cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polynézia
Geograficky sa spravidla definuje ako trojuholník s vrcholmi na Havajských ostrovoch, Novom Zélande a ostrovoch Sala-y-Goméz (alebo na Veľkonočnom ostrove) - tieto ešte patria do Polynézie. No patrí sem aj Rotuma (dependecia Fidži), Tuvalu a Norfolk a príslušnosť novozélandských ostrovov k Polynézii je sporná. Zároveň ide aj o etnologický a antropologický pojem pre oblasť, ktorej pôvodné obyvateľstvo patrí do spoločnej etnokultúrnej rodiny (Polynézania).
Významné štáty a závislé územia vo vnútri
Cesta II. triedy 510 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 510''' je cesta II. triedy na Slovensku začínajúca v Moste pri Bratislave a končiaca v Sládkovičove. Jej celková dĺžka je 30,953 km.
Priebeh
Začiatok cestnej komunikácie sa nachádza v Moste pri Bratislave križovatkou s II/572, odkiaľ pokračuje cez Malinovo (III/1041), Tomášov (III/1053 a III/1062) a križuje sa s III/1066. Následne II/510 prechádza do trnavského kraja a dunajskostredského okresu. V obci Zlaté Klasy sa križuje s II/503 a III/1411, v Novom Živote sa križuje s III/1429 a prechádza do okresu Galanta. Najprv sa v Jelke križuje s III/1355, potom vo Veľkých Úľanoch s III/1067 a III/1356 a cestná komunikácia končí na križovatke s cestami III/1333 a I/62.
NGC 6200
NGC 6200 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Oltár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. júla 1834.
NGC 890
NGC 890 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Mikronézia (región)
náhľad|Mapa regiónu Mikronézia
Leží medzi Filipínami na západe, Indonéziou na juhozápade, Papuou-Novou Guineou a Melanéziou na juhu a Polynéziou na juhovýchode a východe.
Pojem zaviedol Jules Dumont d’Urville v roku 1831 (pozri pod Polynézia).
Tomáš Kopecký
Tomáš Kopecký (* 5. február 1982, Ilava) je bývalý slovenský hokejista. V NHL získal dva Stanleyho poháre s klubmi Detroit Red Wings a Chicago Blackhawks.
Juniorská kariéra
Tomáš Kopecký hrával ako útočník na pozíciách centra a ľavého krídla. Je odchovancom Dubnice odkiaľ prešiel do susednej Dukly Trenčín. V roku 2000 si ho vybral v úvodnom drafte NHL klub Detroit Red Wings v 2. kole ako 38. v celkovom poradí. Nasledujúcu sezónu odišiel do zámoria. Najprv hral dve sezóny v juniorskej súťaži WHL za tím Lethbridge Hurricanes, pričom v oboch sezónach mal priemer bodov na zápas vyšší ako 1, no v AHL si zahral len tri stretnutia.
Detroit Red Wings
Od sezóny 2002/03 hral za farmársky tím Detroitu Grand Rapids Griffins v AHL. Celkovo v tomto klube strávil 4 sezóny s bilanciou 138 bodov v 243 zápasoch. V sezónach 2002/03 a 2005/06 sa s tímom dostal do konferenčného finále AHL. Na svoj prvý zápas v NHL nastúpil 27. februára 2006 v drese s číslom 32. Detroit v ňom bez piatich švédskych zlatých olympijských medailistov prehral s tímom San José Sharks 1 : 5. 14. decembra 2006 sa v zápase proti Chicagu Blackhawks zranil. Do kolotoča NHL sa vrátil v prvých dvoch zápasoch play-off 2007 proti Anaheimu. V Detroite hrával v útoku s Krisom Draperom a Kirkom Maltbym. Sezóna 2007/08 bola jeho prvou plnohodnotnou v NHL, avšak v play-off už nasadzovaný nebol. Napriek tomu sa stal tretím Slovákom v ére samostatnosti (pred ním to boli Jiří Bicek a Martin Cibák), ktorý získal Stanleyho pohár, keďže práve toto play-off Detroit vyhral. Priamo do bojov o túto trofej zasiahol až o rok neskôr, avšak Detroit prehral finálovú sériu play-off s tímom Pittsburgh Penguins, za ktorý v tom čase hral Miroslav Šatan. V Detroite hral s číslom 28, neskôr 82.
Chicago Blackhawks
Dňa 1. júla 2009 podpísal dvojročný kontrakt za 2,4 milióna dolárov s klubom Chicago Blackhawks, kam prestúpil spolu s Mariánom Hossom. . Hneď v prvej sezóne získal po druhýkrát v kariére Stanleyho pohár, pričom sa stal prvým Slovákom, ktorému sa podarilo zisk tejto trofeje obhájiť. Nasledujúca sezóna bola dosiaľ jeho najúspešnejšou - v 81 zápasoch získal 42 bodov
Florida Panthers
Po sezóne 2010/11, sa dostal na listinu voľných hráčov. 27. júla 2011 bol vymenený do klubu Florida Panthers za výber v drafte v roku 2012 a 2013. 29. júna 2011 podpísal s Floridou štvorročný kontrakt za 12 miliónov dolárov. Počas lock-outu odohral 4 zápasy v drese Dukly Trenčín, v tom štvrtom utrpel zranenie a vrátil sa do zámoria. V skrátenej sezóne sa s 27 bodmi v 47 zápasoch umiestnil na 4. mieste v klubovej tabuľke kanadského bodovania. V sezóne 2014/15 bol asistentom kapitána Floridy, herne však aj v dôsledku zranenia z olympijských hier nedosiahol výraznejšie úspechy a bol kritizovaný trénerom mužstva.
Návrat do Európy
V októbri 2015 sa po snahe získať miesto v hlavnom tíme Chicaga Blackhawks dohodol na štvorročnej zmluve s českým klubom HC Oceláři Třinec. Debutoval v 15. kole v zápase proti HC Energie Karlovy Vary. V Třinci hrával s viacerými Slovákmi a bol jednou z najvýraznejších postáv. Spolu tu odohral 38 zápasov, v ktorých strelil 9 gólov a pripísal si 9 asistencií. Začiatkom nasledujúcej sezóny už nenastúpil za Třinec a klub s Kopeckým ukončil zmluvu.
Sezónu 2016/17 začal v drese HK Dukla Trenčín, kde odohral 5 zápasov. V novembri 2016 podpísal zmluvu s účastníkom KHL HC Slovan Bratislava. Po 15 zápasoch a kritike trénera Miloša Říhu ukončil svoje pôsobenie v Slovane. Následne už neodohral žiaden súťažný zápas.
Reprezentácia
V slovenskom drese odohral 27 zápasov a strelil 6 gólov. Významne sa presadil už na majstrovstvách sveta juniorov, V každom z troch majstrovstiev sveta tejto kategórie, ktorých sa zúčastnil, odohral 7 zápasov a dohromady nazbieral 14 bodov za 5 gólov a 9 asistencií.
Seniorské turnaje
Zúčastnil sa na ZOH 2010, v štvrťfinálovom zápase so Švédskom, kde bol nasadený v prvej formácii s Mariánom Hossom a Pavlom Demitrom, strelil svoj vôbec prvý gól v seniorskej reprezentácii, ktorým zvyšoval na 4:2. Svoju premiéru na seniorských MS absolvoval v roku 2012, Slovensko tu získalo striebornú medailu. S piatimi gólmi sa na turnaji stal najlepším strelcom slovenskej reprezentácie. Dvoma gólmi rozhodol stretnutie s Kazachstanom, po góle vsietil Bielorusom a Francúzom a strelil aj otvárací gól štvrťfinálového stretnutia Slovensko-Kanada. O rok si na majstrovstvách sveta pripísal 2 asistencie. Na svojom druhom olympijskom turnaji bol zranený po zákroku Slovinca Sabahudina Kovačeviča zranený už v druhom zápase a vo zvyšných zápasoch si už nezahral.
Osobný život
Tomáš Kopecký je ženatý. S manželkou Máriou majú 2 synov Jakuba (2004) a Tobiasa (2009).
Bragny-sur-Saône
Bragny-sur-Saône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 686
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Joe Gaetjens
Joseph Edouard Gaetjens známy aj pod skráteným menom Joe Gaetjens (* 19. marec 1924, Port-au-Prince, Haiti – † pravdepodobne 10. júl 1964, Fort Dimanche) bol haitsko-americký futbalista, ktorý reprezentoval 🇺🇸 na Majstrovstvách sveta 1950 v Brazílii. Známy sa stal predovšetkým vďaka víťaznému gólu, ktorý strelil na týchto Majstrovstvách sveta v zápase Druhej skupiny proti Anglicku.
Životopis
Narodil sa na Haiti, jeho otec bol pôvodom Belgičan a matka Haiťanka. Do Spojených štátov prišiel v 40. rokoch 20. storočia študovať účtovníctvo na University of Columbia s podpory haitskej vlády, ktorá mu prispievala štipendiom. Popri štúdiu hral futbal za klub Brookhattan, s ktorým vyhral v sezóne 1944/1945 ligový titul.
V roku 1950 reprezentoval 🇺🇸 na Majstrovstiev sveta vo futbale v Brazílii, hoci nemal štátne občianstvo USA a spolu s ním ho nemali ďalší dvaja hráči - obranca Joe Maca a stredopoliar Ed McIlvenny, no napriek tomu im Medzinárodná futbalová federácia povolila hrať. Gaetjens tu nastupoval na pozícii útočníka, na drese mal číslo 8. Hral vo všetkých troch zápasoch v 2. skupine, najprv proti Španielsku (USA prehralo 1:3), proti Anglicku (USA vyhralo 1:0) a v poslednom zápase proti Čile (USA prehralo 2:5). Popularitu získal vďaka víťaznému gólu na 1:0, ktorý strelil v 37. minúte zápasu proti Anglicku, no nikdy nebol v tých časoch taký slávny v USA ako na Haiti či Európe, pretože tam nebol futbal do väčšej miery sledovaný. Anglicko sa v tomto roku po prvýkrát zúčastnilo Majstrovstiev sveta, v rokoch predtým nehralo, lebo sa považovalo za kolísku futbalu a nepotrebovalo si dokazovať, že je najlepšie. Tento výsledok je doteraz považovaný za jeden z najprekvapujúcejších v histórii Majstrovstiev sveta. , za jeden z najpamätnejších výsledkov vo futbalových dejinách USA a stal sa významným míľnikom v dejinách futbalu v tejto krajiny, a taktiež rešpektu a nepodceňovania slabších súperov vo futbale na celom svete.
Na konci majstrovstiev sveta sa Gaetjens presťahoval do Francúzska, kde krátko hrával za Troyes a v roku 1954 sa vrátil späť na Haiti, kde sa stal hovorcom a podnikateľom. Zostal aj pri futbale, Haiti reprezentoval jedenkrát 27. decembra 1953 v kvalifikácii Majstrovstiev sveta 1954 proti Mexiku.
Dňa 8. júla 1964 ho zatkli armádne jednotky Françoisa Duvaliera známe ako Tontons Macoutes a predpokladá sa, že rovnako ako tisíce ďalších Haiťanov bol zastrelený. Pravdepodobne zomrel 10. alebo 11. júla vo Fort Dimanche. Jednou z možných príčin prečo bol zastrelený je fakt, že jeho otec sa zúčastnil na sprisahaní proti Duvalierovi. Takmer celá jeho rodina utiekla do USA, ale Joe sa rozhodol zostať, lebo sa nezaujímal o politiku a navyše si myslel, že ako futbalistovi mu neublížia.
Bol jedným z hrdinov filmu amerického režiséra Davida Anspaugha "Hra ich života", v ktorom jeho postavu hral herec Jimmy Jean-Louis.
Varsány
Varsány je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Szécsény.
Má rozlohu 2 558 ha a žije tu 1 728 obyvateľov (2007).
Zoznam 72 mien vedcov na Eiffelovej veži
Konštruktér Alexandre Gustave Eiffel, dal na Eiffelovu vežu napísať mená 72 vedcov ako uznanie a pripomienku toho, že bez ich teoretických aj praktických príspevkov vede by jej vybudovanie nebolo možné. Toto Eiffelovo gesto malo vyjadriť jeho uznanie vede. Minimálne 34 ľudí z tohto zoznamu sú odborníci z technických oborov. Väčšina z nich bola členmi Francúzskej akadémie vied. Okrem Švajčiara Bregueta a rodáka z Talianska Sturma ide o francúzskych vedcov, vynálezcov a konštruktérov.
Mená sú umiestnené na všetkých štyroch stranách veže na oceľovej konštrukcii balkónu medzi oblúkmi a prvou plošinou. Na začiatku 20. storočia boli mená pri natieraní veže zatreté farbou, v rokoch 19861987 boli všetky mená pri renovácii, ktorú vykonala Société nouvelle d'exploitation de la tour Eiffel (SNTE), opäť zviditeľnené.
Zoznam bol kritizovaný pre vylúčenie Sophie Germainovej, známej francúzskej matematičky, bez ktorej základov teórie pružnosti by nebolo postavenie veže takto konštruovanej vôbec možné. Životopisec Sophie Germainovej John Augustine Zahm (píšucí pod pseudonymom H. J. Mozans) predpokladal, že bola zo zoznamu vylúčená len preto, že bola žena.
Severozápadná strana
thumb|center|1150px|Mená na severozápadnej strane
Juhozápadná strana
thumb|center|1150px|Mená na juhozápadnej strane
Juhovýchodná strana
thumb|center|1150px|Mená na juhovýchodnej strane
Severovýchodná strana
thumb|center|1150px|Mená na juhovýchodnej strane
Šlapanice (okres Brno-venkov)
Šlapanice sú mesto v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 6 989 obyvateľov, z toho 3 409 mužov a 3 580 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,7 roka (muži 40,5 roka, ženy 42,8 roka).
Borsukov vrch
Borsukov vrch môže byť:
Kachexia
Kachexia alebo vycivenosť (málo používané, najmä v odbornej zdravotníckej literatúre) je závažná strata hmotnosti tela a vysilenosť spôsobená ťažkou chorobou alebo dlhodobým hladovaním.
Ide o stav, ktorý je výsledkom dlhšie trvajúceho nedostatku výživy, a ktorý je sprevádzaný aj nedostatkom vitamínov a minerálnych látok. Prejaví sa preto nielen veľkým úbytkom váhy, ale aj prejavmi bielkovinovej, vitamínovej a minerálnej podvýživy. Príčiny môžu byť vonkajšie (exogénne) alebo vnútorné (endogénne). Vonkajšie príčiny spočívajú v nedostatočnom príjme potravy, ktorý môže byť nedostatočný, čo sa týka objemu (skutočné hladovanie, chýbajú všetky zložky potravy) alebo niektorých zložiek potravy (vtedy hovoríme skôr o malabsorpcii).
K chudnutiu (kachektizácii) dochádza vplyvom nepomeru medzi príjmom a výdajom energie, ktorého príčinou môže byť:
1. nedostatok potravy
2. nechutenstvo pri súčasne prebiehajúcej chorobe (zhubné nádory, poškodenie mozgu s poruchou vyššej nervovej činnosti (depresie, mentálna anorexia, narkománia)
3. porucha tráviaceho traktu sprevádzaná nechutenstvom, nevoľnosťou (nauzea), bolesťami (žalúdočné vredy, stenózy, pankreatitída a pod.); poruchy trávenia, vstrebávania a pohyblivosti čreva sa súhrnne označujú ako malabsorpčný syndróm
4. závažná (systémová) choroba s odozvou celého organizmu (zlyhávanie srdca, cirhóza pečene)
5. podávanie niektorých liekov, ktoré potláčajú chuť do jedla (anorektiká, niektoré kardiotoniká, spazmolytiká)
7. znížené vstrebávanie živín spojené s hnačkami (zápaly tenkého a /alebo hrubého čreva, operácie tráviaceho traktu)
8. diabetes melitus, tyreotoxikózy, horúčkovitý stav
Strata tukového tkaniva sa prejaví vyziablosťou tváre, vyčnievajúcimi rebrami, lopatkami, hlbokými nadkľúčnymi jamkami, vyčnievajúcimi panvovými kosťami, úbytkom svalovej hmoty, ochabnutým držaním tela a zníženým množstvom podkožného tuku. Všetky znaky môžu byť maskované prítomnosťou edémov (hypoproteinémia).
K ďalším znakom kachexie patrí: bledá, suchá a studená koža; jej šupinovité olupovanie; vypadávanie vlasov a ochlpenia; angulárna glositída; chorý má nízky krvný tlak, zvýšenú teplotu a pomalý tep; je slabý; apatický a depresívny; má znížené šľachové reflexy; znížený bazálny metabolizmus; zníženú hladinu glukózy a cholesterolu v krvi; makrocytárna anémia. Dochádza k postupnému odvápneniu kostí, niekedy až k spontánnym zlomeninám najviac zaťažovaných kostí. Znižuje sa odolnosť proti infekciám (TBC), pričom opakované infekcie ešte viac prehlbujú poruchu výživy. Je zvýšený sklon k trombózam a pľúcnym embóliám.
Liečba
Liečbu kachexie je potrebné zladiť s liečbou základného ochorenia, ktoré ju zapríčinilo. Radikálny postup môže spôsobiť vážne komplikácie – hnačky, srdcové zlyhanie.
Základom liečby je realimentácia. V prvých dňoch má kalorická hodnota potravín prevyšovať odhadnutú hodnotu potravy pred začiatkom liečby len asi o 50 %. Jesť sa má častejšie a v menších dávkach, diéta má byť ľahko stráviteľná, v ťažkých prípadoch spočiatku tekutá. Je treba zaistiť prísun asi 100 g bielkovín, vitamíny v nadbytku, obmedziť soľ (s výnimkou dehydratovaných pacientov). Príliš rýchle zvyšovanie obsahu kalórií v ďalších dňoch môže viesť k vzniku edémov. Po 1 až 2 týždňoch sa má u človeka s miernou telesnou aktivitou ustáliť kalorická hodnota stravy približne na 3000-3500 kcal denne. Realimentácia má prebiehať pomaly asi 5-6 mesiacov. Medikamentózna terapia sama o sebenie je nutná. Pomocným liekom sú anabolické steroidy; hlavne tam, kde nie je možné dosiahnuť pribúdanie svalovej hmoty bežnými rehabilitačnými postupmi.
Predĺžená miecha
thumb|right|7. Predĺžená miecha (Medulla oblongata) Predĺžená miecha (lat. medulla oblongata) tvorí spodnú časť mozgového kmeňa. Nachádza sa medzi miechou kaudálne (dole) a Varolovým mostom kraniálne (hore), ventrálne (pred) mozočkom a dorzálne (za) od clivus ossis occipitalis. Kontroluje a ovláda autonómne funkcie a prenáša nervové signály medzi mozgom a miechou.
Anatómia
Predĺžená miecha sa akoby skladá z dvoch častí: otvorenej (bližšie k mostu), a uzavretej (nižšia časť naväzujúca na miechu). 'Otvorenie' sa vzťahuje k zadnej časti predĺženej miechy, ktorá tvory časť spodiny IV. mozgovej komory. Z miechy v nej pokračuje canalis centralis, ktorý sa tu rozširuje a plynulo prechádza do IV.mozgovej komory.
Prednú stenu predĺženej miechy tvoria dva symetrické pozdĺžne prebiehajúce valy - pyramídy predĺženej miechy (lat. pyramides medullae oblongatae), ktoré obsahujú vlákna motorických (riadiacich pohyb), tzv. pyramídových dráh. Medzi nimi sa v strednej čiare nachádza zárez, ktorý plynule prechádza z miechy a nazýva sa fissura mediana anterior. Tento zárez je v mieste spojenia miechy a predĺženej miechy prerušený nápadným krížením pyramídových dráh - decussatio pyramidum. Na prednej strane kraniálne medulla oblongata končí ryhou, ktorú vytvára naprieč uložený val Varolovho mosta - sulcus bulbopontinus (lat.).
Na bočných stranách predĺženej miechy je párový oválny útvar - oliva. Pred ním vystupujú z predĺženej miechy vlákna nervus hypoglossus (XII. hlavový nerv), za ním vlákna ďalších troch hlavových nervov - zdola nahor nervus accesorius (XI. hlavový nerv), nervus vagus (X. hlavový nerv) a nervus glossopharyngeus (IX. hlavový nerv).
Medzi olivou vpredu a tuberculum cuneatum vzadu sa nachádzajú „pravé“ bočné steny predĺženej miechy, ktoré sú tvorené pokračovaním priebehu bočných miechových povrazcov. Z nich odstupujú a do mozočka vstupujú párové dolné mozočkové výhonky - pedunculi cerebellares inferiores (lat.), ktorými vedú nervové dráhy z miechy do mozočka. Medzi týmito výhonkami sa nachádzajú anatomické štruktúry, ktoré sú súčasťou stropu IV. mozgovej komory. thumb|237px|Gray's Anatomy, obr. 694 - Rez predĺženou miechou približne stredom olivy. Zadná stena predĺženej miechy smerom nahor plynule prechádza do Varolovho mosta.
V predĺženej mieche je sivá hmota (telá neurónov) v hĺbke a biela hmota (axóny) na povrchu.
Sivú hmotu tvoria jadrá:
Z bielej hmoty za zmienku stoja:
Stredné úseky predĺženej miechy, kde nie sú jadrá ani zreteľné nervové dráhy, tvorí hustá sieť vzájomne poprepájaných neurónov, ktorá sa nazýva sieťkovitý útvar (retikulárna formácia) - formatio reticularis (lat.). Pokračuje cez Varolov most až do stredného mozgu. Zabespečuje množstvo životne dôležitých funkcií.
Cievne zásobenie
Predĺžená miecha je zásobená z viacerých tepien:
Jarnac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pehavý Max a strašidlá
Pehavý Max a strašidlá je rozprávka, ktorá je paródiou na hororové a strašidelné príbehy typu Drakula.
Pôvodný je 7-dielny seriál Teta, ktorý Juraj Jakubisko spracoval aj ako verziu pre kiná pod názvom Pehavý Max a strašidlá.
Edikula
náhľad|Priečelie [[Celsusovej knižnice s edikulou.]] Edikula bola v staroveku samostatná stavba, otvorená na priečelí stĺpmi a štítom. Neskôr orámovanie dvier, okien, oltárnych obrazov, epitafov a výklenkov.
Tajmýrske jazero
náhľad|Mapa povodia jazera Tajmýrske jazero alebo staršie Tajmýr leží na Tajmýrskom polostrove v Krasnojarskom kraji v Rusku. Nachádza sa v pohorí Byrranga, medzi 74° a 75° severnou zemepisnou šírkou, čo ho radí medzi najsevernejšie jazerá na svete. Jazero má dĺžku a rozlohu. Priemernú hĺbku má a maximálnu hĺbku. Leží v nadmorskej výške.
Pobrežie
náhľad|Pohľad na jazero zo satelitu Sentinel-2 (2017) Pobrežie je členité (zálivy Bajkuraneru, Jukajamu a ďalšie, záliv Ledjanaja). Severné a východné brehy strmé, zatiaľ čo južné mierne sklonené piesočnaté. Dno je rovné, ale vyskytujú sa v ňom oddelené kotliny.
Vodný režim
Jazero zmrzne každý rok od septembra do júla. Hlavným prítokom jazera je zo západu rieka Horná Tajmyra. Ďalšími prítokmi sú z juhu Jamutarida, z východu Malahajtari a na severozápade Ugoľnaja. Ďalej ešte Zapadnaja, Severnaja, BikadaNguoma, a Kalamissamo. Z jazera vyteká rieka Dolná Tajmyra do Karského mora.
Zdroj vody je snehový a dažďový. V lete sa jazero prehrieva. V auguste dosahuje teplota priemerne 7 °C. V zime sa vo veľkej hĺbke pohybuje teplota tesne nad 1 °C.
Fauna
Jazero je bohaté na ryby (siveni, sízy, muksuni a ďalšie).
Literatúra
V tomto článku boli použité informácie z Veľkej sovietskej encyklopédie, heslo „Таймыр“.
Elektronický kód výrobku
EPC bolo vytvorené MIT Auto-ID Centra, konzorcia 120-tich globálnych korporácií a univerzitných laboratórii. EPC systém je súčasne riadený EPCglobal, Inc., dcérskej spoločnosti spoločnosti GS1, tvorcov UPC čiarových kódov.
EPC má potenciál stať sa štandardom pre globálne použitie RFID a hlavným elementom navrhovanej EPCglobal Network.
Štruktúra
Všetky EPC čísla obsahujú hlavičku identifikujúcu enkódovanie schémy, ktorá bola použitá. Toto udáva dĺžku, typ a štruktúru EPC. Schéma enkódovania EPC často obsahuje sériové číslo, ktoré môže byť použité pri jedinečnom identifikovaní daného objektu.
EPC verzia 1.3 podporuje nasledujúce kódovacie schémy:
Argentínske národné futsalové družstvo žien
Argentínske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Argentínu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Asociación del Fútbol Argentino (AFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1997. Jeho najväčším úspechom je finálová účasť na juhoamerických majstrovstvách v roku 2011.
Vrcholné podujatia
Argentínske družstvo sa predstavilo na všetkých 6 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2005. Hneď na prvom turnaji získalo bronzovú medailu, keď v zápase o 3. miesto zvíťazilo nad 🇺🇾. Druhú medailu a najlepšie umiestnenie v podobe finálovej účasti dosiahlo o 6 rokov neskôr, v roku 2011 vo Venezuele, kde prehralo prvýkrát až vo finále s 🇧🇷. Družstvo sa okrem toho zúčastnilo aj jedného Svetového turnaja žien v roku 2011, kde sa neprebojovalo zo základnej skupiny do semifinále a v zápase o 5. miesto prehralo s 🇯🇵.
Celková štatistika
''aktualizované k 28. júlu 2018''
NGC 687
NGC 687 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. septembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 892
NGC 892 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,9.
Bottova ulica (Žilina)
Bottova ulica je ulica v Žiline a nachádza sa v Starom meste. Patrí medzi najfrekventovanejšie v centre mesta, nakoľko spája Mariánske a bývalé Námestie Ľ. Štúra, kde je v súčasnosti obchodné centrum Aupark.
História
Bola to hlavná tepna mesta v stredoveku. Pôvodne mala názov Mäsiarka, pretože tu boli mestské jatky. Na konci 19. storočia zriadil majiteľ Pavol Folkman významný renesančný dom, ktorý je postavený na rohu Bottovej a Radničnej ulice. Je to nárožný dom oproti starej radnici s vežičkou, ozdobenou medenou zástavkou a dátumom 11. august 1886, ktorý pripomína dátum posledného najväčšieho požiaru v Žiline. Starší ho poznajú ako Folkmanovský dom, stredná generácia ako Klub mladých, najmladší ako predajňu textilu a športových potrieb Wild. Na prelome 17. a 18. storočia dom vlastnil významný predstaviteľ evanjelickej cirkvi Andrej Harhovský. Práve on a jeho rodina poskytla chorému žilinskému kníhtlačiarovi Jánovi Dadanovi ubytovanie a opatrovanie, v tomto dome aj skonal a konala sa rozlúčka s ním. To viedlo neskôr k tvrdeniu, že v dome Dadan býval a mal tlačiareň s názvom kníhtlačiareň Dadanovcov, ktorá sa spomína v rokoch 1665 - 1716. Neskorší majiteľ Pavol Folkman zriadil v rozsiahlom dome s veľkým dvorom hostinec s izbami pre hostí, po jeho smrti pokračoval v hostinskej činnosti syn Pavel. Hostinec bol vyhľadávaným miestom Žilinčanov. Mestskí páni tam chodili na obed a bežní občania sa zabávať.
Majitelia Folkmanovho domu:
Na druhom konci ulice sa nachádza Makovického dom. Pôvodne patril lekárskej rodine Babuškovcov. Na prelome 19. a 20. storočia tu býval I. P. Makovický - lekár ruského spisovateľa L. N. Tolstého. Inokedy tu býval tiež lekár I. Hálek - člen Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska.
Priebeh
Ulica začína na okraji Mariánskeho námestia, na Radničej ulici a vedie južným smerom. Kolmo križuje Makovického ulicu a končí na ulici Horný Val. Tu nadväzujú ďalšie ulice, v minulosti lemujúce už zaniknuté Námestie Ľ. Štúra. Je hlavnou ulicou vedúcou do stredu mesta. Celkovo tu stálo 15 domov, ale dnes ich je len 10.
Jauldes
Jauldes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štěpánovice (okres Brno-venkov)
Štěpánovice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 454 obyvateľov, z toho 231 mužov a 223 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 40,6 roka, ženy 41,8 roka).
Vizslás
Vizslás je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Salgótarján.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Tatra T1
Tatra T1 (pôvodným pravopisom TI) je typ najstaršej česko-slovenskej električky koncepcie PCC. Bol vyrábaný v 50. rokoch minulého storočia podnikmi Tatra Smíchov a ČKD Stalingrad. Vo výrobe bol nahradený modernejším typom Tatra T2, v pravidelnej prevádzke bol do 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia
T1 je motorový električkový vozeň odvodený z americkej koncepcie PCC, teda jednosmerný jednočlánkový štvornápravový vozeň s dvoma dvojnápravovými podvozkami a podlahou v jednej úrovni. Na pravej strane vozovej skrine má troje skladacie elektricky poháňané dvere. Usporiadanie vozňa predpokladalo usmernený pohyb cestujúcich, teda nástup prednými dverami a výstup strednými alebo zadnými dverami. Miesta na sedenie tvorili pozdĺžne koženkové lavice pod oknami, len ostravské vozne mali koženkové sedačky v priečnom usporiadaní.
Električka bola štandardne vybavená tyčovým zberačom prúdu, ktorý bol v 60. rokoch nahradený pantografom (v Prahe bol skúšaný pantograf „poľského“ vzoru s jednotyčovou základňou), a elektrickou výzbrojou typu TR32 s odporovou reguláciou pomocou zrýchľovača. Napájacie napätie pre výzbroj činilo 600 V jednosmerných; štandardná prevádzka je s normálnou polaritou (+ v troleje, − v koľajach), podľa požiadaviek dopravných podnikov možno vozy upraviť aj na obrátenú polaritu (Brno, Ostrava, Košice).
Vozne boli čiastočne vybavené prednými, zadnými či na oboch čelách zásuvkami mnohočlenného riadenia starého typu. Z čelného pohľadu ľavá zásuvka mala cca 32 kontaktov a slúžila na prenos informácií. Pravá zásuvka mala 4 kontakty a slúžila „len“ na vyrovnanie nulových potenciálov. V Prahe boli pomerne krátku dobu prevádzkované na l. 15 vo dvojiciach; v Ostrave boli takto prevádzkované (na l. 3) až do konca ich prevádzky.
Na čele mala električka T1 len jeden svetlomet (dvoma svetlomety boli z výroby vybavované až T3) a bola trochu užšia ako neskoršie typy. Tým bola pravdepodobne motivovaná prezývka žehlička.
Pretože boli v prevádzke ešte v 80. rokoch, celý čas bol na čele umiestnený tzv. symbol vlády pracujúcich.
Prototypy
náhľad|Vozeň č. 203 v Košiciach Po niekoľkých rokoch konštrukčných prác boli v roku 1951 vyrobené dva prototypy električiek T1. Prvý z nich začal jazdiť v Prahe 22. novembra 1951 s evidenčným číslom 5001. Druhý vozeň (ev. č. 5002) bol (po skúškach) spoločne s prvým nasadený do bežnej prevádzky o rok neskôr.
Vozeň ev. č. 5001 bol vyradený v roku 1976 a po zrekonštruovaní do pôvodného stavu bol zaradený do pražského Múzea MHD. Druhý prototyp bol vyradený až s poslednými vozňami tohto typu v Prahe (25. januára 1983), zostal odstavený, o dva roky neskôr bol prevezený do vozovne Střešovice. Po oprave mal byť určený pre komerčné jazdy, renovácia sa ale uskutočnila až v novom tisícročí, novo zrekonštruovaný vozeň bol predstavený v roku 2005.
Dodavky
V roku 1966 bolo v Prahe 15 vozov T1 zmodernizovaných osadením novej vozovej skrine typu T3 na podvozky pôvodného vozňa T1 a v roku 1972 ešte jeden.
V Moste–Litvínove bolo v rokoch 19681970 a 1976 zrekonštruovaných obdobným spôsobom ako v Prahe celkom 18 električiek a ich technické preukazy prevzali novo dodané skrine električiek typu T3, u niektorých vozňov boli vymenené aj elektromotory.
Sigma Corporation
Sigma Corporation (jap. 三菱自動車工業株式会社 – transkripcia: Kabušiki Gaiša Šiguma) je japonská spoločnosť, ktorá vyrába fotoaparáty, objektívy, blesky a ďalšie fotografické zariadenia. Spoločnosť založil v roku 1961 Michihirom Yamakim, ktorý bol jej CEO až do svojej smrti vo veku 78 rokov v roku 2012.
Sigma vyrába produkty pre spoločnosti Canon, Nikon, Pentax, Sony, Olympus a Panasonic.
Quido Kocian
Quido Kocian (* 7. marec 1874, Ústí nad Orlicí – † 3. január 1928, Hořice v Podkrkonoší) bol český sochár, ktorý patril k popredným predstaviteľom českého umenia na prelome 19. a 20. storočia. Jeho tvorbu možno charakterizovať ako originálnu formu symbolizmu, pre ktorú je typická výrazná expresia a prítomné sú v nej aj secesné prvky.
Filozoficky sa dá jeho umelecké posolstvo považovať za existencionalistické. Býva radený medzi ďalších významných súčasníkov - Františka Bílka, Ladislava Šalouna alebo Bohuslava Kafku, s ktorými ho spojuje záujem o psychológiu moderného človeka, o temné stránky jeho povahy a najvnútornejšie pohnutia ľudskej duše. Obľúbený motív smrti ho v neskorších rokoch postavil aj do úlohy sochára funerálnych motívov.
Životopis
Kocianove témy sú výhradne tragické a umelecké vyjadrenie autora veľmi presvedčivé a vyhýbajúce sa schématizmu. Ako povedal jeden jeho obdivovateľ: „Osobná ľudská skúsenosť je ním povýšená na samotný základ umenia“. Nebál sa ukázať tragické a negatívne stránky človeka v plnej svojej podstate (napr. „Vojna“).
Kocian nikdy nepoľavil zo svojho presvedčenia a neopustil autenticitu vo svojom výraze. Neskôr sa stal jedným z mnohých umelcov, ktorým ich genialita priniesla nevďak a odsun na vedľajšiu koľaj. Dlho bol zabudnutý, jeho diela sa nachádzali v depozitoch, alebo v skladových priestoroch škôl a až v posledných rokoch sa jeho osobnosť a dielo znova vracia do popredia záujmu.
Gibraltár
Gibraltár (často prezývaný The Rock – Skala) je zámorské územie (teda v minulosti „korunná kolónia“) Spojeného kráľovstva.
Nachádza sa na juhu Pyrenejského polostrova, v mieste, ktoré je najbližšie Afrike. Táto strategická poloha umožňuje kontrolovať Gibraltársku úžinu, t. j. spojenie medzi Stredozemným morom a Atlantikom.
Španielsko bolo nútené prenechať Gibraltár Spojenému kráľovstvu v roku 1713 Utrechtskou zmluvou po prehratej vojne o španielske dedičstvo. Roku 1830 sa gibraltárska posádka stala formálne britskou kolóniou. V rokoch 1967 a 2002 sa konali referendá o pripojení k Španielsku, ale väčšina obyvateľstva si želala zotrvať ako britská kolónia. Referendom schválenou ústavou v roku 2006 získal Gibraltár plnú moc nad správou vlastného územia. V rukách Britov tak ostala len obrana a medzinárodné vzťahy.
Geografia
náhľad|vľavo|300px|Mapa Gibraltáru Gibraltár má rozlohu. Hranica so Španielskom má, ďalších je pobrežie. Vápencová skala, na ktorej sa Gibraltár nachádza, má v najvyššom bode nad hladinou mora. Na skalu vedie visutá lanová dráha. Na Gibraltáre nie je zdroj pitnej vody, okrem zberu dažďovej vody sa dnes využíva reverzná osmóza. Hustota osídlenia je viac ako 4 200 obyvateľov na km². Jediná pevninská cesta na Gibraltár sa kríži s medzinárodným letiskom a toto predstavuje unikátnu križovatku, riadenú bežnými semaformi. Nachádza sa tam jediná európska kolónia opíc. Tieto opice miestni obyvatelia veľmi rozmaznávajú kvôli legende, ktorá tvrdí, že Gibraltár bude britský, kým tu budú žiť opice. Vďaka tomu sú opice veľmi dotieravé až drzé.
Dejiny
Gibraltárska skala bola obývaná už od kamennej doby. Práve tu bola objavená prvá lebka neandertálca ešte pred slávnym objavom v nemeckom Neandertale. O Gibraltáre sa dozvedáme z fenických, kartáginských aj rímskych dokladov (latinské meno Calpe). Po rozpade rímskej ríše tadiaľ putovali armády barbarských Vandalov a Gótov. V roku 711 tu pristála invázna armáda marockých Berberov vedená Tárikom ibn Sijádom. Ten nechal skalu po sebe premenovať na Džabal al Tárik (Tárikova skala), z čoho vznikol skomolením Gibraltár. Mauri na skale postavili pevnosť, z ktorej sa časti zachovali dodnes. Pevnosť bola počas reconquisty dobytá Španielmi v roku 1462.
V roku 1704 Gibraltár dobyl holandsko-britský expedičný zbor vedený sirom Georgom Rookom a tento stav bol formalizovaný v roku 1713 Utrechtskou zmluvou. Španieli skúšali Gibraltár niekoľkokrát neúspešne dobyť, o najtvrdší nápor sa pokúsili v roku 1783 (tzv. Veľké obliehanie).
Počas druhej svetovej vojny boli všetci civilní obyvatelia evakuovaní a Gibraltár sa opäť zmenil na pevnosť a námornú základňu. Odtiaľ Briti ovládali vstup do Stredozemného mora a boli schopní zásobovať Maltu a Severnú Afriku.
Aj po vojne napäté vzťahy s Frankovým Španielskom pokračovali. Ešte dnes o tom svedčí obrovská plechová „strecha“ na východnej strane skaly, ktorá slúžila na zachytávanie dažďovej vody počas španielskej blokády.
Ekonomika
Gibraltárska ekonomika je založená na turistike, obchode a finančných službách. Na Gibraltáre je údajne zaregistrovaných viac firiem ako má obyvateľov. Ročne navštívi Gibraltár viac ako 7 miliónov turistov. Gibraltár vydáva svoje vlastné mince a bankovky – gibraltársku libru, je však možné bežne platiť aj britskými librami.
Iné projekty
.
Saint-Étienne-de-Baïgorry
Saint-Étienne-de-Baïgorry môže byť:
František I. (Kráľovstvo oboch Sicílií)
František I. (* 20. august 1777, Neapol, Taliansko – † 8. november 1830, Neapol) bol od roku 1825 kráľ oboch Sicílií.
František sa narodil ako druhý syn Ferdinanda I. a jeho prvej manželky Márie Karolíny Rakúskej, dcéry Márie Terézie a Františka I. Lotrinského.
Manželstvá a deti
25. júna 1797 sa oženil s Máriou Klementínou Habsbursko-lotrinskou (1777 – 1801), dcérou cisára Leopolda II. Habsburského a Márie Lujzy Španielskej. Mali spolu dve deti:
Druhý raz sa oženil 16. októbra 1802 s Máriou Izabelou Bourbonskou (* 1789 – † 1848), dcérou španielskeho kráľa Karola IV. a Márie Lujzy Parmskej, mali dvanásť detí:
Eritrea
thumb|Mapa Eritreje thumb|Demografický vývoj Eritrea (zastarano: Erytrea, pôvodne: Erythr(a)ea), dlhý tvar: Eritrejský štát, je štát nachádzajúci sa v severovýchodnej Afrike na pobreží Červeného mora.
Pevninské hranice majú dĺžku, Eritrea susedí na západe so Sudánom , Etiópiou na juhu a Džibutskom na juhovýchode. K Eritrei patria aj Dahlacké ostrovy v Červenom mori. Eritrea dosiahla nezávislosť v roku 1993 a patrí tak k najmladším štátom sveta.
Zemepis
Územie Eritrey tvoria tri druhy krajiny: pozdĺž pobrežia Červeného mora sa rozkladá úzky pruh suchej a neúrodnej krajiny púštneho charakteru s väčšinou zasolenou pôdou. Najrozsiahlejšia časť krajiny je tvorená vysočinou v strede štátu (tu sa nachádzajú najvyššie vrcholy) s úrodnými pôdami a pomerne hojnými zrážkami (až za rok), na západe pri sudánskych hraniciach je opäť suchá planina s nízkymi zrážkami. Na juhovýchode pri Etiópskych hraniciach sa územie zvažuje do Danakilskej nížiny (najnižší bod Eritrey sa nachádza 116 metrov pod hladinou mora), ktorá je súčasťou rozsiahlej Východoafrickej priekopy, geologického zlomu tiahnúceho sa od Červeného mora až k jazeru Tanganika.
Vegetačné pásma sú závislé od nadmorskej výšky. Prímorské oblasti, vrátane celej východnej polovice štátu (východne od miest Adikeyih a Senafe), tvoria púštne oblasti takmer bez rastlinnej pokrývky, púštna krajina je aj na severozápadnej hranici so Sudánom. Smerom do vnútrozemia prechádza púšť do trávnatej savany, ktorá tvorí väčšinu rozlohy západnej časti krajiny. Vo vyšších polohách hôr strednej časti štátu a na juhozápade (južne od rieky Gash) má krajina prevažne kerovitý charakter s ojedinele roztrúsenými stromami. Lesy sa vyskytujú iba v najvlhších oblastiach (mali 13,5 % rozlohy krajiny v roku 2000) – v horách severne od Asmary a na juhozápadných eritrejsko-etiópskych hraniciach pri rieke Takeze Wenz.
Obyvateľstvo
Antropologicky patrí obyvateľstvo k prechodnému typu medzi bielou a čiernou rasou. Je rozdelené do deviatich etnických skupín, v ktorých prevažujú tigriňská (48 % obyvateľov) a tigrejská (35 % obyvateľov). Jazykovo sa rozoznávajú tri skupiny – semitská (tigrejčina a tigriňa, ktorými vcelku hovorí 83 % obyvateľov) na západe a v strede štátu, nílsko-saharská (5 % obyvateľov) na juhozápade a kušitská na východe (11 % obyvateľov). Severné pobrežie a ostrovy sú osídlené arabsky hovoriacim obyvateľstvom.
Náboženstvo: prevažujúcimi vyznaniami sú kresťanstvo a islam, každé z nich vyznáva asi 50 % obyvateľov. Väčšina kresťanov patrí k Eritrejskej ortodoxnej cirkvi, existujú aj malé skupiny eritrejských katolíkov a protestantov. Moslimovia patria prevažne k sunitskému smeru. Vyznávačov animistických náboženstiev je nepatrný počet. Náboženské spory v krajine nie sú.
Veková štruktúra zodpovedá charakteristike rozvojových krajín: 45 % obyvateľov je mladších ako 14 rokov, priemerná dĺžka života je u mužov 51,1 rokov, u žien 53,2 rokov. Ročný prirodzený prírastok je približne 2,5 %, úhrnná pôrodnosť činí 5,61 dieťaťa na jednu ženu, dojčenská úmrtnosť je približne 75 promile. V mestách žije 19 % obyvateľov. (Údaje sú odhady pre rok 2005.) Výdaje na zdravotnú starostlivosť boli v roku 2002 5,1 % HDP. Chorých na AIDS je 60 000 dospelých, čo je 2,7 % obyvateľov (odhad z roku 2003). V pobrežných oblastiach, na západných planinách a v okolí mesta Keren sa šíri malária. Verejná zdravotná starostlivosť sa poskytuje predovšetkým v Asmare, v ostatných častiach štátu je takmer nedostupná.
Dejiny
thumb|Trosky aksumského mesta Kohaito severne od Adi Keyih
Starovek, stredovek a včasný novovek
V 5. storočí pred Kr. sa na väčšine územia dnešnej Eritrey vytvorilo kráľovstvo s centrom v Aksume, dnes v severnej Etiópii, založené ľudom, ktorý prišiel z Arabského polostrova. V 1. storočí jeho význam vzrástol a v 2. storočí si podriadilo oblasti na Arabskom polostrove a oblasti v severnej Etiópii. V druhej polovici 4. storočia bolo ako štátne náboženstvo prijaté kresťanstvo. V 7. storočí začalo kráľovstvo z dôvodu moci moslimského kalifátu upadať (hospodárska izolácia) a bolo zatlačované do vnútrozemskej vysočiny. Aksumskí králi odvodzovali svoj pôvod od Dávida, Šalamúna a kráľovnej zo Sáby. Posledné obdobie aksumskej ríše je málo známe, v asi 10. storočí však definitívne podľahlo vládcom dynastie Zagwe pochádzajúcim z oblasti etiópskej vysočiny. Odvtedy bola západná časť Eritrey až do 19. storočia viac či menej voľnou súčasťou etiópskych ríš, ktorých vládcovia prevzali mocenskú ideu aksumských kráľov. Roku 1520 sa západného eritrejského pobrežia zmocnili Portugalci, v polovici storočia ich na krátky čas vystriedali aj Turci. Východná časť Eritrey bola pod mocou rôznych moslimských štátikov z ktorých najvýznamnejší bol sultanát Adal (15201660).
19. storočie
Turecká moc sa znova vrátila na začiatku 19. storočia, keď západ a stred Eritrey dobyl egyptský vládca Muhamad Alí (tureckú nadvládu uznával iba formálne). Od polovice storočia v oblasti začala silnieť prítomnosť Európanov, predovšetkým Britov a Talianov. Talianska moc začala keď katolícky kňaz Giuseppe Sapetto zakúpil roku 1882 od afarského sultána prístav v Asebu pre taliansku obchodnú spoločnosť. V roku 1885 potom Egypťania a Briti Talianom predali Masawu. Taliani tieto dve mestá spojili pod jednu správu a využili zmätkov v Etiópii, ktorá si robila na oblasť pobrežia nárok, a z oboch miest do roku 1890 ovládli územie dnešnej Eritrey, kde zriadili kolóniu. Územiu dali meno Eritrea podľa gréckeho starovekého názvu Červené more (erythros = červený).
Začiatok 20. storočia
Až takmer do prvej svetovej vojny sa Taliani uspokojovali s nepriamou správou cez miestnych vládcov. Fašistická talianska vláda od roku 1920 začala zaberať pôdu pre koloniálne účely a v kolónii taktiež silne vzrástol počet usadených Talianov. V roku 1935 využilo Taliansko Eritreu k napadnutiu a obsadeniu Etiópie, s ktorou bola spolu s Talianskym Somálskom spojená do Talianskej východnej Afriky. Vstup Talianska do Druhej svetovej vojny viedol k obsadeniu týchto kolónií britským vojskom v rokoch 1941/42 a Eritrea sa stala britským protektorátom.
Po vojne plánovali Briti Eritreu rozdeliť medzi Sudán (západ a sever) a Etiópiu (zvyšok). OSN zriadila vyšetrovaciu komisiu, ktorá mala zistiť želanie obyvateľov Eritrey ohľadne svojej budúcnosti, jej členovia sa však neboli schopní zhodnúť na výslednom stanovisku. Západné štáty a predovšetkým USA nakoniec presadili zo strategických dôvodov (cesta k Suezskému prieplavu) spojenie s Etiópiou, ktorá vtedy bola spojencom USA. Eritrea sa stala formálne autonómnym štátom s vlastným parlamentom spojeným s Etiópiou vo federácii.
Vojna za nezávislosť
Etiópsky cisár Haile Selassie však od začiatku federálne dohody porušoval. Eritrea bola zbavená samostatných príjmov v podobe ciel a daní, eritrejské noviny boli cenzurované, tigriňa a arabčina boli v školách zakázané a nahradené amharčinou a dokonca boli zakázané eritrejské politické strany. Nakoniec za nečinného prizerania západných štátov zastrašení prítomnosťou etiópskych vojakov v budove svojho parlamentu odhlasovali eritrejskí poslanci 14. novembra 1962 zánik federácie a plné spojenie s Etiópiou, ktorá Eritreu urobila svojou provinciou.
thumb|Námestie Pamiatky na vojnu v Massawe Eritrejci požadujúci už od konca 2. svetovej vojny plnú nezávislosť reagovali zosilnením ozbrojeného boja proti etiópskej vláde, ktorý začal ojedinelými akciami už v septembri predchádzajúceho roku. Počas nasledujúcich rokov sa vytvorili dve odbojové organizácie – moslimský a konzervatívny Eritrejský oslobodenecký front a kresťanský a marxistický Eritrejský ľudovo oslobodenecký front (ELOF). Svetové veľmoci z dôvodov svojich politických záujmov po stabilite etiópskeho režimu eritrejský odboj ignorovali. Vojna za nezávislosť zosilnela po roku 1974, kedy bol etiópsky cisár Selassie zvrhnutý marxistickou chuntou Derg. Brutalita nového vládcu Mengistu Haileho Mariama voči povstalcom viedla k tomu, že sa zmýšľanie takmer všetkých Eritrejčanov obrátilo k podpore plnej nezávislosti. Derg si od Sovietskeho zväzu vyžiadal proti povstalcom vojenskú pomoc v podobe dodávok zbraní, aj keď však boli jeho jednotky lepšie vyzbrojené, ELOF (ktorá sa z oboch organizácií presadila a zatlačila druhú do pozadia) bola schopná vládne vojská porážať a do roku 1990 obsadiť 90 % eritrejského územia. Rozhodujúcu rolu pre ukončenie vojny mala nová politika Sovietskeho zväzu, ktorý koncom 80. rokov odmietol pokračovať vo vojenskej pomoci etiópskej armáde, a predovšetkým pád samotnej vlády Mengistu Haile Mariama v máji 1991. V Etiópii sa moci chopila strana Etiópsky ľudovo revolučný demokratický front, ktorá súhlasila s tým, aby sa ELOF stala dočasnou eritrejskou vládou.
Nezávislosť a vojna s Etiópiou
Vojna zapríčinila smrť 70 000 ľudí. Eritrea sa ocitla vo veľmi ťažkej situácii a musela súhlasiť so zastavením bojov a mierovým vyjednávaním. Medzi bojujúcimi stranami bola ustanovená široká demilitarizovaná zóna strážená vojakmi OSN a v apríli 2002 bola ustanovená hraničná  komisia. Tá rozdelila sporné územie medzi obidva štáty a určila konečnú hranicu, najmä pririekla Eritrei pohraničné mesto Badme, o ktoré boli najväčšie spory. Etiópia rozhodnutie komisie najprv odmietala a ponechala svojich vojakov v sporných oblastiach, v novembri 2004 ich nakoniec „v princípe“ prijala, ale požadovala ďalšie rokovanie (vojaci neboli stiahnutí). To Eritrea odmietla, na čo Etiópia presunula bližšie k spoločným hraniciam ďalšie ozbrojené jednotky. Eritrea a Etiópia sa zatiaľ nevrátili k mierovému stavu a hrozí nebezpečenstvo, že vojna opäť prepukne. V októbri 2005 obidva štáty ku spoločnej hranici premiestnili ďalších vojakov a tanky, Eritrea navyše zakázala mierovým jednotkám OSN prevádzať kontrolné lety a obmedzila ich pozemný pohyb.
Politické usporiadanie
náhľad|Prezident Isaias Afewerki na tlačovej konferencii v Asmare, 10. 12. 2002 Dosiaľ nie je v platnosti ústava (prijatá 27. mája 1997), takže štátne úrady majú formálne dočasný charakter. Zákonodarnú moc má jednokomorový parlament, Národné zhromaždenie so 150 poslancami, ktorého predsedom je prezident. V súčasnej dobe pochádzajú jeho členovia výhradne z radov Eritrejského ľudového oslobodeneckého frontu. Na čele štátu stojí parlamentom volený prezident, ktorý je zároveň predsedom vlády, ktorá má v súčasnej dobe 16 ministrov. Vláda spolu s regionálnymi guvernérmi tvorí Štátnu radu, ktorej predsedom je prezident. Súdna správa je štvorstupňová: na vrchole stojí Najvyšší súd, im podriadené sú provinčné súdy, a okresné súdy (v súčasnej dobe 29), najnižšie stoja obecné súdy. Moslimské obyvateľstvo je podriadené taktiež Súdu pre šaríu, ktorý rozsudzuje záležitosti rodinného práva. Existujú i vojenské súdy. Volebné právo majú všetci obyvatelia po dosiahnutí 18 rokov.
Zákonodarstvo je väčšinou založené na etiópskom zákonníku z roku 1957 s neskoršími zmenami, ucelený obchodný, občiansky a trestný zákonník neexistuje. Čiastočne sa používa tiež zvykové právo a moslimské právo šaría.
thumb|Eritrejské provincie
Správne rozdelenie
Od vytvorenia talianskej kolónie až do roku 1996 sa Eritrea delila na 10 provincií, v apríli 1996 boli nahradené šiestimi novými provinciami (zónami): Gash-Barka (správne stredisko Agordat), Debubawi Kayih Bahri (Južné Červené more, sp.s. Assab), Maakel (Centrálna, sp.s. Asmara), Semenani Kayih Bahri (Severné Červené more, sp.s. Massawa), Anseba (sp.s. Keren) a Debub (Južná, sp.s. Adi Ugri).
Hospodárstvo
Eritrea patrí medzi najchudobnejšie krajiny sveta. Hospodárstvo, ktoré nikdy nebolo najlepšie, bolo silne poškodené dlhotrvajúcou vojnou za nezávislosť a hraničnou vojnou s Etiópiou. Na Etiópii bolo hospodárstvo taktiež silne obchodne závislé.
thumb|left|Podmorský svet pri Dahlackých ostrovoch Priemysel sa podieľa 25,9 % na HDP, je tvorený prevažne spracovateľstvom poľnohospodárskych produktov, výrobou textilu a stavebných materiálov, čiastočne tiež chemických produktov. Tretí sektor (služby) majú na HDP podiel 61.7%. Veľkú úlohu na ňom má turistika pri Červenom mori, hlavne na Dahlackých ostrovoch, ktoré sú obľúbeným cieľom bohatých návštevníkov zo Saudskej Arábie a krajín Arabského polostrova, a opravy lodí.
HDP na hlavu bol v roku 2004 900 USD, celkový HDP v tom istom roku 4 154 000 USD, ročný prírastok bol 10% (2010/2011, zdroj The Economist, jeden z najvyšších prírastkov HDP celosvetovo, vďaka nerozvinutému hospodárstvu, čo je do značnej miery paradox, ale logicky vyplývajúci). Priemerná miera inflácie bola v roku 2004 10% (všetky údaje odhadované). Vyváža sa prevažne dobytok, potraviny, textil a drobné priemyselné výrobky. Vývoz smeruje prevažne do Malajzie (55,7 %), Etiópie, Sudánu, Saudskej Arábie, Talianska. Dovážajú sa hlavne stroje, dopravné zariadenia, výrobky z ropy, potraviny a spotrebný tovar; dovoz sa uskutočňuje predovšetkým z USA (32,3 %), Talianska (15,5 %), Turecka, Spojeného kráľovstva, Ruska.
50 % obyvateľstva žije pod hranicou chudoby (odhad 2004), miera nezamestnanosti nie je známa. Zahraničný dlh činil v roku 2000 311 miliónov USD (odhad).