cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Igla (prenosný protilietadlový komplet)
Druhá vojna v Perzskom zálive
Dňa 27. februára 1991 počas operácie Púštna búrka bola kompletom 9K310 Igla-1 zostrelená americká F-16, keď vykonávala nálet v malej výške.
Občianska vojna v Rwande
V apríli 1994 bolo raketami zem-vzduch zasiahnuté rwandské vládne lietadlo Dassault Falcon 50, ktoré sa práve chystalo na pristátie na medzinárodnom letisku Kigali. Prvá raketa zasiahla jedno z krídel lietadla, druhá strela potom zasiahla jeho chvost. Dassault Falcon vzbĺklo vo vzduchu a následne sa zrútilo do záhrady prezidentského paláca, pričom pri náraze explodovalo. Všetci na palube, vrátane prezidenta Juvénala Habyarimanu, zahynuli. Totožnosť páchateľov bola neznáma, ale v roku 2004 bývalý poručík RPF (Rwandan Patriotic Front) Abdul Ruzibiza vypovedal, že bol súčasťou bunky, ktorá vykonala tento atentát na prezidenta raketami Igla-1.
Vojna v Bosne a Hercegovine
Dňa 16. apríla 1994 boli dva Sea Harriery boli navedené na bosniackosrbské obrnené jednotky na okraji Goražde. Pri pokuse o bombardovanie dvoch bosniackosrbských tankov bol jeden Sea Harrier zasiahnutý raketou prenosného kompletu Igla-1. Pilot Nick Richardson sa katapultoval a hoci pristál v moslimských líniách mesta, bol neskôr odovzdaný tímu SAS.
V auguste 1995 počas operácie Deliberate Force bolo kompletom Igla-1 zostrelené francúzske lietadlo Mirage 2000D.
Druhá čečenská vojna
19. augusta 2002 prevážala ruská armáda vo vrtuľníku Mil Mi-26 vojakov, ktorí sa mali zapojiť do bojov v Čečensku. Čečenskí separatisti však vrtuľník zasiahli raketou kompletu Igla a ten musel následne núdzovo pristáť v mínovom poli, čo spôsobilo, že úplne zhorel. Pri havárii zahynulo celkovo 127 vojakov ruskej armády a ruských vzdušných síl (hoci tento typ je určený na prepravu max. 90 vojakov), čo predstavuje najväčšiu stratu na životoch v histórii helikoptérového letectva.
Vojenská intervencia v Líbyi (2011)
Pri vojenskej intervencii v Líbyi, ktorej cieľom bolo zvrhnutie vlády plukovníka Muammara Kaddáfího, sa britské vrtuľníky Apache niekoľkokrát stali terčom útokov rakiet kompletu Igla-S. Vždy sa im však podarilo odlákať strely pomocou klamných cieľov a pokračovať v plnení misie.
Druhá občianska vojna v Líbyi (2014 - súčasnosť)
23. marca 2015 zaútočilo lietadlo koalície Úsvit Líbye MiG-23UB na letisko Zintan (Al Watiya). Počas náletu ho vojaci Líbyjskej národnej armády zostrelili raketou zem-vzduch, pričom sa predpokladá, že išlo o komplet Igla-S.
Ponyo z útesu nad morom
Ponyo z útesu nad morom (skrátene Ponyo,, ) je japonský animovaný film z roku 2008 z dielne Studio Ghibli. Režíroval ho Hajao Mijazaki. Fantasy príbeh určený nie len pre detského diváka sa sústredí na rybku menom Ponyo, ktorá sa skamaráti s 5-ročným ľudským chlapcom Sosuke a chce sa stať ľudským dievčaťom.
Film bol vydaný v Japonsku 19. júla, 2008, v USA a Kanade 14. augusta 2009, a v Británii 12. februára 2010.
Obsah
Rybka Polumi-Šarudin (anglicky Brunhilda) býva pod morom so svojimi sestrami a svojim otcom Fujimotom - vedcom a čarodejníkom. Jedného dňa sa jej podarí utiecť a vypláva na hladinu na chrbte medúzy ale kvôli množstvu odpadkov na plytčine skončí uväznená v sklenenom pohári. Nájde ju malý chlapec Sosuke, ktorý býva na útese nad morom. Keď sa ju pokúša dostať von z pohára poreže si prst. Rybka mu ranu oblíže a zahojí. Sosuke ju pomenuje Ponyo, sľúbi jej že ju bude ochraňovať a zoberie ju so sebou do škôlky. Medzitým sa Fujimoto a jeho vodný duch snažia Ponyo dostať naspäť. Keď sa im to nakoniec podarí Sosuke je z toho veľmi nešťastný.
Ponyo a Fujimoto sa hádajú a Ponyo povie že chce byť človek pretože sa zamilovala do Sosukeho. Vďaka jej mágií sa jej podarí nechať si narásť zvláštne nohy a ruky. Jej otec sa ju pomocou silnejšej mágie snaží zmeniť naspäť ale vďaka jej sestrám sa jej podarí spôsobiť chaos, úplne sa premení na človeka a vyvolá tsunami. Ponyo beží po tejto vlne a dostane sa k Sosukemu. U neho doma spoznáva rôzne ľudské veci. Sosukeho matka Lisa sa musí vrátiť do domova dôchodcov kde pracuje a nechá Sosukeho strážiť dom.
Ponyina matka sa v noci stretne s jej otcom a chce aby sa Ponyo stala človekom ak Sosuke dokáže že je čestný. Ak ale neuspeje Ponyo sa premení na morskú penu.
Ráno sa Sosuke a Ponyo zobudia a zistia že Lisa ešte nie je doma lebo všetky cesty sú zaplavené vodou. Ponyo zväčší hračkársku loď a vydajú sa ju hľadať. Cestou stretávajú mnohé ďalšie člny. Ponyo sa cestou unaví a vyčerpá svoje magické schopnosti. Kvôli tomu sa zmenší naspäť aj loďka ale stihnú sa dostať na breh. Nájdu prázdne Lisine auto a musia pokračovať v ceste peši. Ponyo je tak veľmi vyčerpaná že sa znova premení na rybu.
Zaujímavosti
Režisér filmu Hajao Mijazaki povedal, že jeho inšpiráciu bola Malá morská víla od Hansa Christiana Andersena.
Mijazaki bol sám zapojený do ručne kreslenej animácie filmu. Rád kreslil more a vlny sám a užíval si experimentovanie s tým ako vyjadriť túto dôležitú časť filmu. Táto detailná kresba vyústila do 170 000 samostatných obrázkov do filmu.
Meno Ponyo je onomatopoja založená na Mijazakiho predstave mäkkého piskľavého zvuku, ktorý jej telo vydáva po dotyku.
Prímorská dedinka, kde sa príbeh odohráva je inšpirovaná skutočným mestom Tomonoura v národnom parku Setonaikai v Japonsku, kde bol Mijazaki v roku 2005.
Niektoré časti príbehu a aj hudba boli ovplyvnené operou Richarda Wagnera - Die Walküre.
Postava Sosukeho je založená na Mijazakiovom synovi Gorovi Mijazakim keď mal päť rokov.
Mijazaki chcel, aby jeho ďalší film bol Ponyo z útesu nad morom 2, ale producent Toshio Suzuki ho presvedčil, aby urobil The Wind Rises (Zdvíha sa vietor).
Β-Kryptoxantín
Chemické vlastnosti
Štruktúrou je β-kryptoxantín príbuzný β-karoténu, ale má o hydroxylovú skupinu viac. Je to xantofylové farbivo.
Biológia a medicína
V ľudskom tele sa β-kryptoxantín premieňa na vitamín A (retinol) a preto sa pokladá za provitamín A. Ako ostatné karotenoidy, β-kryptoxantín je antioxidant a pomáha predísť poškodeniu buniek a DNA voľnými radikálmi, takisto stimuluje opravu oxidačného poškodenia DNA.
Iné použitia
β-Kryptoxantín sa používa ako potravinárske farbivo a má priradené E číslo E161c. Jeho použitie nie je povolené v EÚ ani USA. Jeho použitie je povolené v Austrálii a na Novom Zélande.
Deoxycytidín
Deoxycytidín je deoxyribonukleozid, ktorý je súčasťou DNA. Podobá sa ribonukleozidu cytidínu, ale hydroxylová skupina na 2' uhlíku ribózy je nahradená deoxyribózou. Pozostáva teda z bázy cytozínu a pentózy deoxyribózy.
Enzým deoxycytidínkináza fosforyluje deoxycytidín, čím vzniká deoxycitidínmonofosfát (dCMP), prekurzor DNA. Z neho následne vzniká deoxyuridínmonofosfát (dUMP) a tymidínfosfát (TMP).
Deoxycytidín je takisto prekurzorom pre 5-aza-2'-deoxycytidín, liečivo pre pacientov s myelodysplastickým syndrómom (MDS). Táto zlúčenina spomaľuje bunkový cyklus, pretože interferuje s metyláciou génu P15/INK4B, čím sa zvýši expresia P15/INK4B proteínu, ktorý potlačí premenu MDS na leukémiu.
Poľovnícky les
Poľovnícky les môže byť:
Glykozylová skupina
vpravo|náhľad|300x300bod|Odštiepením poloacetálovej hydroxylovej skupiny (vpravo) z glukózy vzniká β-D-glukopyranozylová skupina Glykozylová skupina alebo glykozyl je jednoväzbový voľný radikál alebo substituent, ktorý vzniká odštiepením poloacetálovej hydroxylovej skupiny z cyklického monosacharidu alebo nižšieho oligosacharidu. Glykozyly reagujú s anorganickými kyselinami, napríklad kyselinou fosforečnou, čím vznikajú estery, napríklad glukóza-1-fosfát.
Alternatívne substituenty
V roku 2019 bola publikovaná štúdia o detekcii Au3+ v živých organizmoch pomocou C-glykozylpyrénu, ktorého permeabilita cez bunkovú membránu a fluorescenčné vlastnosti boli použité práve na detekciu Au3+.
Príklady
V celulóze sú glykozylové skupiny, konkrétne 1,4-β-D-glukozylové jednotky, spojené do lineárneho reťazca, čím vzniká (1,4-β-D-glukozyl)n. Medzi ďalšie príklady patrí ribityl v 6,7-dimetyl-8-ribityllumazíne alebo napríklad glykozylamíny.
BTV
bTV sa vysiela pozemne v Bulharsku a satelitný medzinárodne. Väčšina pôvodného obsahu kanála je k dispozícii na jeho Internet stránka. prvé vysielanie bTV bolo 1. júna 2000 pomocou BNT vysielače pre Efir 2. Kanál začal vysielať 24 hodín denne 18.februára 2001 po postupnom rozširovaní svojho programu. Od 7. Októbra 2012 začal kanál vysielať HD verzia a stará SD kanál konvertovaný na 16:9 pre väčšinu novších programov.
bTV je vedúci kanál v skupine bTV Media Group spolu s bTV Comedy, bTV Cinema, bTV Action, bTV Lady a RING. bTV vlastní aj šesť rozhlasových staníc – bTV Radio, N-JOY, Z-Rock, Classic FM a Jazz FM.
Programy
bTV vysiela reality show ako Idol (pod názvom Music Idol, 2007 – 2009), päť sezón Survivor (pozri Survivor BG, 2006 – 2009, 2014), osem sezón Got Talent (pozri Balgariya tarsi talant, 2010, 20142, 2222 –2016,2019,2021-), prvé dve bulharské sezóny Dancing with the Stars (pod názvom Dancing Stars, 2008–2009), jedna sezóna Beauty and the Geek (2005), tri sezóny Pevnosti Boyard (2008- 2010), dve sezóny Psychic Challenge (pod názvom Yasnovidtsi, 2008–2009), jednu sezónu Lord of the Chefs, osem sezón The Voice of... (pod názvom The Voice of Bulgaria, 2011, 2013–2014, 2017-), sedem sezón MasterChef (2015-2021), sedem sezón The Farm (pod názvom Fermata, `15-) a televízne hry ako ''[https://sk.wikipedia.org/wiki/Ste%20chytrej%C5%A1%C3%AD%20ako%20piatak? Si múdrejší ako 5. ročník?] (pod názvom Tova go znae vsyako hlape" "Každé dieťa to vie ", 2007–2009). bTV vysielala aj bulharskú verziu relácie ABC The Dating Game pod názvom Love games (Gorchivo, 2009). Prvá séria bulharskej verzie slovenskej televíznej relácie Modre Z Neba bola odvysielaná na jeseň 2012 pod názvom Predaj natatak, tj. Pošli to ďalej . Prvá sezóna bulharskej verzie nemeckej komediálnej šou Schillerstraße bola odvysielaná v roku 2013 pod názvom Mladosť 5, čo je názov štvrte v Sofii. Na jeseň 2013 bTV ponúkla divákom v hlavnom vysielacom čase 4 úplne nové televízne relácie - prvú sezónu bulharskej verzie Star Safari pod názvom Afrika: zvezdite sigurno sa poludeli (tj. Afrika: hviezdy sa museli zblázniť), bulharská verzia The Price Is Right - To je cena, nová kulinárska šou - Štipka soli (miestna verzia Gordon Ramsay: Cookalong Live ) a bulharská verzia talianskej komediálna šou Striscia la notizia pod názvom The Naked Truth (Golata istina''). bTV vyrába aj bulharské verzie Moja mama varí lepšie ako tvoja, Extreme Makeover: Home Edition (pod názvom Brigada: Nov dom ), Hollywood Game Night (pod názvom Igrite na zvezdite), Príbeh môjho života, Zámena manželiek (Smeni zhenata, 2017–2020), Show Nikolasa Tsitiridisa z roku 2020 a bulharská verzia Kto chce byť milionárom? (Stani Bogat, 2021-2022).
Populárne americké televízne seriály ako Monk (všetky sezóny), The OC (všetky sezóny), Desperate Housewives (1. – 6. sezóny), Ghost Whisperer (1. – 3. sezóny), Grey's Anatomy (1. – 6. sezóny), Battlestar Galactica (všetky sezóny), Alf (všetky sezóny), Priatelia (všetky sezóny), Ally McBeal (všetky sezóny), The Unit (sezóna 1), The 4400 (sezóna 1), American Heiress (všetky epizódy), The Middle (1. – 3. sezóny), Nikita (1. – 2. sezóny), Pretty Little Liars (1. – 2. sezóna), The Vampire Diaries (1. – 3. sezóny), Hra na klamstvo (všetky sezóny), Dva a pol chlapa ( sezóny 1–9), Dallas (všetky sezóny), Desire (všetky epizódy) a mnohé ďalšie boli alebo sú tiež súčasťou programu bTV. Veľa tureckých seriálov je stále súčasťou programu televízie. V lete 2011 bTV prvýkrát odvysielala kórejský seriál - Iris a v lete 2013 opäť prvýkrát odvysielala indickú telenovelu - Sapna Babul Ka...Bidaai a Diya Aur Baati Hum.
Jednou z najpopulárnejších relácií bTV je Slavi's Show. Vysiela sa od 27. novembra 2000 do 31. júla 2019 každý pracovný deň od 22:30 do 23:30 EET s moderátorom a producentom Slavim Trifonovom. Relácia má 4176 epizód. Ďalšie populárne relácie bTV sú Before Noon (každodenná talk-show), The Comedians and friends (komediálna show), Paparazzi, Marmalad (víkendová herná show), COOL...T (lifestyle show) a iné. Jednou z najúspešnejších relácií bTV je dokumentárna realita – To je život – má 12 sezón a vysiela sa každú sobotu alebo nedeľu popoludní.
bTV News je to najsledovanejšie spravodajstvo v Bulharsku. Prvá emisia správ bola 18. novembra 2000. Správy bTV sa vysielajú v pracovných dňoch na 7:00, 8:00, 9:00, 12:00, 17:00, 19:00 a 23:30 EET a o 12:00, 19:00 a 22:00 EET cez víkendy. Ranné informačné bloky sú Dnes Ráno (Pondelok-Piatok), Túto Sobotu (každú sobotu) a Túto Nedeľu (každú nedeľu). bTV Reportéri a bTV dokumenty sú špeciálne predstavenia pre hĺbkové vyšetrovanie a dokumentárne seriály. bTV Reportéri vysiela sa každý víkend po bTV the News airs-okolo 19: 30 EET ďalšie informačné relácie sú Tvárou v tvár (pracovné dni, 17: 30-18: 00 EET) a Karbovski: plán Vtori.
Prvým bulharským televíznym seriálom produkovaným bTV bol bulharský remake Un gars, une fille s miestnym názvom Her and Him. Má 3 sezóny vysielané na bTV a jeho posledná, štvrtá sezóna bola vyrobená a vysielaná na Fox Life. bTV vysiela aj ďalšie domáce bulharské seriály ako Glass Home s 5 sezónami. Jeho producentom boli SIA a Dimitar Mitovski. Ďalšími bulharskými televíznymi seriálmi, ktoré produkuje bTV, sú Citizens in more, Sedemhodinový rozdiel, House Arrest, Where is Magi? (remake ¿Dónde Está Elisa?), Revolúcia Z, Rodina, Vzťahy a Kde je môj starší brat? a Rakia Sunrise (v rámci The Slavi Show).
bTV International
Dňa 1. júna 2016 bTV spustila medzinárodnú verziu kanála zameranú na bulharskú diaspóru. Kanál vysiela publicistické programy bTV ako „Toto ráno“, „Túto nedeľu/sobotu“, „120 minút“, „Tvárou v tvár“ a ďalšie, spravodajské bulletiny siete, ďalšie relácie o životnom štýle ako „Pred obedom“, „Marmeláda“, „Paparazzi“ a „Komedianti“, ako aj reprízy pôvodného seriálu bTV Media Group. Dňa 13. decembra 2016 bol kanál zaregistrovaný na káblové vysielanie v Bulharsku.
Piseux
Piseux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rumpľa
Rumpľa môže byť nárečovo:
Loli paradička
Loli paradička je slovenský film tvorcov Richarda Staviarského a jeho otca Víťa Staviarského z roku 2019. Film opisuje romantický príbeh medzi Rómkou Veronkou (Kamila Mitrášová) a bielym invalidom Milanom (Michal Iľkanin). Tvorcovia opisujú film ako "smutno-smiešny príbeh o nádeji a trpkosti života."
Vznik filmu
Spoluautor Víťo Staviarsky svoju scenáristickú činnosť datuje do 90. rokov, kedy napísal prvotný scenár pod názvom Šľepa láska. Scenár mal slúžiť filmu vo veľkej pražskej produkcii, ale plán zlyhal kvôli financovaniu. Staviarsky neskôr napísal nový scenár spolu so synom Richardom, pričom sa inšpirovali najmä prostredím slovenských jarmokov, v ktorom obaja už niekoľko rokov pracujú ako stánkari.
Na filme pracoval aj ďalší Staviarskeho syn Juraj ako strihač a dcéra Marka ako produkčná. Všetci štyria spoločne tvoria produkčnú spoločnosť Staviarsky.
Koproducentom filmu je Rozhlas a televízia Slovenska, vznik finančne podporil Audiovizuálny fond.
Hudbu k filmu napísal Viťo Staviarsky spolu so Štefanom Cínom, hudbu nahrala Ľudová hudba Štefana Cínu.
Kritika a prijatie
Film získal medzi verejnosťou prevažne pozitívne ohlasy, na festivale ArtFilm Fest získal Cenu divákov za najlepší film. Vyzdvihovaná je najmä autentickosť, silný príbeh, priamočiarosť, humor. Viacerí prirovnávajú film k staršiemu snímku Pásla kone na betóne. Evidentné rozpaky medzi divákmi vzbudil záver filmu.
Oleksij Valerijovyč Hončaruk
Oleksij Valerijovyč Hončaruk (, * 7. júl 1984, Horodňa, Černihivská oblasť, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je ukrajinský politik a právnik. Od 29. augusta 2019 do 4. marca 2020 bol predsedom vlády Ukrajiny. Predtým pôsobil od 28. mája 2019 ako zástupca šefa Úradu Prezidenta Ukrajiny.
Futrovka
Futrovka môže byť nárečovo:
La Haye (Vosges)
La Haye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Futrovica
Futrovica môže byť nárečovo:
Pîtres
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aleksandar Čavrić
Aleksandar Čavrić (* 18. máj 1994, Vukovar, Chorvátsko) je profesionálny srbský futbalista hrajúci za slovenský klub ŠK Slovan Bratislava ako útočník.
Klubová kariéra
Čavrić debutoval v seniorskom futbale v klube Banat Zrenjanin. V roku 2012 odišiel do OFK Beograd. Bol najlepším strelcom tímu v sezóne 2013/14, keď v tridsiatich zápasoch strelil jedenásť gólov. 1. septembra 2014 odišiel do belgického klubu Genk, kde podpísal trojročný kontrakt. V sezóne 2015/16 hosťoval v Dánsku. V septembri 2016 podpísal štvorročný kontrakt so Slovanom Bratislava.
Jan Swammerdam
Jan Swammerdam (* 12. február 1637, Amsterdam, Holandsko† 17. február 1680, Amsterdam) bol holandský biológ, priekopník mikroskopie, objaviteľ červených krviniek.
Životopis
Jeho otec bol lekárnik a zberateľ minerálov, skamenelín a hmyzu. Práve zbierka hmyzu syna fascinovala a nasmerovala k mikroskopii.
Na Universiteit Leiden vyštudoval medicínu, ale nevenoval sa jej. Za pomoci mikroskopu študoval najmä hmyz. Ako prvý dokázal, že vajíčko, larva, kukla aj dospelec sú rôzne fázy vývoja jediného hmyzieho jedinca. Tým okrem iného vyvrátil Aristotelovu hypotézu o samooplodnení.
V roku 1668 ako prvý pozoroval a opísal červené krvinky.
Za pomoci experimentu so stehenným svalom žaby preukázal, že pohyb svalov vzniká dráždením nervov, nie prenosom "animálneho ducha", ako tvrdil Descartes.
Zomrel v 43 rokoch na maláriu.
Ármin Vámbéry
Ármin Vámbéry (🇩🇪,, rodený Hermann Wamberger; * 19. marec 1832, Svätý Jur – † 15. september 1913, Budapešť) bol uhorský orientalista, turkológ, jazykovedec a cestovateľ, člen Maďarskej akadémie vied.
Životopis
Vámbéry sa narodil v Svätom Jure do chudobnej židovskej rodiny. Podľa Ernsta Pawela (životopisec Theodora Herzla) a Toma Reissa (životopisec Kurbana Saida), Vámbéryho pôvodné priezvisko bolo skôr Wamberger ako Bamberger. Bol vychovaný ako Žid, ale neskôr sa stal ateistom. Vámbéry mal 1 rok, keď mu zomrel otec a rodina sa presťahovala do Dunajskej Stredy.
Vámbéry vo svojej autobiografii spomína, že jeho rodičia boli takí chudobní a mali toľko detí, že boli nútení prestať podporovať každé dieťa v mladom veku a to isté sa stalo aj jemu, keď mal 12 rokov. Vámbéry spomína, že neustály hlad a sporé oblečenie v detstve zocelilo jeho mladé telo, čo mu dobre poslúžilo pri jeho neskorších cestách. Pre vrodenú poruchu chodil s barlou pod ľavou rukou.
Do 12 rokov navštevoval miestnu školu a prejavil pozoruhodné nadanie na učenie jazykov. Bol nútený opustiť školu a živiť sa prácou. Krátko pracoval ako krajčírsky pomocník, ale keď sa stal vychovávateľom syna dedinského krčmára, jeho priatelia mu umožnili študovať na gymnáziu v Svätom Jure.
Do šestnástich rokov hovoril plynulo maďarsky, hebrejsky, latinsky, francúzsky a nemecky. Rýchlo si osvojil angličtinu, škandinávske jazyky, ruštinu, srbčinu a ďalšie slovanské jazyky.
V roku 1846 odišiel do Bratislavy, kde zostal tri roky. Neskôr študoval vo Viedni, Kecskeméte a Budapešti.
Diplomatická práca
vpravo|náhľad| Vámbéry s manželkou. Theodor Herzl poveril Vámbéryho, aby konzultoval diplomatickú prácu v Osmanskej ríši (napriek Herzlovej povesti, že pracoval sám). Vámbéry bol profesorom orientálnych jazykov na univerzite v Budapešti. Herzl o Vámbérym povedal:"Nevie, či je viac Turek ako Angličan, píše knihy v nemčine, ovláda dvanásť jazykov rovnako dobre a vyznáva päť náboženstiev, z ktorých v dvoch pôsobil ako kňaz... Rozprával mi 1001 príbehov z Orientu, o jeho zážitkoch so sultánom atď."
Cesty
vpravo|náhľad|350x350bod| Mapa ciest Ármina Vámberyho po Strednej Ázii Vámbéryho priťahovala najmä literatúra a kultúra Osmanskej ríše vrátane Turecka. Ako dvadsaťročný sa Vámbéry naučil hovoriť osmanskou turečtinou, aby sa (vďaka barónovi Józsefovi Eötvösovi) dostal do Istanbulu, kde pôsobil ako učiteľ európskych jazykov. Stal sa učiteľom v dome Hüseyin Dâim Paşu a pod vplyvom svojho priateľa a inštruktora Ahmeta Efendiho sa stal právoplatným Osmanom a slúžil ako tajomník Mehmed Fuad Pashu. Za zásluhy v prekladoch osmanských historikoch sa stal členom (korešpondentom) Maďarskej akadémie vied.
Po asi roku strávenom v Payitahte vydal v roku 1858 nemecko-turecký slovník. Neskôr publikoval aj rôzne iné jazykovedné práce. Naučil sa tiež asi dvadsať ďalších tureckých jazykov a dialektov. Po návrate do Budapešti v roku 1861 dostal od akadémie štipendium tisíc florénov a na jeseň toho istého roku v preoblečení za sunnitského derviša a pod menom Reshit Efendi vyrazil z hlavného mesta Osmanskej ríše. Jeho cesta viedla z Trebizondu pri Čiernom mori do Teheránu v Perzii, kde sa pripojil k skupine pútnikov, ktorí sa vracali z Mekky a strávili s nimi niekoľko mesiacov cestovaním cez centrálny Irán (Tabríz, Zanjan a Kazvin). Potom sa cez Isfahán a Širáz v júni 1863 dostal do Chórezmu v Strednej Ázii. Počas celej cesty zachovával identitu „Reshita Efendiho“ a po príchode do Chivského chanátu vystúpil pred chánom Sayyidom Muhammadom Rahimom Bahadurom Khanom II. So svojou skupinou cestovateľov následne prešiel cez Bucharu a dorazil do Samarkandu, kde opísal hlavné pamiatky Samarkandu vrátane citadely mesta. Spočiatku vzbudil podozrenie miestneho vládcu, ktorý ho celú polhodinu zadržiaval na verejnosti. Vámbérymu sa však podarilo zachovať si svoju identitu a publiku zanechal darčeky. Po odchode zo Samarkandu sa Vámbéry vydal na spiatočnú cestu. V Heráte sa rozlúčil s dervišmi, pripojil sa ku karaváne do Teheránu a odtiaľ sa cez Trabzon a Erzurum dostal v marci 1864 naspäť do Istanbulu. vpravo|náhľad| Portrét Ármin Vámbéryho (1861). Bola to prvá úspešná cesta svojho druhu, ktorú podnikol Európan; a keďže bolo potrebné vyhnúť sa podozreniu, Vámbéry si nemohol robiť ani útržkovité poznámky, iba ak tajne. Po dlhej a nebezpečnej ceste sa v máji 1864 vrátil do Pešti. Odišiel do Londýna, aby zabezpečil vydanie svojej knihy o cestách v anglickom jazyku. V roku 1865 vydal „Cesty po Strednej Ázii“. Vďaka svojim cestám sa Vámbéry stal medzinárodne uznávaným spisovateľom. Zoznámil sa s členmi britskej spoločenskej elity. Veľvyslanec Rakúska v Londýne mu dal odporúčací list pre cisára, ktorý ho prijal na audiencii a odmenil Vámbéryho medzinárodný úspech udelením profesúry na Kráľovskej univerzite v Pešti.
Vámbéry sa stal známym aj ako publicista, horlivo obhajujúci britskú politiku na východe pred politikou Rusov. Pri jeho 70. narodeninách v marci 1902 bol široko oslavovaný a prijímal pozdravy od akademických inštitúcií z celej Európy. Britský kráľ Edward VII ho vymenoval za čestného veliteľa Kráľovského viktoriánskeho rádu, po ktorom nasledoval list, v ktorom bol Vámbéry ocenený ako „tak dobrý a stály priateľ Anglicka“.
Zo spisov, ktoré sprístupnil národný archív v Kew, Surrey v roku 2005 vyšlo najavo, že Vámbéry bol zamestnancom britského ministerstva zahraničných vecí ako agent a špión. Jeho úlohou bolo bojovať proti zámerom rozširovania ruského vplyvu v Strednej Ázii a ohrozovania britských záujmov na indickom polostrove.
Presadzoval teóriu blízkeho turkicko – maďarského jazykového a etnického vzťahu a jeho publikácie na túto tému   vyvolali v Maďarsku tvrdú vedeckú a verejnú diskusiu, známu aj ako „maďarsko-turecká vojna“. Vámbéry tvrdil, že veľký počet podobností medzi turkickými jazykmi a maďarčinou poukazuje na spoločný pôvod týchto jazykov a národov v severnej Ázii. Jeho najsilnejším dôkazom bol veľký zoznam starotureckých slov používaných v maďarskej slovnej zásobe (takmer 300400 a ešte viac s dobrými alternatívami) a výrazná typologická podobnosť maďarských a turkických jazykov. Podľa jeho názoru je maďarčina kontaktným jazykom, presnejšie zmiešaným jazykom a plodom prelínania sa prvých Maďarov s turkickými národmi. V dôsledku tohto spojenia maďarčina získala jedinečný, výrazne duálny (uhorský a turkický) charakter (zaujímavý problém turkicko-maďarských jazykových vzťahov  nie je ani po stáročiach výskumu ani zďaleka vyriešený). Vámbéry nebol prvý, kto navrhol takýto zmiešaný pôvod; nemecký lingvista a orientalista Wilhelm Schott (18021889) bol zástancom fínsko-turecko-maďarského príbuzenstva a považoval Maďarov (a ich jazyk) za turecko-hyperborejskú zmes. Proti Vámbéryho teórii sa postavili zástancovia ugrofínskej teórii o pôvode maďarčiny, pričom ich teória bola v Uhorsku prijatá, no nie v Turecku. V Turecku sa maďarčina a turečtina stále považujú za dve vetvy tej istej jazykovej rodiny – uralsko-altajského jazyka.
Vámbéry sa s Bramom Stokerom zoznámil počas pobytu v Londýne a Stoker si ho vyzdvihol ako svojho konzultanta a ako prenášača balkánskeho folklóru, inšpirátora hlavnej postavy antagonistu Draculu a samozrejme, názvu knihy. O postave profesora Van Helsinga v Stokerovom románe Dracula sa niekedy hovorí, že vychádza z Vámbéryho, hoci Stoker bol pravdepodobne inšpirovaný Dr. Hesseliusom od Sheridana Le Fanu. V románe (kapitoly 18 a 23) sa Van Helsing odvoláva na svojho „priateľa Arminia z Buda-Pesth University“.
Jeho syn Rustem Vambery po druhej svetovej vojne pôsobil krátko ako veľvyslanec Maďarska v USA.
Publikácie
O politických témach Vámbéry napísal:
Svoju autobiografiu napísal pod názvami „Arminius Vámbéry, jeho život a dobrodružstvá“ (ib. 1883) a „Struggles of my Life“ (ib. 1904).
Mnohé z jeho diel boli preložené do iných jazykov, najmä do francúzštiny. Publikoval aj početné články a knihy, väčšinou v nemčine a maďarčine. Jeho cesty boli preložené do mnohých jazykov a jeho autobiografia bola napísaná v angličtine. „Meine Wanderungen und Erlebnisse in Persien“ preložil do perzštiny iránsky filmový režisér Khosrow Sinai.
Molekulová grafika
Molekulová grafika je vedecká disciplína, ktorá sa zaoberá štúdiom molekúl a ich vlastností prostredníctvom grafických reprezentácií.
Vytváranie syntetických obrazov počítačom má významnú úlohu pri molekulovom modelovaní. Vyvinuli sa postupy interaktívnej grafiky, t.j. techniky, ktorá umožňuje užívateľovi priamo tvoriť syntetické obrazy a modifikovať ich v reálnom čase.
Táto technika sa výhodne používa pri znázornení jemných zmien trojrozmernej štruktúry chemického systému vytvorených simulačnými programami pri štúdiu dynamických procesov a pod. Počítačové metódy molekulovej grafiky a molekulového modelovania sa spočiatku vyvíjali v dvoch odlišných vedeckých disciplínach.
Metódy molekulovej grafiky a modelovania v súčasnosti predstavujú mohutný nástroj vedeckého výskumu. Je to dané tak ich fenomenologickou vyspelosťou, ako aj množstvom používaných metód a techník. Užívatelia môžu tieto metódy aplikovať v oblastiach, ako je organizácia génov a ich biologická funkcia, kryštálová štruktúrna analýza alebo spracovanie NMR údajov, syntetická organická chémia, molekulová a kvantová mechanika.
Cieľom molekulového modelovania je hľadanie a pochopenie funkcie molekuly. Je zrejmé, že celá oblasť aplikácií predstavuje veľmi vzrušujúce výskumné prostredie s každodennými výzvami na nové objavy. V pozadí tohto pokroku je dramatický vývoj hardvéru pre molekulovú grafiku a molekulovomodelovacieho softvéru a v neposlednom rade aj dramatický pokles cien takýchto systémov. Výsledkom vývoja je ľahká dostupnosť systémov pre výskumné laboratóriá, ktoré sú schopné efektívne znázorňovať a spracúvať skúmané štruktúry. Využívanie molekulovej grafiky sa stalo bežnou a niekedy aj hlavnou zložkou procesu spojeného s molekulovým projektovaním. Molekulová grafika sa svojím výsledkom môže porovnať s mikroskopom s veľmi vysokou rozlišovacou schopnosťou, pričom nejde o reálne zväčšenie molekúl, ale o molekuly zostavené počítačom. Hlavným prínosom molekulovej grafiky, okrem „vizualizácie“ molekúl, je trojrozmerná znázornenie van der Waalsových objemov a priestorových elektrostatických potenciálov zlúčenín.
Ana Blandiana
Ana Blandiana alebo Ana Blandianová (vlastné meno: Otilia Valeria Rusanová,  rodená Otilia Valeria Comanová, iné verzie mena: Otilia Valeria Coman Rusan; * 25. marec 1942, Temešvár, Rumunsko) je rumunská spisovateľka, poetka, esejistka a prekladateľka, jedna z najvýznamnejších literátok svojej generácie a súčasnej doby. Dočasne sa venovala aj politike, zakladala a stála na čele organizácie Občianska aliancia (1990) a Občanska akadémia (1994). Jej diela boli preložené do 24 svetových jazykov, a je tak najprekladanejšou rumunskou poetkou. Britské vydavateľstvo poézie Bloodaxe Books ju z hľadiska rumunskej kultúry a spoločnosti označilo za významovo porovnateľnú s českým politikom a spisovateľom Václavom Havlom, či s ruskou poetkou Annou Achmatovou.
Za pseudonym si zvolila meno rumunskej hrdinky z povesti, ktorú vmurovali do základov hradu, aby zlé sily v noci nezničili to, čo stavitelia počas dňa postavia.
Životopis
Blandiana sa narodila v roku 1942 v rumunskom meste Temešvár do rodiny učiteľa a pravoslávneho kňaza, ktorý bol za komunistického režimu niekoľko rokov väznený. Strednú školu navštevovala v Oradei. V roku 1960 si vzala za muža rumunského esejistu Romula Rusana. Svoju prvú básnickú prvotinu napísala ako 17-ročná, publikovať však pre status jej otca mohla až po zmiernení komunistického režimu v roku 1964. V roku 1967 dokončila štvorročné štúdium filológie na Univerzite v Kľuži a začala sa venovať editovaniu básnických žurnálov. Od roku 1975 bola knihovníčkou v Inštitúte výtvarných umení v Bukurešti. Naďalej písala diela ako spisovateľka na voľnej nohe a prispievala do literárnych časopisov, mimo iné do časopisu Contemporanul (19681973). Z politických dôvodov na ňu bola viackrát uvalená cenzúra a nesmela publikovať. Jej diela tak vychádzali samizdatne.
V roku 1989 sa zúčastnila na revolúcii proti Ceaușescuovi a bola zvolená do Rady Národného frontu spásy, avšak neskôr pre politické nezhody rezignovala. Následne bola spoluzakladateľkou Občianskej aliancie (Alianța Civică) a jej prezidentkou. Nezávislá nepolitická organizácia bojovala za demokratizáciu krajiny. Bola tiež obnoviteľkou a prezidentkou PEN Club România. V roku 1994 zakladala organizáciu Občianska akadémia. Spolu s manželom sa v 90. rokoch venovala prestavbe bývalého politického väzenia v Sighetu Marmaţiei na historický pamätník. Za svoj prínos pre rozvoj demokracie a kultúry v Rumunsku bola ocenená viacerými čestnými a literárnymi cenami. V roku 2009 získala Rad čestnej légie. Na literárnom poli získala napríklad kanadské ocenenie Griffin Poetry Prize, či rakúsku Herderovu cenu. V roku 2019 obdržala slovenskú Cenu Jána Smreka. Je členkou parížskej Mallarméovej básnickej akadémie a členkou Európskej akadémie poézie.
Dielo
Jej básnickým debutom bola zbierka Prvá osoba plurálu (Persoana întîi plural) z roku 1964. Ide o dielo plné spontánnosti a vitalizmu. Ďalšie básnické zbierky sa zväčša vyznačujú nekonformným tónom, odmietaním povrchnosti, intenzívnym existenciálnym zážitkom. Do literatúry 60. rokov uviedla štýl charakteristický oslobodením poézie od praktík vtedajšieho „triumfalistického“ veršovania. Jej poetické témy siahali od existenciálnych, duchovných a zmyselných až po sociofilozofické komentáre k tematike ženských otázok. Medzi ďalšie diela z raného obdoba patria básnické zbierky: Achilova päta (Călcîiul vulnerabil) z roku 1966, Tretia záhada (A treia tainǎa, 1969), Päťdesiat básní (Cincizeci de poeme, 1970), Október, november, december (Octombrie, noiembrie, decembrie, 1972), Básne (Poezii, 1974), Spánok v spánku (Somnul din somn) z roku 1977. V 70. rokoch sa z jej diel pomaly vytrácajú prepisy pojmov, sentenciózne vyjadrovanie a dojem výkladu, naopak, uplatňuje sa zvodná hudobnosť a nežná pastelovosť podobná predrafaelskej technike.
Blandianina poézia z 80. rokov je pochmúrnejšia a menej optimistická, ide napríklad o zbierky Oko cvrčka (Ochiul de greier, 1981) Šemovitá hviezda (Stea de pradǎ, 1985). Viacero básnických zbierok vydala po revolúcii, medzi nimi: 100 básní (100 de poeme, 1991), Ráno po smrti (În dimineața de după moarte, 1996), či Moja vlasť A4 (Patria mea A4, 2010). Okrem poézie sa venovala aj próze, ktorá je o čosi menej známa, šlo napríklad o román Zásuvka s potleskom (Sertarul cu aplauze, 1992). Písala aj literatúru pre deti a mládež a niekoľko esejí. Časť jej básní vyšla aj v slovenčine vrámci časopisu Revue svetovej literatúry (1990, 1999, 2007). Časť jej diela bola preložená do češtiny, prekladom jej diel sa venovala najmä česká rumunistka Libuše Valentová.
Gibson Firebird
náhľad|Model Gibson Firebird V z roku 2008 vo farbe Vintage Sunburst Gibson Firebird je elektrická gitara spoločnosti Gibson Guitar Corporation, ktorá sa vyrába od roku 1963 až dodnes. Na túto gitaru hrá napríklad Johnny Winter.
Telo gitary je vyrobené z mahagónu a krk z kombinácie mahagónu a orechu. Je dostupná vo farbách Classic White, Ebony, Pelham Blue, Heritage Cherry, Cherry, Vintage Sunburst, Antique Brown, Natural a Wine Red.
Anorganická kyselina
Anorganická kyselina alebo niekedy minerálna kyselina je kyselina, ktorá je odvodená od jednej alebo viacerých anorganických zlúčenín. V tom sa líšia od organických kyselín, čo sú kyslé organické zlúčeniny (zvyčajne s karboxylovou skupinou). Keď sú rozpustené vo vode, všetky minerálne kyselina sa štiepia na vodíkové ióny a patričné konjugované zásady. Anorganické kyseliny sa môžu ďalej deliť, podľa toho, či obsahujú kyslík alebo nie, na bezkyslíkaté kyseliny (napr. HCl, HI alebo H2S) a kyslíkaté kyseliny (napr. H3PO4 alebo HClO).
Charakteristika
Medzi bežné minerálne kyseliny patria kyselina sírová (H2SO4), kyselina chlorovodíková (HCl) a kyselina dusičná (HNO3). Čo sa týka ich sily, minerálne kyseliny môžu byť superkyseliny (napr. kyselina chloristá), ale i veľmi slabé kyselina (napr. kyselina boritá). Minerálne kyseliny sú zvyčajne veľmi dobre rozpustné vo vode a zle rozpustné v organických zlúčeninách.
Minerálne kyseliny sa používajú v mnohých odvetviach chemického priemyslu, hlavne pri syntéze iných chemikálii, organických i anorganických. Veľké množstvá týchto kyselín - hlavne sírovej, dusičnej a chlorovodíkovej - sa vyrábajú pre komerčné použitie vo veľkých továrňach.
Boris Dmitrievich Parygin
Biografia
Boris Parygin je popredný predstaviteľ filozoficko-sociologického smeru v sociálnej psychológii. Narodil sa v Leningrade. Vyštudoval Filozofickú fakultu Leningradskej štátnej univerzity (LŠU, 1953). V roku 1961 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu z filozofie (LŠU); názov doktorskej dizertačnej práce: Sociálna psychológia ako veda (otázky histórie, metodológie a teórie) (Leningradská štátna univerzita, 1967).
La Neuveville-devant-Lépanges
La Neuveville-devant-Lépanges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Boris Dmitrievich Parygin
Biografia
Boris Parygin je autorom desiatich monografií a viac ako 400 článkov, ktoré boli publikované a preložené do mnohých jazykoch: angličtiny, nemčiny, japončiny, litovčiny, španielčiny, portugalčiny, bulharčiny, češtiny, slovenčiny, maďarčiny a iných. K jeho najvýznamnejším prácam patria: Sociálna psychológia ako veda (1965); Spoločenská nálada (1966); Základy sociálno-psychologickej teórie (1971); ''Sociálna psychológia. Počiatky a perspektívy'' (2010).
La Neuveville-devant-Lépanges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Boris Dmitrievich Parygin
Biografia
Boris Parygin prednášal na Filozofickej fakulte Leningradskej štátnej univerzity (Leningrad, 19531957). Neskôr v Pediatrickom lekárskom ústave (Leningrad, 19571962). Viedol Katedru filozofie v Gercenovom štátnom pedagogickom inštitúte v Leningrade, kde založil laboratórium sociálno-psychologického výskumu a prvú Fakultu sociálnej psychológie v ZSSR (Leningrad, 19681976). Parygin bol neskôr vedúcim sektoru sociálno-psychologických problémov v Ústave sociálnych a ekonomických problémov Ruskej akadémie vied (Leningrad, 19761992). V 70. a 80. rokoch 20. storočia prednášal aj pre verejnosť. Často pracovne cestoval do Vilniusu, kde školil postgraduálnych študentov. V rokoch 19902000 Boris Parygin viedol Katedru sociálnej psychológie na Petrohradskej humanitnej univerzite odborových zväzov (Petrohrad, 19922012), ktorú sám založil. Ako hosťujúci profesor prednášal na mnohých univerzitách v Rusku.
La Neuveville-devant-Lépanges
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Houssière
La Houssière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Deoxyuridín
Deoxyuridín (dU) je nukleozid, ktorý sa skladá z bázy uracilu a pentózy deoxyribózy. Podobá sa na uridín, ale na 2' uhlíku ribózy je jeho hydroxylová skupina nahradená vodíkom. Deoxyuridín vzniká z deoxycytidínu pôsobením cytidíndeaminázy.
Idoxouridín a trifluridín sú analógy deoxyuridínu používané ako antivirotiká. Sú podobné deoxyuridínu a začleňujú sa do DNA pri replikácii, ale na uracile majú vedľajšie skupiny (jód a metyltrifluórovú skupinu), ktoré zabraňujú párovaniu báz. Deoxyuridín sa dá použiť i na syntézu edoxudínu.
Deoxyuridín existuje vo všetkých živých organizmoch a môže sa stať súčasťou DNA v prokaryotoch i eukaryotoch jedným z dvoch mechanizmov. Prvým z nich je odstránenie aminoskupiny z cytozínu, čím vzniká uracil. Druhým je neplánované začlenenie pyrimidínu na miesto tymínu do DNA, čím vzniká deoxyuridínmonofosfát (dUMP).
UMP syntázová deficiencia je metabolická porucha u ľudí, ktorá súvisí s deoxyuridínom. Deoxyuridín pre nich môže byť toxický. Takisto bol nájdený v niektorých jedlách, takže by mohol byť indikátorom pre poruchy na základe konzumácie týchto jedál.
Plainville (Eure)
Plainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zlín Z-XII
náhľad|Cvičné a športové lietadlo Zlín Z-XII (OK-MLA)
== Vývoj == Po odchode hlavného konštruktéra F.O. Mayera nastúpil na jeho miesto v už novom závode v Otrokoviciach Jaroslav Lonek. Patril k významným osobnostiam československého predvojnového letectva ako športový pilot a konštruktér amatérskych lietadiel. Dvanásty typ zo Zlína začal konštruovať na základe skúseností so svojim predchádzajúcim amatérskym typom L-8 Ginette. Oproti iným typom toho obdobia mala "dvanástka" ešte jedno pozitívum a to eleganciu...ktorá taktiež prispievala k jej obchodnému úspechu.
Zlin Z-XII prvýkrát vzlietol v apríli 1935. V prvom prototype (OK-BTA) bol inštalovaný motor Continental A-40-2 s výkonom 27 kW. Neskôr ho nahradila zlínska kópia Persy I s výkonom o 1 kW nižším. S týmito motormi lietali prvé Z-XII, ale čoskoro boli nahradené výkonnejšou verziou Persy II (33 kW) a neskôr Persy III (42 kW). To už sa vyrábal aj zdokonalený typ Z-212 s motorom Walter Mikron II (45 kW), ktorého vzorom bol druhý prototyp (OK-BTB, výr. číslo 102). Napriek priaznivým letovým vlastnostiam sa výroba rozbehla naplno až keď siedmy kus (OK-BTG) nalietal tisíc hodín, teda v roku 1936.
Továreň ponúkala Z-XII aj Z-212 s otvoreným aj zakrytým pilotným priestorom a ponúkali sa aj s riadením len v zadnom priestore. Väčšina však bola vyrobená s dvojitým riadením a tak sa osvedčili ako školské stroje vhodné aj na športové a súťažné lietanie. Počas výroby bolo lietadlo zdokonaľované. Upravoval sa napríklad sklon čelného štítku prekrytu kabíny, menilo sa umiestnenie nádrže v trupe a nasledovali aj iné drobné zmeny. Predovšetkým sa zväčšil sklon krídla. Vojaci si pri jednej sérii vyžiadali statické vyváženie kormidiel (čo však viedlo k nárastu hmotnosti a poklesu výkonov). Na jednej "dvanástke" v Otrokoviciach vyskúšali výrazne geometricky zmenené krídlo, aby zmenšili jej sklon k pádu do vývrtky. Opäť došlo k zlepšeniu letových vlastností a dokonca bol stroj menej náchylný k pádu do vývrtky...avšak za cenu poklesu výkonov. Množstvo skúšok bolo vykonaných na stroji OK-LZP (výr.číslo 501) zalietanom 7.6.1938 s motorom Persy II a 3.9.1938 s motorom Persy III. Ten dostal pozmenené sklopné krídelká slúžiace súčasne ako pristávacie klapky alebo podstatné zväčšenie chvostovej vodorovnej plochy alebo jej zmenšenie. Tieto zmeny sa však neujali. Nakoniec tento stroj lietal s pôvodnými chvostovými plochami, motorom Persy III, ale zmeneným uchytením a ovládaním motora. Zmenené krídlo mal aj stroj s atypickým výrobným číslom 5108. Tieto zmeny už boli vykonané pod vedením ing. Františka Pospíšila, vedúceho výroby a neskôr aj hlavného konštruktéra po odchode J. Lonka. Mali viesť k zlepšeniu vlastností lietadla, hlavne pri navrhovanom použití profilu NACA4312. Očakávané zlepšenie sa však nedostavilo. Lonkom navrhnutý ("zvýšený") profil sa tak vo výrobe Z-XII aj Z-212 udržal. Na stroji OK-LZA (výr.číslo 180) na skúšku namontovali sloty...ale ani tie sa neujali. Priaznivú zmenu pre letové vlastnosti prinieslo nalepenie pásika asi 2 mm preglejky v dĺžke približne dvoch metrov na každú vnútornú polovicu nábežnej časti krídla. Ing. F. Pospíšil tiež vylepšil tlmenie podvozka. Dvanástka tak zostávala hlavným výrobným programom leteckého oddelenia v Otrokoviaciach a dokonca ešte aj ing.K. Tomáš, ktorý prišiel do Otrokovíc z Tatry po anexii pohraničia nacistickým Nemeckom uvažoval o ďalšom vývoji tohto typu vo verziách Z-212REK a Z-312.
Prototypy zalietaval aj Jaroslav Lonek. V posudku k letu s OK-BTA z 4. mája 1935 napríklad napísal:
“Reakcia kormidiel pri rolovaní bola bezchybná. Štart krátky, funkcia kormidiel pri stúpaní dokonalá. Lietadlo je úplne vyvážené priečne aj pozdlžne. V zákrutach veľmi dobre sedí, ako pri ľavotočivej, tak aj pri pravotočivej. Funkcia kormidiel v zákrutách dokonalá. Motor chvíľami nepríjemne triasol, čo bolo spôsobené zlým zapaľovaním niektorej sviečky. Preto som vypol a kĺzavým letom pristával. Pristávacia rýchlosť veľmi malá a lietadlo v každej polohe pri tejto malej rýchlosti veľmi poslušné na kormidlá. Pristátie vzhľadom k malej rýchlosti a dokonalej ovládateľnosti veľmi ľahké. Perovanie podvozka veľmi dobré, len vyžaduje odpustenie vzduchu z pérovania nôh, aby boli trocha mäkšie. Rovnako kolesá -pneu- sú veľmi napumpované a vyžadujú odpustenie vzduchu.”
Konštruktér Ladislav Marcol na začatie sériovej výroby spomínal:
“Ako Z-XII lietala? Ohromne príjemná, ovládateľná, poslúchala. Pilot ju nemusel strážiť. Na stabilitu vo všetkých režimoch bola lepšia ako M-1 Sokol. Naučil som sa s ňou lietať v mrakoch len s kompasoch, rýchlomerom a výškomerom. To snáď dokazuje jej kvalitu. Nemal som zatáčkomer a dovolil som si lietať aj trojuholník. Počas vzletu bola kľudná a hlavne, vzlet bol krátky. Lietal som s ňou aj domov. Otec mal pred chalupou asi dvesto metrov dlhé políčko s ďatelinou a to stačilo. Prechod zo zákruty do zákruty bol dobrý, sily v riadení pomerne malé. Pri nových strojoch, pretože riadenie bolo len v čapoch, išlo pomerne ztuha a tak sa na môj pokyn asi hodinu ‘riadilo' na zemi aby sa rozbehalo. Áno, mnohí tvrdili, že rada padá do vývrtky. Ale pokiaľ pilot dodržiaval stanovené rýchlosti, nič sa nemohlo stať. Zalietaval som mnoho ‘dvanástiek' a pri preťažení niektoré padali na tú alebo onú stranu. Tak som zaviedol číselné označenie kam a ako veľmi. Pády vo vývrtke boli následkom 'nepretočeného’ krídla. Vo vývrtke však bola Z-XII poslušná. Vývrtka bola skôr strmá, už v druhej zákrute mala rovnaký uhol ako v ďalších. Pri pustenom riadení sa vybrala sama, a to aj po viacerých otočkách. Po zásahu išla hneď do smeru. Myslím, že vlastnosti aj vo vývrtke mala lepšie ako Z-381. Veľa zaujímavého by sa o Z-XII dalo rozprávať. Napríklad každý motor Persy bol trocha iný a tiež mal iný výkon. Tak sme to ladili aj vrtuľami, ktoré sme menili, kým sme doladili aj výkony. Palubné prístroje boli vtedy nekvalitné. Tesnosť výškomeru som napríklad kontroloval otvorením okienka počas letu. Keď netesnil, ručička ihneď poskočila. Samozrejme, že sme ‘dvanástku' postupne vylepšovali. Časom vzrástlo trebárs vzopätie krídla. Väčšie vzopätie mali Z-XII pre Francúzsko a Z-212. Mimochodom, čo sa týka letových vlastností sa Z-212 oproti Z-XII nezmenila. Len silnejší motor bol poznať. Zaujímavé ale je, že druhý prototyp OK-BTB s Mikronom mal dlhší vzlet - snáď vďaka vrtuli - ako Z-XII s motorom Persy II. V každom prípade ‘dvanástky' aj ‘dvestodvanástky' boli na svoju dobu pekné športové stroje.”
Export a užívatelia
== Z-XII na Slovensku == SLES: Slovenský letecký sbor (predtým HLG: Hlinkova letecká garda), ZLAS: Zlínska letecká a.s., MSA: Moravskoslezský aeroklub Brno, SA: Slovenský aeroklub Bratislava, SSA: Stredoslovenský aeroklub Zvolen
Technický popis
náhľad|Nákres (Z-212) ZLIN Z-XII a Z-212 boli celodrevené dvojmiestne dolnoplošníky so sedadlami za sebou. Mali samonosné krídlo a pevný podvozok s ostruhou. Slúžili na športové lietanie a výcvik.
Krídlo bolo samonosné, dvojdielne, spojené do celku vo vnútri trupu. Konštrukciu každej polovice tvoril hlavný skriňový nosník zo smrekových lamiel a preglejky, pomocný nosník, 16 rebier a preglejkový poťah. Rebrá mali “mrežovú” konštrukciu a niektoré boli zosilnené preglejkou. Bolo spojené štyrmi oceľovými pásmi a k trupu upevnené šiestimi skrutkami na prepážke č.4. Pomocný predný nosník v nábežnej hrane a zadný nosník boli uchytené k prepážkam č. 3 a 6. Krídelká boli celodrevené, potiahnuté preglejkou a zavesené na zadnom pomocnom nosníku. Hlavný nosník mal aj kovanie na priskrutkovanie podvozka.
Trup mal štvorhranný prierez s klenutou hornou časťou a bol zložený z štyroch pozdĺžnikov, dvanástich prepážok a preglejkového poťahu. V prednej časti bol kryt motora. Lietadlo malo otvorené pilotné priestory (letci mali samostatné priestory so štítkami chrániacimi pred prúdom vzduchu) alebo priestory kryté prekrytom z Rhodoidu (odklápané napravo, na ľavej strane sa dali zaťahovať dozadu kvôli vetraniu). Sedadlá boli prispôsobené pre použitie padáku, čalúnenie bolo odopínateľné. Za zadným sedadlom bol priestor pre batožimu. Na ľavej strane pilotného priestoru bola taška na mapy a páka ovládania motora.
Chvostové plochy boli celodrevené. Kýlová plocha bola upevnená k prepážkam č. 10 a 12. Smerové kormidlo bolo zavesené dvomi závesmi na nosníku kýlovej plochy a jedným na poslednej prepážke trupu. Stabilizátor bol uchytený predným nosníkom k trupovej prepážke č. 10 a zadným nosníkom k prepážke č. 11. Výškové kormidlo bolo piatimi závesmi uchytené k zadnému nosníku stabilizátora a bolo potiahnuté plátnom. Stabilizátor aj kýlová plocha boli nastaviteľné na zemi. Kormidlá mali plechové vyvažovacie plôšky. Chvostové plochy boli vyztužené štyrmi oceľovými lanami uchytenými k trupu a nosníkom stabilizátora a kýlovky.