cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rímska republika (staroveký Rím)
Boje medzi patrícijmi a plebejcami (pribl. 500 – 287 pred Kr.)
V roku 494 pred Kr. si plebejci vynútili zriadenie úradu tribúna ľudu. Tribún, volený plebejským snemom (concilium plebis), mohol zrušiť rozhodnutie patrícijského úradníka vďaka právu veta, ktoré mu prináležalo. Okolo roku 450 pred Kr. plebejci-vojaci kolektívnym odmietaním vojenskej služby (secessio plebis) dosiahli, že boli spísané Zákony dvanástich tabúľ, v ktorých bolo spísané zvykové právo. Zákony obsahovali aj zákaz uzatvárania manželstiev medzi patrícijmi a plebejcami, ale o päť rokov neskôr bol tento zákaz zrušený. V roku 367 boli po dlhých bojoch prijaté zákony tribúnov ľudu Licinia a Sextia. Zákony riešili otázku dlhov, ale dávali rímskym občanom právo okupovať štátnu pôdu (ager publicus). Dôležitý bol zákon, podľa ktorého jeden z konzulov musel byť plebejského pôvodu. V roku 300 boli plebejci zrovnoprávnení s patrícijmi aj v náboženskej oblasti – mohli sa stať kňazmi. V roku 287 sa spory skončili, keď zákonom („lex Hortensia“) sa rozhodnutia plebejského snemu stali záväznými aj pre patríciov bez schválenia senátu. Po roku 287 sa začala formovať nová vrstva úradníckej aristokracie (nobilita), ktorú tvorili najbohatší predstavitelia patrícijských a plebejských rodín. Boj plebejcov za zrovnoprávnenie s patrícijmi sa skončil.
Rok 287 pred Kr. sa stal medzníkom medzi ranou a neskorou republikou:
V iných oblastiach života došlo v 4. storočí pred Kr. k zavedeniu peňazí a k výstavbe ciest, napr. známa Via Appia vznikla v roku 312.
Ovládnutie Itálie (493 pred Kr. – 265 pred Kr.)
V roku 493 (podľa niektorých názorov až 373/371) bola podpísaná zmluva, na základe ktorej Rím uzavrel „večné spojenectvo“ s latinskými obcami v okolí Ríma (Bitka pri jazere Regillus). Latinovia boli každopádne okolo 400 rímski spojenci.
V roku 396 zničili Rimania po desaťročnej vojne (406-396) najväčšie etruské mesto Veje (Veii), čím sa začala romanizácia Etruskov. O desať rokov neskôr (387) je oblasť Veje pričlenená k Rímu, zároveň však v tom istom roku Rím dobyli Kelti, ktorí boli od roku 400 novousadlíci v Pádskej nížine. Za výkupné odišli, ale v Pádskej nížine ostali a útok zopakovali okolo roku 360 a 350 (vtedy už s rôznymi spojencami).
Roku 354 Rím dobyl po dlhej vojne (361-354) mesto Tibur (dnes:Tivoli) a roku 351 po podobne dlhej vojne (367-251) dobyl mestá Falerii (dnes:Civitá Castellana) a etruské mestá Tarquinii (dnes: Tarqiuinia) a Caere.
V roku 338 porazili spojené vojská Ríma a Samnitov (italické kmene z vnútrozemia) po dvojročnej vojne Latinov a Kampánov (v dnešnej Kampánii) a Rím tak získal ich územia.
V rokoch 343 až 290 sa odohrali tri vojny so Samnitmi (343 – 341, 326 – 304, 298 – 290), ktoré sa skončili porážkou Samnitov v roku 293 a nadiktovaným mierom 290. A hoci Samniti formálne ostali zatiaľ nezávislí, otázka vlády nad polostrovom bola roka 293 vlastne rozhodnutá.
V rokoch 284-280 sa konali vojny s Keltmi a (zvyšnými) Etruskami. V rokoch 283-280 boli porazení Etruskovia a časť Keltov (senónski Kelti).
V rokoch 282-270 sa odohrala vojna s gréckou kolóniou Tarent a s južnými kmeňmi (italickí Lukáni a Brutiovia, ilýrski Apulovia, italickí Samniti a. i.). Tarent si prizval na pomoc Pyrrha, kráľa Epiru. Roku 279 došlo mimochodom v tejto súvislosti k tzv. Pyrrhovmu víťazstvu, keď Pyrrhos s veľkými stratami dočasne zvíťazil nad Rimanmi. V roku 272 Rimania Tarent a ostatné kmene porazili.
Roku 268 bolo ďalej pripojené územie italických Picentov (na opačnom Apeninskom pobreží oproti Rímu), v roku 266 bolo pripojené Brundisium (dnešné: Brindisi), v roku 265 sa mnohé grécke obce podriadili Rímu a v roku 264 Rím dobyl Vulsinii. Tým mal Rím v rukách celý polostrov až po rieku Arno, za ktorou sa začínalo územie Keltov (Predalpská Galia). Až do 2. Púnskej vojny (pozri ďalej) sa už v Itálii žiadne vojny nekonali.
Ovládnutie Stredomoria – vznik ríše (264 pred Kr. – 133 pred Kr.)
Po expanzii v Itálii nasledovala expanzia do Stredomoria. Najväčším konkurentom Ríma v Stredomorí bolo Kartágo, kolónia Feničanov (ktorých Rimania volali Púni) v dnešnom Tunisku, ktorá sa v 7. až 6. storočí stala metropolou všetkých fenických osád v západnom Stredozemí. Približne od roku 400 začalo Kartágo dobiedzať do Sicílie, ktorá podobne ako Itália mala preň strategický význam, hlavne pokiaľ ide o konflikt so Stredozemie obsadzujúcimi Grékmi, ktorý Kartágo malo už 200 rokov. Rimania spočiatku, asi od začiatku republiky, s Kartágom spolupracovali a roku 279/278 dokonca uzavreli pakt, ale Kartáginčajnia roku 272 Rím zradili. Napätie medzi Rímom a Kartágom ešte vzrástlo pri „afére“ Messana (Messina). Toto strategicky významné mesto na Sicílii z istého dôvodu ohrozoval Hierón zo Syrakúz a tak poprosilo o pomoc Rím aj Kartágo. Ako prvé reagovalo Kartágo, ktoré mesto oslobodilo a obsadilo. Oneskorenie prišli aj Rimania, ktorí tiež chceli mesto oslobodiť. Po rokovaniach kartágijský veliteľ odišiel, za čo ho doma popravili a Rímu vypovedali vojnu. Tak sa začali tzv. Púnske vojny.
Prvá púnska vojna (264 – 241), v ktorej išlo o ovládnutie Sicílie, sa skončila víťazstvom Ríma, potom čo sa mu urýchlene podarilo zlepšiť sa v námornom boji. V dôsledku vysokého odškodného, ktoré Kartágo muselo zaplatiť Rímu, a z toho vyplývajúcich vzbúr Kartágom ovládaných „daňových poplatníkov“ v Afrike sa Rímu podarilo ešte aj podmaniť si Korziku a Sardíniu, kde mali Kartáginci tiež svoje kolónie. Roku 227 boli formálne vytvorené provincia Sicília – prvá provincia Ríma- a provincia Sardínia a Korzika.
Na východe bol Rím zase konfrontovaný s vyčíňaním pirátov v Jadranskom mori, ktorí sa rozmohli pre slabosť tamojšieho Ilýrskeho kráľovstva (Kráľovstvo Skodry). Po neúspešných rokovaniach s ilýrskou kráľovnou Teutou bol na spiatočnej ceste zabitý jeden z delegátov Ríma, čo vyvolalo Prvú ilýrsku vojnu (229 – 228 pred Kr.), v ktorej Rím ľavou rukou porazil zaostalú Ilýriu a anektoval ostrovy Jadranského mora a jeho pobrežie. Existuje ešte aj tzv. Druhá ilýrska vojna, ale išlo len o povstanie na tomto území v roku 219 pred Kr.
Na severe ostali problémom Kelti (Galovia). Po neúspešnej výprave roku 236, preniklo obrovské keltské vojsko roku 225 do Etrúrie, ale bolo porazené pri rieke Ombrone. Po ďalších porážkach v rokoch 223 – 222 sa Galovia vzdali. Rím nato roku 222 obsadil aj Pádsku nížinu a územie úplne romanizoval. Napríklad bolo vybudované mesto Miláno na troskách bývalého galského strediska.
V tom období sa schyľovalo k ďalšej vojne s Kartágom. Roku 237 dobylo Kartágo (Hamilkar Barkas) značnú časť Hispánie (dnes:Španielsko). Roku 231 sa velenia ujal Hamilkarov švagor Hasdrubal, ktorý v Hispánii ovládol ďalšie územia a založil Nové Kartágo (227, dnes:Cartagena). Po Hasdrubalovej smrti prebral roku 221 velenie Hamilkarov syn Hannibal a pokračoval vo výbojoch v Hispánii. Rím zemestnaný bojmi s Galmi nato roku 220 pred Kr. iba oficiálne požiadal Kartágo, aby neútočilo na rímskeho spojenca Saguntum, ktoré malo konflikt s kartágijským spojencom Torboleti, a aby neprekročilo rieku Ebro. O rok nato Hannibal však Saguntum dobyl a roku 218 Rím vyslal do Kartága poslov, aby pre tento čin vydali Hannibala Rímu. Kartágo to odmietlo a Rím mu vypovedal Druhú púnsku vojnu.
Druhá púnska vojna (218 – 202) sa začala roku 218, keď sa Hannibal vypravil s časťou kartágijského vojska z Hispánie cez Alpy do Itálie a Rím naopak poslal časť svojho vojska do Hispánie (aj do dnešného Francúzska, ale toto vojsko nestihlo zastaviť Hannibala). K Hannibalovi sa pridali Galovia a s obrovskými stratami prešli cez Alpy a roku 216 boli vydesení Rimania drvivo porazení v bitke pri Kannách (Cannae) v Apúlii. Hannibal potom získal na svoju stranu aj mnohé italické kmene a juhoitalských Grékov a roku 215 uzavrel spojenectvo s Macedónskym kráľovstvom. Z neho potom vznikla Prvá macedónska vojna (215 – 205 pred Kr.) medzi Rímom a Macedóniou, v ktorej Rímu pomohli spriatelené mestské štáty z Grécka. Táto vojna však situáciu v Itálii priamo veľmi neovplyvnila, iba že Rím stratil územia v Ilýrii (213/212). Na jar roku 211 sa Hannibal dostal až k Rímu (Hannibal ante portas), no vidiac zúfalých Rimanov rozhodnutých brániť mesto do posledného muža sa neodvážil zaútočiť. Po mnohých ďalších bojoch v Itálii a Stredomorí nakoniec Rimania zvíťazili: dobyli Nové Kartágo (209), zatlačili Hannibala do oblastí dnešných miest Crotone a Locri (207), porazili druhú vlnu Kartágijcov prichádzajúcu cez Alpy (207), porazili Kartágijcov v Hispánii (206), uzavreli mier s Macedóniou (205) a podľa hesla najlepšia obrana je útok roku 204 zaútočili na samotné Kartágo. Hannibal sa ponáhľal na pomoc, ale roku 202 bol porazený pri (dnes neznámom) mieste Zama pri Kartágu. Roku 201 bol uzavretý mier, v ktorom sa Kartágijci vzdali Hispánie (od roku 197 formálne rímske provincie Hispania Citerior a Hispania Ulterior).
Potom nasledovala Druhá macedónska vojna (200 – 197), v ktorej spojenec Macedónie Sýria ohrozoval okrem iného spojenca Ríma Grécko, ktoré sa potom obrátilo o pomoc na Rím. Roku 197 bola Macedónia v Thessálii porazená, ale lenčo Rimania Grécko opustili, zaútočila naň Sýria (196 a 195 – 193). Rimania, ktorých grécky ajtolský spolok požiadal o pomoc, sa vrátili a za podpory Macedónie vyhnali sýrske vojská v tzv. Seleucko-rímskej vojne (192 – 188), na konci ktorej sa Sýria roku 188 vzdala. Sýria sa musela vzdať Malej Ázie. Rimania touto svojou akciou získali v Grécku veľký vplyv (grécke územie formálne vyhlásili za „slobodné“).
Od roku 176 začali niektoré grécke mestské štáty pred Rímom očieňovať Macedóniu, ktorej vplyvu sa obávali, a Rím to využil ako zámienku na novú vojnu. Vypukla tak Tretia macedónska vojna (171 – 168 pred Kr.), ktorú Macedónia v bitke pri Pydne prehrala. Rím Macedóniu r. 167 rozdelil na štyri vazalské štáty (formálne vyhlásené za „slobodné“), ktoré po vzbure Macedónčanov (tzv. Štvrtá macedónska vojna, 149 – 148) roku 148 premenil na ďalšiu rímsku provinciu. V susednom Grécku v tom čase vznikol spor medzi achájskym spolkom na jednej strane a Spartou na strane druhej, v ktorom sa Rím pridal na stranu Sparty a navyše začal rozkazovať, kto má vystúpiť z achájskeho spolku (konkrétne mestské štáty Korint a Argos). Po rýchlej porážke achájskeho spolku Rímom r. 146 bolo Grécko (zatiaľ okrem Sparty a Atén) ihneď podriadené rímskemu miestodržiteľovi v Macedónii, čím aj Grécko roku 146 stratilo posledné prvky samostatnosti. Korint bol zrovnaný so zemou.
Súčasne vypukla Tretia púnska vojna (149 – 146 pred Kr.). Vznikla tak, že numidský vládca Masinissa, spojenec Ríma, neustále útočil na kartágijské územia, až mu to Kartágo roku 150 opätovalo. Keďže tým však Kartágo porušilo mier z roku 201, podľa ktorého si muselo každú vojnu nechať schváliť Rímom, vyhlásil Rím, v ktorom už aj tak mnohí len čakali na zámienku na vojnu, Kartágu roku 149 vojnu. Kartágo sa najprv bez boja vzdalo a odovzdalo Rímu zbrane, ale keď Rím začal požadovať, aby Kartágijci zbúrali Kartágo, Kartágijci sa s po domácky vyrobenými zbranami takmer tri roky zúfalo bránili. Roku 146 však nakoniec Rimania Kartágo zrovnali so zemou (znovu postavené o sto rokov neskôr až Júliom Cézarom) a vytvorili novú provinciu „Africa“.
Na Jadrane v rokoch 178 – 177 Rím dobyl Istriu, r. 168 po krátkom boji anektoval Ilýriu a 157 – 155 porazil Dalmatíncov, čím sa Jadranské more stalo vnútorným morom Rímskeho územia.
Neskorá republika / Kríza republiky/ Obdobie občianskych vojen (146/133 pred Kr. – 44 / 31 pred Kr.)
Hlavný článok: Neskorá rímska republika
Ça Ira
Ça Ira s podtitulom There Is Hope („Máme nádej“) je opera s troma dejstvami, ktorú skomponoval bývalý člen skupiny Pink Floyd, britský hudobník Roger Waters. Album s hudbou z tejto opery vyšiel v septembri 2005.
Pôvodné, francúzske libreto napísal spolu so svojou manželkou Nadine Étienne Roda-Gil. Libreto bolo neskôr preložené do angličtiny. Témou opery Ça Ira sú udalosti a idey Veľkej francúzskej revolúcie.
História
Začiatky tvorby opery Ça Ira sú datované do roku 1987, kedy Étienne Roda-Gil ukázal Watersovi svoje francúzske libreto. Prvotná verzia opery bola dokončená a nahratá koncom roku 1988. Vtedajší francúzsky prezident François Mitterrand operu potom ako ju počul, chcel uviesť v júli 1989 pri oslavách 200. výročia revolúcie. Proti tomuto zámeru namietali operní režiséri. Mali výhrady voči tomu, že Waters je Angličan a predstaviteľ hudobnej scény populárnej hudby. Projekt bol odložený a Roger Waters sa k nemu vrátil až v roku 1995. Neskôr preložil pôvodné libreto do angličtiny. Štúdiová verzia nahrávky opery bola vydaná na CD nosiči v roku 2005. Sólové party na album naspievali Bryn Terfel, Huang Ying a Paul Groves.
Krátky úryvok z opery bol hraný 1. mája 2004 vo Vallette pri príležitosti vstupu Malty do EU. V novemri 2005 boli v Ríme dva koncertné predstavenia opery Ça Ira. Hraná premiéra opery sa konala 25. augusta 2006 v Poznani. Účinkovalo na nej viac ako 500 hercov, tanečníkov a spevákov. Cena produkcie sa vyšplhala na úroveň 2 miliónov €. Počas nasledujúcich rokov sa konalo niekoľko ďalších vystúpení v Kyjeve, Poznani a Manause.
Album dosiahol prvú priečku v rebríčkoch Billboard's Top Classical Chart a Sony's Classical Chart v USA aj Spojenom kráľovstve. Obľúbený sa stal aj v Poľsku ako aj ďalších európskych štátoch. V Poľsku album Ça Ira získal platinu za predaj viac ako 10 000 nosičov.
Détain-et-Bruant
Détain-et-Bruant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko-slovenský pohár vo futbale
Česko-slovenský pohár vo futbale bola národná pohárová súťaž v bývalom Česko-Slovensku, hraná v rokoch 19611993. Víťaz Česko-slovenského pohára si vybojoval účasť v Pohári víťazov pohárov. V prípade, ak bol víťaz pohára zároveň aj majstrom – víťazom česko-slovenskej futbalovej ligy (tzv. double), získal právo účasti vo vtedajšom európskom pohári č. 2 porazený finalista. Pohárová súťaž sa hrala vyraďovacím systémom, zúčastňovali sa jej aj kluby z nižších súťaží.
História
O pohárovú trofej sa hralo od roku 1961, prvým držiteľom sa stal armádny klub Dukla Praha po finálovom víťazstve nad Dynamom Žilina 3:0. Dva góly Dukly strelil 19-ročný Jozef Adamec, v tom čase na vojenčine. S druhým a tretím ročníkom Čs. pohára sa spája kuriózna situácia, keď obidva vyhral Slovan Bratislava a to v priebehu dvoch týždňov. Vo finále II.ročníka v decembri 1962 remizoval Slovan s Duklou Praha 1:1 a opakovaný zápas sa hral až 17. júna 1963 v Brne s výsledkom 4:1. O týždeň neskôr sa hralo prvé finále III. ročníka Dynamo Praha-Slovan 0:0, v odvete 31. júla 1963 Slovan deklasoval svojho súpera 9:0! Jozef Obert strelil 5 gólov belasých, oba tieto údaje sú rekordné v histórii Čs. pohára. V roku 1969 vyhral Slovan ako držiteľ Čs. pohára Pohár víťazov pohárov, stal sa tak jediným česko-slovenským klubom, ktorý získal európsky pohár.
V rokoch 19771984 sa hralo len jedno finálové stretnutie striedavo jeden rok v Prahe a druhý v Bratislave. Od roku 1985 sa z dôvodu zatraktívnenia pohárovej súťaže hrával finálový zápas v menších mestách, zaručujúcich plný štadión. Takto mohli vidieť finále pohára aj slovenské mestá Jelšava (1986), Ružomberok (1988), Prešov (1990) a Trebišov (1992). Dejiskami finálových súbojov boli tiež české mestá Příbram (1985), Kopřivnice (1987), Opava (1989), Frýdek-Místek (1991) a Poštorná (1993).
Najúspešnejšie v histórii Čs. pohára boli pražské kluby Sparta a Dukla, ktoré sa tešili zo zisku trofeje osemkrát, zo slovenských klubov triumfoval päťkrát Slovan Bratislava a štyri razy Spartak Trnava. V pohárovej súťaži sa darilo aj Lokomotíve Košice, ktorá vyhrala pohár v rokoch 1977 a 1979, 1985 prehrala vo finále s Duklou Praha. V osemdesiatych rokoch získali trofej tri slovenské mužstvá, všetky po penaltovom rozstrele. Slovan týmto spôsobom porazil Bohemians Praha (1982), Spartak Trnava (1986) a DAC Dunajská Streda (1987) favorizovanú Spartu Praha. Senzáciou sa skončil posledný (XXXIII.) ročník v roku 1993, keď vtedy druholigové mužstvo 1. FC Košice porazilo pražskú Spartu vysoko 5:1!
Prehľad víťazov Čs. pohára
Najviac víťazstiev – hráči:
Brian Bennett
Brian Bennett (* 9. február 1940, Palmers Green, Anglicko) je bubeník inštrumentálnej skupiny The Shadows, ktorá sa preslávila začiatkom 60. rokov 20. storočia.
Quartier de la Villette
thumb|upright=1.1|Bassin de la Villette
Quartier de la Villette (štvrť La Villette) je 73. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 19. obvodu.
Má nepravidelný pôdorys a rozlohu 128,6 ha. Jej hranicami sú ulice Rue de l'Ourcq na severovýchode, Rue de Meaux a Avenue Jean-Jaurès na juhovýchode, Boulevard de la Villette na juhozápade a Rue d'Aubervilliers na západe.
Dejiny
Štvrť nesie meno bývalej dediny La Villette, ktorá sa v týchto miestach rozkladala, a ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. Dedina ležala pri ceste z Paríža do Flámska. Pôvodne sa skladala z dvoch častí (La Grande Villette a La Petite Villette). Prevažujúcim obyvateľstvom boli robotníci, ktorí tu pracovali v početných továrniach a tiež v rozsiahlych jatkách.
Gábor Zavadszky
Gábor Zavadszky (* 10. september 1974, Budapešť, Maďarsko – † 7. január 2006, Limassol, Cyprus) bol maďarský futbalový reprezentant.
Zavadszky zomrel na embóliu.
Úspechy
🇭🇺 Ferencváros Budapešť
🇭🇺 Dunaferr SE
Relatívnosť súčasnosti
Relatívnosť súčasnosti je závislosť súčasnosti priestorovo vzdialených udalostí od pohybového stavu inerciálnych sústav. Vyplýva zo špeciálnej teórie relativity, podľa ktorej dve udalosti prebiehajúce súčasne v jednej inerciál­nej sústave nemusia byť súčasné v inej inerciálnej sústave. Súčasnosť nie je absolútna.
Gábor Zavadszky
Úspechy
🇭🇺 MTK Budapešť
Kožušnícka ulica (Bratislava)
Kožušnícka ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Jarovce.
Je rovnobežná s Repkovovu, križuje Mandľovú, ústí do Palmovej, Figová a Bylinková sú na ňu kolmé. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Bagaceratops
Bagaceratops patril medzi pomerne primitívne rohaté dinosaury (Ceratopsia) z čeľade Bagaceratopsidae. Žil v období vrchnej kriedy (pred približne 80 až 75 Ma) v polopúštnej krajine vtedajšej centrálnej Ázie. Jeho jediným druhom je Bagaceratops rozhdestvenskyi.
Opis
náhľad|vľavo|Lebka. Bol to malý, iba meter dlhý štvornohý bylinožravec. Tento malý dinosaurus trocha pripomínal vyspelejší rod Protoceratops, mal však o niečo kratší a hranatejší kostený golier, pričom hlavu mal vybavenú kosteným nosným hrboľom s užšou základňou.
Nálezy
Bagaceratops je známy z pozostatkov približne dvoch desiatok jedincov čo naznačuje, že išlo o hojného tvora. Prvé fosílie Bagaceratopsa boli nájdené v púšti Gobi poľsko-mongolskou expedíciou v 70. rokoch 20. storočia. Bagaceratops je známy podľa piatich kompletných a dvadsiatich neúplných lebiek (najdlhšia z nich meria na dĺžku ).
Klasifikácia
Bagaceratops patrí medzi rohaté dinosaury (Ceratopsia), skupinu bylinožravých dinosaurov s papagájovitými zobákmi, ktoré sa vyskytovali v Severnej Amerike a Ázii počas obdobia vrchnej kriedy, ktorá skončila zhruba pred 65 miliónmi rokov.
Potrava
Rovnako ako všetky ostatné rohaté dinosaury, aj Bagaceratops bol bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné ako dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Svojim silným zobákom bol schopný obštipkávať aj silné konáre a výhonky.
Chorvátske národné hádzanárske mužstvo na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009
vpravo|250 px Chorvátske národné hádzanárske mužstvo na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009 reprezentovalo Chorvátsko na Majstrovstvách sveta v hádzanej mužov 2009, ktoré sa konali v tejto krajine.
Imling
Imling je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Walter Marty Schirra
Walter Marty „Wally“ Schirra, Jr. (* 12. marec 1923, Hackensack – † 3. máj 2007, San Diego) bol americký astronaut, skúšobný pilot a námorný pilot. Bol jedným z pôvodnej sedmičky astronautov programu Mercury, ktorých NASA vybrala v apríli 1959. V októbri 1962 sa stal tretím Američanom na obežnej dráhe Zeme a celkovo piatym Američanom vo vesmíre. Bol jediným astronautom, ktorý letel v kozmických lodiach Mercury, Gemini a Apollo. Počas troch kozmických letov strávil 295 hodín a 15 minút vo vesmíre.
Lety do vesmíru
Štart letu Mercury-Atlas 8 sa uskutočnil 3. októbra 1962. Hlavnou úlohou astronauta bolo zistiť, aké úpravy potrebuje kozmická loď Mercury k uskutočneniu 24-hodinového letu. Schirra ďalej fotografoval Zem a hviezdy na farebný film. Ďalej pri prelete nad Austráliou zisťoval, ako atmosférou preniká žiara svetelného zdroja, umiestneného na raketovej základni Woomera. Kamerou získal pätnásť snímok Zeme, pričom použil rôzne filtre. Cieľom bolo zistiť, aké filtre sú najvhodnejšie pre meteorologické družice, aby sa získali čo najkontrastnejšie fotografie. Na prednej časti kabíny boli umiestnené vzorky rôznych materiálov. Experiment overoval tepelnú odolnosť nových zliatín s ohľadom na ich možné použitie na kozmických telesách.
Dňa 13. apríla 1964 bol Schirra oficiálne vybraný za veliteľa záložnej posádky pre misiu Gemini 3, prvého pilotovaného letu programu Gemini. O rok neskôr, 15. apríla 1965, prišla nominácia za veliaceho pilota hlavnej posádky letu Gemini VI. Pilotom sa stal Thomas Stafford. Hlavným cieľom misie, ktorá mala odštartovať 25. októbra 1965, bolo priblížiť sa na obežnej dráhe okolo Zeme k cieľovému telesu Agena a spojiť sa s ním. Cieľové teleso malo odštartovať na rakete Atlas v ten istý deň ako aj kozmická loď s astronautmi. Atlas s Agenou odštartoval, ale o niekoľko minút neskôr došlo k explózii. Let Gemini VI tak stratil zmysel a bolo potrebné pre neho naplánovať nový cieľ. Nový let dostal označenie Gemini VI-A a jeho úlohou bolo uskutočniť stretnutie s loďou Gemini 7. Dňa 12. decembra 1965 ale došlo v dôsledku poruchy k prerušeniu štartu misie Gemini VI-A. Rozpojil sa kontakt na spodnej časti rakety, k čomu malo dôjsť až keď by sa raketa naozaj vzniesla. Aj keď nebolo času nazvyš (Gemini 7 už bola na obežnej dráhe) inžinierom sa podarilo vyriešiť problémy so štartom a 15. decembra 1965 sa štart Gemini VI-A konečne uskutočnil. Pomocou motorických manévrov sa Gemini 6 dostala na prechodovú dráhu k Gemini 7 a lode sa začali k sebe približovať. Jemným manévrovaním oblietavala Gemini 6 druhú loď, približovala sa a opäť sa vzďaľovala. Pri najväčšom priblížení boli od seba obe telesá vzdialené len 0,3 m. Gemini 7 bola počas skupinového letu pasívna a nemanévrovala, pretože na manévre nemala dostatok paliva. Fyzické spojenie sa uskutočniť nemohlo, pretože Gemini 7 k tomu nebola (na rozdiel od cieľového telesa Agena) vybavená.
Potom Schirra prešiel do programu Apollo. Dňa 29. septembra 1966 NASA zverejnila zloženie posádky misie Apollo 2 (AS-205), ktorá mala byť druhým pilotovaným letom lode Apollo Block I na obežnej dráhe Zeme. Za veliaceho pilota bol určený Walter Schirra, senior pilotom sa stal Donn Eisele a pilotom Walter Cunningham. Nakoniec sa už 15. novembra rozhodlo, že ďalší let Apolla Block I je nadbytočný a ruší sa. NASA o týchto skutočnostiach informovala verejnosť 22. decembra s tým, že Schirra, Eisele a Cunningham prešli do záložnej posádky Apolla 1 (AS-204). Schirra to vtedy ťažko niesol, pretože nechcel slúžiť v záložnej posádke ako nejaký nováčik. V tom období totiž otvorene hovoril, že čoskoro chce odísť z oddielu astronautov, ale riaditeľ operácií letových posádok Deke Slayton ho nakoniec prehovoril, aby ešte zostal.
Všetky tieto plány nakoniec úplne zmenil 27. január 1967, kedy sa konala predletová skúška v rámci príprav na misiu Apollo 1 (AS-204), ktorej štart sa plánoval na 21. februára 1967. Astronauti Gus Grissom, Edward White a Roger Chaffee boli počas skúšky vo vnútri kabíny kozmickej lode Apollo Block I, ktorá sa nachádzala na vrchole nosnej rakety Saturn IB na štartovacom komplexe 34. V dôsledku chyby na kabeláži kabíny preskočila iskra, ktorá v atmosfére tvorenej čistým kyslíkom spôsobila požiar, pri ktorom všetci traja astronauti zahynuli. Táto nehoda zasiahla podľa mnohých aj Wallyho Schirru a od základov ho zmenila. Predtým bol snáď najväčším vtipkárom v celom oddiele astronautov. Traduje sa, že keď mali odovzdať lekárom vzorky moču, Schirra postavil vedľa malých skúmaviek svojich kolegov 20-litrovú nádobu.
Program Apollo sa musel pozastaviť a prehodnotiť. Krátko po nehode Apolla 1 Slayton požiadal Schirru, Eiseleho a Cunninghama, aby po obnovení programu uskutočnili prvý pilotovaný let kozmickej lode Apollo, čiže tentokrát už s verziou Block II. Misia Apollo 7 nakoniec úspešne odštartovala 11. októbra 1968. Hlavným cieľom letu bolo otestovať technické kvality novej kozmickej lode Apollo a vykonať naplánované vedecké experimenty. Zaujímavosťou je, že pri tomto lete sa z americkej kozmickej lode po prvýkrát podarilo uskutočniť priamy televízny prenos. Celkovo sa uskutočnilo sedem krátkych televíznych prenosov. Zo záznamu ich vysielala aj Česko-slovenská televízia. Misia Apollo 7 bola natoľko úspešná, že úplne zmenila plán pre nasledujúce lety. Vedenie NASA potom definitívne rozhodlo, že nasledujúci let Apollo 8 poletí aj s ľudskou posádkou k Mesiacu. Wally Schirra bol bežne známy ako vtipkár a pohodár, ale počas letu Apollo 7 sa prejavil ako hundroš. Dôvodom jeho nepríjemných nálad bolo zrejme nachladnutie, možno nikotínový deficit a istú úlohu zohrali aj trocha nešetrné zmeny v letovom pláne. Situáciu musel niekoľkokrát osobne zachraňovať Deke Slayton, ktorý sa Schirrovi snažil prehovoriť do duše, ale ani to príliš nepomohlo a mrzutý Schirra sa s ním aj pohádal. Wally ešte pred letom Apollo 7 oznámil svoj odchod z NASA, ale jeho správanie počas letu bohužiaľ nepriaznivo ovplyvnilo ďalšie osudy Donna Eiseleho a Waltera Cunninghama, čo Slayton po pristátí Apolla 7 aj otvorene vytkol Schirrovi. Potom, čo letový riaditeľ Chris Kraft ešte počas misie Apollo 7 vyhlásil, že táto posádka už pre neho nikdy nepoletí, ich zo svojich plánov v tichosti vyškrtol aj Slayton. Astronauti museli mať plnú dôveru kontrolórov v riadiacom stredisku. Nikto z posádky Apolla 7 tak už do vesmíru neletel.
Po letoch
Dňa 1. júla 1969 Schirra odišiel z NASA aj námorníctva. Prijal miesto predsedu finančnej a lízingovej spoločnosti Regency Investors Incorporated v Denveri, podpísal niekoľko zmlúv na vystupovanie v televízii a stal sa tiež komentátorom ďalších kozmických letov pre spoločnosť Colombia. V januári 1979 založil spoločnosť Schirra Enterprises a do roku 1980 pracoval ako konzultant. V rokoch 1971 až 1984 pracoval pre belgický konzulát pre Colorado a Nové Mexiko a bol členom predstavenstva niekoľkých spoločností. V roku 1986 bol v Ohiu zapísaný do Národnej leteckej siene slávy (National Aviation Hall of Fame). Spolu s Richardom N. Billingsom vydal v roku 1988 autobiografiu Schirra’s Space. Walter Schirra zomrel na srdcový infarkt 3. mája 2007 vo veku 84 rokov v nemocnici Scripps Green v kalifornskom San Diegu.
17. január
Narodenia
thumb|upright|[[Jim Carrey (* 1962)]] thumb|upright|[[Michelle Obamová|Michelle Obama (* 1964)]] thumb|upright|[[Zooey Deschanelová (* 1980)]] thumb|upright|[[Filip Hološko (* 1984)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Rutherford B. Hayes († 1893)]] thumb|upright|[[Karol Polák (športový komentátor)|Karol Polák († 2016)]]
Hajdarábad
Hajdarábad (-slovenský normovaný a kodifikovaný názov; iné slovenské názvy: Haidarábád, Haidarábad, Hajdarábád, staršie: Haidarabad, Haiderábád     ; po telugsky హైదరాబాద్ - Haidarábád [haidərábád]; po hindsky हैदराबाद - Haidarábád [héd(ə)rábád, namiesto é sa môže vysloviť ää alebo əi alebo ai]; po urdsky حیدرآباد- Haidar’ábád [výslovnosť ako v hindčine]; po anglicky Hyderabad [haid(ə)rəbäd alebo haid(ə)rəbád] alebo Hyderābād) môže byť:
Bad Fischau-Brunn
Žije tu 2 997 obyvateľov (1. 1. 2011).
Ken Thompson
Kenneth Thompson (* 4. február 1943, New Orleans, Louisiana, USA) je americký informatik významný svojou prácou na operačnom systéme Unix.
Životopis
Thompson sa narodil v New Orleans, Louisiana v USA. Dosiahol bakalársky a inžiniersky titul, oba v oblasti elektrotechniky na University of California, Berkeley.
V roku 1969, počas jeho práce v Bell Labs, sa Thompson a Dennis Ritchie stali hlavnými tvorcami operačného systému Unix. Thompson tiež napísal programovací jazyk B, predchodcu jazyka C, v súčasnosti jedného z najbežnejšie používaných programovacích jazykov. Navyše, počas písania operačného systému Multics vytvoril programovací jazyk Bon. Tiež napísal pôvodný štandardný Unixový editor ed, ktorý bol odvodený od skoršieho editora QED.
Repková ulica (Bratislava)
Repková ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Jarovce. Je rovnobežná s Oleandrovou a Kožušníckou, križuje Figovú, ústí do Bylinkovej. Tvorí ju zástavba nových rodinných domov.
Ken Thompson
Životopis
O niečo neskôr, stále počas práce v Bell Labs, spolu s Robom Pikeom boli hlavnými tvorcami operačného systému Plan 9. Počas práce na ňom vytvoril znakové kódovanie UTF-8 pre použitie v Plan 9.
S J. H. Condonom sa Thompson podieľal na vývoji Belle, šachového počítača. Napísal programy pre vytvorenie absolútneho hodnotenia (výhra, remíza alebo prehra hráča, ktorý je na ťahu) šachových postavení. V súčasnosti sú takto ohodnotené všetky pozície do 6 kameňov. Za ich použitia môže šachový počítač hrať úplne dokonale.
Thompson a Ritchie spolu dostali v roku 1983 Turingovu cenu "za ich vývoj všeobecnej teórie operačných systémov a konkrétne za implementáciu operačného systému UNIX". Thompsonov programátorský štýl ovplyvnil ostatných predovšetkým strohosťou výrazov a uprednostňovaním jasných výrazov.
Thompson odišiel z Bell Labs 1. decembra 2000 a v súčasnosti je spolupracovníkom v Entrisphere, Inc.
Na pytlácké stezce
Na pytlácké stezce je detský film natočený režisérom Václavom Gajerom v roku 1979. Je voľným pokračovaním filmu Pod Jezevčí skálou a tentokrát sa dej odohráva počas letných prázdnin.
Dej
Horár Straka (Gustáv Valach) dostáva list, že vnuk Vašek (Tomáš Holý) k nemu na prázdniny nepricestuje. Rodičia sú presvedčení, že dovolenka pri mori v Bulharsku bude pre syna oveľa väčšie dobrodružstvo, než pobyt v šumavskej horárni. Chlapec, ktorý sa mesiace k dedovi teší, však napokon situáciu vyrieši a na vlastnú päsť sa vydá na cestu k nemu. Napokon zažije množstvo dobrodružstiev s dedom i dovolenku pri mori.
Seyssel (Haute-Savoie)
Seyssel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Azalka
thumb|Azalky v záhrade Giardino dei Semplici vo [[Florencia|Florencii]] thumb|Azalky v meste [[Baltimore (Maryland)|Baltimore v americkom štáte Maryland]] Azalka je názov pre malé, vždyzelené alebo opadavé rastliny rodu Rhododendron. Pôvodne boli vyčlenené ako samostatný rod, dnes sa však považujú za druhy alebo poddruhy skupiny Pentanthera a Titsushi.
Existuje okolo 10 000 rôznych kultúrnych kultivarov azaliek. Najlepšie sa im darí na dobre zavlažovaných pôdach, alebo v črepníkoch v tieni, na chladnejšom mieste. Ich hnojenie je na zvážení každého ich pestovateľa, niektoré druhy vyžadujú pravidelné prestrihanie.
V Kórei sa z kvetov azaliek robí tradičný alkoholický nápoj, nazývaný dugyeonju 두견주, v preklade „azalkové víno“.
Iné projekty
.
Opálová ulica (Bratislava)
Opálová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Jarovce. Vznikla 1. novembra 2011. Je pomenovaná podľa opálu. Je kolmá na Smaragdovú ulicu. Na ulici sa nachádza novopostavený bytový komplex.
Hurbanova ulica (Hlohovec)
Hurbanova je ulica v Hlohovci.
Pomenovaná je podľa spisovateľa, novinára, politika a evanjelického kňaza Jozefa Miloslava Hurbana.
Hurbanova ulica v Hlohovci susedí s ulicami Jesenského a Železničná. Pretína ju tiež ulica Rázusova. Nachádza sa na nej najmä kostol Svedkov Jehovových.
Bad Großpertholz
Bad Großpertholz je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gmünd.
Žije tu obyvateľov.
Silvia Švédska
Kráľovná Silvia, vlastným menom Silvia Renate Sommerlathová (* 23. december 1943, Heidelberg) je švédska kráľovná, manželka Karola XVI. Gustáva.
Detstvo
Narodila sa 23. decembra 1943 v Heidelbergu rodičom Waltherovi Sommerlathovi a Alice Sommerlathovej, rod. de Toledovej ako najmladšia zo štyroch detí. Má troch bratov – Ralfa (* 1929), Walthera (* 1934), Jörga (* 1941 – † 2006). V rokoch 1947 – 1957 žila rodina Sommerlathovcov v Brazílii, v Sao Paule, kde Silviin otec zastával rôzne pozície. V roku 1957 sa presťahovali do Západného Nemecka.
V Sao Paule navštevovala nemeckú školu Colégio Visconde de Porto Seguro. V roku 1963 zmaturovala na strednej škole v Düsseldorfe. V rokoch 1965 – 1969 študovala tlmočníctvo v Mníchove so zameraním na španielčinu. Po promóciách pracovala na argentínskom konzuláte v Mníchove. Neovláda len rodnú nemčinu a švédštinu, ale hovorí tiež anglicky, francúzsky, španielsky a portugalsky. Okrem týchto jazykov ešte ovláda perfektne švédsku znakovú reč nepočujúcich.
Manželstvo
Silvia sa stretla s korunným princom Karolom Gustávom v roku 1972 na olympijských hrách. Podľa slov samotného princa Karola Gustáva to bola láska na prvý pohľad. Zásnuby boli ohlásené 12. marca 1976. Svadba sa konala o tri mesiace neskôr, 19. júna v Štokholmskej katedrále. Od roku 1797 to bolo prvé manželstvo vládnuceho švédskeho monarchu. Pokiaľ by sa bol Karol Gustáv oženil s neurodzenou Silviou počas vlády svojho starého otca Gustáva VI. Adolfa, stratil by svoje nástupnícke právo na švédsky trón. Kráľ Gustáv VI. Adolf totiž neoblomne zastával názor, že sobáše sa musia uzatvárať len medzi potomkami z kráľovských rodín.
Silvia a Karol Gustáv majú tri deti:
Externé odkazy
www.kungahuset.se
Carl Zeller
Carl Adam Johann Nepomuk Zeller (*19. jún 1842, St. Peter in der Au, Rakúsko – † 17. august 1898, Baden) bol rakúsky operetný skladateľ.
Životopis
Pochádzal z lekárskej rodiny, ale v mladosti prišiel o otca. Mal veľký hudobný talent. Ako 7-ročný už hral na organ, ako 11-ročný sa dostal vďaka svojmu dobrému hlasu do viedenského chlapčenského zboru. V roku 1853 nastúpil na gymnázium vo Viedni, kde hral aj v Burgkapele a začal komponovať piesne. Po maturite študoval na Viedenskej univerzite právo a promoval na doktora práv v Grazi v roku 1869. Zamestnal sa na Ministerstve kultúry a školstva, kde bol od roku 1873 vedúcim odboru pre umenie. Jeho prvými divadelnými dielami boli komické opery Joconde (1876) a Die Fornarina (1879), nepriniesli mu však úspech. Jeho prvá opereta Carbonari bola z neapolského prostredia a mala premiéru v roku 1880. Skutočný úspech však dosiahol až operetou Vtáčnik (Der Vogelhändler, 1891), ktorá mala premiéru v Theater an der Wien a svojou kvalitou ho právom zaradila po boku Suppého, Straussa a Millöckera do kvarteta najvýznamnejších viedenských operetných skladateľov 19. storočia.
Slušný úspech dosiahol tiež operetou Banský majster (Der Obersteiger, 1894). V roku 1895 mu diagnostikovali chorobu nervového systému, ktorá sa prejavovala stratou pamäti a nasledujúceho roku aj ochrnutím. So svojou ťažkou chorobou sa trápil až do roku 1898. Jeho posledná opereta Správca pivnice (Kellermeister) bola uvedená 3 roky po jeho smrti vďaka Karlovi Brandlovi.
Diancey
Diancey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šíp (súhvezdie)
Šíp (lat. Sagitta) je tretie najmenšie súhvezdie hneď po súhvezdiach Južný kríž a Koník. V minulosti patrilo medzi 48 súhvezdí zavedených starogréckym astronómom Klaudiom Ptolemaiom a v tom čase bolo ešte menšie, okolo 4 štvorcové stupne. Je tiež súčasťou 88 súhvezdí určených Medzinárodnou astronomickou úniou.
Hviezdy
Najjasnejšia hviezda súhvezdia je gama Sagittae, ktorá má magnitúdu len 3,47. Jediná hviezda súhvezdia, ktorá má nejaké meno, je alfa, Sham. S magnitúdou 4,37 je to jedna z najslabších hviezd s označením alfa na oblohe. Slabú z nej urobila jej relatívne veľká vzdialenosť od Zeme – 475 ly. V skutočnosti ide o žiarivú hviezdu, obra typu G. Beta Sagittae je takisto žltý obor ležiaci od nás v podobnej vzdialenosti ako Sham. Delta Sagittae je spektroskopická dvojhviezda. Ďalekohľadom rozlíšiteľné jasnejšie dvojhviezdy v Šípe sú epsilon a zéta Sagittae. S Sagittae je cefeida.
Objekty
Takmer v strede súhvezdia Šíp sa nachádza malá guľová hviezdokopa M71 s jasnosťou 8,4m. Dá sa pozorovať triédrom alebo malým ďalekohľadom. Na juhovýchode súhvezdia sa nachádza planetárna hmlovina NGC 6879 s jasnosťou 12,5m. Časť súhvezdia leží v Mliečnej ceste. Na hranici Šípa a Delfína nájdeme planetárnu hmlovinu hviezdneho vzhľadu IC 4997.
Poloha
Súhvezdie sa nachádza na Mliečnej ceste, asi v polovičnej vzdialenosti medzi Altairom zo súhvezdia Orla a Albireom zo súhvezdia Labute, pod súhvezdím Líšky. O polnoci kulminuje okolo 15. júla vo výške asi 58°. Večer ho najlepšie môžeme pozorovať v auguste.
Quartier de Charonne
thumb|upright=1.1|Kostol Saint-Germain de Charonne
Quartier de Charonne (štvrť Charonne) je 80. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 20. obvodu.
Má rozlohu 209,1 ha a ohraničujú ju ulice Cours de Vincennes na juhu, Boulevard de Charonne na západe, Rue de Bagnolet na severe a Boulevard périphérique na východe.
Dejiny
Štvrť bola pomenovaná podľa starej dediny, ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. Stred bývalej dediny sa nachádzal na križovatke dnešných ulíc Rue Saint-Blaise a Rue de Bagnolet pri kostole Saint-Germain de Charonne na severnej hranici súčasnej štvrte Charonne.
Čierna vdova
Čierna vdova môže byť:
Lino
Lino môže byť:
The Fox (What Does the Fox Say?)
„The Fox (What Does the Fox Say?)“, častejšie označovaná ako „The Fox“ je elektronická tanečná skladba a videoklip nórskej komediálnej dvojice Ylvis. Videoklip bol zverejnený na YouTube dňa 3. septembra 2013 a do 25. októbra malo 157 miliónov zhliadnutí. V súčasnosti je skladba na 6. mieste v americkom rebríčku Billboard Hot 100, čo je najúspešnejšou skladbou v histórii od nórskeho interpreta od čias skladby „Take On Me“ skupiny a-ha.
Ako singel bola skladba vydaná cez iTunes v Nórsku dňa 2. septembra 2013.
Trnava-sever
Trnava-sever je jedna z mestských častí mesta Trnava s rozlohou.
Základné údaje:
Zaberá severnú časť kompaktného intravilánu mesta. Jej súčasťou je obytná štvrť Kopánka, sídliská Vodáreň a Zátvor, areál Trnavského cukrovaru a priemyselná zóna na Trstínskej ceste. Hranica prechádza na juhu po línii Piešťanská ulica, Bučianska ulica, Rybníková ulica, Trstínska cesta. Súčasťou mestskej časti je starý cintorín, rozsiahly športový areál so štadiónom AŠK Slávia OC Galéria Tesco, a OC Arkádia
Územie severne od obytných štvrtí zaberajú rozsiahle poľnohospodárske plochy s poľnohospodárskym družstvom a agroletiskom. Je naplánované vybudovanie severného obchvatu mesta, ktorý by sa napojil na už existujúcu východnú vetvu.
Cestná doprava
Do mestskej časti zasahujú dve cesty I.triedy, dve cesty II.triedy a jedna cesta III.triedy 1299, ktorá je vedená na ulici Krupská. Cesta I. triedy I/51 je tvorená Juhovýchodným a Severným obchvatom mesta Trnava a cesta I. triedy I/61 sa nachádza na ulici Piešťanská, ktorá rozdeľuje mestskú časť od mestskej časti Trnava-východ. Cesta II. triedy II/504 je vedená úsekom Trstínskej ulice, ktorá rozdeľuje mestskú časť od mestskej časti Trnava-západ a cesta II. triedy II/560 sa nachádza na ulici Špačinská. Na území mestskej časti sa nenachádzajú cesty diaľničného typu.
V mestskej časti je niekoľko miestnych komunikácií, najvýznamnejšie sú vedené na uliciach: Tieto miestne komunikácie významom prevyšujú väčšinu ciest III. triedy. Dĺžka tohto základného skeletu miestnych komunikácií je približne 4 km.
Mestská hromadná doprava
Služby MHD v mestskej časti sú poskytované na deviatich štandardných autobusových linkách, linky 1, 2, 3, 4, 6, 12, 13, 14 a 16, a na troch školských linkách, linka 21, 22 a 23. Premávka štandardných autobusových linkiek funguje každý deň približne od 4:30 do 23:00. V nočných hodinách od 23:00 do 4:30 MHD nepremáva. Premávka školskej linky 21 funguje každý pracovný deň s jedným párom školských autobusov - ráno z Modranky smer Sibírska a popoludní zo Sibírskej smer Modranka. Premávka školskej linky 22 funguje každý pracovný deň s jedným párom školských autobusov - ráno z Linčianskej smer Vozovka a popoludní z Vozovky smer Linčianska. Premávka školskej linky 23 funguje každý pracovný deň s jedným párom školských autobusov - ráno z Vozovky smer Sibírska a popoludní zo Sibírskej smer Vozovka.
Letecká doprava
V mestskej štvrti Kopánka sa nachádza neverejné vnútroštátne letisko Letisko Trnava Kopánka.
São Paulo (rozlišovacia stránka)
São Paulo (po portugalsky „Svätý Pavol“) môže byť:
Pamukkale
thumb|Stena travertínových stalaktitov Pamukkale (slovensky bavlnený hrad) je jedna z najväčších turistických atrakcií v Turecku. Svah pokrytý snehovo bielym travertínom skutočne vzhľadom pripomína kopec, alebo hrad bavlny. Rozloha bieleho "hradu" je 2 700 m na šírku a 160 m na výšku. Areál sa nachádza v juhozápadnej časti krajiny neďaleko mesta Denizli.
Miesto Pamukkale je oblasť tektonického zlomu, kde na povrch vytekajú minerálne pramene bohaté na vápnik. Z minerálnej vody stekajúcej po skale vznikajú usadeniny - travertín. Tak vznikali v priebehu mnohých tisíc rokov pôsobivé terasy, kaskády a jazierka. A neprestali vznikať doteraz, prameň je stále aktívny.
Rovnaké meno ako prírodná pamiatka Pamukkale má tiež malé mesto pod "hradom". Mesto žije predovšetkým z turistického ruchu.
Podobné útvary sa nachádzajú napríklad v Maďarsku (Egerszalók) alebo v Yellowstonskom národnom parku v USA (Mammoth Hot Springs).
Turistická atrakcia
Vstup do areálu je z mesta Pamukkale, za poplatok (august 2022 = 200 TL) sa môže ktokoľvek po travertínových terasách prejsť. Aby nedošlo k poškodeniu terás, musia návštevníci chodiť bosí.
Nad "bavlneným hradom" sú pozostatky antického mesta Hierapolis, ktoré v časoch svojho najväčšieho rozkvetu malo okolo 100 000 obyvateľov: nekropola, Domiciánova a byzantská brána, rímske divadlo, Plutónium, Apollónov chrám, monumentálna fontána, martyrion sv. Filipa a tzv. Kleopatrine kúpele, kde sa podľa legendy zasnúbila Kleopatra s Markom Antoniom. Bazén s mramorovými stĺpmi a priezračnou minerálnou vodou je lákavou turistickou atrakciou. Tomu zodpovedá aj cena - 130 TL za osobu (2022).
Ladislav Burket
Ladislav Burket (* 22. október 1855, Stará Ľubovňa - † 26. november 1933, Písek) bol český odborný spisovateľ, spoluzakladateľ, budovateľ a prvý riaditeľ lesníckych škol v Písku.
Životopis
Narodil sa na Slovensku v Starej Ľubovni v rodine Jozefa Burketa a jeho manželky Klementíny rodenej Skuherskej, kde služobne pôsobil jeho otec. Vyštudoval gymnázium v Plzni a hospodárskú školu v Tábore. Neskôr využil svoje znalosti šiestich jazykov k pokračovaniu štúdia v cudzine: ovocinárstvo v Klosterneuburghu a vinárstvo vo Francúzsku a Belgicku. Ako učiteľ poľnohospodárstva potom pôsobil na viacerých miestach. V rokoch 1879 - 1883 pôsobil v cudzine ako kočovný ľudový učiteľ poľnohospodárstva. Od r. 1883 bol poverený reorganizáciou roľníckej školy v Písku, kde sa stal jej riaditeľom. Zanedlho od 1.10.1885 bol pri roľníckej škole zriadený a zahájený dvojročný český lesnícky praktický i teoretický kurz s celkove 30 študentmi. V r. 1888 bol organizovaný ako dvojročná česká revírnicka škola, ale už v r. 1910 bola rozšírená na trojročnú, ktorá bola v r. 1921 zrušená. K 1.11.1899 bol otvorený prvý ročník dvojročného českého Vyššieho lesníckého ústavu. V r. 1920 boli ústavy zoštátnené. Vyššej lesníckej škole bolo v r. 1927 s platnosťou od 1.1.1928 odovzdané cvičné polesie Hůrky o vtedajšej rozlohe 672 ha. 20.2. 1912 - 1914 bola zriadená výskumná stanica lesnícka a v marci 1913 založený botanický park (arborétum) s 250 druhmi drevín. V rokoch 1907 - 1912 vydával Burket odborný časopis Les a lov.
Už počas jeho života boli ocenené nielen jeho zásluhy o rozvoj roľníckej školy a zriadenie lesníckej školy v Písku, ale aj jeho aktivita v mestskom zastupiteľstve, v odborných spolkoch a činnosľ literárna (bolo mu udelené čestné občiansto kráľovského mesta Písku a viacerých českých obci, ako napr. Vrcovic a stal sa tiež rytierom radu Františka Josefa).
Jeho meno je v Písku trvale pripomenuté a to pomenováním ulice, v kterej stojí historická budova žiackého domova, terajšie "Střední lesnické školy" - "Burketova".
Ladislav Burket si v lesníckej praxi všímal tiež otázky ochrany lesov pred chorobami a škodcami aj z triedy hmyzu (Insecta). Je autorom mnohých poľnohospodárských a lesníckych spisov a učebníc.
Seythenex
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Inglange
Inglange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Seythenex
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Inglange
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bad Pirawarth
Bad Pirawarth je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gänserndorf.
Žije tu obyvateľov.
Pílová ulica (Bratislava)
Pílová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Jarovce. Tiahne sa od Urbárskej po Ovocnú. Je rovnobežná s Morušovou a Jantárovou (do ktorej v jednom mieste kolmo ústí). Tvorí ju zástavba rodinných domov.