cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nowiny o rolním a polním hospodářstwí
Prvé číslo Rolních hospodářskych novín z 15. marca 1783 je súčasne najstarším známym poľnohospodárskym časopisom v Uhorsku. Redakcia v ňom radí napr. roľníkom ako majú zabrániť na lúkach narastaniu machu a píše aj o možnostiach získavania krmiva pre dobytok v čase sucha. Iné články sú venované pestovaniu vysokých tráv, hlavne bojika lúčneho, radám na vysádzanie stromov, hlavne na ladom ležiacej pôde a pod. Obsah prvého čísla Rolních hospodářských novín a zachovaného 18. čísla Königlisch-Hungarische Agrikultur-Zeitung v ich nemeckej verzii ukazuje, že išlo o pokus založiť skutočné odborné poľnohospodárske. noviny. Redaktor Rolních hospodářských novín zapĺňal svoj tlačový orgán hlavne príspevkami hospodárov - praktikov. Dopĺňal ich ešte informáciami a poznatkami získavanými čítaním odbornej, hlavne nemeckej a francúzskej literatúry. Odborné vzdelanie síce mal, no neovládal dobre spisovný český jazyk.
Dopisovatelia novín nepochádzali len z Uhorska, ale aj z ostatných krajov rakúskej monarchie. Ich predplatiteľmi boli nielen bohatší roľníci, ale pokiaľ ide o ich nemeckú verziu, aj šľachtici. Noviny sa snažili pomáhať predovšetkým vidieckemu ľudu, preto ich možno označiť za pokrokové a osožné. Vychádzali týždenne najmenej počas štyroch mesiacov. Po celý čas vychádzania si udržali nezmenený formát i hárkový rozsah. Doteraz sa nepodarilo odkryť anonymitu týchto novín, pretože sa v nich neuvádzali ani mená redaktora, či dopisovateľov. Podľa všetkého ich podporovala nejaká bratislavská učená spoločnosť, ktorá si v spolupráci s Kráľovskou uhorskou miestodržiteľskou radou vytýčila úlohu - prispieť k povzneseniu poľnohospodárstva v Uhorsku.
Pravdepodobne zanikli v súvislosti s prenesením Miestodržiteľskej rady z Bratislavy do Budína.
StarCraft
StarCraft je strategická počítačová hra vyvinutá a vydaná spoločnosťou Blizzard Entertainment v roku 1998. Je to jedna z momentálne najrozšírenejších hier, keďže sa uchytila na rôznych turnajoch po celom svete. Mimoriadne populárna je v Južnej Kórei. V čase svojho vydania sa okamžite stala najpredávanejšou hrou roka a v súčasnosti je to druhá najpredávanejšia hra na svete vôbec. Po ohlásení pokračovania, Starcraft II, sa v máji 2007 pôvodný Starcraft vyšplhal až na šieste miesto v predajnosti PC titulov v Amerike.
Príbeh opisuje konflikt troch vesmírnych druhov: potomkov ľudí zo Zeme Terranov, hmyzoidných Zergov a technologicky vyspelých Protossov. Hra je zasadená do budúcnosti, keď Ľudia nadviažu kontakt s inými civilizáciami vo vesmíre a stanú sa účastníkmi boja Protossov a Zergov.
Rasy
Žiaden z druhov v hre nemá výraznú výhodu či prevahu nad ostatnými rasami, ktorá by nebola kompenzovaná protizbraňou na druhej strane. StarCraft je vo všeobecnosti hráčskou komunitou považovaný za jednu z najvyváženejších hier vo svete vôbec. Tri zúčastnené rasy sú odlišné tak spôsobom výstavby, ako aj spôsobom boja.
Terran
Terrania sú potomkovia ľudí. Ich technika je podobná súčasnej, reálnej vojenskej technike so značnými vylepšeniami. Ľudia boli vysadení do sektora Koprulu ako trestanecké lode s väzňami a súčasť genetických experimentov popri Projekte Očista (Project Purification). Ich jednotky tvoria prevažne rôzne trénovaní vojaci a stroje ovládané ľuďmi. Terranská základňa vzniká bežným spôsobom – pracovné jednotky pristavujú nové budovy.
Zerg
Zergovia sú zvláštne, hmyzu podobné bytosti, ktoré boli stvorené mimoriadne starou a vyspelou civilizáciou Xel’Naga. Tento pokus sa však vymkol kontrole. Nepoznajú techniku, všetky ich jednotky a tiež budovy sú živé. Evolúciou však dosiahli vlastnosti porovnateľné dokonca aj s najlepšou technikou Protossov – panciere, bodáky, zuby a drapáky či silné korozívne kyseliny. Zergovia majú spoločné úľové myslenie, ktoré riadi tzv. Overmind, zergské nadvedomie. Stratégia Zergov je jednoduchá, spočíva v obrovskom prečíslení počtu nepriateľov. Základňa Zergov vzniká veľmi zaujímavým spôsobom – pracovné jednotky mutujú na jednotlivé budovy.
Protoss
Protossovia sú veľmi stará a vážená rasa, stvorená rasou Xel’Naga, ale skôr ako Zergovia. Táto civilizácia je v mnohých aspektoch vyspelejšia ako ľudská, so silnými jednotkami s vlastnými energetickými štítmi. Protossovia spolu komunikujú pomocou vrodenej psychickej linky, ktorá spája všetkých príslušníkov rasy. Kombinujú hrubú silu, robotické jednotky, mágiu templárov a letecké jednotky. Protossovia závisia na psychickej energii, ktorá sa sústreďuje v okolí tzv. pylonov. Tie tvoria prepojenie s energetickou maticou na domovskej planéte Aiur. Bez energie sú protosské budovy nefunkčné. Stavba budov je riešená cez malú robotickú pracovnú sondu, ktorá len vydá rozkaz na prenos príslušnej budovy z domovskej planéty a následne sa môže venovať inej činnosti.
Hra
Sústredí sa na získanie a udržanie dvoch surovinových zdrojov: minerálov a Vespene plynu. Minerály nutné na stavbu všetkých jednotiek, sa objavujú ako modré kryštály vystupujúce v skupinách zo zeme. Zbierajú ich tieto ťažobné jednotky: terranské SCV (spájkovaním), zergská Drone (hryzením) a protosská Probe (časticovým lúčom). Vespénový plyn, nutný na stavbu pokročilejších, tzv. "high tier" jednotiek a výskumov, sa ukazujú ako gejzíry zeleného plynu vystupujúce z  kopčeka. Pred ťažbou sa na vrcholku gejzíru musí postaviť špecifická budova – Refinery Terranov, Extractor Zergov a Assimilator Protossov.
Hráč v istom čase môže vlastniť len obmedzený počet jednotiek, pričom každá z nich vyžaduje určité zdroje a podporu, závislé na sile a veľkosti jednotky. Podpora (Supply Depot, Pylon a Overlord) musí byť dostupná po celý čas, ak sa limit naplní alebo prekročí, ďalšie jednotky sa už nedajú vytvoriť. V štandardnej hre je limit "jedla" nastavený na 200, každá jednotka však odoberá rôzny počet. Napríklad pracovné jednotky odoberajú 1 jednotku, protosský Zealot (základná bojová jednotka) odoberá 2 jednotky a terranský Battlecruiser (ťažký bojový krížnik) až 8 jednotiek. V rozšírení Brood War má protosský kúzelník Dark Archon schopnosť ovládnuť myslenie iných jednotiek a je schopný "ukradnúť" aj nepriateľské stavebné jednotky. To umožňuje hráčovi ovládať až tri rôzne rasy naraz, efektívnosť tohto kroku je však diskutabilná, nakoľko je to významne náročné na čas.
Hráč používa surovinové zdroje na výstavbu budov, s ktorými vie vyrobiť, mutovať alebo privolávať bojové jednotky. Niektoré ďalšie budovy obsahujú možnosť zakúpenia rôznych vylepšení pre bojové jednotky, iné sú zasa určené na obranu. Manažment zdrojov, rozširovanie základní za ďalšími zdrojmi a efektívna útočná a obranná taktika sú kľúčové prvky víťazstva. Ďalšou dôležitou časťou výhry je správny mikromanažment jednotiek, teda ovládnutie ich vlastností, výhod a nevýhod vo svoj prospech
Sieťová hra
left|300px|thumb|StarCraft na turnaji Online služba Blizzardu, Battle.net, poskytuje možnosť hry cez internet bez ďalších poplatkov. Hra proti živým spoluhráčom je náročnejšia, pretože žiaden krok protihráča nie je predvídateľný, tak ako je tomu u umelej inteligencie. Na jednej mape môže spolu hrať až 8 hráčov (vrátane AI). Mnohí hráči sú organizovaní v herných klanoch, ktoré usporadúvajú rôzne turnaje.
Pri sieťovej hre sa niektoré osoby pokúšajú získať neférovú výhodu tým, že použijú rôzne modifikované verzie hry alebo podporné programy, ktoré im sprístupnia napríklad nekonečné zdroje alebo nesmrteľnosť. Táto "taktika" je v komunite známa ako cheatovanie (doslova "podvádzanie"). Blizzard už v minulosti proti týmto taktikám bojoval a roku 2003 uzatvoril vyše 400 000 herných účtov na Battle.net, u ktorých sa zistilo podvádzanie.
Väčšina súťažného hrania mimo juhokórejskej profesionálnej scény sa odohráva na súkromných rebríčkoch ako je PGTour alebo World Gamers Tour. Tieto rebríčky používajú špeciálne sady máp (prevažne z kórejskej profi ligy), anti-cheatovacie programy a niektoré aj svoje súkromné servery. Od júla 2006, európska brána je prepojená s rebríčkom WGTour, všetky ostatné brány majú rebríčky zablokované.
Od verzie 1.08, StarCraft umožňuje hráčom zaznamenávať hru a uložiť ju ako nahrávku, zobraziteľnú v každej ďalšej kópii Starcraftu rovnakej verzie. Tento záznam obsahuje presný sled krokov tak, ako ich hráči urobili, v reálnom čase. Tieto nahrávky môžu ďalej študovať iní hráči a pokúsiť sa učiť rôzne nové postupy a taktiky boja.
StarCraft Editor Kampaní
K hre je implicitne priložený StarCraft Campaign Editor (známy aj ako StarEdit). Systém spúšťačov udalostí, editora jednotiek a terénu umožňuje užívateľom radikálnym spôsobom zmeniť spôsob hry a vytvárať vlastné mapy, scenáre a kampane. Komunita tiež vytvorila ďalšie editory, ktoré môžu ovplyvniť dizajn hry ešte radikálnejším spôsobom.
Príbeh
Príbeh StarCraftu sa odohráva vo vzdialenej budúcnosti. Spojená terranská vláda Zeme vznikla pomocou lží, podvodov a špionáže na troskách niekdajšej Organizácie Spojených Národov. Je udržiavaná vojenskou mocou a používa fašistické praktiky a tajnú políciu. Ako súčasť jedného z mnohých vládnych experimentov sú k vzdialenej planéte Gantris 4 vyslané kolonizačné lode s trestancami, tie však zlyhajú a o 28 rokov, o 60 000 svetelných rokov ďalej, pristanú na niektorých planétach v sektore Koprulu. Počas neskoršej kolonizácie sektora Koprulu sa potomkovia ľudí stávajú svedkami príchodu Zergov, zamorenia viacerých planét a následného boja Protossov a Zergov, kde majú Terrania svoje vlastné záujmy.
Epizóda tretia: Pád (The Fall, Protosská kampaň)
V poslednej kapitole pôvodnej hry hráč prevezme úlohu nového Vykonávateľa (Executor) flotily. Nahradzuje Tassadara, ktorý bol v Konkláve (Conclave – protosská vládna rada) označený za kacíra z dôvodu spolupráce s temnými templármi. Hráč spočiatku slúži Konkláve pri boji proti Zergom na Aiure, ale počas misie, kde má za úlohu chytiť Tassadara, hráč sa vzbúri a pripojí sa k Tassadarovi. To vedie k občianskej vojne s Tassadarom, jeho nezvyčajným templárskym spojencom a Temným Templárom zaťaženým voči Konkláve a ich náboženstvu Khala. Tassadar a Temní Templári sa neskôr ukážu ako skutočne lojálni voči Aiuru tým, že Zeratul zničí ďalšie dva zergské Mozgy. Konkláve sa preto spojí s Tassadarom, Temnými Templármi a skupinou Terranov vedených Jimom Raynorom. Spoja sa v obrovskej ofenzíve voči Nadvedomiu, ktoré môže byť podobne ako jeho cerebrati zničené len silou temných templárov ktoré plánuje Tassadar nasmerovat do Nadvedomia pomocou lode Ganthritor. Tassadar pritom spojí svetlú a tmavú stránku Protosskej energie a tento kanál nasmeruje do trupu svojej lode Ganthritor tesne predtým, než s ňou narazí priamo do zraniteľnej formy Nadvedomia. Týmto činom sám seba obetuje v prospech zničenia Nadvedomia a oslobodenia Aiuru. Neskôr mu Protossovia za tento čin prisúdia takmer polobožský charakter.
Vývoj
Warcraft II: Tides of Darkness, predošlá produkcia Blizzardu, bol kritizovaný za prílišnú podobnosť medzi dvoma zúčastnenými dvoma rasami (drobnou výnimkou boli niektoré druhy kúzel). Pôvodnou myšlienou bolo vytvoriť tzv. "Warcraft in Space" (Warcraft vo vesmíre). StarCraft preto uplatnil rozhodujúce asymetrie medzi jednotlivými rasami, bol použitý izometrický pohľad kamery, hudba bola nahraná v CD kvalite a dabing postáv bol obstaraný profesionálnymi dabérmi.
Rozšírenie Brood War sprístupnené v roku 1998, onedlho po vydaní pôvodnej hry, doplnilo niekoľko nových jednotiek pre každú rasu a tiež nové kampane pre každú z nich. Aj keď v pôvodnej hre boli rasy čiastočne nevyvážené, rozšírenie a následné softwarové vylepšenia distribuované najmä cez Battle.net toto zmenili a vylepšili.
StarCraft: Brood War
Príbeh ďalej pokračuje v datadisku StarCraft: Brood War, kde sa dozvedáme rôzne ďalšie detaily príbehu, každá rasa dostala nové jednotky a niektoré aj nové vylepšenia. Pribudol tiež nový typ územia, tzv. Twilight, čo je vlastne planéta Shakuras, na ktorej sa odohráva významná časť príbehu.
StarCraft: Ghost
Stealth akčná počítačová hra z pohľadu tretej osoby na ktorej pracovala spoločnosť Blizzard bola StarCraft: Ghost. Pôvodne mala vyjsť ešte v roku 2003, bola však postupne odkladaná až do roku 2006, kedy bola v máji "odložená na neurčito". V súčasnosti je stav projektu neznámy, producenti údajne zvažovali presun na next-gen konzoly.
Súvisiace výrobky
(*) – Doslovný preklad
Sivasspor
Sivasspor je profesionálny turecký futbalový klub sídliaci v meste Sivas. Bol založený v roku 1967 a momentálne (január 2013) hráva najvyššiu tureckú súťaž Süper Lig. Jeho predchodcom bol Sivas Gençlik, ktorý bol založený v meste Sivas v roku 1932 a dlhú dobu hrával na amatérskej úrovni. V roku 1960 sa spojil s klubmi Yolspor a Kizilirmak a dúfal, že mu toto spojenie pomôže k profesionálnej lige. Dočkali sa až v roku 1967, keď sa sformovali na klub Sivasspor a odohrali svoju prvú profesionálnu sezónu v Tureckej druhej lige.
Domáce zápasy hrá na štadióne 4 Eylül, ktorý má kapacitu 14 998 miest. Najväčším úspechom klubu je 2. miesto v Süper Lig zo sezóny 2008-09, kedy sa prebojoval do Ligy majstrov. V histórii klubu je zaznamenaná aj jedna z najhorších športových udalostí v Turecku, keď 17. septembra 1967 hrali zápas proti tímu Kayserisporu. Počas tohto zápasu došlo k potýčke fanúšikov, ktorá mala za následok 40 mŕtvych a 300 zranených.
Zamrznuté oká
Zamrznuté oká sú  dve drobné plieska na sever od blízkeho Zamrznutého plesa pod Poľským hrebeňom v komplexe Bielovodskej doliny v nadmorskej výške asi.
Sivasspor
Momentálne pôsobí v klube aj slovenský futbalový reprezentačný brankár Štefan Senecký. V minulosti pôsobil tiež na pozícii brankára aj ďalší reprezentant Ľuboš Kamenár a na pozícii trénera klubu Karol Pecze.
Zamrznuté oká
Názov
Do neskorého leta bývajú pokryté ľadom a snehom. Sú zamrznuté. Meno prevzali od blízkeho Zamrznutého plesa.
Externé odkazy
náhľad|vľavo|[[Východná Vysoká od Zamrznutého plesa]] náhľad|vľavo|Kotol pod Poľským hrebeňom so Zamrznutým plesom
Xenarches zo Sparty
Xenarches (iné názvy: Xenarchés, Xenarkes, Xenarkés; Xenarches, Xenarkes, iný prepis: Xenarchés, Xenarkés) bol v roku 388 pred Kr. olympijský víťaz v tethrippe.
Xenarches, syn Filandrida zo Sparty, bol na 98. olympijských hrách v roku 388 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon sa v Olympii zaviedol na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Pagóndas z Téb.
Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, videl v olympijskej Altide aj sochu olympionika Xenarcha. Pausanias o tom uvádza: „''Po vojenskej výprave Médov sa venovali chovateľstvu koní najstarostlivejšie zo všetkých Grékov Lakedaimónčania. Okrem tých čo som už vymenoval, stoja týto ďalší zo spartských chovateľov koní za sochou akarnanského zápasníka, a to Xenarkés, Lykinos, Arkesilaos a Arkesilaov syn Lichas. Xenarkovi sa podarilo získať víťazstvo tiež v Delfách, v Argu a v Korinte."'' V skutočnosti sa Sparťania len častejšie zúčastňovali jazdeckých pretekov v Olympii než iní. Samotný chov koní bol v tom čase preslávenejší v Argu a v Élide.
Klaus
Klaus môže byť:
Řeka (prírodná rezervácia)
Řeka je prírodná rezervácia ev. č. 1257 neďaleko obce Krucemburk v okrese Havlíčkův Brod v nadmorskej výške 553 - 556 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR - RP SCHKO Žďárské vrchy.
Ochrana
Predmetom ochrany je územie predstavujúce jedinečný zachovaný komplex, vlhkých zrašelinovatelých lúk a rašeliniskových slatinných geobiocenóz, prechádzajúcich do litorálu rovnomenného rybníka s bohatým výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov.
Makar Čudra (hudobná skupina)
Makar Čudra bola slovenská heavy metalová skupina osemdesiatych rokov v ktorej začínali speváci ako Otto Weiter a Peter Slivka, alebo gitarista Jerzy (ExTip, Slobodná Európa). Striedavo fungovali rokoch 1986 - 1990, 1994 - 1995, 1998, 2004 - 2005, 2008 - 2014, 2020 - až dodnes.
Kapela bola vždy vedená gitaristom a výhradným autorom skladieb Ivanom Kutným. Počas svojho pôsobenia vystriedali niekoľko spevákov. Prvými boli Šaňo Virág, Temo (neskôr známy zo Slobodnej Európy), Peter Slivka, no najznámejším bol Otto Weiter.
V rokoch 1994 - 2005 bol spevákom gitarista Ivan.
Prvé nahrávky
V počiatočnom období vydali dve single - „Strigy na sabbath / Strašiak v hlave“ (1989), „Pán Pasteur / Nám stačí tak málo“ (1990). Z plánovaného veľkého albumu však nakoniec nebolo nič (aj keď sa plánoval).
Prvý výraznejší reunion
Prvý výraznejší reunion sa udial v roku 2009, hlavne v súvislosti s projektom Bratislavský nárez.
Taktiež vystúpili v programe Pomáha celé Slovensko, kde sa prezentovali hitom „The Phantom of the Opera“ skupiny Nightwish. S Ottom ho spievala Andrea Čajová.
Na koncertoch napr. hrávali aj skladbu „Na nebo“, čo bol hit od švédskej kapely Sabaton - „Attero Dominatus“ so slovenským textom.
Finálny reunion
V roku 2018 sa veci opäť začali hýbať dopredu a v roku 2020 hlási Makar Čudra návrat. v novej zostave, s novým spevákom.
Zostava
Okrem hudobných webstránok si návrat Makar Čudry všimli aj metalové rádia. Napr. české rádio Metal Heart.
Konečne albumy
Debutový album 1987 – 2014, čo je vlastne výber singlov uzrel svetlo sveta v roku 2020. O pár mesiacov vydali EP Späť pri živote. Ďalšie EP-čko Ako Fénix vydali až v roku 2021.
Keleos
Keleos (lat. Celeus) môže byť:
Slovenskí hokejisti draftovaní NHL
Toto je zoznam slovenských hokejistov draftovaných NHL od roku 1978. V rokoch 1980, 2008, 2012 a 2016 nebol draftovaný nikto zo Slovenska.
Kluby NHL
Poznámky
Peugeot 107
Peugeot 107 je osobný automobil od firmy Peugeot primárne určený pre európsky trh. Má štyri sedadlá s troj- alebo päťdverovou karosériou. Automobil prišiel na trh v polovici roka 2005 a je takmer identický s automobilmi Citroën C1 a Toyota Aygo. Denne sa vyrobí z týchto troch automobilov okolo 1000 kusov v automobilke Toyota Peugeot Citroën Automobile (TPCA) v Kolíne (Česko).
Peugeot 107 je najmenší automobil od firmy Peugeot. Nahradil Peugeot 106, ktorý sa vyrábal v dvoch sériách od roku 1991 do roku 2003. 107 by sa nemal zamieňať s automobilom Peugeot 1007, ktorý prišiel na trh takmer súčasne.
Od roku 2009 je v ponuke faceliftová verzia 107. Pozmenila sa predná časť vozidla, ale technológia zostala nezmenená.
V roku 2012 dostal Peugeot 107 2. facelift, dizajnovo priblížený ku Peugeotu 208. Podobný facelift dostali aj súrodenci z Kolína - Citroën C1 a Toyota Aygo
Motorizácia
1 litrový, 12 ventilový, trojvalcový motor VVT-i od Daihatsu Sirion s výkonom 50 kw (68 k) spĺňajúci euronormu 4 a 1,4 litrový dieselový HDi motor so 40kw (54 k).
Technische Daten
thumb|Zadný pohľad 107 trojdver thumb|Peugeot 107 päťdver(2005–2009) thumb|Peugeot 107 trojdver (od 2009)
1Hodnota pre automatickú 5-stupňovú manuálnu prevodovku  2-tronic
Chomoutovské jezero
Chomoutovské jezero je jazero, ktoré vzniklo po ťažbe štrkopieskov. Nachádza sa v Hornomoravskom úvale na území olomouckej miestnej časti Chomoutov, 10 km severne od centra krajského mesta a 2,5 km severne od sútoku Oskavy a Moravy na pravom brehu prvého menovaného toku do ktorého povodia patrí. Rozloha činí 85 ha. Dosahuje maximálnu hĺbku 2 m a leží v nadmorskej výške 220 m.
Pobrežie dno, ostrovy
Na jazere sú početné ostrovy. Skladá sa z dvoch vodných plôch označovaných ako jazero Veľké (alebo Väčšie) a Malé (alebo Menšie). Väčšie jazero má tvar trojuholníka a v jeho južnej časti sa nachádzajú dva zalesnené ostrovy. Brehy sú porastené zeleňou a pozdĺž západného brehu vedie miestna komunikácia a cesta Olomouc-Pňovice.
Využitie
Jazero je využívané na rekreáciu a rybolov.
Ochrana prírody
Jazero s blízkym okolím bolo v roku 1993 vyhlásené prírodnou rezerváciou o rozlohe 121 ha v rámci vtedy zriadenej chránenej krajinnej oblasti Litovelské Pomoraví a je teda tiež chránené podľa Rámsarského dohovoru. Proti vysokému stupňu ochrany tohto jazera dlhodobo protestujú miestni občania, ktorí by na mieste preferovali miesto ochrany vtákov skôr zriadenie prírodného kúpaliska.
Fauna
Brehy sú zarastené a obývané vtákmi. V mokradiach na brehoch sa nachádza významné hniezdisko čajky čiernohlavej a čajky smejivej. Hojne sa tu vyskytujú kormorán veľký, kačica divá, volavka popolavá, potápka chochlatá, kačica chrapľavá, labuť veľká. Výnimočne sem prilietajú tiež bučiačik močiarny, chriašteľ vodný, kalužiak malý, rybárik riečny, kúdeľníčka lužná. Bol tu vysadený v minulosti vyhubený bobor európsky, výsledky ktorého činnosti sú na pobrežných drevinách viditeľné.
Flóra
Z rastlín sa tu okrem obvyklých vyskytujú zlatobyľ kanadská a javorovec jaseňolistý.
História
Už pred druhou svetovou vojnou tu prebiehala ťažba štrkopiesku pre miestnu potrebu. Systematická ťažba začala v roku 1964. V rokoch 1976 až 87 bolo jazero využívané k vodohospodárskym účelom, za účelom výroby pitnej vody. Potom došlo k prirodzenému zhoršeniu kvality vody.
G3: Rockin' in the Free World
Rockin’ in the Free World je druhý koncertný album zoskupenia G3. Tentoraz sa po Ericovi Johnsonovi predstavil Yngwie Malmsteen. Tento dvojalbum bol nahraný v The Uptown Theater v Kansas City, 21. októbra 2003. Z toho istého koncertného turné vzniklo aj DVD, avšak s inými skladbami a pod názvom G3: Live in Denver.
Yngwie Malmsteen
Všetky skladby zložil a „Red House“ upravil Yngwie Malmsteen.
Steve Vai
Všetky skladby zložil Steve Vai.
G3 spoločné skladby
Skladby zložil Jimi Hendrix a Neil Young
Ronchin
Ronchin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivana Baquerová-Macíasová
Ivana Baquerová-Macíasová (* 11. jún 1994, Barcelona) je španielska herečka.
Kókalos
Kókalos (starogr. Κώκαλος – Kókalos, ) je v gréckej mytológii sicílsky kráľ, ochranca aténskeho umelca a vynálezcu Daidala.
Daidalos postavil pre krétskeho kráľa Minoa zložitý a rozľahlý labyrint, kde kráľ pred svetom ukrýval svojho obludného syna Minotaura. Keď po rokoch aténsky hrdina Théseus netvora zabil a labyrint bol už nepotrebný, chcel Daidalos Krétu opustiť. Medzitým však iróniou osudu poctila kráľova manželka Pasifaé Daidala svojou láskou a tak sa stal so svojim synom Ikarom kráľovým zajatcom. Dlho sa márne snažil dostať na slobodu, ale nakoniec mu to vyšlo.
Daidalos vymyslel a zostrojil dva páry krídel z vtáčieho peria lepených voskom a so svojím synom Ikarom opustili Krétu vzduchom. Cestou však jeho syn vyletel príliš vysoko, vosk sa roztopil, krídla sa rozpadli a Ikaros spadol do mora a utopil sa.
Skľúčený Daidalos zo synovej smrti však našiel ešte silu a zamieril na Sicíliu, kde ho kráľ Kókalos prijal a poskytol mu azyl. Lenže po nejakej dobe sa krétsky kráľ Minos dozvedel o Daidalovom pobyte na Sicílii, vypravil sa tam s loďstvom a žiadal o jeho vydanie. Kókalos sa bál odmietnuť Minoa, zároveň chcel poskytnúť ochranu človekovi, ktorému poskytol prístrešie a tak nakoniec dal voľnú ruku Daidalovi. Ten priviedol do kráľovskej kúpeľne potrubie a keď sa večer Minós podľa svojho zvyku kúpal, pustil mu vriacu vodu a spôsobil mu tak smrť.
Aby sa na príčinu jeho smrti neprišlo, kráľ Kókalos potom vyslovil poľutovanie nad náhlou kráľovou smrťou a akože z úcty nedovolil previezť jeho telo na Krétu a vyhlásil, že bude cťou pre Sicíliu, keď spočinú kostí najväčšieho kráľa na jej pôde.
Pôvodne sa zmienka o Kókalovej kúpeľni stratila z gréckych bájí, lebo neskorší autori to považovali za nejakú modernizáciu. Avšak v roku 1885 kúpeľňu s vodovodným potrubím z minojskej doby objavil v Tirynte Heinrich Schliemann. Neskôr aj anglický archeológ Arthur Evans našiel rad podobných kúpeľní v palácoch na Kréte. Novodobé objavy tak potvrdili údaje zo starých gréckych mýtov.
Bosniaci (Moslimovia)
right|thumb|Rozšírenie Bosniakov
Bosniaci alebo Moslimovia alebo bosnianski Moslimovia (bosniacky latinkou Bošnjaci, Bošnjaci-muslimani, Muslimani alebo cyrilikou Бошњаци, Бошњаци-муслимани, Муслимани) sú južnoslovanský národ žijúci najmä na území dnešnej Bosny a Hercegoviny. Charakteristická je pre nich moslimská viera, na ktorú konvertovali počas nadvlády Osmanskej ríše. Ich etnogenéza je príčinou mnohých sporov, najmä medzi národne orientovanými historikmi.
Bosniaci svoje pomenovanie odvodzujú od Bosny a Hercegoviny, najzápadnejšej balkánskej krajiny, ktorú dobyli Turci počas Osmanskej ríše. Pre pochopenie národotvorných procesov v juhovýchodnej Európe je nutné vedieť, že nie všetci slovanskí moslimovia na Balkáne sú Bosniaci. (Ide napríklad o islamizované obyvateľstvo Srbska, Čiernej Hory, Severného Macedónska a Bulharska, ktoré neprijalo národnú identitu väčšinovej populácie a naďalej si uchováva svoje špecifické etnonáboženske vedomie.)
Bosniaci považujú za svoju materskú zem Bosnu a Hercegovinu. Sú úzko spojené s historickými oblasťami Bosnianskej krajiny (mestá Bihać, Cazin, Velika Kladuša, Sarajevo, Zenica, Tuzla, Goražde, Zvornik, Višegrad, Mostar, Konjic, Stolac) a Sandžaku (mestá Novi Pazar, Pljevlja), hraničného územia medzi Srbskom a Čiernou Horou.
Kultúra
Bosniacky folklór má dlhú tradíciu, ktorá siaha až do 15. storočia. Možno ju charakterizovať ako zmes slovanskej a orientálnej kultúry.
Žabie plesá
Žabie pleso môže byť:
Aigeóneus
Aigeóneus (Aigeóneus) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén Aigeóneus patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami.
Keleos (Eleusína)
Keleos (starogr. Κελεός – Keleos, ) je v gréckej mytológii eleusínsky kráľ, otec synov Triptolema a Démofoónta.
Klaus (priezvisko)
Klaus je nemecké priezvisko, odvodené od domáckeho variantu mužského mena Nikolaus (Mikuláš). Na Slovensku je zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave a v Poprade. Častejšie je v Česku, najviac v mestách Praha, Brandýs nad Labem a Ústí nad Labem.
Známi nositelia
Pozri v článku Klaus.
Keleos (Eleusína)
Demeter, potom z vďačnosti naučila ich staršieho Triptolema pestovať obilie a prikázala mu, aby sa stal učiteľom poľnohospodárstva pre všetky národy. Mladšiemu Démofoóntovi chcela darovať večnú slávu, ale nešťastnou zhodou okolností mu spôsobila smrť.
Keď kráľ Keleos odišiel z Eleusíny dal vybudovať pri prameni Kallichore bohyni Demeter veľkolepý chrám, ktorý sa stal strediskom budúcich eleuzínskych mystérií, veľkolepých každoročných slávností na prelome septembra a októbra.
Emeritný
Emeritný je prívlastok najčastejšie k titulu profesora, alebo všeobecne vysokoškolského alebo cirkevného hodnostára, ktorý je vzhľadom na dosiahnutý vek pozbavený pracovných povinností (vedenie úradu, prednášanie a pod.), ale ponecháva si čestné výsady súvisiace s intelektuálnym výkonom (napr. pracovňa, možnosť viesť diplomantov alebo doktorantov, účasť v odborných komisiách, vyhotovovanie posudkov a pod.).
V prenesenom, zastaranom význame môže emeritúra znamenať všeobecne výslužbu alebo penziu.
Emeritný biskup
Emeritný biskup je v rímskokatolíckej cirkvi biskup, ktorý sa z dôvodu stanoveného veku, alebo iných vážnych dôvodov zriekol svojho úradu a pápež prijal jeho rezignáciu. Kódex kánonického práva pojednáva o emeritných biskupoch v kánone 401 a 402:
Venuša
right|thumb|Venuša v reálnych farbách – záber zo sondy [[MESSENGER]] Venuša je druhá planéta slnečnej sústavy (v poradí od Slnka), po Slnku a po Mesiaci najjasnejší objekt viditeľný zo Zeme. Pomenovaná je po starorímskej bohyni krásy.
Jej obežná dráha sa nachádza vnútri dráhy Zeme, to znamená, že nikdy sa na oblohe nevzdiali ďaleko od Slnka. Maximálna uhlová vzdialenosť Venuše od Slnka môže byť až 48°. Podobne ako Mesiac vrhá na Zem tieň viditeľný voľným okom. Je to terestriálna planéta, veľkosťou a zložením veľmi podobná Zemi; niekedy ju preto nazývame „sesterskou planétou“ Zeme. Aj keď orbity všetkých ostatných planét sú elipsovité, orbita Venuše je jediná takmer kružnica, so stredom Slnka iba o 0,7 % mimo skutočného stredu Venušinej obežnej dráhy. Planéta je obklopená veľmi hustou atmosférou, ktorá na jej povrchu udržuje najvyššie teploty spomedzi všetkých planét v slnečnej sústave.
Pretože je Venuša k Slnku bližšie ako Zem, nájdeme ju na oblohe takmer vždy blízko pri Slnku, takže ju je možné zo Zeme vidieť iba ráno pred východom Slnka alebo večer po západe Slnka. Preto je niekedy označovaná ako „Zornička“ alebo „Večernica“, a keď sa objaví, ide o zďaleka najsilnejší bodový zdroj svetla na oblohe. Výnimočne možno Venušu voľným okom uvidieť aj vo dne.
Venuša bola známa už starým Babylončanom okolo 1600 pred Kr. a pravdepodobne bola známa dlho predtým v prehistorických dobách vďaka svojej jasnej viditeľnosti. Jej symbolom je štylizované znázornenie bohyne Venuše držiacej zrkadlo: kruh s malým krížom pod ním (16px|♀ v Unicode: 2640). Tento symbol sa používa v biológii na označenie jedincov ženského pohlavia.
Iné názvy
V minulosti sa pre svoju jasnosť osvedčovala aj ako orientačný bod na oblohe (často ju využívali napr. moreplavci).
Dráha a rotácia
Venuša obieha okolo Slnka po dráhe s excentricitou len 0,006 773 rýchlosťou /s. Jej dráha je najmenej eliptická zo všetkých planét Slnečnej sústavy a približuje sa ku kružnici. Najväčšia možná vzdialenosť Venuše od Zeme je 259 miliónov km, najmenšia 40 miliónov km. Nijaká planéta sa nemôže k Zemi priblížiť na menšiu vzdialenosť ako práve Venuša. Štyrikrát za 243 rokov prechádza Venuša medzi Zemou a Slnkom tak, že všetky tri telesá sú presne v jednej rovine. Vtedy vidieť Venušu prechádzať cez slnečný kotúč. Prvým človekom, kto prišiel na to, že Venuša sa môže dostať medzi Zem a Slnko, bol Johannes Kepler. Svoje výpočty si ale nestihol overiť, pretože zomrel rok pred týmto úkazom – v roku 1630. Doteraz posledný prechod Venuše cez Slnko bol 6. júna 2012. Nasledujúci bude v roku 2117.
Zvláštnosťou Venuše je jej nezvyčajný (opačný) smer otáčania sa okolo vlastnej osi vzhľadom na ostatné planéty okrem Uránu. Príčina spätného smeru otáčania dodnes nie je uspokojivo vysvetlená. Venuša je zároveň najpomalšie rotujúcou planétou v slnečnej sústave. Malá rýchlosť rotácie je pravdepodobne následok slapového pôsobenia jej veľmi hmotnej atmosféry. Dĺžka jej hviezdneho (siderického) dňa je 243 pozemských dní. Venušiansky deň je teda dlhší ako jej rok. Od východu po východ slnka však uplynie kratšia doba, okolo 117 pozemských dní, čo je spôsobené jej obehom okolo Slnka v protismere rotácie. Slnko vychádza z pozemského hľadiska na západe a zapadá na východe. Pri pohľade zo Zeme Venuša prechádza postupne všetkými fázami od novu až po spln a späť do novu. Jej fázy bežný človek vidí iba ďalekohľadom. Objavil ich Galileo Galilei.
Okrem neobvyklého spätného pohybu je navyše rotácia Venuše na jej obežnej dráhe synchronizovaná tak, že v dobe najbližšieho priblíženia k Zemi (medzi dvoma dolnými konjunkciami ubehne 5,001 Venušinho dňa) sa k nej natáča vždy rovnakou stranou. Táto vlastnosť môže byť zapríčinená slapovými silami, ktoré ovplyvňujú Venušinu rotáciu, kedykoľvek sa planéty dostanú dosť blízko k sebe, alebo môže ísť iba o zhodu okolností.
Vznik a vývoj
Predpokladá sa, že Venuša vznikla podobným spôsobom ako všetky ostatné terestriálne planéty z protoplanetárneho disku, ktorý obiehal okolo vznikajúceho Slnka, približne pred 4,5 miliardami rokov. Teplota protoplanetárneho disku v blízkosti praslnka bola vysoká, planéty blízko k Slnku sú tvorené ťažšími prvkami ako vzdialenejšie, čo platí aj v prípade Venuše. Planéta vznikla postupným pomalým nabaľovaním mikroskopických častíc z protoplanetárneho disku, ktoré sa zhlukovali do väčších celkov. Tieto zhluky svojou gravitáciou priťahovali ďalšie častice a zahusťovali sa. Postupne vznikli telesá s priemerom niekoľko kilometrov – planetezimály, ktorých zrážkami za rádovo desaťtisíc rokov vzniklo postupným zliepaním obrovské množstvo telies s rozmermi 500 až – protoplanéty. Zrážkami protoplanét sa utvorili planéty. Poslednou fázou vzniku slnečnej sústavy bolo tzv. intenzívne bombardovanie medziplanetárnou hmotou, ktoré dlho znemožňovalo, aby sa na Venuši utvorila pevná kôra.
Na základe počítačových modelov venušskej klímy a atmosféry, ktoré vypracoval tím Jamesa F. Kastinga z NASA Ames Research Center bola Venuša pred 4 miliardami rokov chladnejšia ako dnes. Dôvodom bol nižší žiarivý výkon Slnka v porovnaní so súčasnosťou a tenšia atmosféra planéty s menšími množstvami oxidu uhličitého. Podľa tohto modelu sa v tých časoch mohla na Venuši nachádzať voda v kvapalnom skupenstve. Dôkazom prítomnosti hydrosféry v dávnej minulosti je vysoký obsah deutéria. Chemické zvetrávanie a dažde však uvoľňovali do atmosféry čoraz väčšie množstvá oxidu uhličitého. Ten spolu so stúpajúcou aktivitou Slnka vytvorili superskleníkový efekt a oceány sa začali vyparovať. Vyparená voda zvýšila obsah skleníkových plynov na kritickú hranicu vedúcu k súčasným extrémnym teplotám. Následne voda z oceánov postupne unikla do medziplanetárneho priestoru.
Magnetosféra
Na rozdiel od Zeme magnetické pole Venuše nie je indukované v jadre planéty, ale v atmosfére pri interakcii ionosféry s časticami slnečného vetra. Nie je celkom známe, prečo na Venuši neexistuje dvojpólové pole generované jadrom. Keďže sa predpokladá, že podmienky formovania Zeme a Venuše boli podobné, Venuša by mala mať, podobne ako Zem, kovové jadro, v ktorom by malo dochádzať k tzv. termochemickej konvekcii a tým aj ku generovaniu magnetického poľa. Existujú dve základné teórie, ktoré neprítomnosť poľa indukovaného jadrom vysvetľujú. Prvá hovorí, že počiatočné teplo pri formovaní spoločne s teplom vznikajúcom pri rádioaktívnom rozpade nestačili na to, aby sa jadro udržalo v tekutom stave. Tým pádom by bola teplota jadra príliš nízka na termálnu konvekciu, podobne ako v prípade Marsu. Druhá teória vysvetľuje neprítomnosť vnútorne budenej magnetosféry Venuše malým tepelným tokom z jadra. Neprítomnosť magnetického poľa vytváraného jadrom má za následok fakt, že Venuša nie je tak dobre chránená proti časticiam slnečného vetra ako Zem a môže to byť jedna z príčin, prečo sa tieto dve veľkosťou podobné telesá od seba tak líšia.
Indukovaná magnetosféra vznikajúca pod vplyvom častíc slnečného vetra je sformovaná do dlhého chvosta, ktorý sa tiahne smerom od Slnka do vzdialenosti 8 až 12 polomerov Venuše. Na strane obrátenej k Slnku sa vytvára rázová vlna.
Atmosféra
right|thumb|Atmosféra Venuše v nepravých farbách. Snímku urobila [[Galileo (kozmická sonda)|sonda Galileo, keď okolo Venuše v roku 1990 prelietala.]] Súčasná predstava o štruktúre atmosféry Venuše sa zakladá na meraniach uskutočnených kozmickými sondami typu Venera, Mariner, Pioneer-Venus, pozemnými pozorovaniami a teoretickými výpočtami. Venušu obklopuje hustá atmosféra tvorená prevažne oxidom uhličitým, (no aj dusíkom, kyslíkom a vodou) čo vytvára mimoriadne silný skleníkový efekt, ktorý zvyšuje teplotu povrchu na viac ako 400 °C, v oblastiach blízko rovníka dokonca až na 500 °C. Pri takejto teplote by sa nachádzali v tekutom stave napr. cín, olovo či zinok. Venušin povrch je teda teplejší než Merkúrov, aj keď je vo viac ako dvojnásobnej vzdialenosti od Slnka a prijíma teda iba 25 % slnečného žiarenia (2 613,9 W/m² v hornej vrstve atmosféry, ale iba 1071,1 W/m² na povrchu). Vďaka tepelnej zotrvačnosti a prúdeniu v hustej atmosfére sa teplota na dennej a nočnej strane Venuši výrazne nelíšia, aj keď je jej rotácia extrémne pomalá (menej ako 1 otočka počas Venušinho roku; na rovníku rotuje Venušin povrch rýchlosťou iba /h). Vetry v hornej vrstve atmosféry obkrúžia planétu iba za 4 (pozemské) dni a napomáhajú tak rozvodu tepla. Atmosférický tlak na povrchu dosahuje až okolo 9 MPa, čo je 90-krát viac ako na Zemi (je ekvivalentný tlaku na Zemi v hĺbke pod hladinou oceánu). V atmosfére dochádza aj k elektrickým výbojom, aj keď asi 1 000-krát zriedkavejšie ako v zemskej atmosfére.
Vrcholky mrakov majú teplotu približne −45 °C. Oficiálna priemerná teplota povrchu Venuše, ako ju určila NASA, je 464 °C. Minimálnu teplotu majú práve vrcholky mrakov, teplota na povrchu nikdy neklesá pod 400 °C.
Oblačnosť
Mraky, ktoré sa skladajú predovšetkým z oxidu siričitého a kvapôčok kyseliny sírovej, celkom obklopujú planétu a skrývajú ľudskému oku všetky detaily povrchu. Slnečné žiarenie je kvôli nim na povrchu Venuše veľmi zoslabené, stále asi také, ako pri celkom zamračenej oblohe na Zemi. Hlavná oblačnosť sa nachádza vo výške približne 50 až nad povrchom. (Na Zemi väčšina oblakov nepresiahne výšku ). Hrubá vrstva mrakov odráža väčšinu slnečného svitu späť do vesmíru. To bráni ďalšiemu zohrievaniu Venušinho povrchu a spôsobuje, že bolometrické albedo dosahuje približne 60 % a albedo vo viditeľnom rozsahu svetla je ešte vyššie. Aj keď je k Slnku bližšie ako Zem, povrch Venuše nie je tak dobre zohrievaný a ešte menej osvetlený. Bez skleníkového efektu by sa teplota povrchu Venuše veľmi podobala Zemi. Bežným nedorozumením ohľadom Venuše je predpoklad, že je to silná vrstva mrakov, ktorá zadržuje teplo. Skutočnosťou je, že povrch planéty by bol omnoho teplejší, keby vrstva mrakov neexistovala. Je to iba ohromné množstvo CO2 v atmosfére, čo spôsobuje zadržiavanie tepla mechanizmom skleníkového efektu.
Vo viditeľnom spektre je vonkajšia štruktúra mrakov pomerne nevýrazná. Kontrastnejšie sa zobrazí na snímkach zhotovených v ultrafialovom alebo infračervenom žiarení.
Atmosférické prúdenie
V horných vrstvách atmosféry vanú silné vetry s rýchlosťou /h, na povrchu sú však vetry veľmi slabé, ich rýchlosť nepresahuje niekoľko kilometrov za hodinu. Na druhej strane, vzhľadom na vysokú hustotu Venušinej atmosféry na povrchu, aj tieto pomalé vetry veľmi silno pôsobia na prekážky.
Rotačná os planéty zviera s kolmicou na ekliptiku len nevýrazný uhol 3°. Slnečné žiarenie teda počas celého roka výraznejšie zohrieva atmosféru na rovníku ako na póloch. Vyžarovanie atmosféry je však napriek tomu rovnaké na všetkých šírkach. Je to preto, lebo medzi pólmi a rovníkom existuje výdatné prúdenie nazývané Hadleyho bunky. Zohriaty vzduch nad rovníkom stúpa, presúva sa k pólom kde ochladne, klesá k povrchu a vracia sa späť k rovníku. Toto prúdenie prebieha v hlavnej oblačnej vrstve. V smere od východu na západ ho križuje oveľa rýchlejšie prúdenie vyvolané neobyčajne rýchlou rotáciou atmosféry Venuše. Podobný typ prúdenia, ale v oveľa menších výškach, existuje aj na Zemi.
Povrch planéty
left|thumb|Radarová mapa povrchu Venuše Vďaka tomu, že rádiové vlny prenikajú i cez vrstvu hustých oblakov na Venuši, máme jej povrch dobre zmapovaný. Venuša má na svojom povrchu dve „kontinentálne“ vrchoviny, ktoré sa dvíhajú z nedozerných plání. Výšky povrchových útvarov sa merajú (tak ako na Zemi sa meria nadmorská výška vzhľadom na hladinu mora) vzhľadom na stredný polomer planéty. Zo severnej vrchoviny Ishtar Terra (Ištarina zem) sa vypínajú Venušine najväčšie hory Maxwell Montes (Maxwellovo pohorie) (zhruba o vyšší ako Mount Everest) nazvané po Jamesovi Clerkovi Maxwellovi, ktoré obklopujú pláň Lakshmi Planum. Ishtar Terra je veľkosťou porovnateľná s Austráliou. Na rovníku je ešte väčšia Aphrodite Terra (Afroditina zem), veľkosťou rovná Južnej Amerike. Medzi týmito dvoma vrchovinami sa nachádza celý rad širokých priehlbín ako napríklad Atalanta Planitia, Guinevere Planitia a Niobe Planitia. Okrem hôr Maxwell Montes a oblastí Alpha a Beta Regio (ktoré boli nájdené už na radarových snímkoch zo Zeme) sú všetky povrchové útvary na Venuši pomenované po skutočných alebo mytologických ženách. Vďaka Venušinej hustej atmosfére, brzdiacej meteory počas ich pádu k povrchu, sa tu nevyskytujú žiadne impaktné krátery menšie ako v priemere. Krátery na Venuši sú relatívne plytké, napr. kráter s priemerom má hĺbku asi. Svedčí to o intenzívnej erózii alebo endogénnej činnosti. O tektonickej činnosti svedčia aj terénne zlomy veľkých rozmerov.
Zdá sa, že takmer 90 % Venušinho povrchu tvorí nedávno stuhnutá vrstva bazaltovej lávy, iba výnimočne narušená meteoritickým kráterom. To napovedá, že planéta nedávno podstúpila veľké pretvorenie povrchu. Tiene na povrchu sú neostré.
Keďže Venuša zrejme nemá vlastné magnetické pole, slnečný vietor priamo zasahuje Venušinu hornú atmosféru. Uvažuje sa, že Venuša mala pôvodne rovnaké množstvo vody v atmosfére ako Zem, ale v dôsledku bombardovania slnečnými časticami sa voda rozložila na vodík a kyslík. Vodík kvôli svojej nízkej hmotnosti ľahko unikol do priestoru, kyslík sa zlúčil s atómami kôry a zmizol z atmosféry. Pomer vodíka a deutéria (ktoré nemôže unikať tak rýchlo) vo Venušinej atmosfére túto teóriu podporuje. Kvôli suchu sú kamene na Venuši ťažšie a tvrdšie ako na Zemi, čo vedie k prudším horám, útesom a ďalším neobvyklým rysom.
Vnútorná stavba
right|thumb|Vnútro Venuše. Železné jadro obklopuje plášť, nad ktorým sa nachádza kôra s priemernou hrúbkou Vnútro Venuše je pravdepodobne podobné Zemi: železné jadro s priemerom s roztaveným kamenným plášťom tvoriacim najväčšiu časť planéty. Spodná hranica plášťa leží podľa odhadov v hĺbke asi. Zloženie ani teplota jadra nie sú známe. Predpokladá sa veľké zastúpenie železa, či už čistého, alebo viazaného so sírou vo forme FeS. Na rozhraní jadra a plášťa sa teploty odhadujú na 3 500 °C, v jadre by mali dosahovať až 4 000 °C. Venuša podobne ako Zem prekonala gravitačnú diferenciáciu, obdobie krátko po svojom sformovaní, kedy ťažšie prvky klesali do jej stredu a vytvorili jadro, zatiaľ čo ľahšie stúpali smerom k povrchu. Dôkazom diferenciácie je vznik sekundárnej planetárnej atmosféry, ktorá pri nej vznikla.
Posledné výsledky z gravitačného merania sondy Magellan nasvedčujú, že Venušina kôra je hrubá asi. Kôra je pravdepodobne jednoliata, nie je rozdelená na tektonické dosky ako kôra na Zemi. Keďže planéta nemá tektonické dosky, nemôže uvoľňovať vnútornú energiu ich pohybmi ako Zem. Existuje teória, podľa ktorej namiesto toho v pravidelných intervaloch prekonáva masívnu vulkanickú činnosť, ktorá zalieva jej povrch čerstvou lávou; najstaršie geomorfologické útvary sú staré iba 800 miliónov rokov, zatiaľ čo zvyšok povrchu je mladší (aj keď väčšinou nie menej ako niekoľko stoviek miliónov rokov). Teraz sa predpokladá, že Venuša je stále vulkanický činná v izolovaných geologicky aktívnych bodoch. Priamy dôkaz však dlho chýbal. Až 15. marca 2023 prezentoval Robert Herrick, profesor a výskumník z University of Alaska, svoj objav nedávnej vulkanickej aktivity na povrchu Venuše. Štúdiom snímok zo sondy Magellan našiel dve snímky zo sopky Maat Mons, ktoré s odstupom ôsmich mesiacov ukazovali charakteristické geologické zmeny spôsobené erupciou.
Mesiace
V minulosti sa predpokladalo, že okolo Venuše krúži mesiac zvaný Neith podľa mýtickej bohyne zo Sais (ktorej závoj žiadny smrteľník nezdvihne), prvýkrát pozorovaný Giovannim Domenicom Cassinim v roku 1672. Sporadické astronomické pozorovania pokračovali až do roku 1892, keď boli spochybnené (išlo iba o slabé hviezdy, ktoré sa na danom mieste náhodne vyskytli). Od tej doby je Venuša známa ako planéta bez mesiacov – akýkoľvek satelit by na jej obežnej dráhe bol slapovými silami spomaľovaný tak dlho, až by sa zrútil na povrch planéty.
Pozorovanie
Venuša je najjasnejšia vo chvíli, keď je osvetlených 25 % jej kotúča; to sa typicky stáva 37 dní pred jej dolnou konjunkciou (na večernej oblohe) a 37 dní po nej (na rannej oblohe). Jej maximálna magnitúda je -4,4. Aj v minime svojej jasnosti (-3,1 mag.) je však najjasnejšou planétou na oblohe a tretím najjasnejším nebeským telesom hneď po Slnku a Mesiaci. Je 15-krát jasnejšia ako najjasnejšia hviezda nočnej oblohy Sírius.
Od Slnka sa najviac vychýli približne 70 dní pred a po dolnej konjunkcii, v tej dobe je v polovičnej fáze. V týchto dvoch intervaloch je Venuša viditeľná aj za plného denného svetla, pokiaľ pozorovateľ presne vie, kam sa má pozerať. Ako všetky planéty, aj Venuša na svojej dráhe pri pozorovaní zo zeme zdanlivo „zastane“ a istý čas sa pohybuje spätne. Perióda spätného pohybu planéty je 20 dní pred a po dolnej konjunkcii.
Najväčšie elongácie Venuše v rokoch 2001 – 2020* * založené na údajoch z programu Skymap pro 11
Historické pozorovania
left|thumb|[[Prechod Venuše pred slnečným diskom v roku 2004]] Venuša je najnápadnejším astronomickým objektom na rannej a večernej oblohe na Zemi (okrem Slnka a Mesiaca) a bola preto známa odpradávna. Jeden z najstarších dochovaných historických dokumentov, doštičky z Aššurbanipalovej babylonskej knižnice – 21 rokov dlhý záznam pozorovaní Venuše (v rannej Babylonii nazývané Nindaranna), umožnil v kombinácii s dnešnými presnými výpočtami správne datovanie niektorých historických udalostí. Starí Sumeri a Babylončania nazývali Venušu Dil-bat alebo Dil-i-pat; v Akkade to bola zvláštna hviezda bohyne-matky Ištar; a v Číne boh Jin xing.
Pre civilizáciu Mayov bola Venuša vôbec najdôležitejšou „hviezdou“, nazývali ju Chak ek, „Veľká hviezda“, snáď ešte dôležitejšou ako Slnko. Mayovia sledovali pohyby Venuše veľmi pozorne a pozorovali ju dokonca aj v dennom svetle. Pozícia Venuše a ostatných planét mali ovplyvňovať všetok život na Zemi, takže sa Mayovia a ostatné stredoamerické kultúry snažili vojny a iné dôležité udalosti načasovať s ohľadom na pozorovania. Drážďanský kódex obsahuje kalendár ukazujúci úplný Venušin cyklus viditeľnosti – päť jej synodických obehov po 584 dňoch (dohromady približne 8 rokov), po uplynutí ktorých sa cyklus opakuje.
Starí Gréci mysleli, že večerné a ranné výskyty Venuše na oblohe predstavujú dva odlišné objekty, ktoré nazývali na západnej večernej oblohe Hesperus a na východnej rannej oblohe Phosphorus. Nakoniec vďaka Pythagorovi dospeli k záveru, že obidva objekty sú tou istou planétou. V 4. storočí pred Kr. Heraclides Ponticus vyslovil teóriu, že Venuša a Merkúr obiehajú okolo Slnka a nie okolo Zeme. Meno Venuša pochádza od rímskej bohyne lásky a krásy.
Keďže jej obežná dráha leží medzi Zemou a Slnkom, Venuša pri pohľade zo Zeme vykazuje viditeľné fázy rovnako ako pozemský Mesiac. Galileo Galilei bol prvým, kto v decembri 1610 pozoroval fázy Venuše. Toto pozorovanie podnietilo Kopernika zverejniť kontroverzný heliocentrický opis slnečnej sústavy. Galileo si tiež všimol zmeny Venušinho viditeľného priemeru, keď sa nachádza v odlišných fázach, čo vysvetľoval väčšou vzdialenosťou od Zeme vo fáze splnu a stále menšou vzdialenosťou počas priebehu ubúdania. Toto pozorovanie silno podporilo heliocentrický model. Venuša (ani Merkúr) nie je v plnej fáze viditeľná zo Zeme, pretože v tej chvíli je v hornej konjunkcii, keď zapadá a vychádza zároveň so Slnkom a stráca sa v jeho žiari. thumb|Fázy Venuše Prechody Venuše, keď planéta prechádza presne medzi Zemou a viditeľným slnečným kotúčom, sú veľmi zriedkavé astronomické udalosti. Po prvýkrát pozorovali taký prechod 4. decembra 1639 astronómovia Jeremiah Horrocks a William Crabtree. Prechod v roku 1761 pozorovaný Michailom Vasilievičom Lomonosovom či Maximiliánom Hellom bol prvým dôkazom Venušinej atmosféry a pozorovanie paralaxy v 19. storočí umožnilo prvé presnejšie vypočítanie vzdialenosti medzi Zemou a Slnkom. Ďalšie prechody Venuše sa vyskytli 9. decembra 1874, 6. decembra 1882, 8. júna 2004 a posledný 6. júna 2012. Nasledujúci prechod nastane 11. decembra 2117.