický prístroj, ktorý vykonáva spínanie kontaktov. Má jednu stabilnú polohu (odpadnutá kotva relé). Napája sa jednosmerným prúdom; striedavým za predpokladu jeho usmernenia mostíkovým usmerňovačom. U neutrálneho relé nezávisí príťah kotvy na polarite priloženého napätia, opačne je to u polarizovaného relé.
Princíp činnosti
Pokojný stav: Kotva relé je odpadnutá od jadra (modrá šípka na obr.) a je zopnutý rozpínací kontakt relé.
Dompierre-sur-Charente
Dompierre-sur-Charente je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Beňo (spisovateľ)
Ján Beňo (* 3. október 1933, Slatinka, Zvolenská Slatina, okres Zvolen - † 8. december 2020, Bratislava) bol slovenský prozaik, publicista, prekladateľ a autor literatúry pre mládež.
Život
Narodil sa v rodine železničného robotníka a vzdelanie získal v Slatinke (okres Zvolen) a neskôr pokračoval v štúdiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, odbor slovenčina – ruština. V rokoch 1957 – 1959 bol asistentom na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, krátko redaktorom Československého rozhlasu, v rokoch 1960 – 1966 redaktorom denníka Smena a následne redaktor v časopise Romboid. V rokoch 1974 – 1976 pracoval ako šéfredaktor vydavateľstva Slovenský spisovateľ, neskôr zástupca šéfredaktora. V rokoch 1993 – 1995 pracoval na ministerstve kultúry a v pauzách medzi zamestnaniami sa venoval hlavne literárnej práci.
Tvorba
Beňove prvé literárne kroky tvorili recenzie a kritiky na súčasnú tvorbu, a taktiež krátke poviedky, ktoré uverejňoval časopisecky. Jeho knižný debut vyšiel až v roku 1964, kedy mu vyšla zbierka poviedok Každý deň narodeniny. Venuje sa písaniu noviel, poviedok, románov, ale tiež televíznych a rozhlasových hier, publicistike a literárnej kritike. Vo svojich dielach sa snaží poukazovať na tie svetlejšie stránky a kladné hodnoty života, vyjadruje v nich svoju túžbu po životnej vyrovnanosti, čo však neznamená život bez problémov a zápasov. Jeho postavy sú neustále hľadajúce, obrátené nie do seba ale k svetu a životu so všetkým, čo im ponúka a čo od nich požaduje. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom z ruštiny.
A2
A2 môže byť:
Ralsko (Ralská pahorkatina)
Ralsko, po nemecky Rollberg, je najvyšší vrch Českej tabule. Leží v okrese Česká Lípa Libereckého kraja, asi 4 km severovýchodne od mesta Mimoň. Na južnom úbočí sa nachádza dedina Vranov, na severnom obec Noviny pod Ralskem. Zabrané katastrálne územie je Svébořice, Noviny pod Ralskem a Vranov. Na vrchole stojí zrúcanina hradu Ralsko, z ktorej je široký kruhový rozhľad.
Popis vrchu
Je to rozsiahla štruktúrne a tektonicky podmienená elevácia (o ploche 4,5 km²), dvíhajúca sa viac ako 400 m nad blízkym údolným dnom Ploučnice. Vrcholí výrazným úzkym chrbátikom na vypreparovanej žile v smere SV-JZ zo sodalitického tefritu (miestami s výraznou stĺpcovou odlučnosťou), so skalnými stenami, balvanovými haldami a sutinovými prúdmi. Rozsiahle nezalesnené sutinovisko južne pod vrcholom vytvára typický "vyhryznutý" tvar kopca. Tiahle, miestami stupňovité svahy (o sklone 10-30°) pod sopečným vrcholom sú tvorené kvádrovými kremíkovými a ílovitými pieskovcami stredného až vrchného turónu (s početnými vulkanickými žilami), v horných častiach sú kryté vulkanitovými balvanmi a rozsiahlymi blokmi, dolné časti svahov sú brázdené eróznymi ryhami a kaňonmi oddelenými miestami (na juhu) úzkymi skalnými chrbátmi s tvarmi zvetrávania a gravitačného odstávania. Miestami vznikli pieskovcové skalné veže a mohutné blokové útvary (Júliina vyhlídka).
Vrch je prevažne zalesnený, rastú tu najmä bučiny a sutinové lesy s prímesou javora, lipy, jarabiny, s bohatším podrastom. Miestami sú zachované reliktné bôry, pri úpätí je hojný smrek, hojné sú bezlesné spoločenstvá voľných sutín. Sú tu bývalé kameňolomy. Juhozápadne pod vrcholom je lom, v ktorom sa ťažilo od roku 1925 - dnes je opustený, zarastený, v jeho ploche je postavený železný telekomunikačný stožiar.
V roku 2012 prešiel hrad do rúk súkromného majiteľa, ktorý na jar 2013 objasnil svoje zámery. Mieni na vrchole postaviť rozhľadňu prístupnú verejnosti, a sprístupniť ju lanovkou. Rozhľadňa má byť otvorená v roku 2018.
Na severozápadnom a severovýchodnom úpätí je množstvo řopíkov - pevností ľahkého opevnenia.
Ochrana prírody
Vrcholové partie sú chránené ako prírodná rezervácia Ralsko, na južnom úbočí ležia prírodná pamiatka Vranovské skály (pieskovcové útvary s významnou kvetenou). .
Geomorfologické zaradenie
Vrch patrí do celku Ralská pahorkatina, podcelku Zákupská pahorkatina, okrsku Cvikovská pahorkatina a podokrsku Brnišťská vrchovina, ktorej je samostatnou geomorfologickou časťou.
Poznámky
<references group="pozn." />
Algebra logiky
Algebra logiky je systém matematickej logiky vypracovaný G. Boolom, časť matematickej logiky založená na použití algebrických metód pri skúmaní logickych objektov - tried, výrokov a i.  Systematizátorom algebry logiky je E. Schröder.
NGC 1472
NGC 1472 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Uherčice (okres Znojmo)
Uherčice sú obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 408 obyvateľov, z toho 189 mužov a 219 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 39,9 roka, ženy 40,0 roka).
Dav (rozlišovacia stránka)
Dav je veľká skupina anonymných osôb, pozri dav.
DAV môže byť:
DaV môže byť:
Mátyus
Mátyus je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Vásárosnaményi.
Má rozlohu 1103 ha a žije tu 344 obyvateľov (2007).
Kolačkovský potok
Kolačkovský potok je potok na hornom Spiši, preteká územím okresov Kežmarok a Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Jakubianky, má dĺžku 12,5 km a je tokom V. rádu.
Pramení v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na severnom svahu Čiernej hory (1 289,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 230 m n. m. Tečie na sever, zľava priberá najvýznamnejší prítok, Lomnickú rieku, a preteká obcou Kolačkov. Vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Jakubianska brázda, a stáča sa na východ. Zľava priberá Zimné, sprava Sihlianku a na území obce Nová Ľubovňa sa vlieva do Jakubianky v nadmorskej výške cca 559 m n. m.
Množinová algebra
Množinová algebra alebo algebra množín je Boolova algebra, kde prvky sú podmnožiny danej množiny, operácia + \,\! je zjednotenie podmnožín a operácia \cdot \,\! je prienik podmnožín množiny.
Kvadrant (astronómia)
thumb|Braheho kresba kvadrantu, ktorý postavil pri [[Augsburgu]] Kvadrant je astronomický prístroj na meranie zenitových vzdialeností hviezd. Vyvinul sa z triquetra a používal sa v stredoveku. Kvadrant sa skladal z ramena s priezormi, ktoré sa otáčalo po štvrťkruhu s uhlovým delením a nastavovalo sa na meranú hviezdu. Často sa používali veľké kvadranty upevňované na steny (nástenný kvadrant). Pripevnením sa zvýšila ich presnosť a stabilita. Iný druh kvadrantu je tzv. azimutálny kvadrant. Otáča sa okolo zvislej osi so stupnicou na meranie azimutu. Merania polôh hviezd Tycha Braheho nástenným kvadrantom dosahovali presnosť až 1 uhlovú minútu.
Loira (rieka)
right|thumb|Loira na mape Francúzska Loira je najdlhšia rieka na území Francúzska, ktorým preteká po celej svojej dĺžke. thumb|Loira v Saint-Nazaire Loira pramení vo Francúzskom stredohorí (francúzsky Massif central) na južnom úpätí hory Mont Gerbier de Jonc v nadmorskej výške. Dĺžka rieky je a plocha jej povodia asi, čo je viac ako pätina rozlohy Francúzska. Vlieva sa do Atlantického oceánu v departemente Loire-Atlantique.
Vodný režim
Priemerný prietok v Nantes je /s.
Mestá na rieke
thumb|Loira v Orléans
Zámky na rieke
V oblasti medzi Orléans a Angers sa nachádza 120 turisticky atraktívnych zámkov, tzv. „zámky pri Loire“ ku ktorým patria napr. Chambord, Chenonceau, Villandry, Blois, Azay-le-Rideau.