cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baníctvo
Zameranie na rudné baníctvo
Výrazná úprava organizácie štátnej banskej správy bola vykonaná nariadením z roku 1954, o organizácii štátnej banskej správy. Ústredný banský úrad bol zriadený pri vláde Československej republiky.
Rudné bane v roku 1952 podporili založenie Centrálneho banského archívu, ktorý dodnes pôsobí v Banskej Štiavnici pod názvom Štátny ústredný banský archív. Z Banského múzea sa podarilo vytvoriť organizáciu s celoslovenskou pôsobnosťou a v tomto období pribudol banský skanzen.
V zmysle zákona SNR č. 42/1972 Zb. o organizácii a rozšírení dozoru štátnej banskej správy štátnu banskú správu vykonával SBÚ so sídlom v Bratislave ako ústredný orgán štátnej správy a päť obvodných úradov (OBÚ) so sídlom v Bratislave, Banskej Bystrici, Prievidzi, Spišskej Novej Vsi a v Košiciach.
V roku 1988 bol prijatý Zákon o ochrane a využití nerastného bohatstva (banský zákon 44/1988 Zb.) a zákon SNR č. 51/1988 Zb. o banskej činnosti, výbušninách a o štátnej banskej správe. Prijatím zákona SNR č. 453/1992 Zb., ktorým bol novelizovaný zákon SNR č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy, bol zrušený SBÚ a jeho kompetencie prešli na Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky (MH SR).
V roku 1996 došlo rozhodnutím MH SR k zriadeniu slovenského Hlavného banského úradu (HBÚ) so sídlom v Bratislave, ako rozpočtovej organizácie MH SR. Prijatím zákona č. 58/1998 Z. z., ktorým bol novelizovaný zákon č. 51/1988 Zb., došlo, okrem iného k vytvoreniu HBÚ v Banskej Štiavnici a sústava piatich Obvodné banské úrady (OBÚ) zostala zachovaná (pozri ďalej).
Útlm baníctva po nežnej revolúcii postihol celý Štiavnicko-hodrušský rudnom rajón. V Hodruši však vznikla spoločnosť Slovenská banská, s. r. o., ktorá ešte dnes dobýva Au rudy na plochých žilách. (Napísal Ladislav Sombathy, riaditeľ Závodu Rudné bane v rokoch 1962 až 1970, iniciátor vzniku Banského múzea, skanzemu, zapojený do obnovenie tradičného Šachtágu a pochodu Salamandra, oslavujúceho Deň baníkov a hutníkov.)
Priemyselná ťažba uhlia na Hornej Nitre
Neskôr po vybudovaní nových závodov aj na ložiskách mimo Hornej Nitry vznikol v roku 1965 trust Uhoľné a lignitové bane so sídlom v Prievidzi. (1. júla 1965 vznikli Uhoľné a lignitové bane ako odborová výrobno-hospodárska jednotka trustového typu, ku ktorej boli pričlenené aj Juhomoravské lignitové bane v Hodoníne.) V 70-tych rokov 20- storočia sa odborový podnik pretransformoval na koncern Uhoľné a lignitové bane. Okrem ťažby zastrešoval aj organizácie zamerané na projektovanie, automatizáciu riadenia, banský výskum a aj strojársku stavebnú činnosť. Podobné členenie zostalo aj po roku 1989 v rámci štátneho podniku Slovenské uhoľné bane. Rozhodnutím vlády sa Slovenské uhoľné bane začiatkom roku 1993 rozčlenili na sedem samostatných subjektov, pričom štátny podnik Hornonitrianske bane Prievidza bol určený ako nástupnícka organizácia Slovenských uhoľných baní. Tvorili ho odštepné závody Baňa Cigeľ, Baňa Handlová, Baňa Nováky, Banská mechanizácia a elektrifikácia Nováky a Hlavná banská záchranná stanica Prievidza. Spoločnosť bola postupne privatizovaná, najskôr zamestnancami. V roku 2010 boli Hornonitrianske bane Prievidza transformované na akciovú spoločnosť, aby v októbri 2017 bola ukončená ťažba uhlia v Bani Cigeľ a v septembri 2021 aj v Handlovej.
== Suroviny ťažené na Slovensku ==
== Banské úrady na Slovensku == Hlavný banský úrad (HBÚ) v Banskej Štiavnici riadi Obvodné banské úrady (od roku 1972 v rovnakých mestách):
Iné projekty
.
Biela mágia
Biela mágia je snaha šíriť dobro silou mysle vo forme prianí, nálady a pod. Zameriava na dosiahnutie zdravia, šťastia, úspechu.
Coro
Coro je hlavné mesto venezuelského štátu Falcón a najstaršie mesto západnej Venezuely.
Coro založili v roku 1527 španielski kolonisti a dodnes sú v ňom zachované stovky budov, ktoré nesú prvky španielskej a holandskej architektúry. Má 244 tisíc obyvateľov.
V roku 1993 bolo Coro zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO, v roku 2005 bolo zaradené i medzi svetové dedičstvo v ohrození.
Dom (film)
Dom je slovenský film a celovečerný debut režisérky a scenáristky Zuzany Liovej nakrútený v roku 2011.
Predošlá tvorba Zuzany Liovej
Zuzana Liová začala pracovať po ukončení štúdia na Vysokej škole muzických umení pre Slovenskú televíziu. V roku 2005 nakrútila televízny film Ticho, ktorý obsahuje prvky žánru sociálnej drámy. Po Tichu sa Liová rozhodla zrealizovať celovečernú snímku Dom (2011). Scenár, ocenený Cenou Tibora Vichtu, vznikol už v roku 2003. Finančné problémy, hospodárska kríza, ale aj prerábanie scenára (verzií bolo päť) spôsobili, že sa snímka začala natáčať až v roku 2010. Ešte predtým si však stihla talentovaná režisérka a scenáristka prebrať ďalšie ocenenie za  kvalitný scenár – Cenu Krzysztofa Kieślowskeho na festivale v Cannes. Na samotné prihlásenie sa do súťaže ScripTeast si Zuzana Liová spomína: „Keď som robila Ticho, prišla mi z Poľska obálka, kde ma Dariusz Jabłoński z programu ScripTeast vyzval, že pokiaľ mám nejaký scenár, nech im ho pošlem. ScripTeast otvárali vtedy prvýkrát. Takto som sa o workshope dozvedela. Ale to ešte nebola záruka, že môj scenár vyberú. Vďaka Cene som dostala štipendium Nipkow Programm v Berlíne. To mi umožnilo dať výpoveď v STV a odísť písať scenár do Berlína.“
Dej a charakteristika
Film je intímnou drámou otca Imricha a jeho mladšej dcéry Evy, príbehom dvoch odlišných generácií.
Imrich (Miroslav Krobot) stavia dom pre svoju mladšiu dcéru, aby jej nedovolil odísť preč. Na ich pozemku už stojí dom postavený pre staršiu dcéru Janu, ktorá sa mu však vzoprela a on ju zato zo svojho života vytesnil a prerušil s jej rodinou kontakt. Ani Eva sa nechce podvoliť otcovmu prianiu. Je v maturitnom ročníku, píše spolužiakom referáty a za peniaze z nich chodí poza školu na brigády. Chce si zarobiť na prácu a pobyt ako au-pair v Londýne. Napätie medzi Evou a otcom sa stupňuje. Po rôznych dohovoroch zo strany rodiny (Tatiana Medvecká, Marek Geišberg), sa ich vzťah aspoň trochu zlepší. Keď sa všetko uberá správnym smerom, skríži Eve cestu nový muž, starší a ženatý Jakub (Marián Mitaš).
Film bol v katalógu Medzinárodného Bratislavského festivalu 2011 definovaný ako „intímna dráma o strete snov rôznych generácií“. Na Medzinárodnom festivale Berlinale koordinátorka festivalového programu Anna Hoffman dielo komentovala týmito slovami: „Generačný konflikt, v ktorom sú aj vedľajšie postavy opísané v takom detaile, až môžeme režisérku upodozrievať, že film bol modelovaný a inšpirovaný filmami svetoznámych režisérov britskej sociálnej drámy Mikea Leigha alebo Kena Loacha. Ale práve mlčanlivosť a hlboko zakorenené city generácie rodičov tu reflektujú vážny dosah radikálnej sociálnej zmeny a boj, ktorý s touto zmenou súvisí. Liovej celovečerný film je pozoruhodným príkladom mladej, inteligentnej kinematografie vo východnej Európe.“ Bol prvým filmom, ktorý na tomto prestížnom festivale po dvadsiatich rokoch prezentoval modernú slovenskú kinematografiu.
Zuzana Liová o svojom filme hovorí, že pre ňu nefunguje ako terapia, nič osobné ním nechcela riešiť. Pre ňu bola najzaujímavejšia téma vzťahu otec – dcéra.
Názov filmu vystihuje to, okolo čoho sa celý dej točí. Dom sa počas filmu stavia, tehlička po tehličke. Do domu sa chodia ukrývať postupne viaceré postavy. Divák sa často na dom pozerá, či už z okna autobusu alebo panelákového okna „vydedenej“ staršej dcéry. Keď otec Imrich nechce pustiť dcéru po maturite za prácou do Londýna, jeho manželka reaguje: „Tak ju priviaž reťazou k domu!“ Podobne pri oslave Eviných narodenín otec (provokatívne) povie, že najväčším a jediným darčekom je dom na dvore. Spôsobí tým veľmi rýchly a rázny koniec oslavy.
Rekonq
right|thumb|Rekonq 0.7 v českom jazyku
Rekonq je webový prehliadač s vykresľovacím jadrom WebKit. Vyvíja sa ako súčasť projektu KDE a je nastavený ako predvolený prehliadač pre systémy Kubuntu od verzie 10.10 a Chakra Linux. Od mája 2010 je súčasťou kolekcie aplikácií KDE Extragear.
Na rozdiel od Konquerora, ktorý bol predtým predvolený prehliadač v KDE, neobsahuje funkcia správcu súborov, ale je to len webový prehliadač.
Rekonq je výrazne integrovaný do prostredia KDE. Súbory z Rekonqu sa sťahujú cez systém sťahovania KDE, synchronizuje záložky s Konquerorom, používa Kio.
Obsahuje mnoho funkcií známych aj pre iné moderné prehliadače, napríklad prehliadanie v kartách, blokovanie reklamy, podpora rozšírení (Flash, Java) a podpora proxy. Použité renredovacie jadro WebKit je rovnaké ako v Safari, Google Chrome a voliteľne aj v Konquerore.
Kolónia
Kolónia môže byť:
Mezoderma (bunka)
náhľad|Pierez ľudským embryom keď už vznikla mezoderma (vystiela [[Žĺtkový vačok)]] Mezoderma (iné názvy: mezoderm, stredný zárodkový/zárodočný list) je stredný zárodočný list vznikajúci brázdením oplodneného vajíčka pri embryogenéze (vzniku a vývoji zárodku).
Pri embryogenéze v druhej etape opolodnené vajíčko brázdi - jeho bunky sa neustále mitoticky delia až vytvoria mnohobunkový útvar - morula. Bunky vnútri moruly vycestujú k okraju a tak vytvoria blastocel (a teda fakticky prvotnú telovú dutinu), do ktorého sa invaginujú bunky zvonka blastuly, a tak dajú vzniknúť gastrule. Z buniek preliačených do blastocelu sa vyformujú zárodočné listy - ektododerma (vonkajší), mezoderma (stredný), endoderma (vnútorný). Z mezodermy vzniká célom a vylučovacia sústava, pohlavné orgány, cievna sústava, vnútorná kostra, svaly a ďalšie.
Lusigny-sur-Barse (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1727 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Viktor Petrovič Savinych
Viktor Petrovič Savinych (* 7. marec 1940, Beriozkiny) je bývalý sovietsky kozmonaut. Roku 1981 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz T-4, absolvoval pobyt v orbitálnej stanici Saľut 6. V roku 1985 bol letovým inžinierom misie Sojuz T-13 s dlhodobým pobytom na stanici Saľut 7 a v roku 1988 letovým inžinierom misie Sojuz TM-5 s pobytom na stanici Mir.
Život
Jeho otec bojoval počas celej vojny a po nej celá rodina vrátane malého Viktora pracovala v kolchoze. S úspechom dokončil desaťročnú školu a nastúpil na permské technické učilište so zameraním na železnicu. Na jedlo si musel privyrábať nočnými brigádami. Potom nastúpil na zúrodňovacie práce na celinách, jazdil traktorom aj na kombajne. Vojenskú uniformu obliekol, až keď získal diplom technika. Najprv pracoval u topografov a neskôr u železničného vojska. Naučil sa stavať vlečky v močariskách tajgy. Potom začal študovat na moskovskom inštitúte inženierskej geodézie, leteckého snímkovania a kartografie. V roku 1957 obhájil diplomovú prácu a nastúpil do konštrukčnej kancelárie. V roku 1978 sa ocitl medzi kandidátmi na kozmonautov. Do vesmíru odštartoval o dva roky neskôr ako stý kozmonaut. Letel na Sojuze T-4 s Kovaľonokom, spojili sa so Saľutom 6 a v rámci programu Interkozmos tu spolupracovali s medzinárodnými posádkami. Na Zem sa obaja vrátili o 2,5 mesiaca s vedomím, že boli na Saľute 6 poslední. O štyri roky neskôr štartoval po druhýkrát na Sojuze T-13 s Džabenikovom, aby pracovali ako štvrtá základná posádka na orbitálnej stanici Saľut 7 viac ako päť mesiacov. Dole sa vrátil v inej lodi, Sojuze T-14. Od 1. decembra 1978 do 9. februára 1989 bol civilným inžinierom v NPO Energija. Naposledy letel v roku 1988, a to v lodi Sojuz TM-5, v posádke mal bulharského kozmonauta A. Alexandrova, časť z deväťdennej cesty strávili na orbitálnej stanici Mir. Na Zem sa vrátil v lodi TM-4. Vo vesmíre strávil 252 dní.
Viktor Savinych bol dvakrát ocenený titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (26. mája 1981 a 20. decembra 1985).
Velebit
Velebit je vápencové pohorie v severnej Dalmácii v Chorvátsku, severne od mesta Zadar. Pohorie má tvar mohutnej hradby, tiahnúcej sa popri pobreží v smere severozápad - juhovýchod. Je najväčším a najdlhším pohorím Dinárskej horskej sústavy a najvyšším vrchom je vysoký Vaganski vrh.
Významné vrcholy
vľavo|thumb|Sveto Brdo (1752 m) - druhý najvyšší vrchol pohoria vľavo|thumb|Národný park Paklenica
Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 2000
Mužská štvohra na Qatar ExxonMobil Open 2000 sa hrala ako súčasť Qatar ExxonMobil Open 2000 od 3. do 10. januára 2000. Titul získal bahamsko-bieloruský pár Mark Knowles, Max Mirnyj, ktorý vo finále porazil obhajcov O'Briena s Palmerom 6-3 6-4. Pre Knowlesa to bol 13. a pre Mirného 6. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Děpoltovice
Děpoltovice je obec v Česku v okrese Karlovy Vary v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 363 obyvateľov, z toho 190 mužov a 173 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 41,9 roka, ženy 41,1 roka).
Bourisp
Bourisp je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Drezúra
Drezúra môže byť:
Bourisp
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
159 Aemilia
159 Aemilia je planétka s priemerom 131 km, ktorú objavil P. P. Henry 26. januára 1876.
1620 Geographos
1620 Geographos je planétka s priemerom 10 km, ktorú objavil A. G. Wilson, R. Minkowski 14. septembra 1951.
Valerij Nikolajevič Kubasov
Valerij Nikolajevič Kubasov (, * 7. január 1935, Viazniki – † 19. február 2014, Moskva ) bol sovietsky kozmonaut a konštruktér. Absolvoval lety v kozmických lodiach Sojuz 6 (1969, skupinový let 3 lodí), Sojuz 19 (1975, Apollo-Sojuz) a Sojuz 36 (1980, spolu s B. Farkasom, program Interkozmos).
Životopis
Po ukončení strednej školy odišiel študovať na MAI - Moskovskú vysokú školu leteckú. Po jej absolvovaní v roku 1957 sa dostal do skupiny konštruktérov na OKB-1 (dnešná RKK Energija), ktorí sa zaoberali kozmickou technikou. Potom získal hodnosť kandidáta vied. V roku 1964 bol v skupine inžinierov z ktorých sa vyberal kandidát pre posádku Voschodu 1. V roku 1966 vznikol tím zložený z odborníkov rôznych oblastí, ktorý pripravoval kozmické lety. Tu sa stretol s radom neskorších kozmonautov a spolu s nimi sa dostal i do výcvikového tábora. Mal letieť na Sojuze 11, ale pre podozrenie na tuberkulózu neletel. Pri výcviku na druhú misiu bol v USA.
Bol ženatý, otec dcéry a syna.
Železničná stanica Liesek
Liesek je zrušená železničná stanica na zrušenom úseku trate 181 z Trstenej do Suchej Hory. Nachádzala sa medzi stanicami Trstená a Suchá Hora v kilometri 61,230 (od Kraľovian), v nadmorskej výške.
História
Prevádzka bola otvorená 21. decembra 1899. V období druhej republiky, po zábere Suchej Hory Poľskom, bola pohraničnou prechodovou stanicou. Osobná doprava bola zastavená 23. mája 1971, pravidelná nákladná doprava 15. októbra 1971. Trať bola oficiálne zrušená 1. januára 1975.
Súčasnosť
Výpravná budova je v súčasnosti upravená na privátne účely, sídli tu meteorologická stanica SHMÚ. Stanica má jedného stáleho zamestnanca. Budova je rovnakého typu ako výpravná budova v Trstenej.
Čierna mágia
Čiernu mágiu považujú za najnižší stupeň mágie a čierneho mága za človeka, ktorý znásilňuje prírodu s nebezpečenstvom, že keď sa pri svojich operáciách alebo vo svojom postupe dopustí chyby, reakcie sveta, ktoré si chcel podrobiť, ho zničia.
Repete (televízna relácia)
Repete bola hudobno-zábavno-súťažná relácia, ktorá sa vysielala každú nedeľu v 90. rokoch v Slovenskej televízii. Reláciu moderoval Ivan Krajíček, ktorý vystupoval aj ako spevák a túto reláciu aj režíroval a písal scenár. Neskôr reláciu moderovala Zora Kolínska. O obnovu relácie pod názvom Repete Návraty sa postaral od roku 2007 Martin Jakubec. Natočených bolo 52 častí.
Účinkujúci a piesne
Orchester Pavla Zajáčka: Vokálna skupina Trend Ivan Krajíček: Zora Kolínska: Jozef Benedik: Nora Bláhová: Helena Blehárová: Michal Dočolomanský: Ján Greguš: Dušan Grúň: Ivo Heller: Dušan Hlaváček: Juraj Fábry: Róbert Kazík: Miriam Klimentová Jana Kocianová: Karol Konárik: Jozef Krištof: Marcela Laiferová: Miroslav Ličko: Bea Littmannová: Eva Máziková: Marcela Molnárová: Ľuboš Novotný: Helena Okresová: Melánia Olláryová: Gizela Oňová: Eva Pilarová: Ivan Popelár: Prognóza: Dušan Ružička: Ivan Stanislav: Monika Stanislavová: Ľubo Stankovský: Peter Stašák:
Jana Súlová: Zdeno Sychra: Oľga Szabová: Marika Škultétyová: Věra Špinarová: Gabriela Šusteková: Eugen Šváb: Miroslav Švába: Gréta Švercelová: Alena Tichá: Ivana Turicová: Eva Mária Uhríková: Peter Vašek: Vasko Velčický: Ľubo Virág: Lýdia Volejníčková: Helena Vrtichová: Otto Weiter:
Energetický zdroj
Energetický zdroj môže byť:
Energetické zdroje majú zásadný význam pre zabezpečenie potrieb, životnej úrovne a všestranného rozvoja spoločnosti.
Z pohľadu obnoviteľnosti možno energetické zdroje rozdeliť na: Toto delenie vychádza z kritéria obnoviteľnosti zohľadňujúceho mieru vyčerpateľnosti zdrojov z pohľadu časových dimenzií a potrieb ľudskej spoločnosti. Kritérium obnoviteľnosti nie je absolútne a nevyjadruje len bilanciu množstva posudzovaného materiálu, ale je predovšetkým funkciou času. Ak by sa uvažovalo s časovým intervalom rádovo stoviek miliónov alebo rádovo miliárd rokov, potom by uhľovodíkové palivá boli obnoviteľným zdrojom energie (pri predpoklade cyklického charakteru striedania geologických epoch), pričom uhlík a vodík sú v svojom prirodzenom cykle ukladania slnečnej energie do väzieb chemických zlúčenín (cestou fotosyntézy) a kaustobiolity by boli istým druhom zušľachtenej - skoncentrovanej a dlhodobejšie konzervovanej biomasy.
Altajskí Turci
Altajskí Turci môžu byť:
Gusli
náhľad|[[Viktor Michajlovič Vasnecov|V. Vasnecov: Gusliari (1899)]] Gusli je najstarší ruský strunový hudobný nástroj. Zaraďuje sa do skupiny brnkacích nástrojov, stavbou sa podobá citare.
Forma
V princípe sa podľa stavby nástroja rozlišujú dve skupiny – krídlové a prilbicové. Gusli mávajú od 5 do 25 strún naladených podľa stupňov diatonickej stupnice v mixolydickom durovom moduse, pričom dolné alebo horné krajné struny sa môžu používať ako bourdonové (sústavne znejúce počas hry). Existuje približne 12 rôznych spôsobov naladenia guslí.
Krídlové gusli mávajú rôznu podobu, ale spoločným znakom sú struny natiahnuté vejárovito pozdĺž tela nástroja. Strún je od 5 do 17. Pri hre na krídlových gusliach sa spravidla hrá melódia naraz na všetkých strunách a nežiaduce tóny sa tíšia prstami ľavej ruky. Zvláštnym typom krídlových guslí sú gusli s hracím okom, tzv. „novgorodské“, majú zo zadnej strany otvor („okno“, podobne ako u škandinávskych lýr) pre ruku hudobníka. Na struny sa brnká prstami ľavej ruky, rovnako, ako pri krídlových gusliach. Nástroj sa pri hre drží vertikálne, pričom dolný koniec je opretý o koleno alebo o pás hudobníka.
Prilbicové gusli majú podobu prilbice, či „polelipsy“ a od 10 do 25 strún. Gusli sa opierajú o nohy a brucho, pričom sú položené na nohy buď kolmo s miernym náklonom k telu hudobníka alebo horizontálne. Aj spôsob hry je odlišný: struny sa zachytávajú prstami oboch rúk – ľavou sa hrajú basy, pravou melódia.
V 18. storočí sa začali konštruovať aj modernejšie podoby guslí vo forme stolčekov.
Múzeum letectva Košice
Založenie
náhľad|Bf 109 G-14 AS náhľad|Eska 622 náhľad|Ilyushin Il-18 náhľad|Časť múzea náhľad|Jedno z lietadiel náhľad|MIG náhľad|SU-15 Pre vznik Múzea letectva v Košiciach hovoril nasledovné fakty. V roku 1927 bolo v Košiciach uvedené do prevádzky druhé letisko na Slovensku, tvoriace významný dopravný uzol na východe vtedajšieho Československa. Od roku 1947 je v Košiciach otvorené Technické múzeum, predchodca Slovenského technického múzea. História leteckého školstva siaha do roku 1959, kedy vzniká v Košiciach Letecké učilište, potom postupne dochádza 1. septembra 1973 k založeniu Vysokej vojenskej leteckej školy SNP (VVLŠ SNP). Po rozdelení bola roku 1993 Vysoká vojenská letecká škola SNP premenovaná na Vysokú vojenskú školu letectva generála Milana Rastislava Štefánika a v roku 1996 premenovaná na Vojenskú leteckú akadémiu gen. M. R. Štefánika v Košiciach. Tá sa zlúčila s Technickou univerzitou v Košiciach a od roku 2005 je Leteckou fakultou Technickej univerzity v Košiciach. Taktiež v Košiciach sídli Slovenská národný aeroklub. Nuž a jedným z hlavných dôvodov založenia Múzea letectva bolo, že z predošlých okolností sa v Slovenskom technickom múzeu sústredila staršia letecká technika, kde išlo hlavne o vzácne kolekcie leteckých motorov, meracích, navigačných a iných prístrojov, používaných v lietadlách. K sprístupneniu Múzea letectva verejnosti došlo v dvoch etapách, 23. augusta 2002 1. etapy a 3. októbra 2003 2.etapy.
Počiatky letectva do roku 1945
Túto expozíciu reprezentuje najmä 20 leteckých motorov, kde podľa časovej osi je prvý vodou chladený motor Austro-Daimler o výkone 162 hp vyrábaný od roku 1916 a používaný v lietadlách Aviatik D.1 a Lohner C.1. Ďalej tiež motory nemeckej, francúzskej, ruskej a rakúskej výroby. Z Československej produkcie je najzaujímavejším motorom Walter Scolar, ktorý je deväťvalcový vzduchom chladený, mal výkon 160 HP pri 2200 ot/min. Vyrábal ho Walter Praha v roku 1936. Zaujímavý je aj letecky motor ZOD-260, vzduchom chladený dvojtaktný hviezdicový šesťválec z Československej zbrojovky Brno, či motor Tatra. Zaujímavé sú aj informácie o vynáleze vrtuľníka s benzínovým motorom, ktorý vynašiel Ján Bahýľ (1905), vynáleze padáku Štefanom Baničom (1913)a o významnej slovenskej osobnosti, generálovi francúzskej armády, vedcovi, letcovi a politikovi Milanovi Rastislavovi Štefánikovi. Lietadlá tu zastupujú modely, medzi ktorými je najväčším Avia Bk-534, vo farebnom vyhotovení zodpovedajúcom leteckej jednotke Československého letectva umiestnenej v Spišskej Novej Vsi, tiež Avia BH-11 dolnoplošník s podperami a Spad S.XIII - dvojplošník z konca I. svetovej vojny. Motory z obdobia II. svetovej vojny medzi iným zastupuje Junkers Jumo 004 z konca II. svetovej vojny, ktorý bol prvý sériovo použitý prúdový motor na svete.
Letectvo od roku 1945
Expozícia prezentuje vzájomne napredujúci vývoj leteckej techniky a leteckých motorov. V ZSSR bol medzi prvými turbookompresorový motor RD-9 s axiálnym kompresorom. Používaný bol do sériovo vyrábaného lietadla MIG-19S. Československý Motorlet Jinonice – Praha, výrobca leteckých motorov sa od roku 1969 zameral na výrobu turbovrtuľových motorov M-601 používaných dvojmotorových litadlách československej výroby L-410 Turbolet vyrábaných v závode LET Kunovice. Zástupcom povojnových lietadiel používaných najma Agroletom a SLOV-AIRom je samonosný dolnoplošník s celokovovým krídlom Z-37 Čmelák. Úspešné boli aj lietadlá L-200 Morava (vyrobených celkove 367 lietadiel), vetroň Blaník (VZLÚ Praha – Letňany), ktorý slúžil na výcvik od 50tych rokov 20. storočia do začiatku 21. storočia s úspechom aj v zahraničí (Chile, Argentína, Kanada, Veľká Británia). V expozícii sa nachádza aj bezpilotný systém Rejs, vyvinutý v polovici 60. rokov vo verziách: fotografická, televízny systém a systém pre monitorovanie úrovne radiácie.
Galéria prezidentských lietadiel
Názov má pôvod v daroch prezidentov krajín Európy, Severnej Ameriky a Ázie prezidentovi Schusterovi. Prvým bol dar prezidenta Ukrajiny Leonida Kučmu letadlo Suchoj Su-15. Potom nasledovali:
Letecká prístrojová technika
Do expozície je od roku 2013 zaradená výstava Letecká meteorológia, štatutárna výstava zo zbierok STM - fyziky a letectva. V nej sú prezentované základné poznatky meteorológie ako vednej disciplíny, s dôrazom na význam meteorologických meraní pre bezpečnosť letovej prevádzky. Význam meteorológie a prístrojovej techniky narástol s vývojom samotnej leteckej techniky. Základom výstavy sú prístroje tvorené darom Slovenského hydrometeorologického ústavu v Bratislave pre STM v 60-tych rokoch 20. storočia. Výstava bola sprístupnená v roku 2010 k príležitosti 130. výročia narodenia M. R. Štefánika.
Expozícia cestnej dopravy v ML
1. mája 2008 bola sprístupnená I. časť expozície venovanej doprave. K 2012 roku expozícia obsahovala 30 historických automobilov, 8 motorov a zastúpené sú aj oblúbené dobové bicykle. Expozícia bola vytvorená v spolupráci s Veterán klubom CASSOVIA RETRO Košice, väčšina veteránov je pojazdná a zúčastňuje sa jázd historických vozidiel. Počet a druhy vozidiel teda variujú. Zo zbierok Slovenského technického múzea sú vzácne najmä polocabrio Tatra 57 (1932), Praga Piccolo (1934) a Opel Kapitän (1950). Ďalšie rarity sú Citroën z roku 1939 a Chevrolet z roku 1940 s šesťvalcovým motorom. Motocykle reprezentujú ČZ, Jawa – pérák i tiež automobil JAWA Minor Roadster.
Sborník Muzeálnej slovenskej spoločnosti
Sborník Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS) bol vedecký časopis Muzeálnej slovenskej spoločnosti. Mal odborno-vzdelávaciu a kultúrno osvetovú funkciu. MSS sa prostredníctvom neho snažila rozšíriť kultúrne povedomie a záujem o prírodu, národnú vedu a dejiny Slovenska širším vrstvám obyvateľstva.
Zborník začal vychádzať v roku 1896 a jeho vydávanie pokračovalo až do roku 1951, kedy zanikol. V tomto čase bol Sborník MSS jediným vlastivedným vedecko-organizačným periodikom na Slovensku. Obsah jednotlivých čísel bol v súlade so zameraním MSS, ktorej činnosť bola zameraná najmä na národopis a archeológiu.
V redakcii a medzi autormi boli najvýznamnejšie osobnosti vtedajšej slovenskej vedy.
Vydávanie Zborníka MSS bolo opäť obnovené v roku 1997.
Ľútosť (duševná bolesť)
V katolicizme je ľútosť bolesť ducha a odsúdenie spáchaného hriechu, spojené s predsavzatím v budúcnosti už nehrešiť.
Givry-lès-Loisy
Givry-lès-Loisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gustave Eiffel
Gustave Eiffel (* 15. december 1832, Dijon, Francúzsko – † 27. december 1923, Paríž) bol francúzsky konštruktér a architekt, špecialista na stavby z kovových konštrukcií. Jeho najslávnejšími dielami sú Eiffelova veža (postavená počas rokov 1887 – 1889), ktorú projektoval pre svetovú výstavu v roku 1889 v Paríži a nosná konštrukcia pre Sochu slobody v New Yorku, USA.
Život
Alexandre Gustave Eiffel sa narodil v roku 1832 v Dijone, Côte-d’Or, vo Francúzsku. Meno Eiffel zdedil po jednom nemeckom predkovi z 18. storočia, ktorý býval pri kopci Eifel, pretože Francúzi nevedeli vysloviť jeho vtedajšie meno Bonickhausen.
Pokračoval na škole v Collège Saint Barbe v Paríži, aby sa pripravil na náročné skúšky na École Polytechnique. École Polytechnique bola, a stále je najprestížnejším inžinierskym inštitútom vo Francúzsku. Eiffelova prihláška na École Polytechnique bola odmietnutá, dostal sa na École Centrale des Arts et Manufactures v Paríži.
Ecole Centrale bola súkromná škola, známa ako jedna z top škôl inžinierstva v Európe. Obchody Eiffelovej matky, ktorej firma sa špecializovala na spracovanie oleja, zabezpečili dostatočný príjem pre rodinu a zostalo aj na zápis Eiffela na súkromnú školu, kde študoval chémiu. Eiffel promoval na tejto škole v roku 1855. Po promóciách mu strýko ponúkol prácu vo fabrike na výrobu octu v Dijone, vo Francúzsku. Rodina sa však so strýkom nepohodla a Eiffel čoskoro prijal zamestnanie vo firme, ktorá sa zaoberala konštrukciou železničných mostov. Prvým, kto sprostredkoval Eiffelovi zákazku, bol Charles Nepveu ako jednému z mnohých projektových manažérov pre stavbu železničných mostov vo Francúzsku. Jeho prvou zákazkou bola stavba priehradového mostu cez rieku Garonne v Bordeaux, kde si v praxi overil vtedy novú metódu zakladania pilierov pomocou stlačeného vzduchu. Počas procesu výstavby sa vedúci inžinieri len prizerali, zatiaľ čo Eiffel sa naplno pustil do celého projektu. Nepveu si všimol kvalitne odvedenú prácu mladého Eiffela a poveril ho prácou aj na iných stavbách, kde boli potrební projektoví manažéri železničných mostov. Počas realizácie týchto projektov Eiffel spoznal významných inžinierov doby. Možno, keby si ho Nepveu nevšimol a nepodporoval jeho talent, Eiffel by sa nikdy nestal takým významným, akým sa neskôr stal.
Kariéra
V rokoch 1852 – 55 študoval chémiu na škole umení a remesiel Ecole centrale des arts et manufactures v Paríži. Chcel sa zamestnať v strýkovej fabrike na ocot. Začal pracovať pre železiarstvo, ktoré čoskoro zabrali železnice. Neskôr bol administratívnym úradníkom pre Západné dráhy. Od roku 1858 sa venoval veľkým železným konštrukciám, ako stavbe železných mostov. Pri zakladaní pilierov uplatňoval nové metódy za použitia stlačeného vzduchu. Roku 1865 založil v Levallois-Perrete továreň na výrobu strojov potrebných pri stavbe mostov. Viedol ju 20 rokov až do roku 1890, kedy ju  predal akciovej spoločnosti. right|thumb|Eiffelova socha pri základni Eiffelovej veže right|thumb|Eiffelova veža right|thumb|Socha Slobody Eiffel et Cie. To bola Eiffelova poradenská a konštrukčná firma s podporou belgického inžiniera Téophila Seyriga, zainteresovaná v medzinárodnom projekte navrhnúť a postaviť 160 metrov dlhý most cez rieku Douro, medzi Porto a Vila Nova de Gaia v Portugalsku. Jeho projekt zvíťazil vďaka kráse, štruktúre, priezračnosti, cene. Bola na ňom použitá neobvyklá technológia konštrukcie dizajnu vynájdená Maxwellom v r. 1864. Ďalším veľdielom je Pont Maria Pia, oblúková klenba nesúca jednokoľajovú železnicu skrz piliere, ktoré stužujú celý most v jeden celok. Konštrukcia postupovala veľmi rýchlo a most bol dokončený v čase kratšom ako 2 roky. Most bol slávnostne otvorený kráľom D. Luisom a kráľovnou D. Maria Pia, po ktorej bol most pomenovaný. Most bol do roku 1991 (114 rokov) používaný, až pokiaľ nebol vymenený mostom S. Johna, navrhnutým inžinierom Edgarom Cardosom. Eiffel postavil niekoľko železných železničných mostov v horskom masíve, tak ako aj viadukt v Rouzat a Bouble. Tie sú stále používané miestnymi vlakmi a boli postavené v neskorých 60. rokoch 19. storočia.
Gustáv Eiffel taktiež navrhol La Ruche v Paríži. Toto, ako aj Eiffelova veža, sa stalo orientačným bodom mesta. Je to nízka oválna štruktúra, ktorá vyzerá ako včelín. Mala dočasnú funkciu na použitie ako vínna rotunda Veľkej Expozície v roku 1900. Takisto skonštruoval viadukt Garabit, železničný most v blízkosti Ruynes en Margeride v oblasti Cantal. Viadukt Garabit nesie parabolický oblúk s rozpätím vypínajúci sa  nad údolím. V Amerike Eiffel navrhoval hlavnú železničnú stanicu v Santiagu v Čile (1897) a maják na ostrove Mona, Puerto Rico. Maják bol postavený okolo roku 1900 Spojenými štátmi americkými, ktoré si osvojili ostrov po konci španielsko-americkej vojny. Bolo vyradený z prevádzky v roku 1976.
V roku 1887 sa Eiffel stáva spolupracovníkom Ferdinanda de Lessepsa, ktorý sa pokúšal postaviť kanál cez Panamský prieplav. Eiffelovou úlohou bolo navrhnúť a skonštruovať 10 vzdúvadiel prieplavu. Celý projekt však trpel zlým vedením a hospodárením a nakoniec skolaboval s obrovskými stratami. Eiffelova reputácia veľmi utrpela, keď bol zapletený do pozadia finančných škandálov de Lessepsa a podnikatelia mu začali vracať projekty. Eiffel sám nemal žiadnu spojitosť s peniazmi a neskôr bol súdom zbavený viny. Morálna vina mu však nikdy nebola odpustená, pretože Francúzsko muselo Panamský prieplav v roku 1904 predať USA a tie ho dokončili v roku 1914.
Po odchode do dôchodku skúmal a vynachádzal nové riešenia, ktoré by sa dali použiť pri Eiffelovej veži. Samotná veža mu umožnila spraviť pokrok v aerodynamike, meteorológii, vysielaní. V základoch veže skonštruoval aerodynamický tunel pre jeho aerodynamické výskumy, po veži na rôznych miestach mal rozmiestnené meteorologické pomôcky a dokonca navrhol armáde, aby umiestnila rádiové vybavenie na vrchole veže. V priebehu nasledujúcich rokov slúžila veža ako rádiovysielač a podľa potreby bola používaná na televízne vysielanie.
Eiffel zomrel 27.12.1923 v jeho sídle v Rue Rabelais v Paríži. Je pochovaný na Cimetière de Levallois-Perret. Najväčším tromfom jeho odvážnych stavieb bolo matematické majstrovstvo. Jeho presné výpočty využívali aj konštruktéri amerických mrakodrapov. Venoval sa aerodynamike a jeho poznatky využili v civilnom letectve aj v raketových technológiách. Ku koncu života projektoval aj vojenské lietadlá.
Dopad, vplyv
Priemyselná revolúcia hrala v živote Gustáva Eiffela významnú úlohu. Ľudia cestovali okolo sveta, nové technológie a materiály sa stávali dostupnými a krajiny napredovali v priemysle. Veľmi veľa z Eiffelovej práce ovplyvnilo jednu alebo viac podmienok, ktoré priniesla priemyselná revolúcia.
To, čo najviac pôsobilo na Eiffelovu prácu; bola samotná doprava. Ľudia z celého sveta požadovali bezpečný prechod cez rieky a bol citeľný nedostatok mostov. Budovaním týchto mostov si Eiffel získal reputáciu ako inžinier, čo mu umožňovalo sa pustiť do väčších a zložitejších projektov v jeho neskoršom živote. Mosty, ktoré skonštruoval, môžeme nájsť po celom svete. Samotné mosty dovolili rýchlejšiu a dostupnejšiu prepravu a vzrast obchodu v miestach, v ktorých boli skonštruované. Mnoho Eiffelových mostov si nevyžadovalo prácu skúsených robotníkov na zostavenie, čo prinieslo ohromné ekonomické výhody.
Eiffelova veža mala úžasný dopad na Francúzsko. Túto obrovskú konštrukciu naprojektovali páni Maurice Koechlin, Emil Nouguiere a architekt Stephen Sauvestrem. Návrh stavby existoval už v roku 1884. Eiffel na desatinu milimetra vypočítal vzdialenosť medzi 2,5 milióna nitmi, ktorými pospájal 18 038 kusov ocele tak, aby odolávali tlaku vetra – dôležité bolo zakrivenie dolných pilierov. Hotová veža vážila len 7300 ton. Vtedy vyslovil aj známy citát: “Krivka štyroch vonkajších rohov veže, tak, ako ju nadiktovali matematické výpočty, vytvára mohutný dojem pevnosti a krásy.”
Stala sa ohniskovým bodom výstavy Exposition Universelle (1889), pritiahla milióny ľudí do Paríža. Skoro 2 milióny ľudí navštívili Eiffelovku v roku 1889. Veža sa rýchlo stala turistickou atrakciou a priniesla francúzskej ekonomike ohromné množstvo peňazí. Pôvodne bola označovaná ako ohavná stavba, bolo plánované, že sa ľahko zdemoluje po ukončení výstavy. Ale rýchlo sa stala národným symbolom Francúzska a priniesla pocit hrdosti ľuďom, ktorí tu žijú. Pri jej výstavbe použil Eiffel nové metódy ako napríklad montáž bez lešenia, nitovanie stlačeným vzduchom. Do roku 1929 bola najvyššou stavbou sveta. Prekonal ju až mrakodrap Chrysler Building. Veža bola pôvodne vysoká 312,27 metra, dnes je to 324 spolu s anténami. Funguje aj ako televízna veža pre viaceré francúzske stanice. Každých sedem rokov dostáva nový náter. Na Slovensku je málo známy fakt (a tým aj vo svete), že spolupracovníkom Eiffela aj na stavbe jeho veže bol slovenský inžinier Ján Čiernihaus/Feketeházy (1842 – 1927), rodák zo Šale.
160 Una
160 Una je planétka s priemerom 84 km, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters 20. februára 1876.
Vesprémska župa
Vesprémska župa (iné názvy: Vesprém, Vesprím; maď. Veszprém megye alebo Veszprém) je župa v stredozápadnom Maďarsku.
V minulosti to bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku, a to pod názvami Vesprémska župa resp. Vesprémska stolica resp. Vesprémsky komitát (namiesto slova Vesprémska/-y môže byť slovo Vesprímska/-y; iné názvy: Vesprém, Vesprím; lat. comitatus Vesprimiensis, maď. Veszprém (vár)megye, nem. Komitat Wesprim/Weißbrunn alebo Wesprimer/Weißbrunner Gespanschaft).
Gustave Eiffel
Dopad, vplyv
Možnosti, ktoré priniesla priemyselná revolúcia, priniesli aj veľa zmien. Práve Eiffel mal možnosť pracovať na viacerých projektoch v rozdielnych destináciách. Súťaživosť o projekty mala extrémne vysokú úroveň a meno inžiniera hralo veľkú rolu pre získanie projektu. Ale ďalšou výzvou počas Eiffelovho života bolo zavedenie nových konštrukčných materiálov. Po uvedení nových materiálov, ktoré však neboli ešte overené, inžinieri veľmi riskovali pri ich používaní. Veľa mostov, ktoré Eiffel postavil, boli z ocele, ktorej Eiffel pomáhal v razení si cesty. Niektoré z jeho pokrokov zahŕňali: vývoj hydraulických lisov, ktoré robotníkom umožňovali hlbšie položiť základy mostu pod vodu; vytváranie tzv. pavučín v konštrukciách, ktoré odolávali silným poryvom vetra; používal tepaný kov pre mostové konštrukcie, pretože bol flexibilný a odolával silnému vetru; zakrivoval okraje mól, aby vytvoril stabilnejší základ; vývoj systému spustenia na vodu, vďaka ktorému sa kusy konštrukcie dostávali jednoduchšie na svoje miesto. Eiffelova vynaliezavosť a genialita ho predurčili vytvárať famózne koncepcie a stavať najznámejšie stavby sveta.
Vesprémska župa
Súčasná župa
Administratívnym centrom je mesto Vesprém. Vesprémska župa má rozlohu a žije v nej 375 000 obyvateľov.
Gustave Eiffel
Realizácie
Jeho prvou skutočnou stavbou, ktorú navrhol vo veku 35 rokov, bol projekt železničného železného mostu v Bordeaux, dlhého 500 metrov. Postavili ho za dva roky vo veľmi náročných podmienkach. Ďalej navrhol dva takmer identické mosty v Portugalsku cez rieku Douro v Porto (1876 – 1877) a viadukt Garabit nad francúzskou riekou Truyère pri Saint-Flour (1880). Bol najvyšším mostom svojej doby, dlhý 560 metrov, vo výške 120 metrov nad hladinou vody. Most postavil aj cez Tisu neďaleko Segedína. Keď staval vlakovú stanicu Nyugati v Budapešti na mieste starej stanice, vlaky počas konštrukcie neprestali premávať. Ďalšie stavby železničných staníc v Toulouse a Agene v roku 1865 potvrdili jeho talent pre účelné a elegantné stavby. V roku 1878 postavil pre mesto Paríž pavilón pri príležitosti svetovej výstavy. Postavil otáčavú kupolu na hvezdárni v Nice, ktorá je aj napriek hmotnosti vyše ľahko ovládateľná  jednou osobou. Realizoval vyše prenosných mostov, ktoré  sa  používali v cudzine pre francúzske kolónie. Predával ich v balíkoch rozmontované na súčiastky. Naprojektoval aj vnútornú tepanú kovovú konštrukciu Sochy slobody, ktorú Francúzsko darovalo Spojeným štátom americkým. Osobne dohliadal aj na jej postavenie.
Ocenenia
Gustav Alexander Eiffel dostal veľa rôznych vyznamenaní. V roku 1889 bol zvolený do Akadémie vied. Výsledky svojich mechanických výpočtov a experimentálneho pátrania uložil v početných pamätných spisoch (Mémoire présenté à l'appui du projet définitif du viaduc de Garabit. 1889,  Conférence  de G. Eiffel sur la tour de 300 mètres. 1889 a iné).
Tvorba
Nemal len technický talent, ale aj obchodný. Podpísal kontrakt na inžinierske práce na Suezskom prieplave. V roku 1888 prepukol najväčší finančný škandál storočia a Eiffel bol jeho súčasťou. Ferdinand de Lesseps, majiteľ firmy, ktorý si vyžiadal na postavenie kanála za spolupracovníka Eiffela, pri svojom projekte prieplavu zbankrotoval a spreneveril peniaze na výstavbu. Bol odsúdený k dvojročnému väzeniu a finančnej pokute. Eiffelovi sa podarilo pred súdom očistiť až v roku 1893.
Alexandrovi Gustavovi Eiffelovi priniesla slávu veža v centre Paríža. Do súťaže na postavenie veže na oslavy stého výročia francúzskej revolúcie a svetovú výstavu v roku 1889 sa prihlásilo vyše 700 konštruktérov. Eiffela vybrali jednomyseľne. Jeho stavba bola geniálna a konštrukcia rýchla. Keď ju postavili, bola to najväčšia senzácia a symbol rodiaceho sa technologického veku. Projekt dokázal Eiffelovu obdivuhodnú energiu a predstavivosť pri zdolávaní stavebných problémov.
Eiffel okrem svojho času najvyššej veže sveta postavil aj najvyšší most. V rovnakom štýle zmontovaný z kovových častí. Ďalej projektoval železničné mosty a stanice v mestách vo Francúzsku a ďalších krajinách. Udivovali ľahkosťou a pevnosťou zároveň, účelnosťou spájajúcou sa s novou estetikou, považovali ich za zázraky modernej doby. Ľahké a pevné stavby, ktoré dobre odolávajú vetru a ich údržba je jednoduchá, boli nenákladné a stavali sa rýchlo.
Mirko Krajči
Mirko Krajči (* 26. február 1968) je súčasný slovenský hudobný skladateľ a dirigent. Absolvoval Konzervatórium v Bratislave, Vysokú školu múzických umení v Bratislave (skladba, dirigovanie) a stáž na Conservatoire National Supérieur v Paríži. Pôsobil ako korepetítor a zbormajster Detského a mládežníckeho speváckeho zboru Slovenského rozhlasu, v rokoch 1996 až 1998 ako dramaturg Symfonického orchestra Slovenského rozhlasu a v súčasnosti je hudobným režisérom Slovenského rozhlasu. Od roku 1993 je dirigentom Komorného orchestra Technik a od roku 1996 aj jeho umeleckým vedúcim. Ako dirigent spolupracuje aj s ďalšími slovenskými orchestrami, najmä so Symfonickým orchestrom Slovenského rozhlasu.
Neobnoviteľný zdroj energie
Neobnoviteľné zdroje energie sú zdroje energie, ktoré sú v čase a priestore z pohľadu dĺžky ľudského života a potrieb spoločnosti vyčerpateľné.
Z pohľadu ich pôvodu ich môžeme rozdeliť na:
Z pohľadu konvenčnosti ich využívania ich môžeme rozdeliť na:
Luyères
Luyères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 433 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Kalinčiak
thumb|Hrob na [[Národný cintorín|Národnom cintoríne v Martine]]
Ján Kalinčiak (Kalinčák, pseud. Janko, Kačnilák; * 10. august 1822, Horné Záturčie – † 16. jún 1871, Martin) bol slovenský spisovateľ, literárny kritik a pedagóg.
Životopis
Pochádzal z bohatej rodiny v Hornom Záturčí, kde jeho otec Ján Kalinčiak bol evanjelickým kňazom a matka Terézia Ruttkay-Nedetzky (Ruttkay de Nedecze) zemankou. Študoval v Záturčí, Necpaloch, Gemeri, neskôr v Levoči a od roku 1839 v Bratislave. O niekoľko rokov neskôr študoval i v nemeckom Halle. Pôsobil ako vychovávateľ a od roku 1846 pôsobil (vďaka Štúrovej intervencii) ako učiteľ filozofie a rektor na gymnáziu v Modre. Od roku 1858 (do 1869) bol riaditeľom na gymnáziu v Sliezskom Tešíne, kde sa stretával s M. M. Hodžom. Po odchode do penzie sa presťahoval do Martina, a stal sa redaktorom mesačníka Orol. Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine.
Tvorba
Svojou tvorbou sa Kalinčiak radí do obdobia slovenskej romantickej literatúry. Najväčší vplyv na vývoj Kalinčiakove osobné aj literárne formovanie malo stretnutia so štúrovcami, no najmä samotné priateľstvo s Ľudovítom Štúrom. Jeho vzťahy s ním boli komplikované, počas Štúrovho pôsobenia v Modre v 50. rokoch sa ich priateľstvo utužilo. V posledných rokoch Štúrovho života prepisoval jeho dielo O národných povestiach a piesňach plemien slovanských do češtiny. Ale jeho prvé literárne diela boli zverejnené v Ústave, kde s nimi vystupoval, no tiež vychádzali v rukopisnom časopise Buben. Základnými témami jeho prvých prác je Slovanstvo, folklór a literatúra, Slovensko v rámci Uhorska. Taktiež zapisoval slovenské ľudové rozprávky a prekladal. Spočiatku písal najmä v češtine, no v roku 1843 mu vyšla prvá báseň v slovenčine, čím sa zaradil medzi prvých autorov, ktorý písali v tomto jazyku. V jeho dielach sa stretávame s hlbokými autorovými rozpormi a ich spôsobmi riešenia, kde nechýbajú aj prvky romantického titanizmu. Tým sa jeho tvorba dá porovnať s inými romantickými básnikmi, ako bol Andrej Sládkovič, no najmä Janko Kráľ. Hlavnú časť jeho diela však tvorí prozaická tvorba, ktorá je najrozsiahlejšou a zároveň najvýznamnejšou časťou slovenskej romantickej prózy. Jeho prozaické diela majú často autobiografické črty a hlavným motívom sú rozpory medzi osobným a nadosobným, láskou a povinnosťou, zákonom a jeho porušením z „vyšších“ dôvodov, pričom hrdina má osobný pocit neviny.
Anna Favellová
Anna Favellová (* 21. september 1983, Rím, Taliansko) je talianska televízna a filmová herečka. Je známa predovšetkým stvárnením úlohy Eleny Marsili v televíznom seriáli Terra ribelle.
Kvantifikátor (logika)
Kvantifikátor alebo kvantor je výraz určujúci, akému počtu (kvantite) indivíduí možno pripísať (predikovať) nejakú vlastnosť alebo vzťah. Kvantifikátor je operátor matematickej logiky, ktorý sa uplatňuje na logický výraz a ktorý kvantitatívne charakterizuje oblasť predmetov (alebo oblasť predikátov), na ktoré sa tieto získané výrazy vzťahujú. Najviac sa používa všeobecný kvantifikátor a existenčný kvantifikátor.
Horní Blatná
Horní Blatná je mesto v Česku v okrese Karlovy Vary v Karlovarskom kraji. V roku 1921 v ňom žilo 2163 obyvateľov (z nich 2090 Nemcov a iba 14 Čechov) v 250 domoch. 1. januára 2012 tu žilo 506 obyvateľov, z toho 269 mužov a 237 žien, pričom priemerný vek v meste bol 36,9 roka (muži 37,1 roka, ženy 36,7 roka).
Dejiny
Od 23. januára 2007 bol obci vrátený status mesta.
Bourréac
Bourréac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kaštieľ svätej Žofie
Stavba ležiaca takmer na sútoku riek Revúca a Váh slúžila po demolácii hradu Likava ako sídlo likavského panstva. V druhej polovici 19. storočia tu umiestnili sedriu a väznicu, neskôr sa z kaštieľa stali kasárne.
Súčasnosť
Kaštieľ bol koncom 20. storočia v dezolátnom stave, o postavenie hypermarketu prejavil záujem reťazec Ahold Retail Slovakia. Po dohode s mestom Ružomberok bola stavba rovnajúca sa prakticky zániku kaštieľa povolená. Torzo kaštieľa bolo súčasťou hypermarketu Hypernova.
Pri výstavbe hypermarketu v roku 2002 bola zbúraná asi 1/3 historickej časti na západnom krídle Kaštieľa. 2/3 objektu boli sanované a sčasti konzervované. V historickej časti malo byť kultúrne centrum alebo múzeum. K dokončeniu sa však investor nikdy nedostal a celý objekt schátral znovu.
V roku 2013 spoločnosť Ahold oznámila predaj svojho portfólia a hypermarkety vrátane ružomberského prešli pod firmy blízke J&T. Aj napriek zmene vlastníka hypermarket s potravinami nakoniec zatvorili koncom roku 2015. V roku 20162018 bol priestor prenajatý predajni Hobbi.
V roku 2022 vlastník začal opäť spracovávať koncept obnovy obchodného domu na retail centrum a v historickom objekte oznámil zámer vybudovať 19 bytových jednotiek.
161 Athor
161 Athor je planétka s priemerom 45 km, ktorú objavil kanadsko-americký astronóm James Craig Watson 19. apríla 1876.
Ľútostivosť
Ľútostivosť môže byť:
Qatar ExxonMobil Open 2001
Qatar ExxonMobil Open 2001 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 8. januára 2001  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Čiľan Marcelo Rios, ktorý vo finále porazil Čecha Ulihracha. Bol to jeho 17. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Mark Knowles a Daniel Nestor, ktorí vo finále porazili pár španielsko-ruský Juan Balcells, Andrej Oľchovskij. Pre Knowlesa to bol 15. a pre Nestora 17. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇨🇱 Marcelo Rios vs. 🇨🇿 Bohdan Ulihrach 6-3 2-6 6-3
Slovenský skauting
Slovenský skauting je dobrovoľná, nezávislá, nepolitická, nezisková, výchovná organizácia mladých ľudí, prístupná všetkým bez rozdielu pôvodu, národnosti, rasy alebo náboženstva. Jeho cieľom je výchova mládeže k osobnostiam a k formovaniu hodnôt. Jeho základnou výchovnou jednotkou je oddiel, v ktorom sa zoskupuje viacero skautských družín. Oddiely sa ďalej spájajú do zborov, pričom skautský zbor má spravidla udelenú právnu subjektivitu. Zbory z jedného regiónu tvoria skautskú oblasť a oblasti spadajú priamo pod národné orgány Slovenského skautingu. V roku 2017 Slovenský skauting združoval viac ako 7000 členov v 286 oddieloch a 79 zboroch.