cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zvolen (vrch vo Veľkej Fatre)
Popis
Je najvyšším vrchom v geomorfologickom podcelku Zvolen a spolu s Novou hoľou patrí k turisticky najobľúbenejším cieľom tejto časti pohoria. Dostupnosť výrazne uľahčuje lanovka na susednú Novú hoľu. Z vrcholu vybieha východným smerom rázsocha Novej hole, ktorú od masívu Zvolena oddeľuje nevýrazné horské sedlo. Zo západu vedúci hlavný hrebeň sa tu stáča na sever a pokračuje k vrcholu Malého Zvolena.
Zvolen sa nachádza na rozvodnici povodia Váhu a Hrona. Severným smerom prúdi voda riekou Revúca, do ktorej putuje voda zo západných, severných i východných svahov. Južné svahy odvodňujú prítoky Starohorského potoka, ktorý smeruje do Bystrice a následne Hrona. Najbližším susedom je Nová hoľa na východe, severným smerom susedí vrch Malý Zvolen, severozápadne leží Čierna hora a juhozápadne Motyčianska hoľa.
náhľad|vľavo|Vrcholový stĺp
Výhľady
Vrch Zvolen patrí vďaka ľahkej dostupnosti medzi obľúbené ciele turistov, k čomu prispieva i Cesta hrdinov SNP, vedúca jeho vrcholom. Hôľnatý vrch s minimom porastu ponúka ďaleký kruhový výhľad a okrem mnohých vrcholov Veľkej Fatry je výborne pozorovateľný hrebeň Nízkych Tatier. Pri priaznivých podmienkach je možné vidieť tiež vrch Sitno, Klenovský Vepor, Poľana, Veľký Choč či Kriváň.
NGC 4077
NGC 4077 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. decembra 1784.
Ján Bohuš
náhľad|Hrob Jána Bohuša v Banskej Bystrici Ján Bohuš (* 1691 Vlkanová - † 5. december 1759 Banská Bystrica) bol  právnik.
Životopis
Právnik, prísediaci stoličného súdu.
1656 Suomi
1656 Suomi je planétka s priemerom 9 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 11. marca 1942.
Prírodná rezervácia Srebarna
Prírodná rezervácia Srebarna sa nachádza na severovýchode Bulharska, neďaleko rovnomennej dediny. Na tomto neveľkom chránenom území žije až okolo stovky rôznych druhov vtákov, ktorí sú tiež často chránení. Rezervácia Srebarna tak patrí k najvýznamnejším prírodným pamiatkam celého Bulharska.
V roku 1983 bola zaradená na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Opel Astra
alt=|náhľad|Opel Astra Opel Astra je automobil nižšej strednej triedy navrhnutý a vyrábaný nemeckou automobilkou Opel. Je nástupcom modelu Kadett.
V kontinentálnej Európe, v Írsku, na Strednom východe, v Afrike a Indii sa predáva pod domovskou značkou Opel, vo Veľkej Británii je ponúkaný pod značkou Vauxhall, v Austrálii a Ázii ako Holden, v Latinskej Amerike ako Chevrolet a v Spojených štátoch a Kanade pod značkou Saturn. V Rusku sa predáva aj ako Opel, aj ako Chevrolet.
Astra sa v súčasnosti vyrába v závodoch v Nemecku, Belgicku, Veľkej Británii, Indii, Poľsku, Ukrajine a Rusku. Súčasne sa ponúka na zloženie aj ako CKD kit v ostatných krajinách.
Burret
Burret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 40 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štrukturalizmus (humanitné vedy)
Štrukturalizmus je výskumný smer, ktorý vznikol v 20. rokoch 20. storočia v lingvistike a v iných vedách (etnografia, folkloristika, estetika, dejiny umenia, teatrológia ai.) ako reakcia na materiálový atomistický pozitivizmus vo vede koncom 19. a začiatkom 20. storočia. Jeho iniciátorom bol Ferdinand de Saussure dielom „Cours de linguistique générale“ (1916). Tento takzvaný špeciálnovedný štrukturalizmus kládol dôraz na výskum opakovateľných štruktúr javov.
Štrukturalizmus prechádza úplne do média filozofického myslenia u tých, ktorí ho chcú prekonať takpovediac zvnútra – u Foucaulta a Derridu. Hovoríme tu o procese „zosvetonázorňovania“ (Verweltanschaulichung) štrukturalizmu.
Štrukturalizmus podľa P. Johnsona
''Všetkým štrukturalistom bol spoločný marxistický predpoklad, že ľudské vlastnosti a konanie sa riadia podobnými zákonmi ako neživá príroda. Preto je úlohou špeciálnych vied také zákony objaviť a úlohou spoločnosti podľa ich objavov konať. Táto nová forma utopizmu so silným dôrazom na sociálne inžinierstvo striehnúce na konci cesty sa vyskytla v rovnakej dobe ako rapídny rozmach vysokoškolského vzdelania, najmä spoločenskovedných odborov koncom päťdesiatych a v priebehu šesťdesiatych rokov. (…) Čírou historickou náhodou, ktorá nijako nesúvisí so štruktúrami, či už hlbinnými, alebo inými, získali štrukturalisti vplyv, ktorý je celkom neúmerný vnútornej hodnovernosti ich teórií a ktorý sa potom spoločensky prejavil najsilnejšie v sedemdesiatych rokoch, kedy vysoké školy chrlili milióny nových absolventov. ''
''Vrchol štrukturalizmu spadá do obdobia demoralizácie Spojených štátov a sústavnej expanzie a zvyšovania vplyvu Sovietskeho zväzu. Štrutkuralizmu obidve tendencie posilňoval, pretože ako marxizmus, z ktorého vznikol, bol antiempirický, popieral skutočný svet v prospech sveta teoretického a miesto faktov dával prednosť ich 'výkladu'.''
''Pre štrukturalistov zostávali všetky fakty zásadne len na povrchu, a preto boli nespoľahlivé. Akýkoľvek pokus využiť ich ako dôkazy bol iba nehanebnou obranou statu quo.''
Rôzne charakteristiky štruktúry v štrukturalizme
Štruktúra je systém vzťahov.
''Vo filozofických prácach sa pozornosť venuje… interpretácii samotného pojmu štruktúra. V špeciálnych vedách sa pojem štruktúry často stotožňoval s pojmom systém a v procese interpretácie skúmaného predmetu sa používal synonymicky. … vedecké skúmanie dosiahne svoj cieľ, ak dokáže zistiť a opísať štruktúrne vzťahy, prípadne ich dynamiku.''
Štrukturalistický pojem celku ako autonómneho systému, ktorý je určený vzťahmi medzi svojimi elementmi, vzniká z lingvistického chápania pojmu štruktúra… dynamizujúcimi činiteľmi pohybu štruktúry sú autoregulačné zákonitosti… každý element celostného systému jazyka má rovnaké možnosti vystupovať vo funkcii regulátora dynamiky systému, preto nemá význam uvažovať o otázke 'jadra' či substancie tohto celku.
… štruktúra (sa) často chápe ako apriórna príčina jestvovania vecí, ako to, čo veciam predchádza….tento ontologický obrat štrukturalistického postoja vedie k absolutizácii pôsobenia štruktúry na človeka…
''Všeobecne sa uprednostňuje nesubstancialistické a pluralistické chápanie bytia. Bytie sa definuje ako štruktúra konkrétnych totalít…''
''Dynamika štruktúr sa vysvetľuje pomocou princípu transformácie a autoregulácie, t. j. vzájomným preskupovaním vzťahov a funkcií v danej štruktúre. Štruktúra sa chápe ako útvar, ktorý nemá nemenné jadro, nie je vec ani idea, ale systém vzťahov… jej podstata nie je v určitej ontologicky chápanej kvalite, ale…v tom, že je systémom vzťahov, ktorých dynamická interakcia ustavične vytvára i ruší kvalitatívne určenie.''
V štruktúre sa izoluje skúmaný predmet od vonkajšieho kontextu, aby sa mohla zistiť racionalita utvárania jeho vnútornej štruktúry.
Vlajka Britských Panenských ostrovov
right|thumb|250px|Vlajka Britských Panenských ostrovov
Vlajka Britských panenských ostrovov – používa sa britská modrá služobná vlajka (Blue Ensign) s vlajkovým emblémom (nazývaným po anglicky badge) z roku 1960, ktorý je umiestnený vo vlajúcej časti. Je to zelený štít s postavou panny v bielom rúchu, ktorá drží svietiacu starú olejovú lampu a medzi jedenástimi takými lampami stojí. Pod štítom je heslo VIGILATE (Buďte bdelí!), nadväzujúci na výklad v evanjeliu.
Ján Letaši
Ján Letaši je slovenský filozof, ktorý sa zaoberá filozofickými otázkami techniky.
Ronald Neame
Ronald Elwin Neame, CBE (* 23. apríl 1911, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 16. jún 2010, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol anglický kameraman, scenárista, režisér a filmový producent.
Medzi jeho najznámejšie snímky patria filmy Dobrodružstvo Poseidona, The Odessa File alebo The Million Pound Note. Celkovo bol trikrát nominovaný na Oscara, dvakrát bol nominovaný aj na Zlatú palmu v Cannes a v závere svojho života získal cenu BAFTA za celoživotné dielo.
Pochádzal z umeleckej rodiny, jeho otec Elwin Neame bol fotograf, matka bola herečka. Koncom 20. rokov sa uchytil v anglických filmových štúdiách Elstree Studios, kde najprv vykonával pomocné práce, v roku 1929 sa stal asistentom kameramana, v priebehu 30. a 40. rokov potom pracoval ako kameraman. Na konci 30. rokov spoločne Davidom Leanom a Anthony Havelock-Allanom spoluzaložil filmovú spoločnosť Cineguild a začal tu pracovať aj ako producent a scenárista. Po druhej svetovej vojne začal aj sám režírovať, jeho režijným debutom sa stal film Take My Life z roku 1947.
NGC 4078
NGC 4078 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Komorná knižnica Elánu
náhľad|Ján Smrek Komorná knižnica Elánu je knižná edícia, ktorú vydávalo vydavateľstvo Elán v Bratislave. V rokoch 1941 – 1948 vyšlo v edícii 18 zväzkov. Komornú knižnicu založil (v r. 1939) a redigoval Ján Smrek. Knihy z tejto edície sú číslované a podpísané autormi (príp. prekladateľmi či ilustrátormi), možno ich zaradiť medzi slovenské bibliofilské vydania. Edícia neskôr pokračovala (stále ju redigoval Ján Smrek) v nakladateľstve Pravda a vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ (tu pod názvom Nová komorná knižnica). Štyri zväzky Komornej knižnice výtvarne vyzdobil mladý Vincent Hložník (Ave Eva, Drak sa vracia, Havran, Igric).
Zašifrovaný text
Zašifrovaný text je výsledkom zašifrovania otvoreného textu.
Ľudovít Labaj
Dr. Ľudovít Labaj (* 11. apríl 1886, Ružomberok – † 12. apríl 1937, Ružomberok) bol slovenský politik v období prvej Československej republiky.
Životopis
V rokoch 19051911 študoval právo v Prešove a Kluži. Následne v rokoch 19131918 a 19191920 pôsobil ako advokát a od roku 1929 aj ako verejný notár v Ružomberku. V rokoch 19141918 sa ako dôstojník zúčastnil bojov I. svetovej vojny, ktorej následky sa prejavili aj na jeho zdraví.
Na základe rozhodnutia ministra s plnou mocou pre správu Slovenska Vavra Šrobára pôsobil v rokoch 19191920 ako mešťanosta Ružomberka a viedol mesto v hektických mesiacoch po vzniku Československa. Už od svojich študentských čias bol stúpencom politickej koncepcie Andreja Hlinku a postupne sa stal jeho blízkym spolubojovníkom za autonómiu Slovenska. Patril k významným predstaviteľom Slovenskej ľudovej strany. Poslancom Národného zhromaždenia bol vo volebných obdobiach 19201925, 19251929 a 19291935. Kandidoval vždy v XIX. volebnom kraji so sídlom v Liptovskom Sv. Mikuláši. .
V 20. rokoch bol zodpovedný redaktor Slováka. Od 27. februára do 8. októbra 1929 pôsobil vo vláde ako minister pre zjednotenie zákonov. Na tomto poste vystriedal predchádzajúceho ministra za HSĽS Marka Gažíka. V roku 1929 sa stal obhajcom Vojtecha Tuku v procese vedenom proti nemu.
V parlamentných voľbách v roku 1935 je zvolený za senátora Národného zhromaždenia za Autonomistický blok (koalícia, ktorú vytvorila HSĽS so SNS, AZS a PS). Kandidoval v XI. volebnom kraji (iné usporiadanie volebných krajov ako v prípade volieb do poslaneckej snemovne). V senáte bol členom rozpočtového výboru.
Veľký dôraz kládol na sociálne postavenie slovenského obyvateľstva. Na začiatku dvadsiatych rokov zakladal a aj viedol Všeodborové združenie kresťanského robotníctva Slovenska. Významná bola aj jeho publicistická činnosť, dokonca v rokoch 19211922 bol zodpovedným redaktorom novín Slovák a v rokoch 19221924 zodpovedným redaktorom Slovenského kresťanského socializmu. Ako skúsený právnik sa podieľal v roku 1922 na návrhu zákona o autonómii pre Slovensko i Podkarpatskú Rus.
Zomrel 12. apríla 1937 vo veku 51 rokov v rodnom Ružomberku, kde je aj pochovaný. V senáte Ľ. Labaja nahradil Ján Juriga.
Granius Licinianus
Granius Licinianus napísal rozsiahle historiografické dielo podľa vzoru Tita Livia. Z 36 kníh týchto dejín sa dochovali len nepočetné zlomky. Jeden z nich, rozoberajúci roky 163 – 78 pred Kr., sa dochoval na palimpseste uloženom v Britskej knižnici. Z fragmentov možno usudzovať, že Licinianovo dielo bolo pomerne suchopárne a že autor kládol dôraz na neobvyklé javy a znamenia.
Iným Licinianovým dielom je Cenae suae (Hostiny u seba), diela rôznorodého tematického obsahu napísané podľa vzoru Aula Gellia.
Karambola
náhľad|Nezrelé plody Karambola alebo zriedkavo čínska hviezdica je ovocie stromu egrešovec oblý (Averrhoa carambola). Najčastejšie sa konzumuje čerstvá v exotických ovocných šalátoch alebo ako ozdoba pohárov a nápojov. Pred jedením sa odstránia hnede rebrá a plod sa nakrája na plátky. Vzniknú tak veľmi dekoratívne hviezdy. (Preto sa v angličtine a nemčine toto ovocie nazýva doslova „hviezdne ovocie".)
Listy
Listy karamboly sú dvadsať centimetrov dlhé a natiahnuté do krátkej špičky. V prípade dlhého obdobia sucha ich rastlina zhadzuje.
Plody
Plody obsahujú veľké množstvo kyseliny šťaveľovej a mali by sa jesť len v malom množstve. Pri nadmernej konzumácii môžu spôsobiť otravu, prejavujúce sa najmä toxickou encefalopatií, ale aj poškodením obličiek. Tomu sa dá zabrániť i súčasným podaním vápnika v rozpustnej forme. Pri pacientoch so zlyhávaním obličiek je karambola mimoriadne nebezpečná, lebo nielenže sa šťaveľan horšie vylučuje, ale jeho vysoká koncentrácia spätne poškodzuje už aj tak narušenú funkciu obličiek.
1658 Innes
1658 Innes je planétka s priemerom 66 km, ktorú objavil J. A. Bruwer 13. júla 1953.
Samuel Bohuš
Samuel Bohuš (* Banská Bystrica-Iliáš) bol slovenský právnik.
Jeho otec František Bohuš
Životopis
Študoval na domácich evanjelických školách, 1704-08 na univerzite vo Wittenbergu. Autor právnických diel (zostali v rukopise), práca o uhorskom práve nevyšla pre smrť autora, hoci ju mali odmeniť cenou kráľa Karola VI. Finančne pomohol vydať 4-dielny spis → Samuela Michalidesa Sumovní a gruntovní výklad Písma.
Caubios-Loos
Caubios-Loos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ústav experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied
Ústav experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied (ÚEF SAV) bol založený 1. januára 1969. Ústav je zameraný na fyziku kondenzovaných látok, jadrovú a subjadrovú fyziku, kozmickú fyziku a biofyziku. Je jedným z mála fyzikálnych pracovísk na svete, kde sa dosahujú veľmi nízke teploty (tisícina stupňa nad absolútnou nulou, čo je −273,15 °C).
Vedecké útvary ÚEF
Detašované pracoviská
Babylon (Egypt)
náhľad|Pohľad na vnútorný priestor babylonskej pevnosti s typickým rímskym murivom (červené tehlové pásy v kamennom múre, dnešný stav) Babylon (iné názvy: Babylón [podľa ], Hisn Bábiljún [podľa  - hisn bábiljún], pevnosť Babylon, egyptský Babylon) je historická pevnosť s priľahlou zástavbou v západnej časti nílskej delty v starovekom Egypte. Dnes je v štvrti Káhiry zvanej Koptská Káhira.
Meno
Meno lokality pochádza podľa dobových historikov z rovnomenného názvu mesta Babylon v Mezopotámii. Názov môže pochádzať aj z egyptského mena Per-Hapi-en-Iunu. Lokalita bola pravdepodobne zasvätená Hapimu, božskej personifikácii nílskych záplav, ktorá prebývala v Héliopole. Toto meno Arabi čítali ako Báb al-Jún, čo znamená „Brána Grékov“, t. j. Byzantíncov.
Pevnosť
náhľad|Al-Muʿallaka Pevnosť stála na rozhraní Horného a Dolného Egypta v mieste, kde plavidlá plaviace sa po rieke, platili mýto. Diodoros Sicílsky spomína výstavbu pevnosti v súvislosti so vzburou asýrskych zajatcov počas vlády panovníka, ktorého meno uvádza ako Sesostris. Ktésias vo svojom diele Persica kladie jej vznik zase do obdobia panovania kráľovnej Sammu-rámat. Flavius Iosephus uvádza s väčšou pravdepodobnosťou jej vznik do obdobia vlády následníkov perzského panovníka Kambýsa II., okolo roku 525 pred Kr. Rimania postavili novú pevnosť bližšie k rieke.
Poloha
Stála v 13. dolnoegyptskom (héliopolitskom) nome na východnom brehu rieky Níl, blízko ústia starovekého kanála, ktorý sa spomína aj ako Ptolemaiovský alebo Trajánov kanál, a spájal Níl s Červeným morom.
Starí Egypťania si od začiatku svojich dejín uvedomovali strategický význam tejto lokality, ktorá ležala hneď na hranici dvoch bývalých samostatných kráľovstiev – Horného a Dolného Egypta. Jedno z najvýznamnejších starovekých miest Mennofer (Memfis), ktorý ležal blízko južného okraja súčasnej Káhiry, existoval už od raných fáz staroegyptskej ríše ako pevnosť Inebu-hedž („Biele múry“) a mal udržiavať „rovnováhu dvoch zemí“. Územie vo vnútri a okolo pevnosti sa časom zastavovalo a rozrástlo. Počas panovania rôznym vládcom v rozličných obdobiach, keď administratívne centrum sa presúvalo po celom území ríše, Mennofer ostával vždy symbolickým hlavným mesto v strategickej polohe počas celých dejín.
Ďalšia pevnosť na tomto území bola podľa tradície vybudovaná až Peržanmi v 6. storočí pred Kr., vtedy však ležala na skalnatom brale pri rieke. Rimania po obsadení Egypta chvíľku túto pevnosť využívali. Nakoniec kvôli problémom so zásobovaním pevnosti pitnou vodou ju na Trajánov príkaz opustili a založili novú, ktorej pozostatky stoja na svojom mieste dodnes. Pôvodne bola bližšie k Nílu, ktorý časom presunul svoj tok o na sever.
Obdobie neskorej antiky
Počas panovania cisára Augusta mal Babylon v delte svoj vojenský význam (spolu s pevnosťou Níkopolis v Alexandrii) a sídlilo v ňom veliteľstvo troch légií, ktoré dohliadali na správu a obranu Egypta. V antickej práci Notitia Imperi sa spomína Légia XIII Gemina. Champollion vo svojom diele L’Egypte spomína ruiny pevnosti, ktoré boli v tom čase stále viditeľné severne od Fustátu (Starej Káhiry), spolu so stopami po Veľkom akvadukte, ktoré spomína Strabón a prví arabskí topografi.
Arabské mesto
náhľad|Trajánova brána v južnej stene pevnosti (dnešný stav) Dobývanie Egypta Arabmi začalo roku 639 po Kr. Po ovládnutí Palestíny a okolitých oblastí arabské vojsko vkročilo na egyptské územie, ktoré bolo v tom čase súčasťou Byzantskej ríše. Moslimský vojvodca Amr ibn al-Ás so svojim približne štvortisícovým jazdectvom, ktoré bolo rýchlo posilnené raz toľkým počtom mužov, vpadol do delty a po mesačnom obliehaní dobyl Pélusion. Výdatne mu pri tom pomáhalo pôvodné koptské obyvateľstvo, ktoré sa chcelo zbaviť civilnej a náboženskej nadvlády Grékov a Byzancie. Pevnosť Babylon bola v tejto oblasti kľúčom k ovládnutiu delty.
Níl tvoril zo západu a juhozápadu veľkú prírodnú prekážku. Pevnosť od severnej a východnej strany v tom čase obrastala obytná zástavba a hlavná Trajánova brána bola z juhu. Pomocou domáceho obyvateľstva sa arabské vojsko mohlo preplavovať na západný breh rieky a robiť nájazdy na byzantské ciele, ktoré ležali južnejšie. Pri tej príležitosti al-Ás dobyl Fajjúmsku oblasť a okolie Memfidy. V polovici roku 640 prišlo ďalších 12 tisíc mužov, ktorí posilnili arabské vojsko. Al-Ásove nájazdy do okolia vyprovokovali výpad byzantskej posádky z pevnosti. Následne sa odohrala pri Héliopole bitka, v ktorej Byzantínci utrpeli porážku a Arabi sa dostali k hradbám pevnosti. Obliehanie sa začalo až v októbri kvôli nílskym záplavám. Medzi tým prebiehalo vyjednávanie medzi al-Ásom a alexandrijským patriarchom Kýrom. Patriarcha bol ochotný pristúpiť na dohodu za obvyklých podmienok (zachovať životy obyvateľom, ponechať im ich kresťanské náboženstvo a platiť Arabom daň džizju z hlavy), posádka pevnosti sa však nechcela vzdať. Nakoniec nesúhlasil ani byzantský cisár Hérakleios. Obliehanie trvalo celú zimu. Vo februári 641 cisár zomrel a tým zmizla nádej na akúkoľvek byzantskú pomoc dobývanému Egyptu. Začiatkom apríla sa posádka Babylonu vzdala al-Ásovi a odplávala na sever. Potom už ďalšie územia Egypta Arabi dobývali ľahko, byzantské posádky sa vzdávali jedna po druhej a domáce obyvateľstvo bolo Arabom nápomocné.
Po dobytí Egypta Arabi zriadi vojenské stredisko hneď pri pevnosti. Stredisko slúžilo na prechodné ubytovanie členov vojska, ktorí podľa koncepcie moslimskej armády nemali dovolené usádzať sa na dobytých územiach a prípadne hospodáriť, či vykonávať remeslo, ale museli byť neustále k dispozícii pre ďalšie vojenské výpravy rozrastajúcej sa moslimskej ríše. Toto stredisko dostalo názov Fustát. V strede bolo miesto pre spoločné bohoslužby, okolo ktorého sa začali stavať obydlia elity – Prorokovych blízkych, za nimi stáli príbytky nasledujúcej spoločenskej vrstvy – príslušníkov pôvodných arabských kmeňov, atď. Týmto spôsobom vznikal Fustát, zárodok dnešnej Káhiry, v ktorom mali zastúpenie všetky spoločenské vrstvy dobyvateľov. Počiatočný stav okolo 18 000 bojovníkov sa do konca 7. storočia rozrástol na 40 000.
Postupne v 9. storočí sa pevnosť Babylon, spolu s priľahlou štvrťou, stala centrom fustátskych kresťanov a židov, čo zostalo až do novoveku.
Súčasnosť
V pevnosti sa nachádza šesť starých koptských chrámov, ktoré sú pristavané k fortifikačnému múru, alebo sú vytvorené v jeho vnútri. Takým je napr. Al-Muʿallaka (tzv. Zavesený kostol) alebo grécky Kostol sv. Juraja. Táto oblasť sa volá Stará alebo Koptská Káhira (Masr al-Atika), a tvorí najstaršiu časť mesta, pričom ruiny pevnosti sú dnes najstaršou pôvodnou stavbou Káhiry. Fortifikácia je známa aj ako al-Kasr aš-šam’í, pretože veže bývali ozdobené zapálenými sviečkami na začiatku každého mesiaca. Dnes je v areáli okrem koptských chrámov, konvent a koptské múzeum.
Les Veys
Les Veys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strelec (trpasličia eliptická galaxia)
Trpasličia eliptická galaxia Strelec alebo SagDEG (Sagittarius Dwarf Elliptical Galaxy) je trpasličia eliptická galaxia v súhvezdí Strelec. Je to satelitná galaxia Mliečnej cesty a zároveň naša najbližšia galaxia.
Túto 65 000 svetelných rokov vzdialenú galaxiu, objavili v roku 1994 Rodrigo Ibata, Gerard Gilmore a Mike Irvin. Napriek svojej blízkosti je táto galaxia tak málo jasným a tak plošne rozsiahlym (10°) objektom, že dlho unikala pozornosti astronómov. SagDEG obieha okolo našej Galaxie spolu s inými menej hmotnými galaxiami. Gravitačné pole deformuje túto malú galaxiu do tvaru, ktorý je pretiahnutý smerom k nám. Časom bude SagDEG úplne roztrhaný a pohltený našou Galaxiou. Takéto splývanie galaxií sa nazýva galaktický kanibalizmus. Druhá, podobná galaxia je SagDIG – Sagittarius Dwarf Irregular Galaxy (Trpasličia nepravidelná galaxia Strelec). Obe galaxie sú členmi Miestnej skupiny galaxií a sprievodcovia Galaxie.
V roku 2011 bolo zistené, že táto galaxia obieha Mliečnu dráhu. Pri tomto pohybe je Mliečnou dráhou postupne pohlcovaná.
Japonské národné futsalové družstvo žien
Japonské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Japonsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Japan Football Association (JFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. Jeho najväčším úspechom je zisk troch zlatých medailí na Ázijských halových hrách.
Vrcholné podujatia
Japonské družstvo sa predstavilo na 4 turnajoch Ázijských halových hier, na ktorých 3-krát vybojovalo prvenstvo. V roku 2007 zdolalo vo finále 🇹🇭 až po penaltách, v roku 2009 🇯🇴 a v roku 2013, až po predĺžení, družstvo 🇮🇷. Na turnaji v roku 2017 sa opäť dostalo do finále, v ňom však prehralo s Thajskom.
Družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorom však ani raz nepostúpilo zo základnej skupiny. V roku 2010 a 2011 skončilo najvyššie, na 5. mieste.
Šijací stroj
thumb|Šijací stroj
Šijací stroj je zariadenie používané na zošívanie dvoch, alebo viacerých kusov textilného, či netextilného materiálu niťou. Šijací stroj bol vynájdený počas priemyselnej revolúcie za účelom znížiť podiel ručného šitia v manufaktúrach. Od svojho zavedenia v polovici 19. storočia zvýšil šijací stroj dramaticky efektivitu odevného priemyslu.
Strojové šitie
thumb|Princíp funkcie šijacieho stroja: priamy steh.
Ihla prevlečie vrchnú (žltú) niť látkou a pri spätnom pohybe sa vytvorí očko, ktoré zachytí spodný rotačný chápač (sivý) a prehodí ho cez cievku so spodnou niťou (zelená). Napínacia páka, ktorou prechádza vrchná niť, utiahne steh tak, aby kríženie oboch nití bolo zhruba uprostred hrúbky látky.
Dôležitou časťou je tiež podávač látky, umiestnený pod stehovou doskou. Vykonáva striedavý pohyb dopredu a dozadu, ktorým rovnomerne posúva látku. Horný hriadeľ, od ktorého sa odvodzuje pohyb ihlovej tyče a spodný hriadeľ, ktorý poháňa chapač a podávač sú mechanicky spojené ozubenými prevodmi, či ozubeným remeňom, aby sa oba pohybovali súbežne.
Pohon šijacieho stroja bol vykonávaný najprv poháňacou kľukou, neskôr šliapacím pedálom a remeňom a dnes je elektromotorom.
Cesta I. triedy
thumb|right|Označenie cesty I. triedy na Slovensku
Cesta I. triedy je cesta na Slovensku a v Česku, ktorá má význam pre medzinárodnú a vnútroštátnu dopravu. Zabezpečujú bez prerušenia prepojenie sídel krajov a hraničných priechodov.
K 1. januáru 2016 sa na Slovensku nachádzalo 3 306 km ciest I. triedy, čo predstavuje 18,3 % z celkovej dĺžky cestnej siete Slovenska. Väčšina ciest I. triedy na Slovensku je vo vlastníctve štátu a spravuje ich Slovenská správa ciest. Výnimkami sú prejazdné úseky hlavným mestom SR Bratislavou, kde sú tieto úseky vo vlastníctve a správe mesta, krátke prejazdné úseky colnicami, ktoré spravujú príslušné colné úrady a niekoľko úsekov na trasách budúcich úsekoch diaľnic a rýchlostných ciest vlastní a spravuje Národná diaľničná spoločnosť.
Podľa STN 73 6101 Projektovanie ciest a diaľnic je základná rámcová kategorizácia ciest prvej triedy kategória C11,5/80,70,60. Ak táto kategória pre dvojpruhové komunikácie nepostačuje, použije sa kategorizácia pre štvorpruhové komunikácie C22,5/100,80,70. Kategória C11,5 určuje minimálne šírkové usporiadanie komunikácie s medzinárodnou dopravou (európske cesty). Pri ostatných cestách I. triedy je možné použiť kategóriu C9,5/80, 70 a 60, ak je postačujúca.
Cesta I. triedy by mala vzhľadom na technické parametre zabezpečiť rýchlu a bezpečnú dopravu, najmä tranzitnú a obchádzať mestá a obce.
Na Slovensku sú cesty I. triedy označené jedno- alebo dvojciferným číslom, za ktorým môže nasledovať voliteľné písmeno, tzv. index. Na dopravnom značení sa pre cesty I. triedy používa tabuľka s modrým podkladom a označením komunikácie bielou farbou. Neoficiálne sa niekedy pred číslo cesty pridáva predpona I (rímske číslo 1) nasledovaná lomkou, napr. I/18 pre označenie cesty I. triedy číslo 18.
Pre vozidlá do 3,5 t sú cesty I. triedy nespoplatnené. Pre vozidlá nad 3,5 t sú spoplatnené všetky cesty I. triedy, ktoré sú súbežné k diaľniciam alebo rýchlostným cestám. Okrem toho sú spoplatnené viaceré úseky ciest, ktoré nie sú súbežné k diaľniciam alebo rýchlostným cestám, ale sú využívané tranzitnou dopravou. Spoplatnenie sa netýka intravilánov obcí a miest.
Zahraničie
V zahraničí cestám I. triedy zodpovedajú:
Pireus (mesto)
right|thumb|Pireus Pireus (starogr. alebo v kathareuse Πειραιεύς - Peiraieus; novogr.. Πειραιάς - Pireas; hovorovo Περεάς - Pereas; lat.. aj P(e)iraeus) je mesto v Grécku v kraji (perifereia) Atika južne od Atén. Je to hlavné mesto okresu (nomos) Pireus a patrí do metropolitnej oblasti Atén.
Bol tu prístav starovekých Atén a slúži aj ako moderný prístav po znovuzaložení Atén v roku 1834. Patrí medzi najrušnejšie obchodné a priemyselné centrá pri Stredozemnom mori a je tu konečná zastávka prvej, zelenej linky elektrickej železnice, ktorá je prepojená s aténskym metrom. Pireus po porážke Atén podliehal Spartskému vplyvu, neskôr Macedónií. Mesto má rozlohu 10,865 km² a vyše 175-tisíc obyvateľov.
Dejiny
V roku 86 pred Kr. bol Pireus zničený rímskym generálom Sullom, ktorý tu potlačil rebéliu pontského kráľa Mithridata. Mesto sa v nasledujúcich rokoch obnovilo a opäť patrilo k Aténam. Boli tu chrámy Afrodity, Dia a Atény. V 4. storočí Pireus a Atény vyplienili Alarichovi Vizigóti. V byzantskej dobe spojoval stredné Grécko s Konštantínopolom. Slovanská invázia nezasiahla tento kraj. Po páde Byzancie v roku 1204 sa táto oblasť dostala do križiackeho Latinského cisárstva. Atika sa už pod Byzanciu nevrátila, Pireus bol súčasťou európskeho Aténskeho štátu. V tejto dobe sa Pireus nazýval Porto Leone kvôli mramorovej soche leva pred vstupom do prístavu. V 15. storočí ho obsadili Turci, ktorí ho nazývali Aslan Liman - turecký názov pre Porto Leone (Leví prístav). Pireus však upadol a až do 19. stor. ostal neobývaný.
V 19. storočí, sa Grécko osamostatnilo spod tureckej nadvlády. Pireus bol vystavaný nanovo, spoločne s Aténami. Architektom bo Nemec Gutensohn. Spočiatku sa tu usadili Arvaniti z ostrova Ydra a Gréci z ostrova Psara. Neskôr sem prišlo mnoho Grékov z Kykladských ostrovov. Mestu sa vrátilo staroveké pomenovanie, Pireas. Význam Pireu sa opäť obnovil. V 19. storočí bolo v meste množstvo tovární, preto mal Pireus prezývku Μάντσεστερ της Ανατολής (Mántsester tis Anatolís, Manchester východu).
V dvadsiatych rokoch 20. storočia sa v Pireu usídlilo veľké množstvo Maloázijských Grékov, ktorí boli súčasťou grécko-tureckej výmeny obyvateľstva.
Dnes je Pireus najväčší prístav Grécka, má významnú dopravnú funkciu, spája Atény s ostrovmi a okolitým svetom, má významné turistické dopravné postavenie a je aj sídlom gréckej vojenskej flotily.
O Pireu je aj známa pieseň Manosa Chatzidakisa Ta pedia tu Pirea (Deti Pirea), z ktorej je nasledujúci úryvok:
Όσο κι αν ψάξω δε βρίσκω άλλο λίμάνι τρελή να μ´έχει κάνει από τον Πειραία.
Óso ki an psáxo de vrísko állo límani tréli na m´échi káni apó ton Piréa.
Aj keď hľadám, nenachádzam iný prístav, do ktorého by som sa zamiloval, ako do Pirea.
Buzan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 23 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sochár (trpasličia galaxia)
Trpasličia galaxia Sochár je trpasličia sférická galaxia v súhvezdí Sochár. Jej stred sa nachádza asi 4° južne od hviezdy alfa Sculptoris.
Je to šiesta najbližšia galaxia k našej Galaxii a nachádza sa vo vzdialenosti 250 000 svetelných rokov. Jej priemer je asi 1 000 ly a svietivosť 1,5 milióna svietivosti sĺnk. Dá sa identifikovať len na dlho exponovaných snímkach cez veľké teleskopy.
NGC 4079
NGC 4079 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 15. apríla 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Cacatua
Cacatua, po slovensky kakadu, je rod z podčeľade kakaduorodé.
1659 Punkaharju
1659 Punkaharju je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 28. decembra 1940.
Cacatua
Systematika
thumb|400px|right|[[Fylogenéza rodu Cacatuidae podľa Brown & Toft (1999)]]
Chlorid lítny
Chlorid lítny (LiCl) je anorganická zlúčenina chlóru a lítia. Táto soľ je typickou iónovou zlúčeninou, hoci z malej veľkosti iónu Li+ vyplývajú vlastnosti, ktoré sa u iných chloridov alkalických kovov nevyskytujú, napríklad výnimočná rozpustnosť v polárnych rozpúšťadlách (83 g/100 ml vody pri 20 °C) a hygroskopické vlastnosti.
Chemické vlastnosti
Chlorid lítny tvorí na rozdiel od chloridov iných alkalických kovov kryštálické hydráty. Je známy monohydrát, trihydrát a pentahydrát. Absorbuje tiež až štyri ekvivalenty amoniaku. Podobne ako u iných iónových chloridov môžu roztoky chloridu lítneho poskytovať chloridový ión a napríklad tvoriť zrazeninu chloridu strieborného pôsobením dusičnanu strieborného:
Príprava
Chlorid lítny sa pripravuje pôsobením kyseliny chlorovodíkovej na uhličitan lítny. Možno ho principiálne pripravovať tiež silnou exotermickú reakciou kovového lítia s plynným chlórom alebo chlorovodíkom. Bezvodý chlorid lítny sa pripravuje z hydrátu zahrievaním v prúde chlorovodíka.
Použitie
Chlorid lítny sa používa aj v pyrotechnike na farbenie plameňa do tmavočervenej farby.
Chlorid lítny je štandardom relatívnej vlhkosti pri kalibrácii vlhkomerov. Pri 25 °C má nasýtený roztok (45,81%) soli ekvilibrium relatívnej vlhkosti 11,30%. Chlorid lítny môže aj sám slúžiť ako vlhkomer. Táto navĺhajúca soľ sa pri vystavení vzduchu rozpúšťa v pohltenej vode. Rovnovážna koncentrácia je priamo závislá na relatívnej vlhkosti vzduchu. Relatívnu vlhkosť pri 25 °C, s minimálnou odchýlkou v rozmedzí 10 až 30 °C, možno zistiť z koncentrácie pomocou tejto lineárnej rovnice: RH = 107,93 - 2,11 C, kde C je hmotnostná koncentrácia chloridu lítneho.
Bezpečnosť
Soli lítia ovplyvňujú centrálny nervový systém. V 40. rokoch 20. storočia sa chlorid lítny krátko vyrábal ako náhrada kuchynskej soli, bol zakázaný potom, čo boli zistené toxické účinky zlúčeniny.
Frýdek-Místek
Frýdek-Místek je štatutárne mesto v Moravskosliezskom kraji v Česku ležiace na oboch brehoch rieky Ostravice. Mesto vzniklo 1. januára 1943 spojením sliezskeho mesta Frýdek a moravského miesta Místek. Rieka Ostravice tu tvorí historickú hranicu Moravy a Sliezska a prirodzenú hranicu medzi Frýdkom a Místkom. Mesto má rozlohu 51,61 km² a 57 523 obyvateľov.
Šošovka Huchra
náhľad|Šošovka Huchra Šošovka Huchra je galaxia, ktorá spôsobuje efekt gravitačnej šošovky Einsteinovho kríža. Nazýva sa aj ZW 2237+030.
Chápač
Chápač alebo chytač (angl. hook, nem. Greifer)  je súčasť šijacích strojov pre viazaný steh. Umožňuje svojim pohybom zachytiť slučku vrchnej nite, rozšíriť ju a takto zväčšenú ňou prevlečie centricky uložené teleso, v ktorom je uložené puzdro s cievkou spodnej nite.
Niektoré druhy chápačov sú svojou konštrukciou určené skôr na jemnejšie až stredné materiály, iné prešijú takmer všetko. Sila prepichu je daná chápačom, spôsobom sprevodovania a vnútornou konštrukciou šijacieho stroja.
Kývny chápač
Výhody:
Nevýhody:
Horizontálny chápač
Výhody:
Rotačný chápač vertikálny
Nevýhody:
Cescau (Pyrénées-Atlantiques)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4080
NGC 4080 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Kenosis
Kenosis (gr.) je vyprázdňovanie, sebazbavenie sa.
The Problem of Pain
The Problem of Pain (dosl. Problém bolesti) je dielo C.S. Lewisa z roku 1940, v ktorom sa snaží poskytnúť intelektuálne odpovede na otázky ohľadom  zmyslu bolesti a utrpenia. Lewis podrobuje kritickej analýze problém bolesti v jeho najjednoduchšej podobe: keďže ľudia na zemi nie sú šťastní, usudzujú, že Boh, buď nie je dobrý (inak by ich urobil šťastnými) alebo všemohúci (nevie ich urobiť šťastnými). Pretože pojmy ako „dobrý“, „všemohúci“ a „šťastný“ sú mnohoznačné, Lewis tieto výrazy komentuje a objasňuje a vzťahuje ich na Boha. Lewis tu nerozoberá biologicky podmienenú bolesť, ale akúkoľvek fyzickú alebo duševnú bolesť, ktorú vyjadrujeme synonymami utrpenie, muky, trýzeň, nešťastie, trápenie.
Ukážka z diela
„Nikdy som nebol taký hlupák, aby som si myslel, že mám právo vyučovať mravnej sile a trpezlivosti. Jediné, čo môžem ponúknuť čitateľom je moje presvedčenie o tom, že ak sa má znášať bolesť, potom trochu odvahy pomáha viac ako množstvo vedomostí, troška ľudského súcitu viac než mnoho odvahy a najnepatrnejší dotyk Božej lásky viac, než všetko toto dohromady.“
Salmonelová meningitída
Salmonelová meningitída alebo salmonelový zápal mozgových blán je veľmi vzácnym typom meningitídy, ktorá je vyvolaná baktériou rodu Salmonella. Salmonelová meningitída spôsobuje menej ako 1 % bakteriálnych meningitíd u novorodencov a menej ako 0,3 % u starších detí a dospelých. Ohrození sú najmä predčasne narodení a jedinci s poruchami imunity.
Zvláštnosťou tohto typu meningitídy je, že zdrojom infekcie bol v niekoľkých prípadoch plaz chovaný v domácnosti. Preto by sa kontaktu s takýmito zvieratami mali vyhýbať deti do 5 rokov, tehotné ženy, starší ľudia a ľudia s poruchami imunity. Pri prípadnom kontakte sa odporúča zvýšená osobná hygiena a vybavenie terária by sa nemalo nachádzať ani čistiť v kuchyni.
Ouro Preto
Ouro Preto (doslova Čierne zlato) je mesto v brazílskom spolkovom štáte Minas Gerais. Rozkladá sa v priemernej nadmorskej výške 1150 metrov nad morom v hornatom teréne pohoria Serra do Espinhaço. V roku 2015 tu žilo 74 036 obyvateľov.
Historické centrum mesta s mnohými zachovanými budovami portugalskej barokovej architektúry je od roku 1980 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny
Počiatky európskej kolonizácie siahajú do roku 1698, keď sem prišiel portugalský prieskumník Antônio Dias de Oliveira. Mesto vzniklo ako ťažobná osada, ktorá bola centrom brazílskej zlatej horúčky na začiatku 18. storočia. Štatút mesta bol Ouru Preto priznaný roku 1711. Po vyčerpaní zásob zlata v okolí mesta v 19. storočí význam mesta upadol. Historické centrum, v ktorom sa zachovali mnohé verejné budovy, rezidenčná domy, námestia, studne a sakrálne stavby pozdĺž kľukatých nepravidelne usporiadaných ulíc, predstavuje jedinečný homogénny celok barokovej architektúry.
Od roku 1720 do roku 1897 bolo hlavným mestom kapitanátu a následne štátu Minas Gerais.
Kao-siung
Kao-siung (čín. 高雄) je po Tchaj-peji druhé najväčšie mesto na Taiwane. Leží na juhu ostrova, v miestnom správnom systéme je to centrálne spravované mesto. Podľa údajov z roku 2015 tu žije 2 778 918 obyvateľov. Mesto bolo v roku 2009 hostiteľom Svetových hier.
Kao-siung je priemyselné centrum oblasti. Dominuje hlavne ťažký priemysel, výroba hliníka, drevospracujúci priemysel, chemický priemysel, ťažké strojárstvo a stavba lodí. Je to najvýznamnejší prístav v krajine a svojou veľkosťou je štvrtý najväčší na svete, je tiež základňou námorníctva Taiwanu.
Cadarcet
Cadarcet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Pálffyovský kaštieľ
Pálffyovský kaštieľ môže byť:
Cadarcet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 234 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Puttučéri (teritórium)
Puttučéri (názvy pozri: Puttučéri) je indické zväzové teritórium. V minulosti bolo francúzskou kolóniou skladajúcou sa zo štyroch ďalších nesusedných enkláv, alebo regiónov pomenovaných podľa najväčšieho ako Puttučéri. Oficiálny názov teritória bol do roku 2006 Pondicherry, keď sa premenoval na Puttučéri. Puttučéri sa považuje aj za centrum vzdelávania v južnej Indii, pretože sa tu nachádza veľa vysokých škôl.
Renault Master
Renault Master je dodávkový automobil alebo van väčšej strednej veľkosti, ktorý vyrába francúzska automobilka Renault, podobný najväčším modelom Ford Transit.
Puttučéri (teritórium)
Mesto Pondicherry bolo od roku 1674 súčasťou Francúzskej (Východnej) Indie. Táto kolónia zahŕňala okrem samotného Pondicherry ešte Chandernagore (1673), Karikal (1739), Yanaon (1731) a Mahé (1725). V 18. storočí došlo k posilneniu francúzskeho vplyvu aj na rozsiahlej časti vnútrozemia a tým k rozvoju mesta. V dôsledku neúspešného súperenia s Britmi o nadvládu na subkontinente však nakoniec francúzske panstvo zostalo obmedzené iba na Pondicherry a štyri ďalšie mestá, ktoré nemohli byť ani opevnené. V roku 1954 začali proindické oddiely násilne zaberať Francúzsku Indiu, ktorá sa potom stala súčasťou Indickej federácie. Francúzsko túto skutočnosť akceptovalo v roku 1963. Odvtedy je pôvodná Francúzska India pod názvom Puttučéri súčasťou Indie ako zväzové teritórium (Chandernagore bolo oddelené). Približne 10 000 obyvateľov si ponechalo francúzske občianstvo, ďalších cca 20 000 žije vo Francúzsku.
V roku 1981 bola hlavným jazykom tamilčina s podielom 89,18 %. Zvyšok tvoria telugčina, francúzština, angličtina a malajálamčina.
Renault Master
Je k dispozícii viacero verzií, okrem štandardných modelom aj väčšie so zvýšenou zaťažiteľnosťou, výškou a vzdialenosťou náprav. Bežné sú panelové vany, ako aj pick-upy.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1929
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1929 boli štrnáste majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji, ktoré sa uskutočnili od pondelka 28. januára do nedele 3. februára 1929 v hlavnom meste Maďarska Budapešti. Boli to prvé majstrovstvá Európy na území Maďarska. Svoj piaty titul tam získalo pred 🇵🇱, 🇦🇹 a 🇮🇹.
Výsledky
Na šampionát sa pôvodne prihlásilo 10 krajín, 🇫🇷 a 🇫🇮 neskôr účasť odriekli. V úvodnej fáze sa hrali tri základné skupiny, z toho dve trojčlenné a jedna dvojčlenná. Víťazi skupín 🇵🇱, a 🇮🇹 postúpili priamo do semifinále, tímy na druhých miestach sa stretli v skupine o štvrtého semifinalistu.
Skupina A
🇫🇮 odrieklo účasť. Do semifinále postúpilo 🇵🇱.
Skupina B
Do semifinále postúpilo.
Skupina C
🇫🇷 odrieklo účasť. Do semifinále postúpilo 🇮🇹.
Skupina o štvrtého semifinalistu
Do semifinále postúpilo 🇦🇹.
Katarína Habsburská
Katarína Habsburská môže byť:
Veľký voz I
Trpasličia galaxia Veľký voz je trpasličia sférická galaxia v súhvezdí Veľká medvedica.
Súhvezdie Veľký voz
1660 Wood
1660 Wood je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil J. A. Bruwer 7. apríla 1953.
Rover
Rover bola britská automobilka založená ako Starley & Co. Sutton v Coventry roku 1878. V rokoch 1994 - 2000 bola súčasťou BMW a od roku 2000 bola súčasťou firmy MG Rover Group. V apríli 2005 bola kvôli krachu firmy zastavená výroba vozidiel. V júli 2005 firma Nanjing Automobile Group odkúpila majetok Roveru s plánmi obnovenia výroby roku 2007 v Číne a Longbridgi. 18. septembra 2006 firma Ford Motor Company kúpila od BMW práva na názov Rover za približne 6 miliónov dolárov.
Čierny potok (prítok Čierneho Hrona)
Čierny potok je potok na Horehroní, v južnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Čierneho Hrona, meria 4,2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Balocké vrchy, na severnom svahu Klenovského Vepra (1 338,2 m n. m.), v lokalite Záruby, v nadmorskej výške cca 955 m n. m.
Částrovické rybníky
Prírodná pamiatka Částrovické rybníky bola vyhlásená v roku 2001 a nachádza sa neďaleko obce Vracovice. Predmetom ochrany sú mokrade s výskytom početných populácií zvlášť chránených druhov rastlín a živočíchov.
Popis oblasti
Je to sústava troch menších rybníkov a mokraďových lúk v plytkom údolí Částrovického potoka. Medzi početné ohrozené a chránené druhy v oblasti patrí napríklad vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), fialka močiarna (Viola palustris), páperník úzkolistý (Eriophorum angustifolium) a ďalšie. Z bezstavovcov tu žije rak bahenný (Astacus leptodactylus), bol tu pozorovaný i pásikavec obyčajný (Cordulegaster boltonii). Z obojživelníkov je významný výskyt mloka bodkovaného (Triturus vulgaris), skokana hnedého (Rana temporaria) a zeleného (Pelophylax esculentus). Z vtákov v okolí rybníka hniezdia pŕhľaviar červenkastý (Saxicola rubetra) a trsteniarik bahenný (Acrocephalus scirpaceus), kôrovník dlhoprstý (Certhia familiaris), potápka malá (Tachybaptus ruficollis) či chochlačka vrkočatá (Aythya fuligula).
Jaroslav Siman
Prof. MUDr. Jaroslav Siman PhD. (* 12. október 1933, Valaská – 19. júl 2008, Bratislava) bol slovenský chirurg a univerzitný profesor.
Život
Narodil sa vo Valaskej v okrese Brezno. V rokoch 1945 – 1953 študoval na gymnáziu v Brezne a neskôr v rokoch 1954 – 1960 na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
V roku 1965 získal atestáciu chirurga I. stupňa a ďalej sa špecializoval na detskú chirurgiu. V roku 1983 obhájil kandidátsku prácu a získal titul CSc. V roku 1988 bol habilitovaný za docenta chirurgie. Medzi rokmi 1979 - 1991 pôsobil na Ústave kardiovaskulárnych chorôb, následne sa podieľal na založení a viedol slovenské centrum kardiochirurgie. V roku 1997 získal titul univerzitný profesor. V roku 2000 úspešne oddelil siamské dvojčatá a ako prvý na Slovensku vykonal úspešnú transplantáciu srdca a transplantáciu pečene dieťaťa. Vynikal veľkou prirodzenou autoritou, morálnym kreditom a charizmou. Bol členom viacerých odborných a vedeckých komisií a organizácií doma i v zahraničí. Zomrel 19. júla 2008 v Bratislave po ťažkej chorobe.
Dielo
Je autorom 90 odborných publikácií, ktoré boli publikované na Slovensku aj v zahraničí.
Dragiša Brašovan
Dragiša Brašovan (, * 25. máj 1887 – † 6. október 1965) bol srbský architekt, považovaný za jedného z najvýznamnejších architektov prvej polovice 20. storočia v bývalej Juhoslávii.
Brašovan študoval a neskôr pracoval v Budapešti. Po skončení prvej svetovej vojny sa vrátil do vlasti; niekoľko rokov pracoval ako mestský architekt vo Veľkom Bečkerku. V 30. rokoch žil a pôsobil v Belehrade. Na konci 30. rokov architekt, ktorý často vo svojich prácach nechal pôsobiť rôzne architektonické štýly, prijal základné princípy modernej architektúry. Vtedy tiež vzniklo veľa stavieb, ktoré patria medzi jeho najznámejšie práce.
Medzi budovy, ktoré boli zrealizované podľa jeho návrhu, patrí napr. budova štátnej tlačiarne (dnes Budova BIGZ) – 1941, budova Dunajskej banoviny – 1939, Zrenjaninská sokolovňa, veliteľstvo letectva v Zemune, belehradský hotel Metropol a iné.
Calyptorhynchus
Calyptorhynchus, po slovensky kakadu, je rod z podčeľade kakaduorodé, ako aj podrod tohto rodu.
NGC 4081
NGC 4081 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 18. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Whitechapel (stanica metra)
Whitechapel je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa vo Whitechapel v obvode Tower Hamlets. Stanicu obsluhujú tri linky, a to Hammersmith & City a District medzi stanicami Aldgate East a Stepney Green. Stanica je v súčasnosti severná konečná linky East London Line.
História
Stanica Whitechapel bola pôvodne otvorená v roku 1876, keď bola linka East London Railway (ELR) predĺžená severne od staníc Wapping a Liverpool Street. Spoločnosť ELR vlastnila stanice a koľajnice, ale nevlastnila vlaky. Zo začiatku viaceré spoločnosti zabezpečovali dopravu cez Whitechapel, London, Brighton & South Coast Railway (LB&SCR), the London, Chatham & Dover Railway (LC&DR) a South Eastern Railway (SER). Neskôr Great Eastern Railway (GER) riadili prevádzku stanice.