cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ľubľana
História
Od 60. rokov 15. storočia bola sídlom biskupov, roku 1895 ju z veľkej časti zničilo zemetrasenie. V 19. a začiatkom 20. storočia bola významným centrom slovinského národnooslobodzovacieho hnutia.
Pri vzniku kráľovstva SHS sa nestala hlavným mestom Slovinska, ale Drávskej bánoviny. Počas druhej svetovej vojny ju obsadili Taliani (1941-1943) a Nemci (1943-1945). Od roku 1945 je hlavným mestom Slovinska. Roku 1955 mu Josip Broz Tito udelil titul Mesto Hrdina. Centrom Slovinska v rámci SFRJ, bolo mesto až po vojne a po roku 1991 je aj centrom nezávislého Slovinska.
Nadăş
Nadăş môže byť:
Nara (prefektúra)
right|thumb|Poloha prefektúry v Japonsku
Nara (🇯🇵) je jedna zo 47 prefektúr Japonska. Nachádza sa v regióne Kansai na ostrove Honšú. Hlavné mesto je Nara.
Prefektúra má rozlohu 3 691,09 km² a k 1. októbru 2005 mala 1 421 367 obyvateľov.
Europaleta
thumb|Europalety thumb|Výkres europalety
Europaleta je rozšírená výmenná paleta, vyrobená z dreva v presne určených rozmeroch. Úložná plocha palety je 0,96 m², rozmery 120×80×14,4 cm a hmotnosť 20–24 kg. Nosnosť europalety je 1500 kg.
Slúži na zjednodušenie manipulovania a špedície tovaru, ktorý sa naložený na paletu jednoducho presúva vysokozdvižným alebo nízkozdvižným vozíkom, prípadne žeriavom. Používa sa pri cestnej, železničnej aj leteckej doprave tovaru.
Vymeniteľnosť paliet je v tom, že po presune nákladu a vyložení z palety sa tá nevracia dodávateľovi, ale sa použije na dopravu iného nákladu/tovaru. Použiteľnosť europaliet je obmedzená iba ich vyhovujúcim stavom, ktorý sa dá predlžovať opravou a výmenou poškodených častí.
Toutenant
Toutenant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bianchi Anderloni
Dott. Ing. Carlo Felice Bianchi Anderloni (* 7. apríl 1916 – † 7. august 2003) známy aj ako CiCi bol taliansky automobilový dizajnér a podnikateľ.
Život
V 30. rokoch 20. storočia začal pracovať vo firme svojho otca, Felice Bianchi Anderloniho († 1949), Carrozzeria Touring v Miláne. Po jeho smrti prevzal vedenie spoločnosti. Firmu preslávili najmä exkluzívne vozidlá série Touring Superleggera stavané na podvozkoch vozidiel Alfa Romeo, Lancia, Ferrari, Maserati a Aston Martin. V období od 30. do 60. rokov patrila medzi najznámejšie talianske karosárske firmy. Slávnymi typmi boli napríklad:
Koncom 60. rokov však pre nedostatok zákaziek firma ukončila činnosť. Anderloni potom pracoval ako poradca v oblasti designu vo firme Alfa Romeo.
Bol dlhoročným predsedom poroty na Concorso d'Eleganza Villa d'Este, známej európskej prehliadky klasických vozidiel kategórie Oldtimer. Na jeho počesť sa na tejto súťaži od roku 2004 udeľuje zvláštna cena nesúca jeho meno.
Nadas
Nadas môže byť:
NADAS môže byť:
Rouffiac (Charente-Maritime)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Atribút
Atribút (z lat. attribuo – pridávam, určujem) môže byť:
Atlantída
náhľad|Imaginárna mapa Atlantídy z 19. storočia
Atlantída je legendárny ostrov s vyspelou kultúrou, ktorý sa po prírodnej katastrofe prepadol do hlbín mora.
O Atlantíde naspieval pieseň Miro Žbirka.
O Atlantíde sa prvý raz zmieňuje Platón. Platón sa pritom odvolával na rozprávanie aténskeho politika Solóna. Atlantídu vraj zničila mohutná prírodná katastrofa približne v roku 9600 pred Kr. (v tom istom období sa mimochodom podľa najnovších zistení skončila posledná ľadová doba).
Platónov odkaz
náhľad|Platón Platónove písomné dialógy Timaios a Kritias, napísané v roku 360 pred Kr., sú jediným zdrojom informácií o Atlantíde. v týchto dialógoch odkazuje Platón na rozprávanie gréckeho štátnika Solóna, ktorý sa vraj všetko o Atlantíde dozvedel pri svojej ceste do Egypta.
Podľa Platóna existoval 9000 rokov pred časom, v ktorom žil Solón (čiže 9600 pred Kr.), za Herkulovými stĺpmi kontinent veľký ako Ázia (čiže dnešná Malá Ázia) a Líbya (čiže severná Afrika). Podľa gréckej mytológie tejto oblasti vládne Poseidón, boh morí; názov „Atlantida“ je odvodený od mena jeho najstaršieho syna Atlanta (pozor na zámenu s rovnomenným titanom, podľa ktorého bol pomenovaný Atlantický oceán). Poseidón mal so svojou manželkou Kleitó celkovo 10 synov (päť dvojčat) a Atlantída sa preto administratívne delila na desať provincií.
Opis Atlantídy
Atlantída mala byť veľmi úrodná a husto zaľudnená zem. Hlavné mesto meralo po obvode 3000 krát 2000 stádií, okolo centrálneho chrámového pahorka boli postavané tri sústredné kruhové vodné kanály spojené s morom, ktoré slúžili ako prístav. Duchovným centrom Atlantídy bol Poseidonov chrám uprostred mesta.
Ako stavebný materiál slúžil prírodný kameň, ktorý sa tu vyskytoval v bielej, čiernej a červenej farbe. v Atlantíde boli dva pramene, jeden s horúcou a druhý so studenou vodou. Vďaka tomu bolo možné zriadiť pre všetky vrstvy obyvateľstva početné kúpele. Prekvital aj obchod s ďalšími vyspelými civilizáciami v zahraničí.
Vojna so Stredomorím
Platón spomína aj vojnu, ktorá vypukla medzi krajinami pred a za Herkulovými stĺpmi (čiže Atlantída bojovala proti Egyptu, pra-Aténam a ostatným štátom v Stredomorí). Pred začiatkom tejto vojny si Atlantíďania podmanili veľkú časť Stredomoria až k Egyptu. Oveľa menším, ale statočnejším pra-Aténam sa podarilo Atlantídu poraziť a oslobodiť krajiny až k Herkulovým stĺpom. Neskôr, po mohutnom zemetrasení, sa celý atlantický kontinent potopil do mora.
Geografická poloha Atlantídy
Atlantída sa mala nachádzať vo vonkajšom oceáne za Herkulovými stĺpmi (dnešný Gibraltársky prieliv). Gréci Atlantický oceán považovali za svetový oceán obopínajúci tri kontinenty - Európu, Afriku a Áziu. Podľa tejto definície teda Atlantída mohla ležať kdekoľvek mimo Stredozemného mora, od Švédska po Indiu. Hypotéz o možnej polohe Atlantídy je teda nepreberné množstvo.
Kréta
Niektorí bádatelia sa domnievajú, že Solón mohol pri preklade egyptských rukopisov zameniť číslovku „1000“ za „100“. To by znamenalo, že Atlantída zanikla v období okolo roku 1500 pred Kr. a mala 10x menšie rozmery. Títo bádatelia (James Mavor, James Baikie ) tvrdia, že zánik minojskej civilizácie je identický so zánikom Atlantídy. Na Kréte sa navyše našli mnohé reliéfy a nástenné maľby znázorňujúce lov býkov a býčie zápasy. Býčí kult bol podľa Platóna vyznávaný aj na Atlantíde. Podľa najnovších výskumov však minojská civilizácia neskončila pre výbuch sopky na vulkanickom ostrove Théra blízko Kréty, ako sa prv predpokladalo (podobnosť so zánikom Atlantídy tak odpadá), ale existovala ešte približne 200 rokov po tejto katastrofe. Kréta sa navyše samozrejme nenachádza v oceáne za Gibraltárskym prielivom.
Trója
Iní autori (napr. Eberhard Zangger) predpokladajú, že celá história Atlantídy je v podstate egyptská verzia Iliady spätne prenesená do Grécka Solónom. Herkulove stĺpy by teda znamenali prieliv Dardanely. Atlantída mala ležať za Herkulovými stĺpmi, ale Trója z egyptského pohľadu leží pred Dardanelami. Trója tiež nezanikla zemetrasením a následným potopením.
Čierne more
Podľa jednej teórie atlantická civilizácia existovala približne okolo roku 5500 pred Kr. na severozápadnom pobreží Čierneho mora (vtedy ešte sladkovodného jazera) a bola zničená pri pretrhnutí prírodnej hrádze na mieste dnešného Istanbulu a následnej potope a prepojení Čierneho a Stredozemného mora. Herkulove stĺpy by teda v tomto prípade znamenali Bosporský prieliv.
Spartel
Skupina francúzskych vedcov sa domnieva, že Atlantída sa mohla nachádzať na zatopenom ostrove Spartel v Cádizskom zálive. Podľa ich analýz morského dna vyšlo najavo, že sa Spartel potopil v dôsledku veľa zemetrasení a vĺn cunami.
Sardínia
Taliansky novinár Sergio Frau vo svojom článku „Le colonne d'Ercole“ tvrdí, že v čase pred Alexandrom Veľkým znamenali Herkulove stĺpy Sicílsky prieliv. Atlantída by teda mohla byť totožná so Sardíniou, ktorú postihla prírodná katastrofa. Jedna časť uniknutých obyvateľov následne založila etruskú civilizáciu na Apeninskom polostrove a zvyšok preživšieho obyvateľstva sa pripojil k ostatným morským národom pri útoku na Egypt (výrazná podobnosť s opisovanou vojnou o Stredomorie).
Ďalšie lokality
Medzi ďalšie uvažované lokality patrí v Stredomorí Malta a Cyprus, v Atlantickom oceáne potom napríklad Írsko, ostrovy Karibiku či Azory.
Manželia Rand a Rose Flem-Athovi sa na základe prác profesora Charlese Hapgooda, ktorý v 50. rokoch vyslovil teóriu o posune zemskej kôry, domnievajú, že Antarktída je stratená Atlantída. Flem-Athovy svoju teóriu poblikujú v knihe Keď padalo nebo/Hľadanie Atlantídy (When The Sky Fell).
Kritika
Väčšina historikov sa zhoduje, že Atlantída je iba Platónova fikcia. Dôvodom pre to je, že v období 10000 rokov pred Kr. je existencia takto vyspelých civilizácií nepravdepodobná, neexistujú ani iné písomné pramene než Platónove (Atlantídu nespomína Herodotos ani žiaden iný grécky autor, hoci by im vtedy museli byť dejiny Atlantídy známe).
Platón zrejme použil príbeh Atlantídy ako demonštráciu ideálneho štátu - súžitie ľudí na kontinente líči Platón ako demokratický spoločenský ideál, formu štátu, ktorú vždy odporúčal svojim súčasníkom. Pôvodne mali Atlantíďania podľa Platóna žiť usporiadane a v súlade so zákonmi bohov. Neskôr ale začali túžiť po väčšom bohatstve a moci, stratili dôveru bohov a Zeus sa nakoniec rozhodol celý kontinent zničiť mohutným zemetrasením.
Atlantológia
Donnelly v nej obsiahlo porovnáva stavebné prvky, ktoré sa vyskytujú v Starom aj Novom svete, a prichádza k názoru, že stratená civilizácia musela byť ich spoločným predchodcom.
Myslel si, že tento ostrovný kontinent kedysi ležal v šírych vodách Atlantického oceána a spájal Európu a Afriku s Amerikou. Jeho obyvatelia, majestátna rasa spola ľudských, spola božských bytostí, položila základy civilizácií na celom svete.
Podľa Donnellyho prepočtov možno predpokladať, že Atlantída zmizla pod morom asi pred 12 000 rokmi.
Jeho špekulácie o Atlantíde sú bohužiaľ síce presvedčivejšie ako bájky, ale nie ako presné archeologické skúmanie. Na základe neho totiž nemožno považovať stratenú civilizáciu Atlantídy za chýbajúci článok medzi oboma stranami oceánu.
Atychia
Atychia je pohotovosť k radosti bez zodpovedajúceho dôvodu.
Teodolit
thumb|Teodolit
Teodolit je prístroj na presné meranie a vytyčovanie vodorovných a výškových uhlov ľubovoľnej veľkosti. Pozostáva z podložky, spodnej časti (limbus) a hornej časti (alidáda).
Teodolity prešli rôznymi zmenami od teodolitov so sklenenými kruhmi, s kovovými kruhmi, až cez elektronické. Pôvodne sa teodolit používal iba na meranie vodorovných uhlov a mal iba vodorovný kruh. Neskôr sa k nemu pridal aj výškový kruh na meranie zvislých uhlov. Všetky teodolity sa skladajú z limbusu a alidády. Alidáda je horná otáčavá časť a limbus dolná pevná časť. Teodolit sa používa pri geodetickych výkonoch
Courcelles-sur-Vesle
Courcelles-sur-Vesle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Varínska ulica
Varínska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov, v miestnej časti Prievoz. Je pomenovaná podľa obce Varín (okres Žilina). Ulicu tvorí zástavba rodinných domov. Je rovnobežná s Jabloňovou a Kladnianskou ulicou, križuje Bažantiu ulicu.
Tramayes (obec)
Tramayes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Olšavka (prítok Ondavy)
Olšavka je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Stropkov. Je to pravostranný prítok Ondavy, meria 7,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Tečie v Ondavskej vrchovine, pramení južne od osady Šembera v lokalite Dubie, v nadmorskej výške približne 265 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na východ, zľava priberá krátky prítok, sprava potom prítok (221,7 m n. m.) z JJZ svahu Rojova (403,1 m n. m.), stáča sa na juhovýchod a preteká dolinou Dubie. Následne priberá krátky ľavostranný prítok z južného úbočia Rojova, potom krátky prítok sprava a ďalej významnejší ľavostranný prítok z VJV svahu Rojova. Vzápätí priberá ďalší ľavostranný prítok prameniaci JZ od kóty 393,1 m, na krátkom úseku tečie na juh, pričom preteká intravilánom obce Vyšná Olšava, kde sprava priberá prítok zo SV svahu Chraste (468,3 m n. m.) a znovu tečie na juhovýchod. Na dolnom konci obce priberá sprava prítok zo SZ svahu Muchovej hory (472,0 m n. m.), pod obcou tečie prechodne na východ, z pravej strany priberá krátky prítok, zľava Šandalský potok, znovu tečie juhovýchodným smerom a sprava ďalej priberá prítok zo severného úbočia Kamanca (425,1 m n. m.). Následne sa koryto dvakrát esovito ohýba, východojuhovýchodným smerom preteká intravilánom obce Nižná Olšava, pričom z pravej strany priberá posledný prítok prameniaci na SV svahu Vysokého vrchu (423,2 m n. m.) a tečúci lokalitou Táborisko. Napokon sa stáča na juhovýchod, tečie napriameným korytom po nive Ondavy a západne od obce Miňovce, v oblasti Za vodou, ústi v nadmorskej výške 164,7 m n. m. do Ondavy.
Roman Konečný
Roman Konečný môže byť:
Nara
Nara môže byť:
NARA môže byť:
Nádasi
Nádasi je priezvisko, pozri Nádasi (priezvisko), napr.:
Nádasi (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Nádasi.
Athos (polostrov)
thumb|Poloha polostrova Atos right|thumb|Athos 3D
Athos (iné názvy: Atos, Vrch/Hora Athos, Svätý vrch, Svätá hora, Vrch/Hora Panny Márie, Ajon Oros, Ajo Oros, Oros Athos [názvy obsahujúce slovo vrch/hora/oros sa vzťahujú aj na polostrov]; starogr. [len pre vrch] (Vrch/Hora) Athós, Hagion Oros, Oros Athós; grécke názvy pozri podrobnejšie nižšie) je vrch a zároveň polostrov (ktorý je vlastne len výbežkom polostrova Chalkidiki) v Grécku a na ktorom dnes leží autonómny mníšsky štát At(h)os. Je dlhý asi 50 km.
Grécke názvy
V staroveku výraz Athos označoval len vrch, zatiaľ čo polostrov sa volal Akté. Dnes majú vrch aj polostrov rovnaký názov Athos, ale polostrov sa označuje aj ako Chersonisos Athos (Polostrov Athos) alebo (Chersonisos) Akti (Akti je novogrécka podoba starogréckeho Akté).
Mníšska republika
náhľad|Mapa monastierov na Svätej hore Politicky tvorí polostrov (okrem jeho najsevernejšej časti) tzv. autonómnu mníšsku republiku (autonómny mníšsky štát) v rámci Grécka, ktorá ma oficiálny názov Autonómny mníšsky štát Svätého vrchu/Autonómna mníšska republika Svätého vrchu (iný preklad Autonómny mníšsky štát Ajon(u) Oros(u)/Autonómna mníšska republika Ajon(u) Oros(u) a pod., novogr. Aftonomi Monastiki Politia Aju Orus). V literatúra sa zvykne označovať aj skrátene ako mníšsky štát At(h)os/mníšska republika At(h)os.
Rozloha mníšskej republiky je 336 km², nachádza sa tu 20 samosprávnych monastierov, počet obyvateľov presahuje 2000. V hlavnom meste Karyes sídli parlament aj správna rada (vláda). Ženy a deti majú zakázaný prístup na územie mníšskej republiky.
Dejiny
Od 9. stor. tu pôsobili pustovníci, r. 963 založený prvý monastier. Na prelome 13. a 14. stor. vzniká v mníšskom prostredí Athosu hésychazmus. Po páde Byzantskej ríše pod ochranou tureckého sultána a ruského cára, r. 1783 nová ústava, ktorá platí dodnes. Od r. 1921 pod ochranou Grécka, od r. 1926 jeho súčasť.
Na Athose sú významné stredoveké písomné a umelecké pamiatky.
2. november
Narodenia
thumb|upright|[[Ken Rosewall (* 1934)]] thumb|upright|[[Žofia Grécka (* 1938)]] thumb|upright|[[Borut Pahor (* 1963)]] thumb|upright|[[David Schwimmer (* 1966)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[George Bernard Shaw († 1950)]]
Pyramída Chentkaus II.
Pyramída Chentkaus II. alebo Pyramída kráľovnej matky je súčasťou pyramídového poľa pri dedine Abúsír v Egypte, ktoré bolo bývalým pohrebiskom hlavného mesta starovekého Egypta Mennoferu.
Patrila kráľovnej Chentkaus II., pravdepodobne manželke faraóna Neferirkareho (okolo 2446–2426 pred Kr.) a matke faraónov Raneferefa a Niuserreho, ktorá podľa Vernera určitý čas sama vládla. Nachádza sa v tesnej blízkosti Neferirkareho pyramídy, v jednej zo starších možných polôh kultovej pyramídy. Pyramída je vybudovaná z vápenca, má trojstupňové jadro a jednoduchú podzemnú štruktúru s chodbou a pohrebnou komorou. V nej sa našiel sarkofág z červenej žuly a stopy po pohrebe. Na niektorých miestach sa zachovali stavebné značky, ktoré umožňujú určiť priebeh a fázy výstavby. Časové obdobie výstavby pyramídy Chentkaus II. a Neferirkareho pyramídy sa čiatočne prekrývajú. Zádušný chrám bol vybudovaný až po dokončení Neferirkareovej pyramídy v dvoch etapách. V ňom sa zachovala časť chrámového archívu, ktorý dáva cenné informácie o fungovaní pyramídového komplexu. Z neho vyplýva, že v chráme bolo napr. 16 kultových sôch kráľovnej, alebo že sa na streche chrámu konávali pravidelné kultové astronomické pozorovania. Steny chrámu boli pravdepodobne dekorované vyobrazeniami. Komplex bol obohnaný tehlovým múrom. Dnes je pyramída väčšinou rozobraná, pozostatky nadzemnej časti siahajú do 4 m nad povrch.
Rouffignac
Rouffignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Molnár
Molnár je priezvisko, pozri Molnár (priezvisko), napr.:
Trambly
Trambly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henrik Tallinder
Henrik Tallinder (* 10. január 1979, Štokholm, Švédsko) je bývalý švédsky hokejový obranca, od sezóny 1997/98 hrával za tím Buffalo Sabres v NHL.
Klubový hokej
Henrik Tallinder meria 192 centimetrov a váži 95 kilogramov. Strieľa pravou rukou. Svoju hokejovú kariéru začínal s tímom AIK Solna v švédskej súťaži Elitserien, odkiaľ po piatich rokoch odišiel roku 2000 do tímu TPS Turku vo fínskej SM-liige. Tallinder bol draftovaný v úvodnom drafte NHL roku 1997 v druhom kole ako 48. v celkovom poradí tímom Buffalo Sabres.
Miklós Molnár
Miklós Molnár môže byť:
Šok
Šok môže byť:
White Island (Whakaari)
White Island (maor. Te Puia o Whakaari  – strašná sopka) je názov aktívneho stratovulkánu a rovnomenného ostrova, nachádzajúceho sa asi východne od pobrežia Severného ostrova Nového Zélandu. Názov White Island pochádza od Jamesa Cooka, nakoľko bol zahalený v oblaku bielych pár.
Andezitovo-dacitový stratovulkán je pomerne aktívny, od roku 1826 bolo zaznamenaných vyše 35 explozívnych a freatických erupcií, spojených s emisiami sopečných plynov, vulkanického popola a láv. Aj pred týmto obdobím však tvoril súčasť maorských legiend. Topografia povrchu sa značne mení, nakoľko erupciami vznikajú stále nové krátery.
Whakaari je od roku 1953 prírodná rezervácia. Na ostrov sa organizujú výlety loďou, príp. vrtuľníkom.
45:33
45:33 je kompozícia skupiny LCD Soundsystem. 45:33: Nike Original Run je originálna práca pôvodne dostupná exkluzívne na Nike Music Store na iTunes. Znovuvydanie na CD a vinylových platniach bolo zabezpečené firmou DFA Records 12. Novembra 2007.
White Island (Whakaari)
Aj keď je sopečná aktivita permanentne monitorovaná, nedá sa s istotou predvídať. K poslednej masívnej erupcii vulkánu došlo 9. decembra 2019. V tom čase bolo na ostrove 47 ľudí - 22 z nich zahynulo, ďalších 25 ľudí s vážnymi poraneniami sa podarilo zachrániť.
Aufhebung
Aufhebung (po nemecky zrušenie/vykompenzovanie/zdvihnutie) je vo filozofii dvojaký pohyb zrušenia - prekonanie a zachovanie na vyššej úrovni.
Rozvojový pohár FINA vo vodnom póle 2015
Rozvojový pohár FINA vo vodnom póle 2015 bol v poradí 5. rozvojový pohár FINA, turnaj rozvojových národných družstiev vo vodnom póle mužov, ktorý organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Konal sa od 24.29. mája 2015 v Teheráne, v Iráne, za účasti 10 tímov. Novinkou turnaja bola účasť európskych zástupcov. Zápasy prebiehali na plaveckom štadióne Shahid Shiroudi Stadium. Zvíťazilo družstvo 🇮🇷, ktoré vo finálovom zápase vyhralo nad 🇺🇾.
Pevnosť Akershus
thumb|Akershus Pevnosť Akershus je pevnosť v nórskom hlavnom meste Osle. Jeho stavbu začal okolo roku 1300 kráľ Haakon V.
Niš
Niš je mesto v Srbsku na rieke Nišava. Má rozlohu 420 km² a 278 867 obyvateľov v roku 2011.
Courchamps (Aisne)
Courchamps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Molnar
Molnar je priezvisko, pozri Molnar (priezvisko), napr.:
Mužská štvorhra na US Open 2007
Mužská štvorhra na US Open 2007 sa hrala ako súčasť US Open 2007 od 28. augusta do 7. septembra. Súťaže sa zúčastnilo 64 párov, z toho 16 nasadených. Víťazmi sa stali Simon Aspelin a Julian Knowle, ktorí vo finále vyhrali nad českým párom Lukáš Dlouhý, Pavel Vízner 7:5, 6:4.
Nasadenie
<li>🇨🇿 Lukáš Dlouhý / 🇨🇿 Pavel Vízner (Semifinále)</li> <li>🇸🇪 Simon Aspelin / 🇦🇹 Julian Knowle (Víťazi)</li> <li>🇷🇴 Andrei Pavel / 🇩🇪 Alexander Waske ''(2. kolo) </li> <li>🇵🇱 Mariusz Fyrstenberg / 🇵🇱 Marcin Matkowski (3. kolo)</li> <li>🇿🇦 Jeff Coetzee / 🇳🇱 Rogier Wassen (3. kolo) </li> <li>🇫🇷 Fabrice Santoro / 🇿🇦 Wesley Moodie (1. kolo) </li> <li>🇨🇿 František Čermák / 🇨🇿 Leoš Friedl (2. kolo)</li> <li>🇺🇸 Eric Butorac / 🇬🇧 J. Murray (2. kolo) </li> </ol>
Kišiňov
Kišiňov (po slovensky nesprávne Kišinev, rum. Chişinău, IPA /ki.ʃi.'nəu/, rus. Кишинёв/Kišiniov) je hlavné a s počtom obyvateľov cez 600 000 aj najväčšie mesto Moldavska. Nachádza sa približne v strede republiky a spolu so svojim okolím tvorí samostatné municípium Kišiňov.
Ekonomicky je to bezkonkurenčne najviac prosperujúce mesto Moldavska a je jedným z hlavných priemyselných centier a dopravných uzlov regiónu. Nachádza na rieke Bîc, čo je prítok rieky Dnester a je rozdelené na 5 administratívnych jednotiek. Mesto má rozlohu 120 km² a celý región 635 km².
Erich Auerbach
Erich Auerbach (* 9. november 1892, Berlín, Nemecko – † 13. október 1957, Wallingford, Connecticut, USA) bol nemecký romanista a literárny kritik.
Myšlienky
Realizmus je podľa Auerbacha interpretácia skutočnosti, projekt štýlu, predchádzajúceho akémukoľvek tematizovaniu.
Štýl je spôsob zobrazenia skutočnosti.
Delicate Sound of Thunder
Delicate Sound of Thunder je koncertný dvojalbum, ktorý bol nahraný počas piatich nočných koncertov v Nassau Coliseum na Long Islande (New York) v auguste 1988 a zmixovaný v v štúdiách na Abbey Road v septembri toho istého roku.
História albumu
Album vyšiel v roku 1988 na dvoch vinylových LP nosičoch, dvojkazete (MC) a aj ako dvojité CD. Každý z týchto formátov obsahoval rôzne skladby. Albumy obsahovali viacero skladieb zo štúdiového projektu A Momentary Lapse of Reason a niekoľko skladieb zo skoršej éry skupiny Pink Floyd. Dvojité LP neobsahovalo skladbu „Us and Them“, na LP a MC bola skladba „Wish You Were Here“ medzi skladbami „Another Brick in the Wall (Part 2)“ a „Comfortably Numb“.
Aj keď David Gilmour tvrdil v dobe vydania albumu a v interview z roku 1992, že na albume sú použité autentické koncertné nahrávky bez štúdiových úprav, technik nahrávania Buford Jones poznamenal, že napríklad k skladbe „Comfortably Numb“ David nahral party na akustickej gitare, ktoré boli k pôvodnej nahrávke dodatočne mixované. Richard Wright dodatočne naspieval do skladby „Us and Them“ vokály a vokalistka Sam Brown prespievala part v skladbe „Comfortably Numb“, ktorý bol pôvodne naspievaný speváčkou Rachel Fury.
Album dosiahol v rebríčku Billboard 200 jedenástu pozíciu, v januári 1989 dosiahol v predajnosti zlato, a v apríli 1997 sa tento album stal v USA trojnásobne platinový.
Zoznam skladieb
Tento zoznam pochádza z verzie vydanej na dvoch CD nosičoch. Skladby naspieval David Gilmour, okrem uvedených výnimiek.
Augustinizmus
Augustinizmus je učenie sv. Augustína a jeho nasledovníkov.
Sablonceaux
Sablonceaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Olympic (parník)
Olympic alebo RMS Olympic (RMS je skratka pre Royal Mail Steamer – Kráľovský poštový parník) bol prvý z troch zaoceánskych parníkov triedy Olympic vlastnených spoločnosťou White Star Line.
Jeho sesterské lode boli Titanic a Britannic. Pôvodne sa mali všetky tri lode volať podľa troch rás z gréckej mytológie (Olympovia, Titani a Giganti), ale práve Gigantic/Britannic bol po potopení Titanicu radšej premenovaný. Olympic bol stavaný ako prvý a mal na vtedajšiu dobu nevídané rozmery. S jeho stavbou sa začalo 16. decembra 1908 a dokončený bol v máji 1911.
Olympic nebol pri svojom odchode pokrstený – rovnako ako všetky ostatné lode spoločnosti White Star Line.
Civilná služba
Pri piatej plavbe sa Olympic počas vyplávania zo Southamptonu (20. septembra 1911) zrazil s krížnikom HMS Hawke. Ten bol pri vzájomnom míňaní oboch lodí pritiahnutý obrovskou silou, ktorú vyvíjali lodné skrutky Olympicu, a následným nárazom provy zdemoloval Olympicu časť zadnej časti trupu a poškodil jednu lodnú skrutku. Sám Hawke mal poškodenú prednú časť. Oprava v lodeniciach Harland and Wolff trvala vyše dvoch mesiacov a dokonca bola pozastavená stavba Titanicu, ktorý musel Olympicu uvoľniť miesto v jedinom suchom doku na svete, kam sa táto veľká loď vošla. Na opravu Olympicu bola tiež použitá lodná skrutka vyrobená pôvodne pre Titanic. Ako vinník nehody bol stanovený Olympic, a tak spoločnosť nemohla vymáhať spôsobenú škodu ani ušlý zisk.
Prvá svetová vojna
Počas prvej svetovej vojny Olympic prepravoval britských vojakov. Dňa 12. mája 1918 bol pri preprave 9000 amerických vojakov napadnutý v západnom vjazde do kanálu La Manche nemeckou ponorkou U-103. Ponorka sa musela vynoriť, aby rýchlu loď napadla na hladine, čo sa jej stalo osudným. Olympic ponorku napadol paľbou diel a potom potopil taranom. Z posádky ponorky zahynulo 10 mužov a 35 bolo zachránených torpédoborcom USS Davis.
Koniec kariéry
Olympic slúžil až do roku 1935, kedy bol za 100 000 libier predaný do šrotu. Jedným z dôvodov bola kríza námornej dopravy. Jeho luxusné vybavenie bolo predané v aukciách, trvajúcich od 5. do 18. novembra 1935 v dokoch mesta Jarrow. Časti jeho luxusného interiéru je možné vidieť v niektorých reštauráciách a hoteloch vo Veľkej Británii. Hotel White Swan v Alnwicku sa môže pýšiť obložením zo spoločenskej miestnosti prvej triedy, časťami zábradlia veľkého schodiska a otáčavými dverami z chodby medzi spoločenskou miestnosťou a halou na palube A. Obloženie à la carte restaurantu bolo nainštalované na výletnej lodi Millenium v roku 2000. Mnoho vybavenia (obloženie, okná telocvične, obloženie veľkého schodiska, obrazy z jeho odpočívadiel, linolea, lustre, dvere...) sa nachádza v jednej továrni na farby spoločnosti Akzo Nobel vo Veľkej Británii, a občas sa niektoré z nich objaví v aukciách.
Krídlatec
Krídlatec môže byť:
George Molnar
George Molnar môže byť:
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2010
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2010 vo Whistleri (Britská Kolumbia). Súťaže prebiehali od 13. do 27. februára 2010.
Disciplíny
Súťažiť sa bude v takých istých disciplínach ako na Majstrovstvách sveta s výnimkou Zmiešaných štafiet na na 2x6 km+2x7 km.
Počty
Počet pretekárov: 220 Z jednej krajiny nemôže byť viac ako 12 pretekárov (6 mužov a 6 žien) a nemôžu viac ako štyria nastúpiť na disciplínu.
Počty pre disciplíny:
Molnar (priezvisko)
Molnar je priezvisko odvodené od maďarského priezviska Molnár s významom mlynár. Na Slovensku je zriedkavé, bez výraznejšieho rozšírenia v niektorej z obcí. V Česku je najčastejšie na Morave, najviac v meste Brno.
Známi nositelia
Pozri v článku Molnar.
Pika
Pika môže byť:
Holyrood
Holyrood je oblasť v Edinburghu, hlavnom meste Škótska.
Je umiestnená na východnej strane centra, na konci tzv. "Royal Mile". Holyrood bol kedysi samostatný hrad, než sa Edinburgh v roku 1856 rozšíril.
Holyrood zahŕňa nasledujúce miesta:
Trivy
Trivy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari
Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari je gotická sakrálna stavba v hlavnom meste talianskeho regiónu Benátsko Benátkach.
Stavebné dejiny
Už krátko po založení rádu františkánov sa prívrženci učenia svätého Františka z Assisi usadili v Benátkach (v roku 1222). Svoju úlohu videli v poskytovaní pomoci chudobným. Za krátky čas získali do daru opustený pozemok na okraji mesta, ktorý vznikol odvodnením niekdajšieho rybníka. Na tomto mieste 28. apríla 1250 položili základný kameň kláštora a malého kostola, podľa projektu Nikolu Pisana, ktorý sa stal predchodcom dnešného chrámu. Kostol zasvätili Oslávenej Panne Márii (Santa Maria Gloriosa). Rádovým bratom miestni obyvatelia vraveli krátko I frari (benátska forma slova frati, t. j. bratia). Spojením oboch mien vzniklo oficiálne pomenovanie kostola (dnes mu však Benátčania vravia jednoducho Frari).
left|thumb|Apsida baziliky Čoskoro však už starý kostol nestačil a tak sa v roku 1340 začalo z rozširovaním pôvodnej stavby na jeden z najväčších chrámov v meste. Práce začali na strane apsíd a pokračovali loďami smerom ku kanálu. Kostol postavený podľa projektu neznámeho architekta bol dokončený až po vyše sto rokoch, v roku 1445. Pri konsekrácii nového svätostánku, 27. mája 1492, bol kostol zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie o čom svedčí nápis v pravom transepte. Vonkajší vzhľad stavby z červených tehál s využitím ozdobných prvkov z istrijského mramoru plne korešpondoval s požiadavkou rádových bratov, že dom Boží má byť čo najskromnejší v použitom materiáli aj vo výzdobe.
Až do mája 1810 bol kostolom rádovým; vtedy ho Napoleon Bonaparte františkánom odňal a stal sa farským kostolom. V rokoch 1902 – 1912 kostol prešiel zásadnou rekonštrukciou a v roku 1926, pri príležitosti sedemstého výročia smrti svätého Františka z Assisi, pápež Pius XI. udelil kostolu titul Basilica Minor.
I keď bol kostol stavaný pomerne dlho, má dostatočne jednotný ráz a spolu s Bazilikou svätých Jána a Pavla predstavuje jedno z najúplnejších a najdokonalejších stavebných diel v štýle tzv. benátskej gotiky.
Prehliadka baziliky
Trojloďový kostol je postavený na pôdoryse latinského kríža. Kostol Frari je orientovaný hlavným oltárom na juhozápad. Táto odchýlka od bežnej orientácie vyplynula z polohy stavebného pozemku.
Hlavné, prísne symetrické priečelie zdobené hlavicami, pilastrami a troma vežičkami je vertikálne členené na tri časti. Dominuje mu nádherný portál z 15. – 16. storočia. Zdobia ho sochy z bieleho istrijského mramoru. Z rovnakého materiálu sú kružby okien a orámovania ostatných chrámových portálov.
Ľavej strane hmoty kostola dominuje sedemdesiat metrov vysoká tehlová stavba zvonice (druhá najvyššia stavba v meste po kampanile na Námestí svätého Marka), dielo Jacopa Celegu; dokončená bola v roku 1369 Celegovým synom Pierom Paolom. Vďaka byzantským oblúkom pôsobí starším dojmom. V roku 1490 ju poškodil blesk. V jej hornej časti sa nachádza vyhliadková plošina.
Interiér
right|thumb|260px|Pohľad do interiéru baziliky Tri lode kostola navzájom oddeľuje po šesť hladkých oválnych stĺpov. Vzhľadom na neveľký rozdiel vo výške hlavnej a postranných lodí, kostol získava charakter halovej stavby. Na priečnu loď, transept, nadväzuje na juhozápade sedem apsidálnych kaplniek. Strop tvorený širokou krížovou klenbou spevňujú pomaľované drevené trámy.
Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari je známa svojím cenným interiérovým vybavením. Jej najväčšími umeleckými pokladmi sú tri nádherné maliarske diela – dve od Tiziana a jedno od Belliniho.
Pri vstupe je prvou kaplnkou vľavo kaplnka Ukrižovania (Cappella della Crocifissione). Dominuje jej oltár s ukrižovaným Kristom.
V ľavej lodi sa nachádza veľkolepý náhrobok dóžu Giovanniho Pesara, ktorý navrhol významný benátsky architekt Baldassare Longhena. Dóža Pesaro sa stal známym predovšetkým tým, že mu bolo dopriate vládnuť iba necelého pol druha roka.
Na severnej stene ľavej lode visí prvé z dvoch Tizianových majstrovských diel – Madona Pesarovcov z rokov 1519 – 1526.
V roku 1432 pribudla do priestoru medzi ľavou loďou a transeptom kaplnka rodu Emilianiovcov (Cappella dei Emiliani, zvaná aj kaplnkou svätého Petra). Dal ju postaviť vicenzský episkop Pietro Emiliani. Tu bol aj po svojej smrti v roku 1464 pochovaný do náhrobku, pochádzajúceho z dielne benátskeho sochára Jacobella dalle Masegne.
Panamerické majstrovstvá v halovom pozemnom hokeji 2002
Panamerické majstrovstvá v halovom pozemnom hokeji 2002 boli 1. Panamerické majstrovstvá v halovom pozemnom hokeji, ktoré organizuje Panamerická federácia pozemného hokeja (PAHF). Konali sa v dňoch od 14.17. marca 2002 v Rockville, v štáte Maryland, v Spojených štátoch, za účasti 7 mužských a 4 ženských tímov. Zvíťazili reprezentácie Kanady a Trinidadu a Tobaga. Turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Halové majstrovstvá sveta 2003, ktoré sa uskutočnili v Nemecku. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari
Interiér
Vpravo od kaplnky Cornerovcov sa nachádzajú kaplnka svätého Ambroža (Cappella di Sant'Ambrogio), kaplnka archanjela Michala (Cappella di arcangelo Michele) a kaplnka františkánov (Cappella dei Francescani).
V kaplnke svätého Ambroža (zvanej tiež kaplnka Milánčanov) je pred oltárom do podlahy zapustená kamenná náhrobná doska. Pod ňou sa nachádzajú ostatky Claudia Monteverdiho (1567 – 1643), jedného z najväčších talianskych hudobných skladateľov. Kaplnke dominuje oltárny obraz od Alviseho Vivariniho Svätý Ambrož na tróne s anjelmi a ôsmimi svätými (po Alviseho smrti obraz v roku 1503 dokončil Marco Basaiti).
Apsida je vyzdobená jemne členenými kružbovými oknami usporiadanými v dvoch poschodiach nad sebou. Na postranných stenách apsidy sa nachádzajú dva nádherné náhrobky. Na pravej strane leží hrob dóžu Francesca Foscariho (1423 – 1457), jedného z najmocnejších a najvýznamnejších vládcov benátskej histórie. Za jeho tridsaťštyriročnej vlády dosiahli Benátky najväčšiu rozlohu, ale na druhej strane vojny na pevnine veľmi vyčerpali štátnu pokladnicu, rovnako ako nákladné prestavby Dóžovho paláca. Rastúca opozícia Foscariho označovala za hrobára Benátok a v októbri 1457 ho Rada desiatich na popud miestnych vplyvných rodín prinútila odstúpiť. Po abdikácii o niekoľko dní zomrel. V tej dobe však už kolovali správy o tom, že dôvody jeho odvolania boli vykonštruované a že bol vlády zbavený neprávom. Keď ho o niekoľko dní nato v kostole pochovávali, jeho telo bolo oblečené do dóžacieho rúcha. Po jeho smrti ho republika oslavovala ako jedného z jej najväčších mužov.
Pamätník, ktorý spája gotické tvary s ranou renesanciou, vytvorili po jeho smrti v roku 1457 na objednávku jeho synovca Antonio a Paolo Bregna. Zobrazuje mŕtveho dóžu obklopeného ženskými postavami, personifikujúcimi cnosti panovníka – chytrosť, spravodlivosť, umiernenosť a silu. Naproti sa nachádza obrovský náhrobok dóžu Nicolu Trona (1471 – 1473), hlavné dielo benátskej ranej renesancie od veronského sochára Antonia Rizza.
Najvzácnejším umeleckým pokladom celého chrámu je bezpochyby Tizianova Assunta na hlavnom oltári. Obraz z rokov 1516 – 1518 bol pôvodne objednávateľmi odmietnutý no čoskoro svoj postoj zmenili a dnes je najobdivovanejším artefaktom v bazilike.
Rovnako nádherná je výzdoba s početnými umeleckými dielami a oltármi, ktoré darovali bratstvá alebo bohaté rodiny, svedčiaca o obľúbenosti františkánov. V strednej lodi, v priestore medzi poslednými stĺpmi hlavnej lode smerom k transeptu, sa dochoval mníšsky chór so vzácnymi vyrezávanými drevenými kreslami v troch radách, ohraničených mramorovou prepážkou s renesančnými reliéfmi. Tu boli bratia počas bohoslužieb oddelení od ostatného obyvateľstva a veriaci počuli iba ich spev a modlitby. Chór je jediným zachovaným architektonickým prvkom podobného druhu v celých Benátkach, z mnohých, ktoré zdobili gotické kostoly, a ktoré boli zničené v období medzi 16. a 17. storočím.
Kaplnka Florenťanov (Cappella dei Fiorentini) – vpravo vedľa presbytéria – je od 19. storočia kaplnkou Florenťanov, ktorí skôr, snáď od roku 1436, mali svoj oltár v ľavej postrannej lodi. Pre túto kaplnku bola určená aj polychrómovaná drevená socha svätého Jána Krstiteľa, od 16. storočia považovaná za dielo z posledného roku Donatellovho pobytu v Padove (1443 – 1453). Pri poslednej reštaurácii v 70-tych rokoch 20. storočia bol však na podstavci sochy objavený letopočet 1438.
V sakristii baziliky, v pravom transepte, sa nachádza ďalší skvost výtvarného umenia talianskej renesancie. Ide o Belliniho triptych Madona s dieťaťom a svätými (Trittico dei Frari) z roku 1488. Umelec vytvoril svoju oltárnu dosku (pala) pre široko rozvetvenú rodinu Pesarovcov (sakristia slúžila ako kaplnka Pesarovcov).
Na kaplnku Florenťanov vpravo nadväzujú tzv. kaplnka Svätých darov (Cappella dei Santi doni) a rodinná kaplnka Bernardovcov (Cappella dei Bernardi).
Okrem hudobného skladateľa Claudia Monteverdiho sú v Bazilike Frari pochované ďalšie významné osobnosti. Spomedzi všetkých náhrobkov sú však najvýznamnejšie dva – Tizianov a Antonia Canovu.
Druhý najvýznamnejší monument chrámu sa nachádza v ľavej postrannej lodi, priamo oproti Tizianovmu náhrobku. Je to mauzóleum klasicistického sochára Antonia Canovu, ktoré bolo vytvorené podľa návrhu žiakov umelca. V mohutnej pyramíde z carrarského mramoru však v porfýrovej nádobe spočíva iba umelcovo srdce; jeho telo bolo pochované v Canovovom rodisku Possagne, neďaleko Trevisa.
Okolie kostola
Po pravej strane kostola Frari sa nachádza bývalá kláštorná budova, v ktorej je dnes umiestnený Štátny archív (Archivio di Stato). Sú v ňom uchovávané vzácne rukopisy, o. i. pápežské buly, významné benátske štátne akty a listiny. Archív obsahuje milióny dokumentov. Okrem obrovského štátneho archívu sú tu zhromažďované i archívy asi dvoch tisíc rodín a kláštorov. Tu sa nachádzajú skutočné tisícročné dejiny Benátok: záznamy o voľbách dóžov a štátnych orgánov, verejné i tajné zmluvy, verdikty súdov, hlásenia konfidentov, správy o sprisahaniach a rozsudkoch vykonaných v štátnom záujme. Cennou časťou archívu sú tzv. relazioni, správy posielané benátskymi vyslancami z rôznych miest Európy.
Americká vojna za nezávislosť
Kľúčovú úlohu v pomoci revolúcii zohralo Francúzsko: zásobovalo amerických vlastencov financiami a muníciou, organizovalo koalíciu proti Británii, vyslalo loďstvo a námorníctvo, ktoré malo rozhodujúcu rolu vo vojne a nakoniec efektívne ukončilo vojnu pri Yorktowne. Američania, napriek tomu, že boli ovplyvnení osvieteneckými filozofmi, boli proti absolutistickej monarchii ako modelu vládnutia a nepokladali francúzsku formu vlády za vzor. V dôsledku francúzskej účasti na oslobodzovacej vojne amerických kolónií a na prvej porážke britskej monarchie, sa o 6 rokov neskôr rozpadla francúzska monarchia, keďže francúzski vojaci, najmä vysoká šľachta (určujúca vplyv v krajine, francúzski generáli Lafayette a Rochambeau – velitelia francúzskych vojsk v USA), priniesli z Ameriky do Francúzska myšlienky zastupiteľskej demokracie, slobody a rovnosti.
Americká revolúcia zahŕňala sled širokých intelektuálnych a sociálnych pohybov, ktoré sa objavili vo včasnej americkej spoločnosti; napríklad nové republikánske ideály, ktoré sa zakorenili v americkom obyvateľstve. V niektorých kolóniách vypukli ostré politické debaty o úlohe demokracie vo vláde.
Obdobie revolúcie sa začalo po roku 1763, keď Francúzsko prehralo sedemročnú vojnu (1756 – 1763) a stratilo Kanadu (provincie Quebec a Montreal, ktoré sa ale nikdy nestali anglickými, žilo tam francúzske obyvateľstvo). Prijatím názoru, že kolónie by mali platiť značnú časť výdavkov na ich obranu, Británia uvalila rad daní: 1768 – kolkovné a daň z čaju, cukru, soli a dovážaných potravín, ktoré sa stali nepopulárnymi, pretože kolóniám chýbali volení zástupcovia v britskom parlamente. Veľa kolonistov považovalo zákony za nelegitímne. Po protestoch v Bostone Británia vyslala do vzbúrených provincií bojové jednotky a Američania mobilizovali milície. Boje vypukli v roku 1775. Hoci lojalistov bolo 1520 % obyvateľstva, cez vojnu patrioti kontrolovali 80 – 90 % svojho územia a Británia udržala len niekoľko pobrežných miest. V roku 1776 zástupcovia 13 kolónií jednomyseľne odhlasovali prijatie Deklarácie nezávislosti, ktorá ustanovila Spojené štáty americké. Američania vytvorili v roku 1778 koalíciu s Francúzskom, ktorá vyrovnala vojenské a námorné sily. Francúzske loďstvo porazilo anglické v Karibskom mori, aj pri myse Chesapeake, a vylodilo na americkú pevninu francúzske vojská generála de La Fayetta a generála de Rochambeau, ktoré sa pripojili k Američanom (generál George Washington, od r. 1789 prvý prezident USA). Dve britské armády boli zajaté pri Saratoge v roku 1777 a Yorktowne v 1781, čo viedlo k podpísaniu parížskeho mieru v roku 1783 a k ústupu britských armád z USA, ktoré sa stali plne nezávislé. USA boli v čase svojho vzniku ohraničené na severe britskou Kanadou, na juhu španielskou Floridou a na západe riekou Mississippi.
Žiadne zdanenie bez zastúpenia
Od roku 1763 Veľká Británia vlastnila veľké územia v Severnej Amerike. Okrem trinástich kolónií, 22 menších bolo spravovaných priamo kráľovským guvernérmi. Víťazstvo v Sedemročnej vojne prinieslo Británii Nové Francúzsko (Kanada), Španielsku Floridu a územia Indiánov, východne od rieky Mississippi. V roku 1765 sa kolonisti stále považovali za verných poddaných kráľovskej koruny, s rovnakými historickými právami a povinnosťami ako poddaný vo Veľkej Británii.
Británia regulovala ekonomiku kolónií cez Námorné Zákony, ktoré zodpovedali zásadám merkantilizmu, ktoré hovorili, že všetko z čoho prospieva impérium, je dobré. Rozšírené vyhýbanie sa týmto zákonom bolo dlhý čas tolerované, ale v tomto období boli cez výnosy (Writs of Assistance) tvrdo presadzované. V roku 1761 massachusettský právnik James Otis na súde namietal, že tieto výnosy poškodzujú ústavné práva kolonistov. Prípad prehral, ale John Adams po výroku súdu napísal: „Americká nezávislosť bola vtedy a tam zrodená“.
V roku 1762 Patrik Henry tvrdil v kauze „Parsons“ vo Virgínii (kde legislatíva obišla zákon a kauza bola vetovaná kráľom): „Tým že kráľ znemožnil zákon užitočnej povahy, sa z otca ľudu zmenil na tyrana a spochybnil právo poslúchať ho.“
Kolkový zákon spája kolonistov
V roku 1764 Parlament uzákonil Cukrový zákon a Menový zákon, podporujúci útlak kolonistov. Protest viedol k novej silnej zbrani, systematickému bojkotu Britského tovaru. Briti zatlačili kolonistov ešte ďalej, keď v tom istom roku uzákonili Quartering Act, ktorý stanovil, že na určitých územiach sa majú obyvatelia postarať o Britských vojakov. V roku 1765 bola tzv. Kolkovým zákonom prvýkrát zavedená priama daň na kolonistoch. Všetky noviny, almanachy, pamflety, oficiálne dokumenty ale aj stolné hry a karty museli mať kolok. Všetkých 13 kolónií vehementne protestovalo, populárni vodcovia ako napríklad Patrik Henry vo Virgínii a James Otis v Massachusetts, burcovali ľudí do protestov. V mnohých mestách vznikol tajný spolok Sons of Liberty (Synovia slobody), ktorý sa vyhrážal násilnosťami ak niekto bude predávať kolky, a tak ich nikto nepredával. V Bostone Sons of Liberty spálili záznamy súdu vice-admirality a ukoristili elegantný dom šéfa spravodlivosti Thomasa Hutchinsona. Niekoľko zákonodarných zborov požadovalo spoločnú akciu: 9 kolónií nakoniec vyslalo delegátov na kongres o Kolkovom zákone, ktorý sa konal v meste New York v októbri 1765. Rozhovory vedené Johnom Dickinsonom vytvorili "Deklaráciu práv a sťažností (Declaration of Rights and Grievances)" a zhodli sa, že dane sú bezdôvodné a porušujú prirodzené odveké práva. Verejná váha argumentu bol ekonomický bojkot Britského tovaru, pretože import do kolónií klesol z 2 250 000 libier v roku 1764 na 1 944 000 libier v roku 1765.
Keď sa k moci dostala Rockingamova vláda, parlament začal debatu, či kolkový zákon anulovať, alebo poslať armádu na jeho podporu. Benjamin Franklin vysvetľoval, že kolónie sú vyčerpané po materiálnej aj fyzickej stránke zo série vojen s Francúzmi a Indiánmi, že krvácali pri obrane impéria a že dane za tieto vojny sú nespravodlivé a môžu priniesť rebélie. Parlament súhlasil a daň stiahol, ale v „Prehlasovacom akte“ z marca 1766 vyžadoval ponechať si moc určovať zákony kolóniám.
Odvolanie sa na nevedomosť
Odvolanie sa na nevedomosť alebo Argumentum ad ignorantiam je argument, pri ktorom jedna strana tvrdí, že jej argument je správny, len na základe toho, že protistrana nie je schopná dokázať pravdivosť opačného argumentu.
Americká vojna za nezávislosť
Kolkový zákon spája kolonistov
V Bostone sa 5. marca 1770 zhromaždil dav okolo skupiny Britských vojakov, ktorý sa začal správať agresívne a hádzal snehové gule a smeti do vojakov. V zmätku začali vojaci strieľať do davu. Bolo zasiahnutých 11 ľudí, piati na následky zranení zomreli. Udalosť sa rýchle začala označovať ako Bostonský masaker. Zveličovanie a rozširovanie masakru zmenilo pocity kolonistov voči Británii. Udalosť tiež roztočila špirálu zhoršovania vzťahov medzi Britmi a kolóniami, zvlášť v Massachusetts.