cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cyrilo-metodská tradícia v Bulharsku
Vzťahy Bulharska s Byzantskou ríšou a pápežom
Kultúrne zmeny v Bulharsku sú podmienené aj jeho vzťahmi s mocným susedom – Byzantskou ríšou. Ešte v prvej polovici 9. storočia začína početné slovanské obyvateľstvo, žijúce na území Byzancie, predstavovať pre krajinu vážny problém. Je totiž nositeľom svojej vlastnej „barbarskej“ kultúry, hovorí iným jazykom a nevyznáva kresťanskú vieru. V blízkosti hraníc ríše už vznikli prvé slovanské štáty - Bulharský štát, Srbský, Kyjevská Rus, Veľká Morava a iné. Potenciálne nebezpečenstvo, ktoré predstavujú domáce aj zahraničné spoločenstvá Slovanov, núti Byzantskú ríšu vytýčiť si za cieľ ich pokresťančenie. Počas tohto náboženského a kultúrneho pričleňovania je potrebné spraviť zo Slovanov svojich spojencov alebo aspoň obmedziť ich nevraživosť. To, že si Byzantská ríša nebezpečenstvo uvedomuje a podniká proti nemu reálne kroky, začína byť jasné v druhej polovici 9. storočia počas vlády Michala III. (842 - 867) a Basileia I. (867 - 886) a vzdelaného a ambiciózneho carihradského patriarchu Fotia (858 - 867, 877 - 886).
Vážny záujem o pokresťančenie Slovanov (Bulharov) prejavuje nielen carihradská, ale aj rímska cirkev. Dodnes zachované historické pramene hovoria o tom, že Boris I. plánoval najprv prijatie kresťanstva od rímskej cirkvi a franských kňazov. Toto riešenie však bolo pre Byzantskú ríšu neprijateľné a vyvolávalo vojenský zásah zo strany Carihradu. Jej výsledkom bolo prijatie kresťanstva od byzantských duchovných v roku 864. Napriek tomu sa vzťahy s Rímskou ríšou neprerušili. V snahe udržať si odstup od silného náboženského, ale aj politického vplyvu Byzantskej ríše, bulharský panovník posiela v roku 866 vyslancov k pápežovi Mikulášovi I. (858 — 867). Tí prinášajú zoznam otázok a mnoho darov svätým miestam v Ríme. Svätému Petrovi, ktorý sa považuje za zakladateľa rímskej cirkvi, Boris I. dáva do daru zbraň, ktorú nosieval, keď v mene Krista vyhrával nad svojimi protivníkmi - účastníkmi povstania proti prijatiu kresťanstva v roku 865.
Ôsmy celosvetový cirkevný koncil v dôsledku podobných umelých diplomatických krokov schválil 4. mája 870 pre Bulharsko hlavu cirkvi – arcibiskupa a samostatnú cirkev za prítomnosti predstaviteľov rímskej cirkvi aj východných cirkví (carihradskej, jeruzalemskej, alexandrijskej a antiochijskej).
Žiaci sv. Cyrila a sv. Metoda v Bulharsku
Po vyhnaní učeníkov Cyrila a Metoda z Veľkej Moravy v roku 886 jedna skupina vyhnancov - napr. Kliment, Naum a Angelár mierila do Bulharska. V Živote Klimenta Ochridského od Teofilakta Ochridského sa o ich cieli hovorí: Na Bulharsko mysleli, k Bulharsku viedla ich snaha a nádej, že Bulharsko im ponúkne pokoj. Dôležitá bola skutočnosť, že Bulharsko bolo kresťanskou krajinou, vyznávajúcou pravoslávnu vieru a jazyk je taký istý ako ten, v ktorom doteraz kázali a tvorili.
Dostali sa do Belehradu (vtedy bulharská pohraničná pevnosť), kde ich bulharský veliteľ – boritarkan - nasmeroval do hlavného mesta - Plisky.
Knieža Boris I. ich vítal s radosťou a dokonca ich ubytoval v domoch bojarov Česlava a Eschača. Vládca podporoval vzdelancov všetkými možnými prostriedkami a oni, spolu s Borisovým synom Simeonom, ktorý sa vracia z Carihradu, zakrátko zmenili Plisku na prvé bulharské literárne a vzdelávacie stredisko.
Boldogkőváralja
Boldogkőváralja je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Göncskom okrese.
Cyrilo-metodská tradícia v Bulharsku
Žiaci sv. Cyrila a sv. Metoda v Bulharsku
Naum a Kliment spolu s ostatnými žiakmi, ktorí prichádzali inými cestami (medzi ktorými je aj Konštantín Preslavský) obnovujú a doplňujú cyrilo-metodské preklady a zostavujú prekladové knihy a zborníky (oktoich, mineu, trioď pôstnu aj kvetnú) s bohoslužobnými a poučno-kazateľskými textami, do ktorých zaraďujú mnoho svojich vlastných značne rozsiahlych textov. Takto pripravujú pôdu Borisovmu zámeru zameniť grécku liturgiu slovanskou a tiež budúcemu rozkvetu bulharskej osvety, literatúry a kultúry.
Boldogkőváralja
Má rozlohu 2199 ha a žije tu 1176 obyvateľov (2007).
Šimon Ondruš
Prof. PhDr. Šimon Ondruš, CSc. (* 27. október 1924, Klčov – † 8. január 2011) bol významný slovenský jazykovedec, slavista, slovakista, indoeuropeista, etymológ, paleoslovenista a pedagóg. Zaoberal sa najmä porovnávacou slovenskou a indoeurópskou jazykovedou, etymológiou, staroslovienčinou, všeobecnou jazykovedou, dejinami jazykovedy, bol členom redakčných rád odborných časopisov, zborníkov a publikácií.
Vignoux-sur-Barangeon
Vignoux-sur-Barangeon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gourhel
Gourhel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6925
NGC 6925 je galaxia v súhvezdí Mikroskop, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 31. júla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Virtuóz
Virtuóz (z tal. virtuoso, čo je z lat. virtus, čo znamená statočnosť, schopnosť, vynikajúca kvalita) je označenie pre človeka, ktorý prejavuje mimoriadne technické schopnosti v speve alebo hre na hudobný nástroj. Táto schopnosť sa nazýva virtuozita, toto slovo sa však nepoužíva len v hudbe, ale v akomkoľvek odbore ľudskej činnosti, prevažne v umeleckých odboroch. Virtuózi sú často aj hudobní skladatelia. Od baroku väčšina skladateľov, ale nie všetci, boli virtuózmi na nástroje, pre ktoré skladali.
Domessin
Domessin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Těrlicko
Těrlicko  je obec v Česku v okrese Karviná v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 278 obyvateľov, z toho 2 098 mužov a 2 180 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,0 roka (muži 41,4 roka, ženy 42,5 roka).
STS-81
STS-81 bola misia amerického raketoplánu Atlantis. Cieľom letu bolo piate stretnutie raketoplánu s ruskou orbitálnou stanicou Mir. Raketoplánom sa na Zem vracal astronaut John E. Blaha, ktorý pracoval na vesmírnej stanici a ktorého tu vystriedal Jerry M. Linenger.
Návrat z misie na Miru
(v zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie)
Priebeh letu
STS-81 bola piatou z deviatich plánovaných misií na Mir a druhá, ktorá menila amerického astronauta. Johna Blaha, ktorý bol na Mire 118 dní od 9. augusta 1996, vystriedal astronaut Jerry Linenger. Linenger potom strávil na Mire viac než štyri mesiace. Na Zem sa vrátil s misiou STS-84, ktorá odštartovala v máji 1997.
Raketoplán Atlantis úspešne odštartoval 12. januára o 09:27 UT z Kennedyho vesmírneho strediska, hneď na začiatku štartovacieho okna. V čase 09:30 UT sa odhodili štartovacie motory SRB, v čase 09:36 UT sa Atlantis dostala na suborbitálnu dráhu a približne o 10:00 UT na cieľovú obežnú dráhu. K vesmírnej stanici Mir sa raketoplán približoval rýchlosťou za obeh a stretol sa s ňou v priebehu štvrtého dňa letu, o 03:55 UT.
V nákladovom priestore Atlantisu bol uložený dvojitý modul SPACEHAB-DM (Double Module), ktorý slúžil na rozšírenie priestoru na experimenty. Po privítaní posádok začali astronauti plniť hlavnú úlohu, a to dopraviť dovezený materiál na palubu vesmírnej stanice. Počas piatich dní, kedy bol raketoplán zakotvený pri Mire posádka prekladala vodu  –  a zásoby z raketoplánu na stanicu. Na Mir sa presunulo amerického vedeckého vybavenia,  ruských zásob a  ostatného materiálu. Do tej doby to bol najväčší náklad privezený raketoplánom. Naspäť na Zem dopravila Atlantis materiálu z ukončených amerických vedeckých pokusov na Mire,  ruského nákladu a  ostatného materiálu. Okrem doplňovania zásob kozmickej stanice sa posádky tiež venovali naplánovaným vedeckým experimentom zameraným na biológiu, štúdium mikrogravitácie a skúmanie vesmíru. Cieľom pokusov bolo predovšetkým získať informácie pre budúce plánovanie a výstavbu Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS).
Pristátie
K odpojeniu raketoplánu od stanice došlo 20. januára 1997 o 02:15:44 UTC, a po oblete stanice sa Atlantis vydal na spiatočnú cestu na Zem. Raketoplán pristál bez problémov na Kennedyho vesmírnom stredisku, dráhe 33 22. januára 1997 o 14:23:51 UTC. Jeho let trval 10 dní 4 hodiny a 56 minút.
Villabon
Villabon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mólos (syn Area)
Antický autor Apollodoros uvádza, že Mólos bol syn Agénorovej dcéry Démoniky a boha vojny Area, ktorí okrem neho splodili aj synov, Euéna, Pyla a Thestia.
Villabon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bogács
Bogács je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőkövesdskom okrese.
Má rozlohu 2469 ha a žije tu 2025 obyvateľov (2007).
Obec Bogács je vzdialená len 16 km na východ od mesta Eger, 11 km na sever od mesta Mezőkövesd a 30 km od mesta Miskolc.
Názov Bogács možno odvodiť zo staroslovanského slova bogatu /bohatý/
Okolo roku 1950 pri hľadaní nálezísk ropy a plynu v regióne začala zo zeme vyvierať termálna voda. V roku 1959 vybudovali prvý termálny bazén s liečivou vodou a 3 ďalšie nasledovali v roku 1973. Od roku 2000 sa na ploche kúpaliska nachádza dovedna 6 bazénov.
Termálne kúpele zrenovované v roku 2011 celoročne prijímajú hostí túžiacich po oddychu a liečbe.
Liečivá voda s vysokým obsahom síry a bohatou na minerály sa hlavne odporúča pri liečbe reumatických ochorení, artritíde, opotrebovaní klbov, pri ochorení pohybového ústrojenstva, gynekologických ochoreniach a chorobách prostaty, a taktiež ako dodatočná liečba pri ortopedických operáciách. Voda sa môže užívať vo forme pitnej kúry dlhší čas.
Na kraji obce sa nachádza 26 hektárový rybník ktoré je ideálnym miestom pre rybárov.
Bogács sa nachádza vo vinárskej oblasti Bükkalja /Vinárska oblasť na upätí bukových hôr/
Slávne vínne pivnice a pivničné rady nájdete aj v obci Bogács.
Slávny pivničný rad: Pivničný rad Cserépi úti pincesor, Bogács
Známe odrody vo vinárskej oblasti : kékfrankos /frankovka modrá/, olasz rizling /vlašský rizling/, medina a muskotály /muškát/
V obci Bogács každoročne organizujú niekoľko podujatí spojených s vínom.
Bükkalja festival vína /v júni/ - Buükkvinfest
Slávnostné oberačky /okolo 15 septembra/
Deň svätého Martina-oslava mladého vína /v novembri/
Cracking
Cracking (iné názvy: narušenie, v slangu crackovanie, krekovanie ; osoba vykonávajúca túto činnosť sa volá cracker, kreker, kraker, narušiteľ ) môže byť vo výpočtovej technike:
Fontaine-Française (kantón)
Fontaine-Française je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho 11 obcí.
NGC 6926
NGC 6926 je galaxia v súhvezdí Orol, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. júla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Dijon-8
Dijon-8 je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho iba časť mesta Dijon.
Michael Nyman
Michael Laurence Nyman (* 23. marec 1944, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský minimalistický hudobný skladateľ súdobej hudby. Je známy aj ako klavirista, muzikológ a autor soundtrackov k filmom Petera Greenawaya.
Javorina (prítok Vrzavky)
Javorina je potok v okrese Nové Mesto nad Váhom. Je to ľavostranný prítok Vrzavky, meria 8,1 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Bielych Karpatoch, v podcelku Javorinská hornatina, na východnom svahu Jelenca (925,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 640 m n. m. Tečie prevažne juhovýchodným smerom, na dolnom toku cez Myjavskú pahorkatinu a cez kopanice obce Bzince pod Javorinou. Do Vrzavky ústi v nadmorskej výške cca 242 m n. m. severne od obce Bzince pod Javorinou.
Ján Ladislav Polerecký
Ján Ladislav Polerecký (* 8. september 1748, Molsheim, Francúzsko - † 8. jún 1830, Dresden, Maine, USA) bol major francúzskej armády slovenského pôvodu, ktorý bojoval v Amerike vo vojne za nezávislosť USA. Pochádzal zo zemianskeho rodu Polereckých (Poleretzki/Polereczki) z turčianskej Polerieky.
Život
Jeho otcom bol Andrej Polerecký, brigádny generál francúzskej armády, matkou Marie Francoise Margueritte de Hasselt. Otec Andrej Polerecký sa pravdepodobne narodil v roku 1700 v Banskej Bystrici, no ešte ako dieťa po ukončení posledného stavovského povstania spoločne s otcom kuruckým majorom Matejom Polereckým a bratmi opustil Uhorsko a odišiel do Poľska a v roku 1719 do Francúzska.
Ján Ladislav pokračoval v rodinnej tradícii a ako 15-ročný nastúpil 27. decembra 1763 do Berčéniho husárskeho pluku. V roku 1765 prestúpil do Chamborantovho husárskeho pluku, kde v tom čase slúžil aj jeho starší brat Fratišek Andrej Filip Polerecký. V roku 1771 ho v tomto pluku povýšili na nadporučíka a v roku 1774 na kapitána. Dňa 13. júla 1772 v Sarreguemines (ležiacom dnes vo francúzskom departemente Moselle) uzatvoril manželstvo s Margueritte Antoinette d´Hausen, dcérou vojenského lekára a mal s ňou prinajmenšom tri deti (dvoch synov a dcéru). Synovia André Antoine Ladislas (narodený roku 1775) a Jean Baptiste Frédéric (narodený roku 1777) sa stali dôstojníkmi francúzskej armády a obaja boli vyznamenaní Rytierskym krížom Radu čestnej légie.
V roku 1779 prešiel do husárskeho oddielu tzv. légie zahraničných dobrovoľníkov vojvodu de Lauzun (Légion des volontaires-étrangers de Lauzun), v radoch ktorej odišiel v lete 1780 bojovať do Spojených štátov amerických za nezávislosť mladej republiky od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie. Pôsobil v hodnosti majora v husárskom pluku Lauzunovej légie. V lete 1781 sa zúčastnil pri King's Ferry a pevnosti Kniphausen neďaleko New Yorku priamych bojov s Britmi a v októbri 1781 obliehania pevnosti Yorktown vo Virgínii, kde 19. októbra kapitulovala britská armáda pod velením generála Charlesa Cornwallisa, čo v podstate ukončilo pozemné boje vo vojne za nezávislosť USA.
Koncom roku 1782 sa na istý čas vrátil do Francúzska, ale pravdepodobne z existenčných dôvodov sa v roku 1783 odobral späť do USA, kde žil v meste Boston, štát Massachusetts. V roku 1785 zakúpil pôdu v lokalite Pownalborough, štát Maine, a začal na nej hospodáriť. Zároveň sa tu 22. júna 1785 po druhýkrát oženil s istou Nancy Pushardovou (pôvodne Pochard, jej rodina mala francúzske korene), mali spolu deväť detí. Z osady Pownalborough sa v roku 1794 vyčlenila menšia časť s názvom Dresden, kde prežil J. L. Polerecký zvyšok svojho života v dome, ktorý si tu postavil (s výnimkou rokov 1796 - 1802, kedy bol strážcom majáka na ostrove Seguin Island na mainskom pobreží). V Dresden plnil v rokoch 1794 - 1796 a 1805 - 1828 funkciu mestského tajomníka s notárskymi právomocami (angl. town clerk).
Zomrel vo veku 81 rokov 8. júna 1830 v Dresden a spočiatku bol pochovaný v blízkosti svojho domu medzi dvomi stromami, ktoré sám vysadil. V roku 1858 boli jeho pozostatky prenesené na miestny cintorín Pine Grove Cemetery, kde sa jeho hrob zachoval do dnešných čias. Jeho pôsobenie v boji za americkú slobodu pripomína pomník v newyorskej štvrti Yonkers, ktorý dali v roku 1977 vybudovať slovenskí vysťahovalci v USA.
Technické pamiatky Mlynskej doliny
Technické pamiatky Mlynskej doliny sú súborom pamätihodností technicko-stavebného charakteru nachádzajúce sa po celej dĺžke Mlynskej doliny v Bratislave. Časť z neho, ktorá sa do dnešných čias zachovala, predstavuje dôležitý hmotný doklad industriálnej histórie hlavného mesta Slovenska.
Historické predpoklady technického rozvoja
V rámci Uhorska predstavovala jeho severná časť – Horné Uhorsko – hospodársky vyspelejšiu časť krajiny. Na Slovensku jednou z priemyselne najrozvinutejších oblastí bola Bratislava a jej blízke okolie. V bývalom hlavnom a korunovačnom meste krajiny prvou väčšou výrobnou lokalitou bolo územie ležiace pozdĺž potoka Vydrica.
Veľkú zásluhu na tomto stave malo využitie vodnej energie dnes nenápadného riečneho toku, prameniaceho severne od horského sedla Biely kríž. Na jeho sedemnásť kilometrov dlhom toku bola od stredoveku vybudovaná sústava deviatich mlynov využívajúcich na svoju činnosť silu prírodného živlu, a ktorých existencia v konečnom dôsledku dala názov aj tejto doline – Mlynská. I keď väčšina z nich už dnes neexistuje (buď zanikli úplne alebo sa neskôr stali súčasťou iných objektov – VI. a VII. mlyn), boli dokonalým príkladom technickej vyspelosti a zručnosti našich predkov.
Dnes je Vydrica iba malý potôčikom, romanticky sa vynúcim údolím; v minulosti mala mimoriadny hospodársky význam. Vďaka tomu môžeme Mlynskú dolinu považovať za najstaršiu výrobnú a neskôr priemyselnú oblasť Bratislavy. K technickým pamiatkam, ktoré sa na jej území nachádzajú alebo nachádzali môžeme zaradiť sústavu deviatich mlynov, štyri vodné nádrže (jazerá), železničný most a niekdajšiu budovu prachárne.
Mlyny
Mlynárske remeslo má v histórii Bratislavy dlhú tradíciu. Prírodné podmienky a vhodná poloha Bratislavy priam predurčovali jeho rozvoj. Poskytovalo obživu mnohým tunajším obyvateľom a bez neho bol prakticky nemysliteľný život v meste. O tom, že mlynárstvo bolo aj pomerne výnosným odvetvím remeselnej činnosti svedčía napr. výpisy z daňových registrov, podľa ktorých mlynári boli okrem mlynov vlastníkmi aj viníc a mnohých domov v meste.
Mlynská dolina v súčasnosti predstavuje predovšetkým rekreačnú a obyvateľmi Bratislavy vyhľadávanú oblasť. Dnes ešte viac ako v minulosti je badateľná geomorfologická a spoločenská diferencovanosť jej profilu. Kým jej dve horné tretiny (Horná Mlynská dolina) majú horský a prevažne lesnatý charakter, spodná časť (začínajúca približne od Vojenskej nemocnice) je husto osídlená a značne industrializovaná. K zásadnej zmene charakteru tejto časti doliny došlo najmä v poslednej tretine 20. storočia v súvislosti s rozvojom dopravy (vybudovanie diaľnice a Mosta Lanfranconi).
Dolná časť Mlynskej doliny, so IV. až I. mlynom, začala od 70-tych rokov 20. storočia postatne meniť svoj vzhľad a dnes iba v náznakoch pripomína svoj niekdajší prírodný charakter.
Uvedený dokument však nie je jediným historickým prameňom. Ďalšie správy pochádzajú zo 14. storočia (1374 a 1378). Jedným z najcennejších svedectiev je mapa častí polí patriacich mestu Prešporok z roku 1734, na ktorej je zachytených všetkých deväť mlynov, no bez konkrétneho pomenovania. Pre slávneho slovenského polyhistora Mateja Bela boli mlyny na Vydrici také dôležité, že sa o nich zmieňuje aj vo svojich Notíciách z roku 1735:
Aj z neskorších čias sa z dobových dokumentov dozvedáme o fungovaní vydrických mlynov; napr. na tzv. Pernoldovej mape Bratislavy z polovice 19. storočia sú okrem mlynov zachytené aj Ferdinandove kúpele, ktoré vznikli na Železnej studienka koncom 20-tych rokov 19. storočia.
Zásadný obrat vo využití mlynov nastal v roku 1844. Vtedy mlyny odkúpila Mlynskodolinská účastinná spoločnosť, ktorá však iba dvom z mlynov – VII. a IX. – plánovala ponechať ich pôvodnú funkciu a k tomuto účelu ich zariadila súdobou modernou technológiou. Ostatné mlyny spoločnosť predala alebo dala do prenájmu a ich noví majitelia či nájomníci ich využívali na poľnohospodárske účely alebo ich prerobili na pohostinstvá. Definitívny koniec mlynskej činnosti na Vydrici prišiel na konci 19. a začiatku 20. storočia. Z viacerých objektov sa stali letoviská či pohostinstvá, VI. mlyn sa stal súčasťou Rothovej fabriky na muníciu, siedmy mlyn sa zmenil na výrobný objekt Kühmayerovej továrne.
Číslovanie mlynov tak ako to poznáme dnes nám uľahčuje ich pôvodnú lokalizáciu, pričom poradové čísla (písané rímskymi číslicami) začínajú mlynom, ktorý stál pri ústí potoka do Dunaja a pokračujú proti prúdu Vydrice.
I. mlyn
Budova mlyna dnes neexistuje. Bol postavený pri vyústení Vydrice do Dunaja. Podľa zistení stál na pozemku patriacom známemu talianskemu inžinierovi Eneovi Lanfranconimu, ktorý okolo roku 1890 budovu mlyna prestaval na honosnú vilu. Až do 80-rokov 20. storočia vilu mohli obdivovať návštevníci botanickej záhrady, pretože stála v jej blízkosti.
II. mlyn
Objekt patril k najstarším zo všetkých vydrických mlynov, pretože podľa umelecko-historických výskumov sa jeho vznik datuje do začiatku 16. storočia. V roku 1844 ho prevzala Mlynskodolinská účastinná spoločnosť a začiatkom 20. storočia bol známy ako Jozefov dvor. Neskôr patril uršulínkam, ktoré tu mali hospodársky dvor ale aj sakrálne priestory. V sedemdesiatych rokoch patril družstevnému podniku Jednota. V rokoch 1978 – 1986 bol objekt mlyna asanovaný.
IV. mlyn
Ľavobrežný vydrický mlyn bol od toku Dunaja vzdialený asi 1350 metrov. Bola to trojkrídlová jednoposchodová stavba so sedlovou strechou postavená na pôdoryse písmena U s priečelím obráteným na západ. Objekt, obkolesený murovanou ohradou, ku ktorému patrili aj hospodárske stavby, v súvislosti s výstavbou Mosta Lanfranconi zbúrali v 80-tych rokoch 20. storočia.
V. mlyn
left|thumb|Niekdajší VII. mlyn v Mlynskej doline, v roku 1868 prestavaný na Kűhmayerovu továreň. Dnes tu sídli Pamiatkový úrad Slovenskej republikyPodľa historických záznamom mal mlyn stojaci na dnešnej ulici Pri Habánskom mlyne viacerých majiteľov, z ktorých najvýznamnejšími bol rod Segnerovcov (preto sa na záznamoch uvádza ako Segnerovský mlyn). V smere toku Vydrice je to posledný mlyn, po ktorom ešte môžeme nájsť fyzickú stopu. Na križovatke ulíc Pri Habánskom mlyne a Mlynská dolina (adresa Mlynská dolina 9) stojí dom, ktorého základy pamätajú pôvodnú obytnú mlynskú budovu. Tá bola súčasťou rozsiahleho areálu, skladajúceho sa okrem obytnej aj z niekoľkých hospodárskych stavieb. Mlyn dostal podľa nájomníka, ktorého tunajší obyvatelia volali Habán, aj svoje neskoršie pomenovanie. Hospodárske budovy v roku 1932 asanovali a obytnú stavbu prestavali podľa projektu známeho architekta Emila Belluša.
VI. mlyn
Šiesty mlyn stál na mieste, ktoré je dnes známe pod názvom Patrónka. Mlyn patril k najväčším usadlostiam a okrem budovy mlyna ju tvorili aj rozsiahly hospodársky dvor a hostinec. Svojmu účelu slúžil až do roku 1870, kedy objekty kúpil viedenský podnikateľ Georg Roth (1834 – 1903) a začlenil ich do novovznikajúceho komplexu továrne na muníciu (patróny).
VII. mlyn
Pôvodná budova, i keď v pozmenenej dispozícii a funkcii, stojí dodnes. Keď v roku 1844 Mlynskodolinská účastinná spoločnosť kúpila vydrické mlyny, rozhodla sa dvom z nich – VII. a IX. – ponechať ich pôvodnú funkciu. V prípade siedmeho mlyna tu zohrala svoju úlohu jeho výhodná poloha. Stál totiž na mieste, kde tok Vydrice dosahoval najväčší spád, čím bol schopný roztočiť dve nad sebou umiestnené mlynské kolesá. Spoločnosť preto v mlyne inštalovala novú modernú technológiu a dokonca ho vybavila parným strojom s výkonom dvadsaťpäť konských síl. Mlyn sa tak stal jedným z prvých zariadením svojho druhu s parným pohonom. V roku 1846 tu spoločnosť dala postaviť štvorposchodovú budovu.
Aj tento mlyn, podobne ako predchádzajúci, bol „premenený“ na výrobný závod. V roku 1896 mlyn kúpil prešporský podnikateľ Franz Kűhmayer (otec významného bratislavského sochára Roberta Kühmayera) a zriadil tu preslávenú továreň, v ktorej sa vyrábali doplnky k vojenským uniformám. Počas druhej svetovej vojny bol objekt zbombardovaný, ale po vyhlásení národnej správy znova začal vyrábať. Náplň výroby sa zmenila výhradne na vianočné ozdoby a laboratórne sklo po začlenení podniku pod Spojené sklárne.
VIII. mlyn
right|thumb|Budova VIII. mlyna, zv. Klepáč, po rekonštrukcii slúži ako pohostinské zariadenieO zvyšných dvoch mlynoch, VIII. a IX., máme najviac historických záznamov a o oboch môžeme hovoriť v prítomnom čase.
Ôsmy mlyn, zv. Klepáč, sa nachádza v hornej časti Mlynskej doliny, asi 4500 metrov od ústia Vydrice do Dunaja. Nevieme presne kedy mlyn vznikol, predpokladá sa, že existoval koncom 15. storočia. K svojmu romanticky znejúcemu menu prišiel celkom prozaicky. V starých mestských knihách sa pozemok, na ktorom mlyn stojí označoval v nemeckom jazyku ako "Clepeis", čo označovalo pozemok, ktorý tvorila lepkavá studená zemina. Poslovenčením a skomolením vznikol názov Klepáč, čo iste nemá ďaleko ani od pomenovania charakteristického zvuku, ktorý vydáva otáčajúce sa mlynské koleso.
K samotnému mlynu patrila i neveľká lúka. V druhej polovici 18. storočia sa v historických záznamoch uvádza ako majiteľ Mathias Strohofer. V polovici 19. storočia usadlosť vlastnil Henrich Hackl, neskôr mlynár Krištof Cellér, ktorý ho v roku 1842 predal svojmu bratovi Samuelovi. K ďalšej zmene vlastníka prišlo v roku 1855 a potom v roku 1911, kedy usadlosť kúpil staviteľ Ľudovít Gratzl a plánoval ho prestavať na výletnú reštauráciu.
Po čiastočnej obnove sa v roku 1921 jeho vlastníkom stal Jozef Raban. Koncom 60-tych rokov 20. storočia bola usadlosť opustená a tým sa začala postupná devastácia celého objektu.
Dnes mlyn po dôkladnej rekonštrukcií v rokoch 2006 – 2008 opäť slúži ako miesto príjemného zastavenia okoloidúcich návštevníkov Mlynskej doliny.
IX. mlyn
left|thumb|Historické foto z roku 1904 zachytáva nádvorie IX. mlyna s letnou reštauráciouDeviaty mlyn, zv. Suchý, zachytený na mape z roku 1734 bol posledným z vydrických mlynov, Fungoval až do roku 1868 a vo svojej takmer pôvodnej dispozícii sa zachoval pre dnešok. V roku 1731 tunajšiu usadlosť kúpil Ján Link, od ktorého ju v roku 1760 zdedil jeho syn. Na pláne z roku 1793 je vyznačené meno majiteľa – Linde. V prvej polovici nasledujúceho storočia prešiel mlyn do majetku rodin Walnerovcov, ktorí ho vlastnili až do roku 1844 kedy sa vydrických mlynov ujala Mlynskodolinská účastinná spoločnosť.
Mlyn mal pôvodne dve hnacie vodné kolesá, ktoré mohli pri spáde vody 695 centimetrov a prietoku sto litrov za sekundu dosiahnuť výkon sedem konských síl. Po získaní mlynu Mlynskodolinskou účastinnou prešla jeho technická časť modernizáciou; spád sa zvýšil na osemstoštyridsať centimetrov, pričom sa zvýšilo aj prietokové množstvo vody a tým vzrástol aj jeho výkon na šestnásť konských síl.
Začiatkom 90-tych rokov 19. storočia sa ako majiteľ usadlosti spomína Rudolf Nemčík. Eduard Nemčík bol o. i. aktívnym činiteľom robotníckeho hnutia v Bratislave a ako taký verejne vystúpil s prejavom pred robotníkmi 1. mája 1890 na manifestácii pri utajených oslavách Sviatku práce, ktorá prebehla práve neďaleko jeho mlyna (udalosť dodnes pripomína neďaleko stojaci pamätník ), nakoľko vtedajšia uhorská vláda oficiálne oslavy v meste Bratislava zakázala.
Jazerá
Funkčnou súčasťou sústavy mlynov boli štyri umelé vodné nádrže v Hornej Mlynskej doline, ktoré, hoci už neslúžia svojmu pôvodnému účelu, sú pozoruhodným technickými pamiatkami dokumentujúcimi vyspelosť vodného staviteľstva na Slovensku.
Keďže funkčnosť mlynov priamo závisela od prietoku vody vo Vydrici, bolo v dôsledku jeho kolísania rozhodnuté vybudovať sústavu jazier, ktoré mali zachytávať a kumulovať zrážkovú vodu. Ňou sa mali v suchšom období zásobovať vydrické mlyny. Pôvodne išlo o jednu nádrž, ktorá podľa plánov mala zhromaždiť množstvo vody schopné zásobovať mlyny po dobu tridsiatich dní. V priebehu rokov 1761 – 1762 bola na lokalite zvaná Volská lúka (Ochsenwiese), podľa projektu Wolfganga Reintelera, vybudovaná nádrž z rozlohou 1,81 hektára (rozmery 213 x 85 metrov). Existovala však iba necelý rok. 25. mája 1763 došlo následkom prudkej prívalovej vlny k pretrhnutiu jazernej hrádze, pričom vytekajúca voda napáchala značné škody.
Na ďalších osemdesiat rokov myšlienka vybudovania jazera zapadla prachom. K jej oživeniu prišlo až v roku 1844 a stála za ňou Mlynskodolinská účastinná spoločnosť, ktorá plánovala kúpu vydrických mlynov. Podľa projektu maďarského vodohospodárskeho inžiniera Józsefa Beszédeša (1787 – 1852) tu vznikli štyri vodné nádrže.
Jazerá, ktorých vodné hladiny esteticky dotvárajú krajinu, sa v súčasnosti využívajú na rybolov; na III. jazere (počítané proti toku Vydrice) sa v letných mesiacoch člnkuje.
Červený most
right|thumb|Červený most – súčasť [[Železničná trať Bratislava – Břeclav|železničnej trate č. 110]] Most, nachádzajúci sa približne v strede Mlynskej doliny bol postavený v roku 1848 ako súčasť železničnej trate Gänserndorf – Marchegg – Bratislava. Pôvodne bol jednokoľajový. K zdvojkoľajneniu prišlo v roku 1881. Dvestopätnásť metrov dlhý a sedemnásť metrov vysoký most bol pôvodne tehlový (podľa červenej farby tehál dostal most aj svoj názov) a podopieralo ho deväť mostných oblúkov. Svoju funkciu v pôvodnej podobe plnil až do 4. apríla 1945, kedy ho ustupujúce nemecké vojská vyhodili do vzduchu. Zachoval sa fragment piliera nad Kysuckou ulicou (poškodený detonáciou), ktorý je od 29.4.1986 technickou pamiatkou Slovenska. V rekordne krátkom čase siedmych dní bol vojakmi Červenej armády a miestnymi obyvateľmi nahradený provizórnym premostením. 30. apríla 1948 bol postavený súčasný oceľový most, ktorý, reflektujúc pôvodné pomenovanie, natreli na červeno.
Pri Červenom moste sa nachádza železničná zastávka Bratislava-Železná studienka, ktorá je súčasťou železničnej trate 100, po ktorej 20. augusta 1848 prišiel do Bratislavy prvý vlak z Viedne, ťahaný parnou lokomotívou. Trať umožnila napojenie Bratislavy na rozvíjajúci sa železničný systém v Európe.
Gourin (obec)
Gourin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Coevorden
Coevorden získal mestské práva v roku 1408.
Je pravdepodobné, že mesto Coevorden dalo nepriamo meno kanadskému mestu Vancouver, ktoré je pomenované po britskom kapitánovi a prieskumníkovi Georgeovi Vancouverovi. Jeho predkovia a ich rodinné meno mohli prísť do Anglicka z Holandska "z Coevordenu" (van Coevorden > Vancoevorden > Vancouver).
Počítačové pirátstvo
Počítačové pirátstvo (osoba vykonávajúca túto činnosť sa volá počítačový pirát) môže byť:
Genlis (kantón)
Genlis je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho 27 obcí.
Virológia
Virológia (z latinského virus: jed a gréckeho logos: učenie) je biologická veda. Predmetom jej skúmania sú nebunkové organizmy – vírusy, a subvirálne častice: virusoidy a viroidy.
Zaoberá sa ich štruktúrou, taxanomiou, chorobami, ktoré spôsobujú a technológiami ich izolácie a využitia ich vo vede. Vedec zaoberajúci sa virológiou sa volá virológ. Virológia v mnohých oblastiach hraničí s ďalšími vedami: biochémia, molekulárna biologia, epidemiológia alebo imunológie.
Hlavným odvetvím virológie je klasifikácia vírusov. Vírusy môžu byť klasifikované podľa napadnutej hosťovskej bunky: živočíšne vírusy, rastliné vírusy, vírusy napádajúce huby a kvasinky (mykopatogénne vírusy) a tzv. bakteriofágy, ktoré napádajú baktérie.
Ďalším kritériom klasifikácie môže byť aj ich tvar. Ale najrozšírenejším kritériom ich klasifikácie je typ nukleovej kyseliny, ktorú využívajú na svoju replikáciu v hostiteľskej bunke: DNA vírusy, RNA vírusy a vírusy so spätnou transkriptázou (napr.retovírusy a onkovírusy).
Najnovšia správa Medzinárodnej komisie taxanómie vírusov (ICTV) uviedla 5450 vírusov zoradených do 2000 druhov, 283 rodov, 73 čeľadí a 3 rádov.
Pravdepodobne hlavnou motiváciou virológie je spoznať vírusy a ich nezastupiteľné miesto v ekosystémoch ako aj hlavnou príčinou mnohych chorôb napr. nádcha, chrípka, besnota, žltačka typu A, B,a C, červienka (osýpky), kiahne alebo AIDS a často sú aj jedným z hlavných pôvodcov rakoviny alebo leukémie.
Kostolník (potok)
Kostolník je potok na západnom Slovensku, na Myjavsku, na rozhraní okresov Myjava a Nové Mesto nad Váhom. Je to pravostranný prítok Tŕstia, meria 16 km a je tokom V. rádu.
Na hornom toku sa koryto na troch krátkych úsekoch rozvetvuje. Na strednom toku boli neďaleko mesta Stará Turá v lesnatom prostredí vybudované dve vodné nádrže, Dubník II. (Bánov) a Dubník I., pod priehradným múrom dolnej priehrady je ešte sústava troch malých rybníkov. K obci Kostolné tečie potok vhĺbeným údolím s výraznejším ohybom koryta, ktoré sa vzápätí vetví na dve ramená (227,3 m n. m.), spájajúce sa na začiatku obce.
Prameň
v Bielych Karpatoch, v podcelku Javorinská hornatina, na južnom svahu Vrchu Slobodných (686,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 540 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie na hornom toku severojužným smerom, priberá krátke pravostranné prítoky a na okraji Bielych Karpát, pri osade Šľahorovci sa stáča na juhovýchod. Ďalej už tečie v Myjavskej pahorkatine, pri osade Blanárov Vrch priberá významnejší ľavostranný prítok a následne pri osade Bielčikovci pravostranný prítok a preteká kopaničiarskou oblasťou na pomedzí obcí Poriadie, Rudník a mesta Stará Turá. Pri osade Vankovci sa oblúkom stáča na severovýchod a ústi do vodnej nádrže Dubník II. Juhozápadne od mesta vyteká z nádrže smerom na juhovýchod, vzápätí napája aj vodnú nádrž Dubník I., z ktorej pokračuje výraznejšie rozšíreným korytom k obci Kostolné. Intravilánom obce tečie oblúkom vypnutým na východ a juhojuhovýchiodným smerom tečie k svojmu ústiu.
Ústie
Do Tŕstia sa vlieva severozápadne od obce Hrachovište v nadmorskej výške približne 215 m n. m.
Hippothoos (syn Hippokoóna)
Hippothoos (Hippothoos) je v gréckej mytológii syn spartského kráľa Hippokoóna. Hippothoos bol syn Hippokoóna z Amyklaie, ktorý mal okrem neho ešte ďalších jedenásť synov, Doryklea, Skaia, Enarofora, Euteicha, Boukola, Lykaitha, Tebra, Euryta, Hippokorysta, Alkinoa a Alkóna. Jeho otec Hippokoón sa stal kráľom Sparty, keď svojho brata Tyndarea vyhnal z krajiny.
Jedného dňa prišiel do Sparty hrdina Hérakles s bratrancom Oiónom a pri dome Hippokoóna ich napadol strážny pes, ktorého Oiónos v sebeobrane zabil. Keď to uvidel Hippothoos so svojimi bratmi, ktorí stáli obďaleč, na Oióna a Hérakla zaútočili. Oiónos potom v boji padol a zranený Hérakles musel ustúpiť. Héraklova pomsta však nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Héraklov brat Ifikles, Hérakles Hippokoóna a všetkých jeho synov pobil a Tyndareós sa mohol vrátiť do Sparty a ujať sa vlády.
NGC 6927
NGC 6927 je galaxia v súhvezdí Delfín, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 15. augusta 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Ravahere
Ravahere je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Marokau (iba smerom na severozápad) a Tahiti je  na západ.
Geografia atolu
Atol má tvar pretiahnutého a ohnutého trojuholníka, s najdlhším rozmerom približne. Jeho lagúna má rozlohu a nemá splavný prieplav. Východnú stranu tvorí súvislý pás zeme, dlhý, zo západnej strany je to nízky útes, za prílivu na mnohých miestach úplne ponorený. Vstup do lagúny je len na niekoľkých málo miestach za vrcholiaceho prílivu. Na južnom aj severnom cípe lagúny sú koralovými porastmi vytvorené uzatvorené plytké bazény. Južný je väčší, približne 3x, severný je nepravidelný a jeho súčasťou je aj motu – malý ostrovček s vegetáciou.
Z geologického hľadiska koralový atol sedí na vrchole podmorskej sopky, ktorá je iba tesne pod hladinou a ktorú zdieľa aj s atolom Marokau. Sopka má z oceánskeho dna na výšku a jej vek sa odhaduje na 46,7 až 48,9 mil. rokov.
História
Prvá písomná zmienka je od Louisa Antoine de Bougainville z roku 1768. Po ňom bol ďalším návštevníkom James Cook 6. apríla 1769, ktorý ho spolu so susedným atolom Marokau nazval "Îles Deux Groupes". Či ho v roku 1826 navštívil aj moreplavec Edward Belcher, ktorý bol na Marokau, nie je z jeho záznamov jednoznačné.
V 19. storočí sa ostrov stal francúzskym územím. Vtedy (okolo roku 1850) tu žilo cca 30 domorodých obyvateľov.
V roku 1903 sa oblasťou prehnal hurikán a celý atol, spolu s niektorými okolnými, spustošil.
Na atole dnes nežije prakticky nikto, len občas sem prídu obyvatelia susedného Marokau kvôli perlám a perleti.
Villecelin
Villecelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Doucy-en-Bauges
Doucy-en-Bauges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ázijsko-tichomorská hospodárska spolupráca
thumb|Členovia APEC
APEC (Asia-Pacific Economic Cooperation, Ekonomické zoskupenie Ázie a Tichomoria alebo Ázijsko-tichomorská spolupráca alebo Ázijsko-tichomorská hospodárska spolupráca) je medzinárodná organizácia združujúca 21 krajín. Tieto krajiny vytvárajú polovicu HDP sveta. Cieľom tohto zoskupenia je zlepšiť ekonomické a politické vzťahy medzi členskými štátmi. Je to pásmo medzinárodného voľného obchodu.
Zakladajúcich členov bolo v roku 1989 dvanásť: Austrália, Brunej, Filipíny, Indonézia, Japonsko, Južná Kórea, Kanada, Malajzia, Nový Zéland, Thajsko, Singapur a USA. V roku 1991 pristúpila Čína, Hongkong a Tchajwan, v roku 1993 Mexiko a Papua-Nová Guinea, v roku 1994 Čile a v roku 1998 Peru, Rusko a Vietnam.
Leiomyóm maternice
Leiomyóm alebo myóm maternice je najčastejším nezhubným nádorom maternice. Jeho výskyt rôzne štúdie odhadujú na 25 až 77% všetkých žien. Zdravotné ťažkosti v súvislosti s myómom sa však pred menopauzou prejavia len asi u jednej tretiny takto postihnutých žien.
Príznaky
Myómy sú väčšinou bezpríznakové, najmä tie menšie. K najčastejším patrí abnormálne menštruačné krvácanie a príznaky z tlaku nádoru na okolie (časté močenie, zápcha, panvová bolesť, dyspareúnia). Sú jednou z príčin ženskej neplodnosti a problémov s donosením plodu. Myóm je vo vyspelých krajinách najčastejším dôvodom chirurgického odstránenia maternice (hysterektómia).
Etiopatogenéza
Leiomyóm maternice je nezhubný nádor z hladkého svalstva, ktorého rast je ovplyvnený pohlavnými hormónmi a vyskytuje sa preto najčastejšie u žien v reprodukčnom veku, častejšie u žien čiernej pleti a tých, ktoré ešte nerodili. Neobjavuje sa pred pubertou a po menopauze nezriedka klinické príznaky samovoľne ustupujú až miznú (pre pokles hladiny estrogénu a progesterónu). Tažkosti však môžu pretrvávať u žien, užívajúcich hormonálnu substitučnú liečbu, prípadne sa výrazne zhoršiť u tehotných žien.
Histopatológia
náhľad|Tri základné lokalizácie leiomyómu: 1. subserózny, 2. intramurálny, 3. submukózny. Leiomyóm je nezhubný nádor vyrastajúci z buniek hladkého svalstva maternice, typicky v oblasti tela alebo fundu; v oblasti krčka maternice sú pomerne vzácne (menej ako 8%). Výnimočne môžu vzniknúť i v blízkosti maternice, no bez priamej súvislosti s ňou – tzv. parazitické myómy. Dve tretiny postihnutých žien majú viac ako jeden nádor. Väčšina myómov má guľovitý tvar a je dobre ohraničená. Pri raste utláčajú okolité svalstvo maternice a vzniká tak okolo nich falošné puzdro, ktoré umožňuje ich pomerne ľahké chirurgické odstránenie. Histologicky myómy pozostávajú zo spletených buniek hladkého svalu tvoriacich špirálovité štruktúry, ktorých nosnú štruktúru tvoria kolagénové fibrily. Počet buniek je väčší ako v okolitom myometriu, bez atypii jadier, typických pre zhubné nádory. Možno rozlíšiť i rôzne histologické subtypy, napr. lipoleiomyóm. Osobitné a vzácne formy sú difúzna leiomyomatóza maternice, benígna metastatická leiomyomatóza, peritoneálna disseminovaná leiomyomatóza a intravenózna leiomyomatóza.
Väčší leiomyóm podlieha veľmi často degeneratívnym zmenám, pretože jeho cievne zásobenie prestane byť dostatočné. V centrálnej časti vzniká najčastejšie hyalínová degenerácia, menej hemoragická, myxoidná a vzácne cystická. Všetky sa dajú rozlíšiť pri MR vyšetrení. Až 8% myómov môže obsahovať amorfné alebo plošné kalcifikáty. Typ degenerácie nemá žiaden klinický význam, s výnimkou hemoragického infarktu (odumretie tkaniva pre nedostatočné krvné zásobenie s následným krvácaním do nekrózy) myómu počas tehotenstva.
V diferenciálnej diagnóze je treba v prvom rade vylúčiť leiomyosarkóm.
Klinické prejavy
Myómy sa obvykle klinicky prejavia medzi 40. – 60. rokom života ženy. K typickým príznakom patrí nadmerné (hypermenorrhea), predĺžené (menorrhagia) a bolestivé (dysmenorrhea) menštruačné krvácanie, s následným rozvojom anémie z nedostatku železa. Nepravidelné krvácanie nie je tak bežné, vyskytuje sa u žien so submukóznym typom myómu. Ostatné príznaky (bolesť v podbrušku, pocit plnosti, časté močenie a podobne) sú nešpecifické.
V diferenciálnej diagnóze treba myslieť na adenomyózu maternice a endometriózu.
Diagnostika
Leiomyómy sa po dosiahnutí určitej veľkosti dajú pri gynekologickom vyšetrení nahmatať.
MRI
Zobrazovanie magnetickou rezonanciou (MRI) je najpresnejšou zobrazovacou diagnostickou metódou pre posúdenie leiomyómov maternice. Poskytuje presné informácie o počte, veľkosti, vnútornej štruktúre a vzťahu leiomyómov ako k jednotlivým vrstvám steny maternice (endometrium, junkčná zóna, myometrium, seróza) tak i k jej dutine a k okolitým orgánom (vaječníky, močový mechúr, konečník a ďalšie). Používa sa ako problém riešiaca metóda v prípadoch, kedy zlyhá ultrazvuk a ako plánovacie vyšetrenie v prípade úvah o chirurgickom zákroku zachovávajúcom maternicu.
Najvhodnejší čas na vyšetrenie je počas druhej polovice menštruačného cyklu na prístroji s vysokou hodnotou magnetického poľa (1T a vyšším). Pred vyšetrením je vhodné podať liek spomaľujúci črevnú peristaltiku (Buscopan, Glukagón) – čiastočne sa tak zabráni vzniku artefaktov z ich pohybu – a vyprázdniť močový mechúr.
Štandardný vyšetrovací protokol zahŕňa T2-vážené sekvencie v minimálne dvoch na seba kolmých rovinách a T1 váženú sekvenciu (pri podozrení na krvácanie do leiomyómu i s potlačením signálu tukového tkaniva). Podanie kontrastnej látky nie je vo väčšine prípadov nutné, pri plánovaní liečby embolizáciou je súčasťou protokolu aj MR angiografia.
V MR obraze má leiomyóm najčastejšie charakter guľovitej, ostro ohraničenej masy, hypointenznej v T2 vážení, ktorá sa chová expanzívne. Je ho možné presne lokalizovať (submukózny, intramurálny, transmurálny, subserózny, stopkatý, extrauterinný; cervikálny, vo funde alebo tele uteru – v prednej, bočnej či zadnej stene).
MR obraz leiomyómu sa môže výrazne meniť pri jeho degenerácii alebo u vzácnejších histologických subtypov. Napríklad celulárny leiomyóm je v T2 vážení hyperintenzný a v T1 vážení izointenzný v porovnaní s okolitým myometriom (v dôsledku veľkej hustoty buniek a malému pomernému zastúpeniu kolagénu). Leiomyolipóm je naopak vďaka obsahu tuku v T1 i T2 vážení hyperintenzný, pričom signálová intenzita sa zreteľne znižuje na sekvenciách s potlačením signálu tuku. Najčastejšia hyalínna degenerácia (60% myómov) sa prejaví homogénnou hypointenzitou myómu v T2 vážení a strednou hodnotou signálovej intenzity (SI) v T1 vážení. Cystická degenerácia sa prejaví ostro ohraničenými areami v myóme, ktoré majú vysokú SI v T2 a nízku v T1 vážení. Myxoidná degenerácia je charakteristická vysokou SI v T2 vážení, strednou alebo nízkou v T1 vážení a zvyšovaním SI po podaní kontrastnej látky. Krvácanie do myómu má variabilný obraz závislý od času a prítomnosti príslušných degradačných produktov hemoglobínu: najčastejšie je to nízka SI v T2 vážení a nehomogénne vysoká v T1 vážení, najmä v periférii ložiska. Podanie kontrastnej látky SI nezvyšuje. Podobný obraz je i pri kontrolnom MR vyšetrení po embolizácii myómu cestou arteria uterina, len hyperintenzita v T1 vážení je homogénna.
CT
Počítačová tomografia sa na diagnostiku zmien maternice príliš nehodí; nie je totiž schopná dobre odlíšiť jednotlivé vrstvy steny maternice a má horší tkanivový kontrast ako MRI. Lepšie identifikuje kalcifikáty v leiomyóme, ktoré sú najčastejšie tvarovo podobné pukancom, zriedkavejšie sú škrupinkovité.
CT obraz leiomyómu nie je špecifický. Najšpecifickejšie sú preň práve kalcifikáty, no tie sa vyskytujú len asi v 10% prípadov. Denzitou sa myóm nelíši od svaloviny maternice, ak sa objavia degeneratívne zmeny v jeho centre, tieto sú zväčša hypodenzné. CT zobrazí zväčšenú a hrboľatú maternicu. Hemoragický infarkt leiomyomú sa môže prejaviť oblasťami vyššej denzity v tkanive nádoru. Hypodenzné centrum s drobnými bublinkami vzduchu vzbudzuje podozrenie na infekciu myómu, tzv.pyomyóm.
Diferenciálna diagnostika
Diferenciálne diagnosticky treba leiomyóm odlíšiť najmä od nádorov vaječníkov, polypov endometria adenomyózy maternice a leiomyosarkómu.
Liečba
K liečbe sa pristupuje len v prípade prítomnosti klinických symptómov. Výnimku tvoria asymptomatické ženy s históriou problémov s donosením plodu, ktoré by chceli otehotnieť a je dôvodné podozrenie, že ich spôsobuje práve myóm.
Farmakologická liečba
Jediná schválená liečba na dlhodobý manažment myómov maternice je pomocou SPRM (selektívnych modulátorov progesterónových receptorov) pričom jediný schváleny SPRM na tento účel je ulipristal acetát. Používa sa s cieľom zastaviť nadmerné menštruačné krvácanie a zastaviť rast a zmenšiť veľkosť myómu maternice. Nejde o klasickäú hormonálnu liečbu. (20). K pokusu ovplyvniť rast leiomyómov sa používala hormonálna antikoncepcia, hoci dodnes niet jednoznačných dôkazov, že by ich užívanie malo štatisticky významný účinok. Sľubnejšia sa ukazovala liečba analógmi GnRH, ktorá je však účinná len do ich vysadenia. Farmakologická liečba SPRM slúži na preklenutie obdobia do menopauzy kedy myómy a ich symtómy prirodzene ustupujú alebo ako príprava pred chirurgickou liečbou.
Ablácia endometria
Cieľom je odstráneniť slizničnej výstelky dutiny maternice a zabrániť tak nadmernému menštruačnému krvácaniu. Používa sa zriedkavo, pretože sa často nepodarí výstelku odstrániť kompletne – bráni tomu deformácia dutiny maternice spôsobená myómami.