cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valentina Vladimirovna Tereškovová
Po návrate z vesmíru
Po návrate bola Valentina prehlásená za Hrdinku Sovietskeho zväzu, povýšená do hodnosti kapitána a bola vymenovaná do vysokej straníckej funkcie, čo bola jedna z vecí, ktorá jej zabránila znovu letieť do vesmíru. Súvisela s tým i neochota straníckych a štátnych funkcionárov riskovať jej život pri lete z dôvodu propagandy. Sama Tereškovová sa 15 rokov po návrate na Zem pokúsila o návrat do výcvikového strediska, ale neprešla zdravotnými testami (ďalšia ruská kozmonautka vyletela do vesmíru až o ďalšie štyri roky). V rokoch 1966 až 1989 bola poslankyňou Najvyššieho sovietu ZSSR. Od roku 1968 do roku 1987 viedla Výbor sovietskych žien a od roku 1989 bola predsedníčkou Medzinárodnej demokratickej federácie žien.
V rokoch 1964 – 1969 vyštudovala Akadémiu vojenského letectva N. J. Žukovského a získala titul inžinier letec-kozmonaut. V armáde bola až do penzionovania v roku 1997, keď už mala dva roky hodnosť generálmajora letectva. Valentina sa neskôr stala oficiálnou hovorkyňou Sovietskeho zväzu a za túto službu bola odmenená Zlatou medailou za mier, ktorú získala od OSN. Ku koncu 80. rokov v období perestrojky, ale bolo jej spoločenské postavenie obmedzené osobnou averziou manželky najvyššieho sovietskeho činiteľa Michaila Gorbačova Raisy. Od 90. rokov pôsobí vo vedúcich funkciách ruských organizácií pre spoluprácu s inými národmi, od roku 1994 je predsedníčkou vládneho Ruského strediska medzinárodnej vedeckej a kultúrnej spolupráce RCMNKS (tzv. Roszarubežcentr).
Už v auguste 1963 Tereškovová získala zlatú medailu Hrdinky socialistickej práce ČSSR. Bratislava ju vymenovala za čestnú občianku mesta. V roku 1975 zavítala Tereškovová okrem iného na návštevu do Písku, kde si prezrela textilný závod Jitex. V roku 2000 jej bol v Londýne udelený titul „Žena storočia“.
Súkromný život
V roku 1963, hneď po návrate zo svojej kozmickej misie, sa Valentina priamo v Kremli za prítomnosti Chruščova vydala za sovietskeho kozmonauta Andrijana Nikolajeva a o rok neskôr sa jej narodila dcéra Jelena, ktorá sa tak stala prvým dieťaťom, ktorého obaja rodičia boli vo vesmíre (Jelena sa stala lekárkou). Valentina sa s Andrijanom v roku 1980 rozviedla a vydala sa za vojenského lekára Julija Šapošnikova, s ktorým žila až do jeho smrti v roku 1999
Politická aktivita
Bola členkou Najvyššieho sovietu Sovietskeho zväzu (1966–1974), členkou Ústredného výboru komunistickej strany (1969–1991) a členkou prezídia Najvyššieho sovietu (1974–1989). V roku 1995 nebola zvolená.
V roku 2011 bola zvolená do Štátnej dumy Ruska za stranu Jednotné Rusko za Jaroslavliansku oblasť. Terešková je spolu s Elenou Mizulinou, Irinou Jerovou a Andrejom Skočom členkou nadstraníckej poslaneckej skupiny na ochranu kresťanských hodnôt. V tejto funkcii podporila zavedenie dodatkov k ruskej ústave, podľa ktorej je „pravoslávie základom národnej a kultúrnej identity Ruska“. Od 21. decembra 2011 pôsobí aj ako podpredsedníčka výboru Štátnej dumy pre federálnu štruktúru a miestnu samosprávu.
Mark Knopfler
Mark Freuder Knopfler (* 12. august 1949, Glasgow, Škótsko) je britský gitarista, spevák a skladateľ. Jeho spevácky štýl je najlepšie vyjadrený nemeckou frázou Sprechstimme - nejde priamo o spev, ani o hovorené slovo.
Jeho otec bol maďarský Žid, matka Angličanka. Jeho mladší brat David je tiež hudobník. Mark sa najviac preslávil ako gitarista a spevák skupiny Dire Straits, ale tiež vydal niekoľko sólových albumov, hral v iných skupinách (napr. The Notting Hillbillies) a spolupracoval s inými hudobníkmi, ako napr. s Bobom Dylanom, Ericom Claptonom, s kráľom bluesu B. B. Kingom, americkou legendou Chet Atkinsom, speváčkou Emmylou Harris, Johnom Fogertym a mnohými ďalšími. Je považovaný za jedného z najlepších gitaristov, ktorí hrajú prstami bez brnkadla. V rebríčku časopisu Rolling Stone „100 Greatest Guitarists of All Time“ dosiahol 27. miesto.
Malzéville (kantón)
Malzéville je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 11 obcí.
Dolany
Dolany môžu byť:
Bourseul
Bourseul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Coleraine
Coleraine (, šk. Cowlrain / Cowlraine) je mesto v Severnom Írsku, ležiace neďaleko pobrežia Atlantického oceánu (Severný prieliv). Leží asi 88 km severozápadne od hlavného mesta Severného Írska - Belfastu - a 48 km na východ od Londonderry (Derry). S oboma mestami má Coleraine cestné aj železničné spojenie. Leží neďaleko ústia rieky Bann, ktorá mestom preteká, do Atlantiku. V meste sa nachádza aj najväčší z niekoľkých campusov University of Ulster, ktoré sú umiestnené v niekoľkých mestách Severného Írska.
Bourseul
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Coleraine
Leží v grófstve Londonderry, je administratívnym centrom grófstva, hoci tu žije niečo vyše 25-tisíc obyvateľov (odhad 2008), kým v neďalekom Londonderry asi 85-tisíc ľudí. Rozloha Coleraine je 14,699 km².
Champvoux
Champvoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dřínov
Dřínov môže byť:
Hostouň
Hostouň môže byť:
Nesle-Hodeng
Nesle-Hodeng je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Urbárska ulica
Urbárska ulica je ulica:
Mogi das Cruzes
Mogi das Cruzes je mesto v Brazílii, súčasť metropolitnej oblasti Veľké São Paulo. Od centra mesta São Paulo je vzdialené asi. Mesto je sídlom 3 univerzít a centrom rovnomennej rímskokatolíckej diecézy.
Uršulínska ulica
Uršulínska ulica je ulica:
Niederkappel
Niederkappel je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 987 obyvateľov (1. 1. 2010).
Mont-Saint-Martin (kantón)
Mont-Saint-Martin je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho osem obcí.
Démétrios I.
Démétrios I.  môže byť:
Diskriminácia (znevýhodňovanie)
Diskriminácia je také konanie, keď sa v tej istej situácii zaobchádza s jedným človekom (skupinou ľudí, organizáciou, krajinou, skupinou krajín) inak než s iným človekom (skupinou ľudí, organizáciou, krajinou, skupinou krajín) na základe jeho odlišnosti napr. rasového alebo etnického pôvodu, vierovyznania, veku, rodu, pohlavia alebo sexuálnej orientácie, pričom rozhodovanie o tom, či došlo alebo nedošlo ku diskriminácii, sa uskutočňuje na základe toho, či existuje príčinná súvislosť medzi znevýhodnením a použitím kritéria pre rozlišovanie.
Diskriminácia je v moderných demokratických spoločnostiach považovaná za neprípustnú a minimálne jej vyššie vymedzené formy sú v súčasnosti zakazované zákonmi a medzinárodnými zmluvami.
Rozlišovanie
Pôvodným významom latinského slova „discriminare“ je „rozlišovať“.
"Rozlišovanie" je pojem, ktorý sám osebe nemá negatívny, ale ani pozitívny význam, získava ho až v spätosti s konkrétnou situáciou, v ktorej sa rozlišovanie uplatňuje. Príkladom je rozlišovanie mužov a žien. Ak sa toto rozlišovanie spája s rozdielnym odmeňovaním za rovnakú prácu, hovoríme o diskriminácii, ak rozlišujeme ľudí na mužov a ženy napr. pri hodnotení ich návštevnosti gynekologických ambulancií, zohľadňujeme určité relevantné danosti.
Diskriminácia je také nepodstatné rozlišovanie, ktoré vychádza z predsudkov či iných negatívnych postojov a tým obmedzuje práva iných.
Ľudská dôstojnosť a diskriminácia
Diskriminácia predstavuje nerovnaké zaobchádzanie podkopávajúce a spochybňujúce dôstojnosť človeka. Zákaz diskriminácie teda automaticky neznamená rovnaké zaobchádzanie. V istých prípadoch práve formálne rovnaké zaobchádzanie sa môže stať ponižujúcim a teda diskriminujúcim (v tomto poňatí slovo "diskriminácia" nadobúda oproti zúženému chápaniu slova v zmysle „rozlišovanie“ nový význam: „znevýhodňovanie“).
Právne súvislosti
Keďže pri vstupe do Európskej únie Slovensko prijalo záväzok rešpektovať právny poriadok Európskej únie a konať v súlade s ním, na Slovensku diskrimináciu zakazuje okrem Listiny základných práv a slobôd aj množstvo ďalších legislatívnych predpisov.
V roku 2004 prijalo Slovensko tzv. antidiskriminačný zákon č. 365/2004 Z.z., ktorý vychádza z antidiskriminačných smerníc Európskej únie (smernica Rady Európy 2000/43/ES, smernica Rady Európy č.2000/78/ES). Tento zákon rieši problematiku diskriminácie predovšetkým v oblasti sociálneho zabezpečenia, zdravotnej starostlivosti, vzdelávania, pracovnoprávnych vzťahov a poskytovania tovarov a služieb a ukladá povinnosť dodržiavať zásadu rovnakého zaobchádzania. Okrem neho sa diskrimináciou zaoberá viacero odvetvových zákonov a aj zákonník práce.
Dôvody pre diskriminačné správanie
Diskriminačné dôvody vychádzajú z negatívnych vlastností diskriminovaných osôb iba vo výnimočných prípadoch.
Príčinami najčastejšie bývajú:
Aj nevedomosť a nepozornosť voči iným sa môžu stať príčinou – neúmyselnej diskriminácie.
Druhy diskriminácie
Diskriminácia ľudí môže mať množstvo najrozmanitejších dôvodov, ako napr.:
Antidiskriminačné právo EU (napr. Európska antidiskriminačná smernica 2000/78/ES, ktorou sa stanovuje všeobecný rámec pre rovné zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní) rozlišuje:
Právo Európskej únie vymedzuje týchto šesť hlavných diskriminačných dôvodov, pri ktorých je zabezpečená prísnejšia právna ochrana ako pri ostatných diskriminačných dôvodoch:
Jednotlivé diskriminačné dôvody sa často prekrývajú a pôsobia naraz i spoločne viaceré, keďže antipatia vyvolaná prítomnosťou jedného diskriminačného dôvodu môže viesť k prísnejšiemu posudzovaniu ostatných ľudských charakteristík.
Mylne určený diskriminačný dôvod
Diskriminačným môže byť aj taký predpokladaný dôvod (vlastnosť), ktorý nemá oporu v skutočnosti (napr. pri výbere do zamestnania u mladej ženy je možné predpokladať, že má malé deti, s čím súvisia jej povinnosti voči nim, alebo pri telefonickom rozhovore je možné podľa hlasu nesprávne predpokladať, že hovoríme so staršou osobou).
Diskriminačná vlastnosť vyplývajúca zo vzťahu k inej osobe, k organizácii a pod.
Diskriminačným dôvodom sa môže stať aj vzťah k inej relevantnej osobe, organizácii, či akémukoľvek subjektu, voči ktorému je diskriminujúca osoba negatívne zameraná. Tak môžu byť diskriminovaní napr. členovia niektorého združenia, politickej strany, žiaci škôl, zamestnanci organizácií, obchodní partneri, ale i deti, manželia, priatelia osôb, voči ktorým má diskriminujúca osoba oprávnene či neoprávnene negatívny vzťah.
Diskriminácia v odmeňovaní za prácu
V sporoch medzi jednotlivcami sa možno priamo dovolávať zásady rovnosti odmeňovania pracovníkov mužského a ženského pohlavia, zakotvenej v práve Európskej Únie, tak v prípade „rovnakej práce“, ako aj „práce rovnakej hodnoty“ Rozsudok Súdneho dvora EÚ C-624/19 Súdny dvor navyše uvádza, že takýto výklad je podporený cieľom, ktorý sleduje článok 157 ZFEÚ a ktorým je odstránenie akejkoľvek diskriminácie z dôvodu pohlavia vo všetkých prvkoch a podmienkach odmeňovania za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty. V tejto súvislosti Súdny dvor dodáva, že zásada rovnosti odmeňovania pracovníkov mužského a ženského pohlavia za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty, uvedená v článku 157 ZFEÚ, je účasťou základov Únie.
Úvozná ulica
Úvozná ulica je ulica:
Diskriminácia (znevýhodňovanie)
Dôvody diskriminácie z hľadiska Antidiskriminačného zákona SR
Antidiskriminačný zákon č. 365/2004 Z.z., ktorým sa Slovenská republika prihlásila k potieraniu diskriminácie, taxatívne určuje oblasti a dôvody jednoznačne zakázanej diskriminácie.
Ak je diskriminačným dôvodom tento zákon jednoznačne zakazuje diskrimináciu v oblasti prístupu a poskytovania:
U pracovno-právnych vzťahov, v obdobných vzťahoch a v právnych vzťahoch s nimi súvisiacich je taxatívne určený rozšírený okruh
Antidiskriminačný zákon novelizoval viaceré zákony, ktoré podľa predmetu svojej úpravy rozširujú výpočet zakázaných diskriminačných dôvodov. Príkladom je Zákonník práce, ktorý rozširuje dôvody diskriminácie aj na základe manželského stavu a rodinného stavu, farby pleti, jazyka, politického alebo iného zmýšľania, odborovej činnosti, národného alebo sociálneho pôvodu, majetku, rodu alebo iného postavenia, pričom klauzula „iné postavenie“ pripúšťa aj iné nevymenované dôvody diskriminácie.
Pozitívna diskriminácia
Pozitívna diskriminácia býva vnímaná kontroverzne, podľa niektorých názorov prináša viac škody než úžitku. Jej kritici tvrdia, že afirmatívna akcia v skutočnosti:
Na druhej strane, podľa tvrdenia zástancov pozitívnej diskriminácie afirmatívne akcie majú iba zaistiť diskriminovaným príslušníkom menšín rovnakú príležitosť k uplatneniu, akú majú príslušníci väčšinovej populácie. Znamená to vyrovnanie počiatočných znevýhodnení, za ktoré si daná osoba nemôže sama, teda vyrovnanie "štartovných pozícií".
Dočasné vyrovnávacie opatrenia sú na Slovensku za istých podmienok umožnené Antidiskriminačným zákonom 365/2004 Z.z. § 8a.
Obrana
Každý jeden človek je priraďovaný na základe určitých kritérií i k menšine a tým sa dostáva voči väčšine do nevýhodného postavenia. Na základe iných kritérií môže však byť vnímaný ako príslušník spoločenskej väčšiny a v tomto postavení má vedomú či podvedomú snahu brániť svoje výhody na úkor menšiny a jej snahy o rovnaké zaobchádzanie vníma ako ohrozenie svojho postavenia. Diskriminačné správanie býva najčastejšie spojené s diskrimináciou menšín alebo s diskrimináciou slabších bez dostatočnej spoločenskej podpory.
Absencia kritiky či pomenovania diskriminačného správania je podmienkou jeho pretrvávania či stupňovania diskriminácie. V tejto súvislosti je zaujímavá súvislosť s pripravenosťou ľudí podriaďovať sa tlaku skupiny a autority (konformita) a súvislosť s Ashovým a Milgramovým experimentom.
„''Zákonné a filozofické aspekty poslušnosti sú nesmierne dôležité, ale hovoria veľmi málo o tom, ako sa väčšina ľudí správa v konkrétnych situáciách. Vytvoril som jednoduchý pokus na Yalskej univerzite na zistenie, akú veľkú bolesť môže bežný občan spôsobiť inej osobe jednoducho preto, že mu to prikázal experimentujúci vedec. Prísna autorita bola postavená proti najsilnejšej morálnej povinosti subjektu (účastníka), proti utrpeniu iných; aj pri v ušiach subjektu znejúcom kriku obete autorita častejšie vyhrávala ako prehrávala. Extrémna ochota dospelých ísť takmer do krajností na príkaz autority predstavuje hlavný výsledok štúdie a skutočnosť s najnaliehavejšou potrebou vysvetlenia.''“
Ku konkrétnemu riešeniu diskriminácie možno použiť nasledujúce prostriedky:
Vdova (seriál)
Vdova, ktorá sa vysiela od 21. januára 2014 na JOJ, je dramatický seriál z mafiánskeho prostredia nakrútený podľa holandského originálu Penoza. V seriáli sa po dlhom čase mimo televízie objavila Michaela Čobejová.
Dej
Seriál prinesie napínavý príbeh ženy, ktorá tragicky príde o svojho manžela a musí sa postarať nielen o svoju rodinu, ale chce vypátrať aj pravdu o vražde svojho muža, ktorý bol prepojený na podsvetie. Hlavná hrdinka sa sama rozhodne preniknúť priamo do podsvetia.
Produkcia
Seriál bude natočený podľa holandského originálu Penoza, kde sa vysiela doteraz. Vlastnú verziu seriálu vysielala aj americká ABC pod názvom Red Widow, no odvysielala iba jednu sériu, resp. 8 častí a seriál zrušila kvôli nízkej sledovanosti. Slovenskú verziu bude vyrábať JOJ spoločne s DNA Porduction, ktorá pre JOJ v minulosti produkovala seriály ako Odsúdené alebo Dr. Dokonalý.
Ponitrie
Geografická poloha
Rozprestiera sa v povodí rieky Nitra a jej prítokov. Okrem Podunajskej nížiny (celkov Podunajská rovina a Podunajská pahorkatina) zahŕňa aj Hornonitriansku kotlinu. Zo Západu ho vymedzujú pohoria Strážovské vrchy a Považský Inovec, zo severu Malá Fatra a z východu Žiar, Vtáčnik a Tribeč. Na juhu sa rozprestiera Podunajská rovina.
Z územnosprávneho hľadiska Ponitrie zasahuje do Trenčianskeho a Nitrianskeho kraja. Nachádzajú sa tu mestá Prievidza, Partizánske, Bánovce nad Bebravou, Topoľčany, Nitra, Šaľa, Zlaté Moravce a iné.
Okresy:
Charakteristika
Vďaka vhodným podmienkam je celá oblasť využívaná na poľnohospodárstvo. Priemysel je zastúpený najmä vo väčších mestách s dostatkom kvalifikovanej pracovnej sily.
Doprava
Z dopravného hladiska tvorí os regiónu cesta I/64, prechádzajúca severo-južným smerom, no z celoštátneho hľadiska sú významnejšie západo-východne smerujúce cesty E572 (v trase I/9) v severnej časti a E58 (v trase I/51 a I/65) v južnej časti regiónu. Ponitrím prechádza hlavná regionálna trať Nové Zámky – Prievidza, na ktorú nadväzujú trate Leopoldov – Kozárovce, Trenčín – Chynorany a Prievidza – Horná Štubňa. Letiská sa nachádzajú v Prievidzi, Partizánskom a Nitre.
Dejiny
Územie Ponitria patrí k najdlhšie osídleným regiónom Slovenska. Najstaršie dôkazy ľudskej prítomnosti boli nájdené v jaskyni Čertova pec pri Radošine, len o niečo neskôr sa pračlovek pohyboval v okolí Bojníc (Prepoštská jaskyňa), Prievidze (Mariánsky vŕšok), Komjatice, Šale (nález časti lebky) a Nitry (celá aglomerácia). Po období sťahovania národov bolo Ponitrie husto osídleným regiónom a koncom 8. storočia z osád na území dnešnej Nitry vzniklo centrum Nitrianskeho kniežatstva. V období Veľkej Moravy už bolo okrem rozsiahleho sídelného a obchodného centra v Nitre v Ponitrí niekoľko dôležitých centier obchodu i moci: Vyšehrad, Prievidza, Bojnice, Hradište, Nitrianska Blatnica, Bojná, Kostoľany pod Tribečom, Šaľa, Mojmírovce a iné.
Démétrios II.
'''Démétrios II. ''' môže byť:
Nancy-Est
Nancy-Est je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba východná časť mesta Nancy.
Démétrios III.
'''Démétrios III. ''' môže byť:
Ján Bahýľ
Ján Bahýľ (* 25. máj 1856, Zvolenská Slatina – † 13. marec 1915, Bratislava) bol slovenský konštruktér a vynálezca.
Život
Ján Bahýľ sa narodil vo Zvolenskej Slatine do evanjelickej roľníckej rodiny Martina Bahýľa (v matrike písaný „Bahily“) a Zuzany, rod. Chovancovej. Študoval na gymnáziu vo Zvolene, neskôr na vyššej vojenskej odbornej škole ženijno-stavebného smeru so špeciálnym zameraním na vojenské opevnenia. Ako stavebný technik pôsobil vo vtedajšej rakúskej časti Poľska, v Haliči a až do roku 1895 v Dalmácii. Neskôr sa presťahoval do Bratislavy.
Mal mimoriadne technické nadanie, zaoberal sa množstvom rôznych problémov z odboru vojenskej vedy, vojenskej stavebnej techniky, strojárstva a pod. Vypracoval celý rad návrhov na zlepšenie delostreleckej techniky i železničnej dopravy, kde sa od roku 1888 zaoberal automatickým spájaním vlakových súprav.
V roku 1894 vypracoval návrh konštrukcie helikoptéry s pohonom ľudskej sily. 13. augusta 1895 dostal patentové privilégium realizovať navrhovaný patent. Termín realizácie však nebol dodržaný. Neskôr nadväzuje kontakt s výrobcom kočov Antonom Marschallom. V rokoch 1901 – 1903 vzniká v Marschallovej dielni zlepšený model Bahýľovej helikoptéry nazvaný AVION – v máji 1905 prihlásený na uhorskú ohlasovňu v Budapešti. Uhorská ohlasovňa im vydala v januári 1906 tzv. szabadalmi leírás (popis patentu), ale ďalší osud helikoptéry nie je známy. Rovnako nie je známa skutočnosť, že spolu s A. Marschallom skonštruoval v rokoch 1895 – 1897 prvý automobil s benzínovým motorom a akumulátorom na Slovensku.
V rokoch 1895 – 1914 bol predsedom vzduchoplavebnej organizácie v Martine. V roku 1978 bol nakrútený dokumentárny film o diele Jána Bahýľa s názvom Premožiteľ Edisona.
Patenty
Udelili mu 17 vojenských a iných technických patentov, napr.:
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1989
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1989 boli v poradí 16. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 29. januára5. februára 1989 v Moskve a Krasnogorsku, v Sovietskom zväze, za účasti 5 tímov. Sovietsky zväz bol organizátorom svetového šampionátu mužov štvrtýkrát, keď predtým hostil toto podujatie v rokoch 1965, 1973 a 1981. Zápasy MS sa prvýkrát odohrali v krytej halemoskovskej aréne Olimpijskij, ktorá bola postavená pre účely Letných olympijských hier 1980. Svoj trinásty titul získal domáci, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇫🇮. Bronzové 🇸🇪 zaznamenalo svoje najhoršie umiestnenie od roku 1967, kedy rovnako skončilo až na 3. priečke.
Niederneukirchen
Niederneukirchen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Linz-vidiek.
Žije tu 1 902 obyvateľov (1. 1. 2010).
Octan sodný
Octan sodný je sodná soľ kyseliny octovej. Jeho vzorec je CH3COONa. thumb|Octan sodný
Využitie
Bezvodný octan sodný sa používa ako katalyzátor, prídavná látka v potravinárstve pod označením E262 ako konzervačná látka a okyselujúci prostriedok pri výrobe marmelád, olejov, polievok, omáčok, cukroviniek, pekárenských a mäsových výrobkov. V priemysle na výrobu acetanhydridu alebo metánu. Pokiaľ kryštály octanu sodného ohrejeme nad 58°C vznikne kvapalina. Po opätovnom vychladnutí a iniciačnom impulze (napr.dotykom) začne vznikať kryštalická štruktúra a premena na pevné skupenstvo. Pri tejto reakcii sa uvoľňuje teplo. Táto vlastnosť sa využíva napr. v ohrievacích poduškách. Silný roztok octanu sodného je v plastovom vrecku spolu s kovovým plieškom. Keď sa kov mechanicky ohne, octan sodný začne rýchlo kryštalizovať a vytvárať teplo.
Si-chu
thumb|right|Si-chu Si-chu alebo Západné jazero je sladkovodné jazero v historickom centre mesta Chang-čou vo východnej Číne.
Jazero bolo pôvodne zátokou na rieke Čchien-tang, ktorá je dnes vzdialená 3 kilometre. V 8. storočí počas vládnutia dynastie Tchang bola vytvorená hrádza, ktorou sa jazero oddelilo od rieky a bolo prehĺbené na 1,5 metra.
Jazero je známe svojimi scenériami a kultúrnym dedičstvom. V okolí jazera je množstvo pavilónov, pagod, záhrad a historických pamiatok. Vďaka svojej kráse je vyobrazené na čínskej bankovke v hodnote jedného juanu a roku 2011 bolo zaradené do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Príleskovci
Príleskovci (základný tvar: Príleský, prídomok: z Prílesa; maď. prileszi Prileszky, lat. Prileszky de Prilesz, nem. Prileszky von Prilesz) bola uhorská šľachtická rodina, odvodzujúc svoje priezvisko od zemanskej osady Príles, ktorú vlastnili. Prvá zmienka o Prílese pochádza z listiny, v ktorej Ladislav (syn Tomáša z Kotešovej) roku 1351 daruje usadlosť nazývanú Príles (Prilich), Petrovi zvanému Zeuke, pravdepodobnému zakladateľovi rodu Príleských.
Dejiny rodu
Príleskovci patria medzi popredný šľachticky rod na území Trenčianskej stolice. Ich pôvodom bola obec Príles na Považí, ktorá leží medzi Trenčianskou Teplou a Dubnicou. Najstaršia písomná zmienka o obci Príles je z roku 1351, v ktorej Lacko (Lauk), syn Tomáša z Kotešovej dáva usadlosť Príles (Prilich), Petrovi (Zeuke). Je možné,že Peter zvaný Zeuke (spomínaný v prvej písomnej zmienke, viď. vyššie), alebo nektorý člen rodiny z Kotešovej bol zakladateľom rodu, ktorý neskôr používal predikát z Prílesa. Faktom, ktorý môže potvrdiť túto hypotézu je skutočnosť, že rodina Príleských vlastnila ešte v 2. polovici 15. storočia rozsiahle majetky v Kotešovej a dokonca Mikuláš Príleský sa v roku 1525 podpísal ako Mikuláš z Malej Kotešovej.
Prvý známy člen rodiny Príleských bol Ladislav, ktorý bol v roku 1438 kráľovským svedkom pri uvádzaní šľachtických rodín do majetkov. Jeho syn Mikuláš bol slúžnym Trenčianskej župy. Slúžnym Trenčianskej župy sa stal aj syn Mikuláša Juraj (1493), po ňom aj Jurajov syn Michal a tiež Michalov vnuk Ján II. Jánov syn Mikuláš II. mal s manželkou Katarínou Urbanovskou dvoch synov a dcéru: Michala II., Jána III. a Katarínu. V tomto období nastáva vo vývoji rodu Príleských závažná zmena, pretože po smrti Mikuláša II. sa rodina so synmi Jánom III. a Michalom II. rozdelila na dve vetvy: Príleskovci zo Zemianskeho Podhradia a druhá vetva z Prílesia.
Svoj predikát si zapisovali v rôznych formách ako: Príleczky, Pryleczky, Prielezky a aj Pruelesky.
Príleskovci zo Zemianskeho Podhradia
Ján III. zdedil hodnosť slúžneho Trenčianskej župy a oženil sa s Juditou Husárovou, s ktorou mal dvoch synov a dve dcéry. Jeden zo synov Mikuláš III. bol v rokoch 1702 – 1730 kanonikom v Nitre. Druhý syn Pavol I. sa stal významným a uznávaným právnikom, autorom právnického diela o zvykovom práve Quadripartitum. Bol správcom majetkov Esterháziovcov a oravských Turzovcov. Jeho brat Mikuláš mal významné zásluhy na rekatolizácii obyvateľstva, Pavol bol horlivým protestantom a pre svoju orientáciu sa musel dostaviť pred kráľa. Pavol nemal pravdepodobne sídlo v Prílese, ale býval v rodinných majetkoch v Zemianskom Podhradí. Pavol Príleský zomrel v roku 1743 v Bratislave, kde je aj pochovaný. Významným právnikom sa stal aj Pavlov syn Alexej. V roku 1721 študoval v Jene a neskôr sa stal autorom viacerých právnických štúdií. Po roku 1736 definitíve odišiel z Prílesa a jeho trvalým sídlom sa stalo Zemanské Podhradie. Preto sa táto vetva rodiny nazýva zo Zemanského Podhradia. Alexej Príleský sa oženil s Alžbetou Radvanskou, s ktorou mal syna Ľudovíta a dcéru Esteru, ktorá sa vydala a porodila dcéru Ludoviku. Keď sa Ľudovít Ostrolúcky oženil s Ludovikou, vetva zo Zemianskeho Podhradia vymiera. Tato línia je pre slovenskú literatúru veľmi významná, pretože zostavila rozsiahlu rodovú knižnicu, ktorú využívali viacerí slovenskí vzdelanci, ako napr. Pavel Doležal, Žigmund Pauliny-Tóth, po získaní knižnice Ostrolúckymi ju navštevovali: Ľudovít Rizner, Ľudovít Štúr či Samuel Štúr.
Druhá vetva z Prílesa
Druhá vetva Príleských naďalej zostáva vo svojom materskom sídle v Prílese. Michal II. s Máriou Nevédy mal troch synov. Ján IV. sa stal jezuitom a bol známy ako náboženský spisovateľ, po rozpustení jezuitov v roku 1773 vstúpil do rehole piaristov. Jánov brat Matej I. mal tri deti: Albert bol v rokoch 1774 – 1809 nitrianskym kanonikom, dcéra Juliana so Zuzanou Nevédy sa stali zakladateľkami kostola sv. Anny v Trenčíne. V Prílese býval aj ďalší Matejov syn Juraj. Jurajov syn Gabriel je v Prílese doložený začiatkom 19. storočia. Pravdepodobne v tomto období bol prebudovaný Príleský kaštieľ na klasicistickú kúriu. Svoje ďalšie majetky mali aj v neďalekom Veľkom Kolačíne, kde sídlili potomkovia Ondreja Príleského(syna Michala). Najvýznamnejším členom rodiny Príleských sídliaci v Kolačíne bol Karol (nar. 1756), ktorý zastával tieto hodnosti: hlavný notár Trenčianskej župy, poslanec uhorského snemu, zástupca palatína a kráľovský radca. Na začiatku 19. storočia sa rodina Príleských z Prílesa odsťahovala.
V roku 1916 získal Guido Príleský uhorský barónsky titul, a následne 2. septembra 1916 František Jozef I. udelil barónstvo aj jeho bratovi Karolovi s manželkou a synom.
Pôvod rodu
Rodový erb naznačuje, že Príleskovci mohli pochádzať z rodu Diviakovcov, ktorý sa rozčlenili na niekoľko vetiev. Viaceré rody mali identický erb: z pažite vyrastajúci strom a pod ním sa nachádza medveď. Ich rodový znak heraldický dopĺňajú znaky hviezdy a mesiaca.
Rodokmeň
Súbor: Rodokmen-Prileskovcov1.PNG Súbor: Rodokmen-Prileskovcov2.PNG
Známi príslušníci rodu
Medzi najvýznamnejších členov rodu patrili:
Michal (anjel)
right|thumb|Archanjel Michal na maľbe v kostole v [[Dražovce|Dražovciach.]] Archanjel Michal (hebr. מיכאל Micha'el, lat. Michael, arab. Mika'il alebo Mikal, doslova Kto je ako Boh, Bohu podobný) je jeden z archanjelov v židovskej, kresťanskej a islamskej tradícii. Katolícka a pravoslávna cirkev nazývajú archanjela Michala Svätý Michal Archanjel alebo len Svätý Michal a uctievajú ho ako vodcu nebeských zástupov.
Podľa tradície Talmudu meno Michael znamená otázku: Kto je ako El (Boh)? Je to údajne bojový pokrik, s ktorým anjeli bojovali proti Satanovi a jeho anjelom. Výklad midrašu prevzala neskôr kresťanská mytológia. Postava Michaela ako ochranného boha alebo ducha pravdepodobne pochádza z Chaldejska. Židia ju prevzali a preformovali do postavy jedného z hlavných anjelov.
V Biblii sa spomína v knihe proroka Daniela (Dan 10, 13; Dan 12, 1), neskôr v Júdovom liste (Júd 1, 9) a Zjavení svätého Jána - Apokalypse (Zjv 12, 7).
V Kolosách vo Frýgii archanjel Michal zázračne zachránil chrám, ktorý mu bol zasvätený. Pohania sa totiž rozhodli presmerovať dve blízke rieky aby pretekali cez chrám. Starec Archip však videl ako archanjel Michal hodil žezlo do veľkého kameňa, ktorý sa rozpadol, vytvoriac pritom roklinu, ktorá odviedla vodu iným smerom. Túto udalosť si východné cirkvi pripomínajú 6. septembra sviatkom Zázraku sv. archanjela Michala v Kolosách.
Gréckokatolícka cirkev slávi sviatok archanjela Michala, spolu so sviatkom ostatných beztelesných mocností, 8. novembra. November bol vybraný symbolicky na počesť deviatich anjelských chórov ako 9. mesiac od marca, ktorý bol pôvodným začiatkom roka.
Patrón v katolíckej cirkvi
Katolícka cirkev vyznáva Svätého Michala Archanjela ako patróna Cirkvi, patróna v boji proti pokušeniu a diablovi, patróna rytierov, vojakov, obchodníkov, parašutistov, policajtov, námorníkov, pekárov, výrobcov váh, ciachovačov, lekárnikov, sanitárov, tokárov, krajčírov, sklenárov, maliarov, zlatníkov, cínarov, zlievačov, zamestnancov bánk, rádiomechanikov, chudobných a zomierajúcich, cintorínov, patróna dobrej smrti a patróna pri búrke a v zlom počasí.
Bréhand
Bréhand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
25. máj
Narodenia
thumb|upright|[[Ian McKellen (* 1939)]] thumb|upright|[[Eliška Balzerová (* 1949)]] thumb|upright|[[Lauryn Hillová (* 1975)]]
Úmrtia
upright|thumb|[[Pedro Calderón de la Barca († 1681)]]
Nesle-Normandeuse
Nesle-Normandeuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nancy-Ouest
Nancy-Ouest je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba západná časť mesta Nancy.
Chantenay-Saint-Imbert
Chantenay-Saint-Imbert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cecil B. DeMille
Cecil Blount DeMille (* 12. august 1881, Ashfield, Massachusetts, USA – † 21. január 1959, Hollywood, Kalifornia) bol veľmi úspešný americký režisér prvej polovice 20. storočia, známy svojou okázalosťou a filmovým umením.
Životopis
Narodil sa rodičom (Henry Churchill DeMille a Matilda Beatrice Samuelová) počas ich dovolenky v Ashfielde v Massachusetts. Vyrastal v Pompton Lakes v New Jersey a od svojich 15 rokov navštevoval vojenskú univerzitu v Chesteri v Pennsylvánii. Mal staršieho brata Williama a mladšiu sestru Agnes, ktorá zomrela ešte ako dieťa, a po nej bola tiež pomenovaná Williamova dcéra Agnes de Mille.
Kariéra
Režíroval tucty nemých filmov. Hoci väčšinou bol v tlači uvádzaní s veľkým "D", DeMille používal v mene malé "d" (deMille) v súkromnej korešpondencii a veľké "D" (DeMille) pri podpisovaný obchodných a filmových transakcií. Po takmer celé obdobie jeho filmovej kariéry býval na DeMille Drive 2010 v Hollywoode v Kalifornii.
Mal skvelé oko na odhalenie talentu a bol známy tým, že jeho filmy boli odrazovým mostíkom pre mnoho dovtedy neznámych hercov. Ukázal lojalitu k umelcom, ktorých stále znovu a znovu obsadzoval do svojich filmov (napr. Henry Wilcoxen, Julia Faye, Joseph Schildkraut, Ian Keith, Charles Bickford, Theodore Roberts, Akim Tamiroff a William Boyd). V množstve filmov obsadzoval tiež popredných hercov (ako napr. Claudette Colbert, Gloria Swanson, Gary Cooper, Jetta Goudal, Robert Preston, Paulette Goddard a Charlton Heston). Bol známy ako mimoriadne dobrý režisér hercov, pričom mnoho z nich sa na neho spoliehalo, že rozvinie ich vlastné charaktery a podľa toho aj hrali.
Čoskoro si vybudoval reputáciu ako tyran a opovrhoval hercami, ktorí neboli ochotní fyzicky riskovať; tak to bolo napríklad v prípade Victora Matureho vo filme Samson and Delilah, kedy Mature odmietol zápasiť s levom, hoci lev bol krotký a mal vytrhnuté zuby. DeMille však vedel, čo ľudia prichádzajúci do kín chcú, a on im to aj poskytol.
DeMille bol jedným z prvých režisérov v Hollywoode, ktorí sa stali celebritami vlastným pričinením. V rokoch 1936 - 1944 vysielali v rádiu jedny z najpopulárnejších rozhlasových dramatizácií všetkých čias pod názvom "Lux Radio Theater". DeMille sa tiež objavil v roku 1947 v hudobnej komédii Variety Girl a hovoril veľa o svojom budúcom filme, rovnako ako sa to objavilo na plátne v úvode filmu The Ten Commandments. V roku 1952 vznikol ďalší z jeho filmov, The Greatest Show on Earth, za ktorý získal Oscara za najlepšiu kameru a nomináciu na ocenenie najlepší režisér.
Ku koncu jeho života začal DeMille pracoval na životopisnom filme o Robertovi Baden-Powellovi, 1. barónovi Baden-Powellovi, ktorý bol zakladateľom skautingu a požiadal Davida Nivena, aby hral v jeho filme; tento film však nebol nikdy natočený. Požiadal svojho zaťa, Anthonyho Quinna, aby režíroval remake jeho filmu z roku 1938 The Buccaneer; a hoci sa DeMille aktívne podieľal na výrobe filmu, bol veľmi nešťastný z Quinnovej práce a pokúšal sa neúspešne napraviť situáciu. Napriek dobrému obsadeniu pod vedením Charltona Hestona a Yula Brynnera a niekoľkým dojemným bojovým scénam bol film sklamaním.
Osobný život
Oženil sa Constance Adamsovou (* 1902) a mal s ňou jedno dieťa, dcéru Ceciliu. Pár si adoptoval Kathrine Lesterovú na začiatku 20. rokov 20. storočia; jej otec bol zabitý v 1. svetovej vojne a jej matka zomrela na tuberkulózu. Katherine sa vydala za Anthonyho Quinna. Tí si taktiež adoptovali dvoch synov, Johna a Richarda.
Počas filmovania scén pre film The Ten Commandments v Egypte v roku 1956 vtedy už 73-ročný DeMille vyliezol na 107 stupienkový rebrík na vrchol masívu Per Rameses a utrpel takmer smrteľný infarkt. Ako zázrakom sa s pomocou svojej dcéry, ale proti príkazom lekárov, vrátil k režírovaniu filmu už týždeň po infarkte.
Cecil B. DeMille zomrel na zlyhanie srdca v januári 1959 a bol pochovaný na hollywoodskom cintoríne Hollywood Forever Cemetery v Kalifornii. V čase jeho smrti vyjednával so spoločnosťou MGM o režírovaní filmu Ben Hur, a plánoval režírovať film o ceste do vesmíru.
DeMilleove sídlo vo Wayne v New Jersey bolo nedávno zbúrané, hoci vrátnica bola prestavaná na skromný domov, v tom čase obývaný detským hercom Ryanom Wardom z filmu Far From Heaven.
Posmrtné pocty
Bývalá filmová budova univerzity v Orange v Kalifornii je pomenovaná na jeho počesť. Taktiež Lawrence and Kristina Dodge College of Film and Media Arts teraz sídlia v štúdiách Marion Knotts.
Ezop
thumb|Ezop podľa Velasqueza
Ezop bol starogrécky autor bájok. Dodnes patrí k najznámejším bájkarom. Pôsobil v Grécku asi v 6. st. pred Kr. Jeho tvorba sa spočiatku prednášala len ústne a zozbieral ju až v 3. storočí pred Kristom Demetrios Falérsky. Autorom latinského veršovaného spracovania je Faedrus.
O jeho živote toho nie je veľa známe, narodil sa pravdepodobne okolo roku 620 pred Kr. ako otrok v Sardách v Malej Ázii, neskôr žil v Aténach a na ostrove Samos. Za svojho života veľa cestoval. Iné zdroje uvádzajú, že bol mrzák a fyzicky chorý. Pravdepodobnejšia je tá druhá verzia, lebo ho ako  fyzicky chorého nezabili ale nechali žiť, pretože bol vzdelaný, ako pisár. V tej dobe si bohatí ľudia najímali vzdelaných otrokov. V jeho bájkach vystupujú zvieratá, predmety alebo rastliny, ktorým prisudzuje ľudské vlastnosti.
Všetky bájky obsahujú na konci väčšinou didaktické poučenie. Hrdinami jeho bájok sú predovšetkým zvieratá a to všeobecne známe. Takisto však písal bájky, v ktorých vystupovali jednoduchí ľudia, kde poukazoval na lakomosť či chamtivosť. Jeho tvorba sa stala časom známou na celom svete.
Ezop zomrel v roku 564 pred Kr. v meste Delfy.
Niektoré Ezopove bájky
Na jeho tvorbu nadviazali neskorší bájkari ako Jean de La Fontaine či Ivan Andrejevič Krylov.
Brélidy
Brélidy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nancy-Sud
Nancy-Sud je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho iba južná časť mesta Nancy.
Niederthalheim
Niederthalheim je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Vöcklabruck.
Žije tu 1 022 obyvateľov (1. 1. 2010).
Brestská oblasť
Brestská oblasť je administratívna jednotka na juhozápade Bieloruska pri hraniciach s Poľskom a Ukrajinou. Má rozlohu 32 300 km² a žije tu 1 390 500 obyvateľov (odhad z roku 2014). Hlavným mestom oblasti je Brest.
Intermediálna častica
Prehľad známych intermediálnych častíc
Medzi experimentálne potvrdené intermediálne častice patria gluóny, fotóny a bozóny, ktoré sú popísané v rámci štandardného modelu časticovej fyziky. V analógii k súčasnému popisu elementárnych interakcií založenom na kvantovej teórii poľa boli navrhnuté rôzne hypotetické modely pre gravitačnú interakciu. Intermediálne častice vyskytujúce sa v týchto modeloch sa všeobecne nazývajú gravitóny. Vlastnosti predpovedané takýmto gravitónom sa môžu v rámci rôznych teórii líšiť. Avšak do dnešného dátumu nebola ich existencia, či prípadne efekty z nej plynúce, experimentálne overené.
Neuves-Maisons (kantón)
Neuves-Maisons je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho deväť obcí.
Sfairos zo Sparty
Sfairos (Sfairos) bol v roku 640 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Tatry (región)
Tatry (Tatranský región cestovného ruchu) je jeden zo slovenských subregiónov cestovného ruchu. Spolu so Zamagurím je súčasťou regiónu Spiš. Sčasti zasahuje na Liptov a Oravu.
Sfairos zo Sparty
Antický autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že Sfairos zo Sparty zvíťazil na 35. olympijských hrách v behu na jedno stadion. Eusebios k tejto informácii dodáva, že v behu na dve stadiá zvíťazil Kylón z Atén, ktorý sa neskôr pokúsil nastoliť v Aténach tyraniu.
Beh na jedno stadion bola najstaršia disciplína v ktorej sa na hrách súťažilo. Zavedenie behu na dve stadiá (diaulos) sa uskutočnilo na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).
Tatry (región)
Územie na severe a severozápade susedí s Poľskom.
Charakteristika
Subregión Tatry sa stotožňuje predovšetkým s okresmi Kežmarok, Poprad a Liptovský Mikuláš, čiže s okresmi Horného Spiša a Liptova. Západný okraj súčasného okresu Poprad zasahuje do územia Liptova a zahŕňa liptovské podtatranské obce Štrba, Štrbské Pleso, Liptovská Teplička a Vernár.
Turistický ruch
Územie Horného Spiša, ktorého súčasťou je turistický subregión Tatry ponúka množstvo turisticky atraktívnych lokalít:
Mestá
Okresy:
Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2005
Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2005 boli v poradí 6. Panamerické majstrovstvá v softbale žien, ktoré organizuje Panamerická softbalová konfederácia (CONPASA). Konali sa v Guatemala City, v Guatemale od 26. novembra4. decembra 2005, za účasti 14 tímov. Pôvodne sa mali na turnaji predstaviť aj družstvá Aruby, Bahám a Belize. Guatemala bola organizátorom panamerického šampionátu žien druhýkrát, keď pedtým hostila turnaj v roku 1994. Titul získalo šiestykrát za sebou družstvo USA, ktoré vo finále zvíťazilo nad Kanadou.
Tieto panamerické majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Panamerické hry 2007, ktoré hostilo brazílske Rio de Janeiro. Kvalifikovalo sa na ne 8 najlepších družstiev. Rovnako slúžili aj ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2006, ktoré sa uskutočnili v Číne. Na MS sa kvalifikovalo 5 najlepších družstiev.
Konečné poradie
Pozn: Kuba sa neskôr účasti na MS vzdala.
Andreas Vinciguerra
Andreas Vinciguerra, (* 19. február 1981, Malmö, Švédsko) je švédsky tenista. Jeho najvyššie umiestnenie v rebríčku ATP je 33. miesto, ktoré dosiahol 5. novembra 2001. Počas svojej kariéry vyhral jeden turnaj ATP v dvojhre.
Niederwaldkirchen
Niederwaldkirchen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu obyvateľov.
1 cent (euro)
náhľad|Hrana euromince 1 cent. Mince s nominálnou hodnotou 1 cent sú vyrobené z ocele pokovované meďou. Majú priemer, hrúbku a hmotnosť 2,30 g. Hrana mince je hladká. Všetky mince majú spoločnú lícnu stranu a rozdielnu národnú rubovú stranu.
Národné banky Fínska a Holandska túto mincu emitovali, ale prijali také finančné pravidlá, že došlo k zastaveniu obehu tejto mince (rovnako ako mince 2 centy). Napriek tomu sú obe mince platným platidlom na území celej eurozóny.
Lícna (spoločná) strana
Minca 1 cent (rovnako ako 2 centy a 5 centov) zobrazuje umiestnenie Európy vo svete. Je vidieť pologuľa s Európou, Afrikou a Blízkym východom so zvýraznením pôvodných pätnástich členov Európskej únie.
Externé odkazy
€
Homeľská oblasť
Homeľská oblasť (počas Sovietskeho zväzu rusky Gomeľská oblasť) je administratívna jednotka na juhovýchode Bieloruska. Má rozlohu 40 400 km² a žije tu 1 424 200 obyvateľov (odhad z roku 2014). Hlavným mestom oblasti je Homeľ.
Chocholnianska dolina
Chocholnianska dolina je dolina v Bielych Karpatoch, v podcelku Lopenícka hornatina.
Roberto Vittori
Roberto Vittori (* 15. október 1964, Viterbo, Taliansko) bol pôvodne pilot talianskej armády, od augusta 1998 je astronautom oddielu ESA. V rokoch 2002 a 2005 sa zúčastnil dvoch krátkodobých kozmických letov v ruských Sojuzoch na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Tretiu krátkodobú návštevu ISS absolvoval tentokrát v americkom raketopláne Endeavour so štartom 16. mája 2011.
Mladosť
Po absolvovaní strednej školy študoval v rokoch 1983 - 1985 fyziku na univerzite v Pise, nasledujúce štyri roky strávil na vojenskej leteckej akadémii v Pozzuoli. Roku 1990 absolvoval stáž u amerického letectva v Texase. Potom slúžil u talianskeho letectva, lietal na Tornado GR1. Bol vyslaný na štúdium na škole testovacích letcov námorného letectva USA v Patuxent River, úspešne ju absolvoval v novembri 1995. Po návrate sa zúčastnil prác na programe Eurofighter 2000. Počas služby nalietal viac ako 2000 hodín v 40 typoch lietadiel.
Astronaut
V júli 1998 bol v 3. nábore Talianskej vesmírnej agentúry (ASI) vybraný do oddielu astronautov ESA, v auguste 1998 začal s ďalšími členmi oddielu ESA výcvik na funkciu letového špecialistu v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. Výcvik letového špecialistu absolvoval v auguste 2000. V marci 2001 sa kvalifikoval ako operátor manipulátora raketoplánu, v júli toho istého roku v Kanade získal aj kvalifikáciu operátora manipulátora na ISS.
Prvý let
V auguste 2001 bol zaradený do posádky 3. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) a začal prípravu vo Stredisku prípravy kozmonautov vo Hviezdnom mestečku. Do vesmíru vzlietol z Bajkonuru 25. apríla 2002 v Sojuze TM-34 spoločne s Jurijom Gidzenkom a juhoafrickým milionárom Markom Shuttleworthom. Počas týždenného pobytu na ISS sa venoval experimentom programu Marco Polo. Po splnení programu trojica návštevníkov pristála 5. mája 2002 sa Sojuzom TM-33 po 9 dňoch, 21 hodinách a 25 minútach letu.
Druhý let
thumb|left|Sojuz TMA-6 sa blíži k ISS Od augusta 2004 sa vo Hviezdnom mestečku pripravoval na ďalšiu misiu, nazvanú Eneide. Štartoval v Sojuze TMA-6 ako jediný člen 8. návštevnej expedície na ISS spolu s posádkou Expedície 11 (Sergej Krikaľov a John Phillips), pristál s vracajúcimi sa členmi Expedície 10 v Sojuze TMA-5. Vo vesmíre prežil 9 dní, 22 hodín a 21 minút v dňoch 15. - 25. apríla 2005.
Tretí let
Od roku 2008 sa uvažovalo o jeho účasti v niektorom zo zostávajúcich letov Space Shuttle. Až 11. augusta 2009 NASA oznámila zostavu posádky letu STS-134, do ktorej bol Vittori zaradený. Štart raketoplánu bol naplánovaný na koniec júla alebo v septembri 2010. Po odkladoch najmä z finančných dôvodov sa let napokon uskutočnil až 16. mája 2011. Raketoplán na ISS dopravil magnetický spektrometer (Alpha Magnetic Spectrometer – AMS-02) a vonkajšiu logistickú plošinu „ExPRESS Logistics Carrier“ (ELC). Po úspešne splnenej misii raketoplán 1. júna 2011 aj s posádkou pristál na Floride. Pre Endeavour to bola 25-ta a posledná misia.
Roberto Vittori je ženatý, má troch synov.
Nomeny (kantón)
Nomeny je francúzsky kantón v departemente Meurthe-et-Moselle v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 25 obcí.
Charrin
Charrin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Neuf-Marché
Neuf-Marché je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Harry Potter a Ohnivá čaša (kniha)
left|80pxHarry Potter a Ohnivá čaša (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je štvrtý diel série ôsmich kníh o osude chlapca Harryho Pottera, mladého čarodejníka. Autorkou knihy je anglická spisovateľka Joanne Rowlingová. Kniha bola prvýkrát publikovaná v roku 2000 v anglickom vydavateľstve Bloomsbury. Na Slovensku vyšla v roku 2001 vo vydavateľstve Ikar. Knihu preložila Oľga Kralovičová. Na základe knihy bol natočený rovnomenný film.
Neuf-Marché
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.