cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Horská služba
Horská služba alebo Horská záchranná služba je obvyklý názov záchranných organizácií, pôsobiacich v niektorých turisticky využívaných pohoriach. Niektoré horské služby majú len profesionálnych záchranárov, no sú i strediská s dobrovoľníckou alebo zmiešanou posádkou. Horská záchranná služba vykonáva činnosť v horských oblastiach vrátane jaskýň a priepastí a jej náplňou je organizácia a výkon záchrannej činnosti, transportu a neodkladnej dopravy pri záchrane osôb najmä v súčinnosti s Vrtuľníkovou záchrannou zdravotnou službou. náhľad|Pôvodný odznak Horskej služby
Štruktúra
Horská záchranná služba je slovenská štátna rozpočtová organizácia, ktorú riadi Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky a sídli v meste Vysoké Tatry. Horská služba sa riadi zákonom č. 544/2002 Z.z. o Horskej záchrannej službe v znení neskorších predpisov. Číslo tiesňovej linky je 18300.
História horských služieb na území Slovenska
Odpradávna chodili ľudia po horách. Hľadači pokladov, pastieri, poľovníci, bylinkári, haviari, neskôr v 16. storočí sa vo Vysokých Tatrách objavili prví turisti, ktorých po nebezpečných cestách vodili prví horskí vodcovia. Tí sa starali o bezpečnosť svojich zverencov a boli prví, ktorí im pomáhali pri úrazoch. Z tých čias sa v archívoch o ich záchranárskych aktivitách dokumenty nezachovali. náhľad|Adam Kaltstein zahynul na Bujačom vrchu náhľad|Papyrus zahynul v roku 1771 na Čiernom štíte Neznámy autor pod menom Simplicissimus v cestopise z roku 1633 píše o hojných tatranských obetiach, ale neopisuje konkrétne tragické udalosti, ani miesto, kde sa odohrali. Ako uvádzajú mnohé pramene prvou, podľa mena známou, obeťou Vysokých Tatier, bol Adam Kaltstein, cirkevný inšpektor a richtár Spišskej Belej a pravdepodobne  hľadač pokladov. Zahynul okolo roku 1650 na Bujačom vrchu. Túto udalosť spomína Juraj Buchholtz st. vo svojej knihe "Široko - ďaleký ohlas Spišských snežných hôr". . Údajne spolu so synom sa vybral do hôr, aby mu ukázal miesto, kde sú poklady. Počas výstupu sa zrútil a jeho telo našli až po niekoľkých dňoch. Niektoré literárne diela, ako sa uvádza v citovaných prameňoch, píšu o tom, že prvou známou obeťou Vysokých Tatier bol Papyrus, stolársky pomocník z Matejoviec, ktorý v roku 1771 zahynul na Čiernom štíte alebo zamrzol vo Veľkej Zmrzlej doline. Podľa týchto prameňov jeho telo po čase našli a zniesli do dediny, kde ho pochovali. Tatranci datujú začiatok dejín horskej záchrany od tohto dátumu.
Predvojnový systém horského vodcovstva a záchranárstva prevzali po krátkej povojnovej pauze nové turistické spolky. V rokoch 19211938 Klub československých turistov (KČST) a v rokoch 1938–1949 Klub slovenských turistov a lyžiarov (KSTL). V roku 1922 zriadil Klub československých turistov v tatranských osadách a na turistických cestách záchranné stanice. V roku 1923 ustanovil Sbor tatranských vodcov z povolania (Sbor podľa vtedajšieho pravopisu) so sídlom v Starom Smokovci. Po viacerých organizačných zmenách, počas ktorých sa Sbor dostáva pod vedenie Slovenskej komisie Klubu československých turistov (KČST) a Tatranskej komisie KČST. V roku 1933 bola vytvorená samostatná organizácia - Združenie pre záchrannú službu, ktoré sa o štyri roky neskôr premenovalo na Spolok záchrannej služby vo Vysokých Tatrách so sídlom v Novom Smokovci. náhľad|Horskí vodcovia v roku 1932 Nástupnícky turistický spolok zmenil roku 1939 znova jeho názov na Záchranný sbor KSTL. Od roku 1919 do roku 1940 bolo vo Vysokých Tatrách asi 100 smrteľných úrazov. Druhá svetová vojna neblaho zasiahla do turistických aktivít vo Vysokých Tatrách. Pomoc pri nehodách sprostredkovávali najmä chatári, horolezci a príslušníci uniformovaných zložiek. Záchranný sbor KSTL viedol Alojz Lutonský a mal sídlo v Novom Smokovci. Prestarnutí horskí vodcovia z podtatranských obcí sa už len veľmi málo venovali vodeniu a sporadicky sa zúčastňovali na záchranných akciách. Podľa spomienok historika Ivana Bohuša st. už roku 1942 niekoľkí mladí horskí vodcovia, medzi nimi Ivan Bohuš st., pod vedením poštového úradníka, vedúceho telefonickej centrály, horolezca a horského vodcu Octaviána Otta Krejčího, vytvorili neformálne samostatný a bezmenný záchranársky oddiel, ktorý sa po vojne premenoval na Záchranný sbor Klubu slovenských turistov a lyžiarov(KSTL) Starý Smokovec. Konzervatívne vedenie Záchranného zboru KSTL na Štrbskom Plese robilo prekážky v činnosti novým nadšeným záchranárom, ktorí tvrdili, že nemožno rozvíjať aktívnu záchranársku činnosť na báze dobrovoľníkov. Na území Vysokých Tatier po druhej svetovej vojne boli dve záchranárske organizácie. Jednu - Záchranný sbor KSTL po odchode Alojza Lutonského z Vysokých Tatier od roku 1945 riadil sám predseda KSTL Gustáv Nedobrý a druhú - Záchranný sbor Klubu slovenských turistov a lyžiarov (KSTL) viedol Okctavián Otto Krejčí.
Ako spomína Ivan Bohuš st., Gustáv Nedobrý riadil záchranársku organizáciu z excentricky položeného Štrbského Plesa, kde mal svoj skromný staromládenecký byt a súkromný bazár. Na záchranných akciách sa tam podieľali príslušníci uniformovaných zložiek (polície a Finančnej stráže) aj bez jeho pričinenia. Krejčího Záchranný sbor sa v súčinnosti s dobrovoľníkmi z Tatranskej Lomnice ujal záchranných prác od Batizovskej doliny na východ, vrátane Javorovej a Bielovodskej doliny na severnej strane. Svoje aktivity v oboch severotatranských dolinách boli koordinované s Nedobrého organizáciou a policajtmi zo Štrbského Plesa. Vznikali nedorozumenia a nezhody, súvisiace napríklad s využívaním sanitky, faktúr za jej používanie a iné. náhľad|Arno Puškáš a František Mrázik uprostred fotografie
Ivan Bohuš st. a jeho kolegovia po dlhých diskusiách dospeli k záveru, že je potrebné vo Vysokých Tatrách ustanoviť novú Tatranskú horskú službu. Ivan Bohuš st. prvý raz s touto víziou zoznámil verejnosť v krajovom vysielaní Československého rozhlasu v Košiciach. Potrebu vytvoriť Tatranskú horskú službu zopakoval aj v iných médiách. Od začiatku roku 1946 skupina dobrovoľníkov a horských vodcov združených okolo Krejčiho robila prípravy na vytvorenie stabilného pracoviska a obstarávala technické vybavenie dobrovoľných členov novej organizácie. náhľad|Päťdesiate roky 20. storočia. Sprievod horských záchranárov cez Starý Smokovec. Záchranný zbor pracoval v zložení: predseda Octavián Otto Krejčí, tajomník Ivan Bohuš st., hospodár Vladimír Prošek a lekár, horolezec a lyžiarsky inštruktor Anton Biringer zo Šrobárovho ústavu v Dolnom Smokovci. Chirurgické oddelenie s operačnou sálou v liečebnom ústave poskytovalo výbornú lekársku starostlivosť od lyžiarskych majstrovstiev FIS 1935 na Štrbskom Plese fakticky až do výstavby novej nemocnice v Poprade. Členovia Záchranného sboru zvolili poručíka Národnej bezpečnosti Imricha Nahálku za terénneho náčelníka, ale ten funkciu po krátkom čase odmietol. Nového nezvolili. Spojkou medzi Záchranným sborom policajtmi a Finančnou strážou na Štrbskom Plese bol hlavný strážmajster starosmokoveckej stanice Národnej bezpečnosti Ján Messerschmidt. Aktívne sa na práci Záchranného sboru podieľali major Ján Dušan Hudec, náčelník Vojenských Srubov (teraz Tatranských Zrubov), ktorý v čase Slovenského národného povstania bol veliteľom tamojšej vojenskej posádky, Mikuláš Michelčík, riaditeľ Lesného závodu (neskôr Správy Tatranského národného parku) v Tatranskej Lomnici a čestným predsedom bol od roku 1946 dobrovoľný horský záchranár Michal Chudík, neskôr povereník Slovenskej národnej rady a potom predseda Slovenskej národnej rady. Mal rozhodujúci podiel na projekte Tatranskej horskej služby.
V júli 1948 ozdravovňa Červeného kríža v Novom Smokovci dostala sanitku, s ktorou disponoval MUDr. Anton Biringer. Dovtedy boli záchranári odkázaní na služby Šrobárovho ústavu v Dolnom Smokovci alebo liečebne vo Vyšných Hágoch. Neodmietali ani pomoc na motocykloch, ktoré vlastnili lekár Šrobárovho ústavu v Dolnom Smokovci Dušan Zbiňovský a chatár Slávo Cagašík. Pomáhali aj kone zapriahnuté do "bričky" alebo do saní Riaditeľstva kúpeľov Starý Smokovec. Predstavitelia Tatranskej elektrickej železnice poskytli na presuny záchranárov tri bezplatné prenosné cestovné lístky. Svoje služby ponúkli zdarma na lanovkách na Hrebienok, Skalnaté pleso a Lomnický štít. Sanitný materiál bol bezplatne uložený vo vile Ilona neďaleko stanice pozemnej lanovky v Starom Smokovci. Michal Chudík, ktorý sa stal v roku 1948 povereníkom Slovenskej národnej rady pre výživu a zásobovanie, pomohol ošatiť 25 horských záchranárov. Krajčír Jozef Čulman zo Starého Smokovca ušil zadarmo záchranárom vetrovky. Účtoval len vlastný materiál: podšívky, gombíky a nite, ktoré zaplatil hospodár Vladimír Prošek zo sponzorských darov. Výrobu topánok si každý člen uhradil sám, ale aj dosť drahý obuvník, etnický Maďar rumunského pôvodu Ambroziu Murešan dal záchranárom zľavu. náhľad|Zvoz zraneného na kanadských saniach
V auguste 1948 Michal Chudík poveril predsedu Jednotného národného výboru (JNV) v Starom Smokovci Jána Uhríka a vedúceho úradu JNV Štefana Fabiána, aby pripravili podklady na vytvorenie novej záchranárskej organizácie - Tatranskej horskej služby (THS), ktorá bude súčasťou JNV. Dňa 20. januára 1950 bola Tatranská horská služba oficiálne prijatá do organizačnej štruktúry Jednotného národného výboru. Mala pôsobiť na celom území Vysokých Tatier. Prvým sídlom THS bola vyvlastnená vila Klára v Hornom Smokovci a jej prvým náčelníkom sa stal chemický inžinier, chatár pod Rysmi a na Téryho chate, horolezec a verejný činiteľ Vladimír Šimo. Do práce nastúpilo šesť profesionálnych pracovníkov novej horskej služby Oktavián Otto Krejčí, Koloman Hrnčiar, Július Parák, Arpád Szabo, Marko Rajčan a František Mrázik. Pribudli vyškolení dobrovoľní záchrancovia a horskí vodcovia. Skúšobným kameňom novej organizácie bol druhý ročník najväčšieho lyžiarskeho podujatia v Československu - Tatranský pohár. Záchranári ho v plnej miere zabezpečovali. Na pomoc dostali nové fínske drevené člny na zvoz zranených pretekárov a brašne zo zdravotníckym materiálom, ktoré im poskytol Červený kríž. náhľad|Záchranná akcia Tatranskej horskej služby na Bielovodskej veži 23.7.1975
Medzi prvými prácami bolo preznačkovanie 300 km turistických chodníkov Bolo zriadených 50 záchranných a oznamovacích staníc, v teréne osadili 212 orientačných tabúľ, rozbehla sa inštruktážna činnosť a od roku 1953 vysielal Československý rozhlas správy THS pre školy a turistov. Dňa 10. októbra 1950 Riaditeľstvo cestovného ruchu vydalo nariadenie pre vznik Horskej zdravotnej záchrannej služby. Postupne boli zriadené tieto zložky v Malej Fatre, v Nízkych a Západných Tatrách. V roku 1950 vznikla Horská zdravotná záchranná služba v Nízkych Tatrách, Malej a Veľkej Fatre. V roku 1954 profesionálna a dobrovoľná Horská služba v Západných Tatrách - Roháče. V roku 1955 - vznikol okrsok na južnej strane Západných Tatier. Od 1. februára 1953 Slovenský výbor pre telesnú výchovu a šport (SVTVS) začlenil všetkých platených pracovníkov THS do národného podniku Turista. Horskú službu riadila Komisia Horskej služby pri Slovenskom výbore telesnej výchovy a športu (SVTVS). V roku 1957 bola Horská služba začlenená do zložiek ČSZTV (Československého zväzu telesnej výchovy) a o personálne záležitosti profesionálov sa mala starať Správa Tatranského národného parku v Tatranskej Lomnici. Výkonným orgánom bolo Náčelníctvo Horskej služby pre Slovensko so sídlom vo Vysokých Tatrách. Dňa 22. júna 1968 Horskú službu ČSSR (ktorej členom bola aj Tatranská horská služba) prijali za riadneho člena medzinárodnej organizácie IKAR - CISA. náhľad|Sondovanie v obrovskej lavíne, ktorá spadla v Mengusovskej doline 20.1.1974, kde zahynulo 11 študentov, učiteľ a jeho 13 ročný syn V nasledujúcich rokoch horská služba prežila viaceré organizačné zmeny. Do konca roku 1994 jej úradný názov znel Horská služba TANAPu. Od 1. januára 1995, po reorganizácii, sa stala organizačnou zložkou Štátnych lesov TANAPu.
Dňa 11. novembra 2000 bola Tatranská horská služba prijatá do medzinárodnej organizácie združujúcej horské záchranné systémy IKAR - CISA. Dňa 10. júla 2002 Národná rada Slovenskej republiky schválila zákon 544/2002 Z.z. o Horskej záchrannej službe a od roku 2003 sa datuje vznik Horskej záchrannej služby v pôsobnosti Ministerstva vnútra Slovenskej republiky. náhľad|Posvätenie výstroja horských záchranárov v Starom Smokovci
Kalendárium
Popri Horskej záchrannej službe tak pôsobí aj Občianske združenie Horská služba (nadväzujúca na pôvodnú Horskú službu) a dobrovoľnícka Tatranská horská služba.
Náčelníci THS oblasti Vysoké Tatry
thumb|Vozidlo Horskej služby náhľad|Záchranná akcia. Pomáha Vrtuľníková záchranná zdravotná služba - vrtuľník Agusta A109K2
Zakladajúci a najstarší profesionálni pracovníci THS
náhľad|Záchranná akcia v západnej stene Širokej veže vo Vysokých Tatrách
Štatistika nehôd v rokoch 1650 - 1999
V Tatrách počas týchto rokov zahynulo 1001 ľudí. V 17. storočí je známa jedna obeť a z 18. storočia dve. V 19. storočí tragicky zahynulo 32 ľudí a v rokoch 1901 -1999 zahynulo 818 mužov a 148 žien. Vek sa pohybuje od 7 do 79 rokov. Podľa mena je známych 948 ľudí. V 965 prípadoch bola zistená štátna príslušnosť: 319 obetí bolo zo Slovenska, 314 z Česka a Moravy, 170 obetí bolo z Poľska, 98 z Nemecka a 35 z Maďarska. menej ako 6 obetí bolo z Ukrajiny, Rakúska, Belgicka, Litvy, Ruska, USA a z bývalého ZSSR, potom z Anglicka, Holandska, Francúzska, Estónska, Bulharska, Rumunska a Venezuely.
Clara (Pyrénées-Orientales)
Clara je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4812
NGC 4812 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Jussi Jääskeläinen
Jussi Jääskeläinen (* 19. apríl 1975, Mikkeli, Fínsko) je fínsky futbalový brankár. Momentálne hrá v anglickom prvoligovom klube Bolton Wanderers F.C.. Zmluva mu končí v roku 2012.
Reprezentácia
Vo fínskom národnom mužstve debutoval 12. marca 1998 v zápase proti Malte. Sedem rokov bol dvojkou v národnom mužstve, v roku 2005 sa stal jednotkou, po ukončení kariéry Anttiho Niemiho. V reprezentácii odohral 55 zápasov, no ani raz sa neprebojoval na EURO, alebo Majstrovstvá sveta. 31. októbra 2009 ohlásil koniec reprezentačnej karieri.
Menu
Menu môže byť:
Národný park Virunga
Národný park Virunga je národný park v Konžskej demokratickej republike ležiaci medzi pohoriami Ruwenzori a Virunga. Virunga susedí s národnými parkmi Volcanoes v Rwande a Ruwenzori v Ugande.
Národný park Virunga tvoril do roku 1969 spolu s Národným parkom Volcanoes Národný park Albert, druhý najstarší národný park v Afrike, založený v roku 1925. V súčasnosti sa rozprestiera na ploche 7 835km² a je domovom vzácnych goríl horských.
V roku 1979 bol park zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO, od roku 1994 je aj na zozname svetového dedičstva v ohrození z dôvodu ohrozenia následkami vojnových konfliktov a stúpajúceho počtu obyvateľov žijúcich v okolí, ktorí rúbu lesy a lovia zver. Od roku 1994 bolo v boji proti pytliakom a nelegálnym osídľovateľom zabitých viac ako 120 zamestnancov parku.
Saumur-Nord
Saumur-Nord je francúzsky kantón v obvode Saumur v departemente Maine-et-Loire v regióne Pays de la Loire. Tvoria ho 4 obce.
Jestřebí (okres Česká Lípa)
Jestřebí je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 832 obyvateľov, z toho 411 mužov a 421 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 36,3 roka, ženy 41,8 roka).
Katarína
Katarína môže byť:
779 Nina
779 Nina je planétka s priemerom 72 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 25. januára 1914.
Mérial
Mérial je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 26 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Simplex
Simplex (z lat. jednoduchý) môže byť:
NGC 4813
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Električková doprava vo Ľvove
náhľad|Tatra KT4SU v centre Ľvova Oblastné ukrajinské mesto Ľvov prevádzkuje vlastnú električkovú sieť. Celkom je na nej cestujúcim k dispozícii okolo 220 vozňov na tratí.
História
Prvé električkové linky boli otvorené už 5. mája roku 1880 (vtedy to bola Konka). V roku 1906 sa jej prevádzky ujalo mesto a o dva ďalšie roky neskôr implementovalo jeho elektrifikáciu. Vykúpená bola tiež aj trať spoločnosti Siemens & Halske, tá bola v prevádzke od roku 1894. Kým v roku 1896 predstavovala dĺžka siete púhych, v roku 1909 to bolo už. Tiež počet prepravených cestujúcich rýchlo rástol; roka 1899 to bolo už 5 miliónov prepravených ľudí za rok. Postupujúcej elektrifikácie a výstavba nových tratí v prvom desaťročí 20. storočia nakoniec viedla k zvýšeniu počtu cestujúcich v roku 1907 na 12 miliónov.
Od roku 1922 je tiež zavedená pravostranná premávka. Po druhej svetovej vojne mesto obsadila Červená armáda a bolo pripojené k Sovietskemu zväzu; električková sieť bola následne síce vďaka rozvoju trolejbusov mierne zredukovaná, väčšina prevádzky však zostala zachovaná; v 70. rokoch boli ale zo siete odstránené niektoré trate v centre mesta. S cieľom zvýšiť cestovnú rýchlosť bolo časom zrušených aj mnoho zastávok.
Vozňový park
V súčasnosti sú v prevádzke vozidlá typov Tatra T4 (prevažuje) a Tatra KT4 (iba na jednej linke), ktoré bývajú spriahnuté do súprav. Ako služobné sa používajú niekedy aj staré vozne ešte z čias Rakúska-Uhorska; jedna električka staršia ako 100 rokov slúžila počas Múzejného dňa v prevádzke s cestujúcimi.
Rozchod koľají činí vo ľvovskej sieti (je to jedna z mála úzkorozchodných električkových prevádzok na území bývalého ZSSR), väčšina tratí je však vo veľmi zlom stave vzhľadom na nedostatok financií. Podobne sú na tom aj vozne.
Ageville
Ageville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Vlado
Martin Vlado (* 1959, Košice) je slovenský básnik, prozaik, aforista. Žije v Košiciach.
Katarína (prírodná rezervácia)
Katarína je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty.
Predmetom ochrany je: genofond chráneného živočíšneho druhu - jašterice zelenej (Lacerta viridis), ako aj typické suchomilné lesné spoločenstvá na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Codalet
Codalet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
780 Armenia
780 Armenia je planétka s priemerom 96 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 25. januára 1914.
Codalet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mužská dvojhra na Heineken Open 2002
Mužská dvojhra na Heineken Open 2002 sa hrala ako súčasť Heineken Open 2002 od 7. do 14. januára 2002. Titul získal Brit Greg Rusedski, ktorý vo finále porazil Francúza Golmarda 6-7(0) 6-4 7-5. Bol to jeho 11. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Horná lúka
Horná lúka je vrch na hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Nachádza sa medzi Veterným a Kopou, približne západne od Martina. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha
Nachádza sa v južnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obcí Kunerad, Trebostovo a Bystrička. Horná lúka sa nachádza juhozápadne od najatraktívnejšej časti, nazývanej Martinské hole. Severovýchodne na hrebeni susedí Veterné, juhozápadne pokračuje hrebeň k vrchu Kopa a východne ležia Humience.
Opis
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie juhozápadno-severovýchodným smerom. Vrcholová časť je pokrytá miestami riedkym lesným porastom, čo umožňuje obmedzený výhľad, východné svahy vrcholu sú odlesnené výraznejšie. Západné a severné svahy odvodňujú prítoky Kuneradského potoka, východné svahy prítoky Bystričky a južné časti sú pramennou oblasťou Trebostovského potoka. Východne od vrcholu je malá útulňa.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške je z vrcholovej časti ďaleký výhľad. Severný smer obmedzuje mohutný masív Veľkej lúky, východný zasa sčasti Humience. Dobre pozorovateľná je južná časť Lúčanskej Fatry i Rajecká kotlina. Pri vhodných podmienkach je pozorovateľná časť Veľkej Fatry a Nízkych Tatier, pohorie Vtáčnik, Strážovské vrchy a nezriedka aj Moravsko-sliezske Beskydy.
NGC 4814
NGC 4814 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Aigyptos (kráľ Egypta)
Aigyptos (starogr. Αἴγυπτος – Aigyptos, ) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Béla a jeho manželky Anchinoy. Bol kráľom v Egypte.
Abundantné číslo
12, 18, 20, 24, 30, 36, 40, 42, 48, 54, 56, 60, 66, 70, 72, 78, 80, 84, 88, 90, 96, 100, 102...
Aigyptos (kráľ Egypta)
Aigyptos so svojim dvojčaťom Danaom zdedili po otcovi ríšu zahrňujúcu Egypt a Líbyu. Po jej rozdelení sa Aigyptos stal kráľom v Egypte a Danaos v susednej Líbyi. Ich tretí brat Kéfeus je v mýtoch uvádzaný ako kráľ Etiópie a otec Andromedy.
Saumur-Sud
Saumur-Sud je francúzsky kantón v obvode Saumur v departemente Maine-et-Loire v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Aigyptos (kráľ Egypta)
Aigyptos mal päťdesiat synov, ktorých chcel oženiť s päťdesiatimi dcérami Danaa. Keďže ich vzájomné vzťahy boli napäté, Danaos nesúhlasil. Aigyptos mu preto vyhlásil vojnu a porazil ho.
Danaos preto tajne odplával so všetkými dcérami do Argu na Peloponéz, do vlasti svojej pramatky Ió. V Argu ich vľúdne prijali a poskytli im útočisko, ale ich útek bol márny, lebo onedlho pri brehoch Argu zakotvila Aigyptova loď so všetkými jeho synmi a Danaa prinútili, aby im svoje dcéry dal za manželky. náhľad|Potrestané Danaidy, autor:[[John William Waterhouse (1849–1917)]]
Danaos musel súhlasiť, ale hneď potom svojim päťdesiatich dcéram nariadil, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Všetky ho poslúchli, okrem najmladšej Hyperméstry, ktorá sa do svojho manžela zamilovala a príkaz nesplnila. Tým zachráneným bol Aigyptov najmladší Lynkeus, ktorý sa neskôr stal nástupcom trónu v Argu. Jeho potomkovia si moc v Argu udržali a mnohí sa z nich preslávili.
Mýty uvádzajú, že všetkých štyridsaťdeväť hláv Aigyptových synov bolo následne hodených do rieky Lerny, ktorá od tej doby má práve toľko prameňov.
Danaidy boli za vraždu manželov potrestané bohmi na večný trest: nosiť v podsvetí vodu do deravého suda.
Od Aigyptovho mena Gréci odvodili názov Egypta, prijali ho aj Rimania a tento názov sa udržal až do dnešných čias. Starí Egypťania tento názov pre svoju krajinu nepoužívali. Svojej krajine dali meno Ta-meri – „Obrobená zem” alebo aj „Milovaná zem”
Prísne chránená prírodná rezervácia Mont Nimba
Prísne chránená prírodná rezervácia Mont Nimba je prísne chránená prírodná rezervácia na území afrických štátov Guinea a Pobrežie Slonoviny. Okrem iného zahŕňa i rovnomenný vrch, kde sa nachádza viac ako 200 endemických druhov.
V roku 1981 bola rezervácia zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO, od roku 1992 je aj na zozname svetového dedičstva v ohrození z dôvodu ohrozenia prílivom utečencov z oblastí vojnových konfliktov.
Mézerville
Mézerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 88 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Euroskepticizmus
Euroskepticizmus je označenie pohľadu na európsku integráciu, ktorý je proti centralizácii a federalizácii Európskej únie. Zástancovia euroskepticizmu presadzujú formu Európskej únie, ktorá by bola založená prioritne na ekonomickej spolupráci (voľný trh) bez politickej právnej subjektivity.
Rozdelenie
Existuje základne delenie na tzv. tvrdý a mäkký euroskepticimus.
Tvrdý euroskepticizmus znamená jednoznačné odmietnutie celého projektu európskej politickej a ekonomickej integrácie a odpor k pripojeniu sa alebo zotrvaniu v EÚ.
Mäkký euroskepticizmus znamená náhodnú alebo kvalifikovanú opozíciu voči európskej integrácii. Mäkký euroskepticizmus teda nie je odmietnutie integrácie ako takej, alebo členstva v EÚ, ale skôr sa týka opozície k určitým politikám, najmä však tým, ktoré podľa aktérov ohrozujú národný záujem členského štátu, alebo znamenajú zmenu smeru integrácie. Euroskeptici nesúhlasia s prijatím Európskej ústavy ani s jej upravenou verziou vo forme Lisabonskej zmluvy.
Evanjelická cirkev augsburského vyznania na Slovensku
náhľad|Evanjelická cirkev aug. vyznania v obciach Slovenska podľa sčítania v roku 2021 (v %). náhľad|Evanjelická cirkev aug. vyznania v obciach Slovenska podľa sčítania v roku 2011 (v %). náhľad|Evanjelická cirkev aug. vyznania v obciach Slovenska podľa sčítania v roku 1930 (v %). náhľad|Evanjelická cirkev aug. vyznania v obciach Slovenska podľa sčítania v roku 1880 (v %). náhľad|Symbol [[Martin Luther|Lutherova ruža, emblém evanjelických cirkví]] Evanjelická cirkev augsburského vyznania na Slovensku (ECAV) je kresťanská protestantská cirkev a druhá najväčšia cirkev na Slovensku. Hlási sa k učeniu nemeckého reformátora Martina Luthera (luteránstvu). V roku 2001 sa k nej hlásilo podľa Štatistického úradu SR 6,93 % slovenskej populácie, t. j. 372 858 osôb, v roku 2011 5,9% celkovej populácie, t.j. 316 250 osôb a podľa sčítania z roku 2021 5,27% (286 907 osôb). K roku 2004 mala cirkev 326 zborov, 357 duchovných a 651 kostolov a modlitební.
Euroskepticizmus
Rozdelenie
K najznámejším euroskeptikom patria český prezident Václav Klaus a bývala premiérka Spojeného kráľovstva Margaret Thatcherová. Po voľbách v marci v roku 2016 sa do Národnej rady SR dostala tvrdo euroskeptická ultrapravicová Ľudová strana-Naše Slovensko (ĽS-NS) vedená Mariánom Kotlebom, ktorá požaduje vypísanie referenda o vystúpení Slovenskej republiky z EÚ.
Za tzv. mäkšie euroskeptické strany sú považované SaS, SNS a OKS. Za stranu mierne euroskeptickú je časťou populácie a politológov považovaný aj SMER.
Evanjelická cirkev augsburského vyznania na Slovensku
Dejiny
Reformácia na Slovensko prvýkrát prenikla v súvislosti s učením Jana Husa a výbojmi Jána Jiskru. Po jeho potlačení sa v prvej polovici 16. storočia nemalý počet katolíckych farností začal prikláňať k Lutherovmu učeniu a jeho návratu k Biblii. Zbory vznikali už pár rokov po zverejnení Lutherových výpovedí proti odpustkom v roku 1517. Pomáhal tomu aj fakt, že myšlienky reformácie z Nemecka priniesli študenti teológie, ktorí sa vracali na Slovensko. V 2. polovici 16. storočia boli 2/3 obyvateľstva evanjelické.
Na synode v Žiline v roku 1610 sa položili základy samosprávnej organizácie cirkvi. Vznikli prvé 3 superintendencie (biskupstvá) a boli zvolení prví traja superintendenti (biskupi) - Eliáš Láni, Samuel Melik a Izák Abrahamides pre západné a stredné Slovensko. Na východnom Slovensku vznikli dve superintendencie v roku 1614 na synode v Spišskom Podhradí. Medzi ústrednými postavami Žilinskej synody bol aj palatín Juraj Thurzo.
Cirkev jestvovala s obmedzeniami od roku 1681 (šopronský snem). Oficiálne bola cirkev opäť povolená Tolerančným patentom z roku 1781, ktorý vydal pre Uhorsko cisár Jozef II. Po ňom boli postavené s mnohými stavebnými obmedzeniami dve tretiny evanjelických kostolov v Uhorsku. Úplná rovnosť cirkví pred zákonom nastala až v roku 1848. Liberalizáciu vo vzťahu štátu k evanjelickej cirkvi znamenal i Cisársky patent z roku 1859, ktorý však vyvolal v cirkvi spory známe ako patentálne boje. Vznikom ČSR v roku 1918 sa konštituovala z Evanjelickej cirkvi v Uhorsku samostatná ECAV na Slovensku. Prvá Ústava samostatnej evanjelickej cirkvi bola prijatá v roku 1921.
V období prvej republiky mala cirkev najužšie kontakty s Českobratrskou církví evangelickou.
Súčasnosť
ECAV je zakladajúcim členom Svetového luteránskeho zväzu (SLZ), Konferencie európskych cirkví (KEC) a Svetovej rady cirkví (SRC), sídlom ktorých je Ženeva, Švajčiarsko. Na Slovensku je ECAV zakladajúcim členom Ekumenickej rady cirkví. ECAV je v súčasnosti partnerom vlády pri predkladaní najmä cirkevných zákonov. V roku 2010 sa po prvýkrát uskutočnila evanjelická bohoslužba v kaplnke na Úrade vlády Slovenskej republiky. Činnosť cirkvi sa riadi Ústavou, prijatou v roku 1993 a doplnenou v roku 2007.
Obce s najvyšším počtom veriacich
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2021, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Obce s najvyšším percentuálnym počtom veriacich
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2021, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Viera
ECAV sa hlási k luteranizmu. Za prameň viery považuje Bibliu zloženú zo Starej a Novej Zmluvy a za jej správne vysvetlenie Augsburské vyznanie. Vierouku tvoria Symbolické knihy luteránskych cirkví (Apoštolské, Nicejsko-carihradské, Atanaziánske a Augsburské vyznanie, Apológia, Šmalkaldské články, Malý Lutherov katechizmus a Veľký Lutherov katechizmus). Do duchovnej služby ordinuje aj ženy. Duchovní nosia pri Službách Božích čierny talár a bielu kamžu.
Evanjelická cirkev, na rozdiel od niektorých ostatných cirkví, nepoužíva na oslovenie duchovných slovo "otec", pretože podľa Ježišových slov v evanjeliách patrí toto oslovenie len nebeskému Otcovi. Preto pred oslovenie biskup, senior, farár, patrí slovo "brat".
Služby Božie
Základné časti služieb božích možno podľa poradia zoradiť nasledovne :
Organizačná štruktúra
Základnou organizačnou zložkou je cirkevný zbor. Zbory sa združujú do seniorátov a senioráty do dištriktov. ECAV je rozdelená do dvoch dištriktov: Východný a Západný dištrikt a do 14 seniorátov, z toho je 8 seniorátov v západnom a šesť vo východnom dištrikte :
Výkonné orgány cirkvi na všetkých úrovniach sú zložené z konventu, najvyššieho orgánu cirkevno organizačnej jednotky (Dištriktu, Seniorátu, Zboru), presbyterstva a predsedníctva. Laický stav v orgánoch cirkvi zastupujú na jej jednotlivých úrovniach dozorcovia a tiež polovica volených presbyterov musí byť z laického stavu.
Synoda
Zákonodárny a najvyšší správny orgán slovenských evanjelikov predstavuje synoda.
Synodu tvoria:
V zmyle Ústavy evanjelickej cirkvi je volebné obdobie predstaviteľov na všetkých úrovniach 6 rokov. Kňazov za farára si volí zbor každých 10 rokov.
Predstavitelia cirkvi
thumb|Jur Janoška, prvý evanjelický biskup Najvyšším predstaviteľom cirkvi je generálne predsedníctvo, ktorého členmi sú:
Sídlo ústredných orgánov ECAV je hlavne mesto Slovenskej republiky Bratislava.
Adresa Generálneho biskupského úradu je:
Palisády 46
Bratislava
Zbor biskupov
Zbor biskupov je zodpovedným orgánom Evanjelickej cirkvi v duchovných veciach, ktorý tvoria generálny biskup a dištriktuálni biskupi.
Evanjelická diakonia
Evanjelická diakonia na Slovensku sa na úrovni cirkevných zborov formovala už koncom 19. storočia. V Bratislave, na Palisádach, začiatkom dvadsiateho storočia vzniklo najväčšie inštitucionálne stredisko známe pod názvom Evanjelická nemocnica (nemocnica, sirotinec, starobinec, domov diakonís a diakonov). Po nástupe komunizmu, v roku 1951 bolo toto stredisko štátom rozpustené a všetci jeho obyvatelia vyhnaní na ulicu, budova a majetok bola cirkvi odobratá bez náhrady. V nemocničnej časti mohli ostať pracovať ako zdravotné sestry len tie diakonisy, ktoré sa vzdali rúcha t.j. vzdali sa svojej viery. Staré a choré diakonisy boli bez finančného zabezpečenia umiestnené v polorozpadnutom starobinci na Jozefskej ulici v Bratislave, kde postupne na choroby, zimu a podvýživu umierali. Tu ako posledný duchovný správca Diakoniského ústavu, nemocnice, starobinca a sirotinca od roku 1947 býval ThB. Ondrej Bartko - ev. a. v. farár s manželkou Annou r. Jurčovou a deťmi (Ing. Ivan Bartko, Mgr. Fedor Bartko, Mgr. Ondrej Bartko), ktorý v bratislavskom cirkevnom zbore a bratislavskom senioráte ECAV pôsobil až do začiatku deväťdesiatych rokov dvadsiateho storočia. Aj on sa s rodinou ocitol bez strechy nad hlavou. Prichýlil ho na necelý rok Otakar Jamnický, ktorému však dom na Štefánikovej ulici v Bratislave čoskoro v rámci tzv. Akcie B (byty) komunisti vzali. On sám s rodinou bol z Bratislavy vyhostený. Tak ako Diakoniský ústav v Bratislave (Evanjelickú nemocnicu), komunistický režim zlikvidoval aj iné charitatívne domovy Evanjelickej diakonie na Slovensku (napr.: domov Betánia v Liptovskom Mikuláši, Starej Turej a na iných miestach).
Nová história evanjelickej diakonie sa začína písať až v roku 1991. Účelové zariadenie evanjelickej cirkvi disponuje prostredníctvom 19 stredísk vo všetkých regiónoch Slovenska sociálnu, pastoračnú a zdravotnú pomoc ľuďom, ktorí sa vplyvom svojho zdravotného stavu, choroby, alebo samoty dostali do ťažkej životnej situácie. Diakonia disponuje 10 zariadeniami pre seniorov, detskými jasľami, detským domovom, útulkom pre mladých a internátnou školou pre zdravotne postihnuté deti.
Vzdelávanie
Od začiatku protestantstva sa na vzdelanie kládol veľký dôraz. Prvé evanjelické školy začali vznikať už od Tolerančného patentu. Inštitúciou najvyššieho vzdelávania je Evanjelická bohoslovecká fakulta Univerzity Komenského. Cirkev ďalej disponuje 6 materskými školami (Bratislava, Spišská Nová Ves, Rožňnava, Svätý Jur, Košice, Martin), 5 základnými a 9 strednými školami. Evanjelické základné školy:
Stredné vzdelávanie zaisťujú tieto gymnáziá a odborné školy:
Historicky významné školy
NGC 4815
NGC 4815 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mucha, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. marca 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,6.
Bobrujsk
Bobrujsk (🇧🇪, 🇷🇺) je priemyslové centrum Mahiľovskej oblasti v Bielorusku. Patrí k najstarším mestám v krajine. Prvé písomné zmienky o tomto sídle sa datujú okolo roku 1387.
Z celkového počtu 217 000 obyvateľov (2017) mesta 80 % tvoria Bielorusi, zvyšok Rusi, Ukrajinci, Židia a Poliaci.
Bobrujsk sa nachádza 110 km od Mahiľova a 130 km od Minsku na dopravnej tepne medzi Minskom a ukrajinským Kyjevom.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2015
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji 2015 boli v poradí 10. majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji, ktoré organizuje Africká federácia pozemného hokeja (AFHF). Konali sa od 23. októbra1. novembra 2015 v Johannesburgu, v Južnej Afrike za účasti rekordných 9 mužských a 7 ženských tímov. Pôvodne potvrdili svoju účasť aj družstvá mužov Ugandy, Zambie a Maroka a družstvá žien Egypta a Ugandy. Siedmy, resp. šiesty titul v rade získali družstvá Južnej Afriky.
Pôvodne sa mal turnaj organizovať v Ismaïlii, v Egypte. Kvôli bezpečnostným rizikám vyplývajúcimi z politickým problémov v Egypte bolo v septembri 2015 dejisko zmenené. Južná Afrika bola organizátorom afrického šampionátu tretíkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1994 (ženský turnaj), 1996 (mužský turnaj) a 2005, zakaždým v Pretórii. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Randburg Hockey Stadium.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 2016, ktoré bude hostiť Rio de Janeiro. Z oboch kategórí sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2015.
Kamenický Šenov
Kamenický Šenov je mesto v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 4 052 obyvateľov, z toho 2 018 mužov a 2 034 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,4 roka (muži 40,0 roka, ženy 40,8 roka).
Prvá písomná zmienka o mesta pochádza z roku 1352, v 17. storočí sa mesto stalo centrom sklárstva. V roku 1900 získal Kamenický Šenov status mesto. Pri meste leží národná prírodná pamiatka Panská skála, známa tiež ako čadičové varhany.
NGC 4816
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
781 Kartvelia
781 Kartvelia je planétka s priemerom 59 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 25. januára 1914.
Simplex (geometria)
thumb|[[Štvorsten – 3-simplex]] Simplex alebo n-simplex je n-rozmerné zovšeobecnenie trojuholníka, konvexný obal množiny n + 1 afinne nezávislých bodov umiestnených v euklidovskom priestore dimenzie n (En) či vyššej. Inak povedané simplex je konvexná množina v En, ktorá obsahuje práve n+1 krajných bodov.
Matematická definícia: Nech je daných r + 1 (r < n) rôznych bodov B0, B1, …, Br z Rn takých, že vektory B1−B0, …, Br−B0 sú lineárne nezávislé. Potom množinu všetkých konvexných kombinácií bodov B0, B1, …, Br nazývame r-simplex s vrcholmi B0, B1, … , Br.
0-simplex je bod, 1-simplex je úsečka, 2-simplex je trojuholník, 3-simplex je štvorsten (tetraéder), 4-simplex je pentachorón, všetky útvary vrátane vnútrajška.
Philip Jones Griffiths
Život a dielo
Jones Griffiths sa narodil v Rhuddlane otcovi Jozefovi Griffithovi, ktorý dozeral na miestne prepravné služby v Londýne, Midlande a na škótsku železnicu a matke Catherine Jonesovej, zdravotnej sestre, ktorí mali doma malú kliniku. Vyštudoval farmáciu v Liverpoole a pracoval v Londýne v pobočke firmy Boots v londýnskej ulici Piccadilly ako nočný manažér a súčasne čiastočne pracoval ako fotograf pre Manchester Guardian.
Na jeho prvej fotografii bol jeho priateľ, a bola urobená fotoaparátom Brownie.
Jones Griffiths sa nikdy neoženil - hovoril, že je to „buržoázny“ pojem, že on mal iba „významné“ vzťahy, ktoré prežili Fenella Ferrato, Katherine Holden, Donna Ferrato a Heather Holden. On sám zomrel v Londýne na rakovinu 19. marca 2008. Skoro po Griffithovej smrti napísal novinár John Pilger jeho synovi: „Nikdy som sa nestretol s cudzincom, ktorý sa tak múdro staral o Vietnamcov, o obyčajných ľudí..., ako Philip Jones Griffiths. Bol to najväčší fotograf a jeden z najlepších novinárov môjho života...“
Aigremont (Haute-Marne)
Aigremont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kravaře (okres Česká Lípa)
Kravaře je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 817 obyvateľov, z toho 417 mužov a 400 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,2 roka).
Nesmrteľnosť duše človeka (Platón)
Nesmrteľnosť duše človeka podľa Platona spočíva v tom, že vždy znovu vzniká, že nikdy nezaniká. Preto je potrebné čo najzbožnejšie prežiť svoj život. Keďže je nesmrteľná a vždy znovu vzniká a keďže to všetko videla, čo je tu a čo v Háde, niet ničoho, čo by nepoznala, preto nie je čudné, že môže si spomenúť na to, čo už prv vedela. Keďže celá priroda je súrodá a duša pozná všetky veci, nič to, keď si človek spomenie iba na jednu - čo ľudia nazývajú učením sa - aby potom sám našiel všetky ostatné, ak je odvážny a neúnavný v hľadaní, lebo hľadanie a poznávanie je vlastne anamnéza.
Električková doprava v Elblągu
V severopoľskom meste Elbląg je v prevádzke električková doprava. Na električkovej sieti s dĺžkou približne jazdí dnes päť pravidelných liniek v celkovej dĺžke. Električková sieť je úzkorozchodná, rozchod koľají je.
História
V Elblągu začali jazdiť električky v roku 1895. V tomto roku boli sprevádzkované prvé dve linky elektrických električiek, ktoré spájali mestské štvrte so stredom mesta. V nasledujúcich rokoch sa električková doprava rozvíjala, zastavila ju až druhá svetová vojna, respektíve jej koniec, kedy bolo kobercovým bombardovaním spojencov zničených 60% mesta.
Po skončení bojov v roku 1945 boli znovusprevádzkované tri linky o dĺžke. V 60. rokoch 20. storočia bolo v Elblągu, podobne ako v mnohých iných, nielen poľských mestách, rozhodnuté o likvidácii električkovej dopravy a jej nahradenie dopravou autobusovou. Ropná kríza v 70. rokoch však tieto plány prekazila. Ešte predtým bola ale zrušená električková trať do Sadyba o dĺžke. Prvé predĺženie po mnohých rokoch nastalo v roku 1986, kedy bola sprevádzkovaná nová, približne dlhá trať do sídliska Zawada na severe mesta. Ďalšie predĺženie na seba nechalo čakať ďalších 16 rokov. V roku 2002 bola uvedená do prevádzky ďalšie trať do Zawady (tentoraz po ulici Płk. Dąbka), ktorá umožňuje rýchlejšie a kvalitnejšie spojenie sídliska s centrom mesta. Zatiaľ posledný nový úsek bol sprevádzkovaný na konci roka 2006, kedy začali električky jazdiť z konečnej Ogólne (tá bola zrušená) do novej slučky Ogólne / Broniewskiego. V blízkej budúcnosti (do roku 2013) sa plánuje postaviť ďalších nových tratí.
Zaujímavosťou je, že sa v meste zatiaľ hojne vyskytujú jednokoľajové úseky s výhybňami. Nové trate sa však už stavajú ako dvojkoľajové a staré sa skapacitňujú pridaním druhej koľaje.
Kyselina etándiová
Kyselina etándiová, triviálny názov kyselina šťaveľová alebo kyselina oxálová, je najjednoduchšia dikarboxylová kyselina, ktore vzorec je HOOC-COOH. Jej konjugovanou bázou je etándioát, triválne šťaveľan alebo oxalát.
Kyselina šťaveľová bola prvýkrát pripravená v roku 1776.
Vlastnosti
Je to bezfarebná kryštalická látka, vo vode dobre rozpustná. Zvyčajne sa vyskytuje ako dihydrát.
Kyselina šťaveľová je schopná redukovať zlatité katióny na zlato.
Výroba
Kyselina etándiová sa vyrába z mravčanu sodného, oxidáciou sacharidov pomocou kyseliny dusičnej alebo fermentáciou roztokov cukrov niektorými plesňami.
Výskyt v prírode
Kyselina etándiová sa vyskytuje vo forme solí v rastlinách (napr. rebarbora, karambola alebo špenát) a v ľudskom tele (vo forme obličkových kameňov z šťaveľanu vápenatého). Na rozdiel od komerčne pripravovaného šťaveľanu vápenatého majú tieto soli v rastlinách presne definovaný tvar, ktorý je rôzny pre rôzne rastliny.
Použitie
Kyselina šťaveľová sa používa v analytickej chémii, konkrétne sa využíva na odmernú analýzu ako štandard pri alkalimetrickej titrácii a manganometrii.
Okrem toho sa používa v čistiarenstve (pri odstraňovaní škvŕn od hrdze a atramentu, pretože premieňa väčšinu nerozpustných solí železa na rozpustné šťaveľany ) a vo farbiarstve.
Bezpečnosť
Kyselina etándiová je jedovatá.
Senec
náhľad|Mierové námestie náhľad|Mierové námestie náhľad|Námestie 1. mája náhľad|Námestie 1. mája náhľad|Mierové námestie náhľad|Veža evanjelického kostola náhľad|Mierové námestie náhľad|Mierové námestie náhľad|Židovská synagóga thumb|Senecké jazerá náhľad|Jazero Guláška
Senec je okresné mesto na Slovensku ležiace v Bratislavskom kraji (Západ). Je to štvrté najviac turisticky navštevované miesto na Slovensku. Pre svoju polohu a bohaté kultúrno-spoločenské vyžitie je veľmi častou voľbou pre bývanie či dovolenkovú rekreáciu nielen u Slovákov. Senec patrí medzi vinárske mestá Malokarpatského regiónu.
Polohopis
Mesto Senec sa nachádza na juhozápade Slovenska, v Bratislavskom kraji, východne od Bratislavy. Nadmorská výška je približne 121 až, pretože sa mesto rozkladá na rozhraní Podunajskej roviny a pahorkatiny. Najbližšie pohorie je vzdialené približne (Malé Karpaty). Mesto má veľmi dobrú dopravnú polohu, neďaleko prechádza diaľnica D1 Bratislava – Žilina a priamo mestom prechádza železničná trať Bratislava – Štúrovo. Relatívne blízko sa nachádza aj letisko M. R. Štefánika v Bratislave a hraničné priechody do Rakúska a Maďarska. V meste sa nachádzajú Slnečné jazerá, jedna z najvýznamnejších letných rekreačných oblastí Slovenska.
Ulice
Andreja Sládkoviča, Baničova, Bernolákova, Bélu Bartóka, Boldocká cesta, Bratislavská, J. Csermáka, Dúhová, Dlhá, Drozdia, Emila Boleslava Lukáča, Fándlyho, Fialková, J. Farkasa, J.Murgaša, Farské námestie, Fraňa Kráľa, Fučíkova, Gagarinova, Hany Zelinovej, Hečkova, Hollého, Hurbanova, Hviezdoslavova, Chalupkova, Inovecká, Jána Smreka, Jarná, Jasná, Jánošíkova, Jesenského, Jesenná, Tajovského, Kalinčiakova, Kollárova, Košická, Krátka, Kvetná, Kysucká, Letná, Lichnerova, Lúčna, Ľudovíta Fullu, Mesačná, Mierové námestie, Mila Urbana, Mlynská, Moyzesova, Mäsiarska, Muškátová, Námestie Alberta Molnára, Námestie 1. mája, Nitrianska, Novomeského, Oravská, Pezinská, Pivničná, Poľná, Považská, Pribinova, Priemyselná, Robotnícka, Rosná, Ružová, Rybárska, Slávičia, Slnečná, SNP, Sokolská, Strieborné jazero, Svätoplukova, Šafárikova, Šamorínska, Školská, Športová, Štefánikova, Štúrova, Tehelná, Trnavská, Tulipánová, Turecká, Vajanského, Vinohradnícka, Vodná,  Vrbenského, Záhradnícka, Zemplínska, Žarnovova, Železničná, Žitavská, Pri Striebornom jazere, Pri Štifte
Vodné toky
Čierna voda
Vodné plochy
Slnečné jazerá, Hlboké jazero (Čiernovodské jazerá, Guláška), Strieborné jazero (Baňa), Labutie jazero, jazero pri tehelni, jazero pri Slávii, jazero pri sídlisku Salámka
Dejiny
náhľad|Senec na mape prvého vojenského mapovania (17631787) Podľa viacerých nálezísk a lokalít môžeme povedať, že Senec a jeho okolie bolo obývané od neolitu cez dobu bronzovú, železnú, rímsku až po príchod Slovanov v 6. stor. Osídlenie pretrvalo aj počas doby veľkomoravskej a poveľkomoravskej.
Katastrofálne následky na vývoj mal tatársky, resp. mongolský vpád v r. 1241, po ktorom nasledovalo dosídlenie územia. Z r. 1252 pochádza prvá písomná zmienka o Senci, z ktorej sa dozvedáme, že darovaná zem Chondol (susedná obec Tureň) bola opustená, pričom Zemch (Senec) sa spomína pod názvom villa (dedina), čiže lokalita bola obývaná, i keď nie je možné odvodiť veľkosť sídla. V každom prípade však Senec v r. 1252 zrejme vykazoval kompaktnejší celok než okolité usadlosti, pozostávajúce nanajvýš len z niekoľkých, od seba vzdialených obydiel a budov.