cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thénac (Dordogne)
Thénac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nikola Dudášová
Nikola Dudášová (* 17. marec 1995, Banská Bystrica) je slovenská basketbalistka, hrávajúca na pozícii rozohrávačky. V súčasnosti hrá Dudášová za tím 1 KS Ślęza Wrocław v poľskej extralige a za slovenskú reprezentáciu. S tímom MBK Ružomberok je víťazkou Basketbalovej extraligy žien v sezóne 2019/2020.
Životopis
Nikola Dudášová sa narodila v roku 1995 v Banskej Bystrici. Navštevovala Športové gymnázium Banská Bystrica. Študovala fyzioterapiu na Inštitúte fyzioterapie, balneológie a liečebnej rehabilitácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Piešťanoch.
Piešťanské Čajky (20122018)
Nikola Dudášová sa stala hneď po vzniku nového extraligového klubu Piešťanské Čajky jeho kmeňovou hráčkou a pôsobila v ňom šesť sezón. Počas nich získala s klubom dve strieborné a tri bronzové medaily. V štatistikách extraligy je za Čajky k decembru 2020 treťou historicky najlepšou hráčkou klubu, čo sa týka dosiahnutých bodov (1 155 bodov).
Reprezentácia
Dudášová reprezentovala Slovensko na juniorských aj seniorských vrcholných podujatiach. Jej juniorské účasti zahŕňajú Majstrovstvá Európy v basketbale žien do 16 rokov v roku 2010 (priemer 9,3 bodu, 2,1 doskoku a 2,8 asistencie na zápas) či Majstrovstvá Európy v basketbale žien do 20 rokov v roku 2015 (priemer 10,7 bodu, 3,3 doskoku a 1,4 asistencie na zápas).
Bola súčasťou reprezentácie na Majstrovstvách Európy v basketbale žien v roku 2017. Pri priemernom čase strávenom na palubovke 14,9 minúty dosiahla štatistiky 3,2 bodu, 2,0 doskoku a 0,8 asistencie na zápas.
Ю
náhľad|Písmeno Ю Ю (minuskula ю) je písmeno cyriliky. Výslovnostne zodpovedá výslovnosti slabiky ju v slovenčine (pokiaľ nasleduje po tvrdej spoluhláske, vyslovuje sa len ako u, j sa "vyčerpá" na zmäkčenie spoluhlásky, podobne ako sa v češtine dě vyslovuje ako [ďe]).
Písmeno je obsiahnuté v azbukách východoslovanských jazykov a bulharčiny. Vyskytuje sa vo väčšine azbúk neslovanských jazykov, nie je obsiahnuté napríklad v osetskej a abcházskej azbuke. Vo väčšine prípadov ide o predposledné písmeno azbuky, s výnimkou kaukazských jazykov, ktoré majú ako posledné písmeno zaradené písmeno Ӏ (paločka).
Chantyjčina využíva na zápis aj variant písmena Ю s diakritikou: Ю̆.
Mesnil-Saint-Nicaise
Mesnil-Saint-Nicaise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mesnil-Saint-Georges
Mesnil-Saint-Georges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vozovňa Pogodno
Vozovňa Pogodno je jedna z dvoch električkových vozovni v Štetíne, prevádzkovaných spoločnosťou Tramwaje Szczecińskie (tou druhou je vozovňa Golęcin). Leží v časti Zawadzkiego-Klonowica patriacej do štetínskej mestskej časti Západ.
Dejiny
Vozovňa je poslednú vozovňu, ktorú vtedajšia spoločnosť Stettiner Straßen-Eisenbahn Gesellschaft postavila pred 2. svetovou vojnou; využíva sa od roku 1934. Do hál bolo možné umiestniť až 80 motorových vozov. Medzi rokmi 1973 až 1983 prebehla rekonštrukcia vozovne. Väčšinu stavby zaberajú priestory pre električky (15 koľají). Okolo celej vozovne vedie jedna koľaj. V rokoch 2014 – 2015 prebehla zásadná rekonštrukcia vozovne, kedy boli zmodernizované haly, koľaje a exteriér.
Prevádzka
V júli 2019 sa vo vozovne Pogodno nachádzalo 139 vozov určených pre osobnú dopravu. Ide o električky typov Tatra KT4DtM, Tatra T6A2D, Moderus Beta MF 25 AC a MF 15 AC a Pesa 120NaS.
Э
náhľad|Písmeno Э Э, э (obrátené e, ) je 32. písmeno bieloruskej azbuky a 31. písmeno ruskej azbuky. Je obsiahnuté v azbukách aj neslovanských jazykov. Jeho výslovnosť zodpovedá výslovnosti hlásky e v slovenčine. Na rozdiel od písmena Е neovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky (Е v ruštine a bieloruštine ovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky podobne ako písmeno ě v češtine). V ukrajinčine existuje podobné písmeno Є.
V arménskom písme písmenu Э zodpovedá písmeno Է (է), v gruzínskom písme písmeno ე.
V hlaholike písmenu Э zodpovedá písmeno Ⰵ.
Thenon (obec)
Thenon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Netopierovité
Sú rozšírené celosvetovo okrem polárnych oblastí a ich výskyt je bežný. Ide o najpočetnejšiu čeľaď netopierov a druhú najpočetnejšiu čeľaď cicavcov (po Muridae). Čeľaď má 485 druhov a 51 rodov. Majú dobre vyvinuté ušné viečko (tragus), lietacia blana (patagium) je holá, majú jednoduché nosy, nemajú na nich blanité výrastky. Majú relatívne dlhé chvosty a krídla. Na zadných nohách sú ostrohy (calcar). Krídla sú dlhé a úzke. Dobre lietajú aj lezú. Chvost je spojený so zadnou lietacou blanou (uropatagium), z ktorej vyčnieva málo alebo vôbec. Echolokujú s otvorenými ústami.
Často žijú spoločensky. V miernom pásme cez zimu hibernujú ale niektoré druhy migrujú.
Skoro všetky sú hmyzožravé iba niektoré lovia ryby (Myotis vivesi), vtáky počas letu (Nyctalus lasiopterus) alebo sa živia kvetmi.
Klasifikácia
Mammal Species of the World (2005) uznáva šesť podčeľadí: Grzimek (2003) ich uznáva päť:
Miniopterinae sa novšie zaraďuje ako samostatná čeľaď Miniopteridae (porov. článok netopiere (rad))
Ҁ
náhľad|Písmeno Ҁ Ҁ (minuskula ҁ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Písmeno sa nevyskytovalo v slovách, používalo sa len na vyjadrenie číselnej hodnoty 90. Číselnou hodnotou zodpovedá svojmu gréckemu rovnomennému náprotivku Ϙ (ϙ), ten sa ale na bežné písanie v gréčtine používal.
Písmeno Ҁ nemá zodpovedajúci náprotivok v hlaholike.
Hakuin Ekaku
Hakuin Ekaku (白隠 慧鶴, 19. január 1686 – 18. január 1769) bol jednou z najvplyvnejších osobností japonského zen-budhizmu. Je považovaný za oživovateľa školy Rinzai v období jej stagnácie, ktorý ju prerobil na jej tradične prísne tréningové metódy integrujúce meditáciu (Zazen) a prax koánov.
Jozef Keresztúry
Jozef Keresztúry (* 24. august 1870, Bačka † 28. máj 1936, Nové Mesto pod Šiatrom) bol maďarský evanjelický kňaz a politik maďarskej národnosti v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Jeho otec bol reformovaným farárom. Stredoškolské štúdium ukončil na hlavnej strednej škole v Blatnom Potoku, kde aj zmaturoval. V tomto meste absolvoval aj štúdium teológie. Po rokoch angažovania si ho reformovaná cirkev v obci Veľký Horeš v roku 1897 jednohlasne zvolila za svojho farára. V obci pôsobil po celý svoj život.
Aktívne pôsobil na cirkevnom poli. Už v mladosti bol úradníkom diecézy na Dolnom Zemplíne, potom radcom a vedúcim duchovnej fakulty. Po vzniku Česko-Slovenska bol zvolený za diakona Dolnozemplínskej diecézy a zúčastnil sa na zákonodarnej synode Všeobecnej reformovanej cirkvi Slovenska v Bratislave.
Politicky sa aktivizoval v Krajinskej kresťansko-socialistickej strane. V župných voľbách v roku 1923 bol zvolený za poslanca Košickej župy. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol v senátnom volebnom obvode Nové Zámky zaradený do spoločnej kandidátnej  listiny kresťanských socialistov, maďarských národniarov a Spišských Nemcov. Senátorom sa stal 8. februára 1933, po rezignácii senátora Gejzu Grosschmida. V senáte zasadal v kultúrnom a ústavnoprávnom výbore.
O post senátora sa uchádzal aj v parlamentných voľbách v roku 1935. Krátko po ochorení v roku 1936 bol prevezený do nemocnice v Novom Meste pod Šiatrom, kde krátko po operácii zomrel.
Ѹ
náhľad|Písmeno Ѹ Ѹ (minuskula ѹ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Ide o ligatúru, ktorá bola časom zjednodušená do písmena У. Písmeno sa môže písať aj ako spojenie písmen О a У: ОУ. V minulosti boli obe komponenty ligatúry zapisované aj vo vertikálnej polohe (Ꙋ, minuskula ꙋ; objavuje sa napr. na konci 12. storočia v liste Povela Bana Kulina).
V hlaholike písmenu Ѹ zodpovedá písmeno Ⱆ.
Thiviers (obec)
Thiviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ѡ
V hlaholike písmenu Ѡ zodpovedá písmeno Ⱉ.
Métigny
Métigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thonac
Thonac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Я
náhľad|Písmeno Я Я (minuskula я) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskuly písmena R v latinke otočeného podľa zvislej osi. Výslovnostne zodpovedá výslovnosti slabiky ja v slovenčine (ak nasleduje po tvrdej spoluhláske, vyslovuje sa len ako a, j sa "vyčerpá" na zmäkčenie spoluhlásky, podobne ako sa v češtine dě vyslovuje ako [ďe]).
Písmeno je obsiahnuté v azbukách východoslovanských jazykov a bulharčiny. Vyskytuje sa vo väčšine azbúk neslovanských jazykov, nie je obsiahnuté napríklad v osetskej a abcházskej azbuke. Vo väčšine prípadov ide o posledné písmeno azbuky, s výnimkou kaukazských jazykov, ktoré majú ako posledné písmeno zaradené písmeno Ӏ (paločka).
Písmeno Я sa vyvinulo z písmena Ѧ (malý jus).
Chantyjčina využíva k zápisu aj variant písmena Я s diakritikou: Я̆.
Mézerolles
Mézerolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kamenný potok (prítok Popradu)
Kamenný potok je potok v Prešovskom kraji, v regióne Tatry, na území mesta Poprad. Preteká jeho mestskými časťami Stráže pod Tatrami a Matejovce, čiastočne tiež územím obce Žakovce v okrese Kežmarok. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podtatranská kotlina a ústi do Popradu. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku a je tokom IV. rádu.
Vznik
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v poľnohospodárskom extraviláne v na obecnej (a zároveň aj okresnej) hranici mesta Poprad, jeho mestskej časti Matejovce a obce Žakovce v okrese Kežmarok. Zdrojnica pritekajúca zo severovýchodoseveru pramení v, tečie po obecnej hranici a obmýva severozápadné úbočie vrchu Kamenný vrch , ktorý leží už na území obce Žakovce. Zdrojnica pritekajúca z juhovýchodu pramení v, priteká z územia obce Žakovce z lokality Pri Lomnickom.
Opis toku
Tečie na krátkom cca 240 m úseku od sútoku zdrojníc poľnohospodárskym extravilánom západným smerom po obecnej a zároveň aj okresnej hranici a smeruje na územie mesta Poprad, tečúc po hranici medzi mestskou časťou Matejovce a mestskou časťou Stráže pod Tatrami. Priberá bezmenný pravostranný prítok z poľa Na jame, tvorí hranicu lokalít Priečne a Voľné role a pokračuje súbežne s autostrádou D1. Podteká železničnú trať do Kežmarku a územím mestskej časti Stráže pod Tatrami a v nadmorskej výške ústi do Popradu ako jeho pravostranný prítok.
Preteká menšou časťou v pramennej oblasti v okrese Kežmarok a väčšou časťou v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podtatranská kotlina a v jej podcelku Popradská kotlina. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj toponymum z pramennej oblasti potoka: vrch Kamenný vrch. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).
Vodné pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017
Vodné pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 15.20. augusta 2017, za účasti 5 mužských a 4 ženských tímov. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1965 a toto bolo jeho 26. vydanie (turnaj žien sa uskutočnil iba tretíkrát). Všetky zápasy sa odohrali v National Aquatic Centre Bukit Jalil s kapacitou 4 000 divákov. Tituly obhájili 🇸🇬 u mužov a 🇹🇭 u žien.
Mužský tím Singapuru vyhral doteraz všetky turnaje na subkontinentálnych hrách, pričom na týchto hrách dosiahol iba druhú remízu (všetky ostatné zápasy vyhral), keď s 🇮🇩 zopakoval remízu z roku 1987vtedy s 🇲🇾 remizoval.
Bond zonder Naam
Bond zonder Naam (slovensky Hnutie bez mena) je aktívne súčasné náboženské hnutie, ktoré chce ustanoviť lepšie medziľudské vzťahy. Vyzýva k novému životnému štýlu a k humanizácii človeka a spoločnosti. V materialistickom svete obhajuje tzv. „kultúru srdca“. Zdôrazňuje „úlohu srdca“ vo všetkých rodinných i spoločenských vzťahoch, v národnej i medzinárodnej politike; chce, aby každé zlepšenie bolo „ľudským“ zlepšením. Prostredníctvom ďalšieho "vzdelávania srdca" chce navrátiť bratstvo, dobro a priateľstvo do oblastí, kde často chýbajú všetky hodnoty v dôsledku obyčajného sebectva, v dôsledku „ja“-kultúry.
Vznik
Kňaz Henri de Greef toto hnutie založil v roku 1938 v Holandsku. Až v roku 1950 sa spustila podobná iniciatíva vo Flámsku. V roku 1957 Phil Bosmans, belgický katolícky kňaz, dostal za úlohu založiť Hnutie bez mena v Belgicku, kde počas jedného roka získalo 20 tisíc podporovateľov. Činnosť Hnutia sa síce začala vo Flámsku, teda v holandčine, ale Bosmans podnietil a podporoval podobné iniciatívy aj vo francúzsky hovoriacej časti Belgicka a v zahraničí. Tak vzniklo 11 ďalších nezávislých organizácií.
Štruktúra hnutia
Štruktúra hnutia je plne dobrovoľnícka. Členstvo je bezplatné, avšak registrovaní sľubujú, že budú venovať pozornosť kultúre srdca. Napriek tomu, že Hnutie dodnes žije takmer výlučne len z darov, tie boli vždy dosť vysoké na to, aby pokryli náklady na jeho fungovanie. V súčasnosti má približne na 300 tisíc členov.
Iniciatívy
Bosmansovi sa podarilo pochopiť starosti bežných ľudí a zároveň zmobilizovať spoločnosť, aby si uvedomila, ktoré potreby sa často zanedbávajú. Najnápadnejšie boli iniciatívy „Vitamíny pre srdce“ a „motivačné karty“.
„Vitamíny“ boli jednoduché rozprávania dotýkajúce sa srdca, ktoré bolo možné počúvať v rozhlasovom vysielaní a telefonicky.
Hnutie upozorňovalo verejnosť na "kultúru srdca" tlačením a zasielaním kariet s jednoduchými správami. Bosmans ich nazval „motivačné karty“, a slúžili na pozdvihnutie ľudskej úrovne v spoločnosti. Karty sú záujemcom zasielané bezplatne s prosbou umiestniť ich na dobre viditeľnom mieste. Každý mesiac sa tak posielalo do 300 tisíc kariet, ktoré bolo možné vidieť na pracoviskách a v obývačkách členov.
Vydavateľská činnosť hnutia Movado sen Nomo (MsN)
V priebehu roka 1980 vyšlo v esperante 6 motivačných kariet. Slogany pre medzinárodné publikum mali byť iné ako tie pre publikum belgické. Prvý slogan, ktorý odráža podstatu hnutia, znel: „Lepší svet začína v tvojom vlastnom srdci.“ Vydavateľstvo Lannoo dostalo nápad vydať stovku telefonických odkazov, ktoré Phil Bosmans vytvoril, ako knihu Menslief, ik hou van je (Milý človeče, mám ťa rád). Tá vyšla - v holandčine - v roku 1972. Úspech predčil všetky očakávania; publikácia bola svojho času najpredávanejšou knihou vo Flámsku a iba vo Flámsku a Holandsku sa jej predalo 800 tisíc exemplárov. V Nemecku sa predali 2 milióny exemplárov. V roku 2005 bola vydaná 65-tykrát. Esperantský preklad tejto knihy pod názvom Ŝanco por Feliĉo (Šanca na šťastie) vyšiel v roku 1988. Esperanto bolo 20-tym jazykom, do ktorého bola preložená. V roku 1988 sa Hnutie bez mena po prvýkrát objavilo na celosvetovom esperantskom kongrese v Rotterdame. Od tej doby sa objavilo na mnohých celosvetových esperantských kongresoch.
V roku 1992, rok po svojom odchode z vedenia hnutia Bond zonder Naam do penzie, sa Phil Bosmans sám zúčastnil na celosvetovom esperantskom kongrese vo Viedni.
Počet členov rástol, avšak nie príjmy. Preto sa vedenie rozhodlo v roku 1997 vydávať v priebehu roka iba 4 motivačné karty.
V roku 2000 sa v Antverpách uskutočnila oslava 20-ročnej existencie Hnutia bez mena s jeho aktivistami a za prítomnosti Phila Bosmansa. Pri tejto príležitosti Hnutie vydalo v esperante ďalšiu Bosmansovu knihu „Donace al vi“ (Darom tebe), ktorá takisto obsahovala povzbudzujúce a podnetné texty. Bosmans vymyslel celkovo viac ako 500 sloganov.
V roku 2010 vyšla v esperante pri príležitosti 30-ročnej činnosti esperantskej sekcie Hnutia bez mena tretia kniha „Kruĉo da saĝo“ (Džbán múdrosti), ktorá obsahuje súhrn všetkých sloganov vydaných do tohto roku.
V roku 2014 (už po Bosmansovej smrti v roku 2012) vyšla v esperante jeho štvrtá kniha „Inspiraj rakontoj“ (Inšpiratívne príbehy), zbierka dvadsiatich príbehov z najrôznejších častí sveta.
Kniha Šanca na šťastie - Ŝanco por feliĉo
Kniha Šanca na šťastie - Ŝanco por feliĉo je slovenský preklad prvej knihy Phila Bosmansa, ktorá vyšla v esperante. Súhlas na preklad získala bratislavská esperantistka Alica Komlóši už v roku 1992 na viedenskom esperantskom kongrese priamo od autora. Preklad urobil významný slovenský esperantista Eduard V. Tvarožek. Slovenské vydanie ilustrovala členka ESONO Eva Brezániová. Knihu v roku 2007 vydalo dvojjazyčne - po slovensky i v esperante - nakladateľstvo Espero.
Ѿ
náhľad|Písmeno Ѿ Ѿ (minuskula ѿ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Vyvinulo sa z písmen Ѡ a Т ako ligatúra pre predložku отъ (od) a predponu от- (od-)
V hlaholike zodpovedajúce písmeno neexistuje.
Tocane-Saint-Apre
Tocane-Saint-Apre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Forgáčka (vrch v Čergove)
Forgáčka je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Livovská Huta, približne severne od Sabinova.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a na katastrálnom území obce Livovská Huta. Najbližším sídlom je severne situovaná Livovská Huta, severovýchodne sa nachádza Livov, južne Olejníkov, Hanigovce a Milpoš a západne Lúčka a Kyjov.
Opis
Forgáčka leží v hlavnom hrebeni, medzi Hýrovou a Dvoriskami. Severným smerom sa nachádza Jasenov, Pálenica , Malý Minčol a Stredný vrch , západným Topoľky , Minčol  a Hýrová , južným Ostrá  a Babie  a východným Škaredé , Hrašovík  a Dvoriská. Západné svahy odvodňuje rieka Topľa, severovýchodné jej prítok Hradský potok a z južných voda odteká potokom Drahotín do rieky Torysa. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no južným úbočím prechádza modro značená hrebeňovka.
Mézières-en-Santerre
Mézières-en-Santerre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Pezinok)
Kostol Najsvätejšej Trojice (iné názvy: Kapucínsky kostol alebo Kláštor kapucínov) je katolícky kostol v historickom centre mesta Pezinok, ktorý sa nachádza na Holubyho ulici číslo 91. Bol postavený v prvej polovici 16. storočia. Ide o barokový jednoloďový kostol, ktorý má sanktuárium rozdelené oltárom na dve časti – na vlastné sanktuárium a na oratórium pre rehoľníkov za oltárom. Vchádza sa doň tunelom.
Nad oratóriom je vežička so zvonom z roku 1807 od Karola Filgradera z Trnavy. Po pravej strane kostola sa nachádza osobitná spovedná miestnosť, sakristia a bývalý archív. Okrem hlavného oltára (autorom obrazu svätej Trojice je J. Kuch) sa v kostole nachádzajú aj bočné oltáre (svätého Františka, svätého Fidela, svätého Felixa a svätej Alžbety). Steny kostola vymaľoval v roku 1912 Augustín Barta. Na chóre sa nachádza organ z roku 1822. Pod kostolom sa nachádza krypta. Kostol je spojený so štvorkrídlovým kláštorom kapucínov. Jeho súčasťou bola aj divadelná sála (tzv. „Útulňa“), ktorá bola zbúraná a na jej mieste bola postavená nová budova Charitného domova. Kapucínska záhrada pôvodne siahala až takmer po ulicu M. R. Štefánika, pričom uzatvárala Holubyho ulicu.
História
Kapucíni prišli do Pezinka ako rekatolizačná rehoľa v roku 1674. Do Pezinka ich uviedol 10. júna sám ostrihomský arcibiskup Juraj Szelepcsényi. Do užívania dostali Kostol Preblahoslavenej Panny Márie, pričom novým farským kostolom sa stal Dolný kostol, odobraný evanjelickej cirkvi. Kapucíni spočiatku bývali v dome Pavla Spacaja, neskôr im mesto prenajalo osobitný dom. Tieto priestory užívali až do postavenia vlastného kostola a kláštora. Bol postavený na mieste kúrie baróna Mateja Hedlyho. Základný kameň kostola položil biskup Andrej Kürtessy v roku 1715 a už v roku 1716 bola položená strecha. Kapucíni sa do kláštora presťahovali v roku 1726 a vtedy sa v ňom konali aj prvé bohoslužby, na ktorých kázal modranský farár Ján Paján. Kostol bol konsekrovaný 9. júla 1730 za prítomnosti ostrihomského arcibiskupa Imricha Eszterháziho a svätiaceho ostrihomského biskupa Žigmunda Beréniho.
V roku 1750 boli pred kostolom postavené sochy svätého Františka a svätého Antona. Zvetraná socha svätého Františka bola neskôr nahradená sochou svätého Floriána z dolnej brány mesta. Boli obnovené Vladimírom Milkom v rokoch 1956 a 1996. Pred kostolom sa tiež nachádza kríž s maľbou Jeruzalema od Augustína Bartu z júla 1968 a lurdská jaskyňa z roku 1947, ktorú dala postaviť Brigita Čechová. Autorom maľby zázračnej medaily Panny Márie na prvom dome pred kostolom je tiež Augustín Barta.
Kapucíni užívali kostol a kláštor nepretržite až do noci z 13. na 14. apríla 1950, kedy v ňom bol zriadený internačný kláštor pre predstavených reholí z kláštorov, zrušených v tú noc. Čoskoro však tento kláštor presťahovali do Báču. Kapucínov v Pezinku spočiatku ponechali, neskôr však väčšinu odviezli a ponechali len troch na vykonávanie bohoslužieb. Tých odviezli v roku 1952. Medzitým bol v kláštore zriadený preškoľovací kláštor pre rehoľných bohoslovcov a neskôr internačný kláštor pre diecéznych kňazov. Potom sem zvážali rehoľné sestry z nemocníc, ku ktorým postupne pribúdali starí kňazi a rehoľníci. Vznikol tu Charitný domov pre starých a chorých kňazov. Sestry ostatných reholí časom odviezli a zostali tu len sestry vincentky. Duchovný správca Charitného domova spravoval aj Kostol Najsvätejšej Trojice. Kapucíni sa do Pezinka vrátili v roku 1990 a užívali kostol a časť kláštora. Charitný domov v Pezinku zrušili v roku 2004 a odvtedy slúži kostol aj kláštor výlučne kapucínskej komunite.
Miannay
Miannay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rebecca Šramková
Rebecca Šramková (* 19. október 1996, Bratislava) je slovenská profesionálna tenistka.
Najvyššie v kariére bola na 117. mieste v dvojhre, vo štvorhre na 220. mieste. Na ITF okruhu vyhrala 5 titulov vo dvojhre a dva vo štvorhre. Svoj najväčší titul vyhrala na Engie Open de Biarritz 2016, ITF $100 000 turnaj, kde vo finále porazila Martinu Trevisanovú.
Vo Fed Cupe 2017 prispela dvoma singlovými víťazstvami proti skúseným Taliankam - Erraniovej (finalistke Roland Garros 2012) a Schiavoneovej (víťazke Roland Garros v roku 2010), k výhre Slovenska nad Talianskom 3:2.
Jej otec Jozef Šramka ju trénoval odmalička až do marca 2017. Od tej doby nezverejnila, či má iného trénera.
2021
12. júna 2021 v prvom kole tenisového turnaja Live Sport Prague Open 2021 porazila Petru Kvitovú v troch setoch 7–6, 3–6, 6–4, což bylo v jej kariére prvé víťazstvo nad tenistkou z prvej trinástky svetového poradia WTA.
Kaprovité
Kaprovité (Cyprinidae) je čeľaď sladkovodných rýb z radu kaprotvaré.
Majú jednoradové alebo dvojradové pažerákové zuby (nie viac ako 8 v rade). Ústa sú tenké, horná čeľusť je často výsuvná, ohraničuje ju iba predčelustná kosť. Niekedy majú malé fúziky. Chrbtové plutvy sú väčšinou flexibilné. Plynový mechúr slúži ako rezonančný orgán.
Sú to hospodársky významné ryby, chované aj ako akváriové ryby alebo pre výskumné účely.
Claudette Colbert
Claudette Colbert (vl. menom Émilie Claudette Chauchoin, * 13. september 1903, Saint-Mandé, Francúzsko† 30. júl 1996, Speightstown, Barbados) bola americká herečka, ktorá získala v roku 1934 filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon, vo filme Stalo sa, v jednu noc (1934). Mnohé z jej prvých filmov boli komerčnými úspechmi a jej herecké výkony boli obdivované. Jej hlavné úlohy boli jednoduché a rôznorodé, čo zvýrazňovalo jej hereckú všestrannosť. V roku 1999 americký filmový inštitút vymenoval Colbertovú za 12. najväčšiu ženskú hviezdu klasickej hollywoodskej kinematografie. Patrila k najlepšie plateným herečkám 30. a 40. rokov, minulého storočia.
Detstvo a mladosť
vľavo|náhľad|Colbertová so svojou matkou, v roku 1936.|200x200bodÉmilie Claudette Chauchoin sa narodila v roku 1903 v Saint-Mandé vo Francúzsku. Aj keď bola pokrstená ako „Émilie“, volali ju „Lily“ podľa herečky Lillie Langtry. Rodina Colbertovej matky, sa narodila na Normanských ostrovoch, vďaka čomu hovorila plynule anglicky.
V roku 1906, emigrovala celá jej rodina na Manhattan, s cieľom, nájsť si viac pracovných príležitostí. V roku 1912, sa oficiálne stali naturalizovanými občanmi USA.
Colbertová hovorila plynule anglicky a francúszky. Ako pätnásťročná, debutovala na javisku v Provincetown Playhouse v divadelnej inscenácii The Widow's Veil. Jej snom bolo, stať sa maliarkou alebo módnou návrhárkou. Neskôr, sa začala venovať herectvu, zmenila si meno na Claudette Colbert, pričom Colbert, je ženské priezvisko jej starej mamy.
Kariéra
V roku 1924 divadelný producent Al Woods, bol ohromený schopnosťou Colbertovej, hovoriť s americkým aj britským prízvukom a obsadil ju do divadelnej inscenácie Fredericka Lonsdaleho, The Fake, ale nahradila ju Frieda Inescort. Neskôr, však podpísala päťročnú zmluvy s Alom Woodsom a Colbertová hrávala v rokoch 1925 až 1929 na Broadwayi.
Jej najväčšou prednosťou, bol jej rečový prejav, preto aj v roku 1928 Colbertová podpísala zmluvu s Paramount Pictures, ktorých zaujala jej elegancia a hlas. O rok neskôr, sa objavila vo filme The Lady Lies, ktorý získal kasový úspech. Za svoj herecký výkon, vo filme Manslaughter z roku 1930, získala uznanie filmových kritikov.
V roku 1932 ju Cecil B. DeMille obsadil ako femme Fatale v historickom filme V znamení kríža, po boku Fredrica Marcha a Charlesa Laughtona. Film bol jedným z jej najväčších kasových úspechov. V roku 1933, bola zaradená ako 13. najúspešnejšia hviezda roka. O rok neskôr, jej bola ponúknutá rola, vo filme Stalo sa jednej noci. Colbertová sa spočiatku zdráhala hral vo filme, ale štúdio ponúklo, že za účinkovanie, jej zaplatí 50 000 dolárov a garantované natáčanie sa uskutoční do štyroch týždňov, aby si mohla vziať plánovanú dovolenku. Za tento film získala ocenenie Academy Awards, pre najlepšiu herečku. V rovnakom roku, hrala aj vo filme Kleopatra, po boku Warrena Williama a Henryho Wilcoxona. Jej fotografia, ako Kleopatry, bola najvýnosnejším obrázkom toho roku v Spojených štátoch. V rovnakom roku, hrala aj vo filme Imitation of Life, ktorý sa stal znovu, kasovým úspechom. Všetci tri filmy boli v budúcom roku nominované na Academy Awards, v kategórii za najlepší film. Colbertová je jedinou herečkou, ktorá doteraz hrala v troch filmoch nominovaných na najlepší film v tom istom roku. vľavo|náhľad|201x201bod|Colbertová v roku 1939. V roku 1935 získala svoju druhú nomináciu na Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme Private Worlds. O rok neskôr, sa stala najlepšie platenou herečkou v Hollywoode. V roku 1938, bol jej plat odhadovaný na 426 924 dolárov. Zarábala 150 000 dolárov za film. V rokoch 1937 a 1938 bola uvedená ako 14. a šiesta (v uvedenom poradí) najlepšie zarábajúca žena v USA. náhľad|268x268bod|Colbertová vo filme Kleopatra (1935). V rokoch 1935 až 1954 začala vystupovať v populárnom rozhlasovom programe Lux Radio Theatre na CBS a jej hlas, bolo počuť, v 22 epizódach. V rokoch 1939 až 1952 sa zúčastnila aj 13 epizód rozhlasového herectva, The Screen Guild Theater.
Počas natáčania filmu Biela légia z roku 1943, došlo k roztržke medzi Colbertovou a jej kolegyňou, Paulette Goddard, ktorá uprednostnila inú kolegyňu, Veronicu Lake, pred Colbertovou. Colbertová cítila, že Goddardová sa k nej správala ako k "starej dáme". O rok neskôr, stvárnila matku herečkám Jennifer Jones a Shirley Temple. Colbertová spočiatku odmietala rolu vo filme, ale režisér, ju nakoniec presvedčil. Film zarobil takmer 5 miliónov dolárov a bol tretím naj-zárobkovejším filmom roka. Filmový kritik James Agee ocenil aspekty filmu, ale najmä herecký výkon Colbertovej. Za svoj herecký výkon, získala tiež svoju ďalšiu nomináciu na Academy Awards.
Veľký úspech zaznamenala po boku Freda MacMurrayho v komédii Vajíčko a ja z roku 1947. Film bol druhým najvýnosnejším filmom roka. V roku 1949 umiestnená ako 22. najlepšie platená herečka. V rovnakom roku, bola Colbertová zvažovaná a nakoniec aj vybratá, do roly Margo Channing vo filme Všetko o Eve. Krátko po začatí natáčania, si však vážne poranila chrbát, čo ju prinútilo opustiť natáčania a bola nahradená herečkou Bette Davis. Davisová za svoj herecký výkon získala nomináciu na Academy Awards. vľavo|náhľad|248x248bod|Colbertová v roku 1959. V roku 1956 Colbertová hosťovala na 28. slávnostnom odovzdávaní Academy Awards. V roku 1958 sa vrátila na Broadway v divadelnej inscenácii The Marriage-Go-Round, za ktorý bola nominovaná na divadelné ocenenie Tony Award, pre najlepšiu herečku. V roku 1961, si zahrala vo filme Parrish, kde stvárňovala vedľajšiu úlohu. Film bol komerčným úspechom, ale Colbertovej sa dostalo málo pozornosti zo strany filmových kritikov a preto, nariadila svojmu agentovi, aby ukončil akékoľvek ďalšie pokusy ju obsadzovať do filmov. Neskôr, sa začala venovať len divadelnej práci. V roku 1987, stvárnila vedľajšiu úlohu v televíznom miniseriáli Dve pani Grenvillové, po boku Ann-Margret, Siân Phillips, Sama Wanamakera a Stephen Collinsa. Televízny miniseriál, zaznamenal úspech v sledovanosti a Colbertová získala Zlatý glóbus a bola nominovaná na ocenenie Emmy.
Moderní filmový kritici poukázali na to, že Colbertová mal jedinečný súbor predností – jej okrúhlu jablkovú tvár, veľké oči, kučeravé vlasy, štíhle telo, elegantný hlas, aristokratické správanie, uvoľnené vystupovanie, temperamentnosť, inteligentný štýl, komediálnosť a dámsky zvodný šarm – to ju odlišuje od ostatných herečiek 30. rokov.
Súkromný život
náhľad|221x221bod|Colbertovej rezidencia v Holmby Hills. V roku 1928 bola vydatá za herca a režiséra Normanom Fosterom. Ich manželstvo zostalo dlhé roky v tajnosti, kým žili každý vo svojom dome. V tom čase, žila Colbertová v Los Angeles so svojou matkou, ktorá nemala Fostera rada a neželala si, aby bol v ich dome. Rozviedli v roku 1935. V decembri 1935 sa vydala za Dr. Joelom Pressmanom, ktorý bol profesorom a vedúcim oddelenia chirurgie hlavy a krku na UCLA Medical School. Ich manželstvo trvalo 33 rokov, až do Pressmanovej predčasnej smrti na rakovinu pečene v roku 1968.
Hoci od polovice 50. rokov prakticky nenatáčala filmy, Colbertová bol stále dostatočne finančne solventná, aby si udržal luxusný životný štýl. Vlastnila dom v Palm Springs a prenajala si chatu v Cap Ferrat v juhovýchodnom Francúzsku. V roku 1963 Colbertová predala svoju rezidenciu v Holmby Hills a spoločne s manželom, si prenajali malý dom v Beverly Hills.
Úmrtie
Colbertová utrpela sériu malých cievnych mozgových príhod, počas posledných troch rokov svojho života. Zomrela v roku 1996 vo svojom dome, v Speightstown na Barbadose, kde mala gazdinú a dvoch kuchárov. Jej telesné pozostatky boli prevezené do New Yorku na kremáciu. Jej popol je uložený na cintoríne spolu s jej matkou a druhým manželom v oblasti Saint Peter na Barbadose.
Millencourt
Millencourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Claudette Colbert
Úmrtie
Colbertová nikdy nemala deti. Väčšinu svojho majetku, ktorý sa odhaduje na 3,5 milióna dolárov vrátane svojho bytu na Manhattane a Bellerive, prenechala dlhoročnej priateľke Helen O'Haganovej, riaditeľke korporátnych vzťahov na Saks Fifth Avenue na dôchodku. Zanechala tiež 150 000 dolárov jej neteri Coco Lewis, rovnako venovala  viac ako 100 000 dolárov, Univerzite UCLA na pamiatku jej druhého manžela a 75 000 dolárov, venovala svojej gazdinej Marie Corbinovej.
Millencourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tourtoirac
Tourtoirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štefan Gráf
Štefan Gráf (* 9. august 1905, Gajary †11. júl 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik, autor detskej literatúry a prekladateľ, ktorého kritika zaradila do prúdu lyrizovanej prózy. V jeho dielach „ide o zrážku ideálu a reality, sociálne a spoločenské prerastá do politického“. Používal autorské pseudonymy Ján Hromník, Štefan Rakyta, Št. Gr-Dunajský.
Život
Štefan Gráf študoval na gymnáziu v Bratislave, no v období rokov 19191926 pracoval ako obchodný zamestnanec v meste Malacky a tiež vo Viedni. V rokoch 19271929 si dokončil vzdelanie na obchodnej akadémii v Trenčíne, kde zároveň konal povinnú vojenskú službu. Rok bol nezamestnaný kým si našiel miesto na daňovom úrade v Bratislave, sedem rokov bol vedúcim nakladateľstva Matice slovenskej, dva roky strávil v emigrácii v Rakúsku a Taliansku, ale v roku 1945 sa vrátil aj s celou rodinou domov. Podľa vlastných zápiskov odišiel z vlasti kvôli zlým udalostiam po oslobodení v Martine. Zastrelili jeho priateľa výtvarníka Janka Nováka v Sklabini, ktorý vytvoril obálku na jeho román Guro Janošiak a jeho spolupracovníka v Matici slovenskej Jozefa Cígera-Hronského zatvorili do pivnice v Martine. Od 1948 do 1969 bol vedúcim ''Nakladateľstva sv. Vojtecha'' v Trnave, kde zostal žiť na dôchodku.
Dielo
Svoje prvé diela začal publikovať v polovici 30. rokov 20. storočia v periodikách Slovenské smery, Slovenské pohľady, Elán. Boli to zbierky V horúcom príboji (1937) a Žeravý bod (1940). Väčšia časť jeho prác vyšla pred rokom 1945. Kritici ho považujú za autora lyrizovanej prózy. V roku 1938 publikoval svoj prvý román Zmätok, voľné pokračovanie Oceľové vlny (1941) a romány Zápas (1939), Cesta za snom (1942). V roku 1944 vydal dvojdielny román Jur Janošiak (v prvom vydaní je názov Guro Janošiak - roky 19401944 ). Po prestávke v publikovaní vydal v roku 1968 výber z prozaickej tvorby V horúcom príboji a poviedkový triptych Nábrežie Františka Jozefa v roku (1975). Gráf písal aj detskú literatúru Úbožiak čarodejník (1947), rozhlasové hry Doma (1937) a Vzbura umelcov (1939) a prekladal z češtiny, nemčiny, taliančiny, francúzštiny a i.
Fínska cirkev
Fínska cirkev môže byť:
Payless Car Rental
Payless Car Rental je požičovňa automobilov vo vlastníctve spoločnosti Avis Budget Group. Aj keď ide predovšetkým o franšízový systém, samostatne vlastní a prevádzkuje viacero pobočiek v štátoch Severnej Ameriky, Južnej Ameriky a Európy, a celkovo vlastní 167 pobočiek.
Na Slovensku prevádzkuje 2 pobočky situované na Medzinárodnom letisku v Košiciach a na letisku M. R. Štefánika v Bratislave.
Payless Car Rental, Payless Car Sales, Payless Parking a REZlink International sú dcérske spoločnosti pod záštitou Avalon Global Group.
Avis Budget Group odkúpila spoločnosť Payless Car Rental v roku 2013.
História
Autopožičovňa Payless Car Rental bola založená v roku 1971 v Spokane v štáte Washington. V 70. a 80. rokoch minulého storočia si spoločnosť vytvorila imidž jednej z najdostupnejších požičovní v USA a dosiahla nízke ceny predovšetkým vďaka drastickej optimalizácii nákladov. Pod vedením Netterstrona sa spoločnosť rozrástla z miestnej požičovne áut na franšízový systém s viac ako 100 požičovňami áut po celých Spojených štátoch amerických.
Do roku 1987 spoločnosť získala americkú časť spoločnosti Holiday Rent a Car so sídlom v Kanade a v tom čase vybudovala svoj prvý automatizovaný centrálny rezervačný systém.
Na rozdiel od mnohých iných autopožičovní Payless Car Rental neprevádzkovala pobočky priamo na letiskách, ale v ich okolí, čo výrazne znížilo náklady na parkovanie nepoužitých vozidiel.
Mnohým zákazníkom táto možnosť vyhovovala, pretože chôdzou za niekoľko minút cestou z letiska do autopožičovne dokázali ušetrili nemalé peniaze najmä vďaka výhode lokácie. Služby autopožičovňe sú najčastejšie využívané v blízkosti letísk za účelom cestovania po krajine.
Na Slovensku vznikla autopožičovňa v roku 2018 pod vedením spoločnosti United Rental Group, s. r. o. v Bratislave a na Medzinárodnom letisku v Košiciach.
Trélissac
Trélissac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Millencourt-en-Ponthieu
Millencourt-en-Ponthieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toy Story 3: Príbeh hračiek
Toy Story 3: Príbeh hračiek je americký počítačovo animovaný komediálny film z roku 2010, ktorý produkoval Pixar Animation Studios pre Walt Disney Pictures. Je to tretia (pôvodne zamýšľaná posledná) časť série Toy Story od Pixaru a pokračovanie Toy Story 2 z roku 1999. Film režíroval Lee Unkrich, editor prvých dvoch filmov a spolu-režisér Toy Story 2, scenár napísal Michael Arndt. Autorom námetu je Unkrich spolu s Johnom Lasseterom a Andrewom Stantonom, režisérom a spoluautorom prvých dvoch filmov.
Riley Keoughová
Danielle Riley Keoughová (* 29. máj 1989, Santa Monica, Kalifornia, USA) je americká herečka a modelka. Je dcérou speváčky Lisy Marie Presleyovej a Dannyho Keougha a vnučkou Priscilly Presleyovej a Elvisa Presleyho.
Detstvo a mladosť
Narodila sa v máji 1989 v Santa Monice v Kalifornii. Je najstaršou dcérou speváčky Lisy Marie Presleyovej a hudobníka Dannyho Keougha. Mala jedného biologického brata Benjamina Storma Keougha, ktorý v roku 2020 spáchal samovraždu a dve nevlastné sestry z maminej strany. Keď mala Keoughová šesť rokov, jej rodičia sa rozviedli a vyrastala prevažne s otcom na Havaji.
Kariéra
Od pätnástich rokov sa venovala prevažne modelingu.
Od roku 2010 sa venuje herectvu. V roku 2010, hrala po boku Dakoty Fanningovej a Kristen Stewartovej vo filme The Runaways. V roku 2012 stvárnila striptérku Noru vo filme Magic Mike. V rovnakom roku (2012) si zahrala po boku Sienny Millerovej a Lukea Wilsona vo filme Yellow.
V roku 2015 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme Mad Max: Fury Road, ktorý získal v roku 2016 šesť ocenení Academy Awards. O rok neskôr (2016) stvárnila lesbický pár s herečkou Jenou Malonovou, vo filme Lovesong. Ako študentka práv sa predstavila v televíznom seriály The Girlfriend Experience, z roku 2016. Film bol založený na rovnomennom filme Stevena Soderbergha. V roku 2017 získala nomináciu na Zlatý glóbus za jej herecký výkon v seriály.
Súkromný život
Vo februári 2015 sa vydala za kaskadéra Bena Smitha-Petersena.
Ryan Koolwijk
Klubová kariéra
Narodil sa v Rotterdame. V profesionálnom zápase debutoval za Excelsior v sezóne 2007/08. V máji 2011 podpísal kontrakt s klubom NEC. Hral aj za FC Dordrecht a AS Trenčín, kde získal dvakrát ligový titul a pohár. V máji 2016 sa vrátil do Excelsioru. V júni 2019 sa vrátil do Trenčína.
Trémolat
Trémolat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Litzy
Litzy, celým menom Litzy Vannya Rodriguez Balderas (* 27. október 1982, Mexiko, Mexiko) je mexická herečka a speváčka. Svoju spevácku kariéru začala v roku 1995 v hudobnej skupine Jeans. O dva roky neskôr skupinu opustila a vydala sa na hereckú a sólovú kariéru. Na Slovensku je známa svojím účinkovaním v telenovele Daniela.
Miraumont
Miraumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Evanjelicko-luteránska cirkev Fínska
vpravo|Katedrála v [[Turku|náhľad]] Evanjelicko-luteránska cirkev Fínska alebo Evanjelická luteránska cirkev Fínska  (po fínsky: Suomen evankelis-luterilainen kirkko, po švédsky: Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland) je luteránska cirkev ktorá má vo Fínsku spolu s Fínskou pravoslávnou cirkvou status národnej cirkvi. V roku 2019 mala 3 796 918 členov. Arcibiskupom v Turku a primasom cirkvi je v súčasnosti Tapio Luoma.
Fínska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Fínska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.
Je členom Svetového luteránskeho zväzu a Spoločnestva Porvoo. Do duchovnej služby ordinuje aj ženy a sobáši aj páry rovnakého pohlavia.
Pred reformáciou bolo Fínsko katolícka krajina. Vtedajší švédsky kráľ prijal reformáciu ako reakciu na svoj konflikt s pápežom. Keďže Fínsko bolo súčasťou Švédskeho impéria, reformácia prenikla aj tam. Samostatná Fínska cirkev v roku 1809 oddelením sa od Švédskej cirkvi.
Tursac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Helena Woleková
Helena Woleková (* 17. január 1946, Podkriváň ) je slovenská sociálna pracovníčka a politička, ministerka práce, sociálnych veci a rodiny v rokoch 1991 až 1992.
Životopis
Od októbra 1968 do augusta 1980 pracovala ako vedúca oddelenia sociológie Československého výskumného ústavu práce a sociálnych vecí v Bratislave. V rokoch 1980 až 1990 pracovala ako vedúca oddelenia psychológie a sociológie v Ústave technológie a racionalizácie ZŤS Bratislava. Krátko pôsobila ako personálna riaditeľka Federálneho ministerstva hutí a ťažkého priemyslu v rokoch 1990 až 1991. Bola prvou ženou v slovenskej vláde po páde komunizmu, keď v období medzi aprílom 1991 a júnom 1992 zastávala pozíciu ministerky práce a sociálnych vecí SR. Následne v roku 1994 bola poradkyňou rovnakého ministra Júliusa Brocku. V rokoch 1995 až 2002 sa bola programovou riaditeľkou Centra pre analýzy sociálnej politiky. Roku 2002 založila a dodnes spravuje nadáciu SOCIA, ktorá podporuje vznik nových sociálnych služieb.
Celý svoj profesionálny život venovala práci v oblasti sociológie a sociálnych vecí. Vždy bola aktívna a stále sa angažuje v oblasti ochrany ľudských práv a pomoci sociálne odkázaným. Svojou systematickou prácou v sociálnej oblasti, starostlivosti o zdravotne postihnutých, rodiny a deti výrazne zaslúžila o sociálny rozvoj Slovenskej republiky.
Rodina
Má troch synov a päť vnúčat.
Mirvaux
Mirvaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Urval
Urval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anton Faraonov
Anton Faraonov (* 20. január 1984, Kyjev) je absolventom Kyjevského štátneho choreografického učilišťa. Autor od roku 2002 do roku 2010 pôsobil v Štátnom divadle v Košiciach ako sólista baletu. Od roku 2005 sa venuje umeleckej fotografii, hlavne aktom a dokumentárnej fotografii. Ako fotograf a autor plagátu spolupracoval zo ŠD Košice na predstaveniach - Odysseus (2007), Tristan a Izolda (2008). V roku 2008 sa uskutočnila jeho prvá komorná výstava klasického aktu pod názvom Poetika tela v košickej Čajovni Amana.
Manuel Quintana
Manuel Pedro Quintana y Sáenz de Gaona (* 19. október 1835, Buenos Aires – † 12. marec 1906, Buenos Aires) bol argentínsky politik, právnik a pedagóg. V roku 1904 sa stal 10. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 15. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako predseda parlamentu, dočasný predseda senátu a minister vnútra. Bol tiež rektorom Univerzity v Buenos Aires.