cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Strange in Stereo
Charakteristika
=== Komentár Jana Transita === Jan Transit sa vyjadril, že nechceli nahrať druhý diel Omnia. Na tomto albume má menšiu rolu speváčka Synne Soprana, pretože v dobe nahrávania albumu navštevovala prípravné kurzy na univerzitu. Približne na 70-80% je autorom hudby gitarista Chris. Skupina sa rozhodla vynechať klávesy a zahrať všetky pôsobivé časti pomocou gitarových efektov. Je experimentálnejším a podľa Jana ide o najsmutnejší album In the Woods…
Liourdres
Liourdres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7063
NGC 7063 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. augusta 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7.
Belehradská operácia
Belehradská ofenzíva bola ofenzíva 3. ukrajinského frontu Červenej armády a Národnej oslobodzovacej armády Juhoslávie a bulharských vojsk, proti nemeckej Skupine armád F, chorvátskej armáde a srbským četníkom. Cieľom operácie bola likvidácia skupiny armád F a oslobodenie južnej a východnej časti Juhoslávie a jej hlavného mesta Belehradu. Podstatnou tiež bola úloha preťať železničnú trať Belehrad-Solún, čím by sa skomplikoval ústup nemeckej skupiny armád E z južnejších častí krajiny, Albánska a Grécka na sever a do Maďarska.
Príprava na operáciu
V septembri 1944 začala Červená armáda Jassko-kišinevskú operáciu, ktorá skončila pádom rumunskej vlády a pripojením Rumunska na stranu Spojencov v boji proti Hitlerovi. 5. septembra 1944 vyhlásil Sovietsky zväz Bulharsku vojnu a o dva dni neskôr jeho vojská prekročili bulharské hranice. Toho dňa vstúpili sovietske jednotky i na územie Juhoslávie, ktorá bola už 3 a pol roka okupovaná nacistickým Nemeckom. V priebehu septembra došlo k pádu bulharskej vlády a Bulharsko sa pridalo na stranu ZSSR. Krátko na to došlo k jednaniu s Národno-osloboditeľskou armádou Juhoslávie, ktorej predstaviteľom bol Josip Broz Tito, so zástupcami Sovietskeho zväzu i Bulharska. Bolo dohodnuté, že Červená armáda i Bulharská armáda pomôžu oslobodiť Juhosláviu; jej významnú časť však už v tej dobe kontrolovali Titovi juhoslávski partizáni. Sovietske aj bulharské vojská sa tiež zaviazali, že po oslobodení sa z Juhoslávie stiahnu.
Oslobodenie Juhoslávie
25. septembra 1944 začali nemecké vojská prekvapujúci útok na jednotky 2. ukrajinského frontu. Bojov sa na nemeckej strane zúčastnili i kolaborantské chorvátske jednotky a srbskí četníci; tí už dlhšiu dobu bojovali proti Titovým partizánom. Spojenecké vojská po odrazení nemeckého útoku začali ofenzívu na fronte širokom 400 až 620 kilometrov. Prekonali východosrbské hory, dostali sa k rieke Velika Morava a pri Veľkom Sele prekročili Dunaj.
6. októbra začal útok na Belehrad. Bulharská národná armáda na ľavom krídle oslobodzovala Macedónsko, pričom jej úlohou bolo odrezať nemecké vojská v Juhoslávii od skupiny armád E v Grécku. Priamy útok na Belehrad začal 14. októbra 1944. Nemci síce dopravili do mesta posily, ale útoky Národno-oslobodeneckej armády Juhoslávie a Červenej armády, podporovanej juhoslovanskými povstalcami vnútri mesta, v priebehu niekoľkých dní nemeckú obranu zlikvidovali aj napriek posilám četníkov a ruských kozákov (bojujúcich na strane nacistického Nemecka). 20. októbra bol Belehrad oslobodený a do konca mesiaca bolo obsadené celé Srbsko.
Dohra
Po oslobodení Belehradu a väčšej časti Srbska sa Červená armáda v súlade s dohodami stiahla z Juhoslávie a premiestnila sa na severný breh Dunaja. S pomocou bulharských jednotiek bolo do konca novembra 1944 obsadené Macedónsko a Kosovo i Metohija. Zostatok Juhoslávie postupne oslobodila od nemeckej okupácie Národno-oslobodenecká armáda Juhoslávie, ktorá sa premenovala na Juhoslávsku ľudovú armádu. Vďaka mobilizácii došlo k vytlačeniu nemeckých vojsk z Juhoslávie bez zásahu cudzích armád. Sovietske vojská postupovali z Juhoslávie do Maďarska, kde malo dôjsť ku bojom o Budapešť.
7. perióda
7. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky v siedmom riadku periodickej tabuľky vrátane aktinoidov.
Obsahuje chemické prvky francium, rádium, rutherfordium, dubnium, seaborgium, bohrium, hásium, meitnérium, darmštátium, röntgénium, kopernícium, nihónium, fleróvium, moskóvium, livermórium, tenés, oganesón a všetky aktinoidy, teda aktínium, tórium, protaktínium, urán, neptúnium, plutónium, amerícium, curium, berkélium, kalifornium, einsteinium, fermium, mendelévium, nobélium a lawrencium.
Vadna
Vadna je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Kazincbarcickom okrese.
Má rozlohu 782 ha a žije tu 629 obyvateľov (2007).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bojná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bojná v okrese Topoľčany.
Uppony (obec)
Uppony je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Ózdskom okrese.
Má rozlohu 1281 ha a žije tu 330 obyvateľov (2007).
Did It Again (pieseň Shakiry)
Videoklip
Video režírovala Sophie Mullerová. Natáčalo sa 17. a 18. septembra 2009 v Los Angeles. Video oficiálne vyšlo 30. októbra 2009. Na začiatku videa je Shakira v saune so svojimi priateľkami. Vo videu predvádza Shakira posteľnú gymnastiku s mladým mužom. Vystupujú v ňom tiež Korejské ženy, ktoré bijú na bubny. Na koniec videa Shakira tancuje v hale, osvetlenej lúčmi svetla. V zremixovanej verzii so spevákom Kid Cudom vystupuje Kid v rovnakej hale ako Shakira.
Umiestnenie v hitparádach
Pieseň sa dostala až na vrchol U.S. Billboard Latin Pop Songs a U.S. Billboard Dance/Club Play Songs. Po tom čo Shakira odspievala pieseň v sútaži "X Factor" sa v Oficialnej Britskej Hitparade vyšplhala z 135. miesta až na 26. miesto.
Kritika
Kritici označili túto skladbu ako briliantovú, teda oveľa lepšiu ako skladbu „She Wolf“.
Propagácia
Shakira odspievala túto pieseň aj MTV European Music Awards 5.Novembra 2009 v Berlíne a tiež v Britskej súťaži talentov "X Factor".
Usadená hornina
thumb|Červené [[pieskovec|pieskovce z Namíbie]] Usadená (alebo sedimentárna) hornina je horninou, ktorá vznikla premiestnením, uložením a následným spevnením zvetraných úlomkov (fyzikálny proces), alebo vyzrážaním z roztokov (chemický proces), alebo usadením zvyškov biologickej aktivity (biologický proces). Tieto tri procesy zvyčajne pôsobia v prírodnom prostredí všetky naraz, pričom charakter výsledného sedimentu ovplyvňuje dominantný proces.
Usadené horniny sa vyskytujú na zemskom povrchu, kde je ich objem dominantný v porovnaní s inými typmi hornín (vyvretých a premenených). Kým celkový objem sedimentov v zemskom telese je približne 5 %, na povrchu pokrývajú až 75 % a v moriach a oceánoch takmer 100 % ich dna.
Klasifikácia
thumb|[[Antracit - najkvalitnejšie čierne uhlie]]
Podľa mechanizmu vzniku
Jedno zo základných kritérií pre rozdeľovanie sedimentárnych hornín je založené na základe procesov (mechanizmov), ktorými daná hornina vznikla. Sú to hlavne chemické, fyzikálne a biologické procesy, avšak v prírode väčšinou pôsobia všetky tri faktory spoločne a na usadených horninách sa dajú pozorovať štruktúrne a/alebo textúrne znaky, ktoré boli spôsobené rôznymi mechanizmami. Usadné horniny môžu byť produktom zvetrávania magmatických, metamorfovaných, alebo starších usadených hornín, ktoré sa nachádzali v zemskej kôre, ale tiež usadzovaním a kryštalizáciou z vodných roztokov a ako dôsledky životných prejavov organizmov. Samostatnú kapitolu tvorí napadaný vulkanický materiál, ktorý možno zaradiť ako samostatnú prechodnú kategóriu, tzv. vulkanosedimentárne horniny, najmä ak tvorí prímes v iných typoch usadených hornín. Všeobecne prijatá klasifikácia sedimentárnych hornín rozoznáva tieto hlavné skupiny :
Siliciklastické sedimenty
náhľad|Šikmé zvrstvenie a rozmyv pozorovaný v siliciklastických sedimentoch spodnokarbónskeho súvrstvia Logan v USA. Siliciklastické sedimenty (alebo úlomkové, klastické sedimenty) vznikli zvetrávacími procesmi z iných hornín (magmatických, premenených aj usadených) a sú tvorené ich úlomkami (klastami), prípadne úlomkami minerálov (hlavne úlomkami kremeňa, vďaka ktorému dostali aj meno). Sú niekedy označované ako druhotné, pretože vznikli zvetrávaním starších hornín. Rozrušené úlomky sú následne prenesené na miesto uloženia fluidnými médiami (voda, vzduch) a neskoršie sú spevnené. Rozdeľujú sa podľa veľkosti jednotlivých zŕn na zlepence, pieskovce, prachovce, ílovce a ich nespevnené ekvivalenty. V prírode je väčšina sedimentov zložená z viacerých veľkostných zložiek, čo sťažuje ich zaradenie. Siliciklastické sedimenty tvoria asi 92 % všetkých sedimentov (80 % pelity, 12 % ostatné frakcie), sú teda jednými z najbežnejších hornín na zemskom povrchu.
Biogénne sedimenty
thumb|right|Zvetrané vápencové bralá na [[Nový Zéland|Novom Zélande.]]
Chemické sedimenty
Chemické sedimenty vznikajú vyzrážaním z roztokov bez pôsobenia živých organizmov. Sú to hlavne železné a mangánové sedimenty (kde dochádza vplyvom zmeny pH k zmene rozpustnosti železitých, príp. mangánatých iónov) a evapority. Usadené vápence pórovitej textúry, vzniknuté vyzrážaním zo sladkovodných vôd, príp. aj z termálnych prameňov sa nazývajú travertíny. Definovať jasné rozhranie najmä medzi biogénnymi a chemickými sedimentami je často problematické, pretože oba typy procesov spolu súviseli a výrazne sa prelínali.
Ostatné sedimenty
K zvyšným sedimentom sa priraďujú rôzne kataklazity (vzniknuté v dôsledku tektonických prejavov) a impaktné brekcie (ktoré vznikli po páde meteoritov). Malé množstvo usadených hornín je tvorené i kozmickým prachom a meteoritmi. Na Zem sa dostane ročne asi 5 - 7 tisíc ton tohto materiálu.
Podľa miesta sedimentácie
Podľa miesta sedimentácie sa usadené horniny rozdeľujú na: thumb|right|[[Zlepenec (konglomerát) rôzne veľkých obliakov z Death Valley National Park (Kalifornia, USA).]]
Podľa veľkosti úlomkov
Podľa veľkosti úlomkov (klastov) sa siliciklastické sedimenty delia na :
Sedimentačné prostredia
Sedimentačné prostredie je určitou časťou zemského povrchu, kde dochádza k ukladaniu sedimentov. Majú erozívny charakter (prevládajúce erozívne činitele, t. j. viac materiálu je odneseného ako prineseného), alebo predstavujú tzv. „sedimentačné pasce“ (výrazne prevládajúce sedimentačné činitele, t. j. prevaha prineseného a uloženého materiálu), alebo je ich charakter v rovnováhe medzi oboma protikladmi. Pri ich klasifikácii nie je možné vymedziť presné hranice medzi jednotlivými typmi, pretože na seba nadväzujú a tým vytvárajú celé sedimentačné systémy.
Príkladom erozívnych prostredí sú fluviálne, eolické a glacigénne prostredia, k prechodným patria deltové a pobrežné prostredia a k sedimentačným patria morské prostredia a hlbokovodné bazény.
Parametre sedimentačného prostredia
thumb|right|[[Púšť|Púštna duna Namíbijskej púšte.]] Sedimentačné prostredie ovplyvňujú viaceré parametre; fyzikálne, biologické a chemické. Základným fyzikálnym parametrom, ktorý ovplyvňuje charakter prostredia je typ transportného média. Jednotlivé médiá majú rôznu podobu (rozhodujúcim kritériom je viskozita): ich rozsah je od veľmi riedkych vzdušných suspenzií cez turbiditné a fluidizované prúdy až po zrnotoky, suťotoky a ľadovce. Rozdeľujú sa na :
Ďalším dôležitým parametrom (pri morských sedimentoch) je hĺbka sedimentácie. Usadeniny z plytkovodných bazénov sú iné ako hlbokomorské usadeniny, nakoľko hladinové vlnenie plytko uložené sedimenty neustále premiestňuje a prepracúva, čím je dosiahnuté dobré roztriedenie jednotlivých zrnitostných tried. Avšak aj hlbinné sedimenty môžu byť prepracované, čo však býva spôsobené gravitačnými prúdmi. Dôležitým rozlišovacím znakom je prítomnosť hlbinných alebo plytkovodných fosílií.
Teplota vody má tiež podstatný vplyv, pretože sa priamo dotýka rozpustnosti väčšiny minerálov a plynov. Napr. rozpustnosť CO2 je výrazne ovplyvnená teplotou vody (pri nižšej teplote je vyššia), čo následne ovplyvňuje rozpustnosť CaCO3 podľa reakcie:
Z ostatných fyzikálnych parametrov sú to smer a rýchlosť vetra, intenzita slnečného žiarenia, Coriolisov efekt, rýchlosť prúdenia a efekty reliéfu. náhľad|right|Dolimity vznikajú v sebchách s vysokou salinitou a podmienkami nepriaznivými pre mnohobunkové organizmy Chemickými parametrami ovplyvňujúcimi sedimentačné prostredie sú:
Medzi najdôležitejšie biologické parametre patrí ovplyvňovanie sedimentácie biochemickými reakciami, množstvo nahromadených odumretých kmeňov, príp. iného rastlinného materiálu, množstvo nahromadených odumretých tiel živočíchov a nahromadenie ich schránok. Medzi nepriame biologické parametre patria povrch súše (tráva, pôda) a životný štýl suchozemských organizmov (hlavne bylinožravcov).
Saint-Alban-Leysse (obec)
Saint-Alban-Leysse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
NGC 7064
NGC 7064 je galaxia v súhvezdí Indián, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. júla 1834.
Saint-Alban-Leysse (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Usadená hornina
Sedimentárne fácie
Sedimentárne fácie sú dôležité z hľadiska správnej interpretácie prostredia. Pod týmto pojmom sa v petrografii usadených hornín rozumie vrstva (alebo súbor vrstiev) sedimentov, ktoré sa ukladali v rovnakých podmienkach. V zjednodušenom ponímaní sa rozumie pod pojmom sedimentárna fácia určité prostredie vzniku usadenej horniny. Medzi základné faktory ovplyvňujúce charakter a rozmiestnenie fácií patria intenzita prínosu úlomkov (klastického materiálu), kolísanie výšky morskej hladiny, biologická aktivita, tektonické prostredie a vulkanizmus.
Saint-Alban-Leysse (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 7064
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Usadená hornina
Sedimentárne fácie
Vo fosílnych súvrstviach je často pozorovateľná nesúhlasnosť uloženia (diastéma). Táto býva spôsobená napr. odnosom sedimentu eróziou pri zmene sedimentačného režimu a následným pokračovaním usadzovania.
Sedimentačné bazény
náhľad|Geologický rez [[panva Newark|panvou Newark v USA. Panva má charakter halfgrábenu - je výrazne ohraničená jedným poklesovým zlomom.]]
Saint-Alban-Leysse (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Usadená hornina
Sedimentačné textúry
thumb|right|Sedimentačné textúry - čeriny. Textúry usadených hornín predstavujú základný poznávací znak sedimentačného prostredia. Najjednoduchšou textúrou je vrstvovitosť. Je tvorená troma mechanizmami - usadzovaním zo suspenzie, ukladaním častíc v dôsledku zmeny rýchlostí prúdu a usadzovaním nánosov v okolí prekážok. Základná vrstvovitosť malých veľkostí (pre hrúbky menšie ako ) sa nazýva laminácia. Gradačné zvrstvenie je charakteristické postupným znižovaním (normálne gradačné zvrstvenie), alebo zvyšovaním (inverzné gradačné zvrstvenie) hrúbky zrna smerom od stredu. Jeho vývoj ovplyvňuje rýchlosť prúdenia. Ďalším typom zvrstvenia je šikmé, či už planárne alebo korytové (výmoľové).
Iným typom textúr sú čeriny, pieskové vlny a duny, čo sú asymetrickými formami vznikajúcimi rovnakým mechanizmom. Jednotlivé úlomky sa posúvajú po privrátenej (mierne sklonenej) strane a ukladajú sa na odvrátenej (strmšej) strane. Tento proces má za následok šikmé zvrstvenie.
Deformačné textúry usadených hornín predstavujú vtisky (vznikajú vtláčaním hrubozrnnejšieho, ťažšieho materiálu do sedimentu a mávajú nepravidelný tvar) a sklzové textúry (spôsobené deformáciami, ku ktorým dochádza pri pohybe sedimentov, čo sa prejavuje prerušením vrstvy, príp. primiešaním cudzích úlomkov).
Posledným typom textúr sú tzv. ichnofosílie alebo bioglify (stopy po činnosti organizmov) - stopy po stúpaní, lezení, žraní, odpočívaní, prípadne zvyšky komôrok a tunelov, ktoré organizmy vytvorili na povrchu substrátu alebo priamo v ňom. Na základe výskytu jednotlivých typov ichnofosílií vieme určiť približnú hĺbkovú polohu sedimentácie.
Ekonomický význam
náhľad|[[Vrt na získavanie bridlicového plynu.]] Usadené horniny tvoria prevažnú väčšinu nerastných surovín, ktoré ľudstvo získava z prírody. Patria medzi ne v prvom rade ropa, zemný plyn, uhlie, soli (halit, sadrovec a iné), síra, vápenec, fosfáty, urán, železo, mangán a iné. Okrem toho sú významným zdrojom základného stavebného materiálu ako je piesok, stavebný kameň, suroviny na výrobu cementu alebo keramické íly na výrobu tehiel.
Ložiská nerastných surovín, ktoré vznikli sedimentáciou sa označujú ako sedimentárne ložiská. Sú viazané ako na siliciklastické, chemické, organogénne tak aj vulkanogénne sedimentárne horniny. Takéto ložiská sú uložené súhlasne s okolitými sedimentárnymi horninami, často predstavujú určitú stratigrafickú úroveň a majú tvar vrstiev alebo plochých šošoviek. Ich komplikovanejší tvar býva spravidla spôsobený až dodatočnou deformáciou (zlomovou a/alebo vrásovou) ale aj metamorfózou.
Iné projekty
.
Monty Roberts
Monty Roberts (* 14. máj 1935, Salinas, Kalifornia, USA) je známy americký cvičiteľ propagujúci nenásilný výcvik koní. Vycvičil viac ako 12 000 koní. S koňom komunikuje spôsobom, ktorý sa nazýva jazyk equus. Je to neverbálny spôsob komunikácie, avšak predvídateľný, čitateľný a účinný. Preferuje metódu Join up, ktorá vedie k nadviazaniu partnerstva človeka a koňa.
Nový Šaumburk
náhľad|Nový Šaumburk Nový Šaumburk (nesprávne Zubříč) je zrúcanina hradu, ktorá leží 0,5 km južne od obce Podhradní Lhota v okrese Kroměříž.
Tento hrad nahradil svojho predchodcu - hrad Šaumburk. Prvýkrát sa uvádza roku 1360. Na počiatku 15. storočia ho pre nedostatok peňazí zastavil olomoucký biskup Jan XI. Mráz. Od roku 1416 mali hrad v zástave vladykovia z Bítova u Bílovca. Z tohto rodu istý Mikuláš tu podnikal lúpežné výpravy, a tak bol hrad roku 1451 moravským zemským hajtmanom vykúpený a poničený. Hrad bol pravdepodobne neskôr obnovený, ale skazu dovŕšilo uhorské vojsko za česko-uhorských vojen.
Zdeněk Fierlinger
Zdeněk Fierlinger (* 11. júl 1891, Olomouc – † 2. máj 1976, Praha) bol český politik, vysoký sociálno-demokratický a neskôr komunistický funkcionár, československý premiér v rokoch 1944–1946 (najskôr počas dočasného štátneho zriadenia, neskôr i v oslobodenom Československu). Jeho meno je spájané predovšetkým s podpísom československo-sovietskej zmluvy a so zradou svojej Československej sociálnej demokracie a jej „zlúčením" s KSČ po komunistickom prevrate v roku 1948.
Pôvod a počiatok kariéry
Zdeněk Fierlinger pochádzal zo stredostavovskej rodiny, otec bol stredoškolským profesorom v Olomouci. Vyštudoval gymnázium. Prvá svetová vojna ho zastihla v Rusku, kde vstúpil ako dôstojník do česko-slovenských légií. Okrem iného sa zúčastnil napríklad bitky pri Zborove.
Po vojne sa Fierlinger vrátil do Československa a vstúpil do diplomatických služieb prvej Československej republiky. Bol postupne vyslancom v Holandsku, Rumunsku, USA, Švajčiarsku a Rakúsku. V tomto období bol blízkym priateľom a spolupracovníkom Edvarda Beneša. V roku 1924 vstúpil do sociálno-demokratickej strany.
Pôsobenie v ZSSR
Od roku 1937 do roku 1945 zastával Fierlinger post vyslanca (a neskôr veľvyslanca) v ZSSR. Prevláda názor, že už skôr v tridsiatych rokoch sa stal agentom sovietskej tajnej služby NKVD. Počas svojho „moskovského obdobia" bol Fierlinger veľmi blízky exilovému vedeniu KSČ na čele s Klementom Gottwaldom, ktoré mu úplne dôverovalo. To sa prejavilo napríklad v roku 1943, keď komunisti spolu s Fierlingerom „pripravili" podpísanie československo-sovietskej mierovej zmluvy Edvardom Benešom (Zmluva o priateľstve, vzájomnej pomoci a povojnovej spolupráci medzi Československou republikou a Zväzom sovietskych socialistických republík).
Koniec vojny a nástup komunistov k moci
Tesne pred koncom vojny (apríl 1945) sa stal Fierlinger v exile predsedom československej vlády a zostal ním i po návrate do Československa až do volieb v roku 1946. Zároveň sa stáva vodcom „ľavého krídla" sociálnej demokracie, ktoré usiluje o čo najtesnejšiu spoluprácu s KSČ.
Zdeněk Fierlinger neskôr pôsobil ako podpredseda vlády (1948–1953), predseda Národného zhromaždenia (1953–1964) a minister poverený riadením Štátneho úradu pre veci cirkevné (1951-1953). Až do roku 1966 (do svojich 75 rokov) bol členom Predsedníctva Ústredného výboru KSČ. V roku 1968 vystupoval proti pokusom o obnovenie sociálno-demokratickej strany v Československu. Pôsobil okrem iného v rámci Zväzu československo-sovietskeho priateľstva a jedna z jeho posledných verejných „akcií“ bola, že po okupácii v roku 1968 viedol jeho delegáciu na sovietske veľvyslanectvo s „údajne“ protestnou nótou.
Ploërmel
Ploërmel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Zoznam chránených území v okrese Děčín
Toto je zoznam chránených území v okrese Děčín aktuálny k máju roku 2020, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Děčín.
Ploërmel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Píšť (okres Opava)
Píšť je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 108 obyvateľov, z toho 1 046 mužov a 1 062 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 39,5 roka, ženy 43,5 roka).
Vágašská Huta
Vágašská Huta je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Šiatronovomestskom okrese.
Má rozlohu 200 ha a žije tu 99 obyvateľov (2007).
Thiais
Thiais je mesto v juhovýchodnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Val-de-Marne a regióne Île-de-France. Od centra Paríža je vzdialené. Má asi 29 000 obyvateľov.
NGC 7065
NGC 7065 je galaxia v súhvezdí Vodnár, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. augusta 1864.
Thiais
Geografia
Susedné obce: Vitry-sur-Seine, Choisy-le-Roi, Rungis, Chevilly-Larue, Orly a Paray-Vieille-Poste.
NGC 7065
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Thiais
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Zoznam diaľkových turistických trás na Slovensku
náhľad|Cesta hrdinov SNP na mape Slovenska
Zoznam diaľkových turistických trás na Slovensku obsahuje pomenované viacdenné pešie turistické trasy na území Slovenska. Okrem národných trás obsahuje aj časti medzinárodných trás, prechádzajúcich cez slovenské územie. V tabuľke je pri každej trase uvedená dĺžka v kilometroch, prevýšenie na trase v metroch, čistý čas prechodu, východiskový a cieľový bod a výpis krajinných celkov, cez ktoré cesta prechádza. Zoznam je založený prevažne na údajoch z Katalógu trás na Hiking.sk.
Slovenské trasy
Zdroj:
Lešť
Lešť môže byť:
Lissac-sur-Couze
Lissac-sur-Couze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vajdácska
Vajdácska je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Sárospatackom okrese.
Má rozlohu 2278 ha a žije tu 1407 obyvateľov (2007).
Fiat Tipo (1988)
right|thumb|3-dverový Fiat Tipo
Fiat Tipo je hatchback nižšej strednej triedy, ktorý v rokoch 1988 až 1995 vyrábala automobilka Fiat. Automobil mal motor vpredu a pohon predných kolies. Jeho podvozok využívali aj iné automobily Fiat.
História
V januári roku 1988 predstavila automobilka Fiat model Tipo, ktorý bol nástupcom modelu Ritmo. Automobil v sebe predstavoval rad, na tú dobu, inovatívnych technických riešení. V ponuke bol celý rad benzínových motorov a niekoľko naftových. Dizajn Fiatu Tipo navrhla talianska dizajnérska spoločnosť IDEA. Takmer 70% podvozku bolo pozinkovaných, čo zlepšilo ochranu proti korózii. Automobil mal veľmi pohodlný a priestranný interiér. Preto v roku 1989 získal Fiat Tipo cenu Automobil roka (pokoril vozidlá Opel Vectra a Volkswagen Passat).
V roku 1993 prešiel modernizáciou (bola zmenená predná časť, zlepšila sa antikorózna ochrana a bezpečnosť). Tiež sa dostala do predaja 3-dverová verzia, ktorá bola lepšie vybavená a tiež mala silnejšie motory s väčším zdvihovým objemom.
Výroba Fiatu Tipo bola v Taliansku ukončená v roku 1995. Nástupcom Fiatu Tipo sa stali Fiat Bravo/Fiat Brava. V rokoch 1995 až 1997 bol Fiat Tipo vyrábaný v brazílskom Betim cez Fiat Automóveis.
Did It Again
Pozri aj
Oops I did it Again-Britney Spears r.2000
Saint-André (Savoie)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy 1. divízie v ragby mužov 2000
'''Majstrovstvá Európy 1. divízie v ragby mužov 2000''' boli v poradí 36. Majstrovstvá Európy v ragby mužov, ktoré organizuje Európska ragbyová asociácia (Rugby Europe). Išlo zároveň o prvý ročník súťaže s novým názvom a pozmeneným herným systém, ktoré zároveň tiež ako kvalifikácia na majstrovstvá sveta. Majstrovstvá sa konali od 6. februára2. apríla 2000 za účasti 6 tímov. K piatim európskym tímom sa pridal aj jeden africký účastníkMaroko. Turnaj pozostával z 15 zápasov, pričom každé družstvo odohralo s iným družstvom iba po jednom zápase.
Lostanges
Lostanges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hajná Nová Ves
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hajná Nová Ves v okrese Topoľčany.
13. obvod (Paríž)
13. obvod alebo Obvod Gobelins  je jeden z 20 obvodov Paríža. Nachádza sa na ľavom brehu rieky Seina. Je domovom hlavnej čínskej štvrte Chinatown, ktorá sa nachádza na juhovýchode obvodu v oblasti, ktorá má veľa apartmánových výškových budov.
13. obvod tiež zahŕňa knižnicu Françoisa Mitterranda a novopostavenú obchodnú štvrť Paris Rive Gauche. Tours Duo sa nachádzajú v susedstve.
Geografia
Rozloha 13. obvodu je.
Demografia
13. obvod stále populačne rastie, hlavne kvôli prílevu ázijských prisťahovalcov. Podľa posledného sčítania v roku 1999 mal obvod 171 533 obyvateľov. Rapídne rastie taktiež v obchodnej aktivite vďaka novej obchodnej štvrti Paris Rive Gauche. V roku 1999 bolo v obvode 89 316 pracovných miest a dnes je to oveľa viac.
Štvrte
Každý z 20 parížskych obvodov je rozdelený na štyri štvrte (quartiers). Zoznam štvrtí 13. obvodu:
Podľa oficiálneho číslovania parížskych mestských štvrtí majú tieto štvrte čísla 49 – 52.
Valaškovce
Valaškovce môžu byť:
Pustá Polom
Pustá Polom je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 451 obyvateľov, z toho 706 mužov a 745 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 39,5 roka, ženy 43,0 roka).
NGC 7066
NGC 7066 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 31. augusta 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Plouay
Plouay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vámosújfalu
Vámosújfalu je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Sárospatackom okrese.
Má rozlohu 1065 ha a žije tu 902 obyvateľov (2007).
Tupolev Tu-144
Tupolev Tu-144 (rusky: Туполев Ту-144) bolo prvé nadzvukové dopravné lietadlo na svete. Vyvinuté bolo v Sovietskom zväze v 60. rokoch 20. storočia. V kódovom označení NATO sa nazýva "Charger", na Západe sa pre neho ujala trochu zavádzajúca prezývka "Konkordski" alebo "Concordski" (narážajúca na podobné lietadlo Concorde). Bol najrýchlejším dopravným lietadlom na svete, ako prvé civilné lietadlo prekonalo rýchlosť zvuku a neskôr aj Mach 2. Náklady na jeho prevádzku boli však vysoké a nakoniec bolo tohto typu vyrobených iba 16 kusov.
Dobové súvislosti
Rozhodnutie o vývoji Tu-144 bolo prijaté v čase veľkých nádejí vkladaných v technický pokrok, keď odborníci verili, že čoskoro vznikne dopyt po stovkách kusov podobných dopravných lietadiel. Napríklad Boeing, vyvíjajúci v tej dobe svoj slávny 747, uvádzal ako výhodu koncepcie pilotnej kabíny na hornej palube, že po nástupe nadzvukových dopravných lietadiel bude ľahké nepotrebné Jumba prestavať na nákladnú verziu.
Vývoj bol ovplyvnený množstvom významných sovietskych úspechov pri súperení medzi ZSSR a Západom, rovnako ako atmosférou prežívajúcej špiónománie. S nástupom veľkej ropnej krízy v 70. rokoch však záujem o nadzvukové dopravné lietadlá prudko klesol – u konkurenčného Concorde boli zrušené všetky objednávky s výnimkou štátnych Air France a British Airways, a ani Aeroflot o zavedení Tu-144 nejavil veľký záujem. Veľmi ambiciózny americký projekt Boeing 2707 (Ma = 2,7; vzletová hmotnosť 300 ton) bol kvôli technickým problémom najprv úplne prepracovaný a potom v roku 1971 definitívne ukončený. V priebehu 70. a 80. rokov sa dostávali do popredia otázky ochrany životného prostredia. Lietadlám bola vytýkaná vysoká spotreba paliva, narušovanie ozónovej vrstvy a veľký hluk.
Ministrom ZSSR pre civilné letectvo sa v roku 1970 stal Boris Bugajev, bývalý vojnový letec a pilot-inštruktor Aeroflotu. K myšlienke prevádzkovania Tu-144 sa staval značne rezervovane a za hlavnú prioritu považoval vývoj a uvedenie do prevádzky veľkokapacitného Il-86. Zástancom Tu-144 sa však podarilo presadiť do záverov 24. zjazdu KSSZ v r. 1971 aj požiadavku na zaradenie Tu-144 do pravidelnej prevádzky ešte v tej istej päťročnici, čiže do konca roka 1975. Práce na projekte teda pokračovali, aj keď v ZSSR neexistovala skupina obyvateľov, ktorá by bola schopná platiť cenu letenky, pokrývajúcu náklady na prevádzku a údržbu.
Vývoj, konštrukcia a výroba
Vedením vývoja lietadla bola poverená Žukovská výskumná a vývojová základňa (letiska Ramenskoje) konštrukčná kancelária Alexeja Tupoleva, syna slávneho konštruktéra Andreja Tupoleva. Bolo rozhodnuté, že budú postupne vyvinuté dve verzie, najprv s doletom a neskôr.
Aerodynamický návrh komplikoval veľký rozsah výšok a prevádzkových rýchlostí. V priebehu vývoja preverili konštruktéri niekoľko desiatok variantov, spočiatku i s klasickými chvostovým plochami, ktoré z dôvodu nárastu odporu vzduchu čoskoro zavrhli. Krídlo bolo postupne testované v novom aerodynamickom tuneli na Žukovskej základni, na MiG-21I "analog" aj na prototypovom lietadle. Úpravy boli neskôr vykonávané aj počas sériovej výroby. Krídlo má prakticky symetrický profil, s výrazným pozdĺžnym aj priečnym prehnutím a s dvakrát štyrmi elevónmi. Bolo vyrobené prevažne z hliníkových zliatin. Na tepelne najnámahavejšie súčasti, ako sú vodiace hrany krídla, elevóny, kormidlo apod., však bolo nutné použiť titánové zliatiny a nehrdzavejúcu oceľ. Použitie kačacích plôch bolo spočiatku odmietnuté pre destabilizáciu hlavného krídla pri vyšších rýchlostiach, neskôr bolo navrhnuté veľmi účinné riešenie – ich odklápanie od trupu len vo fáze vzletu a pristátia. V týchto fázach letu sa tiež sklápal kryt pilotnej kabíny aby umožnil pilotom dostatočný výhľad na VPD. Aerodynamické riešenie patrí k silným stránkam lietadla. Podobnosť pri povrchnom porovnaní s Concorde dala vzniknúť dohadom o sovietskej priemyselnej špionáži.
thumb|right|Prototyp Tu-144 (CCCP-68001) na letisku v [[Letisko Hannover|Hannoveri, apríl 1972]]
Kľúčovým prvkom, určujúcom vlastnosti stroja, sú pohonné jednotky. Sovieti však nemali k dispozícii vhodný motor. Narýchlo vyvinutý motor Kuznecov NK-144 mal síce výhodné vlastnosti, ale kvôli tomu, že značná časť ťahu bola dosahovaná vďaka prídavnému spaľovaniu, vyznačoval sa aj značne vysokou spotrebou paliva. Modernizovaná verzia NK-144A priniesla síce určité vylepšenia, ale spotreba paliva bola stále približne dvojnásobná, ako by bolo treba na dosiahnutie požadovaného doletu. Od roku 1964 však bol postupne vyvíjaný neforsážny motor Kolesov RD-36-51, ktorý už žiadané požiadavky úspešne splnil. Slabším miestom ale zostalo riadenie prívodu vzduchu k motorom pri zachovaní prijateľných aerodynamických strát.
Prototyp lietadla Tu-144, neštandardne vybavený vystreľovacími sedačkami, sa ako prvé dopravné nadzvukové lietadlo na svete prvýkrát vznieslo 31. decembra 1968 (2 mesiace pred Concorde) z letiska Žukovskij, po tom, čo dva týždne čakal na priaznivé počasie. Vtedajší druhý pilot M. V. Kozlov neskôr zahynul na prvom sériovom stroji pri nehode v Paríži a prvý pilot E. V. Jeljan sa zranil pri núdzovom pristátí v roku 1978. Dňa 5. júna 1969 prekonal Tu-144 ako prvé civilné dopravné lietadlo na svete rýchlosť zvuku a 15. júla toho istého roku prekročil rýchlosť Ma = 2. Prototyp viac-menej splnil očakávania – okrem nedostatočného doletu mal ale aj isté problémy s prehrievaním chvostovej časti od horúcich plynov z motorov a príliš vysokú pristávaciu rýchlosť. Problém prehrievania konštruktéri odstránili u sériového Tu-144S presunutím dvojíc motorov ku koreňom krídla. To si vyžiadalo zväčšenie plochy krídla a zmeny v jeho konštrukcii. Problémy s pristávacou rýchlosťou vyriešilo doplnenie sklápacích kačacích plôch. Dolet sa použitím modernizovaného motora NK-144A mierne zvýšil. Keď bol na lietadlo č. 77105 pokusne osadený motor RD-36-51A, bolo overené, že je reálne aj dosiahnutie doletu cez.
Lietadlá so zvýšeným doletom dostali označenie Tu-144D. Hneď pri zalietavaní prvého kusu však došlo k porušeniu tesnosti palivového potrubia a lietadlo bolo nútené kvôli výpadku troch motorov z dôvodu požiaru núdzovo pristáť. Potom boli dokončené ešte štyri kusy, jeden zostal rozpracovaný a celý program bol ukončený. Súčasne s tým boli zastavené aj práce na vylepšenej verzii s označením Tu-144DA, ktorá mala mať dolet 7 000 alebo až, vzletovú hmotnosť 235 ton a poháňaná mala byť vylepšenými motormi RD-36-61, vybavenými obracačmi ťahu. Jedinou ďalšou verziou sa tak stala modernizácia lietadla č. 77114, na ktoré boli v spolupráci s NASA a mnohých ďalších amerických spoločností z oblasti leteckého priemyslu, vykonávané merania v súvislosti so štúdiom možností SST 2. generácie. Na stroj boli osadené motory NK-321 z Tu-160, zväčšený uhol sklonu kabíny a modernizovaná avionika. Rusi zabezpečovali prestavbu lietadla aj jeho prevádzku, za čo NASA spolu zaplatila 14 mil. USD. Táto verzia bola označená ako Tu-144LL.
Prevádzka
thumb|right|Tu-144S (CCCP-77110) počas vzletu thumb|right|Interiér kabíny pre cestujúcich v Tu-144S (CCCP-77110)
Do pravidelnej prevádzky boli nasadené iba stroje Tu-144S s motormi NK-144A. Najprv bola pred koncom roka 1975 začatá preprava pošty a nákladu na linke Moskva-Domodedovo – Alma-Ata, neskôr, po získaní preukazu letovej spôsobilosti, bola v roku 1977 začatá aj preprava osôb na tej istej linke. Lietalo sa raz týždenne, vzdialenosť medzi mestami je, dvojhodinový let prebiehal vo výške 16 – , v kresle prvého pilota sedel vždy niektorý zo skúšobných pilotov. Bolo uskutočnených celkom 55 letov, prepravených bolo spolu 3 284 osôb, pričom ich počet v lietadle nikdy (s výnimkou posledného letu) neprekročil 80. Lietadlo štartovalo ráno o 8:30 hod. z Moskvy ako let č. 499 a späť štartoval z Alma-Aty ako let č. 500 o 14:00 hod. moskovského času. Na linku boli nasadené lietadlá č. 77109 a 77110. Cena letenky bola 68 rubľov (na podzvukových lietadlách 48 rubľov). V tejto súvislosti sa hodí poznamenať, že Tu-144S malo spotrebu paliva na kilometer a cestujúceho takmer 10x väčšiu ako Tu-154 a aj náklady na údržbu boli enormné.
Po nehode pri zalietavaní lietadla Tu-144D boli lety pozastavené a nakoniec neboli už nikdy obnovené. Typ Tu-144D síce dostal v polovici 80. rokov preukaz letovej spôsobilosti pre prepravu osôb, ale do prevádzky nebol nikdy nasadený.
Ďalšie osudy
thumb|right|280px|Tu-144D CCCP-77112 spolu s Concorde na streche múzea v nemeckom Sinsheime thumb|right|280px|Tu-144D CCCP-77115 na výstave MAKS-2007 na moskovskom letisku Ramenskoje
Celkom vzlietlo 16 strojov, jeden zostal nedokončený.
Technické údaje
Tupolev Tu-144 bol najrýchlejším dopravným lietadlom na svete. Dosahoval maximálnu rýchlosť /h a je držiteľom aj mnohých ďalších rekordov.
Nižšie uvedené údaje treba brať s vedomím obmedzenej vypovedacej schopnosti. Na lietadle sa uskutočnilo v priebehu výroby veľa zmien, ktoré ovplyvnili technické parametre. Hodnoty pre dolet a hmotnosť závisia na konfigurácii kabíny (počtu sedadiel), spotreba a dolet závisí zase na cestovnej rýchlosti. thumb|right|280px|Nákres Tu-144LL - 3 pohľady thumb|right|Kokpit lietadla Tu-144S (CCCP-77110) thumb|right|Tu-144D CCCP-77112 - pracovisko letového inžiniera
(*) – s motormi RD-36-51A
Porovnanie s Concorde
thumb|right|280px|Porovnanie konštrukcie Tu-144 a Concorde
Krídlo
Krídlo Tu-144 prekonalo postupne niekoľko zmien. Oproti stredoplošníku Concorde s hladkou krivkou prednej hrany má krídlo dolnoplošníka Tu-144 značne odlišnú geometriu. Je väčšie ( oproti ), s prednou hranu zalomenou a väčším pozdĺžnym aj priečnym prehnutím. Vzhľadom na vyššej rýchlosti boli na jeho konštrukciu použité aj zliatiny titánu a nehrdzavejúca oceľ. Ďalej je Tupolev vybavený na svoju dobu veľmi pokročilými, sklopnými „kačacími“ plochami, ktoré výrazne zlepšujú správanie stroja pri nízkych rýchlostiach s veľkým uhlom nábehu – pri vzlete a pristátí. Západné zdroje uvádzajú, že Tu-144 mal trochu väčší aerodynamický odpor, Rusi tvrdia opak a dokladajú to vyšším pomerom vztlak/odpor.
Zásadný rozdiel predstavuje umiestnenie motorov. Concorde má motory umiestnené bližšie k ťažisku vztlakových síl, čo zjednodušuje pevnostné riešenie krídla, ale na druhej strane trochu komplikuje aerodynamický návrh (motory s gondolami viacej "zakrývajú" dolnú plochu krídla a odsávajú odtiaľ vzduch). Zároveň má takéto umiestnenie vplyv na skupinu riadiacich plôch – elevóny, ktoré sú u Concordu rozmiestnené po oboch stranách motora.
Motory a palivový systém
V oblasti pohonných jednotiek mal spočiatku Tu-144 so svojimi motormi Kuznecov NK-144 veľký hendikep oproti motorom Olympus na Concorde. Tieto motory vyžadovali pre udržanie Ma = 2 trvalý chod prídavného spaľovania, boli hlučnejšie a ani spotrebou neboli schopné konkurovať. Až nový motor Kolesov RD-36-51 sa svojimi vlastnosťami veľmi priblížil konkurencii a umožnil stroju dosiahnuť plánovaný dolet. Napriek tomu bolo aj naďalej riešenie Concordu trochu pokročilejším, najmä kvôli elektronickému riadeniu motorov, elegantnejšiemu riešeniu systému predohrevu paliva a systému regulácie prívodu vzduchu do motorov.
Ďalšie systémy
Zatiaľ čo Tu-144 má systém riadenia lietadla mechanický s hydraulickým posilňovaním, u Concordu je použitý systém FBW (fly-by-wire) s vysokotlakovou hydraulikou s tým, že vzletová fáza sa vykonávala automaticky. Veľký rozdiel je aj v zadaní, na akých letiskách mali obe lietadlá pristávať. Kým Concorde uvažuje len prevádzku na veľmi kvalitných certifikovaných VPD, Tu-144 mal pristávať na bežných sovietskych letiskách, ktorých stav nebol vždy ideálny. To sa prejavilo najmä na konštrukcii podvozkov, ale aj tým, že konštruktéri Tu-144 si nedovolili úplne vypustiť APU (pomocnú energetickú jednotku), ako ich konkurent. Významných rozdielov je omnoho viac, Concorde mal zabudovaný pokročilý systém proti blokovaniu bŕzd, Tu-144 brzdný padák, širší trup, takže umožňoval umiestnenie 3+2 sedadlá atď.
Nie je uvádzaný žiadny konkrétny systém, ktorý by bol na oboch lietadlách natoľko podobný, aby zdôvodnil povesti o okopírovaní Concorde a ospravedlnil hanlivú prezývku "Konkordski", ktorou západné médiá Tu-144 označovali.
Letové výkony
Tu-144 bol schopný vyvinúť asi o 10% vyššiu rýchlosť, mal väčšiu kapacitu cestujúcich a v poslednej verzii mal aj väčší dolet ako Concorde. Vzhľadom na umiestnenie motorov však prenikalo do kabíny citeľne viac hluku a vibrácií. Tu-144 lietal s pasažiermi len 6 mesiacov, Concorde 28 rokov a prepravil pritom tisíckrát viac cestujúcich. Skôr kuriózne je porovnanie, že obidve lietadlá postihli veľké nehody, ktoré zásadne ovplyvnili ich ďalší osud. Tieto nehody sa stali na miestach, vzdialených od seba len cca.
Kvasinka pivná
Kvasinka pivná (lat. Saccharomyces cerevisiae) je druh huby (resp. kvasinky).
Používa sa na skvasovanie sladu pri výrobe piva, na výrobu pekárenských kvasníc, na výrobu liehu i na výrobu vitamínov z radu B. Saccharomyces cerevisiae var. ellipsoideus (kvasinka vínna) vyskytuje sa aj voľne v prírode, napr. na bobuliach hrozna. Je pôvodcom kvasenia ovocných štiav. Pri príprave vína sa však používajú vyšľachtené kmene.
Varbó
Varbó je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Miškoveckom okrese.
Má rozlohu 2588 ha a žije tu 1114 obyvateľov (2007).
Drienovská jaskyňa
Drienovská jaskyňa je výverová riečna jaskyňa, ktorá sa nachádza v Jasovskej planiny Národného parku Slovenský kras v katastrálnom území obce Drienovec v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Južne od jaskyne sa nachádzajú Drienovské kúpele.
Dĺžka jaskyne je a výškový rozdiel predstavuje. Jaskyňa bola vytvorená v druhohorných strednotriasových vápencoch silického príkrovu. Výzdobu tvoria unikátne monokryštály kalcitu a kôry kryštalického sadrovca. Tok v jaskyni vytvára podzemné jazerá a malé vodopády.
S Jasovskou jaskyňou tvorí vo východnej časti Slovenského krasu komplexné zimovisko netopierov. Zistilo sa až 13 druhov. Najčastejšie sa vyskytuje podkovár južný (Rhinolophus euryale), podkovár veľký (Rhinolophus ferrumequinum), netopier obyčajný (Myotis myotis) a večernica malá (Pipistrellus pipistrellus). Údajne bola jaskyňa objavená v druhej polovici 19. storočia. Ďalší výskum prebiehal v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Našli sa aj archeologické nálezy bukovohorskej a pilinskej kultúry.
Louignac
Louignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7067
NGC 7067 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. septembra 1788.
Ulamova špirála
Ulamova špirála, alebo tiež prvočíselna špirála, je obrázok, ktorý vznikne zoradením prirodzených čísel do špirály a zvýraznením prvočísel. Bola objavená matematikom Stanisławom Ulamom v roku 1963. Ulam si napísal prirodzené čísla do obdĺžnikovej siete, jednotku do stredu a ďalšie čísla špirálovito smerom von.
200px|center|Numbers from 1 to 49 placed in spiral order Keď zakrúžkujeme v tejto štruktúre prvočísla, dostávame
Leuven
Leuven (, po česky Lovaň) je mesto vo Flámskom regióne v provincii Flámske Brabantsko, ktorej je hlavným mestom.
Obyvateľstvo
Leuven má približne 95 463 obyvateľov (2010).
Ulamova špirála
Ulam si všimol, že prvočísla sa vyskytujú prevažne na niektorých diagonálnych priamkach. Tento vzor je viditeľný aj pri veľmi veľkých merítkach (objavujú sa aj vodorovné a zvislé čiary). Následujúci obrázok popisuje rozloženie prvočísel na sieti 200x200:
Leuven
Dejiny
Od 1. januára 1977 mesto Leuven pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Od 1. januára 1995 je Leuven hlavným mestom novej provincie Flámske Brabantsko.
Ulamova špirála
400px|center|Ulam spiral of size 200×200
Ján Zelný
Ján Zelný (* 26. august 1920, Žilina – † 27. september 1995, Žilina) bol slovenský amatérsky entomológ – parnassiológ, výborný znalec čeľadí Papilionidae a Pieridae na území Slovenska aj v Európe. Jeden zo zakladajúcich členov prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.
Biografia
Už v mladosti, od svojich pätnástich rokov, ako študent žilinského gymnázia sa zaujímal o život hmyzu. Aktívne sa zaoberal výskumom motýľov, prevažne rodom Parnassius Latreille, 1804, ako i otázkou medzidruhovej taxonomickej príslušnosti druhov mlynárikov Pieris napi L. a Pieris bryoniae Hübner, 1806. Od roku 1941 bol aktívnym členom prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. Na ustanovujúcom valnom zhromaždení tejto spoločnosti dňa 12.3.1941 v budove I. rímskokatolíckej ľudovej školy bol jedným zo zakladajúcich členov tejto spoločnosti. Bol vtedy mladým entomológom, ale už na tomto prvom stretnutí bol zvolený za pokladníka a neskôr zastával tiež funkciu kustóda spoločnosti – spoločne s Jánom Smutným. Dňa 15.8.1942 na šiestej riadnej členskej schôdzi v hoteli Astória referoval ako člen výboru spoločnosti o jasoňoch. Spomenul aj niektoré lokality výskytu týchto druhov motýľov a poznamenal, že v roku 1942 bolo na lokalitách veľmi veľa aberatívnych jedincov. Dňa 10.12.1942 na desiatej riadnej členskej schôdzi spoločnosti referoval o svojich výsledkoch entomologického prieskumu Súľovských skál, kde v tomto roku (1942) robil prieskum hmyzu. Spomenul, že sa tam nachádza Parnassius apollo L. var. interversus, Parnassius mnemosyne (poddruhová príslušnosť sa musí ešte určiť) a tiež z chrobákov fuzáč alpský (Rosalia alpina). Zistil tam aj viacero iných zaujímavých druhov motýľov a chrobákov, ako i rôzne druhy alpskej kveteny, z čoho priniesol na schôdzu so sebou i ukážky. Dňa 3.3.1943 na dvanástej riadnej členskej schôdzi spoločnosti v hoteli Astória bolo Jánovi Zelnému určené spraviť v sezóne roku 1943 komplexný výskum Súľovských skál. Dňa 9.5.1943 na treťom valnom zhromaždení spoločnosti v hoteli Astória bol menovaný do funkcie zapisovateľa spoločnosti. Dňa 22.8.1943 na mimoriadnom valnom zhromaždení Slovenskej entomologickej spoločnosti v hoteli Astória sa Ján Zelný vzdáva členstva v spoločnosti, čo bolo vzaté na vedomie a jednohlasne zhromaždením valného zhromaždenia prijaté. Na poslednom, mimoriadnom valnom zhromaždení spoločnosti dňa 19.10.1945 v hoteli Astória v Žiline už zasa figuruje ako člen spoločnosti, kde je uvádzaný ako člen výboru bez funkcie.
Od roku 1957 bol Ján Zelný tiež členom entomologického klubu pri krajskej stanici mladých prírodovedcov v Ostrave – Porube, ktorá vydávala vlastný Entomologický spravodaj, v ktorom tiež publikoval niektoré svoje práce. Po druhej svetovej vojne intenzívne spolupracoval s viacerými entomológmi, spočiatku s pánom Jozefom Staněkom (1902 – 1981) zo Žiliny, ktorý bol predseda prvej Slovenskej entomologickej žilinskej spoločnosti, neskôr s Jozefom Veselým, potom i s inými entomológmi, ako napr. s Ing. Václavom Leiblingerom zo Žiliny, neskôr i so zahraničnými entomológmi, z ktorých najvýznamnejší bol lepidopterológ Curt Jacobus Eisner (1890 – 1981) z holandského Leidenu – parnassiológ svetového formátu.
Diplomovaný technik Ján Zelný pracoval na správe spojov a popri svojej profesii (projektant spojov) vo voľnom čase intenzívne študoval hlavne rod Parnassius a z neho prevažne druh motýľa jasoňa červenookého (Parnassius apollo Linnaeus, 1758). Počas svojho života zozbieral rozsiahlu zbierku, prevažne z rodu Parnassius a Pieris. Tento zbierkový materiál slúžil autorovi k štúdiu a mnohým racionálnym záverom v otázke poddruhovej príslušnosti jasoňa červenookého napriek tomu, že používal pri svojej práci iba porovnávaciu metódu.