cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irina Mucuovna Chakamadová
Život
Irina bola prvýkrát zvolená roku 1993 do druhej ruskej Dumy. V tomto období (1993-1995) sa stala líderkou parlamentného zoskupenia Liberálna demokratická únia 12. decembra. Do Dumy bola zvolená aj v dvoch následných volebných obdobiach 1995 až 2003. Roku 2004 kandidovala bez podpory vlastnej strany (Zväz pravicových síl) na post prezidenta Ruskej federácie. 29. februára prebehla v Moskve SMS-ková voľba, kde Chakamadová dostala 18% (Putin 64%). Výsledky reálnych volieb boli vyhlásené 15. marca. V nich získala len 3,85%.
Chakamadová je známa hlavne svojou kritikou vlády za zásah proti teroristickému útoku v moskovskom divadle na Dubrovke, kde sama vyjednávala s teroristami. Jednotky zvláštneho určenia ministerstva vnútra Specnaz však zasiahli dodnes neznámym plynom na následky ktorého zomrelo 40 čečenských teroristov a 130 rukojemníkov.
Taillebois
Taillebois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šmolkovia
Vznik
Prvýkrát sa Šmolkovia objavili v komikse 23. októbra 1958, kam ich Peyo prikreslil navyše ako vedľajšie postavy. Samotný komiks im však venoval až v roku 1959, ten bol súčasťou časopisu Le Journal de Spirou. Peyo vymyslel francúzske meno pre Šmolkov (Schtroumpfs) pri jedle, keď chcel podať soľničku a nevedel si spomenúť, ako sa soľnička povie, povedal preto: "podaj mi... štrumpf!" Prvý film o nich vznikol v roku 1965 a v rokoch 1981 – 1989 bol o nich nakreslený aj známy kreslený seriál.
Šmolkovský život
Šmolkovia žijú vo vlastnej dedine, každý z nich má svoj domček len pre seba a robí to, čo ho baví. Napriek tomu celá dedina funguje dobre, lebo to potrebné zaisťujú tí pracovití, ktorí stále robia svoju robotu; Kuchár varí, Farmár pestuje ovocie a zeleninu, Kutil všetko opravuje a stavia. Potom sú tí, ktorí niečo robia, ale nie sú tak dôležití; Maliar kreslí obrazy, Silák môže pomôcť, keď treba niekoho silnejšieho, ale tiež sa v dedine nachádzajú Šmolkovia, ktorí sú takmer k ničomu – Babroš všetko pokazí, Leňoško stále spí.
Šmolkovia sú povahou dobrácki, aj keď niekedy medzi nimi bývajú rôzne menšie hádky a nezhody. Všetci majú rovnaké oblečenie, ktoré šije Cvernička, ktorá nechce šiť iné. Dedina je na ukrytom mieste, ktoré je ťažké nájsť. Neďaleko dediny tečie rieka a nad dedinou je priehrada, ktorá sa musí udržovať v dobrom stave, pretože ak by sa pretrhla, voda by celú dedinu zaplavila. Na okolitých poliach sa pestuje zelenina a ovocie a okolo sú lesy. Dedine šéfuje Tatko Šmolko, ktorý ostatným Šmolkom radí, pomáha a udržuje v dedine poriadok. Ak na dlhšiu dobu odíde, samotní Šmolkovia nedokážu všetko správne zorganizovať a pri jeho návrate je v dedine často veľký neporiadok. Keďže zo Šmolkov je možné vyrobiť zlato, sú často prenasledovaní. Ich najväčší nepriatelia sú čarodejník Gargamel a jeho kocúr Azrael, ktorí po nich idú a snažia sa ich chytiť. Šmolkovské pravidlo, ktoré by všetci Šmolkovia mali dodržiavať, je byť šmolkózny (poctivý, dobrácky, pomáhať druhým a k nikomu sa nesprávať zle). V dedine sú si k sebe všetci rovní, ale niekto je obľúbenejší viac a niekto menej. Medzi najmenej obľúbených patrí napríklad Mudroš kvôli svojim nápadom a hlúpym rečiam, naopak najobľúbenejší je Tatko Šmolko. Typická Šmolkovská vlastnosť je, že každému pomáhajú, nech už je to ktokoľvek. V dedine sa koná divadlo, koncerty, karnevaly atď.
Tino
Tino je taliansky ostrov v Ligúrskom mori. Patrí do súostrovia, ktorého súčasťou sú ďalšie dva ostrovy väčší Palmaria na severe a menší Tinetto na juhu. V súčasnosti je ostrov súčasťou vojenského územia a nachádza sa na ňom maják.
V roku 1997 boli všetky tri ostrovy spoločne s mestom Portovenere a pobrežím Cinque Terre zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Nevinní (seriál)
Nevinní je prvý slovenský romantický seriál, ktorý vysielala JOJ. Seriál má iba jednu sériu, ktorá sa vysielala od 8. novembra 2011 do 1. marca 2012.
Filokalia (novovek)
Filokalia má grécku a ruskú verziu a je zatiaľ preložená do angličtiny, taliančiny, francúzštiny a rumunčiny. V slovenčine je zatiaľ dostupný prvý diel, ktorý je prekladom z ruskej verzie od Teofana Zatvornika.
„Táto kompilácia mala v devätnástom storočí veľký vplyv na Balkáne a v Rusku a umožnila pravoslávnemu svetu zachovať si väzbu na patristické korene v čase, keď bol väčšinou v područí západných teológií.“
Leonov
Leonov môže byť:
Česko Slovenská SuperStar
Česko Slovenská SuperStar je interaktívna hudobná súťaž s prvkami reality show, ktorá sa vysielala v Česku a na Slovensku. V súčasnosti sa vysiela pod skráteným názvom SuperStar. V Česku ju vysielala komerčná TV Nova a na Slovensku sesterská televízia Markíza. Táto súťaž vychádza z pôvodnej britskej verzie súťaže Pop Idol, ktorá sa pod viacerými názvami vysiela po celom svete. V Česku aj na Slovensku boli (pod inými názvami) odvysielané 3 ročníky tejto súťaže, v roku 2009 došlo k zlúčeniu týchto verzií z dôvodu zníženia nákladov a zvýšenia atraktivity pre divákov. Koncept súťaže zostáva podobný predošlým ročníkom súťaží Česko hledá Superstar a Slovensko hľadá SuperStar.
Sledovanosť
Podrobnosti pozri pod:
Potápač
Potápač môže byť:
Kalcinácia
Kalcinácia alebo kalcinovanie môže byť:
Paolo Canè
Paolo Canè (* 9. apríl 1965, Bologna, Taliansko) je bývalý taliansky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre a 3 turnaje vo štvorhre.
Foucherolles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Biblioteka imeni Lenina (stanica moskovského metra)
Biblioteka imeni Lenina (doslova "Leninova knižnica") je jedna zo staníc moskovského metra.
NGC 2779
NGC 2779 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. marca 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
Moderátor (reaktor)
Moderátor alebo moderátor neutrónov je látka spomaľujúca neutróny. Najčastejšie sa používa v pomalých jadrových reaktoroch na zníženie energie neutrónov vznikajúcich pri štiepení na energiu tepelných neutrónov v rozmedzí 0,002 eV až 0,5 eV). Moderátor je nevyhnutný, aby riadená štiepna reakcia mohla prebiehať.
Dôvody použitia
Pravdepodobnosť, že letiaci neutrón bude zachytený jadrom a vyvolá ďalšie štiepenie, závisí od jeho kinetickej energie. Pritom pri energiách rádu 1 MeV, ktoré majú rýchle neutróny, je výrazne menšia ako pri tepelných neutrónoch. Produktom štiepenia jadra sú však rýchle neutróny. Jedným z možných riešení je použiť natoľko bohaté palivo, že sa reťazová reakcia udrží aj s rýchlymi neutrónmi. Toto riešenie sa používa pri jadrových zbraniach a tzv. rýchlych reaktoroch. Druhým riešením je rýchle neutróny spomaliť a rozptýliť ich energiu, zrážkami v látke s množstvom ľahkých jadier, ktoré majú schopnosť neutróny účinne spomaliť a pritom výrazne nepohlcovať. Látka, ktorá túto funkciu plní, je moderátor.
Používané moderátory
Na moderovanie sa používa najčastejsie voda, ťažká voda (obe obvykle spojené i s funkciou chladenia) alebo grafit, prípadne aj iné vhodné látky.
Na Slovensku bol postavený tiež pokusný reaktor, ktorý ako moderátor používal ťažkú vodu a ako chladivo CO2, bol to blok A1 v Jaslovských Bohuniciach. Tento systém sa ale neosvedčil. Po havárii bol projekt zastavený.
V černobyľskej elektrárni bol použitý ako moderátor grafit, z niekoľkých dôvodov menej bezpečný. Pri katastrofickom zlyhaní vodného reaktora odparenie a únik vody znamená zastavenie reťazovej reakcie, v grafitového reaktore je voda iba chladivo a pohlcovač neutrónov. Pri jej úniku reakcia ďalej pokračuje a výkon naopak stúpa. Grafit pri vysokej teplote napomohol aj rozkladu vody na kyslík a vodík, čo spôsobovalo druhotné chemické výbuchy.
Nikkó-Širane
Nikkó-Širane je štítový vulkán, nachádzajúci sa na japonskom ostrove Honšú, severozápadne od jazera Čuzenji v národnom parku Nikkó. Sopka je tvorená prevažne andezitmi, jej vrchol je pokrytý viacerými lávovými dómami. Pôvodcom všetkých historických erupcií je najmladší dóm Širanesan.
Zlatý kůň
Zlatý kůň je česká národná prírodná pamiatka s ev. č. 549. Nachádza sa asi južne od obce Koněprusy v okrese Beroun. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR, správa CHKO Český kras.
V minulosti sa tu v niekoľkých lomoch ťažil vápenec, v súčasnosti je ťažba zastavená. Ťažbou boli odkryté zaujímavé geologické profily.
NPP Zlatý kůň je považovaná za lokalitu s najbohatším výskytom skamenelín z devónu (staršie prvohory). Je spojená náučným geologickým chodníkom s lomom na Kobyle.
Významný je i výskyt teplomilných a suchomilných rastlín a vzácneho hmyzu.
Saint-Genis
Saint-Genis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Genis má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Genis má 54 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jan Czochralski
Jan Czochralski (čítaj čochralský) (* 23. október 1885, Kcynia Poľsko – † 22. apríl 1953, Poznaň) bol poľský chemik, ktorý objavil Czochralskyho proces, ktorý sa vyskytuje v jednoduchom raste kryštálov a je používaný v produkcii polovodičových dostičiek.
Životopis
Narodil sa v Kcynii. Okolo roku 1900 sa presťahoval do Berlína, kde pracoval v lekárni. Vyštudoval Charlottenburg Polytechnic v Berlíne, kde sa špecializoval na metalurgickú chémiu. Czochralski v roku 1907 začal pracovať ako inžinier pre Allgemeine Elektrizitäts Gesellschaft (AEG).
Jiří Markovič
Plk. Jiří Markovič (* 16. november 1942, Boleradice, Protektorát Čechy a Morava – † 20. október 2022) bol český kriminalista. K polícii nastúpil v roku 1964, na oddelenie vyšetrovania prišiel v roku 1966. Od januára 1977 nastúpil na odbor vyšetrovania hlavného mesta Prahy. V roku 1986 sa stal šéfom jedného z dvoch oddelení vrážd pražskej polície („pražská mordparta“). Do dôchodku odišiel koncom roka 1999.
Jan Czochralski
Životopis
V roku 1917 Czochralski zorganizoval výskumné laboratórium Metallbank und Metallurgische Gesellschaft, ktoré riadil do roku 1928. V roku 1919 bol jedným zo zakladateľom Nemeckej spoločnosti pre metalurgickú vedu (Deutsche Gesellschaft für Metallkunde), kde bol prezidentom do roku 1925. V roku 1928, na žiadosť prezidenta Poľska Ignacyna Mościckiho, sa vrátil do Poľska a stal sa profesorom Metalurgického a kovového výskumu na Chemickom úrade na Varšavksej vysokej škole technologickej.
Prešovská hradná cesta
Myšlienka spojiť šesť hradov pri meste Prešov pomyselnou, turistickou čiarou, vznikla v roku 2011. Občianske združenie Rákociho cesta, tak chce pomôcť rozvoju turizmu v tomto kraji. Do projektu sa zapojili hrady: Šarišský, Kapušiansky, Obišovský, Zbojnícky, Lipovský a Šebeš.
Vzdialenosti medzi sídlami hradov
náhľad| Zakladajúca listina Vzdialenosti sú uvedené podľa údajov z informačnej tabule "Zakladajúca listina". Prešov-Lipovce (22 km), Prešov-Veľký Šariš (7,5 km), Prešov-Kapušany (8,2 km), Prešov-Podhradík (8,4 km), Prešov-Ruská Nová Ves (8,5 km), Prešov-Obišovce (14,7 km).
Vzdialenosti k hradom
náhľad|Mapové výstrižky Vzdialenosti sú uvedené podľa údajov z informačnej tabule "Mapové výstrižky". Lipovce (Včelín pri kríži)-ruiny hradu 0,57 km. Veľký Šariš (parkovisko pod hradom) – hrad 2,3 km. Kapušany (parkovisko pri ihrisku) - hrad 2,4 km alebo 0,87 km. Podhradík (parkovisko pod hradom) – ruiny 0,38 km. Ruská Nová Ves (parkovisko pod hradom) – ruiny 1,4 km, Obišovce (parkovisko v obci) –ruiny 1,3 km, (parkovisko pri Svinke) -ruiny 0,77 km.
Fakultná nemocnica Zürich
200 px|náhľad|vpravo|Jedna z budov vo fakultnej nemocnici Zürich Fakultná nemocnica v Zürichu je jedna z najväčších nemocníc vo Švajčiarsku. Tvorí ju 40 kliník a ústavov. Slúži ako univerzitná nemocnica a kombinuje liečbu, výskum a výuku. Zamestnáva 6200 pracovníkov, z toho 36% je zo zahraničia. Od roku 2002 je jej riaditeľom Ulrich Schnyder.
Nemocnica bola založená v 19. storočí, spolu s lekárskymi školami. Súčasnú budovu postavila švajčiarska firma Haefeli Moser Steiger v rokoch 1941 - 1953.
Tanques
Tanques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvirinálsky palác
thumb|Kvirinálsky palác Kvirinálsky palác (taliansky Palazzo del Quirinale) je oficiálna rezidencia prezidenta Talianskej republiky na rímskom pahorku Quirinale. Je najväčším palácom v Ríme.
Dejiny
Palác, stojaci na Via del Quirinale v čele Piazza del Quirinale, bol postavený v roku 1573 pre pápeža Gregora XIII. ako jeho letná rezidencia a útočisko pred epidémiou malárie. Bol tiež dejiskom mnohých konkláv. Pápežom a ich úradníkom slúžil až do roku 1870. V septembri tohoto roku prestal existovať pápežský štát. O päť mesiacov neskôr sa Rím stal hlavným mesto Talianskeho kráľovstva a palác sa stal rezidenciou talianskeho kráľa. Od roku 1946 je sídlom prezidenta republiky.
Budova
Fasádu vytvoril Domenico Fontana. Architektom Veľkej kaplnky bol Carlo Maderno. Je vyzdobená freskami od Guida Reniho a Melozza da Forlì. Nádvorie paláca tvoria záhrady Giardini del Quirinale z 18. storočia.
Krycie pletivo
thumb|[[Prieduch pod mikroskopom]] thumb|Trichómy na stonke a liste rastliny [[Bladbeharing geranium]] Krycie pletivo je pletivo, ktoré pokrýva povrch rastlinných orgánov. Zabezpečujú ochranu rastlín proti pôsobeniu vonkajších fyzikálnych, chemických, ale aj biotických vplyvov, ktoré by svojim pôsobením mohli rastlinu poškodiť alebo aj usmrtiť. Jedna z najdôležitejších funkcii krycích pletív je ochrana proti nadmerným stratám vody. Zároveň sprostredkúvajú výmenu látok medzi rastlinou a vonkajším prostredím. Sústava krycích pletív vzniká v prvotnom meristéme.
Sústavu krycích pletív tvorí:
Fréville-du-Gâtinais
Fréville-du-Gâtinais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pilaster
náhľad|Dekoratívne pilastre na priečelí [[Keglevičov palác|Keglevičovho paláca]] Pilaster je architektonický prvok, ktorý mierne vystupuje na stene (fasáde – priečelí alebo v interiéri). Má tvar neúplného piliera alebo stĺpa a najmä dekoratívnu funkciu (nie je súčasťou konštrukčného systému budovy, ak plní nosnú funkciu ide zväčša o oporu). Často býva členený ako stĺp (pätica, driek a hlavica) a môže mať polkruhový, točitý alebo pravouhlý tvar.
Býva prvkom klasickej architektúry a vytvára dojem, že tvorí stĺp, ktorý je súčasťou konštrukčného systému stavby. Zvýrazňuje okraje dverí, okien alebo portálov, zvýrazňuje zosilnenie muriva alebo iba člení stenu. Pri železobetónových a veľkých budovách môže pilaster zlepšovať klimatické podmienky v budove. V prípade ak sa pilaster použije na schovanie oceľového stĺpa, napr. obmurovaním, bude zvýšená jeho požiarna odolnosť.
Pnau
Pnau je austrálska elektronická tanečná dvojica, ktorá pochádza z mesta Sydney. Jej členmi sú Nick Littlemore (vokály, produkcia) a Peter Mayes (gitara, produkcia). Dvojica si získala popularitu hlavne vďaka debutovému albumu Sambanova, albumu z roku 2007 Pnau a bočnému projektu Empire of the Sun.
NGC 2780
NGC 2780 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Václav Erban
Mjr. Václav Erban (* 24. marec 1935) je bývalý český moderátor, major ZNB a autor detektívok, ktoré publikoval pod pseudonymom Václav Baner. V rokoch 1978-1989 pôsobil ako starší referent špecialista IX. správy Federálneho ministerstva vnútra (správa pre politickovýchovnú, vzdelávaciu, kultúrnu a propagačnú činnosť FMV) v Ústrednej redakcii armády, bezpečnosti a brannosti (ÚRABB) Československej televízie, kde uvádzal reláciu Federálna kriminálna ústredňa pátra, radí, informuje. Je spoluautorom scenára čs. filmu Pavučina (1986).
Filmy
Václav Erban si zahral sám seba (cameo) v týchto česko-slovenských filmoch :
Ján Pastrnák
Ján Pastrnák, Ján Pasterňak, Ján Pasternák (narodenie a úmrtie nie sú známe). Žil približne v polovici 19. storočia. Bol lovec kamzíkov a horský vodca vo Vysokých Tatrách. Pochádzal z obce Štôla.
Vodieval turistov a horolezcov najmä na túry začínajúce sa v Batizovskej doline vo Vysokých Tatrách v 70-tych rokoch 19. storočia. Jeho druhom na túrach bol najmä Ján Ruman Driečny ml., s ktorým v roku 1875 prví vystúpili Batizovskou próbou na Gerlachovský štít. Tento výstup zopakoval v roku 1877 spolu s českým horolezcom Viktorom Lorencom a horským vodcom Jánom Rumanom Driečnym ml.
Podľa neho pomenovali vo Vysokých Tatrách Pastrnákov priechod a Pastrnákovú vežičku nad Ľadovým plesom mengusovským, Nižnú, Prostrednú, Vyšnú Pastrnákovú bránku a Pastrnákové zuby na hrebeni Končistej, Pastrnákovu priehybu oddeľujúcu Kostolík od masívu Batizovského štítu.
Tinetto
Tinetto je taliansky ostrov v Ligúrskom mori. Patrí do súostrovia, ktorého súčasťou sú ďalšie dva ostrovy Palmaria a Tino. Tento malý ostrov je bez vegetácie. Nachádzajú sa tu ruiny náboženskej stavby zo 6. storočia. Žije tu endemická jašterica Podarcis muralis tinettoi.
Majstrovstvá sveta v curlingu žien 2015
Majstrovstvá sveta v curlingu žien 2015 boli v poradí 37. Majstrovstvá sveta v curlingu žien, ktoré organizuje Svetová curlingová federácia (WCF). Konali sa v Sapporu, v Japonsku od 14.22. marca 2015, za účasti 12 tímov. Titul obhájilo 🇨🇭 a stalo sa tak piatykrát majstrom sveta.
Kvalifikácia
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku WCF v decembri 2014.
Hydrotherosaurus
Hydrotherosaurus je vyhynutý rod dlhokrkých plesiosaurov z čeľade Elasmosauridae ktorý žil vo vrchnej kriede na území Fresna, Kalifornia. Zahŕňa 1 druh, Hydrotherosaurus alexandrae ktorý opísal Welles v roku 1943.
Dorastal do dĺžky 13 m a podobne ako u iných elasmosauridov tvoril polovicu dĺžky tela jeho dlhý krk. Živil sa rybami ktoré chytal pomocou dlhého krku a ostrých zubov.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Levoči (M)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Levoča v okrese Levoča, ulice začínajúce na M.
NGC 2781
NGC 2781 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Leon Paweł Marchlewski
Leon Paweł Teodor Marchlewski (* 15. december 1869, Włocławek – † 16. január 1946, Krakov) bol poľským chemikom.
Bol jeden zo zakladateľov vedného oboru o chlorofyle.
Ťažká voda
Ťažká voda alebo oxid deutéria je voda v ktorej sú namiesto atómov vodíka atómy deutéria.
Okrem ťažkej vody existuje aj poloťažká voda - HDO - jeden atóm vodíka, jeden atóm deutéria a jeden atóm kyslíka. Vzniká výmennou reakciou: H2O + D2O -→ 2HDO
Ťažká voda sa používa napríklad ako moderátor v niektorých typoch jadrových reaktorov.
Oproti obyčajnej vode má mierne odlišné fyzikálne vlastnosti. Ťažká voda nie je rádioaktívna, vo väčších množstvách je však zdraviu škodlivá, pretože narušuje fyzikálnu rovnováhu v tele.
Vlastnosti
Ťažká voda je menej reaktívna než obyčajná voda a má horšie rozpustné vlastnosti. Preto je pre väčšinu organizmov mierne jedovatá. Experimenty na myšiach ukázali, že potlačuje bunkové delenie.
Nemecko
Nemecko, dlhý tvar Nemecká spolková republika, skr. NSR (v textoch medzinárodných zmlúv s Nemeckom: Spolková republika Nemecko, skr. SRN, ; v rokoch 1949 – 1990 skrátene neoficiálne, ale často aj západné Nemecko; podrobnosti o názve pozri nižšie) je spolkový stredoeurópsky štát. Na severe susedí s Dánskom, obmýva ho Severné more a Baltské more, na východe susedí s Poľskom a Českom, na juhu s Rakúskom a Švajčiarskom a na západe s Francúzskom, Luxemburskom, Belgickom a Holandskom. Rozloha Nemecka je, pričom územie štátu sa nachádza v miernom podnebnom pásme. Úmerne k výsledkom sčítania ľudu v roku 2011 malo Nemecko k 30. septembru 2014 81,084 miliónov obyvateľov, čo z neho robí najľudnatejší štát Európskej únie. Jeho populácia už v rokoch 2003 až 2010 klesla kvôli dlhodobej veľmi nízkej pôrodnosti o skoro 800 000 obyvateľov, čo z neho robí jednu z mála západoeurópskych krajín s negatívnym prírastkom obyvateľstva. Tento vývoj prebieha napriek tomu, že Nemecko je zároveň domovom tretej najväčšej populácie imigrantov na svete. Výsledok sčítania ľudu 2011 znamenal zníženie úradného odhadu stavu obyvateľstva o zhruba 1,1 milióna ľudí.
Podľa známych dokumentov bolo územie s názvom Germánia osídlené niekoľkými germánskymi kmeňmi už pred rokom 100 n. l. Od 10. storočia tvorilo nemecké územie jadro Rímsko-nemeckej ríše, ktorá existovala až do roku 1806. V 16. storočí sa severné oblasti stali centrom reformácie. K zjednoteniu Nemecka došlo po Prusko-francúzskej vojne v roku 1871. V roku 1939 rozpútalo Nemecko 2. svetovú vojnu, ktorá trvala do roku 1945 a bola najväčšou vojnou histórie. V roku 1949 bolo Nemecko rozdelené na dva štáty, Nemeckú demokratickú republiku a Nemeckú spolkovú republiku a jeden zvláštny politický útvar Západný Berlín. K ich zjednoteniu došlo v roku 1990. Západné Nemecko bolo v roku 1952 zakladajúcim členom Európskeho spoločenstva pre uhlie a oceľ a v roku 1957 zakladajúcim štátom Európskeho spoločenstva. V súčasnosti je Nemecko súčasťou Schengenského priestoru. Nemeckou menou je euro, ktoré v roku 2002 nahradilo nemeckú marku.
Nemecko je federatívnou demokratickou parlamentnou republikou tvorenou šestnástimi, čiastočne suverénnymi spolkovými krajinami (Bundesländer). Hlavným a zároveň aj najväčším mestom je Berlín. Nemecko je členským štátom OSN, NATO, G8 a signatárom Kjótskeho protokolu. Na základe nominálnej hodnoty HDP je nemecká ekonomika štvrtou najväčšou na svete a v roku 2007 bola najväčším svetovým exportérom. Nemecko je druhým najväčším svetovým poskytovateľom rozvojovej pomoci a jeho výdaje na obranu sú šieste najväčšie na svete. Životná úroveň je v Nemecku vysoká a funguje tam veľmi rozvinutý systém sociálnej pomoci. Nemecko je jedným z kľúčových aktérov európskej aj celosvetovej politiky. V mnohých vedeckých a technologických odboroch je Nemecko považované za svetového vodcu.
Názov
Historicky sa u nás od vzniku západného Nemecka používal bezvýhradne názov Nemecká spolková republika. V zmluve medzi Česko-Slovenskom a Nemeckom zo začiatku 70. rokov bol ako ústupok nemeckej strane použitý názov Spolková republika Nemecka (posledné slovo je v genitíve). Tento tvar (teda Spolková republika Nemecka) sa v roku 1988 stal záväzným pre kartografické diela. Od konca roka 1989 (teda od nežnej revolúcie) sa bežne začal používať (aj) tvar Spolková republika Nemecko (posledné slovo je v nominatíve). Pravidlá slovenského pravopisu (od roku 1953 ), Krátky slovník slovenského jazyka, ako aj Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky (od roku (?) 1996 ) však predpisovali a dodnes predpisujú tvar Nemecká spolková republika, pričom ÚGK SR pripúšťa vyššie uvedenú výnimku pre slovensko-nemecké medzinárodné zmluvy.
V češtine (ktorá mala v minulosti pomenovania Nemecka zhodné s pomenovaniami v slovenčine) je dnes na rozdiel od slovenčiny kodifikovaný tvar Spolková republika Německo.
Prehistória
thumb|right|3 600 rokov starý [[Disk z Nebry]]
Germánske kmene a Franská ríša
thumb|Migrácia v [[Európa|Európe medzi 2. a 5. storočím]]
História germánskych kmeňov siaha do severskej doby bronzovej alebo predrímskej doby železnej. Z južnej Škandinávie a severného Nemecka od 1. storočia pr. n.l. postupovali južným, východným a západným smerom a prišli do kontaktu s keltskými kmeňmi Galov, ako aj s iránskymi, pobaltskými a slovanskými kmeňmi v strednej a východnej Európe. Pod vládou cisára Augusta začal Rím územie Germánie napádať (oblasť rozprestierajúcu sa zhruba od Rýna po Ural). V roku 9 n. l. boli tri rímske légie vedenej Varom porazené cheruským vodcom Arminom. Okolo roku 100, kedy Tacitus napísal knihu Germania, sa germánske kmene usadili pozdĺž riek Rýn a Dunaj (Limes Germanicus) a zaberali väčšinu územia dnešného Nemecka; Rakúska, južného Bavorska a západného Porýnie. Avšak spadali pod Rím ako provincie.
V 3. storočí sa objavila séria západných germánskych kmeňov: Alemani, Frankovia, Chattovia, Sasi, Frízovia a Durinkovia. Okolo roku 260 začali Germáni nájazdy na rímske územia. Po invázii Hunov v roku 375 a s úpadkom Ríma od roku 395 sa germánske kmene presunuli ďalej na juhozápad. Súčasne niekoľko veľkých kmeňov vytvorilo približne to, čo je dnešné Nemecko, a vysídlili menšie germánske kmene. Veľké územia (známe od merovejského obdobie ako Austrázia) boli obsadené Frankmi a severné Nemecko bolo ovládané Sasmi a Slovanmi.
Rímsko-nemecká ríša
thumb|left|Vývoj územia [[Rímsko-nemecká ríša|Rímsko-nemeckej ríše]]
Dňa 25. decembra 800 bol franský kráľ Karol Veľký korunovaný za cisára a založil Franskú ríšu, ktorá bola  v roku 843 rozdelená. Svätá ríša rímska zahŕňala východnú časť Karolovho pôvodného kráľovstva a ukázala sa ako najsilnejšia. Jej územie sa tiahlo od rieky Eider na severe ku Stredozemnému moru na juhu. Za vlády otonských cisárov (919-1024) bolo konsolidovaných niekoľko významných vojvodstiev a nemecký kráľ Oto I. bol v roku 962 korunovaný za cisára Svätej ríše rímskej. V roku 996 sa Gregor V. stal prvým nemeckým pápežom. Menoval ho jeho bratranec Oto III., Ktorý bol krátko pred tým korunovaný za cisára Svätej ríše. Za vlády sálskej dynastie (1024 – 1125) Svätá ríša rímska pohltila severné Taliansko a Burgundsko, aj keď cisár stratil kvôli  boji o investitúru moc.
thumb|170px|[[Martin Luther, ktorý inicioval reformáciu]]
Pod vládou štaufov (1138 – 1254) posilnili nemecké kniežatá svoj vplyv ďalej na juh a na východ do oblastí obývaných Slovanmi, predchádzajúcimi nemeckému osídleniu týchto oblastí a ďalej na východ (Ostsiedlung). Severné nemecké mestá rástli a prosperovali ako členovia Hanzy. Počnúc veľkým hladomorom v roku 1315 a končiac čiernou smrťou v rokoch 1348 – 1350 sa počet obyvateľov Nemecka znížil. Zlatá bula z roku 1356 zabezpečila základnú ústavu ríše a kodifikovala voľbu cisára siedmich kurfirstov, ktorí vládli niektorému z najmocnejších kniežatstva a arcibiskupstva. Martin Luther v roku 1517 vo Wittenbergu zverejnil 95 téz, v ktorých napádal rímskokatolícku cirkev a zahájil protestantskú reformáciu. Samostatná luteránska cirkev sa po roku 1530 v mnohých spolkových krajinách stala oficiálnym náboženstvom. Náboženský konflikt viedol k tridsaťročnej vojne (1618 – 1648), ktorá nemecké krajiny spustošila. Počet obyvateľov nemeckých krajín sa znížil asi o 30%. Vestfálsky mier (1648) medzi nemeckými krajinami náboženskou vojnu ukončil, ale ríša bola de facto rozdelená do mnohých nezávislých kniežatstiev. V 18. storočí sa Svätá ríša rímska skladala z približne 1 800 takýchto území.
Od roku 1740 dominoval nemeckým krajinám dualizmus medzi rakúskou habsburskou monarchiou a Pruskom. V roku 1806 bolo "Imperium" dobyté a rozpustené v dôsledku napoleonských vojen.
Nemecký spolok a cisárstvo
thumb|left|Pôvodná čierno-červeno-žltá vlajka, marcová revolúcia v [[Berlíne, 19. marca 1848)]]
Po páde Napoleona bol v roku 1814 zvolaný Viedenský kongres a bol založený nemecký spolok ("Deutscher Bund") – voľná liga 39 suverénnych nemeckých štátov. Nesúhlas s reštaurátorskou politikou čiastočne viedol k vzostupu liberálnych hnutí, po ktorých nasledovali nové represie zo strany rakúskeho štátnika kniežaťa Metternicha. Colná únia  Zollverein  podporovala hospodársku jednotu v nemeckých štátoch.
Národne a liberálne ideály francúzskej revolúcie získali rastúcu podporu medzi mnohými, najmä mladými Nemcami. Festival Hambach bol v máji 1832 hlavnou udalosťou v podpore zjednotenia Nemecka, slobody a demokracie. Vo svetle revolúcie v Európe, ktoré pomohli založiť francúzsku republiku, začali intelektuáli i prostí občania revolúciu v nemeckých krajinách. Kráľovi Fridrichovi Viliamovi IV. Bol ponúknutý titul cisára, ale so stratou moci; korunu a navrhované stanovy odmietol, čo pre hnutie viedlo k dočasnému zádrhu.
thumb|Vyhlásenie [[Nemecké cisárstvo (1871 – 1918)|Nemeckého cisárstva v Zrkadlovej sále vo Versailles, 18. január 1871. Bismarck uprostred v bielej uniforme]]
V období Gründerzeit po zjednotení Nemecka zaručila Bismarckova zahraničná politika (Bismarck sa za cisára Viliama stal nemeckým kancelárom) Nemecku postavenie ako veľkému národu, diplomatickou cestou izolovala Francúzsko a vyhýbala sa vojne. V dôsledku berlínskej konferencie v roku 1884 si Nemecko nárokovalo niekoľko kolónií vrátane východnej Afriky, juhozápadnej Afriky, Toga a Kamerunu.
Pod taktovkou Viliama II. sa Nemecko, rovnako ako ostatné európske mocnosti, ubralo novoimperialistickým smerom, čo viedlo k treniciam so susednými krajinami. Väčšina aliancií, v ktorých bolo Nemecko predtým členom, nebola obnovená a nové aliancie ho nikam "nepustili".
Atentát na Františka Ferdinanda d'Este 28. júna 1914 spustil prvú svetovú vojnu. Nemecko ako súčasť ústredných mocností utrpelo od štátov Dohody porážku. Približne dva milióny nemeckých vojakov za prvej svetovej vojny padlo.
Nemecká revolúcia vypukla v novembri 1918 a cisár Viliam II. so všetkými vládnucimi kniežatami abdikoval. Prímerie 11. novembra vojnu ukončilo a Nemecko v júni 1919 podpísalo Versaillskú zmluvu. Nemci zmluvu vnímali ako ponižujúcu a nespravodlivú, čím mala neskôr, podľa mnohých historikov, vplyv na Hitlerov vzostup.
Weimarská republika (1919 – 1933)
thumb|Nemecké štáty za čias [[Weimarská republika|Weimarskej republiky. Modrou je vyznačený Slobodný štát Prusko]]
Novembrová revolúcia v roku 1918 urobila z Nemecka parlamentnú demokraciu. V januári 1919 bolo zvolené národné zhromaždenie, ktoré sa však nezišlo vtedy nepokojnom Berlíne, ale v meste Weimar. V auguste toho istého roku tu bola schválená tzv. weimarská ústava.
Vo francúzskom Versailles medzitým prebiehala mierová konferencia, jej výsledkom bola Versaillská zmluva podpísaná 28. júna 1919. Nemecko sa v nej muselo vzdať Alsaska a Lotrinska, územie okolo miest Eupen a Malmedy, Severného Šlezvicka, Hlučínska a mesta Memel. Obnovené Poľsko dostalo Poznaňsko, Západné Prusko a časť Horného Sliezska. Všetky nemecké kolónie boli odovzdané víťazným spojencom. Porýnie bolo demilitarizované a priemyselne významné Sársko bolo na ďalších 15 rokov zverené do správy Spoločnosti národov. Nemecko a jeho spojenci prijali plnú zodpovednosť za rozpútanie vojny a boli nútení zaviazať sa k plateniu vojnových reparácií.
Tieto ponižujúce mierové podmienky roznietili vlnu nevôle po celej zemi, čím bol nový demokratický režim vážne oslabený. Všeobecnú nespokojnosť s Versaillskou zmluvou využil v roku 1920 extrémne pravicový politik Wolfgang Kapp, ktorý na čele jednotiek Freikorps vstúpil do Berlína a vyhlásil sa ríšskym kancelárom. Kappov puč bol však už po niekoľkých dňoch zdolaný. Ekonomicky sa Nemecko už od konca vojny potýkalo s vysokou infláciou, čo mu znemožňovalo uhradiť vojnové reparácie. Nemecká vláda vyzvala občanov v Porúrí na uplatnenie pasívnej rezistencie. Tým však uštedrila ranu nemeckému hospodárstvu. V nasledujúcich mesiacoch preto v zemi prepukla hyperinflácia neskutočných rozmerov. V tomto ovzduší ekonomickej a politickej nestability sa v novembri 1923 vojnový hrdina Erich Ludendorff a vodca novej extrémnej pravicovej strany nacionálnych socialistov (NSDAP), Adolf Hitler, neúspešne pokúsili urobiť v Mníchove prevrat (Pivný puč).
Krach na newyorskej burze v roku 1929 však znamenal počiatok veľkej hospodárskej krízy, ktorej drvivý dopad pocítilo tiež aj Nemecko. Hospodárska situácia krajiny rýchlo upadala. V zime 1932 – 1933 činil počet nezamestnaných viac než 6 000 000. Vzrastajúce vnútorné napätie pripravilo živnú pôdu pre rozmach rôznych extrémistických hnutí, predovšetkým komunistov (KPD) a nacionálnych socialistov (NSDAP).
V parlamentných voľbách v júli 1932 získala NSDAP 37,4 % hlasov, čo z nej spravilo najväčšiu politickú silu v krajine. Spoločne s KPD disponovali teraz nacisti v Reichstagu nadpolovičnú väčšinu poslaneckých mandátov. NSDAP vďačila za svoj úspech hlavne mladým ľuďom, ktorí neboli schopní nájsť pracovné uplatnenie. Podporu nacistom prejavovala tiež aj nižšia stredná trieda, ktorých pripravila hyperinflácia v 20. rokoch o úspory, vidiecke obyvateľstvo a veľká časť z masy nezamestnaných. V januári 1933 vyvinuli pravicoví politici na čele s bývalým kancelárom Franzom von Papenom nátlak na Hindenburga, ktorý následne 30. januára 1933 vymenoval Adolfa Hitlera nemeckým kancelárom.
Nacizmus (1933 – 1945)
Hitlerovým nástupom k moci začala etapa nacionálne socialistického uchopenia moci. Zásadným krokom na ceste Nemecka k premene na totalitný štát bolo zglajchšaltovanie („usmernenie“) celého politického a správneho aparátu a všetkých oblastí hospodárskeho, sociálneho a kultúrneho života. Všetky ostatné politické strany sa buď zlúčili s NSDAP alebo boli zakázané.
Už pred uchopením moci prejavovali nacisti nenávisť k rôznym etnikám, obzvlášť voči Židom. Diskriminácia a perzekúcia Židov boli začaté v apríli 1933 vypudením židovských úradníkov zo štátnej správy. V septembri 1935 schválil ríšsky snem tzv. norimberské rasové zákony namierené proti židom. 9. novembra 1938 zinscenovali nacisti „krištáľovú noc“ – pogrom, počas neho zhorelo v Nemecku značné množstvo synagóg.
náhľad|Brána do koncentračného tábora [[Koncentračný tábor Auschwitz-Birkenau|Auschwitz-Birkenau]]
Ekonomické opatrenia ako napríklad výstavba diaľničnej siete, ktorá bola pripravená už predchádzajúcimi vládami, odstránila nezamestnanosť. Vojnové prípravy zabezpečili hospodárske oživenie.
V roku 1935 bolo Sársko opäť integrované do nemeckej ríše. V tom istom roku bola znovu zavedená branná povinnosť. Hitler následne obnovil nemeckú vojenskú silu, čím bola síce flagrantne porušená Versailleská zmluva, Francúzsko a Veľká Británia sa obmedzili na protesty. Keď o niekoľko mesiacov neskôr Wehrmacht remilitarizoval Porýnie (1936), západné mocnosti proti tomu nijak nezakročili. V auguste 1936 sa konali v Berlíne olympijské hry, ktoré sa ukázali byť ďalším veľkolepým propagandistickým úspechom nacistického režimu.
Po ustanovení „osi Berlín-Rím“ s Mussolinim a po podpísaní paktu proti Kominterne s Japonskom sa Hitler cítil byť dosť silný na to, aby prešiel v zahraničnej politike do ofenzívy. 12. marca 1938 vpochodoval Wehrmacht do Rakúska.
Po Rakúsku obrátil Hitler svoj zrak na Československo, kde sa 3,3 miliónová menšina sudetských Nemcov dožadovala autonómie. V septembri 1938 sa Hitler, Benito Mussolini, Neville Chamberlain a Édouard Daladier dohodli na konferencii v Mníchove na odstúpení českého pohraničia Nemecku. Šesť mesiacov po Mníchove, 15. marca 1939, využil rozpory medzi Čechmi a Slovákmi ako zámienku na obsadenie zvyšku Česka a k jeho premene v Protektorát Čechy a Morava. V tom istom mesiaci obsadili nemecké vojska prístav Klaipeda v Litve. Západná politika appeasementu tak stroskotala.
Druhá svetová vojna
thumb|left|[[nacistické Nemecko|Nemeckom okupovaná Európa v roku 1942 počas druhej svetovej vojny. Samotné Nemecko je zobrazené tmavo čiernou farbou]]
Hitlerova vláda sa pripravila na inváziu do Poľska podpisom Ribbentrop-Molotovho paktu so Sovietskym zväzom. Falošný poľský útok na vysielač v Gliwiciach následne využila ako zámienku pre útok. 1. septembra 1939 nemecký Wehrmacht zahájil inváziu do Poľska. Sovietska strana sa neočakávane pridala 17. septembra. Spojené kráľovstvo a Francúzsko reagovali na inváziu vyhlásením vojny Nemecku, čím začala druhá svetová vojna. Poľsko však bolo bez šance na úspešnú obranu a do konca septembra kapitulovalo.
22. júla 1940 podpísalo Francúzsko s Nemeckom prímerie potom, čo nacistické vojská obsadili väčšinu z Francúzska. Briti nemecké útoky z roku 1940 úspešne odrazili v bojoch, ktoré sú známe ako bitka o Britániu a pokračovali v boji proti mocnostiam Osi. 22. júna 1941 Nemecko vypovedalo Molotov-Ribbentropov pakt a napadlo Sovietsky zväz. V tejto dobe malo Nemecko a ďalšie mocnosti Osi pod kontrolou väčšinu Európy a severnej Afriky. Na začiatku roku 1943 začali nemecké vojská po porážke v bitke o Stalingrad ustupovať zo Sovietskeho zväzu, čo je považované za bod obratu vo vojne.
thumb|Zničený [[Berlín po druhej svetovej vojne na filmovej snímke amerického letectva z júla 1945]]
V septembri 1943 sa vzdal nemecký spojenec Talianske kráľovstvo a bolo treba mnoho ďalších nemeckých vojakov k obrane proti spojeneckým silám v Taliansku. Vylodením v Normandii sa otvoril západný front. Aj cez nemecký protiútok v Ardenách spojenecké sily v roku 1945 vstúpili na územie Nemecka. V nadväznosti na Hilterovu samovraždu a bitku o Berlín sa Nemecko 8. mája 1945 vzdalo.
Vojna bola najkrvavejším konfliktom v histórii ľudstva a v Európe spôsobila smrť asi 40-50 miliónom ľudí. Straty nemeckej armády boli medzi 3 250 000 a 5 300 000 vojakov, a bolo zabitých približne 2 milióny nemeckých civilistov.
To, čo sa neskôr stalo známe ako holokaust, bolo štátom uskutočňované prenasledovanie a hromadné vyvražďovanie asi šiestich miliónov Židov, medzi 220 000 a 1 500 000 Rómov, 275 000 osôb s mentálnym alebo zdravotným postihnutím v rámci Program T-4, tisíce jehovistov, homosexuálov a stovky tisíc predstaviteľov politickej a náboženskej opozície. Bolo zavraždených cca šesť miliónov Ukrajincov a Poliakov a viac než 3 milióny sovietskych vojnových zajatcov. Vojna spôsobila ťažké materiálne a ľudské škody, hlavne v niektorých oblastiach najmä v Pobaltí, Poľsku, Bielorusku, na Ukrajine a niektorých regiónoch západného Ruska a v Juhoslávii. Podstatnú časť ľudských obetí si vyžiadalo vyhladzovanie a zločinná politika nemeckých nacistov a ich pomáhačov. Len v Bielorusku zahynula v dôsledku nemeckej okupácie asi štvrtina predvojnového obyvateľstva.
Prehra vo vojne pre Nemecko vyústila v územné straty a vysídlenie miliónov etnických Nemcov zo skorších východných území Nemecka a tiež aj skôr okupovaných území. Nemecko, rovnako ako mnoho krajín, ktoré obsadilo, utrpelo masové znásilňovanie a v dôsledku bombardovania počas vojny zničených miest a kultúrnych dedičstiev. Po druhej svetovej vojne boli zadržaní vrcholní nacisti súdení za vojnové zločiny a genocídu v Norimberskom procese.
Východné a Západné Nemecko
thumb|[[Americká okupačná zóna Nemecka|Americká, sovietska, britská a francúzska okupačná zóna v povojnovom Nemecku a Francúzskom kontrolovaný protektorát Sársko, 1947. Územia východne od línie Odra-Nisa boli podľa podmienok Postupimskej konferencie odovzdané Poľsku a Sovietskemu zväzu]]
Po kapitulácii Nemecka bolo jeho územie rozhodnutím spojencov rozdelené do štyroch okupačných zón. Hlavné mesto Berlín získalo špeciálny štvormocenský status a boli v ňom vytvorené štyri sektory. Všetky zóny a sektory prijali viac ako 6,5 miliónov etnických Nemcov vyhnaných z bývalých východných oblastí Nemecka a iných oblastí do tej doby obývaných Nemcami.
Západné okupačné zóny Nemecka, ovládané Spojenými štátmi americkými, Veľkou Britániou a Francúzskom, boli zlúčené 23. mája 1949 a vytvorili Nemeckú spolkovú republiku (Bundesrepublik Deutschland, neoficiálne skratka BRD, po slovensky NSR). Zo sovietskej okupačnej zóny sa stala 7. októbra 1949 Nemecká demokratická republika (Deutsche demokratische Republik, skratka DDR, po slovensky NDR). Neformálne boli tieto štátne útvary známe ako „Západné Nemecko“ a „Východné Nemecko“. Hlavným mestom NDR sa stal Východný Berlín. Spolková republika Nemecko zvolila Bonn ako dočasné hlavné mesto (vážnym kandidátom bol tiež Frankfurt nad Mohanom), čím zdôraznila svoj postoj, že vytvorenie dvoch nemeckých štátov považuje za umelé a len dočasné riešenie a že sa Berlínu v budúcnosti vráti jeho funkcie ako hlavné mesto znovuzjednoteného Nemecka.
Západné Nemecko bolo založené ako federálna parlamentná republika na "sociálnej trhovej ekonomike" ( soziale Marktwirtschaft ). Od roku 1948 sa západné Nemecko stalo hlavným príjemcom finančnej a materiálnej podpory zo strany USA pri povojnovej obnove, poskytnuté európskym krajinám podľa Marshallovho plánu, a využilo ju k rýchlej prestavbe priemyslu.
Spolkovým parlamentom SRN bol v roku 1949 zvolený Konrad Adenauer prvým spolkovým kancelárom (Bundeskanzler) a v tomto úrade zostal až do roku 1963. Pod jeho a následne pod Erhardovým vedením krajina zažila prudký a dlhotrvajúci hospodársky rast, ktorý začal už začiatkom roku 1950. Do histórie vošiel ako "nemecký hospodársky zázrak" (Wirtschaftswunder). Západné Nemecko sa v roku 1955 pripojilo k NATO a bolo zakladajúcim členom  Európskeho hospodárskeho spoločenstva v  roku 1957.
Východné Nemecko bolo začlenené do východného bloku s politickou a vojenskou kontrolou zo strany  ZSSR. Zostali v ňom silné sovietske vojenské jednotky a krajina sa stala členom Varšavskej zmluvy. Hoci Východné Nemecko vyhlasovalo, že je demokratické, politická moc bola vykonávaná len prednými členmi politbyra komunistickej strany, zvanej Jednotná socialistická strana Nemecka (SED), podporované tajnou službou Stasi (Staatssicherheit) a radom čiastkových organizácií kontrolujúcich takmer všetko dianie v spoločnosti. Bola zavedená plánovaná ekonomika a krajina sa neskôr stala členom RVHP.
thumb|Pád [[Berlínsky múr|Berlínskeho múru v roku 1989. V pozadí je Brandenburská brána]]
Zatiaľ čo východonemecká propaganda bola založená na domnelých a niektorých skutočných výhodách tamojších sociálnych programov a neustále hrozila inváziou zo strany SRN a západných "imperialistov", veľké počty občanov NDR sa snažili uniknúť do Spolkovej republiky za slobodou a prosperitou. Do polovice roku 1961 to bolo ešte čiastočne možné prechodom alebo prejazdom z východnej do západnej časti Berlína. V onom roku však bol postavený Berlínsky múr, ktorý prakticky znemožnil východným Nemcom útek do Západného Berlína a odtiaľ do západného Nemecka. Tento múr naprieč Berlínom a na celej hranici Západného Berlína s územím NDR sa stal symbolom studenej vojny, a preto sa jeho pád v roku 1989 stal nielen symbolom znovuzjednotenia Nemecka a zásadných zmien, ktoré sa neskôr uskutočnili v jeho východnej časti (tzv. Wende), ale aj symbolom pádu komunizmu v celej Európe a dokonca aj v Sovietskom zväze samotnom.
Napätie medzi východným a západným Nemeckom bolo na začiatku 70. rokov uvoľnené kancelárom Willy Brandtom v rámci jeho tzv. Ostpolitik. V nasledujúcom období sa normalizovali vzťahy s krajinami východného bloku, s Československom 11. mája 1973 Pražskou zmluvou. V lete 1989 sa Maďarsko rozhodlo železnú oponu odstrániť a otvoriť hranice, čo spôsobilo emigráciu tisícov východných Nemcov do Západného Nemecka cez Maďarsko. To malo na NDR zničujúce dopady. Potom dochádzalo k pravidelným masovým demonštráciám, ktoré získavali čoraz viac na podpore. V deň pádu Berlínskeho múru zmiernili východonemecké úrady nečakane obmedzenie prístupu k hraniciam, čo dovolilo východonemeckým občanom cestovať na Západ. Pôvodne sa plánovalo udržať Východné Nemecko ako štát, ale otvorenie hraníc viedlo k urýchleniu zjednocujúceho reformného procesu. Ten vyvrcholil v Zmluve o konečnom usporiadaní vo vzťahu k Nemecku (tzv. Zmluva 4 + 2) o rok neskôr (12. septembra 1990), v rámci ktorej sa štyri okupačné mocnosti vzdali svojich práv daných v rámci  bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka. Nemecko bolo prakticky opäť plne suverénnym štátom, čo 3. októbra 1990 umožnilo jeho znovuzjednotenie so vstupom piatich krajín bývalej NDR (Neue Länder) do Spolkovej republiky.
Súčasné Nemecko
thumb|Oslavy zavŕšenia zjednotenia Nemecka 3. októbra 1990 pred [[Budova Ríšskeho snemu (Berlín)|budovou Ríšskeho snemu v Berlíne]]
Zmluvou z 1. júla 1990 o vytvorení menovej, hospodárskej a sociálnej únie medzi oboma nemeckými štátmi bola splnená dôležitá vnútorná podmienka pre znovuzjednotenie Nemecka. Dňa 3. októbra 1990 pristúpila Nemecká demokratická republika k Spolkovej republike Nemecko (podľa odstavca 23 Základného zákona). Zahranično-politické podmienky znovuzjednotenia boli vyriešené 12. septembra 1990 v Moskve na konferencii “dva plus štyri”, na ktorej sa zišli ministri zahraničia Spojených štátov, Sovietskeho zväzu, Veľkej Británie, Francúzska a oboch Nemeckých štátov. Na konferencii sa Nemecko zaviazalo rešpektovať nemecko-poľskú hranicu na Odre a Lužickej Nise a od víťazných mocností obdržalo neobmedzenú štátnu suverenitu, s výnimkou vlastníctva a vývoja zbraní hromadného ničenia.
Hospodárska obnova piatich nových spolkových zemí na východe Nemecka, ktoré vznikli na území bývalej NDR, prebieha vďaka mohutnej finančnej pomoci západných spolkových zemí a EÚ.
Zahranično-politickou prioritou zjednoteného Nemecka zostáva pokračovanie procesu európskej integrácie, spolupráca s medzinárodnými organizáciami (vrátane nasadenia Bundeswehru pri mierových misiách) a snaha o stále členstvo v Rade bezpečnosti OSN.
Mimo vnútropolitických problémov vyvolaných znovuzjednotením sa Nemecko potýka so stále zvyšujúcou sa nezamestnanosťou, nízkou pôrodnosťou a z toho vyplývajúcim úbytkom a starnutím obyvateľstva, problematickým začleňovaním prisťahovalcov do spoločnosti a pravicovým i ľavicovým extrémizmom. Nemecko je zakladajúcim členom Európskej únie.
Poloha a krajinný typ
thumb|Fyzická mapa Nemecka
Nemecko leží v strednej Európe medzi 47°16′15″ a 55°05′33″ severnej šírky a 5°52′01″ a 15°02′37″ východnej dĺžky. Vzdialenosť sever-juh medzi Listom na Sylte (Šlezvicko-Holštajnsko) a Oberstdorfom (Bavorsko) je ; vzdialenosť západ-východ medzi obcou Selfkant (Severné Porýnie-Vestfálsko) a Deschka (Sasko) je. Geografický stred Nemecka je v Durínsku, ale presná poloha sa rôzni podľa rôznych metód výpočtu. Podľa štatistickej ročenky Nemecka (stav: 2000) sa nachádza v obci Niederdorla na (koordináty 51°09′54″ severnej šírky a 10°27′19″ východnej dĺžky).
Krajinný typ sa mení predovšetkým v smere zo severu na juh. Terén sa smerom na juh stáva strmším a vyšším. Severná časť Nemecka, Severonemecká nížina, je nížina sformovaná predovšetkým pred dobou ľadovou, na ktorú naväzuje v strede a na juhu Nemecka zalesnené stredohorie. Najmä v Bavorsku, ale tiež v Bádensku-Württembersku, prechádza táto krajina až do relatívne vysoko položeného severoalpského predhoria a to ďalej do Alpských veľhôr.
Povrch
náhľad|vpravo|[[Zugspitze, najvyšší bod Nemecka (2 962,06 m n. m.)]]