cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gregor III. (pápež)
Svätý Gregor III. (* ?, Sýria - † 28. november 741, Rím, Taliansko) bol 90. pápež. Pápežský úrad zastával od 18. marca 731 do svojej smrti. Katolícka cirkev slávi jeho sviatok 28. novembra. Bol posledným neeurópskym pápežom až do zvolenia Františka v roku 2013.
Pôvod a pápežská voľba
Gregor pochádzal zo Sýrie a vďaka tomu hovoril rovnako dobre po grécky ako aj po latinsky. Za pápeža ho zvolili ihneď po smrti Gregora II., jeho nastolenie sa však pretiahlo o viac ako mesiac, pretože sa čakalo na potvrdenie byzantského miestodržiteľa v Taliansku. Bolo to vôbec naposledy, kedy voľbu pápeža potvrdzovali cisárske byzantské úrady.
Kingston (Norfolk)
thumb|Staré kasárne, teraz úrad ostrova Kingston je hlavné mesto Norfolku, austrálskeho teritória v Tichom oceáne. Mesto je administratívnym, historickým a kultúrnym centrom ostrova, väčším mestom a ekonomickým centrom je však Burnt Pine.
Gregor III. (pápež)
Hlavou cirkvi
Najväčším problémom desaťročného Gregorovho pontifikátu bolo obrazoborectvo byzantského cisára Leva III. Sýrskeho, ktoré Rím odmietal. Pápež zvolal za týmto účelom na 1. november 731 synodu do chrámu sv. Petra, kde zhromaždení kňazi schválili jeho protiobrazoboreckú politiku - výsledkom bol konflikt s Konštantínopolom, ktorý sa voči Gregorovi sprvu staval ústretovo. V reakcii na rozhodnutie synody nariadil cisár Lev III., aby bolo južné Taliansko cirkevne podriadené konštantinopolskému patriarchovi Anastasiovi, jednému z popredných obrazoborcov. To znamenalo pre pápežstvo vážnu ranu.
Kingston (Norfolk)
V meste sa nachádza sídlo vlády, starý cintorín, historický kostol Všetkých svätých, ruiny vojenského objektu v Quality Row a kasárne, kde sídli úrad ostrova.
6. marca 1788 sa tu vylodil poručík Philip Gidley King spoločne s 22 trestancami (9 mužov a 6 žien), ktorí sa stali novými osadníkmi.
Gregor III. (pápež)
Hlavou cirkvi
Ďalšie ťažkosti vyvolával pápežov napätý pomer k langobardskému kráľovi Liutprandovi, ktorý vyvrcholil vpádom kráľových vojsk na rímske územie (738). Okrem štyroch miest - Orty, Amelie, Polimarzia a Bledy - postihlo drancovanie aj samotný chrám sv. Petra. V núdzi sa Gregor obrátil so žiadosťou o pomoc na franského majordóma Karola Martela, ale s neveľkým úspechom; pre Karola bol Liutprand vítaným spojencom v boji s Maurami a navyše ho s ním spájalo osobné priateľstvo. Ohrozenie zo strany Longobardov sa tak vyriešiť nepodarilo.
788 Hohensteina
788 Hohensteina je planétka s priemerom 108 km, ktorú objavil F. Kaiser 28. apríla 1914.
Gregor III. (pápež)
Hlavou cirkvi
V roku 738 navštívil Rím apoštol Nemcov svätý Bonifác, aby získal súhlas s vybudovaním cirkevnej organizácie v zaalpských krajoch. Gregor III. ho vymenoval za biskupa a legáta v Nemecku. Už v nasledujúcom roku boli zriadené štyri nové diecézy - v Salzburgu, Freisingu, Passau a Regensburgu.
NGC 4829
NGC 4829 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel v roku 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Museum für Naturkunde
Museum für Naturkunde je jedno z najväčších prírodovedeckých múzeí v súčasnom Nemecku. Bolo založené v roku 1810 a pôvodná kolekcia pozostávala predovšetkým z exponátov, zhromaždených ešte v ére Pruska. Postupne sa však významne rozrástlo a napríklad začiatkom 20. storočia pribudli dnes preslávené exponáty dinosaurov z Východnej Afriky. V súčasnosti obsahujú múzejné zbierky asi 25 až 30 miliónov katalógových položiek fosílií, minerálov a iných prírodnín (najmä hmyzu).
Hetméň
Hetméň je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy. Je súčasťou chráneného vtáčieho územia SKCHVU012 Lehnice.
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1993 na rozlohe 14,7100 ha a zaradené do 4. stupňa ochrany. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochranársky veľmi hodnotný prvok v poľnohospodársky intenzívne využívanej krajine - pozostatok pôvodného lužného jaseňovo-topoľového lesa. Lokalita sa nachádza na Podunajskej nížine na geologickom podklade viatych pieskov.''
Fauna
Z chránených živočíchov boli v PR Hetméň zistené nasledovné druhy národného významu a európskeho významu:
Vtáky:
Cicavce:
Noviny pod Ralskem
Noviny pod Ralskem je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 273 obyvateľov, z toho 130 mužov a 143 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,3 roka).
Corneilla-de-Conflent
Corneilla-de-Conflent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Molandier
Molandier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 226 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roberto Benigni
Roberto Benigni (* 27. október 1952, Castiglion Fiorentino, Taliansko) je taliansky filmový a televízny herec a filmový režisér, známy vďaka réžii a hlavnej roli vo filme Život je krásny
Allichamps
Allichamps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Hubický park
Hubický park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Allichamps
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hubický park
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1982 na rozlohe 39,0000 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Allichamps
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (5. séria)
Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 5. série seriálu Profesionáli.
NGC 4830
NGC 4830 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 26. mája 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Babybird
Babybird bola anglická indie rocková skupina založená v roku 1995. Aktívna bola do začiatku roku 2013. Jej spevákom bol Stephen Jones, ktorý vydával nahrávky ako sólový interpret pod svojím vlastným menom a tiež pod pseudonymom Black Reindeer. Po tom, ako vydal prvý album I Was Born a Man v roku 1995, vytvoril skupinu, ktorá sa skladala z Huwa Chadbourna (klávesy), Roberta Gregoryho (bicie), Johna Peddera (basová gitara) a Luka Scotta (gitara), aby podporil tento album koncertami. Skupina je najznámejšia vďaka svojmu hitu „You’re Gorgeous“ z roku 1996, ktorý dosiahol 3. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart, a ktorý sa stal jedným z najpredávanejších singlov roku 1996.
La Perdita Generacio
LPG koncertovala v Švédsku, Estónsku, Rusku, Poľsku, Slovensku, Dánsku, na Kube a v okupovanom dome v Holandsku. Medzi rokmi 2003 a 2005 LPG každoročne koncertovala na Medzinárodnom kongrese esperantskej mládeže (IJK). Počas IJK v roku 2004 v Kovrove dostali cenu Plej interesa muzikgrupo (Najzaujímavejšia skupina). Vydaný disk bol nahraný počas tohto koncertu.
LPG sa zúčastnila celosvetovej hudobnej súťaže „La verda stelo“ (Zelená hviezda) Internacia Televido, ktorá bola spustená v roku 2006. LPG dostala druhý najvyšší počet hlasov počas súťaže. V máji 2006 LPG koncertovala trikrát počas spoločného kongresu švédskej a dánskej esperantskej asociácie v Malmö. Koncertuje aj na iných podujatiach.
Od roku 2005 je geografickým centrom skupiny severošvédske mesto Härnösand, kde sa v roku 2007 konalo medzinárodné uvedenie albumu eksenlime. V septembri 2008 sa objavil druhý album LPG, Eksplodigos vian domon, uvedený počas Oranžového stretnutia organizovaného švédskymi esperantistami.
LPG vydalo svoje CDčká u Gränslösa Kulturföreningen (v slovenčine Kultúrna asociácia bez hraníc), alternatívnej nekomerčnej siete, ktorá vydáva rôznych umelcov. LPG sa tiež stala súčasťou kompilácie En musikaliska skördefest (2007), vydanej rovnakým vydavateľstvom. Od roku 2007 spolupracuje s Vinilkosmo, ktorý sa spolupodieľal na vydaní Eksplodigos vian domon a Ĉiamen plu.
Počas pôsobenia LPG sa v skupine vystriedalo viacero ľudí z viacerých krajin, medzi nimi: Anna Burenius, Jon Johnson, Karolina Hagegård, Tomas Q Nilsson, Jonas Dalmose, Mathias Dalmose, KarinMalin Ekström, Karin Nordström, Viktor Söderkvist, Ksenya Prilepskaya, Robin Rönnlund, Anna Ekman, Malak Awad, Daniel von Gertten, Camille Delepierre, Andreas Nilsson, Gus Loxbo, Amanda Lind, Anne Hagström, Hendrik Lönngren a Magnus Persson.
Od roku 2009 sa LPG zmenšovalo a často koncertujú v dvojici, trojici či štvorici, hlavne ľudia spojený s Härnösandom alebo Lundom.
V roku 2011 LPG koncertovalo na Letnej škole esperanta v Nitre. V roku 2013 koncertovalo na 7. ročníku Letnej školy esperanta v Martine.
Dijódmetán
Dijódmetán ((CH2I2), tiež metylénjodid, skratka MI) je organická zlúčenina patriaca medzi halogénderiváty uhľovodíkov, jeho molekula vychádza z molekuly metánu, kde sú dva atómy vodíka nahradené atómami jódu. Za bežných podmienok má dijódmetán podobu hustej bezfarebnej kvapaliny miešateľnej s organickými rozpúšťadlami. Dijódmetán má relatívne vysoký index lomu a 1,741, a povrchové napätie 0,0508 N·m−1.
Vzhľadom k svojej vysokej hustote, sa dijódmetán používa pri stanovení hustoty minerálov a ďalších pevných vzoriek. Dijódmetán je činidlom v Simmons-Smithovej reakcii, slúžiacej ako zdroj metylénových (karbénových) voľných radikálov CH2–2.
Príprava
Aj keď je dijódmetán komerčne dostupný, môže byť pripravený redukciou trijódmetánu s elementárnym fosforom alebo arzenitanom sodným :
Môže byť tiež pripravený z dichlórmetánu pôsobením jodidu sodného v acetóne, vo Finkelsteinovej reakcii :
Rad slávy
Rad slávy, bol zriadený 8. novembra 1943 a udeľoval sa za zásluhy v bojoch druhej svetovej vojny, pričom mal presne vymedzené podmienky udelenia. Udeľoval sa v troch stupňoch postupne od najnižšieho po najvyšší. Bol náhradou za cársky Rad sv. Juraja, z ktorého prevzal charakteristickú oranžovo-čiernu pásikavú stužku - tzv. georgievskú stužku.
NGC 4831
NGC 4831 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. marca 1836.
Rad slávy
Prvý stupeň bol zlatý, druhý a tretí boli zo striebra, pričom druhý stupeň mal pozlátenú strednú časť. Tretí stupeň získalo asi 1 milión ľudí, druhý 46 tisíc. Prvý stupeň a teda aj obidva nižšie získalo 2582 ľudí. Tí, čo získali všetky tri stupne radu slávy, boli označovaní ako plný nositeľ radu slávy (polnyj kavaler ordenov slavy) a boli považovaní za rovnocenní Hrdinom Sovietskeho zväzu. Len štyria ľudia získali zároveň všetky tri stupne Radu slávy a titul Hrdina ZSSR. Bol to vojnový letec I. G. Dračenko, delostrelci A. V. Aljošin a N. I. Kuznecov a príslušník námornej pechoty P. Ch. Dubinda. Všetky tri stupne Radu slávy získali aj 4 ženy: palubná strelkyňa a radistka N. A. Žurkina, ostreľovačka N. P. Petrova, guľometníčka D. Staneliene a zdravotníčka M. S. Nozdračova (rod. Nečepročkova).
Slovenská florbalová extraliga mužov 2012/13
Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2012/13 bol 12. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom florbalu (SZFB). V súťaži súťažilo 14 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Iba jediný nováčik súťažedružstvo Tvrdošína sa v nej dokázalo udržať aj do budúcej sezóny. Víťazstvo z minulého ročníka obhájili hráči ŠK 1. FBC Trenčín, ktorí do play-off nastupovali z druhého miesta po základnej časti, a získali tak tretí titul v rade.
Systém súťaže
Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Zápas o 3. miesto sa nehral a o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné 3 celky po základnej časti zostúpili do 1. ligy. 11. celok odohral extraligovú baráž s druhým tímom 1. ligy.
Rad slávy
Rad bol po prvýkrát udelený ženistovi slobodníkovi M. P. Piteninovi 28. novembra 1943, za odmínovanie cesty k nepriateľským zákopom a krytie ústupu ženijnej jednotky, pri ktorom zlikvidoval 5 nepriateľských vojakov.
NGC 4831
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Rad slávy
Prvým plným nositeľom Radu slávy bol seržant N. A. Zaletov, ktorý získal prvý stupeň radu pri bojoch o Pulkovo (pri Leningrade), kde sa so svojou jednotkou prebil do nepriateľských zákopov a sám pri tom zlikvidoval 10 nepriateľov.
Stokujeme Vonku
„Stokujeme Vonku“ je prvý singel z tretieho štúdiového albumu hip-hopovej formácie Kontrafakt. Ide o prvú pesničku pod hlavičkou Kontrafakt po šesťročnej prestávke, kedy vychádzali separátne sólové projekty oboch raperov.
Vznik videoklipu
Stokujeme Vonku sa natáčalo v Bratislave a Piešťanoch prvý júlový týždeň roku 2013. Na natáčanie pod Prístavným mostom boli prostredníctvom Facebooku pozvaní aj samotní fanúšikovia skupiny, ktorí spoločne s motorkami a štvorkolkami vytvorili neopísateľnú atmosféru. Réžiu klipu zastrešil Adam Pavelka.
Skladba
Skladba bola komponovaná slovenským hudobným producentom Maiky Beatz. Videoklip so skladbou bol na portál YouTube zavesený 14. júla 2013 a za prvý týždeň dosiahol 850-tisíc videní. Pesnička bola sprístupnená k digitálnemu downloadu na stránke RukaHore.sk. Je súčasťou tretieho albumu Navždy, ktorý bol vydaný 16. decembra 2013.
Jermain Defoe
Jermain Defoe (* 7. október 1982, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglický futbalový útočník hrajúci v anglickom prvoligovom klube Tottenham Hotspur. Jermain Defoe začal svoju profesionálnu futbalovú kariéru v anglickom klube West Ham United v roku 1999. Vo West Hamu odohral 93 zápasov a dal 18 gólov. Počas hrania v klube West Hamu bol aj na hosťovaní v klube Bournemouth v sezóne 2003/04 a dal 18 gólov z 29 zápasov. Ale v roku 2004 prestúpil do klubu Tottenham Hotspur. Tam tvoril spoločne s Dimitarom Barbatovom silnú útočnú dvojicu. Za štyri roky odohral 139 zápasov a dal 43 gólov. Po sezóne 2007/08 odišiel s klubu do Portsmouthu za 6 miliónov libier. V Portsmouthu dlho neostal a počas jarného prestupového obdobia prestúpil za 15 miliónov libier naspäť do Tottenhamu.
Reprezentácia
Prvý zápas v národnom tíme Anglicka odohral proti Poliakom 8. septembra 2004 na kvalifikácii majstrovstiev sveta a dal prvý gól zápasu. Zápas nakoniec skončil 2-1 pre Anglicko. Za Anglicko odohral vyše 30 zápasov.
Západný front (druhá svetová vojna)
Západný front v priebehu druhej svetovej vojny existoval v dvoch obdobiach od septembra 1939 do júla 1940. Následne boli pozemné boje prerušené až do 6. júna 1944, kedy sa uskutočnilo vylodenie v Normandii. Dejisko bojov v priebehu rokov 1944 - 1945 býva tiež označované ako druhý front. Boje v Európe skončili po kapitulácii nemeckých vojsk v máji 1945. V počiatočnom období na konci roku 1939 panoval na fronte relatívny pokoj. Mobilná vojna sa začala až na jar 1940 a skončila sa bleskovou porážkou Francúzska. V nasledujúcom období sa boje na západnom fronte obmedzili hlavne na leteckú a námornú vojnu. Po vylodení v Normandii mali Spojenci strategickú prevahu a viedli útočné operácie. Výnimkou bola najmä bitka o Ardeny, kedy sa Nemcom podarilo na krátko rozvinúť protiútok.
Predohra k vojne
Francúzsko a Spojené kráľovstvo, víťazi prvej svetovej vojny, sa spočiatku pokúšali uspokojiť Hitlerove Nemecko politikou ústupkov. Potom, čo Hitler zlikvidoval nepohodlné Česko-Slovensko a obsadil Rakúsko, začali jeho ambície a agresívne plány narastať, čo sa prejavilo hlavne na jar a v lete 1939, kedy začal stupňovať svoje požiadavky smerom k Poľsku. Západné demokracie ale ani Poľsko neboli ochotné rokovať o spojenectve so Sovietskym zväzom. Aj preto sa Stalin nakoniec rozhodol dohodnúť s Nemeckom.
Čudná vojna
Napriek svojim záväzkom sa prvých 6 mesiacov vojny medzi západnými demokraciami a nacistickým Nemeckom nieslo na súši v znamení nevýznamnej pozičnej vojny, ktorú neskôr po vojne nazvali príznačne čudná vojna.
Zatiaľ čo väčšina nemeckých jednotiek bojovala v Poľsku, jeho západnú hranicu, tzv. Siegfriedovu líniu bránili podstatne menšie sily. Na opačnej strane, vyčkávali francúzske a britské jednotky vo svojich pozíciách na Maginotovej línii. Francúzi pevne verili, že táto opevnená línia tiahnúca sa od hraníc s Švajčiarskom po hranice s Belgickom ich bezpečne uchráni pred nemeckým úderom. Prílišné spoliehanie sa na tento opevnený systém ako aj podcenenie nebezpečenstva nemeckého útoku cez Belgicko sa im neskôr vypomstilo.
Západní Spojenci, ako sa koalícia Francúzska a krajín britského spoločenstva označovali, najprv prikročili k urýchlenému vyzbrojovaniu, za značnej pomoci USA, ktoré v tej dobe stáli mimo konfliktu ako neutrálna krajina. Nemecko sa od začiatku pokúšalo narúšať námornú dopravu, hlavne dovoz vojenského materiálu medzi Amerikou a Spojencami v Európe, čím sa začala druhá bitka o Atlantik.
Boje v Beneluxe a vo Francúzsku
V máji 1940 Nemci zaútočili na Francúzsko. Napriek tomu, že nemecké sily neboli väčšie, vojská Francúzska, Belgicka a britského expedičného zboru boli nemeckou taktikou bleskovej vojny (tzv. Blitzkriegu) zaskočené. Bitka o Francúzsko mala rýchly a nečakaný spád. Nemci zaútočili aj na neutrálne Holandsko, Belgicko a Luxembursko. Nemecký plán útoku bol pripravený generálom von Mansteinom. Útokom cez hornatý región Arden na Belgicko-Luxembursko-Francúzskom pomedzí Nemci úplne zaskočili svojho protivníka a prenikli pomerne hlboko do jeho vnútrozemia. Oblasť bola pomerne slabo bránená pretože sa podpokladalo, že tu v hornatom teréne nebude nasadenie obrnených jednotiek možné. Nemci sa následne stočili na severozápad a postupovali k mestu Calais, čím postupne odrezali väčšiu časť britských a francúzskych pohyblivých síl, ktoré sa snažili zadržať nemecký postup v Belgicku. Časti týchto vojsk sa síce podarilo uniknúť zničeniu ústupom cez prístav Dunkerque počas záchrannej operácie Dynamo, prišli však o takmer všetku výzbroj. Francúzske vojská, ktoré boli počas operácie evakuované do Británie sa urýchlene vrátili cez Normandiu do vlasti, ale Nemci zatiaľ prenikli hlboko do vnútrozemia. Francúzsko 22. júna 1940 kapitulovalo, boje si dovtedy vyžiadali 90 000 mŕtvych a 200 000 ranených Francúzov.
Bitka o Britániu
Spojené kráľovstvo ostalo v boji proti nacistickému Nemecku v Európe osamotené, ale odmietalo rokovať o mieri. Nemci po neúspechu možnosti rokovania o separátnom mieri pripravovali plány na inváziu na Britské ostrovy, tzv. operáciu Seelöwe. Úspešnému vylodeniu však muselo predchádzať oslabenie britského námorníctva a letectva, čo sa mohlo podariť iba nadobudnutím leteckej prevahy nad vzdušným priestorom ostrovov. Nemecké letectvo (Luftwaffe) následne rozpútalo leteckú kampaň, ktorej sa postavili britské vzdušné sily (Royal Air Force). Napriek tomu, že situácia počas bojov pre Britániu niekedy vyzerala veľmi zle, Nemcom sa nepodarilo zničiť britské letectvo ani oslabiť jeho námorné sily. K invázii do krajiny nikdy nedošlo. Namiesto toho sa nemecké velenie sústredilo na iné bojiská v južnej a východnej Európe a v severnej Afrike.
1941 – 1943
27. decembra 1941 zaútočili britské jednotky Commandos na Nemcami okupované nórske ostrovy Vaagso a Maaloy, v oblasti medzi Trondheimom a Bergenom. Cieľmi útoku známeho ako operácia Archery bolo prinútiť Nemcov držať na nórskom pobreží väčšie množstvá jednotiek a uľahčiť tak situáciu na východnom fronte. Napriek pomerne malému rozmeru akcie a relatívne malým škodám spôsobeným na pobreží, táto akcia prinútila nemecké velenie držať v tejto oblasti jednotky o sile troch divízií.
Neúspech tejto operácie, spolu so zlými skúsenosťami Britov s podobnými veľkými vyloďovacími operáciami počas prvej svetovej vojny, viedol k dlhým prípravám nadchádzajúceho vylodenia do západnej Európy.
Druhý front (1944 – 1945)
Sovietsky zväz naliehal na západných Spojencov, aby urýchlene otvorili západný front, ktorý by donútil nacistické Nemecko rozdeliť svoje sily a brániť sa na dvoch frontoch súčasne. Západní Spojenci si boli vedomí, že je dôležité otvoriť druhý front, vyčkali preto na vhodný okamih, až ich jednotky nadobudli potrebnú silu na uskutočnenie úspešného vylodenia na pobreží Francúzska.
Operácia Overlord
Hitler sa z útoku na Francúzsko spamätal pomerne neskoro. Najprv nedovolil maršalom Rommelovi ani von Rundstedtovi, aby koncentrovali svoje sily na zničenie alebo zastavenie postupu vojsk z pláží všetky sily, a potom v momente, keď bolo najvhodnejšie začať s ústupom z oblasti a budovaním obrany za riekou Seinou nariadil útok hlavnými silami pri Mortain. thumb|Pláž Omaha po úspešnom obsadení. V tej istej dobe bola na južnom slabšie bránenom pobreží Francúzska uskutočnená obojživelná operácia Dragoon. Spojenci tak vytvorili ďalší menší front, ktorý sa čoskoro nadviazal kontakt s vojskami postupujúcimi zo severu z Normandie. Veľká časť nemeckých vojsk sa nakoniec dostala do obkľúčenia, ktoré sa pri meste Falaise uzavrelo medzi silami postupujúcimi z juhu i severu. Pri bojoch o koridor pri Falaise a v následnom obkľúčení Nemci stratili 50 000 mužov. Väčšina Francúzska tak bola do začiatku jesene postupne oslobodená spod nemeckej okupácie.
Operácia Market Garden
thumb|right|Britskí výsadkári pri [[Arnheme]] Kvôli nedostatku zásob na strane Spojencov a narušenej nemeckej obrane išlo o čas. Britský maršal Bernard Montgomery navrhol veleniu plán výsadkovej operácie, ktorej cieľom malo byť obsadenie mostov a vytvorenie koridoru na ceste za Rýn v Nemcami okupovanom Holandsku. Išlo o odvážny ale riskantný a pomerne ľahkovážny plán. Výsadkové jednotky mali držať pozície pozdĺž koridoru do doby, kedy sa k nim po zemi priblížia motorizované jednotky. Účelom tejto operácie bolo umožniť Spojencom pokračovať v rýchlom dobývaní Nemecka.
Bitka o Ardeny
right|thumb|Americkí vojaci počas bitky v Ardenách, január 1945 Bitka o Ardeny bola posledná nemecká protiofenzíva, ktorá mala za úlohu donútiť západných spojencov rokovať o mieri s Nemeckom útokom ktorého cieľom mali byť Antverpy. Nemci využili zlý prístupový terén v oblasti Ardenského lesa spojeného so zlým počasím, ktoré nedovolilo Spojencom plne nasadiť svoje bojové kapacity (prevažne letectvo). Keďže Spojenci útok na tomto úseku vôbec neočakávali, boli v oblasti sústredené iba slabšie sily alebo jednotky, ktoré po predošlých ťažkých bojoch boli prevelené do tohto úseku frontu na odpočinok a potrebovali doplniť stavy.
Nemci na operáciu vyčlenili väčšinu záloh a vybavenia, ich materiálne sily, predovšetkým malé zálohy a nedostatok paliva neboli dostatočné na uskutočnenie cieľov, ktoré si velenie predsavzalo. Bitka sa začala 16. decembra 1944 ráno, keď nemecké delostrelectvo začalo paľbu na spojenecké pozície. Vzhľadom na nedostatok paliva a zlepšenie počasia po niekoľkých dňoch sa podarilo útok zastaviť a Spojenci sa opäť chopili prevahy a Nemcov zatlačili. Počas operácie bolo nasadených vyše 350 000 nemeckých a 400 000 spojeneckých vojakov. Straty dosiahli približne 167 000 mužov na obidvoch stranách a vojenské operácie skončili približne 1. februára 1945, keď Spojenci dosiahli pozície aké mali v dobe protiútoku.
Postup do Nemecka, Rakúska a Česko-Slovenska
7. marca 1945 sa vojskám 1. armády amerického generála Hodgesa podarilo obsadiť Ludendorffov železničný most cez Rýn v meste Remagen. Most získali vďaka chybe nemeckých ženistov, ktorým sa nepodarilo most vyhodiť do vzduchu, ale ho iba poškodiť. Američania na druhom brehu rýchlo vytvorili predmostie. Most sa síce po niekoľkých dňoch zrútil, ale medzitým boli na druhý breh prepravené početné jednotky vrátane tankov. Ďalšie predmostie sa podarilo vytvoriť americkej 3. armáde pri Niersteine 22. marca. Onedlho Spojenci prekročili rieku aj na úseku medzi mestami Nijmegen a Mannheim. thumb|right|Britskí vojaci pri prechode cez Rýn, Wesel, marec 1945 27. marca Spojenci obsadili Wiesbaden, nasledujúceho dňa sa americkej 7. armáde podarilo prekročiť Rýn pri meste Worms a spojiť sa jednotkami Pattonovej 3. armády, ktoré postupovali po východnom brehu rieky. Potom, čo koncom marca pri Mannheime prenikli do nemeckého vnútrozemia francúzske sily, stratili Nemci aj posledné zvyšky obrannej línie pozdĺž rieky Rýn. Ich jednotky mali ešte stále dostatok skúsených vojakov, ale proti presile, bez dostatku potravín, paliva, zbraní a munície nemohli vzdorovať. Mnoho nemeckých vojakov sa dobrovoľne vzdávalo, aby neskôr nepadli do obávaného sovietskeho zajatia.
Spojenecké jednotky mohli takmer bez odporu postupovať na východ. Podľa spojeneckých dohôd, ku ktorým došlo na Jaltskej konferencii však malo pripadnúť územie východne od rieky Labe Sovietom. Medzi predstaviteľmi západných Spojencov však nepanoval na to, či sa za rieku nepúšťať, jednotný názor. Viacerí na čele s Churchillom sa zasadzovali za to, aby jednotky čo najskôr postupovali na východ a dosiahli Berlín, centrum nacistického Nemecka a prestížny cieľ celej vojny, ako prví. Veliteľ pozemných vojsk Spojencov v Európe Dwight D. Eisenhower nakoniec presadil svoj názor, že pre západných Spojencov by bolo nevýhodné púšťať sa za demarkačnú líniu a neskôr spätne toto územie, vrátane dvoch dvoch tretín mesta, prepustiť Sovietom. Z tohto dôvodu sa západní Spojenci ani nepokúsili o útok na Berlín, ktorého krvavé dobývanie prenechali Sovietom.
Namiesto toho boli väčšie zálohy a sily sústredené na južnú časť bojiska, pretože panovali obavy, že by sa Nemcom v Alpách, v Bavorsku a Rakúsku podarilo vybudovať rozsiahlu základňu pre vedenie partizánskej vojny. Napriek tomu, že s týmito myšlienkami operoval aj Hitler, nikdy nedošlo k ich úspešnej realizácii. Spojenci postupovali cez Regensburg a Passau pozdĺž Dunaja až k Linzu a Českým Budějoviciam a na južnom krídle cez Stuttgart, Memmingen k Innsbrucku. Línia medzi Plzňou, Českými Budějovicami a Linzom bola demarkačnou zónou, na ktorej došlo k styku so sovietskymi jednotkami. Prvý kontakt bol zaznamenaný 25. apríla 1945 na rieke Labe pri nemeckom Torgau medzi jednotkami americkej 1. armády a sovietskej 5. gardovej armády. Nemecké sily tak boli rozdelené na dve skupiny. 3. mája sa na severe Nemecka spojili britské sily 21. armádnej skupiny so sovietskym 2. bieloruským frontom.
thumb|right|[[Alfred Jodl pri podpise bezpodmienečnej kapitulácie Nemecka, Remeš, 7. máj 1945]]
Po Hitlerovej samovražde, 30. apríla, a kapitulácii Berlína Nemci ešte stále držali v rukách časti Nórska, Dánska, západné Holandsko a časti Nemecka, Rakúska, Česko-Slovenska a Juhoslávie, ale aj niekoľko prístavov na pobreží Atlantiku a v Baltskom mori. Až 7. mája 1945 nový vedúci predstaviteľ Nemecka, admirál Dönitz, nariadil ukončiť bojové operácie. Kapituláciu bez prítomnosti oficiálnych vyšších predstaviteľov ZSSR podpísali západní Spojenci v Remeši. Za nemeckú stranu ju podpísal náčelník štábu ozbrojených síl Alfred Jodl. Za západných Spojencov ju podpísal Walter Bedell Smith a francúzsky generál François Sevez, za Sovietov Ivan A. Susloparov. Keďže generál Susloparov nemal na podpísanie takéhoto oficiálneho dokumentu od Stalina povolenie a navyše podpísanie kapitulácie v Remeši len malo zdôrazniť nemecké pohŕdanie Sovietmi, opakoval sa kapitulačný akt 8. mája za prítomnosti sovietskych predstaviteľov v Karlshorste pri Berlíne.
Dohra
Dopady vojny v západnej Európe neboli rozdelené rovnomerne a generálne neboli natoľko vážne ako v iných oblastiach sveta poznačených vojnou (najmä v porovnaní s východnou Európou). náhľad|Posádka britského tanku v deň nemeckej kapitulácie v Holandskom Zutphene. Škody v Spojenom kráľovstve neboli ťažké, napriek tomu, že krajina kládla odpor Nemcom a ich spojencom od začiatku vojny až do konca, v určitej fáze ako jediná demokratická sila v Európe. Obete na civilnom obyvateľstve boli pomerne nízke. Krajina však zostala silne zadlžená. Zahynulo 60 595 civilistov a 1 206 príslušníkov domobrany. Straty Britov vo Francúzsku v roku 1940 predstavovali 11 010 mŕtvych a nezvestných, 14 070 ranených (ktorých sa podarilo evakuovať) a 41 340 zajatých. Po otvorení druhého frontu bolo na britskej strane v rokoch 1944 – 1945 30 280 padlých alebo nezvestných, 96 670 ranených a 14 700 zajatých. Kanaďania, ako početne druhí najdôležitejší členovia Britského spoločenstva v Európe, mali 10 740 mŕtvych a nezvestných, 30 910 ranených a 2 250 zajatých.
Dánsko a Nórsko prešli vojnu tiež bez vážnych škôd. V Dánsku zahynulo asi 3 000 a v Nórsku 9 500 ľudí. Rýchly spojenecký postup ochránil pred vojnovými škodami aj väčšinu Belgicka, napriek tomu, napr. Antverpy boli počas vojny ťažko poškodené. Belgicko stratilo 88 100 obyvateľov. Z toho 76 000 bolo civilistov, vrátane 24 000 obetí holokaustu. Padlo 12 100 belgických vojakov. Vojenské straty (z bojov v roku 1940) zahŕňali 15 850 ranených a 200 000 zajatých. V malom Luxembursku zahynulo počas vojny asi 2 000 ľudí. Naopak Holandsko bolo bojmi silne poznačené. Časť obyvateľstva bola v dôsledku nemeckých represálií voči odbojovým skupinám vystavená hladu. Zahynulo 301 000 ľudí, z nich len 17 000 tvorili vojaci, zvyšných 284 000 predstavovali straty civilného obyvateľstva, podstatnú časť z nich – 106 000 tvorili obete holokaustu – Židia.
V oblastiach kde prebiehali pozemné boje alebo boli vystavené leteckým úderom nepriateľa bola často silne zasiahnutá dopravná infraštruktúra. Veľké škody spôsobené bombardovaním utrpelo predovšetkým Nemecko. Nemecko ako hlavný aktér vojny stratilo na západnom fronte v rokoch 1939 – 1940 27 074 vojakov, 110 034 bolo zranených a 18 384 nezvestných. Po otvorení druhého frontu do 31. decembra 1944 asi 339 957 mužov, ďalších 30 000 padlo v bojoch v severnej Európe. Spomedzi vojnových zajatcov prevažne na sklonku vojny zahynulo vo Francúzsku 34 000 nemeckých zajatcov, v USA 22 000, v Spojenom kráľovstve 21 000.
Na území Nemeckej ríše (hraniciach z roku 1937) zahynulo v dôsledku bombardovania 360 000 až 465 000 ľudí. Životy 127 000 nemeckých civilistov si v roku 1945 vyžiadala evakuácia z východných území a boje v týchto oblastiach. Asi 20 000 civilistov bolo usmrtených počas bojov na území Nemecka (vrátane osôb vystavených útokom sovietskych vojsk).
Francúzsko stratilo počas vojny asi 562 000 obyvateľov. Z toho 212 000 vojakov a 350 000 civilistov. 83 000 mŕtvych predstavovali Židia – obete holokaustu. Boje v rokoch 1939 – 1940 si vyžiadali 120 000 mŕtvych alebo nezvestných, 250 000 ranených a 1,45 milióna zajatých. Po otvorení druhého frontu predstavovali vojenské straty Francúzska 12 590 padlých a nezvestných, 49 510 ranených, 4 730 zajatých. 8 000 – 9 000 ľudí bolo po oslobodení krajiny okamžite popravených za spoluprácu s nacistami. 1 500 ďalších bolo odsúdených na trest smrti neskoršími povojnovými súdmi.
Spojené štáty sa v pozemnej vojne na západoeurópskom bojisku angažovali až od leta 1944. Počas vojny prišli na celom európskom a atlantickom bojisku o 183 588 mužov, z toho pozemné sily stratili 141 088 ľudí, letectvo 36 461 a námorníctvo s pobrežnou strážou 6 039 ľudí. Historik Ellis uvádza, že v rokoch 1944 až 1945 to bolo 109 820 mŕtvych a nezvestných, 356 660 ranených a 56 630 zajatých.
Spomedzi armád Spojencov, ktorých vlasť sa nachádzala mimo tohto bojiska mali Poliaci 1 160 mŕtvych a nezvestných, 3 840 ranených a 370 zajatých.
Marcus Licinius Crassus
Marcus Licinius Crassus (* 115 pred Kr. – † 53 pred Kr.) bol významný politik a vojvodca z obdobia neskorej rímskej republiky. Jeho otec i starý otec sa volali Publius Licinius Crassus a boli významnými rímskymi politikmi.
Narodil sa v rodine konzula a cenzora Publia Licinia Crassa. Mal dvoch bratov, jeden zahynul počas spojeneckej vojny, druhý počas mariovských čistiek v roku 87 pred Kr. Počas Cinnovej vlády v Ríme ušiel do Hispánie, odkiaľ sa vrátil až po návrate Sullu do Ríma.
Politická kariéra
Marcus Licinius Crassus sa prvýkrát vyznamenal počas Sullovej diktatúry, keď dal povraždiť zajatých Samniťanov pri Collinskej bráne v Ríme. Počas Sullovej diktatúry získal obrovský majetok, preto ho prezývali Dives (Boháč). Za nízke ceny skupoval majetok proskribovaných Rimanov. Vojensky sa vyznamenal počas Spartakovho povstania. Po viacerých porážkach rímskeho vojska Crassus získal poverenie na potlačeneie povstania, vzbúrených otrokov zatlačil na juh Apeninského polostrova a v bitke v Bruttiu ich porazil. Asi šesť tisíc zajatých otrokov dal ukrižovať na Appiovej ceste z Ríma do Capuy. Po porážke povstania mu však senát neodsúhlasil triumf, pretože to bola vojna proti otrokom. V roku 70 pred Kr. zastával konzulát spolu s Gnaeom Pompeiom a pokúsili sa zrušiť niektoré zmeny v ústave, ktoré zaviedol Sulla.
V roku 65 pred Kr. zastával úrad cenzora spolu s Quintom Lutatiom Catulom. V 60. rokoch sa zblížil s Gaiom Iuliom Caesarom, ktorému poskytoval finančné prostriedky na zaplatenie dlhov.
Prvý triumvirát
V roku 56 pred Kr. sa Caesar, Pompeius a Crassus rozhodli obnoviť svoju dohodu. Zišli sa v malom mestečku Lucca na severe Itálie, kde ich sprevádzali poprední senátori, jazdci a ďalší politici. Výsledkom schôdzky bolo predĺženie dohody a ďalšia vzájomná podpora pri presadzovaní politickej moci. Na rok 55 boli Crassus a Pompeius zvolení za konzulov (spoločne zastávali tento úrad už druhýkrát). Zároveň si rozdelili sféry vplyvu: Caesar si ponechal Galiu, Pompeius si vybral Hispániu, ktorú spravoval prostredníctvom legátov a sám zostával v Ríme. Crassus si za sféru vplyvu vybral Východ, aby sa svojim partnerom vyrovnal aj vo vojenských úspechoch.
Crassus v Sýrii
Po skončení konzulátu odišiel Crassus do Sýrie. Začal vojnu s Parthmi, ktorí ohrozovali východné hranice rímskych provincií. So siedmimi légiami prekročil horný tok rieky Eufrat a nechal sa zlákať do vnútrozemia krajiny. Jeho vojsko malo nedostatok vody. Parthovia poslali proti nemu vojsko pod velením veliteľa Surénu, ktorý mal neporovnateľne menej početné vojsko. Základ jeho vojska tvorili ťažko ozbrojené jednotky, nazývané katafraktarii, ale predovšetkým rýchle jazdecké oddiely lukostrelcov, ktorí svojimi šípmi zasypávali Crassových vojakov a potom sa rozptýlili v krajine. Rozhodujúci boj sa odohral pri mestečku Carrhae (dnes v Turecku Charran), pričom rímske vojsko bolo takmer úplne zničené. V boji zahynul aj Crassov syn Publius Licinius Crassus. Parthovia sa zmocnili aj vojenských odznakov a zástav, ktoré až cisár Augustus získal späť vďaka diplomatickým rokovaniam.
Crassus sa po porážke svojho vojska dal zlákať na rokovania s nepriateľmi, ale pri nich bol zabitý a jeho hlavu Parthovia priniesli svojmu vládcovi na striebornej tácke. Iné údaje uvádzajú, že mu do hrdla naliali roztavené zlato, po ktorom tak túžil.
Literatúra
Crassov životopis napísal grécky spisovateľ Plutarchos, mnohé údaje z jeho života sa zachovali v diele gréckeho historika Appiana, a Cassia Diona a v korešpodencii Marca Tullia Cicerona.
Rút Lichnerová
Rút Lichnerová (* 12. január 1951, Martin) je slovenská prozaička, výtvarná teoretička a výtvarná historička.
Chotovice
Čistá môže byť:
Rút Lichnerová
Životopis
V roku 1969-1974 študovala slovenčinu a estetiku na Filozofickej fak. UK v Bratislave. V roku 1974-1975 pracovala ako teoretička umenia v Oblastnej galérii v Banskej Bystrici, 1975-1983 pracovníčka Kultúrneho strediska, 1983-1991 teoretička umenia, od 1991 vedúca galérie Jozefa Kollára v Slov. banskom múzeu v Banskej Štiavnici. Prvé poviedky publikovala v literárnych zborníkoch a časopisoch a v Slov. rozhlase, debutovala zbierkou poviedok v Kremenisku (1989). Problematikou budovania si autentických vzťahov k miestu a najbližším ľuďom pokračovala aj vo svojich ďalších prácach. Zaoberá sa teóriou výtvarného umenia a baníckym ľudovým umením, v týchto odboroch publikovala vedecké štúdie. Pripravila a realizovala desiatky výstav z diel slov. výtvarníkov doma i v zahraničí, autorka monografie Jozef Kollár (1996).
5 (album, Miro Jaroš)
#5 je piaty štúdiový album Mira Jaroša z roku 2014, ktorým oslávil 10. výročie na hudobnej scéne.
O albume
Album obsahuje 10 nahrávok, z toho sú dva bonusy. Na albume je duet s Barbarou Haščákovou, vokály do viacerých skladieb nahrala Dominika Mirgová, text k nahrávke „Originál“ napísal Rakby a Miro ju nahral s duom TWiiNS. Album bol kritikou prijatý vlažne. Portál hudba.sk ho označil za zbrklé plytvanie dobrými nápadmi.
3003 Konček
(3003) Konček je planétka, ktorú objavil Antonín Mrkos večer dňa 28. decembra 1983 na juhočeskej hvezdárni Kleť. Je pomenovaná po akademikovi Mikulášovi Končekovi.
Okolnosti objavu
Planétka sa v čase objavu nachádzala v centrálnej časti súhvezdia Blíženci (Gemini), asi 2,4° severozápadne od hviezdy \zeta Gem (+3,8 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +16,4 mag a bola 8. planétkou objavenou v druhej polovici decembra 1983. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1983 YH, ktoré dostala krátko po objave.
Planétka bola na Kleti pozorovaná iba v objavovej opozícii a počas 3 nocí bolo celkovo zmeraných 6 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 5. januára 1984.
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 452 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 5,26 roku (1920 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 254 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na takmer.
Pomenovanie
Planétka je pomenovaná po akademikovi Mikulášovi Končekovi (1900 – 1982), zakladateľovi meteorologického ústavu v Bratislave.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 22828 vydanom dňa 29. novembra 1993 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Konzervatórium (Žilina, J. M. Hurbana 48)
Konzervatórium Žilina bolo založené v roku 1951. V súčasnosti má sídlo na ulici Jozefa Miloslava Hurbana v centre Žiliny. Areál školy sa skladá z 3 budov. Zriaďovateľom školy je Žilinský samosprávny kraj.
Štúdium na škole je šesťročné, po štyroch rokoch končí maturitnou skúškou a po ďalších dvoch rokoch pomaturitného štúdia absolutóriom.
Študijné odbory
Zoznam študijných odborov a zameraní je uvedený v nasledujúcej tabuľke : *Stupeň najvyššieho dosiahnutého vzdelania podľa ISCED-97 po úspešnom vykonaní maturitnej skúšky po ukončení štvrtého ročníka štúdia
**Stupeň najvyššieho dosiahnutého vzdelania podľa ISCED-97 po úspešnom vykonaní absolutória po ukončení šiesteho ročníka štúdia
3004 Knud
3004 Knud je planétka s priemerom 18 kilometrov, ktorú objavil R. M. West 27. februára 1976.
Nový Bor
Nový Bor je mesto v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 12 061 obyvateľov, z toho 5 850 mužov a 6 211 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,5 roka (muži 39,8 roka, ženy 43,1 roka).
Mesto je známe predovšetkým svojim sklárskym priemyslom, žil tu Bedřich Egermann, sklár ktorý vynašiel červenú glazúru. Nachádza sa tu múzeum skla.
567
Referencie
Ďurica, M. S.: Dejiny Slovenska a Slovákov. SPN, 1995.
SpaceShipOne
thumb|SpaceShipOne po svojom lete do vesmíru, jún 2004
SpaceShipOne je prvý súkromný raketoplán, ktorý uskutočnil pilotovaný let. Stalo sa tak 21. júna 2004. Ide o experimentálny suborbitálny raketoplán, ktorý je poháňaný hybridným raketovým motorom. SpaceShipOne bol vyvinutý firmou Scaled Composites. Táto firma s ním získala 10 miliónov dolárov, pretože vyhrala v súťaži Ansari X Prize pre prvý súkromný raketoplán, ktorý dosiahne dvakrát počas dvoch týždňov výškovú hranicu 100 kilometrov. Vývoj plavidla stál 25 miliónov dolárov a z veľkej časti ho zaplatil Paul Allen.
790 Pretoria
790 Pretoria je planétka s priemerom 175 km, ktorú objavil H. E. Wood 16. januára 1912.
Arétos
Arétos môže byť v gréckej mytológii:
Vihiers (kantón)
Vihiers je francúzsky kantón v obvode Saumur v departemente Maine-et-Loire v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 17 obcí.
NGC 4832
NGC 4832 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Okres Strakonice
Strakonice je okres v Česku v Juhočeskom kraji.
Ivan Valentovič
MUDr. Ivan Valentovič (* 15. apríl 1954, Trnava) je slovenský lekár, politik. V rokoch 2006 až 2008 bol ministrom zdravotníctva.
Život
Po absolvovaní Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave nastúpil v roku 1980 na Kliniku telovýchovného lekárstva Fakultnej nemocnice v Bratislave, kde pôsobil ako sekundárny lekár. V roku 1986 nastúpil na ministerstvo zdravotníctva, kde pracoval najskôr ako odborný referent, neskôr ako vedúci oddelenia organizácie a riadenia zdravotníctva. V rokoch 1992 až 1994 pracoval v Národnej poisťovni na pozícii námestníka riaditeľky.
Počas lekárskej praxe dosiahol atestácie z vnútorného lekárstva, fyziatrie, liečebnej rehabilitácie, balneológie, sociálneho lekárstva a organizácie zdravotníctva. Absolvoval deväťmesačný kurz Svetovej zdravotníckej organizácie pre riadiacich pracovníkov v zdravotníctve a študijné pobyty v Indianopolise a Fort Worth v Spojených štátoch, v Drážďanoch v Nemecku a školenie na CMC Graduate School of Bussines Čelákovice v Česku.
Ambonville
Ambonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Ivan Valentovič
Život
V rokoch 1994 až 1998 pracoval vo Vzájomnej životnej poisťovni najprv ako riaditeľ sekcie poistenia, v roku 1997 postúpil do funkcie riaditeľa zdravotnej poisťovne. Od roku 1998 pôsobil v zdravotnej poisťovni Apollo, kde pracoval ako námestník generálneho riaditeľa. Odtiaľ v roku 2004 prešiel do Spoločnej zdravotnej poisťovne, kde usadol do kresla generálneho riaditeľa, neskôr predsedu predstavenstva.
Ambonville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Americký klusák
náhľad|Americký klusák náhľad|Americký klusák na klusáckych dostihoch Americký klusák je plemeno plnokrvného koňa, odchovaného v USA koncom 18. storočia a stalo sa postupne najrýchlejším a najvyhľadávanejším klusáckym koňom sveta.
Dejiny
Predkom bol žrebec Messenger, anglický plnokrvník dovezený z Anglicka roku 1788. Do jeho chovu boli pripustené kobyly plemien Norfolkovia (žrebec Bellfonder), holandskí klusáci, araby a kanadskí mimochodníci. Takto vznikol roku 1849 významný chovný žrebec Hambletonian 10. Plemeno dalo vzniknúť štyrom zakladajúcim žrebcom amerických klusákov: George Wilkes, Dictator, Happy Medium a Electioneer. Americký klusák sa stal obľúbeným plemenom pre klusácke dostihy, v ktorých sa využíva dodnes.
Povaha
Americký klusák je miernej povahy, ochotný, učenlivý a súťaživý. Je veľmi rýchly a vytrvalý. Je tiež inteligentný a dobre ovládateľný.
Opis
Hlava je plnokrvného typu, krk kratší a svalnatý. Plecia sú silné, lopatky sklonené. Hrudník je hlboký, chrbát je dlhší a rovný, zadok sklonený a silný. Končatiny sú pevné s dobrými kĺbmi a tvrdými kopytami. Srsť býva tmavo hnedá alebo čierna. Sú u nej povolené všetky čisté farby - hnedáci, vraníci aj ryšavý. V kohútiku dorastajú priemerne 157 cm.
Využitie
Americký klusák sa využíva predovšetkým v klusáckych dostihoch po celom svete. Vyniká tu svojou rýchlosťou aj silou. Pre svoju povahu to je aj obľúbený jazdecký a športový kôň. Je vyvážaný do celého sveta.
Ambonville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Muséum national d'histoire naturelle
Múzeum bolo formálne založené 10. júna roku 1793 (za Francúzskej revolúcie). Jeho základy však spočívajú už v staršej Kráľovskej botanickej záhrade, založenej Ľudovítom XIII. v roku 1635. Pôvodne ju spravovali kráľovskí lekári. Počas 18. storočia bol položený väčší dôraz na zbierky spojené s históriou prírody a začali byť vo veľkom zhromažďované napríklad fosílie. Medzi známych správcov múzea patrili prírodovedci Jean Baptiste de Lamarck a Georges Cuvier, zakladateľ paleontológie stavovcov a porovnávacej anatómie.
NGC 4833
NGC 4833 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Mucha, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,4.
Molleville
Molleville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Achaltekinský kôň
náhľad|Achaltekinský kôň Achaltekinský kôň (Achal-Teke) je veľmi skromné, odolné a vytrvalé púštne plemeno plnokrvného koňa staré najmenej 3000 rokov. Pochádza z Turkménska (Ázia).
Dejiny plemena
Tento kôň pochádza z púštnych oáz Turkménska. Niekedy sa tvrdí, že je dokonca starším plemenom ako arabský plnokrvník. Po roku 1921 sa chov sústredil na severné svahy Kopetdagu v okolí Ašchabadu. V minulosti sa vraj tento kôň vychovával v jamách, kde na neho všetci, okrem jeho pána, hádzali kamene a len jeho pán sa o neho staral a kŕmil ho, tým vychovávali kone verné len svojmu jazdcovi. Tak sa kone naučili dôverovať len jednému človeku a báť sa všetkých ostatných. To mohlo mať za následok niekedy problematickú povahu tohto plemena.
Roku 1935 absolvovali achaltekinské kone jazdu z Ašchabadu do Moskvy 4 128 km (960 km púšťou) za 84 dní. Dnes sa chová v Rusku Turkménsku, Kazachstane, Uzbekistane a Kirgizsku. Achaltekinec Absent s jazdcom Filatovom zvíťazil v drezúre na OH v Ríme (1960), svetový rekord v skoku do diaľky (8,78 m) drží achaltekinec Perepel.
Opis
Je to štíhly kôň vysoký asi 154 cm (kobyly 152 cm), obvod hrudi meria 167 cm, predkolenia 18,9 cm. Má nápadne vysoko nasadený krk. Je veľmi odolný voči teplu a vytrvalý. Máva dlhý chrbát aj krk, plochší hrudný kôš, menej klenuté rebrá, veľmi tenkú kožu a jemnú srsť. Sfarbenie má kovový odlesk a môže byť hnedé, ryšavé, plavé alebo palomino, malo by mať zlatavý nádych, vyskytujú sa bieluši, vraníci aj cremella. Jeho cval je unikátny medzi ostatnými plemenami, je plynulý, bez otrasov a húpaní. Farba očí sa vyskytuje hnedá, ojedinele aj modrá.
Chov a využitie
Využitie achaltekinca je široké - od dostihov cez vytrvalostné jazdenie až po parkúry a drezúru. Je to kôň, ktorý potrebuje svojho jazdca a nie je vhodný do jazdiarne, čo je možno príčinou toho, že mnohá literatúra o ňom tvrdí, že je neovládateľný.
Najkvalitnejšie jedince pochádzajú z chovov v Turkmenistane, kde sú kŕmené stravou bohatou na bielkoviny, napr. lucernou, alebo hrudkami ovčieho tuku.
Samuel Libai
náhľad|Hrob Samuela Libayho v Banskej Bystrici Samuel Libai, alebo Samuel Libay (* 11. marec 1782, Modra† 7. august 1866, Banská Bystrica) bol slovenský zlatník.