cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam kozmonautických článkov/Z
zo
Zond 2 · Zond 5 · Zoznam historických výročí v kozmonautike · Zoznam kozmických agentúr · Zoznam kozmických letov (1957) · Zoznam kozmických letov (1958) · Zoznam kozmických letov (1959) · Zoznam kozmických letov podľa roka · Zoznam kozmonautických článkov/1 · Zoznam kozmonautických článkov/2 · Zoznam kozmonautických článkov/3 · Zoznam kozmonautických článkov/4 · Zoznam kozmonautických článkov/5 · Zoznam kozmonautických článkov/6 · Zoznam kozmonautických článkov/7 · Zoznam kozmonautických článkov/8 · Zoznam kozmonautických článkov/9 · Zoznam kozmonautických článkov/A · Zoznam kozmonautických článkov/Á · Zoznam kozmonautických článkov/B · Zoznam kozmonautických článkov/C · Zoznam kozmonautických článkov/Č · Zoznam kozmonautických článkov/D · Zoznam kozmonautických článkov/DŽ · Zoznam kozmonautických článkov/E · Zoznam kozmonautických článkov/F · Zoznam kozmonautických článkov/G · Zoznam kozmonautických článkov/H · Zoznam kozmonautických článkov/CH · Zoznam kozmonautických článkov/I · Zoznam kozmonautických článkov/J · Zoznam kozmonautických článkov/K · Zoznam kozmonautických článkov/L · Zoznam kozmonautických článkov/M · Zoznam kozmonautických článkov/N · Zoznam kozmonautických článkov/O · Zoznam kozmonautických článkov/P · Zoznam kozmonautických článkov/Q · Zoznam kozmonautických článkov/R · Zoznam kozmonautických článkov/S · Zoznam kozmonautických článkov/Š · Zoznam kozmonautických článkov/T · Zoznam kozmonautických článkov/Ť · Zoznam kozmonautických článkov/U · Zoznam kozmonautických článkov/Ú · Zoznam kozmonautických článkov/V · Zoznam kozmonautických článkov/W · Zoznam kozmonautických článkov/Y · Zoznam kozmonautických článkov/Z · Zoznam kozmonautických článkov/Ž · Zoznam kozmonautov podľa mena · Zoznam letov Falconu 9 a Falconu Heavy · Zoznam lunárnych astronautov · Zoznam ľudí, ktorí leteli do vesmíru · Zoznam návštevníkov Medzinárodnej vesmírnej stanice · Zoznam návštevných posádok Medzinárodnej vesmírnej stanice · Zoznam nepilotovaných letov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu · Zoznam pilotovaných letov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 1961 – 1969 · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 1970 – 1979 · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 1980 – 1989 · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 1990 – 1999 · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 2000 – 2009 · Zoznam pilotovaných vesmírnych letov, 2010 – 2019 · Zoznam posádok stanice Mir · Zoznam súhrnných výstupov do otvoreného vesmíru · Zoznam štartovacích rámp na Cape Canaveral a ostrove Merritt · Zoznam výstupov do otvoreného vesmíru z Medzinárodnej vesmírnej stanice · Zoznam základných posádok Medzinárodnej vesmírnej stanice
zv
Zvezda · Zvieratá vo vesmíre
Dejiny Slovenska
Česko-Slovensko
thumb|left|Česko-Slovensko v medzivojnovom období thumb|upright|[[Milan Rastislav Štefánik]] thumb|upright|[[Tomáš Garrigue Masaryk]] 28. októbra 1918 sa Slovensko stalo súčasťou Česko-Slovenska. Zásluhy o založenie Česko-Slovenskej republiky majú predovšetkým Tomáš Garrigue Masaryk,Edvard Beneš a spomedzi slovenských osobností hlavne M. R. Štefánik, ktorý ako diplomat v službách Francúzska pomohol T. G. Masarykovi a E. Benešovi nadviazať kontakty s predstaviteľmi Dohodových mocností. Aktívne organizoval vznik čs. légií predovšetkým náborom slovenských a českých vojakov, ktorí dezertovali alebo boli zajatí z c. k. armády na talianskom a francúzskom fronte a v Rusku. Jeho organizačné úsilie viedlo k vytvoreniu disciplinovanej a akcieschopnej armády, nazvanej Česko-slovenské légie, ktorá sa stala pádnym argumentom v diplomacii pri rokovaní o vzniku nového štátu. Na domácej politickej scéne sa angažovali Milan Hodža a Vavro Šrobár. Prvým prezidentom krajiny sa stal 14. novembra 1918 Tomáš Garrigue Masaryk. Toho istého dňa vzniklo aj Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska, ktoré viedol Vavro Šrobár. Slovenská dočasná vláda najprv sídlila v Skalici, potom v Žiline a od 4. februára 1919 v Bratislave. Bratislava sa vtedy stala hlavným mestom Slovenska. Prvá ústava ČSR bola schválená 29. februára 1920, jej základom boli francúzska (z roku 1795) a americká ústava. Zákonodarnú moc predstavovalo Národné zhromaždenie, ktoré malo 2 komory.
Po vzniku Česko-Slovenska vypukla maďarsko-česko-slovenská vojna ako vojnový konflikt medzi Česko-Slovenskom a Rumunskom na jednej strane a Maďarskou republikou rád na strane druhej, prebiehajúci v rámci širšieho stretu, zahŕňajúceho aj boj o Sedmohradsko a Podkarpatskú Rus. Trvala až do augusta 1919. Počas chaosu, ktorý nasledoval po rozpadnutí Rakúsko-Uhorska, krátkodobo existovala na časti slovenského územia aj tzv. Slovenská ľudová republika a Slovenská republika rád.
11. decembra 1918 vyhlásil Viktor Dvorčák, ako predseda Východoslovjackej (Východoslovenskej) národnej rady vyhlásil v Košiciach tzv. Slovenskú ľudovú republiku, ktorá proklamovala nezávislosť od Prahy a úzke spojenie s Maďarskom. Následne sa stal prezidentom tohto útvaru a postavil sa na čelo vlády. Po obsadení Košíc česko-slovenskými vojskami 29. decembra 1918 Slovenská ľudová republika zanikla. Za hlavné mesto bol určený Prešov.
Tzv. Slovenská republika rád so sídlom v Prešove existovala od 16. júna do 7. júla 1919. Bola vytvorená pod vplyvom Maďarskej republiky rád na čele s českým revolucionárom Antonínom Janouškom.
Podľa teórie Čechoslovakizmu v krajine existovala iba československá národnosť. Slováci sa považovali iba za jej odnož s vlastným nárečím. Samotný čechoslovakizmus bol vykonštruovaný na to, aby boli Česi a Slováci spolu početnejší ako Nemci. Slováci tvorili väčšinu iba na území Slovenska, kde tvorili takmer tri štvrtiny obyvateľstva.
Pre Slovákov malo začlenenie do zväzku s Čechmi, ďalekosiahle kladné následky. Začala sa komplexná obroda zo strany politickej, kultúrnej aj vzdelanostnej. V roku 1919 vznikla Univerzita Komenského v Bratislave, ktorá mala pre rozvoj vzdelanosti na Slovenskom území veľký význam. V roku 1922 sa uzákonila 8 ročná povinná školská dochádzka. Od roku 1926 vysielal aj Slovenský rozhlas. V krajine opäť začali slobodne pôsobiť strany, ktoré boli počas prvej svetovej vojny v pasivite. Ekonomiku krajiny však výrazne zasiahla konkurencia rozvinutejšieho českého priemyslu, s ktorou mnohé fabriky na území Slovenska neboli schopné súperiť. Rovnako tragické dôsledky mali ekonomické krízy. Prvá prišla po skončení prvej svetovej vojny v rokoch 1921 až 1923. Svetová Veľká hospodárska kríza odštartovaná krachom na Newyorskej burze zasiahla krajinu v rokoch 1929 až 1933. S neuspokojivou životnou úrovňou priamo súviselo aj vysťahovalectvo. Do roku 1937 sa z krajiny do zámoria vysťahovalo 104 000 osôb.
thumb|upright|[[Edvard Beneš]] Od polovice 30. rokov sa začalo dostávať do veľmi zložitej zahraničnopolitickej situácie. Začali sa prejavovať nevýhody jeho jednostrannej orientácie na Francúzsko. Postavenie Malej dohody, na ktorú sa do značnej miery spoliehala zahraničná politika sa začalo oslabovať. Ruku v ruke s tým však začala rásť moc a politické ambície Nemecka a Talianska.
Z obáv pred nemeckou agresiou sa na česko-nemeckom pohraničí začala výstavba pohraničných opevnení. Hitler sa zatiaľ Československo ako svojho nebezpečného suseda snažil izolovať medzinárodne. Využíval pri tom územné požiadavky Maďarska na južnej časti územia Slovenska, do veľkej miery obývané Maďarmi, a čiastočne aj nároky Poľska. Nemci tiež tajne podporovali autonomistické snahy niektorých slovenských politických strán.
Československo malo okrem zmlúv s Rumunskom a Juhosláviou aj dohodu s Francúzskom a Sovietskym zväzom, ktorú podpísalo v máji 1935. Prípravy obrany výrazne sťažil anšlus Rakúska 12. marca 1938.
Mníchovská dohoda a Viedenská arbitráž
29. septembra 1938 sa v Mníchove stretli zástupcovia Nemecka (Adolf Hitler), Talianska (Benito Mussolini), Veľkej Británie (Neville Chamberlain) a Francúzska (Édouard Daladier), kde rozhodli o odstúpení pohraničných oblastí Čiech a Moravy Nemecku. Na konferencii sa ďalej rozhodlo, že ČSR odstúpi Poľsku Tešínsko a Maďarsku južné oblasti Slovenska a Podkarpatskej Rusi. Nasledujúci deň sa Československá vláda tomuto diktátu podrobila a vyprázdnila ho. V prípade ozbrojeného odporu by krajine jeho najväčší spojenci (s výnimkou ZSSR) neposkytli žiadnu pomoc.
V tom istom čase žiadali predstavitelia HSĽS vyhlásenie autonómie, k tomu sa pridali postupne aj ďalšie politické strany a vyvrcholili tak snahy mnohých slovenských politikov o väčšiu mieru samosprávy Slovenska. Autonómiu vyhlásili 6. októbra 1938 v Žiline. Vláda v Prahe tieto požiadavky schválila a za predsedu autonómnej vlády vymenovala Jozefa Tisa.
thumb|Slovensko po prvej viedenskej arbitráži 2. novembra 1938 sa uskutočnila Prvá viedenská arbitráž, v ktorej tretie krajiny rozhodli že oblasti na juhu Slovenska, vrátane Košíc a časti Podkarpatskej Rusi pripadnú Maďarsku. Nacistické Nemecko si pripojila Petržalku a Devín. Poľsko získalo Tešínsko.
Prvá Slovenská republika
Od 23. júla 1939 sa Slovenský štát nazýval Slovenská republika. Krajinu postupne uznalo 27 štátov. Navonok síce prvá Slovenská republika mala znaky suverénneho štátu, ale jej zvrchovanosť bola od počiatku ohraničená závislosťou od Nemecka. 29. marca 1939 bola podpísaná zmluva o ochrannom pomere medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom. Slovenská republika bola otvorená diktatúra, ktorá od začiatku svojej existencie pripúšťala existenciu iba jednej politickej strany – HSĽS a jedinú zahranično-politickú líniu – rešpektovanie a nasledovanie Nemecka.
Nová ústava zákony a nariadenia úradov zlikvidovali demokratické slobody predmníchovskej republiky ako bola sloboda tlače, zhromažďovania a organizovania sa. HSĽS boli podriadené aj polovojenské organizácie ako Hlinkova garda, ktoré mali v krajine dôležité branné, policajné a politické funkcie. O vhodnú výchovu mládeže v duchu HSĽS sa „starala“ Hlinkova mládež.
V hospodárstve nadišla zbrojná konjunktúra, ktorá dala k dispozícii Nemecku prakticky všetok priemysel. Na Slovensku sa vyrábali lafety diel, ručné zbrane, prilby, časti torpéd, periskopov ako aj mnohé ďalšie súčasti zbraní či výzbroje. Zbrojársky priemysel sa sústredil na Považí v Považskej Bystrici a Dubnici nad Váhom, ktoré boli na dosah nemeckej ochrannej zóny.
V júni 1941 Bratislavská vláda súhlasila so zapojením Slovenska do vojny proti ZSSR, kam čoskoro vyslala dve armádne divízie. Prvé boje s Červenou armádou sa uskutočnili pri Lipovci. Podľa vzoru Nemecka sa začalo prenasledovanie židovských občanov, trestal sa akýkoľvek dôverný styk árijca s Židmi, boli zakázané návštevy, Židom bolo nariadené nosiť žlté hviezdy. Zákony tiež zakazovali Židom bývať na hlavných uliciach miest, chodiť do kaviarní, kín, divadiel, vlastniť telefón či fotografické aparáty. Na ulicu mohli vychádzať a pohybovať sa tam iba vo vymedzenom čase. Od roku 1941 sa začali zriaďovať židovské getá. 25. marca 1942 odišiel z Popradu prvý transport do Osvienčimu. Do októbra 1942 bolo z územia vtedajšieho Slovenska násilne vysťahovaných 57 600 Židov. Z územia obsadeného Maďarskom boli v priebehu vojny deportovaných 30 až 40 000 občanov židovskej národnosti.
Predpoklady na povstanie
Činnosť vlády na čele s HSĽS vyvolávala odpor u veľkej časti obyvateľstva. Silné demokratické a československé cítenie si spomedzi zložiek štátnej moci zachovala najmä armáda a hlavne veľká časť dôstojníckeho zboru. Na východnom fronte sa množili dezercie slovenských vojakov k červenej armáde, medzi vojakmi bola bežná neochota bojovať. 30. októbra 1943 pri Melitopole padlo do sovietskeho zajatia vyše 2000 slovenských vojakov 1. pechotnej divízie. Veľká časť z nich sa pripojila k Čechom a Slovákom bojujúcich na strane Sovietskeho zväzu. Zo slovenských zajatcov pri Melitopole začala byť budovaná 2. paradesantná brigáda. Veľa vojakov v tomto období pochopilo, že stoja na nesprávnej strane, rástol aj súcit s jednoduchými obyvateľmi ZSSR, ktorí sa v krutých vojnových časoch ocitli pod nemeckou nadvládou. Vojaci všeobecne odsudzovali kruté správanie nemeckých okupačných jednotiek na týchto územiach. Rastúce neúspechy nemeckých vojsk najmä po bitke o Stalingrad a pri Kursku utvrdili mnohých slovenských dôstojníkov, že Nemecko raz bude porazené. Keď sa v roku 1944 začal front približovať k slovenským hraniciam, konšpiranti už viedli intenzívne prípravy na prechod slovenskej armády na stranu Spojencov i na pomoc červenej armáde pri prechode slovenským územím.
Za veliteľa príprav na povstanie bol exilovou vládou z Londýna poverený podplukovník Ján Golian, ktorý okolo seba sústredili protinacisticky zmýšľajúcich dôstojníkov. Tak spolu s ilegálnym odbojom pripravil plán, v ktorom mali jednotky o sile dvoch divízii držiace oblasti karpatských priesmykov na severovýchode krajiny, po styku so sovietskymi vojskami, prejsť na stranu Červenej armády. Na Slovensku sa však s približujúcim sa frontom začala zväčšovať aktivita partizánskych skupín. Časť z nich boli sovietske partizánske skupiny pohybujúce sa za nemeckým frontom, ktoré prešli na slovenské územie z Ukrajiny a Poľska. Iné boli organizované slovenskými antifašistami alebo dôstojníkmi, ktorí zbehli zo Slovenskej armády, v auguste 1944 boli na strednom Slovensku vysadení aj organizátori partizánskeho boja z Hlavného štábu partizánskych oddielov z Kyjeva. Tieto skupiny začali už v auguste viesť boj proti ľudáckemu režimu ako aj nemeckým vojskám, ktoré sa na území Slovenska nachádzali. Vyprovokovali tak zásah nemeckých síl.
Slovenské národné povstanie
Povstalecká armáda sa však účinne sformovala na strednom Slovensku. Centrom povstania sa stala Banská Bystrica. Povstalci sa pokúšali brániť dôležité prístupové trasy v údolí Váhu a Hrona, ale postupne boli vytlačovaní. Chýbala im najmä ťažká výzbroj a protitankové zbrane, s ktorými by sa mohli postaviť proti nemeckým vojskám podporovaným obrnenou technikou. V dôsledku nedostatku zbraní nebolo možné vytvárať zálohy a rezervy, ktoré by vystriedali bojmi vyčerpané jednotky, čo malo za následok úpadok morálky a vyčerpanie vojakov na fronte. Povstalecká armáda sa však bránila na súvislých frontoch celé 2 mesiace, kým sa ju nemeckým jednotkám podarilo zatlačiť do hôr. 28. októbra 1944 vydal generál Rudolf Viest na Donovaloch rozkaz na prechod armády na partizánsky spôsob boja. Armáda sa však už nachádzala v rozklade, s mnohými jednotkami už nebolo spojenie a tak do hôr ako partizáni odišla asi iba polovica vojska. Veľa vojakov uverilo klamlivým vyhláseniam prezidenta Tisa, že v prípade, ak sa vojaci vzdajú do rúk Nemcom, s nimi bude dobre zaobchádzané. Mnohí však boli internovaní, alebo uväznení. Partizánsky boj však pokračoval až do oslobodenia Červenou armádou.
Červená armáda na podporu povstalcov začala Karpatsko-dukliansku operáciu, jednu z najväčších horských operácií vojny. Poskytla aj časť československého vojska v ZSSR. Najmä stíhací pluk a 2. paradesantnú brigádu, ktoré operovali z povstaleckého územia. Ich činnosť a presuny boli však sťažené zlým jesenným počasím. A celkovému neúspechu povstania už nemohli zamedziť.
Slovensko v obnovenej ČSR (19451948)
thumb|Zmeny územia Slovenska po druhej svetovej vojne (pre bližšie info klikni na obrázok)
Situácia po oslobodení Slovenska a obnova ČSR
Do 1. mája 1945 bolo celé územie Slovenska oslobodené Sovietskou armádou, ešte 5. apríla 1945 v Košiciach zasadla dočasná vláda ČSR, ktorá vyhlásila obnovenie ČSR a prijala Košický vládny program. V súvislosti s odovzdaním Podkarpatskej Rusi v roku 1945 ZSSR obsadila Červená armáda aj úzky pruh slovenského územia, kde boli odčlenené obce na východnom Slovensku: Batva, Galoč, Malé a Veľké Rátovce, Malé Selemence, Palová, Palaď-Komárovce, Surty, Šalamúnová a Téglaš a mesto Čop, osídlené prevažne maďarským obyvateľstvom a pričlenené k ZSSR. Vláda ČSR túto okupáciu akceptovala, 2. apríla 1946 bola potom ku Slovensku pripojená podkarpatoruská obec Lekárovce, ktorej občania sa dlho usilovali o pripojenie ku Slovensku. Obce pri Bratislave za Dunajom Jarovce, Rusovce a Čunovo boli pričlenené do ČSR. 17. mája 1945 poľská armáda obsadila poľský Spiš a poľskú Oravu, ktoré sa stali opäť súčasťou Poľska. Severná a východná hranica Slovenska zostávala v rokoch 1945 až do roku 1947 nepokojná, pretože z Ukrajiny sa prebíjali na Západ cez územie ČSR polovojenské oddiely Banderovcov Banderovci, ktorí na úteku terorizovali miestne obyvateľstvo a bojovali s čs. pohraničnými jednotkami.
Významný podiel na boji proti fašizmu mala aj komunistická strana, ktorej prestíž výrazne vzrástla. Veľké množstvo obyvateľstva tiež začalo sympatizovať so ZSSR. Krajina sa tak dostala na dlhé roky (19451989) do sféry sovietskeho vplyvu.
Z Česka bolo na základe Postupimskej konferencie odsunuté nemecké obyvateľstvo, Nemci zo Slovenska boli z väčšej časti evakuovaní už pred koncom vojny a iba menšia časť bola odsunutá (deportovaná) po vojne. Nemci, ktorí spolupracovali s odbojom alebo partizánmi zväčša deportovaní neboli. Keďže veľmoci nedovolili podobný postup ako v prípade Nemcov aj pre Maďarov, prebehla v roku 1946 dohoda medzi Maďarskom a Slovenskom o výmene obyvateľstva a riešení menšinovej otázky. Krajiny si navzájom "vymenili" nesúmerne vyše 50 000 obyvateľov.
Košický vládny program z 5. apríla 1945
Slovenskí zástupcovia, predovšetkým silná KSS a Demokratická strana Slovenska, sa snažili s prezidentom Benešom a českými predstaviteľmi rokovať podľa zásady „rovný s rovným“ a to sa odrazilo i v Košickom vládnom programe.
V ekonomickej časti Košický vládny program zdôrazňoval niekoľko hlavných úloh, a to urýchlene obnoviť národné hospodárstvo spustošené počas vojny, položiť základy novej sociálnej politiky „v prospech všetkých vrstiev pracujúceho ľudu“(cit.) a bezodkladne zabezpečiť a pod národnú správu previesť majetok zradcov (dokument hovorí o majetku „Nemcov, Maďarov, zradcov a kolaborantov“ s výnimkou nemeckých a maďarských antifašistov). Na skonfiškovanej pôde sa mala uskutočniť pozemková reforma. Požiadavka na znárodnenie nebola vo vládnom programe výslovne uvedená, ale všeobecne sa s ňou rátalo. Išlo o vtedy tak populárnu požiadavku medzi obyvateľstvom, že proti nej takmer nik otvorene nevystúpil. O rozsahu znárodnenia sa malo rozhodnúť až po oslobodení celého Česko-Slovenska. Napríklad i nesocialisticky orientovaná Demokratická strana Slovenska, ktorá zastávala súkromné vlastníctvo, zároveň deklarovala potrebu zoštátniť podniky určitých kategórií, ak sa tým lepšie poslúži sociálnym potrebám a verejnému záujmu. Výhrady nesocialistických politických strán sa pri prejednávaní znárodňovacích dekrétov týkali v podstate iba rozsahu znárodnenia, rýchlosti postupu  úlohy družstevníctva a niektorých organizačných a procedurálnych otázok.
Benešove dekréty a ich hospodárske dôsledky
Pretože v obnovenej republike z hľadiska majetko-právneho „trval neprávny stav“ zapríčinený pomníchovskou okupáciou českého územia Treťou ríšou a obsadením južného Slovenska fašistickým horthyovským Maďarskom i kolaboráciou podľa Zmluvy medzi Treťou ríšou a Slovenským štátom, čo znamenalo fakticky totálnym obsadením hospodárstva ČSR Nemeckom a Maďarskom, bolo nevyhnutné nastaviť právny rámec pre vrátenie majetkov pôvodným majiteľom z dôb pred Mníchovskou dohodou s výnimkou zabavenia majetku všetkým kolaborantom a príslušníkom nemeckej a maďarskej národnosti, ktorí sa angažovali v nacistickej správe a vlastnili majetok v ČSR.
Z viacerých dekrétov ako právnych aktov Spojeneckými mocnosťami uznávaného prezidenta Československej republiky sú z hľadiska zabezpečenia majetku ČSR dôležité štyri dekréty:
Týmito opatreniami bolo zároveň umožnené, aby sa mohla začať hospodárska obnova ČSR. Hrozbou súčasnej diskusie o zrušení Benešových dekrétov je, že sa v Európskej únii vyvinie právny precedens na majetkovú nestabilitu a chaos v celej Európe otvorením retroaktivity k vlastníckym právam z dôb druhej i prvej svetovej vojny.
V októbri 1946 bol vyhlásený Budovateľský plán ako program vlády Národného frontu ČSR Národný front Čechov a Slovákov predložený predsedom čs.vlády, Klementom Gottwaldom, ktorý nadväzoval na Košický vládny program a prakticky znamenal začiatok cesty k socializmu, v dobovej reči išlo o dovŕšenie národno-demokratickej revolúcie. Bol vyhlásený Dvojročný plán obnovy a rozvoja národného hospodárstva.
Roku 1947, bola v dôsledku veľkého sucha na Slovensku neúroda, čo vyvolalo vlnu nespokojnosti. Komunisti a demokrati sa navzájom obviňovali za problémy pri riešení situácie. Sovietsky zväz sa za to zaviazal pomôcť a dodal obilie na úkor vlastného obyvateľstva.
V roku 1947 bol odmietnutý vládou Národného frontu ČSR Marshallov plán, vyhlásený na základe doktríny prezidenta USA Trumana, ktorý na začiatku studenej vojny začal rozlišovať dve kategórie štátov, a to demokratické, ktoré dostanú hospodársku podporu USA, a totalitné, ktoré hospodársku pomoc nedostanú. 5. júla 1947 bola hospodárska pomoc USA na obnovu vojnou zničeného hospodárstva ponúknutá všetkým európskym krajinám za podmienky prijať demokratický smer politického vývoja. Vláda ČSR mala záujem rokovať o prijatí plánu, v krajine bol systém parlamentnej demokracie, ale Stalin ako vodca ZSSR oznámil, že účasť ČSR na Marshallovom pláne bude ZSSR chápať ako čin namierený proti ZSSR a namiesto toho bola podpísaná dohoda o hospodárskej spolupráci medzi ČSR a ZSSR. Od leta 1947 sa tak odvíjal rozvoj v Európe vo dvoch ekonomicky oddelených skupinách štátov, „Východ“ pod vplyvom ZSSR a „Západ“ pod vplyvom USA.
Nástup komunizmu
Vo februári 1948 prebehla vládna kríza. 20. februára podali demisiu ministri socialistickej, ľudovej a demokratickej strany, keďže komunisti údajne porušovali všetky dohody. Títo ministri však predpokladali, že Beneš ich demisiu nepríjme. Komunisti v tej dobe zorganizovali v Prahe nátlakové demonštrácie robotníkov, a Beneš tak pod tlakom demisiu prijal. 25. februára 1948 následne vymenoval novú vládu, v ktorej mali prevahu komunisti. 9. mája 1948 bola prijatá nová ústava a čoskoro, po Benešovej smrti sa stal novým prezidentom Klement Gottwald. Od roku 1948 sa stalo Československo komunistickým totalitným štátom, charakteristického potláčaním demokracie, relatívnym hospodárskym zaostávaním voči nekomunistickým krajinám, podporovaním ateizmu a silným vplyvom Sovietskeho zväzu v štáte. Nastalo obdobie politických procesov (napríklad s Rudolfom Slánským, Vladimírom Clementisom) ale aj prenasledovanie cirkví a zatváranie kláštorov. Po smrti Stalina a aj Gottwalda sa stíhanie režimu nepohodlných osôb zmiernilo, neustalo však. Na Slovensku bolo v roku 1949 zriadených 6 krajov (Bratislavský, Banskobystrický, Košický, Nitriansky, Prešovský, Žilinský).
Československá socialistická republika ČSSR (19601990)
thumb|60px|štátny znak z rokov 19601990 11. júla 1960 bola schválená nová ústava, ktorá zakotvila, že v Československu zvíťazil socializmus.Bola deklarovaná zmena názvu Československá republika (ČSR) na Československá socialistická republika (ČSSR) a oficiálne deklarovaný socialistický štát. Zároveň došlo k zrušeniu Zboru povereníkov, ktorý predstavoval prakticky vládny orgán s právomocami pre Slovensko. Došlo postupne k rehabilitácii časti politicky odsúdených v 50.rokoch (1963). Alexander Dubček bol zvolený za 1.tajomníka ÚV KSS (1966). Na Slovensku bolo v roku 1960 zriadené 3 kraje (Stredoslovenský, Východoslovenský, Západoslovenský).
Pražská jar 1968
V 60. rokoch v celej Európe aj vo svete dochádzalo ku kultúrnym a politickým zmenám. Toto obdobie sa nieslo v znamení uvoľňovania napätia. Prezidentom ČSSR a súčasne prvým tajomníkom ústredného výboru komunistickej strany (UV KSČ) bol však už od roku 1957 Antonín Novotný, ktorý sa ostro staval proti snahám o liberalizáciu spoločnosti. Koncom roka 1967 sa zišiel ústredný výbor KSČ, väčšia časť členov vystúpila s kritikou pracovných metód a spôsobov vedenia Novotného. Pod týmto tlakom sa Novotný rozhodol dať svoju stranícku funkciu k dispozícii. V januári 1968 plenárne zasadnutie ÚV KSČ rozhodlo o rozdelení najvyšších funkcií. Za prvého tajomníka bol zvolený Alexander Dubček a v marci toho istého roku Národné zhromaždenie zvolilo na návrh Dubčeka za prezidenta republiky Ludvíka Svobodu. Tým sa skončila takmer desaťročná éra vlády Antonína Novotného. Zo Západoslovenského kraja bola 22. 3. 1968 vyčlenená Bratislava.
Obrodný proces
Obdobie od decembra 1967 do augusta 1968 sa nieslo v znamení demokratizačných zmien. Boli presadené požiadavky, že odbory nemajú byť povestnou „prevodovou pákou“ strany, ale majú reprezentovať a obhajovať záujmy pracujúcich. Uvažovalo sa o otázke rehabilitácie obetí politických procesov z 50. rokov. V apríli 1968 bol jednomyseľne prijatý tzv. Akčný program KSČ, ktorý mal navodiť socializmus s ľudskou tvárou. Obsahoval zmeny, ktoré v nastávajúcich dvoch rokoch chcela komunistická strana (stále ako ústavou „uzákonená“ vedúca politická sila) uskutočniť v politickej oblasti (najmä v oblasti občianskych práv a politického systému), ekonomickej (ekonomická reforma v rámci socializmu), kultúrnej a zahraničnej politike. Súčasťou zmien mala byť takzvaná demokratizácia. Program sľuboval zásadné ekonomické a politické reformy, ale samotný názov naznačoval jednu podstatnú okolnosť – KSČ sa chcela vrátiť k svojmu pôvodnému programu, ktorý mala po druhej svetovej vojne, pred februárom 1948.
V máji bolo v Národnom zhromaždení schválené programové vyhlásenie vlády; za jednu z hlavných úloh považovala vláda prípravu federácie. Zároveň však v Moskve prebiehali československo-sovietske rokovania na najvyššej úrovni; československá delegácia si vypočula od Brežneva veľmi ostrú kritiku politických pomerov v ČSSR. Ten žiadali rázne opatrenia proti antisocialistickým a pravicovým silám, ktoré sa podľa ich názoru výrazne aktivizujú. Na schôdzke vo Varšave v júli 1968 schválili predstavitelia Bulharska, Maďarska, NDR, Poľska a ZSSR Brežnevov koncept otvoreného listu adresovaného KSČ. Podľa názoru „päťky“ sa v Československu pripravovala kontrarevolúcia. Obsah listu bol zmesou veľmi vážneho varovania s viditeľnými prvkami hrozby. O dva dni predsedníctvo ÚV KSČ schválilo odpoveď na varšavský list, v ktorom vyvracalo neopodstatnené obvinenia a neoprávnenou kritiku, odmietlo myšlienku o internacionálnej pomoci „päťky“ brániť socializmus v inej krajine. Po zverejnení varšavského listu a odpovedi naňho vypukla lavína súhlasných rezolúcií, telegramov a listov od verejnosti. To viedlo k zjednoteniu občanov, k posilneniu dôvery k vedeniu KSČ (78% občanov) a práva na vlastnú, československú cestu.
Pokus o „socializmus s ľudskou tvárou“ Alexandra Dubčeka bol však zmarený. Na základe predošlých dohôd jednotlivých socialistických krajín a Brežnevovej doktríny bola pripravená okupácia krajiny. 20. augusta 1968, bol vydaný predom pripraveným vojskám Varšavskej zmluvy rozkaz na obsadenie územia Československa. 21. augusta 1968 vojská Varšavskej zmluvy prekročili hranice. Okupáciou Česko-Slovenska v podstate skončil proces, ktorý sa začal nazývať Pražská jar. Dubček, Smrkovský a Černík boli intervenčnými vojskami zatknutí a odoslaní do ZSSR. Čoskoro za nimi odišiel aj prezident Svoboda. Vedenie KSČ pod nátlakom nakoniec v Moskve podpísalo dohodu o konsolidácii situácie v republike. Nasledovalo obdobie, v ktorom sa postupne dostali k moci politici, ktorí začali tzv. normalizáciu. Z KSČ postupne vylúčili asi 400 000 členov. 26. januára 1969 sa na Václavskom námestí v Prahe upálil na protest proti okupácii krajiny študent Jan Palach. Akékoľvek pokusy zmeniť politický systém v republike boli na dlhú dobu 20 rokov potlačené.
Obdobie „normalizácie“
V roku 1968 sa Bratislava stala prvýkrát hlavným mestom Slovenska. Dňa 1. januára 1969 vstúpil do platnosti zákon o federácii. Od tohto momentu sa ČSSR skladala z dvoch socialistických republík, ČSR (Česka) a SSR (Slovenska). V apríli 1969 sa stal prvým tajomníkom ÚV KSČ Gustáv Husák, ktorý sa pridal k normalizátorom. Od roku 1975 vykonával súčasne aj funkciu prezidenta. V januári 1977 skupina československých občanov vydala dokument Charta 77, v ktorom obhajovali ľudské a občianske práva.
Rok 1989, Nežná revolúcia
Zmena režimu, ako aj obrat v zahraničnej politike, nastali až po novembri 1989, kedy prebehla Nežná revolúcia, ktorá zrušila vedúcu úlohu Komunistickej strany. Česko-Slovensko sa stalo opäť demokratickým štátom s trhovou ekonomikou. V rokoch 19891991 pokojne odišli sovietske vojská, ktoré sa na území krajiny nachádzali od roku 1968.
ČSFR 1990
Po novembri 1989 sa uskutočnili viaceré reformy smerom k demokracii, krajina sa začala vyrovnávať so svojou komunistickou minulosťou. Z názvov republík (Česká republika a Slovenská republika) bolo odstránené slovo socialistická a na jar roku 1990 bola prijatý ústavný zákon obsahujúci aj zmenu názvu celého štátu na Českú a Slovenskú federatívnu republiku (ČSFR). V júni 1990 sa v ČSFR konali prvé slobodné voľby do Federálneho zhromaždenia, ČNR a SNR. Víťazi druhých slobodných volieb, v Česku pravicová ODS, na Slovensku ľavicové národne orientované HZDS, v júni 1992 intenzívne rokovali o vzťahoch slovenských a českých orgánov. Krátko po 17. júli 1992, kedy bol v SNR schválený dokument Deklarácia o zvrchovanosti Slovenskej republiky, sa dohodli v Bratislave na rozdelení štátu.
1. septembra 1992 bola SNR prijatá a 3. septembra 1992 podpísaná Ústava SR. 1. januára 1993 nasledoval pokojný zánik ČSFR, rozdelenie krajiny na dnešné Slovensko a Česko.
Vznik dnešnej Slovenskej republiky
thumb|upright|Vlajka Slovenskej republiky, uprostred štátny znak SR 1. januára 1993 vzniklo samostatné Slovensko, jeden z nástupníckych štátov Česko-Slovenska. Prvým prezidentom Slovenskej republiky sa stal Michal Kováč a predsedom vlády zostal Vladimír Mečiar. Vládu vytvorenú po parlamentných voľbách roku 1994, kedy sa premiérom opäť stal Mečiar, však charakterizovali autoritatívne spôsoby a nacionalistická rétorika. Najmä v rokoch 19941998 sa Slovensko na čele s Vladimírom Mečiarom dostávalo do čoraz hlbšej medzinárodno-politickej izolácie, z ktorej sa krajinu podarilo vyviesť až po parlamentných voľbách v roku 1998, keď sa k moci dostala dovtedajšia opozícia vedená kresťanským demokratom Mikulášom Dzurindom.
Integrácia Slovenskej republiky do Európskej únie
Slovensku sa v nasledujúcich rokoch podarilo dobehnúť politický vývoj v okolitých krajinách a od 29. marca 2004 sa Slovensko stalo členom NATO a od 1. mája 2004 členom Európskej únie spolu s Českom a ďalšími postkomunistickými krajinami Európy.
Parlamentné voľby v roku 2006 ukončili osemročné obdobie pravicovej vlády, počas ktorého krajinu viedol Mikuláš Dzurinda a 4. júla 2006 sa predsedom vlády stal sociálny demokrat Robert Fico. Orientácia štátu sa postupne menila na sociálne demokratickú. Kontinuita ekonomického vývoja umožnila, aby sa Slovensko stalo 16. členom eurozóny a od 1. januára 2009 prijalo euro ako svoju domácu menu a hladko uskutočnilo výmenu domácej meny platnej od 8. 2. 1993 (Slovenská koruna) v celej ekonomike. 21. december 2007, dátum, keď sa Slovensko spolu susednými štátmi s výnimkou Ukrajiny stalo členmi Schengenskej zmluvy o bezhraničnom pohybe občanov v rámci Európskej únie (Schengenský priestor).
Oxid meďnatý
Oxid meďnatý, vzorec CuO, je najvyšším oxidom medi. Je to čierna tuhá látka topiaca sa pri teplote 1200 °C, kedy dochádza k rozkladu.
Výroba
Vzniká zahrievaním medi na vzduchu. Pretože týmto spôsobom vzniká zároveň aj oxid meďný je lepšia metóda prípravy zahrievanie dusičnanu meďnatého, hydroxidu meďnatého alebo uhličitanu meďnatého. Napríklad:
Oxid meďnatý sa rozpúšťa v minerálnych kyselinách za vzniku zodpovedajúcich solí:
Vodíkom alebo oxidom uhoľnatým sa dá zredukovať na meď.
Bohuslav Březovský
Bohuslav Březovský (* 25. november 1912, Rohozná u Poličky - † 24. jún 1976 Praha) bol český prozaik a dramatik. Písal najmä psychologické romány a tiež sa venoval tvorbe pre mládež.
Životopis
V rokoch 1936 až 1938 bol redaktorom Národního osvobození a potom v rokoch 1939 - 1941 pracoval v nakladateľstve Melantrich a Orbis. V roku 1944 bol zatknutý a zvyšok vojny strávil v koncentračnom tábore. Po návrate pracoval opäť v Národním osvobození. V období 1948 - 1951 bol zamestnaný v Československom štátnom filme. Ďalším zamestnávateľom mu bolo v rokoch 1951 - 1955 nakladateľstvo Československý spisovatel, bol tu redaktorom rovnako, ako v ďalšom zamestnaní v časopise Květen, kde pracoval v rokoch 1955 - 1957. Potom bol spisovateľom z povolania. V období normalizácie po roku 1970 mal problémy s vydávaním kníh. Bol zaťom spisovateľa Karla Nového.
Březovský napísal sedem románov a rad poviedok a rozprávok. Jeho románová tvorba nadväzuje na tradíciu psychologickej prózy, analyzuje postavenie a komplikované dozrievanie človeka vo svete sociálnych a etických prevratov.
Nedošínský háj
Nedošínský háj je les, rozkladajúci sa medzi obcami Nedošín a Tržek. Je známy predovšetkým vďaka svojej zaujímavej histórii, v rámci litomyšlovska ide však aj o územie pozoruhodných prírodných hodnôt. Na plochom chrbte sa vyskytujú zachované dubovo-hrabové spoločenstvá 3. vegetačného stupňa, ktoré v severnej, aluviálnej časti územia prechádzajú v jelšovo-jaseňový luh. Háj je domovom mnohých druhov živočíchov, najmä vtákov.
História
Prvá zmienka o háji pochádza zo 14. storočia. Vtedy tu bola obora, neskôr premenená na bažantnicu. Českej verejnosti je Nedošínský háj známy predovšetkým ako dejisko románu Aloisa Jiráska Filosofská historie. V ňom sú popísané parkové úpravy hája, vykonané v 19. storočí. V tom čase patril háj k najobľúbenejším výletným cieľom obyvateľov Litomyšle. left|thumb|Koruna vekovitého duba letného v aluviálnej časti Nedošínského hája.
Nikon
Nikon môže byť:
Grodków
Grodków je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat brzeski v rovnomennej gmine.
Žije tu 8 716 obyvateľov (30.6.2007).
Klaus Hartmann
Klaus Hartmann (* 5. september 1925, Berlín, Nemecko – † 30. jún 1991, Tübingen) bol nemecký filozof.
Servins
Servins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Monastier-Pin-Moriès
Le Monastier-Pin-Moriès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jaz
Jaz môže byť:
Le Monastier-Pin-Moriès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andy Murray
Sir Andrew Barron Murray, OBE (* 15. máj 1987, Dunblane, Škótsko) je súčasný škótsky profesionálny tenista.
Eliáš
Eliáš môže byť:
Andy Murray
Kariéra
Stal sa prvým tenistom od júla 2005, ktorý sa dostal do top2 rebríčka ATP, kde odvtedy bola dvojica tenistov Roger Federer a Rafael Nadal. Naposledy v júli 2005 bol na 2. mieste Lleyton Hewitt. Počas svojej kariéry vyhral 16 turnajov ATP. BBC ho vyhlásila za škótsku športovú osobnosť roka.
V septembri 2012 sa na US Open dostal po druhýkrát do finále po výhre nad Tomášom Berdychom z Česka 3:1 na sety. .Vo finále sa stretol s Novak Đokovićom, ktorého porazil 3:2 na sety. S tým istým hráčom sa stretol aj vo finále Australian Open kde s ním naopak prehral. Vynahradil si to však na Wimbledone 2013, kde sa opäť s Đokovićom stretol vo finále. Tam ho po dramatickom závere porazil suverénne 3:0 na sety. Po 77 rokoch sa tak z grandslamového titulu teší britský tenista.
Melantrich
náhľad|Historická budova Melantrichu na Václavskom námestí - stav v lete roku 2007 Melantrich bolo české nakladateľstvo a vydavateľstvo, pôsobiace od roku 1898, najprv pod názvom Tiskařské družstvo Národně sociální strany. Názov Melantrich nieslo od roku 1910. V období prvej republiky sa Melantrich stal najvýznamnejším polygrafickým podnikom v Čechách. Bolo tu vydávané ako množstvo novín a časopisov, tak aj množstvo knižných publikácií, vrátane diel najvýznamnejších autorov českej i svetovej beletrie, náučná literatúra, zozbierané spisy významných osobností, súdobá poézia, životopisné knihy aj knihy historické. Melantrich fungoval aj v období nacistickej okupácie. Po komunistickom prevrate nezanikol, ale jeho činnosť bola výrazne oklieštená. Po roku 1989 sa iba ťažko adaptoval na podmienky trhového hospodárstva a v roku 1999 zanikol.
Andy Murray
Kariéra
Na jeseň 7. novembra 2016 sa dostal na 1. miesto medzinárodného rebríčka ATP vo dvojhre, po šnúre 21 víťazných zápasov a zisku 4 turnajových titulov za sebou (Peking, Šanghaj, Viedeň a Paríž). Prerušil tak nadvládu Novaka Đokovića, ktorý bol svetová jednotka od 7. júla 2014.
Oracular Spectacular
Oracular Spectacular je prvý štúdiový album americkej psychedelickej rockovej skupiny MGMT, ktorý bol vydaný dňa 2. októbra 2007 cez vydavateľstvo Columbia Records a dostupný v CD a LP formátoch od 22. januára 2008 cez Red Ink Records. Celosvetovo sa predalo viac ako 1 milión kópií albumu a bol nominovaný na cenu BRIT Award v kategórii Najlepší medzinárodný album roku 2009. Z albumu boli vydané tri single: „Kids“, „Electric Feel“ a „Time to Pretend“.
Lipovice
Lipovice je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 194 obyvateľov, z toho 90 mužov a 104 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 41,9 roka, ženy 40,8 roka).
Ipeľské mosty
Ipeľské mosty boli mosty postavené ponad rieku Ipeľ a v minulosti ich existovalo niekoľko tuctov. Boli to cestné, železničné a pešie mosty. Veľká časť z nich bola zničená počas 2. svetovej vojny. Cestný most medzi Chľabou a obcou Ipolydamásd zničili ľadové kryhy v roku 2000.
Kędzierzyn-Koźle
Kędzierzyn-Koźle je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat kędzierzyńsko-kozielski v rovnomennej gmine.
Ipeľské mosty
V súčasnosti medzi najznámejšie patria cestné mosty na prechode Šahy - Parassapuszta na medzinárodnom ťahu E77, Slovenské Ďarmoty - Balassagyarmat, kamenný most z obdobia tureckej nadvlády v Poltári alebo železničný most Chľaba - Szob (súčasť paneurópskeho železničného koridoru č. IV). Ponad Ipeľ prechádza aj cesta I/16 pri Pincinej na medzinárodnom ťahu E58 či železničná trať Zvolen - Košice.
Kędzierzyn-Koźle
Žije tu 65 285 obyvateľov (30. jún 2007).
Ipeľské mosty
O obnove zničených mostov sa začalo uvažovať po roku 1989, ale prvé konkrétne kroky vypracovania projektov a získania povolení sa realizovali až po roku 2000. Obnova Ipeľských mostov prispeje k zlepšeniu ekonomickej situácie tohto regiónu a odstráni často až 20 – 40 km obchádzky na slovensko - maďarskej hranici. Súčasne sa plánuje oprava cesty medzi obcami Vyškovce nad Ipľom a Tésa. V roku 2005 podpísali ministri dopravy oboch krajín memorandum a v novembri 2007 bola podpísaná medzištátna dohoda o obnove mostov medzi obcou Kováčovce (časť Peťov) a Szécsény, resp. medzi obcami Trenč (časť Rároš) a Nógrádszakál (časť Ráróspuszta). Tieto projekty získali na jar v roku 2009 grant z fondov EÚ. V marci 2010 boli vyhodnotené verejné súťaže. Most pri Rároši bol otvorený 12.12.2011, a most pri Peťove odvozdali 24.2.2012. Vláda SR dňa 22.02.2012 schválila výstavbu mostov medzi obcami Pastovce a Vámosmikola, resp. Chľaba a Ipolydamásd, ktorý bol odovzdaný do užívania v júly 2023. Vypracované sú aj projekty pre spojenia :
Po vstupe do Európskej únie a Schengenského priestoru bolo postavených niekoľko peších lávok prevažne na miestach plánovaných mostov.
Nykteus
Nykteus (starogr. Νυκτεύς – Nykteus, ) je v gréckej mytológii tébsky kráľ, syn a nástupca kráľa Hyriea.
Nykteus bol svokrom Polydóra, následníka zakladateľa a vládcu Téb Kadma. Polydóros však predčasne zomrel, preto jeho syna Labdaka dali do starostlivosti Nykteovi. Keďže aj Labdakos zomrel ešte mladý a zostal po ňom len maloletý syn Laios, ktorý ešte nemohol prevziať kráľovskú moc, vlády sa ujal Nykteus. Vládnutie Niktea netrvalo dlho, lebo zanedlho zomrel. Jeho následníkom sa na tébskom tróne stal jeho brat Lykos. Nykteus mal dcéru Antiopu, krásnu dievčinu, s ktorou Zeus splodil synov Amfióna a Zétha. Obaja sa neskôr stali tébskými kráľmi.
V mýtoch sa však uvádza iná verzia, že Nykteus bol iba nevlastným otcom Antiopy a jej vlastným otcom bol riečny boh Asópos. Ten bol synom Titana Ókeana a jeho manželky Téthys. Okrem Antiopy bol tiež otcom nymfy Aiginy.
Zelená hliadka
náhľad|Sídlo na Jégého 3 v Bratislave
Založil ho občiansky aktivista Matúš Čupka, ktorý začal s malou skupinou ľudí zbierať odpadky v rôznych lokalitách mesta. Postupne sa začali pridávať ďalší ľudia a organizovať akcie, ktorých cieľom je odstraňovanie čiernych skládok a celkové čistenie rôznych lokalít mesta. Okrem hlavného zoskupenia ľudí v Bratislave združenie inšpirovalo aj mnohé ďalšie skupiny v ostatných mestách Slovenska, ktorí svojou činnosťou nadviazali na činnosť zelenej hliadky v rôznych regiónoch.
V roku 2013 členovia založili občianske združenie Why Not?, ktoré formálne zastrešuje aktivity Zelenej hliadky, mapovacieho portálu a vzdelávacieho portálu.
Okrem fyzickej čistoty ulíc sa členovia začali zaoberať aj vizuálnym smogom a znečistením spôsobeným nekontrolovanou a prevažne ilegálnou inzerciou v hlavnom meste a snažia sa toto znečistenie taktiež v rámci zákona pomáhať odstraňovať.
Pavol Penksa
Pavol Penksa (* 7. november 1985, Spišská Nová Ves) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub ŠKF Sereď.
Kariéru odštartoval v rodnej Spišskej Novej Vsi. V zahraničí pôsobil v Rakúsku, Česku, Maďarsku, Škótsku a na Cypre. Na Slovensku hral za Starú Ľubovňu, Šaľu, Ružomberok, Dunajskú Stredu, Podbrezovú, Borčice, Prešov a od roku 2018 je hráčom Serede.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rozhanovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rozhanovce v okrese Košice-okolie.
Televízna veža na Kamzíku
Televízna veža na Kamzíku je televízna veža v Bratislave na vrchu Kamzík v Malých Karpatoch v oblasti nazývanej Koliba v nadmorskej výške Je najvyššou stavbou v Bratislave. Bola postavená v roku 1975 a je vysoká 194 m.
Televízna veža na Kamzíku je príkladom spojenia architektúry a inžinierstva v jednom diele. V čase vzniku sa v bývalom Česko-Slovensku staval aj vysielač a horský hotel Ještěd pri Liberci, ktorý je českou stavbou storočia, a vo svete už stáli televízne veže v mestách (Berlín, Moskva) ako ich jednoznačný identifikačný bod.
Opis
Televízna veža na Kamzíku sa nachádza v Bratislavskom lesoparku a spadá do mestskej časti Nové mesto. Vrch Kamzík má výšku 438,4 metrov nad morom a je dobre viditeľný zo širokého okolia, čo zabezpečuje veži nielen dobré šírenie signálu, ale aj viditeľné postavenie. Takmer zo všetkých prístupových ciest je to prvá viditeľná stavba Bratislavy. Silueta veže z diaľky je zreteľná a štíhla.
Veža má do približne dvoch tretín výšky tvar dvoch štvorstenných zrezaných ihlanov spojených podstavami, z jedného vrcholu čnie anténa vysielača kruhového prierezu, druhý je obrátený smerom k zemi. Stredom veže prebieha štvorcové jadro. Veža je horizontálne rozdelená na platformy, označené písmenami od A do O odhora. Niektoré platformy sú uzavreté a obsahujú funkčné časti, niektoré sú otvorené a osadené rádiokomunikačnými zariadeniami.
Funkcia
Veža súčasne slúži vysielaniu aj verejnosti. Zo strany zabezpečenia vysielania veža obsahuje vysielacie jednotky, potrebnú technológiu a zázemie. Na platforme J sa nachádza pracovisko centrálneho monitorovacieho systému s 24-hodinovou prevádzkou, ktorý sleduje kvalitu vysielania všetkých televíznych vysielačov na Slovensku.
Dispozične sú časti pre verejnosť oddelené od vysielacej prevádzky, reštaurácia má samostatný vchod s malou kaviarňou aj vlastný výťah. Komunikačne je zaujímavé, že obslužný výťah môže zastavovať aj na platformách pre verejnosť, nie však naopak. Dvojicu výťahov dopĺňa únikové schodisko. Na platforme B je prestupné miesto, odkiaľ vedie vyššie len malý montážny výťah a núdzový rebrík, ktoré vedú vo vnútri oceľovej rúry nesúcej vysielače. Tento úsek je nebezpečný pre zdravie kvôli silnému elektromagnetickému vlneniu.
Konštrukcia
Veža je jedinečná použitím spriahnutej konštrukcie z dvoch materiálov. Jadro veže tvorí železobetónový prút štvorcovej základne so stranou 7m. Vonkajšiu konštrukciu tvoria oceľové krabicové stĺpy, ktoré sú nad platformou A cez oceľové nosníky spojené s jadrom. V tejto výške železobetónová konštrukcia končí a pokračuje oceľová rúra, ktorá je zakončená vysielačmi v laminátovej trubici, ktorá tvorí najvyššiu časť veže. Jednotlivé platformy sú votknuté do železobetónového jadra a v rohoch zavesené na oceľovú konštrukciu. V dobe projektovania to bol odvážny konštrukčný systém. ŽB jadro je namáhané na tlak, ale oceľové prúty v rohoch na ťah. Prúty a jadro sú spriahnuté v ŽB sokli, sily sú uzavreté v systéme a prenesené do základov. Ihlanovitý tvar veže pomáha prekonávať horizontálne zaťaženie.
Analógové rozhlasové vysielanie
Zdroj:
Analógové televízne vysielanie
V júni 2011 bolo ukončené šírenie analógového signálu Dvojky, TV Markíza a TV JOJ, v auguste 2011 aj Jednotky.
Digitálne televízne vysielanie
Vysielanie prvého multiplexu DVB-T bolo z vysielača spustené 22. decembra 2009 a bolo ukončené 27. júla 2011. 29. júna 2011 bola spustená distribúcia druhého a verejnoprávneho multiplexu.
Najbližšie vysielače
Okolité významné vysielače a vzdialenosť k nim:
Lev V. (pápež)
Lev V., rodák z Ardey, bol pápežom rímskokatolíckej cirkvi v roku 903. Bol zosadený protipápežom Krištofom, ktorý je niekedy považovaný za legitímneho pápeža. Lev bol zosadený a zavraždený, pravdepodobne ho zaškrtil Krištof. Jeho nástupcom sa stal Sergius III..
Gmina Ceranów
Má rozlohu 110,83 km² a žije tu 2448 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 22,09 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Sokołów.
Európska cesta 58
Európska cesta 58 (E58) je európska cesta, ktorá začína vo Viedni a končí v Rostove nad Donom. Na Slovensku tvorí južnú cestu Bratislava – Nitra – Zvolen – Lučenec – Rožňava – Košice – Michalovce – Vyšné Nemecké. Je dlhá približne 2200 km.
Priebeh
Európska cesta 58 prechádza cez tieto štáty:
Felix Mendelssohn-Bartholdy
Felix Mendelssohn-Bartholdy (* 3. február 1809, Hamburg, Nemecko - † 4. november 1847, Lipsko) bol nemecký hudobný skladateľ obdobia romantizmu. Svojich poslucháčov si nepodmaňoval len neproblematickou hudbou a lyrizmom svojej tvorby, ale aj čarom svojej mladistvej osobnosti.
Život
Felix sa narodil v roku 1809 v Hamburgu. Jeho otec bol bohatý bankár, starý otec osvietenský filozof. Mladý Felix žil v prepychu a blahobyte v blízkosti mnohých umeleckých osobností vrátane Goetheho. Mal možnosť veľa cestovať. Bol nielen vynikajúci klavirista, ale aj mimoriadny dirigent. Oprašoval hodnoty minulosti a opäť oživil takmer zabudnutú Bachovu tvorbu (uvedením Matúšových pašií v Berlíne). Od roku 1835 úspešne pôsobil na poste dirigenta v Leipzig Gewandhaus Orchestra.