cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taran (útok)
náhľad|Bodec na starovekej gréckej triére určený na taranovanie iných lodí. Taranovanie bol spôsob boja, pri ktorom loď narážala taranom do boku nepriateľskej lode. V ideálnom prípade nárazom vytvorila dieru, vďaka ktorej sa loď potopila. Tento spôsob sa s nástupom lodného delostrelectva postupne prestal používať. Rovnako ako v boji lodí bol tento spôsob útoku používaný pri leteckom boji. V zriedkavých prípadoch sa taranovanie používalo aj v pozemnom boji pri nasadení obrnených vozidiel.
428 Monachia
428 Monachia je planétka v hlavnom pásme planétok.
Taran (hrot)
Taran bol hrot lode, ktorý slúžil na taranovanie - prerazenie trupu nepriateľskej lodi, ktorá sa následne potopila. Tarany sa používali najmä za éry veslových lodí. Nástupom plachetníc sa na čelo lode umiestňovali symbolické vyrezávané sochy. Tarany sa vyrábali z tvrdého treva alebo kuli z medi.
Perseus (syn Nestora)
náhľad|Nestor a jeho rodina pri obrate obety, ilustrácia: John Flaxman (1755–1826) Perseus alebo Perzeus je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie (alebo Eurydiky).
Kráľ Nestor bol otcom synov, Persea, Antilocha, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty.
Grécky básnik Homér sa o Nestorovom synovi Perseovi zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.
Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Perseus a celá ich rodina. Perseov brat Echefrón najprv priviedol jalovicu na obetné miesto, kde ju potom Thrasymédes zrazil ostrou bronzovou sekerou a Perseus pripravil misku na vytekajúcu krv. Jeho otec pritom vykonával predpísané obrady a modlitby. Keď Peisistratos následne prerezal obetnému zvieraťu hrdlo, Perseus chytal vytekajúcu tmavočervenú krv do misky a z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov znel posvätný pokrik.
Liběšice
Liběšice môžu byť:
Perseus (syn Nestora)
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, okúpala ho Nestorová najmladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom. Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Dip
thumb|Rôzne druhy čatní
Dip (anglicky dip - namočiť) je druh omáčky rôznej hustoty, do ktorej sa namáčajú kúsky jedla, napr. syr, falafel, zemiakové alebo tortilové čipsy. V spôsobe podávania sa teda od klasických omáčok, ktorými sa jedlo polieva, líšia.
2584 Turkmenia
2584 Turkmenia je planétka s priemerom 11 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 23. marca 1979.
Púchov
Púchov je mesto na Slovensku ležiace v Trenčianskom kraji.
Polohopis
Mesto Púchov je okresné mesto na strednom Považí. Nachádza sa v údolí Bielej vody a Váhu, na pomedzí Javorníkov, Bielych Karpát a Strážovských vrchov. Cez Púchov vedie cesta I/49 na Moravu, ktorú križuje II/507 z Trenčína na Považskú Bystricu. Miestna železničná stanica je dôležitou križovatkou tratí Bratislava – Žilina a Púchov – Horní Lideč. Najbližšími väčšími mestami sú východne ležiaca Považská Bystrica,  južne ležiaca Dubnica nad Váhom a  na severozápad situovaný Vsetín.
Vodné toky
Mestom preteká rieka Váh a riečka Biela voda.
Mestské časti
Mesto na svojej webstráne uvádza tieto mestské časti :
Obyvateľstvo
Náboženské zloženie (podľa údajov z roku 2021)
Martinská deklarácia
Martinská deklarácia alebo Deklarácia slovenského národa je dokument z 30. októbra 1918 prijatý na zhromaždení v Martine, kde sa účastníci prihlásili k seba určovaciemu právu národov a ustanovili Slovenskú národnú radu (SNR) ako jedinú predstaviteľku oprávnenú vystupovať v mene slovenského národa.
Púchov
Divadlo
Nové divadlo za viac ako 5 miliónov eur bolo otvorené v Púchove. Po Bratislave je jediným mestským divadlom na Slovensku postaveným po revolúcii. Okrem domácich divadelných súborov, budú v divadle pravidelné hosťovanie činohry z celého Slovenska.
Martinská deklarácia
Vyhlásenie deklarácie
náhľad|Pamätná tabuľa v Martine
Púchov
Hudba
V Púchove pôsobia viaceré folklórne súbory: FS Váh, FS Biela voda a DFS Púchovček. Hudobne ich doprevádzajú DĽH Lachovček a ĽH Váh.
Martinská deklarácia
Vyhlásenie deklarácie
27. októbra 1918 rakúsko-uhorský minister zahraničných vecí Július Andráši oznámil nótou americkému prezidentovi, že Rakúsko-Uhorsko prijíma podmienky na uzavretie mieru a je ochotné rokovať o prímerí. Faktická kapitulácia Rakúsko-Uhorska viedla v Čechách k búrlivým demonštráciám a 28. októbra 1918 vydal pražský Národný výbor vyhlásenie o vzniku samostatného česko-slovenského štátu a kodifikoval ho zákonom. Oba akty podpísal aj slovenský zástupca Vavro Šrobár, v tom čase ešte bez oficiálneho poverenia zastupovať Slovensko. Celkom nezávisle od udalostí v Čechách sa 29. októbra 1918 začalo v budove banky Tatra v Turčianskom Svätom Martine schádzať vyše 200 slovenských národných a politických činiteľov z celého Slovenska. Vzhľadom na informačné embargo o udalostiach v Čechách nevedeli. Uhorské úrady, v snahe nestratiť nad situáciou kontrolu, povolali do Martina 15. honvédsky pluk z Levíc.
Vyhláseniu predchádzala dôverná porada v dopoludňajších hodinách, na ktorej sa ešte diskutovalo, či má byť vôbec prijatá verejná deklarácia a aký má mať charakter. Proti prijatiu hovorila najmä neistota z ďalšieho vývoja, t. j. či budú víťazné veľmoci ochotné uznať okrem samostatného českého štátu aj odčlenenie Slovenska. Ivan Dérer, ktorý na poslednú chvíľu pricestoval z Viedne, tlmočil odporúčanie českej delegácie, aby Slováci neunáhlili jednoznačné vyjadrenie za spoločný štát a vyjadrovali sa zatiaľ radšej hmlisto. Toto väčšina delegátov odmietla a ako základ budúcej deklarácie prijali návrh Samuela Zocha, ktorý sa mal štylisticky upraviť. Za jednoznačné vyjadrenie tiež hovorila tendencia rakúskej a maďarskej propagandy, ktorá v zahraničí zdôrazňovala lojalitu Slovákov k monarchii, resp. Uhorsku. O 14. hodine sa konalo slávnostné zhromaždenie, na ktorom najprv predseda zhromaždenia Matúš Dula referoval o situácii a prešlo sa k ustanoveniu Slovenskej národnej rady. Andrej Hlinka ako prvý rečník vyzval Slovákov k jednote a k rozšíreniu kandidátky. Napokon zhromaždenie ustanovilo podľa pôvodného návrhu 20-člennú Slovenskú národnú radu (v dobovom texte deklarácie tiež pod názvom "Národná rada slovenskej vetvy jednotného česko-slovenského národa“), pripravenú už od 12.9.1918, a jej 12-členný výkonný výbor, z ktorého väčšinu tvorili členovia SNR. Následne zhromaždenie prijalo samotnú deklaráciu.
Púchov
Priemysel
Púchov je známy najmä výrobou pneumatík a textilno-odevných výrobkov.
Martinská deklarácia
Vyhlásenie deklarácie
Prijatý text deklarácie bol pred publikovaním modifikovaný na návrh Milana Hodžu, ktorý sa neskoro večer vrátil z Budapešti, avšak ale ani on o vyhlásení Česko-Slovenska ešte nevedel. Na základe jeho návrhu bola vypustená požiadavka na samostatné zastúpenie Slovákov na mierovej konferencii, aby úsilie Čechov a Slovákov v zahraničí pôsobilo jednotne a bol doplnený odkaz na uznanie Wilsonových zásad v Andrássyho nóte.
Obsah a význam deklarácie
Deklarácia bola prijatá ako samostatný štátoprávny akt slovenského národa, ktorým Slováci oficiálne rušili zväzok s Uhorskom, a to nezávisle na udalostiach v Prahe. Predstavuje jeden zo základných dokumentov zrodu česko-slovenského štátu. S odkazom na predchádzajúcu maďarizačnú politiku zhromaždenie odmietlo akékoľvek právomoci uhorskej vlády na Slovensku. Za jediný zvrchovaný orgán, ktorý bol oprávnený vystupovať v mene slovenského národa, bola vyhlásená Slovenská národná rada. Slováci sa prihlásili k samourčovaciemu právu česko-slovenského národa, čím vyjadrili požiadavku vytvorenia spoločného štátu. Týmto dodali legitimitu úsiliu zahraničného odboja za vznik Česko-Slovenska a zároveň legitimizovali budúce obsadzovanie Slovenska domácimi a zahraničnými česko-slovenskými jednotkami. Deklarácia ďalej požadovala okamžité ukončenie vojny.
Dokument používa pojmy „slovenský národ“, „česko-slovenský národ“ aj „slovenská vetva česko-slovenského národa“. Termín „česko-slovenský národ“ treba v tejto súvislosti chápať v politickom, nie v etnickom význame a v kontexte požiadavky na utvorenie spoločného štátu. Takáto formulácia bola zvolená aj z taktických dôvodov, aby bola v súlade s argumentáciou česko-slovenského zahraničného a domáceho českého odboja a nekomplikovala zdôvodňovanie vzniku česko-slovenského štátu v zahraničí.
Význam deklarácie bol znižovaný ľudákmi, ktorí oproti nej stavali Pittsburskú dohodu, a tiež niektorými českými publicistami, ktorí tvrdili, že všetko rozhodol 28. október v Prahe.
Spochybňovanie
Deklarácia bola v medzivojnovom období tiež predmetom sporov.
Valter Šeda
Prof. RNDr. Valter Šeda DrSc. (* 11. apríl 1931, Sereď – † 21. november 2002) bol slovenský matematik a profesor na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberal sa predovšetkým obyčajnými diferenciálnymi rovnicami, je tiež známy ako autor skrípt ku komplexnej analýze.
Martinská deklarácia
„Tajná klauzula“
Najviac sa spomínala tzv. tajná klauzula hovoriaca o tom, že po desiatich rokoch sa má „štátoprávny pomer“ Slovákov (v Česko-Slovensku či mimo neho) znova dohodnúť „úmluvou medzi legálnymi zástupcami“ Slovenska a Česka. Malo ísť o zápis deklarantov z 31. októbra, ktorý bol podľa signatárov Jura Koza-Matejova, F. Jurigu i E. Stodolu chápaný deklarantmi ako záväzná časť rozhodnutia. Informáciu o tejto klauzule v novoročnom čísle denníka Slovák roku 1928 uverejnil Dr. Vojtech Tuka, poslanec HSĽS, v rozsiahlom článku s názvom V desiatom roku Martinskej deklarácie s podtitulom Štátnofilozofická úvaha (plný text vyšiel v roku 1991 vo vydavateľstve I. Štelcera). Podľa tejto úvahy, ak do 31. októbra 1928 nedôjde v ČSR k štátoprávnym úpravám, potom v zmysle tzv. tajného dodatku k Martinskej deklarácii prestane na Slovensku platiť ústava, zákony i právomoc úradov – nastane vacuum iuris.
Valter Šeda
Život
Profesor Valter Šeda sa narodil v roku 1931 v Seredi. Študoval na gymnáziu v Kežmarku, kde v roku 1949 aj zmaturoval. Po maturite študoval matematiku na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, štúdium dokončil v roku 1953, vzápätí pôsobil ako ašpirant pod vedením Jura Hronca a Otakara Borůvku. V roku 1964 sa stal docentom, v roku 1982 profesorom, ako aj doktorom vied. Zomrel v roku 2002.
Martinská deklarácia
„Tajná klauzula“
Tvrdenie vyvolalo škandál a odmietli ho aj účastníci porady deklarantov z 31. októbra. Iniciátor uznesenia Emil Stodola zdôraznil, že nešlo o žiadne ultimátum českej strane, ale o potrebu postupne riešiť štátoprávne postavenie Slovenska, keď sa stabilizujú pomery. Predpokladalo sa, že to bude trvať asi desať rokov. Zápisnica z tejto porady teda skutočne existuje, ale nemá povahu právnej doložky Martinskej deklarácie a nebola ani odovzdaná českým partnerom. Tuka ju nikdy nemal v rukách a svoju úvahu založil na neznalosti historických faktov.
Oiry
Oiry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2011
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2011 boli 13. majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji. Bolo to najvyššie kontinentálne podujatie EHF v pozemnom hokeji v roku 2011, ktoré sa konalo za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Spoločné podujatie mužov a žien sa tak konalo po štvrtý raz, od 20.28. augusta 2011 v Mönchengladbachu, v Nemecku. V Nemecku sa tak konali ME už po tretí raz, keď predtým to bolo v Hannoveri 1978 a Lipsku 2005. Zároveň podujatie slúžilo ako európska kvalifikácia na Olympijské hry 2012 v Londýne, na ktoré mohli postupovať tri najlepšie tímy.
Adam Kereškéni
Adam Kereškéni (Kereskényi de Alsó et Felsó Kereskény) (* 24. január 1713, Komárno - † 1. február 1777, Cluj) bol rímskokatolícky kňaz, prekladateľ, básnik, pedagóg zemianskeho pôvodu.
Životopis
Základné školy navštevoval v Ostrihome, v Košiciach a v Bratislave, od 1729 člen jezuitskej rehole, študoval filozofiu v Trnave, 1730 novic v Trenčíne, 1733-1734 študoval fyziku a metafyziku v Trnave, 1739-1742 teológiu vo Viedni, 1743 v Banskej Bystrici, PhDr. Od roku 1731 učiteľ v Esztergome, 1736 v Bratislave, 1737 v Trnave a 1738 v Budíne, 1745 kazateľ a prof. v Esztergome, 1746-1748 v Trnave a i., správca tlačiarne v Košiciach, v Alba Iulii, riaditeľ seminára a školy a  do 1773 správca tlačiarne v Cluji. Preložil z taliančiny do maďarčiny dve jezuitské Metastasiove drámy, vydal cirkevné práce a básne.
Súplodie
Súplodie (lat. fructus congregati, fructus congregatus) je zložený plod (resp. súbor plodov) jedného súkvetia. Súplodie má napríklad lopúch, moruša, figovník, ríbezľa či slnečnica. Opakom je plodstvo.
Pozor na zámenu s češtinou, kde sú zložené plody pomenované presne opačne než v slovenčine: slovenské súplodie = české plodenství a slovenské plodstvo = české souplodí.
Rozlišuje sa :
429 Lotis
429 Lotis je planétka v hlavnom páse planétok.
Villemaur-sur-Vanne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 494 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louit
Louit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Tchaj-pej 101
náhľad|Taipei 101 v roku 2021 náhľad|Porovnanie s inými svetovými mrakodrapmi
Louit
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tchaj-pej 101
Tchaj-pej 101 (čínskym písmom 臺北101 alebo 台北101; angl. Taipei 101) je 101-poschodový mrakodrap v meste Tchaj-pej na Taiwane. Je to tretia najvyššia budova sveta v troch zo štyroch kategórií uznaných organizáciou Council on Tall Buildings and Urban Habitat. Pôvodné meno budovy bolo Tchaj-pejské finančné centrum, založené na pôvodnom čínskom názve. Bol postavený v roku 2004.
2585 Irpedina
2585 Irpedina je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 21. júla 1979.
Louit
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tchaj-pej 101
Má 101 podlaží nad zemou a 5 pod zemou. V čase dokončenia držala rekordy v nasledovných kategóriách:
Umenie
V budove a okolo nej sa nachádza viacero umeleckých diel. Medzi tieto patria: Dialog between Yin and Yang (Rebecca Hornová, 2002, oceľ a železo), 1-0 (Robert Indiana, 2002, hliník) či Between Earth and Sky (Ariel Moscovici, 2002, granit). Na mrakodrape bola umiestnená fotografia slovenskej umeleckej fotografky Márie Švarbovej.
Jiří Stivín
Jiří Stivín(* 23. novembra 1942, Praha, Česko), je známy a vyhľadávaný český, svetovo uznávaný hudobník, multi-inštrumentalista, skladateľ, kapelník, hráč na zobcovu flautu, saxofón a píšťaly, ale aj hudobný pedagóg a osvetár. Má neobyčajne široké hudobné cítenie a zameranie, predovšetkým však je to džez, folk, ale aj klasická hudba a rock. Pôvodným povolaním kameraman. V rokoch 1961-1962 bol jedným z priekopníkov česko-slovenskej beatovej hudby ako člen pražskej skupiny Sputnici. Spolu s Martinom Kratochvílom, spoluzakladateľ legendárneho džez–rockového zoskupenia Jazz Q v roku 1964. V rokoch 1967–68 bol členom džezovej formácie Karla Velebného SHQ. Vtedy prvýkrát nahrával gramoplatne. Hral s poprednými domácimi (Radim Hladík, Rudolf Dašek, Michael Kocáb, Alan Vitouš, Vladimír Merta, Iva Bittová), ale aj svetovými hudobnými osobnosťami. Často hosťoval na hudobných projektoch slovenských hudobníkov ako Jaro Filip, Gabriel Jonáš a Zuzana Homolová. Nedávno hosťoval v štyroch skladbách na Javorovom albume skupiny Desmod. Je nositeľom Štátneho vyznamenania ČR Za zásluhy o stát v oblasti kultury a umění.
Rodinné zázemie
Jiří Stivín sa narodil 23. novembra 1942 v Prahe, v rodine technického úradníka a divadelnej i filmovej herečky. Matka: Eva Svobodová, známa česka herečka. Sestra Zuzana bola tiež herečka. Deti: Zuzana Stivínová je speváčka a herečka. Markéta Stivínová je speváčka. Jiří Stivín ml. je hudobník, džezový bubeník. Adam Stivín je hudobník, gitarista českej skupiny Chinaski. Bratranec Milan Svoboda je uznávaný český džezový hudobník.
Ajvar
náhľad|Domáci ajvar Ajvar (cyrilikou: ajвар, výslovnosť [ajvar]) je čalamáda, pripravovaná predovšetkým z červených paprík s baklažánom, cesnakom a chilli. Ajvar pochádza zo srbskej kuchyne, a bol preto dlho známy ako „srbský šalát“ alebo „srbský zeleninový kaviár“. Po druhej svetovej vojne sa stal v Juhoslávii populárny ako šalát (príloha) a dnes je populárny na Balkáne. Pôvodný domáci ajvar je vyrobený z pečených paprík, zatiaľ čo niektorí výrobcovia používajú priemyselné varené papriky, čo vedie k nižšej kvalite. Podľa množstva kapsaicínu v paprikách a množstvo pridaných chilli paprík, môže byť sladký, pikantný (najčastejšie), alebo veľmi pálivý.
Jiří Stivín
Študiá
Po skončeni jedenásťročenky, ktorú navštevoval v Prahe, na Smíchove (maturita 1959), pracoval vo Filmovom štúdiu Barrandov ako rekvizitár. Potom vyštudoval odbor filmový a televízny obraz na Filmovej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe (1961 – 65). Odboru sa prakticky nikdy profesionálne nevenoval. Ak áno, tak iba príležitostne. Viac ho priťahovala hudba. Od siedmich rokov sa užil hrať na husliach, no tento nástroj ho nezaujal. Zameral sa na hru na zobcovú flautu. Hru na priečnu flautu sa učil súkromne u Milana Munclingra (1961 – 63) a Jiřího Válka (1965 – 68). V hre na saxofón je samouk, podobne ako aj v hre na rôzne typické, ale aj atypické dychové nástroje, hlavne pišťaly. Ako raz humorne, no vystižne vyhlasil český zabávač, publicista a textár Karel Šíp, že "...Stivín dokáže zahrať na čomkoľvek, čo ma nejaké dierky, alebo otvory..." Hudobné vzdelanie si priebežne dopĺňal vo svojom rodisku. Najprv na Ľudovej škole umenia, ktorá bola špecializovaná na populárnu hudbu (tzv. Lidová konzervatoř, dnes Konzervatoř Jaroslava Ježka). Potom na Hudobnej fakulte Akadémie múzických umení. Tu v roku 1977 začal študovať kompozíciu u Václava Dobiáša. Po jeho smrti, v roku 1978, pokračoval u Jiřího Dvořáčka. Po osobných nezhodách, školu rýchlo opustil, aby pokračoval v kurze na Royal Academy of Music v Londýne (1969). Tu prišiel do osobneho i praktického kontaktu s orchestralnym združenim avantgardného skladateľa vážnej hudby Corneliusa Cardewa.
Rôzne
Záznam koncertu k 65. narozeninám Jiřího Stivína na Pražském hradě
Ajvar
Ajvar sa môže konzumovať ako nátierka na chlieb, príloha, alebo šalát.
Libochovice
Libochovice sú mesto v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 603 obyvateľov, z toho 1 744 mužov a 1 859 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,7 roka (muži 40,4 roka, ženy 44,8 roka).
Ján Horáček
Ján Horáček (* 9. máj 1894, Turčiansky Svätý Martin – † 1989, Bratislava) bol významný slovenský kníhtlačiar, kníhkupec a vydavateľ.
Životopis
V roku 1921 si otvoril v Martine kníhkupecký a papiernický obchod, neskôr v roku 1929 kníhkupectvo v Bratislave na Dunajskej ulici. V roku 1939 založil vydavateľstvo, ktoré nieslo jeho meno. V období 1940 až 1948 vydal viac ako 70 knižných titulov. Značnú časť svojej vydavateľskej činnosti venoval vydávaniu kníh pre deti a mládež. Mnohé knihy z vydavateľstva Jána Horáčka vyzdobili poprední výtvarníci ako Ľudovít Fulla, Martin Benka, Jaroslav Vodrážka, či Karol Ondreička. Vydavateľstvo zaniklo v roku 1949. Ján Horáček neskôr pracoval vo vydavateľstvách Tatran, Osveta a Šport.
Josep Pascó
Život
Začínal ako priemyselný maliar, ale čoskoro sa rozhodol pre umeleckú maľbu. Študoval na Escuela de la Llotja u Simóna Gómeza a tiež navštevoval ateliér Josepa Planellu. Nejakú dobu sa venoval krajinárstvu, ale neskôr prešiel k ilustráciám kníh a divadelným dekoráciám.
V roku 1887 odišiel do Madridu, kde pracoval pre Teatro Real a potom ako dekoratér divadla princa Alfonsa. V roku 1896 odišiel do Mexika, kde tvoril dekorácie pre Gran Teatro Nacional a po návrate do Španielska sa venoval ilustrovaniu.
Pôsobil predovšetkým v Arte y Letras a La Ilustración Catalana, kde mal pseudonym Brisa. V tejto dobe pracoval tiež na výzdobe Ramón Casas v Barcelone.
Bol profesorom na Escuela Superior de Artes e Industrias v Barcelone a umeleckým riaditeľom časopisu Hispania.
Benedikt Niese
Jürgen Anton Benedikt Niese (* 24. november 1849, Burg auf Fehmarn – † 1. február 1910, Halle) bol nemecký filológ a historik.
Životopis
Bol synom Emila Augusta Nieseho (18161869), pastora v dánskom Burgu auf Fehmarn a neskôr riaditeľa seminára v Eckernförde. Jeho matka bola Benedicte Marie Nieseová rodená Matthiessenová. Spisovateľka Charlotte Nieseová bola jeho sestra.
Po štúdiu histórie a klasickej filológie v Kieli a Bonne, promoval v roku 1872 v Kieli. V roku 1876 habilitoval v Göttingene a stal sa mimoriadnym, v roku 1880 riadnym, profesorom dejín a klasickej filológie v Marburgu. V roku 1881 sa stal profesorom filológie vo Vroclave, ale roku 1885 po odchode Eugena Bormanna sa do Marburgu vrátil. Tu sa v roku 1890 stal dekanom filozofickej fakulty a v roku 1901 rektorom. Od roku 1899 bol riadnym členom Nemeckého archeologického inštitútu. Na sklonku života pôsobil na hallskej univerzite.
Pri svojej vedeckej práci sa zaoberal filologickými témami (Homér, Flavius Iosephus), ale aj gréckymi a rímskymi dejinami. V Handbuch der Altertumswissenschaft spracoval Pöhlmannovo dielo Grundriss der römischen Geschichte.
430 Hybris
430 Hybris je planétka v hlavnom páse planétok.
Tabasco (omáčka)
náhľad|Niekoľko druhov tabaska Tabasco (-t. j. s malým t; iné názvy: tabasko, omáčka Tabasco/tabasco/tabasko, ako obchodná značka: Tabasco) je druh pálivej omáčky, ktorá sa vyrábala pôvodne len z papričiek tabasco (Capsicum frutescens var. tabasco), octu a kuchynskej soli, ale neskôr aj z iných druhov paprík a prísad. Pôvodne išlo (a stále ide najmä) o obchodnú značku (Tabasco, resp. pôvodne len Tabasco Pepper Sauce) rodinného podniku McIlhenny Co., ktorý sídli na Avery Island v Louisiane v USA.
Nasledujúci text opisuje tabasco vyrábané firmou McIlhenny Co.
História
Omáčku prvýkrát pripravil v roku 1868 Edmund McIlhenny, bývalý bankový úradník, ktorý sa roku 1840 presťahoval do Louisiany. McIlhenny, ktorý omáčku pôvodne pripravoval len pre rodinu a priateľov, ju spočiatku plnil do prázdnych pohárov po kolínskej vode. Ale keď sa ju chystal predávať verejne, objednal si zo sklárne v New Orleans tisíc úplne nových fľaštičiek na kolínsku.
V roku 2005 Avery Island ničivo zasiahol hurikán Rita. Spoločnosť preto nechala okolo nižšie položených častí továrne vybudovať vysokú ochrannú hrádzu a investovala tiež do záložných generátorov.
Výroba
náhľad|Zmes pre omáčku Tabasco vyzrieva na Avery Islande v sudoch Pôvodne sa všetky čili papričky pre omáčku Tabasco pestovali na Avery Islande. Dnes slúžia papričky, ktoré sa tu vypestujú, už len na produkciu semien, ktoré sa potom rozosielajú pestovateľom do zahraničia, najmä do Strednej a Južnej Ameriky. Tamojšie ľahšie predvídateľné počasie a dostatok vhodnej poľnohospodárskej pôdy zabezpečuje bezproblémový celoročný prísun paprík, ktorý umožňuje plynulé zásobovanie výroby bez ohľadu na výkyvy počasia v jednotlivých pestovateľských oblastiach.
V súlade s tradíciami podniku sa papričky zberajú ručne. Aby sa zaistila ich patričná zrelosť, sú zberači vybavení paličkou zodpovedajúceho odtieňa červenej (le petit Baton Rouge). Pozberané papričky sa ešte v ten istý deň rozomelú na kašu, do ktorej sa pridá soľ a naplnia sa ňou svetlé dubové sudy, ktoré predtým slúžili na vyzrievanie Jack Daniel’s Tennessee whiskey. Vnútrajšky sudov sa pred naplnením tabaskovou kašou zbavia vrchnej vrstvy dreva, opália sa plameňom a vyčistia, aby sa čo najviac znížilo zvyškové množstvo whisky. Po naplnení putujú sudy do skladísk na Avery Islande, kde tabasková zmes zreje. náhľad|vľavo|Hlavná budova podniku
Zhruba po troch rokoch vyzrievania sa tabasková zmes precedí, aby sa z nej odstránili šupky a semená. Takto získaná tekutina sa zmieša s octom a potom sa po dobu jedného mesiaca nechá ešte za občasného premiešavania dozrieť. Hotová omáčka sa nakoniec plní do fľaštičiek. Soľ, ktorá sa používa na výrobu omáčky, pochádza z veľkej časti zo soľnej bane na Avery Islande, ktorá patrí k najväčším v USA.
Pálivosť
náhľad|Pálivosť 3 500 – 8 000 SHU Originálna červená omáčka z papričiek tabasco má pálivosť 2500 až 5000 jednotiek Scovilleho stupnice (SHU). Omáčka z papričiek habanero je trochu pálivejšia (cez 7000 SHU). Omáčka z papričiek chipotle dosahuje na Scovilleho stupnici hodnoty 1500 – 2500 jednotiek. Cesnakové tabasco, ktoré je zmesou papričiek tabasco s menej pálivými paprikami, máva 1200 až 1400 SHU. Zelená omáčka z papričiek jalapeño je so 600 až 1200 Scovilleho jednotkami ešte menej pálivá. Najmiernejšia je omáčka Sweet and Spicy (sladká a pikantná), ktorá má iba 100 – 600 SHU.
John McCreary Fabian
John McCreary Fabian (* 28. január 1939, Goose Creck, Texas, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánmi.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole absolvoval univerzitu vo Washingtonu a po obhajobe tam získal doktorát z letectva a astronautiky. Potom sa stal asistentom profesora letectva na vojenskej leteckej akadémii v Coloradu. Do tímu kozmonautov bol prijatý v roku 1978, ale celých 5 rokov na svoj let čakal.
Lety do vesmíru
Kozmonautom Zeme č. 120 sa stal 18. júna 1983, keď na palube raketoplánu Challenger odštartoval z Floridy na šesťdennú misiu STS-7. Posádka bola v tomto zložení: Robert Crippen, Frederick Hauck, John Fabian, Norman Thagard, Sally Kristen Ridová. Počas letu vypustili dve družice a jednu zas neskôr niekoľkokrát cvične zachytili a nakoniec sa s ňou vrátili na Zem.
Po druhýkrát letel na sedemiennú misiu STS-51-G na jar roku 1985 na palube Discovery. Posádka raketoplánu bola: Daniel Brandenstein, John Creighton, Steven Nagel, John Fabian, Shannon Lucidová, francúzsky kozmonaut Patrick Baudry a synovec saudskoarabského kráľa, princ Sultán Saiman Abdelazíz al-Saud. Na orbite vypustili množstvo družíc - Spartan 1, Morelos 1A, Arabsat 1B, Telstar 3D. Uskutočnili tiež experimenty pre program Hviezdnych vojen. Oba lety mali štart na Floride, mys Canaveral, pristátie na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii. Počas oboch svojich letov vo vesmíre strávil 13 dní.
Po letoch
V roku 1993 bol prezidentom spoločnosti Analytic Services, Inc. (ANSER) v meste Arlington.
John Oliver Creighton
John Oliver Creighton (* 28. apríl 1943, Orange, Texas, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánmi.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole absolvoval námornú akadémii (U.S. Naval Academy), odkiaľ si odniesol diplom inžiniera. Potom sa stal testovacím pilotom v Naval Air Text Center Patuxent River v štáte Maryland. V čase výberu do skupiny budúcich kozmonautov roku 1978 bol slobodný. Neskôr si doplnil vzdelanie na univerzite vo Washingtone.
Lety do vesmíru
Druhá Johnova výprava do kozmu bola na palube Atlantisu. Táto štvordenná misia patrila k utajovaným, vojenským letom. John Creighton bol veliteľom, spolu s ním leteli iba dôstojníci John Casper, David Hilmers, Richard Mullane a Pierre Thuot. Počas letu vypustili 17 tonovú vojenskú, teda špionážnu družicu USA-53 typu AFP-731.
Po tretíkrát a naposledy letel na jeseň roku 1991. Päťdennej misie STS-48 s raketoplánom Discovery sa zúčastnili kozmonauti John Creighton, James Buchli, Kenneth Reightler, Charles Gemar a Mark Brown. Päťčlenná posádka počas letu vypustila družicu UARS. Zvyšok letu bol venovaný rôznym vedeckým pokusom.
Všetky tri lety mali štart v Kennedyho vesmírnom stredisku na Floride, mys Canaveral, pristátie bolo na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.
Počas troch svojich letov strávil vo vesmíre 16 dní. Je zapísaný ako 169 kozmonaut Zeme.
Po letoch
Rok po svojom treťom lete z NASA odišiel a nastúpil na rok do firmy Boeing Co., Commercial Airplane Group, Seattle ako testovací pilot.
Tabasco (štát)
Tabasco je jedným z mexických spolkových štátov, nachádzajúci sa na juhovýchode štátu. Susedí s Tierra de chichos spolkovými krajinami Veracruz, Chiapas a Campeche a má tiež krátku hranicu s Guatemalou. Hlavným mestom Tabasca je Villahermosa s 335 000 obyvateľmi.
Ján Jaško
Ján Jaško (* 20. jún 1959, Nitra) je bývalý slovenský hokejový útočník, ktorý sa po ukončení aktívnej kariéry venuje trénerskej činnosti.
Klubový hokej
Bol dlhoročným hráčom Slovana Bratislava. Od roku 1989 až do ukočenia kariéry v roku 1997 hrával vo fínskom Kalajoki Junkarit. Bol draftovaný v roku 1982 tímom Quebec Nordiques v 12. kole z 248. miesta.
Prvé pôsobenie v Maďarsku
Počas prvého trénerského pôsobenia v Maďarsku viedol tamojšiu reprezentáciu (Maďarsko-Slovensko 4:2 r.2003)a zároveň klub Alba Volán Székesfehérvar (2000-03), s ktorým získal dva maďarské tituly a vyhral aj interligu (2003).
Hůrky (prírodná pamiatka)
Hůrky je prírodná pamiatka ev. č. 1774 neďaleko obce Velké Heraltice v okrese Opava. Chránené územie zaberá časť severných svahov v rovnomennom lese, asi severozápadne od Velkých Heraltíc. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ján Jaško
Slovensko
Po návrate na Slovensko sa stal trénerom HKM Zvolen. Neskôr sa popritom stal aj asistentom reprezentačného trénera Františka Hossu. V priebehu sezóny 2005/06 trénoval až tri extraligové kluby - začal vo Zvolene, neskôr prevzal Slovan Bratislava a napokon viedol HK Dynamax Nitra (hoci len v štyroch semifinálových stretnutiach, keď prekvapujúco nahradil Antonína Stavjaňu).
Znovu v Maďarsku
Niekoľko dní po odvolaní z postu trénera slovenskej dvadsiatky ho znovu oslovilo vedenie Székesfehérvaru a ponúklo mu miesto. Išlo o prekvapenie, keďže klub viedol domácu ligu a úspešne si počínal aj v základnej časti interligy. Riaditeľ klubu Gábor Ocskay to odôvodnil tým, že dovtedajší český tréner Karel Dvořák pre jazykovú bariéru nedostatočne komunikoval s hráčmi. Ján Jaško pokračoval v úspešnom počínaní v interlige a klub priviedol k celkovému víťazstvu. Rozhodujúci gól vo finále proti slovinskému tímu Slavija Ľubľana strelil slovenský hokejista Michal Šťastný. Vo finále maďarskej súťaže jeho klub porazil rivala z Dunaújvárosu 4:0 na zápasy, Jaško tak zaznamenal svoj tretí maďarský titul.
V novembri 2007 bol však po neuspokojivých výsledkoch mužstva z funkcie prepustený
Rodina
Ján Jaško je druhýkrát ženatý. Z prvého manželstva má dve deti (syn Tomáš je takisto hokejistom). Jeho druhou manželkou je od roku 1999 Radka Zrubáková, bývalá slovenská tenistka, s ktorou má tiež dve deti - syna Nikiho a dcéru Aniku.
Villemereuil
Villemereuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 238 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Menara Berkembar Petronas
náhľad|Mrakodrapy Petronas Towers náhľad|Porovnanie s inými svetovými mrakodrapmi
Menara Berkembar Petronas (doslova: Veže dvojičky Petronas, angl. Petronas (Twin) Towers) je dvojica mrakodrapov v hlavnom meste Malajzie Kuala Lumpur. Do dokončenia budovy Taipei 101 17. októbra 2003 to boli najvyššie budovy na svete a stále im patrí titul najvyššej dvojice mrakodrapov. Autorom návrhu je argentínsky architekt César Pelli.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015 predstavoval 107. ročník súťaže európskych krasokorčuliarov organizovaný Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU).
Menara Berkembar Petronas
Dejiny
Malajzia v 90. rokoch prežívala ekonomický rozmach, sprevádzaný rozsiahlou investičnou činnosťou a výstavbou. Na riešenie prvej fázy projektu centra hlavného mesta Kuala Lumpur, plochy o rozlohe cca 45 hektárov na mieste bývalej dostihovej dráhy, bola vypísaná medzinárodná súťaž, ktorú vyhral ateliér César Pelli & Associates. Okrem hlavnej stavby – dvojice mrakodrapov projekt zahŕňa ďalšie administratívne, obchodné, obytné a iné budovy ako aj 20-hektárový park. Výstavbu veží sponzorovala ropná spoločnosť Petronas, podľa ktorej sú aj pomenované. Stavba veží bola zahájená v roku 1993 budovaním základov, v roku 1994 sa začala budovať hlavná nosná konštrukcia. Hrubá stavba bola dokončená v roku 1996 a do užívania bola stavba odovzdaná v roku 1998.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Súťaž sa konala od 26. januára do 1. februára 2015 vo švédskom hlavnom meste Štokholm. Súťaže prebiehaly v štyroch kategóriách – muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry.
Menara Berkembar Petronas
Symbolika
Pôdorys veží bol pôvodne navrhovaný v tvare dvanásťcípej hviezdy, na odporúčanie malajzijského premiéra Datuka Seri Dr Mahathira Mohamada bol však zmenený na tvar dvoch vzájomne pootočených štvorcov – osemcípej hviezdy, typickej pre islamskú symboliku. Symetrická kompozícia veží zdôrazňuje ich rolu ako symbolickej vstupnej brány nielen do mesta samotného, ale tiež do „nekonečna“. Petronas Towers znamenali odklon od dovtedajších malajských výškových budov stavaných v medzinárodnom štýle.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Právo účasti
Právo zúčastniť sa majstrovstiev mali športovci registrovaní v európskych národných krasokorčuliarskych zväzoch a ktorí 1. júla 2014 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Okrem týchto základných pravidiel bola ako kvalifikačné kritérium určená minimálna hodnota technických elementov, ktorú museli športovci prekročiť.
Menara Berkembar Petronas
Konštrukcia
Obe veže sú 88-podlažné, vysoké 451,9m (výška po vrchol antény), resp. 378,6m (výška strechy). Pri voľbe konštrukčného systému sa musel zohľadniť nedostatok domácej ocele a veľmi vysoké ceny ocele z dovozu. Preto sa rozhodlo, že budovy budú postavené zo železobetónu. Návrh si vynútil vývoj vysokopevnostného betónu, umožňujúceho zmenšiť priemer obvodových stĺpov. Nosný systém pozostáva zo železobetónového jadra rozmerov 23 x 23 metrov a okruhu šestnástich vonkajších obvodových stĺpov spojených navzájom v každom podlaží kruhovým nosníkom. Priemer stĺpov sa mení v závislosti od podlažia – od 2.4 metra v prízemí po 1.2 metra v najvyšších podlažiach. Stĺpy sa v šiestich stupňoch posúvajú bližšie k jadru, dávajúc výsledný zužujúci sa tvar veží. Takéto riešenie umožnilo vytvoriť pomerne veľkú plochu kancelárskeho priestoru bez podpier a vzájomná vzdialenosť obvodových stĺpov cca 8 – 10 metrov dáva pocit otvoreného priestoru. Veže sú vo výške 170 metrov v priestore 41. a 42. podlažia navzájom spojené dvojúrovňovým 58.82 metra dlhým a 5 metrov širokým mostom, ktorý slúži ako núdzový požiarny východ medzi vežami a ako vyhliadkové miesto. Most je podopieraný dvoma ramenami kotevnými vo výške 29. podlažia. Most nie je pevne ukotevný, ale umožňuje nezávislý vzájomný pohyb oboch veží počas vetra až do 30 centimetrov.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Minimálna hodnota technických elementov
Medzinárodná korčuliarska únia určila pre sezónu 2014/2015 minimálnu hodnotu technických elementov, ktorú museli športovci prekonať aspoň raz na podujatí v aktuálnej alebo predošlej sezóne, aby sa kvalifikoval na Majstrovstvá Európy (zohľadňovali sa iba podujatia zaradené do oficiálneho kalendára ISU).
Menara Berkembar Petronas
Základy
Voľba železobetónu ako hlavného konštrukčného materiálu popri výhodách – lepšej odolnosti voči výkyvom vo veternom počasí a voči vibráciám – priniesla aj určité komplikácie – hmotnosť celej konštrukcie je približne dvojnásobná oproti zodpovedajúcej oceľovej konštrukcii. To si spolu s náročnými geologickými podmienkami vyžiadalo špeciálnu základovú konštrukciu. Pri prieskume staveniska sa zistilo že únosná pôda je v značnej hĺbke a tiež v nepriaznivom sklone, a preto sa rozhodlo o posunutí stavby cca 60 metrov východne oproti pôvodne plánovanému miestu z dôvodu obmedzenia rizika nerovnomerného sadania. Základy sú tvorené systémom pravouhlých pilót hĺbky 130 metrov. Samotná únosná vrstva z pórovitého vápenca musela byť dodatočne spevnená injektážou do hĺbky 30 metrov, takže celková hĺbka základov je 160 metrov, čo je zatiaľ najväčšia hĺbka základov na svete.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Právo nominácie viacerých súťažiacich
Každá krajina mala právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách Európy mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho :
Menara Berkembar Petronas
Výťahy
Vertikálna preprava je riešená systémom dvojpodlažných výťahov, kde dolná úroveň obsluhuje nepárne podlažia a horná úroveň párne podlažia. Návštevníci, ktorí sa chcú dopraviť do párneho podlažia musia použiť eskalátor z prízemia na prístup k hornej kabíne výťahu. Výťahy sú delené na skupiny podľa obsluhovaných podlaží – prvá premáva do podlaží 2/3 až 16/17, druhá do podlaží 18/19 až 37/38. Ďalšie výťahy premávajú priamo do vyhliadkových podlaží 41 a 42. Pre prístup do vyšších podlaží je potrebné prestúpiť do ďalších výťahov umiestnených nad výťahmi premávajúcimi v spodnej časti.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2015
Zoznam účastníkov súťaže
Do súťaže nastúpilo celkovo 156 krasokorčuliarov z 32 krajín. V kategórii mužov súťažilo 30 športovcov, v kategórii žien 38 krasokorčuliarok, v párových disciplínach 14 športových dvojíc a 30 tanečných párov.
Program podujatia
Program podujatia podľa oficiálneho rozpisu je uvádzaný v miestnom čase UTC+1 (stredoeurópsky čas):
Muži
WD = (odstúpil zo súťaže)
Ženy
WD = (odstúpila zo súťaže)
Tanečné páry
WD = (odstúpili zo súťaže)
Finančné odmeny
V zmysle rozhodnutia Rady Medzinárodnej korčuliarskej únie z 8. januára 2014 boli stanovené nasledovné finančné odmeny pre súťažiacich na Majstrovstvách Európy 2015, ktorí sa kvalifikovali a súťažili vo voľných jazdách, resp. voľných tancoch, a zároveň sa umiestnili do 12. miesta:
Celkovo tak ISU vyplatila na finančných odmenách súťažiacim 350.000 USD.
Stanislav Kianička
Životopis
Študoval na meštianskej škole v Martine, na gymnáziu a diecezálnom seminári v B.Bystrici. V roku 1897 bol vysvätený za kňaza a nastúpil ako kaplán v Dlhom Poli, neskôr farár v Necpaloch a vo Valči. Starosta Orla, funkcionár náboženských spolkov. Prispieval do cirkevnej tlače.
VK Slávia EU Bratislava
VK Slávia EU Bratislava je slovenský volejbalový klub z Bratislavy. Celý názov znie Volejbalový klub Slávia Ekonomická univerzita Bratislava a vznikol v roku 1952 pod názvom VŠ Slávia Bratislava. Je 18-násobný majster Slovenska, 9-násobný majster Česko-Slovenska a 14-násobný víťaz Slovenského pohára. Hrá najvyššiu domácu súťaž, Volejbalovú extraligu žien, a tiež Stredoeurópsku ligu.
História
Klub vznikol v roku 1952 ako tím Univerzity Komenského. V roku 1966 získal svoj prvý majstrovský titul ČSR, ktorý v nasledujúcich dvoch ročníkoch zopakoval. Popri úspešných sezónach v česko-slovenskej lige v 70. rokoch, keď získal klub ďalšie 2 tituly, pribudli úspechy aj v európskych súťažiachvíťazstvo v Pohári víťazov pohárov v roku 1976. Klub bol úspešný aj na prelome 80. a 90. rokov a úspešne pokračoval aj po rozdelení Česko-Slovenska v slovenskej extralige, keď získal prvé 3 tituly majstra Slovenska. V roku 1999 sa klub odštiepil od univerzity a vzniklo občianske združenie VK Slávia UK Bratislava.
Mužská zložka existovala v klube do roku 1994.
Úspechy
Najvyššia česko-slovenská súťaž:
Najvyššia slovenská súťaž:
Česko-slovenský pohár:
Európske súťaže
Európsky pohár majstrov:
Liga majstrov CEV
Pohár víťazov pohárov:
Top Teams Cup:
Vyzývací pohár CEV:
Stredoeurópska Interliga
Stredoeurópska liga:
Olizy
Olizy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít Jendreják
thumb|Študentský domov Jura Hronca (19601967) thumb|Biznis Centrum Kerametal (známe aj ako „bývalá budova Kerametalu“) (19721973) thumb|Obch. zastupiteľstvo v Moskve (1975) thumb|Rezidencie ČSSR v Bonne (19751976)
Prof. Ing. arch. Ľudovít Jendreják (* 28. máj 1929† 1. november 2017) bol slovenský architekt a zaslúžilý umelec.
Život
Narodil sa 28. mája 1929 vo Veľkej pri Poprade. Študoval na Fakulte architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (19501955) (Ing. arch., prof.)
Absolvoval študijné pobyty v USA, Kanade, Japonsku, Taliansku, Nemecku, ZSSR, Francúzsku, Fínsku. V rokoch 19551968 bol projektantom, neskôr vedúcim ateliéru Stavoprojektu. Od roku 1961 do roku 1974 pôsobil ako externý pedagóg na SVŠT. V rokoch 19681990 bol pracovníkom Združených ateliérov a Štátneho projektovo-technického ústavu. Od roku 1990 pôsobil v Bratislave ako samostatný architekt. Zomrel 1. novembra 2017 vo veku 88 rokov. Posledná rozlúčka sa konala 3. novembra v bratislavskom krematóriu.
Tvorba
Ľudovít Jendreják pracoval vo viacerých projektových ústavoch, najdlhšie v bratislavskom ŠPTÚ, kde v kolektíve realizoval viacero významných stavieb. Tiež sa zúčastnil viacerých domácich a medzinárodných súťaží.
Na Slovensku
Je autorom a spoluautorom množstva realizácií najmä občianskej výstavby v Bratislave
V zahraničí
Je autorom
Ľudovít Jendreják sa úspešne podieľal i na pamätníkovej tvorbe. Je autorom Pamätníka M. R. Štefánika a obetiam I. a II. svetovej vojny, ktorý bol odhalený 26. jún 1999 v areáli Obecného úradu Priepasné.
Libotenice
Libotenice je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 437 obyvateľov, z toho 212 mužov a 225 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,7 roka).
2586 Matson
2586 Matson je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 11. júna 1980.
Svetový pohár juniorských klubových tímov v ľadovom hokeji
Svetový pohár juniorských tímov je celosvetová súťaž mládežníckych klubových tímov v ľadovom hokeji organizovaná Mládežníckou hokejovou ligou v spolupráci s IIHF. Prvý ročník sa konal v roku 2011 v ruskom Omsku a medzi jeho účastníkmi figuroval aj slovenský juniorský tím Tatranskí Vlci.
Nová Dubnica
Nová Dubnica je mesto na Slovensku ležiace v Trenčianskom kraji. Je to 2. najväčšie mesto ilavského okresu po Dubnici nad Váhom. Od roku 2007 je Nová Dubnica oficiálne najmladším novovybudovaným mestom na Slovensku.
Polohopis
Nová Dubnica sa s rozlohou nachádza v nadmorskej výške  Tvoria ju dva celky. Časť Nová Dubnica je moderným sídlom mestského charakteru. Vidiecku časť tvoria bývalé obce Veľký a Malý Kolačín, kde žijú obyvatelia v individuálnej bytovej výstavbe.
Na základe územnosprávneho členenia je Nová Dubnica súčasťou Ilavského okresu Trenčianskeho kraja. V rámci okresu má okrajovú polohu. Na severe a severozápade susedí s mestom Dubnica nad Váhom, ktoré je tiež súčasťou okresu Ilava. Ďalej susedí len s obcami Trenčianskeho kraja, a to s obcami Trenčianska Teplá na juhozápade, Trenčianske Teplice na juhu a Omšenie na juhovýchode.
Územie mesta sa nachádza v údolí rieky Váh, v južnej časti Ilavskej kotliny. Nová Dubnica sa môže pochváliť skutočnou raritou – na skalnatej pôde nad mestom rastie v letných mesiacoch poniklec slovenský, pričom ide o najjužnejší výskyt tohto vysokohorského kvetu na Slovensku.
Podľa geomorfologického členenia patrí celé Slovensko do Alpsko-himalájskej sústavy. Nová Dubnica patrí do podsústavy Karpaty, provincie Západné Karpaty, jej územie zasahuje do dvoch subprovincií: Vnútorné Západné Karpaty a Vonkajšie Západné Karpaty. V rámci subprovincie Vnútorné Západné Karpaty patrí do Fatransko-tatranskej oblasti, celku Strážovské vrchy a podcelku Trenčianska vrchovina. V rámci subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty patrí do oblasti Slovensko-moravské Karpaty, celku Považské podolie a podcelku Ilavská kotlina.
Časti obce
Mesto Nová Dubnica má aj mestskú časť Kolačín, ktorá sa skladá z Veľkého a Malého Kolačína.
Vodné toky
Cez Kolačín preteká Kolačínsky potok, ktorý sa tiahne aj okrajovými časťami Novej Dubnice, kde pokračuje do Trenčianskej Teplej. V blízkosti je rieka Váh.
Symboly obce
Erb Mesta Nová Dubnica pozostáva z červeného štítu a z troch zlatých dubových listov. Mestský erb je znázornený v neskorogotickom slohu.
Mestská zástava a vlajka sa skladá zo šiestich pruhov – tri žlté a tri červené a tieto sa navzájom striedajú. Začínajúci pruh je žltý. Mestská zástava a vlajka má obdĺžnikový tvar ukončený zostrihom tzv. lastovičím chvostom siahajúcim do 1/3 dĺžky vlajky. Pomer strán zástavy a vlajky je 2:3.
Pečať Mesta Nová Dubnica je spravidla tvorená erbom mesta s kruhopisom „Mesto Nová Dubnica“. Mestská pečať sa používa pri slávnostných príležitostiach, napr. udelenie čestného občianstva, na pečatenie významných listín a dokumentov.
Mesto má aj svoju znelku, ktorú skomponoval hudobný pedagóg Štefan Baláž v roku 1982 a venoval ju mestu Nová Dubnica pri príležitosti 30. výročia. Mestská znelka sa stala symbolom mesta v júli 2009.
Mesto
Mesto malo byť pôvodne len sídliskom pre robotníkov pracujúcich v Závodoch ťažkého strojárstva v Dubnici nad Váhom. Bolo umiestnené päť kilometrov od zbrojovky pre prípad bombardovania. Samotný projekt navrhol architekt Jiří Kroha v duchu socialistického realizmu, ten sa ale podarilo zrealizovať len približne z jednej tretiny. Nové časti nenadväzujú svojím riešením na Krohov projekt. Ide už len o typickú panelákovú výstavbu. Do mesta sa vstupuje zboku, pretože podľa návrhu mal byť vstup riešený novou hlavnou cestou od Dubnice nad Váhom, ústiacou na Mierové námestie, ktorá ale nebola postavená. Služby sú sústredené na námestí, ktoré je po všetkých stranách obkolesené podlubím. Môžeme povedať, že centrum mesta je rozdelené na päť samostatných celkov: Mierové námestie, Sad ktp. Nálepku, Sady Cyrila a Metoda, Komenského sady, Pribinove sady. Tieto sady sú uzavreté dvory pripomínajúce menšie parky vďaka množstvu zelene. So samotnou stavbou mesta sa začalo v roku 1951. Samostatnou obcou sa sídlisko patriace pod samosprávu Dubnice nad Váhom stalo 1. januára 1957, kedy dostalo názov Nová Dubnica. 8. júna 1960 jej bol priznaný štatút mesta.
Architektúra
Veľa z toho, čo Jiří Kroha naplánoval, sa nestihlo uskutočniť. Napríklad vstup do mesta mal byť z komunikačného uzla zo smeru od závodu ZŤS, do širokej škály vybavenosti mesta mali patriť aj kúpele na mieste súčasného „čínskeho múru“, amfiteáter v teréne kopca Dubovec, gravitačný vodojem a vyhliadková reštaurácia na hrebeni Dubovca, nemocnica (v blízkosti neuskutočnenej komunikácie do Trenčianskych Teplíc), majestátna divadelná budova na mieste súčasného kina Panorex.