cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alchýmia
Alchýmia je historická protovedecká a filozofická disciplína, ktorá kombinovala prvky chémie, metalurgie, fyziky, medicíny, astrológie, sémiotiky, mystiky a umenia. Alchýmiu praktizovali v starovekom Egypte, Indii, Číne, starovekom Grécku, Ríme, islamskej ríši a nakoniec v Európe do konca 18. storočia v rámci rôznych škôl a filozofických systémov. S rozvojom moderných vied a technológií ako chémia, fyzika, metalurgia, medicína atď. jej význam úplne zanikol. Na jej mystické a filozofické aspekty sa niekedy zvyknú odvolávať umelci, ale aj moderné ezoterické a pseudovedecké kruhy.
Peter Grant
Kariéra
V novembri 1995 pri riadení automobilu dostal infarkt, ktorému podľahol. Mal povesť „jedného z najzúrivejších a najbezcitnejších manažérov rockovej histórie“. Pripisuje sa mu zásluha na zlepšovaní platových a zmluvných podmienok pri jednaniach s koncertnými promotérmi. V roku 1996 mu udelilo MMF (Music Managers Forum) cenu za výnimočné výsledky v manažmente a na jeho počesť toto združenie zmenilo názov ocenenia na „Peter Grant Award“.
Alchýmia
Alchýmia kombinovala vedecký prístup s nevedeckým až vyslovene šarlatánskym. Vychádzala z náuky o príbuznosti a premenách látok a zameriavala sa na proces zdokonaľovania prírody, skúmala "prirodzenosť tiel a ich meniacu sa silu".
Snahy alchymistov sa označovali ako Veľké dielo (Opus Magnum), čo v myslení alchymistov malo symbolizovať, že človek nemôže urobiť strom, ale môže sa podieľať na jeho pestovaní (v prenesenom slova zmysle: podieľať sa na "Diele Božom"). Keďže alchymisti zväčša nepoužívali čisto vedeckú metódu, ale kombinovali ju s mystickými, hermetickými a ďalšími prvkami, ktoré dnes spadajú do oblasti pavedy, ezoteriky a šarlatánstva, väčšinu ich „poznatkov“ neskôr materialistická veda označila za banálne, obmedzené, nesprávne alebo aspoň nezmyselné. Snahy alchymistov v stredoveku smerovali k cieľom ako premena kovov z menej ušľachtilých na zlato ("Transmutatio Magna", Veľká premena), výrobe mýtického "Kameňa mudrcov", ktorý mal zaručiť večnú mladosť a podobne. Je dokázané, že v tých časoch už vedeli vyrobiť napr. kovový antimón, hoci netušili, že ide o nový chemický prvok a považovali ho za "biele olovo". Mnohí alchymisti pôsobili na dvoroch šľachticov a mámili od nich peniaze s prísľubom, že dokážu nájsť spôsob výroby zlata z neušľachtilých kovov a sú známe aj prípady, keď údajnú "transmutáciu" svojim mecenášom predviedli, samozrejme, s použitím podvodov a trikov. Nejeden z nich skončil za takéto klamlivé praktiky na popravisku. Napriek tomu bola alchýmia jedným z hlavných predchodcov moderných vied, predovšetkým chémie, vyvinula niektoré laboratórne a metalurgické postupy a starým alchymistom vďačíme za objavenie viacerých látok a procesov (destilácia a i.), z ktorých niektoré sú aj dnes (očistené od mystického balastu) významné v modernej chémii a metalurgii. V súčasnosti je alchýmia zaujímavá prakticky výlučne pre historikov vedy a filozofie, pre svoj mystický, ezoterický a umelecký aspekt.
Etymológia
Slovo alchýmia pochádza z arabského  al-kímijá alebo  al-chímijá, ktoré je pravdepodobne vytvorené z predpony al- a gréckeho slova chymeia  znamenajúceho „zlievať spolu“, „zvárať“, „spájať“ (z chymatos „ten ktorý je poliaty“). Podľa predpisu Diokleciána, napísaného asi v roku 300 po Kr. v Grécku, proti „starovekým dielam Egypťanov, ktoré vyjadrovali chémia ako transmutáciu zlata a striebra“.
Podľa iných názorov arabské slovo al-kímijá vlastne znamená „egyptskú vedu“, vypožičaním koptského slova pre „Egypt“ kéme (alebo jeho ekvivalentu v starovekom bohairickom dialekte koptčiny, chéme). Koptské slovo bolo vytvorené z démotického kmí, zo starého egyptského jazyka kmt. Staroveké egyptské slovo uvádza obe krajiny a farbu „čierna“ (Egypt bola čierna krajina na rozdiel od „červených krajín“ púštnych oblastí), preto tento etymologický význam môže taktiež vyjadrovať označenie „egyptskej čiernej mágie“.
Celkový prehľad
náhľad|vľavo|Alchymista – od Sira [[William Fettes Douglas|Williama Douglasa]]
Protovedecká alchýmia
Alchymisti boli všeobecne vnímaní ako podvodníci, blázni a šarlatáni ktorí sa snažili zmeniť olovo na zlato a verili, že vesmír sa skladá zo štyroch základných prvkov – zeme, vzduchu, ohňa a vody. Trávili väčšinu svojho času vytváraním zázračných liekov (všeliekov), jedov a magických elixírov.
Tento názor možno z určitého pohľadu označiť za nelichotivý. Mnohí alchymisti boli skutočne šarlatáni a podvodníci, mnohí však boli „protovedeckí“ – skúmali a robili pokusy s prírodnými chemickými látkami bez vedeckých pomôcok a postupov, ktoré sú dnes k dispozícii. Museli sa spoliehať na nesystematické pokusy, tradičné znalosti, odhady a množstvo špekulatívnych myšlienok, ktorými napĺňali už existujúce vedomosti. Táto chyba mysticizmu bola neodvratná: raní alchymisti sa mýlili v tom, že chemické transformácie opisovali ako magické javy riadené nezrozumiteľnými zákonmi, ktoré vtedy nebolo možné pochopiť. Objavenie špecifickej metódy zmeny hrudy zeme (rudy) na lesklý kov znamenalo začatie špekulácii o zmene kovu na nejaký iný.
V rovnakom čase bolo alchymistom jasné, že „niečo“ sa v chemických procesoch zachováva, dokonca aj v najviac dramatických zmenách fyzického štádia alebo zovňajšku. Látka obsahuje nejaké „princípy“ ktoré môžu byť ukryté pod mnohými vonkajšími znakmi, ale napriek tomu môžu byť rôznymi metódami odhalené. Počas celej histórie tejto disciplíny alchymisti bojovali s pochopením týchto metód, hľadali nejaký zmysel vo výsledných chemických reakciách, ktoré boli často ovplyvňované nečistými alebo zle označenými činidlami, nedostatkom presných meraní a mätúcimi názvami.
Napriek ťažkostiam a mnohým zlým výkladom, alchymisti zaznamenali veľký pokrok v porozumení prirodzeného sveta. Ďakujeme im za objavenie dôležitých látok a chemických procesov, ktoré vydláždili cestu pre modernú chémiu a nesú stále hlavnú oporu pre dnešnú chémiu a metalurgické procesy.
Zmena smerovania alchýmie
Najznámejšie ciele alchymistov boli premena obyčajných kovov na zlato alebo striebro, vytvorenie „všelieku“, odstránenie všetkých chorôb a predĺženie života. V stredoveku európski alchymisti investovali najviac času na hľadanie „kameňa mudrcov“ – mystickej látky, ktorá by mohla odstrániť všetky choroby a zároveň predĺžiť život. Napriek tomu, nemožno zabudnúť na hlavný dôvod, prečo sa alchymisti stáročia tešili takej obľube a podpore. Nebol to mysticizmus a filozofické premýšľanie, ale ich svetské príspevky pre dobový „chemický“ priemysel, testovanie a rafinácia rudy, spracovanie kovov, tvorba atramentu, farieb, kozmetiky, pokrok pri výrobe keramiky a v sklenárstve, výťažkov z rastlín, nápoje, a podobne (Zdá sa, že zhotovenie Aqua vitae "vody života" bol pre európskych alchymistov veľmi populárny „experiment“).
Na druhej strane, alchymisti nikdy nemali dôvod na oddeľovanie fyzikálnych (chemických) aspektov z metafyzických interpretácií. Na jednej strane nedostatok pomenovaní pre chemické koncepty a procesy a na druhej strane potreba utajovania viedli alchymistov k tomu, aby si prepožičiavali termíny a symboly z biblickej alebo pohanskej mytológie, astrológie, kabbalahu a iných mystických a tajuplných oblastí. Toto zmenilo jednoduchý návod na ťažko pochopiteľné magické zaklínadlo.
Estrées-Deniécourt
Estrées-Deniécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Alchýmia
Zmena smerovania alchýmie
Niektorí vedci teraz vidia duchovnú a metafyzickú alegóriu ako najcennejší aspekt alchýmie a zdôrazňujú, že vývoj chémie mimo alchýmie bola „chyba“ z originálnej hermetickej tradície. Iná názorová skupina na to pozerá z druhého hľadiska: pre nich, cesta od materiálnej strany alchýmie k modernej chémii bola „priama“, zatiaľ čo metafyzicky orientovaná alchýmia bola „zle orientovaná“, nikam neviedla. V každom prípade, interpretácie niektorých podvodníkov zmenšovalo úsilie tých, ktorí sa snažili rozšíriť vtedajšie poznanie.
Alchýmia a astrológia
Alchýmia v západnom svete a v iných lokalitách bola tesne spojená a prepletená s tradičným babylonsko-gréckym typom astrológie. Alchymisti a astrológovia sa snažili spojiť svoje vedomosti s cieľom pokroku vo svojich "vedných disciplínach". Každá známa planéta v slnečnej sústave bola spojená a ovládaná jednotlivým kovom.
Alchýmia v dobe vedy
Na začiatku 18. storočia bola alchýmia v Európe považovaná za serióznu vedu. Isaac Newton strávil podstatne väčšiu časť svojho života skúmaním a opisovaním alchýmie než venovaním sa optike alebo fyzike. Iní vynikajúci alchymisti západného sveta boli napríklad Roger Bacon, Saint Thoman Aquinas, Tycho Brahe, Thomas Browne a Parmigianino. Rozpad alchýmie začal v 19. storočí zrodom modernej chémie, ktorá poskytovala presnejšie a spoľahlivejšie vysvetlenia pre zmeny látok.
V prvej polovici 19. storočia jeden uznávaný chemik, Baron Carl Reichenbach, skúmal nápady podobné tým v starej alchýmii, napríklad Ódicku silu. Jeho výskum však nepostúpil do hlavného prúdu vedeckej diskusie.
Zmena hmoty – stará myšlienka alchýmie – sa znovu dostala do popredia v 20. storočí, keď fyzici dokázali vďaka nukleárnej reakcii zmeniť atómy kovov na atómy zlata. Vzniknuté zlaté atómy však boli nestabilné a zanikali do piatich sekúnd.
Alchymistické symboly boli občas použité v 20. storočí psychológmi a filozofmi. Carl Jung znovu preskúmal alchymistické symboly a teóriu. Alchymistická filozofia, symboly a metódy boli často používané v renesančných a v post-moderných kontextoch. Niektorí fyzici si zahrávali s alchymistickými myšlienkami v knihách – napr. Tao fyziky alebo Tancujúci Wu Li Masters.
Alchýmia ako veda historického skúmania
História alchýmie sa stala predmetom na niektorých vysokých školách. Záhadná – hermetická reč alchymistov je postupne dešifrovaná, historici si začínajú viac uvedomovať intelektuálnu spojitosť medzi touto disciplínou a inými aspektami západnej histórie, ako napríklad sociológia a psychológia duchovných spoločností, kabalizmus, spiritualizmus, Rosikrucianizmus, šifrovanie, čarodejníctvo a samozrejme vývoj vedy a filozofie.
Psychologická interpretácia alchýmie
Carl Gustav Jung vyslovil názor, že alchýmia sa dá chápať ako projekčná technika nevedomých psychických procesov. Prirodzenosť ľudskej duše smeruje k celistvosti a alchýmia nesie všetky znaky individuality. Tendenciu ľudskej psyché nájsť cieľ v bytostnom Ja, ktoré zahŕňa vedomie aj nevedomie, má alchymistickú analógiu pri snahe o zjednotenie protikladov. Jung interpretoval alchymistické obrazové série v svetle svojej terapeutickej metódy nazývanej aktívna imaginácia. Práca, ktorá sa odohráva v alchymistovem tégliku je víziou, imagináciou a produkuje obrazy medzi spánkom a bdením. Dôsledkom je premena (transmutácia) samotného adepta integráciou nevedomých archetypov vystupujúcich ako symboly s vedomým ja.
Dôležité na pochopení vzťahu alchýmie a psychológie je vnímanie chemického experimentu ako cesty plnej prekážok. Na tejto ceste sa dajú urobiť chyby, ktoré nezostanú bez následkov na adeptovej duši. Podobne v procese individuácie hrozí pohltenie nevedomím alebo naopak prílišná inflácia vedomím. Zaobchádzanie s pravdou ako s mystériom je psychicky príznačné pre alchymistické vnímanie javov, jej metódam práce a spôsobom poznávania skutočnosti.
Dejiny
náhľad|Vysvetlenie symbolu zo 17. storočia. Symboly sa používali v alchýmii aj v [[astrológia|astrológii.]]
Alchýmiu obklopuje niekoľko filozofických tradícií, preklenutých niekoľkými stovkami rokov a troma kontinentmi. Tieto tradície majú záľubu v tajuplných symboloch, ktoré robia jazyk alchymistov ešte viac zložitejším.
Alchýmia sa vyvíjala v najmenej v dvoch hlavných smeroch, ktoré boli prevažne nezávislé, hlavne v ich začiatkoch: Čínska alchýmia bola úzko spojená s Taoizmom, zatiaľ čo západná alchýmia sa rozvinula do vlastného filozofického systému s iba povrchnými spojeniami s hlavnými západnými náboženstvami. Je naďalej otvorenou otázkou, či tieto dva hlavné prúdy mali spoločný alebo odlišný pôvod a či sa mohli navzájom ovplyvniť.
Alchýmia starovekom Egypte
Za pôvodnú krajinu západnej alchýmie môžeme považovať staroveký Egypt. Metalurgia a mysticizmus boli v starovekom svete neoddeliteľne spojené, zmena zemitej rudy na lesklý kov sa ľuďom vtedajšej doby pripadala ako mágia riadená tajuplnými pravidlami. Predpokladá sa, že alchýmia bola v starom Egypte doménou kňazskej triedy.
Egyptská alchýmia je známa hlavne vďaka helénskym (gréckym) filozofom, ktorí často prepisovali egyptské diela do gréčtiny a z nej sa neskôr dostali do arabských prekladov, ktoré pretrvali omnoho dlhšie, ako egyptské a cez Arabov sa s nimi zoznámila aj stredoveká Európa. Prakticky žiadne originálne egyptské dokumenty sa nezachovali. Tie spisy, ktoré existovali, sa pravdepodobne stratili, keď cisár Dioklecián nariadil spálenie alchymistických kníh pri povstaní v Alexandrii (292), ktorá bola centrom Egyptskej alchýmie.
Napriek tomu, nedávne archeologické výpravy našli možné dôkazy o praktizovaní alchýmie v priebehu obdobia Naqada. Napríklad medený nástroj datovaný do tohto obdobia, ktorý sa používal na experimenty (odkaz: artefakt 5437 zobrazený na ). Taktiež proces spracovania zvieracích koží s použitím tzv. nátronu bol známy už z pred-dynastického Egypta, aj keď možno bol objavený náhodne a určite nie alchymistami.
Iné dôkazy naznačujú, že už raní Egypťania objavili maltu asi 4 tisíc rokov pred Kr., a hrnčiarske techniky asi 1500 rokov pred Kr. Chemická reakcia spojená s výrobou oxidu vápenatého je jednou z najstarších známych chemických reakcií:
V legendách sa píše, že zakladateľom egyptskej alchýmie bol boh Thoth, v Grécku niekedy stotožňovaný s Hermes-Thothom, ev. pod menom Hermes Trismegistos ("Hermes Trikrát Veľký"). Podľa legendy napísal dielo s názvom Štyridsať dva kníh Vedomostí ktoré mali zahŕňať všetky vtedajšie znalosti, vrátane alchýmie. Hermovým symbolom bolo Merkúrovo žezlo alebo tyč obkrútená hadom – stal sa jedným z hlavných symbolov alchýmie. „Smaragdová doska“ alebo Hermetica of Thrice-Greatest Hermes z gréckych a arabských prekladov (podľa textovej analýzy má viacerých autorov), je v západnej alchymistickej filozofii základom hermetiky (hermetické vedy, hermetická filozofia, populárnej aj dnes v ezoterických a šarlatánskych kruhoch).
Prvý kontakt so „Smaragdovou doskou“ názorne ukazuje krkolomný, špekulatívny a hmlistý jazyk hermetickej vedy: To, čo je hore, je ako to, čo je dole... A tak ako všetko bolo odvodené z jedného... tak všetky veci pochádzajú z jedného. Táto banálna pseudofilozofia je centrom viery hermetickej filozofie. "Ľudské telo (mikrokozmos) je ovplyvňované vonkajším svetom (makrokozmom), ktoré zahrňuje oblohu cez astrológiu a zem cez prírodné živly."
V 4. storočí pred Kr. po grécky hovoriaci Macedónci dobyli Egypt a v roku 332 založili Alexandriu. To ich doviedlo ku kontaktu s egyptskou alchýmiou (alchýmia v Gréckom svete).
Čínska alchýmia
Zatiaľ čo západná alchýmia sa koncentrovala na premenu základných kovov na zlato alebo striebro, čínska alchýmia mala iný cieľ, medicínu. Kameň mudrcov európskych alchymistov možno prirovnať k Veľkému elixíru nesmrteľnosti čínskych alchymistov.
Čierny prach bol dôležitý čínsky vynález. Bol opísaný v 9. storočí a použitý v ohňostrojoch v 10. storočí. V delách sa začal používať okolo roku 1290. Použitie pušného prachu sa z Číny rozšírilo do Japonska, Mongolska, arabského sveta a nakoniec do Európy. Strelný prach bol použitý Mongolmi proti Maďarom v roku 1241 a v Európe na začiatku 14. storočia.
Čierny prach bol najpravdepodobnejšie vynájdený na strednom východe Číny. Liadok (dusičnan draselný), hlavná (oxidačná) zložka, sa ťažila v Indii a pozdĺž obchodných ciest na Strednom východe.
Čínska alchýmia bola úzko prepojená s taoistickou formou medicíny, akupunktúrou.
Indická alchýmia
Na západe je charakter Indickej alchýmie málo známy. V 11. storočí Perzský alchymista Abú Rajhán Muhammad ibn Ahmad Bírúní oznámil, že oni „majú vedu podobnú alchýmii, ktorá je celkom podobná ich, a tá sa volá Rasavātam. To znamená, že toto umenie je špecializované na spoľahlivé operácie, lieky, zlúčeniny a medicínu, ktorá je väčšinou vzatá z rastlín. V princípe, lieky vrátili zdravie tým, ktorí boli beznádejne chorí a vrátilo mladosť tým, ktorí boli starí“. Príklad textu založeného na tomto učení je The Vaishashik Darshana z Kanad (600 rokov n.l.), ktorý opisoval atómovú teóriu takmer storočie pred Demokritom.
Dielo Ajurvédska medicína a veda údajne tiež obsahovala aspekty týkajúce sa alchýmie.
Alchýmia v Gréckom svete
Grécke mesto Alexandria v Egypte bolo centrom gréckej vzdelanosti. Toto postavenie si zachovalo aj počas obdobia rímskej nadvlády. Gréci si osvojili hermetické názory Egypťanov a spojili ich s filozofiami Pytagora, ionianizmu a gnosticizmu. Pytagorejská filozofia je založená na viere v číselne uchopiteľné usporiadanie vesmíru, ktorá vznikla z pozorovania zvuku, hviezd a geometrických tvarov.
Iónska filozofia má pôvod v Tálesovi a jeho žiakovi Anaximandrovi. Neskôr bola ďalej rozvinutá Platónom a Aristotelom, ktorých diela sa stali neoddeliteľnou súčasťou európskych filozofických smerov a katolíckej teológie a z nich sa dostali niektoré prvky aj do alchýmie. V žiadnom prípade však v alchýmii netvorili súvislý myšlienkový celok, boli skôr účelovo vytrhnuté z kontextu, väčšinou prekrútené a/alebo použité ad-hoc v špekulatívnych konštruktoch. Podľa nich môže byť napríklad vesmír opísaný niekoľkými prírodnými zákonmi, ktoré môžu byť odhalené iba cez opatrnosť (?), dokonalosť (?) a náročné filozofické výskumy.
Tretia zložka uvedená do gréckej hermetickej filozofie bol gnosticizmus, viera konkurujúca (a v niečom podobná) kresťanstvu v ranej Rímskej ríši. Filozofia opisuje svet ako nedokonalý, pretože bol stvorený chybným spôsobom. Učenie o duchovnej podstate skutočnosti smerovalo ku spaseniu duše. Podľa gnosticizmu Boh nevytvoril vesmír v klasickom vnímaní, ale vesmír bol vytvorený z neho. Časom sa však pokazil (skôr, ako bol skazený hriechom Adama a Evy). Gnostická filozofia uctievala vesmír, prírodu, bytosti sveta a jedného skutočného Boha. Gnostici nehľadajú spásu zo svojich hriechov, ale snažia sa vzdelávať, pretože veria, že hriech je dôsledkom nevzdelanosti. Prijímajú tiež platónsku a neoplatónsku teóriu o celkovej všemohúcnosti Boha. Prvky gnosticizmu bývajú aj dnes súčasťou rôznych ezoterických konštruktov.
Z gréckej filozofie sa do alchýmie dostal koncept štyroch elementov, pravdepodobne pochádzajúci od Empedokla, rozvinutý Aristotelom. Podľa neho všetky veci vo vesmíre boli vytvorené iba zo štyroch základných prvkov: zeme, vzduchu, vody a ohňa. Podľa Aristotela "každý prvok má rozsah do ktorého spadá a do ktorého sa vráti, ak opustí svoju pozíciu". Grécke štyri elementy boli považované predovšetkým za kvalitatívne aspekty hmoty, nie kvantitatívne. „Pravdivá alchýmia nikdy nepovažovala zem, vzduch, vodu a oheň za hmotné alebo chemické látky ako ich vnímame v dnešnej dobe. Štyri prvky sú jednoducho prvotné a väčšinou hlavné kvality, pomocou ktorých sa amorfné a čisté kvantitatívne látky všetkých tiel prvýkrát odhaľujú v rozličných formách. (sic)“ Neskorší alchymisti tiež prevzali tento koncept štyroch elementov.
Alchýmia v Rímskej ríši
Rimania si prisvojili grécku alchýmiu a metafyziku, tak ako si prisvojili väčšiu časť ich vedomostí a filozofie. Na konci Rímskeho impéria sa grécka alchymistická filozofia spojila s egyptskou a vytvorila kult Hermecizmus.
Ale vývoj kresťanstva v impériu priniesol nepriaznivú líniu myslenia, ktorá pochádzala od Augustína (354 – 430), raného kresťanského filozofa, ktorý napísal o jeho viere krátko pred pádom Rímskeho impéria. V podstate cítil, že úsudok a vernosť by mohli byť použité na pochopenie Boha, ale experimentálna filozofia bola hriešna: „V duši sa tiež nachádza, prostredníctvom rovnakého fyzického zmyslu, istá prázdna túžba a zvedavosť, ktorá nemá za cieľ hľadať telesné ukojenie, ale prežívať zážitky pomocou tela, a táto nenaplnená zvedavosť sa ctí názvom učenie a veda.“
Estrébœuf
Estréboeuf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Alchýmia
Alchýmia v Rímskej ríši
Augustiniánske myšlienky boli uznané za protiexperimentálne, keď sa Aristotelovské experimentálne techniky stali prístupnými na západe (?), nevyvíjali sa. Augustiánske myšlienky boli zakorenené v stredovekej spoločnosti a používatelia alchýmie boli podľa nich bezbožníci.
Estrées-Deniécourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Estrébœuf
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Estrées-Deniécourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alchýmia
Alchýmia v islamskom svete
Po páde Rímskeho impéria sa ohnisko alchymistického vývoja presunulo na Blízky východ. Islamská alchýmia je omnoho známejšia, pretože je lepšie doložená. Väčšina spisov sa dostala do islamského sveta, kde sa preložené do arabských dialektov zachovali a neskôr sa dostali najmä cez Cordóbsky kalifát aj do Európy. Islamský svet v ranom stredoveku bol centrom vied a umení, vrátane alchýmie. Islamskí alchymisti, ako napríklad al-Razi (Latinizovaná forma: Rasis alebo Rhazes), prispievali kľúčovými znalosťami, ako napríklad technikou destilácie (slovo alemic (?) a alkohol sú arabského pôvodu), objavením potašu a inými. (Arabský názov potašu al-qali-y sa stal základom slova "alkalický" a tiež latinského pomenovania draslíka - Kalium.) Je možné, že objavenie lúčavky kráľovskej, zmesi kyseliny dusičnej a chlorovodíkovej, ktorá dokáže rozpustiť "najvznešenejší kov", zlato, patrí tiež do tohto obdobia.
Staryj Oskol
Staryj Oskol (rus. Старый Оскол) je mesto v centrálnom federálnom okruhu v Rusku. Je druhé najväčšie mesto v regióne a podľa sčítania obyvateľstva v roku 2017 malo 223 360 obyvateľov.
História
Od 20. októbra 1721 do 1. septembra 1917 bolo súčasťou Ruskej Ríše, následne v roku 1918 bolo súčasťou ukrajinského štátu. Po porážke armády hajtmana P. Skoropadského prešlo mesto do rúk boľševikov a bolo pričlenené sovietskom Rusku. Od decembra 1922 bolo súčasťou Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky (ZSSR). Od roku 1928 - administratívne centrum Starooskolského rajónu (okresu), ktoré bolo súčasťou Centrálno-černozemnej oblasti. V roku 1954 sa mesto stalo súčasťou novovytvorenej Belgorodskej oblasti.
Koncom 60. a začiatkom 70. rokov 20. storočia sa stalo v súvislosti s aktívnym rozvojom ťažby železnej rudy v oblasti Kurskej magnetickej anomálie dôležitým centrom baníctva a hutníctva. Dnes je Staryj Oskol veľkým priemyselným centrom a dynamicky sa rozvíjajúcim mestom.
Obyvateľstvo
K 1. januáru 2017 bolo 91. najväčším mestom Ruskej Federácie. . Mesto je administratívnym centrom veľkej Centrálno-černozemnej aglomerácie. Aglomerácia Staryj Oskol - Gubkin má viac ako 410 000 obyvateľov.
Podnebie
Starý Oskol sa nachádza v miernom pásme s mierne studenými zimami so stabilnou snehovou pokrývkou. Leto je teplé, aj horúce (najmä v júli a v prvej polovici augusta).
Administratívno-územné členenie mesta
Mesto Starý Oskol sa administratívne člení na:
Alchýmia
Alchýmia v islamskom svete
Islamskí alchymisti sa tiež zaoberali hermetizmom. Najvplyvnejší autor v tomto smere bol Jabir Ibn Hayyan (arabsky جابر إبن حيان, latinsky Geberus, v angličtine známy ako Geber). Jabirov konečný cieľ bol takxwin, umelé vytvorenie života v alchymistickom laboratóriu, vrátane ľudského života. Analyzoval "každý Aristotelov element v štyroch základných akostiach: teplotu, chlad, sucho a vlhkosť" (sic). Podľa Gebera v každom kove dve z týchto akostí sú interné a dve externé. Napríklad, olovo je navonok studené a suché, zatiaľ čo zlato je horúce a vlhké. Takto Jabir predpokladal, že pri zmene jednej alebo viacerých akostí, nastane zmena kovu. Podľa tejto teórie následne hľadali "kameň mudrcov" aj v západnej alchýmii.
Keďže Arabi mali obchodné aj kultúrne styky s Indiou, je možné, že indická a čínska alchýmia ovplyvnila islamskú.
Alchýmia v stredovekej Európe
náhľad|Alchymisti skúmajúci kameň mudrcov. ([[Joseph Wright of Derby, 1771)]]
Kvôli silnému spojeniu s Gréckou a Rímskou kultúrou alchýmia začala byť ľahšie akceptovaná v kresťanskej filozofii a stredovekí európski alchymisti prijali aj islamské vedomosti. Gerbert z Aurillacu, ktorý sa neskôr stal pápežom Silvestrom II. († 1003) bol medzi prvými, ktorí priniesli islamskú vedu do európy zo Španielska. Neskôr, muži ako Adelard z Bathu, ktorý žil v 12. storočí, priniesli ďalšie učenie.
V tomto čase sa objavili drobné odchýlky od augustiánskych zásad raných kresťanských mysliteľov. Anselm z Canterbury (* 1033 – † 1109) bol benediktín ktorý veril, že vernosť musí predchádzať racionalizmus. Anselm vyslovil názor, že vernosť a racionalizmus sú zlúčiteľné a povzbudil racionalizmus v kresťanskom kontexte. Pierre Abélard nasledoval Anselmovu prácu, položil základy pre akceptáciu Aristotelovho myslenia predtým ako prvá Aristotelova práca dorazila na západ. (?) Jeho hlavný vplyv na alchýmiu bola viera v to, že Platónov vesmír nemal oddelenú existenciu od ľudského myslenia. Abélard tiež zorganizoval analýzy filozofických protirečení. Robert Grosseteste (* 1170 – † 1253) bol priekopník vedeckej teórie, ktorá bola neskôr použitá a upravená alchymistami. Zobral Abelardovu metódu analýzy a pridal používanie pozorovania, pokusy a zhrnutie vo vytváraní vedeckých hodnotení. Grosseteste tiež urobil veľký pokrok pre premostenie Platónového a Aristotelového uvažovania.
Albert Veľký (* 1193 – † 1280) a Tomáš Akvinský (* 1225 – † 1274) boli dominikáni, ktorí študovali Aristotelove myšlienky a pracovali na uzmierení rozdielov medzi jeho filozofiou a kresťanstvom. Akvinský taktiež pracoval na utváraní vedeckej metódy. Dokonca zašiel tak ďaleko, že tvrdil, že univerzáliá (všeobecné pojmy) je možné objasniť iba logickým zdôvodňovaním, a keďže myseľ nemôže ísť proti Bohu, rozum musí byť kompatibilný s teológiou. Toto bolo v protiklade voči zvyčajnej Platonistickej viere, že vesmír bol založený cez božské osvietenie.
Prvý pravý alchymista (wtf?) v stredovekej Európe bol Roger Bacon. Jeho práca urobila toľko pre alchýmiu ako urobila Galileova práca pre astronómiu a fyziku alebo Boylova práca pre chémiu. Bacon (* 1214 – † 1294) bol oxfordský františkán. Františkánska idea prijatia sveta namiesto jeho odmietania ho viedla k presvedčeniu, že experimentovanie je omnoho dôležitejšie ako vysvetľovanie: „Tri spôsoby, ktorými ľudia získavajú vedomosti sú: autorita, myslenie a skúsenosť a iba ten posledný je účinným prínosom pre intelekt.“ (Bacon, strana 367) „Experimentálna veda ovláda zhrnutie mnohých ďalších vied. Odhaľuje pravdu, ktorá vyplýva zo všeobecných zásad, ktoré by nikdy neboli odhalené.“ Baconovi bol taktiež prisúdený výrok dávaný do súvisu s hľadaním kameňa mudrcov a elixíru života: „Medicína, ktorá odstráni všetky nečistoty a skazenosti z lacných kovov, uberie toľko zo skazenosti ľudského života, že pozemský život môže byť predĺžený na mnoho stáročí.“ Myšlienka nesmrteľnosti bola nahradená predstavou dlhého života. Napokon, život človeka na zemi bol podľa kresťanstva iba prípravou pre nesmrteľný život v nebi. Nesmrteľnosť na zemi sa nezhodovala s kresťanskou teológiou.
Baconove práce boli použité alchymistami (?) od 15. do 19 storočia. Bolo to preto, lebo iba zopár ľudí mimo kláštornú vzdelanú vrstvu bolo schopných preskúmať arabské práce. Tiež, alchýmia v tomto čase bola schválená cirkvou ako dobrá metóda skúmania a vyvíjania teológie. Alchýmia bola zaujímavá pre široké spektrum kňažstva, pretože ponúkala racionalistický pohľad na svet v čase, keď sa ľudia iba začali učiť o racionalizme.
Počas vrcholného stredoveku sa upevňovala previazanosť experimentálnej a mystickej zložky v alchýmii. Verilo sa, že proces, ktorý pôsobí na minerály a iné látky, môže mať efekt aj na ľudské telo (napríklad ak sa niekto môže naučiť tajomstvo rafinácie zlata (?), druhý môže túto techniku použiť na očistenie ľudskej duše.) Verili v "štyri elementy a štyri kvality" a mali silnú tradíciu v zahaľovaní ich napísaných myšlienok v labyrinte kódovaného žargónu s pascami, ktoré môžu nezasvätených naviesť k omylu. Nakoniec, alchymisti si cvičili svoje umenie: aktívne experimentovali s rôznymi látkami a robili poznámky k teóriám ako je vesmír ovládaný (?). Celá filozofia sa krúti okolo ich viery, že ľudská duša bola rozdelená potom ako Adam spáchal hriech. Podľa tejto viery "vyčistením dvoch častí ľudskej duše sa človek môže stretnúť s Bohom."
V 14. storočí tieto hľadiská prešli hlavnou zmenou. William Occam, oxfordský františkán, ktorý zomrel v roku 1349, zaútočil na Tomizmusský náhľad na kompatibilitu medzi vierou a dôvodom. Jeho pohľad je značne akceptovaný dodnes, boh musí byť prijatý vo viere a nemôže byť limitovaný ľudskými dôvodmi. Samozrejme, že tento náhľad nebol správny ak jeden akceptoval predpoklad nekonečnosti Boha proti ľudskému nadaniu myslieť, ale prakticky vymazal alchýmiu z praxe v 14 a 15 storočí. Pápež Ján XXII. v skorých 30 rokoch 14. storočia vydal nariadenie proti alchýmii, ktorým definitívne odstránil všetkých kostolných pracovníkov z tejto pravedy. Ale podmienky sa zmenili, Čierny mor, vzrastajúci vojnový stav a hladomor, ktorý charakterizoval toto storočie, nesporne taktiež slúžilo ako brzdiaci prostriedok filozofickým záležitostiam vo všeobecnosti.
náhľad|[[Nicolas Flamel mal napísané tieto záhadné symboly v jeho hrobke v kostole Holy Innocents v Paríži.]]
Alchýmia zostala nažive vďaka mužom ako bol Nicolas Flamel, ktorý bol pozoruhodný hlavne preto, že ako jeden z mála alchymistov písali v týchto nepokojných časoch. Flamel žil v rokoch 1330 až 1417 a neskôr žil ako vzor pre nasledujúce generácie alchymistov a fázy alchýmie. Nebol náboženský odborník ako mnoho jeho predchodcov a jeho celý záujem v tomto predmete sa krútil okolo snahy vynájsť kameň mudrcov, ktorý ho preslávil, pretože sa predpokladá, že ho aj vytvoril. Jeho práca opisuje ohromný čas strávený nad experimentami a reakciami, ale nikdy v skutočnosti nedal vzorec pre vytvorenie kameňa. Väčšina z jeho práce smerovala ku zhromažďovaniu alchymistických vedomostí, ktoré boli zistené v minulosti, hlavne tie, ktoré sa týkali kameňa mudrcov.
Počas stredoveku (1300 – 1500) alchymisti ako Flamel sa koncentrovali na hľadanie kameňa mudrcov a elixíru mladosti, vo viere, že sú to odlišné veci. Ich zložité a tajomné domnienky a symbolizmus viedli k širokým striedaniam interpretácii umenia. Napríklad, mnoho alchymistov počas tohto obdobia interpretovali očistenie duše ako význam transmutácie olova na zlato (v ktorom verili, že ortuť hrá dôležitú úlohu v tomto procese). Títo muži boli videní ako kúzelníci a čarodejníci mnohými ľuďmi, a boli mnohokrát prenasledovaní pre ich praktiky.
Jeden z mužov, ktorí sa vynorili na začiatku 16. storočia, bol Heinrich Cornelius Agrippa. Tento alchymista veril, že je čarodejník a je schopný v skutočnosti využívať kúzla. Jeho vplyv bol nepatrný, ale ako Flamel, napísal spisy, ktoré boli využívané alchymistami v neskorších rokov. Tak ako Flamel, urobil veľa pre zmenu alchýmie z mysterióznej filozofickej vedy na okultistickú mágiu. Udržiaval myšlienku ranej filozofickej alchýmie, vrátane experimentov, numerológie a iného, ale pridal magickú teóriu, ktorá zosilnila považovanie alchýmie ako dokultizmu. Napriek všetkému tomuto, Agrippa sa stále považoval za kresťana, aj keď jeho zmýšľanie sa nezhodovalo s postojom cirkvi.
Alchýmia v modernej dobe a renesancii
Európska alchýmia pokračovala v tejto ceste aj počas začiatku renesancie. Éra taktiež ukázala kvitnúci nárast podvodníkov, ktorí používali chemické triky a šikovnosť ruky na demonštrovanie premeny obyčajného kovu na zlato, alebo tvrdili, že vlastnia nejaké vedomosti, ktoré za malú počiatočnú investíciu ich nasmerujú na správny cieľ zmeny kovu na zlato.
Najdôležitejšie meno v tomto období je Philippus Aureolus Paracelsus, (Theophrastus Bombastus von Hohenheim, 1493 – 1541), ktorý vrhol alchýmiu do novej formy, odmietaním niektorých okultizmov, ktoré sa nahromadili v priebehu vekov a poukazoval na poznámky, ktoré viedli ku liečbe ľudského tela. Vrátil gnostickú tradíciu, ale nechal väčšiu časť Hermetizmu, neo-platinizmu a pytagorasovu filozofiu. I keď Hermetická veda mala tak veľa Aristotelovej teórie, že jeho vrátenie gnosticizmu bolo takmer bezvýznamné. Paracelsus, predovšetkým, vrátil čarovné teórie Agrippa a Flamela. Nemyslel si, že je čarodejník a opovrhoval tými, ktorí si to mysleli.
Paracelsus ako prvý začal používať chemické látky a minerály v medicíne, napísal „Mnoho bolo povedané o alchýmii iba to, že je pre tvorbu zlata a striebra. Pre mňa to nie je cieľ, ale akási sila, ktorá môže ležať v liekoch.“ Jeho hermetické náhľady boli, že nevoľnosť a zdravie v ľudskom tele existovali v harmónii mužskom mikrokozme a v prírodnom makrokozme. Tento prístup zobral inak ako jeho predchodcovia, použitím analógie nie v spôsobe duša-očista ale v metóde, že ľudia musia mať bezpodmienečne stabilnú bilanciu minerálov v ich tele a tieto škodlivé choroby tela môžu byť odstránené chemickými látkami, ktorými sa dá liečiť. Aj keď niektoré jeho poznatky o liečení tela ortuťou môžu byť nerozumné v tej dobe moderného aspektu, jeho základná myšlienka, že chemické látky tvoria lieky, sa ujala napodiv dobre.
náhľad|vľavo|Alchymik Michał Sędziwój, olejový obraz od [[Jan Matejko, 73 x, Múzeum umenia Lodž.]] V Anglicku téma alchýmie v tom čase je často spojená s doktorom Johnom Deenom (* 13. júl 1527 – † december 1608), známy hlavne ako astronóm, kryptograf a všeobecný „vedecký konzultant“ kráľovnej Elizabet I. Dee bol považovaný za autoritu v dielach Rogera Bacona a zaujímal sa o alchýmiu tak, že ovplyvnený kabbala napísal knihu o tejto téme (Monas Hieroglyphica, 1564). Dee bol v úzkom spojení s Edward Kelleym, ktorý tvrdil, že konzultuje s anjelmi cez krištáľovú guľu a vlastní prášok, ktorý premení ortuť na zlato. Tieto znaky boli častým a populárnym znakom alchymistu-šarlatána.
Iný, menej známy alchymista bol Michael Sendivogius (Michał Sędziwój, *1566 – † 1636) poľský alchymista, filozof, lekár (?). Podľa niektorých zdrojov údajne objavil kyslík v jeho laboratóriu niekedy v roku 1600, o 170 rokov skôr ako Scheele a Priestley, ohrievaním dusičnanu (liadku). Myslel si, že vytvoril elixír života. Táto informácia je však nepodložená. Sendivogious údajne naučil túto techniku Corneliusa Drebbela.
Montpon-Ménestérol (obec)
Montpon-Ménestérol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Alchýmia
Úpadok západnej alchýmie
Zánik západnej alchýmie bol spôsobený vzostupom osvietenstva a najmä modernej vedy s dôrazom na prísne kvantitatívne experimenty a dôsledným očistením myslenia od mystiky, hermetiky a podobných iracionálnych bludov. I keď tento úpadok alchýmie sa začal už v 17. storočí, alchýmia sa udržala ešte niekoľko desaťročí.
Montpon-Ménestérol (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alchýmia
Úpadok západnej alchýmie
Robert Boyle (* 1627 – † 1691), známy pre svoje štúdium správania plynov (Boylov zákon) bol priekopníkom vedeckej metódy v chemických experimentoch. Nepredpokladal žiadne priebehy v reakcii (?), ale preveroval každú časť chemického pokusu. Boyle zaznamenal miesto, kde sa konal experiment, chovanie vetra, pozíciu slnka a mesiaca a prepisoval barometrické merania, všetko iba pre prípad, že by tieto informácie boli relevantné pre reakciu. Tento prístup napokon viedol k založeniu modernej chémie v 18. a 19. storočí, založenej na revolučných objavoch Lavoisiera a Johna Daltona, ktorí konečne poskytli logické, kvantitatívne a spoľahlivé práce, teórie a replikovateľné výsledky experimentov, ktoré umožnili pochopenie prírodných zákonov a odhalili nezmyselnosť dlhoročných alchymistických cieľov ako bol napríklad kameň mudrcov.
S rozvojom vedy sa alchýmia dostávala na okraj záujmu aj vo svojej "medicínskej" zložke. Učenci postupne objavovali funkcie ľudského tela, od cirkulácie krvi (Harvey, 1616), až po objavy mikroorganizmov a ich patogenity (Koch a Pasteur, 19 storočie) a funkcie vitamínov (Lind, Eijkman, Funk a iní).
Moderná „alchýmia“
Jeden z cieľov alchýmie - transmutácia kovov - bol dosiahnutý v 20. storočí, avšak úplne inými prostriedkami. V roku 1919, Ernest Rutherford objavil jadrové reakcie, keď ostreľoval jadrá ľahkých atómov alfa časticami. V roku 1980 Glenn Seaborg transmutoval olovo (?) na zlato, pričom získal stopové množstvo zlata za použitia obrovského množstva energie. Tieto jadrové premeny majú rýdzo vedecký význam, nedajú sa použiť na produkciu zlata v praxi a s alchýmiou ich možno spájať výlučne metaforicky. Predovšetkým preto, lebo jadrová fyzika je veda a alchýmia je v historickom význame protovedou a v kontexte, v akom je predstavovaná súčasnými ezoterickými aktivistami, je (spolu s astrológiou a ďalšími hermetickými "vedami") bezvýznamnou pavedou.
Kameň mudrcov
Kameň mudrcov (lat. Lapis philosophorum) bol druh fermentu ktorý urýchlil zrenie a dokázal premeniť (transmutovať) bežné kovy na zlato – dokonalý kov. Rozpustený vo víne pôsobí ako všeliek (panacea). Je to červený projekčný prášok ktorý sa vhadzuje do taveniny bežného kovu.
Elixír života
Lat. panacea. V rámci alchymistického procesu premeny bežných kovov na zlato sa tiež označuje ako „Pitné zlato“ (lat. aurum potabile). Na jednej strane má byť liekom na choroby (napríklad rakovinu) a tým zaistiť predĺženie života. Na druhej strane má predĺžiť život. Liek má účinkovať regeneratívne, tak ako had vyzlieka starú kožu, alebo ako regenerácia, omladnutie.
V čínskej tradícii je známa ako dosiahnutie diamantového tela, v indickej je známa ako ayurvéda.
Materia prima
Alebo pralátka z ktorej môže zmenou formy vzniknúť nekonečný rad rôznej hmoty. Je nazývaná aj semenom, chaosom alebo univerzálnou substanciou. Nie je ľahké ju v prírode nájsť, i keď je obsiahnutá vo všetkých substanciách. Materia prima je východzou látkou Veľkého diela, jeho vyjadrenie spočíva v téze, že všetko je v jednom. Pretože alchymista nie je zásluhou svojej nedokonalosti schopný pracovať s materiou prima, volí iné východzie látky.
Z pralátky pramenia protiklady duality hore/dole, mužské/ženské, sulfur/merkur. Cieľom alchymistického procesu je protilátky opäť zjednotiť (coniunctio oppositorum). Výsledkom má byť hermafrodit (androgyn, filozofický rebis, compositum de compositiis).
Tria principia
Alebo tri piliere (arkány), z ktorých je tvorený celok sveta.
Delenie vychádza zo starej hermeticko-gnostickej tradície. V spojení s alchýmiou došlo k novým interpretáciám v smere prírodných poznatkov, hlavne k prehodnoteniu prirodzenosti. Sal ako prirodzenosť je sprostredkovateľ spojenia medzi Sulfurom (dušou) a Merkurom (Duchom). Duša je fixovaná na telesnosť a Merkur (analogicky k Hermovi ako sprostredkovateľovi spojenia medzi Olympom a podsvätím) je aktívnym princípom protikladov duše a tela.
Tento koncept prijal Jakub Böhme a neskôr zneho čerpá nemecká naturofilozofia (Friedrich Schelling a G. W. F. Hegel).
Alkahest
John Rudolf Glauber (1604 – 1668) pracoval na univerzálnom rozpúšťadle a ako vedľajší produkt svojho snaženia získal síran sodný.
Kvintesencie
Získanie najaktívnejších zložiek danej látky.
Tekuté zlato
Energetický liek, prepožičiavajúci telu maximálnu odolnosť proti všetkým ochoreniam.
Spagyria
Príprava hermetických liekov v najširšom zmysle slova. Obvykle sa esencia získava z rastlín alchymistickou cestou.
Spiritus mundi
Separácia "Ducha sveta", to jest látky, nasýtenej všetkými planetárnymi vplyvmi, oživujúcej zoslabnutú hmotu.
Palingenéza
Alchymistická rekonštrukcia organizmov z ich popola.
Iné ciele alchýmie
Monáda.
Knihy
Mnohí autori zosmiešnili alchymistov a využívali ich k posmešným útokom. Dve najznámejšie príklady sú:
V iných dielach sa alchymisti objavili ako romantický, mystický alebo tajuplný hrdinovia:
náhľad|Chemické laboratórium z príbehu The Story of Alchemy and the Beginnings of Chemistry
Estrées-lès-Crécy
Estrées-lès-Crécy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Estrées-Mons
Estrées-Mons je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juan Esteban Pedernera
Juan Esteban Pedernera (* 25. december 1796, San José del Morro – † 1. február 1886, Buenos Aires) bol argentínsky vojak a politik, ktorý vykonával v roku 1861 jeden mesiac funkciu prezidenta Argentínskej konfederácie. Bol posledným prezidentom konfederácie, nahradený bol guvernérom Provincie Buenos Aires Bartolomém Mitrem, ktorý sa v októbri 1862 stal prvým prezidentom Argentínskej republiky.
Životopis
Narodil sa v meste San José del Morro, ktoré sa nachádza v súčasnej argentínskej Provincii San Luis. Pôvodne študoval vo Františkánskom kláštore, no v roku 1815 štúdium opustil a vstúpil do Regimentu horských granátnikov, ktorému velil José de San Martín. Pod jeho velením následne Pedernera bojoval vo vojne za nezávislosť Čile a Peru, no bol zajatý, ale podarilo sa mu ujsť a znova sa pripojil ku svojmu vojsku. Počas bojov v Peru sa oženil s miestnou ženou, do Argentíny sa vrátil v roku 1826 už ako vyšší dôstojník armády. Následne sa zúčastnil vojny medzi Spojenými provinciami La Platy a Brazíliou, po ktorej získal Uruguaj nezávislosť. Po neúspešnej vojne sa stal podporovateľom unitaristu Juana Lavallea, ktorý zvrhol guvernéra Provincie Buenos Aires. Potom, čo federalisti získali prevahu a moc, odišiel Pedernera do exilu v Bolívii a Peru, kde neskôr bojoval za tieto krajiny proti Čile. Do Argentíny sa opätovne vrátil v roku 1840, kde sa pridal na stranu odporcov guvernéra Provincie Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa. Po víťazstve Rosasa sa Pedernera znova vrátil do Peru, kde sa v hodnosti generála stal súčasťou tamojšej armády.
Do Argentíny sa vrátil po porážke Rosasa až v roku 1855, následne bol zvolený za senátora za Provinciu San Luis. Neskôr sa stal veliteľom jedného z federálnych vojsk a aktívne podporoval politiku a opatrenia federálnej vlády. V roku 1859 bol zvolený za guvernéra Provincie San Luis, no napriek tomu sa venoval hlavne vojenskej kariére a zúčastnil sa tak aj bojov s Buenos Aires na strane federalistov. Po víťaznej bitke pri Cepeda v roku 1859 bol v roku 1860 zvolený za viceprezidenta Argentínskej konfederácie pod prezidentom Santiagom Derquim. V septembri 1861 však vojsko Buenos Aires porazilo konfederačné vojsko v bitke pri Pavóne, po ktorej o niečo neskôr prezident Derquim rezignoval. Automaticky sa tak prezidentom stal Pedernera ako vtedajší viceprezident. Vo funkcii prezidenta zotrval od novembra do decembra 1861, kedy bol úrad prezidenta Argentínskej konfederácie zrušený. Pedernera následne odišiel z politického života a zomrel v roku 1886 v Buenos Aires.
Montrem
Montrem je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Estrées-sur-Noye
Estrées-sur-Noye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mouleydier
Mouleydier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rhonda Lentonová
Rhonda Lentonová, ( Ph.D. je kanadská sociologička, vysokoškolská pedagogička a od 1. júla 2017 rektorka York University v Toronte.
Život
Medzi predmetmi výskumu patrila problematika násilia v rodine, feministického hnutia v akademickom prostredí a zoznamovania cez internet Venovala sa tiež rodovej a zdravotnej problematike. Od roku 2002 pôsobí na York University. Pred menovaním pôsobila sedem rokov ako dekanka Atkinson Faculty of Liberal & Professional Studies a od roku 2012 do začiatku funkcie rektorky ako prorektorka pre akademické záležitosti.
Rektorka York University
Vo februári 2017 predseda správnej rady univerzity oznámil, že sa Lentonová k 1. júlu 2017 stane rektorkou (president and vice-chancellor) York University. Jej predchodcom bol Mamdouh Shoukri. Zvolenie Lentonovej za 8. rektorku bolo kritizované York Cross-Campus Alliance, skupinou študentov a pedagógov univerzity. Vyčítali jej znefunkčnenie pracovnoprávnych vzťahov na univerzite.
Diaľnica sĺz
Vraždy na diaľnici sĺz (angl. Highway of Tears) je súhrnné pomenovanie pre sériu nevyšetrených vrážd a zmiznutí dievčat a žien v Britskej Kolumbii, ktoré sa udiali na úseku diaľnice 16. Tá je dlhá asi 800 kilometrov a leží medzi mestami Prince George a Prince Rupert. Podľa oficiálnych zdrojov bol počet obetí v roku 2006 osemnásť, avšak podľa vyjadrení miestnych organizácií domorodého obyvateľstva môže dosiahnuť 43.
Dominik Virgovič
Životopis
Bol občanom obce Grinava, dnes už historickej mestskej časti Pezinka. Pri domovej prehliadke mu bol vlasovcami (Ruskou oslobodeneckou armádou) nájdený bubienkový revolver a následne bol príslušníkmi odvedený na výsluch.
Bol mučený a týraný celú noc v, dnes už opustenej, Smylovsko-pálffyovskej kúrii, boli mu vyrazené zuby a vytrhané nechty. Bol obesený 6. februára 1945 na šibenici za obcou Grinava smerom na Svätý Jur, ktorú pripavil nemecký občan Gustáv Schmidt. Vysel na nej aj na ďalší deň, pre výstrahu ostatným obyvateľom.
Jeho hrob, kde je pochovaný, sa nachádza na grinavskom cintoríne na Cintorínskej ulici a jeho meno je vyryté aj na pamätníku „Matka s dieťaťom“, ktorý je venovaný obetiam 2. svetovej vojny.
Pavol Lím
Ing. Pavol Lím (* 8. september 1940, Československo) je slovenský moderátor, slobodný umelec, ktorý významným spôsobom prispieva k trvalo udržateľnému rozvoju krajiny.