cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hlohyňa šarlátová
Význam a využitie
Hlohyňa šarlátová dobre znáša rez, a tak sa jej kry často vedú po stenách budov, ktoré tak nadobúdajú v jesenných mesiacoch zaujímavý vzhľad. Oranžová farba malvičiek v kontraste s tmavou lesklou zelenou farbou listov a plody dlho vytrvávajú na kroch (pokiaľ ich nezozobú vtáky), sú jej najväčšou ozdobou. Preto sa stala vhodným doplnkom modernej architektúry. Z jej plodov sa niekedy varila marmeláda.
Hrozby a choroby
Z hubových škodcov je to druh Venturia inaequalis. V osemdesiatich rokoch dvadsiateho storočia sa najmä v strednej Európe rozšírilo hubové ochorenie malvíc, ktoré úplne potláčalo efekt, pre ktorý sa hlohyne pestujú. Z motýľov hostiteľa napadá drobný druh Phyllonorycter leucographella. Jeho larvy sa živia listovými šťavami a vytvárajú na listoch plošné míny. Tento druh bol pravdepodobne začiatkom 20. storočia obmedzený iba na oblasť Stredozemného mora. Od svojho prvého pozorovania v Holandsku (1984) sa tento druh rýchlo rozšíril a stal sa extrémne bežným v záhradách a parkoch približne do roku 2006. Po tomto čase početnosť prudko klesla. Aj v Nemecku a Británii zaznamenal tento druh prudký nárast. Z vošiek sú to druhy; Eriosoma lanigerum, ktorý žije v kolóniách chránených voskom v štrbinách a ranách kôry. Napadnuté konáriky môžu byť znetvorené opuchmi podobnými rakovine (v sadoch je to vážny škodca). Druhým je voška jabloňová (Aphis pomi). Napadnuté listy sa rolujú ale nemenia farbu.
Valcabrère
Valcabrère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Srećko Lisinac
Srećko Lisinac (* 17. mája 1992, Kraljevo) je srbský volejbalista. Hráva na pozícii stredného blokára. Je členom serbskej reprezentácie.
Jeho manželkou je volejbalista Stefana Veljković. 1. februára 2021 sa im narodil syn Luka.
Klubové úspechy
Majstrovstvá Nemecký: Poľský superpohár: Majstrovstvá Poľska: Poľský pohár: Klubové Majstrovstvá Sveta: CEV pohár: Liga majstrov: Taliansky superpohár:
Reprezentačné úspechy
Majstrovstvá Európy Kadetov: Majstrovstvá Sveta mužov do 21 rokov: Majstrovstvá Sveta mužov do 23 rokov: Majstrovstvá Európy: Svetová liga:
Lano (Haute-Corse)
Lano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čepiec
Čepiec (nárečovo: čapec, čapiec) môže byť:
Loto
Loto môže byť:
Valentine (Haute-Garonne)
Valentine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Tylová paličkovaná čipka je ručne, pomocou paličiek na podložke, upletený prelamovaný (z plných plôšok a dierok zložený) textil, ktorého základom je tylová väzba. Na Slovensku je to najjemnejší a spôsobom pletenia najnáročnejší druh tradičnej paličkovanej čipky z jej 18 lokálnych a oblastných druhov. Tylová čipka, ktorú dodnes pletú a používajú v oblasti Myjavskej pahorkatiny, je od roku 2016 zapísaná do Reprezentatívneho zoznamu nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska. Ešte 50. rokoch 20. storočia plietli tylové čipky aj v obciach Nové Sady (okr. Nitra), Horné Zelenice a Pastuchov (okr. Hlohovec). Tylovú čipku v Myjavskej pahorkatine tradične dodnes nazývajú (s výslovnosťou bez mäkčeňov) pletená cipka. Podľa prvej lokality, kde ju na Slovensku plietli, ju Ema Marková označila ako krajnianska čipka. Označovaná je aj pomenovaním vláčková čipka,  s pôvodom v češtine.
Valentine (Haute-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
História
Tylové čipky boli v okolí Myjavy, Starej Turej, Brezovej pod Bradlom, ale i Trnavy, Jablonice, Senice i na Záhorí známe a používané v tradičnom odeve žien už pred 2. polovicou 19. storočia. Ženy ich kupovali od podomových predajcov, na jarmokoch, objednávali si ich priamo z Belgicka alebo používali čipky pochádzajúce aj z Viedne. V 80. rokoch 19. storočia sa v obci Krajné, asi na vtedajšej kopanici Podkylava, usadili dve sestry - čipkárky z východočeského mesta Vamberk. Čipky plietli na zárobok. Od nich sa to postupne naučili ženy z iných obcí. Prvá publikovaná zmienka o pletení tylových čipiek v tejto oblasti je z roku 1911. Obdobím najväčšieho rozšírenia pletenia tylovej čipky boli roky 1940–1950. Čipkárky plietli čipky pre svoju potrebu, najmä do svadobnej výbavy, alebo na predaj. Dievčatá sa vtedy učili pliesť čipky vo veku 14-15 rokov od vydatých žien.
Po Druhej svetovej vojne sa niekoľko žien z Krajného presťahovalo do oblasti medzi Trnavou a Nitrou. Od nich sa naučili pliesť tylové čipky v Nových Sadoch. V Horných Zeleniciach a Pastuchove, kde plietli tylové čipky ešte v 50. rokoch 20. storočia.
Od konca 50. do začiatku 90. rokov 20. storočia plietlo tylové čipky v obciach Myjavskej pahorkatiny už iba niekoľko žien. V snahe udržať v oblasti pletenie tylových čipiek usporiadalo Ústredie ľudovej umelecky výroby v Bratislave v obci Bukovec niekedy medzi rokmi 1959 a 1971 pravdepodobne kurz. V 90. rokoch 20. storočia došlo k oživeniu záujmu o túto čipku. Bola prezentovaná na I. a II. Festivale slovenskej paličkovanej čipky v Prešove v rokoch 1996 a 1997. V roku 1999 vznikol v Brezovej pod Bradlom Klub brezovskej pletenej cipky. V obci Krajné založili v roku 2016 občianske združenie Klub krajnianskej čipky. Pri organizácii kurzov pletenia tylovej čipky, pri jej dokumentácii i propagácii aktívne pôsobí aj Centrum tradičnej kultúry v Myjave.
Matra (Haute-Corse)
Matra je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Nástroje a pomôcky na pletenie
V Myjavskej pahorkatine sú paličky na pletenie čipiek (kyjaničky) tenké, vyrezané alebo sústružené najmä zo slivkového a čerešňového dreva. Na každej paličke je v hornej časti namotaná niť, dolná časť slúži na uchopenie paličky. Pri pletení sa s paličkami (niťami) pracuje v pároch. Hrubá niť kontúrujúca motívy v čipke je vždy samostatná. Nite sa do čipky spletajú na podložke, nazývaná baba, v tvare valca, tradične vyplneného senom. Valec bol pri práci uložený v dvoch oblúkových častiach dreveného podstava so štyrmi nožičkami (krosienka). Takmer všetky prepletenia nití sa zachytávajú špendlíkmi.
Matra (Haute-Corse)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Nite
náhľad|Varianty kontúrovania (opletania) očka hrubšou niťou v paličkovanom tyle. náhľad|Dva varianty očka v paličkovanom tyle. Čipky z konca 19. a 1. polovice 20. storočia sú z tenkých bielych nití značky MEZ alebo DMC hrúbky č. 120, 200 až 250. Šnorovku tvorí biela bavlnená priadza, napríklad Perlovka. Dnes sa používajú na pletenie čipiek biele bavlnené priadze hrúbky č. 120 (nazývané šicí hodváb, hodváb na šitie) i háčkovacia priadza č. 100. Ako šnorovka sa používa Perlovka, Mulinka, háčkovacia priadza č. 10. Okrem nití bielej farby sa na pletenie už v 2. polovici 20. storočia a najmä po roku 2 000 začali používať aj fialové, hnedé, modré nite. Z nich upletené čipky sa používajú v súčasných odevoch, odevných doplnkoch i dekoratívnych interiérových textíliách.
Valentine (Haute-Garonne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matra (Haute-Corse)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Technika pletenia
Tylová väzba tvorí základ čipky. Má podobu siete so šesťuholníkovými očkami. Jej základným prvkom je jedno spletenie 4 nití do tylovej väzby zachytené špendlíkom. V tylovom základe sa pri pletení vytvárajú motívy z očiek (vznikajú vynechaním tylového spletenia v sieti), plôšok v iných väzbách než tylová väzba. Motívy v tylovom základe sa kontúrujú alebo dopĺňajú vpletaním šnorovky. náhľad|Spletenie dvoch párov nití do tylovej väzby.
Dusený mat
Dusený mat je možné dosiahnuť už počas šachového otvorenia, známa je napríklad pasca v Caro-Kannovej obrane: 1.e4 c6 2.d4 d5 3.Jc3 d×e4 4.J×e4 Jd7 5.De2 Jgf6?? 6.Jd6# alebo v budapeštianskom gambite: 1.d4 Jf6 2.c4 e5 3.d×e5 Jg4 4.Sf4 Jc6 5.Jf3 Sb4+ 6.Jbd2 De7 7.a3 Jg×e5 8.a×b4?? Jd3#.
Brezová listina
náhľad|snímky rôznych brezových listín z Novgorodu Brezová listina je historický dokument nájdený pri archeologických vykopávkach v ruských mestách Velikij Novgorod, Smolensk, Staraja Russa a Pskov. Brezové listiny boli vyrývané do brezovej kôry kostenými ihlicami a mali najmä hospodársky a rodinno-súkromný charakter.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Tvar a motívy čipiek
Motívy i kompozícia čipiek zachovávajú podoby belgických tylových čipiek, pretože do Vamberku, kde majú tunajšie čipky pôvod, sa pletenie čipiek dostalo v 40. rokoch 17. storočia z územia dnešného Belgicka. Čipkárky vo veľkej miere motívy čipiek aj tvorili a podľa vlastnej fantázie ich aj obmieňali a dopĺňali. Názvy motívov určujú názov celej cipky a sú v Myjavskej pahorkatine, kde aj vznikli, používané dodnes. Najväčšiu skupinu tvoria rastlinné motívy (napr. datelinková, margarétová, dvojružičková, na dubový list, hrušková). Výrazne menej je zvieracích motívov (napr. vtáčková, na kačaciu šlapku) i motívov prestavujúcich predmety (napr. reťazová, škatulková, zrkadelková, eroplánová – motív inšpirovaný tragickou smrťou Milana Rastislava Štefánika, rodáka z obce Košariská zobrazuje lietadlo).
Brezová listina
Prvý nápis na brezovej kôre bol objavený, prečítaný a identifikovaný v júli 1951 vo Velikom Novgorode, odvtedy bolo nájdených vyše 1000. Zachovanie týchto dokumentov umožnila skutočnosť, že „miestna pôda bola totiž natoľko nasýtená vodou, že tu nedochádzalo k rozkladu organických látok, vďaka čomu sa tu uchovali predmety, ktoré by kdekoľvek inde podľahli rozkladu.“ Veľká väčšina brezových listín pochádza z 12.15. storočia, niekoľko z prvej polovice 11. storočia.
Tylová paličkovaná čipka na Slovensku
Použitie čipiek
V 2. polovici 20. storočia sa tylová čipka začala používať aj v iných druhoch textílií: napr. ako ozdoba vankúša a prikrývky do detského kočíka, ako obruba dekoratívnych štvoruholníkových prikrývok, zdobili sa nimi predné strany políc v kredencoch a skriniach. Od konca 90. rokov pletú cipky ako obruby dekoratívnych prikrývok a to aj v tvare kruhu. Spájaním čipiek so zubami tvoria dekoratívne pásy so zubami na oboch okrajoch. Tylové čipky s motívmi čipiek používaných v tradičnom odeve, avšak aj v inej než bielej farbe, sú prvkom ženských odevov a odevných doplnkov.
Dusený mat
Vybrané partie
1. e4 e5 2. f4 f5 3. e×f5 Dh4+ 4. g3 De7 5. Dh5+ Kd8 6. f×e5 D×e5+ 7. Se2 Jf6 8. Df3 d5 9. g4 h5 10. h3 h×g4 11. h×g4 V×h1 12. D×h1 Dg3+ 13. Kd1 J×g4 14. D×d5+ Sd7 15. Jf3 Jf2+ 16. Ke1 Jd3+ 17. Kd1 De1+ 18. J×e1 Jf2# 0-1
Brezová listina
Obsahovo ide o veľmi rôzne dokumenty: pripomienky súkromných dlžôb, daňové povinnosti dedín či oblastí, ľubostné listy, magické výroky, fragmenty ľudovej múdrosti, detské kresby, abecedné cvičenia. Ich autormi boli najrôznejšie osoby z takmer každej sociálnej vrstvy od popredných mešťanov po roľníkov, a (čo pre stredovek výnimočné) gramotné boli aj ženy. Ide o cenné doklady každodenného života.
Brezové listiny majú značný význam pre dejiny ruštiny.
V niektorých oblastiach Ruska boli brezové listiny známe aj z neskorších čias, niekde sa používali aj počas druhej svetovej vojny.
Dokumenty na brezovej kôre používali napríklad aj Aztékovia.
Balinka
Balinka môže byť:
Umiernená strana
Umiernená strana alebo Umiernení (skratka M), neoficiálne Noví umiernení je švédska politická strana, ktorá vznikla v roku 1938, vtedy ešte ako Konzervatívna strana. Vzhľadom ku svojej veľkej ideovej vzdialenosti a dominantného postavenia sociálnej demokracie zostali Umiernení po väčšinu povojnového obdobia v opozícii.
K zmene názvu došlo až v roku 1969. V rokoch 1976 – 1978 a 1979 – 1981 bola členom prvých nesocialistických vlád po druhej svetovej vojne. V rokoch 1991 – 1994 mali Umiernení v ďalšej nesocialistickej vláde svojho premiéra, Carla Bildta. Od roku 2006 do roku 2014 boli Umiernení vládnou stranou. Vo voľbách v roku 2014 však koalícia umiernených strán strán od stredu napravo oslabila a k moci sa opäť dostala ľavica.
Predsedom strany je od roku 2017 Ulf Kristersson.
Ideológia
Umiernená strana tvrdí, že jej ideológia je zmes liberalizmu a konzervativizmu a zodpovedá tomu, čo sa nazýva liberálne konzervativizmus.
Strana podporuje voľný trh, osobné slobody, privatizáciu, dereguláciu, zníženie daní a obmedzenie verejného sektora. Avšak, rovnako ako všetky veľké strany vo Švédsku okrem Švédskych demokratov strana podporuje silnú imigráciu a prijímanie žiadateľov o azyl.
Ide o proeurópsku stranu naklonenú členstvu Švédska v EÚ.
Tuľčynský rajón (historický)
thumb|Tuľčynský na mape Vinnyckej oblasti
Tuľčynský rajón ( - Tuľčynskyj rajon) bol rajón (okres) Vinnyckej oblasti na Ukrajine, ktorý vznikol v roku 1923. Mal rozlohu 1 120 km² a žilo tu 57 974 obyvateľov. Administratívnym centrom bolo mesto Tuľčyn.
Mestá a obce Tuľčynského rajónu
Tuľčyn, Kyrnasivka, Špykiv, Bilousivka, Bohdanivka, Bortnyky, Burdiji, Cholodivka, Daňkivka, Dranka, Hannopiľ, Huty, Jurkivka, Kalynivka, Klebaň, Klenove, Kopijivka, Kryščynci, Kynašiv, Levkivci, Majaky, Maňkivka, Marusyne, Mazurivka, Mychajlivka, Nestervarka, Odaji, Pečera, Petrašivka, Siľnycia, Stanislavka, Suvorovske, Špykivka, Šura-Kopijivska, Tarasivka, Torkiv, Tymanivka, Vasylivka, Vynokurňa, Zaozerne, Zarične, Žuravlivka, Chmeľnycke, Feďkivka, Huraľňa, Kapky, Markove, Pesteľa, Sosnivka, Ščuri, Uľanivka.
Univerzita Pardubice
Univerzita Pardubice (latinský názov Universitatis Pardubicensis) je verejná vysoká škola univerzitného typu sídliaca v Pardubiciach, hlavnom meste Pardubického kraja. Okrem toho má svoje dislokované pracovisko v Českej Třebovej a Litomyšli. Vznikla roku 1950 ako jednofakultná Vysoká škola chemická a svoj súčasný názov nesie od 31. marca 1994. S ​​10 500 študentmi bakalárskych, magisterských i doktorandských študijných odborov sa radí medzi stredne veľké univerzity. Tvorí ju sedem fakúlt a jeden vysokoškolský ústav. Súčasným rektorom univerzity je prof. Ing. Libor Čapek, Ph.D..
História
História pardubickej univerzity je zviazaná s rozvojom dopravnej siete a potravinárskeho, strojárskeho a chemického priemyslu v celom regióne. Tunajšie chemické podniky navrhli zriadenie Vysokej školy chemickej už roku 1945, pričom jej vznik československá vláda schválila 27. júna 1950. Výučba sa začala 15. októbra 1950 v priestoroch pekárenskej a cukrárenskej priemyslovky a od akademického roka 1951/52 sa univerzita premiestnila do štátnej priemyselnej školy na námestí Čs. légií. Túto budovu využíva dodnes. Prvým a dlhoročným rektorom univerzity bol prof. Jiří Klikorka.
V roku 1953 sa názov školy zmenil na Vysoká škola chemicko-technologická (VŠCHT). V tej dobe išlo o jednofakultnú vysokú školu. Zázemie školy sa postupne rozširovalo, napríklad na začiatku 60. rokov bolo k historickej budove priemyselnej školy pristavené severné a západné krídlo, v štvrti Doubravice na okraji mesta bol postavený areál pre technologické katedry a v obvode Pardubice II boli vybudované nové vysokoškolské internáty, menza a telovýchovné zariadenia – tu sa teraz nachádza hlavný univerzitný kampus.
Univerzitou sa pardubická vysoká škola stala 17. januára 1991 prijatím nového štatútu, ktorý znamenal zriadenie dvoch fakúlt; dovtedajšiu Fakultu chemicko-technologickú doplnila nová Fakulta územnej správy (od roku 1993 Fakulta ekonomicko-správna). Ako tretia vznikla v roku 1993 Dopravná fakulta Jana Pernera. V roku 1994 sa v súvislosti s týmto rozvojom zmenil názov školy na Univerzita Pardubice. V roku 1997 bola otvorená novopostavená Univerzitná knižnica, ku ktorej bola roku 1999 pripojená aula s viacerými posluchárňami. Ako v poradí štvrtá fakulta vznikla v roku 2001 Fakulta humanitných štúdií, ktorá nesie od roku 2005 názov Fakulta filozofická. V júli 2005 bola v Litomyšli založená Fakulta reštaurovania, v roku 2007 bola zriadená Fakulta zdravotníckych štúdií (v rokoch 2002 – 2006 Ústav zdravotníckych štúdií) a v roku 2008 bola zriadená Fakulta elektrotechniky a informatiky (v rokoch 2002 – 2007 Ústav elektrotechniky a informatiky). Od roku 2008 tak má univerzita sedem fakúlt.
Basketbalová extraliga žien 2007/08
Basketbalová extraliga žien v sezóne 2007/08 bol 16. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). V extralige účinkovalo opäť 10 družstiev. Titul piatykrát v rade získalo družstvo K CERO VODS Košice, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad MBK Ružomberok.
Univerzita Pardubice
História
Rozvoj univerzity stále pokračuje. Brnianska architektonická kancelária Kuba & Pilař architekti pre pardubickú univerzitu navrhla dvojicu budov – Tělovýchovná zařízení Univerzity Pardubice (realizácia 2007) a nový Areál Fakulty chemicko-technologické (dokončený v novembri 2008), ktoré získali hlavnú cenu Grand Prix architektov za rok 2009. V roku 2011 univerzita získala polmiliardovú podporu pre výstavbu výučbového a výskumného centra v doprave (VVCD) v technologickom areáli v Doubravici a celkovú rekonštrukciu objektu v centre mesta v rámci projektu Univerzitný IT pre vzdelávanie a výskum (UNIT).
Rozdelenie
náhľad|Budova Univerzity Pardubice na námestí Čs. Légií. Vľavo vidieť pôvodnú budovu štátnej priemyselnej školy, moderná časť bola pristavaná v 60. rokoch a nedávno rekonštruovaná.
Basketbalová extraliga žien 2007/08
Play-off
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Cesta III. triedy 2170 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2170' (III/2170, staré číslo III/065032 '') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 1,620 km.
Priebeh
Cesta začína v obci Turček, v časti Dolný Turček, križovatkou s cestou I/65. Pokračuje smerom na východ do Horného Turčeka, kde končí pri pobočke Slovenskej pošty
Stav
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 1,620 km (100 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Referendum v Maďarsku 2016
250px|náhľad|vpravo|[[Zichyújfalu]] Referendum o migračných kvótach bolo v Maďarsku 2. októbra 2016.
Otázka referenda: „Ste za to, aby Európska únia aj bez súhlasu maďarského parlamentu mohla stanoviť povinné presídlenie nemaďarských občanov do Maďarska?“
Predseda vlády Viktor Orbán 24. februára oznámil, že kabinet iniciuje referendum o povinných kvótach. Premiér iniciatívu zdôvodnil tým, že o takejto otázke nemôže rozhodovať nikto namiesto zvolených poslancov maďarského parlamentu.
Drvivá väčšina voličov hlasovala proti kvótam, referendum však bolo pre nízsku účasť neplatné. Opozícia aj vládne strany označili referendum za svoje víťazstvo.
Výsledky
thumb|Výsledky referenda podľa žúp Na referende sa zúčastnilo 43,9% voličov. Po odčítaní neplatných hlasov účasť klesla na 40,1%.
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 1983
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 1983 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v Soule, v Kórejskej republike v dňoch od 25. septembra1. októbra 1983, za účasti 8 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Hongkongu, Jordánska a Kataru. Čína sa turnaja nezúčastnila, pretože ten sa konal v Kórejskej republike. Titul získala domáca 🇰🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva z 🇯🇵.
Zlatý glóbus za najlepšiu hudbu
Zlatý glóbus za najlepšiu hudbu udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov.
Prvýkrát bola v tejto kategórii udelená cena v roku 1948 a jej držiteľom sa stal Max Steiner. Rekordmanmi v počte cien sú John Williams a Dimitri Tiomkin, ktorí ich získali štyri. Williams drží rekord aj v počte nominácií, pretože ich spolu do roku 2011 získal za hudbu celkom devätnásť. V rokoch 1953 až 1958 sa cena neudeľovala, ale Asociácia dokázala v tomto období oceniť Špeciálnou cenou dvoch skladateľov – Dimitriho Tiomkina a Huga Friedhofera.
Poznámky
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje hudobných skladateľov, ktorí cenu vyhrali (zvýraznení sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tých, ktorí boli na ňu nominovaní. Ďalej sú uvedené filmy, za ktoré boli ocenení/nominovaní. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelec bol nominovaný na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získal.
Vallègue
Vallègue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piano (Haute-Corse)
Piano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Magnóliotvaré
250px|náhľad|Magnólia hviezdovitá Magnóliotvaré (Magnoliales) je rad jednoklíčnolistových rastlín.
Charakteristika
Zástupcovia radu sú dreviny so striedavými listami so sperenou žilnatinou. Väčšinou sú to aromatické rastliny produkujúce silicu. Prevládajú aj kvety s vrchným semenníkom.
Systematika
magnóliotvaré (Magnoliales):
Cesta III. triedy 2176 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2176' (III/2176, staré číslo III/065038 '') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 7,283 km.
Strnádka roľná
Strnádka roľná alebo strnádka poľná (lat. Emberiza rustica) je druh spevavca z čeľade strnádkovité. Hniezdi v palearktíde. Na Slovensku je to veľmi vzácny nehniezdiaci spevavec.
Cesta III. triedy 2176 (Slovensko)
Priebeh
Cesta začína v meste Turčianske Teplice v miestnej časti Diviaky ako pokračovanie ulice Červenej armády a pokračuje smerom na sever do obce Malý Čepčín. Tu je križovatka s cestami III/2178 a III/2180 a železničné priecestie s traťou 170. Prechádza osadou Diaková a odpája sa od nej cesta III/2181 smerom do Ivančinej. Pokračuje na sever paralelne so železničnou traťou do Jazernice, kde sa odpája cesta III/2185. Za Jazernicou ešte priberá cestu III/2187 do Bodovíc a Blažoviec, prechádza cez rieku Turiec a končí na križovatke ciest II/519 a III/2194 v obci Moškovec.
Strnádka roľná
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strnádka roľná patrí medzi zraniteľné druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v Európe poklesli za obdobie troch generácií o 3049 %.
Cesta III. triedy 2176 (Slovensko)
Stav
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 7,283 km (100 % priebehu) vo vyhovujúcom stave. V roku 2019 prebehlo zosilnenie povrchu vozovky na dĺžke 600 m, počínajúc od začiatku cesty smerom do Jazernice.
Strnádka roľná
Výskyt a stav na Slovensku
Prvý doložený výskyt, potvrdený fotografiou, pochádza z 1. októbra 2019 z Chráneného vtáčieho územia Ondavská rovina. V minulosti boli trikrát pozorované v období migrácie, ani jeden z týchto záznamov nebol akceptovaný faunistickou komisiou, prípadne nebol vôbec komisii zaslaný alebo sa nezachoval iný dôkaz.
Čepiec (pokrývka hlavy)
thumb|Ivana Marková, čipkárka z [[Brezová pod Bradlom|Brezovej pod Bradlom]]
Čepiec (iné názvy pozri nižšie) je pokrývka hlavy nosená ženami. Označenie čepiec je známe z jazykov všetkých západoslovanských národov. U Slovanov čepce nosili vydaté ženy. Slobodné dievčatá chodili prostovlasé. Odlíšenie vydatých žien od slobodných „zvláštnou úpravou hlavy siaha hlboko do indoeurópskej minulosti“..
Názvy
Iné, slovenské nárečové názvy: čapec, čapiec ; podtyp čepca: ketýš /ketiž /ketiež /ketieš ; podtyp čepca na strednom Slovensku: kápka /kapka /kapa. U slovenských Maďarov na juhozápadnom Slovensku sa volal főkötő. Mojmír Benža uvádza, že na celom Slovensku sa používal výraz čepiec, iba „malá oblasť v strede Slovenska kde ho nahradil termín ‚kápka‘, a južná časť západného Slovenska s maďarským obyvateľstvom, kde sa čepiec nazýval ‚főkötő‘“.
Dejiny
V 14. storočí bol v nemeckom, poľskom a českom území rozšírený typ kruseler. Od druhej polovice 14. storočia v Čechách aj typ česká kukla. V 15. storočí na Slovensku pretrvával kruseler, v Čechách rohaté čepce. V tomto období sa spomínajú aj sieťky na vlas označované chepech. V 16. a 17. storočí pokračovala variabilita pokrývok. Z 18. storočia pochádzajú predpisy o odeve, ktoré okrem iného opisujú aké čepce môžu ľudia nosiť v závislosti na sociálnej vrstve. V 19. storočí sú pokrývky opäť rozmanité, v niektorých prípadoch nie je jasné či ide o čepce alebo klobúky. Od 19. storočia čepce nosili prevažne staršie ženy doma. Von uprednostňovali čepcovité klobúky. Čepce dosiahli najväčšiu rozmanitosť v druhej polovici 19. storočia a prvej polovici 20. Od tej doby sa spolu s ľudovým odevom vidieckeho typu a jeho prechodom na mestské formy začal zanikať. Nosenie čepca bolo nahradené nosením šatky a vyskytovalo sa len pri slávnostných príležitostiach.
S nosením čepca sa postupne prestávalo už od začiatku 20. storočia, u dedinského obyvateľstva pretrvalo do polovice 20. storočia a zanikalo postupne až po 2. svetovej vojne.
V 20. až 30. rokoch sa ešte objavil mladý variant čepca, ručníkový čepiec. Od 60. rokov sa upustilo od nosenia ľudového odevu, od polovice 20. storočia už mladé ženy nechodili so zakrytou hlavou.
Súčasti čepca
Na prednej časti čepce je úzky vyšívaný alebo hačkovaný pásik zvaný prednička (na Spiši), náčelnica alebo náčelník.
Na Spiši mal na dienku „farebný venček, ktorý tvorili do kruhu paličkované rôznofarebné kolieska, grajciariki, uprostred ktorých bol paličkovaný farebný štylizovaný kríž“.
Čepce na Slovensku sa podľa Evy Dudkovej zaväzovali vzadu, výnimku tvorili čepce „zo Štrby, Východnej, Turca a ovplyvnené mestskou módou, tie sa uväzovali vpredu pod bradou.“
Výroba čepcov
Denko prekrývalo temeno a tylo hlavy, čelo lemovala čelenka. Čepce si ženy vyrábali väčšinou samy. Niektoré ženy v dedine sa špecializovali na výrobu sviatočných čepcov. Od prelomu 19. a 20. storočia začali byť pôvodné čepce nahradzované kupovaným textilom, strojovou čipkou alebo háčkovaním. Čepce mohli byť šité, sieťované, paličkované, pletené v ráme alebo háčkované. V 60. rokoch 20. storočia bola strediskom výroby paličkovaných čepcov Levoča.
Nosenie čepca
Čepce rozlišovali ženy podľa národnosti, regiónu, sociálnej skupiny. Hoci ostatné súčasti kroja mohli byť veľmi podobné, čepce (aj pri susedných dediných) boli odlišné. Vyjadroval tiež príslušnosť k profesnej a konfesionálnej skupine. Striedmosť a jednoduchosť protestantov sa prejavila aj v odeve, katolícke oblasti používali väčšie zdobenie. Farebnosť závisela aj od príležitosti nosenia. Vydaté ženy čepce nosili až do smrti.
Čepčenie nevesty
Čepčenie nevesty bol zvyk u všetkých Slovanov. Je to jeden zo zvykov, čo ostal, aj keď iné pominuli. Položenie čepca na hlavu nevesty sa vykonalo pred koncom svadobného obradu. Symbolizovalo zmenu sociálneho statusu zo slobodného dievčaťa na vydatú ženu. Žena sa zároveň stávala dospelou. Pôvodne sa čepčenie konalo po svadobnej noci, v 20. storočí sa spojilo s obradom skladania venca mladuchy a koná sa o polnoci či nadránom. Čepčenie sa odohrávalo v dome manžela, mladucha sa mu mala tradične brániť. Vykonávali ho ženy, bez prítomnosti ďalších svadobčanov.
Slobodné matky museli tiež chodiť s pokrývkou hlavy, ale čepčenie do čepca alebo šatky prebehlo doma a mimo svadobný obrad.
Výstava
V sídelnej budove Slovenského národného múzea je od marca 2019 výstava čepcov. Múzeum má v Martine v zbierke viac než 12 000 čepcov a ich súčastí.
Čepce v českých krajinách
Čepce pre všedný deň si ženy zhotovovali samé, sviatočné čepce vyrábali špecialisti čepčařky, Krepinmacher. Čepce sa delili na dve skupiny: mäkké sa uchovali v „okrajových, konzervatívnejších častiach českých krajín“. Tvrdé čepce sa zhotovovali z dvoch brokátových častí. Od druhej polovice 18. storočia sa zo stredných Čiech rozšíril škorobené čepečky, ktoré zotrvali až do polovice 19. storočia. Tie nosili aj slobodné ženy. Čepčenie nevesty sa konalo aj v českých krajinách. Čepiec bol ako znak vydatej ženy protikladom venca ako znaku slobodného dievčaťa, resp. panny. Vydávajúce sa ženy, ktoré neboli panny neboli pri svadbe čepčené, hlavy mali zavinuté, ale inak od vydatých žien. Pokrývku hlavy vydatá žena neodkladala ani v noci. V 19. storočí keď nevydaté ženy nosili čepce mávali na ľavej strane čepca malý zelený veniec na odlíšenie od vydatých žien. Od druhej polovice 19. storočia vydaté ženy nosievali šatky.
Sant’Antonino (Haute-Corse)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vallesvilles
Vallesvilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anthony Bourdain
Anthony Michael Bourdain (* 25. jún 1956, New York City, New York, USA – † 8. jún 2018, Kaysersberg Vignoble, Francúzsko) bol známy americký šéfkuchár, spisovateľ a televízna osobnosť.
Smrt’
61-ročný zomrel 8. júna 2018 v dedine Kaysersberg-Vignoble vo Francúzsku počas natáčania, ked’ spáchal samovraždu obesením.
Varennes (Haute-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vignale (Haute-Corse)
Vignale je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michalík (priezvisko)
Michalík je slovenské a české priezvisko odvodené od mužského mena Michal. Na Slovensku je najčastejšie v Bratislave, Kostelci (okres Považská Bystrica), Prešove a v Solčanoch (okres Topoľčany).
Známi nositelia
Pozri v článku Michalík.
Allisyn Ashley Armová
Kariéra
Prvá komerčná rola v ktorej Allisyn hrala bola pre spoločnosť Bounty, no nikdy sa nevysielala. Napriek faktu, že jej prvý pokus o hereckú kariéru nedopadol veľmi dobre, nakoniec nakrútila niekoľko reklám ktoré už vysielané boli. . Zahrala si v niektorých epizódach známych seriálov ako sú napríklad: Priatelia, 10-8, Miracles, a Sudkyňa Amy. Taktiež mala role vo filmoch ako: Pán domu a Kráľ Kalifornie. V roku 2009 si Allisyn zahrala Zoru v seriáli od Disney Channel, Sonny vo veľkom svete, túto postavu hrala aj keď sa seriál pretransformoval na skečovú komédiu s názvom So Random! ktorá sa začala vysielať v roku 2011.
3. tanková divízia SS Totenkopf
3. tanková divízia SS Totenkopf alebo 🇩🇪 '''3. SS-Panzerdivision Totenkopf''' bola divízia Waffen-SS počas druhej svetovej vojny. Svoj pôvod má v jednotkách SS-Totenkopfverbände, ktoré slúžili ako stráž nemeckých koncentračných táborov. Príslušníci jednotiek Totenkopf sú známi pre veľké množstvo spáchaných vojnových zločinov, najmä v Poľsku.
História
V októbri 1939 schválil Adolf Hitler presun 6 500 mužov z jednotiek ochrany koncentračných táborov Totenkopfverbände do novo organizovanej divízie Waffen-SS. Bola formovaná v Dachau, kde bola zorganizovaná a vybavená.
Dôstojníci boli prevelení z jednotiek SS-Verfügungstruppe a SS Heimwehr Danzig, z ktorých mnohí už mali skúsenosť z masakrov poľskej inteligencie. Veliteľom divízie sa stal Obergruppenführer Theodor Eicke. Počas bitky o Francúzsko bola divízia vybavená bývalými československými zbraňami. Pôvodne bola organizovaná ako motorizovaná divízia.
Divízia bojovala na západnom aj východnom fronte.
Bojový krst absolvovala počas útoku na Belgicko 16. mája 1940. Zúčastnila sa bojov o Arras. Podporovala postup Rommelovej 7. tankovej divízie. V boji sa stretla s koloniálnymi marockými jednotkami a podarilo sa jej zajať asi 16 000 mužov.
Jednotka sa zúčastnila operácie Barbarossa, operovala v rámci Hoepnerovej 4. tankovej skupiny Severnej skupine armád v Pobaltí a okolí Leningradu. V roku 1942 utrpela ťažké straty v obkľúčení pri Demiansku a po nadviazaní spojenia so zvyškom armády bola cez leto 1942 stiahnutá na doplnenie do Francúzska.
Na front bola znovu nasadená začiatkom roku 1943 pri Charkove v rámci II. tankového zboru SS. V bojoch vtedy padol veliteľ divízie Theodor Eicke. Neskôr sa zúčastnila kurskej bitky. Operovala na pravom krídle II. tankového zboru SS v oblasti Belgorodu. Jednotke sa podarilo prekročiť rieku Psiol a vybudovať predmostie, z ktorého neskôr nemecké sily postupovali ďalej smerom na Prochorovku. V týchto bojoch utrpela značné straty na tankoch aj pechote. Po zastavení nemeckej ofenzívy zostala na fronte a bojovala v ústupových bojoch.
Spolu s divíziou Wiking sa na jeseň 1944 podieľala na nemeckom protiútoku pri Varšave, ktorý zastavil sovietsku ľvovsko-sandomierzsku ofenzívu. Neskôr sa podieľala na potlačení Varšavského povstania.
Začiatkom roku 1945 bola nasadená do neúspešného nemeckého protiútoku pri Balatone.
Zvyšky divízie sa vzdali americkým vojskám v Rakúsku 9. mája 1945. Príslušníci divízie boli americkými úradmi prenechaní sovietskej strane.
Antje Jeckelénová
Antje Jeckelénová (* 4. jún 1955, Herdecke, Nemecko) je švédska luteránska biskupka, teologička a emeritná arcibiskupka uppsalská.
Život
Ordinovaná bola v roku 1980. Doktorát teológie získala na univerzite v Lunde. V roku 2007 prijala biskupskú ordináciu. V rokoch 2007 až 2013 zastávala post lundskej biskupky. Do funkcie uppsalskej arcibiskupky bola zvolená v roku 2013. Stala sa prvou uppsalskou arcibiskupkou ktorá nepochádza zo Švédska a prvou ženou na tomto poste.
Grúniky (vrch v Kysuckej vrchovine)
Grúniky je vrch v Kysuckej vrchovine. Leží nad obcou Radôstka, približne severovýchodne od Kysuckého Nového Mesta.
Antje Jeckelénová
Rodina
Je vydatá za luteránskeho kňaza Hanza. Majú spolu dve deti a vnúčatá.
Grúniky (vrch v Kysuckej vrchovine)
Poloha
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Radôstka. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí ležiaca Radôstka, severozápadne situovaná Stará Bystrica, severovýchodne Nová Bystrica a južne obec Lutiše. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Opis
Vrch Grúniky je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Čiernej Lutiše severozápadným smerom na Nocľahy. Západným smerom sa nachádza Buganka, Kykula a Černatín , južne ležia Vŕšky , Vrchrybník  a Čierna Lutiša, východným smerom Kýčera  a severným Nocľahy a na horizonte i Veľká Rača. Východným úpätím tečie potok Radôstka, odvodňujúci západne sa zvažujúce svahy, z východných vodu odvádza Lysinský potok. Oba sú prítokmi Bystrice v povodí Kysuce. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Nesúvislý riedky porast s nízkou vegetáciou umožňuje kruhový rozhľad. Z vrcholu je vidieť najmä okolité vrchy pohoria, Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy, Javorníky a Malú Fatru.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z okolitých sídiel. Zo Starej Bystrice vedie žltá značka na neďaleký vrch Nocľahy, odkiaľ sa dá hrebeňom pokračovať aj na Grúniky.
Vaudreuille
Vaudreuille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vaux (Haute-Garonne)
Vaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leopold Mozart
Johann Georg Leopold Mozart (* 14. november 1719, Augsburg† 28. máj 1787, Salzburg) bol hudobný skladateľ, huslista a hudobný pedagóg. Bol otcom Wolfganga Amadea Mozarta a jeho sestry Marie Anny Mozartovej.
Život
Leopold Mozart sa narodil 14. novembra 1719 ako syn Johanna Georga Mozarta a jeho ženy Anny Marie v Augsburgu. Základné vzdelanie získal na Jezuitskom gymnáziu a lýceu. Podľa priania rodičov sa mal stať kňazom, ale po otcovej smrti v roku 1737 sa kňazstva vzdal a vstúpil na Salzburskú univerzitu, kde študoval filozofiu a právo. Zo začiatku študoval veľmi úspešne a už po prvom roku štúdia zložil bakalárske skúšky a získal verejnú pochvalu. Tvrdá školská disciplína kládla nemalé nároky na samostatného ducha a už v roku 1739 bol pre nevhodné správanie z univerzity vylúčený. Vstúpil do služieb grófa Johanna Thurn-Valsassina a Taxis, a získal titul Kammerdiener. Grófovi tiež venoval svoj opus č. 1: 6 triových sonetov. Krátko potom skomponoval zbierku Nemecké pašie a niekoľko skladieb na latinské texty, čo sa stalo doporučením, aby v roku 1743 získal miesto štvrtého huslistu v orchestri Princa-arcibiskupa. Okrem toho sa stal učiteľom husľovej a organovej hry chrámového chlapčenského zboru. To mu zaistilo trvalý peňažný príjem a mohol sa konečne vo veku 28 rokov oženiť. Kariéra sľubne pokračovala. V roku 1757 bol menovaný dvorným skladateľom a v roku 1763 zástupcom kapelníka.
Jeho manželkou sa stala Anna Maria Pertl a podľa všetkých záznamov bolo manželstvo veľmi šťastné. Mali spolu sedem detí, no iba dvaja sa dožili dospelosti: Maria Anna Walburga Ignatia (* 1751), ktorú prezývali Nannerl a Johann Chrysostom Wolfgang Gottlieb (* 1756), známy pod menom Wolfgang Amadeus Mozart.
V roku Amadeovho narodenia vydal svoju preslávenú školu husľovej hry Versuch einer gründlichen Violinschule, ktorá razom učinila Leopolda známym po celej hudobnej Európe. Bol navrhnutý za člena prestížnej hudobnej spoločnosti Societät der Musikalischen Wissenschaften v Lipsku. V týchto rokoch bol Leopold Mozart na vrchole svojej tvorivej aktivity.
Otec a syn
thumb|Hrob Constanze Mozarta a Leopolda Mozarta v Salzburgu Leopold vzal však narodenie chlapca ako božie poslanie. Sám sa vyjadril, že Amadeus je „zázrak, ktorému Boh dopustil, aby sa narodil v Salzburgu“. Obetoval ďalšiu vlastnú kariéru a plne sa venoval roli otca, učiteľa, spolupracovníka, tajomníka, opisovača nôt a manažéra. Zanechal komponovanie a zanedbával aj svoje pracovné povinnosti k arcibiskupskému dvoru.
thumb|left|Pamätná tabuľa v [[Olomouci]]
V priebehu 44 rokov slúžil Leopold piatim rôznym arcibiskupom. Žigmund Krištof gróf zo Schrattenbachu mal pre Leopoldovo zaujatie synovým talentom pochopenie a umožňoval mu koncertné cesty po Európe. Situácia sa však výrazne zmenila v roku 1772, keď sa salzburským arcibiskupom stal gróf Jeroným Colloredo-Waldsee, ktorý síce tiež vášnivo miloval hudbu, ale bol celkom správneho názoru, že ak je Mozart zamestnancom arcibiskupského dvora, potom má slúžiť predovšetkým jemu. Odmietol naďalej tolerovať cestovanie v pracovnej dobe a naviac predpokladal, tiež celkom správne, že súčasťou týchto ciest je aj hľadanie výhodnejšieho postavenia pre otca i syna u iného dvora.
V roku 1777 arcibiskup nepovolil, aby Leopold sprevádzal svojho syna na koncertnom turné po Nemecku a Francúzsku, čo sa ukázalo byť možno osudovým krokom. Najprv sa Amadeus v Mannheime zamiloval do Aloysie Weberovej (sesternice skladateľa Carla Mariu von Webera). Otec to vnímal ako vážne ohrozenie synovej kariéry a donútil syna k urýchlenému odchodu do Francúzska. V Paríži však ochorela a zomrela Leopoldova manželka Anna Maria. Tu je začiatok roztržky medzi synom a otcom. Vinil syna zodpovedným za matkinu smrť, ale tým viac ho chcel k sebe pripútať. Roztržka bola dokonaná, keď Amadeus proti želaniu otca odišiel k dvoru do Viedne a oženil sa so sestrou svojej prvej lásky Constanzou Weberovou. Otec síce na poslednú chvíľu dal k sobášu súhlas, ale obaja vedeli, že ide len o formalitu a ich vzťah citeľne ochladol.
K istému oživeniu došlo po návšteve Amadea a Constanze v Salzburgu v roku 1783 a takisto pri návšteve Leopolda vo Viedni na jar roku 1785. Leopold prišiel do Viedne vo chvíli, keď Mozartova sláva vrcholila. Bol svedkom častých koncertných i operných úspechov syna a najviac naňho asi zapôsobila chvála, ktorou Amadea zahrnul najuznávanejší hudobník tej doby Joseph Haydn. V lete toho roku odišiel späť do Salzburgu a so svojím synom sa viackrát nestretol.
V pondelok 28. mája 1787 tento oddaný, inteligentný, hrdý a čestný muž pevných zásad zomrel. Je pochovaný po boku Constanze na cintoríne sv. Sebastiána v Salzburgu.
Historici, životopisci a psychológovia od tej doby rozmýšľajú, aké psychologické defekty mohol teoreticky spôsobiť tím, že často i manipulatívnymi metódami sa snažil dosiahnuť, a koniec koncov aj dosiahol, svoj vysnený cieľ. Muzikológovia sú oveľa zhovievavejší. Leopoldovo vlastné dielo celkom zapadlo v tieni jeho syna. Aj napriek tomu je dodnes trvalou súčasťou koncertného repertoáru.
Zoltán Imrich Halmaj
Zoltán Imrich Halmaj, uvádzaný aj ako Zoltán Halmay (* 18. jún 1881, Vysoká pri Morave† 20. máj 1956, Budapešť) bol uhorský olympijský plavec a neskôr tréner. Zúčastnil sa 3 olympijských hier v rokoch 1900, 1904 a 1908 a Aténskych medzihier, ktoré sa konali v roku 1906. V súčasnosti je najúspešnejším olympijským účastníkom pochádzajúcim z územia dnešného Slovenska podľa počtu medailí.
Životopis
Zoltán Halmaj prežil rané detstvo v Dúbrave, ktorá je dnes súčasťou Vysokej pri Morave. Pochádzal z rodiny, v ktorej sa komunikovalo v nemčine a maďarčine. Záverečnú etapu ľudovej školy absolvoval v Kostolnom Seku pri Šuranoch. V roku 1891 sa rodina Halmajovcov presťahovala do Budapešti, kde sa Imrich začal venovať plávaniu.
Športová kariéra
Halmaj v rokoch 1900 až 1908 štartoval na troch olympijských hrách, na ktorých získal spolu sedem medailí, z toho 2 zlaté, 4 strieborné a 1 bronzovú. Na svojich prvých hrách v roku 1900 v Paríži získal 3 medaile. Skončil druhý v plaveckej disciplíne vo voľnom spôsobe na 200 a 4 000 metrov a tretí na 1 000 metrov. Najväčší úspech dosiahol na Olympijských hrách v St. Louis v roku 1904, kde sa stal dvojnásobným olympijským víťazom. Vyhral preteky na 50 a 100 yardov. V roku 1906 na medzihrách v Aténach bol členom zlatej štafety na 4 x 250 m (do oficiálnych štatistík sa medzihry 1906 nerátajú, ale niektorí  historici ich výsledky evidujú spoločne s olympijskými). Na svojej poslednej olympiáde v roku 1908 skončil druhý na 100 m v. sp. Bol držiteľom dvoch svetových rekordov. Prvý rekord vytvoril v decembri 1905 vo Viedni s časom 1:05.8 min na 100 metrov voľný spôsob. Druhý rekord, s časom 2:26.8 min  na 220 yardov, uzatvoril v júni 1908 v Budapešti.
Bol všestranným športovcom. Venoval sa aj futbalu, vodnému pólu, hokeju, veslovaniu a rýchlokorčuľovaniu, v ktorom sa stal majstrom Uhorska. Po ukončení plaveckej kariéry, okrem trénerstva, pôsobil ako športový novinár, úradník tabakového centra a riaditeľ závodu.
Vzťah k Slovensku
Halmaj bol prvým víťazom olympijských hier, ktorý pochádzal zo Slovenska. Oficiálne bol aj prvým medailistom (na 1. OH v Aténach 1896, Alojz Szokol obsadil 3. miesto, medaily však boli udeľované len za prvé dve umiestnenia). Zatiaľ čo prvý slovenský olympionik Alojz Szokol sa preukázateľne hlásil k Slovensku, väzba na Slovensko bola v prípade Halmaja slabšia. Jeho bližší vzťah k Slovensku sa doposiaľ nepodarilo preukázať. Spolu s rodinou sa presťahoval zo Záhoria do Budapešti, kde prežil celý zvyšok života.
Bromid ortutný
Bromid ortutný je biela anorganická látka, jedovatá zlúčenina kyseliny bromovodíkovej a ortuti, ktorá sa vyskytuje vo forme diméru. Pri zahrievaní sa uvoľňuje bróm, čo zafarbuje látku do žlta. Má fluorescenčné vlastnosti, v UV žiarení svieti na oranžovo. Existuje mimoriadne vzácny nerast (kuzminit), ktorý má podobné zloženie, Hg2(BrCl)2.
Príprava
Bromid ortutný sa vyrába reakciou bromidu sodného a dusičnanu ortutného. Pri zahrievaní sa táto látka však rozpadá na ortuť a bromid ortuťnatý. Pri ďalšom zahrievaní sa látka rozpadá na ortuť a bróm.
Suchá priehyba
Suchá priehyba (iné názvy: Sedlo pod Homôľkou, Sedlo pod Suchým vrchom; ) je sedlo v Západných Tatrách na Slovensku s nadmorskou výškou.
Polohopis
Nachádza sa v západnej rázsoche Ostrej medzi samotnou Ostrou na východe a Suchým vrchom  na západe. Severné svahy spadajú zo sedla do Suchej doliny, južné do doliny Pod Homôľkou (bočná vetva Huňovej doliny). Rôzne varianty slovenského názvu sú zapríčinené tým, že Suchý vrch sa občas nazýva Homôľka. V minulosti spájala Suchú priehybu a sedlo Predúvratie neznačená turistická cesta. V súčasnosti nie je oblasť turisticky prístupná, pretože leží na území národnej prírodnej rezervácie Suchá dolina.
Vendine
Vendine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Izabela Francúzska
Izabela Francúzska môže byť:
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 1977
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 1977 bol v prvý turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v meste Kuvajt, v Kuvajte v dňoch od 26. marca4. apríla 1977, za účasti 9 tímov. Víťazom sa stalo 🇯🇵, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇰🇷.
Venerque
Venerque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Srbsko (1941 – 1944)
Srbsko bolo po nemeckej invázii a demontáži Juhoslávie v apríli 1941 pod nemeckou vojenskou správou (nem. Militärverwaltung in Serbien), ktorá tu zriadila kolaboračné civilné vlády. Najprv krátko trvajúcu komisársku vládu v čele s Milanom Aćimovičom a následne tzv. vládu národnej spásy pod Milanom Nedičom, ktorá zostala pri moci do oslobodenia v roku 1944.
Územný rozsah okupovaného Srbska zahrňoval väčšinu dnešného Stredného Srbska, severnú časť Kosova a Banát, ktorý bol autonómnou oblasťou spravovaný nemeckou menšinu. Sriem okupoval Chorvátsky štát, Báčku anektovalo Maďarsko, juhovýchodné Srbsko okupovalo a anektovalo Bulharsko a juhozápadnú časť Srbska okupovalo Taliansko, ktoré toto územie pripojilo k svojim protektorátom Albánska a Čiernej Hory.