cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terry Fox
Maratón nádeje
Krátko pred mestom Thunder Bay musel 1. septembra svoj beh prerušiť pretože rakovina sa vrátila a napadla Foxove pľúca. Dovtedy ubehol. Počas 143 dní behu vyzbieral 1,7 milióna dolárov. V behu chcel pokračovať.
Po Maratóne nádeje
Začiatkom roku 1981 Maratón nádeje presiahol 24 mil. dolárov, Foxov cieľ získať jeden dolár od každého obyvateľa Kanady. V septembri 1981 sa stal najmladším členom Radu Kanady v hodnosti Companion.
Fox zomrel 28. júna 1981.
Dopad
Nadácia Terry Fox Foundation od Foxovej smrti vyzbierala 850 mil. dolárov na podporu výskumu rakoviny. Od roku 1981 sa organizuje Terry Fox Run (Beh Terryho Foxa ).
Saint-Ouen-de-Pontcheuil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Comanchero
„Comanchero“ je skladba americkej italo disco speváčky Raggio Di Luna (Moon Ray). Skladbu zložil taliansky producent Aldo Martinelli a Simona Zanini. Vydaná ako singel bola v roku 1984 cez Discotto S.A.S. V mnohých európskych krajinách sa stal hitom, pričom obsadil 2. miesto v Rakúsku, 3. miesto v Západnom Nemecku, 4. miesto vo Švajčiarsku, 5. miesto vo Francúzsku a 17. miesto v Taliansku. V roku 1997 ju vydal ako singel švédsky spevák Robin Cook.
Zemfira
Životopis
Zemfira vyrastala v rodine strednej triedy v Baškirsku, na východnom okraji európskeho Ruska. Má tatárske a baškirské korene. Od piatich rokov navštevovala hudobnú školu v Ufe, v detskom zbore spievala ako sólistka.
Začiatkom 90. rokov sa v Rusku stala čoraz populárnejšou. Najprv bola členkou ruského juniorského basketbalového tímu. Potom nasledovalo členstvo v rôznych rockových kapelách. V roku 1996 začala svoju sólovú kariéru.
Zemfira je držiteľkou viacerých speváckych ocenení a jej piesne sú populárne medzi rusky-hovoriacimi ľuďmi.
V júli 2015 Zemfira počas koncertu v Tbilisi zobrala z publika ukrajinskú vlajku a priviazala ju k stojanu na mikrofón. Ukrajinské aj ruské médiá to hodnotili ako „plánovanú akciu“, aj keď z úplne odlišných perspektív. Podľa publicistu Novej Gazety však išlo o spontánne gesto, ktoré malo vyjadriť priateľstvo, úctu a súcit s obyvateľmi Ukrajiny.
Počas ruskej vojny proti Ukrajine vo februári 2022, ktorá sa v Rusku nesmie verejne nazývať vojnou, sa na jej domovskej stránke zobrazovali iba slová „нет войне“ (nie vojne). Jej pieseň "Не Стреляйте" ("Nestrieľajte"), ktorú zložila v roku 2005, bola opäť prijatá v ruskom protivojnovom hnutí a znovu vydaná s aktuálnym videoklipom.
Zemfira opustila Rusko, so svojou priateľkou Renatou Litvinovou, keď začala vojna a odvtedy žije spolu s ňou v Paríži. Ruské médiá ju obviňujú zo „zrady“ a „pokrytectva“. 19. mája 2022 vydala hudobné video s názvom Мясо (“Mäso”) s výraznými kresbami, ktoré sa zaoberá vojnou na Ukrajine. Vo februári 2023 bola Zemfira ruským ministerstvom spravodlivosti klasifikovaná ako zahraničný agent. Ministerstvo vysvetlilo, že Zemfira „otvorene podporovala Ukrajinu, koncertovala v nepriateľských krajinách, vystupovala proti špeciálnej vojenskej operácii a dostávala podporu zo zahraničia“.
Albumy
1999 — «Земфира»
2000 — «Прости меня моя любовь»
2002 — «Четырнадцать недель тишины»
2007 — «Спасибо»
2013 — «Жить в твоей голове»
2021 — «Бордерлайн»
2021 — «Ах» (мини-альбом)
NHIndustries NH90
NH90 je stredný viacúčelový vrtuľník, ktorý bol vyvinutý a je vyrábaný ako spoločný projekt troch európskych firiem – Airbus (62,5 %), Leonardo (32 %) a Fokker (5,5 %).
NH90 v súčasnosti prevádzkuje 13 krajín a vrtuľníky úhrnne nalietali viac ako 185 000 hodín.
Vznik a vývoj
V roku 1985 sa Francúzsko, západné Nemecko, Taliansko, Holandsko a Spojené kráľovstvo spojili s cieľom vývijať nový vojenský dopravný a protilodný vrtuľník. Spojené kráľovstvo v roku 1987 z tohto projektu odstúpilo. Konštrukčné práce na vrtuľníku sa začali v roku 1993. Prototyp PT1 uskutočnil svoj prvý let 18. decembra 1995. V marci 1997 ho nasledoval prototyp PT2 a v novembri 1998 prototyp PT3.
NH90 sa vyvinul do dvoch hlavných variantov: Tactical Transport Helicopter (TTH) a NATO Frigate Helicopter (NFH). Tieto dva hlavné varianty zdieľajú asi 75% komponentov.
Okrem Francúzska, Nemecka, Talianska a Holandska si NH90 našiel ďalších zákazníkov nielen z Európy, ale objednala si ho aj Austrália a viacero krajín v Ázii. Viacero operátorov požiadalo u svojich vrtuľníkov o špecifické konfigurácie, takže NH90 je šitý na mieru podľa požiadaviek koncového používateľa.
Používatelia
náhľad|NH90 nemeckej armády náhľad|Austrálsky MRH-90
Saint-Ouen-de-Thouberville
Saint-Ouen-de-Thouberville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miriam Leone
Miriam Leone (* 14. apríl 1985, Catania, Taliansko) je talianska herečka, moderátorka a modelka, ktorá vyhrala súťaž krásy Miss Italia 2008.
Oncourt
Oncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Miriam Leone
Biografia
Miriam Leone sa narodila 14. apríla 1985 v Catanii na talianskom ostrove Sicília. Vyrastala v Aci Catene odkiaľ jej mama Gabriella a jej otec Ignazio pochádzali. Od roku 1999 žila v Acireale, kde navštevovala gymnázium Gulli and Pennisi. Neskôr pokračovala v štúdiu na Fakulte literatúry a filozofie Univerzity Cataniana. Súčasne študovala aj herectvo.
Oncourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Miriam Leone
Biografia
Leone spolumoderovala rannú reláciu Unomattina Estate v televízii Rai Uno. V roku 2010 bola porotkyňou v súťaži ''Ciak! Si Canta. Od roku 2010 taktiež moderovala Mattina in famiglia na Rai Uno''. O rok neskôr, v roku 2011, moderovala galavečer odovzdávania cien Nastro d'Argento.
Oncourt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miriam Leone
Biografia
Svoju hereckú kariéru začala s menšími rolami, neskôr dostala hlavnú úlohu v televíznych dramatických seriáloch Non uccidere and La dama velata.
Slovenskí diváci ju môžu poznať zo seriálu Na krok od neba (Un Passo dal cielo), kde hrala Astrid, priateľku komisára a sestru policajta Hubera.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Krivosúd-Bodovka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Krivosúd-Bodovka v okrese Trenčín.
Milan Laurenčík
Ing. Milan Laurenčík (* 23. september 1958, Žilina) je slovenský politik a člen pravicovo-liberálnej strany Sloboda a Solidarita. Od roku 2016 pôsobil ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, kde bol členom Výboru pre obranu a bezpečnosť vo funkcií overovateľa. Bol predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti NBÚ. Od roku 2018 pôsobí ako poslanec a podpredseda Žilinského samosprávneho kraja. V minulosti zastával funkciu starostu obce Terchová. 24. marca 2020 bol zvolený za podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky. 25. marca 2021 odstúpil z funkcie podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky, no 30. apríla 2021 sa do podpredsedníctva vrátil. Po prijatej demisii bývalého ministra školstva Branislava Gröhlinga Laurenčíkov mandát zanikol, a opäť z podpredsedníctva NR SR odišiel.
Ortoncourt
Ortoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krivá (vrch v Pohronskom Inovci)
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Žitavany. Severným úpätím prechádza Rudná magistrála zo Zlatých Moraviec na Veľký Inovec.
Opis
Krivá je súčasťou hrebeňa, ktorý sa tiahne západo-východným smerom k masívu Veľkého Inovca. V blízkom okolí je viacero len o málo nižších, no často bezmenných vrchov, oddelených nevýraznými sedlami. Východným smerom susedí Kapitulská hora, južne leží Čierny vrch , západne je nevýrazným sedlom oddelený vrch Benát. Plytké sedlo oddeľuje severne situovaný Prosný vŕštek a Hrádok  a severovýchodne sa nachádza Drienka  a Malý Inovec. Juhovýchodné svahy Krivej odvodňuje Čaradický potok do rieky Hron, do rieky Žitava odvádza vodu Machulinský potok zo severnej a Bočovka zo západnej časti masívu. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Obyce a Machulince, západne ležiace Žitavany a južne ležiace Čaradice a Volkovce.
Výhľady
Zmiešaný les pokrýva väčšinu vrchu, preto rozhľad je možný len z lokalít s nižšou vegetáciou. Viditeľné sú najmä okolité vrchy pohoria, no z vhodných miest aj Vtáčnik, Strážovské vrchy, Považský Inovec a Tribeč.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom, odbočením z neďalekých turistických trás v rázcestí Machulinský škripec. Blízkym sedlom vedie odtiaľ značka na Benát.
Raniak stromový
Raniak stromový (iné názvy: raniak malý, netopier stromový ; lat. Nyctalus leisleri) je druh netopiera z čeľade netopierovité. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov raniak stromový patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy, obýva veľkú časť Európy, jeho výskyt je ostrovkovitý, niekde je bežný ako v Írsku a na iných miestach vzácny. Z centrálnej časti Ruska vymizol, na iných miestach je bežný, ako napríklad na Kaukaze. V severnej Afrike je rozšírenie závisí od vhodných biotopov, hojnejšie sa vyskytuje v severovýchodnom Alžírsku v pohorí Atlas v oblasti Djurdjura.
Rozšírenie a početnosť
Raniak stromový žije v Palearktíde od 10. poludníka západnej dĺžky po južný Ural a z časti aj v orientálnej oblasti.
Rozšírenie na Slovensku
Raniak stromový žije v letnom a prechodnom období pravdepodobne na celom území Slovenska do a mimo rozsiahlych polí.
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa raniak stromový vyskytol iba v letnom a v prechodných obdobiach v 85 (19,7% rozlohy Slovenska) v nadmorských výškach 98 – .
Ochrana
Raniak stromový je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). Druh je zaradený do Bonnského dohovoru (Príloha II), Bernského dohovoru (Príloha II) a smernici o biotopoch (Príloha IV).
Saint-Ouen-des-Champs
Saint-Ouen-des-Champs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji 2012
Kvalifikované tímy
náhľad|Mužskí účastníci ME 2012 {{legend|#0000FF|Top divízia}} {{legend|#008B00|II. divízia}} {{legend|#FF0000|III. divízia}} náhľad|Ženskí účastníci ME 2012 {{legend|#0000FF|Top divízia}} {{legend|#008B00|II. divízia}} {{legend|#FF0000|III. divízia}}
Konečné poradie tímov
Muži
Ženy
Padoux
Padoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Turecká (vrch)
Turecká je vrch v Revúckej vrchovine, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Betliar, približne severozápadne od Rožňavy. Je najvyšším vrchom rovnomenného podcelku.
Poloha
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Turecká. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie mesta Rožňava a obce Betliar, Gemerská Poloma a Rudná. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaný Betliar a Gemerská Poloma, juhozápadne leží Rožňavské Bystré a Rakovnica, južne Rudná a juhovýchodne mesto Rožňava.
Opis
Turecká leží v hrebeni, vedúcom zo sedla Filipka juhovýchodným smerom k Rožňave. Severne sa nachádza vrch Lučice, Vysoký vrch a Závor , východne Skalisko , Ramzová , Biele skaly , Pipitka  a Rákoš , južne Dievčenská skala , Drieňovec  a Červený kopec  a západne Štít , Košarisko , Ivaďov  a Repisko. Masív patrí do povodia rieky Slaná; vodu zo severných a východných svahov odvádzajú krátke prítoky rieky, západné svahy odvodňuje potok Zimná voda a južné Rudiansky potok, oba smerujúce do Honského potoka. Vrcholom vedie značený Chodník Pavla Jozefa Šafárika. Na vrchole stojí rozhľadňa.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s horskými lúkami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Rozhľadňa na vrchole však umožňuje nerušený kruhový rozhľad, odkiaľ je vidieť okolité vrcholy pohoria, no tiež Slovenský kras, Volovské vrchy, Slovenský raj, Vysoké a východnú časť Nízkych Tatier, Stolické vrchy a mnohé vrchy v severnom Maďarsku.
Kačice (Polsko)
Kačice je dedina obce Žibřidovice, v okrese Cieszyn, v rámci Sliezskeho vojvodstva v južnom Poľsku. Leží na území Tešínska, priamo na českej hranici. Na na západe susedí s obcou Ráj, časťou mesta Karviná. Skladá sa z troch častí: severne Nižšie Kačice (alebo Podsviňošova), stredná časť Horne Kačice a juhozápadne Otrubkova. Podľa sčítania v roku 2011 tu žilo 3 173 obyvateľov, rozloha obce je 9.27 km2.
Dejiny
Názov Kačice je patronymického pôvodu, odvodený od mena rodiny Kačových, pravdepodobne zakladateľov dediny. Prvá zmienka o nich pochádza z roku 1332. Neskôr, v 18. a 19. storočí, sa vlastníkmi dediny stali Spensovci z Boodenu a od polovice 19.. storočia do konca druhej svetovej vojny Larischovci. Po rozdelení Těšínska v roku 1920 boli Kačice na základe rozhodnutia Konferencie veľvyslancov pripojené k Poľska a odtrhnuté od najbližšieho mesta – Fryštátu.
Pamiatky
Hlavnou pamiatkou je drevený kostol Povýšenia svätého Kríža z roku 1620, postavený pôvodne v Ruptawe (okres Jastrzębie-Zdroj) a prenesený do Kačíc v rokoch 19711972.
Priemysel
Územie Kačíc je geomorfologicky súčasťou Ostravskej panvy a nadväzuje priamo na ostravsko-karvinskú uhoľnú panvu. Experimentálne vŕtania sa tu robili od začiatku 20. storočia, k zahájeniu výstavby bane však došlo až na konci 70. rokov. Uhoľná Baňa Morcinek bola uvedená do prevádzky v roku 1986. Od začiatku však zápasila s ekonomickými problémami a po desiatich rokoch, v roku 1997 sa dal skonštatovať len stav jej trvalej stratovosti. Preto medzi rokmi 1998 až 2001 prebiehala jej likvidácia. V súčasnosti je likvidácia bane považovaná za nepremyslenú, čoho dôkazom je záujem o vydolovanie uhoľných zásob dolu Morcinek z českej strany, z Dolu ČSM.
Aktivovaný ester
vpravo|náhľad|Acetylkoenzým A je prototypický aktivovaný ester v biosyntéze. Ako aktivovaný ester sa v organickej chémii označuje ester, ktorý je veľmi náchylný k nukleofilnému ataku. Aktivácia väčšinou spočíva v úpravách acylovej alebo alkoxy skupiny bežného esteru, napríklad etylacetátu. Typické modifikácie zahŕňajú elektronegatívne substituenty. Aktivované estery sa vyskytujú v syntetickej chémii i biochémii.
Reaktivita
Aktivované estery sa používajú predovšetkým ako acylačné činidlá. Podstupujú tie isté reakcie, ako ich neaktivované analógy, ale výrazne rýchlejšie. Sú napríklad viac náchylné na hydrolýzu. Veľmi zaujímavou je aj zvýšená reaktivita aktivovaných esterov voči amínom, čím vznikajú amidy.
Príklady
Tioestery sú prominentné aktivované estery. Typickým príkladom sú estery koenzýmu A.
V syntetickej chémii patria medzi aktivované estery deriváty nitrofenolu a pentafluorofenolu. Aktivované estery sa bežne používají v syntéze peptidov, napríklad N-hydroxysukcinimid alebo hydroxybenzotriazol. Aktivované estery kyseliny akrylovej sú prekurzory pre polyméry s reaktívnymi bočnými reťazcami.
Koncept aktivovaných esterov sa dá rozšíriť aj na kyseliny fosforečnú a sírovú. Príkladom je dimetylsulfát, ktorý sa používa ako silné metylačné činidlo.
Saint-Ouen-du-Tilleul
Saint-Ouen-du-Tilleul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pair-et-Grandrupt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metyllyzín
Metyllyzín je derivát aminokyseliny lyzínu, v ktorom je jeho aminoskupina postranného reťazca metylovaná aspoň jedenkrát.
Biosyntéza
Metylácia lyzínu je katalyzovaná lyzínovými metyltransferázami (PKMT). Tieto enzýmy využívajú SAM ako donor metylovej skupiny. Premeny metyllyzínu na lyzín je katalyzovaná lyzínovými demetylázami (PKMD).
Biochemický význam
Predpokladá sa, že metylácia lyzínu (a arginínu) na histónoch neovplyvňuje priamo ich viazanie na DNA. Namiesto toho tieto metylové zvyšky priťahujú iné bielkoviny, ktoré upravujú štruktúru chromatínov.
V Protein Data Bank je metylovaný lyzín označený trojpísmenovou skratkou MLZ (jedenkrát metylovaný), MLY (dvakrát metylovaný) alebo M3L (trikrát metylovaný).
Pallegney
Pallegney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heortios
Heortios bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. Sochár Heortios bol činný v 3. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známa je ale jeho signatúra na mramorovom podstavci, základne zo sochy, ktorú zhotovil so sochárom Persaiom. Tento podstavec bol objavený v archeologickej lokalite Dionýzovho divadla v Aténach. Jeho fragmentárny nápis, datovaný do 3. stor. pred Kr., uvádza, že bol podstavcom sochy venovanej pre agónothéta Theofana, známeho aj z iných nápisov, ktoré uvádzajú aj aténskeho archonta Sósistrata z roku 270 pred Kr., čo upresnilo ich datovanie do rokov 280 až 270 pred Kr. Agónothéti udržiavali poriadok pri súťažiach (agón), rozdeľovali ceny a pod. Počas dionýzii (hlavne počas tzv. „Veľkých Dionýzii“, ktoré sa konali zrejme 10. až 17. dňa mesiaca Elafébolión ) sa usporadúvali súťaže i divadelné predstavenia. Autori týchto divadelných hier tiež súťažili o ceny. Sochár možno totožného mena je uvedený ako autor sochy v nápise (IG I² 772, objavenom na aténskej Akropole.) na podstavci zo sochy z 5. stor. pred Kr. Keďže je táto signatúra fragmentárna, nie je možné jednoznačne dokázať či tu ide o umelca tohto mena.
Epifanio Sierra Conde
Epifanio Sierra Conde, rehoľným menom Epifanio de San Miguel (* 12. máj 1916, San Martín de los Herreros, Španielsko – † 23. júl 1936, Manzanares, Španielsko) bol rehoľný brat z Kongregácie utrpenia nášho Pána Ježiša Krista, ktorý bol zabitý počas španielskej občianskej vojny. Blahorečený bol 1. októbra 1989 pápežom Jánom Pavlom II.
Život
Epifanio Sierra Conde sa narodil 12. mája 1916 v San Martín de los Herreros, meste ležiacom na severe provincie Palencia. Dňa 25. mája 1916 bol pokrstený vo farskom kostole svojho rodiska. Detstvo prežil pokojne so svojimi rodičmi a súrodencami.
Keď v roku 1931 vyhrali viaceré komunálne voľby republikáni a socialisti, mnohé mestá začali vyhlasovať republiku. Po vytvorení dočasnej demokratickej vlády ušiel španielsky kráľ Alfonz XIII. a bol zvolený prezident Niceto Alcalá Zamora. Tieto politické udalosti prinútili Epifania a ďalších mladých ľudí presťahovať sa späť do rodného mesta, pretože spolu s kňazmi a rehoľnými bratmi z Kongregácie boli v ohrození života.
Počas svojho pobytu v San Martíne cítil Epifanio potrebu stať sa pasionistickým misionárom. Epifanio dostal od svojich rodičov povolenie vrátiť sa do školy v Zaragoze a dokončiť tak tri roky štúdia, ktoré mu zostávali. Obyvatelia mesta sa ho od tohto kroku snažili odradiť z obáv o jeho život.
Vstup do rehole
Dňa 17. septembra 1934 odišiel do Corelly, aby začal noviciát. Pre svoju duchovnú zanietenosť prijal čierny habit pasionistov už o mesiac 21. októbra 1934. Jeho život sa uberal dvoma smermi: modlitbou a štúdiom, no poznačili ho vonkajšie udalosti počas druhej španielskej republiky. O rok neskôr, 23. októbra 1935, zložil rehoľné sľuby a odišiel do Daimiela pokračovať v štúdiu a formácii.
Smrť
Dňa 17. júla 1936 vypukla vojna. V noci z 21. na 22. júla 1936 generálny predstavený kláštora predpokladal, že dôjde k napadnutiu. Keďže o 23:30 ich kláštor obkľúčilo asi 200 ozbrojených mužov hlásiacich sa k Ľudovému frontu, rozhodli sa pre útek. Kongregácia pasionistov sa rozdelila na viaceré skupiny. Cieľom bolo dostať sa do Madridu a neskôr do Zaragozy. Epifania a ďalších neskúsených mladíkov viedol otec Nicéfor od Ježiša a Márie (občianskym menom Vicente Díez Tejerina). Táto skupina nastúpila do vlaku, ktorý ich mal odviezť do Manzanares. Milicionári ich donútili zostúpiť a na poli neďaleko stanice ich 23. júla zavraždili. O život prišlo postupne dvadsaťšesť pasionistických rehoľníkov.
Umiestnenie pozostatkov
O päť rokov neskôr, 23. apríla 1941 boli títo tzv. mučeníci z Daimiel premiestnení do pôvodného kláštora. Relikvie z ich tiel sú umiestnené v krypte. Pozostatky z Epifania Sierra Conde sú v relikviári vo farskom kostole sv. Martina v meste San Martín de los Herreros.
Blahorečenie a uctievanie
Epifania Sierra Conde bol blahorečený spolu s ďalšími spolumučeníkmi pápežom Jánom Pavlom II. dňa 1. októbra 1989 na námestí sv. Petra v Ríme. Delegáciu rodiny, priateľov a veriacich viedol Nicolás Castellanos, biskup z Palencie.
Katolícka cirkev si na neho a jeho spoločníkov (tzv. blahoslavených španielskych mučeníkov) spomína 23. júla.
Saint-Paul-de-Fourques
Saint-Paul-de-Fourques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľké Licierovo
Veľké Licierovo je ľavobočné odvetvie Zadnej Tichej doliny vo Vysokých Tatrách. Je to rozsiahla kotlina pod Veľkou kopou, ohraničená od západu hornou časťou jej severozápadného ramena, severovýchodným ramenom Veľkej Licierovej magury a Licierovou kopou a od východu severným ramenom Veľkej Garajovej kopy a Zadnou Licierovou kopou. Je to veľmi strmá dolina.
Dno doliny i úbočia doliny v hornej časti sú trávnaté porastené kosodrevinou. Hornú časť doliny tvaroval ľadovec. V dolnej časti prechádza do žľabu, ktorým preteká Veľký Licierov potok. V zime padajú do doliny veľké lavíny.
V dávnych časoch dolina bola vypásaná pastiermi z Liptovskej Kokavy. Od 1948 je chránenou prírodnou rezerváciou.
Názov
Je nejasného pôvodu. Najskôr je však skomolenou odvodeninou z osobného mena niekdajších pastierov.
Turistika
Nie je prístupná pre turistov.
Hexóza
Hexózy existujú v dvoch podobách, lineárnej a cyklickej, ktoré sa v roztokoch ľahko premieňajú jedna na druhú. Lineárna forma hexózy, ktorá je zvyčajne bežnejšia v roztokoch, má všeobecnú štruktúru H–(CHOH)n−1–C(=O)–(CHOH)4−n–H, kde n je 1, 2 alebo 3. Všeobecne päť uhlíkov má hydroxylovú skupinu (–OH), ktorá je naviazaná jednoduchou väzbou, a potom oxoskupinu (=O), ktorá tvorí karbonylovú skupinu (aldehyd alebo ketón). Na ostatné väzby sú naviazané vodíky. Uhlíky sú číslované od 1 po 6 počínajúc koncovým uhlíkom najbližšie ku karbonylovej skupine.
Hexózy sú veľmi dôležité v biochémii, i ako izolované molekuly (napr. glukóza a fruktóza), i ako stavebné kamene ostatných zlúčenín (napr. škrob, celulóza a glykozidy). Hexózy môžu tvoriť dihexózy (ako sacharózu) kondenzačnou reakciou, pri ktorej vzniká 1,6-glykozidová väzba.
Ak je karbonyl na uhlíku 1, teda tvorí formylovú skupinu (–CH=O), cukor sa nazýva aldohexóza a patrí mezdi aldózy (cukry s aldehydovou skupinou). Ak je karbonyl na uhlíku 2 alebo 3, cukor je derivátom ketónu, nazýva sa ketohexóza (konkrétne n-ketohexóza) a patrí medzi ketózy. V prírode však 3-ketohexózy neboli pozorované a ich syntéza je náročná. Názov "ketohexóza" teda zvyčajne znamená 2-ketohexóza.
V lineárnej forme existuje 16 aldohexóz a 8 2-ketohexóz, v stereoméroch, ktoré sa líšia priestorovým usporiadaním hydroxylových skupín. Tieto zlúčeniny vždy existujú ako dvojice optických izomérov (teda ako enantioméry). Každý pár má bežné meno (napr. "glukóza" alebo "fruktóza") a daná dvojica sa označuje ako D - a L - izoméry, podľa pozície hydroxylovej skupiny na uhlíku 5 vo Fischerovej projekcii. Označenie izomérov je nezávislé na optickej aktivite izomérov. Všeobecne platí, že z párov enantiomérov sa len jeden vyskytuje prirodzene (napr. D -glukóza) a môže byť metabolizovaný zvieratami či fermentovaný kvasinkami.
Názov hexóza občas zahŕňa i deoxyhexózy, ako sú fukóza alebo ramnóza. Týmto zlúčeninám chýba jedna alebo viac hydroxylových skupín (ktoré sú nahradené vodíkovými atómami) a ich vzorec je, kde y je počet chýbajúcich hydroxylových skupín.
Aldohexózy
Aldohexózy sú podskupina hexóz, ktoré majú v lineárnej podobe karbonylovú skupinu na uhlíku 1, teda majú aldehydovú skupinu. Ich všeobecný vzorec je H–C(=O)–(CHOH)5–H. Najdôležitejším príkladom je glukóza.
V lineárnej podobe majú aldohexózy štyri chirálne centrá, teda celkovo existuje až 16 stereoizomérov (24), čo znamená 8 párov enantiomérov. Lineárne formy týchto 8 aldohexóz vyzerajú vo Fischerovej projekcii nasledovne:
Všetky z týchto izomérov, okrem D -altrózy, sa nachádzajú v živých organizmoch, ale len tri sú bežné: D -glukóza, D -galaktóza a D -manóza. L -Izoméry sa v prírode zvyčajne nevyskytujú, ale L -altróza bola izolovaná z baktérie Butyrivibrio fibrisolvens.
Chemik Emil Fischer sa pokladá za tvorcu nasledovnej mnemonickej pomôcky na zapamätanie poradia daného vyššie, ktoré odpovedá konfigurácii chirálnych centier zoradených v podobe trojbitových binárnych čísel:
čo odpovedá
V tomto poradí odpovedajú Fischerove projekcie D -aldohexóz trojbitovým binárnym číslam od 0 po 7 (teda 000, 001, 010, 011, 100, 101, 110, 111). Tieto tri bity, zľava doprava, určujú pozíciu hydroxylových skupín na uhlíkoch 4, 3 a 2, v tomto poradí. Ak je skupina vpravo, bit má hodnotu 0, a ak je vľavo, má hodnotu 1.
Fischerove diagramy D -aldohexóz sú zrkadlovými obrazmi L -aldohexóz, takže všetky hydroxylové skupiny sú na opačnej strane (vrátane uhlíka 5).
Ketohexózy
Ketohexózy sú hexózy s ketónovou skupinou. Biologicky najvýznamnejšia je fruktóza.
V lineárnej podobe majú 2-ketohexózy tri chirálne uhlíky a teda existuje celkovo 8 stereoizomérov (23), čo znamená 4 páry enantiomérov. Tieto štyri D -izoméry vyzerajú vo Fischerovej projekcii nasledovne:
3-Ketohexózy
Ketohexózy teoreticky zahŕňajú i 3-ketohexózy, ktoré majú karbonylovú skupiny na pozícii 3, teda ich vzorec by bol H–(CHOH)2–C(=O)–(CHOH)3–H. Tieto zlúčeniny však v prírode nie sú známe a ich syntéza je zložitá.
V roku 1897 bol získaný nefermentovateľný produkt pôsobením zásady na fruktózu, konkrétne hydroxidom olovnatým. Tento produkt bol pomenovaný glutóza, spojením slov glukóza a fruktóza, a tvrdilo sa, že je to 3-ketohexóza. Neskoršie štúdie však ukázali, že to bola zmes rôznych iných zlúčenín.
Jednoznačná syntéza a izolácia 3-ketohexózy, xylo-3-hexulózy, a to celkom zložitou cestou, bola poprvýkrát popísana G. Yuenom a J. Sugiharou v roku 1961.
Cyklické formy
U aldohexóz s karbonylom na pozícii 1 môže prebehnúť cyklizácia s hydroxylovou skupinou na uhlíku 4 alebo 5, čím vzniká poloacetálový štvor- alebo päťčlenný kruh. U ketohexóz môže interagovať len hydroxylová skupina na uhlíku 5, čím vzniká poloketál s päťčlenným kruhom.
Uzavretím kruhu sa z karboxylového uhlíka (pôvodne karbonylového) stáva chirálne centrum, ktoré môže mať dve konfigurácie, podľa novej polohy hydroxylovej skupiny. Tento uhlík sa takisto nazýva anoméry uhlík a jednotlivé formy sa nazývajú anoméry. Každá lineárna hexóza môže tvoriť dva izoméry, ktoré sa označujú ako "α" a "β". Haworthove projekcie týchto foriem D -glukózy a D -fruktózy sú uvedené nižšie.
Lineárne formy nekryštalizujú a v roztoku existujú len v malom množstve, a to v rovnováhe s uzavretými formami. Napriek tomu hrajú dôležitú úlohu ako intermediát medzi uzavretými formami. "α" a "β" formy sa totižto môžu meniť vzájomne jedna na druhú tým, že sa reťazec otvorí a potom sa znovu uzavrie s opačnou konfiguráciou. Tento proces sa takisto nazýva mutarotácia.
Chemické vlastnosti
Aj keď hexózy majú podobné štruktúry a zdieľajú niektoré základné vlastnoti, každý enantiomér ma inú chemickú reaktivitu. Fruktóza je rozpustná vo vode, alkohole a éteroch. Rôzne enantioméry majú zvyčajne odlišné biologické vlastnosti.
2-Ketohexózy sú stabilné pri veľkom rozmedzí pH a majú primárne pKa rovné 10,28, takže sa deprotonujú len pri vysokom pH. Sú teda len mierne menej stabilné v roztoku oproti aldohexózam.
Prírodný výskyt a použitie
Najdôležitejšia aldohexóza v biochemických procesoch je D -glukóza, ktorá je hlavným palivom metabolizmu mnohých živých organizmov.
Deoxyhexózy
Názov "hexóza" občas zahŕňa i deoxyaldohexózy, u ktorých je jedna alebo viac hydroxylových skupín na hradená vodíkovými atómami. Nazývajú sa rovnako ako hexózy, ale s predponou "x-deoxy", kde x odpovedá počtu chýbajúcich hydroxylových skupín. Medzi biologicky významné deoxyhexózy patria:
Lola Montez
Lola Montez, vlastným menom Marie Dolores Eliza Rosanna Gilbertová (angl. Marie Dolores Eliza Rosanna Gilbert, Countess of Landsfeld; * 17. február 1821, Grange, Írsko – † 17. január 1861, Brooklyn, New York, New York, USA) bola írska tanečníčka a herečka, ktorá sa stala známa ako „španielska tanečníčka“, kurtizána a milenka kráľa Ľudovíta I., ktorý jej udelil titul grófky z Landsfeldu. Svoj vplyv využila na zavedenie liberálnych reforiem. Na začiatku revolúcií v nemeckých štátoch v roku 1848 bola nútená utiecť. Pokračovala do Spojených štátov cez Švajčiarsko, Francúzsko a Londýn a vrátila sa k svojej práci zabávačky a lektorky.
Mladosť
thumb|Portrét Loly Montez od [[Joseph Heigel|Josepha Heigela pred rokom 1840]] thumb|Litografia Loly Montez
Lolina matka, Eliza (beth) Oliverová bola dcérou Charlesa Silvera Olivera, bývalého hlavného šerifa mesta Cork a člena parlamentu za mesto Kilmacock v grófstve Limerick. Ich rezidenciou bol Hrad Oliver. V decembri 1818 sa Ensign Edward Gilbert zoznámil s Elizou Oliverovou, keď prišiel s 25. plukom. Zosobášili sa 29. apríla 1820 a Lola sa narodila v nasledujúcom februári, vyvrácajúc nepravdivé zvesti o tom, že jej matka bola s ňou tehotná už počas svadby. Mladá rodina sa usadila v Kings House v meste Boyle v grófstve Roscommon, až do začiatku 1823, keď vycestovali do Liverpoolu a odtiaľ 14. marca odišli do Indie.
Podobne ako s mnohými ďalšími aspektmi jej života, zverejnené boli líšiace sa správy o narodení Elizy Gilbertovej. Veľa rokov bolo prijímané, že sa narodila v meste Limerick, ako sama potvrdila, pravdepodobne 23. júna 1818; tento rok bol vyrytý na jej náhrobnom kameni. Ale, keď jej krstný list vyšiel na povrch na konci deväťdesiatych rokov, bol založený na tom, že Eliza Rosanna Gilbertová sa narodila 17. februára 1821 v meste Grange v grófstve Sligo. Bola pokrstená v Kostole svätého Petra v Liverpoole dňa 16. februára 1823, zatiaľ čo jej rodina bola na ceste do Indie kvôli postu jej otca.
Edward Gilbert umrel na choleru krátko po ich príchode do Indie.
Jej matka, ktorá mala v tom čase devätnásť rokov, sa nasledujúci rok zosobášila s ďalším dôstojníkom, poručíkom Patrickom Craigiom. Craigie sa rýchlo začal staral o mladú Elizu, ale jej rozmaznané a poloprirodzené spôsoby ho veľmi znepokojili.
Nakoniec odsúhlasili, že bude poslaná späť do Británie, aby najprv navštevovala školu a ostala s Craigiehovým otcom v meste Montrose v Škótsku. Ale "divná, odporná malá Indka" sa stala rýchlo známou ako darebáčka. Pri prvej príležitosti zasiahla kvetmi parochňu staršieho pána počas bohoslužby, pri ďalšej utekala nahá po uliciach.
V desiatich rokoch sa Eliza znovu presťahovala – tentoraz do mesta Sunderland v Anglicku. Keď staršia sestra jej nevlastného otca, Catherine Rae, zriadila so svojim manželom internátnu školu v meste Monkwearmouth, Eliza sa pridala k nim, aby pokračovala vo vzdelávaní.
Elizino odhodlanie a temperament sa stali jej poznávacími znakmi. Jej pobyt v meste Sunderland trval len jeden rok, pretože bola neskôr predložená do Camden Place (dnes Camden Crescent) v meste Bath kvôli sofistikovanejšiemu vzdelaniu.
V roku 1837 šestnásťročná Eliza utiekla spolu s poručíkom Thomasom Jamesom a zosobášili sa. Pár sa rozišiel o päť rokov neskôr v meste Kalkata a ona sa stala profesionálnou tanečníčkou s pseudonymom.
V júni 1843 mala svoj londýnsky debut ako "Lola Montez, španielska tanečníčka", ale bola spoznaná ako "pani Jamesová". Výsledná notoričnosť obmedzovala jej kariéru v Anglicku, a tak odišla na kontinent, kde mala úspech v Paríži a Varšave. V tomto čase takmer určite dostávala výhody od pár bohatých mužov, a bola považovaná za viac ako kurtezánu.
Život kurtezány
thumb|right| Lola Montez (1847) namaľovaná [[Joseph Karl Stieler|Josephom Karlom Stielerom pre kráľa Ľudovíta I. Bavorského a jeho Schönheitengalerie ]] thumb|Lola Montez ([[gvaš od Carla Buchnera, 1847)]]
V roku 1844 bola Lola osobne sklamaná parížskym pódiovým debutom tanečníčky v opere Fromentala Halévyho, Le lazzarone. Spoznala sa s a mala aféru s Franzom Listom, ktorý ju uviedol do kruhu Georgea Sanda. Po vystupovaní v rôznych európskych hlavných mestách sa usadila v Paríži, kde sa dostala do bohémskej literárnej spoločnosti tej doby, spoznala sa s Alexandrom Dumasom Pèrom, s ktorým flirtovala. V Paríži sa zoznámila tiež s Alexandrom Dujarierom, "vlastníkom novín s najvyšším obehom vo Francúzsku, a tiež dramatickým kritikom novín". Cez ich romancu obnovila Montez svoju kariéru tanečníčky. Neskôr, po ich prvej hádke kvôli Lolinej účasti na večierku, sa Dujarier zúčastnil večierku, a potom v stave opitosti urazil Jeana-Bapista Rosemonda de Beauvallona. Dujarier bol de Beauvallonom vyzvaný na duel, a v dueli bol zastrelený.
V roku 1846 prišla do Mníchova, kde bola objavená a stala sa milenkou kráľa Ľudovíta I.. Hovorilo sa, že keď sa prvýkrát stretli, Ľudovít sa jej na verejnosti spýtal, či sú jej prsia pravé. Jej odpoveďou bolo, že si odtrhla toľko vrstiev odevu koľko bolo potrebných na dokázanie, že sú pravé. Čoskoro začala využívať svoj vplyv na kráľa čo spolu s jej arogantným spôsobom a výbuchmi temperamentu, spôsobilo, že sa stala nepopulárnou miestnym obyvateľom (obzvlášť po zverejnených dokumentoch, že sa stane a naturalizovanou bavorskou občiankou a bude povýšená na šľachtičnú). Na svoje ďalšie narodeniny dňa 25. augusta 1847 jej napriek odporu Ľudovít udelil titul grófky z Landsfeldu. Spolu s titulom jej udelil veľkú anuitu.
Viac ako rok mala veľkú politickú moc, preferovala smerovanie k liberalizmu oproti konzervatívcom a jezuitom. Jej vplyv sa stal takým veľkým, že bolo rozpustená ultramontánna vláda Karla von Abela, pretože namietal, aby sa stala grófkou z Landsfeldu. Študenti univerzity boli rozdielni vo svojich sympatiách a konflikty vznikli krátko pred vypuknutím revolúcií v roku 1848, čo viedlo kráľa, na podnet Loly zavretiu univerzity. V marci 1848, pod tlakom narastajúceho revolučného pohybu, bola univerzita znovu otvorená, Ľudovít abdikoval, a Montezová utiekla z Bavorska, čím skončila jej kariéra mocnej ženy za trónom. Zdá sa, že Ľudovítov vzťah s Montezovou výrazne prispel k pádu obľúbenosti predtým populárneho kráľa.
Po pobyte vo Švajčiarsku, kde márne čakala, že ju Ľudovít pozve, si spravila krátky výlet do Francúzska a potom sa presťahovala do Londýna na konci roka 1848. Tam spoznala a rýchlo sa vydala za Georga Trafforda Healda, mladého vojenského corneta (dôstojník jazdectva) s nedávnym dedičstvom. Ale podmienky jej rozvodu s Thomasom Jamesom nepovoľovali manželstvo ani jedného z nich, kým druhý partner ešte žil. Obkľúčení novomanželia boli nútení k úteku z krajiny, aby utiekli obvineniu z dvojženstva, ktorú priniesla škandalizovaná Healdova teta. Healdovci bývali na určitý čas vo Francúzsku a Španielsku, ale počas dvoch rokov, sa ich búrlivý vzťah rozpadol a George sa údajne utopil. V roku 1851 vyrazila začať nový život v Spojených štátoch, kde bola najprv prekvapivo úspešná v obnovovaní svojho imidžu.
Spojené štáty
thumb|Lola Montez v roku 1851, [[dagerotypia|dagerotypická fotografia od firmy Southworth & Hawes]] thumb|Karikatúra od [[David Claypoole Johnston|Davida Claypoola Johnsona z obdobia, ktoré ukazuje Lolu Montez ako opúšťa Európu a odchádza do Spojených štátov.]]
Od roku 1851 do roku 1853 vystúpovala ako tanečníčka a herečka vo východných Spojených štátoch, jednou z jej ponúk čo dostala bolo hrať v hre Lola Montez in Bavaria. V máji 1853 prišla do San Francisca. Jej vystúpenia tam vytvorili senzáciu, ale čoskoro inšpirovala populárnu satiru s názvom Who's Got the Countess?. V júli sa vydala za Patricka Hulla, miestneho novinára, a v auguste sa presťahovala do mesta Grass Valley v štáte Kalifornia. Čoskoro ich manželstvo zlyhalo; a doktor, ktorý bol menovaný v rozvhodnom konaní doručenom Montez bol krátko nato zavraždený.
Montez ostala v meste Grass Valley vo svojom malom dome takmer dva roky. Obnovený Dom Loly Montezovej sa stal kalifornskou historickou pamiatkou číslo 292. Montez sa stala inšpiráciou pre ďalšiu ctižiadostivú mladú zabávačku, Lottu Crabtree, ktorej poskytla hodiny tanca. Lottini rodičia rozbehli penzión v meste Grass Valley a Lotta čoskoro upútala pozornosť svojej susedky Montez, ktorá podporila Lottino nadšenie pre vystupovanie.
Austrália
V júni 1855 sa Montez vydala na turné po Austrálii, aby pokračovala vo svojej kariére zábavaním baníkov na výkopoch zlata počas zlatej horúčky päťdesiatych rokov, prichádzajúc do Sydney 16. augusta 1855.
Historik Michael Cannon tvrdí, že ''„V septembri 1855 vystupila so svojim Pavúčim tancom v divadle Theatre Royal v Melbourne a zdvíhala svoje sukne tak vysoko, že publikum mohlo vidieť, že nemá žiadne spodné prádlo. Na druhý deň, denník Argus burácal, že jej vystúpenie bolo "naprosto podvratné všetkým myšlienkam verejnej morálky". Úctyhodné rodiny prestali navštevovať divadlo, ktoré začalo ukazovať ťažké straty.“''. V apríli 1856 bola v meste Castlemaine "s radosťou" vyzývaná opakovať jej Pavúčí tanec pred 400 baníkmi (vrátane členov mestskej rady, ktorí skorej odročili svoje zasadnutie, aby sa mohli zúčastniť vystúpenia), ale privolala hnev publika tým, že ich urážala po miernom heklingu.
V meste Ballarat získala ďalšiu notorietu, keď počas čítania negatívnej recenzie v The Ballarat Times údajne s bičom napadla editora Henryho Seekampa. O piesni „Lola Montes Polka“ (zloženej Albertom Denningom), sa hovorilo, že je inšpirovaná touto udalosťou; ale, pieseň bola publikovaná v roku 1855 a incident so Seekampom nastal o niekoǩoľko mesiacov neskôr, vo februári 1856.
Dňa 22. mája 1856 prišla do San Francisca. Na spiatočnej plavbe sa jej manažér stratil, potom, ako padol cez palubu.
Neskorší život v Spojených štátoch
Lola neuspela pri pokusoch o divadelný návrat v rôznych amerických mestách.
V roku 1857 zariadila, aby odprednášala sériu morálnych prednášok v Británii a Amerike napísaných reverendom Charlesom Chaunceyom Burrom.
Svoje posledné dni strávila medzi ženami pri záchranných prácach. V novembri 1859, noviny Philadelphia Press uviedli, že Lola Montez
"žije ticho na kraji mesta a nemá nič spoločné s ľuďmi vo svete. Nejakí jej starí priatelia, bohémi, sa z času na čas zastavia na malý rozhovor, a aj keď rozpráva o svojich súčasných pocitoch a cestou životom, všeobecne, akoby prostredníctvom zátvoriek, vytiahne svoje malé tabakové puzdro a ušúľa cigaretu alebo dve pre seba a priateľa, a potom zapadne do starých čias s vybraným gustom a efektom. Ale nikomu nepovie, čo plánuje robiť."
V tom čase už sa už ukazovali terciálne účinky syfilisu a jej telo začalo opadať. Umrela vo veku 39 rokov dňa 17. januára 1861. Je pochovaná na Green-Woodskom cintoríne v mestskej štvrti Brooklyn v New Yorku, kde jej náhrobný kameň uvádza nápis: "Mrs. Eliza Gilbert / Died 17 January 1861".
Prírodný park Kersko-Bory
Prírodný park Kersko-Bory je chránené územie v juhozápadnej časti okresu Nymburk v Stredočeskom kraji. Rozkladá sa v rovinatej krajine Středolabskej tabule na ľavom brehu rieky Labe severozápadne od mesta Sadská, kde zaberá približne 7,5 km dlhé a 5 km široké územie na katastroch obcí Sadská, Hradištko, Velenka, Semice, Písty a Zvěřínek. Z južnej strany územie lemuje diaľnica D11.
Ochrana
Ochrana územia bola vyhlásená v roku 1986, pôvodne ako Oblasť pokoja Kersko, od roku 1990 pod označením prírodný park. Najnovšie vymedzenie Prírodného parku Kersko-Bory bolo vyhlásené nariadením Rady Stredočeského kraja v marci 2010.
Popis územia
V západnej časti Kerského lesa sa nachádza rozsiahla rekreačná chatová osada Kersko s minerálnym prameňom sv. Jozefa, známa okrem iného v spojitostí so životom a dielom spisovateľa Bohumila Hrabala (Slavnosti sněženek). V Kerskom lese sa nachádza tiež vyhlásené územie európskeho významu Kerské rybníčky na ochranu populácie mloka hrebenatého. Pri západnej hranici prírodného parku leží národná prírodná pamiatka Slatinná louka u Velenky s výskytom ľanolistníka bezlistencového a mečíka močiarneho, na jeho severovýchodnom okraji je situovaná prírodná pamiatka Písečný přesyp u Píst, chrániaca typickú psamofitnú vegetáciu jednej z posledných zachovaných piesočných dún v Polabí. Na severnom okraji prírodného parku, pri Hradištku, stojí kameň, považovaný niektorými bádateľmi za prehistorický menhir.
Arash
Arash sa oženil so svojou dlhoročnou snúbenicou, Behnaz Ansariovou, v Dubaji v máji 2011. náhľad|Arash a Aysel vystupujúci na Eurovízii
Parey-sous-Montfort
Parey-sous-Montfort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Agáta Klimeková
PhDr. Agáta Klimeková PhD. (* 1955, Rožňava ) je slovenská bibliografka a spisovateľka.
Život a dielo
Po maturite na Gymnáziu P.J.Šafárika v Rožňave študovala do 1979 v Prešove na Univerzite Pavla Jozefa Šafárika (dnes Prešovská univerzita v Prešove). Tamtiež získala akademický titul Ph.D.
Po ukončení štúdia sa stala zamestnancom Slovenskej národnej knižnice (SNK) v Martine. Neskôr ukončila doktorandské štúdium PhDr. Je odborne činná v oblasti kult. histórie, bibliografie, knihovedy, starých tlačí a dejín knítlačiarstva a exlibrisov.
Agáta Klimeková je dlhoročným predsedom Spolku slovenských knihovníkov Žilinského kraja.
Theodor Billroth
Christian Albert Theodor Billroth (* 26. apríl 1829, Bergen auf Rügen, Nemecko† 6. február 1894, Opatija, Chorvátsko) bol nemecko-rakúsky lekár, významný chirurg 19. storočia, rozvinul hlavne brušnú chirurgiu.
Životopis
Narodil sa v rodine pastora. Otec mu zomrel na tuberkulózu, keď mal Theodor päť rokov.
Chcel sa stať hudobníkom, ale na želanie matky začal študovať medicínu v nemeckom Göttingene. Študoval aj v Berlíne a roku 1852 odišiel na stáž do Viedne.
Profesionálna kariéra
V roku 1856 sa stal asistentom známeho nemeckého chirurga Bernharda von Langenbecka v berlínskej nemocnici Charité. V roku 1860 sa stal profesorom chirurgie vo švajčiarskom Zürichu, v roku 1867 zakotvil vo viedenskej Všeobecnej nemocnici. Práve vo Viedni dosiahol svoje najväčšie profesionálne úspechy. Lekári - chirurgovia sústredení okolo Billrotha sa označujú aj ako "druhá Viedenská škola".
Napísal klasické dielo Die allgemeine chirurgische Pathologie und Chirurgie (Všeobecná chirurgická patológia a chirurgia, vydané roku 1863). Dielo bolo celosvetovo známe, vyšlo v šestnástich vydaniach a bolo preložené do desiatich jazykov. Indikácie k chirurgickým výkonom sa u Billrotha odvodzovali zo základných patofyziologických mechanizmov hojenia rán, zápalov, krvácania, regenerácie tkaniva. Bol priekopníkom viacerých nových chirurgických postupov, podporoval a aplikoval Listerovu metódu antisepsie a realizoval prax pravidelného merania telesnej teploty v období po operácii pacientov.
Medzi nové operácie a techniky úspešne realizované Billrothom patrili resekcia žalúdku, odstránenie pažeráka či premosťovanie akútnych či chronických črevných obštrukcií.
V roku 1877 uskutočnil ako prvý na svete úspešnú operáciu hrtanu postihnutého rakovinou, prvú úspešnú resekciu žalúdka vykonal v roku 1881. Prispel k rozvoju anesteziológie používaním kombinácie éteru, chloroformu a alkoholu
Hudobník
Okrem medicíny sa venoval hudbe a spevu. Bol členom Akademického hudobného spolku vo Viedni a zboru v Bardene pri Viedni. Hral na violu, klavír a organ. O hudbe napísal knihu Wer ist musikalisch ? (Kto je muzikálny?). Medzi jeho priateľov patril hudobný skladateľ Johannes Brahms, ktorý mu venoval dva zo svojich husľových kvartetov. Zoznámili sa v roku 1860 v Zürichu a ich priateľstvo trvalo celý život.
Majstrovstvá Severnej Ameriky a Karibiku v hádzanej
Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v hádzanej je najvyššie severoamerické podujatie národných družstiev v hádzanej, ktoré riadi Hádzanárska konfederácia Severnej Ameriky a Karibiku (NACHC). Jeho história siaha do roku 2014, kedy sa v Mexiku konali prvé severoamerické majstrovstvá mužov, a o rok neskôr v Portoriku aj prvé majstrovstvá žien. Prebiehajú s 2-ročnou periodicitou.
Zoznam
Poznámka: Prvé dva turnaje sa konali pod názvom Severoamerický a karibský turnaj a organizovala ich Panamerická hádzanárska federácia. Slúžili ako kvalifikácia na Panamerické majstrovstvá.
Účasti družstiev na majstrovstvách Severnej Ameriky a Karibiku
(do 2022)
(do 2021)
Pargny-sous-Mureau
Pargny-sous-Mureau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Philbert-sur-Boissey
Saint-Philbert-sur-Boissey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.