cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Július Alberty
Životopis
Od roku 1947 pôsobil ako stredoškolský profesor v Lučenci (do roku 1951) a v Banskej Bystrici (19511953) a ako riaditeľ Jedenásťročnej strednej školy v Brezne (1953). V rokoch 19541955 pracoval na Odbore školstva Krajského národného výboru ako krajský školský inšpektor. Od roku 1955 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici vo funkcii prodekana (19561957) a dekana (19571959). Bol zástupcom a riaditeľom Pedagogického inštitútu v Banskej Bystrici (19591964), ktorý sa transformoval na Pedagogickú fakultu a vykonával funkciu dekana (19641970). V čase začínajúcej normalizácie bol vylúčený z pedagogického procesu a v roku 1973 prepustený zo školských služieb. V rokoch 19741985 pracoval ako technicko-hospodársky pracovník v Oblastnej galérii v Banskej Bystrici. Od roku 1985 žije na dôchodku v Banskej Bystrici. Po rehabilitácii sa v roku 1990 vrátil na katedru histórie Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici ako profesor a následne pôsobil na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici až do roku 2010.
V roku 1963 sa habilitoval za docenta v odbore Teória vyučovania dejepisu. Titul profesora získal v roku 1970, ktorý mu bol udelený až po zmene spoločenských pomerov v roku 1990. Bol členom viacerých vedeckých rád doma i v zahraničí, členom vedeckého kolégia histórie SAV a účastníkom svetových kongresov historikov (Viedeň 1965, Moskva 1970). Zaslúžil sa o zaradenie didaktiky dejepisu medzi vedné odbory vo vtedajšom Československu a prezentoval výučbu dejín Slovenska a Slovákov v maďarských a rakúskych učebniciach a na zahraničných konferenciách. Intenzívne sa venoval aj regionálnej histórii obcí, miest a priemyselných závodov. Bol dlhoročným vedeckým redaktorom vlastivedného časopisu Obzor Gemera (19721996).
Jeho syn je Roman Alberty.
Tauves (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1455 Mitchella
1455 Mitchella je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil A. Bohrmann 5. júna 1937.
Železničná stanica Košice
Železničná stanica Košice (počas krátkeho obdobia Košice hlavná stanica) je najdôležitejšou železničnou stanicou mesta Košice. Patrí medzi najmodernejšie železničné stanice na Slovensku.
Nachádza sa vo východnej časti širšieho centra mesta a slúži železničnej doprave od 14. augusta 1860, kedy bola sprevádzkovaná trať z Miskolca. Neskôr pribudla trať do Prešova (napojenie na Prešovsko-tarnovskú železnicu), Košicko-bohumínska železnica do Žiliny a Čiernej nad Tisou. Od roku 1896 vedie z Košíc trať aj do Turne nad Bodvou a po dobudovaní Jablonovského tunela vznikla v roku 1955 južná trasa do Zvolena.
Z Košíc jazdia štátni dopravcovia Železničná spoločnosť Slovensko, České dráhy, maďarské železnice MÁV a súkromné spoločnosti RegioJet a LeoExpress. Okrem štandardných prímestských liniek sa z Košíc dá cestovať priamo do Budapešti, Viedne, Prahy a Bratislavy.
História
V roku 1857, pred príchodom cisára Františka Jozefa I. s manželkou cisárovnou Alžbetou, upravilo mesto celú plochu vtedajších mestských lúk, zároveň vybudovalo množstvo ciest a taktiež postavilo dobový pavilón vo švajčiarskom štýle. K výstavbe železničnej stanice v roku 1859 prispelo mesto tým, že predmetné rozsiahle lúky darovalo Potiskej železnici. Táto skutočnosť výrazne pomohla k výstavbe okolitých železníc a prepojeniu samotných Košíc s mestami Uhorska. V priebehu rokov 1859 – 1860 tu bola vybudovaná prvá trať spájajúca Košice s Miškovcom. Testovacia jazda sa uskutočnila 5. júla 1860 a od 14. augusta začali premávať pravidelné vlaky. Stanici dominoval blok dvoch prevádzkových budov, ktoré boli navzájom spojené centrálnou dvoranou. Okolie stanice pozostávalo z vodárenskej veže, remíz a výhrevní pre osobné vagóny, žeriavov, skladišťa, prijímacej budovy a nástupíšť, ktoré boli zastrešené drevenou konštrukciou. Konštrukcia zhorela v roku 1908.
V roku 1886 pribudla pri stanici budova pošty a v roku 1891 bola upravená centrálna staničná budova. Starú budovu nahradila nová, navrhnutá v štýle francúzskej novorenesancie. Za projektom stál budapeštiansky architekt Jozef Hubert. V roku 1967 začala výstavba ďalšej novej stanice podľa návrhu Ota Žiaka. Nová stanicu stavali Košické pozemné stavby a stála 90 miliónov korún. Otvorená bola 29. decembra 1973 a verejnosti slúžila až do roku 2011, kedy začala komplexná rekonštrukcia.
Modernizácia
Rekonštrukcia stanice do dnešnej podoby začala v auguste 2011 a ukončená bola v roku 2016. Rekonštrukciou vzniklo v priestoroch stanice nákupné centrum, ktoré má 31 prevádzok. V roku 2011 bol kvôli Majstrovstvám sveta v ľadovom hokeji 2011 zrevitalizovaný aj predstaničný priestor. Rekonštrukcia stanice zahŕňala:
Architektom novej stanice sa stal Róbert Zvara. Rekonštrukcia v réžii súkromnej spoločnosti bola ukončená v roku 2016 a obsahovala vybudovanie obchodov, reštaurácií a ďalších služieb. Železničná spoločnosť Slovensko získala vynovené zákaznícke centrum a nachádza sa tu výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Železníc Slovenskej republiky – Oblastného riaditeľstva Košice.
Od roku 2019 má ŽSR zámer zrekonštruovať aj nástupištia a koľaje. Rekonštrukciou by mali prejsť nástupištia číslo 1, 2 a 3 a zároveň by malo prísť ku komplexnej rekonštrukcii železničného zvršku koľaje 1b, respektíve 3b a obnove koľají č. 1, 3a, 5, 6, 7, 8, 9 a 11.
Spoje
Na stanici zastavujú vlaky všetkých vnútroštátnych a medzinárodných kategórii (Os, R, RR, REX, EC, EN, IC, SC). Pre väčšinu vnútroštátnych vlakových liniek je stanica koncovou alebo východzou stanicou.
Medzinárodná doprava
Medzinárodná doprava je poskytovaná štátnou spoločnosťou ZSSK (asistencia – České dráhy a MÁV) a súkromnými spoločnosťami RegioJet a LeoExpres. Z košickej stanice odchádzajú medzinárodné vlaky na nasledujúce smery:
Irmo
Irmo, zvaný aj Pán snov, je postava fiktívneho sveta J. R. R. Tolkiena. Je bratom Nienny a Mandosa a všetci traja patria medzi Valar. Irmo a Mandos sa spolu nazývajú Fëanturi, teda Páni duchov a samotný Irmo je známy aj pod menom Lórien, ktoré taktiež označuje ríšu na Arde, ktorej vládne.
Zoznam geografických článkov/DZ
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 11 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
dze
Dzenzur · Dzeržinsk
dzi
Działdowo · Działoszyce · Działoszyn · Dziecinów (Powiat kozienicki) · Dziecinów (Powiat otwocki) · Dzierzgoń · Dzierżoniów · Dzikov · Dziwnów
MoinMoin
MoinMoin je wiki software implementovaný v Pythone, inšpirovaný PikiPiki wiki enginom a distribuovaný pod licenciou GPL.
MoinMoin je slobodný softvér. Kombinuje jednoduchú inštaláciu s jednoduchou údržbou, rozšíriteľnosťou a ochranou pred spamom, preto ho využíva veľa open sourcových projektov ako napr. Apache, Debian, ubuntu, Fedora a tiež veľa vnútrofiremných wiki.
Má v sebe zabudovaný web server, preto si vystačí iba s inštaláciou pythonu. Môže však bežať aj na iných web serveroch.
Július Albrecht
Július Albrecht (* 11. marec 1911, Banská Bystrica – † 11. január 1974, Bratislava) bol prekladateľ, právnik.
Jeho otec Adolf Albrecht, jeho matka Pavlína Thernová
Ritter Pásmán
Ritter Pásmán je opera, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 1. januára 1892 v Hofoper (dnes Wiener Staatsoper). Libreto napísal Ludwig von Dóczy podľa epickej balady maďarského básnika Jánosa Aranya.
Johann Strauss sa dlhší čas pokúšal presadiť v dvornej opere. Predtým v nej síce uviedli operetu Cigánsky barón (ktorý sa svojím hudobným bohatstvom veľmi blíži k opere), ale tentoraz od neho chceli nejakú novinku. Strauss sa teda rozhodol napísať operu. Dóczyho libreto bolo však pre operu nevhodné a Strauss ani po dlhej námahe naň nedokázal skomponovať nijako výraznú hudbu, navyše v nej pomiešal príliš veľa hudobných štýlov. Výsledkom bol najväčší debakel v autorovom živote, keď jeho opera dosiahla iba 8 repríz.
Obsah
Kráľ sa inkognito potuluje po svojej krajine a zapáči sa mu manželka rytiera Pásmána, od ktorej lsťou vyláka bozk na čelo. Urazený rytier sa ide sťažovať na kráľovský dvor, netušiac, že neznámy cudzinec bol sám kráľ. Kráľovský šašo vydávajúc sa za kráľa rozhodne, že rytier má právo pobozkať manželku toho, kto sa proti nemu previnil. Kráľovná k nemu pristúpi dobrovoľne. Uvidí to kráľ a chce rytiera potrestať za jeho trúfalosť. Ibaže kráľovná aj dvorania sa vyjadria, že išlo len o spravodlivosť.
Carneville
Carneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mathieu Dandenault
Mathieu Dandenault (* 3. február 1976, Sherbrooke, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejista, ktorý hrával v NHL za Montreal Canadiens a Detroit Red Wings. Spolu odohral v NHL 13 sezón a nastúpil v 868 zápasoch.
Klubový hokej
Dandenault hrával na poste obrancu, strieľal pravou rukou. Je 185 cm vysoký a váži 91 kg. Bol draftovaný v roku 1994 v druhom kole tímom Detroit Red Wings. Od sezóny 1995/96 hral v NHL za klub Detroit Red Wings. V Detroite trikrát vyhral Stanleyho pohár - v rokoch 1997, 1998 a 2002. V sezóne 2004/05 (počas lockoutu v NHL) hral za Asiago HC v talianskej hokejovej lige. Od sezóny 2005/06 hral s číslom 25 za Montreal Canadiens. Na sezónu 2006/07 mal uzavretú platnú zmluvu s Montrealom, ktorá mu zaručovala ročný príjem 1,700 mil. dolárov. V septembri 2010 ohlásil koniec svojej aktívnej hráčskej kariéry.
Reprezentácia
Dandenault reprezentoval Kanadu na Majstrovstvách sveta v roku 2003, kde Kanada získala zlato.
Manfred Albrecht von Richthofen
Manfred Albrecht Freiherr von Richthofen, známy aj ako Červený barón (* 2. máj 1892, Breslau – † 21. apríl 1918, neďaleko Vaux-sur-Somme), bol nemecký stíhací pilot a najúspešnejší stíhač prvej svetovej vojny.
Pripisuje sa mu 80 zostrelov. Zostrel Richthofena pripísalo britské letectvo kanadskému letcovi Royovi Brownovi. Neskôr vyšlo najavo, že ho mohli zostreliť aj pešiaci, ktorí strieľali po jeho nízko letiacom stroji, veľmi pravdepodobným strelcom bol Cedric Popkin.
Poľský výbor národného oslobodenia
náhľad|Manifest Výboru národného oslobodenia na plagáte. Poľský výbor národného oslobodenia (po poľsky: Polski Komitet Wyzwolenia Narodowego) alebo Lublinský výbor bol vytvorený v júli 1944, predstavoval pro-sovietsku Poľskú dočasnú vládu na území oslobodenom Sovietskym zväzom. Tvorili ho prevažne komunisti a socialisti, príslušníci Ľudovej armády (Armia Ludowa).
1. augusta 1944 bol Lublinský výbor sovietskou vládou oficiálne uznaný ako Poľská dočasná vláda. Od tohto obdobia Stalin de facto ignoroval poľskú exilovú vládu v Londýne.
Štefan Algöver
Štefan Algöver (* 21. október 1863, Podlužany, dnes Záhorce† 22. jún 1934, Závada) bol slovenský evanjelický kňaz, prekladateľ, náboženský publicista.
Jeho otec bol Michal Algöver, jeho matka Lujza rod. Mihaliková.
Životopis
Ľudovú školu navštevoval v Ľuboriečke, v Balassagyarmate a v Banskej Bystrici. Študoval na slovenskom gymnáziu v Revúcej, v Martine a 18751877 v Banskej Bystrici, teológiu v Bratislave a v Halle. Do 1891 evanjelický kaplán v Čelovciach, potom farár v Závade. Publikoval v Cirkevných listoch odborné články, úvahy, glosy a polemiky. Sústavnú pozornosť venoval potrebe slovenského prekladu biblie a používaniu materinského jazyka v evanjelickej cirkvi.
Keltské jazyky
right|thumb|175px|Mapa zobrazuje oblasti, kde žije v súčasnosti najviac [[Kelti|Keltov, ktorí hovoria keltskými jazykmi]] Keltské jazyky sú jednou z vetiev indoeurópskej jazykovej rodiny, jazyky Keltov. Na prelome letopočtu nimi hovorila veľká časť západnej, strednej a juhovýchodnej Európy, vrátane dnešného Slovenska. Dodnes však prežili len 4 z nich (írčina, gaelčina, bretónčina, waleština), ktoré sa používajú ostrovkovito v Bretónsku a na britských ostrovoch. Všetky štyri sú menšinovými jazykmi a sú vystavené veľkému tlaku angličtiny alebo francúzštiny.
Dejiny
Na začiatku letopočtu boli Keltiberi aj Gali postupne romanizovaní a asimilovaní. V 6. - 8. storočí sa stará britčina rozpadla na jednotlivé britské jazyky. V 12. - 13. storočí mala podobný osud goidelčina. Koncom 18. storočia zanikla kornčina, v 20. rokoch 20. storočia mančina.
Charakteristika
Zložité hláskoslovie a zložité pravidlá výslovnosti, spôsobené archaickým pravopisom. Pôvodne flexívny charakter sa zachoval len v niektorých jazykoch, zostalo najmä zložité časovanie slovies. Slovosled je typu VSO, čiže prísudok - podmet - predmet.
Písmo
Všetky keltské jazyky používajú latinku, írčina však charakteristicky oblo upravenú (už od 5. storočia). Ešte pred prechodom k latinke vyvinuli Kelti na britských ostrovoch pod vplyvom latinky vlastné písmo Ogam.
Delenie
Z prakeltčiny sa vyvinuli nasledujúce skupiny:
V niektorých deleniach ostrovná skupina neexistuje a rozlišujú sa tri skupiny: kontinentálna skupina, goidelská skupina (= hore goidelská podskupina) a britská skupina (= hore britská podskupina).
Pugio
Pôvod
Pôvod dýky pugio je rovnaký ako pôvod meča gladius, teda v Hispánii. Rimania sa stretli s Gladiom a Pugio počas ich invázie do Hispánie v púnskych vojnách. Scipio donútil hispánskych zbrojárov vyrábať pre légie tieto typy zbraní. Zatiaľ, čo sa Gladius u Rimanov udomácnil, dýka pugio bola viacmenej raritou a bežne sa začala používať až počas Cézarovej doby.
Vzhľad dýky
Pugio bola železná dýka, ktorá bola v špicatej pošve. Pošva bola charakteristická kruhovým zakončením, tvarom a štyrmi úchytkami na remeň. Rúčka mala na hornom konci typické zakončenie, v strede rúčky bol výčnelok pre lepší úchop. V cisárskych dobách nachádzame aj medené rúčky, hoci tie nie sú typické. Kovové rúčky boli z tenkého razeného plátku železa, vďaka ktorému boli veľmi ľahké. Čepele dýk boli veľmi tenké s rôznymi žliabkami a ryhami, čo malo zvýšiť ich pevnosť.
Spočiatku bola dýka nezdobená a dodržiavala svoj štandardný tvar, no v 1. stor. po Kr. sa objavili bohato zdobené medené pošvy s rôznymi motívmi. Spočiatku sa myslelo, že ide o dôstojnícke pugio, no zistilo sa, že dekoratívne dýky boli rozšírené u bežných vojakov. Pugio sa nosilo na ľavej strane, pripevnené k opasku. Definitívne sa vyradilo niekedy v polovici 3. stor.
Wien Westbahnhof
thumb|right|Wien Westbahnhof od roku 2011 right|thumb|Wien Westbahnhof do roku 2008 right|thumb|Wien Westbahnhof - nástupištia do roku 2008
Wien Westbahnhof (doslova "Západná stanica") je železničná stanica vo Viedni s hlavovým usporiadaním koľají pre vlaky (vrátane vysokorýchlostných ICE) smerujúce do regiónov Rakúska a krajín ležiacich západným smerom od hlavného mesta po tzv. Westbahn.
Stanica je v prevádzke od roku 1858. Poslednou prestavbou prešla v rokoch 2008-2010, v roku 2011 k nej bolo pristavené podzemné nákupné stredisko.
Na systém mestskej hromadnej dopravy je napojená viacerými električkovými linkami a traťami metra U3 a U6.
Do roku 2012 to bola najvýznamnejšia stanica vo Viedni. Železničný systém Viedne so 4 veľkými hlavovými stanicami (Westbahnhof, Südbahnhof, Praterstern a Franz-Josefs-Bahnhof) vybudovanými v polovici 19. storočia už však nevyhovoval potrebám mesta, a preto bola v roku 2012 otvorená jediná Hlavná stanica.
Gymnázium Ľudovíta Jaroslava Šuleka
Gymnázium Ľudovíta Jaroslava Šuleka je gymnázium v Komárne.
27. máj 1936 - 2. november 1938
Prvé zmienky o vzdelávacích zariadeniach v Komárne pochádzajú zo stredoveku. Slovenské školstvo v Komárne je však oveľa mladšie. Dejiny tunajšieho gymnázia sa začali odvíjať až v čase prvej Česko-slovenskej republiky.
V roku 1927 sa ozvali prvé hlasy za zriadenie gymnázia pre slovenské deti. Došlo k tomu však až 27. mája 1936. Prípisom č. 5808/36-II. Ministerstva školstva a národnej osvety bolo zriadené reálne gymnázium s úradným názvom Štátne česko-slovenské reálne gymnázium v Komárne. Škola mala vlastnú budovu, dnes už bývalú očnú nemocnicu na Záhradníckej ulici. Za dočasného správcu školy bol vymenovaný Ján Fraštia.
Prvý školský rok 1936/37 sa začal iba s dvoma triedami s 80 žiakmi. Na základe zriaďovacej listiny však mali byť postupne otvárané ďalšie triedy tak, že do školského roka 1943/44 malo byť otvorených všetkých osem tried gymnázia.
Na základe Viedenskej arbitráže z 2. novembra 1938 bolo mesto Komárno pričlenené k Maďarsku. Vtedy štátne česko-slovenské reálne gymnázium v Komárne s okamžitou platnosťou zaniklo.
Znovuzrodenie a vzostup
1. septembra 1945 bolo výmerom Povereníctva školstva a osvety zo dňa 17. augusta 1945 č.83863/45-III-3 bývalé Štátne česko-slovenské reálne gymnázium v Komárne obnovené. Za dočasného riaditeľa školy bol vymenovaný Martin Červenka.
Namiesto budovy na Záhradníckej ulici bola gymnáziu pridelená budova bývalého benediktínskeho gymnázia na Ulici biskupa Királya (sídlo dnešného Gymnázia H. Selyeho). Pridelená budova však bola vojnou veľmi poškodená a zároveň v nej boli až do neskorej jesene roku 1945 ubytované vojská Červenej armády. Náhradným riešením sa stala budova bývalej dievčenskej meštianskej školy na Pohraničnej ulici (dnes budova Základnej školy).
V prvom povojnovom školskom roku 1945/46 bol otvorený 1., 2. a 3. ročník gymnázia so 143 žiakmi. Do novembra 1945 bol otvorený už aj 4. a 5. ročník, vďaka čomu sa počet žiakov zvýšil na 240. V školskom roku 1946/47 sa zvýšil počet žiakov gymnázia vďaka rozširovaniu o ďalšie ročníky. Už od septembra 1946 bol otvorený 6. ročník a na žiadosť rodičov sa od novembra rozbehlo vyučovanie aj v 7. a 8. ročníku. K tomuto školskému roku sa viažu aj prví absolventi maturitnej skúšky v slovenskom jazyku v Komárne. Spoločenské zmeny, ktoré priniesli nasledujúce roky, zasiahli aj do života tejto školy. Prvé mesiace školského roka 1947/48 znamenali pre školu vyriešenie priestorových ťažkostí. Pri príležitosti osláv výročia vyhlásenia Česko-slovenskej republiky 28. októbra 1947 bola odovzdaná do bezplatného užívania opravená budova gymnázia. Škola sa teda presťahovala do svojej budovy na Ulici biskupa Királya. Odstránenie provizória malo pozitívny vplyv aj na počet žiakov: v školskom roku 1947/48 ich bolo 393 a počet sa stále zvyšoval.
Komunistický prevrat vo februári 1948 vyvolal zmeny aj v školstve. Na konci školského roka 1947/48 bol schválený jednotný školský zákon. 1. septembra 1948 boli zákonom č. 95/1948 Zb. zriadené štvorročné gymnáziá a ich prvé ročníky boli pretvorené na stredné školy II. stupňa, vďaka čomu sa aj toto gymnázium zmenilo z osemročného na štvorročné. V nasledujúcich rokoch sa zvyšoval počet tried a žiakov, keďže boli otvárané paralelné triedy v jednotlivých ročníkoch. Časť žiakov pracovala aj na stavbe Trate mládeže.
Výrazná zmena vo vývoji školy nastala v školskom roku 1952/53. Gymnázium bolo začlenené do jedenásťročnej strednej školy (JSŠ). Zmenilo sa aj sídlo školy. V pôvodnej budove na Ulici biskupa Királya ostala JSŠ s vyučovacím jazykom maďarským a slovenská JSŠ sa presťahovala do budovy na Pohraničnej ulici (dnes ZŠ). V porovnaní s predchádzajúcimi rokmi vzrástol aj počet žiakov školy, ktorá už mala 35 tried dennej a 9 tried večernej formy štúdia. Riaditeľom školy bol od školského roka 1952/53 Ján Miškovic, v roku 1959 sa stal riaditeľom JSŠ Eduard Šebo.
Ďalšia zmena v rezorte školstva, ktorá sa dotkla aj tejto školy, prišla v roku 1960. Na základe 3. školského zákona č.186/1960 bola JSŠ rozdelená na základnú deväťročnú školu a strednú všeobecnovzdelávaciu školu (SVŠ). Opäť sa menilo aj sídlo školy. SVŠ bola pridelená budova bývalej chlapčenskej meštianskej školy, ktorú po roku 1945 užívala stredná priemyselná škola. Od roku 1964 až doteraz sídli gymnázium v rovnakej budove na Pohraničnej ulici.
Rozvodnený Dunaj v júni 1965 pretrhol na viacerých miestach hrádze a spôsobil rozsiahle záplavy. Školský rok 1965/66 sa začal až v polovici septembra 1965 a vyučovalo sa na zmeny, pretože v budove školy mali vyučovanie aj žiaci SVŠ s vyučovacím jazykom maďarským. V ich budove boli až do januára 1966 umiestnení obyvatelia evakuovaní z dedín postihnutých povodňou.
V školskom roku 1969/70 sa SVŠ stala opäť gymnáziom, pričom v 1. ročníku boli triedy rozdelené podľa zamerania na triedy s prírodovedným a s humanitným zameraním. V tomto trende škola pokračovala niekoľko nasledujúcich rokov. Populárne a žiadané boli triedy s humanitným zameraním. Škola však aj napriek novej prístavbe zápasila s priestorovými ťažkosťami a musela využívať cudzie priestory. Štyri triedy boli až do konca 80. rokov umiestnené v budove gymnázia s vyučovacím jazykom maďarským.
Po novembri 1989
Škola v roku 1991 získala právnu subjektivitu a čiastočne sa menil aj charakter gymnázia. V školskom roku 1990/91 bol zavedený nový učebný plán, na základe ktorého boli niektoré predmety zrušené (napr. odborné predmety, branná výchova a pod.) a zaviedlo sa vyučovanie nových, ako napr. estetická výchova. V súčasnosti si žiaci 3. ročníka môžu vybrať z ôsmich a žiaci 4. ročníka z desiatich povinne voliteľných predmetov. Premenou prešlo vyučovanie cudzích jazykov. Pred rokom 1989 sa žiaci gymnázia vzdelávali v cudzích jazykoch: ruský, anglický a nemecký jazyk, pričom štúdium ruského jazyka bolo povinné. Nový učebný plán zaviedol princíp dobrovoľnosti vo výbere cudzieho jazyka. V súčasnosti umožňuje gymnázium štúdium anglického, francúzskeho, nemeckého a španielskeho jazyka. Od školského roka 1993/94 sa postupne zavádzalo vyučovanie etickej výchovy v alternácii s náboženskou výchovou.
Zásadnú zmenu vo vývoji školy znamenalo zavedenie novej formy štúdia - osemročného štúdia. Prvý ročník bol otvorený v školskom roku 1993/94. Každý školský rok sa otvára jedna trieda osemročného štúdia. V roku 1995 Ministerstvo školstva SR prepožičalo Gymnáziu v Komárne čestný názov Gymnázium Ľudovíta Jaroslava Šuleka v Komárne s platnosťou od júna 1995.
Po novembri 1989 došlo k zmenám i vo vedení školy. Od roku 1959 bol riaditeľom školy Eduard Šebo. V roku 1990 odišiel do dôchodku a do funkcie riaditeľky bola zvolená Mgr. Alica Kocianová, ktorú vykonávala do roku 1997. Od školského roka 1997/98 je riaditeľom školy Mgr. Ondrej Gajdáč.
Súčasnosť
V decembri 2004 bola dokončená nadstavba budovy gymnázia, ktorá vyriešila jeho dlhodobé priestorové problémy. Gymnázium získalo tri nové učebne, tri odborné učebne a laboratórium, sedem kabinetov a zasadaciu miestnosť.
1456 Saldanha
1456 Saldanha je planétka s priemerom 45 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 2. júla 1937.
Zavlekov
Zavlekov je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 423 obyvateľov, z toho 229 mužov a 194 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 40,9 roka, ženy 40,8 roka).
Iredentizmus
Iredentizmus (z tal. terra irredenta - zem neoslobodená) bolo v druhej polovici 19. storočia talianske nacionalistické hnutie, ktorého cieľom bolo pripojenie území obývaných Talianmi, ale tvoriacich súčasť iných štátov (najmä Rakúsko-Uhorska), k talianskemu kráľovstvu; neskôr akékoľvek nacionálne hnutie, ktoré sa snaží pripojiť k určitému národnému štátu územie s národnostnou menšinou rovnakého pôvodu, žijúcou v inom štáte.
Porsche 911 GT2
Porsche 911 GT2 je športový automobil, ktorý od roku 1994 vyrába nemecká automobilka Porsche. Je postavený na základe modelu 911 Turbo a používa tiež podobný motor prepĺňaný dvomi turbodúchadlami, ale s mnohými úpravami, vrátane motorových úprav, väčších bŕzd, tvrdšieho nastavenia pruženia. Model GT2 je podstatne ľahší ako model Turbo a to hlavne kvôli zadnému náhonu (model Turbo má pohon všetkých kolies) a odstráneniu častí interiéru.
Generácia 996
V roku 1999 bola generácia 993 nahradená generáciou 996. Dva roky predtým, ako sa objavil model GT2; počas tohto čast Porsche oznámilo, že končí s použitím GT2 pre motoršport namiesto toho sa zameralo na nový model 911 GT3.
Vyvinutý hlavne ako civilný automobil na rozdiel od svojho predchodcu, nový model GT2 mal 3,6-litrový motor B6 s prepĺňaním dvomi turbodúchadlami. Jeho výkon bol 345 kW/469 koní, ktorý bol neskôr zvýšený na hodnotu 360 kW/489 koní. Podobne ako 993 GT2 aj karoséria 996 GT2 je značne rozdielna ako ostatné varianty 996; predovšetkým širšie blatníky, agresívnejšie zahnutá predná časť a väčšie zadné krídlo.
Podľa cestných skúšok vykonaných časopisom Car and Driver GT2 trpí malou turbo dierou. Aj napriek zníženiu svetlej výšky o 10 mm oproti modelu 911 Turbo, koeficient odporu vzduchu sa trochu zvýšil – 0,34 Cd vs. 0,33 pri modeli Turbo — kvôli pevnému zadnému krídlu.
Generácia 997
Porsche 996 GT2 bolo nahradené modelom 997 GT2 v roku 2007 s tým, že automobily sa dostali do predaja v novembri, po oficiálnom uvedení na 62. Frankfurtskom autosalóne.
Nový 997 GT2 je postavený na základe existujúceho šesťvalca typu boxer s objemom 3,6 litra, ale s turbodúchadlami s variabilnou geometriou lopatiek, ktorý vyvíja výkon 390 kW/530 koní pri 6500 ot/min a krútiaci moment 680 Nm pri 2 200 ot/min. GT2 zrýchľuje z 0 na 100 km/h za 3,6 sekundy a na 200 km/h za 10,6 sekundy a jeho maximálna rýchlosť je 330 km/h.
Americký časopis Motor Trend testoval Poorsche GT2 z roku 2008, pričom dosiahol zrýchlenie z 0 na 100 km/h za čas 3,3 sekundy a 1/4 míle zvládol za 11,3 sekundy pri 207,8 km/h.
Nemecký testovací jazdec Porsche, Walter Röhrl dosiahol na okruhu Nürburgring Nordschleife čas 7 minút 32 sekúnd s novým Porsche 997 GT2.
GT2 RS
right|thumb|Porsche 997 GT2 RS Dňa 4. mája 2010 bol ohlásený variant RS. GT2 RS poskytuje výkon 456 kW/620 koní a krútiaci moment 700 Nm, pričom váži o 70 kilogramov menej ako obyčajný model GT2. Dosahuje maximálnu rýchlosť 330 km/h a zrýchlenia z 0 na 100 km/h za 2,9 sekundy a z 0 na 160 km/h za 6,4 sekundy. GT2 RS dosiahol rekordný čas 7 minút a 18 sekúnd na okruhu Nürburgring Nordschleife, čo je jeden z najrýchlejších časov v súčasnej histórii automobilov.
Marby
Marby je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 66 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Negrelliho viadukt
thumb|Tri pražské mosty: Negrelliho viadukt v popredí, za ním Hlávkov a Štefánikov most thumb|Negrelliho viadukt nad ľavým ramenom Vltavy thumb|Negrelliho viadukt nad pravým ramenom Vltavy thumb|Negrelliho viadukt pri Hudobnom divadle v Karlíne
Negrelliho viadukt (pôvodne viadukt Společnosti státní dráhy) je viadukt, ktorý spája Masarykovo nádraží v Prahe (pôvodne Nádraží Společnosti státní dráhy) cez ostrov Štvanice so štvrťou Holešovice. Bol to historicky prvý pražský železničný most cez Vltavu, v súčasnosti je druhým najstarším pražským mostom cez Vltavu. Po prúde Vltavy je trinástym pražským vltavským mostom.
Začiatok viaduktu leží v časti Nového Města, ktorá spadá do územia Prahy 8. Nad autobusovou stanicou Florenc tvorí hranicu medzi Novým Mestom a Karlínom, potom pokračuje územím Karlína do bubenskej časti Holešovíc.
Príprava a výstavba
Viadukt bol postavený ako súčasť drážďanskej vetvy projektu severnej štátnej železnice Olomouc–Praha–Drážďany, o stavbe ktorej rozhodlo riaditeľstvo štátnych železníc v roku 1842.
Most sa staval od jari roku 1846, dokončený bol roku 1849 a do prevádzky bol uvedený 1. júna 1850. Po svojom dokončení mal 87 kamenných oblúkov, z toho:
Most je dlhý 1110 metrov; do roku 1910 bol najdlhším mostom Európy. Šírka mostovky medzi kamenným zábradlím je 7,6 m. Negrelliho viadukt je zapísaný v českom Štátnom zozname nehnuteľných kultúrnych pamiatok.
Stavbu mal pôvodne viesť Jan Perner, ktorý už viedol stavbu trate medzi Olomoucom a Prahou. Spolupôsobil pri navrhovaní trasy do Drážďan a zrejme navrhol aj súčasné vedenie Negrelliho viaduktu; zahynul však pri nehode. Preto stavbu riadil inžinier Alois Negrelli.
Dodávateľom bola firma bratov Kleinovcov a Vojtěcha Lannu. Stavebné náklady boli jeden a pol milióna zlatých. Most sa staval nad vtedy ešte neregulovanou riekou. Materiál sa privážal po vode z Kamýka nad Vltavou a opracovával sa na mieste. Žula sa ťažila v Schwarzenberskom lome, ktorý je dnes zatopený vodnou nádržou Orlík. Na stavbe pracovalo až 3000 robotníkov rôznych národností. Pri stavbe sa po prvýkrát vo väčšej miere použili parné zdvíhacie stroje. Kamenársku dielňu pod holým nebom na miestach Jerusalemského ostrova zachytil maliar Karel Robert Croll.
Prevádzka mostu a stavebné úpravy
V čase svojho vzniku bol most dobre viditeľný, obdivovaný a často fotografovaný. Jeho vzhľad ocenil historik umenia Zdeněk Wirth ako prejav monumentality empírového slohu v oblasti technických stavieb. Vo svetovom meradle ide o jedinečnú stavbu, pretože v tej dobe sa na mnohých miestach obdobné mosty stavali ešte z dreva. Až neskôr obklopili viadukt domy až k tesnej blízkosti. Voľné miesta pod mostnými oblúkmi sa s postupným rastom priemyslu zaplnili remeselníckymi dielňami a špeditérskymi firmami.
V roku 1871 most doplnil na južnej strane karlínsky spojovací viadukt pre priame spojenie Bubnov a Libne bez nutnosti zachádzať na stanicu. Meria 351 m pri priemernej výške 8 m. Jeho klenby sú z kameňa (10 oblúkov) a tehál (16 oblúkov). Obsahoval tiež dva oceľové nitované priehradové mosty. Mostné pole nad Pernerovou ulicou s rozpätím 29,51 m bolo v roku 1951 nahradené modernou zváranou oceľovou konštrukciou so železobetónovou doskou mostovky. Druhé pole nad ulicou Prvního pluku má rozpätie 22,83 m a bolo obnovené v roku 1936.
V druhej polovici 19. storočia si položenie tretej, posunovacej slepej oceľovej koľaje na predmostí vynútilo výmenu pôvodného kamenného zábradlia za úzke oceľové, ktoré v oblúkoch muselo byť vyložené na železobetónové konzolky.
Po premostení Křižíkovej ulice v rokoch 1952–1954 boli kvôli zlepšeniu prejazdnosti motorových vozidiel tri oblúky zborené a medzera bola premostená trámovými prekladmi z predpätého betónu. V roku 1981 sa podobný zásah uskutočnil aj na holešovickom brehu nad Bubenským nábrežím.
Povodeň 2002
Podobne ako Karlov most prestál v plnej prevádzke aj Negrelliho viadukt augustovú povodeň roku 2002, pri ktorej bol zatopený skoro celý Karlín. Viadukt bol totiž navrhnutý na základe čerstvých skúseností z povodne v roku 1845. Vtedy hladina Vltavy dosiahla len o niekoľko desiatok centimetrov nižšie ako v roku 2002.
Asi v roku 2000 boli medzi ulicami Křižíkova a Sokolovská opäť vybúrané výplne mostných oblúkov.
1457 Ankara
1457 Ankara je planétka s priemerom 101 km, ktorú objavil K. Reinmuth 3. augusta 1937.
Teilhède
Teilhède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Satemové jazyky
Názov je utvorený podľa slova kentum, ktoré sa v avestčine zmenilo na satem. Touto zmenou sú charakterizované indické jazyky, arménčina, tráčtina, albánčina, baltské jazyky a slovanské jazyky.
Lydos
Lydos alebo Lydus (starogr. Λυδός – Lydos) bol mýtický kráľ Maionie ( Lýdie). Bol tretím panovníkom Tantalovskej dynastie.
Ako to vieme od Herodota Lydus bol synom lýdskeho kráľa Atya a Kallithei. Mal brata Tyrrhena, ktorý pre hlad v krajine odišiel s veľkou časťou lýdskeho obyvateľstva do Itálie, kde sa usadili. Nových usadlíkov začali volať po jeho mene Tyrrhénmi. (lat. Etruskovia) Herodotos ďalej píše, že Maioniu nazvali Lýdiou po Lydovi.
LBV 1806-20
LBV 1806-20 je hviezda vzdialená 49 000 svetelných rokov od Slnka, na opačnej strane Galaxie. Jej hmotnosť je 130-krát väčšia ako hmotnosť Slnka a jej premenná jasnosť kolíše v rozmedzí 5 – 40 miliónov jasností Slnka, čím je viac ako 6-krát jasnejšia ako Eta Carinae alebo Pištoľová hviezda.
Čachtická jaskyňa
Čachtická jaskyňa je jaskyňa a národná prírodná pamiatka v správe SSJ.
Nachádza sa pri obci Čachtice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1972 a novelizované v roku 2005 s rozlohou ochranného pásma 379,319 ha. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty.
Najstaršie prieskumné práce pri objavovaní podzemných priestorov v okolí Čachtíc sa datujú od rokov 1912 - 1914, ktoré vústili v auguste 1956 do objavu Čachtickej jaskyne. Blízke okolie jaskyne predstavuje krasovú plošinu s veľkými vyvýšeninami Drapľákom a Skalkou, ktorá sa mierne dvíha západným smerom k chrbtu Čachtického pohoria. Je charakterizovaná dobre vyvinutými škrapmi, krasovými jamami a inými povrchovými krasovými javmi. Tektonická dispozícia podmienila vznik podzemných krasových foriem, jaskýň a priepastí, z ktorých najvýznamnejšia je Čachtická jaskyňa, najdlhšia jaskyňa v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty.
Jaskyňa vznikla v jemnokryštalických až drobnokryštalických strednotriasových vápencoch, ktoré patria k nedzovskej sérii Chočského príkrovu. Jaskynné priestory sú v prevažnej miere menších rozmerov s ojedinelým výskytom dómov a siení. Ich vznik bol podmienený zväčša korozívnou činnosťou presakujúcich vôd pozdĺž tektonických zlomov a puklín. Na niektorých miestach sa zachovali stopy po činnosti prúdiacej vody. V iných častiach podzemných priestorov prebiehal proces tvorby sintrovej výplne vo forme nátekov, stalaktitov a stalagmitov rôznorodých tvarov a veľkostí.
Z biologického hľadiska bola Čachtická jaskyňa málo preskúmaná. Poloha jaskyne, ako aj jej celkový charakter však vytvárajú predpoklad na výskyt zaujímavých foriem suchozemských a vodných bezstavovcov. Aj z pohľadu výskytu zimovísk netopierov patrí blízke okolie jaskyne k významným na Slovensku vďaka početnému zastúpeniu krasových dutín a dostatočných potravinových zdrojov.
V jaskyni bolo dosiaľ zistených osem druhov netopierov. Vo väčšom počte tu zimuje netopier veľký (Myotis myotis) a podkovár malý (Rhinolophus hipposideros). O bezstavovcoch Čachtickej jaskyne sa vie zatiaľ veľmi málo. Z okolia vstupnej šachty jaskyne je známy výskyt stonôžky (Chilopoda) druhu Lithobius forficatus, ktorá patrí k bežným obyvateľom rôznych typov povrchových biotopov, prípadne vchodových partií jaskýň.
Nedotknuteľní (film)
Nedotknuteľní (fr. Intouchables) je francúzsky film z r. 2011 režisérov Oliviera Nakache-a a Érica Toledana. V hlavných úlohách sa predstavili herci François Cluzet a Omar Sy. Táto komediálna dráma získala niekoľko filmových nominácií. Vo Francúzsku bola v roku 2012 nominovaná na cenu Cézar v ôsmich kategóriach, nakoniec sa podarilo získať túto cenu Omarovi Sy v kategórii najlepší herec.
Pozadie filmu
Dej filmu je inšpirovaný skutočným príbehom Philippa Pozza di Borga a vzťahom s jeho ošetrovateľom Abdelom Sellounom.
Dej
Film sa začína scénou z nočného Paríža. Driss šoféruje plnou rýchlosťou Philippovo luxusné Maserati. Začne ich prenasledovať polícia, ktorá ich po chvíli zastaví. Driss, aby sa vyhol plateniu pokuty, predstiera, že tetraplegický Philippe potrebuje urýchlene odviesť na pohotovosť. Philippe medzitým predstiera záchvat, na základe čoho mu policajti urobia eskortu až do nemocnice.
Na druhý deň sa Driss na jeho veľké prekvapenie dozvie, že ho na skúšku prijali ako Phillippovho opatrovateľa. Nakoľko mu táto práca zaručí vyšší životný štandard, rozhodne sa ju prijať. Postupne sa oboznamuje s jeho chorobou aj ako mu správne pomáhať v každodenných životných situáciach. Jeden z Philippových známych odhaľuje Philippovi Drissovú kriminálnu históriu, no Philippovi na tom nezáleží. Cení si Drissa kvôli tomu, že sa k nemu nespráva so súcitom a nemá v úmysle ho prepustiť, nakoľko si dobre koná svoju prácu.
Ako čas plynie stávajú sa z nich bližší kamaráti. Divák zisťuje viac o Philippovom živote, o jeho zdravotnom postihnutí, ktoré zapríčinila nehoda pri paraglidingu, o jeho nebohej žene Alice. Drissove chovanie sa zlepšuje a začína brať vážne svoju prácu. Objavuje moderné umenie, operu, začne maľovať.
Driss zistí, že Philippe má korešpondenčný vzťah so ženou menom Éléonore, ktorá žije v Dunkerque. Nakoľko ju Philippe nikdy nevidel, nabáda ho, aby sa stretli. Philippe má však obavy - najmä kvôli svojmu hendikepu - a trvá na tom, že ich vzťah zaostane aj naďalej intelektuálny. Driss ho nakoniec presvedčí, aby jej zavolal a poslal jej svoju fotku. Driss vyberie fotku Philippa, na ktorej je na vozíčku, no Philippe tajne poprosí Yvonne, aby ju zmenila za fotku pred nehodou. Po dohodnutej schôdzke, ktorej sa Philippe na poslednú chvíľu zľakne a teda sa nestretne s Éléonor, odletí Philippe s Drissom na paraglajdingový víkend.
Mladší bratranec Drissa, Adama, má problémy s miestnym gangom. Príde sa schovať k Drissovi. Philippe si uvedomí, že Driss sa potrebuje vrátiť k svojej rodine a byť jej oporou. Preto ho prepustí so slovami: „Určite nechceš tlačiť vozíček po zvyšok svojho života.“ Driss sa vracia domov na predmestie, znova sa pripojí k svojim starým kamarátom, pomôže Adamovi skoncovať s gangom, nájde si prácu v dopravnej spoločnosti. Philippe medzi tým hľadá nového opatrovníka, ale nedarí sa mu to. Je znechutený a prestáva o seba dbať. Yvonne sa oňho obáva a kontaktuje Drissa, ktorý, keď ho zbadá, rozhodne sa ho povoziť na aute. Tu sa dej vracia na scénu zo začiatka filmu. Po tom, ako polícia eskortovala Philippovo auto až do nemocnice, Driss odvezie Philippa na pobrežie mora. Po tom, ako sa Philippe znova dá dokopy, pekne sa oblečie a oholí, Philippe s Drissom prídu na obed do reštaurácie v Cabourge. Driss však náhle odíde a popraje Philippovi veľa šťastia. Za pár sekúnd príde Éléonore.
Pred záverečnými titulkami sa divák dozvie o skutočnom osude mužov, ktorí boli námetom pre tento príbeh. Philippe sa oženil, žije v Maroku a má 2 dievčatká. Jeho bývalý zamestnanec Driss sa oženil a založil svoju vlastnú spoločnosť. Posledný obrázok ukazuje skutočných hrdinov príbehu, ktorí zostali veľmi blízkymi priateľmi.
Zborovy
Zborovy sú obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 124 obyvateľov, z toho 64 mužov a 60 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,2 roka (muži 41,3 roka, ženy 49,4 roka).
Purus
Purus je rieka, ktorá preteká Peru a Brazíliou. Je pravostranným a najväčším prítokom Amazonky. Do Amazonky sa vlieva západne od ďalšieho prítoku Madeira.
Kynašiv
Kynašiv je dedina (село) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 3114 obyvateľov.
Purus
Pramení v Peruánskych Andách, v provincii Ucayali približne severne od mesta Cusco. Odtiaľ tečie rieka severovýchodne hustým porastom Amazonskej nížiny (až 91% povrchu povodia tvoria lesy ). Tok rieky je členitý s častými meandrami. Rieka sa do Amazonky vlieva približne západne od mesta Manaus. Najväčším prítokom je rieka Acre.
Na hornom toku rieky boli v roku 2008 pomocou satelitu objavené geoglyfy neznámej predkolumbovskej kultúry.
Majstrovstvá Európy v lakrose žien 1998
Majstrovstvá Európy v lakrose 1998 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy v lakrose žien, ktoré organizuje Európska lakrosová federácia (ELF). Konali sa v Prahe, v Česku, za účasti 5 ženských tímov (muži hrali v tom roku MS, preto sa mužská kategória nehrala). Škótsko, ktoré na minuloročnom európskom šampionáte skončilo na poslednom mieste, získalo svoj prvý titul.
Rožkovianske rybníky
náhľad|Rožkovianské rybníky Rožkovianske rybníky (iné názvy: Rožkovianske jazerá, Rožkovianske štrkoviská, nesprávne: Rožkovanské rybníky/jazerá/štrkoviská) sú sústava rybníkov pri meste Lipany ležiacich v katastri obce Rožkovany. Majú celkovú plochu 2300 m². V súčasnosti ich využíva Slovenský rybársky zväz ako chovné rybníky a obyvatelia z blízkeho okolia na rekreačné účely (oficiálne je tam však kúpanie zakázané).
Majstrovstvá Európy 3. divízie v ragby mužov 2014/16
[[Súbor:ENC 2014-16.svg|upright=1.2|náhľad|
Divízie Majstrovstiev Európy 2014/16:
]]
'''Majstrovstvá Európy 3. divízie v ragby mužov 2014/16''' bola tretia najvyššia divízia majstrovstiev Európy v ragby mužov, ktoré riadi Európska ragbyová asociácia (Rugby Europe). Konali sa od 4. októbra 201421. mája 2016, za účasti 4 tímov. Nováčikom 3. divízie bola až trojica družstiev: Bielorusko, Čierna Hora a Estónsko. Naopak, Azerbajdžan sa oproti minulej edícii do súťaže neprihlásil. Zo samotného finálového turnaja sa odhlásilo aj Grécko, nahradil ho prezidenstký výber Čiernej Hory. Víťazom prvého turnaja v Čiernej Hore sa stalo 🇸🇰. Rugby Europe neskôr zorganizovala aj druhý turnaj, ktorý bol pre postup do vyššej divízie rozhodujúci. Víťazom druhého turnaja sa stalo 🇪🇪.
Teilhet (Puy-de-Dôme)
Teilhet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcq (Ardennes)
Marcq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 109 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Rímska uniforma
Rímska uniforma bolo vojenské vybavenie používané rímskou armádou. Počas celej existencie Rímskej ríše sa výrazne menila.
Artemision (mys)
Artemision (ℓ, ) je mys v na severe ostrova Eubója v Grécku.
Carolles
Carolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Finančné plánovanie
Finančné plánovanie je činnosť vedúca k príprave finančného plánu. Teda stanovenie postupností budúcich dejov v oblasti financií, ktoré popíšu cestu k vytýčenému finančnému cieľu. Výsledkom finančného plánovania je finančný plán.
Na finančné plánovanie, tak ako na celý proces firemného plánovania sa nedá pozerať ako na diskrétny jednorazový proces. Ide o kontinuálny proces, lebo plánovaná projekcia sa nemôže nikdy považovať za finálny a posledný produkt. Musí sa revidovať podľa toho, ako sa menia podmienky, plnia úlohy a ciele plánu. Informácie tohto charakteru poskytuje kontrolná činnosť, ktorá je úzko spätá s plánovacím procesom. Úlohou kontroly v plánovacej činnosti je hodnotenie návrhu plánu, sledovanie a vyhodnocovanie priebehu a stavu plnenia úloh a cieľov plánu. Kontrola v procese plánovania je teda nevyhnutná, pretože plní nielen funkciu poznávaciu, ale ovplyvňuje aj ďalšie plánové rozhodnutia v procese tvorby plánu (Kráľovič 1998, pp. 20).
Pomocou finančného plánu vieme „predvídať“ budúcnosť a predovšetkým domýšľať prípadné dôsledky pripravovaných rozhodnutí do budúcej finančnej kondície. Slúži k naplňovaniu základných cieľových poslaní podniku, t. j. zaisťovať rast hodnoty akcií, prípadne maximalizovať hodnotu firmy. O výsledky týchto budúcich rozhodnutí sa zaujímajú investori, predovšetkým vlastníci a potencionálny investori, ktorí uvažujú, či investovať dočasne voľný kapitál do predmetnej firmy alebo nie. Informácie o budúcej výkonnosti využívajú analytici k príprave investičných rozhodnutí. (KISLINGEROVÁ, 2010)
Dochádza k vytváraniu budúcich finančných rozpočtov, rozvahy, výkazu ziskov a strát, výkazu finančných tokov atď. Tieto rozpočty, hoci sa týkajú budúceho vývoja, majú spojenie s historickými údajmi. Finančné plánovanie vychádza zo znalosti historických dát, ktoré sú organizáciami získavané z účtovných dokumentov. Niektoré z týchto dokumentov musí organizácia povinne uchovávať, iné si vytvára sama. (Petřík, 2005)
Medzi časovým horizontom a veľkosťou podniku je veľmi úzka spojitosť. Menšie podniky spravidla plánujú na kratší časový horizont, ich plánovací systém nemusí obsahovať všetky zložky, ktoré obsahuje plánovací systém veľkých podnikov.
Naopak, vo veľkých podnikoch je prístup k časovému rozpätiu ich plánov opačný, a plánovacie horizonty sú tu podstatne dlhšie (Kráľovič 1998, pp. 10). Výsledkom finančného plánovania je finančný plán. Finančný plán je dokument, v ktorom sú proti sebe postavené súčasná a budúca potreba finančných prostriedkov (súčasné a budúce výdavky) a súčasné a budúce zdroje na ich krytie (súčasné a budúce príjmy)
Všeobecne platí, že čím je plánovací horizont kratší, tým vyšší je stupeň istoty a presnosti plánu.
Finančné plánovanie má schopnosť obmedziť finančné riziko, ak je realizované dlhodobo a korektne. Môžeme ho považovať za včasné varovanie, pretože by malo predvídať problematické situácie skôr, ako nastanú. Finančný plán takisto preveruje uskutočniteľnosť a obchodnú úspešnosť ostatných častí plánu firmy. Medzi najčastejšie chyby pri zostavovaní finančného plánu môžeme zahrnúť (RŮČKOVÁ a ROUBÍČKOVÁ, 2012):
Delenie finančného plánovania z časového hľadiska
Z časového hľadiska rozlišujeme finančné plánovanie nasledovne (Petřík 2005, pp. 111):
Zložky finančného plánu
Finančný plán má príjmovú a výdajovú zložku. Ale tieto zložky môžu byť riešené aj samostatnými plánmi.. V niektorých prípadoch, napríklad v podnikovom prostredí, bývajú vytvárané aj podrobnejšie plány – napríklad pre konkrétne typy výdavkov, alebo príjmov. Príkladom týchto tvorivých plánov môže byť plán investícií, plán odpisov a podobne. Vytváranie finančného plánu potom završuje a spája tieto tvorivé plány z pohľadu výnosnosti a rizík. Na finančné plánovanie, tak ako na celý proces firemného plánovania sa nedá pozerať ako na diskrétny jednorazový proces. Ide o kontinuálny proces, lebo plánovaná projekcia sa nemôže nikdy považovať za finálny a posledný produkt. Musí sa revidovať podľa toho, ako sa menia podmienky, plnia úlohy a ciele plánu. Informácie tohto charakteru poskytuje kontrolná činnosť, ktorá je úzko spätá s plánovacím procesom. Úlohou kontroly v plánovacej činnosti je hodnotenie návrhu plánu, sledovanie a vyhodnocovanie priebehu a stavu plnenia úloh a cieľov plánu. Kontrola v procese plánovania je teda nevyhnutná, pretože plní nielen funkciu poznávaciu, ale ovplyvňuje aj ďalšie plánové rozhodnutia v procese tvorby plánu (Kráľovič 1998, pp. 20).