cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raye-sur-Authie
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letenský obvod
Letenský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Zalianskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Letenye.
Oliver Cromwell
Oliver Cromwell (* 25. apríl 1599, Huntingdon, Anglicko – † 3. september 1658, Londýn) bol anglický štátnik, ktorý najskôr ako podriadený a neskôr ako vrchný veliteľ viedol počas anglickej revolúcie armády anglického parlamentu proti kráľovi Karolovi I., neskôr vládol na Britských ostrovoch ako Lord Protector od roku 1653 do svojej smrti v roku 1658. Pôsobil súčasne ako hlava štátu a hlava vlády nového republikánskeho spoločného štátu.
V roku 2002 bol v ankete BBC zvolený 10. najväčším Britom. Jeho opatrenie proti írskym katolíkom býva označované ako genocída (alebo takmer genocída) a v Írsku je tvrdo kritizovaný.
Životopis
Pochádzal z rodiny drobného šľachtica. O prvých 40 rokoch jeho života sa nevie veľa, pretože prežili iba štyri jeho osobné listy, spolu so zhrnutím prejavu, ktorý predniesol v roku 1628.
V rokoch 1628 – 1629 a 1640 – 1642 bol členom parlamentu. V rokoch 1642 - 1648 viedol občiansku vojnu medzi kráľom Karolom I. a parlamentom. Parlament vo vojne zvíťazil. Kráľ bol popravený ako "zradca národa". Vtedy v Anglicku na chvíľu vládol parlament. Ten však nebol jednotný, a preto ho Oliver Cromwell rozpustil a začal vládnuť ako lord protektor (diktátor).
Zomrel na maláriu, ktorou sa nakazil v Írsku, a obličkové kamene. Krátko predtým zomrela jeho obľúbená dcéra Elisabeth.
Cromwellov syn Richard bol ako jeho nástupca neúspešný, preto v apríli 1659 rezignoval a odišiel do exilu do Paríža. V roku 1660 zasadol na trón syn popraveného kráľa, Karol II.
Letner
náhľad|Červeno je vyznačené umiestnenie leteru v pôdoryse chrámu. thumb|Letner v chráme v nemeckom meste Rhenen Letner (staršie lettner) alebo lektórium alebo cancelli [kančeli] je vysoká zdobená chórová prepážka, zriaďovaná od 13. storočia vo veľkých gotických chrámoch, kde nahradila nízke mrežové zábradlie (cancelli) starokresťanských chrámov.
Ide o architektonickú konštrukciu s viacerými liturgickými funkciami. Je členený priechodmi, smerom do hlavnej lode je figurálne zdobený, opatrený čitárenským pultom (lectorium, lectionarium, skomolením vznikol názov lettner) a niekedy aj tribúna pre spevákov. Pred jeho západnou stranou stával laický oltár s Ukrižovaním. Letner nachádzame aj v mendikantských kostoloch, kde nebol ich súčasťou od počiatkov. V nemeckom prostredí sa rozširoval od rokov 1260 - 1270, v Rakúsku o málo neskôr (Binding, 1982, s. 437). V Uhorsku je snáď najstarším letner u františkánov v Šoproni z konca 13. storočia, známy z nálezov článkov a čiastkovej rekonštrukcie (Takács, 1994, s. 29). Aj letner z klariského kostola v Trnave je len ťažko datovateľným torzom. Skladal sa z viacerých polí rebrovo podklenutých baldachýnov.
V období renesancie sa letnery väčšinou odstraňovali, aby nebránili pohľadu k hlavnému oltáru. V pravoslávnych a gréckokatolíckych chrámoch je chór od lode oddelený ikonostasom.
Barking and Dagenham
Barking and Dagenham (oficiálny názov - London Borough of Barking and Dagenham), je mestským obvodom na východe Londýna je súčasťou Vnútorného Londýna.
Mestský obvod obývajú prevažne robotníci a zahrňuje nasledujúce štvrte:
Božena Slabejová
Božena Slabejová, rod. Mrázková (* 5. júl 1920, Slavičín, Česko – † 13. december 2004, Nitra, Slovensko) bola slovenská herečka.
Barking and Dagenham
Väčšina obytných budov bola postavená v čase činnosti Rady Londýnskeho grófstva v medzivojnovom období 1918–1939. Hlavná vlna osídlenia tohto územia, predovšetkým ako únik zo slumov v East Ende, vznikla potom čo významná automobilová a chemické firmy vybudovali svoje závody v Dagenhame. Potom čo v 80. rokoch došlo k poklesu priemyslovej výroby, presunula sa zamestnanosť do sektoru služieb, ktorej rozvoj bol vyvolaný zvyšujúcim sa počtom príslušníkov strednej triedy.
Božena Slabejová
V rokoch 19381941 študovala herectvo na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 19411945 bola členka Slovenského ľudového divadla v Nitre, 19451946 činohry SND v Bratislave, 19461952 činohry Novej scény v Bratislave, 19531960 Dedinského divadla, 19601965 Krajového divadla v Trnave, 19651967 Tatra revue v Bratislave a od 1967 členka Divadla Andreja Bagara v Nitre. V divadle stvárňovala spočiatku komediálne postavy plné vitality, optimizmu a ľudovosti. Vyspelé charakterové úlohy jej poskytol klasický ruský divadelný repertoár. Vo filmoch stvárnila epizódne postavy prevažne dobrých žien, matiek a babičiek. Nezabudnuteľnou je aj jej postava tety Strakovej v detskom kultovom televíznom seriáli Detektív Karol.
Barking and Dagenham
Táto mestská časť hraničí s - Haveringom na východe; časť hranice je tvorená riekou Rom – Newhamom na západe; väčšinu hranice vytvára rieka Roding; - s Bexley a Greenwichom na juhu s hranicou vedúcou riekou Temža. Na severe vytvára výbežok medzi Redbridge a Haveringom.
Petrovice (Praha)
right|thumb|Sídlisko v Petroviciach
Barking and Dagenham
Tento londýnsky obvod vznikol v roku 1965 z väčšej časti oblastí Barking a Dagenham, ktoré boli začlenené do Veľkého Londýna z Essexu.
Doprava
Doprava v tomto predmestí je zaisťovaná hlavne trasou londýnskeho metra District Line, ktorá prechádza oblasťou od východu na západ so zastávkami – Barking, Upney, Becontree, Dagenham Heathway a Dagenham East. Barking má rovnako spojenie prostredníctvom Hammersmith and City Line, c2c, one a Silverlink národnej železnice. Železničné zastávky sú tiež v Dagenham Dock a Chadwell Heath.
Petrovice (Praha)
Petrovice sú štvrť Prahy a katastrálne územie, ktoré je totožné s územím mestskej časti Praha-Petrovice. Osada Petrovice je doložená od 14. storočia, samostatnou obcou sa stala v roku 1920, k Prahe bola pripojená v roku 1968 so zachovaním vlastného miestneho národného výboru, odvtedy sú súčasťou obvodu Praha 10.
Barking and Dagenham
Doprava
Južná časť obvodu hraničiaca s Temžou je v dosahu časti London Riverside dopravného systému Thames Gateway. V súčasnosti sa uvažuje o úprave nových verejných priestranstiev, obytných štvrtí a rozvoji dopravnej infraštruktúry, vrátane ďalších staníc linky c2c, rozšírenie DLR a vybudovaní Východolondýnskeho tranzitu (East London Transit).
Thomas Joannes Stieltjes
Thomas Joannes Stieltjes (* 29. december 1856, Zwolle, Holandsko - † 31. december 1894, Toulouse, Francúzsko) bol holandský matematik. Zaoberal sa najmä rôznymi oblasťami matematickej analýzy, ale napríklad aj teóriou čísel. Je po ňom pomenovaných viacero matematických konceptov.
Barking and Dagenham
Vzdelanie
Medzi vzdelávacie inštitúcie v tomto obvode patrí Barking College a All Saints School, a stredné školy Dagenham a Roman Catholic
Fotografovanie lietadiel
Fotografovanie lietadiel (angl. aviation photography, pozor na zámenu s leteckým fotografovaním) je fotografovanie lietadiel v lete alebo na zemi. Podobne ako iné špecializácie vo fotografii vyžaduje fotografovanie lietadiel znalosti zvláštnych techník a lietadiel, aby mohla byť vykonávané správne. Existuje viacero typov fotografovania lietadiel, napr. vzduch-vzduch, zem-vzduch atď..
Konečné riešenie českej otázky
Konečné riešenie českej otázky je národnosocialistický pojem pre germanizáciu českomoravského priestoru. V ponemčení českého obyvateľstva videli nacisti dlhodobo jedinú možnosť zabezpečenia trvalej stability v tzv. Srdci Ríše. K hlavným a extrémnym strojcom germanizácie českej a moravskej oblasti patril Reinhard Heydrich. Rozhodujúce hľadisko pre ponemčenie českého národa videli nacistickí predáci v rasovej príbuznosti. Česká krv bola nielen protektorátnymi zákonmi chránená pred miešaním sa so Židmi, ale v žiadostiach o osobné preukazy museli protektorátni príslušníci uvádzať tiež rodokmene predkov. Ahnenpaß des Dritten Reiches: Anstelle des in dem Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums verwendeten Begriffs des Ariers (§3 Abs.1 Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums) kam die ausweislich des Gesetzestextes und seiner Begründung in den Nürnberger Gesetzen gebrauchte Formulierung „Person deutschen oder artverwandten Blutes“ (§2 Abs.1 Reichsbürgergesetz, §§1ff. Blutschutzgesetz).
Árijského pôvodu (=“deutschblütig“) je podľa toho ten človek, ktorý je z pohľadu nemeckého národa nedotknutý cudzorasovými prvkami. Ako cudzia tu predovšetkým platí krv Židov a Cigáňov, žijúcich tiež v európskom sídelnom priestore, krv ázijských a afrických rás a pôvodných obyvateľov Austrálie a Ameriky (Indiáni), zatiaľ čo napr. Angličan alebo Švéd, Francúz alebo Čech, Poliak alebo Talian, pokiaľ je sám nedotknutý týmito tiež jemu cudzími krvnými prvkami, musí byť považovaný za príbuzného, teda za árijského, nech býva vo svojej vlasti, vo východnej Ázii alebo v Amerike alebo hoci je občanom USA alebo nejakého juhoamerického slobodného štátu. Je samozrejmé, že nám pritom napr. pre uzatvorenie manželstva bude bližší nemecký súkmeňovec, dievka čisto nemeckého pôvodu, ako iný árijec vzdialenejšieho rasového príbuzenstva.
Obsadenie Československa a zriadenie Protektorátu Čechy a Morava znamenalo jednak rozhodujúci obrat v nacistickej politike („Volkstumspolitik“), ale aj nové pole pôsobnosti. Prvýkrát totiž išlo o pripojenie oblasti, ktorej obyvateľstvo nebolo vo svojej väčšine nemeckej národnosti, ako tomu bolo pri Rakúsku a Sudetoch. Štatistika z marca roku 1940 uvádzala 7,25 milióna čechov a 189 000 Nemcov, z tohto počtu nemcov žilo 101 000 v Čechách a 88 000 na Morave. Nové územie malo byť pomaly germanizované a postupne "osídľované" cestou podpory tu dosiaľ žijúcich Nemcov a súčasne prerozdelením českej pôdy tzv. „Volksdeutschen“. Na druhej strane tu existovali plány SS, úradu pre výživu (Reichsnährstand RNST), civilnej správy (Zivilverwaltung) a konečne aj Hitlera na zriadenie tzv. Nemeckých územných mostov (deutschen Siedlungsbrücken). Tým sa tiež stalo územie Protektorátu jedným z cieľov agrárnej politiky NSDAP. V prípade Protektorátu nemalo ísť o hospodárske vykorisťovanie územia, ale o cielenú germanizáciu priestoru na základe osídľovacej politiky prostredníctvom roľníctva – na pozadí kultu pôdy (Blut und Boden) a vyživovacieho hospodárstva (doplneného rasovými teóriami).
Pôdna politika SS a rasistické predpoklady českého národa
thumb|Heydrich a KH Frank v Prahe thumb|Walther Darry – Ministerstvo výživy thumb|Pracovný preukaz zamestnanca Nemeckých ríšskych dráh v Norimbergu thumb|Predvolanie na Úrad práce
Karl Valentin Müller vo svojom memorande "Česko-nemecká otázka" (Die tschechisch-deutsche Frage) spracovanom ešte pred mníchovskými udalosťami načrtol ponemčenie českých krajín. Tvrdil, že vo veľkej časti "nacionálne českého" obyvateľstva koluje v žilách čechyzovaná nemecká krv, a tá že musí byť spätne germanizovaná. Müller ale poukazoval na realizáciu bez nátlaku, ktorý by podľa neho len vyvolal národný odpor. Jednou z ciest bol trebárs sociálny vzostup. Na svojej teórii ďalej pracoval a pripravoval ďalšie štúdie pre NS aparát.
Na koncepciu a realizáciu plánu germanizácie sa podieľali: Konstantin Freiherr von Neurath (ríšsky protektor v Protektoráte Čechy a Morava v rokoch 1939 – 1943) so svojím aparátom, Richard Walther Darré (Ministerstvo výživy s jeho oddelením pre "Neubildung deutschen Bauernturms"), práve tak Dr. Wilhelm Stuckart (Ministerstvo vnútra). Prostredníctvom Reinharda Heydricha (SS-obergruppenführer, vedúci hlavného ríšskeho bezpečnostného úradu (RSHA) a zastupujúci protektor v Protektoráte), K.H. Franka (štátny tajomník Úradu ríšskeho protektora, august 1943 nemecký štátny minister pre čechy a Moravu), Panckeho (RuSHA) a Curta von Gottberg (vedúci rasového a osídlovacieho úradu RuSHA sa mohla zapojiť do procesu aj SS.
Nemecká osídľovacia spoločnosť bola riadená z ústredne RuSHA v Berlíne, ktorej boli podriadené jednotlivé pobočky. Pobočka Nemeckej osídľovacej spoločnosti v Protektoráte Čechy a Morava vystupovala pod názvom Českomoravská zemědělská společnost. Počiatky získavania pôdy v štýle Blut und Boden viedli k revízii československej pozemkovej reformy, k "náprave napáchaných krívd" a postupnému presunu všetkého pôdneho fondu v Protektoráte do nemeckých rúk. Obnovený úrad slúžil rovnakému účelu ako predtým českému obyvateľstvu. Ostrie noža sa len obrátilo. Osídľovacia politika ležala v prvých mesiacoch v rukách vedúceho pozemkového úradu (Bodenamt für Böhmen und Mähren a Volksdeutsche Mittelstelle) Curtha von Gottberg, ktorý (podľa vzoru v "Altreich" Reichsverein für Volkspflege und Siedlerhilfe) zriadil "Stiftung zur Förderung und Unterstützung von Siedlern in den Ländern Böhmen und Mähren". Nadácia začala pôsobiť v Protektoráte od 7. 8. 1939. Najskôr došlo k zhabaniu židovskej pôdy a do konca roka pribudlo ešte  v hodnote 413 mil. českých korún. Za pomoci Nadácie pre podporu osídľovania pokračovalo zabavovanie katolíckej pôdy o rozlohe a  štátneho lesa. Do konca vojny tak mala SS v rukách pôdy a lesa.
<blockquote class="toccolours" style="float:none; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">
Plán ponemčenia českomoravského priestoru nemal byť realizovaný zo dňa na deň. Dokonca sám A. Hitler ho odhadoval na 300 rokov. Česi mali byť asimilovaní nenápadne a nenásilne. Osobný tajomník KH Franka SS-Obersturmbannführer Gies napríklad vo svojej správe veliteľovi bezpečnostnej služby (Sicherheitsdienst) a veliteľovi bezpečnostnej polície v Protektoráte píše:
Osídľovanie kontra vysídlenie
thumb|Výcvikový priestor jednotiek SS thumb|Vyhláška – násilné vysťahovanie Drahanskej vrchoviny Osídľovanie a pôdna politika Tretej ríše na území Protektorátu mala dva hlavné dlhodobé ciele. Na jednej strane išlo o osídlenie čo najväčším počtom nemeckého obyvateľstva a posilnenie existujúcich nemeckých jazykových ostrovov, na druhej strane malo byť "neponemčiteľné" české obyvateľstvo presídlené a s obyvateľstvom pre "ponemčenie vhodným" sa počítalo pre nasadenie na prácu v "Starej ríši".
Zainteresovaní experti sa najprv zamerali na nemecké obyvateľstvo okolo Jihlavy a Brna. V máji 1939 plánoval SS-Obersturmbannführer Theo Henschel a veliteľ RUS-Verbindungsstelle v Prahe zapojenie RuSHA vedené nemeckou osídľovacou spoločnosťou "Deutsche Ansiedlungsgesellschaft (DAG)" pre podchytenie všetkých pozemkov v jihlavskom okrese doteraz v židovských rukách alebo v majetku českého štátu. Preto tu vznikli dve nové osídľovacie spoločnosti – Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft v Jihlave a Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft v Olomouci. Plány sa však pretiahli až do roku 1941, kedy bol prvýkrát majetok židovského alebo českého štátu odovzdaný 500 až 600 osídlencům z Besarábie do povinnej správy. Až do začiatku roka 1944 sa ale osídľovanie nehýbalo z miesta – namiesto očakávaných 150 000 rodín etnických Nemcov sa podarilo usídliť len púhych 6 000 osôb.
Vysídľovanie českého obyvateľstva bolo úspešnejšie. Uvádza sa číslo asi 15 000 obyvateľov, ktorí v rámci zriaďovania tzv. "Vojenských priestorov" prišli o majetok a s ktorými bolo následne počítané pre pracovné nasadenie v "Starej ríši". Presídlenie etnických Nemcov z Južného Tirolska nasledovalo až po opcii z 1. 1. 1940 a malo takmer mizivý úspech. Curth von Gottberg v správe ríšskemu protektorovi Neurathovi píše:
<blockquote class="toccolours" style="float:none; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">
K.H. Frank postúpil Hitlerovi 28. 8. 1940 návrh, v ktorom líči možnosť, na základe rasovej rovnosti miliónov Čechov s Nemcami, priviesť "niekoľko miliónov Čechov ku skutočnej zmene národnosti". U robotníctva propagoval účasť na sociálnych vymoženostiach Tretej ríše, u roľníctva výhody agrárnej politiky a možnosť využitia dedičných statkov, u buržoázie videl cestu ponemčenia vo zvýšenom spoločenskom postavení a podpore obchodu či remesla, mládež sa mala prevychovať a mala jej byť priznaná česť, stať sa nemeckými dôstojníkmi atď. Rozhodne Frank nevidel "riešenie českej otázky a tým konečnej pacifikácie stáročného českomoravského ohniska v Európe" v deklasovaní národa.
Obrat v germanizácii protektorátneho obyvateľstva 1941/42
thumb|Určovanie farby očí na rasové účely thumb|BlutSchutzgesetz – obrazová tabuľa thumb|Rasová príslušnosť v bežnom živote thumb|Kennkarta pre Tretiu ríšu thumb|Prví "Volksdeutsche" z Besarábie dorazili do Českej Lípy 3.10. 1940 thumb|Obyvatelia Rychtářova opúšťajú v marci 1941 dedinu
Nezrovnalosti medzi pozemkovým úradom a protektorátnou politikou sa tiahli od začiatku a sám Neurath na ne poukazoval. Isté je, že bol Gottberg po srdcovom infarkte zo zdravotných dôvodov odvolaný a na jeho miesto nastúpil Theodor Gross, ktorý nastolil v osídľovacej politike defenzívny kurz a výmenou úradníckeho aparátu na pozemkovem úrade značne oslabil vplyv SS – poťažmo RuSHA. To sa nepáčilo ako Panckemu, Hofmannovi, tak aj samotnému K.H. Frankovi. Nástupom Heydricha na jeseň 1941 sa karta pre SS obrátila. Heydrich Grossa vymenil za Ferdinanda Fischera a nastolil rázne opatrenia. Okrem osídľovacej politiky prebiehal na území Protektorátu aj druhý dôležitý projekt – rasové zdravotné prehliadky.
Heydrich poveril Hlavný rasový a osídľovací úrad RuSHA zostavením prehľadu o rasových pomeroch na českomoravskom území. V tejto správe úradu RuSHA bolo označených 45 percent českého obyvateľstva patriaceho prevažne k "nordische, dinarische oder westische" rase, z rasových skúšok, ktoré nariadil Heydrich pod zámienkou prevencie mládeže proti tuberkulóze, teda jasne vyplynulo, že Česi sú v priemere nordickejší ako sudetskí Nemci, východní Prusi a ako časť Rakúšanov a Bavorov. Výsledky boli utajené. Práve tak sa o "rasovú čistotu "českého národa zaujímal Frank Müller, sociológ a socioantropológ, mu potvrdil, že viac ako polovica českého národa je "nemeckej krvi". Rasovo hodnotné obyvateľstvo a vhodné ku germanizácii bolo také, u ktorého "slawische Rassenmerkmale" neprevažovali.
Preto sa rozhodol zastupujúci protektor rozšíriť projekt rasového prieskumu – plošných školských zdravotných prehliadok v školskom roku 1941/42  – o vydávanie osobných preukazov tzv. Kennkariet, pre ktoré sa zaviedlo ďalšie dotazníkové šetrenie a projekt s röntgenovým snímkovaním. Tým mala byť ešte dodatočne preosiata ďalšia časť českého obyvateľstva. Protektorátni aj Ríški politici sa stále o germanizácii českého národa vyjadrovali dosť vágne, Heydrich začal byť konkrétny.
Tieto idey sa v podstate kryli s Hitlerovými a nadväzovali tak na plán "Generalplan Ost". Hlavný úrad "Reichskommissariat für die Festigung deutschen Volkstums" RKF nastolil 28. 5. 1942 v tomto pláne nový ohavný kurz a vyslovil sa pre nútenú prácu a decimáciu nevhodného obyvateľstva hneď na mieste. Českému "z rasových dôvodov nevhodnému obyvateľstvu" bola prisúdená úloha dozorcov, ktorí by tu vytvárali tzv. Strednú vrstvu. K tomu nedošlo. Vojnová situácia a teda hospodárske zázemie Protektorátu i s pracovnou silou českého obyvateľstva priamo znemožňovalo razantný germanizačný postup.
Pozemkový úrad a Českomoravská poľnohospodárska spoločnosť
Nariadením protektorátnej vlády z 24. apríla 1942 bola obnovená činnosť Pozemkového úradu. V úlohe ústredného úradu mu prislúchalo vydávať právne a správne predpisy, práve tak ako predsedovi vlády a vedúcemu pozemkového úradu, ale tiež pod neho spadala správa štátnych lesov a majetkov. Rozpočet schvaľoval ríšsky protektor. Kontrolou a preskúmaním rozpočtu sa zaoberalo ústredie Pozemkového úradu (i podriadených zložiek) v Postupime (Rechnungshof des Deutschen Reiches in Postupim). Germanizačný proces prebiehal pod taktovkou pozemkového úradu v dvoch rovinách – uvalením vnútených správ a budovaním vojenských cvičísk. Či už išlo o vojenský priestor alebo dosadenie správy, vždy bolo potrebné prostredníctvo pozemkového úradu. Ten majetok previedol buď wehrmachtu alebo podnikom s vojnovou výrobou, alebo zveril do vnútenej správy. Českomoravská poľnohospodárska spoločnosť (Böhmisch -Mährische Landgesellschaft), ktorá bola predĺženou rukou Nemeckej osídľovacej spoločnosti (DAG) a ríšskeho komisára pre upevňovanie a posilňovanie nemeckého národa (Reichskomissar für die Festigung des deutschen Volkstume), potom disponovala pôdou a lesmi.
Podľa zákona č. 25 z roku 1935 o vyvlastnení nehnuteľného majetku na účely obrany štátu pozemkový úrad vyvlastnil majetky a pôdu pre vojenské cvičisko zriadené Česko-Slovenskom v priestore Vyškov, Brdy a Milovice. Tieto priestory boli v nasledujúcich etapách rozšírené o desiatky ďalších obcí. Na Benešovsku, Sedlčansku a Neveklovsku jednotky SS vybudovali nový vojenský priestor. Uvalenie vnútených správ prebiehalo podľa vládneho nariadenia č. 87 z 21. marca 1939 o správe hospodárskych podnikov a dohľadu nad nimi. Toto nariadenie pozemkovému úradu umožnilo (ministerstvu, do ktorého príslušnosti podnik spadal) dosadiť do podniku dôverníka či vnúteného správcu. Pozemkový úrad využíval aj §14 miery náhrad zákona: "Ak je miestna potreba pôdy naliehavá a ak nestačia pozemky zabraté, alebo ak žiada toho všeobecné blaho, môže pozemkovým vyvlastniť pôdu aj pod medze stanovené".
Vnútená správa postihovala všetok židovský majetok a pozemky a budovy väznených a odsúdených ľudí. Vnúteného správcu dosadzoval pozemkový úrad (pred jeho zriadením 9. odbor ministerstva poľnohospodárstva). Ten mohol majetok, bez vedomia pôvodného vlastníka, ale so súhlasom pozemkového úradu, predať alebo prepachtovať. Takto získaný majetok patril väčšinou nemcom alebo priamo Tretej ríši. Himmlerom kontrolovaná organizácia volksdeutsche Mittelstelle (centrála pre zabezpečenie etnických Nemcov) sa postarala o tzv. Volksdeutsche. Počas obdobia Protektorátu bola vnútená správa uvalená v 1 316 obciach na približne 6 000 poľnohospodárskych a lesných podnikov o celkovej rozlohe asi 150 tisíc hektárov poľnohospodárskej pôdy a 200 tisíc hektárov lesnej pôdy.
Ďalšie priestory vznikli v okolí Českých Budějovíc, Olomouca a v okolí Brna. Poľnohospodárska kolonizácia sa dostala do stretu so zásobovaním Tretej ríše, ale aj predstavami protektorátnej vlády. Od druhej polovice roku 1941 došlo tiež k veľkým obmedzeniam a zákazu väčšiny stavebných prác, takže bolo možné do zabratých lokalít usadiť len niekoľko nemeckých rodín.
Bilancia
V protektoráte Čechy a Morava sa prvýkrát objavila otázka vysťahovania obyvateľstva vo veľkom meradle a zároveň následného dosídlená priestore tzv. Volksdeutschen a to na základe hospodárskej, politickej a rasovej miery. Na prácu do Nemecka malo byť vyslaných okolo 400 000 Čechov, medzi nimi sa nachádzali desaťtisíce Čechov, ktorí boli násilne pripravení o statky a majetok v rámci osídľovacej politiky alebo zriaďovania vojenských priestorov. 25 000 – 30 000 českého obyvateľstva z Protektorátu Čiech a Moravy a ďalších 32 000 zo Sudet prešlo rasovou prehliadkou pre potreby možného ponemčenia.
<blockquote class="toccolours" style="float:none; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">
Norimberský proces sa zaoberal hlavne vojnovými zločinmi. VIII. Norimberský proces sa týkal zločinov v anektovaných oblastiach a vyháňania obyvateľstva. Všetky tri SS úrady – RuSHA, RKF (Stabshauptamt des Reichskommissars für die Festigung deutschen Volkstums) a VoMi (Volksdeutsche Mittelstelle), prípadne ich vedúci, boli odsúdení. Práve RuSHA bola v čase Tretej ríše zodpovedná za rasové prieskumy, povoľovanie manželstiev na základe rasovej príslušnosti, za vybavovanie občianstva tzv. Volksdeutschen a rasovú selekciu "eindeutschungsfähigen" osôb bez nemeckého občianstva.
Poznámky
<references group="pozn." />
Cornelio Bentivoglio
Cornelio Bentivoglio (* 27. marec 1668, Ferrara, Taliansko – † 30. december 1732, Rím) bol titulárny arcibiskup v Kartágu a kardinál rímskokatolíckej cirkvi.
Mal záujem o umenie, písal sonety a preložil epos Thébané od rímskeho básnika Statia.
Tenochtitlan
thumb|Pozostatky Tenochtitlanu
Tenochtitlan (iné názvy pozri nižšie) bolo hlavné mesto Aztéckej ríše v strede dnešného hlavného mesta Mexika.
Tenochtitlan bol pôvodne vybudovaný na dvoch malých ostrovoch v jazere Texcoco v centrálnom Mexiku. Bol založený v roku 1325 (alebo 1310) a z väčšej časti zničený v roku 1521 španielskymi dobyvateľmi. Neskôr bolo na jeho troskách vybudované mesto Mexiko, v súčasnosti hlavné mesto Mexika.
Dejiny
Južní Aztékovia (Mexikovia, Tenochkovia) pod vedením Tenoka založili v roku 1325 (alebo 1310) Tenochtitlan na tomto močaristom ostrove. Nepriaznivý terén ostrova ich neodradil. Pomocou odvodňovacieho systému „chinampa“, ktorý vynašli, získavali postupne malé políčka, na ktorých pestovali všetky potrebné plodiny. Keď bolo odvodnené dostatočne veľké územie, začali budovať mesto.
Severní Aztékovia založili v roku 1345 Tlatelolco na miniostrove severne od Tenochtitlanu. Neskorším dobytím Tlatelolca boli obe mestá zlúčené.
Prosperujúca kultúra sa rozvíjala a Aztécka ríša začala dominovať nad inými kmeňmi na celom území Mexika. Malý prírodný ostrov bol nepretržite zväčšovaný ako umelý ostrov, až sa Tenochtitlan stal najväčším a najmocnejším mestom v Mezoamerike. V čase vrcholu svojej moci mal rozlohu a 140 000 obyvateľov. Mesto bolo spojené s pevninou sústavou ciest vedúcich po hrádzach a mostoch. Zároveň bolo prepletené kanálmi, a tak všetky časti mesta boli dosiahnuteľné buď pešo alebo na kanoe. Postupne však chinampy a dediny na nich v okolí ostrova dosiahli až breh jazera, takže Tenochtitlan, dediny chinampa a mestá na brehu (Tlacopán, Acapotzalco, Tenayuca) vytvorili vlastne jedno obrovské mesto, ktoré v roku 1519 (príchodom Španielov) malo 400 000 obyvateľov (o niečo menej ako dnes Bratislava). Bola to najväčšia koncentrácia obyvateľstva v dejinách Mezoameriky a zároveň jedno z najväčších miest celého vtedajšieho sveta spolu s Parížom a Konštantínopolom (Carihradom). Niektorí zo španielskych dobyvateľov boli aj v Konštantínopole a v Benátkach a tvrdili, že Tenochtitlan bolo najväčšie a najkrajšie mesto, aké kedy videli.
thumb|Obliehanie Tenochtitlanu
Podľa údajov Španielov bolo na trhu v štvrti Tlatelolco (to je ten bývalý ostrov) v deň trhov 60 000 (!) kupujúcich a predávajúcich, palác vládcu Moctezuma II. mal 300 (!) miestností združených okolo 3 dvorov, vrátane knižníc, skladov, dielní pre kráľovských remeselníkov, veľkých sál pre súdy a iné rady a kancelárií pre „armádu“ účtovníkov. Ďalej existovala kráľovská zoologická záhrada.
Samotné mesto obsahovalo doslova stovky chrámov a súvisiacich náboženských stavieb. Významné boli dva hlavné náboženské komplexy – tenochtitlanský a tlatelolcký. Tenochtitlanský pozostával z troch veľkých pyramídových chrámov. Ďalej boli vybudované obchodné cesty, ktorými privážali tovar z takých ďalekých miest ako je Mexický záliv, pobrežie Tichého oceánu, ba dokonca možno až z ríše Inkov. Španielsky dobyvateľ Hernando Cortés prišiel do Tenochtitlanu 8. novembra 1519. Aztécky vládca Moctezuma II. pokladal Cortésa za boha Quetzalcoatla a vítal ho s veľkou pompou. Cortés a jeho ľudia nakoniec dobyli mesto 13. augusta 1521 po boji, ktorý trval mesiace, a počas ktorého bola väčšina mesta zničená. Zvyšok mesta bol zničený, rozobraný alebo zasypaný, keď na ňom bolo budované mesto Mexiko.
Mario Bunge
Mario Augusto Bunge (* 21. september 1919, Buenos Aires, Argentína† 24. február 2020, Montreal, Kanada) bol argentínsko-kanadský filozof a fyzik, profesor filozofie na McGillovej univerzite v kanadskom Montreale.
Jeho doménou bola filozofia vedy. Je známy ako striktný racionalista, materialista a odporca postmodernizmu, psychoanalýzy a marxizmu. K jeho najznámejším prácam patrí osemdielna kniha Treatise on Basic Philosophy.
Vyštudoval fyziku na Universidad Nacional de La Plata v Argentíne, doktorát tu získal v 1952. V rokoch 19561966 tu potom učil. V roku 1966 Argentínu opustil. Roku 1982 obdržal Cenu Astúrskej kňažnej. Mario Bunge bol členom mnohých vedeckých spoločností a obdržal 19 čestných doktorátov.
Orechová ulica
Orechová ulica môže byť ulica:
Rád menších bratov
Rád menších bratov (lat. Ordo fratrum minorum), hovorovo františkáni, je najznámejšie spomedzi františkánskych rehoľných spoločenstiev. Vznikol v 14. storočí zo skupín tzv. observantov, ktorí požadovali prísnejšie dodržiavanie Reguly sv. Františka, hlavne čo sa týka zachovávania ideálu chudoby.
Zakladateľom rehole je sv. František z Assisi. Prvú (nezachovanú) regulu rádu schválil pápež Inocent III. ústne v roku 1209. Konečná regula františkánov bola schválená pápežom Honoriusom III. v roku 1223. V roku 1221 bol založený III. rád (svetský).
Celkový počet členov rehole na celom svete je okolo 19 000.
Na Slovensku majú kláštory v Bratislave, Trnave, Hlohovci, Nových Zámkoch, Trstenej, Fiľakove a v Prešove.
Pri prijímaní kandidát absolvuje približne jeden rok postulátu. Potom nasleduje rok noviciátu nasledovaný dočasnými sľubmi. Obdobie života pod dočasnými sľubmi je okolo 6 rokov (3-6, alebo až 9 rokov). Potom je kandidát definitívne prijatý zložením slávnostných (doživotných) sľubov.
Rád menších bratov vznikol ako laický rád ale kňazi začali mať čoskoro prevahu. Kňazi a laici sú si ale v ráde rovní. Činnosť sa vyvíja podľa potrieb v mieste pôsobenia rádu a rád nemá špecializované zameranie na jednu činnosť.
Modlitba posvätného ruženca
Františkánska verzia modlitby ruženca vznikla údajne už v roku 1422. Ruženec pôvodne tvorilo sedemkrát desať Zdravas' Mária, ku ktorým boli pridané ešte ďalšie dva, čo spolu vytvorilo číslo 72, ktoré sa podľa tradície považuje za počet rokov Panny Márie, ktoré prežila na Zemi.
Saint-Salvy (Lot-et-Garonne)
Saint-Salvy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fraška
Fraška (tal.) je prehnaná výsmešná veselohra.
Bliktrovité
Bliktrovité (Oxychilidae, Zonitidae) sú čeľaď slimákov, radu pľúcnatých ulitníkov. Ich ulita je tenkostenná, krehká (najmä u dlhší čas deponovaných ulít), sklovito priehľadná, veľkos. ± 10 mm, obústie jednoduché ostré, posledný závit sa rozširuje.
K hojnejším druhom patria bliktra hladká (Oxychilus glaber) a bliktra tmavá (Aegopinella minor), žijú v hrabanke lesov a krovísk.
Mužská dvojhra na Brisbane International 2009
Mužská dvojhra na Brisbane International 2009 sa hrala ako súčasť Brisbane International 2009 od 4. januára do 11. januára. Víťazom sa stal Čech Radek Štěpánek, ktorý vo finále zdolal Španiela Verdasca 3:6, 6:3, 6:4. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP.
Ivan Buraj
thumb|Ivan Buraj počas Noci filozofie v Prahe (2016) Doc. PhDr. Ivan Buraj, PhD. je slovenský filozof zameriavajúci sa na sociálnofilozofickú problematiku.
Je docentom filozofie na Katedre filozofie a dejín filozofie FF UK v Bratislave, pričom sa odborne zameriava na francúzskych existencialistických a postmoderných filozofov a na problematiku slobody, humanizmu, ľudských práv a politických aspektov pravdy.
Chemicky čistá látka
Chemicky čistá látka, označovaná aj ako chemické indivíduum je látka zložená z rovnakých častíc - atómov, molekúl alebo skupín iónov. Má stále charakteristické vlastnosti podľa ktorých môžeme vypočítať teplotu topenia a teplotu varu. Chemicky čiste látky sú : všetky prvky alebo zlúčeniny (napr. kyslík, destilovaná voda (klasická pitná voda je zmes), MgCl2.6H2O, ZnSO4,...)
Újezdec (okres Jindřichův Hradec)
Újezdec je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 73 obyvateľov, z toho 39 mužov a 34 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,8 roka (muži 43,8 roka, ženy 46,0 roka).
Milan Burica
Milan Burica je slovenský filozof. Venuje sa výskumu dejín filozofického a špeciálnovedného myslenia. Je autorom knihy Dialektika a štruktúra.
Rovná ulica
Rovná ulica je ulica:
Bratstvo
Bratstvo alebo fraternita môže byť:
Bratstvo môže byť aj plynovod na Slovensku, pozri Bratstvo (plynovod)
Fraternita môže byť aj:
Domitius Domitianus
Domitius Domitianus, celým menom Lucius Domitius Domitianus, bol samozvaný rímsky cisár vládnuci v Egypte od júna (júla)v roku 297 do decembra v r. 297 za vlády cisára Diokleciána.
Písomné záznamy (na papyrusoch) a numizmatické svedectvá poukazujú na to, že jún alebo júl v roku 297 bol začiatkom panovania Domitia Domitiana v Egypte. Vládol asi do decembra 297, keď sa ďalším samozvaným cisárom stal Aurelius Achilleus, ktorý bol jeho korektorom (corrector). Vláda Aurelia Achillea trvala do marca v roku 298, keď v poslednej bašte obrany v Alexandrii podľahol cisárovi Diokleciánovi.
Studená ulica
Studená ulica je ulica:
Luna (prve meno)
Luna je ženské krstné meno. Luna znamená v latinčine mesiac. Luna bola rímska bohyňa mesiaca, často bývala zobrazovaná s bielym vozom skrz neba.
Ozonid draselný
Ozonid draselný, KO3 je dvojprvková chemická zlúčenina kyslíka a draslíka. Reaguje s vodou. Vzniká reakciou hydroxidu draselného s ozónom.
Nagykanizsský obvod
Nagykanizsský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Zalianskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Nagykanizsa.
Liečebná pedagogika
Liečebná pedagogika sa zaoberá výchovou, vzdelávaním, diagnostikou a terapiou tých jedincov, ktorých situácia je natoľko sťažená nepriaznivými okolnosťami (výchovnými, sociálnymi, zdravotnými a pod.), že nemôže viesť veku primeraný spôsob života a uplatniť sa adekvátne k svojim schopnostiam. Potenciálnym subjektom jej záujmu sa za istých okolností môže stať teda každý jednotlivec, ktorý sám seba takto vníma, alebo ktorého za takého považuje jeho okolie.
V praxi sa zameriava na rozvíjanie kompetencie klienta žiť svoj život a riešiť svoje problémy, pričom využíva pohyb, zamestnania, hru, tvorivé, individuálne, skupinové a komunitné aktivity (na to využíva prvky arteterapie, muzikoterapie, psychomotorickej terapie, dramatoterapie, biblioterapie, ergoterapie, terapie hrou a rodinnej terapie). Vychádza z pochopenia jedinečnej situácie človeka a hľadá priestor pre jeho uplatnenie najmä vtedy, ak sa v daných sociokultúrnych podmienkach veku primerane nevyvinul, alebo má poruchy vývinu, ak pre svoje postihnutie alebo ochorenie nie je schopný viesť veku primeraný spôsob života, alebo ak sa cíti byť iný alebo vyčlenený. Je široko zameraná ako z hľadiska veku, tak aj z hľadiska možnej problematiky klienta. Úlohou liečebného pedagóga je podporovať človeka pri preberaní zodpovednosti za svoj život, pričom ho rešpektuje ako autonómne seba regulujúce bytie.
NGC 3392
NGC 3392 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. apríla 1791.
13. august
Narodenia
thumb|upright|[[Fidel Castro (* 1926)]] thumb|upright|[[Táňa Pauhofová (* 1983)]]
Úmrtia
thumb|upright|Svätý [[Maxim Vyznávač († 662)]] thumb|upright|[[Herbert George Wells († 1946)]]
Rebecques
Rebecques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dolomity
Dolomity sú horský masív a súčasť Álp. Väčšina územia leží v talianskej provincii Belluno, zvyšok územia zasahuje do provincií Bolzano a Trento. Zo západu pohorie ohraničuje rieka Adige a na východe údolie rieky Piava. Sever a juh ohraničuje dolina Pustertal (Val Pusteria) a Sugana (Val Sugana). Na východe pohorie pokračuje aj za rieku Piava.
Pohorie je pomenované podľa francúzskeho geológa D.G. de Dolomieu. Od augusta 2009 je pohorie zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny
Počas prvej svetovej vojny viedla cez Dolomity hranica medzi Talianskom a Rakúsko-Uhorskom. Na Cinque Torri a Mount Lagazuoi sa dnes nachádza vojenské múzeum v prírode. Obľúbeným miestom je navštívenie niektorých zaistených ciest, ktoré vznikli práve počas vojny.
Geomorfológia
Územie pohoria je zvyčajne rozdelené na Západné (Dolomiti di Brenta), Východné (Dolomiti d'Oltrepiave) a na juhozápade tzv. Malé Dolomity (Piccole Dolomiti), ktoré sú rozdelené údolím rieky Adiža. V pohorí sa nachádza viac ako 40 ľadovcov.
Saint-Sardos (Lot-et-Garonne)
Saint-Sardos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3393
NGC 3393 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. marca 1835.
Zoznam ulíc a námestí v Skalici
Toto je zoznam ulíc a námestí v Skalici.
NGC 3393
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Zoznam ulíc a námestí v Skalici
Ulice
Bajanova, Bernolákova, Blahova, Bulharská, Boorova, Clementisa, Čulenova, Duklianská, Družstevná, F. K. Veselého, Gorkého, Hviezdoslavova, Hodonínska, Hollého, Horská, Hurbanova, Jatočná, Jednoradová, Jurkovičova, Kolárova, Komenského, Koreszkova, K Baťáku, Kráľovská, Lúčky, L. Svobodu, Madvova, Malé Trávniky, Mazúrova, Meňhartka, Mallého, Marešova, Mýtna, Na skale, Nad predmestím, Nádražná, Nešporova, Obrancov mieru, Partizánska, Pelíškova, Petrovská, Pod Hájkom, Potočná, pplk. Pljušťa, Pivovarská, Pod Kalváriou, Podhradie, Predmestie, Pribinova, Priečna, Pri potoku,Psíky, Rohatecká, Ružová, Rybničná, Sasinkova, Slnečná, Stračínska, Strážnická, Sudoměřická, Suchý riadok, Šebestova, Široká, Škarniclovská, Športová, Školská, Štefánikova, Štúrova, Svätoplukova, Tehelňa, Vajanského, Valachova, Vally, Veľké Trávniky, Veľkomoravská, Veterná, Vinohradnícka, Vrchovského, Záhradná, Zápotočná, Zlatnícka, SNP ,
Námestia
Námestie Slobody
Jean Buridan
Jean Buridan alebo Johannes Buridanus (* okolo 1295 Béthune (Artois) – † po 1358) bol francúzsky filozof a fyzik, františkán; vyučoval na filozofickej fakulte v Paríži. Predstaviteľ stredovekého nominalizmu. Buridan bol prívržencom Williama Occama. 1328-1340 rektor Sorbonny.
Giordano Bruno
Giordano Bruno vlastným menom Fillipo Bruno, tiež Nolan alebo Nolanus (* 1548, Nola, Taliansko – † 17. február 1600, Rím) bol taliansky renesančný filozof a dominikán. Bol ovplyvnený Mikulášom Kuzánskym.
V astronómii sa preslávil tézami o tom, že Zem ani Slnko nie je stredom vesmíru a že vesmír je nekonečný. Hlavné myšlienky vyložil v sérii dialógov, napísaných sčasti po latinsky, sčasti po taliansky.
Mladosť
Narodil sa v dedine Nola neďaleko Neapola. Pôvodným menom sa volal Filippo Bruno, za svoju prezývku si neskôr zvolil meno Nolanus alebo Nolan (podľa miesta narodenia), aj svoju filozofiu nazýval nolanistickou. Po štúdiách v Neapole vstúpil ako pätnásťročný do dominikánskeho kláštora a neskôr v roku 1565 sa stal Bruno členom dominikánskeho rádu, kde prijal svoje nové meno Giordano. O sedem rokov neskôr bol vysvätený za kňaza.
Vyhnanec
Bol obvinený z kacírstva a v roku 1576 utiekol z Neapola do Ríma a neskôr cez Chambéry do Ženevy. Pretože svoje názory nebol schopný prispôsobiť svojej dobe, z väčšiny miest svojho pôsobenia ho vyhnali. Zo Ženevy odišiel do Toulouse, odkiaľ musel odísť do Paríža kvôli hugenotským vojnám. Z Paríža sa s odporúčaním francúzskeho kráľa Henricha III. vydal do Oxfordu, kde bol odmietnutý kvôli svojim útokom proti Aristotelovskej filozofii.
Svoje najšťastnejšie roky potom prežil v 1583 – 1585 Londýne prevažne u francúzskeho veľvyslanca Michela de Castelnau kde roku 1584 vydal významné spisy La Cena de le Ceneri (Večera na popolcovú stredu) a De l'infinito universo et Mondi (O nekonečne, vesmíre a svetoch), v ktorých korigoval Kopernikov heliocentrizmus a vyložil kozmologickú teóriu o nekonečnosti vesmíru.
S vyslancom de Castelnau sa v roku 1585 vrátil do Paríža, ktorý musel tiež opustiť kvôli útokom na aristotelovskú filozofiu. Potom býval v Nemecku v univerzitných mestách Marburg a Wittenberg.
V roku 1588 strávil pol roka v Prahe u cisára Rudolfa II. Z Prahy odišiel do Helmstedtu, z Helmstedtu do Frankfurtu nad Mohanom, krátko žil v Zürichu. Na krátky čas dostal katedru matematiky v Padove, ale čoskoro ho nahradil Galileo Galilei.
Upálenie
thumb|Reliéf z Brunovho pomníka na [[Campo dei Fiori (štvrť)|Campo dei Fiori, inkvizičný proces]] V roku 1591 (ešte vo Frankfurte) Bruno dostal pozvanie Giovanniho Moceniga, aby sa vrátil do Talianska (do Benátok). Pozvanie prijal potom, čo stratil možnosť získať natrvalo katedru v Padove. Po čase (1592) však bol svojim žiakom udaný, zatknutý, uväznený inkvizíciou a roku 1593 vydaný do Ríma. O dôvodoch, prečo vlastne Mocenigo Bruna udal, existuje rad špekulácií, napr. že bol od začiatku agentom inkvizície, že Bruna podozrieval, že mu nechce prezradiť všetko, čo vie z čiernej mágie, atď. Tiež jeho vydanie Benátkami do Ríma nebola celkom samozrejmá vec, pretože Benátky si zakladali na svojej nezávislosti; v jeho prípade však Rím mohol svoju žiadosť oprieť o dohodu o vydávaní utečeneckých mníchov, navyše sa vtedajšie vedenie republiky snažilo o vychádzanie v ústrety voči Rímu. Bruno sa tak vlastne stal obeťou „vysokej“ politiky.
Bol súdený za svoje protikresťanské a rúhačské myšlienky, pravdepodobne aj mučený. Potom, čo tvrdohlavo odmietal odvolať svoje názory, bol odsúdený na trest smrti upálením. Trest bol vykonaný 17. februára roku 1600 na námestí Campo dei Fiori (Námestie kvetín) v Ríme. Ešte na hranici sa odvracal od kríža, ktorý mu bol podávaný. Cenné svedectvo o poprave priniesol Kaspar Schoppe. Rozsudok prijal slovami: „Vynášate nado mnou rozsudok s väčším strachom než s akým ho ja počúvam.“
Bruno sa stal jedným zo symbolov a idolov voľnomyšlienkárov.
Jedno (Uno)
Jedno je vesmírom, jediným, nekonečným a nehybným, je jedinou absolútnou možnosťou, jedinou skutočnosťou, jedinou formou (dušou), jedinou hmotou (telesom). Je jedinou vecou, jediným súcnom, je tým, čo je najväčšie a najlepšie. Toto jediné súcno nevzniká, pretože niet iného súcna, do ktorého by sa zmenilo. Nemôže sa zväčšiť či zmenšiť, pretože je nekonečné. Nie je hmotou, pretože nie je utvárané, ohraničené, nie je ani formou, pretože ničomu nedáva tvar, podobu. Je všetkým – jediným, najväčším, je univerzom.
Takéto charakteristiky Jedného sú uvedené v Brunovom dialógu O príčine, princípe a jednom.
Vesmír
Vesmír preto nie je stvorený, existuje večne a nemôže zaniknúť. Vo vesmíre prebiehajú nepretržité zmeny a pohyb. Sám sa však nepohybuje, lebo ako celok sa nemôže premiestňovať, pretože všetko zapĺňa. Vesmír je vo všetkom, každá jeho časť je jedným. Nekonečná mnohotvárnosť v očiach Bruna je len menlivou tvárou jednej a tej istej substancie. Vesmír nemôže mať nič protikladného ako dôvod svojej premeny.
Brunovo učenie o jednom, o zhode látky a formy, Boha a prírody, minima a maxima, znamená splývanie protikladov ako u Kuzánskeho. Jedno je u Bruna vyjadrením zhody medzi neustálou nepretržitosťou premeny sveta a stálosťou jeho zákonov. V jednom splýva látka s formou a skutočnosť sa nelíši od možnosti.
Bruno odmieta dualizmus dvoch princípov, dvoch počiatkov. V jednom všetky princípy u neho splývajú. Jedno vo svojej premenlivosti obsahuje v sebe všetky veci. Je to tak, že v jednom sú obsiahnuté všetky rozdiely a v mnohom je skrytá jednota.
Bruno ide tak ďaleko v týchto úvahách, že tvrdí, že v jednej častici hmoty sú obsiahnuté všetky vlastnosti vesmíru. Jeho úvahy nápadne pripomínajú M. Kuzánskeho. Priamka a krivka v princípe v najmenších úsekoch splývajú a nekonečná priamka je nekonečným kruhom. V nekonečnej rozmanitosti prebieha nepretržitý pohyb, ktorý spôsobuje neustálu premenu vecí.
Učením o splývaní protikladov v jednote vesmíru Bruno vystupuje proti scholastickému chápaniu hmoty, ktoré jej odopiera substancionálne bytie. Hmota nie je u Bruna scholastickým takmer ničím, ktoré je zbavené potencie a aktivity.
Takisto odmietavo sa Bruno stavia k Aristotelovmu poňatiu látky. Aristotelova látka, ktorá je zbavená života a farieb, je podľa Bruna len logickou fikciou a nie reálnym javom. Celkovo sa dá povedať, že Bruno odmieta Aristotelovu formu i Platónove idey ako aktívne princípy sveta, stavia sa proti scholastickému poňatiu hmoty ako čistej možnosti, tak aj proti novoplatónskemu učeniu o hmote ako o nebytí. Bruno sa opiera o panteistickú tradíciu, chápe hmotu ako tvorivý princíp, ktorý je plný životných síl.
Hmota splýva s formou rovnako ako možnosť so skutočnosťou. Hmota v sebe obsahuje všetky formy, je prameňom skutočnosti, je tým z čoho sa všetky prírodné druhy tvoria. Bruno preberá od Kuzanského pojmy zavinutý a rozvinutý a aplikuje ich na hmotu. Je to teda hmota, ktorá zo seba vyjavuje to, čo je v nej implicitné (zavinuté). Hmota má nielen reálne bytie, ale je stálym a večným princípom prírodných vecí. Hmota je substančná, večná, kým forma zaniká. V dôsledku takýchto predstáv netreba už stvorenia a dokonca niet ani závislosti sveta na Bohu.
Vo svojom učení o štruktúre hmoty sa Bruno obracia k antickému atomizmu. V dialógu O nekonečne, vesmíre a svetoch Bruno hovorí, že vesmír sa skladá z oddelených diskrétnych častíc, ktoré sa nachádzajú v nepretržitom nekonečne – v priestore. Základom každého súcna sú preto atómy, ktorých hmotná povaha určuje jednotu všetkých vecí. Náhodný pohyb a náraz atómov Bruno odmietal. Zdroj pohybu spočíva v samotnej hmote a v jej najmenších časticiach. Aj tá najmenšia častica hmoty má rovnakú schopnosť ako všetka hmota, ako celá príroda. Ak je v hmotnom svete atóm minimom a v matematike zasa bod, potom v Brunovej metafyzike je týmto minimom monáda ako predstaviteľ nedeliteľnej jednoty. Monáda obsahuje v sebe vlastnosti vesmíru. V Brunovej monadológii takto splýva hmota a pohyb, príroda a Boh.
Bruno sa však neuspokojuje s prostým deklarovaním pohybu ako vlastnosti hmoty. Snaží sa vo vnútri samotnej hmoty nájsť určujúcu príčinu pohybu. Odmieta pritom vonkajšie, hmote cudzie zasahovanie. Bruno tak prichádza k myšlienke všeobecnej oduševnenosti prírody, ktorú nazval dušou sveta. Jej hlavnou vlastnosťou je univerzálny rozum, ktorý je podľa Bruna všeobecnou pôsobiacou príčinou. Svetová duša je čímsi, čo sa nemení, čo všetko vypĺňa, čo osvecuje celé univerzum a podnecuje prírodu, aby vhodne vytvárala svoje druhy. Svet a všetko v ňom je oživované dušou – akýmsi princípom. Každá vec má v sebe túto spirituálnu substanciu, ktorá pri nájdení vhodného substrátu sa rozvíja do rastlín, zvierat a podobne.