cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osturňa
Obyvateľstvo
Osturňa je jednou zo slovenských obcí, v ktorých život do súčasnosti prebieha v pôvodnej dedinskej zástavbe, tzv. živých skanzenov. Najcharakteristickejšou črtou obce je pôvodná zástavba jednotlivých, od seba nepravidelne vzdialených usadlostí a hospodárskych dvorov. Budovy vyznačujúce sa jednoduchosťou architektonických foriem lemujú po oboch stranách hlavnú cestu prechádzajúcu obcou.
Biała
Biała (z ) môže byť:
Osturňa
Obyvateľstvo
Vzhľad typickej goralskej usadlosti zodpovedá charakteru prostredia, v ktorom sa nachádza. Základným stavebným materiálom je drevo, z ktorého je postavená celá stavba ako aj krov a sedlová strecha pokrytá šindľom. V prednej časti usadlosti stojí obytný dom, v zadnej stodola, maštaľ a iné hospodárske objekty. Ohraničenie objektu smerom do ulice je často riešené veľkým zastrešeným vjazdom pokrytým šindľom. Domy sú zvyčajne orientované dlhšou stranou s osou cesty.
Vlajka Kostariky
thumb|Štátna vlajka Kostariky
Osturňa
Obyvateľstvo
Osturniansky dom so sedlovou šindľovou strechou je zrubovej konštrukcie. Býva posadený na kamennej podmurovke, ktorá vyrovnáva terénne nerovnosti. Vstup do domu je zvyčajne riešený cez pitvor, odkiaľ sa vchádza priamo do izby. Typickým znakom exteriéru domu sú výrazné okenice a škárovanie natierané kontrastnou farbou k základnej farbe trámov (používala sa prevažne modrá farba) ako aj farebné a ornamentálne zdobenie rezanej časti trámov.
Vlajka Kostariky
Vlajka Kostariky má päť vodorovných pruhov – modrý, biely, červený, biely a modrý (1:1:2:1:1), v ľavej časti prostredného pruhu je v bielom ovale štátny znak z roku 1848 (potom niekoľkokrát upravovaný, naposledy roku 1964): v žlto lemovanom štíte sú tri zelené kostarické vulkány (Barva, Irazú a Poás), omývané Karibským morom a Tichým oceánom, na ktorých vodách plávajú plachetnice. Na obzore vychádza žlté slnko slobody, nad horami je na oblohe sedem bielych päťramenných hviezd, ktoré predstavujú sedem kostarických provincií. Do roku 1964 bolo týchto hviezd päť na pripomienku päť členských krajín niekdajších Spojených provincií Strednej Ameriky (1823 – 1839) – Kostariky, Hondurasu, Guatemaly, Nikaraguy a Salvádoru. Nad hviezdami je na bielej stuhe modrý text REPUBLICA DE COSTA RICA, nad štítom je modrá stuha s tmavomodrým textom AMERICA CENTRAL.
Osturňa
Obyvateľstvo
Z viacerých pôvodných goralských usadlostí bolo stopäťdesiatsedem zapísaných do zoznamu pamiatkovo chránených objektov a celá obec bola v roku 1979 vyhlásená za pamiatkovú rezerváciu ľudovej architektúry.
Vlajka Kostariky
Farby vlajky boli pôvodne modrá a biela ako u všetkých krajín Stredoamerickej federácie, v roku 1848 bol však pripojený červený pruh, čím vlajka dostala na počesť francúzskej revolúcie farby francúzskej trikolóry, čo symbolizuje revolučnú devízu – voľnosť, rovnosť, bratstvo.
Tyler Posey
Tyler Garcia Posey (* 18. október 1991, Santa Monica, Kalifornia, Spojené štáty) je americký herec, hudobník a producent. Preslávila ho rola Scotta McCalla v seriáli stanice MTV, Teen Wolf.
Eufémos (mytológia)
náhľad|Cesta [[Argonauti|Argonautov, na ich spiatočnej ceste je ostrov Théra označený modrým štvorcom]] Eufémos (starogr. Εὔφημος – Eufémos, ) je v gréckej mytológii syn boha mora Poseidóna a jeho milenky Európy, dcéry obra Titya.
Tyler Posey
Osobný život
Jeho matka Cyndi Garcia Posey zomrela v decembri 2014, po dlhom boji s rakovinou prsníka. Tyler priznáva, že je to niečo, s čím sa musí každý deň vyrovnávať, ale nedovolí, aby ho to stiahlo na dno. 5. séria seriálu Teen Wolf je venovaná jej pamiatke.
Eufémos (mytológia)
Jeho otec Poseidón ho obdaril zvláštnou schopnosťou: ako jediný z hrdinov gréckej mytológie dokázal chodiť po hladine mora.
Zúčastnil sa výpravy Argonautov za zlatým rúnom do ďalekej Kolchidy. Na spiatočnej ceste sa ich loď Argó dostala do ťažkostí, posádka ju musela prenášať púšťou, aby sa dostala na vôd Tritónskeho jazera. Tam sa stretli s morským bohom Tritónom, Eufémovym nevlastným bratom. Tritón daroval Eufémovi hrudu zeme. Eufémovi neskôr hruda spadla pri plavbe Egejským morom a vznikol z nej ostrov, ktorý dostal meno Théra. Niektoré verzie tohto mýtu uvádzajú, že to bol Iasón, ktorý mu poradil hodiť hrudu do mora. Uvádza sa aj, že ostrov bol neskôr zaľudnený ľuďmi z Eufémovho rodu. Meno Théra si ostrov nesie v Grécku až do dnešných čias.(Známy ako Santorín)
Faro
Faro môže byť:
Osturňa
Obyvateľstvo
Obyvatelia sa venujú prevažne poľnohospodárstvu, predovšetkým chovu oviec. Miestni obyvatelia boli od nepamäti chýrni bačovia.
Ďalšie pamätihodnosti obce
náhľad|Chrám svätého Michala archanjela Okrem stavieb ľudovej architektúry, významnou pamätihodnosťou je gréckokatolícky neskorobarokový Chrám svätého Michala archanjela z roku 1796 nachádzajúci sa takmer uprostred obce. Jednoloďová stavba s polkruhovým presbytériom a predstavanou hranolovitou vežou s cibuľovou helmicou vo svojom pôdoryse a proporciách pripomína dispozíciu východoslovenských drevených cerkví. V prvej polovici 19. storočia ho upravili. Časť interiérového vybavenia pochádza z pôvodnej stavby. Areál chrámu so starým cintorínom ohraničuje nízky kamenný múr.
Ďalšími historickými pamiatkami sú drevená kaplnka svätého Kríža z roku 1898 pri hlavnej obecnej ceste a v chotári obce stojaca murovaná kaplnka Zosnutia presvätej Bohorodičky.
Figueira da Foz
Figueira da Foz môže byť v Portugalsku:
Clodovil Hernandes
Clodovil Hernandes (* 17. jún 1937, São Paulo, Brazília – † 17. marec 2009, Brasília) bol brazílsky módny návrhár, moderátor a politik.
Módnemu návrhárstvu sa venoval v 60. a 70. rokoch, následne bol pozvaný k práci v televízii ako moderátor, kde moderoval mnoho programov na niekoľko staniciach. Bol prvým brazílskym kongresmanom, ktorý sa otvorene priznal, že je gay.
AR Cephei
AR Cephei je premenná hviezda v súhvezdí Cefeus.
Plav (Česko)
Plav je obec v okrese České Budějovice. Jeho katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Khensu
thumb|Obrázok kráteru Khensu vytvorený sondou [[Galileo (kozmická sonda)|Galileo]]
MHK Dubnica nad Váhom
HK Spartak Dubnica nad Váhom je slovenský hokejový klub.
Khensu
Khensu je kráter na Jupiterovom mesiaci Ganymedes s priemerom približne 14,2 km. Vnútro kráteru je tmavej farby so svetlo zafarbeným vyvrhnutým materiálom. Nachádza sa v oblasti Uruk Sulcus. Čierne zafarbenie môže byť pozostatkom po telese, ktoré kráter dopadom vytvorilo. Ďalšou možnosťou je, že dopadnuté teleso sa prevŕtalo cez svetlý povrch, čím vyvrhlo tmavý materiál, ktorý sa nachádza pod povrchovou časťou mesiaca.
MHK Dubnica nad Váhom
História
Klub vznikol v roku 1942 pod názvom ŠK Dubnica nad Váhom. Klub zakladali F. Jelínek, F. Stuchlík, J. Bartoň, M. Mládek, A. Szabo, J. Zvončík a J. Mandúch. Vedúcim mužstva bol J. Bartoň. Prvým historickým stretnutím Dubnice bol zápas v roku 1942 s Obchodnou akadémiou Trenčín. Stretnutie sa skončilo víťazstvom Dubničanov 2:1.
Výstavba zimného štadióna
Koncom šesťdesiatych rokov sa začalo v Dubnici nad Váhom s prípravami výstavby zimného štadiónu. Vo vybranej lokalite sa urobili potrebné terénne úpravy a prebehlo majetkoprávne vysporiadanie. Na projekte s celkovým rozpočtom 20 miliónov korún spolupracovali najväčšie firmy v meste ZŤS, ZVS, Stavoindustria, ale aj organizácie výrobnej či spoločenskej sféry v rámci Dubnice nad Váhom. Pracovalo sa na výstavbe murovaného objektu, šatní, toaliet a iných priestorov, ktoré boli potrebné pre fungovanie zimného štadiónu. Po dodaní strojného zariadenia a jeho zabudovaní bol zhotovený betónový povrch, ktorý bol dokončený počas jedného dňa. Vďaka pánovi Aladárovi Szabovi, ktorý mal na starosti projekčne a kapacitne pripraviť prestavbu a výstavbu Dubnice, do čoho patrilo aj zriadenie všešportového areálu, do ktorého patrila aj výstavba zimného štadiónu, obdržala samospráva 4 milióny Kčs a vo výstavbe sa mohlo pokračovať. Boli prevedené výkopové práce na zabetónovanie pätiek pre uchytenie železných podpier. Tiež sa robila projektová dokumentácia železnej konštrukcie. Počas letných mesiacov nastúpili pracovníci na jej montáž. ZŤS zabezpečila na úpravu ľadu rolbu. Aby mal zimný štadión dostatok vody, tak sa urobil pomocný vrt s 2l/s úžitkovej vody v blízkosti zimného štadiónu. Zimný štadión bol zastrešený v roku 1980. Už v roku 1979 sa začalo s projektovou prípravou na dobudovanie vnútorného vybavenia štadiónu s rozpočtom 5 miliónov Kčs. Práce na zimnom štadióne boli ukončené do roku 1982.
Športové úspechy
Dubnický hokej na ceste za svojím prvým vrcholom.
Česko-Slovensko
1. slovenská národná hokejová liga - '''23. ročníkov'''
2. slovenská národná hokejová liga - '''8. ročníkov'''
Slovensko
Slovnaft extraliga - 4 ročníky
1. hokejová liga SR - 9 ročníkov
2. hokejová liga (Slovensko) - 7 ročníkov
Dubničania v projekte HK ORANGE
zastúpenie v jednotlivých sezónach :
2007/08 : Peter Kopecký
2010/11 : Emil Bagin, Peter Trška, Peter Šišovský, Martin Sobota
2011/12 : Emil Bagin, Peter Trška, Michal Valjent, Dominik Fujerík, Filip Nemček, Patrik Koyš
2012/13 : Dominik Fujerík, Michal Valjent, Mislav Rosandič, Marco Hochel
2013/14 : Michal Valjent, Marián Mikuš, Patrik Koyš, Matúš Trenčan
2014/15 : Patrik Koyš, Marco Hochel
Dubničania v projekte HK „18“ v 1. hokejovej lige SR
Od sezóny 2013/14 pôsobí v 1. hokejovej lige reprezentácia SR do 18 rokov.
zastúpenie v jednotlivých sezónach
2014/15 : Dominik Trška, Martin Andrisík
Víťaz 1. slovenskej národnej hokejovej ligy 1978/79 [[Image:Med 1.png]]
Tréneri:Ervin Macoszek, Jozef Tanoczký Brankári:Pavol Poláček, Ján Kobezda, Jozef Meliško Hráči v poli:Jozef Bórik, Anton Matuška, Pavel Král, Peter Kobezda, Rudolf Hampl, Jozef Korienek, František Milistenfer, Vladimír Paštinský, Marián Kováčik, Vladimír Šmejkal, Jaroslav Matuška, Peter Doktor, Karol Holovič, Miroslav Hlinka, Roman Cisár, Jozef Hanták, Miroslav Valenta, Jaroslav Pažítka, Peter Fabuš, Viliam Ružička
Víťaz 1. hokejovej ligy 1993/94 [[Image:Med 1.png]] a postupujúci do Extraligy
Tréner: Ondrej Výboh, Pavol Vojtáš Brankári: Jarolím Baláž, Vladimír Kohút Obrancovia: Roman Chatrnúch, Ľuboš Valjent, Dalibor Laurenčík, Ján Kobezda, Ernest Baráth, František Milistenfer, Pavol Rešetka, Mikuláš Lörinc Útočníci: Štefan Žitňanský, Milan Pažítka, Roman Cepek, Miroslav Nemček, Peter Kotlárik, Michal Mravík, Anton Lezo, Andrej Andrejev, Stanislav Kolár, Róbert Kaláber, Marián Štábel, Jozef Tatar
Bielsko-Biała
Bielsko-Biała (slovensky historický názov Bielsko, 🇩🇪 Bielitz-Biala, Bílsko-Bělá) je mesto v južnom Poľsku v Sliezskom vojvodstve od roku 1999, predtým hlavné mesto vojvodstva Bielsko-Biała. Žije tu vyše 180-tisíc obyvateľov.
Bielsko bolo založené v 2. polovici 13. storočia na soľnej ceste z Krakova do Těšína a ďalej na Moravu. V 16. storočí v meste prekvitali remeslá, predovšetkým súkenníctvo. V roku 1572 sa mesto stalo centrom slobodného stavovského panstva Bílsko. V 20. rokoch 17. storočia tu pôsobil Juraj Tranovský. V období protireformácie si mesto obhájilo výrazne luteránský charakter a zostalo významným centrom evanjelickej cirkvi i po vydaní tolerančného patentu, v roku 1867 bol v meste založený evanjelický učiteľský seminár. V Rakúsko-Uhorsku zohrávalo úlohu priemyselného centra, mesto bolo výrazne nemecké, žila tu aj početná židovská komunita. Po rozdelení Těšínska v roku 1920 pripadlo mesto Poľsku. Od 1. januára 1951 bolo Bielsko spojené s malopoľskou Białou, s ktorou dnes tvorí mesto Bielsko-Biała.
MHK Dubnica nad Váhom
Víťaz 1. hokejovej ligy 2003/04 [[Image:Med 1.png]] a postupujúci do Extraligy
Tréner: Ján Šimčík st. Brankári: Peter Betinec, Roland Gabaš, Juraj Nemčák, Miroslav Sivý Obrancovia: Michal Bezecný, Jozef Potáč, Ján Blanár, Tomáš Jurčo, Kamil Kleniar, Stanislav Hajas, Marián Jakab, Ľuboš Konta, Radoslav Kvaššay, Ľuboš Sekula, Tomáš Staňo (1982) Útočníci: Peter Trokan, Milan Kostolný, Ján Šimčík, Štefan Žitňanský, Ľubomír Bobík, Miroslav Ižvolt, Milan Vodrážka, Ladislav Bohuš, Matej Kiška, Juraj Kolínek, Tomáš Kukučka, Marek Masaryk, Martin Masaryk, Tibor Tatar, Ľubomír Vítek Prezident klubu: Ladislav Janeček
Víťaz 2. hokejovej ligy 2013/14 [[Image:Med 1.png]]
Tréner: Vladimír Matejov Brankári: 34 Miroslav Hála, 62 Dominik Guriš Obrancovia: 27 Tomáš Vyletelka, 64 Michal Bezecný, 11 Jakub Brídik, 88 Michal Blanár, 44 Peter Pejko, 24 Vladimír Satina, 28 Martin Dobiáš, 65 Ondrej Burzala, 67 Emil Bagin - len na finále 2. hokejovej ligy, 33 Jozef Reho - len na finále 2. hokejovej ligy Útočníci: 18 Tibor Paksi, 30 Miroslav Hlinka, 9 Tomáš Ďurina, 92 Michal Kluka, 10 Mário Kazda, 14 Anton Lezo, 68  Peter Trokan, 90 Matúš Pánis, 23 Róbert Brandis, 22 Tomáš Hanták, 21 Marcel Tvrdoň, 17 Martin Baran - len na finále 2. hokejovej ligy Počas sezóny nastúpili v mužstve aj nasledovný hráči: Obrancovia: Ľubomír Sekeráš, Marián Smerčiak, Stanislav Doskočil, Filip Martínek, Dominik Trška (v mužstve až v baráži), Alexander Kleinedler (v mužstve až v baráži) Útočníci: Dávid Šišovský, Samuel Šimko (v mužtve až v baráži), Milan Gramblička (v mužstve až v baráži) Športový manažér: Miroslav Hlinka - zároveň hráč mužstva Prezident klubu: Tibor Paksi - zároveň hráč mužstva
Víťaz 2. hokejovej ligy 2016/17 [[Image:Med 1.png]] a postupujúci do Budiš 1. hokejovej ligy
Tréner: Ján Pardavý,hrajúci asistent trénera Anton Lezo Brankári: Michal Dovina, Ján Krajča, Peter Betinec Obrancovia: Anton Pozník, Martin Baron, Marián Mikuš, Vladimír Satina, Tomáš Hrehuš, Juraj Tichý, Roman Chatrnúch, Rastislav Zápotočný, Enrik Švec Útočníci: Tibor Melichárek, Martin Jakúbek, Branislav Jánoš, Rastislav Pavlikovský, Róbert Tomík, Róbert Brandis, Anton Lezo, Dominik Kanaet, Denis Trenčan, Ján Šimko, Michal Kluka, Peter Trokan, Matej Kiška, Juraj Kuric, Mário Kazda, Peter Kotlárik, Tomáš Hanták, Tomáš Valach, Miroslav Mihula Počas sezóny nastúpili v mužstve aj nasledovní hráči: Brankári: Tomáš Porubský, Keegan Villiam McHenry Obrancovia: Roman Trenčan - zároveň športový manažér klubu, Martin Havier, Martin Masaryk, Dušan Porubský a dorastenec Viktor Vladimirov Útočníci: Stanislav Magula, Jozef Klíma, Samuel Šimko, Marcel Tvrdoň, Kristián Bača a dorastenec Vladislav Vakhrameev Športový manažér: Roman Trenčan Prezident klubu: Igor Valach Viceprezident klubu: Juraj Jakubík
1908 Pobeda
1908 Pobeda je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil N. S. Černych 11. septembra 1972.
U Ceti
U Ceti je premenná hviezda v súhvezdí Veľryba.
Uchentein
Uchentein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 29 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osserain-Rivareyte
Osserain-Rivareyte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Guarda
Guarda môže byť:
Osserain-Rivareyte
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Uruk Sulcus
thumb|right|250px|Pohľad na časť oblasti Uruk Sulcus, ktorý ukazuje vysoké detaily svetlého sfarbenia tejto časti mesiaca Ganymedes
Uruk Sulcus je svetlo sfarbená oblasť veľmi nepravidelného terénu susediaca s oblasťou Galileo Regio Jupiterovho mesiaca Ganymedes, s rozlohou približne 2200 km2. Predpokladá sa, že táto oblasť je oveľa mladšia ako tmavý materiál v ostatných častiach mesiaca.
Rekurzia
Rekurzia môže byť:
Ibiš ružový
Ibiš ružový (iné názvy: topoľovka ružová, ľudovo: slezová ruža, malva; lat. Alcea rosea) je dvojročná rastlina z čeľade slezovité (Malvaceae).
Domaša
Domaša môže byť:
Balog
Balog môže byť:
R Chamaeleontis
R Chamaeleontis je premenná hviezda v súhvezdí Chameleón.
Tonneville
Tonneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Hudobný festival
right|thumb|Benefičný koncert [[Live 8 v roku 2005]] right|thumb|Skupina [[The Prodigy na festivale Rock am Ring v roku 2009]] Hudobný festival je druh festivalu orientovaný na hudbu a činnosti s ňou spojené. Väčšinou býva hudobný festival prehliadkou interpretov zameraných na určitý hudobný žáner ako napríklad pop, rock, metal, jazz, punk rock, elektronická hudba (napr. rockový festival Rockový záber, drum and bassový festival Let It Roll) alebo môže ísť o multižánrové festivaly (napr. Pohoda, BeeFree, Festival Glastonbury, Sziget Festival).
Tonneville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hudobný festival
Prvým zaznamenaným festivalom vôbec boli pravdepodobne pýtické hry, ktoré sa konali v Delfách. V súčasnosti je najväčším hudobným festivalom na svete trojdňový festival Donauinselfest, ktorý sa každoročne koná vo Viedni. Každoročne príde na tento festival 2,5 až 3 milióny divákov. Najväčší lúčny festival, Festival Glastonbury sa koná každoročne v Spojenom kráľovstve, na ktorý sa každý rok príde pozrieť približne 175 000 návštevníkov.
Tonneville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Diskografia Madonny
Diskografia Madonny obsahuje 13 štúdiových albumov, 6 kompilácií, 3 soundtracky, 4 živé albumy a veľký počet singlov.
Albumy
V tabuľkách sú albumy a ich umiestnenie v rebríčkoch v USA 20px, Veľkej Británií 20px, Nemecku 20px, Švajčiarsku 20px, Rakúsku 20px, Francúzsku 20px, Mexiku 20px, Kanade 20px, Austrálií 20px,Taliansku 20px.
Single
Tabuľka udáva umiestnenie singlov v rebríčkoch USA, Veľkej Británie a Talianska, a počet predaných kópií.
Dlhodobý hmotný majetok
Zahŕňa najmä pozemky, stavby, samostatné hnuteľné veci a súbory hnuteľných vecí, pestovateľské celky trvalých porastov a základné stádo a ťažné zvieratá.
Strata SE1
Strata (alebo celým názvom Strata SE1, pôvodne Castle House alebo The Razor (holiaci strojček), alebo Isengard) je 147 metrový mrakodrap v Londýne. Bol navrhnutý podľa holiaceho strojčeka. Strata bola postavená v rokoch 2007 - 2010. Po Sharde je druhou najvyššou budovou Southwarku. Budova má 43 poschodí, bola navrhnutá spoločnosťou BFLS a sú v nej byty. Na 39. poschodí sa nachádza vyhliadka Sky Lobby.
R Canis Majoris
R Canis Majoris je premenná hviezda v súhvezdí Veľký pes.
Galileo Regio
thumb|right|250px|Veľká tmavá oválna oblasť v hornom pravom rohu mesiaca je Galileo Regio
Galileo Regio je veľká, tmavo zafarbená, povrchová štruktúra Jupiterovho mesiaca Ganymedes, s rozlohou približne 3200 km2. Galileo Regio je z juhu ohraničený oblasťou Uruk Sulcus, ktorý leží napoly medzi ním a oblasťou Marius Regio. Vo vnútri oblasti Galileo Regio leží oblasť Memphis Facula.
Joystick (ovládač)
thumb|"Digitálny" Airbus A321 vpravo joystick namiesto knipla
Joystick [džojstyk] alebo „pákový ovládač“ je vstupné zariadenie. Slúži ako interaktívny, ergonomický ovládač zariadení. Principiálne je to zvislá páka pohyblivo upevnená v základni. Páka je vystredená uprostred pomysleného kríža ktorý reperezentuje x a y os pohybu. Výchylka páky vyvolá priamo úmerný pohyb ovládaného zariadenia. Niektoré joysticky sú vybavené aj ovládačom z-ovej súradnice, doplnkovými tlačidlami, ďalším osovým ovládačom (tzv. klobúčikom) a pod.
Ovládanie pomocou joysticku sa využíva hlavne pri ovládaní pohybu najrôznejších zariadení v súradnicovom systéme. S takýmto spôsobom ovládania sa je možné stretnúť napr. pri ovládaní stavebných strojov, lietadiel, žeriavov a pod. Ovládanie joystickom sa zaviedlo kvôli lepšej interakcii obsluhy (človeka) a riadeného stroja, pretože pre človeka je jednoduchšie naučiteľné "analógové" riadenie pohybom ruky, ako stláčanie tlačidiel. Obsluha nemusí dávať dole ruku z ovládača pri ovládaní viacerých osí, ako tomu bolo predtým (ovládanie pákami). Zároveň výchylka joysticku je priamo úmerná výchylke ovládaného zariadenia, takže obsluha aj bez vizuálneho kontaktu vie, v akej polohe sa ovládané zariadenie nachádza. Takýto spôsob ovládania sa rozšíril po digitalizácii ovládaných zariadení, kedy človek neovláda priamo zariadenie, ale procesorový systém, ktorý mení pohyb ovládača na pohyb motorov (hydrauliky) a pod. Takýto elektronický spôsob ovládania sa nazýva drive by wire, resp. špeciálne pre lietadlá fly-by-wire.
Antimenes (syn Déifonta)
Antimenes alebo Antimenés (Antimenes/iný prepis Antimenés) je v gréckej mytológii syn Heraklovca Déifonta a jeho manželky Hyrnétho, dcéry argejského kráľa Temena.
DHM
DHM môže byť:
Antimenes (syn Déifonta)
Antimenes, jeho bratia Xanthippos, Argeios a sestra Orsobia boli deťmi Déifonta a Hyrnetho, ktorí kvôli nezhodám s bratmi Hyrnetho opustili Argos a usadili sa v meste Epidauros, ležiacom na východe Argolidy. Bratia Hyrnetho mali na nich ťažké srdce preto, že ich otec Temenos favorizoval viac dcéru a jej schopného manžela, ako ich. I keď jej bratia nakoniec dosiahli svoj cieľ, ktorým bol trón v Argu, aj naďalej proti nim brojili. Keisos a jeho bratia boli totiž toho názoru, že Déifontovi najviac ublížia, ak sa im podarí Hyrnétho od neho odlúčiť. Keď neuspeli, bratia Kerynes a Falkes prišli na nápad, že ju unesú. Po únose ich potom Déifontes prenasledoval a hneď ako ich dohonil, šípom skolil Keryna, ale na Falka, ktorý držal Hyrnétho, sa neodvážil vystreliť, lebo sa bál, že schybí. Keď sa ju potom snažil dostať z jeho zovretia, Hyrnétho bratom navlačovaná, počas ich zúrivého boja na následky zranení umrela.
Déifontes a jeho deti potom jej mŕtve telo pochovali, nad hrobom jej následne dali vybudovať héroón a okrem iných pôct ustanovili, že z olív a z plodov iných stromov, ktoré vyrastú na tomto okrsku, nesmie nikto nič odniesť, ale všetko sa musí nechať v zemi zasvätenej Hyrnétho. Miesto, kde ju pochovali, dostalo meno Hyrnéthion.
Sedlec (okres České Budějovice)
Sedlec je obec v okrese České Budějovice. Jeho katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Kostol svätého Martina (Vinosady)
Kostol svätého Martina je rímskokatolícky kostol v obci Vinosady v miestnej časti Veľké Tŕnie. Bol postavený v 19. storočí na mieste starého gotického chrámu.
V kostole sa nachádza niekoľko významných historických pamiatok. Medzi najvýznamnejšie patrí barokový hlavný oltár, oltár Najsvätejšieho Srdca Ježišovho a organ.
1910 Mikhailov
1910 Mikhailov je planétka s priemerom 36 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 8. októbra 1972.
Římov (okres České Budějovice)
Římov je obec v okrese České Budějovice, asi južne od Českých Budějovíc v nadmorskej výške. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov (). Skladá sa z častí Branišovice, Dolní Stropnice, Dolní Vesce, Horní Vesce, Kladiny a Římov. V obci sa nachádza pútnický kostol Svätého Ducha a železničné múzeum Roubenka, v okolí obce je krížová cesta a vodná nádrž Římov.
Pavol Egelský
Pavol Egelský (* 16. január 1755, Banská Bystrica - † 6. november 1824, Žilina) bol rímskokatolícky kňaz, kanonik.
Životopis
Kat. farár a titulárny kanonik v Žiline. Bernolákovec, jeho kázne boli uverejnené v Pokladoch kazateľského rečníctva (1848-1851).
Jana Pogorielová-Dušová
Životopis
Absolvovala štúdium na SUPŠ v Bratislave (r. 1957). V roku 1957-1959 viedla ochotnícky Bábkársky súbor pri Mestskom dome osvety v Košiciach, 1959-1976 spoluzakladateľka, výtvarníčka a šéfka výpravy Bábkového divadla v Košiciach, 1976-1979 výtvarníčka Bábkového divadla v Žiline, 1979-1983 výtvarníčka BD v Košiciach, od roku 1983 výtvarníčka Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici. Počas stredoškolského štúdia členka bábkárskeho súboru vedeného prof. Fikarim, v košickom ochotníckom bábkárskom súbore vo vlastnej výprave režijne naštudovala Tarachovského hru Na rozkaz šťuky (1958). Jej profesionálne začiatky sú charakteristické výtvarným uprednostňovaním bábky pred scénou, ktorá ešte netvorila významnú súčasť inscenácie. Bábky boli príznačné tvarovou jednoduchosťou, farebnou čistotou plochy a výraznou grafickou linkou. V roku 1959-1968 spolupracovala prevažne s externými režisérmi rôznych poetík, pričom inscenáciám udržiavala jednotný výtvarný štýl. Prítomnosť živého herca v kontexte s rôznymi druhmi bábok ju priviedla k funkčnému využitiu divadelných kostýmov a divadelných masiek (Princezná a klaun, 1969; Spiaca krásavica, 1975; Tigríček, 1977; Krása nevídaná, 1980 a i). Inšpirujúco na ňu pôsobili hry motivované slovenskými ľudovými rozprávkami, pri ktorých uplatnila široké folklórom inšpirované výrazové prostriedky. Svoj výtvarný rukopis vtlačila aj inscenáciám v Krajskom bábkovom divadle Banská Bystrica (Princezná Kukulienka, 1985; Diablov most, 1987; Pistáčik, 1988 a i.), stredajúc pri nich podnety z tradičného bábkového divadla a postupy z modernej bábkárskej scénografie. Počas hosťovania v Bábkovom divadle v Nitre s režisérom Jánom Hižnayom sugestívne spojila klasické javajky s maskami. Významná je aj jej pedagogicko-výtvarná spolupráca s ochotníckymi súbormi. Od roku 1969 spolupracuje na bábkových seriálových večerníčkoch s Československou televíziou v Košiciach. Hosťovala aj v bábkových divadlách mimo Česko-Slovenska. Za svoju prácu získala viacero ocenení.
Jozef Ignác Bajza
Jozef Ignác Bajza (* 5. marec 1755, Predmier† 1. december 1836, Bratislava ) bol katolícky farár, spisovateľ, autor satír a epigramov, autor prvého románu v slovenčine.
Životopis
Narodil sa 5. marca 1755 v Predmieri v Trenčianskej župe (okres Bytča). Jeho rodičia, otec Ondrej Bajza a matka Barbora rodená Blašková, boli asi zámožnejší roľníci, šoltýsi, no práve za Márie Terézie a Jozefa II. stratila táto inak málopočetná spoločenská vrstva posledné zvyšky dávnych výsad, medzi ktoré patrilo aj dedičné richtárstvo, a klesli na úroveň ostatných poddaných. O mladosti Jozefa Ignáca Bajzu vieme málo. Roku 1777 stretávame sa s ním ako so študentom teológie na známom viedenskom Pázmaneu. Viedenský pobyt, predovšetkým búrlivý ideový kvas, hlboko zapôsobil na mladého Bajzu. Ako teológ sa dostal pod vplyv tzv. viedenskej školy náboženských a cirkevných reformátorov, najmä J. V. Eybela, profesora na Viedenskej univerzite, jeho zástupcu J. M. Pehema a M. A. Vittolu, redaktora časopisu Wienerische Kirchzeitung. Do života vstupuje J. I. Bajza už ako zrelý uvedomelý osvietenec-jozefinista, ktorý sa v osemdesiatych rokoch stáva vášnivým stúpencom a propagátorom cirkevných a spoločenských reforiem Jozefa II.
Alexander Rudnay
Alexander Štefan Rudnay - "de Rudna et Divékujfalu"(* 4. október 1760, Kríž nad Váhom – † 13. september 1831, Ostrihom) bol slovenský šľachtic, rímskokatolícky arcibiskup a kardinál. Biskup sedmohradský a od roku 1819 uhorský prímas a ostrihomský arcibiskup.
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Po skončení štúdií roku 1780 stáva sa J. I. Bajza kaplánom pri kapitule v Trnave. Pravdepodobne už v týchto rokoch mal vypracovaný prvý rukopis knihy Rozličních wersuv – Epigramata slavonica, ktorý predložil cenzorovi v Bratislave a ústrednej komisie vo Viedni, ktorá povolila knihu vytlačiť a vydať. V roku 1783 požiadal Bajza o miesto farára v Dolnom Dubovom a tu pôsobil dvadsaťdva rokov do roku 1805. V dolnodubovskom období bol Jozef Ignác Bajza literárne najplodnejší. Tu napísal a tlačou vydal prevažnú časť svojich diel. V roku 1783 mu vyšiel prvý zväzok jeho románu René mládenca príhody a skúsenosti.
Alexander Rudnay
Život
Narodil sa ako tretie dieťa stoličného úradníka Andreja Rudnaya de Rudnó et Divékujfalu a Anny, rod. Döryovej de Podhragy et Kocsócz. Pokrstený ako Alexander Štefan. Študoval na gymnáziu v Nitre, na Emerikáne v Bratislave, filozofiu v Trnave, teológiu v Budíne a v generálnom seminári v Bratislave.
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Dolnodubovská fara nebola bohatá, Bajza bol však človek praktický a podnikavý. Farské polia obrábal vo vlastnej réžii a usiloval sa, ako sa pri jednej príležitosti vyjadril, aby jeho hospodárstvo bolo vzorom pre tamojších roľníkov. Postavil si aj menšiu pálenicu. Takto dokázal prevažnú časť svojich literárnych prác vydať vlastným nákladom. Inak však potrebný pokoj k literárnej práci nemal. Prudký a výbušný Bajza sa dostal do konfliktu nielen so svojou cirkevnou vrchnosťou, ktorá zmarila dokončenie a vydanie jedných z jeho prvých diel. Do dlhých a vášnivých sporov o slovenčinu sa dostáva s Antonom Bernolákom a Jurajom Fándlym, ale takmer vzápätí i s jeho patrónom trnavským farárom a kanonikom a zároveň voleným vacovským biskupom barónom Imrichom Perényim. Vďaka tomu sa vo vikariátnom archíve v Trnave a v archíve v Ostrihome zachovalo mnoho materiálu. Zlým duchom v tomto poslednom spore bol predovšetkým provízor, hospodársky správca Perényiho majetku vo Farskom pri Trnave Štefan Kovács, ktorý od samého začiatku všemožne strpčoval Bajzovi život. Spor sa ťahal niekoľko rokov. Išlo tu predovšetkým o protiprávne prisvojenie si základiny (osemdesiat zlatých) patrónom, ktorú v roku 1784 poručil dolnodubovskému kostolu tamojší obyvateľ Martin Svitek, a poškodzovanie farára pri výbere šestnástiny z cirkevného desiatku, ktorého árendátorom bol barón Perényi a napokon o zanedbávanie patronátnych povinností o kostol a faru. Spor sa dostal pred svetskú i cirkevnú vrchnosť. Vyvrcholil v roku 1796, keď generálnemu vikárovi J. Viltovi v Trnave podal rozsiahlu obžalobu v šiestich bodoch spomínanú už Š. Kovács a J. I. Bajza ešte obšírnejšiu obhajobu. Spor sa formálne skončil pred konzistoriálnou radou generálneho vikára 1.októbra 1796.
Kittu (kráter)
thumb|right|300px|Obrázok kráteru Kittu zo sondy [[Galileo (kozmická sonda)|Galileo]]
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Samotná podstata sporu je pre nás prirodzene nepodstatná – a je nesporné, že pravda bola na strane Jozefa Ignáca Bajzu. V týchto aktoch je však pre nás mnoho iných cenných údajov, ktoré nám dokresľujú ľudský profil dolnodubovského literáta. Dozvedám sa z nich, v akých podmienkach žil a tvoril i o jeho povahových vlastnostiach, aj keď mi je prirodzene jasné, že panský úradník Kovács pri písaní obžaloby namáčal si pero v žlči, uchýlil sa k najhrubším ohováračkám, a preto jeho popisovanie Bajzu ako človeka musíme brať s veľkou rezervou. Jednako však aj v tomto spore stretávame sa s niektorými výraznými Bajzovými povahovými vlastnosťami, ktoré nám umožňujú bližšie pochopiť jeho vášnivú zanietenosť v polemikách s bernolákovcami. Jozef Ignác Bajza javí sa nám tu ako človek prudký, sebavedomý a hrdý, ktorý bez ohľadu na prekážku ide za svojou pravdou. Keď sa mu spomínaný Kovács vyhrážal autoritou samotného arcibiskupa, Bajza mu z mosta doprosta v maďarsky písanom liste sebavedome napísal: Hogy én nem a grof Battány huszár lova vagyok, hogy, as ur én rajtam nyárgaldózni kezdgen. – Nie som husársky kôň grófa Battányiho, aby pán mohol na mne rajtovať. Kovács charakterizoval Bajzu ako človeka nenormálneho (homo lunaticus) a svárlivého. Nie je vraj rok, aby alebo proti zemepánovi a jeho úradníkom, alebo dokonca oproti samým poddaným nebojoval. Tak vraj verejne zbil árendátora grófa Erdődyho a podobne niekoľko ďalších svojich odporcov. Pán Jozef Bajza, farár dubovský je burič proti zemepanským právam a držbe a podnecovateľ poddaných, ktorým proti zemepánovi vyhotovoval sťažnosti. Je vraj farárom, ktorý sa zaoberá viac svetskými ako duchovnými vecami. Napokon v poslednom bode obžaloby Kovács vzniesol proti Bajzovi najhrubšie obvinenia, týkajúce sa jeho súkromného života.
Alexander Rudnay
Život
Kňazskú vysviacku prijal 12. októbra 1783 v Trnave, a začiatkom apríla 1784 bol promovaný za doktora teológie. V novembri 1785 nastúpil za kaplána do Častej. Neskôr pôsobil v Hronskom Beňadiku, v Trnave a v Krušovciach. V roku 1805 sa stal ostrihomským kanonikom. V r.1806 rektorom kňazského seminára v Trnave a profesorom teológie, r. 1808 titulárny biskup, ostrihomský generálny vikár, miestodržiteľský radca. V roku 1816 bol ustanovený za sedmohradského biskupa so sídlom v Alba Iulii.
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Pokiaľ išlo o obvinenie z poburovania poddaných proti ich zemepánovi barónovi I. Perényimu, J. I. Bajza poprel, že by ich sám bol podnecoval alebo dokonca sám písal sťažnosti Dolnodubovčanov na stoličnú vrchnosť, zároveň však veľmi zahalene a jasne zdôraznil, že nielen jeho kresťanskou, ale najmä farárskou povinnosťou svoj ľud brániť proti akémukoľvek bezpráviu. Údajné zanedbávanie kňazských povinností (častejšiu neprítomnosť na fare) odôvodnil Bajza svojou literárnou činnosťou. Vydal vraj doteraz pätnásť zväzkov, a to vraj nútilo vybavovať záležitosti spojené s cenzúrou a najmä tráviť mnoho času v tlačiarni.
František Xaver Eder
František Xaver Eder (* 1. september 1727, Banská Štiavnica – † 17. apríl 1773, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cestovateľ a misionár.
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Konzistórium v zásade rozhodlo spor v prospech Jozefa Ignáca Bajzu. Provízorovi Š. Kovácsovi dokonca pohrozilo, že by pre ohováranie mohol byť volaný na zodpovednosť. Dolnodubovskému farárovi však odporučilo, aby sa viacej venoval duchovným ako svetským záležitostiam.
Kittu (kráter)
Tento kráter sa vyznačuje svetlým centrálnym vrchom, svetlým okrajom a tmavým hnedastým materiálom naokolo. Rozširujúce sa tmavé lúče sa spájajú v okolí kráteru a vyžarujú smerom od neho. Tmavý materiál usadený na povrchu je pravdepodobne časťou tmavého dopadnutého telesa (asteroid alebo kométa), ktorý bol po kolízii roztrúsený po povrchu. Dopadajúce teleso zasiahlo zvlnený terén a usadeniny na okraji kráteru sa vytvorili po zrútení časti okraja kvôli častej tendencii zosuvov.
Alexander Rudnay
Život
V decembri roku 1819 dostal Alexander Rudnay pápežskú bulu o svojom menovaní za ostrihomského arcibiskupa a prímasa. Na žiadosť panovníka v roku 1820 presťahoval svoje sídlo, spolu s kapitulou z Trnavy do Ostrihomu. K tejto udalosti sa viaže poznámka v považanskej krstnej matrike ''„Hic natus est modernus Primas. 1820. Solemniter inauguratus Strigonii. Vivat!“''.
V roku 1822 zvolal do Bratislavy celouhorskú synodu, ktorá mala riešiť dôsledky jozefínskej cirkevnej politiky. Jej uznesenia však absolutistická vláda nedovolila vyhlásiť. Realizovali sa uznesenia o vydaní Biblie v národných jazykoch - slovenský preklad Biblie s jeho podporou zrealizoval v rokoch 1829 a 1832 Juraj Palkovič.
Jozef Ignác Bajza
Životopis
Potom, zdá sa, mal Jozef Ignác Bajza niekoľko rokov pokoj až vari na drobnú aféru roku 1800, keď ho gróf Jozef Erdődy zažaloval opäť u jeho cirkevnej vrchnosti zato, že poľoval v jeho revíre. V tejto dobe začal Bajza chorľavieť. Trápila ho reuma a chodil sa často liečiť do Piešťan. V roku 1805 požiadal svoju cirkevnú vrchnosť, aby si mohol zmeniť faru s Jánom Korečkom, farárom v Prietrži pri Senici. Odôvodňoval to svojou chorľavosťou, veľkosťou farského hospodárstva a napokon i tým, že sa chce venovať literárnej činnosti v prospech slovenského národa a cirkvi. Správcom fary v Prietrži s pôsobnosťou aj pre susednú obec Osuské bol až do roku 1815, keď prešiel za farára do Zbehov. V tomto čase už pravdepodobne literárne netvoril. Roku 1828 vymenoval ho arcibiskup kardinál Alexander Rudnay za kanonika kapituly v Bratislave tu vyše osemdesiatročný 1. decembra 1836 umiera. Jeho telesné pozostatky uložili do kapitulskej krypty Dómu sv. Martina. Zanechal značný majetok – 7223 zlatých – ktorý odkázal na dobročinné, predovšetkým cirkevné ciele.
Alexander Rudnay
Život
Bol členom Panskej tabule, tajomník kráľovskej kancelárie a člen Tajnej rady. Bol stúpencom viedenského dvora a podporoval rozvoj kultúry Slovákov.
V roku 1826 ho pápež Lev XII. vymenoval za kardinála In Pectore a 15. decembra 1828 bolo menovanie zverejnené. Z tej doby pochádza aj jeho výrok „Slovák som, a keby som bol i na stolci Petrovom, Slovákom zostanem“ („Slavus sum, et si in cathedra Petri forem, Slavus ero“).
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
Jozefom Ignácom Bajzom vstupuje do slovenskej literatúry nový fakticky už moderný spisovateľ. Do literárneho života vkročil mladý Bajza ľavou nohou, nešťastne. Roku 1782 dokončil prvú knihu Rozličných veršov a v novembri ju predložil provincionálnemu cenzorovi slovenských kníh v Bratislave, na ktorého sa vraj s dôverou obrátil ako na svojho spolukrajana, Slováka. Keď mu však cenzor vyčítal (ako sa sám vyjadril) množstvo veľkých, zjavných i na prvý pohľad zarážajúcich chýb autor si od neho vzal rukopis a odoslal do Viedne. Ústredná viedenská cenzúra už 19. decembra s podpisom D. Hoffingera rukopis kladne posúdila a s čerstvým imprimatur zaniesol ho J. I. Bajza do tlačiarne Jána Michala Landerera v Bratislave. Urazený bratislavský cenzor prerušil sádzanie, vzal rukopis a odvolávajúc sa na autoritu tamojších kanonikov, viacerých svetských i duchovných ľudí, ktorí vraj dielo tiež čítali, poslal ho s novým, ešte odmietavejším posudkom Bajzovej cirkevnej vrchnosti, generálnemu vikárovi Nagyovi do Trnavy s komentárom:v tejto knihe slovenských básní, písal, sú veľmi mnohé také, ktoré ľuďom vzdelaným a zdravým rozumom obdareným, cirkevnú disciplínu rešpektujúcim nielen môžu, ale i musia sa nepáčiť. Viedenský cenzor vraj asi nevedel po slovensky, a preto ich prepustil. Rozličné verše nevyšli.
Alexander Rudnay
Dielo
Alexander Rudnay bol jedným z tých príslušníkov vysokej cirkevnej hierarchie šľachtického pôvodu, ktorí sa uvedomele hlásili k slovenskej národnej príslušnosti.
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
Čo tak pohoršilo cenzora a cirkevné kruhy na Bajzových rozličných veršoch? Je to tristo epigramov, ako ich sám autor charakterizoval, o všetkých občianskych stavoch, či vlastne satiry v týchto stavoch, vôbec tu nešlo o paškvily. Prevažná časť z nich sú satirické sentencie o šťastí, láske, priateľstve, cnosti a mravoch, ktorých Bajza ostro šibe rôzne ľudské a spoločenské neduhy. Už sám bratislavský cenzor vo svojom posudku upozornil aj na Bajzovu literárnu predlohu rozličných veršov – na epigramy anglického básnika 17. storočia Johna Owena. Pri hlbšej analýze sa však ukázalo, že iba jedna tretina rozličných veršov sú preklady. Ostatné sú tvorivo prepracované a zväčša pôvodné. A práve v týchto javí sa nám mladý Bajza ako zanietený jozefinista, a práve verše s takýmto zameraním predovšetkým pobúrili bratislavského cenzora a cirkevné kruhy. Vo svojich posudkoch odsudzuje predovšetkým epigramy na úradníkov – byrokratov, na radných pánov, na šľachtu, jej parazitný spôsob života a spoločenskú nerovnosť vôbec, no hlavne na poriadky v cirkvi, na zlých kňazov, „chudobu“ kláštorov, na prázdnu nábožnosť, na bočné oltáre.
Alexander Rudnay
Dielo
V roku 1822 ako arcibiskup, knieža prímas Uhorska začal budovať ostrihomskú katedrálu. Sám na jej stavbu prispel 800 tis. forintami.
V roku 1833 vyšla v Jelinkovej tlačiarni v Trnave kniha „Kázne príhodné, a iné, to gest 82 Reči duchowních od nebohého Arcibiskupa Ostrihomského w Krušovách nekdi predneseních a wlástnú Rukú spísaních“. Autor ich písal v období od r. 1778 do r. 1805.
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
Z Bajzových Rozličných veršov zachovala sa nám iba prvá kniha so sylabickými rýmami, spojenými veršami, v tomto čase však už začal písať a podľa všetkého mal aj hotovú knihu druhú s veršami v časomiere.
Pravidlo superpozície
Pravidlo superpozície môže byť:
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
Tento neúspech nijako neodradil húževnatého Bajzu. Zároveň s Rozličnými veršami pracoval na preklade pietisticky ladenej knihy modlitieb Francúza Filipa Mesenquiho a už v roku 1782 dokončil prvý zväzok románu René mláďenca príhody a skúsenosti. Imprimatur viedenskej cenzúry dosiahol dokonca ešte skôr – už 11. novembra. V tomto prípade bol oveľa opatrnejší. Podľa všetkého domácu cenzúru obišiel. Dielo vyšlo v polovici roku 1784 – a cirkevná cenzúra mohla reagovať už iba po funuse.
Prvý zväzok Bajzovho Reného je dobrodružný sentimentálny román s veľmi výraznou náučnou tendenciou. Tento typ románu v európskej literatúre bol známy už od 17. storočia, u nás však so sedemdesiatych rokov storočia nasledujúceho. Jeho René je prvý pôvodný slovenský román.
Dejovou kostrou prvého zväzku je cesta Reného z Benátok do Tripolisu Jej cieľom je priviesť sestru Fatimu, od ktorej ho ešte ako chlapca z tragických okolností odtrhli. Na tejto dejovej schéme rozvíja J. I. Bajza celú spleť podivuhodných dobrodružstiev a exotických príhod svojho hrdinu s jeho vášnivou láskou k Hadixe.
Česká a slovenská literárna veda bola dlho v rozpakoch nad prvým zväzkom Reného. Druhý ostával dlho neznámy. V prvom zväzku vystupuje najviac do popredia láska muža k žene. Tieto uzávery potvrdzuje aj posudok cirkevného cenzora Tomáša Tajnaya, ktorého na prvom zväzku najviac dráždil jeho svetský duch. Správne vycítil, že za Bajzovou kritikou mohamedánstva, dervišov, náboženského fanatizmu a povier sa skrýva kritika katolíckej cirkvi, no predovšetkým sa pozastavoval nad nielen pohoršujúcimi, ale aj vášnivými predstavami lásky a najmä nad záverom prvého zväzku, ktorý tvorí zdanlivo prekvapujúci prechod k zväzku druhému. Tu sa začína pochybovať o celibáte katolíckych kňazov a J. Tajnay v latinskom preklade aj celú túto časť vo svojom posudku citoval. 28. mája 1785 dostal Jozef Ignác Bajza imprimatur viedenskej ústrednej cenzúry na druhý zväzok Reného a bratislavský typograf Landerer začal dielo okamžite sádzať. Tento zväzok má inú štruktúru a náplň. Skladá sa z jednotlivých epizód, „príhod a skúseností“ na sebe vzájomne motivicky nezávislých, spojených iba osobou Reného, Van Stiphouta a ich sprievodcu ústami ktorého hovorí sám autor. Dej sa odohráva v severnom Taliansku, Rakúsku a najmä na Slovensku. Zatiaľ čo prvý zväzok, aj keď je odrazom vnútorného citového napätia autora, má ťažisko vo vymyslených exotických dobrodružstvách svojho hrdinu, druhý je výsledkom bystrého pozorovania konkrétnej skutočnosti. Jozef Ignác Bajza v literárnej forme podáva tu ostrú kritiku spoločenských pomerov na Slovensku V tomto diele Bajza v próze uskutočňuje svoj zámer, ktorý sledoval aj v Rozličných veršoch – podať kritiku všetkých občianskych stavov, či vlastne satiry o týchto stavoch. Hrdina románu René si tu prepožičal zuby od satirikov. Satira Jozefa Ignáca Bajzu je satira voltairovská – ostrá, odvážna, vtipná, vyúsťujúca miestami až do grotesky a pamfletu. J. I. Bajza sa tu prejavuje ako osvietený racionalista a osvietenec stúpenec jozefínskych reforiem. V prvej časti druhého zväzku, kde kritizuje cirkevné pomery, najmä život v kláštoroch sú jednotlivé epizódy literárnym spracovaním základných i čiastočných reforiem a nariadení Jozefa II. v tejto oblasti.
Ossès
Ossès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
V druhej časti, v ktorej sa koncentruje na kritiku spoločenských pomerov na Slovensku, je koncepčne i ideove samostatnejší a v mnohom smere prekračuje hranice jozefínskeho absolutizmu. V spojitosti so zobrazovanou skutočnosťou mení sa v René aj štýl. Väčšinu epizód pretkáva Bajza úvahami o odstránení kritizovaných nedostatkov. Najživší a umelecký najpôsobivejší je jeho štýl v tých epizóda opisujeme jemu bližšie prostredie. Pre nás najzaujímavejšia je tá časť románu, kde René svoje príhody a skúsenosti prežíva priamo na Slovensku, aj kde je, prirodzene, jasné, že autor aj v predchádzajúcich kapitolách reaguje na slovenské pomery. J. I. Bajza je prvý slovenský spisovateľ, ktorý nás oboznamuje so slovenskou dedinou a kultúrnym stavom Slovákov. Druhý zväzok Reného mal veľmi podobné osudu ako Rozličné verše. Keď na jeseň roku 1785 prišiel generálny vikár Štefan Nagy do Bratislavy dozvedel sa, že Jozef Ignác Bajza dal do tlače druhý zväzok románu vraj horší ako prvý. Tlačenie diela okamžite zastavil dal ho posúdiť a celú kauzu 2. decembra predložil konzistoriálnej rade, ktorá sa uzniesla, aby sa vydanie tohto „na mnohých miestach pohoršujúceho diela“ zamedzilo a výdavky spojené z jeho tlačou sa vyplatili z diecézneho fondu. Celý tento postup schválil sám arcibiskup Battyányi, ktorý trnavského farára baróna I. Perényiho dokonca poveril, aby svojho podriadeného, dolnodubovského farára J.I. Bajzu prehovoril, aby jednako nemárnil čas písačkami podobného druhu, jednak aby sa vzdal zverejnenia prítomnej knihy. Druhý zväzok Reného, z ktorého sa nám zachovali iba dva exempláre, ostal nedokončený.
Ossès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Unac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ossès
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Unac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 124 obyvateľov (2009).
Ossès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Unac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Ignác Bajza
Tvorba
Román René predstavuje zenit literárnej činnosti J. I. Bajzu. V roku 1787 vzdal právo o živení farárov, v ktorom obhajuje nárok farárov na kongruu. V rokoch 1787 až 1796 nosil postupne do tlačiarne trnavského V. Jelínka päťzväzkový bachant Kresťanské katolícke náboženstvo, výsledok svojej desaťročnej činnosti (kázne si museli farári v zmysle nariadenia Jozefa II. písať, aby mohla byť eventuálne kontrolovaná ich úroveň a obsah) tvorilo ju dvesto sedemdesiat jeden kázní na vyše tritisíc stranách, a z podnetu cirkevnej vrchnosti vydal niekoľko prekladov a náboženských kníh.
Roku 1794 vydal J. I. Bajza svoje vyslovene literárne dielo Slovenské dvojnásobné epigrammatá jednako-konco-hlasné a zvuko-mírné v dvoch zväzkoch. Do prvého zväzku začlenil prevažnú časť epigramov z Rozličných veršov, z ktorých časť bol uverejnil aj v druhom zväzku Reného. Vo svojom nasledujúcom diele Veselé účinky a rečení (1795) humorista a vtipkár prevládol nad satirikom, a potom nie je to tvorba pôvodná. V poslednom väčšom diele J. I. Bajzu Príklady ze svatého Písma starého a nového zákona s mravním opoměním v štverorádkových jednako-konco-zvučných (1813, druhé vydanie 1820), ktoré odhliadnuc od útokov proti všetkému novému, čo prinieslo francúzske osvietenstvo sú iba bezduchým veršotepectvom.
No jednako ešte raz ozvalo sa u starnúceho Jozefa Ignáca Bajzu echo jeho búrlivej jozefínskej mladosti. V roku 1805 napísal spis Človek bez pravého náboženstva nade všech živočichov nuznejší a predložil ho na posúdenie cirkevnej vrchnosti. Dielo sa nám nezachovalo, len Bajzova charakteristika a posudok cenzora svedčia o tom, že v každom prípade išlo o dielo plné vnútorných rozporov a protirečení, odrážajúce veľké kontradikcie svojej doby.
O tom, že z vydávania svojich kníh nemohol vyžiť, svedčí fakt, že na ich vytlačenie dal tisíc päťsto zlatých, ale vrátilo sa mu sotva sto pätnásť.
Šandal
Šandal je obec na Slovensku v okrese Stropkov.
Poloha
Obec Šandal je jednou z obcí na severovýchode Slovenska. Leží vo východnej časti Prešovského kraja. Administratívne je v súčasnosti začlenená do okresu Stropkov. Obec Šandal leží v Nízkych Beskydách, v doline prítoku potoka Oľšavky. Obklopuje ju Ondavská vrchovina. Nadmorská výška v strede dosahuje 260 m, ale celkový chotár obce je v rozmedzí od 230 - 526 m. Obec má výhodnú polohu blízkosti okresného mesta Stropkov - 4 km, do susedného okresu Svidník je to 16 km a vzdialenosť od krajského mesta Prešov činí 50 km, čo je pomerne výhodné.
Dejiny
Obec sa spomína v roku 1391, keď ju v spore s Rozgoňovcami získali Czudarovci. V stredoveku patrila čičvianskemu hradnému panstvu, neskôr Czudarovcom a Stropkovskému panstvu, v 19. storočí Tahyovcom. Počas prvého sčítania ľudu z roku 1787 bolo v obci 34 domov a 268 obyvateľov, podľa súpisu z roku 1828 55 domov a 434 obyvateľov, v roku 1910 249 obyvateľov. Obyvateľstvo sa zaoberalo tradičným poľnohospodárstvom. V minulosti obec administratívne patrila do druhej polovice 19. storočia do Šarišskej stolice a od roku 1881 do roku 1918 do Zemplínskej stolice.
Symboly obce
Symboly obce sú zapísané v Heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou S-213/2001.
Erb obce
V zelenom štíte zlatý snop so zľava zaseknutým strieborným položeným a prevráteným kosákom na zlatej rukoväti, sprevádzaný po bokoch v päte štítu dvomi zlatými osemhrotýmmi hviezdami.