cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vihorlat (vrch)
Turizmus
Od 1. 7. 2012 bol zásluhou vtedajšieho ministra obrany Ľubomíra Galka prijatý zákon o sprístupnení vojenských lesov verejnosti (naďalej však platí, že vstup do vojenských obvodov je zakázaný v čase, keď na jeho území prebiehajú vojenské cvičenia), začo mu michalovskí turisti z klubu Prvý michalovský klub slovenských turistov osadili na vrcholovom pylóne ďakovnú tabuľu. Zlegalizovať výstupy na Vihorlat sa však odvtedy nepodarilo. Oficiálne turistické chodníky vedú z Poruby pod Vihorlatom, Remetských Hámrov, Zemplínskych Hámrov a Morského oka len do sedla Poľana pod Vihorlatom, po hranicu vojenského obvodu. Z Poľany pod Vihorlatom sa vystupuje na Vihorlat po zreteľne vyšliapanom, no neoficiálne vyznačenom lesnom chodníku cez územie vojenského obvodu a cez spomínanú národnú prírodnú rezerváciu, kde platí prísny zákaz vstupu. Výstup spomínaným chodníkom trvá cca 20 minút. Vojenské lesy a majetky SR (VLM SR), š. p., Odštepný závod Kamenica nad Cirochou ako správca lesov na území a mimo územia vojenského obvodu nesúhlasí s vyznačovaním turistických chodníkov na spravovanom území.
Četnické letecké hliadky
Četnické leteckej hliadky alebo Četnické letecké hlídky (ČLH) bol názov prvého leteckého policajného útvaru, ktorý existoval v rokoch 1935 až 1939 na území Česko-Slovenska. Útvar zanikol v roku 1939 s príchodom druhej svetovej vojny, po vojne bol obnovený pod názvom Bezpečnostné letectvo.
Vihorlat (vrch)
Turizmus
Na vrchol je možné dostať sa čoraz častejšie využívaným hrebeňovým chodníkom zo západu od Kyjova vyznačeným neoficiálnou červenou značkou pozostávajúcou z červeného (vodiaceho) a bieleho pásu. Chodník začína nad obcou Porúbka na lesnej asfaltovej ceste spájajúcej spomínanú obec s oblasťou Vinianskeho jazera pri obci Vinné. Prechádza povedľa dvoch partizánskych bunkrov, cez Pirnagov vrch, Kyjov , Rozdielňu , Malý Peňažník a vrchol Vihorlatu.
Azerables
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Četnické letecké hliadky
Dejiny
thumb|Lietadlá [[Praga BH-39|Praga E-39 boli používané len príležitostne]] thumb|U cetnickych leteckých hliadok slúžili tiež lietadlá [[Avia B-534]] Branný bezpečnostný výbor poslaneckej snemovne rozhodol 12. júna 1935 o zriadení Československej leteckej polície (ČSLP). Československá letecká polícia mala organizačne spadať pod štátnu políciu a jej právomoci mali zahŕňať celé územie štátu, teda ako mestá, tak aj vidiecke oblasti. Štátna polícia v 30. rokoch plnila svoje úlohy iba v štatutárnych mestách a na vidieku pôsobilo četníctvo, ktoré sa svojím charakterom podobalo skôr vojenským útvarom. Vo väčšine európskych krajín letecká polícia neexistovala, iba vo Spojenom kráľovstve, Francúzsku a Nemecku. Ministerstvo vnútra rozhodlo nakoniec o zriadení četnických leteckých hliadok, ktoré spadali organizačne pod žandárstvo. Zaradenie leteckej polície pod žandárstvo bolo finančne menej nákladné. K 1. júlu 1935 bolo zriadených päť četníckych hliadok, a to v Chebe, Ruzodole I pri Liberci, Hradci Králové, Dolnom Benešove a v Bratislave. Četnické letecké hliadky mali vlastných pilotov, telegrafistov, vodičov a kancelárskych pomocníkov. Do roku 1939 malo byť zriadených celkom 15 četnických leteckých hliadok. Do vyhlásenia všeobecnej mobilizácie v septembri 1938 sa stihlo vybudovať iba 11 četnických hliadok, ktorých činnosť bola pozastavená do prijatia Mníchovskej dohody. Po obsadení československého pohraničia v roku 1938 došlo k presunu četnických hliadok, ktoré novo slúžili v Prahe, Brne, Českých Budějoviciach a Klatovoch. Niektoré žandárske hliadky boli presunuté na „dočasné“ stanovište do Prahy, Milovic, Vysokého Mýta a Nemeckého Brodu. Výhľadovo mali vzniknúť ďalšie pôsobiská četnických leteckých hliadok, k tomu ale už nedošlo. Medzi hlavné úlohy četnických leteckých hliadok patrilo chrániť zvrchovanosť česko-slovenského vzdušného priestoru, spolupráca s pozemnými jednotkami, dozor nad dodržiavaním leteckých predpisov, pomoc pri živelných pohromách a leteckých nehodách, hlásna služba v pohraničných oblastiach a ďalšie činnosti.
Lietadlá
U četnických leteckých hliadok slúžili spočiatku lietadlá Aero AP-32 a Škoda D-1, ktoré boli zapožičané od vojenského letectva. Tieto lietadlá však boli málo výkonné a nedokázali vyvinúť dostatočnú rýchlosť, preto vedenie četnických leteckých hliadok objednalo šesť strojov Letov Š-528 a dvanásť lietadiel Beneš Mráz Be-51B. Neskôr slúžili aj lietadlá Avia B-534. Lietadlá Letov Š-528 boli neskôr vymenené za menej výkonné stroje Letov Š-328. Príležitostne u četnických leteckých hliadok lietali tiež civilné alebo vojenské lietadlá Beneš Mráz Be-50, Beneš Mráz Be-550, Aero A-100, Aero A-211 alebo Praga E-39.
Azerables
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vihorlat (vrch)
Turizmus
Najľahší je výstup z obce Kamienka po nevyznačených lesných cestách s prevýšením 848 metrov.
Legálne možnosti výstupu
Hromadné akcie, ktoré ponúkajú legálnu možnosť výstupu na Vihorlat, majú vybavenú výnimku zo zákazu vstupu sú pre turistov možným spôsobom zdolania jeho vrcholu, kedy sa neporušuje zákon.
Medzi najstaršiu takúto akciu, ktorá sa koná každý rok v máji patrí Poď na Podhoroď. Táto známa turistická akcia, organizovaná turistickým klubom LOKO Humenné sa koná od roku 1986. Prechádza sa pri nej celý hlavný hrebeň Vihorlatských vrchov v dĺžke cca s výstupom na vrch Vihorlat, ide o viacdňovú akciu s prenocovaním v lese.
5. júla v sviatok svätého Cyrila a svätého Metoda vyvážajú turistov z obce Zemplínske Hámre autobusy pod Vihorlat, pešo potom vystúpia na jeho vrchol. Akcia nesie názov Cyrilo-metodský výstup na Vihorlat a organizuje ju obec Zemplínske Hámre a Turistický oddiel TJ Vihorlat Zemplínske Hámre. Na akcii nechýba svätá omša v sedle Poľana pod Vihorlatom so začiatkom o 12. hodine.
1. septembra, v Deň Ústavy Slovenskej republiky sa každoročne stretávajú turisti na vrchole Vihorlatu v rámci akcie Hviezdicový turistický výstup na Vihorlat organizovanej občianskym združením Návraty a miestnou organizáciou Slovenskej národnej strany (SNS) Kamenica nad Cirochou. Na akcii nechýba slávnostný príhovor predstaviteľa SNS so začiatkom o 12. hodine.
Riziká
Keďže sa vrch nachádza vo vojenskom obvode, kde sa v súčasnosti konajú vojenské cvičenia a ich súčasťou sú aj ostré streľby, následkom ktorých hrozí vážne ohrozenie života a zdravia osôb, je nutné dodržiavať pokyny a nevstupovať do vojenského obvodu počas vojenských cvičení. V roku 2015 počas vojenského cvičenia dve protitankové strely nezasiahli cieľ a dopadli blízko rodinných domov v obci Zemplínske Hámre v hraniciach vojenského priestoru.
náhľad|Pohľad na Vihorlat (vpravo) zo [[Sninský kameň (vrch)|Sninského kameňa počas inverzie]] náhľad|Pohľad na zamrznutý Vihorlat od juhozápadu v zime náhľad|Pohľad na Vihorlat zo [[Sninský kameň (vrch)|Sninského kameňa pri západe slnka]]
Možnosti dopravy do turistických východísk
Do obcí, ktoré predstavujú možný východiskový bod peších turistických trás na Vihorlat z „humenskej/sninskej strany“, ako Porúbka, Kamienka a Zemplínske Hámre, je možné dopraviť sa prímestskou dopravou autobusovými linkami SAD Humenné. Z „michalovskej/sobraneckej strany“ je prístup do východiskových obcí Jovsa, Poruba pod Vihorlatom a Remetské Hámre obsluhovaný prímestskými autobusovými linkami spoločnosti ARRIVA Michalovce. Zo severnej a západnej strany je popri pohorí vybudovaná železničná trať. Vlakovou dopravou ŽSR je možné dopraviť sa do miest v blízkosti Vihorlatu, do mesta Michalovce, Humenné, alebo Snina. Pre vyhľadanie spojenia možno použiť internetový cestovný poriadok.
Pravidlá
Pri všetkých možných variantoch výstupu na Vihorlat sa vstupuje do národnej prírodnej rezervácie s najvyšším 5. stupňom ochrany, kde nie je vyznačený turistický chodník, akýkoľvek pohyb je tam nepovolený a zároveň sa vstupuje na územie vojenského obvodu. Pred vstupom na územie vojenského obvodu je osoba povinná presvedčiť sa, či na území vojenského obvodu alebo na jeho časti nie je vyhlásený dočasný alebo trvalý zákaz vstupu (pozri: harmonogram vojenských cvičení na území vojenských obvodov na webovom sídle Ministerstva obrany Slovenskej republiky). Je zakázané zdržiavať sa na území vojenského obvodu dlhšie ako 24 hodín. Legálnym spôsobom výstupu na Vihorlat môžu byť hromadné akcie s vybavenou výnimkou zo zákazu vstupu, ako Poď na Podhoroď, Hviezdicový turistický výstup na Vihorlat a Cyrilo-metodský výstup na Vihorlat.
Okolie vrchu
Navôkol sa rozprestiera región Zemplín, ten je rozdelený pohorím Vihorlat na Horný Zemplín na severe a na Dolný Zemplín na juhu.
Smerom na západ sa mohutne vypínajú Slanské vrchy s najvyšším vrchom Šimonka.
Východným smerom sa tiahne hranica s Ukrajinou. Hranicu tvorí sčasti hlavný hrebeň Popriečneho s najvyšším vrchom Vetrová skala a severnejšie hrebene Bukovských vrchov, ktorých hlavný hrebeň tvorí na severovýchode hranicu s Poľskom. V spomínaných Bukovských vrchoch je vyhlásený Národný park Poloniny. Najvyšším vrchom je Kremenec, na ňom sa nachádza najvýchodnejší bod Slovenska. Zľava nadväzuje na Bukovské vrchy Laborecká vrchovina.
Severovýchodne od Vihorlatu sa v pohorí rozlieva jeho najväčšie jazero a zároveň tretie najväčšie prírodné jazero na Slovensku, čarovné Morské oko, nad ním sa týči turistami vyhľadávaný Sninský kameň.
Obraz krajiny na juhu má úplne iný charakter – tvorí ju rozľahlá Východoslovenská nížina, ležiaca takmer o kilometer nižšie ako vrchol Vihorlatu, po nej sa rozlievajú vodné plochy Zemplínska šírava a Senianske rybníky.
Vysoko v horách na severnej strane pohoria Vihorlat sa kedysi nachádzala obec Valaškovce. V roku 1937 za prvej Česko-slovenskej republiky boli pôvodní obyvatelia z obce vysídlení z dôvodu vzniku vojenského výcvikového priestoru. Vojenský obvod Valaškovce ktorý tu vznikol v roku 1933 zaberá časť pohoria Vihorlatské vrchy, vrátane vrchu Vihorlat. Na území vojenského obvodu sa v súčasnosti konajú vojenské cvičenia.
Neďaleko vrchu Vihorlat v okolí obce Poruba pod Vihorlatom bol objavený nový nerast Vihorlatit. Poruba pod Vihorlatom sa preto stala typovou lokalitou. Je to zároveň jediná lokalita na svete kde sa vyskytuje. Vihorlatit je zlúčeninou bizmutu, selénu a telúru.
Významné najvyššie vrchy pohorí v najbližšom okolí
Okolité významné najvyššie vrchy pohorí viditeľné z Vihorlatu a vzdialenosť k nim:
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Siderický deň
right|thumb|Schéma siderického dňa
Siderický deň je dĺžka jednej rotácie kozmického telesa napr. planéty vzhľadom na vzdialené hviezdy (pre Zem je to 23,934 hodín (86 162,4 sekundy)).
Pre danú planétu existuje ešte aj solárny deň, čo je 1 rotácia planéty vzhľadom na nadhlavnú pozíciu hviezdy.
Treignac
Treignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Treignac leží 75 km juhovýchodne od Limoges na brehoch rieky Vézère. Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod. Obec je súčasťou prírodného parku Millevaches en Limousin.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iliušin Il-86
Iliušin Il-86 (v kóde NATO: „Camber“) je širokotrupé prúdové dopravné lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze v 70. rokoch 20. storočia. Jeho vývoj začal v roku 1971 a prvý prototyp stroja vzlietol 22. decembra 1976, sériovo sa začalo lietadlo vyrábať v nasledujúcom roku. Nešlo však o dobrý stroj, Il-86 bol poruchový, hlučný, mal vysokú spotrebu pohonných hmôt a oproti zámerom malý dolet. Jeho nástupcom mal byť Il-96 – s ohľadom na zmenené politické podmienky po rozpade Sovietskeho zväzu však nebol príliš rozšírený v zahraničí. Do roku 1997 bolo celkovo vyrobených 102 kusov.
Zoznam častí seriálu Hrozba z temnoty
thumb|alt=A black screen with the word "SUPERNATURAL" in blue-green lettering in the center|Supernatural, 1. séria
Toto je zoznam častí amerického dramatického seriálu Supernatural (Hrozba z temnoty). Americká káblová televízia CW odvysielala do 14. mája 2009 zatiaľ 82 častí. Začiatkom roka 2010 televízia CW potvrdila pokračovanie seriálu šiestou sériou. Momentálne sa natáča jeho piata séria, ktorá by mala mať 22 nových častí. Na TV Markíza od 2. júla 2008 po trojmesačnom prerušení pokračovalo vysielanie seriálu, ktoré sa však zakončilo 27. augusta 2008.
Prvá séria: 2005-2006
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Supernatural (1. séria)
Druhá séria: 2006-2007
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Supernatural (2. séria)
Tretia séria: 2007-2008
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Supernatural (3. séria)
Štvrtá séria: 2008-2009
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Supernatural (4. séria)
Rakúska ľudová strana
Rakúska ľudová strana (nemecky Österreichische Volkspartei, ÖVP) je jedna z dvoch tradične najväčších politických strán Rakúska. Je vnímaná ako stredopravá kresťansko-sociálna strana a je zameraná najmä na konzervatívnych voličov, roľníkov a katolíkov. Veľkú rolu vo fungovaní strany majú jej pridružené organizácie. Medzi najvýznamnejšie patria Zväz rakúskych robotníkov a zamestnancov (Österreichischer Arbeiter- und Angestelltenbund - ÖAAB), Zväz rakúskych podnikateľov (Österreichischer Wirtschaftsbund - ÖWB) a Zväz rakúskych poľnohospodárov (Österreichischer Bauernbund - ÖBB).
Od roku 1945 do roku 2018 bola členom 24 z 30 povojnových rakúskych vlád, v 14 prípadoch menovala zo svojich radov spolkového kancelára. Od júna 2017 strane predsedá bývalý rakúsky kancelár Sebastian Kurz.
Dejiny
ÖVP patrí medzi najvýznamnejšie strany povojnového rakúskeho straníckeho systému. Strana dlhodobo, prakticky už od svojho vzniku až do súčasnosti, ovplyvňuje rakúsky stranícky systém. Svojou účasťou vo viacerých vládach a opozícii prispela k vyformovaniu rakúskej štátnej suverenity a ekonomickému rastu spoločnosti.V období, keď strana vznikala museli politické elity reflektovať problémy prvej Rakúskej republiky a snažiť sa nájsť riešenie ako vytvoriť podmienky pre mechanizmy konsenzuálneho rokovania politických elít. Po ukončení nacistickej okupácie v roku 1945 začali prebiehať rokovania o obnovení rakúskej suverenity v počiatočnej ostrej fáze Studenej vojny, čo prispelo k zdĺhavosti jednaní. V roku 1955 sa podarilo rakúskej politickej elite uzavretím štátnej zmluvy zaistiť plnú suverenitu a odvtedy sa zmeny v straníckom systéme dajú označiť ako nepatrné okrem drobnej reformy volebného systému, Národnej rady, rozdelenie kompetencií medzi spolkom a krajinami. Najzásadnejšia zmena rakúskej ústavy bola prijatá v súvislosti so vstupom Rakúska do Európskej únie 1. januára 1995.
Charakteristika strany
Rakúska ľudová strana bola založená v roku 1945 a odvtedy sa aktívne zúčastňuje na formovaní rakúskeho politického systému. Strana sa profiluje ako štandardná kresťanskodemokratická strana s konzervatívnym morálno-kultúrnym postojom. Obmedzene podporuje trhovú ekonomiku. V oblasti zahraničnej a bezpečnostnej politiky je opatrným zástancom vstupu Rakúska do NATO a podporuje členstvo Rakúska v EU. Teritoriálna organizácia strany ide cez celoštátnu rovinu zemskú okresnú až k miestnym organizáciám. Dá sa povedať, že sila ÖVP je pomerne silno zakorenená v zemskej politike. V rokoch 19451990 strana kontinuálne vládla v Hornom a Dolnom Rakúsku, Salzbursku, Štajersku, Tirolsku a Vorarlbersku. V rokoch 19451964 vládla v Burgenlande. Funkcionálna štruktúra strany je organizovaná v zväzoch. Najvýznamnejšie sú Rakúsky zväz roľníkov, Rakúsky zväz hospodárstiev, Rakúsky zväz robotníkov a zamestnancov, Rakúske ženské hnutie, Mladá ľudová strana, Rakúsky zväz seniorov. K strane ešte náležia asociované organizácie a mnoho katolíckych spolkov. Strana má najhustejšie organizovanú sieť miestnych organizácií zo všetkých rakúskych politických strán. Zaujímavosťou však je, že najpočetnejšia masa členov je v podstate nepriamymi členmi prostredníctvom členstva v niektorých z vyššie spomenutých zväzov. Zatiaľ čo priamych členov je štyri tisíc, zväzy združujú okolo 550 000 členov. Zväzy sú finančne a organizačne nezávislé. Ich hustá sieť umožňuje reprodukciu straníckej politickej kultúry. Ich finančná nezávislosť však vyvoláva pokusy o revíziu ich postavenia voči straníckej centrále.
ÖVP v rakúskom straníckom systéme v rokoch 1945-1986
V Rakúsku bol tento mechanizmus kooperácie medzi dvomi najväčšími straníckymi súpermi dovedený do dokonalosti, nazvanej presným termínom proporčná demokracia. Pomerné zastúpenie oboch veľkých strán ÖVP a SPÖ bolo prenesené z roviny koaličných vlád do nižších podlaží politiky i nepolitického prostredia. Obe strany disponovali relatívnou veľkou členskou základňou, ktorá bola organizovaná nielen v stranách ale aj v záujmových skupinách ako odbory a roľnícke zväzy. Tieto skupiny boli úzko organizačne prepojené s týmito stranami. Konfliktné línie v rakúskej spoločnosti boli v tomto období pomerne stabilné. ÖVP reprezentovalo konfliktnú líniu vlastníci-pracujúci, ktorá prebiehala medzi ňou a SPÖ. Tento konflikt sa v určitej miere prekrýval s konfliktnou líniou mesto-vidiek.
ÖVP v rakúskom straníckom systéme od roku 1986 po súčasnosť
Od roku 1986 sa však perspektíva premenila a rakúsky stranícky systém sa pretváral smerom k umiernenému a potenciálne dokonca pluralizmu polarizovanému. ÖVP a SPÖ boli schopné súperiť len o relatívnu väčšinu hlasov a ako nové faktory, ktoré stále silnejšie ovplyvňovali dynamiku rakúskej straníckej vystupovali ,,tretie strany“ (FPÖ, Zelení, Liberálne fórum).
V šesťdesiatych rokoch sa začala podobne ako vo väčšine štátov západnej Európy premena štruktúry rakúskej spoločnosti. To prispelo k rozpadu voličskej podpory ÖVP a SPÖ. Rakúsky volič sa začal vymaňovať z vtedajšej volebnej logiky vtedajších strán. Prestal sa rozhodovať na základe politickej socializácie v jednotlivom straníckom politickom spektre. Ale na základe svojho vlastného individuálneho rozhodnutia. Ideológia a religiozita prestali predstavovať základný motív pre podporu určitej koncepcie straníckej politiky. Okrem tradičných konfliktných línií začali vznikať nové, na ktorých sa profilovali Zelení a Haiderova FPÖ.
Vládnuce strany sa doteraz snažili stierať ideologické rozdiely a od polovice osemdesiatych rokov nastali určité posuny v straníckom spektre, kde sa začali prehlbovať ideologické polarizácie medzi SPO a OVP a prišli noví stranícki aktéri. FPÖ začala od deväťdesiatych rokov úspešne získavať voličov ÖVP.
V roku 1987 bola obnovená veľká koalícia SPÖ a ÖVP, tentoraz s dominantnejším postavením SPÖ, na čele ktorej stál najskôr Franz Vranitzký a neskôr Viktor Klima. Táto koalícia vydržala až do januára 2000, no nedošlo k obnoveniu modelu spolupráce z roku 1947-1966. Najmä ÖVP neustále strácala voličskú podporu a veľkej koalícii rýchlo klesala potrebná politická invencia.
Po voľbách v roku 1999, keď FPÖ získala viacej hlasov ako ÖVP, tieto strany sa dohodli na vytvorení vládnej koalície pod vedením premiéra za ÖVP Wolfganga Schüssela a po predčasných parlamentných voľbách v roku 2002 sa strany rozhodli pokračovať v predchádzajúcej koalícii. ÖVP svojím podieľaním sa na veľkej koalícii v rokoch 1987-2000 jednoznačne viacej utrpela, lebo musela ustupovať sociálnodemokratickým predstavám o ekonomike a sociálnom zabezpečení a stala sa tak programovo nevýraznou. Strana bola výrazne postihnutá procesmi rozpadu táborových štruktúr rakúskej spoločnosti a procesmi sekularizácie.
Po volebných porážkach v rokoch 1994 a 1995 sa ocitla v hlbokej kríze. Nástup Wolfganga Schüssela do čela ÖVP znamenal postupný, ale rozhodný obrat k tradičným témam. ÖVP sa vrátila ku konzervatívnej argumentácii v morálno-kultúrnych otázkach a rovnako modifikovala svoj ekonomický program smerom k rozhodnejšiemu akcentovaniu tržnej ekonomiky a neodmysliteľných reforiem. Dá sa povedať, že strana touto politikou získala späť dôveru voličov. Rakúski voliči ju považujú za kompetentnú pre vládnutie a okruh jej potencionálnych voličov sa rozšíril aj mimo niekdajší katolícky tábor.
thumb|Bývalý predseda Josef Pröll
Rue des Degrés
Rue des Degrés (Schodová ulica) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 2. obvode. So svojou dĺžkou 5,75 metra je najkratšou ulicou v Paríži.
Poloha
Ide o schodište sa 14 schodmi doplnené kovovým zábradlím, ktoré spájajú ulice Rue de Cléry pri č. 87 a Rue Beauregard pri č. 50.
Dejiny
Rue des Degrés je jedna z ulíc, ktoré spájali cestu pozdĺž mestských hradieb Karola V. (dnešné Rue de Cléry) a šesť bášt. Do ulice nevedú z okolitých domov žiadne okná ani dvere (boli zamurované). Medzi dvomi vysokými múrmi vedie schodište, ktoré dalo ulici názov už v polovici 17. storočia.
Fraser (rieka)
Fraser je najdlhšia rieka v kanadskej provincii Britská Kolumbia. Pramení v blízkosti hory Mount Robson v kanadskej časti Skalnatých vrchov a ústi do Tichého oceánu v kanadskom meste Vancouver. Je desiatou najdlhšou riekou v Kanade. Bola vyhlásená za súčasť kanadského prírodného dedičstva.
Geografia
Rieka Fraser odvodňuje plochu viac ako 220 000 km². Na svojom prvom úseku rieka smeruje na severozápad, po prekročení 54° severnej šírky sa stáča na juh. U mesta Prince George sa sprava spája s vodami rieky Nechako a ďalej pokračuje na juh, kde sa pri meste Lytton zľava spája s riekou Thompson. U mesta Hope sa postupne otáča na západ a dostáva sa zo zovretia pohoria Pobrežné vrchy, v ktorých rieka vytvorila hlboký kaňon – Fraser Canyon, ktorý má niekoľko sto kilometrov na dĺžku. Za mestom Hope je rieka a jej údolie širšie, rieka v údolí Fraser Valley tečie popri mestách Chilliwack, Abbotsford a Mission a východných predmestiach Vancouveru. Po 100 kilometroch začne vytvárať deltu, ktorej ramená odvádzajú vodu do úžiny Strait of Georgia. Oblasť ležiaca na juh od Vancouveru, vrátane miest Richmond a Delta, leží na plochom záplavovom území. Cez ústie rieky Fraser pretečie za rok 112 km³ vody a rieka do vôd oceánu prinesie 20 miliónov ton sedimentov.
Dejiny
thumb|Rieka Fraser pri meste Mission Horná časť rieky Fraser bola preskúmaná sirom Alexandrom Mackenziem v roku 1793 a celý jej tok Simonom Fraserom v roku 1807, ktorého výprava potvrdila, že rieka Fraser nie je prepojená s riekou Columbia.
K rieke Fraser sa viaže veľká časť histórie provincie Britská Kolumbia. Bola dôležitým prepojením medzi pobrežím a vnútrozemím Kanady po strate územia ležiaceho na juh od 49 rovnobežky po podpise Oregonskej zmluvy v roku 1846. Je miestom prvého zaznamenaného osídlenia domorodého obyvateľstva, cestou, po ktorej prúdili zástupy prospektorov počas zlatých horúčok a hlavnou dopravnou tepnou v začiatkoch budovania priemyslu a obchodu v provincii.
Využitie rieky
Rieka Fraser, najmä jej dolný tok, je plne využívaná ľudskou činnosťou. Pri jej brehoch sa nachádzajú úrodné polia, jej vody využívajú celulózky a niekoľko priehrad, ktoré vyrábajú elektrickú energiu. Treniu lososov, ktoré putujú proti jej prúdu, nič nebráni, keďže jej hlavný tok nebol nikdy prehradený. Jej delta, najmä územie na okolí zátoky Boundary Bay, je dôležitou zastávkou pre migrujúce vtáctvo.
Kleomantis z Kleitoru
Kleomantis (Kleomantis) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 336 pred Kr.
Kleomantis z Kleitoru bol na 111. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Kleomantida je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Kleomantida uvádza aj Oxyrhynský papyrus 12 objavený v roku 1897 britskými archeológmi B. Grenfellom a A. Huntom v egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu a historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Grécku.
Alex Paterson
Alex Paterson, vlastným menom Duncan Alexander Robert Paterson (* 15. október 1959, Battersea, Londýn), známy aj ako Dr Alex Paterson, je anglický hudobník a spoluzakladateľ ambient house skupiny The Orb. Je zároveň jediným členom tohto zoskupenia, ktorý v ňom účinkuje od jeho vzniku nepretržite.
Paterson v rokoch 1970-1979 navštevoval v Oxfordshire Kingham Hill School. Spolu s ním bol na škole aj Martin "Youth" Glover, ktorý bol producentom kapely Killing Joke. V 80. rokoch sa Alex stal tzv. „roadie“ (členom technického personálu), niekedy aj DJ, na koncertných turné kapely Killing Joke.
Neskôr bol Paterson zamestnaný ako člen divízie A&R hudobného vydavateľstva EG Records. Koncom 80. rokov bol diskdžokejom a spolu s členom zoskupenia The KLF, Jimmym Cautym, začali pod názvom The Orb s nahrávkami experimentovať v štýle ambientnej hudby a dub music. Paterson značku „The Orb“ udržiava aj po Cautyho odchode. V The Orb sa s ním dodnes na viacerých projektoch vystriedalo mnoho ďalších hudobníkov.
S Cautym Alex Paterson neskôr vystupoval v ďalšom spoločnom projekte s názvom Transit Kings. Spolu s Krisom Westonom, Robertom Frippom a Thomasom Fehlmannom zas Paterson hral v skupine, ktorá si hovorila FFWD.
Neukirchen am Großvenediger
Neukirchen am Großvenediger je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 2 578 obyvateľov (31. 12. 2009).
Soľná baňa Wieliczka
Soľná baňa Wieliczka sa nachádza blízko mesta Wieliczka na juhu Poľska v Malopoľskom vojvodstve. Baňa na kamennú soľ patrí medzi najstaršie na svete, ťažba prebiehala od 13. storočia do roku 1772 bola spolu so soľnou baňou Bochnia súčasťou krakovských soľných baní a ťažba prebiehala až do roku 1996. Soli, ktoré sa v bani ťažia, pochádzajú z miocénu. Dnes je turistickou atrakciou, ktorá ponúka viaceré sochy, galérie a kaplnku, ktorú vysekali baníci. Ročne baňu navštívi viac ako milión turistov.
Baňa je hlboká, patrí k najhlbším v strednej Európe. Chodby sú dlhé približne a baňa má deväť podlaží. Pre turistov je sprístupnená dlhá trasa. Na tejto trase sa nachádzajú sochy od baníkov, ale aj súčasných umelcov. Aj kryštály v lustroch sú vyrobené zo soľnej skaly. Soľná skala je sivej farby viacerých odtieňov. Na konci turistickej trasy sa nachádza veľká sieň a kaplnka, ktorá je využívaná na rôzne oslavy a svadby. Okrem toho sa v turistickej časti bani nachádza aj podzemné jazero a expozícia dejín soľného baníctva. Baňa sa používa aj ako rehabilitačné a wellness stredisko.
Počas druhej svetovej vojny bola Nemcami využívaná ako továreň. Na zozname Svetového dedičstva UNESCO je od roku 1976. Táto kultúrna pamiatka bola v roku 1989 zaradená medzi ohrozené, pretože diela zo soli boli ohrozované vlhkosťou. Po konzervačných prácach (inštalovaní pohlcovačov vlhkosti) bolo riziko ohrozenia znížené a zo zoznamu ohrozeného svetového dedičstva bola v roku 1998 vyradená.
V roku 2007 bola soľná baňa Wieliczka v ankete denníka Rzeczpospolita vyhlásená za jeden zo siedmich divov Poľska, pričom získala najvyšší počet hlasov.
Geológia
náhľad|Mapa oblasti Paratethys v dobe spojenia so [[Stredozemné more|Stredozemným morom.]] Soľná baňa Wieliczka sa nachádza v západnej časti podkarpatských soľných ložísk, ktorých vek sa odhaduje na približne 14 miliónov rokov. Tieto usadeniny vznikli v miocéne, v bádenskom období, počas zániku mora Paratethys, ktoré sa stalo uzavretým morom s vysokým stupňom salinity. Príčinou uzavretia bolo ochladenie klímy pred 14 miliónmi rokov. To spôsobilo vznik ľadovcov, ktoré znížili hladinu oceánu približne o 40 - 50 m. V tom čase bolo more Paratethys spojená s oceánmi cez Stredozemné more úžinami v oblasti dnešného Slovinska, medzi Alpami a Dinárskym pohorím. Pokles hladiny oceánov a tektonické pohyby spôsobili odrezanie Paratethysu.
Horúce podnebie a neustále klesajúce dno (dôsledok vzniku Karpát) vytvorili priaznivé podmienky pre sedimentáciu. Najhustejšia soľanka prúdila do hĺbky a tam sa začala zrážať soľ. V južnej časti kotliny sa vytvorilo hrudkovité ložisko a v severnej a strednej časti kotliny sa vytvorilo vrstevnaté ložisko. Trvanie sedimentačného procesu sa odhaduje na 15 - 20 000 rokov, po ktorom nasledoval proces zaplnenia kotliny vrstvami ílu a bahna. Počas posledných tektonických pohybov v Karpatoch prekrylo hrudkovité podložie ložisko štrku. Ložisko soli vo Wieliczke je dlhé približne 10 km, široké 600 - 1500 m a hrubé od niekoľkých metrov do približne 400 m.
Prevádzka
náhľad|Soľná baňa Wieliczka, Kammer Kaiser Franz, 1886 Začiatky ťažby soli v oblasti Wieliczky sú spojené s využívaním "soľných prameňov", t. j. spontánnych výtokov soľanky v tejto oblasti. Roztok sa zozbieral a prečistil, aby sa mohol variť. Začiatky ťažby siahajú do stredného neolitu (3 000 rokov pred Kr.). Dokumentujú to početné archeologické nálezy z výskumov uskutočnených po druhej svetovej vojne. Boli objavené prehistorické zariadenia na odparovanie soľanky. Niekoľko podlhovastých hlinených nádob bolo umiestnených na veľkých ohniskách, aby sa v nich udržal prirodzene nasýtený roztok. Proces zahrievania umožnil dosiahnuť najprv hustý roztok a časom stuhnutú hmotu s vysokým obsahom jedlej soli (NaCl).
Využívanie slaných prameňov trvalo 3 - 4 tisícročia, až kým sa prirodzený výdatný odtok nezastavil. Na prelome 12. a 13. storočia sa začali vŕtať hlbšie studne. Prvá šachta umožňujúca ťažbu kamennej soli bola vyvŕtaná v neďalekej Bochni. Čoskoro sa Wieliczka stala aj miestom, kde sa našli plytké ložiská soli. Čoskoro sa studne zmenili na šachty, t. j. vertikálne komunikačné trasy s chodníkmi a výkopmi vedúcimi horizontálne. Takto vznikla samotná baňa.
Existovali najmenej tri druhy ťaženej kamennej soli, a to soľ zelená s prímesou 6 - 7% ílu, kryštalická s pieskovým znečistením a vysoko kvalitná kryštalická.
V 70. rokoch 19. storočia bola považovaná za najvýkonnejšiu soľnú baňu na svete. V tom čase sa vyťažilo až 500 000 ton soli za cenu približne 20 rakúskych zlatých za tonu. V tom čase pracovalo v bani približne 500 koní.
Cestovný ruch
V roku 2006 bane navštívilo 1 065 857 návštevníkov, z toho 58 % cudzincov. Najviac z nich bolo Britov - vyše 57 000 a Nemcov - vyše 50 000. V roku 2015 to bolo už 1 390 000 návštevníkov.
Podzemná turistická trasa bane Wieliczka vznikla na prelome 18. a 19. storočia. Približne 3 km dlhú trasu pozostávajúcu z 20 komôr v hĺbke 64 až 135 metrov (úrovne I - III) navštívi ročne viac ako milión turistov. Na trase sa nachádza približne 800 schodov. Časť trasy je bezbariérová. Prehliadka trvá približne 2-3 hodiny. Virtuálna prehliadka miesta je k dispozícii na oficiálnej webovej stránke pamiatky. V týchto priestoroch je možné usporiadať podujatie.
Lacaune (kantón)
Lacaune je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Disociácia (chémia)
Disociácia je proces rozkladu látky na jednoduchšie molekuly, atómy, atómové skupiny alebo ióny. Typicky sa o disociácii hovorí v prípade kyselín, zásad alebo elektrolytov, môže však ísť napríklad aj o termickú disociáciu (termolýzu).
Disociáciu elektrolytu na ióny (vo vode alebo tavenine) prebieha podľa rovnice:
V roztoku sa z daného množstva látky len časť molekúl štiepi na ióny, ostatné zostávajú nedisociované. Pri kyselinách a zásadách, ktoré môžu byť rozpustené aj v nedisociovanej forme, sa udáva tzv. disociačná konštanta KA pre kyseliny a KB pre zásady, odvodená od rovnovážnej konštanty, ktorá udáva pomer koncentrácie disociovanej a nedisociovanej formy.
Disociačné konštanty
Disociačná konštanta závisí len od teploty.
Silné kyseliny
Disociácia silných kyselín prebieha takmer úplne. Hodnota ich disociačných konštánt je Ka > 10-2. Medzi príklady silných kyselín patria Kyselina chloristá, HI, HBr, HCl, Kyselina dusičná alebo Kyselina sírová.
Slabé kyseliny
Slabé kyseliny uvoľňujú vodíkové katióny (protóny) ťažko, preto je ich disociácia len čiastočná. Hodnota ich disociačných konštánt je KA > 10-4. Medzi príklady slabých kyselín patria HCN, Kyselina octová, Kyselina siričitá alebo Kyselina sírovodíková.
Zásady
Definicía disociačnej konštanty zásad je obdobná definícii disociačnej konštanty kyselín. Čím vyššia je disociačná konštanta kyseliny, tým nižšia je disociačná konštanta jej konjugovanej zásady a naopak.
Príklady disociácie
Disociovať môžu napr. kyseliny, hydroxidy, soli, koordinačné zlúčeniny, voda a iné molekuly.
Mieru sily kyselín a zásad vyjadruje hodnota ich disociačných konštánt.
Donald Trump
Trump sa narodil a vyrastal v Queense v New Yorku, kde dva roky navštevoval Fordham University a bakalársky titul z ekonómie získal na Wharton School of University of Pennsylvania. Prezidentom firmy s nehnuteľnosťami svojho otca sa stal v roku 1971, ktorú premenoval na The Trump Organization a rozšíril jej pôsobenie na stavbu a renováciu mrakodrapov, hotelov, kasín a golfových ihrísk. Trump neskôr založil ďalšie vedľajšie firmy, väčšinou udelením licencie na svoje meno. V rokoch 1996 až 2015 vlastnil značku súťaží krásy Miss Universe, v rokoch 2004 až 2015 produkoval a bol hosťom televíznej reality show The Apprentice (Učeň) na americkom televíznom kanáli NBC. Podľa zoznamu Forbes 400 bol v roku 2008 134. najbohatší človek v USA.
V prezidentských voľbých v roku 2020 ho porazil demokrat Joe Biden, porážku však odmietol pripustiť. Výsledky volieb sa pokúsil zvrátiť nepravdivými tvrdeniami o volebných podvodoch, tlakom na vládnych úradníkov, hromadením desiatok neúspešných právnych sporov a marením prezidentského prechodu. Počas sčítania volebných hlasov 6. januára 2021 Trump vyzval svojich stúpencov, aby pochodovali na Kapitol, na ktorý potom zaútočili a prinútili Kongres k dočasnej evakuácii, čo malo za následok smrť piatich ľudí. Snemovňa reprezentantov ho obvinila za podnecovania vzbury, čím sa stal jediným prezidentom Spojených štátov, ktorý bol ústavne obžalovaný dvakrát.
Rodina
V roku 1977 sa Trump oženil s Ivanou Zelníčkovou (narodená v Zlíne) a spolu majú tri deti: Donald Jr, Ivanka a Eric. Rozviedli sa v roku 1992. V roku 1993 sa oženil s Marlou Maplesovou a majú spolu jedno dieťa, Tiffany. Rozviedli v roku 1999. V roku 2005 si zobral Slovinku, Melaniu Knaussovú. S ňou má piate dieťa, syna menom Barron William.
Pôvod a vzdelanie
Donald John Trump sa narodil v Queense, v New Yorku. Jeho rodičmi boli Fred Christ Trump (11. október 1905, New York – † 25. jún 1999), a Mary A. MacLeod (10. máj 1912, Škótsko – † 7. august 2000). Jeho prarodičia z otcovej strany boli nemeckí emigranti (priezvisko Drumpf), ktorí sa prisťahovali do Spojených štátov v roku 1885 a poangličtili si priezvisko na Trump. Mladý Donald študoval na Kew-Forest School vo Forest Hills, v Queens, ale po ťažkostiach, keď mal trinásť rokov, ho jeho rodičia poslali na New York Military Academy. Tam získal akademické vzdelanie, hral v univerzitnom futbalovom tíme v roku 1963 a v univerzitnom basketbalovom tíme v rokoch 19621964. Od basketbalového trénera dostal v roku 1964 cenu Coach's Award. Trump študoval dva roky na Fordham University pred prestupom na Wharton School at the University of Pennsylvania. Po absolvovaní v roku 1968, v bakalárskom štúdiu v odbore ekonómia a koncentrácia vo finančníctve, nastúpil do otcovej firmy.
Kariéra
Trump začal svoju kariéru v spoločnosti svojho otca, v Trump Organization. Jedným z jeho prvých projektov bola revitalizácia bytového komplexu Swifton Village, v Cincinnati, Ohio. Keď Trump Organization predal Swifton Village, dosiahli zisk 6 miliónov amerických dolárov.
V roku 1980 v New Yorku sa začali práce na obnovení Wollmann štadióna v Central Parku. Projekt mal predpokladaný stavebný plán na 2½ roka. Hoci v roku 1986 neboli ani blízko dokončenia, a už preinvestovali 12 miliónov amerických dolárov. Trump ponúkol prevzatie týchto prác bez poplatku. Ponuka bola dovtedy odmietaná, kým sa nedostala do mediálnej pozornosti. Nakoniec Trump dostal príležitosť a z dostupných 3 000 000 $ vyčerpal len 750 000 $.
Do konca osemdesiatych rokov sa Trump dostal do finančnej krízy. Výstavbu svojho tretieho kasina, Trump Taj Mahal (Atlantic City, New Jersey) – výdavky na stavbu dosiahli až 1 miliardu dolárov – financoval väčšinou z pôžičiek s vysokým úrokom, ktoré nevedel splácať. Banky a držitelia dlhopisov stratili stovky miliónov dolárov. Trump musel previesť 50 % vlastníctva v kasíne na pôvodných držiteľov dlhopisov, aby znížil úrokovú sadzbu a dostal viac času na vyplácanie dlhu. Do roku 1994 sa Trumpovi podarilo značne znížiť svoj osobný dlh vo výške 900 miliónov dolárov a tiež výrazne znížil svoj obchodný dlh vo výške 3,5 miliardy dolárov. V roku 1995 spojil svoje kasína do spoločnosti Trump Hotels & Casino Resorts, ktorá 21. októbra 2004 oznámila reštrukturalizáciu svojho dlhu.
right|thumb|Trump Tower v New Yorku right|thumb|40 Wall Street, pohľad z východnej strany
Médiá
Donald Trump bol 2-krát nominovaný na cenu Emmy Award a vystúpil v niekoľkých filmoch (Sám doma 2 – Stratený v New Yorku) a seriáloch (The Nanny, Days of our Lives). Mnohokrát bol hosťom rôznych talk show.
V roku 2003 sa Trump stal výkonným producentom a hostiteľom reality show The Apprentice na kanále NBC, v ktorom skupina ľudí bojovala o prácu v podniku Trumpa. Ostatní sú eliminovaní z hry, vyslovením slova „You're fired“ (Máte padáka). Donald Trump podal prihlášku na ochrannú známku „You're fired“, čo sa stalo veľmi populárnym počas show. Na začiatku The Apprentice dostal Trump plat 50 000 dolárov za všetky epizódy, ale po úspechu programu zvýšili jeho plat na 3 milióny dolárov za epizódu.
V roku 2007 dostal za The Apprentice hviezdu na hollywoodskom chodníku slávy.
V roku 2006 Trump žaloval známeho reportéra novín Times, Timothyho O’Briena, ktorý údajne preháňal jeho čistý majetok a jeho vydavateľa Warner Books o 2,5 miliardy dolárov, pretože mu podľa neho spôsobili stratu. Spor nevyhral.
Kandidatúra na prezidenta
náhľad|Výsledky primáriek Republikánskej strany v jednotlivých štátoch a teritóriach. náhľad|Mapa primáriek Republikánskej strany podľa víťazov v jednotlivých okresoch. Dňa 16. júna 2015 oznámil svoju kandidatúru na post prezidenta USA za republikánsku stranu. S myšlienkou kandidovať sa pohrával už predtým, v rokoch 1988, 2004 a 2012; v roku 2000 bojoval o nomináciu za reformnú stranu, ale odstúpil pretože sa domnieval, že strana by nebola schopná dostatočne podporiť svojho kandidáta vo všeobecných prezidentských voľbách. V priebehu roka postupne získaval popularitu v prieskumoch, keď otvoril témy ako múr na hranici s Mexikom, ilegálna imigrácia všeobecne, dočasný zákaz imigrácie moslimov do USA. Okrem toho sľúbil znížiť dane, zreformovať zdravotníctvo, školstvo – vystupuje proti jednotným školským štandardom (Common Core) a prerokovať obchodné dohody medzi USA a inými štátmi v snahe znížiť obchodný deficit a zastaviť odliv výroby do zahraničia. V zahraničnej politike sa prikláňa skôr k izolacionizmu. Sloganom jeho kampane je urobiť Ameriku znovu skvelú (Make America Great Again), čo je parafráza na bývalé heslo Ronalda Reagana, ktoré znelo Let's Make America Great Again.
Postupne v priebehu jesene 2015 Trumpova popularita v prieskumoch rástla. Úspechy v prieskumoch pretavil do druhého miesta (24 % hlasov) v štáte Iowa (1. február 2016), prvého miesta (35 %) v New Hampshire (9. február 2016) a zvíťazil (32 %) aj v Južnej Karolíne (20. február 2016) a Nevade (46 % – 23. február 2016). Počas takzvaného superutorka (1. marec 2016) zvíťazil v 7 štátoch z 11; a to v Alabame, Arkansase, Georgii, Massachusetts, Tennessee, Vermonte a vo Virgínii. V troch štátoch (Texas, Oklahoma a Aljaška) skončil druhý a v štáte Minnesota skončil tretí. V primárkach 5. a 6. marca zvíťazil v dvoch štátoch (Louisiana a Kentucky), v dvoch štátoch a jednom teritóriu bol druhý (Kansas, Maine a Portoriko). V utorok 8. marca zvíťazil v troch štátoch (Havaj, Michigan a Mississippi), v Idahu bol druhý. Vo Washingtone D.C. (12. marca) skončil tretí; 15. marca zvíťazil v 4 štátoch a jednom teritóriu (Florida, Illinois, Missouri, Severná Karolína a Severné Mariány), v štáte Ohio skončil druhý. Odvtedy prebehli primárky v Utahu (3. miesto), Arizone (1. miesto), Wisconsine (2. miesto) a New Yorku (1. miesto). V primárkach 26. apríla Trump zvíťazil vo všetkých 5 štátoch: Connecticut, Delaware, Maryland, Pensylvánia a Rhode Island. Po víťazstve v Indiane (3. mája), kde získal všetkých 57 delegátov, odstúpili jeho poslední súperi – John Kasich a Ted Cruz a Trump sa tak stal pravdepodobným nominantom Republikánskej strany. Zvyšné primárky len potvrdili jeho dominanciu a zabezpečili mu dostatok delegátov.
Formálne nomináciu do všeobecných volieb, ktoré sa konali 8. novembra 2016, získal na zjazde strany, ktorý sa uskutočnil 18. až 21. júla 2016 v Clevelande. náhľad|Výsledky amerických prezidentských volieb v roku 2016 v jednotlivých štátoch Únie (štáty majú vyznačený počet voliteľov). V kampani do všeobecných volieb pokračoval v témach, ktoré otvoril na začiatku svojej kampane: presadzoval múr na hranici s Mexikom, zníženie prijímania utečencov zo Sýrie, prerokovanie obchodných dohôd, reformu zdravotníctva, upriamenie pozornosti na vnútorné problémy USA a zníženie angažovania v zahraničí. Prieskumy verejnej mienky prevažne odhadovali Trumpovu porážku o niekoľko percentuálnych bodov na národnej úrovni a porážku aj v rámci zboru voliteľov. Vo voľbách dňa 8. novembra 2016 však Trump prekonal očakávania a zvíťazil.
Zahraničná politika
Trump ako úradujúci prezident implementoval tzv. „America First“ politiku, čo znamenalo redukciu vojenského intervencionizmu v cudzine, prioritizáciu a ochranu americkej ekonomiky (niekedy i na úkor iných krajín). V roku 2019 napríklad nariadil stiahnutie amerického vojska zo severnej Sýrie a v roku 2020 inicioval dohodu s radikálnym islamským hnutím Taliban v Afganistane, podľa ktorej mali štáty NATO stiahnuť všetky svoje vojská z územia Afganistanu s podmienkou, že Taliban nebude podporovať žiadne extrémistické skupiny ako Al-Káida a nadviaže dialóg s vtedajšou afganskou vládou. V podobnom duchu odstúpil aj od Iránskej jadrovej dohody, nahradil Severoamerickú dohodu o voľnom obchode novou, tzv. dohodou „USA-Mexiko-Kanada“ a zaviedol clá na rôzne materiály. Táto antiintervencionistická a protekcionistická politika bola veľmi odlišná od neokonzervatívnej politiky pred Trumpom posledného republikánskeho prezidenta Georga Busha.
Taktiež sa dvakrát (v júni 2018 a februári 2019) stretol s Kim Čong-unom, stretnutia sa konali v Singapure a vo Vietname. Rokovalo sa o denuklerizácii Severnej Kórey, no k žiadnym konkrétnym výsledkom nedošlo.
Domáca politika
Trump sa v domácej politike zameral na ekonomickú dereguláciu a zníženie dane z príjmu právnických osôb (z 35% sa daň znížila na 25%), do menšej miery aj fyzických osôb. V oblasti zdravotníctva sa snažil o zrušenie federálneho zákona z roku 2010 Affordable Care Act (známeho aj ako „Obamacare“) s úmyslom nahradiť ho novým zákonom s názvom American Health Care Act. Tento návrh zákona v roku 2017 prešiel Dolnou Snemovňou, ale nebol schválený Senátom. Schválenie zákona by bolo zrušilo dane vychádzajúce z Obamacare, individuálnu povinnosť zabezpečiť si zdravotné poistenie a rôzne iné regulácie.
Trump zrušil desiatky environmentálnych regulácií, odstúpil od Parížskej dohody zameranej na bol proti klimatickej zmene a namiesto toho sa zameral na podporu petrochemického priemyslu a fosilných palív. Alteroval Clean Water Act z roku 1972; bola zúžená definícia „vôd Spojených štátov amerických“, čo spôsobilo, že mnohé vodné plochy vypadli spod federálnej ochrany.
Taktiež zaviedol silnú antiimigračnú politiku, údaje z februára 2018 uvádzajú, že počet zatknutých nelegálnych imigrantov sa zvýšil o 40%. Hneď po nástupe do úradu nariadil výstavbu múra na hranici s Mexikom, ktorá by mala pomôcť v boji proti nelegálnej migrácii. 15. februára 2019 vyhlásil stav núdze pre situáciu na hraniciach Spojených štátov s Mexikom.
Prezidentská kandidatúra v 2020
Trump je neúspešný kandidát na prezidenta v Spojených štátoch v 2020, keď voľby prehral a prezidentom sa od januára 2021 stáva Joe Biden. Organizácia Center for Presidental Transition, ktorá má za úlohu pomáhať pri zmene vlády po voľbách, odoslala výzvu Trumpovi aby okamžite začal proces prípravy na presun moci Joeovi Bidenovi keďže Trump odmieta uznať výsledky volieb. 163 bývalých bezpečnostných zamestnancov Spojených štátov upozornilo v otvorenom liste že tým, že Trump nechce uznať svoju prehru a znemožňuje prístup k tajným informáciam Joeovi Bidenovi, vytvára možnú hrozbu pre národnú bezpečnosť Spojených štátov. Joe Biden tiež varoval Trumpa, že keď s ním nezačne spolupracovať v boji proti pandémii, je nebezpečenstvo že to bude mať následky v tejto oblasti. 17. novembra 2020 Trump odvolal riadiaceho vládneho funkcionára ktorý bol poverený dohliadať nad bezpečnosťou volieb a nesúhlasil s ničím nepodloženými tvrdeniami Trumpa o podvodoch pri hlasovaní.
Lautrec (kantón)
Lautrec je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 10 obcí.
Mikk Pahapill
Mikk Pahapill (* 18. júl 1983, Kuressaare, Estónsko) je estónsky atlét, ktorý sa venuje v halovej sezóne sedemboju a v letnej desaťboju.
Majstrovstvá sveta v atletike 2009 – Sedemboj
Sedemboj bola jedna z 23 ženských disciplín na Majstrovstvách sveta 2009 v Berlíne. Súťažilo sa na Olympijskom štadióne v dňoch 15. a 16. augusta.
Rabirius (architekt)
Rabirius bol staroveký rímsky architekt, ktorý žil počas 1. a 2. storočia. Medzi jeho významné diela patrí Flaviánov palác na vrchu Palatine v Ríme a Villa Alban v súčasnom Castel Gandolfo. Významná stavba je Titov oblúk. Všetky stavby postavil na príkaz cisára Domitiána.
Neumarkt am Wallersee
Neumarkt am Wallersee je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Žije tu obyvateľov.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Takao Suzuki
Takao Suzuki (* 20. september 1976, Sapporo, Japonsko) je súčasný japonský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Assevent
Assevent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bernay-Vilbert
Bernay-Vilbert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Niedernsill
Niedernsill je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 2 487 obyvateľov (31. 12. 2009).
Banize
Banize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod