cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cyprus
Praveký a staroveký Cyprus
Alexander Veľký (356 – 323 pred Kr.) definitívne oslobodil ostrov od Peržanov. Následne, po jeho smrti pripadol Ptolemaiovi, gréckemu vládcovi Egyptu. Práve v tomto období priamej gréckej vlády nad ostrovom sa Cyprus definitívne helenizoval. Prišli sem mnohí grécki kolonisti z rozličných území, tradičné cyperské kráľovstvá sa rozpadli a negrécke obyvateľstvo, potomkovia Cyperčanov doby bronzovej aj Feničania sa helenizovali, ich jazyk prestal existovať, vymizlo aj sylabické písmo a adaptovala sa grécka alfabeta. Aj pôvodní Cyperskí Gréci stratili svoj grécky dialekt, vychádzajúci ešte z mykénskej gréčtiny v prospech zjednocujúceho helenistického koiné.
V rokoch 58 – 57 pred Kr. bolo územie Cypru pripojené k Rímskej ríši. Nesporne najdôležitejšou udalosťou počas obdobia rímskeho Cypru bola návšteva apoštolov Pavla a Barnabáša sprevádzaných svätým Marekom, ktorý prišiel na ostrov na začiatku svojej prvej misie v roku 45. Po príchode do Salamíny pokračovali do Pafosu, kde sa im podarilo obrátiť rímskeho guvernéra Sergia Paula na kresťanstvo. Týmto sa Cyprus stal prvou krajinou na svete spravovanou kresťanským panovníkom, resp. guvernérom.
náhľad|Zrodenie Venuše od slávneho [[Taliansko|talianskeho maliara Sandra Botticelliho ]] thumb|Hlavné mesto [[Nikózia]]
Cyprus v gréckej mytológii
Cyprus je legendárnym miestom zrodenia bohyne krásy, lásky, sexu a vášne, nádhernej Afrodity. Legendárne dejisko Afroditinho zrodenia z morskej peny je pri Petra tu Romiu, teda Grékove skaly, kedysi známe aj ako Afroditine skaly. Sú to veľké skaly v mori blízko pobrežných útesov neďaleko Pafosu. V priebehu starovekej histórie bol Cyprus prekvitajúcim centrom kultového uctievania Afrodity. Medzi jeden z najznámejších obrazov zobrazujúcich jej zrodenie je Botticelliho Zrodenie Venuše.
Poklasický a súčasný Cyprus
Cyprus sa stal súčasťou Východorímskej ríše (Byzantskej ríše) po rozdelení Rímskej ríše v roku 395 a zotrval v nej takmer 800 rokov. Arabi vyplienili ostrov roku 646. Druhá ničivá arabská invázia roku 654 skončila dokonca ziskom určitého územia pre východných dobyvateľov. Ostrov mal zmluvne relatívne zabezpečenú nezávislosť, ale musel platiť odvody. Istú dobu bol Cyprus "demilitarizovanou zónou" a bol spravovaný ako Arabmi, tak aj Byzantskými Grékmi. Dokonca bola snaha Byzancie o presídlení Cyperčanov do Bithýnie, od tohto zámeru však ustúpili.
Pšov
Pšov je obec v Česku v okrese Karlovy Vary v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 567 obyvateľov, z toho 295 mužov a 272 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 40,9 roka, ženy 44,1 roka).
Bzdochy
Systematika
Zdroje tejto kapitoly: a) Zdroje pre infrarady, resp. základnú štruktúru taxónu bzdochy:     ; b) Zdroje pre taxóny pod infraradmi:
Cyprus
Poklasický a súčasný Cyprus
Po vláde nezávislého byzantského gréckeho vládcu Izáka Komnena, anglický kráľ Richard I. ukoristil ostrov v roku 1191 a o rok neskôr ho odkúpil Guy Lusignanský.
Benátska republika získala kontrolu nad týmto územím v roku 1489 po smrti poslednej lusignanskej kráľovnej, po čom nasledovalo podmanenie si Cypru Osmanskou ríšou roku 1570. Na ostrove sa Turci neusadili vo veľkom počte, ale na islam prestúpila časť miestneho grécke obyvateľstva, ktoré sa tak poturčilo, mnoho z nich ale rozprávalo po grécky, hoci sa cítili byť Turkami.
Antonov An-2
Antonov An-2 (v kóde NATO: „Colt“) je jednomotorový celokovový vzperový dvojplošník, poľnohospodárske a viacúčelové lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze po druhej svetovej vojne. V bývalom Česko-Slovensku je stroj známy aj pod prezývkou „Andula“.
Cyprus
Poklasický a súčasný Cyprus
4. júna 1878 bol ostrov v dôsledku Dohody o Cypre opäť začlenený do Britského impéria, resp. pomoci Spojeného kráľovstva Osmanskej ríši počas Rusko-tureckej vojny. Prístav Ammochostos bol dokončený v júni 1906 a od tohto okamihu sa ostrov stal strategickým bodom pre Spojené kráľovstvo, ktorý posilňoval jej vplyv vo Východnom Stredomorí a Suezskom kanáli, na hlavnej trase k Indii.
Cyprus bol formálne pripojený k Spojenému kráľovstvu 1913 pred prvou svetovou vojnou. Mnoho Cyperčanov, dnes britských občanov, sa zaviazalo bojovať v britskej armáde, v tejto aj v druhej svetovej vojne.
Antonov An-2
Vznik a vývoj
thumb|left|Poľský An-2R práškuje polia
Cyprus
Poklasický a súčasný Cyprus
V priebehu 40. a 50. rokov 20. storočia začali Cyperčania požadovať zjednotenie s Gréckom. Keď grécki obyvatelia vyhlásili referendum o pripojení, Spojené kráľovstvo hľadalo spôsob ako potlačiť všetky aktivity, ktoré by mohli ohroziť jeho vládu nad ostrovom. V roku 1955 prerástol spor o nezávislosť do partizánskych aktivít podporovaných politickou reprezentáciou EOKA. Na konci 50. rokov 20. storočia sa politická a spoločenská atmosféra stávala čoraz viac vyostrenejšou.
Antonov An-2
Vznik a vývoj
V novom výrobnom závode v Kyjeve začala v roku 1948 výroba overovacej série. V roku 1949 sa rozbehla veľkosériová výroba, pri ktorej bolo lietadlo schválené pod označením An-2. Vtedy boli už stroje vybavené výkonnejšími motormi AŠ-62IR s výkonom 736 kW (1 000 k). An-2 z Kyjeva sa počas sériovej výroby postupne objavili v dvanástich rôznych verziách, napríklad poľnohospodárske An-2SCh, ako An-2P pre 12 až 14 cestujúcich, transportné An-2T, fotoprieskumné An-2F, An-2S pre prepravu zranených či chorých, An-2ZA (An-6 Meteo) s turbokompresorom používané k výskumu horných vrstiev atmosféry, plavákový An-2V (niekedy označovaný ako An-4) pre potreby námorného letectva alebo An-2L a An-2PP určené k vyhľadávaniu a haseniu lesných požiarov. Výrobu v materskom závode ukončila v roku 1964 neveľká séria lietadiel An-2M s motormi AŠ-61R alebo AŠ-61M, posunutým podvozkom a novo tvarovanou väčšou zvislou chvostovou plochou. Počas 15 rokov bolo v Kyjeve vyrobených 5 000 lietadiel. Stroje verzie An-2M (modificirovannyj) a An-3 s turbovrtuľovým motorom boli vlastne pokusy o predĺženie životnosti základného typu. Lietadlá An-3 sa však už neuplatnili.
Výrobu lietadiel An-2 prevzal v roku 1959 poľský závod WSK Mielec, kde o rok neskôr začala sériová výroba dvoch základných verzií: dopravných An-2T a poľnohospodárskych An-2R. V roku 1960 bol dokončený prvý poľský An-2. Vlastným vývojom vznikli v Poľsku, napríklad An-2PF pre fotogrametriu, An-2PR slúžiaci ako lietajúca retranslačná stanica k prenosu televízneho signálu, An-2G pre geofyzikálny prieskum či plavákový An-2M. V rámci projektu M-15 vzniklo v Poľsku aj špeciálne skúšobné laboratórium určené pre skúšky prúdového motoru v poľnohospodárstve. Toto špeciálne laboratórium nieslo označenie LaLa-1. V roku 1973 bol do ZSSR slávnostne dodaný päťtisíci stroj. V Poľsku bolo vyrobených približne 9 000 lietadiel An-2.
Cyprus
Poklasický a súčasný Cyprus
Cyprus získal nezávislosť roku 1960 po vyčerpávajúcom rokovaní medzi Spojeným kráľovstvom ako koloniálnou mocou, a Gréckom a Tureckom, materskými krajinami dvoch odlišných kultúr žijúcich na Cypre. Národnostný princíp pri tvorbe štátnych inštitúcií nenapomáhal zdravým vzťahom medzi obyvateľmi ostrova. Prvým prezidentom sa stal grécky Cyperčan, vodca arcibiskup Makarios III., miesto viceprezidenta zaujal turecký Cyperčan a politik Fazik Küçük.
Po dosiahnutí nezávislosti. Cyperská kríza
Sever vyhlásil svoju nezávislosť v roku 1975 a tureckí Cyperčania vyhlásili samostatný štát pod vedením Raufa Raifa Denktaşa 15. novembra 1983. Tento štát bol uznaný len Tureckom. Organizácia islamskej konferencie mu udelila členský status pod názvom “Štát Cyperských Turkov”. Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov v rezolúcii 541 z 18. novembra 1983 vyhlásila túto akciu za protiprávnu a vyzvala na jej zrušenie. Spojené kráľovstvo podľa súhlasu s nezávislosťou vlastní dve územia na južnom pobreží ostrova – Akrotíri a Dekéleia. Využívajú sa ako vojenské základne. Turecký brutálny postup zahŕňal bombardovanie civilných cieľov s cieľom umožniť etnické čistky územia. Gréci zo severu ostrova boli po tureckom vpáde presídlení na juh, kde žijú dodnes.
Antonov An-2
Vznik a vývoj
Licenčná výroba lietadiel An-2 prebieha aj v Číne, kde sa An-2 pod označením Harbin Y-5 vyrába údajne dodnes. Celkový počet vyrobených kusov tak presahuje 18 000.
Cyprus
Po dosiahnutí nezávislosti. Cyperská kríza
Cyprus vstúpil do Európskej únie ako riadny člen v máji 2004. Južná časť ostrova po invázii zaznamenala veľmi vysoký ekonomický vzostup a krajina sa môže tešiť naozaj vysokému životnému štandardu obyvateľstva. Sever si zachováva nízku životnú úroveň zapríčinenú ekonomickým embargom uvaleným od jednostrannej deklarácie nezávislosti.
Ashbourne (Írsko)
Ashbourne (ír. Cill Dhéagláin) je mesto vo východnej časti Írska, v grófstve Meath. Žije tu 8 528 obyvateľov (2006).
Cyprus
Administratívne členenie
náhľad|Administratívne členenie Cypru
Antonov An-2
Nasadenie
thumb|right|Antonov An-2R JAT Privredna Avijacija, ktorý je vybavený špeciálnymi nádržami na letecký postrek a používa sa na kontrolu populácie komárov v Belehrade
Ashbourne (Írsko)
Leží na rieke Broad Meadow Water v nadmorskej výške Nachádza sa  SSZ od Dublinu, na ceste R135, ktorá bola pôvodne cestou I. triedy č. N2, pričom po výstavbe cestného obchvatu mesta v r. 2005 (vedie západne od mesta), bola prekategorizovaná. Južne od mesta sa križuje s cestou R125. Severne a východne od mesta prechádza hranica grófstva Fingal.
Cyprus
Administratívne členenie
Cyprus je de iure (teda z pohľadu Cyperskej republiky) rozdelený na šesť eparchií (obvodov), ktoré sa po turecky nazývajú regióny. De facto však je Cyprus rozdelený na 5 eparchií Cyperskej republiky a 5 regiónov Severocyperskej tureckej republiky (plus územie OSN a Britské suverénne základňové územia). Eparchie a regióny sú:
Antonov An-2
Nasadenie
Nezničiteľné „Anduly“ boli a sú vo veľkom počte používané v mnohých krajinách sveta a jednotlivé stroje prevzali aj používatelia v USA, Holandsku, Grécku a vo viacerých rozvojových krajinách. Na upravenom lietadle An-2 s turbokompresorom boli v rokoch 1953 – 1954 ustanovené dva svetové výškové rekordy v kategórii C-1-e (vrtuľové lietadlá s hmotnosťou 3 000 až 6 000 kg).
Ashbourne (Írsko)
Mesto zaznamenáva v posledných rokoch prudký nárast obyvateľstva, stalo sa satelitným sídlom Dublinu, pričom 12% obyvateľstva Ashbourne nie je írskeho pôvodu a pochádza z Litvy, Poľska a Spojeného kráľovstva. Po Navane je druhým najľudnatejším mestom grófstva Meath.
Antonov An-2
Nasadenie
Na území bývalej Juhoslávie sa An-2 objavili aj v úlohách bombardovacích a bojových lietadiel. V Česko-Slovensku sú An-2 najznámejšie z činnosti u aeroklubov. An-2 používali u nás aj ČSA, Slov-Air a vojenské letectvo.
Cyprus
Administratívne členenie
Severná – turecká časť ostrova je na mape vyznačená červenou farbou, zvyšok je južná – grécka časť (vyznačená bledšou červenou farbou). Medzi ne je vklinená nárazníková zóna OSN (vyznačená modrou farbou) a územie pod správou britskej armády, tzv. Britské suverénne základňové územia (vyznačené zelenou farbou).
Ashbourne (Írsko)
Ashbourne má výborné autobusové spojenie s Dublinom (Bus Éireann), nočné spoje zabezpečuje Dublin Bus autobusovou linkou 40N cez Finglas. Najbližšími mestami sú Ratoath ( na západ), Swords ( na juhovýchod), Duleek ( na sever) a Navan ( na severozápad).
Antonov An-2
Nasadenie
Pri použití ako poľnohospodárske stroje sa využívali s namontovaným práškovacím zariadením pod spodnými krídlami na postreky poľnohospodárskych kultúr a lesných porastov. Pri takomto použití väčšinou lietali 5 metrov nad zemou prípadne 10 metrov nad lesnými porastami.
Verzie
thumb|right|An-2T počas letu thumb|right|An-6 Meteo
Cyprus
Administratívne členenie
náhľad|Hlavné mesto [[Nikózia ostáva rozdelené od roku 1975 nárazníkovou zónou OSN.]]
Politické rozdelenie
Cyprus je od roku 1974 rozdelený na severnú časť – tzv. Severocyperskú tureckú republiku (uznanú iba Tureckom) a južnú časť – Cyperskú republiku (medzinárodne uznaný reprezentant ostrova Cyprus, člen Európskej únie).
Antonov An-2
Používatelia
thumb|right|400px|Používatelia lietadiel An-2 sú v červenej farbe (bývalí používatelia sú v tmavo červenej) thumb|right|Š'-ťia-čuang Y-5 [[Albánske vzdušné sily|albánskych vzdušných síl na základni Kuçovë]] thumb|right|An-2 v kamufláži [[Estónske vzdušné sily|estónskych vzdušných síl]] thumb|right|Š'-ťia-čuang Y-5 [[Vzdušné a protivzdušné sily Kórejskej ľudovej armády|Vzdušných a protivzdušných síl Kórejskej ľudovej armády ako múzejný exponát]] thumb|right|An-2 v kamufláži [[Vzdušné sily Kórejskej republiky|Vzdušných síl Kórejskej republiky]] thumb|right|An-2 [[Luftstreitkräfte der Nationalen Volksarmee|vojenského letectva NDR na základni Holzdorf]] thumb|right|An-2TD [[Vzdušné sily Poľskej republiky|poľského vojenského letectva na základni v Dębline, 2. október 1991]] thumb|right|An-2 [[Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie|ruských vzdušných síl na základni Großenhain v Nemecku, 16. august 1992]] thumb|right|An-2 [[Letecká brigáda Severomacedónskej republiky|Leteckej brigády Macedónskej republiky]]
Civilní
thumb|right|An-2R, ktorý v minulosti lietal aj u [[SLOV-AIRu]] thumb|right|An-2TD východonemeckého [[Interflugu]] thumb|right|An-2R sovietskeho [[Aeroflotu]] thumb|right|An-2R na lyžiach
Cyprus
Enklávy a exklávy
Cyprus má štyri exklávy, všetky nachádzajúce sa na území, ktoré prislúcha britskému územiu Dekéleia. Prvé dve sú dediny Ormidhia a Xylotimbou. V Dekéleii sa nachádza elektráreň, ktorá je rozdelená na dve časti Britskou cestou. Severná časť je enklávou rovnako ako dve dediny, zatiaľ čo južná časť je vymedzená morom a z toho dôvodu nie je enklávou – aj keď nemá svoje vlastné pobrežné vody.
Antonov An-2
Technický popis
thumb|right|Kokpit lietadla An-2 thumb|right|Interiér kabíny
Antonov An-2 je jednomotorový vzperový dvojplošník pre dvojčlennú posádku a 12 cestujúcich, prípadne náklad do hmotnosti. Kovová kostra krídel a pevných a pohyblivých chvostových plôch je potiahnutá duralom a plátnom. Trup tvorí kovová polškrupina, krycie plechy sú duralové. Hviezdicový motor poháňa kovovú nastaviteľnú štvorlistú vrtuľu s nastaviteľným uhlom nábehu. Hlavné podvozkové nohy umiestnené na rozhraní krídel a trupu sú pevné. Zadné ostrohové koleso je ovládateľné.
Cyprus
Zjednotenie, Annanov plán a vstup do Európskej únie
Výsledky skorších rokovaní medzi gréckou a tureckou stranou vyústili do rozsiahlej dohody o opätovnom zjednotení ostrova ako dvojzónovej federácie s územím prideleným gréckemu a tureckému spoločenstvu v rámci zjednoteného ostrova. Dohoda však nebola nikdy dopracovaná do konečných detailov a obe strany sa ocitli v slepej uličke. Pretrvávajúce ťažkosti v hľadaní riešenia zjednotenia ostrova predstavovali potenciálnu prekážku Cyperčanov na vstup do Európskej únie, o ktorý sa vláda uchádzala od roku 1997.
Organizácia Spojených národov podporovala rozhovory medzi gréckymi a tureckými lídrami, Glafkosom Kleridesom a Raufom Denktaşom, intenzívne v nich pokračovali v roku 2002, ale bezvýsledne. V decembri 2002 Európska únia formálne pozvala Cyprus na vstup do únie v roku 2004, pričom naliehala, aby sa európske členstvo týkalo celého ostrova a dúfala, že sa to stane významným lákadlom na opätovné zjednotenie.
Obyvateľstvo
Väčšinu obyvateľov Cypru tvoria cyperskí Gréci (78 %) a Turci (18 %). Hoci cyperskí Gréci a cyperskí Turci majú veľa spoločného, sú to odlišné identity založené na náboženstve, jazyku a sú úzko viazané na svoje materské krajiny. Po grécky sa prevažne hovorí na juhu, kde sú väčšinovou komunitou cyperskí Gréci. Turecký jazyk prevláda na severe, kde dominuje obyvateľstvo tureckého pôvodu. Rozsiahlo používaným jazykom na ostrove je angličtina.
Cyperskí Gréci sa pridržiavajú gréckej ortodoxnej cirkvi, cyperskí Turci vyznávajú islam. Náboženské menšiny ortodoxných Arménov, byzantsko-katolíckych Maronitov (dokopy ide len o pár tisíc obyvateľov) si podľa ústavy z roku 1960 zvolili príslušnosť ku cyperským Grékom.
Etnické a náboženské zloženie obyvateľstva Cyperskej republiky
Obyvateľstvo: Gréci – 618 455, Maroniti (kresťania libanonského pôvodu) – 3 658, Arméni – 1 341, Turci – 360.
V južnej časti žije aj veľa prisťahovalcov z iných krajín, napr. Gréci z Grécka – 17 459, Briti (hlavne na vojenských základniach) – 11 870, Rusi – 4 952, prisťahovalci zo Srí Lanky – 4 939, Filipínci – 3 245, Bulhari – 2 411, Rumuni – 1 778, Ukrajinci – 1 259, Indovia – 1 313, Česi - ???, Slováci - ??? a iní.
Kuchyňa
Cyperská kuchyňa je rovnaká ako kuchyňa z Grécka. Na Cypre sa vyrába tradičný syr Chaloumi. Tradičné jedlá sú prevažne z jahňacieho a bravčového mäsa (souvlaki, gyros), rýb a šalátov (choriatiki). Aj na Cypre sa je omáčka tsatsiki, tu sa však nazýva talatouri. Známe sú aj cyperské zákusky, predovšetkým baklavas, loukoumades a koubes. Veľmi kvalitné je aj miestne víno, ktoré tu má tisícročné tradície.
Doprava
náhľad|Pohľad na Nikóziu z perspektívy satelitu.
Cestná doprava
Cyprus vybudoval modernú cestnú sieť. Podľa štatistiky z roku 2002 cestnú sieť južnej časti ostrova tvorilo približne spevnených a  nespevnených ciest. V severnej časti mala cestná sieť celkovo.
Turecká invázia roku 1974 radikálne zmenila program budovania ciest a vytvorila nové priority s cieľom pokryť zvýšené potreby na území kontrolovanom vládou, na ktorom sa koncentrovalo 80% cyperského obyvateľstva, a ktoré bolo centrom najväčšieho rozvoja. Po týchto udalostiach bola podporovaná vízia nového cestného rozvoja, ktorá bola čiastočne financovaná zahraničnou Finančnou organizáciou. Boli vybudované nové diaľnice spájajúce všetky významné sídla na ostrove.
Letecká doprava
Vstupom do Európskej únie sa Cyprus postupne stáva »mostom« medzi Európou a Stredným východom.
Lodná doprava
Cyprus má špecifické postavenie v obchodnom loďstve v celosvetovom meradle. V 80. rokoch zaujímal 32. miesto, v súčasnosti zaujíma 6. miesto na svete s 2 000 registrovanými obchodnými loďami s výtlakom 24 miliónov ton. Z uvedeného vyplýva členstvo Cypru vo všetkých významných medzinárodných organizáciách týkajúcich sa lodnej dopravy. Ostrov je signatárom medzinárodných zmlúv; jeho postavenie v oblasti námornej dopravy vyplýva aj z jeho výhodnej geografickej polohy.
Všetky prístavy spadajú pod jurisdikciu CPA (Cyprus Port Authority), ktorá uplatňuje vládnu politiku vo všetkých oblastiach (investície, prístaviská – sklady, nakládka a vykládka; ostatné služby sú v súkromných rukách). Prístavy sú významné v regióne pre osobnú dopravu a aj pre dopravu nákladnú.
Vzdelávanie
Školský systém Cypru sa vyvíjal nerovnomerne a nerovnakým spôsobom v severnej a južnej časti už od čias britskej nadvlády. Spoločnými charakteristikami sú: veľký vplyv domovských krajín – Turecka a Grécka a veľký počet študentov študujúcich na vysokých školách v materských krajinách. Veľký počet cyperských Grékov študuje aj na univerzitách západnej Európy, najmä v Spojenom kráľovstve. Deti nastupujú do školy v 6 rokoch a študujú na základnej škole 6 rokov. Približne vo veku 12 rokov prechádzajú na strednú školu. Na väčšine základných škôl je povinná rovnošata. Vyučovanie je zamerané na získanie základných znalostí a zručností. Síce sa na Cypre rozpráva cyperskou gréčtinou, v školách sa vyučuje gréčtinou z Grécka.
Jozef Rakovan
Jozef Rakovan môže byť:
M2 (linka budapeštianskeho metra)
vľavo|150px náhľad|Trasa linky M2 M2 alebo „Kelet–nyugati metróvonal“, hovorovo Piros metró je druhou z liniek budapeštianskeho metra. Otvorená bola v roku 1970. Je dlhá a nachádza sa na nej 11 staníc. Linka je linkou budapeštianskeho metra, ktorá vedie popod Dunaj do Budína. So starým metrom sa stretáva v stanici Deák Ferenc tér.
Dejiny
Linka M2 mala spojiť dve hlavné vlakové stanice, Keleti pályaudvar a Déli pályaudvar. Dokončená mala byť už v roku 1955. Avšak z finančných a ekonomických dôvodov výstavba ustala a opäť sa začalo stavať až v roku 1963.
Prvý úsek so siedmimi stanicami medzi Őrs vezér tere a Deák Ferenc tér otvorili 2. apríla 1970. Zvyšný úsek, medzi Deák Ferenc tér a Déli pályaudvar otvorili o dva roky neskôr, v decembri roku 1972.
Na linke M2 prebiehala od roku 2004 kompletná rekonštrukcia, pri ktorej boli vymenené obklady staníc a eskalátory, z ktorých mnohé mali už viac ako 20 rokov. Stanice Blaha Lujza tér a Kossuth Lajos tér boli opravené v roku 2004. Ďalší rok nasledovali stanice Batthyány tér, Astoria a Keleti pályaudvar. V roku 2006 sa rekonštruovali stanice Déli pályaudvar, Széll Kálmán tér a hlavná prestupná stanica Deák Ferenc tér.
Vozový park
náhľad|Alstom Metropolis AM5-M2 na stanici Széll Kálmán tér Na linke premávajú nové vozne typu Alstom.
Pakt Ribbentrop-Molotov
náhľad|Molotov (sediaci) pri podpisovaní zmluvy. V pozadí Stalin a vedľa neho (za Molotovom) Ribbentrop. Moskva, 23. august 1939 Pakt Ribbentrop - Molotov alebo Pakt o neútočení alebo Pakt Hitler - Stalin bola zmluva medzi Hitlerovým Nemeckom a Sovietskym zväzom (ZSSR) vedeným Stalinom. Hitlerovi sa vďaka tejto zmluve podarilo nielen získať dôležitého spojenca, ale garantovať aj jeho neutralitu v pripravovanej vojne. Pakt vznikol z iniciatívy Nemecka, po tom, čo dva dni pred jeho uzavretím (21. augusta 1939) stroskotali rokovania o vojenskej spolupráci ZSSR so Spojeným kráľovstvom a Francúzskom. Pakt a ďalšie dodatky (oficiálne bolo zverejnených len prvých 7 článkov Paktu) podpísali ministri zahraničných vecí Joachim von Ribbentrop a Viačeslav Molotov za prítomnosti Stalina s dátumom 23. augusta 1939 v Moskve. Pri príležitosti podpísania tejto zmluvy boli vedené aj tajné rozhovory oboch splnomocnencov, ktorých výsledkom bolo vymedzenie sfér vplyvu v Európe, čomu sa hovorí tzv. „tajný dodatok“.
Ďalšia tajná dohoda (pokračovanie pôvodnej) rovnakých zmluvných strán (Nemecko-sovietska zmluva o priateľstve, spolupráci a vytýčení demarkačnej čiary), bola podpísaná približne o mesiac neskôr, 28. septembra 1939, po napadnutí a rozdelení Poľska. Pakt mal mať platnosť 10 rokov, avšak bol dodržiavaný kratšie ako dva roky, keď nacistické Nemecko napadlo 22. júna 1941 ZSSR.
Z rokovania bol vyhotovený prísne tajný protokol podpísaný oboma vyjednávačmi. Američania mali úplné informácie o dohode, od roku 1946 keď získali kópiu, ktorú dal vyhotoviť Ribbentrop. Od roku 1948 boli informácie o pakte, ktorým si nacisti a ZSSR delili sféry vplyvu na Západe verejne dostupné. Existencia tajného dodatku bola však sovietskou vládou vehementne celý čas popieraná. Sovietska kópia pôvodného dokumentu bola odtajnená až po zániku ZSSR v roku 1992 a publikovaná ako kópie originálov z archívu KSSZ, určené pre verejnosť v ruštine až v roku 2007.
Predchádzajúce udalosti
Vzájomné vzťahy medzi Nemeckom a Sovietskym Ruskom po prvej svetovej vojne zmenila bilaterálna Rapallská zmluva, podpísaná 16. apríla 1922 v Rapalle (Taliansko). Boli ňou obnovené diplomatické styky medzi oboma krajinami, ktoré sa zriekli navzájom náhrady vojnových škôd a priznali si doložku najvyšších výhod. Bola to prvá medzinárodná zmluva, uzavretá Ruskom po Októbrovej revolúcii a aj pre Nemecko bola táto zmluva prvou rovnoprávnou medzinárodnou zmluvou po prehranej 1. svetovej vojne.
Napriek viacerým radikálnym krokom, ktoré Sovietski predstavitelia na čele so Stalinom odôvodňovali nebezpečenstvom napadnutia krajiny západnými kapitalistami, až do polovice 30. rokov 20. storočia Sovietskemu zväzu nehrozilo žiadne reálne nebezpečenstvo nepriateľskej agresie. Situácia sa však začala radikálne meniť po nástupe nacizmu v Nemecku. V ZSSR videli nebezpečenstvo v protiboľševickej rétorike nacistov a ich potenciálnom spojenectve s konzervatívcami v Západnej Európe. V tomto období začali sovietski predstavitelia meniť politický kurz svojej zahraničnej politiky smerom k propagácii odzbrojenia, kolektívnej bezpečnosti a obrane pred agresiou. Rokovania o vojenskej spolupráci ZSSR so Spojeným kráľovstvom a Francúzskom však napriek ich dlhému trvaniu, neviedli k žiadnym výsledkom. Stalinove rozhodnutie prikloniť sa na stranu Hitlera (založené na jeho marcovom vyhlásení, že nebude "... za iných vyťahovať horúce gaštany z ohňa" ), preto nemožno považovať za ideologické, ale skôr pragmatické.
Sovietski predstavitelia od apríla 1939 paralelne tajne rokovali aj s Nemcami. Aj z tohto dôvodu Stalin v máji 1939 nahradil ministra zahraničných vecí Maxima Litvinova, ktorý bol zástanca takzvanej kolektívnej bezpečnosti a židovského pôvodu svojim najbližším spolupracovníkom Molotovom. 19. augusta 1939 podpísali obidve krajiny zmluvu o hospodárskej spolupráci a 21. augusta Hitler tajne ponúkol Stalinovi zmluvu o neútočení aj s polovicou Poľska. Stalin pozval do Moskvy nemeckého ministra zahraničných vecí na 23. augusta.
Rokovanie
Ribbentrop nestrácal čas a so sovietskym predsedom vlády Vjačeslavom Molotovovom sa stretol už tri hodiny po svojom pristátí v Moskve. Ribbentropa na letisku vítali vlajky so svastikami a luxusná limuzína s nepriestrelnými sklami. Nacistická delegácia sa v Moskve zdržala trinásť hodín.
Stalin bol osobne prítomný. Obe strany už predtým definovali svoje sféry záujmu od Baltského po Čierne more. Rozpory boli minimálne, aspoň čo sa týka Poľska. Hitler bol priebežne telefonicky informovaný Ribbentropom a jeho územné požiadavky boli do zmluvy zapracované (pozri mapa). Podľa ruského historika „Napriek tomu Nemci vyjednávali doslova o každom kilometri štvorcovom.“ Kameňom úrazu bolo hlavne odovzdania Pobaltia Sovietom. Stalin požadoval do svojej sféry celé Lotyšsko s oboma strategickými prístavmi, s čím Hitler nakoniec telefonicky súhlasil. Lotyšsko, Estónsko a Fínsko sa podľa dohody dostali do sféry vplyvu ZSSR. Litva mala mať zvláštne postavenie a mesto Vilnius miestom záujmu oboch zmluvných strán.
Obsah
Pomenovanie paktu vzniklo z priezvisk dvoch ministrov zahraničných vecí: Joachima von Ribbentropa a Vjačeslava Molotova.
Zmluva bola podpísaná v Moskve s dátumom 23. augusta 1939. V skutočnosti však bola podpísaná až 24. augusta o 2 hodine ráno a po podpise nasledovala oslava (slávnostná večera v Kremli, kde si mal Stalin dokonca pripiť na Hitlerovo zdravie ).
V zmluve sa obe strany zaviazali, že nepoužijú vojenskú silu proti druhej strane a nespoja sa proti sebe s nepriateľmi. To bola časť zmluvy prezentovaná oficiálne (prvých 7 článkov ). Vtedajšia komunistická propaganda zmluvu obhajovala ako úsilie ZSSR vyhnúť sa vojne medzi Nemeckom a Spojeným kráľovstvom. Neskôr bol Pakt komunistickou propagandou zatajovaný alebo zjednodušene interpretovaný tak, že Stalin sa dal oklamať napr.: Hitler bral pakt ako nezáväzný, pričom pre Stalina tento pakt znamenal istotu.
V septembri 1939 dostala Kominterna nové inštrukcie a bleskurýchlo skončila s doterajšou protifašistickou a protinacistickou rétorikou a začala opisovať vojnu v Európe ako záležitosť imperialistických kapitalistických krajín. Rovnako boli inštruovaní komunisti v západných krajinách: od podpory zaistenia kolektívnej bezpečnosti v Európe začali odrazu obviňovať Britániu a Francúzsko z prípravy vojny. Stalin v rozhovore v sovietskej tlači v novembri 1939 vyhlásil, že nie Nemecko napadlo Francúzsko a Anglicko, ale že naopak Francúzsko a Anglicko napadli Nemecko, čím na seba prevzali zodpovednosť za rozpútanie vojny.
Bezprostredné dôsledky
Fakticky si zmluvné strany medzi sebou tajne rozdelili sféry vplyvu v Poľsku, ktoré potom 1. septembra 1939 napadlo Nemecko zo západu a o 17 dní neskôr Sovietsky zväz z východu a to napriek tomu, že stále platila poľsko-sovietska zmluva o neútočení. Východ a západ Poľska delili rieky Visla - Narev - San (tzv. demarkačná línia alebo čiara). Išlo o štvrté delenie Poľska v histórii. Sovieti vpadli do Poľska s odôvodnením, že sa krajina zrútila a že prišli chrániť civilistov. Keď Poliaci kládli odpor, napríklad vo Vilniuse či v Grodne, tak ich Červená armáda postrieľala. Po obsadení Poľska usporiadali Nemci a Sovieti spoločnú vojenskú prehliadku v Brest-Litovsku.
ZSSR v priebehu leta 1940 vojensky obsadil Lotyšsko, Estónsko aj Litvu, to aj napriek tomu, že Litva (Vilnius) mala mať pôvodne osobitné postavenie. Fínsko bolo napadnuté v tzv. zimnej vojne, ktorá začala 30. novembra 1939. ZSSR sa však nepodarilo ho obsadiť podľa plánov.
Pakt dvoch diktatúr mal mať platnosť 10 rokov a bol v podstate dodržiavaný do 22. júna 1941 (kratšie ako dva roky), keď nacistické Nemecko napadlo Sovietsky zväz (operácia Barbarossa).
Hodnotenie po vojne
Zo súčasného pohľadu bol tento Pakt víťazstvom vtedajšieho radikálnejšieho krídla komunistickej strany ZSSR, ktoré bolo radšej ochotné spolupracovať s Hitlerom ako sa spojiť s "kapitalistami" a samozrejme Hitlera, ktorý nemusel bojovať na dvoch frontoch. Ako sa ukázalo až neskôr, išlo o chybné sovietske rozhodnutie, ktoré malo obrovské dôsledky aj pre nich samotných.
Text celej dohody (v ruštine a nemčine) bol tajný. Informácie o ňom a tajných dodatkoch získali Američania pomerne rýchlo vďaka špionáži (aj vďaka diplomatovi Hansovi Heinrichovi Herwarthovi). Nemecký originál bol zničený počas vojny. Kópiu, ktorú získali po vojne Američania, dal na mikrofilm urobiť Ribbentrop pre svoje ministerstvo. Zmluva, vrátane tajných dodatkoch, bola zverejnená v Spojených štátoch 22. mája 1946. Následne sa stala súčasťou oficiálneho amerického zborníku Nacisticko-sovietske vzťahy 1939 - 1941, vydaného v USA v januári 1948. Informácie o nacisticko-sovietskom spojenectve sa potom prostredníctvom médií dostali na verejnosť.
Kniha Falzifikátori dejín a popieranie existencie tajných dodatkov
Aj napriek zverejneniu kópie v západných médiách bolo oficiálnou politikou Sovietskeho zväzu popieranie existencie tajného protokolu. Molotov až do svojej smrti kategoricky odmietal jeho existenciu. Francúzska komunistická strana neuznávala existenciu tajného protokolu až do roku 1968, kedy došlo k destalinizácii strany.
V reakcii na publikovanie tajných protokolov a iných tajných nemecko-sovietskych zmlúv a dokumentov vydalo sovietske ministerstvo zahraničia v roku 1948 knihu Falzifikátori dejín, kde sa tvrdí, že počas podpisovania tohto paktu Stalin odmietol Hitlerovu požiadavku podieľať sa na rozdelení sveta na sféry vplyvu a neobsahuje ani zmienku o ponuke vstupu ZSSR do Osi Berlín-Rím-Tokio. Kniha tiež tvrdila, že Mníchovská dohoda bola "tajnou dohodou" medzi Nemeckom a Západom a "veľmi dôležitou fázou v ich politike zameranej na boj proti Sovietskemu zväzu."
3. februára 1948 bol Stalinovi predložený strojopis s názvom "Odpoveď ohováračom". Stalin zmenil názov na Falzifikátori dejín (Historická správa). Stalin knihu osobne editoval, vrátane škrtania a prepisovania celých častí formou poznámok písaných rukou.
Falzifikátori dejín sa pôvodne objavila ako séria článkov v Pravde vo februári 1948. Následne bola uverejnená v mnohých jazykoch a distribuovaná do celého sveta. Sovietsky zväz neskôr zverejnil zbierku dokumentov, ktoré získal z nemeckých archívov s názvom Dokumenty a materiály vzťahujúce sa na predvečer druhej svetovej vojny.
Táto verzia pretrvávala v historických štúdiách, oficiálnych vyjadreniach, memoároch a učebniciach vydávaných v Sovietskom zväze a celom východnom bloku prakticky až do rozpadu Sovietskeho zväzu v roku 1991. Po desaťročia bola oficiálnou politikou Sovietskeho zväzu popierať existenciu tajného protokolu sovietsko-nemeckého paktu. Stelesnením toho bolo pôsobenie Molotova v politike aj po vojne. Popieral dokument, ktorý sám podpísal do konca svojho politického pôsobenia v roku 1957.
Dôvody podpísania zmluvy Sovietskym zväzom
Uzavretie sovietsko-nemeckého paktu o neútočení je naďalej jednou z kľúčových tém ruskej historiografie udalostí z roku 1939. Diskusia sa naďalej sústreďuje na dôvody, prečo sovietske vedenie súhlasilo s podpísaním dohody s Nemeckom. Podporovatelia oficiálnej sovietskej verzie udalostí sa snažia dokázať, že pakt bol nevyhnutným krokom. Iní vedci naznačujú, že to bola Stalinova vedomá voľba vzhľadom na ciele, ktoré sledoval.
Verzia želania ZSSR vyhnúť sa vojne s Nemeckom
Túto verziu preferuje sovietska a moderná ruská historiografia.
Podľa tejto verzie bola dohoda podpísaná v súvislosti s neúspechom moskovských rozhovorov na jar - leto 1939 medzi predstaviteľmi ZSSR, Anglicka a Francúzska s cieľom uzavrieť trojstrannú dohodu o vzájomnej pomoci a vojenský dohovor ustanovujúci konkrétne vojenské opatrenia na zabezpečenie kolektívnej bezpečnosti v Európe. Počas rokovaní sa odhalila neochota Anglicka a Francúzska poskytnúť konkrétne vojenské zábezpeky a vypracovať skutočné vojenské plány na boj proti možnej nemeckej agresii. Britská vláda okrem toho paralelne s moskovskými rokovaniami rokovala v Londýne s predstaviteľmi Nemecka o vymedzení sfér vplyvu a to ďalej posilnilo obavy sovietskej vlády, že jej západní partneri sa snažili nasmerovať Hitlerovu agresiu na východ - agresiu, ktorá už viedla k „mníchovskej dohode“ a rozdeleniu Československa. Z dôvodu zlyhania moskovských rozhovorov stratil ZSSR nádej na vytvorenie vojenskej koalície so západnými mocnosťami a ocitol sa v nepriateľskom prostredí, keď jeho potenciálnymi protivníkmi boli aj krajiny „sanitárneho kordónu “ a na východe ho ohrozovalo militaristické Japonsko. Za týchto podmienok bol ZSSR nútený súhlasiť s nemeckými návrhmi na začatie rokovaní o pakte o neútočení. Sovietska historiografia preto považovala podpísanie dohody o neútočení s Nemeckom za jediný spôsob, ako zabrániť vojne s Nemeckom a ostatnými krajinami Paktu proti Kominterne (Komunistické internacionále, ktorý bol uzavretý 25. novembra 1936).
Súčasné hodnotenie
Michail Gorbačov, Alexander Nikolajevič Jakovlev vytvorili komisiu skúmajúcu existenciu tajného protokolu. V decembri 1989 komisia dospela k záveru, že protokol existoval a svoje zistenia predniesli na Zjazde ľudových poslancov Sovietskeho zväzu. Zjazd schválil vyhlásenie potvrdzujúce existenciu tajných protokolov, ich odsúdenie a vypovedanie. Oba nástupnícke štáty zmluvných strán (Spolková republika Nemecko a Sovietsky zväz) následne vyhlásili tajné protokoly za neplatné od okamihu, kedy boli podpísané. Spolková republika Nemecko 1. septembra 1989 a Sovietsky zväz 24. decembra 1989, po preskúmaní mikrofilmov nemeckých originálov.
Sovietska kópia pôvodného dokumentu bola odtajnená až po zániku ZSSR v roku 1992 a publikovaná štúdia o nich vo vedeckom časopise v roku 1993. Ako kópie originálov z archívu KSSZ, určené pre verejnosť v ruštine boli zverejnené až v roku 2007.
V niektorých krajinách je na výročie podpisu paktu antikomunistami pripomínaný Deň obetí nacizmu a komunizmu (v anglicky hovoriacich krajinách Black Ribbon Day), v pobaltských krajinách je vyhlásený ako oficiálny štátny sviatok. Rezolúcia Parlamentného zhromaždenia OBSE požaduje, aby sa stal oficiálnym európskym sviatkom.
V Rusku je táto téma tabuizovaná: v Perme uložil súd pokutu dvesto tisíc rubľov - takmer 2 800 eur - mužovi, ktorý na sociálnej sieti v roku 2014 zdieľal text, obsahujúci zmienky o sovietskej účasti na napadnutí Poľska.
Z prieskumu, ktorý v roku 2017 robilo ruské sociologické centrum Levada, vyplynulo, že až 38 percent opýtaných Rusov o pakte nič nevie a tretina (33%) o ňom ani len nepočula. Takmer polovica tých, ktorí o ňom čosi vedeli, pakt schvaľovali. O existencii tajného dodatku bolo presvedčených 40 percent, naopak 17 percent si myslelo, že ide o výmysel. V roku 2014 prezident Vladimir Putin na stretnutí s mladými historikmi a učiteľmi dejepisu v Múzeu moderných dejín odkazoval, že čo je zlé na tom, že Sovietsky zväz nechcel bojovať. Poliakom pripomenul, že keď Nemci (po Mníchovskej dohode) obsadili Československo, zabrali Poliaci jeho časť (Tešínsko a obce na Hornej Orave) a potom boli potrestaní, že sa im stalo to isté. Putin v decembri 2019 opätovne viackrát popieral úlohu Sovietskeho zväzu pri začatí vojny, a pokúsil sa obviniť Poľsko z jej vypuknutia. Popieral tiež, že by Rusko v roku 1939 napadlo Poľsko, tvrdiac, že ​​Poľsko súhlasilo s Hitlerovými plánmi holokaustu.
Lídri trojice pobaltských štátov, v súvislosti s týmto paktom, odsúdili v máji 2020 snahy Ruska "falšovať dejiny".
Calavanté
Calavanté je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dinara Michajlovna Safinová
Dinara Michajlovna Safinová, tiež Dinara Mubinovna Safinová , tat. Dinara Mɵbin qızı Safina alebo Динара Мөбин кызы Сафина (* 27. apríl 1986, Moskva, ZSSR) bola ruská profesionálna tenistka tatárskeho pôvodu. Počas svojej kariéry vyhrala 12 turnajov na okruhu WTA v dvojhre a 8 turnajov vo štvorhre. Je mladšou sestrou tenistu Marata Safina.
Chovanec (priezvisko)
Chovanec (o význame pozri chovanec) je slovenské a české priezvisko. Slovenský ženský tvar je Chovancová, zriedkavo Chovanecová. Na Slovensku je najčastejšie v mestách Žilina, Bratislava, Bardejov a Prešov. V Česku je najrozšírenejšie v Ostrave, Uherskom Brode a Opave.
Známi nositelia
Pozri v článku Chovanec.
Rakovan
Rakovan môže byť:
Javorník
Javorník môže byť:
Protest
Protest sa vníma ako prejavenie nesúhlasu, pričom sa používajú ústne, alebo písomné prostriedky.
Ústny protest
Ústne protesty sa považujú za najčastejšie používané formy protestu. Protestujúci dav používa na vyjadrenie nesúhlasu transparenty, pokriky a skandovanie.
Písomný protest
Písomný protest môže vydať aj jedna osoba (napr.: petícia, sťažnosť). Takáto forma protestu sa používa väčšinou menšími organizáciami alebo jednotlivcami.
Karol Horák
Karol Horák (* 13. september 1943, Katarínska Huta (Cinobaňa)) je slovenský spisovateľ, dramatik a literárny a divadelný vedec.
Životopis
Študoval na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove (1960 – 1965), kde dodnes učí (aj) dejiny divadla. Vedie študentské divadlo. Žije v Košiciach.
From Beyond
From Beyond (po česky vyšlo ako Z neznámého světa) je poviedka amerického spisovateľa Howarda P. Lovecrafta, ktorú napísal v roku 1920 a prvýkrát publikoval v júni 1934 v magazíne The Fantasy Fan (1. ročník, číslo 10).
Dej
Poviedka je prezentovaná z pohľadu nemenovaného rozprávača, ktorý opisuje desivé zmeny, ktoré sa prihodili jeho najlepšiemu priateľovi Crawfordovi Tillinghastovi, a to, ako k nim došlo.
Dej sa posúva o niekoľko hodín a čitateľ sa dozvedá zápletku; v dome zaznel výstrel a polícia našla rozprávača v bezvedomí a Tillinghasta mŕtveho. Ukázalo sa, že výstrel zničil diabolský prístroj a Tillinghasta ranila mŕtvica. Odvtedy však rozprávač trpí úzkosťami, pocitom prenasledovania a strachom z toho, čo v skutočnosti tvorí vzduch a modrú oblohu okolo nás.
Reakcia
Kniha Science-Fiction: The Early Years popisuje koncepty From Beyond ako "veľmi zaujímavé, napriek ťažkopádnemu a nezrelému podaniu". S. T. Joshi ju hodnotí: "je nepravdepodobné, že From Beyond...bude niekedy považovaný za jeden z lepších Lovecraftových príbehov", z dôvodu "jeho lajdáckeho štýlu, melodramatickým excesom a celkovej všednosti zápletky".
Joshi tiež považuje odkazy Crawforda Tillinghasta na šuškovité teliesko za vtip na účet Reného Descarta, ktorý tvrdil, že táto žľaza je bodom, ktorý tvorí komunikačné spojenie medzi fyzickým telom a nehmotnou dušou.
Adaptácie
Poviedka bola tiež inšpiráciou pre filmový horor z roku 2013 Banshee Chapter, ktorý je voľnou adaptáciou poviedky a Gordonovho filmu z roku 1986.
Sadov
Sadov je obec v Česku v okrese Karlovy Vary v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 235 obyvateľov, z toho 604 mužov a 631 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 39,5 roka, ženy 39,1 roka).
184 Dejopeja
184 Dejopeja je planétka s priemerom 68 km, ktorú objavil J. Palisa 28. februára 1878.
Paleoproterozoikum
Paleoproterozoikum je najstaršia z troch ér proterozoika. Časový interval trvania je 2 500 – 1 600 mil. rokov. Predchádzal jej eón archaikum a po nej nasledovalo mezoproterozoikum.
Rozdelenie
Paleoproterozoikum sa rozdeľuje na štyri útvary :
Vývoj
S nástupom paleoproterozoika sa začala meniť atmosféra Zeme, začal sa zvyšovať obsah kyslíka, ktorý bol produkovaný sinicami. Tento bol však rýchlo zoxidovaný železom, čoho dôkazom je výskyt formácií páskovaných železných rúd (jav známy ako „kyslíkový kolaps“). Približne pred 2 400 mil. rokmi došlo k Hurónskemu zaľadneniu, ktoré trvalo cca 300 mil. rokov.
Z paleoproterozoika (konkrétnejšie zo západného Texasu) pochádza aj nález stôp po lezení, čo sa považuje za dôkaz výskytu prvých mnohobunkových životných foriem na Zemi.
Vysočanská (stanica pražského metra)
náhľad|Stredná loď stanice Vysočanská (skratka VS) je stanica metra v Prahe na linke B, úseku IV. Nachádza sa v štvrti Vysočany pri križovatke ulíc Sokolovská, Freyova a Kolbenova a náměstí Organizace spojených národů, neďaleko sídla Dopravného podniku. S výstavbou stanice sa začalo začiatkom 90. rokov a do prevádzky bola uvedená 8. novembra 1998.
Charakteristika stanice
Vysočanská je razená trojloďová stanica pražského typu so skrátenou dĺžkou strednej lode. Nástupište je 31 m hlboko. Má dva výstupy; prvý je východný, vedený po eskalátorovom tuneli s trojramennými eskalátormi do podpovrchového plytko založeného vestibulu s výstupom k autobusovým stanovištiam. Druhý je západný, vychádza z druhého konca strednej lode a po niekoľkých metroch sa lomí - pripojený eskalátorový tunel vedie kolmo k osi stanice a ústi v povrchovom vestibule pri Sokolovskej ulici a sídle DP, kde nadväzuje na električkovú dopravu. Tento druhý výstup bol otvorený dodatočne (28. júna 2000), vzhľadom na to, že na celú stavbu IV. B nebolo dostatok finančných prostriedkov.
Obklad stanice tvoria bledomodré, biele a modré dosky, podlahu na nástupišti a steny vo vestibuloch tvorí žula.
Na tom mieste...
Na tom mieste... je kriminálny román, ktorý napísal britský autor Edgar Wallace a ktorý prvýkrát vyšiel v roku 1931 a po slovensky v roku 1957.
Obsah
Román Na tom mieste... je príkladom morálnej biedy, do ktorej padne človek so slabým charakterom v túžbe po bohatstve. Je to obžaloba amerického spôsobu života a kapitalistického systému. príbeh vykresľuje neradostný osud ľudí, ktorí prišli do USA v túžbe za bohatstvom, s vidinou ľahko zarobených dolárov a vo viere, že ľahko nájdu šťastie. Odohráva sa v podsvetí medzi bandou gangstrov - priekupníkov s liehovinami. Na nelegálnom obchodovaní s alkoholom sa v čase prohibície v USA dalo získať veľké bohatstvo. Medzi magnátmi podsvetia sa vedie neúprosný konkurenčný boj, účty sa vyrovnávajú krvavo, zväčša guľkou do hlavy. Prohibícia, ktorá mala svojho času dvíhať morálnu úroveň Američanov, sa stala pôdou pre rôzne kriminálne skupiny. Hlavná postava románu Tony Perelli alias Veľký šéf sa na čele svojej zločineckej organizácie drží iba bezohľadným a surovým násilím. Zo začiatku románu sa síce zdá, že v tom chlapovi je kus srdca, ale čoskoro sa prejavuje ako morálna ruina a pravý bezcharakterný podliak. Bohatstvo je pre neho všetkým. Za peniaze si Perelli môže dovoliť tých najlepších právnikov, polícia je bezmocná. Charakteristický je osud študenta Jimmyho McGratha. Krásna Minn Lee umiera, nakoľko sa nevie vyrovnať s podlosťou a zradou tohto sveta. Hrôza, ktorú Perelli okolo seba šíri, má predsa svoj koniec a spravodlivosť zvíťazí; Perelli - Veľký šéf zomiera vlastnou zbraňou. Inšpektor Kelly uzavrie svoj ďalší vážny chicagsky kriminálny prípad.
2. slovenská futbalová liga 1999/2000
2. slovenská futbalová liga 1999/00 bol 7. ročník druhej najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku.
Nováčikmi boli FC Tauris Rimavská Sobota a BSC JAS Bardejov, ktorí vypadli z Mars superligy a 4 víťazi regionálnych 3. líg AŠK Inter Bratislava B, Slovenský hodváb Senica, ZSNP Žiar nad Hronom a FK VTJ Spišská Nová Ves.
Víťazom s právom postupu do Mars superligy sa stal ŠK Matador Púchov. Pretože sa od novej sezóny znížil počet družstiev v Mars superlige, do 3. ligy vypadlo až 10 družstiev: ZSNP Žiar nad Hronom, ŠK Slovan Bratislava B, FK Slovan Levice, AŠK Inter Bratislava B, ŠK Tesla Stropkov, FKM Nové Zámky, FK Slovan Duslo Šaľa, PFK Piešťany, FK Lokomotíva Košice a FK VTJ Spišská Nová Ves.
Zdenko Homolka
Zdenko Homolka (* 30. december 1912, Barchovice - † 20. marec 1996, Bratislava) bol rímskokatolícky kňaz a pedagóg.
Životopis
Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši v rokoch 1923 až 1931.
Po ukončení 1. ročníka Vysokej školy obchodnej sa r. 1932 rozhodol vstúpiť do jezuitskej rehole. Noviciát absolvoval v Ružomberku. Na ďalšie trojročné štúdium ho rehoľa vyslala do Highland College na anglickom ostrove Jersey známej tým, že na nej študovali aj význačné francúzske jezuitské osobnosti ako napr. Pierre Teilhard de Chardin. Trojročné štúdium filozofie a nadväzujúce štúdium teológie vykonával v holandskom jezuitskom kláštora vo Valkenburgu, kde bol v roku 1941 vysvätený na kňaza a začal vypomáhať v pastorácii medzi slovenskými a českými baníkmi v Belgicku. Nemecké okupačné orgány ho v roku 1942 eskortovali do Nemecka. Toto nedobrovoľné putovanie cez Aachen a Berlín napokon skončilo v Prahe, kde so súhlasom vedenia slovenskej jezuitskej provincie zostal až do konca vojny. Po návrate na Slovensko vyučoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v roku 1947 so súhlasom rehole prešiel do Bratislavy, kde sa okrem duchovného vedenia akademickej mládeže venoval aj ďalšiemu štúdiu matematiky.
Po likvidácii reholí komunistickým režimom pracoval manuálne. Neskôr sa uplatnil v stavebnom výskume ako odborník na aplikovanú matematiku. V tomto odbore pracoval až do odchodu do dôchodku. V rokoch 1979 až 1983, v ktorých mal prechodne povolenie na kňazskú činnosť, sa venoval pastorácii medzi mládežou. Vedeniu mládeže sa venoval aj bez povolenia ako význačný člen horolezeckej organizácie IAMES. Po páde komunistického režimu až do konca života pôsobil opäť ako jezuitský kňaz v Bratislave.
Lederer
Lederer:
Mergey
Mergey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 677 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Joseph Marie Jacquard
thumb|240px|Jacquardov tkáčsky stav v múzeu vedy a techniky v Manchestri
Joseph Marie Jacquard (* 7. júl 1752, Lyon, Francúzsko – † 7. august 1834, Oullins) bol francúzsky vynálezca, ktorý zostrojil prvý programovateľný tkáčsky stav. Programoval sa pomocou diernych štítkov. Zohral významnú úlohu pri vývoji ďalších programovateľných strojov. Išlo pravdepodobne o prvý stroj, ktorý bol riadený autonómne – pomocou softvéru.
Sigfrid Edström
Johannes Sigfrid Edström (* 21. november 1870, Morlanda, Švédsko – † 18. marec 1964, Štokholm) bol švédsky priemyselník a športový funkcionár.