cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Procesy
Proti občanom i priaznivcom Titovej Juhoslávia bola v tom čase vedená celá rada politických procesov, najčastejšie boli obviňovaní zo špionáže a velezrady. Za politické trestné činy mali byť z príkazu kolégia ministerstva národnej bezpečnosti vedené aj šmelina a pašovanie, na ktorých sa Juhoslovania často podieľali. Tieto prípady sa mali rozpracovávať nie ako prípady "statno bezpečnostné", pretože podľa zistení je kriminelní činnosť iba konspirováním protištátnej činnosti, najmä špionáže. Títo ľudia boli v lepšom prípade posielaní do táborov nútenej práce, v horšom prípade ich čakali niekoľkoročnej tresty odňatia slobody. Mnoho juhoslovanských štátnych príslušníkov alebo čs. občanov strávilo veľmi dlhú dobu vo vyšetrovacej väzbe, počas ktorej sa ich vyšetrovatelia snažili získať proti nim usvedčujúce dôkazy, pretože v čase zatknutia, nemala ŠTB proti nim žiadne konkrétne dôkazy. Počas súdneho pojednávania väčšinou platili ako hlavný dôkazy obžaloby výpovede ďalších zatknutých, v mnohých prípadoch získané za použitím psychického i fyzického násilia. Ak sa tieto prípady dostali na súd, boli spravidla vynášané vysoké tresty, pretože išlo totiž väčšinou o obvinenia z velezrady a špionáže. Napr. Petr Brstilo bol odsúdený na 15 rokov odňatia slobody, Bogomil Babnik dokonca rokov 20 atď.
Hlinický kanál
Hlinický kanál (do 2017 aj Gelenský kanál a do 2009 aj Jelenský kanál) je umelý odvodňovací kanál na juhozápadnom Slovensku v povodí vodného toku Šárd v obci Diakovce v okrese Šaľa a v obci Horné Saliby v okrese Galanta. Geomorfologická kategorizácia polohy Hlinického kanála: geomorfologická oblasť Podunajská nížina; geomorfologický celok Podunajská rovina; geomorfologický podcelok Salibská mokraď. Hydrologické poradie Hlinického kanála: 4-21-17-379.
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Procesy
Niekoľko občanov Juhoslávie doplatilo na vyšetrovanie životom. Päťdesiatšesťročný Leopold Plesch vyskočil počas výsluchu 23. januára 1950 z okna budovy Krajského veliteľstvo Štátnej bezpečnosti Ústí nad Labem. Päťdesiatdvaročný Dimitrij Dimitrijevic, predseda Juhoslovanskej národnej fronty, zatknutý v decembri 1949, zomrel vo vyšetrovacej väzbe 22. apríla 1950.
Hlinický kanál
Opis toku
Hlinický kanál má dĺžku cca 2,5 km so začiatkom na juhozápadnom okraji močariny, ktorá je kontinuálnym pokračovaním zanikajúceho mŕtveho ramena v priestore zložitej hydrologickej siete v nadmorskej výške 112 m n. m. v susedstve niekdajšej, dnes už zaniknutej, samoty Hlinica/ Glinica/ Gelence; Hlinický kanál pokračuje juhozápadným smerom a po cca 500 m priberá ľavostranný prítok – bezmenný odvodňovací kanál a po ďalších cca 500 m v nadmorskej výške 111 m n. m. prekračuje obecnú  a zároveň aj okresnú a krajskú hranicu medzi Diakovcami v Šalianskom okrese, Nitriansky kraj, a Hornými Salibami v Galantskom okrese, Trnavský kraj; pokračuje cca 500 m a priberá pravostranný prítok – bezmenný odvodňovací kanál; aj ďalej sleduje juhozápadný smer a po cca 700 m pretína cestu s mostom ponad kanál spájajúcu obec Matúškovo so severným okrajom Horných Salíb tvoriac hranicu medzi ornou pôdou na východnom brehu a neveľkou lesnou plochou na západnom brehu; po záverečných 100 m ústi do Šárdu na severovýchodnom okraji intravilánu Horných Salíb neďaleko priemyselného parku (niekdajšieho areálu jednotného roľníckeho družstva) a obilného skladu v nadmorskej výške 111 m n. m. Vodný tok Šárd ďalej ústi do Salibského Dudváhu.
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Širšie súvislosti
Kvôli nezhodám medzi juhoslávskym vodcom Titom a sovietskym vodcom Stalinom sa v roku 1948 začalo prenasledovanie tzv. "titoistov" vo viacerých krajinách. Oficiálnym cieľom bolo odhaliť Titových spolupracovníkov a špiónov na našom území a vysporiadať sa s nimi. Medzi podozrivých patrili ľudia s kontaktmi v Juhoslávii, partizáni, ktorí spolupracovali s juhoslovanskou stranou. Oficiálnou tézou "o prechode kliky Tita-Rankoviča od demokracie k buržoáznemu nacionalizmu" sa však otvorila hlavne kampaň proti takzvaným buržoáznym nacionalistom. Ako však odlíšiť internacionalistu od nacionalistu (zdravé jadro od vnútorného nepriateľa)?"V súvislosti s odklonom juhoslovanskej Titovej kliky od línie marxizmu-leninizmu (odhaleným na porade Informbyra komunistických a robotníckych strán v júni 1948), ktorí zradili vec robotníckej triedy Titovi diplomati v ľudovo-demokratických krajinách nadviazali spojenia, pokiaľ už skôr ich neudržiavali, s americkými špionážnymi agentúrami a pracovali pre ne v ďalších rokoch veľmi húževnato, u nás zvlášť na Slovensku. (60 stranová brožúra vydaná Ministerstvom spravodlivosti ešte v roku 1950 uverejňuje úplné znenie žaloby proti celej skupine a výňatky z priebehu procesu s hospodárskymi, politickými a vojenskými pomocníkmi Kevičovými začiatkom septembra 1950.)"Po vylúčení Juhoslávie v júni 1948 padlo podozrenie najprv na Bulharsko a Poľsko. Prijatie kritiky, prehodnotenie politiky nakoniec skončili prenasledovaním čelných predstaviteľov vo viacerých krajinách: Władysław Gomułka (Poľsko), Traiche Rostov (Bulharsko), László Rajk (Maďarsko), Markos a Koçi (Albánsko). Už v júni 1948 došlo k novej vlne odvetných opatrení proti možným priaznivcom Tita.
Lieskovský kanál (prítok Udoče)
Lieskovský kanál je kanál v regióne Dolný Zemplín, na území obce Krišovská Liesková v okrese Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina. Má dĺžku a je tokom VI. rádu.
Hlinický kanál
Opis toku
V celom svojom priebehu Hlinický kanál tečie cez poľnohospodársky extravilán katastrálneho územia Diakovce a cez poľnohospodársky extravilán katastrálneho územia Horné Saliby.
Lieskovský kanál (prítok Udoče)
Začiatok
Začína sa v na území obce Krišovská Liesková, v časti obce Liesková, neďaleko od severného okraja intravilánu (hospodársky dvor agrofarmy) v poľnohospodárskom extraviláne, v poli Lazné, v okrese Michalovce.
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Vnútorní nepriatelia na Slovensku
Proces, ktorý sa konal v 18. – 21. októbra 1950 v Bratislave bol jeden z najväčších vykonštruovaných politických procesov na Slovensku i v celom Česko-Slovensku. Súčasne zapadal do politickej línie boja proti „slovenskému buržoáznemu nacionalizmu“, „separatizmu“ a „titoizmu“. Spolu so Žingorom popravili aj Ladislava Nosáka a Samuela Bibzu a odsúdili ďalších takmer 30 ľudí, medzi nimi napr. Jána Lichnera, Elenu Bulubášovú (rod. Darulovú), Jozefa Kubíka, Jozefa Hrušáka a Alexandra Pavlisa.
Hlinický kanál
Pôvod názvu
Názov vodného toku Hlinický kanál vznikol zo slovného spojenia prídavného mena hlinický utvoreného zo slovnej bázy Hlinica vo význame charakteristický prítomnosťou hlinitej zeminy, často s výskytom miesta, kde sa kopala hlina, alebo ináč spájaný s hlinou a všeobecného podstatného mena kanál označujúceho umelý vodný tok; z rovnakého slovného základu teda podobnú motiváciu názvu má značný počet vodných tokov nie iba na Slovensku, ale i v celom slovanskom jazykovom priestore.
Lieskovský kanál (prítok Udoče)
Opis toku
Od prameňa tečie severozápadným smerom v absolútnej priamke cez poľnohospodársky extravilán územím obce Krišovská Liesková, cez časť obce Liesková, tečie cez pole Pasienky, v ústi na území obce Krišovská Liesková do vodného toku Udoč ako jej ľavostranný prítok. . Lieskovský kanál (prítok Udoče) patrí do okresu Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina v geomorfologickom podcelku Kapušianske pláňavy. Nemá prítok.
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Ďalším cieľom boli ešte vyššie postavení komunisti
Na prelome rokov 1949/1950 sa vyšetrovanie, resp. hľadanie československého Rajka dostalo do novej fázy. Potom ako sovietski poradcovia jasne vytýčili novú líniu vyšetrovania, začali zhromažďovať rozsiahle charakteristiky osôb, ktoré si vytypovali do okruhu budúcich tzv. slovenských buržoáznych nacionalistov. V jeho centre bol Vladimír Clementis a popri ňom sa do pozornosti štátno-bezpečnostného vyšetrovania dostal o. i. aj G. Husák.
Lieskovský kanál (prítok Udoče)
Pôvod názvu
Prvý element dvojslovného názvu má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce Liesková, ktorá bola v roku 1960 zlúčená s obcou Krišov do obce s názvom Krišovská Liesková, takže dnes je jej časťou obce. Z toponyma Liesková, po rozšírení o formant -ský a po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok so spevnenými aspoň bokmi bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Lieskovský kanál ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Motiváciou pomenovania niekdajšej samostatnej obce Liesková bola individualizácia charakteristického miesta zvýšeného výskytu porastu liesky obyčajnej, latinsky Corylus avellana. Názov vodného toku Lieskovský potok bol štandardizovaný v roku 1990. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Lieskovský kanál (prítok Udoče) nie je jedinečným hydronymom (november 2022). Ďalšie dva vodné toky – kanály majú identický štandardizovaný názov: Lieskovský kanál (prítok Ortova) a Lieskovský kanál (prítok Ižianskeho kanála).
Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu
Ďalším cieľom boli ešte vyššie postavení komunisti
Ako prvý začal o vysokých funkcionároch KSS obšírnejšie vypovedať Ernest Otto, ktorý pracoval u povereníka školstva Ladislava Novomestkého. Jeho výpovede z decembra 1949 keď sa o. i. zmienil aj o tom, že „pracovníci jugoslávského konzulátu v Bratislavě Kevič a Moravec mu řekli, že nacionalistického smýšlení jsou Šmidke, Falťan, dr. Pavlík, Novomeský, Friš a Takáč“. V tomto období zbierala ŠtB o skupine okolo V. Clementisa. Clementis bol v januári 1951 zatknutý. V roku 1952 bol v procese s Protištátnym sprisahaneckým centrom pod vedením Rudolfa Slánskeho odsúdený na smrť a popravený. V roku 1963 ho rehabilitovali.
Proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku sa rozbiehal práve v tomto období. Gustáv Husák a Ladislav Novomeský boli zatknutí 6. februára 1951.
V roku 1962 G. Husák tvrdil, že vyšetrovatelia tlačili na vicekonzula Š. Keviča, aby práve jeho „označil za juhoslovanského špióna“. Výpoveďami E. Otta a Jozefa Trojana (ale aj výpoveďami Viliama Žingora) sa vyšetrovatelia snažili spojiť celú skupinu s juhoslovanským vicekonzulom Šefkom Kevičom, ktorý udržiaval široké spoločenské styky o. i. aj s funkcionármi KSS.Napriek tomuto úsiliu sa sovietskym poradcom, ktorí upravovali všetky výpovede E. Otta a J. Trojana, nepodarilo vykonštruovať prepojenie skupiny tzv. slovenských buržoáznych nacionalistov s juhoslovanskou špionážou.
Vysokí komunistickí funkcionári, propagandisticky označovanými „buržoázni nacionalisti“ boli obvinení zo „zrady voči pracujúcemu ľudu“, ktorú mali páchať pokusom o „izolovanie Slovenska od pracujúceho českého ľudu“ navyše z pozícií vysokých ústavných funkcií. Takto mohol Stalin nájsť, obviniť a potrestať vnútorných nepriateľov hocikde. Robil tak až do svojej smrti v roku 1953, ktorú uzatvorila stalinistické obdobie budovania tzv. komunizmu.
Hlinický kanál
Pôvod názvu
Napriek tomu, že staršie písomné doklady o existencii samoty Glinica chýbajú, prítomnosť spoluhlásky g v najstarších písomných dochovaných názvoch samoty (majera) z roka 1884 (Koplaló m. (Gelencze) – majer) i z roka 1890 (Gelencze – roľa, Gelencze puszta – samota, majer), pomáha datovať prevzatie názvu zo slovenčiny do maďarčiny pred prvú polovicu 12. storočia, lebo v tomto čase došlo v slovenčine k substitúcii g → h.
Bešeňová (vodná nádrž)
náhľad|Bešeňovská nádrž náhľad|VN Bešeňová Bešeňová je vodná nádrž na rieke Váh, pod priehradou Liptovská Mara, pri obci Bešeňová. Je súčasťou Vážskej kaskády a slúži ako vyrovnávacia nádrž počas špičkovej prevádzky elektrárne Liptovská Mara. Zemná hrádza vodnej stavby Bešeňová v údolnej časti tvorí spoločné teleso s preložkou železnice.
Elektráreň
Súčasťou nádrže je aj vodná elektráreň, ktorá bola uvedená do prevádzky v roku 1976. Elektráreň má nainštalované 2 horizontálne kaplanove turbíny s inštalovaným výkonom 4,64 MW a prietokom 20 m³/s. Ročná výroba elektrickej energie dosahuje priemerne 18,3 GWh.
Bais (Ille-et-Vilaine)
Bais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Michal Vaľo
genmjr. v.v. JUDr. Michal Vaľo, CSc. je slovenský prokurátor. Od 31. januára 1995 do 31. januára 1999 bol generálnym prokurátorom SR.
Životopis
Po skončení štúdia na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave veľmi krátku dobu pracoval ako asistent na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Po absolvovaní vojenskej základnej služby sa stal právnym čakateľom a neskôr vyšetrovateľom Vojenskej obvodnej prokuratúry v Prešove. Odtiaľ bol premiestnený na Hlavnú vojenskú prokuratúru do Prahy, kde prešiel postupne viacerými funkciami. V roku 1989 mu vedecká rada Univerzity Karlovej udelila hodnosť kandidáta právnych vied v odbore trestného práva. V októbri 1990 bol ustanovený do funkcie zástupcu hlavného vojenského prokurátora ČSFR, ktorú zastával až do zániku ČSFR, kedy bol na vlastnú žiadosť premiestnený na Vojenskú obvodnú prokuratúru Bratislava. Po vzniku Hlavnej vojenskej prokuratúry Slovenskej republiky bol ustanovený do funkcie náčelníka oddelenia, neskôr riaditeľa odboru prokurátorského dozoru Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky - Hlavnej vojenskej prokuratúry.
Generálny prokurátor
V decembri 1994 bol Michal Vaľo ustanovený do funkcie námestníka generálneho prokurátora Slovenskej republiky. Následne bol 25.januára 1995 hlasmi 79 poslancov navrhnutý na vymenovanie do funkcie generálneho prokurátora, do ktorej ho prezident dňom 31. januára 1995 vymenoval. Počas jeho obdobia sa na generálnej prokuratúre riešili viaceré známe kauzy, ako napr. kauza Triptich alebo zavlečenie M. Kováča ml. do cudziny. Činnosť Generálnej prokuratúry bola vnímaná v tomto období pomerne kontroverzne. Po nástupe novej vlády v roku 1998 boli snahy odvolať Michala Vaľa z funkcie, avšak v NR SR sa proti tomu postavili viacerí poslanci. Dňa 18. decembra 1998 sa sám vzdal funkcie. Michal Vaľo vykonával funkciu generálneho prokurátora 4 roky, od 31. januára 1995 do 31. januára 1999. Po nástupe nového generálneho prokurátora Milana Hanzela pracoval Michal Vaľo ešte rok ako prokurátor Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky, potom sa vzdal aj funkcie prokurátora a odišiel do advokácie. V roku 2012 dostal M. Vaľo ponuku opäť sa vrátiť na Generálnu prokuratúru SR.
Stračonôžka tatranská
Stračonôžka tatranská (Delphinium oxysepalum) je trvalá rastlina z čeľade iskerníkovité (Ranunculaceae). Je to jeden z najstarších západokarpatských endemitov na území TANAPu. Rastie jedine vo Vysokých a Nízkych Tatrách, Veľkom Choči a Malej Fatre (na Slovensku a v Poľsku ).
Opis
Rastie na lúkach a kamenistých a vysokohorských pôdach. Stračonôžka tatranská je trvalá rastlina, ktorá dorastá do výšky 10 –, nerozvetvená. Kalich má jasne modrý alebo fialovo-modrý. Lístky sú tmavohnedé. Kvitne od júla do septembra.
Hemiksem
Hemiksem je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Balazé
Balazé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Superligaen
Superligaen je profesionálna futbalová klubová súťaž v Dánsku, ktorá je riadená Dánskou futbalovou asociáciou. Je to najvyššia dánska súťaž v ktorej hrá 12 tímov. Liga vznikla v roku 1991. Najúspešnejším tímom je FC København, ktorý má 15 titulov.
Výkony podľa klubov
Kluby, ktoré aktuálne hrajú Dánsku superligu sú zvýraznení tučne.
Bombový útok v Istanbule v roku 2022
Bombový útok v Istanbule nastal 13. novembra 2022 o 16:13 miestneho času (14:13 SEČ) na ulici İstiklal Caddesi, ktorá je pešou zónou v európskej časti Istanbulu. Podľa istanbulského guvernéra Aliho Yerlikaya pri útoku zomrelo šesť osôb a podľa aktuálneho vyjadrenia prvého viceprezidenta Turecka Fuata Oktaya je 81 zranených, z toho dvaja v kritickom stave.
Prezident Recep Tayyip Erdoğan, ktorý sa toho času zúčastňuje samitu G20 v Indonézii, povedal, že podľa predbežných informácií sa na útoku podieľala žena, pričom incident sa zdá byť teroristickým útokom. Podľa reportérky katarského štátneho média Al-Džazíra Sinem Koseogluovej polícia upodozrieva, že páchateľka bola členkou Strany kurdských pracujúcich. Ďalší dvaja páchatelia boli podľa Koseogluovej zdrojov dvaja mladí muži narodení po roku 2000.
Aucasaurus
Aucasaurus bol asi 5 m dlhý a okolo 700 kg vážiaci mäsožravý dinosaurus (teropód) z čeľade Abelisauridae. Žil v období vrchnej kriedy (asi pred 83 až 80 miliónmi rokov) na území dnešnej Argentíny. Jediný druh je Aucasaurus garridoi.
thumb|left|Kostra jedinca z rodu Aucasaurus Blízko príbuzným, aj keď podstatne väčším rodom bol Carnotaurus. Aucasaurus bol v niektorých telesných znakoch vývojovo odvodenejší, napríklad mal ešte viac redukované predné končatiny a takmer mu už zmizli prsty. Kostra typového exemplára je kompletná až po trinásty stavec a tak máme pomerne dobrú predstavu o vzhľade tohto dravca. Ide dokonca o jeden z najkompletnejšie zachovaných exemplárov abelisaurida, známeho v súčasnosti. Lebka je mierne poškodená a existujú domnienky, že ide o pozostatok smrteľného boja tohto dinosaura.
V populárnej kultúre
Aucasaurus sa objavuje v jednom diele dokumentu Dinosaur Planet (Planéta Dinosaurov) z roku 2003 (epizóda Alpha's Egg). Tento teropód je tu zobrazený ako svorkový lovec, útočiaci na sauropódy rodu Saltasaurus.
Vodné dielo Považská Bystrica
Vodné dielo Považská Bystrica je vodná elektráreň na derivačnom kanáli rieky Váh neďaleko mesta Považská Bystrica. Dielo bolo uvedené do prevádzky v roku 1964. Je súčasťou Vážskej kaskády a za VD ústi kanál do Vodnej nádrže Nosice.
Unter den Linden
Unter den Linden (doslovne po slovensky Pod lipami) je známa široká ulica lemovaná významnými budovami, ktorá sa nachádza v berlínskej mestskej časti Mitte. Je pomenovaná podľa lipových stromov, ktoré lemujú trávnatý chodník v strede dvoch dopravných pruhov.
Dejiny
Ulica Unter den Linde v srdci historickej časti Berlína vznikla z konskej cestičky vytvorenej Johnom Georgeom Brandenburským v 16. storočí na to, aby sa mohol dostať k lovištiam v Tiergarten. Bola nahradená alejou lipových stromov vysadených v roku 1647 od mestského paláca ku bráne do mesta, na nariadenie Frederika Viliama I. Brandenburského. Kým západná časť ulice si zachovala svoj charakter, oblasť okolo dnešného námestia Bebelplatz bola v dôsledku Tridsaťročnej vojny integrovaná do opevnenia Berlína, čo je viditeľné dodnes, keďže sa tu nenachádzajú žiadne stromy.
Do 19. storočia, ako sa mesto rozširovalo na západ, sa ulica Unter den Linden stala najznámejšou a najväčšou berlínskou ulicou. V roku 1851 bola v centrálnom pruhu vztýčená jazdecká socha kráľa Fridricha II. Veľkého, navrhnutá Christianom Danielom Rauchom. Počas budovania severojužného tunela pre Berlínsku rýchlodráhu v rokoch 1934 – 35 bola väčšina líp sťatá. Počas posledných dní druhej svetovej vojny boli zostávajúce stromy zničené alebo použité na kúrenie. Velenie Tretej ríše počas bitky o Berlín využívalo po strate okolitých letísk ulicu ako provizórnu pristávaciu dráhu. Dnešné lipy boli vysadené v päťdesiatych rokoch 20. storočia a sú ovplyvnené znečistením ovzdušia a kontamináciou pôdy.
Baulon
Baulon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Annalisa Ericsonová
Herectvo začala študovať v roku 1930. Jej prvý filmový úspech bol film Värmlänningarna v roku 1932. V 40. rokoch 20.storočia sa objavila v niekoľkých muzikáloch s hercom Nilsom Poppem a tento pár sa stál známym pre svoje akrobatické tancovanie.
Jej posledná rola bola vo filme Annalisa och Sven v roku 2004. Ericsonová hrala celkovo v 58 švédskych filmoch.
Bazouges-la-Pérouse
Bazouges-la-Pérouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Danko Jones (rozlišovacia stránka)
Danko Jones môže byť:
Židovský cintorín v Černoviciach
Židovský cintorín v Černoviciach je historický židovský cintorín založený v 17. storočí nachádzajúci sa približne 500 metrov ďaleko od severného okraja mesta Černovice v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika
Cintorín bol založený v priebehu 17. storočí a z konca tohto storočia aj pochádzajú najstaršie zachované náhrobky na cintoríne.
Väčšina náhrobkov pochádza z obdobia od prvej tretiny 18. storočia do prvej polovice 20. storočia. Posledný pohreb sa na cintoríne konal v roku 1940.
Po druhej svetovej vojne dochádzalo k chátraniu cintorína, spadlo velké množstvo náhrobkov, ako aj podstatná časť múru obkolesujúceho cintorín.
Na cintoríne sa nachádza viac ako 300 zachovalých náhrobkov.
Cintorín má rozlohu 1099 m2 a je obkolesený múrom, ktorý bol v 21. storočí, spolu s cintorínom zrenovovaný. Renovácia prebiehala v rokoch 2002 - 2007.
V márnici cintorína je umiestnená expozícia, ktorá sa venuje dejinám Židov v Černoviciach a okolí. V roku 2002 bol pred márnicou postavaný pamätník obetiam holokaustu.
Danko Jones
Danko Jones je kanadské rockové hudobné trio založené v Toronte v roku 1996, ktoré je pomenované po spevákovi a gitaristovi Dankovi Jonesovi. Skupina pozostáva z Danka Jonesa (spev/gitara), Johna „JC“ Calabreseho (basgitara) a Richa Knoxa (bicie).
História
thumb|John Calabrese v roku 2008
Skupinu založili v roku 1996 spevák a gitarista Danko Jones, basgitarista Scaltro (John Calabrese) a bubeník Gran Sfigato (Michael Caricari). Pôvodne mala niesť názov Danko Jones and the Impossible Dreams a mala byť dvanásťčlennou skupinou. Ale po návrhu bubeníka Michaela Caricariho, na ktorý Danko Jones neargumentoval, získala názov len podľa frontmana.
Prvé EP skupiny bolo vydané v roku 1998, po ktorom nasledovalo druhé v roku 1999. Na začiatku svojej kariéry boli ešte viac koncertní. Ich prvý štúdiový album, Born a Lion, vyšiel v roku 2002. Zvláštnosťou je, že skupina pôvodne neplánovala vydávať albumy, ale bola skôr postavená na reputácii získanej prostredníctvom koncertu.
V Európe hrajú na najväčších festivaloch a dvakrát bol spevák Danko Jones pozvaný na pódium spievať spolu so skupinou Motörhead. Na Slovensku hrali po prvýkrát na festivale Pohoda v roku 2006, neskôr v roku 2013 na BA City Beats a v roku 2023 sa stali prvými headlinermi 20. ročníka festivalu Topfest v Novom Meste nad Váhom.
K albumu Below the Belt vytvorili trilógiu krátkych filmov. Videá boli použité ako videoklipy rovnomenných skladieb z tohto albumu a neskôr boli spojené do filmu The Ballad of Danko Jones, ktorý je súčasťou DVD Bring on the Mountain.
Skupina bola nominovaná na 4 ceny Juno a ku dnešnému dňu vydali deväť štúdiových albumov, tri EP, štyri kompilácie, jeden koncertný album, štyri krátke filmy a dve DVD. Ich vydavateľstvami sú spoločnosti Bad Taste Records (Európa) a Aquarius Records (Kanada).
SARS-CoV
Koronavírus 1 spôsobujúci ťažký akútny respiračný syndróm (angl. severe acute respiratory syndrome coronavirus 1 – skratka SARS-CoV alebo SARS-CoV-1) je kmeň koronavírusov, ktorý spôsobuje SARS, chorobu dýchacej sústavy zodpovednú za epidémiu SARS v rokoch 2002-2004. Je to obalený vírus a s jednovláknovou RNA pozitívnej polarity, ktorý infikuje bunky epitelu v pľúcach. Tento vírus vstupuje do hostiteľskej bunky naviazaním sa na Angiotenzín konvertujúci enzým 2. Infikuje ľudí, netopiere a palmové cibetky.
Süper Lig
Süper Lig je najvyššia futbalová klubová súťaž v Turecku, ktorá je riadená Tureckou futbalovou federáciou. Súťaž vznikla v roku 1959. Momentálne ju hrá 20 tímov. Najúspešnejším tímom je Galatasaray SK, ktorý má 23 titulov.
Tímy v sezóne 2022/23
Sedem z 20 tímov v tureckej Süper Lig sa nachádza v Istanbule.
Najúspešnejšie tímy Süper Lig
Za 65 sezón malo Turecko doteraz iba šesť víťazov tureckej Süper Lig. Najúspešnejším tímom je Galatasaray SK. 1 Beşiktaş JK formálne požiadal, aby sa tituly v sezónach 1956/57 a 1957/58, ktoré získali v Pohári tureckej federácie počítali ako tituly získane v Super Lig. Pohár bol založený v roku 1956 s cieľom nájsť národného šampióna reprezentujúceho Turecko po tom, čo UEFA rozhodla, že na Európskom pohári sa môžu zúčastniť iba národní šampióni. Rozhodnutie v tejto veci bolo oznámené v tlačovej správe z 25. marca 2002, v ktorej sa uvádzalo, že tituly, ktoré vyhral Beşiktaş v Pohári tureckej federácie, sa budú počítať ako tituly Super Lig.
Madeleine de Scudéry
Madeleine de Scudéry (* 15. november 1607, Le Havre - † 2. jún 1701, Paríž) bola francúzska spisovateľka a preciózka.
Mladosť
Osirela vo veku šesť rokov a vychovával ju strýko, ktorý bol cirkevný hodnostár. Učila sa literatúru, tanec, hudbu a spoznávala sa s vplyvnými osobami na kráľovskom dvore. Strýko jej ako vplyvný dvoran počas panovania troch kráľov umožnil vstup do literárneho salónu Madame de Rambouillet. Stálou členkou tohto krúžku v hôtel de Rambouillet sa stala okolo roku 1635. Natrvalo sa spolu so svojím bratom Georgesom usadila v Paríži okolo roku 1640. Mala možnosť robiť vychovávateľku dvom neteriam kardinála Mazarina. V období rokov 1644 až 1647 žila v Marseille, kde sprevádzala svojho brata Georgesa, ktorý tam dostal funkciu guvernéra pevnosti. Po tomto období sa vrátila naspäť do Hôtel de Rambuillet v Paríži.
Literárny salón
Madeleine si dala podľa dobového štýlu 17. storočia prezývku Sapfo podľa známej antickej autorky. Stala sa členkou salóna Catherine de Rambouillet v hôtel de Rambouillet až do roku 1652, kedy si založila vlastný literárny salón, ktorý dlho udával tón v hnutí preciózok, spomedzi ktorých bola jednou z ich najslávnejších predstaviteliek. Väčšina celebrít vtedajšej doby pravidelne navštevovala "soboty u slečny de Scudéry", kde sa viedli erudované literárne a galantné rozhovory. Návštevníci si dávali prezývky. Do užšieho krúžku pravidelných hostí „Société du Samedi“ patrili Madame de La Fayette, Madame de Sévigné, Charles de Sainte-Maure, vojvoda de Montausier s manželkou, François de La Rochefoucauld, Valentin Conrart, Jean Chapelain, Simon Arnauld de Pomponne a Paul Pellisson. Salón sa nachádzal vo štvrti Le Marais, na Rue du Temple, potom na Rue de Beauce.
Názory
Madeleine de Scudéry a jej názory na manželstvo boli v súlade s jej životom preciózky. V románe „Artamène ou le grand Cyrus“ vyjadrila prudký odpor voči manželstvu cez osud ženskej postavy Sapfo, ktorá zachádza až tak ďaleko, že vraví, že táto inštitúcia je tyraniou. V tomto bode sa stotožnila s postavou románu a nikdy sa nevydala. Dielo je považované určitými literárnymi kritikmi za prvý moderný román. Vyjadrila v ňom aj politický názor súhlasný s hnutím odporu Fronda. Zároveň konštatovala, že ženy v jej dobe majú právo využívať svoje nadanie len z dôvodu intelektuálneho a jedine v súkromnom živote. Použila transpozíciu príbehu Grande Mademoiselle (dcéra Gastona Orleánskeho) počas šľachtickej vzbury Fronda do antického kráľovstva Sauromatov - Amazoniek. Sapfo sa stiahla do azylu u Amazoniek, podobne ako Grande Mademoiselle (Anne Marie Louise Orléanska) po potlačení vzbury.
Spolu s Pellissonom, s ktorým udržiavala veľmi dôverný vzťah, názorovo ovplyvňovala Jeana de La Fontaine a Molièra, ktorý ju však potom zosmiešnil pod menom literárnej postavy Magdelon, zdrobneninou Madeleine, v divadelnej hre „Smiešne preciózky“ (1659) a satirizoval v hre „Les Femmes savantes“ (1672).
Jej politické sympatie pre princa Condého, ktorý sa vzbúril proti majestátu nedospelého Ľudovíta XIV., sa neskôr zmenili na obdiv Ľudovíta XIV., čo hraničilo až s pätolizačstvom.
Scudéry získala značnú finančnú podporu, ktorá jej umožňovala pokračovať vo svojom diele. Kardinál Mazarin jej odkázal v testamente penziu, kancelári Boucherat a de Ponchartrain pokračovali v jej podpore. Kráľ jej daroval v roku 1683 na príhovor madame de Maintenon jednorazovú podporu 2 milióny frankov.
Stala sa prvou ženou, ktorej udelila Francúzska akadémia cenu za výrečnosť. Bola aj členkou Akadémie Ricovrati. Skonala v Paríži v (na tú dobu vysokom) veku 93 rokov.
Rumenka
náhľad|Kostol Kalvinistickej cirkvi náhľad|Kostol srbskej pravoslávnej cirkvi sv. Petra a Pavla Rumenka  je obec v srbskom Juhobáčskom obvode. Podľa sčítania ľudu v roku 2002 mala 5 729 osôb (podľa 1991 – 4 361 obyvateľov).
Dejiny
Rumenka sa prvýkrát spomína v roku 1237. V obci je kostol srbskej pravoslávnej cirkvi zo 17. storočia, reformovanej cirkvi (1836) a katolíckej cirkvi (1780).
Demografia
V obci Rumenka žije 4 529 dospelej populácie, a priemerný vek je 37,1 rokov (36,0 u mužov a 38,2 u žien). Obec má 1 794 domácností a priemerný počet členov na jednu domácnosť je 3,19. Táto obec je prevažne obývaná Srbmi (podľa sčítania ľudu z roku 2002), a v posledných troch sčítaniach ľudu došlo k nárastu počtu obyvateľov.
Byľomor bukový
Byľomor bukový (lat. Mikiola fagi) je druh hmyzu z rodu byľomor (Mikiola) z čeľade byľomorovité (Cecidomyiidae). V Európe je to bežný a hojne rozšírený druh. Jeho prítomnosť potvrdzujú nápadné, spočiatku žltozelené, postupne červené súdkovité hálky, ktoré sa nachádzajú na vrchnej strane listov buka lesného (Fagus sylvatica).
Opis
Byľomor bukový je malá muška čierno-hnedej farby s dĺžkou tela 4-5 mm. Brucho samcov je žltohnedé, brucho samíc červenkasté. Dospelé jedince majú polopriehľadné blanité krídla vystužené iba štyrmi pozdĺžnym žilkami. Dospelé jedince sa liahnu koncom marca a lietajú až do mája. Samičky po spárení kladú v oblasti listových žiliek jednotlivo len 0,3 mm veľké červené vajíčka. Jedna samička dokáže za sezónu zniesť do 300 vajíčok.
Z vajíčok nakladených v jarných mesiacoch sa liahnu larvy byľomora novej generácie. Drobné larvy sú belavej farby a hneď po vyliahnutí sa začnú živiť listovými pletivami hostiteľskej rastliny. Pri požieraní jej tkanív uvoľňujú látku, ktorá spôsobuje ich neprirodzený rast a okolo larvy sa začína vytvárať hálka. Vnútri hálky sa nachádza len jedna larva. Hálky majú súdkovitý až kužeľovitý tvar, navrchu zašpicatený a na povrchu sú hladké, matné až lesklé. Hálky sú spočiatku bledozelené, neskôr žlté až červenkasté. Pri premnožení sa na jednej listovej čepeli môže vyskytovať až 30 hálok. Hálky obsahujúce samčie larvy sú malé a úzke; hálky obsahujúce samičie larvy sú veľké a guľovité.
Tvrdá drevnatá stena hálky pozostáva z niekoľkých vrstiev dlhých, sklovitých buniek, s vnútornou výstelkou z oveľa menších, zelenkastých buniek. Dno hálky pokrývajú zdurené pletivové bunky listovej čepele; pravdepodobne tvoria potravu pre larvu. Hálka rastie oveľa rýchlejšie ako larva; preto hálka spočiatku v porovnaní s ňou obsahuje len veľmi malú larvu.
Úplne vyvinutá larva uzatvorí otvor na dne hálky viečkom a z listu odpadne. V prízemnej lesnej podstielke larva v hálke prezimuje. Začiatkom marca sa larvy zakuklia a po 23 týždňoch sa vyliahnu ako nová generácia dospelých jedincov.
Hálky obsahujúce zdravé larvy byľomora z listov opadnú, zatiaľ čo hálky, ktoré zostávajú počas zimy prichytené na listoch, obsahujú larvy napadnuté parazitoidmi. Tieto larvy nie sú schopné hálku otvoriť. Z týchto hálok sa na jar rodia iba parazitoidy.
Rozšírenie
Byľomor bukový žije vo veľkých častiach Európy v porastovej oblasti buka lesného. Ako biotop sú preferované okraje bukových lesov. Druh bol zavlečený aj do Severnej Ameriky. Podľa dát z portálu iNaturalist, druh sa vyskytuje až po 62,74 stupeň severnej šírky (Nórsko, Molde) a vertikálne až do výšky (Taliansko, Veneto).
Ekológia
Byľomor bukový je monofágny hmyz, ktorý parazituje iba na stromoch z čeľade bukovité (Fagaceae). Najčastejšie napáda mladé buky vo veku do 10 rokov a to v stredných a vyšších polohách. Príznaky napadnutia byľomorom sa na listoch môžu prejavovať ich neprirodzenými tvarmi, skorým opadávaním, zažltnutím a usychaním. Podstatné zníženie asimilačnej plochy môže spôsobiť zníženie prírastku drevín. Vertikálny výskyt druhu v poraste stredoeurópskeho zmiešaného lesa je najväčší vo výškach nad 30 m, teda v korunách stromov (cez 40 % celkového počtu). Priemerné napadnutie na celom výškovom profile stromov dosahuje 0,51 hálky na list. Byľomor je klasifikovaný ako lokálny a príležitostný škodca a protiopatrenia proti nemu sa nepoužívajú. Ohniská výskytu zvyčajne zaniknú už po jednom až dvoch rokoch v dôsledku aktivity prirodzených nepriateľov, najmä parazitoidov. Masový výskyt byľomora bukového sa vyskytuje každých 7-10 rokov.
Asi 1422 % lariev v hálkach je usmrtených obrannou aktivitou rastlinných pletív a značnú časť v zime zničia vtáky, najmä sýkorka veľká (Parus major). Larvu môže usmrtiť vo vnútri hálky aj rozvoj rastlinnej patogénnej huby Apiognomonia errabunda. Vývin v hálkach zvyčajne dokončí len 38 % lariev, pričom až 82 % úmrtnosť možno pripísať hmyzím parazitoidom.
Ján Gábor
JUDr. Ján Gábor (* 25. máj 1959, Prešov) je československý a slovenský diplomat, bývalý veľvyslanec Slovenska v Írsku a Rumunsku.
Životopis
Ján Gábor po absolvovaní maturity na gymnáziu v Prešove študoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe, kde v roku 1983 získal doktorát. Po ročnej vojenskej službe začal v apríli 1984 pracovať na Federálnom ministerstve zahraničných vecí v Prahe na odbore medzinárodného práva. V rokoch 19921993 študoval na Diplomatickej akadémii vo Viedni. Kratšie študijné pobyty absolvoval v USA, Francúzsku, Nemecku a Grécku. Od júla 1993 pracuje na rôznych pozíciách na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. Venoval sa agendám ľudských práv, krajín Balkánu, západnej Európy, USA, Latinskej Ameriky, Ázie. Pôsobil tiež ako Národný politický koordinátor pre Frankofóniu a veľvyslanec so zvláštnym poslaním pre migráciu. V rokoch 19941996 pracoval ako expert v Rade Európy pre otázky ochrany národnostných menšín.
V roku 1998 pôsobil ako chargé d’affaires ad interim na veľvyslanectve SR v USA, následne v rokoch 19992001 v rovnakej pozícii na veľvyslanectve na Kube. V rokoch 20042008 pracoval ako veľvyslanec SR v Írsku. V rokoch 20122018 pôsobil ako veľvyslanec SR v Bukurešti.
V roku 2022 prezidentka SR Zuzana Čaputová nevyhovela návrhu ministra zahraničných vecí SR Ivana Korčoka na vymenovacie J. Gábora za veľvyslanca pričom postupovala proti zaužívanej praxi a svoje konanie nijako neodôvodnila.
Calling Time
Calling Time je štúdiový album švédskeho producenta Basshuntera. Album bol vydaný dňa 13. mája 2013 vydavateľstvom Gallo Record Company.
Beaucé
Beaucé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Herenthout
Herenthout je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Herenthout má približne 8,703 obyvateľov (2010).
Meryem Uzerliová
Meryem Sarah Uzerli (* 12. august 1983, Kassel, Nemecko) je turecko-nemecká herečka a modelka, ktorú preslávila postava Hürrem Sultan v tureckom televíznom seriáli, Sultán (Muhteşem Yüzyıl; 2011 – 2013), za ktorú získala uznanie a mnohé ocenenia, vrátane Golden Butterfly Award.
Meryem sa narodila v Kasseli v Nemecku. Ako herečka debutovala v menších nemeckých inscenáciách. Neskôr sa objavila v televízny seriáloch Polícia Hamburg (2010) a Ein Fall für zwei (2010). Tiež si zahrala v nemeckých filmoch, ako Journey of No Return (2010) a Jetzt aber Ballett (2010). Koncom roka 2010 ju Meral Okay obsadil do hlavnej role tureckého televízneho seriálu Sultán (Muhteşem Yüzyıl; 2011 – 2013). Počas svojej kariéry sa objavila v množstve reklám a je tvárou veľa značiek. V roku 2012 ju GQ Turkey označil za Ženu roka
Detstvo
Meryem Uzerliová sa narodila 12. augusta 1983 v meste Kassel v Nemecku. Jej otec, Hüseyin, je Turek a matka Ursula, ktorá je tiež herečka, je Nemka. Žije v prostredí dvoch odlišných kultúr, preto má svoje rezidencie v Berlíne aj Istanbule. Jej rodným jazykom je nemčina, ale plynule hovorí turecky aj anglicky. Má dvoch starších bratov a sestru Canan, ktorá je džezová hudobníčka. Počas štúdia na Freie Waldorf School v Kasseli sa zapájala do množstva divadelných projektov. V rokoch 2000 až 2003 študovala herectvo na Schauspiel Studio Frese v Hamburgu. Po dokončení štúdia si zahrala menšie roly v nemeckých inscenáciách.
Osobný život
Po tom, čo opustila Turecko, oznámila, že sa rozišla so svojím priateľom, Canom Ateşom, po zistení nevery. 10. februára 2014 porodila dcéru menom Lara Jemine.
Povrávalo sa, že bola vo vzťahu s jej bývalým hereckým kolegom, Ozanom Güvenom, ktorý v seriálu Sultán stvárnil postavu Rüstema Pašu. Uzerliová neskôr na svojom Facebooku uverejnila, že vzťah s Güvenom nie je pravda.
Krištáľové bludisko
The Crystal Maze je britská televízna súťaž z rokov 19901995. Medzi rokmi 2017 až 2020 vznikla nová verzia s Richard Ayodom. Šou bola navrhnutá Jacquesom Antoinom, založená na jeho formáte francúzskej hernej súťaže Pevnosť Boyard a produkovaná pre Channel 4.
The Crystal Maze pôvodne pozostávalo zo šiestich sérií vrátane piatich vianočných špeciálov zahŕňajúcich tímy detí, ktoré sa vysielali od 15. februára 1990 do 10. augusta 1995. Prvé štyri série a tri špeciály hostil Richard O'Brien, zvyšné dve série a špeciály, ktoré moderuje Edward Tudor-Pole. V októbri 2016 vytvoril Channel 4 jednorazovú edíciu celebrít pre Stand Up to Cancer, ktorú moderoval Stephen Merchant. V roku 2017 začal vysielateľ vysielať nové epizódy hry po tom, čo ju oživil po špeciály z roku 2016, prepracoval jej formát a vytvoril niekoľko štandardných epizód spolu s ďalšími špeciálmi celebrít a vymenoval Richarda Ayoadeho ako hostiteľa. Táto séria bola zrušená z dôvodu pandémie COVID-19 po troch sériách s poslednými epizódami odvysielanými v roku 2020.
10-epizódová americká verzia show, natočená na rovnakej scéne ako britská verzia, bola odvysielaná na Nickelodeone v roku 2020.
V marci 2016 bol otvorený The Crystal Maze Live Experience, ktorý umožnil verejnosti kúpiť si vstupenky a súťažiť v replike zón a výziev hernej show.
Priebeh súťaže
Program sa zameriava na tímy súťažiacich, zmiešanú skupinu mužov a žien, ktorí sa pokúšajú o množstvo výziev, aby získali čas potrebný na to, aby im pomohli dokončiť jednu poslednú výzvu, ktorá im po úspešnom dokončení prinesie cenu. Premisa predstavenia je tematicky zameraná na výzvy zasadené do rôznych období ľudskej histórie vo fiktívnom labyrinte času a priestoru (napr.: stredovek, aztécka džungľa či budúcnosť). Hráči sa snažia získať pozoruhodné krištáli o veľkosti golfovej loptičky. Sklenené kryštály (označované ako „časové kryštály“) ako odmena za každú výzvu, ktorú súťažiaci úspešne dokončí, a podmienky uzamknutia pre súťažiacich, ktorým vypršal čas alebo porušili pravidlo pri výzve. Čím viac krištáľov súťažiaci získajú, tím budú mať v záverečnej časti viac času na zarobenie peňazí.
Natáčanie
Každá epizóda mala rozpočet 125 000 libier a natáčala sa počas dvoch dní v štúdiu. Počas prvého natáčacieho dňa sa tím, nasledovaný viacerými kamerami, pustí do všetkých hier a objaví svoj osud v krištáľovej kupole v štýle „živého“ natáčania. Nasledujúci deň sa potom sústredí na získavanie detailných záberov z hry jednou kamerou, čo vyžaduje, aby sa členovia tímu vrátili k hrám, ktoré už vyhrali alebo prehrali (zábery z druhého dňa možno identifikovať podľa toho, že na súťažiacich nie sú mikrofóny). Natáčanie celej série si vyžaduje približne päť týždňov, pričom sa vyrobia tri epizódy týždenne. Každá séria show obsahovala svoje vlastné portfólio hier: 37 rôznych herných dizajnov v sérii 1 a 41 až 49 hier v každej nasledujúcej sérii. Každá epizóda, s výnimkou špeciálu z roku 2016, je natočená na veľmi veľkej na mieru vyrobenej scéne. Sada, ktorú navrhol James Dillon pre pôvodnú sériu aj pre obnovenú sériu, je rozdelená do piatich častí, z ktorých štyri sú pomenované ako zóny, odohrávajúce sa v rôznych časových a priestorových obdobiach, v ktorých sa nachádzajú hry, ktorých sa súťažiaci zúčastňujú. Posledná časť s názvom Krištáľový dóm obsahuje poslednú výzvu, ktorú tím spoločne rieši ku koncu epizódy. Téma každej zóny sa neodráža len v jej časovom úseku, ale aj v zariadeniach na meranie času, v dizajne hier a v tom, ako hostiteľ a tím vstupovali a pohybovali sa medzi zónami. Od roku 2019 sa v bludisku používalo šesť zón.
Jack Irons
Jack Irons (* 18. júl 1962, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký bubeník. Bol členom skupiny Red Hot Chili Peppers. V súčasnosti hrá v rôznych kapelách, no najmä v Pearl Jam.
Bécherel
Bécherel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Daniela Komatović
Daniela Komatović (* 18. január 1976, Praha) je česká dizajnérka šperkov, grafická dizajnérka, maliarka, fotografka a vnučka slovenského dôstojníka a protifašistického bojovníka Viliama Martina. V roku 2017 získala ako prvá česká dizajnérka  Zlaté ocenenie v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021.
Život a kariéra
Daniela Komatović sa narodila v Prahe, kde vyštudovala Vyššiu odbornú školu umeleckopriemyselnú a Strednú umeleckopriemyselnú školu, odbor Propagačné grafika. Ako grafická dizajnérka pracovala pre firmy Clinique, Esteé Lauder, Nestlé, Harper Bazaar, Vienna International Hotels a rad českých firiem. Vytvorila vizuálnu identitu značiek YU Diamond Center, SRJ Europe a Diamond Spot, logo a sériu plagátov pre základnú umeleckú školu Litoměřice. V roku 2002 vydala s manželom v nakladateľstve Grada knihu Balkánská kuchyně. V roku 2017 získala s kolekciou šperkov „Eye To The Soul“ zlaté ocenenie v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. Daniela Komatović je od roku 2018 tvárou privátneho bankovníctva Friedrich Wilhelm Raiffesen českej Raiffeisenbank. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021. V súčasnosti sa Daniela Komatović venuje navrhovaniu geometrických zlatých šperkov s drahými kameňmi, produktovej fotografii šperkov, grafickému dizajnu, webdesignu a olejomaľbe realistických obrazov so sociálnou tematikou.
Bécherel
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daniela Komatović
Rodina
Daniela Komatović žije v Prahe a Belehrade. Manžel pracuje ako gemológ, má s ním dve deti.
Ocenenia
V roku 2017 získala ako prvá česká dizajnérka zlaté ocenenie  v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021.
Charitatívna činnosť
Daniela Komatović v roku 2019 a 2020 navrhla a ušila večerné róby pre bábiky Barbie, ktoré venovala do charitatívnych aukcií projektu Helping Dolls pre podporu Klokánku v Prahe. V roku 2019 podporila darom prsteňa Amulet Eye dobročinnú aukciu Nadácia Via. V roku 2021 venovala do aukcie organizácie Rodina v klidu náušnice Cube so zafírmi.
Zmŕtvychvstanie Ježiša Krista
náhľad|Zmrtvýchvstanie Krista od [[Hans Rottenhamer|Hansa Rottenhammera]] Zmrtvýchvstanie Ježiša Krista bola udalosť, v ktorej podľa kresťanskej viery Boh vzkriesil Ježiša Krista z mŕtvych tretí deň po Jeho ukrižovaní. V kresťanskej teológii sú smrť a zmrtvýchvstanie Ježiša Krista najdôležitejšími udalosťami, základmi kresťanskej viery, ktoré sú pripomínané Veľkou nocou.
Podľa Nového zákona Ježiša Krista „Boh vzkriesil a zbavil múk smrti“, vystúpil do neba, „zasadol po pravici Boha“ a znovu sa vráti, aby naplnil zvyšok mesiášskeho proroctva, ako je vzkriesenie mŕtvych, posledný súd a iné.
Texty v Novom zákone neobsahujú žiadne popisy samotného momentu vzkriesenia, ale skôr dva druhy opisov očitých svedkov: zjavenia Ježiša rôznym ľuďom a opisy prázdneho hrobu.
Príkladom prelínania učenia o zmŕtvychvstaní s kresťanskými relikviami je aplikácia konceptu „zázračnej formácie obrazu“ v momente vzkriesenia na Turínskom plátne. Kresťanskí autori vyhlásili presvedčenie, že telo, okolo ktorého bol obal zabalený, nie je iba ľudské, ale je božské a že obraz na plátne bol zázračne vytvorený v momente vzkriesenia. Citujúc vyjadrenie pápeža Pavla VI., Že „plátno je nádherným dokumentom Jeho ukrižovania, smrti a zmŕtvychvstania, napísaného pre nás v listoch krvi“, autor Antonio Cassanelli tvrdí, že plátno je úmyselným božským záznamom o piatich stupňoch Umučenia Krista vytvorené v momente vzkriesenia.
Bédée
Bédée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Herselt
Herselt je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Herselt má približne 14,247 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Herselt pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1991
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 1991 boli 24. juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Tímy hrali v troch výkonnostných skupinách. Majstrami Európy sa po štvrtýkrát stali hokejisti Česko-Slovenska.
Majstrovstvá Európy – Skupina A
Turnaj Skupiny A sa hral od 4. do 11. apríla 1991 v československých mestách Spišská Nová Ves a Prešov.
Majstrovstvá Európy – Skupina C
Turnaj Skupiny C sa hral v Sofii v Bulharsku od 7. do 10. marca 1991.
Slivka (veľký rod)
Slivka (lat. Prunus) je rod z čeľade ružovité (prípadne staršie čeľade mandľovité - pozri nižšie). V slovenčine zahŕňa viacero rodových názvov (pozri aj nižšie): mandľa, broskyňa, čerešňa (višňa), vavrinovec (vavrínovec), čremcha, slivka [v užšom zmysle] (vrátane trnky), marhuľa, myrobalan (myrobalán) a broskyňomandľa.
Zaradenie v systéme
Existujú tieto základné spôsoby zaradenia rodu Prunus v širšom zmysle (resp. jemu ekvivalentných rodov v niektorých systémoch, napr. Cerasus, Amygdalus atď. - pozri napr. dole Marhold-Hindák 1998):
Zdroje tejto kapitoly:
Rehder 1940
Podľa Rehdera 1940: rod Prunus:
Poznámka: Sekcia (po slovensky nazývaná aj časť) je jedna z taxonomických kategóriu, po latinsky sa volá sectio (a po anglicky section).
Marhold-Hindák 1998
Podľa Zoznamu vyšších a nižších rastlín 1998 (len pre taxóny vyskytujúce sa na Slovensku): čeľaď ružovité:
GRIN
Podľa stránky GRIN rod Prunus: