cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ostrožiarka lesklá
Opis
Ostrožiarka lesklá je najväčší vodný vták Afriky a zároveň najväčšia hus na svete. Pohlavia sú si podobné, ale samice sú o niečo menšie. Sú z väčšej časti čierne s bielými lícami a časťami krídiel. Biela je čiastočne aj abdominálna časť tela pričom rozsah bielej farby sa tu líši v závislosti od poddruhu. Nohy sú pomerne dlhé, pričom sú sfarbené ružovkasto. Zobák a ozobie sú červené, rovnako ako časť hlavy pri zobáku a vrchnej čeľusti, pričom u samcov je táto časť väčšia.
Hlas
Ostrožiarky sa veľmi hlasovo neprejavujú, za letu však zvyknú vydávať vysoký hvízdavý tón. Samci občas za letu vydávajú aj zvuk pripomínajúci bublanie.
Výskyt
Vyskytuje sa vo väčšej časti subsaharaskej Afriky.
Severná hranica rozšírenia vedie od Gambie na západe po Etiópiu na východe. Južná hranica rozšírenia siaha až do kapských provincií v Južnej Afrike v najjužnejších častiach kontinentu.
Areál rozšírenia pokrýva až 22900000 km2.
Biotop
Vyskytujú sa bežne vo viacerých typoch vodných plôch, ku ktorým patria močiare, väčšie rieky, jazerá, vodné nádrže,  riečne delty, ale aj zaplavené pastviny a zaplavené časti savany.
Vyskytuje sa aj na stálych aj na dočasných vodných plochách. Miesta výskytu sú väčšinou blízko savany, alebo poľnohospodársky obrábanej zeme. Vyhýba sa vodným plochám so slanou vodou.
Spôsob života
Zvyčajne sa vyskytuje v skupinách čítajúcich okolo 50 jedincov, niekedy sa však združujú aj do väćších skupín a to predovšetkým počas výmeny operenia.
Sezónne migruje v závislosti od dostupnosti vodných plôch a to až na vzdialenosť niekoľkých stoviek kilometrov.
Po období hniezdenia dochádza k výmene peria a počas tohto obdobia, ktoré trvá približne 50 dní vtáky nie sú schopné letu, pričom najskôr dochádza k výmene peria u samcov.
Hniezdenie
Hniezdenie sa začína ku koncu obdobia dažďov a prebieha tak v rôznych častiach výskytu v rozličnom období.
Napríklad na území Senegalu a Mali prebieha medzi septembrom a decembrom, v Nigérii medzi augustom a novembrom, v Etiópii medzi septembrom a októbrom, v Južnej Afrike medzi septembrom a januárom a v Zambii medzi januárom a marcom.
Ako miesto na hniezdenie využívajú vykotlané stromy, diery v stromoch, alebo hniezda vybudované iynými vtákmi, pričom hniezdia zvyčajne vo výške 20 - 100 cm nad povrchom zeme. Ak nie je dostupné takéto miesto, hniezdia aj na zemi, zvyčajne vo vysokej tráve, v skalných otvoroch a rozsadlinách, ale napríklad aj v dierach v termitiskách.
Hniezdia v pároch, ale počas kŕmenia sa zvyknú zhromaždiť do menších skupiniek. Počas hniezdenia sú teritoriálne a agresívne. Nevytvára stále páry, väčšinou sa rozdelia po skončení obdobia hniezdenia.
Samice znášajú 6 - 14 vajec. Vajcia sú slonovinovo biele, dlhé približne 5,6 - 7,3 cm a vážia približne 140 gramov.
Mladé jedince sa liahnu po 30 - 33 dňoch a operujú sa medzi 65 - 75 dňom života
O mladé jedince sa zvyčajne stará len samica, ale na území východnej Afriky sa stáva, že s mladými jedincami ostáva aj samec.
Občas sa u ostrožiarky lesklej stáva, že opustí hniezdo a zanechá ho svojmu osudu.
Potrava
V prevážnej väčšine rastlinná strava.
Skladá sa zo zelených častí rôznych travín a ich semien,  ako aj ovocia, poľnohospodárských plodín, vodných rastlín a výnimočne zkonzumuje aj hmyz, alebo drobné ryby.
Ohrozenie a ochrana
Podľa klasifikácie IUCN patrí k najmenej ohrozeným taxónom.
Je bežným druhom v celej oblasti výskytu.
Populácia je považovaná za stúpajúcu.
Najväčším ohrozením je pravdepodobne nekontrolovaný lov.
Poddruhy
V rámci druhu sa rozoznávajú dva poddruhy. Ide o:
Nemecká futbalová Bundesliga 2016/2017
Nemecká futbalová Bundesliga 2016/2017 bol 54. ročník najvyššej nemeckej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Bayern Mníchov, nováčikmi súťaže boli Freiburg a RB Leipzig. Sezóna začala 26. augusta 2016 a skončila 20. mája 2017.
Bayern Mníchov vyhral piatu sezónu v rade a celkovo získal 27. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2017/2018 sa spolu s ním kvalifikovali aj RB Leipzig, Borussia Dortmund a Hoffenheim. Do Európskej ligy UEFA 2017/2018 sa kvalifikovali 1. FC Köln, Hertha a Freiburg. Do 2. ligy zostúpili Ingolstadt a Darmstadt.
Tabuľka
Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch.
# - pozícia; Z - zápasy; V - výhry; R - remízy; P - prehry; G - skóre; +/- - rozdiel skóre; B - body; z - zostup
Marillet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Staničné námestie
Staničné námestie je námestie v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto. Rozprestiera sa medzi Mestským parkom, železničnou stanicou a autobusovou stanicou. Na tomto priestore sa nachádza obratisko električiek, zastávky mestskej hromadnej dopravy, parkoviská a samotná železničná stanica. Staničným námestím prejdú denne tisíce ľudí, smerujúcich do centra mesta alebo cestujúcich vlakom či autobusom.
Názov námestia
V minulosti niesla severnejšia časť námestia názvy ako: Via regia versus Eperjessin (Kráľovská cesta do Prešova), Baross Gábor körút (Okružná Gabriela Barossa), Wilsonova okružná, Engelsova okružná. Južná časť názvy mala názvy ako: Vám utca (Mýtna ulica), Bocskai körút (Bočkajova okružná), Sázavského okružná, Kirovova ulica.
Stan Ioan Pătraş
náhľad|Stan Ioan Pătraș náhľad|Muž s váhou v obchode - detail náhrobku na „Veselom cintoríne“ Stan Ioan Pătraş (* 1908, Săpânța, Rumunsko† 1977, Săpânța) bol rumunský tesár a ľudový umelec, autor známych náhrobkov na tzv. „Veselom cintoríne“ v lokalite Săpânța, v rumunskej župe Maramureş.
Životopis
Stan Ioan Pătraş sa narodil v roku 1908 v dedinke Săpânța v Maramurešskej župe. V jeho rodine bola živá tesárska tradícia a on sám sa začal tesárstvu venovať od svojich 14-tich rokov. Spočiatku vytváral najmä brány a náhrobné drevené kríže, ale od roku 1935 sa začal zameriavať na ploché náhrobky s figurálnou a textovou reliéfnou výzdobou. Tesal na ne aj stručné epitafy, v podstate krátke básničky v lokálnom žargóne.
Od roku 1936 vytváral náhrobky v štýle, ktorý je preň charakteristický: drevené náhrobky sú úzke, tvorené krížom pod strieškou a tabuľou s figurálnu a textovou výzdobu. Na tabuliach sú vyobrazené najmä zamestnania zomrelých a dominuje na nich modrá farba, ktorá dokonca získala prívlastok săpânţská modrá. Modrá farba symbolizovala nádej a slobodu, zelená bola symbolom života, žltá symbolom plodnosti a mladosti, červená farba symbolizovala vášeň. Ako výzdobný motív Pătraş používal aj bieleho holuba – symbol duše alebo čierneho vtáka – symbol smrti.
Do roku 1977 Pătraş vytvoril takmer 700 náhrobkov na dvoch cintorínoch v Săpânțe, ktoré dostali pomenovanie „veselé cintoríny“. Pokračovateľom v jeho diele je tesár a sochár Dumitru Pop, ktorý žije v dome svojho majstra. Časť domu slúži ako malé múzeum.
Aulan
Aulan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodné majstrovstvá v austrálskom futbale
250px|náhľad|Mapa súťažiacich krajín v zelenej farbe a hostiteľskej krajiny (Austrália) v modrej farbe. náhľad|Zápas Medzinárodných majstrovstiev 2008 medzi [[Kanada|Kanadou a Nauru.]] Medzinárodné majstrovstvá v austrálskom futbale je medzinárodné podujatie národných družstiev v austrálskom futbale, ktoré riadi komisia Australian Football League (AFL). Prvé podujatie organizovala teraz už zaniknutá Medzinárodná rada austrálskeho futbalu (IAFC). Dejiny medzinárodných majstrovstiev siahajú do roku 2002, kedy sa v Austrálii konali prvé medzinárodné majstrovstvá mužov. Ženy sa prvýkrát predstavili až na spoločnom turnaji mužov a žien v roku 2011. Podujatie prebieha s 3-ročnou periodicitou. Koná sa vždy v kolíske tohto športu, Austrálii.
Nokturno
Nokturno alebo nočná hudba ( a nocturne,  notturno,  Nachtstück/Nachtmusik/Nocturne/Notturno/Nocturno) môže byť :
Etymológia
Slovo nokturno pravdepodobne pochádza zo (staršieho českého a staršieho nemeckého) tvaru nocturno (význam: nokturno), ktorý je pravdepodobne chybným zápisom talianskeho slova notturno (význam: nočný/nokturno) , ktoré pochádza z latinského slova nocturnus (význam: nočný).
Vývoj inštrumentálneho nokturna
Názov notturno sa používal už od neskorého osemnásteho storočia pre viacvetné skladby pre komorný orchester, ktoré mali byť hrané vonku v noci.
V roku 1814 vydal írsky skladateľ a klavirista John Field svoj prvý súbor nokturn, ktorým založil žáner nokturno v zmysle definície b). Tieto skladby sú skladané pre sólový klavír, sú veľmi poetické a snivé. Majú zobrazovať noc, mesiac a všetky lyrické i dramatické pocity s nimi spojené.
V tomto období na Fielda nadviazali napríklad Muzio Clementi, Ferdinand Ries, Maria Szymanowska, Friedrich Kalkbrenner, Robert Schumann a Franz Liszt, svoj vrchol potom táto forma dosiahla v 21 nokturnách Fryderyka Chopina.
Mašovický lom
Mašovický lom je prírodná pamiatka ev. č. 5900 neďaleko obce Mašovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 344 - 360 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je prírodovedecky cenné územie s výskytom stabilnej populácie mloka dravého (Triturus carnifex) a ďalších vzácnych ohrozených druhov rastlín a živočíchov viazaných na biotopy mokrade.
Zamat
náhľad|Zamatové látky (polyester)
Zamat je typ tkanej všívanej látky. Jej strihané nite s krátkym vlasom sú rovnomerne rozložené, čo jej dodáva výrazný pocit hebkosti. V bežnom ponímaní slovo zamatový znamená "hladký ako zamat". Je obľúbená najmä pre noblesný a luxusný vzhľad.
Tabríz
Tabríz (iné mená pozri nižšie) je štvrté najväčšie mesto v Iráne, hlavné mesto provincie Východný Azerbajdžan. Mesto s bohatou históriou sa nachádza v severozápadnej časti krajiny. Leží na úpätí sopky Sahend, z troch strán je obklopené horami. Asi 50 kilometrov juhozápadne od neho sa nachádza Urmijské jazero.
Zamat
História
Zamat do Bagdadu priniesli počas vlády Haruna al-Rašída (786 - 809) kašmírski obchodníci, odkiaľ sa následne dostal do Andalúzie a Benátok, následne do celej Európy. V začiatkoch sa robil výlučne z hodvábu a tak bol určený len pre najbohatšie skupiny.
Tabríz
Tabríz je významným komerčným centom. V minulosti ležal na Hodvábnej ceste a slúžil ako hlavné mesto Ílchanátu, zväzu Kara Kojunlu a safíjovskej Perzie. V modernom období bol hlavným strediskom obchodu Perzie s Európou. Začiatkom 20. storočia v meste vzniklo konštitucionálne hnutie, ktoré vyústilo do perzskej revolúcie. Medzi dnešné hlavné priemyselné produkty patria koberce, textílie, cement, poľnohospodárske stroje, motocykle a domáce spotrebiče. Mesto je železnicou spojené s iránskym hlavným mestom Teheránom. Nachádza sa v ňom medzinárodné letisko. V roku 2006 malo 1 398 060 obyvateľov. Väčšina z nich je turkického (azerbajdžanského) pôvodu. Tabrízsky bazár je súčasťou zoznamu kultúrnych pamiatok UNESCO.
Zamat
Výroba
Tká sa na špeciálnych krosnách, ktoré tkajú dve hrúbky materiálu súčasne. Tieto dva kusy sa potom rozrežú, aby sa vytvoril efekt vlasu a obe dĺžky látky sa navinú na samostatné odoberacie valce. Tento komplikovaný proces znamenal, že výroba zamatu bola pred sprístupnením priemyselných tkáčskych stavov drahá záležitosť a dobre vyrobený zamat je ešte aj dnes pomerne nákladnou látkou.
Tabríz
Tabríz má kontinentálne podnebie, letá v ňom sú teplé a suché, zimy sú studené s hustým snežením. V dôsledku podzemnej činnosti sopky Sahend sú v Tabríze veľmi časté zemetrasenia. Najsilnejšie zasiahli mesto v rokoch 858, 1042, 1641, 1727 a 1780.
Mená
Názov Tabríz je zrejme odvodený od tap-ríz („spôsobujúci prúdenie tepla“ alebo „ten čo spôsobuje, že teplo mizne“), čo je podľa hypotéz odvodené od prítomnosti sopky Sahend, resp. mnohých termálnych prameňov v oblasti.
História
Identifikácia Tabrízu s niektorým zo starovekých miest Médie je sporná. Podľa arménskeho historika Vardana (14. storočie) založil Tabríz arménsky Arsakovec Husrav (217233), ako akt pomsty proti prvému sásánovskému vládcovi Ardašírovi. Tento príbeh sa však nenachádza v žiadnom starovekom prameni.
Antickú históriu mesta zrejme ukončilo spustošenie, ktoré spomína Faustos z Byzancie (4. storočie). Keďže pramene hovoriace o arabskom obsadení Perzie mesto nespomínajú, Tabríz musel v tomto období zostať iba obyčajnou dedinou. Všetky arabské ťaženia boli totiž namierené proti väčšiemu Ardabílu.
V rokoch 791 Tabríz zničilo zemetrasenie. Podľa legendy bol znovu vybudovaný Zubajdou, manželkou Harúna ar-Rašída. Kalifova žena mala na území historického Azerbajdžanu naozaj isté pozemky, Tabríz však zrejme nanovo nanovo vystaval rod ar-Rawwád al-Azdí. Historik Al-Tabarí spomína vo svojom diele istého Muhammada ibn Ba’ítha, ktorý mal začiatkom 9. storočia vlastniť akýsi hrad Tabríz. Ibn Churradádhbih (840) zase spomína, že Tabríz patril Muhammadovi ibn Rawwádovi a že ho v 9. storočí postihlo ďalšie zemetrasenie. Podľa al-Istachrího (951) územie patrilo kmeňu Banú Rudajní, ktorý sa však v prameňoch z neskoršieho obdobia už neobjavuje. Spojenie Tabrízu s azerbajdžanskými Sádžiovcami sa v prameňoch výslovne nespomína.
vľavo|náhľad|Masdžed pri mieste odpočinku Hamzáha, syna Músu al-Kázima, siedmeho imáma šiitizmu Po páde moci Sadžiovcov sa územie Azerbajdžanu dostalo do chaosu a moci sa v roku 938 ujali Zijárovci. Tí boli vytlačení kurdským vodcom Dajsamom a ten Musáfirovcami. Pád novej dynastie je nejasný. V roku 1054 sa ako vládcovia v meste spomínajú Rawwádovci, ktorí ale ale v tomto roku iba uznali nadvládu nového hegemóna, Seldžuckej ríše. V zmienkach islamských historikov 9. a 10. storočia možno badať trend postupne sa zvyšujúcej prosperity Tabrízu. Zmienky z 11. storočia sú strohé, nad mestom panovali príslušníci seldžuckej dynastie. Jeho význam postupne rástol a do 12. storočia sa stal najdôležitejším mestom azerbajdžanského regiónu. V mene Seldžukov mu vládli príslušníci rôznych turkických rodov. Z nich najvýznamnejším boli Ildegízovci, ktorí vládli celej azerbajdžanskej provincii v rokoch 1140 až 1225. Za ich vlády v Tabríze pôsobili viacerí básnici, medzi najvýznamnejšími Nizámi a Chákáni. Hoci boli Ildegízovci veľkí mecenáši kultúry, z ich staviteľskej činnosti sa v meste nezachovala žiadna pamiatka. Ich mocenskými protivníkmi boli emírovia z Marághy, ktorí mesto ovládli v roku 1174. Okolo roku 1210 sa do okolia mesta dostali počas bojovej výpravy Gruzínci, ktorí zažívali mocenskú expanziu za vlády kráľovnej Tamary. V roku 1225 sa stal Tabríz hlavným sídlom Džalála ad-Dína, posledného vládcu Chórezmskej ríše, ktorý sa doň utiahol na úteku pred Mongolmi. Už o šesť rokov neskôr však Mongoli dobyli aj Tabríz.
náhľad|Citadela (argh) v Tabríze, exteriér V 13. storočí sa mesto stalo hlavným sídlom ílchána Abaku. V roku 1294 bolo dejiskom povstania v dôsledku zavedenia papierovej meny čao.  Najväčší rozmach mesto zažilo za vlády Maḥmúda Gházána (12951304), ktorý nechal vystavať rozsiahlu sieť historických budov vrátane vlastného mauzólea, mešity, dvoch madras pre šáfíovský a hanafský smer islamskej právnej tradície, ako aj observatórium, nemocnicu či kúpele. Miestne budovy boli najväčšie v moslimskom svete. Mesto tiež ílchán nechal nanovo opevniť. Rozvoju mesta významne prispel vezír Tádž ad-Dín ’Alí Šáh Džílání Tabrízí, ktorý nechal v meste vybudovať nový mešitový komplex. Tabríz sa sta centrom umenia, vzdelanosti a islamskej spirituality. Po Gházánovej smrti však jeho význam mierne poklesol po tom, čo sa nový chán Öldžejtü rozhodol ako nové hlavné sídlo vybudovať Sultánijju. I napriek tomu však Tabríz zostal vyhľadávaný veľvyslancami a tešil sa priazni elitných vrstiev perzsko-mongolskej spoločnosti.
Po rozpade Ílchanátu sa moci v Tabríze chopili Čúpánovci a po nich Džalájirovci. V roku 1389 ho získali Turkméni z kmeňového zväzu Kara Kojunlu na čele s Kara Júsufom, ktorí z neho urobili svoje hlavné mesto. V roku 1392 ho ale dobyl Tímúr, ktorý ho spolu s okolitými krajinami ako léno (tacht-e Húlágú) udelil svojmu synovi Míránšáhovi. Tímúrovská ríša sa však v západnej Perzii dlho neudržala. Kara Júsuf mesto znovu obsadil a v bitke pri Tabríze (1410) porazil aj svojho bývalého spojenca, Džalájírovca Ahmeda, ktorý chcel mesto dobyť. Za vlády Kara Kojunlu bola v Tabríze vystavaná tzv. Modrá mešita, ktorá v meste stojí dodnes. Neskôr mesto získali kmene Ak Kojunlu. V tomto období ho navštívilo niekoľko cestovateľov z Európy.
náhľad|Mapa Tabrízu v 16. storočí, [[Matrakçı Nasuh]] Významné postavenie si mesto udržalo aj za vlády raných Safíjovcov, ktorí sa v ňom usadili v roku 1501. V tomto období sa pod nátlakom novej dynastie zmenilo náboženské vyznanie väčšiny obyvateľstva, ktoré bolo prinútené prijať šiitizmus. V roku 1514 vtrhli do mesta osmanské vojská a odviezli z neho šáhov poklad i stovky miestnych umelcov. Nepríjemná skúsenosť presvedčila perzských vládcov o potrebe presunúť svoje sídlo do bezpečnejšieho Kazvínu. Počas nasledujúcich dvesto rokov Tabríz počas perzsko-osmanských vojen mnohokrát dočasne zmenil majiteľa. Vojenské besnenie spôsobilo, že mesto bolo opakovane vyplienené. Pravdepodobne najťažšie škody spôsobila kampaň Murada IV., ktorý ho nechal v roku 1635 úplne zdemolovať. Historické zmienky však spomínajú rýchlu obnovu mesta, ktoré malo už v roku 1673 vyše pol milióna obyvateľov.
Afganská invázia vniesla do Perzie nepokoj. Tahmásp II. utiekol z Isfahánu do Tabrízu, kde bol prehlásený za panovníka. Svoje požiadavky voči krajine prejavili Rusi i Osmani, pričom Afgánec Ašráf profitujúci zo situácie Osmanom postúpil územie západnej Perzie vrátane Tabrízu. V roku 1727 sa k Ṭahmáspovi pripojil Nádir Šáh, vodca kmeňa Afšárovcov, ktorý krajine priniesol pokoj a z veľkej časti obnovil pôvodné sáfijovské hranice. Dejiny územia v polovici 18. storočia sú stále málo známe. V 90. rokoch 18. storočia sa moci v Perzii zmocnili Kádžárovci, proti ktorým však v Afganistane povstal Sádik Šáh, vodca kmeňa Šikákí. Centrálna vláda povstanie potlačila a do Tabrízu dosadila Dža’fara Kulí Chána. Dža’far však Kádžárovcov zradil a spolu so Sádikšáhom povstal. Odpor bol kruto potlačený.
Geopolitický záujem o oblasť prejavovali najmä Rusi, ktorí v predchádzajúcom období ovládli Gruzínsko. V roku 1826 nakoniec Tabríz obsadili a z mesta sa stiahli až po uzavretí turkmančajského mieru v roku 1828. V roku 1830 vypukla v meste cholera, no nej malo mesto v roku 1842 vyše stotisíc obyvateľov.
náhľad|Tabrízski konštitucionalisti, účastníci perzskej revolúcie Britské obchodné firmy začali v 19. storočí prepravovať tovar parníkmi do osmanského čiernomorského prístavu Trabzon a odtiaľ po súši do Tabrízu. Čoskoro sa po trase prepravoval tovar s ročnou hodnotou 1 000 000 libier. Významnou exportnou komoditou boli koberce. Britský konzul v meste okolo roku 1850 poznamenal, že mesto sa stalo hlavným sídlom obchodu v celej Perzii. Asi dve tretiny tovaru dovezeného do Tabrízu boli prepravené ďalej do strednej Perzie a jedna tretina zostala v Azerbajdžane. Obchod prerušila až rusko-osmanská vojna v roku 1875, ktorá podnietila mnohé firmy, aby prešli pri obchodovaní s Perziou na cestu vedúcu cez Suezský prieplav. V reakcii na udelenie tabakového monopolu Britom, stal sa Tabríz v roku 1891 domovom prvých demonštrácií protestného tabakového hnutia. Protesty sa rozšírili aj do Mašadu a Isfahánu, a vyvrcholili celoštátnym bojkotom tabaku.
Začiatkom 20. storočia sa Tabríz stal centrom konštitucionalistického hnutia, ktoré prerástlo do perzskej revolúcie. V rokoch 1900 a 1901 distribuovali tajné spoločenstvá v uliciach mesta šabnámynočné listy a protivládne letáky. 23. júna 1908 vypuklo v meste povstanie, ktorého vedúcimi postavami boli Sattár Chán a Bákir Chán. Do situácie intervenovalo Rusko, ktoré po porade s Veľkou Britániou vyslalo do Tabrízu vojenské sily, ktoré mali chrániť konzuláty, cudzincov a pomôcť tým, ktorí si to želali mesto opustiť. Počas prvej svetovej vojny Tabríz dočasne obsadili turecké a neskôr ruské vojská. Rusi mesto v roku 1916 napojili na železnicu. Po vypuknutí ruskej občianskej vojny sa však ruské vojská stiahli a mesto opäť obsadili Turci. Po vojne sa mesto vrátilo Perzii.
náhľad|Budova paláca Sá’at, tabrízskej mestskej radnice|vľavo náhľad|Sovietski tankisti 6. obrnenej divízie jazdia ulicami Tabrízu Pahlávíovci sa voči Azerbajdžancami obývanému mesto stavali s nedôverou a hoci bol význam mesta značný, nestalo sa ich hlavným sídlom. V 30. rokoch prešlo mesto rozsiahlymi inováciami a stalo sa najvýznamnejším perzským obchodným centrom a hlavným odbytiskom tovaru do Európy. Boli vystavané široké ulice a verejné záhrady. Miestna železnica spojila Teherán s Istanbulom. Mesto bolo opäť okupované počas druhej svetovej vojne, keď ho obsadili spojenecké jednotky chrániace vojenské zásobovacie cesty vedúce do Sovietskeho zväzu. Hoci strany súhlasili s tým, že sa vojská po vojne stiahnu, Sovietsky zväz zvýšil svoju prítomnosť a pomohol separatistickému hnutiu na čele s Dža’farom Píšawarím vytvoriť v azerbajdžanskú autonómnu oblasť s hlavným mestom v Tabríze (tzv. azerbajdžanská kríza). Separatisti začali so znárodňovaním a založili Azerbaycan Universiteti (neskoršia Tabrízska univerzita, 1946). Situácia bola pre Perziu vážna a hrozilo reálne začlenenie územia k sovietskemu Azerbajdžanu. Po intervencii USA a OSN v marci 1946 bola ale medzi Perziou a Sovietskym zväzom uzavretá dohoda, ktorá požadovala stiahnutie sovietskych vojsk výmenou za vytvorenie akciovej ropnej spoločnosti.
Zamat
Výroba
Zamat môže byť vyrobený z niekoľkých rôznych druhov vlákien, z ktorých najdrahší a najušľachtilejší je tradične hodváb. Veľká časť zamatu, ktorý sa dnes predáva ako "hodvábny zamat", je v skutočnosti zmesou prírodného a umelého hodvábu. Zamat vyrobený výlučne z prírodného hodvábu je vzácny a jeho trhová cena sa zvyčajne pohybuje na úrovni niekoľkých stoviek EUR za meter. Na výrobu zamatu sa používa aj bavlna, hoci výsledkom je často menej luxusná tkanina. Ďalej sa môže vyrábať aj z vlákien, ako je ľan, mohér a vlna. V poslednom čase sú populárne syntetické zamaty, väčšinou z polyesteru, nylonu, viskózy, acetátu a zo zmesí rôznych syntetických vlákien, alebo z kombinovaných syntetických a prírodných vlákien. Niekedy sa pridáva malé percento spandexu, aby výsledný materiál získal potrebnú pružnosť (preto "strečový zamat"). Postupom rokov sa na trhu vytvorila veľká ponuka zamatov, ktoré vďaka pokroku tkáčskeho stavu sú cenovo dostupné širším skupinám obyvateľstva.
Tabríz
Pamiatky
náhľad|Mauzóleum básnikov|vľavo Tabríz má viacero pozoruhodných starobylých i moderných budov.
Tabrízska citadela (argh)|náhľad Citadela (arg, argh, archa, Arg-e ’Alí Šáh) bola postavená pred rokom 1322. Ide o jedinú zachovanú budovu v meste z obdobia vlády Ílchánovcov. Jej mecenášom bol vezír Tádž ad-Dín ’Alí Šáh Džílání Tabrízí. Je charakteristická svojou jednoduchosťou, mohutnosťou a vynikajúcim stavom tehlového muriva. Pozostáva z obrovskej haly s valenou klenbou. Pôvodne bola súčasťou veľkého mešitového komplexu, ktorý sa nachádzal hneď za južnou bránou do mesta. Pýchou budovy bol klenutý íván, ktorý bol väčší ako slávna klenba Ajván-e Kesra v Ktésifóne. V 19. storočí v súvislosti s nárastom napätia medzi Perziou a Ruskom sa stavba rýchlo zmenila na mestskú pevnosť a k pôvodnej stavbe boli pridané ďalšie vojenské zariadenia. V priebehu 20. storočia boli objekty odstránené a okolie citadely sa zmenilo na park. Koncom dvadsiateho storočia bola vedľa postavená veľká mešita. Vzácne sú aj pozostatky 12-hrannej hrobky Maḥmúda Gházána, vládcu mongolskej dynastie Ílchánovcov.
vľavo|náhľad|Interiér Modrej mešity v Tabríze Modrá mešita má pre iránsku architektúru nezvyčajný pôdorys v tvare T. Píšták v strede severnej strany lemujú dva minarety v rohoch. Hlavný vchod vedie do predsiene, ktorá tvorí stred galérie. Galéria obklopuje centrálnu kupolovú komoru z troch strán, jej dve ramená vedú k dvom mihrábom na južnej strane budovy. Galéria podopiera deväť kupol, tri na každej strane. Každé rameno končí v klenbe nad mihrábom. Centrálna veľká kupola (22 m) spočíva na ôsmich oblúkoch. Opis dvoch kazateľníc (minbarov) naznačuje, že imám viedol modlitbu z tejto centrálnej miestnosti. V nárožných pilieroch ôsmich oblúkov sú štyri horné galérie. Na južnej strane centrálna kupolová komora prilieha k mauzóleu. Za štvorcovou sieňou na osi hlavného vstupu je menšia kupolová sieň. Kamenný základ mešity podopiera konštrukciu z pálených tehál. Kachličkový obklad mešity je len neprekonateľný v rozmanitosti a technickej virtuozite. Dlaždice vykazujú širokú škálu chromatických odtieňov, od kobaltovej modrej, tyrkysovej, bielej, hnedej a čiernej až po zelenú, žltú, takmer červenú a zlatú. Významná je miestna kaligrafia. Výzdoba zahŕňa nielen štandardné rastlinné a arabeskové vzory, ale aj panely v tvare medailónov s pozadím z neglazovaných tehlových dlaždíc. Sála s mihrábom bola obzvlášť bohato zdobená alabastrom. Dochované dlaždice dokumentujú umelecké prepojenie s dobovou architektúrou v tímúrovskom Chorásáne a v Osmanskej ríši.
náhľad|Historický bazár v Tabríze, kultúrna pamiatka UNESCO Tabrízsky bazár (Bázár-e Tabríz) je jeden z najväčších a najstarších bazárov v islamskom svete. Jeho výstavba prebiehala v rámci viacerých historických fáz od 12. storočia. Pozostáva zo série vzájomne prepojených, krytých, tehlových konštrukcií, budov a uzavretých priestorov určených pre rôzne funkcie. Nachádzajú sa v ňom obchody, dielne, modlitebne, zelené dvory, pohostinstvá, historické karavanseraily, sklady, ale aj školy. Jeho rozloha je približne 1 km². V roku 2010 bol zapísaný do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. Podľa organizácie je „výnimočným príkladom architektúry mestskej obchodnej štvrte, ktorá sa odráža vo veľmi rozmanitých a integrovaných architektonických budovách a priestoroch... jeho zložitosť a členitosť svedčia o bohatstve obchodu a kultúrnej interakcie Tabrízu“.
Behnamov dom|náhľad|vľavo V Tabríze sa nachádza viacero historických domov z kádžárovského obdobia. Jedným z najprestížnejších je Dom perzskej revolúcie (aj Cháneh Mašrúteh). Budova bola v roku 1996 premenená na múzeum venujúce sa perzskej (konštitučnej) revolúcie. Vynikajúcim príkladom perzskej domovej architektúry v podnebí historického Azerbajdžanu ja Ghadakiho dom (iný prepis: K[h]adakiho dom) typický farebnými klenutými oknami a nádhernými vzormi na tehlovej stene. Behnamov dom sa vyznačuje elegantnou architektúrou, oknami, veľkými oblúkmi a verandami. Pri nedávnej rekonštrukcii bolo objavených niekoľko perzských freskových malieb, ktoré sú súčasnosti reštaurované. Azda najvýznamnejším z parkov je El-Gölu. Podľa tradície vznikol koncom 18. storočia, je ale možné, že bol postavený omnoho skôr. Podľa niektorých hypotéz dokonca už v 14. storočí. V parku sa nachádza umelé jazero s rozlohou 210 m².
Štěpánovský lom
Štěpánovský lom je prírodná pamiatka ev. č. 5904 neďaleko obce Miroslav v okrese Znojmo v nadmorskej výške 250 - 282 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú suchomilné a teplomilné rastlinné spoločenstvá s radom vzácnych a ohrozených rastlinných a živočíšnych druhov, najmä silno ohrozeného kosatca piesočného (Iris arenaria) v priestoroch bývalého lomu.
Aurel (Drôme)
Aurel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Šuba
Šuba môže byť:
Marsais-Sainte-Radégonde
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iveco Urbanway 12M
Iveco Urbanway 12M je mestský nízkopodlažný autobus vyrábaný od roku 2013 spoločnosťou Iveco Bus. Je nástupcom autobusu Citelis 12M.
Konštrukcia
Konštrukcia autobusu Urbanway 12M je veľmi podobná modelu Citelis 12M. Ide o dvojnápravový nízkopodlažný autobus s polonosnou karosériou. V pravej bočnici sú troje (prípadne dvoje vo verzii Line) dvojkrídlové dvere, ktoré sa otvárajú smerom dovnútra. V priestore pri stredných dverách sa nachádza výklopná plošina pre kočíky a invalidné vozíky. Nástupná výška pri predných dverách je 320 mm, 330 mm pri stredných a 340 mm pri zadných. Túto výšku je možné znížiť pomocou kneelingu.
Urbanway 12M je vyrábaný v niekoľkých variantoch. Líšia sa počtom dverí (2-dverový alebo 3-dverový), typom motora (Iveco Cursor 9, Iveco Tector 7 a Iveco Cursor 8 CNG), na prianie je možné tiež osadiť iný typ prevodovky a ďalšie detaily.
Výroba a prevádzka
Urbanway 12M bol predstavený v máji 2013 na veľtrhu UITP v Ženeve spoločne s celým novým produktovým radom Iveco Bus. V predaji je od začiatku roka 2014. Je vyrábaný vo francúzskom závode v Annonay. V Česku je prevádzkovaný napríklad v Brne, Prahe, Liberci, Ústí nad Labem, Chomutove, Opave, Havířove, Jihlave, Pardubiciach, Karlových Varoch, Ostrove, Kroměříži alebo v Zlíne. V Slovensku je prevádzkovaný napríklad v Bratislave, Banskej Bystrici, Martine, Žiline, Nitre, Prievidzi a Považskej Bystrici.
Pevnost poznání
thumb|Pevnost poznání v decembri 2018
Pevnost poznání je interaktívne múzeum vedy v Olomouci. Bolo otvorené 16. apríla 2015. Múzeum založila Prírodovedecká fakulta Univerzity Palackého. Múzeum je súčasťou univerzity čo je v Česku výnimkou. Väčšina zamestnancov pevnosti sú odborníci z Prírodovedeckej fakulty univerzity. Riaditeľom je Matěj Dostálek.
Dejiny
Pevnosť poznání vznikala tri roky a stála viac než 150 miliónov českých korún, resp. skoro 200 miliónov. Vznikla na mieste bývalého delostreleckého skladu z roku 1897. Budovu korunnej pevnosti prebrala univerzita a zachránila ju tak pred rozpadnutím.
Expozície
Medzi expozície múzea patria:
V roku 2017 múzeum navštívilo 84 tisíc platiacich návštevníkov. Do počtu sa nerátajú akcie zdarma ako Noc vedcov alebo návštevy v rámci Academia Film Olomouc.
Martinet
Martinet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Doc Shaw
Larramie Cortez "Doc" Shaw (* 24. apríl 1992 Atlanta, Georgia, USA) je americký herec, spevák a raper, známy z hrania postáv ako Malik Payne v Tyler Perry's House of Payne za ktorú získal cenu "Young Artist Award" v roku 2009 v kategórii najlepšia vedľajšia postava v seriáli. Shaw si taktiež zahral v pôvodných Disney Channel seriáloch ako sú The Suite Life on Deck a Kráľovské dvojčatá.
Kariéra
V druhej sérii sitkomu The Suite Life on Deck si zahral postavu Marcusa Littleho, mladého laureáta Grammy, ktorého kariéra sa skončila keď sa jeho pesnička predávala pod cenu. 20. augusta 2010 sa Shaw v tomto sitkome zjavil naposledy.
Shaw neskôr začal pripravovať Pair of Kings s Mitchelom Mussom. Shaw so svojim spievaním a rapovaním debutoval na úvodnej piesni seriálu Pair of Kings, "Top of the World", ktorú naspieval spoločne s Mussom. Pieseň bola predstavená na Rádiu Disney v septembri 2010.
Filmografia
Seriály
Film
Paysandú (department)
Paysandú je department nachádzajúci sa v západnej časti Uruguaja. Jeho západnú hranicu tvorí rieka Uruguaj, ktorá ho oddeľuje od Argentíny. Na severe leží department Salto, na východe Tacuarembó a na juhu Río Negro. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Paysandú, ktoré leží na juhozápade departmentu pri rieke Uruguaj. V departmente Paysandú žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 113 124 ľudí, zaberá plochu 13 922 km2, čo z neho robí tretí najväčší department z hľadiska veľkosti územia a súčasne jeden z najväčších uruguajských departmentov aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1820 a patrí tak medzi najstaršie departmenty. Jeho územie zaberalo pôvodne celú severozápadnú časť krajiny, postupne sa však v dôsledku tvorby nových departmentov zmenšoval.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Fox the Fox
Fox the Fox bola holandská funková skupina, ktorú v roku 1981 založili Berth Tamaela a Silhouette Musmin. Takisto boli členmi basgitarista Gino Jansen, gitarista Kier Van De Werf, klávesista Roy Kuschel a bubeník Tjalling Bos. Skupina je známa vďaka hitu „Precious Little Diamond“ z roku 1984, ktorý obsadil 5. miesto v Nemecku a USA, 11. miesto v Holandsku, 15. miesto vo Francúzsku, 38. miesto v Belgicku a 86. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. Ich nasledujúce single a albumy už nedosiahli taký úspech.
Skupina sa po odchode Berth Tamaely v roku 1990 rozpadla.
Eduardo Duhalde
Eduardo Alberto Duhalde Maldonado (* 5. október 1941, Lomas de Zamora) je argentínsky politik a právnik. 2. januára 2002 sa stal 44. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 49. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako guvernér provincie Buenos Aires, viceprezident, federálny senátor, poslanec a intendant (starosta) svojho rodného mesta Lomas de Zamora.
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Eduardo Duhalde v roku 1974. Narodil sa v meste Lomas de Zamora v provincii Buenos Aires, už v mladom veku vstúpil do Justicialistickej strany. V roku 1970 úspešne absolvoval štúdium práva na Univerzite v Buenos Aires. Už o štyri roky neskôr bol po politických dohodách vybraný za intendanta, teda starostu svojho rodného mesta. Jeho úradovanie však bolo poznačené útokom krajne pravicovej teroristickej organizácie Triple A, ktorá pri útoku 21. marca 1975 zabila viacero členov a podporovateľov jeho strany. V marci 1976 však bol Duhalde zbavený funkcie po vojenskom prevrate, ktorý zosadil vtedajšiu perónistickú prezidentku Maríu Estelu Martínezovú Perónovú. V ďalších rokoch pracoval ako realitný maklér, pričom do politiky sa vrátil až po návrate k demokratickým pomerom v decembri 1983, kedy sa stal znova starostom svojho rodného mesta. Podľa neskôr zverejnených informácii mal byť krátko potom Duhalde navštívený neznámym vojenským predstaviteľom, ktorý jeho, ako aj iných politikov presviedčal, aby podporili vojenský prevrat voči demokraticky zvolenému prezidentovi Raúlovi Alfonsínovi. To však mal Duhalde odmietnuť a o plánoch časti ozbrojených síl informoval prezidenta. V decembri 1987 sa skončil jeho mandát intendanta mesta Lomas de Zamora a bezprostredne potom bol zvolený do federálnej poslaneckej snemovne a stal sa poslancom.
V roku 1989 bol vybraný za kandidáta na viceprezidenta v rámci prezidentskej kampane Carlosa Menema, ktorý prezidentské voľby vyhral. Duhalde sa tak stal viceprezidentom Argentíny, no nebol s týmto postom úplne spokojný, keďže preferoval skôr prácu na regionálnej úrovni. Prezident Menem tak o krátky čas navrhol Duhaldemu, aby kandidoval za guvernéra provincie Buenos Aires, čo tento prijal za podmienky, že provincia dostane finančnú pomoc od federálnej vlády. Duhalde voľby bez problémov vyhral, následne rezignoval na funkciu viceprezidenta a stal sa guvernérom provincie. Vďaka zvýšenej finančnej podpore od centrálnej vlády začal Duhalde s veľkými infraštruktúrnymi a stavebnými projektmi, to mu umožnilo v ďalších voľbách jeho funkciu obhájiť. Ďalšiu kandidatúru mu ale umožnila až neskoršia novela ústavy, ktorú presadil prezident Menem v snahe získať možnosť opätovného znovuzvolenia pre seba. Duhalde sa postupne stal kritikom prezidenta Menema a jeho politiky, pretože ju nepovažoval za dostatočne perónistickú. Duhalde už krátko po voľbách v roku 1995 oznámil, že by chcel kandidovať v roku 1999 za prezidenta. Aj z tohto dôvodu sa začal vyhraňovať voči prezidentovi Menemovi, ktorý bol z rovnakej strany ako Duhalde. V ďalších rokoch však musel Duhalde čeliť viacerým podozreniam z korupcie a iných trestných činov, ktoré postupne odhaľovali novinári. Bol dokonca spájaný s vraždou fotografa Josého Luisa Cabezasa, ktorý bez stopy zmizol v januári 1997. V tomto roku oznámil prezident Menem, že by sa chcel uchádzať o možnosť znovuzvolenia aj v roku 1999, čo však nakoniec zablokoval najvyšší súd. Duhaldemu sa tak podarilo získať podporu Justicialistickej strany a na prezidenta kandidoval on. Proti nemu sa postavil Fernando de la Rúa z Radikálnej občianskej únie, ktorý aj pre nepopularitu vtedajšieho prezidenta Menema voľby vyhral a stal sa prezidentom.
Funkcia prezidenta
náhľad|vľavo|Eduardo Duhalde podporil kandidatúru Néstora Kirchnera na prezidenta. Po jeho zvolení sa však začali sporiť. Na fotke sú obaja pri rokovaní v marci 2004. V októbri 2001 bol Duhalde zvolený do senátu. Na konci tohto roka však Argentínu naplno zasiahli dôsledky ekonomickej krízy, krajina sa dostala do veľkých ekonomických problémov. Tieto následne vyvolali masové celonárodné násilné protesty, po ktorých 21. decembra rezignoval prezident De la Rúa. Práve Duhaldeho obviňoval odchádzajúci prezident, že mal na burcovaní demonštrantov veľký podiel. Keďže krajina v tej dobe nemala viceprezidenta, ktorý rezignoval rok pred tým, právomoci prezidenta prevzal dočasný predseda senátu Ramón Puerta. Ten okamžite zvolal zasadnutie legislatívneho zhromaždenia, ktoré 23. decembra zvolilo za nového prezidenta Adolfa Rodrígueza Saá, ktorý mal zostať prezidentom až do volieb. Prezident Saá vyhlásil očakávaný štátny bankrot, no jeho ostatné opatrenia na riešenie krízy iba vystupňovali protesty a tak aj Saá o krátky čas odstúpil. 30. decembra sa tak právomocí prezidenta mal opätovne ujať dočasný predseda senátu Ramón Puerta, ktorý však v tento deň ohlásil svoju rezignáciu zo zdravotných dôvodov. Ďalším v poradí, ktorý podľa ústavy mal prevziať právomoci prezidenta bol predseda poslaneckej snemovne, ktorým bol Eduardo Camaño. Aj Camaño, podobne ako pred tým Puerta, okamžite zvolal legislatívne zhromaždenie, ktoré 2. januára 2002 zvolilo nového prezidenta, ktorým sa stal práve Eduardo Duhalde. Ten mal byť v úrade až, kým funkciu neprevezme prezident, ktorý vyhrá voľby v roku 2003.
Duhalde sa obával, že nepokoje môžu prerásť do občianskej vojny, ohlásil preto vytvorenie vlády národnej jednoty a ohlásil ozdravné opatrenia. Argentínska mena sa mala devalvovať, ukončiť sa mal tiež pevný výmenný kurz s americkým dolárom a vláda zamýšľala mierniť dopad očakávaných zmien na obyvateľstvo. Obyvatelia Argentíny už neboli ochotní čakať na ďalší vývoj a začali cestovať do susedných štátov a vyberať peniaze tam. Kríza sa tak rozšírila dokonca i do susedného Uruguaja. Duhalde následne zrušil pevný kurz s dolárom, čo umožnilo devalváciu národnej meny, no súčasne nastala aj inflácia a Argentínčania začali vo veľkom strácať svoje úspory bez ohľadu na to, či ich mali v pese alebo dolároch. Výsledok bol katastrofálny. Na konci roka 2002 bola viac ako polovica obyvateľov Argentíny pod hranicou chudoby a nezamestnanosť sa vyšplhala na rekordných 21%. Prvýkrát v histórii Argentíny začalo obyvateľstvo z krajiny odchádzať a nie do nej prichádzať. Znova sa začali rozširovať násilné protesty. Zároveň sa výrazne zvýšila kriminalita, ktorá Argentínu trápila vo veľkej miere aj v ďalších rokoch. Duhaldemu sa však napriek všetkému poradilo aspoň zastaviť zhoršovanie situácie, aj keď nie ju výraznejšie zlepšiť. Pozitívne účinky Duhaldeho opatrení sa začali prejavovať až v polovici roka 2003, kedy však už nebol v úrade. Kvôli tzv. Avellanedskému masakru z júna 2002, pri ktorom boli pri demonštrácii tzv. piqueteros zabití dvaja demonštranti a ďalších 33 bolo zranených sa Duhalde rozhodol zvolať prezidentské voľby skôr o šesť mesiacov. Na začiatku roka 2003 si Justicialistická strana vyberala kandidáta do prezidentských volieb, hlavnými kandidátmi sa stali bývalí prezidenti Carlos Menem a Adolfo Rodríguez Saá a menej známy guvernér chudobnej južnej provincie Santa Cruz Néstor Kirchner. Strana sa však rozdelila na dve veľké skupiny, jedna podporovala Menema a druhá prezidenta Eduarda Duhaldeho, ktorý však nechcel kandidovať a naopak podporoval Néstora Kirchnera, ktorý sa tak stal s Menemom hlavným favoritom. Primárne voľby nakoniec členovia strany obišli a do volieb išli všetci traja hlavní kandidáti samostatne. Každý kandidoval súčasne za Justicialistickú stranu, no tiež za vlastný volebný koaličný front. Na konci apríla 2003 sa uskutočnilo prvé kolo prezidentských volieb, toto vyhral Carlos Menem s viac ako 24% hlasov, druhý Kirchner získal 22%, Saá skončil až na štvrtom mieste so ziskom 14%. Druhé kolo sa malo konať v máji, ale predvolebné prieskumy naznačovali, že Kirchner drvivo vyhrá, keďže mal získať všetky hlasy, ktoré získali zvyšní kandidáti. Znova sa začali objavovať obvinenia z korupcie voči Menemovi a tak sa Menem rozhodol odstúpiť z volieb, prezidentom sa tak automaticky bez druhého kola stal Kirchner.
Život po odchode z funkcie prezidenta
25. mája 2003 sa funkcie prezidenta ujal Néstor Kirchner, ktorý sa začal napriek podpore od Duhaldeho počas volieb od tohto po nástupe do úradu dištancovať. Medzi oboma tak začali vznikať spory, no súčasne napriek tomu spolupracovali v záujme dosiahnutia dobrého volebného výsledku. Spor sa ale vyhrotil v roku 2005 pri voľbách do časti kongresu, kedy prezident Kirchner na post senátorky za provinciu Buenos Aires navrhol svoju manželku Cristinu a Duhalde zas svoju manželku Hildu. Voľby nakoniec vyhrala Fernándezová Kirchnerová, ale do senátu sa dostala aj Gonzálezová Duhaldeová. V roku 2009 sa Duhalde rozhodol, že bude kandidovať v prezidentských voľbách v roku 2011, kde ho však jednoznačne porazila Cristina Fernándezová Kirchnerová, ktorá už v roku 2007 nahradila vo funkcii svojho manžela. Duhalde získal iba 5,86 % hlasov, následne sa stiahol z politického života.
Kristína Cibulková
Kristína Cibulková je slovenská televízna scenáristka, dramaturgička, kreatívna producentka a režisérka. V minulosti pôsobila ako šéfdramaturgička divadla Aréna. Momentálne pracuje pre televíziu JOJ, najčastejšie v spolupráci so scenáristom Stanom Guštafíkom a režisérom Ivanom Predmerským.
Cyklistika na Letných olympijských hrách 2016 – Preteky s hromadným štartom – muži
Preteky s hromadným štartom mužov bola jedna z osemnástich cyklistických disciplín na Letných olympijských hrách 2016. Preteky štartovali a končili 6. augusta na Forte de Copacabana.
Favoriti pretekov
Najväčšími favoritmi pred pretekmi boli Chris Froome, Alejandro Valverde, Vincenzo Nibali, Michal Kwiatkowski, Rui Costa a Romain Bardet. Ak by sa Froomeovi podarilo vyhrať zlato, bol by prvý kto vyhrá Tour de France a olympijský závod s hromadným štartom v jednej sezóne.
Široký (prírodná pamiatka)
Široký je prírodná pamiatka ev. č. 5859 neďaleko obce Dolní Dubňany v okrese Znojmo v nadmorskej výške 326 - 346 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú úzkolisté suché trávniky s výskytom ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis), krivca českého (Gagea bohemica) a ďalších významných a vzácnych druhov rastlín a živočíchov.
Hostina
Hostina môže byť:
Autichamp
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Široký
Široký môže byť:
Menomblet
Menomblet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ballons
Ballons je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Scott McKenzie
Scott McKenzie (* Philip Wallach Blondheim III; 10. január 1939 - † 18. august 2012) bol americký spevák a skladateľ. Známy sa stal vďaka svojmu hitu z roku 1967 a zároveň generačnú hymnu „San Francisco (Be Sure to Wear Flowers in Your Hair)“.
Živor a kariéra
Philip Wallach Blondheim III sa narodil v meste Jacksonville na Floride v roku 1939. Bol synom Philipa Wallacha Blondheima, Jr. a Dorothy Winifred Hudsonovej. Rodina sa však presťahovala do mesta Asheville v Severnej Karolíne, keď mal Philip len šesť mesiacov. Tam sa neskôr zoznámil s Johnom Phillipsom. V roku 1961 s ním a Dickom Weissmanom založili folkovú skupinu s názvom The Journeymen. Potom, ako sa stala v roku 1964 skupina The Beatles populárna, skupina The Journeymen zanikla. McKenzie a Weissman začali sólovú kariéru, kým Phillips založil skupinu The Mamas & the Papas spolu s Dennym Dohertym, Cassom Elliotom a Michelle Phillipsovou, pričom sa presťahoval do Kalifornie.
Phillips napísal a koprodukoval skladbu „San Francisco (Be Sure to Wear Flowers in Your Hair)“ pre Scotta McKenzieho. John Phillips hral v nahrávke na gitaru a štúdiový hudobník Gary L Coleman hral na orchestrálne zvony a zvonkohru. Basová linka v skladbe bola vytvorená hudobníkom Joem Osbornom, pričom na bicie hral Hal Blaine.
Skladba bola vydaná v USA ako singel dňa 13. mája 1967, násldne sa stala hitom, a dosiahla 4. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a 2. miesto v kanadskom rebríčku časopisu RPM. V Spojenom kráľovstve sa singel umiestnil na 1. mieste. Celkovo sa predalo viac ako sedem miliónov kópií tohoto singlu.
Scott McKenzie zomrel dňa 18. augusta 2012 v Los Angeles. Od roku 2010 trpel Guillain–Barre syndrómom.
Načeratický kopec
Načeratický kopec je prírodná pamiatka ev. č. 5899 neďaleko mestskej časti Znojma Oblekovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 228 - 290 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú zachovalé spoločenstvá úzkolistých a acidofilných suchých trávnikov a krovín s radom významných rastlinných i živočíšnych druhov. Z rastlinných druhov je to najmä krivec český (Gagea bohemica) a zo živočíchov motýľ pestroň vlkovcový (Zerynthia polyxena) a strnádka lúčna (Miliaria calandra)
Mesnard-la-Barotière
Mesnard-la-Barotière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skye
Skye môže byť:
Širáz
Širáz (per. شيراز, v prepise: Šíráz ) je historické a univerzitné mesto v juhozápadnom Iráne. Hlavné mesto provincie Fárs. Nachádza sa v južnej časti pohoria Zagros, resp. na okraji Iránskej plošiny, v nadmorskej výške 1 486 metrov nad morom. Je významným obchodných a dopravným centrom. Nachádza sa v ňom medzinárodné letisko. V meste sídlia viaceré cementárne, cukrárne, textilné továrne a továrne na hnojivá. Podobne ako v iných iránskych mestách aj v Širáze prekvitá tkáčstvo a tradičná intarzia. Mesto je známe pre pestovanie viniča a výrobu vína.