cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka pri Termopylách
Predohra
Aj tentokrát vpád Peržanov kolidoval s letnými sviatkami a efori sa zhodli na opodstatnenosti posilniť vojenskú výpravu o spartský kontingent, ktorý by viedol jeden z kráľov. Leónidas I. zobral 300 mužov svojej osobnej stráže a väčšie množstvo vojakov z podporných jednotiek vrátane heilótov. Ostatné vojsko chceli poslať hneď, ako sa skončia slávnosti a doma by nechali len stráže. Podobne uvažovali aj ďalšie mestá spolku.
Legenda, ktorú podáva Herodotos, vraví, že Sparťania sa začiatkom toho roku (480 pred Kr.) radili s delfským orákulom, ktoré im podalo nasledujúcu predpoveď:
Herodotos tvrdí, že Leónidas sa zariadil podľa veštby a bol si vedomý, že asi pôjde na istú smrť – jeho jednotka nebola dostatočne veľká, aby porazila nepriateľa a zámerne si vybral len mužov, ktorí mali deti (synov).
K Leónidovej 300-člennej jednotke ťažkoodencov, sa na ceste pridávali kontingenty z Arkádie, z Korintu a ďalších miest Peloponézu a keď dorazili k priesmyku, vojsko malo okolo 5 000 mužov. Zobral aj 400 Tébanov, o ktorých sa povrávalo, že sympatizujú z Peržanmi. Povolal ich, aby vedel, či toto podozrenie potvrdia alebo nie. „Tí však pomoc poslali, aj keď boli iného zmýšľania.“ Leónidas si pre tábor a obranu zvolil „strednú bránu“ – najužšiu časť priesmyku. Storočie predtým na tomto mieste vybudovali Fókovia obranný múr proti Tesálii. Od obyvateľov neďalekého mesta Trachis sa dozvedel o existencii horského chodníka, ktorým by Peržania mohli obísť Termopylský priesmyk. Preto umiestnil k chodníku do vrchov 1 000 fóckych bojovníkov, ktorí ho mali strážiť.
Perzské vojsko sa konečne objavilo pri Málijskom zálive. Smerovalo k Termopylám. Keď Peržania dorazili a utáborili sa v kraji Mélis pri Tráchine, pri riečke Asopos, Gréci zvolali vojenský snem. Keď niektorí Peloponézania videli silu perzského vojska, navrhovali ústup ku Korintskej šiji a uzavretie suchozemského prístupu k Peloponézskemu polostrovu. Obyvatelia Fókidy a (opuntskej) Lokridy boli pobúrení, pretože ich mestá ležali neďaleko. Navrhovali brániť Termopyly a poslať po posily. Leonidas sa priklonil k obrane Termopýl.
Xerxes vyslal emisárov vyjednávať s Leónidom. Ponúkol prítomným Grékom slobodu a titul „priatelia Peržanov“. Okrem toho im prisľúbil, že budú presídlení na lepšiu pôdu na akej doposiaľ boli. Potom, ako Leónidas odmietol, ho už tvrdšie vyzvali, aby zložil zbrane. Vtedy spartský kráľ odpovedal slávnou vetou: „“ (/moˈlɔːn laˈbe/, „Poď a zober si ich!“). Vyslanci sa vrátili s prázdnymi rukami a bitka sa stala neodvratnou. Napriek tomu Xerxes počkal ešte dva ďalšie dni, nech Gréci zmäknú a rozptýlia sa kým pošle na nich svoje jednotky.
Perzská armáda
Počty Xerxovej armády, ktorú zhromaždil pre druhú inváziu do Grécka, sú aj dnes predmetom debát, pretože čísla, ktoré podávajú staroveké pramene, sú veľmi veľké. Herodotos spomína 2,6 milióna mužov a porovnateľné množstvo podporného personálu. Básnik Simónides z Keu, ktorý bol skoro súčasníkom udalostí, hovorí o 4 miliónoch, Ktésias udáva 800 000 ako celkový počet vojakov, ktorých Xerxes zhromaždil vo vojsku.
Súčasní odborníci Herodotove údaje väčšinou odmietajú ako nereálne, a rovnako aj čísla ďalších starovekých autorov. Prehnané množstvá, ktoré antickí autori podávajú, sú podľa nich skôr výsledkom omylu alebo zveličenia zo strany víťaza. Dnešné odhady sa pohybujú v rozpätí 70 000 – 300 000 Peržanov. Tieto počty vychádzajú zo štúdií ich logistických možností, udržateľnosti vlastnej operačnej základne a celkových ľudských zdrojov. Nech boli počty perzskej armády akékoľvek, Xerxes chcel určite zabezpečiť úspech výpravy aj tým, že zhromaždil dostatočnú vojenskú presilu na súši aj na mori. Počet prítomných perzských vojakov pri Termopylách je rovnako neistý ako celkový počet Xerxovej inváznej armády. Nie je napr. známe, či do Termopýl pochodovala celá armáda Peržanov, alebo len jej časť a ostatok ostal napr. v Macedónii alebo Tesálii.
Počet Peloponézanov
Diodoros uvádza 1 000 Lakedaimóncov a 3 000 ďalších Peloponézanov, spolu 4 000. Herodotos súhlasí s týmito číslami v jednom odstavci a cituje Simonidov nápis, ktorý spomína 4 000 Peloponézanov. Avšak na mieste, z ktorého vychádza aj vyššie uvedená tabuľka, vypočítava 3 100 Peloponézanov pri Termopylách pred bitkou. Tiež spomína, keď pri Xerxovom predvádzaní mŕtvych svojim armádam „neuverili všetci, že tí padlí sú len Lakedaimónci a Tespijci, pretože videli aj heilótov,“ ale nehovorí koľko ich bolo a akú úlohu v boji plnili. Rozdiel týchto dvoch údajov môže pravdepodobne (bez dôkazu) tvoriť 900 heilótov, ktorí tiež bojovali v bitke (traja na každého Sparťana). Ak boli heilóti naozaj prítomní, potom určite plnili svoju tradičnú úlohu ako ozbrojený sprievod každého Sparťana počas boja. Je tiež možné, že Herodotos „zabudol“ aj na ďalšiu skupinu 900 perioikov. Súčet by sa potom mohol blížiť Diodorovej tisícke Lakedaimoncov.
Počet Lakedaimoncov
Mätúce je aj to, že Diodoros sa nevyjadruje jasne, či do tisícky Lakediamoncov počíta aj 300 Sparťanov. Raz uvádza: „Keď Leónidas dostal poverenie, vyhlásil, že ho má nasledovať do boja len tisíc mužov.“ Neskôr na inom mieste píše: „Bolo tam potom tisíc Lakedaimoncov a spolu s nimi tristo Sparťanov.“ Preto toto číslo nie je možné viac spresniť.
Pausanias, grécky geograf a cestovateľ žijúci v 2. stor po Kr., súhlasí s Herodotom (ktorého dielo pravdepodobne poznal) až na počet (opuntských) Lokrov. Neupresňuje ich, pretože obývali územie, ktoré ležalo priamo na trase perzského postupu, a tak mali v zbrani najskôr všetkých bojaschopných mužov, do jedného. Pausanias ich uvádza 6 000, čo by spolu s Herodotovými 5 200 dávalo dokopy 11 200 bojovníkov.
Veľa súčasných historikov, ktorí obyčajne považujú Herodota za spoľahlivého, pridáva 1 000 Lakedaimóncov a 900 heilótov k Herodotovym 5 200, a tak dostávajú štandardný počet 7 100, alebo približne 7 000 mužov, vynechávajúc Diodorovych Mélijcov a Pausaniovych Lokrov. Je to však len jeden spôsob ako spočítať grécke vojsko pri Termopylách, možné sú aj ďalšie kombinácie. Okrem toho počet sa v priebehu deja menil a nakoniec ostalo strážiť Horúce brány okolo 3 000 mužov (300 Sparťanov, 700 Tespijcov, 400 Tébanov, možno 900 heilótov a 1 000 Fókov, ktorí stáli nad priesmykom, bez mŕtvych z predchádzajúcich dvoch dní).
Stratégia a taktika
náhľad|Mapa Málijského zálivu a okolia s Termopylským priesmykom okolo r. 480 pred Kr.Zo strategického hľadiska bránením Termopylského priesmyku využili Gréci najlepším možným spôsobom svoje relatívne menšie vojsko. Pokým boli schopní brániť Peržanom v postupe, nemuseli sa spoliehať na jednu rozhodujúcu bitku, a tak mohli ostať v defenzíve. Okrem toho menšia početnosť Grékov sa obranou dvoch úzkych priechodov (priesmyku pri Termopylách a úžiny pri myse Artemision) stávala menej problematickou. Naopak, pre Peržanov bolo podstatným problémom zásobovanie tak veľkej armády, čo prakticky znamenalo, že sa celý kontingent nemohol dlho zdržiavať na jednom mieste. Xerxes musel byť so svojím vojskom neustále v pohybe, buď postupovať alebo ustupovať – a pohyb vpred vyžadoval dostať sa cez Horúce brány.
Úzky priestor priesmyku po taktickej stránke ideálne vyhovoval gréckemu štýlu boja a ich momentálnej situácii. Falanx hoplitov veľmi ľahko zablokoval úzky priechod, bez hrozby obchvatu jazdectvom. V úzkom priestore bolo veľmi ťažké útočiť na falangu ľahšou perzskou pechotou.
Najslabším miestom v pláne Grékov bol horský chodník, ktorý viedol okolo Tráchinských brál pozdĺžne s pobrežím, jednou z jeho vetiev bolo možné prejsť k zálivu a dostať sa k priesmyku z opačnej východnej strany. Aj keď chodník nebol vhodný pre jazdectvo, pechota ho mohla ľahko prekonať. Medzi perzskými pešiakmi boli mnohí zbehlí v horskom boji. Leónida na túto hrozbu upozornili až domáci obyvatelia z Tráchiny. Nad chodník do kopcov umiestnil vojsko Fókov, aby ho strážilo.
Topografia bojiska
V tom čase mal Termopylský priesmyk niekoľko zúžených miest na trase cesty, ktorá sa tiahla pozdĺž južného pobrežia Málijského zálivu. V najužšej časti mal priesmyk 50 metrov, podľa Herodota „šírku len vozovej cesty“. Z južnej strany sa nad cestou týčila stena Tráchinských brál, ktoré sú súčasťou pohoria Katavotra (kedysi Oite), zo severu ju premenlivo ohraničoval breh zálivu. Pozdĺž cesty postupne nasledovali tri úžiny – „brány“. Pri strednej bráne bol vztýčený múr, ktorý storočie pred tým vybudovali Fókovia na obranu pred tesálskou inváziou. Meno „Horúce brány“ má pôvod v termálnych prameňoch, ktoré sa dodnes nachádzajú neďaleko.
V súčasnosti priesmyk nie je tak blízko k zátoke ako kedysi, ale niekoľko kilometrov vo vnútrozemí. Stáročná sedimentácia posunula pobrežnú čiaru zátoky ďalej na východ. Stará cesta sa tiahne pri úpätí vrchoviny okolo údolia, dnes sledovaná autostrádou. Nedávno odobraté vzorky hornín z priesmyku naznačujú, že ho pravidelne zaplavovala voda zátoky. Aj dnes sú priesmyky prirodzenými obrannými bodmi. V roku 1941 vojaci Britského spoločenstva bránili priesmyk pred nemeckou inváziou pár metrov od miesta starovekej bitky.
Prvý deň
náhľad|Fázy bitkyXerxes sa konečne rozhodol zaútočiť na Grékov na piaty deň. Najskôr 5 000 lučištníkov vystrelilo šípy na grécke pozície. Grécke bronzové štíty a helmice im však vzali zamýšľaný efekt a napáchali tak len veľmi malé škody. Perzský kráľ vzápätí poslal proti Grékom 10 000 Médov a Kisijcov a prikázal im doviesť nejakých zajatcov. Tí sa vrhli do čelného útoku. Gréci stáli pred múrom Fókov v najužšej časti priechodu. Detaily ich boja sú nejasné. Diodoros hovorí, že „muži stáli plece pri pleci“ a Gréci mali „navrch v udatnosti a vo veľkosti štítov.“ Pravdepodobne je to opis štandardnej gréckej falangy, v ktorej hopliti tvorili rad – stenu prekrývajúcich sa štítov a čnejúcich hrotov kopijí, namierených na blížiaceho sa útočníka. Falanx postavená na celú šírku priechodu mohla byť veľmi účinná.
Perzský pešiak mal v porovnaní s gréckym hoplitom slabší štít a kratšiu kopiju. Herodotos uvádza, že grécke sily boli delené ako kompaktné jednotky podľa svojho pôvodu, t.j. podľa domovských miest. V boji sa striedali aby predišli únave, čo znamená, že mali viac mužov ako bolo bezpodmienečne nutné na uzavretie priesmyku. Gréci pobili toľko Médov, že Xerxes od zúfalstva a zlosti trikrát vyskočil z kresla keď pozoroval bitku. Prvá vlna útočníkov bola podľa Ktésia „rozdrvená na prach“, s dvoma alebo tromi mŕtvymi Sparťanmi. Väčšina bola zmietnutá a hŕstka, ktorá prežila, utiekla nazad do bezpečia perzského tábora. Podľa Herodota a Diodora, keď takto Xerxes spoznal silu nepriateľa, vrhol do druhého útoku Nesmrteľných — 10 000 mužov elitných jednotiek. No ani tí nepochodili lepšie ako Médi a nepodarilo sa im preraziť cez Grékov. Sparťania podľa všetkého používali taktiku predstieraného ústupu, po ktorom sa po chvíli otočili vzad a vrhli sa na prenasledujúceho nepriateľa.
Villers-en-Argonne
Villers-en-Argonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Bitka pri Termopylách
Druhý deň
Xerxes sa opäť rozhodol poslať na Grékov pechotu „predpokladajúc, že ich bude menej a nebudú vďaka zraneniam dlho odolávať.“ Dopadli podobne ako minulý deň. Nasledujúci útok zastavil a odišiel do tábora konšternovaný. Uvažoval, aký ďalší krok podnikne. Táto prestávka mu priniesla plody: miestny muž menom Efialtes z Mélidy mu ešte ten deň povedal o horskom chodníku, ktorý viedol poza Tráchinské bralá okolo Termopylského priesmyku, a ponúkol sa za odmenu, že povedie perzské jednotky. Od tohto okamihu meno Efialtés navždy získalo stigma, v gréčtine nadobudlo význam „nočná mora“ a stalo sa v gréckej kultúre archetypálnym menom pre zradcu.
Villers-en-Argonne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bitka pri Termopylách
Druhý deň
Toho večera Xerxes, podľa Herodota, poslal po chodníku Grékom za chrbát veliteľa Nesmrteľných Hydarna so skupinou vojakov. Herodotos neupresňuje akí vojaci ju tvorili. Podľa správ po prvom dni z Nesmrteľných neostalo veľa, takže je možné, že Hydarnes velil zmiešanému oddielu. Diodoros tvrdí, že ich bolo pre túto misiu zhromaždených 20 000. Chodník začínal neďaleko perzského tábora, tiahol sa za bralá a obchádzal priesmyk smerom do Fókie. V jednom mieste sa rozvetvoval a stáčal skoro kolmo smerom na pobrežie. Vychádzal pri prvom lokridskom meste Alpene, ktoré ležalo neďaleko východnej termopylskej brány.
Villers-en-Argonne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bitka pri Termopylách
Tretí deň
náhľad|Hroty šípov a kopijí, ktoré našiel Spyridon Marinatos v lokalite pahorku Kolónos pri archeologickom výskumeNa úsvite tretieho dňa Fókovia, ktorí strážili chodník, spozorovali podľa šuchotania lístia v dubovom lese blížiace sa perzské jednotky. Obe skupiny boli prekvapené, Fókovia sa v chvate obliekali do zbroje a chystali sa na boj. Hydarnés sa zase obával, že na kopci na neho čakajú Sparťania. Efialtes ho však upokojil, že je to len domáce fócke vojsko. Fókovia sa zoskupili na najbližšej vyvýšenine v očakávaní perzského útoku. Peržania ich však zasypali len spŕškou šípov a rýchlo zostupovali dolu k zálivu, do tyla Grékov dokonať obkľúčenie. Fókovia sa vrátili do mesta a pripravovali sa na jeho obranu.
Villers-en-Argonne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Termopylách
Tretí deň
Nadránom, potom ako sa Leónidas dozvedel, že Fókovia už nedržia chodník, zvolal vojnovú poradu. Niektorí z Grékov navrhovali odchod z pozícií, Leónidas sa však rozhodol so Sparťanmi zostať na mieste. Napriek tomu veľa gréckych jednotiek sa aj tak zberalo na odchod, buď proti rozkazu samotného Leónida ostať alebo podľa jeho rozkazu odísť. Herodotos píše o neskorších pochybnostiach, čo sa vlastne v tábore v tomto momente udialo. Tespijský kontingent so 700 mužmi pod Demofilovým velením odmietol odísť s ostatnými Grékmi a rozhodol sa pre boj. Na mieste zostalo aj 400 Tébanov pod Leontiadovým velením a pravdepodobne aj heilóti patriaci k spartským hipeis.
Skutočnosť, že Leónidas zostal, sa obyčajne vysvetľuje spartským vojenským zvykom neustupovať z boja. Je však možné, že práve vďaka tomuto odmietnutiu ústupu vznikol názor, že Sparťania nikdy neustupujú. Možno bol Leónidas pod vplyvom veštby dopredu rozhodnutý obetovať svoj život pre záchranu Sparty. No ak si uvedomíme, že toto proroctvo bolo adresované len Lakedaimoncom (Lakóncom), je ťažké si myslieť, že by chcel obetovať v bitke aj ďalších Grékov. Asi najbližšie k pravde je, že Leónidas zostal kryť ústup ostatných gréckych jednotiek. Ak by sa všetky jednotky pohli vzad, mali by nekrytý chrbát a perzské jazdectvo by ich najskôr v behu prevalcovalo. Ak by všetci ostali na mieste, boli by za krátky čas obkľúčení a pravdepodobne do jedného pobití. Leónidas takto zachránil 3 000 mužov, ktorí mohli neskôr opäť bojovať s nepriateľom.
Tébania sú tiež predmetom úvah. Herodotos tvrdí, že nešli úplne dobrovoľne s Leónidom. Už Ploutarchos sa ale pýta, prečo ako rukojemníci neboli poslaní preč s ostatnými? Je možné, že tieto jednotky tvorili tébski „lojalisti“, ktorí na rozdiel od väčšiny tébskeho obyvateľstva boli proti perzskej nadvláde a chceli bojovať. Do Termopýl pravdepodobne prišli z vlastnej vôle a ostali až do konca, pretože by sa nemohli vrátiť do Téb, ak by Peržania dobyli Boiótiu.
Mesto Tespije sa rozhodlo nepoddať sa Xerxovi a čeliť zničeniu v prípade, ak sa Peržania dostanú do Boiótie. To ale nevysvetľuje prečo Tespijci ostali so Sparťanmi, keďže ostatní obyvatelia Tespijí boli evakuovaní ešte pred vstupom Peržanov na ich územie. Je pravdepodobné, že sa jednoducho dobrovoľne obetovali. Ešte obdivuhodnejšia je skutočnosť, že obetovali úplne celý kontingent hoplitov, ktoré mesto dokázalo postaviť, teda celé svoje vojsko! Bola to asi ich charakteristika, pretože dejiny vedia o ďalších dvoch udalostiach, keď sa tespijské jednotky obetovali v poslednom boji.
Za svitania Xerxes urobil prestávku a Nesmrteľným zostupujúcim z vrchov do tyla Grékov doprial čas. Vykonal obetu a počkal si na plný deň. Potom zaútočil. Perzské sily s počtom 10 000 mužov ľahkej pechoty a jazdectva vyrazili proti gréckym jednotkám. Tentokrát sa Gréci pohli dopredu od múru a stretli sa s Peržanmi na širšom priestranstve v snahe pobiť ich čo najviac. Bojovali s kopijami až kým všetky nepolámali, potom vytiahli xifos – krátky meč a bili sa s ním. Herodotos tvrdí, že v tomto boji padli dvaja Xerxovi bratia – Abrokomes a Hypernates. Leonidas zahynul na začiatku boja šípom perzského lučištníka a obe strany potom bojovali o jeho telo.
Xerxes nechal strhnúť múr a obkľúčiť ich. Zasypávali ich šípmi až pokiaľ nebol posledný Grék mŕtvy. V roku 1939 grécky archeológ Spyridon Marinatos odkryl pri Termopylách na pahorku nazývanom Kolónos veľké množstvo perzských bronzových šípových hrotov, podľa čoho identifikoval vyvýšeninu poslednej obrany.
Peržanom sa týmto otvoril prechod cez priesmyk, podľa Herodota za cenu 20 000 mŕtvych. Grécky zadný voj bol zničený a spojenci stratili približne 2 000 vojakov počas všetkých troch dní bitky. Na jednom mieste Herodotos spomína 4 000 mŕtvych. Toto číslo sa dnes zdá veľmi vysoké, keď uvážime, že do tohoto počtu nepočíta ani 1 000 mužov zo stráže Fókov, ktorá nebola podľa jeho slov zničená.
Následky
náhľad|Léonidas v Termopylách ([[Jacques-Louis David, 1814, Musée du Louvre, Paríž)]]Keď Peržania našli Leonidovo telo, Xerxes mu v zlosti nechal odťať hlavu a napichnúť ju na kôl. Jeho telo dal ukrižovať. Herodotovi sa to zdalo neobyčajné, pretože Peržania mali podľa jeho slov vo zvyku uctiť si padlých vynikajúcich bojovníkov z nepriateľského tábora. Xerxes bol však známy aj svojím hnevom, napr. keď nechal potrestať vody Helespontu 300 ranami bičom potom, ako mu búrka zničila pontónové mosty na začiatku jeho výpravy.
Xerxes sa po prehranej bitke začal obávať o svoje mosty v Helesponte, jeho armáda by uviazla v Európe pokiaľ by boli zničené. V Grécku nechal malý vybraný kontingent pod Mardoniovým velením, aby splnil ciele výpravy nasledujúci rok. S ostatnou väčšinou sa pohol nazad domov do Ázie. Na ceste však vojsko trpelo hladom a chorobami. Do Ázie sa vrátil len malý zostatok. Mardonios s vojskom prezimoval v Tesálii a Macedónii.
Po prieťahoch sa Atény s Peloponézanmi dohodli. Spartské, megarské a korintské vojská vstúpili do Atiky a spolu s aténskymi donútili Mardonia bojovať. Aby Grékov vylákal na otvorený priestor, Mardonios ustúpil z Atiky do Boiótie. Obe strany sa stretli neďaleko Platají. V bitke pri Platajách Gréci získali presvedčivé víťazstvo, a tým ukončili perzskú inváziu. Spolu s bitkou na súši prebiehala námorná bitka pri Mykalé, v ktorej Gréci zničili väčšinu perzských plavidiel, ktoré zostali. Tým sa zažehnala aj hrozba ďalšej perzskej invázie.
Význam
Grécke postavenie v Termopylskom priesmyku bolo aj napriek perzskej presile skoro nedobytné. Ak by sa priesmyk darilo držať o niečo dlhšie, je pravdepodobné, že by Peržania museli ustúpiť pre nedostatok jedla a vody. Prerazenie priesmyku predstavuje aj napriek ťažkým stratám perzské taktické a strategické víťazstvo. Zdarný ústup väčšiny gréckych síl určite nemožno pokladať za úspech. Zobral však niečo z lesku perzskému víťazstvu a zapôsobil pozitívne na grécku morálku.
Niekedy sa tiež uvádza, že Termopyly boli pre Peržanov Pyrrhovym víťazstvom. Je to výraz pre víťazstvo, kedy je víťazná strana poškodená podobne ako porazená. Herodotos však nespomína, že by bitka pri Termopylách mala mať podobný účinok na perzské vojsko. Pritom sa zabúda aj na skutočnosť, že po bitke si Peržania podmanili väčšinu miest v Helade a že v Grécku bojovali ešte o rok neskôr.
Objavuje sa aj názor, že vďaka bitke pri Termopylách Gréci získali čas na prípravu loďstva na bitku pri Salamíne. Keď však uvážime obdobie medzi oboma bitkami (okolo mesiaca) zistíme, že čas získaný posledným bojom v Termopylskom priesmyku je zanedbateľný. Okrem toho si treba uvedomiť, že grécka flotila bojovala v rovnakom čase pri myse Artemision a trpela určitými stratami. usudzuje, že časové rozpätie medzi oboma bitkami vzniklo kvôli Xerxovej snahe systematicky zlikvidovať opozičné sily vo Fókide a ostatnej Boiótii, a nie zdržaním v bitke o priesmyk. Stratený čas pri Termopylách je podľa Cawkwella nepatrný v porovnaní s Xerxovym otáľaním.
Oproti minulosti dnešné odborné práce o grécko-perzských vojnách majú väčšiu potrebu sa zmieňovať o Xerxovom úspechu v priesmyku a následnom dobytí väčšiny Grécka. Napr. Cawkwell tvrdí, že Xerxes „bol úspešný rovnako ako na mori tak aj na súši a Veľká invázia sa začala brilantným úspechom…, k čomu si Xerxes mohol zablahoželať.“ K tomu opisuje grécku porážku ako „katastrofálnu“.
Sláva Termopýl sa však odvíja nie z dôsledkov pre nasledujúci vývoj grécko-perzských vojen, ale z inšpirujúceho príkladu, ktorým je. Termopyly sú slávne pre hrdinstvo zadného voja Grékov, odsúdeného na istú smrť, ktorého vojaci zoči-voči smrti, zostali brániť priesmyk. Ďalším z dôvodov je príklad boja slobodných ľudí, ktorí bránili svoju slobodu a vlasť. píše: ''„Vtedajší Gréci chápali Termopyly takmer hneď ako výnimočnú morálnu a kultúrnu lekciu. Vo všeobecných pojmoch: Malí slobodní ľudia sa dobrovoľne pustili do boja s presilou imperiálnych síl, ktoré bojovali pod napriahnutým bičom. Konkrétnejšie: Západná myšlienka, že si vojaci sami volia kde, ako a proti komu budú bojovať, stojí proti východnej predstave despocie a monarchie – sloboda potvrdzuje silnejšiu myšlienku, v tomto prípade odhodlanejším bojom Grékov pri Termopylách a ich neskoršími víťazstvami pri Salamíne a Platajách.“''
Veľa autorov používa príklad bitky pri Termopylách ako dôkaz tvrdenia, že „slobodní ľudia“ víťazia nad „otrokmi“, čo je jasná generalizácia s mnohými odporujúcimi príkladmi.
Epitaf
náhľad|Simónidove riadky epitafu na kamennej tabuli pahorku KolónosStaroveký grécky básnik Simónides z Keu zložil dnes dobre známy epitaf, ktorý je vyrytý na pamätnej kamennej tabuli, umiestnenej na temene pahorku blízko Termopýl, na ktorom sa bránil posledný Sparťan a pod ktorým je pochovaný so svojimi spolubojovníkmi. Staroveký originál sa nezachoval, súčasný kameň bol umiestnený v roku 1955. Na ňom je nápis podľa Herodota:
Alternatívne čítanie slov „“ namiesto „“ nahradzuje slovo „zákony“ za slovo „rozkazy“. Ich význam sa stretáva, „rozkazy“ nie sú osobné, starogrécky pojem patrí medzi oficiálne frázy, je prvkom formálne slávnostnej reči.
Forma tejto starogréckej poézie je elegické distichon (elegické dvojveršie), bežne používané pri epitafoch.
V starovekom Grécku bolo známe, že všetci Lakedaimonci (Lakónci vrátane Sparťanov) poslaní do boja k Termopylám padli. Epitaf rozvíja myšlienku, že nezostal nikto, kto by mohol priniesť do Sparty správu o ich slávnych činoch. Starogrécke epitafy často nabádali okoloidúcich čitateľov (vždy nazývaných „cudzinec“ či „pútnik“) k sympatii. Tento epitaf však zachádza ďalej a vyzýva čitateľa, aby sám podnikol cestu do Sparty, priniesol správu o tom, že ich výprava stroskotala, ale nech zdôrazní, že zákon (rozkaz) bol naplnený.
Leónidov pamätník
Pri mieste bitky sa nachádza moderný monument postavený na počesť spartského kráľa. Tvorí ju bronzová socha Leónida a nápis pod ňou znie jednoducho: „“. Metopa pod sochou zobrazuje bojové scény. Dve mramorové sochy po stranách predstavujú rieku Eurótas a pohorie Taygetos v Lakónii.
Tespijský pamätník
V roku 1997 bol oficiálne odhalený po boku Leónidovho pamätníka druhý monument venovaný pamiatke 700 Tespijcom, ktorí bojovali spolu so Sparťanmi. Pamätník je z mramoru a zobrazuje torzo bronzovej sochy boha Eróta, ktorého kult mal domov v Tespijách. Pod sochou je umiestnený nápis „Na pamiatku siedmim stovkám Tespijcov“.
Tabuľka pri päte podstavca vysvetľuje symbolizmus:
Legendy
Herodotovo farbisté podanie bitky je preniknuté množstvom okrajových príhod a konverzácii, ktoré sa priamo netýkajú hlavného deja. Samozrejme, nie je možné ich overiť, tvoria však celistvú časť legendy. Často veľmi dobre vykresľujú lakonický hovor a dôvtip Sparťanov.
Napr. Ploutarchos líči v diele Výroky spartských žien moment, keď sa pri lúčení Leónidova manželka Gorgó pýta svojho muža, čo má robiť, ak sa nevráti. Leónidas jej odpovie: „Zober si dobrého muža a maj pekné deti.“
Herodotos zachoval správu, ktorá rozpráva, ako po príchode k Termopylám Peržania vyslali jazdca na prieskum nepriateľských pozícií. Gréci mu dovolili, aby ich pozoroval a potom sa vrátil. Po návrate podal Xerxovi hlásenie o počte Grékov (ukázal sa mu len zlomok mužov, o čom ale nevedel) a o ich činnosti. Videl, ako si Gréci dopriavajú rozcvičku a češú vlasy. Xerxovi to pripadalo smiešne. Zavolal Démarata, bývalého spartského kráľa v exile pod perzskou ochranou, aby mu niečo o tom povedal. Démaratos mu vysvetlil, že Sparťania sa pripravujú na boj a majú vo zvyku krášliť si hlavu, keď im ide o život. Nazval ich „najstatočnejšími mužmi Grécka“ a varoval Xerxa, že zamýšľajú bojovať o priesmyk. Pripomenul, ako sa ho pokúšal už skôr pred nimi neúspešne varovať. Dodal, že ak sa podarí Xerxovi podrobiť si Sparťanov, „nejestvuje žiadny ľudský národ, ktorý by sa proti tebe postavil, pretože teraz máš proti sebe najkrajšie grécke kráľovstvo a najlepších mužov.“
Herodotos opisuje Leónidovo prijatie perzského vyslanca, ktorý mu Xerxovým menom ponúkal kráľovstvo nad všetkými Grékmi, ak sa pripojí k Peržanom. Leónidas odpovedal: ''„Ak by si vedel niečo o vznešených otázkach života, neprahol by si po majetkoch druhých. Pre mňa je lepšie zomrieť pre Grécko ako byť osamoteným vládcom nad ľuďmi vlastnej rasy.“'' Nato ho vyslanec už prudšie vyzval, aby odhodil zbrane. Leónidas mu opáčil: „Poď a zober si ich!“.
Takéto lakonické bravado nepochybne stužilo morálku mužstva. Herodotos spomína na inom mieste, ako Sparťan Diénekes začul jedného domáceho Tráchiňana opisovať streľbu perzských lučištníkov. Ich vystrelené šípy vraj zakryjú slnko ako mrak, toľko ich je. Diénekes to interpretoval svojim druhom ako dobrú správu, pretože pokiaľ bude slnko zakryté, môžu sa s Peržanmi biť v tieni.
Po bitke a prehliadke mŕtvych usporiadanej Xerxom pre svoje vojsko, vypočúvali arkádskych dezertérov. Xerxes bol zvedavý, kde je ostatok gréckych armád. Arkáďania vysvetlili, že je obdobie olympijských hier a Gréci sledujú preteky v telesných cvičeniach a koní. Kráľ sa spýtal o akú cenu súťažia. Peloponézania mu odpovedali, že o olivový veniec, ktorý dostane víťaz. Keď to perzský generál Tritantaichmes počul, neudržal sa a riekol: „Beda Mardonios, proti akým ľuďom si nás to vyviedol do boja, čo zápolia nie o peniaze ale o česť!?“
V dnešnej kultúre
Bitka pri Termopylách sa stala ikonou západnej kultúry hneď ako skončila. Vyskytuje sa v nespočetných príkladoch v slovesnosti, poézii a piesňach, literatúre, filme, televízii a v hrách. Využíva sa aj ako didaktický príklad: Objavuje sa v mnohých knihách a článkoch, ktoré sa zaoberajú jej vojenským významom. Filmy The 300 Spartans (1962) a 300 (2006) boli vytvorené viac či menej na základe skutočných udalostí.
Heléni pred bitkou videli Dórov, predkov Sparťanov, ako tých, ktorí vyhnali Iónov z Peloponézu – ich pôvodného domova. Po bitke sa spartská (lakónska) kultúra stala inšpiráciou, predmetom napodobňovania a obdivu (lakonofília).
2947 Kippenhahn
2947 Kippenhahn je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil I. Groeneveld 22. augusta 1955.
Smejko a Tanculienka
História
Začali pod záštitou Divadla Maska ako detské predstavenie, ale po debutovom albume Smejko a Tanculienka (2014) vznikla samostatná značka.
V roku 2015 vytvorili nové CD a DVD s názvom Čáry Máry Fuk, ktoré obsahuje 19 piesní. Začínajú hrať pre deti po celom Slovensku.
V roku 2017 vyšlo nové DVD a CD s názvom Kuk, ani muk! Obsahuje 16 úplne nových pesničiek a rozprávok. Majú turné po najväčších slovenských a českých mestách.
V roku 2018 vychádza úplne nový muzikálový DVD film s tematikou svadby Smejka a Tanculienky s názvom Hip, hip, hurá!. K DVD vychádza zároveň CD s 14 novými pesničkami.
V roku 2019 vychádza jubilejný piaty DVD film pod názvom Všetko najlepšie!, ktorý prepája doterajšie najväčšie hity dvojice s úplne novými piesňami v originálnom príbehu z prostredia divadla. K DVD vychádza rovnomenné CD s 15 pesničkami.
Na jeseň 2020 dvojica vydala v poradí už 6. CD a DVD film s názvom Tancuj, tancuj! Obsahuje nové pesničky v tradičnom tanečnom štýle ale aj moderné hitovky, ktoré každého roztancujú. Zároveň, dvojica spúšťa internetovú videoplatformu kukino.tv, na ktorej diváci nájdu všetky ich filmy dostupné online a bez reklám.
V roku 2020 založili vlastnú videoplatformu pre deti Kukino.tv, ktorá je dostupná pre chytré televízie LG a Samsung.
D. Train
D. Train (tiež D-Train) bola americká R&B skupina, ktorá zaznamenala niekoľko hitov v Billboard Dance a R&B rebríčkov.
D. Train sa skladala z Jamesa "D. Train" Williamsa, Huberta Eaves III. Ich najväčšími Dance hitmi sú "You're the One For Me" (#1), "Keep On" (#2) a cover napísaný duom Burt Bacharach/Hal David, "Walk on By" (#45).
2949 Kaverznev
2949 Kaverznev je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil Crimean Astrophysical Observatory 9. augusta 1970.
Slash (album)
Slash je rovnomenný debutový album bývalého gitaristu skupiny Guns N’ Roses a súčasného gitaristu Velvet Revolver, Slasha. Album bol produkovaný Ericom Valentinom a spolupracovali na ňom viacerí interpreti, vrátane štyroch z piatich členov z obdobia albumu Appetite for Destruction skupiny Guns N’ Roses: Slash, Izzy Stradlin, Duff McKagan a Steven Adler.
Bompas (Pyrénées-Orientales)
Bompas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Prelude Records
Prelude Records bola americká nezávislá nahrávacia spoločnosť založená v New York City, v štáte New York.
Spoločnosť založil a viedol Marvin Schlacter.
Najväčšími hitmi Prelude Records boli "In the Bush" od Musique (1978), "Come to Me" od France Joli (1979), "A Little Bit Of Jazz" od Nick Straker Band a "Must Be the Music" od Secret Weapon (1981).
Bompas (Pyrénées-Orientales)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2950 Rousseau
2950 Rousseau je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil Paul Wild 9. novembra 1974.
729 Watsonia
729 Watsonia je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 9. februára 1912.
Leuc
Leuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 683 obyvateľov (2009).
Villers-Franqueux
Villers-Franqueux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Leuc
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Unlimited Touch
Unlimited Touch bola americká post-disco skupina, ktorá sa preslávila Billboard Dance hitmi ako "I Hear Music in the Streets" a "Searching to Find the One".
Villers-Franqueux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adolf Lanek
Životopis
Študoval na real. gymnáziu, neskôr na ČVUT v Prahe. Ved. technický úradník, od roku 1938 riaditeľ továrne na meď v Krompachoch, v roku 19461948 technický poradca antimónovej huty v Podbrezovej-Vajskovej. Zaoberal sa hutníctvom farebných kovov a technologickými problémami výroby antimónu.
Tin Ujević
Augustin "Tin" Ujević (* 5. júl 1891, Vrgorac – † 12. november 1955, Záhreb) bol chorvátsky básnik.
Okrem poetickej tvorby bol tiež významný prekladateľ do chorvátčiny, z literárnych diel autorov ako je Walt Whitman, Marcel Proust alebo Joseph Conrad.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (8. séria)
Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 8. série seriálu Profesionáli.
Boule-d’Amont
Boule-d’Amont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2951 Perepadin
2951 Perepadin je planétka s priemerom 52 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 13. septembra 1977.
Michaela Pašteková
Mgr. Michaela Pašteková, PhD. (* 2. február 1982, Bratislava) je pedagogička na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (VŠVU), známa najmä ako bývalá detská hviezda z obdobia medzi rokmi 19902000 vďaka spolupráci s Petrom Nagyom a interpretka piesní ako „Mandarinka Darinka“ alebo „Sprayer - frayer“. Ako speváčka vydala tri sólové albumy a získala dve zlaté platne. Od roku 2005 sa venuje pedagogickej a kurátorskej činnosti v oblasti teórie fotografie a estetiky.
Hudobné začiatky a úspechy
Narodila sa 2. februára 1982 v Bratislave. Od malička rada spievala, v štyroch rokoch ju rodičia prihlásili do speváckeho krúžku. Na intervenciu starého otca, ktorý sa hudbe venuje celý život, ju rodičia prihlásili aj do konkurzu na detských spevákov, ktorý robil Peter Nagy. Ten chcel v časoch, keď ešte neexistovali speváčky ako Britney Spears a pod. na slovenskú hudobnú scénu priniesť hudobný „idol“ deťom a tínedžerom. Spolu s Michaelou sa ním stal aj Martin Madej. Peter napísal Michaele pesničky, ktoré oslovili viaceré vekové skupiny a aj preto sa veľmi dobre uchytili a albumy dobre predávali.
Už ako osemročná spievala na albume P. Nagya Hrajme sa na Petra, o dva roky neskôr naspievala hit „Mandarinka Darinka“. Jej úspech ju podnietil k tomu, aby sa rozhodla vydať svoj prvý sólový album s názvom Sprayer - Frayer. Z neho pochádza ďalší rovnomenný hit „Sprayer“. Piesne z albumu dosahovali najvyššie priečky hitparád a album získal Zlatú platňu. O 2 roky neskôr vydala ďalší „zlatý“ album Hey Pepe!.
V poradí tretí album s názvom 16 bol vydaný k jej 16. narodeninám.
Michaela ešte ďalšie dva roky koncertovala a vo svojich 18. rokoch ukončila aktívnu spevácku kariéru. V roku 2000 ešte hudobné vydavateľstvo dodatočne vydalo výberový album Michaela - Hity.
Štúdium a práca
Po ukončení aktívnej speváckej kariéry v roku 2000 išla študovať odbor Estetiku na Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Začala sa viac venovať písaniu a publikačnej činnosti, napríklad pre noviny Slovo alebo Hospodárske noviny, kde napísala takmer 450 článkov.
Od roku 2005 pôsobí na VŠVU v Bratislave, kde v roku 2011 obhájila dizertačnú prácu na Katedre teórie a dejín umenia. V súčasnosti pôsobí na VŠVU ako koordinátorka Centra výskumu a odborná asistentka na Sekcii vizuálnych a kultúrnych štúdií. Vedie semináre z estetiky, filozofie a teórie fotografie. V rámci výskumu sa špecializuje na estetiku súčasnej fotografie, vplyv digitalizácie na fotografiu a teória fotografie, postavenie fotografického obrazu v kontexte vizuálnych štúdií, súčasných tendencií v teórii fotografie a pod. Popri publikačnej činnosti sa venuje aj kurátorským projektom, v ktorých zviditeľňuje nádejných mladých slovenských fotografov, ku ktorým patria napríklad Peter Ančic, Peter Cibák, Ján Kekeli, Jaro Žiak alebo Šymon Kliman.
Vlastné albumy a single
Diskografia podľa www.discogs.com
730 Athanasia
730 Athanasia je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavil J. Palisa 10. apríla 1912.
Villers-le-Château
Villers-le-Château je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Základná škola (Košice, Kežmarská 30)
Základná škola, Kežmarská 30, Košice je základná škola v Košiciach, mestskej časti Západ.
Budova školy je spojená školskou jedálňou so základnou školou Kežmarská 28. Rozdiel medzi školami je, že ZŠ Kežmarská 28 je zameraná na výučbu cudzích jazykov a ZŠ Kežmarská 30 na vyučovanie prírodovedných predmetov s dôrazom na informatiku, matematiku a cudzie jazyky.
História
Škola bola založená 4. september 1967. V roku 1975 sa škola ako druhá v Košiciach etablovala na školu s rozšíreným vyučovaním matematiky a prírodovedných predmetov. V rokoch 1975 – 1996 smala škola v každom ročníku II. stupňa vytvorenú jednu takzvanú “matematickú” triedu. Od roku 1996 boli vytvorené dve matematické triedy na každý ročník. V roku 1985 bola na škole zriadená špeciálna učebňa na vyučovanie matematiky a prírodovedných predmetov.
V súvislosti so školskou reformou boli matematické triedy premenované na triedy interaktívne. Cieľom vzdelávania v týchto triedach je motivovať a viesť žiakov k samostatnosti, tvorivosti, inovatívnosti. K dosiahnutiu spomínaného cieľa pomáha aj realizovanie projektu Od tabuľky s griflíkom k tabletu. Školský vzdelávací program obsahuje rozšírené vyučovanie cudzieho jazyka, tanečnú prípravu a streľbu zo vzduchovky. Škola realizuje kompletnú elektronickú agendu prostredníctvom EduPage.
Rača (miestna časť)
náhľad|Poloha miestnej časti Rača thumb|Námestie A. Hlinku, Bratislava-Rača
Rača alebo Stará Rača (historické názvy Okol, Racha, Račišča, Recha, Résca, Récse, Rechendorf, Retisdorf, Ratsesdorf, Ratzersdorf, Ratzerstorf, Rastislavice, Račišdorf a Račištorf) je miestna časť bratislavskej mestskej časti Rača.
Dejiny
Táto vinohradnícka obec sa spomína už v roku 1296 ako villa Racha. Súčasťou Bratislavy je od roku 1946.
Kultúra a zaujímavosti
V Rači sa nachádzajú dva rímskokatolícke kostoly. Farský kostol z roku 1390 je zasvätený sv. Filipovi a Jakubovi, novší kostol Panny Márie Pomocnice kresťanov je z roku 1937. Okrem nich je v Rači aj kaplnka sv. Anny.
Na Alstrovej ulici sa v tesnej blízkosti rímskokatolíckeho farského kostola nachádza aj evanjelický kostol z roku 1835.
Nachádza sa tu železničná stanica Bratislava-Rača.
Leucate
Leucate je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 4060 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Membrána
Membrána môže byť:
2952 Lilliputia
2952 Lilliputia je planétka s priemerom 20 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 22. septembra 1979.
731 Sorga
731 Sorga je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil A. Massinger 15. apríla 1912.
Polyméstor
náhľad|Polyméstor zabíja Polydóra, ilustrácia z Ovidiových Premien Polyméstor alebo Polyméstór (starogr. Πολυμήστωρ – Polyméstor; iný prepis:Polyméstór, ) je v gréckej mytológii kráľ tráckych Bistonov, manžel Iliony – dcéry trójskeho kráľa Priama.
Trójsky kráľ Priamos po vypuknutí trójskej vojny poslal k svojmu zaťovi Polyméstorovi svojho najmladšieho syna Polydora, aby ho ochránil pred útrapami vojny. Len čo sa však vojna skončila, Polyméstor úkladne zabil a zhodil Polydora cez hradby do mora a zmocnil sa jeho pokladov.
Jeho vyplavené telo potom našla na morskom pobreží jeho matka Hekabé a ostatní trojskí zajatci, ktorí pád Tróje prežili. Hekabé následne prichystala Polyméstorovi rovnakú hanebnú smrť, akú on spáchal na jej bezbrannom dieťati.
Za potupnú smrť, ktorú Hekabé schystala tráckemu kráľovi ju bohovia premenili na fenu. Podľa inej verzie ju ukameňovali Trákovia.
Podľa Homérovej Iliady bol Polydoros zabitý v trójskej vojne achájskym hrdinom Achilleom. Homér sa o Polyméstorovi nezmieňuje, jeho postava je výtvorom neskorších antických autorov.
Geografia Srbska
Tento článok popisuje geografické pomery v Srbsku.
Poloha a rozloha
Srbsko tvoria autonómne kraje Vojvodina na severe, Kosovo a Metohija na juhu a Centrálne Srbsko.
Štátne hranice
Susedmi Srbska sú na západe Bosna a Hercegovina a Chorvátsko, na severe Maďarsko, na východe Rumunsko a Bulharsko, na juhu Severné Macedónsko a Albánsko (resp. medzinárodne sporné a Slovenskom neuznané Kosovo) a na juhozápade Čierna Hora.
Celková dĺžka hraníc je, z toho:
Rozloha
Rozloha Srbska predstavuje 88 361 km² (bez Kosova 77 474 km²), čo krajinu radí na 19. miesto v Európe a 110. miesto vo svete. Rozlohou podobné sú susedné Maďarsko alebo Rakúsko. Z celkovej rozlohy pokrýva 19 194 km² (24,8%) orná pôda (poľnohospodárska pôda pokrýva 60% územia) a 19 499 km² (25,2%) pokrývajú lesy.
Povrch
thumb|300px|Scenéria masívu Đeravica Topografia Srbska je veľmi rozmanitá, čomu zodpovedá výškový gradient, dosahujúci Úrodné roviny Panónskej panvy sa nachádzajú v severnej časti, južne od Dunaja a Sávy sa krajina vlní a postupne cez pásmo vrchovín a hornatín prechádza do veľhornatín. Na východe do Srbska zasahujú Karpatske planine (Srbské Karpaty), na ktoré z juhovýchodu nadväzuje Stará planina. Západnú a južnú časť územia zaberajú planiny horského pásma Dináre s rozsiahlymi horstvami Kopaonik, Prokletije a Šar planina. V tejto časti dosahujú vrcholy okolo, v pohraničných oblastiach ojedinele až nad
Najvyšší vrchol Djeravica leží na trojmedzí Srbska, Čiernej Hory a Albánska a dosahuje Pre územie mimo sporného Kosova je dominantný Midžur, ležiaci pri bulharskej hranici v pohorí Stara planina. Charakteristické pre tieto pohoria sú tiesňavy a rokliny (významnú roklinu Železné vráta vytvoril Dunaj na hranici s Rumunskom) a jaskynné systémy. Miesto, kde Dunaj opúšťa územie Srbska sa nachádza najnižší bod, ležiaci
Rozhodujúcu úlohu pri dotváraní reliéfu zohrali veľké rieky; Dunaj a Tisa pritekajú z Maďarska, Sáva zo západu z Chorvátska. Spolu vytvárajú málo zvlnený terén rozsiahlych nížin, patriacich do Veľkej dunajskej kotliny a pokrývajúce celú severnú časť Srbska. Pri Novom Sade z nížiny vystupuje Fruška gora (najvyšší vrch Crveni Čot ), pri Belehrade sa dvíha planina Avala s rovnomenným 511 m vysokým vrchom. V centrálnej časti je rozsiahla nížina Veľkej Moravy, na krajnom východe z Bulharska zasahuje Dolnodunajská nížina a na juhu z Albánska okraj Drinskej nížiny.
Planiny
náhľad|300px|Pohľad na Koritnik náhľad|300px|Pohraničná Šar planina Opakom rovín na severe Srbska sú hornaté oblasti v južnej polovici tejto balkánskej krajiny. Horské oblasti Dinárskej sústavy, nazývané planiny, sa tiahnu od hraníc s Bosnou a Hercegovinou juhovýchodným smerom k čiernohorskému, albánskemu a macedónskemu pohraničiu. Od východne orientovaných horských pásiem Starej planiny a Rilsko-rodopského masívu v bulharskom pohraničí ich oddeľuje kotlina, vytvorená Veľkou a Južnou Moravou.
Srbské planiny sa delia na:
Nížiny
Územie Vojvodiny a severnej polovice centrálneho Srbska pokrýva rozsiahla nížina Panónskej panvy s úrodnou pôdou. Nivy veľkých riek sú čiastočne pokryté lužným lesom, no veľká časť pôdy sa obhospodaruje. Prevláda pestovanie obilnín a kukurice, významnými plodinami sú aj slnečnica, cukrová repa, zemiaky, olejniny, konope a ľan. Hospodárske plodiny dopĺňa pestovanie ovocia a zeleniny.
Ochrana prírody
Poloha na pomedzí stredomorskej a kontinentálnej klimatickej oblasti s veľkým výškovým rozdielom sľubuje rozmanité zastúpenie fauny a flóry. Viaceré najmä horské oblasti Srbska so zachovaným biotopom sú riedko osídlené a len málo dotknuté ľudskou činnosťou, preto boli zahrnuté do chránených území. V krajine sa nachádza päť národných parkov, ktoré majú celkovú rozlohu 165 901 hektárov (1659 km²), čo predstavuje 1,6% rozlohy krajiny. Najstarší a najdostupnejší je NP Fruška gora, vyhlásený v roku 1960, ktorý je v blízkosti Nového Sadu. V príprave je vyhlásenie NP Prokletije.
Zoznam vzácnych a biotopovo bohatých území dopĺňa 22 prírodných rezervácií, 23 prírodných parkov (+ 8 v procese schvaľovania), 64 prírodných pamiatok a 225 ďalších prírodne vzácnych lokalít.
Podnebie
Klíma Srbska odzrkadľuje polohu v južnej časti centrálnej Európy, patriacej do mierneho klimatického pásma. Mierna kontinentálna klíma severnej stepnej oblasti je charakteristická chladnými zimami a horúcimi, mierne suchými letami s rovnomernými, no nie veľmi výdatnými zrážkami. Na planinách sú letá krátke a zimy dlhé s dostatkom snehových zrážok, kotliny a nížiny v južnej časti sú ovplyvňované blízkym Jadranským morom a stredomorskou klímou. V južnej, hornatej časti majú na podnebie značný ochladzujúci vplyv okolité pohoria.
Priemerná teplota v januári dosahuje v nížinách 0-2°C, vo vyšších polohách -2-4°C, v júli je to okolo 22°C v nížinách a cca 18°C v hornatých oblastiach. Celoročný priemer nížinatých oblastí dosahuje 10,9°C, v stredných polohách s nadmorskou výškou približne je to okolo 6,0°C. Najnižšia absolútna teplota v Srbsku -39,5°C bola nameraná 13. januára 1985 v osade Karajukića Bunari v horách na juhozápade krajiny, najvyššia teplota 44,9°C bola pozorovaná 24. júla 2007 v Smederevskej Palanke v centrálnom Srbsku.
náhľad|Klimatogram Belehradu Zrážok je najviac v horských oblastiach, najmenej v stepných oblastiach v strednom a severnom Srbsku. Počas roka sú nerovnomerne rozdelené, pričom viac ich je na jar a v jeseni. Mimo horských oblastí je dlhoročný priemer na úrovni 550600 mm, v horských oblastiach dosahuje až 1500 mm. Snehová pokrývka sa v nížinách udrží v priemere 40, vo vyšších polohách planín až okolo 120 dní.
Rastlinstvo
náhľad|Obrábané lány v [[Báčka|Báčke]] Veľkú rozmanitosť fauny a flóry zabezpečuje široká paleta prostredí, zastúpených od nížin po veľhory. Lesy pokrývajú viac ako štvrtinu územia krajiny, predovšetkým v juhozápadnej, južnej a juhovýchodnej časti. Nížinaté oblasti s nadmorskou výškou medzi 50 až 200 m sa nachádzajú v severnej časti Srbska, v povodí riek Dunaj, Sáva a Tisa. Tu prevláda tzv. stepné pásmo, ktoré je vďaka rozsiahlym oblastiam černozeme intenzívne poľnohospodársky využívané a typickými zástupcami pôvodnej flóry sú rôzne druhy bylín. Z pôvodných lesostepí sa zachovali riedke porasty topoľov, dubov a jaseňov, na ktoré v podmáčaných oblastiach nadväzujú lužné lesy s prevahou vŕb, jelší a topoľov. Záplavové územia tvoria močiare s ideálnymi podmienkami pre život vodných rastlín i živočíchov. V najvyšších polohách sa vyvinuli vysokohorské lúky tundrového charakteru. Okrem zonálnej vegetácie sú v závislosti od miestnych podmienok zastúpené aj iné typy vegetácie, napr. nížinné lúky, rašeliniská, stepné fragmenty a i.
V stredných polohách prevláda zmiešaný les mierneho pásma, nad hornou hranicou lesa leží (alpská) tundra. V rámci lesného ekosystému sa tu nachádzajú 4 ekoregióny: náhľad|vľavo|Rys je v tamojšej prírode chránený.