cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tautoméria
Valenčná tautoméria
Valenčná tautoméria je druhu tautomérie, pri ktorej sa rýchlo tvorí a zaníka obyčajna alebo dvojitá väzba, a to bez zmeny polohy atómov alebo skupín. Je odlišná od prototropickej tautomérie a spočíva v rýchlej reorganizácii elektrónov tvoriacich väzby. náhľad|Rovnováha oxepin – benzénoxid Párom valenčných tautomérov so vzorcom C6H6O sú oxepin a benzénoxid.
Iné príklady tohto typu tautomérie je možné vidieť napríklad u bullvalénu a u otvorených či cyklických foriem niektorých heterocyklov, ako sú azidy a tetrazoly.
Valenčné tautoméry vyžadujú zmenu v molekulárnej geometrii a nemali by sa zamienať s rezonančnými štruktúrami.
Novigrad (Istrijská župa)
Novigrad je mesto v Chorvátsku na polostrove Istria. V roku 2001 tu žilo 4 002 obyvateľov, z toho bolo takmer 70 % Chorvátov, 13 % Talianov, 3 % Albáncov, 3 % Srbov, 0,15 % Slovákov a približne 11 % obyvateľov inej, resp. nezistenej národnosti.
Členenie mesta
Mesto Novigrad sa člení na päť časti:
Indický oceán
náhľad|Indický oceán
Indický oceán je tretí najväčší oceán na Zemi, zaberá okolo 20 % jej vodnej plochy. Na severe je ohraničený južnou Áziou; na západe Arabským polostrovom a Afrikou; na východe Malajským polostrovom, Sundskými ostrovmi a Austráliou; a na juhu Južným oceánom. Od Atlantického oceánu je oddelený 20. poludníkom (južný cíp Afriky) a od Tichého oceánu 147. poludníkom. Najsevernejší okraj Indického oceánu je približne 30 ° severnej zemepisnej šírky v Perzskom zálive. Oceán je približne široký a má plochu  (vrátane Červeného mora a Perzského zálivu). Jeho objem sa odhaduje na 292 ³.
Dejiny
Najstaršie známe civilizácie sa rozvinuli v povodí riek Níl, Eufrat, Tigris a Indus v juhovýchodnej Ázii, blízko Indického oceánu. V časoch egyptskej 1. dynastie (cca. 3000 pred Kr.) podnikli námorníci obchodnú cestu do Puntu, ležiacom v dnešnom Somálsku. Vrátili sa späť naložené zlatom a myrhou.
V druhom alebo prvom storočí pred Kr. sa Eudoxus z Kyzikosu stal prvým známym Grékom brázdiacim Indický oceán. Objavenie priamej trasy z Arábie do Indie sa pripisuje Hippalusovi, zhruba v tom istom čase. Počas prvého a druhého storočia po Kr. sa rozvinul intenzívny obchod medzi Egyptom a starovekými kráľovstvami Tamilu v južnej Indii - Cheras, Cholas a Pandyas. Tak ako predtým obyvatelia Indonézie, západní moreplavci využili monzúnové vetry, aby preklenuli oceán. Neznámy autor Periplusu Eritrejského mora opisuje túto cestu pozdĺž pobrežia Afriky a Indie, spolu prístavmi a prepravovaným tovarom (okolo 70 po Kr.).
V roku 1497 Vasco da Gama oboplával Mys Dobrej nádeje a doplával až do Indie. Európske lode, vystrojené delami, rýchlo ovládli obchod. Portugalci sa prví pokúsili získať dominantné postavenie založením pevností v dôležitých bodoch a prístavoch. Taký malý národ však nebol schopný dosiahnuť ciele takého nákladného projektu a boli v polovici 17. storočia postupne nahradení inými európskymi mocnosťami. Získať kontrolu nad obchodom sa pokúšala Nizozemská východoindická spoločnosť (1602-1798). Obchodné spoločnosti založila aj Británia a Francúzsko. Časom Británia získavala prevahu a do roku 1815 priestor ovládla.
Otvorenie Suezského prieplavu v roku 1869 obnovilo záujem Európy o Východ, no žiadny národ už nadvládu nad obchodom nezískal. Od 2. svetovej vojny sa Spojené kráľovstvo z oblasti stiahlo, čiastočne ho nahradili India, Sovietsky zväz a Spojené štáty.
26. decembra 2004 boli krajiny priliehajúce k Indickému oceánu zasiahnuté vlnami tsunami spôsobenými zemetrasením v Indickom oceáne. Vlny pripravili vyše 226 000 ľudí o život a ďalšiemu viac ako miliónu zobrali strechu nad hlavou.
Vaucouleurs
Vaucouleurs môže byť:
Kojetice (okres Třebíč)
Kojetice je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 449 obyvateľov, z toho 234 mužov a 215 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,0 roka, ženy 44,4 roka).
Antónia
Antónia je ženské krstné meno. Je obdobou mužského mena Anton. Meno má pôvod v latinskom Antonius, čo znamená popredná, vynikajúca. Na Slovensku má meniny 6. januára.
Elektrický rušeň 363.5
Viacsystémový elektrický rušeň radu 363.5 vznikol rekonštrukciou jednosmerných rušňov radu 163. Prvý stroj bol svojmu objednávateľovi ČD Cargo odovzdaný po rekonštrukcii v Pars nova v Šumperku dňa 24. mája 2011.
Technické riešenie
Hlavný zmysel rekonštrukcie spočíva v modernizácii stroja, dosadením nových trakčných meničov, viacčlenného riadenia a umožnenie jeho prevádzky aj na tratiach so striedavým napätím 25 kV, 50 Hz, ktoré sa nachádza v južnej časti Česka. Životnosť rušňov tým bola predĺžená najmenej o 20 rokov. Zvonku rušne tohto radu, sa dajú zreteľne rozlíšiť od ostatných rušňov II. generácie Škoda, podľa zaslepených bočných okrúhlych okien a detailov na streche.
Vznik
O vykonaní rekonštrukcie strojov rady 163 na radu 363.5 sa rozhodlo v roku 2008 a zákazku získala firma Škoda Transportation v spolupráci s dcérskou firmou Pars nova. Prvé rušne 163.031 a 163.004 (novo 363.501 a 363.502) boli k modernizácii pristavené na začiatku roka 2010 a do roku 2012 bolo postupne prestavané všetkých tridsať strojov pôvodnej rady 163, ktorá týmto u ČD Cargo zanikla a v prevádzke tak zostali iba rekonštruované rušňe. V roku 2015 si však ČD Cargo od osobnej divízie prenajalo niekoľko rušňov radu 163 (výmenou za stroje radu 363) a uvažuje aj o ich odkúpení.
Prevádzka
Všetky stroje sú zatiaľ pridelené SOKV České Budějovice. Ich akčný rádius je v podstate po celom Česku, na severe zachádzajú až do Děčína, odkiaľ vedú kontajnerové vlaky na Slovensko (prípadne ešte ďalej), vyskytujú sa aj v Plzni, Brne aj na severnej Morave. Hoci prioritným poslaním viacsystémových rušňov je doprava vlakov cez stykové územie trakčných sietí, rad 363.5 je používaný aj na iných výkonoch, vrátane dopravy uhoľných vlakov z Mosteckej panvy alebo miestnych výkonov na Ostravsku. Vo dvojiciach (spojené na kábel viacčlenného riadenia) potom dopravujú ťažké vlaky na skloňovo náročnejších tratiach, napr. Beroun – Plzeň – Cheb, Chomutov – Cheb, Praha – České Budějovice a i.
Po úspešnom schvaľovacom procese sú tieto rušne od marca 2013 pravidelne prevádzkované aj na území Slovenska a Maďarska. Bez prepriahania tak ťahajú rudné vlaky z chorvátsko-maďarskej pohraničnej stanice Gyékényes do českých staníc Ostrava–Bartovice a Petrovice u Karviné. S kontajnerovými vlakmi tiež premávajú na terminál v Haniske pri Košiciach. Najnovšie sa tiež rad 363.5 začal objavovať až v Rumunsku, a to v pohraničnej stanici Curtici.
Peážna doprava
Peážna doprava, peážna trať alebo peážne spojenie, presnejšie železničná privilegovaná peážna doprava je doprava medzi východiskovým a cieľovým miestom na území toho istého štátu, pri ktorej časť trasy vedie cez územie iného štátu.
Acidobázická reakcia
Acidobázická reakcia je chemická reakcia medzi kyselinou a zásadou. Patria medzi najčastejšie, no zároveň najdôležitejšie reakcie v biologických systémoch. K acidobázickým reakciám patrí napríklad protolytická reakcia.
Peážna doprava
Charakteristické pre peážnu prevádzku je, že vlaky na štátnych hraniciach nepodliehajú hraničnej kontrole, avšak v peážnom úseku je potom zakázané nastupovať a vystupovať a osobám vo vlaku je zakázané odovzdávať alebo preberať akékoľvek predmety, okrem úkonov vlakového personálu potrebných na obsluhu vlaku. Na štátnu príslušnosť cestujúcich, objednávateľov prepravy, dopravcu a ani majiteľa vozidiel pritom nezáleží. Peážne zmluvy obvykle strácajú zmysel alebo môžu pripustiť voľnejšie podmienky, ak medzi dotknutými štátmi dôjde k uvoľneniu pohraničného styku. Peáž sa vykonáva najmä v prípadoch, kedy je doprava cez územie iného štátu kratšia, alebo inak výhodnejšia, prípadne ak iné spojenie z nejakých dôvodov nie je možné.
Peážna doprava na Slovensku
Zmluva medzi Českou republikou a Slovenskou republikou o železničnej privilegovanej peážnej doprave v mimoriadnych situáciách definuje pojem „železničná privilegovaná peážna doprava“ ako spôsob vnútroštátnej osobnej a nákladnej železničnej dopravy vykonávaný privilegovanými vlakmi medzi dvomi miestami na území jednej zmluvnej strany, pričom časť dopravnej cesty vedie cez územie druhej zmluvnej strany.
Na Slovensku je prevádzkovaná peážna doprava napríklad na železničnej trati vedúcej medzi Lučencom a Veľkým Krtíšom (len nákladná doprava). Trať prechádza územím Maďarska.
Do začiatku 90. rokoch 20. storočia existovala peážna nákladná doprava i na trati Turňa nad Bodvou - Hídvégardó, kde nákladné vlaky obsluhovali lom pri nákladisku/zastávke Hídvégardó. V súčasnosti úsek trati na území Slovenska zarastá v náletových drevinách.
Saint-Mihiel
Saint-Mihiel môže byť:
Fleurey-lès-Saint-Loup
Fleurey-lès-Saint-Loup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pierrefitte-sur-Aire
Pierrefitte-sur-Aire môže byť:
Severín (prvé meno)
Severín je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 8. januára.
Patrik Fredriksson
Patrik Fredriksson (* 16. máj 1973, Huskvarna, Švédsko) je bývalý švédsky profesionálny tenista.
Aleksandrs Jerofejevs
Aleksandrs Jerofejevs (* 12. apríl 1984) je lotyšský hokejový obranca. Meria 185 cm a váži 88 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Roanoke Valley Vipers v nižšej zámorskej súťaži. Ďalšiu odohral za klub slovenskej extraligy HK Aquacity ŠKP Poprad. Od sezóny 2007-08 hral za český klub HC Sparta Praha
Reprezentácia
Lotyšský tréner Piotr Vorobiov ho nominoval na domáce Majstrovstvá sveta v hokeji 2006. Zaznamenal 1 gól. Súčasťou reprezentácie bol aj na majstrovstvách sveta 2007, 2008 a 2009.
Potôčky
Potôčky môžu byť:
Možný svet
Možný svet je jedna z predstaviteľných realizácií svetov odlišných od aktuálneho (skutočného) sveta. Je to logicky prijateľná alternatíva reálneho svet, svet realizovateľný za určitých podmienok alebo svet, ktorý môže byť za určitých predpokladov myslený ako skutočný. Jednu realizáciu zo súboru možných svetov označujú ako stav vecí.
Možný svet sa odlišuje od reálneho sveta aspoň v jednom atribúte pripisovanom individuám.
Behren-lès-Forbach
Behren-lès-Forbach môže byť:
Gondrecourt-le-Château
Gondrecourt-le-Château môže byť:
Mod
Mod (od slova modifikácia) je termín používaný pre úpravu počítačovej hry, ktorú vykonal niekto iný ako pôvodný tvorca hry. Mod niekedy môže tvoriť aj úplne originálnu hru, iba postavenú na základe hry pôvodnej.
Tvorcovia moderných počítačových hier navrhujú softvérovú architektúru hry s dôrazom na možnosť jednoduchej úpravy bez nutnosti rekompilácie celého projektu. Táto otvorenosť zmenám zostane v hre aj po jej vydaní, takže aj hráči môžu hru meniť bez väčšej námahy.
Rôzne profesionálne firmy (napr. Id Software, Valve Corporation, Bethesda Softworks a Epic Games) venujú veľkú starostlivosť nástrojom pre vytváranie modov k ich vlastným hrám s tým, že aj neoficiálne mody prinesú úspech pôvodnej hre. Najznámejším takýmto modom je pravdepodobne Counter-Strike, odvodený od hry Half-Life.
Forbach
Forbach môže byť:
Kouty (okres Třebíč)
Kouty sú obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 367 obyvateľov, z toho 188 mužov a 179 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,1 roka).
Kováčska vyhňa v Moldave nad Bodvou
Kováčska vyhňa v Moldave nad Bodvou v okrese Košice okolie je kováčskou dielňou nachádzajúcou sa v kamennej budove z roku 1850 s predsunutým podstreším a valbovou strechou. Okrem dielne so zachovaným kompletným vybavením a množstvom nástrojov, sú v budove aj obývacia časť a hospodárske budovy. Múzeum s kováčskou vyhňou je ojedinelou ukážkou zachovanej špecializovanej kováčskej výroby. Je to národná kultúrna pamiatka v registri ÚZPF pod č. 4383/1.
Objekt múzea
Základom je kamenná budova postavená roku 1850 v prednej časti s vyhňou a v zadnej časti s tromi obytnými miestnosťami z ktorých stredná je kuchyňou so zariadením z 19. a 20. storočia a po bokoch dve pôvodné izby. Predstavuje typický abovský dom z polovice 19. storočia.
V zadnej časti v záhrade je zastrešený objekt hospodárskej budovy včítane maštale.
Brasil Open 2005
Brasil Open 2005 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 14. do 21. februára 2005  na otvorených antukových dvorcoch v brazílskom meste Costa do Sauípe. Titul v dvojhre získal Španiel Rafael Nadal, ktorý vo finále porazil krajana Martína. Bol to jeho druhý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Česi František Čermák a Leoš Friedl, ktorí vo finále porazili argentínsky pár José Acasuso, Ignacio González King. Pre oboch to bol siedmy titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇪🇸 Rafael Nadal vs. 🇪🇸 Alberto Martín 6-0 6-7(2) 6-1
Štvorhra mužov
🇨🇿 František Čermák / 🇨🇿 Leoš Friedl vs. 🇦🇷 José Acasuso / 🇦🇷 Ignacio González King 6-4 6-4
Severnyj
Severnyj (Северный) je názov v súčasnosti neaktívneho štítového vulkánu, nachádzajúceho sa v severnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na západe polostrova Kamčatka. Masív 1 936 m vysokej sopky je tvorený prevažne bazaltovými horninami a na jeho juhozápadnom, resp severovýchodnom svahu sa nachádzajú dva troskové kužele. Vek poslednej erupcie bol rádiometrickým datovaním stanovený na 3 500 rokov.
Brazílske národné futsalové družstvo mužov
Brazílske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo, ktoré reprezentuje Brazíliu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Confederação Brasileira de Futebol de Salão (CBFS). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1986. Vtedy na 1. oficiálnom turnaji pod hlavičkou FIFA v Maďarsku skončilo posledné. Jeho najväčšími úspechmi je 5 titulov majstra sveta FIFA či 5 titulov majstra Južnej Ameriky. V septembri 2016 mu patrilo vo svetovom rebríčku 1. miesto.
V roku 2006 na Hrách Lusofonie dosiahlo rekordné víťazstvo, keď na tímom Východného Timoru zvíťazilo, čo je najvyššie víťazstvo vo futsalovom svete.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvách sveta získalo spolu 7 medailí, tie najcennejšie v rokoch 1989, 1992, 1996, 2008 a 2012. Na turnaji v Thajsku v roku 2012 vyhralo šampionát bez straty čo i len bodu.
Na juhoamerických majstrovstvách donieslo rovnako z každého turnaja medailu. Okrem turnajov v Paraguaji v roku 2003 a Ekvádore v roku 2015 dokázalo podujatie vždy vyhrať. V roku 2003 sa hrala finálová skupina, v ktorej družstvo podľahlo 🇦🇷 a obsadilo konečné strieborné umiestnenie. 3 zlaté medaily vybojovalo aj na Juhoamerických hrách a 1 zlato aj na Panamerických hrách v roku 2007.
Výsledky
náhľad|Brazílske družstvo po víťazstve na Panamerických hrách v roku 2007
Saint-Jean-lès-Buzy
Saint-Jean-lès-Buzy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železná kotlina
Železná kotlina môže byť:
Hajdúszoboszló
Hajdúszoboszló je mesto v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Hajdúszoboszló.
Má rozlohu 23 870 ha a žije tu obyvateľov .
Freyming-Merlebach
Freyming-Merlebach môže byť:
Gašpar Šulek
Gašpar Šulek (* 1788 Paludza – † 1827 Bratislava) bol slovenský filozof, evanjelický kňaz, od roku 1815 v Tisovci a teológ, člen Učenej spoločnosti malohontskej. Vychádzal z Kanta. Šulek podal apagogický dôkaz existencie Boha, podľa ktorého Boh existuje preto, lebo nie je možné dokázať jeho neexistenciu.
Alexej
Alexej je mužské krstné meno. Ide o ruské meno z gréckeho álexis, čiže pomoc, ďalej alexein, čo označuje brániť, obranca. Na Slovensku má meniny 9. januára.
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Bytča
thumb|Okres Bytča
V okrese Bytča sa nachádza 61 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Tavenina
Tavenina je roztavená látka alebo zmes. V geológií sa pod pojmom tavenina väčšinou myslí magma, i keď tá reálne nie je čistou taveninou, ale jej zmesou spolu s už vykryštalizovanými minerálmi.
Martin Repka
Martin Repka (* 16. november 1975, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) je slovenský filmový režisér a scenárista. Je absolventom Filmovej a televíznej fakulty VŠMU v Bratislave a autorom a režisérom niekoľkých medzinárodne úspešných a ocenených krátkych filmov, ako napríklad Plávanie, Posledná večera alebo Zlodeji. Jeho celovečerný filmový debut Návrat bocianov bol slovenskou národnou nomináciou na Oscara. Okrem umeleckej tvorby sa venuje aj televíznej réžii a reklame, pracuje ako producent, produkčný manažér, editor scenárov a odborný asistent. Bol členom hlavnej poroty na Art Film Feste 2012.
Detstvo
Martin Repka sa narodil 16. novembra 1975 v nemeckom Frankfurte. Syn básnika Petra Repku, ktorý v roku 1963 spoločne s Ivanom Štrpkom a Ivanom Laučíkom tvorili básnickú skupinu Osamelí bežci. Peter Repka sa v roku 1972 oženil s Nemkou Angelou (autorka a prekladateľka), vďaka čomu mohol aj napriek prísnemu režimu z krajiny vycestovať a usadiť sa v Nemecku. Rodina Petra Repku pravidelne navštevovala Slovensko - väčšinou dvakrát do roka. Aj preto Martin Repka spoznával zároveň slovenskú aj nemeckú kultúru, čo malo vplyv na jeho filmoch. K nakrúcaniu filmov sa dostal pomerne skoro: „Otec požičal prvé videokamery, keď som mal 7 – 8 rokov, s bratom sme ich montovali na bicykle, všelijako sme experimentovali a potom sme strihali film na dvoch videorekordéroch“. V jedenástich rokoch sa ocitol v porote detského filmového festivalu vo Frankfurte nad Mohanom. Tam bola okrem detskej poroty aj druhá, tvorená profesionálnymi filmármi. Počas tohto festivalu mal možnosť vidieť filmy z rôznych častí sveta. Po vyštudovaní na VŠMU v Bratislave chvíľu žil na Slovensku, no neskôr sa spolu so svojou manželkou Elenou a dvoma deťmi presťahoval do Viedne.
Štúdium
Odmalička obdivoval východoeurópsku tvorbu - poľských filmárov ako Kieślowski, Wajda alebo z Československa – Formana, Hanáka, Havettu a ďalších. Páčil sa mu aj koncept východoeurópskych filmových škôl, kde sa štúdium od začiatku delí po profesiách: réžia, kamera, produkcia, strih. V nemecky hovoriacich krajinách sa najskôr študuje všetko a až potom sa študent špecializuje. Keďže Martin Repka hneď zo začiatku vedel, že chce študovať réžiu, rozhodol sa pre východoeurópsky koncept filmovej vysokej školy - VŠMU v Bratislave. Okrem tohto túžil na Slovensku žiť, aby spoznal krajinu svojho otca.
Počas štúdia v Bratislave natočil dva krátkometrážne filmy. Príbeh filmu Plávanie (1997) zobrazuje starú opustenú plaváreň, ktorú obývajú iba duchovia zo starých čias. Dvaja starci sú na plávanie pripravení, avšak kvôli ich zabúdaniu sa ich vstup do bazéna odkladá. V jeho druhom študentskom filme Posledná večera (2000) hrajú známi slovenskí herci Csongor Kassai a Marián Labuda st. Oba jeho krátke filmy uviedli na filmovom festivale v Cannes.
V roku 1999 spolurežíroval poviedkový film začínajúcich filmárov Šesť statočných - konkrétne poviedku Zlodeji, v ktorej hlavný hrdina Oľeg pozoruje realitu na sídliskách zvnútra svojho bytu.
Návrat bocianov
Jeho celovečerný hraný debut Návrat bocianov je z roku 2007.
''„Neznášam hranice – ani fyzické, ani hranice v kreativite či medzi kultúrami. Je predsa úžasné spoznávať iné kultúry a čerpať z talentu ľudí viacerých národností.“'' Práve z tohto dôvodu sa rozhodol pre natočenie multikultúrneho filmu o mladej Nemke Vande, ktorá sa po výpovedi v práci rozhodne navštíviť svoju starú mamu na východe Slovenska.
Film je určený ľuďom, ktorí podobne ako hlavná hrdinka, cítia neistoty, hľadajú hodnoty a domov. Mal by osloviť staršie aj mladšie publikum, keďže v sebe nesie generačný dialóg. Vandin útek do dediny Runina, kde žije jej stará mama, ju vtiahne do dobrodružstva vedúceho až k obchodovaniu s ľudskými osudmi. Cieľom je vytvoriť obraz interkulturálneho dialógu v regióne, kde sa zdá byť na prvý pohľad okrajový, no riešia sa tu problémy týkajúce sa celej Európy. Prínosom filmu je konfrontácia nemecko-slovenskej histórie a prítomnosti, taktiež už v roku 2007 otvoril tému utečenectva. Slabinou filmu je aj napriek jeho multikulturalite istá prvoplánovosť pri zobrazovaní odlišných kultúr pomocou zaužívaných stereotypov. Film reprezentoval slovenskú kinematografiu na Oscaroch v roku 2007.
Skrývačky
Jeho ďalšia snímka je televízny film Skrývačky z roku 2008.
V starom dedinskom dome, do ktorého sa po dlhej dobe vrátia po smrti svojej matky dve dcéry, nevlastné sestry Vilma a Hela, sa odohrá komorný príbeh o láske a hľadaniu cesty od jedného k druhému. Generačný rozdiel medzi sestrami sa odzrkadluje v odlišnom vnímaní prostredia, v ktorom ich mama prežila celý život. Postupne odhaľujú matkinu minulosť, dôležité miesta a ľudí. Hlavné postavy hrá Zuzana Maurery a Ivana Stejskalová.
Tanec tigra
Krátkometrážny (16 min) film z roku 2013 je Repkovým režisérskym aj scenáristickým počinom. Do chvíle, kým sa v kancelárii kedysi slávneho tamilského filmového režiséra Sharmu zjaví tigrí tanečník Kader a požiada o rolu, ide o normálny pracovný deň. Sharma svojím arogantným správaním k tanečníkovi napokon premešká jedinečnú príležitosť na svoj hviezdny comeback. Tanec tigra je poctou juhoindickému „Kollywoodu“ no je aj odrazom slovenských reálií. Poukazuje na nevyhnutnosť byť otvorený voči novým príležitostiam a nepremeškať ich.
Autor filmu poukazuje aj na skutočnosť, že ľudia si nedostatočne vážia svoju kultúru, hodnoty a tradície. Kým pochopia ich dôležitosť, môže byť neskoro.
''„Tento krátky príbeh od indického autora Ashokamitrana ma oslovil, pretože sa mi vidí veľmi aktuálny pre náš život na Slovensku, a zdalo sa mi zaujímavé vyrozprávať ho prostredníctvom exotických prvkov. Žijeme vo svete kastingových šou, kde máme poroty a ľudí na vysokých pozíciách, ktorí súdia iných, pričom na druhej strane sú ľudia, ktorí trpia tým, že majú talent, ale nevedia sa presadiť či živiť tým, čo dokážu,“'' hovorí režisér.
Film bol nominovaný na ocenenie Slnko v sieti vo svojej kategórii.
Charakteristika tvorby
Martin Repka je typický multikulturálnymi témami a motívmi v jeho filmoch. Vďaka jeho dospievaniu v Západnom Nemecku a pravidelným návštevám Slovenska sa uňho profiloval cit pre rôzne kultúry už v jeho mladom veku. Vo filmoch okrem toho konfrontuje starú, vidiecku kultúru a jej hodnoty s hodnotami novej, mestskej spoločnosti (vo filmoch Návrat bocianov, Skrývačky). Vďaka filmom Návrat bocianov a Tanec tigra sa medzi nepočetnú skupinu slovenských režisérov pracujúcich s rôznorodými svetovými kultúrami, nie len tou slovenskou.
Plánované projekty
V súčasnosti rozvíja svoj nápad natočiť film o Osamelých bežcoch. Na scenári spolupracuje z ich členmi Ivanom Laučíkom, Ivanom Štrpkom a jeho otcom Petrom Repkom. Popritom sám pracuje na scenári k jeho celovečernému filmu Kerkár. „Mal by to byť príbeh syna, ktorý hľadá cestu k otcovi tetovačovi.“ S týmto scenárom sa dostal do tretieho kola, finálového kola workshopu ScripTeast pre scenáristov zo strednej a východnej Európy v Cannes v roku 2015.
Kramolín (okres Třebíč)
Kramolín je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 120 obyvateľov, z toho 58 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 40,3 roka, ženy 43,8 roka).
Monsols (kantón)
Monsols je francúzsky kantón v obvode Villefranche-sur-Saône v departemente Rhône v regióne Auvergne-Rhône-Alpes. Tvorí ho 13 obcí.
Grostenquin
Grostenquin môže byť:
Frobeniova veta (matice)
Frobeniova veta je tvrdenie, ktoré určuje, za akých podmienok má systém lineárnych rovníc riešenie.
Definícia
Nech je daný systém m lineárnych rovníc s n neznámymi nad poľom F:
kde pre všetky :
Príklady
Vyššie uvedená matica má jedno riešenie, lebo h(A) = 3, h(A′) = 3 a neobsahuje nulový riadok. Matica
má riešenie, lebo h(A) = 2, h(A′) = 2 a je ich nekonečne veľa, pretože obsahuje nulový riadok. Avšak matica
riešenie nemá, pretože h(A) = 2, h(A′) = 3, teda hodnosť matice systému sa nerovná hodnosti rozšírenej matice systému.
Down Under
„Down Under“ (tiež známa ako „Land Down Under“) je skladba austrálskej rockovej skupiny Men at Work. Pôvodne bola vydaná v roku 1980 ako B strana singlu „Keypunch Operator“. Obe skladby napísali Colin Hay a Ron Strykert. Pôvodná verzia sklaby má mierne odlišné tempo a použitie hudobných nástrojov. Najznámejšia verzia bola vydaná v októbri 1981 cez Columbia Records, ako tretí singel z ich debutového albumu Business as Usual (1981).
V decembri 1981 obsadila v Austrálii 1. miesto a vo februári 1982 dosiahla 1. miesto aj na Novom Zélande. V polovici roku 1982 bola skladba vydaná aj v Severnej Amerike, kde v USA debutovala 6. novembra 1982 na 79. mieste a v januári 1983 dosiahla 1. miesto. Nakoniec s predalo viac ako 2 milióny kópií len v USA. Časopis Billboard ju nazval 4. skladbou roku 1983.
V Spojenom kráľovstve obsadila v januári a februári 1983 1. miesto. Tiež obsadila 1. miesto v Írsku Dánsku a Švajčiarsku. Skladba sa stala populárnou vlasteneckou skladbou v Austrálii.
Cerová vrchovina
Cerová vrchovina je pohorie a geomorfologický celok na južnom Slovensku.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Matransko-slanská oblasť → Cerová vrchovina *** Má pretiahnutý tvar od západu k východu. Zhruba jednu polovicu územia obklopuje Juhoslovenská kotlina, druhá polovica tvorí štátnu hranicu s Maďarskom. Maďarská časť pohoria je označovaná ako Cserhát.
Delenie
Geomorfologický celok sa delí na 5 podelkov a obsahuje aj 5 častí:
Charakteristika
Cerová vrchovina vznikla v posledných fázach vulkanickej činnosti na území Slovenska pred cca šiestimi až dvoma miliónmi rokov. Najvyššie miesta tejto oblasti sú Karanč, Šiator , Ragáč a Veľký Bučeň.
Geologicky je tvorená vrstvami treťohorných pieskov, pieskovcov, štrkov, ílov a sopečných čadičov a sopečných andezitov. Geológia se výrazne prejavuje v reliéfe krajiny. Chrbáty so zvyškami čadičových tabúľ (Pohanský hrad, Veľký Bučeň) sú zvyškami lávových prúdov. Záujem je o rôzne tvarované bralá. Bralá pôvodne vytvárali komíny sopiek, v ktorých boli rôzne produkty čadičového vulkanizmu (Hajnáčka, Soví hrad, Šomoška alebo Steblová skala), alebo ide o andezitové útvary, ktoré stuhli ešte pod zemským povrchom (kopce Šiator alebo Karanč). Oba typy útvarov vznikli pôvodne v hĺbke pod povrchom, ale boli odkryté vďaka pôsobeniu eróznych procesov. V dnešnej dobe tak čnejú vysoko nad okolím.
Chránené územia
K zaujímavým chráneným prírodným pamiatkam patrí Pohanský hrad a Hajnáčka – zrúcanina gotického hradu zo 14. storočia na skalnatom kopci vulkanického pôvodu. V sopečných horninách boli nájdené úlomky kostí zvierat žijúcich v treťohorách. Z chráneným prírodným pamiatkám patria napríklad Ragáč, Sprašový odkryv pri Radzovciach alebo Soví hrad. Soví hrad je archeologické nálezisko z doby kamennej a bronzovej. Ide o čadičový vrchol s menšou náhornou plošinkou a kráterom nad obcou Šurice.
Turistika zimná a letná
Pre náročnejšie zimné športy nie sú v tejto oblasti vhodné terény. Chýbajú tu upravené svahy aj lyžiarske vleky, nenachádzajú sa tu ani žiadne zimné rekreačné strediska. Za priaznivých snehových podmienok sa možno venovať bežeckému lyžovaniu.
Prírodné zvláštnosti a zaujímavosti lákajú návštevníkov od jari do jesene. Početné turistické cesty a náučné chodníky vedú do najatraktívnejších miest. Miestne lesy ponúkajú možnosť loviť zver alebo zbierať huby.
Dáša
Dáša je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 10. januára.
Fondremand
Fondremand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iettunup
Iettunup je v súčasnosti neaktívny vulkanický komplex, nachádzajúci sa v severnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na Kamčatke. Je to najsevernejšie položená neskoroštvrtohorná vulkanická štruktúra pohoria. Komplex tvorí dvojica prekrývajúcich sa štítových vulkánov (Iettunup - 1 340 m a Lamutskij - 1 198 m), budovaných prevažne bazaltami až bazaltovými andezitmi. Vek poslednej erupcie nie je známy, no odhaduje sa na koniec pleistocénu, až začiatok holocénu.
Omni Trio
Rob Haigh (* Sheffield, Anglicko), viac známy ako Omni Trio, je anglický drum and bassový hudobník. Taktiež sa venuje experimentálnej hudbe, ambientu, alebo house music.
Diskografia
{| border=0 cellspacing=8 cellpadding=8 |
Mauzóleum Vladimira Iľjiča Lenina
Mauzóleum Vladimira Iľjiča Lenina sa nachádza na Červenom námestí v Moskve a je miestom posledného odpočinku sovietskeho revolucionára a politika Vladimira Iľjiča Lenina. Autorom monumentálnej granitovej hrobky je architekt Alexej Ščusev (Щусев).
Vraví sa, že 21. januára 1924, v deň Leninovej smrti, sovietska vláda obdržala niekoľko tisícok telegramov, v ktorých ľudia žiadali, aby Leninove ostatky boli uchované pre ďalšie generácie. O deň neskôr, významný ruský patológ a anatóm Alexej Abrikosov bol poverený zabalzamovaním Leninovho tela tak, aby do pohrebu ostalo nedotknuté. 23. januára, v noci, bol Alexej Ščusev poverený do troch dní navrhnúť a postaviť hrobku, v ktorej sa budú môcť občania rozlúčiť s Leninom. 26. januára padlo rozhodnutie o umiestnení hrobky na Červené námestie a už na druhý deň poobede bola drevená hrobka i s Leninovou rakvou na svojom mieste. Za prvý mesiac a pol navštívilo provizórne mauzóleum vyše 100 000 ľudí. V auguste 1924 Ščusev hrobku prestaval a architekt Konstantin Meľnikov navrhol Leninov sarkofág.
V roku 1929 sa zistilo, že Leninovo telo sa dá zachovať na oveľa dlhší čas a preto došlo k rozhodnutiu vymeniť drevené mauzóleum za kamenné. Tím architektov opäť viedol Alexej Ščusev – tí navrhli jednoduchú, ale monumentálnu hrobku z mramoru, granitu, porfýru a labradoritu. Konštrukčné práce na hrobke boli dokončené v októbri 1930. V roku 1970 bol vymenený Leninov sarkofág – nový navrhol sochár Nikolaj Tomskij.
V rokoch 1924 až 1972 navštívilo Leninov hrob vyše 10 miliónov ľudí.
Kontroverzie
Stalinovo zabalzamované telo bolo v roku 1953 umiestnené do hrobky vedľa Lenina. V rámci procesu destalinizácie bolo jeho telo odstránené a 31. októbra pochované pri Kremeľskom múre.
Taktiež sa v poslednej dobe ozývajú hlasy spochybňujúce autenticitu Leninovho tela. Napriek tomu, že Lenin pravdepodobne podstupuje každým rokom „omladzujúcu kúru“, vyzerá tak, ako by bol z vosku. Predpokladá sa, že niektoré časti tela môžu byť falošné, aby sa zachovala jeho vystavovateľnosť. Bývalá sovietska vláda i súčasná ruská vláda odmietli vydať akékoľvek stanovisko ohľadom autenticity Leninových pozostatkov.
Praktické informácie
Mauzóleum je otvorené každý deň, s výnimkou pondelku a piatku, od 10:00 do 13:00. Pred mauzóleom sa zvyčajne nachádza dlhý rad čakajúcich, čakanie trvá väčšinou do jednej hodiny. Samotná prehliadka je pomerne krátka a trvá približne 10 minút. Počas prehliadky by si návštevníci nemali dávať ruky do vreciek, pretože je to považované za veľmi neúctivé gesto.
Arenales
Arenales alebo Cerro Arenales je masívny, trvalo zaľadnený stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, juhozápadne od vulkánu Cerro Hudson. Až do roku 1963, keď expedícia vedená Ericom Shiptonom, ktorá prešla krížom cez Severopatagónsky ľadový štít, nebol evidovaný ako sopečný útvar, aj daná expedícia ho označila za vyhasnutý. No satelitné pozorovania z roku 1979 odhalili čerstvý depozit tefry na juhozápadnom svahu sopky.
Sax (dýka)
thumb|[[Merovejovci|Merovejské saxy]]
Sax alebo scramasax bola sečná „biela“ zbraň Frankov, no pre určité typy saxu aj všeobecne Germánov (Sasov, Vikingov, atď.). Je to krátka jednosečná dýka, maximálne dlhá, ktorá sa nosila na ľavej strane opaska, ak mal bojovník aj dlhý meč spatu na pravej. Scramasax sa našiel aj v hrobke merovejského kráľa Childericha I. v Tournai. Dýka bola určená na boj zblízka a bola rozšírená v období sťahovania národov u Germánov. Predpokladá sa, že Germáni sa ju naučili používať od nomádskych jazdcov kmeňového zväzu Hunov. Pojem scramasax spomína vo svojich análoch historik Gregor Toursky.
Sax sa vyrábal v najrôznejších vyhotoveniach, celkom jednoduchý aj bohato zdobený technikou cloisonné s drahokamami. Obvykle bol vyrobený z damascénskej ocele, špeciálnou sendvičovou technikou (zvarkový damask) ako väčšina súdobej produkcie germánskych zbraní. Dosahovala sa tým pružnosť čepelí, ktoré sa tak rýchlo nelámali.
Poznámka: Biela zbraň = s kovovou čepeľou. Čierna zbraň = z kameňa, napr. pazúrik a i. (pozri Portail des armes -fr.wiki)
Budova orgánov štátnej bezpečnosti na Lubianke
Budova orgánov štátnej bezpečnosti na Lubianke, hovorovo Lubianka (rus.: Лубянка) je hovorový názov veliteľstva bývalej ruskej tajnej služby KGB. Túto obrovskú budovu zo žltých tehál navrhol architekt Alexej Sušev, ktorý taktiež navrhol aj Leninovo mauzóleum a ďalšie významné moskovské budovy. Budova je známa pre svoje prekrásne parketové podlahy a bledozelené steny.
Budova sa nachádza na Námestí Lubjanka. Do roku 1991 sa námestie volalo podľa zakladateľa Čeky a veliteľa NKVD Felixa Dzeržinského, ktorého socha sa nachádzala na námestí.
História budovy
Budova bola postavená ako sídlo Všeruskej poisťovacej spoločnosti, no po boľševickej revolúcii bola zabraná sovietskou vládou, ktorá v nej zriadila veliteľstvo tajnej polície, vtedy nazývanej Čeka.
Názov i štruktúra sovietskej tajnej polície sa menil, avšak budova ostávala. Tak sa tu vystriedalo NKVD, KGB a v súčasnosti tu sídli FSB – Federálna bezpečnostná služba Ruskej federácie. Súčasťou budovy bola aj väznica, v ktorej boli zadržiavaní mnohí politickí väzni. Väzenie sa spomína aj v diele Súostrovie Gulag od Alexandra Solženicyna. Okrem iného v budove sídli aj Múzeum KGB, ktoré je prístupné širokej verejnosti.
Jeden z vtipov zo sovietskej éry vraví, že z Lubianky je prekrásny výhľad - dá sa z nej dovidieť až na Sibír.
Gerbéviller
Gerbéviller môže byť:
Miguel de Cervantes
Miguel de Cervantes (y) Saavedra (* 29. september 1547, Alcalá de Henares, Španielsko – † 22. apríl 1616, Madrid) bol španielsky spisovateľ a dramatik z obdobia takzvaného zlatého veku španielskej literatúry.
Životopis
Narodil sa ako štvrtý zo siedmich detí v schudobnelej šľachtickej rodine neďaleko Madridu. Jeho rodičia boli Rodrigo de Cervantes, neúspešný chirurg, a Leonor de Cortinas. Mladý Cervantes študoval teológiu na univerzite v Salamance a Madride.
Miguel de Cervantes viedol veľmi dobrodružný život. Po štúdiách u humanistu Juan López de Hoyos odišiel roku 1569 pred španielskou justíciou najskôr do Ríma. Tam nastúpil ako komorník v službách kardinála Giulia Acquavivu. No ešte v tom istom roku vstúpil v Neapole do španielskeho námorníctva. Ako námorník sa zúčastnil v roku 1571 bitky pri Lepante, kde bojoval po boku Jána Rakúskeho (Juana de Austria) proti Turkom. Tam bol trikrát postrelený a dokaličili mu ľavú ruku. Preto dostal prezývku El Manco de Lepanto (jednoruký od Lepanta).
Zajatie
Po ďalších rokoch v španielskom námorníctve bol Cervantes v júni 1575 zajatý alžírskymi pirátmi a zavlečený ako otrok do Alžírska. No až po piatich rokoch a troch neúspešných pokusoch o útek bol v roku 1580 s pomocou Rádu Najsvätejšej Trojice vykúpený a vrátil sa 19. septembra naspäť do Španielska.
Manžel a spisovateľ
Jeho prvá divadelná hra „Los tratos de Argel“, v ktorej spracoval svoje skúsenosti zo zajatia, zostala bez povšimnutia. Bol veľmi zadlžený a pokúsil sa ako spisovateľ zarobiť nejaké peniaze. Roku 1584 vyšiel jeho prvý román „La primera parte de la Galatea“. V tom istom roku sa oženil s o 18 rokov mladšou Catalinou de Salazar y Palacios, dcérou bohatého sedliaka. Tento zväzok zostal bezdetný, no mal z romániku s herečkou Anou Franca de Rojas dcéru, Isabel de Saavedra. Koncom 80. rokov odišiel od manželky. Pracoval okrem iného ako výberca daní, musel ale pre spreneveru od štátnych peňazí 1597/1598 a 1602 opäť do väznice.
Don Quijote
Vo väzení začal s prácou na svojej najvýraznejšej práci „El ingenioso Hidalgo Don Quixote de la Mancha“ ("Dômyselný rytier Don Quijote de la Mancha"), ktorého prvý diel vyšiel roku 1605. Druhú časť uverejnil Miguel de Cervantes roku 1615. Medzi obomi dielmi napísal (1613) Cervantes „Novelas ejemplares“, v slovenčine „Príkladné novely“. Román „Don Quijote“ mu priniesol síce vytúžený úspech, no peniaze, ktoré získal, opäť rýchlo stratil a zomrel roku 1616 chudobný v Madride.
Dielo
vľavo|náhľad Cervantesov literárny odkaz je mimoriadne bohatý a mnohotvárny. Básnické dielo tvoria skladby najrozličnejšieho druhu pastierske a ľúbostné romance, sonety a spevy, elégie, oslavné básne a iná príležitostná poézia až po rozsiahly traktát Cesta na Parnas (1614). Hoci poézia bola jednou z jeho veľkých lások, nedosiahol v nej veľký úspech.
Literárni kritici i sám Cervantes rozdeľuje svoju dramatickú tvorbu na dve obdobia: prvé ovplyvnené klasicistickým a renesančným divadlom, teda obdobie spred triumfu novej koncepcie Lopeho de Vega v umení písať drámy (Zívol v Alžíri, Numaneia, 1584), a druhé, reprezentujúce súbor hier, vydaných roku 1615 pod názvom Osem komédií a osem medzihier. Sú to majstrovské momentky zo života, v ktorých svojím neopakovateľným jazykom, neodolateľnou komikou zobrazil niektoré z pálčivých problémov vtedajšej španielskej spoločnosti.
Najväčší úspech dosiahol Cervantes v próze. Niekoľko rokov po návrate do Španielska vychádza jeho prvá prozaická práca, pastiersky román Galatea (1584). Na sklonku života sa pokúša o nový žáner, dobrodružný román – Strasti Persilasa a Sigismundy (1617). Vrcholom Cervantesových umeleckých úsilí sú jeho Príkladné novely (1613). Stal sa tak priekopníkom renesančnej poviedky v Španielsku, dal jej hlboký mravný obsah. Niektoré vynikajú ostrou až drsnou kresbou, kritickým pohľadom na súvekú spoločnosť a jej predsudky.
Do dejín svetového písomníctva sa zapísal dielom Dômyselný rytier Don Quijote de la Mancha. Prvá časť vyšla roku 1605, druhá o desať rokov neskôr. Spisovateľ chcel zosmiešniť, parodovať rytierske romány, napísal však vynikajúci rytiersky román, ktorý ďaleko prerástol Cervantesove zámery. Vyrozprával v ňom osudy dvoch nezabudnuteľných postáv, dona Quijota, bláznivého rytiera a jeho zbrojnoša Sancha Panzu. Zo začiatku bol don Quijote ,,bez mozgu", neskôr sa však Cervantesovi zišiel na spájanie múdrych rečí. Pán a sluha sa stali symbolmi dvoch večných protikladov, no v istom zmysle tvoria tieto dve postavy jednotu, najmä vo chvíľach, keď sa spoločne stretávajú s realitou vonkajšieho sveta. Cervantes vytvoril nesmrteľné dielo všeľudského obsahu a dosahu.
Jeho literárne dielo a najmä Don Quijote – „rytier smutnej postavy" – je symbolom, zobrazením a zosobnením ľudskej osobnosti autora, snov, ilúzií a stroskotania hidalga dona Miguela de Cervantesa y Saavedra, a súčasne i Španielska za vlády Karola I. (V.) a Filipa II.
Vysokorýchlostný vlak
Japonsko: [[Šinkansen série E5|thumb]] Francúzsko: [[AGV|thumb]] [[ICE 3|ICE-3|thumb]] [[Talgo 350|Španielsko: AVE S-102/Talgo 350 „Pato“|thumb]] ETR 500 „Frecciarossa“ Talianskych dráh v Miláne|thumb Južná Kórea: [[KTX „Sancheon“|thumb]] Čína: CRH3 odvodený od Siemens [[Velaro|thumb]]
Vysokorýchlostný vlak je vlak, ktorého konštrukcia mu umožňuje dosahovať rýchlosťou najmenej 250 km/h, je prioritne určený pre prevádzku na vysokorýchlostnej trati. Spravidla sa môže pohybovať po konvenčných tratiach (teda tam, kde polomer smerového oblúka je najmenej 150 m). Výnimku tvoria nekonvenčné systémy (Maglev, opustený Aérotrain), alebo rozdielny rozchod (Japonsko, čiastočne Španielsko).
Smernica európskeho parlamentu a rady 2008/57 / ES o interoperabilite systému železníc v Spoločenstve pracuje s definíciou:
Atvars Tribuncovs
Atvars Tribuncovs (* 14. október 1976, Ogre, Lotyšsko) je bývalý lotyšský hokejový obranca. Meria 188 cm a váži 90 kg (2006).
Vysokorýchlostný vlak
Európa
Francúzsko - V sedemdesiatych rokoch bol testovaný prototyp TGV 001, poháňaný plynovou turbínou. Na neho priamo nadviazali elektrické súpravy TGV (Train a Grande Vitesse). Tie sú dnes hlavnou časťou vozového parku SNCF a držiteľom svetového rýchlostného rekordu koľajového adhézneho vozidla (574,8 km/h). Niektoré rady sú vyrábané špeciálne pre nadnárodné spoločnosti (Eurostar, Thalys). Začína prevádzku najnovšieho AGV. Jazdia sem už aj vlaky ICE z Nemecka, v najbližších rokoch tiež ETR 500 z Taliansko a AVE zo Španielska.
Atvars Tribuncovs
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Mora IK v švédskej Elitserien.
Reprezentácia
Lotyšský tréner Piotr Vorobiov ho nominoval na domáce Majstrovstvá sveta v hokeji 2006. Zaznamenal 1 asistenciu a 8 trestných minút. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Vysokorýchlostný vlak
Európa
Nemecko - Vysokorýchlostnú dopravu zaisťujú jednotky ICE (InterCityExpress). Experimentovalo sa s naklápacími a dieselovými jednotkami. Tie sa však neosvedčili. Zo susedných krajín môžu do Nemecka jazdiť tiež vlaky Cisalpino a Thalys. Jazdia sem už aj vlaky TGV z Francúzsko. V Emslande je vyvíjaný nekonvenčný Transrapid na magnetickej báze, v Nemecku však ekonomicky neuspel.
Taliansko - Talianska spoločnosť Trenitalia prevádzkuje prevažne naklápacie súpravy s označením Eurostar Italia (na hlavných tratiach ETR 500). Taktiež sú odtiaľto vypravované vlaky Cisalpino. Do Milána jazdí TGV z Francúzska. Spoločnosť Nuovo TRANSPORT Viaggatori začala v apríli 2012 s prevádzkou 25 jednotiek AGV pod názvom Italo.
Španielsko - Pozri AVE, Euromed, Alaris, Talgo. Najnovšie však Španieli nakúpili jednotky ICE 3, označovaný ako Velaro E. Prekážku pre jazdu väčšiny vysokorýchlostných vlakov na bežných tratiach predstavuje široký rozchod (1 668 mm) týchto tratí. Meniteľný rozchod majú iba (takmer všetky) súpravy Talgo.
Spojené kráľovstvo - Okrem vlakov Eurostar, ktoré svoju jazdu z Francúzska a Belgicka končia v Londýne, je možné vidieť naklápacie súpravy spoločnosti Virgin Trains Class 390 alebo InterCity 225 prevádzkované spoločnosťou GNER. Rusko - Pre trať Moskva - Petrohrad bol v Rusku vyrobený vlak Sokol. Projekt úplne stroskotal. Namiesto toho boli nakúpené jednotky ICE 3, označované ako Velaro RUS. Avšak boli tradične zasa pomenované Sapsan (Sokol).
Ázia
Japonsko - Šinkansen začal v šesťdesiatych rokoch písať históriu vysokorýchlostnej dopravy. Dodnes je japonský železničný systém veľmi vysoko cenený. Vlaky majú štandardný rozchod (na rozdiel od konvenčných tratí, ktoré majú rozchod 1 067 mm), preto sa môžu pohybovať len po vysokorýchlostných tratiach.
Čína - Tu sa vysokorýchlostné vlaky dlho nevyrábali, napriek tomu Čína patrí medzi priekopníkov. V roku 2002 bola v Šanghaji prvýkrát spustená doprava Maglev, pozri Maglev v Šanghaji. Ďalej bola 26. decembra 2009 v Číne otvorená 968 km dlhá Vysokorýchlostná trať Wu-chan – Kanton s maximálnou rýchlosťou 350 km/h. Ide sa tak o najrýchlejšie železničné spojenie v komerčnej prevádzke na svete, pretože cestovná rýchlosť vlaku je 313 km/h (najbližším konkurentom je Francúzsko s najvyššou cestovnou rýchlosťou 272 km/h v úseku Lorraine - Champagne). Jazdia tu jednotky CRH3 (odvodené od Siemens Velaro) a CHR2 (odvodené od Kawasaki Šinkansen série E2-1000). Čína má tiež najrozsiahlejšiu vysokorýchlostnú sieť na svete, ktorá rýchlo rastie a podobne rastie počet a parametre jednotiek jednotlivých radov CRH (1, 2, 3, 5, 6, 380). Jedna z nich je držiteľom svetového rekordu neupravených jednotiek (pozri nižšie).
Južná Kórea - Pre vysokorýchlostné trate na Kórejskom polostrove vyrába francúzsky Alstom (výrobca TGV) jednotky KTX, ktoré vynikajú svojou dĺžkou a dosahujú cestovných rýchlosťou okolo 300 km/h.
Uzbekistan - Prvá čiastočne vysokorýchlostná trať v strednej Ázii spája uzbecké mestá Taškent a Samarkand.
Severná Amerika
USA - Predovšetkým plány. V súčasnej dobe dosiahne Acela Express idúci po trati severovýchodného koridoru (z Bostonu cez New York, Philadelphiu a Baltimore do Washingtonu D.C.) na dvoch krátkych úsekoch 240 km/h, priemerná rýchlosť je však iba 109 km/h.
Kanada - Iba plány. Výrobcom bude pravdepodobne Bombardier.
Najvyššie rýchlosti dosiahnuté vysokorýchlostnými vlakmi
V tomto prehľade sú uvádzané aj vlaky s magnetickým pohonom, nie sú tu ale iné koľajové alebo magnetické zariadenia (katapulty).
(Pre porovnanie: 1938 - Spojené kráľovstvo - parná lokomotíva LNER A4 Mallard - 203 km/h)
Slovák (noviny)
Slovák bol slovenský politický denník, ústredný tlačový orgán Hlinkovej slovenskej ľudovej strany (HSĽS).
Politický denník, ústredný orgán HSĽS. v rokoch 1940-41 vychádzal v náklade 20.000 exemplárov v prac. den, 30.000 exemplárov v nedeľu.
Vychádzal od 16. januára 1919 do 1. apríla 1945 najprv v Ružomberku, od februára 1920 v Bratislave. V rokoch 19281931 mal prílohu pre ženy Slovenka, v rokoch 19311933 Ohlas, venovanú Krajinskému spolku štátnych a verejných zamestnancov, v rokoch 19421943 Našim deťom. Zo sadzby denníka sa zostavoval týždenník Slovák. Náklad denníka dosahoval za prvej ČSR 68 tisíc, za vojnovej Slovenskej republiky 2530 tisíc výtlačkov. Náklad týždenníka bol 15 tisíc výtlačkov.
Číslo z 11. 3. 1939 bolo konfiškované, pretože prezradilo vojenské tajomstvo - presun nemeckých vojsk k poľským hraniciam - a jeho nové vydanie bolo vybielené. Slovák venoval čísla mestám, prípadne krajom, pričom mával osobitnú hlavičku. Napr. číslo zo 16. 4. 1939 bolo venované Trnave, zo 4. 6. 1939 Banskej Bystrici, z 23. 7. 1939 Trenčínu, z 13. 8. 1939 Banskej Štiavnici, z 15. 10. 1939 Prievidzi, z 29. 10. 1939 Ružomberku, 26. 11. 1939 Slobodnému a hlavnému banskému mestu KRemnici, z 12. 5. 1940 Šarišu. Č. 31. 8. 1941 bolo venované XXII. Dunajskému veľtrhu, č. z 1. 6. 1941 bolo venované Slovenskému národnému zhromaždeniu a Martinu (64 strán), č. z 30. 11. 1941 Slovenskej knihe, vianočné číslo 1941 malo Frontovú prílohu a prílohu Slovenský vojak, č. zo 17. 10. 1943 bolo venované Matici slovenskej.
Komádi
Komádi je mesto v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Berettyóújfalu.
Slovák (noviny)
Pri príležitosti jubileí Slováka (20 rokov existencie) boli publikované jeho dejiny, analyzoval sa jeho program, prinášali sa hodnotenia v rôznych periodikách. Na to Gardista v č. 18 z 3. 6. 1939 sa ozval proti senzáciám v Slovákovi v článku Urobte poriadok s "našou" tlačou.
Komádi
Má rozlohu 14 465 ha a žije tu obyvateľov .
Slovák (noviny)
Rubriky
neskôr: