cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štefan Závodník
Kňaz
Vo veku 23 rokov ho roku 1836 vysvätili za kňaza. V rokoch 1836 až 1841 pracoval ako kaplán a v roku 1841 sa stal rímskokatolíckym kaplánom vo Veľkej Divine (dnes Divina), kde bol neskôr menovaný za farára. Už v Divine sa venoval výchove a vzdelávaniu detí, mladých ľudí a sám sa zdokonaľoval v cudzích jazykoch. Pracoval aj ako vychovávateľ v rodine Čákyovcov na Budatínskom hrade (dnes súčasť Žiliny), kde mal možnosť vzdelávať sa v tamojšej bohatej knižnici. S čákyovskými potomkami uskutočnil v tom čase viacero ciest po európskych mestách, počas ktorých si značne rozšíril svoje jazykové znalosti. V mentalite Štefana Závodníka badať náklonnosť k bernolákovskému hnutiu typu fándlyovského. Neskôr pôsobil v Pružine, kde sa počas tretieho roku pôsobenia v tejto farnosti pustil do reštaurovania zanedbaného farského kostola. Dal postaviť nový bočný oltár, na ktorý umiestnil ranobarokovú sochu Piety. Počas revolúcie v rokoch 1848 až 1849 pred prenasledovaním odchádza zo Slovenska a zdržiava sa na viacerých miestach, hlavne v susedných štátoch: (Tešín, Olomouc, Praha, Viedeň, Wrocław, Drážďany). V decembri roku 1850 prišiel Závodník do Pružiny. Aj tu sa pustil do boja s alkoholizmom, kde už v roku 1851 založil Spolok striezlivosti. Mal pochopenie pre obyvateľov vzdialeného Mojtína – obce, ktorá tiež v tých časoch patrila do Pružinskej farnosti. Už v roku 1854 dal najavo, že z Mojtína chce vytvoriť samostatnú farnosť. V roku 1855 dal pred kostolom v Pružine postaviť kamenný obeliskový pomník najstaršiemu vojakovi sveta – mojtínskemu rodákovi Ladislavovi Škultéty-Gabrišovi. I napriek spočiatku zamietavým stanoviskám Biskupského úradu v Nitre v roku 1867 Závodník položil a vysvätil základný kameň pod stavbu jednoloďového dvojvežového kostola sv. Cyrila a Metoda v Mojtíne, na sviatok Ružencovej slávnosti 3. októbra 1875 Závodník nový kostol posvätil. Vybudovaním kostola, fary a školy v tejto obci dal základ k osamostatneniu tejto farnosti. K zásluhám Štefana Závodníka treba pripočítať aj to, že jeho pričinením bola v Beluši v roku 1867 zriadená poštová stanica, v roku 1879 v Pružine poštový úrad, dedinská sporiteľňa a záložňa. Na farskom pozemku založil veľkú „jaroslavskú záhradu“ na účastiny, Pružinčanov poučoval o ovocinárstve. Pri príležitosti udeľovania sviatosti birmovania 18. mája 1860 nitriansky biskup Augustín Roškováni v Pružine položil a posvätil základný kameň novej kalvárie Umučenia Pána a zároveň Sedembolestnej Panny Márie. V roku 1860 Závodníka vymenovali za dekana novozriadeného Pružinského dištriktu a školského dozorcu nového dekanátu. Ako šíriteľ úcty Ružencovej Panny Márie 1. októbra 1876 posvätil základný kameň kaplnky sv. Ruženca, ktorá bola slávnostne vysvätená 30. septembra 1877 a nachádza sa v nej aj sarkofág s fotografiou Štefana Závodníka. V roku 1879 dal Závodník upraviť priečelie starobylej kaplnky sv. Žofie, patrónky pružinského chrámu na spôsob lurdskej jaskyne. V roku 1879 dal Závodník priamo v obci postaviť aj kaplnku zasvätenú sv. Jánovi Nepomuckému.
Záver života
Posledné roky svojho života Závodník trpel na reumatizmus. Zomrel dňa 12. februára 1885. Pochovaný je pred kostolom v Pružine na mieste, ktoré si sám za svojho života vybral. Na jeho hrobe je kamenná doska s nápisom: ''„Tu spočíva v Kristu pastier duchovný Štefan Závodník, dekan a farár v Pružine, zakladateľ kalvárie, pôvodca fary mojtínskej, kaplnky sv. Ruženca, Jána Nepomuckého a P. M. z Lurdu. Zomrel 12. februára 1885. Daj mu Bože ľahké odpočinutie a slávu nebeskú''.“
Aktivity
Ako zanietený bojovník proti alkoholizmu v roku 1843 navštívil Sliezsko a Halič, kde sa zaujímal o organizáciu spolkov miernosti. V roku 1844 založil na základe poznatkov získaných v Divine „Spolok striezlivosti“, ktorý bol prvý svojho druhu v celom Uhorsku. Neustále burcoval svojich farníkov, aby prestali s nemiernym pitím alkoholu a poukazoval im na zlepšenie ich hospodárskej a morálnej situácie, keď príjmu sľuby striezlivosti a budú ich plniť. V roku 1847 sa stal predsedom tzv. Centrálneho spolku striezlivosti, združujúceho všetky spolky na Slovensku. Spolok striezlivosti založil aj v Pružine. O tom, že to nebol boj jednoduchý, svedčí zápis pružinského kronikára: „''Založil ružencový spolok, jeho členovia sa zaprisahali, že nebudú piť alkohol. Niektorí „figliari“ obišli prísahu tým, že si naliali pálenku na misu, nadrobili chleba a jedli lyžicou, teda nepili''.“ Závodník bol kňazom hospodárom a išlo mu aj o hmotné povznesenie dediny a preto už v roku 1851 založil na spolkovom základe v Pružine prvú „Ščepnicu“ na účastinárskej báze. Veľmi presne viedol o nej záznamy, uvádza rozličné druhy ovocných stromov pestovaných v Pružine. Okrem toho sa vo svojej novej farnosti rozhodol rýchlo riešiť aj nepriaznivú vzdelanostnú situáciu. Založil nové školy v Ďurďovom, Briestennom a vo Visolajoch. Medzi školskou mládežou pôsobil ako autor divadelných hier, ktoré i sám nacvičoval.
Zaslúžil sa aj o založenie slovenského gymnázia v Kláštore pod Znievom, bol spoluzakladateľom Tatrína, spolupracovníkom Štúrových Slovenských národných novín, Orla Tatranského, Hurbanových Slovenských pohľadov, stál pri založení spolku s. Vojtecha v Trnave. Napísal množstvo publikácií, básní, článkov z oblasti školstva i náboženstva. Keď sa v roku 1873 konala vo Viedni svetová výstava, Závodník bol jedným z tých, ktorí sa podieľali na jej inštalovaní, za čo bol ako zástupca Horného Uhorska odmenený čestným diplomom a medailou svetovej výstavy.
Závodník urobil tiež rukopisnú poznámku o osude Divinského meteroritu, ktorý do Diviny dopadol 24. júla 1837: "Meteor tento si vzala vdova grófka Ľudmila Čáky, rodená Lažanská, do svojho hradu v Budatíne, čo vzácnu pamiatku a v roku 1838 ho darovala Národnému múzeu v Budapešti, kde sa dosiaľ nachádza." náhľad|vľavo|Pamätná tabuľa na fare v Divine
Odkaz
O význame osobnosti Závodníka svedčí aj pamätná tabuľa, umiestnená na budove pružinskej fary: „''Kloniac sa pred jeho slávnym duchom, vďačne spomíname dobrodenia Štefana Závodníka. Čerpajme z jeho šľachetného a príkladného života posilu a pokoj v terajšej borbe, utužujme sa v trpezlivosti a chuti k tým prácam a snahám, ktorými sme povolaní pomáhať svojmu rodu. Jeho pamiatke venuje Spolok sv. Vojtecha 23. VIII. 1931''.“ Pamätná tabuľa sa nachádza aj na fare v Divine, kde dlhšiu dobu Závodník pôsobil.
Pri príležitosti 100. výročia úmrtia Štefana Závodníka v roku 1985 členovia Základnej organizácie Slovenského zväzu záhradkárov v Pružine umiestnili vo svojom sídle pamätnú tabuľu, pri príležitosti stého výročia založenia prvého včelárskeho spolku zas včelári umiestnili pamätnú tabuľu na jeho hrobe.
Pri príležitosti 180. výročia narodenia Štefana Závodníka dňa 1. septembra 1993 Miestne kultúrne stredisko v Pružine zriadilo a otvorilo jeho pamätnú izbu v pružinskej základnej škole. Nachádzajú sa tu kópie rukopisov publicistiky, fotografií, ktoré poskytla Matica slovenská a množstvo korešpondencie, prevažne z najplodnejšieho obdobia jeho života.
Štefan Závodník celých 35 rokov (v rokoch 1850 – 1885) účinkoval ako kňaz v obci Pružina v okrese Považská Bystrica. Od roku 1997 nesie naša základná škola čestný názov Základná škola Štefana Závodníka. Odkaz tohto národovca, ktorý tu pred 120 rokmi pôsobil oslovuje prácou, schopnosťou vidieť veci, ktoré iní nevidia, alebo nechcú vidieť, sociálnym cítením, neúnavnosťou a ochotou ísť do krajnosti ak ide o človeka a jeho blaho.
Ernő Rózsa
Vzdelanie a kariéra
Absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Po absolvovaní štúdia pracoval na rôznych pozíciách v štátnej správe v Galante, neskoršie na úrovni okresu, ako aj na úrovni Západoslovenského kraja. Od roku 1969 pôsobil ako vedúci právnik na Okresnom ústave národného zdravia v Galante, ako právny zástupca Reštaurácie a Jedálne, n. p. a v Okresnej správe ciest. Istý čas vyučoval základy práva na Strednej ekonomickej škole v Nových Zámkoch. Od roku 1990 pracoval ako komerčný právnik v Galante.
Politická kariéra
V prvých slobodných voľbách v roku 1990 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za stranu Spolužitie, ktorá vo voľbách kandidovala spolu s MKDH (kandidoval v Západoslovenskom volebnom kraji a získal 22 808 preferenčných hlasov). V parlamente pôsobil vo výbore pre štátnu správu a územnú samosprávu.
V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 bol po tretí raz zvolený za poslanca parlamentu za Maďarskú koalíciu (Spolužitie+MKDH+MOS) v Západoslovenskom volebnom kraji (získal 14 017 preferenčných hlasov). V NR SR bol členom výboru pre životné prostredie a ochranu prírody a od roku 1996 aj členom výboru pre nezlúčiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. V roku 1997 sa uchádzal o post sudcu Ústavného súdu SR.
Vo voľbách v roku 1998 opäť kandidoval do NR SR, tentoraz za SMK, no za poslanca už nebol zvolený (získal 6 060 preferenčných hlasov, avšak bol na nezvoliteľnom mieste).
Július Krmešský
doc. RNDr. Július Krmešský (* 10. apríl 1900, Ploštín, dnes časť Liptovského Mikuláša – † 20. september 1984, Bratislava) bol slovenský fyzik.
Život
Narodil v Ploštíne. Po maturite na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši (1918) sa pôvodne zapísal na Lekársku fakultu v Budapešti (1918). Po vzniku Česko‑Slovenska však odišiel na Elektrotechnickú fakultu ČVUT do Prahy ( 1919). Tu sa prihlásil za člena JČMF, kde dostal za úlohu prekladať české učebnice fyziky do slovenčiny. Touto prácou podstatne prispel k tvorbe slovenskej fyzikálnej terminológie. Fyzika ho natoľko zaujala, že štúdium dokončil na Prírodovedeckej fakulte KU, kde získal titul RNDr. V r. 1923– 1929 učil na Gymnáziu v Prešove fyziku a matematiku, ale pre nedostatok učiteľov aj slovenčinu. Z jeho iniciatívy tu vzniklo Nakladateľstvo slovenských profesorov, pre ktoré napísal čítanku pre prvú triedu stredných škôl a Malý pravopisný slovník. Po príchode do Bratislavy ( 1929) pôsobil ako profesor na rôznych gymnáziách. V r. 1942 sa stal riaditeľom Ústavu pre školský a osvetový film. V tejto funkcii založil a rozvinul tvorbu školských filmov na Slovensku. V päťdesiatych rokoch dr. Krmešský pracoval v Štátnom pedagogickom ústave (od r. 1950), na Vysokej škole pedagogickej (od r. 1953), ako vedúci Katedry fyziky na Vyššej pedagogickej fakulte, Pedagogickom inštitúte a napokon na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. Tu sa v r. 1961 stal docentom. Ešte ako študent preložil niekoľko českých učebníc do slovenčiny. V 30. rokoch upravoval české učebnice pre potreby slovenských stredných škôl. V tomto období redigoval zošitovú edíciu Abeceda všeobecného vzdelania. V r. 1940 napísal Čítanku pre 2. triedu gymnázií. Napokon v r. 1958 bol hlavným autorom pokusnej učebnice fyziky pre 10. ročník JSŠ. Podieľal sa tiež na vzniku Fyziky pre pedagogické fakulty (1971), na tvorbe 18 školských filmov a publikácie Film a diafilm vo vyučovaní fyziky. Osobitnú zmienku si zaslúži skutočnosť, že už v r. 1959 sa začal venovať novej oblasti – výskumu fyzikálnych polí a žiarenia organizmov. Dosiahol pozoruhodné výsledky, ktoré si získali ocenenie doma i v zahraničí. Prihlásil si tiež patent na objav Kvazimagnetické vektorové pole (1980). Zomrel v Bratislave.
Slivko
Slivko je priezvisko, pozri Slivko (priezvisko), napr.:
NGC 65
NGC 65 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Sarkadkeresztúr
Má rozlohu 3530 ha a žije tu 1687 obyvateľov (2007).
Oleg Vasilievič Dobrovoľskij
Oleg Vasilievič Dobrovoľskij (* 12. december 1914 – † 1989) bol ruský astronóm, ktorý sa venoval fyzike komét a meteorov, štatistike hviezd, kvazarom a dvojhviezdam.
Nepôvodný druh
Terminológia
Synonymá výrazu nepôvodný druh sú: geograficky nepôvodný druh, introdukovaný druh (v širšom zmysle), zavlečený druh (v širšom zmysle), adventívny druh (v širšom zmysle), a pre rastliny v množnom čísle aj adventíva (v širšom zmysle) [podstatné meno stredného rodu]. Zriedkavé synonymá sú: cudzokrajný druh, cudzí druh, exotický druh, votrelecký druh, invázny/invazívny druh (v širšom zmysle) a naturalizovaný/zdomácnený/udomácnený druh (v širšom zmysle). Slovo ...druh možno podľa kontextu nahradiť výrazom ...rastlina, ...živočích, ...organizmus a pod.
Anglické ekvivalenty sú: alien species, introduced species, exotic species, non-native species, non-indigenous species a invasive species (v širšom zmysle).
Treba poznamenať, že napriek tomu, že je vo vyššie uvedených názvoch slovo „druh“, obyčajne zahŕňajú aj vnútrodruhové taxóny (čiže poddruh, odrodu a pod.).
Proces vytvárania nepôvodného druhu sa nazýva introdukcia alebo zavlečenie. Termín introdukovaný druh (resp. introdukcia) sa v užšom zmysle vzťahuje len na úmyselné (teda človekom zámerne uskutočnené) vytvorenie nepôvodného druhu. Úmyselné vytvorenie nepôvodného druhu sa označuje aj termínom vysadenie. Termín zavlečený druh (resp. zavlečenie) a adventívny druh a adventíva sa v užšom zmysle vzťahuje len na neúmyselné vytváranie nepôvodného druhu. (Definície a zdroje pozri v článkoch introdukcia a zavlečenie.)
Aj termíny invazívny/invázny druh a naturalizovaný/zdomácnený/udomácnený druh majú aj užšie - a v tomto prípade oveľa častejšie – definície. Tie sú uvedené v článkoch invázny druh a naturalizovaný druh
Nepôvodné druhy vzniknuté po roku 1500 sa označujú aj neologizmom neobiota [pomnožné podst. m.], resp. špecifickejšie ako neofyty (rastliny; synonymá: neosynantropy, kenofyty ), neozoa (živočíchy) a neomycéty (huby). Nepôvodné druhy vzniknuté pred rokom 1500 sa označujú aj neologizmom archaeobiota [pomnožné podst. m.], resp. špecifickejšie ako archeofyty (rastliny), arch(a)eozoa (živočíchy) a archeomycéty (huby).
U rastlín sa používa aj termíny antropofyt (rastlina introdukovaná ľuďmi), ktorý sa delí na termíny hemerofyt (rastlina úmyselne introdukovaná ľuďmi) a xenofyt (rastlina neúmyselne introdukovaná ľuďmi). Xenofyty sa staršie delili na archeofyty (rastlina neúmyselne introdukovaná po roku 1500) a neofyty (rastlina neúmyselne introdukovaná do roku 1500), ale novšie sa termíny archeofyt a neofyt vzťahujú aj na úmyselne introdukované rastliny (porov. aj vyššie).
Dôvody introdukcie človekom
Úspech introdukcie závisí na podobnosti nového stanovišťa s pôvodným (predovšetkým z hľadiska klimatického), na schopnosti introdukovaného druhu adaptovať sa na novom stanovišti, na odolnosti voči novým podmienkam, neznámym chorobám a parazitom a pod.
Watronville
Watronville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam najpredávanejších hudobných albumov na svete
Toto je zoznam najpredávanejších hudobných albumov na svete. Hlavným kritériom pre zverejnenie albumu v tomto zozname je uvedenie relevantného zdroja. Zverejnený album musí mať dosiahnutý minimály celosvetový predaj 20 miliónov nosičov. Zoznam albumov je zoradený podľa počtu predaných nosičov, v prípade zhody je radený podľa mena umelca. Zoznam obsahuje všetky druhy nosičov: štúdiové albumy, kompilácie, alebo tzv. greatest hits aj od rôznych umelcov, soundtracky a aj remixy.
Najpredávanejším albumom všetkých čias je Thriller. Aj keď sú odhady jeho celosvetového predaja rôzne, oficiálny odhad je 109 miliónov nosičov.
Pusztaszer
Pusztaszer je obec v Maďarsku v Čongrádskej župe v Kisteleckom okrese.
Má rozlohu 4893 ha a žije tu 1577 obyvateľov (2007).
NGC 66
NGC 66 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Šlivka (priezvisko)
Šlivka je slovenské priezvisko. Je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Bardejove, Veľkých Kapušanoch a obci Skároš (okres Košice-okolie).
Známi nositelia
Pozri v článku Šlivka.
Mrlianov potok
Mrlianov potok je potok na hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Hybice, má dĺžku 2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Tečie v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Hybianska pahorkatina, kde pramení v lokalite Nad Peňažným v nadmorskej výške približne 810 m n. m., SSV od obce Hybe.
Opis toku
Od prameňa tečie severojužným smerom, na hornom toku lesnatým prostredím, ktoré na dolnom toku prechádza do podhorských lúk. Z pravej strany najprv priberá krátky prítok spod kóty 807,0 m a z ľavej strany prítok spod kóty 804,0 m. Následne preteká lokalitou Gerlachovo, kde sa esovito stáča a podteká diaľnicu D1. Severovýchodne od Hýb, pri areáli poľnohospodárskeho družstva, ústi v nadmorskej výške cca 716 m n. m. do Hybice.
Alexandr Konstantinovič Glazunov
Alexandr Konstantinovič Glazunov (* 10. august 1865, Petrohrad, Rusko – † 21. marec 1936, Paríž, Francúzsko) bol popredný ruský hudobný skladateľ v období romantizmu, učiteľ hudby a dirigent.
Životopis
Alexandr Glazunov sa narodil ako syn bohatého vydavateľa. O hudbu sa zajímal už od detstva a keďže nemal finančné problémy začal študovať u Rimského-Korsakova, ktorý si Glazunova obľúbil a stal sa jeho dobrým priateľom. Aj komponovať začal už v ranom veku. Dôkazom toho je jeho prvých 8 symfónií z roku 1882, keď mal Glazunov 16 rokov. Aj jeho populárna Stenka Razin je jeho mládežnícka práca. Prvý obrovský úspech zaznamenal už so svojou prvou symfóniou v roku 1882.
Jeho dielo boli čiastočne ovplyvnené Franzom Lisztom, RichardomWagnerom, či ruskou školou, ale zdá sa, že tieto vplyvy boli malé, pretože jeho hudba mala iba slabo vyhranený charakter. V roku 1899 sa stal profesorom a v roku 1905 aj riaditeľom na Petrohradskej škole hudby. Tento rok odložil komponovanie až do svojho odchodu do Paríža v roku 1928. Okrem Francúzska, kde sa usadil, precestoval veľkú časť Európy a niekoľkokrát navštívil aj USA. Glazunov napísal osem úplných symfónií, husľové koncerty, dva klavírne koncerty, sedem kvartetov a o niečo neskôr saxofónový koncert. Veľkú slávu, ale tiež najlepšiu hudbu nájdeme v jeho Ročných dobách a husľovom koncerte. Menej známe sú aj jeho tri balety.
Cheylade
Cheylade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Alexandr Konstantinovič Glazunov
Životopis
Veľkú zásluhu niesol aj na dokončení niekoľkých hlavných diel od Alexandra Borodina, z toho je najznámejšia opera Princ Igor. Zomrel v Paríži 21. marca 1936.
Cheylade
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Alexandr Konstantinovič Glazunov
Životopis
Glazunov nemal za svojho života ľahké preraziť, pretože začal komponovať tesne po svojom úspešnejšom kolegovi. V tejto dobe boli totiž Čajkovskij a ruski nacionalisti na vrchole svojich síl, čím diela Glazunova do veľkej miery zatienili. Aj keď bol neuveriteľne dobrým hudobníkom, nebol nikdy schopný sa vymaniť z osobných štýlov ako napríklad Rachmaninov. Aj cez tieto veľké prekážky sa dokázal presadiť a najmä jeho symfónie patria medzi úspešné hudobné diela, čo je prinajmenšom pozoruhodné.
Cheylade
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 67
NGC 67 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 7. októbra 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Štěpánov nad Svratkou
Štěpánov nad Svratkou je mestečko v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 695 obyvateľov, z toho 347 mužov a 348 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 41,0 roka, ženy 44,6 roka).
Corvo
Corvo môže byť:
Corvo (sopka)
Corvo je názov vyhasnutého stratovulkánu, nachádzajúceho sa v severnej časti ostrova s rovnakým menom, patriaceho Portugalsku.
Väčšiu časť bazaltového stratovulkánu tvorí kaldera s priemerom, v ktorej sa nachádzajú dve jazierka a niekoľko menších dómov. Dva rozrušené dómy na južnom okraji kaldery boli posledným erupčným centrom sopky. Pozdĺž severojužného zlomu, ktorý prechádza ostrovom, vyprodukovali lávový prúd, na ktorom v súčasnosti leží aj správna obec ostrova.
Bombový útok v Pakistane 1. januára 2010
Bombový útok v Pakistane (1. januára 2010) bol samovražedný bombový útok, ktorý nastal 1. januára 2010 v obci Hasan Shah Khel v Severozápadnej pohraničnej provincii v Pakistane. Incident si vyžiadal najmenej 95 obetí a vyše 100 zranených osôb.
Priebeh
Miestny obyvatelia sa stretli aj s dôvodom utvorenia ozbrojených milícii, ktoré by bojovali proti Talibanu. Táto polovojenská organizácia v tejto oblasti, v blízkosti Severného a Južného Vaziristanu, obývanej najmä kmeňovými komunitami totiž operuje vo veľkom počte. Militanti hrozili smrťou každému kto sa pripojí k domobrane.
Samovražedný atentátnik zastavil svoje vozidlo Mitsubishi Pajero Pick-up pri dave ľudí sledujúcich volejbalový zápas a odpálil výbušninu. Použitá bola neznáma výbušnina s odhadovanou hmotnosťou vyše 270 kilogramov. Podľa svedkov tragédie následkom výbuchu vznikol ohnivý hríb ktorý jasne ožiaril okolie. Počas výbuchu bolo na volejbalovom zápase prítomných takmer 300 osôb, z nich okolo 200 utrpeli zranenia a najmenej 95 prišli o život následkom útoku. Medzi obeťami bolo aj šesť detí a päť príslušníkov polovojenskej skupiny. Telá hráčov boli následkom tlakovej vlny spôsobenej explóziou vyhodené do vzduchu.
Výbuch poškodil viac ako dvadsať okolitých domov, vrátane mešity, kde práve zasadal miestny mierový výbor. Hoci sa strecha mešity zrútila, nikto zo zúčastnených nebol zranený. Niekoľko ľudí uviazlo v troskách budov. Na hľadanie obetí v tme boli použité reflektory automobilov.
Na mieste činu sa podľa polície pohybovalo ešte druhé vozidlo, ktoré však ušlo. "Jedno vozidlo tu vybuchlo a druhé ušlo nevedno kam. Domnievame sa, že môže byť využité k útoku na inom mieste," vyjadril sa šéf miestnej polície.
Reakcie
Ministerka zahraničných vecí USA, Hillary Clintonová k útokom povedala: "Spojené štáty rázne odsudzujú súčasné teroristické útoky zamerané na civilné obyvateľstvo v Pakistane, a vyjadruje úprimnú sústrasť pozostalým rodinám obetí a pakistanskému ľudu. Teroristi sa zameriavali na školy, trhy, mešity a teraz aj na volejbalový zápas. Spojené štáty budú naďalej podporovať pakistanský ľud v ich úsilí budovať vlastnú budúcnosť bez strachu a zastrašovania, budú podporovať ich úsilie v boji proti násilnému extrémizmu a za posilnenie demokracie"
Britské ministerstvo zahraničných vecí vydalo oficiálne vyjadrenie v ktorom odsúdili "tento strašný útok, ktorý viedol k zbytočnej strate mnohých životov."
Kybernetický systém
Kybernetický systém je dynamický systém rôznej fyzickej podstaty s jedným riadiacim a jedným, resp. viacerými riadenými prvkami, ktorého existencia závisí od výmeny informácií medzi prvkami systému a medzi systémom a jeho okolím prostredníctvom vstupov a výstupov.
Pomocou vstupov prijíma vstupné signály, spracúva informácie v nich obsiahnuté a na výstupe sa objavujú výstupné signály.
Open 13 2008
Open 13 2008 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 11. do 18. februára 2008  v hale na tvrdom povrchu v francúzskom Marseille. Titul v dvojhre získal Brit Andy Murray, ktorý vo finále porazil Chorváta Ančića. Bol to jeho piaty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Česi Martin Damm a Pavel Vízner, ktorí vo finále porazili švajčiarsko-juhoafrický pár Yves Allegro, Jeff Coetzee. Pre Damma to bol 37. a pre Vízner 16. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Kybernetický systém
Pre kybernetický systém je nevyhnutná spätná väzba v systéme. Riadiaci prvok systému je s riadeným prvkom spojený priamou väzbou a riadený s riadiacim spätnou väzbou. Podľa zvoleného stupňa rozlišovacej úrovne možno riadiaci a riadený prvok označiť ako riadiaci a riadený podsystém. Súhrn riadiacich a riadených prvkov (podsystémov) tvorí systém riadenia. Riadiaci prvok zabezpečuje pohyb informácií nevyhnutných pre činnosť systému. Riadiace príkazy sa dostávajú vo forma informácií cez kanál priamej väzby do riadených prvkov a výsledky pôsobenia riadiacich informácií sa prenášajú ako informácie o stave riadených prvkov prostredníctvom kanála spätnej väzby do riadiaceho prvku. Riadiaci prvok spracuje tieto informácie spoločne s vopred uloženými informáciami na nové riadiace informácie a cyklus sa opakuje. Vzťahy medzi prvkami kybernetického systému a jeho okolím majú vždy informačný charakter.
Kybernetický systém si môže udržať buď konštantný, vopred určený rovnovážny stav, alebo premenný rovnovážny stav. Samotný návrat kybernetického systému do rovnovážneho stavu, z ktorého sa vychýlil v dôsledku poruchy, sa nazýva vnútorná regulácia systému alebo samoriadenie systému.
Hlavnými zákonitosťami aktívneho cieľového spôsobu činnosti a správania kybernetických systémov sa zaoberá kybernetika.
Open 13 2008
Dvojhra mužov
🇬🇧 Andy Murray vs. 🇭🇷 Mario Ančić 6-3 6-4
Štvorhra mužov
🇨🇿 Martin Damm / 🇨🇿 Pavel Vízner vs. 🇨🇭 Yves Allegro / 🇿🇦 Jeff Coetzee 7-6 7-5
Šlichtovanie
Šlichtovanie môže byť:
Štátoprávna teória
Štátoprávna teória je zovšeobecňujúca súčasť vied skúmajúcich špeciálne ako svoj predmet štát a právo. Skúma základné, všeobecné črty štátu a práva ako celku a zákonitosti ich vývoja. Zovšeobecňuje poznatky odvetvových právnych disciplín. Jedným z najdôležitejších pojmov štátoprávnej teórie je pojem konštitucionalizmu.
Svaneti
thumb|Pohľad do údolia Svaneti
Svaneti (gruzínsky: სვანეთი) je historická provincia Gruzínska v jej severozápadnej časti. Celá provincia leží vo vysokej nadmorskej výške a nachádza sa tu i vrch Šchara, nejvyšší gruzínsky vrch vôbec.
V celej provincii sú pozostatky stredovekých dedín i ďalších pamiatok, vďaka čomu bola Svaneti v roku 1996 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Kesha
Kesha Rose Sebert (* 1. marec 1987, San Fernando Valley, Los Angeles, USA), známa pod umeleckým menom Kesha alebo Ke$ha, je americká speváčka, textárka a raperka. V roku 2005, keď mala 18 rokov, podpísala zmluvu s vydavateľstvom producenta Dr. Luke, Kemosabe Records. Jej prelom prišiel v roku 2009 po tom, čo sa objavila v úspešnom singli rappera Flo Rida, „Right Round“. Svoj prvý debutový album Animal a EP Cannibal vydala v roku 2010. Keshina hudba a imidž boli poháňané jej okamžitým komerčným úspechom, kedy sa album Animal dostal na prvú priečku v Spojených štátoch. Single „Tik Tok“ a „We R Who We R“ sa tiež dostali na prvé miesto. V tom istom čase pokračovala so skladaním piesní pre iných umelcov, vrátane piesne „Till the World Ends“ pre Britney Spears. Warrior, Keshin druhý štúdiový album vyšiel v decembri 2012. Singel „Die Young“ sa dostal do top-ten a „Tik Tok“ je jedným z najpredávanejších digitálnych singlov v histórii, z ktorého sa celosvetovo predalo cez 14 miliónov kópií.
Ovplyvnená rôznymi umelcami a žánrami, Kesha čerpá inšpiráciu hlavne z hudby 80. rokov; Madonna, Queen, a Beck. Po experimentovaní s country a pop rockom, sa najviac venuje elektronickej hudbe. Jej hudba sa všeobecne krúti okolo zábavy, individuality, rebélie, žiaľu, nadprirodzených momentov i útekov do iných svetov. Kesha zastáva práva zvierat a LGBT komunity. Od svojho debutu bola veľakrát nominovaná a vyhrala ocenenia vrátane MTV Europe Music Award za najlepšieho nováčika roku 2010. V USA predala cez 33 miliónov nahrávok (albumy, skladby a zvonenia) a celosvetovo až 60 miliónov.
Šúr (Maďarsko)
Šúr je obec v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe v obvode Kisbér.
Sargis Sargsjan
Sargis Sargsjan, (* 3. jún 1973, Jerevan, Arménsko) je bývalý arménsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Šúr (Maďarsko)
Má rozlohu 3737 ha a žije tu 1290 obyvateľov (2007).
Kesha
Detstvo
Jej matka Pebe Sebert bola tiež speváčkou a o Keshu sa musel starať jej starší brat. Pebe Sebert sa s rodinou presťahovala v roku 1991 do mesta Nashville, kde získala kontrakt, a tak tam Ke$ha strávila väčšinu rokov. Ke$ha navštevovala hudobnú školu v prírode. Matka jej pomohla dostať sa do rôznych nahrávacích štúdií. Spolu s celou rodinou si zahrala v jednej epizóde seriálu „The Simple Life“. V 17-tich rokoch Ke$ha odišla z Brentwood High School v meste Clayton a vrátila sa do Los Angeles, kde pokračovala vo svojej hudobnej kariére.
2005 – 2009: Kariérne začiatky
V rokoch 2006 až 2008 Kesha naspievala niekoľko pesničiek do rôznych seriálov, napríklad jej pieseň „Former Overexposed Blonde“ sa objavila v seriáli „Degrassi: Next Generation“. Ďalší z jej piesní „Backstabber“ a „Chain Reaction“ v seriáli „The Hills“. V tejto dobe sa podieľa aj na tvorbe textu singla „This Love“ skupiny The Veronicas. Jej hlas tiež môžeme počuť v pozadí pesničky „Lace & Leather“ od Britney Spears. Ukázala sa aj vo videoklipe „I Kissed a Girl“ od speváčky Katy Perry. V neposlednom rade jej hlas zaznel aj v pesničke „Right Round“ od rappera Flo Rida. Vo videoklipe ale nie je. Ke$ha spolupracuje s umelcami ako Pitbull, Taio Cruz, Jason Derulo a iní.
NGC 68
NGC 68 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Karbón
Karbón môže byť:
Wavrille
Wavrille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nashua (New Hampshire)
Nashua je mesto v Hillsborough County v americkom štáte New Hampshire. Je to druhé najväčšie mesto v štáte (a v troch severných štátoch Nového Anglicka) po Manchesteri. Rozvojový impulz mu dal dnes už neexistujúci textilný priemysel, v posledných dekádach sa mesto stalo súčasťou ekonomického rozvoja bostonského regiónu. Nashua bola časopisom Money v jeho ročnom dotazníku dvakrát označená ako "Najlepšie miesto pre život v Amerike". Je to jediné mesto, ktoré získalo toto ocenenie dvakrát—v rokoch 1987 a 1997. V roku 2007 vydavateľstvo Morgan Quitno označilo mesto Nashua ako 27. najbezpečnejšie mesto v krajine.
Yverdon-les-Bains
Až v roku 1982 bol Yverdon oficiálne premenovaný na Yverdon-les-Bains, napriek tomu je stále často nazývaný Yverdon.
Yverdon je hospodárske, administratívne a kultúrne centrum severnej časti kantónu Vaud s nespočetným množstvom kultúrnych podujatí, ktoré sa tu konajú. Zámok Yverdon, zámok savojského vojvodu (13. a 19. storočie), bol v rokoch 1805 – 1825 sídlom vzdelávacej ustanovizne vedenej Johannom Heinrichom Pestalozzim, je dnes sprístupnený ako múzeum. Už od rímskych čias sú preslávené sírne kúpele Yverdonu.
Mahmud II.
Mahmud II. alebo Mahmut II. (arab. Mahmúd II.;* 20. júl 1785 – † 30. jún 1839), Turkami nazývaný Mahmut Adli (Mahmud Spravodlivý), bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 1808 – 1839. Patrí nepochybne k najpozoruhodnejším osobnostiam moderných dejín Osmanskej ríše.
Jeho matkou mala byť údajne Francúzka Aimée Dubucq de Rivera, ktorú počas plavby z Marseille na Martinik zajali berberskí piráti, ktorí ju potom ako gesto zmierenia poslali z Alžíra sultánovi Abdulhamidovi I. do Carihradu. Tu mala žiť Aimée šťastne až do smrti ako „francúzska sultánka“ a zoznámiť svojho syna Mahmúda s myšlienkami osvietenského absolutizmu. V skutočnosti sa však Mahmúd narodil prinajmenšom tri roky predtým, ako Aimée opustila Francúzsko a neexistuje ani žiadne hodnoverné svedectvo, že by sa mladá žena vôbec kedy do Alžíra či Turecka dostala. Ide teda o nepodložené romantické povesti.
Mahmudov otec, sultán Abdülhamid I. (17741789), poskytol svojmu synovi tradičné vzdelanie osmanského princa, ktoré spočívalo vo výučbe turečtiny, perzština, arabčiny, náboženstva, práva, poézie a dejín. Mahmud bol výborným kaligrafom a básnikom, písal pod pseudonymom Adli. Nezískal však žiadne zvláštne vedomosti o Európe.
Nástup Mahmuda II. na trón a prvé pokusy o reformu
Na trón sa dostal Mahmud za dramatických okolností. Roku 1807 bol zvrhnutý proreformný sultán Selim III. (17891807), Mahmudov bratranec, ktorý ako prvý osmanský vládca inicioval program reforiem podľa európskeho vzoru nazvaný Nizam-i Cedid (Nový poriadok), zameraný najmä na modernizáciu armády. Tradičné vojská janičiarov mali byť nahradené vycvičenou a organizovanou armádou podľa európskeho vzoru. Program však narazil na odpor vnútornej opozície vedenej janičiarmi a konzervatívnymi moslimskými duchovnými.
Odporcovia reforiem dostali príležitosť na zásah na jar 1807. 27. mája sa vzbúrenci, predovšetkým janičiari a fanatickí študenti teológie, zhromaždili blízko sultánovho paláca Topkapi v Carihrade. Selim III. sa vyľakal a v panike vyhlásil, že jednotky Nizam-i Cedid budú rozpustené. Potom vyhnal z paláca proreformných ministrov, čím ich vystavil istej smrti.
Nasledujúci deň vymenoval novú Imperiálnu radu. Vzbúrenci však neboli spokojní a podozrievali sultána, že ak zostane na tróne, zruší svoje vyhlásenia ihneď, len čo sa vrátia jemu lojálne vojská z dunajského frontu, kde boli z dôvodu práve prebiehajúcej rusko-tureckej vojny. Situácia sa dramaticky vyhrotila. Vzbúrenci sa na vonkajšom prvom nádvorí paláca Topkapi zmocnili sultánovho osobného tajomníka a rozsekali ho na kusy. Jeho hlavu potom hodili do sultánovho paláca. 29. mája bol Selim III. vyhlásený za neschopného vládnuť v súlade so zásadami islamu. Vzbúrenci ho donútili uchýliť sa do izolácie v „zlatej klietke“ v háremovej časti paláca (kde bol umiestnený aj Mahmud) a na jeho miesto dosadili duševne labilného Mustafu IV., syna Abdulhamida I. a nevlastného Mahmudovho brata.
Nový sultán okamžite zrušil reformu Nizam-i Cedid. Janičiari ovládli hlavné mesto a rozpútali všeobecný teror. Reformní ministri a príslušníci reformovanej armády boli chytaní a vraždení. Stále väčší počet nespokojencov, nielen stúpencov reforiem, ale aj znechutených oportunistov, sa sťahoval do provinčných miest. Mnohí sa vydali na sever a prešli bulharským územím do mesta Ruse (Ruščuk), opevneného mesta, ležiaceho pri brehu Dunaja, kde mal hlavný stan schopný vojvodca Mustafa Paša Bajraktar. Bajraktar do roka obnovil disciplínu v rozvrátenej osmanskej armáde a urobil ju schopnou boja.
„Rusecký výbor“ naplánoval štátny prevrat. 19. júla 1808 Bajraktar na čele armády obsadil Carihrad a donútil Mustafu IV. odvolať najvyššieho muftího Ataullaha Efendiho. O niekoľko dní potom odišiel z mesta. Janičiari a moslimskí duchovní sultána varovali, že ho rusecký paša chce zosadiť a znovu nastoliť reformistu Selima III. Vtedy si Mustafa uvedomil, že ak dá Selima a nevlastného brata Mahmuda zabiť, zostane jediným žijúcim mužom v osmanskej dynastii, a bude mať život aj sultanát pevne v rukách.
Dvadsaťtriročnému Mahmudovi sa ale podarilo prežiť. Keď počul rozruch, ktorý spôsobili zabijaci, utiekol údajne s pomocou svojej matky na strechu háremu, kde sa ukryl medzi komíny. Tam ho našli a zachránili Bajraktarovi muži, ktorí už vtrhli do paláca. Podľa inej verzie našiel Bajraktar Mahmuda ukrytého pod kopou kobercov. Nech už to bolo akokoľvek, Paša sa postaral o zosadenie Mustafu IV. a vyhlásil za nového sultána Mahmuda. Mustafu chcel Bajraktar najprv na mieste zabiť ako odplatu za Selimovu smrť, ale keďže poprava dvoch panovníkov počas jediného dňa neprichádzala do úvahy, pretože potom by osmanská dynastia pravdepodobne vymrela po meči (Mahmud by bol posledným žijúcim mužským potomkom), bol Mustafa umiestnený do „zlatej klietky“ do háremu. Bajraktar Mustafa Paša bol menovaný za veľkovezíra.
Cyklus palácových prevratov ale ešte neskončil. Bajraktar sa rozhodol pokračovať v politike armádnych reforiem. Namiesto zdiskreditovaných plukov Nového poriadku zostavil oddiely Nových psovodov (Şegban-i Cedid). Velením týchto vojsk poveril bývalých dôstojníkov Nového poriadku, čo rozhorčilo reakcionárov. Bajraktar navyše urobil chybu, keď sa so svojimi „psovodmi“ v napätej atmosfére na konci pôstneho mesiaca ramadánu venoval hodovaniu.
Janičiari počas noci pripravili sprisahanie a ráno 15. novembra 1808 veľkovezíra prepadli v sídle Vysokej porty. Bajraktar sa ukryl v susednej malej kamennej budove, ktorá sa zdala, že je pomerne dobre obranyschopná. Keďže to však bol sklad strelného prachu, keď v okolí prepukla streľba, ozval sa náhle silný výbuch, ktorý usmrtil veľkovezíra, jeho osobných strážcov aj niekoľko stoviek útočiacich janičiarov. Mŕtve telo veľkovezíra vytiahli z trosiek a narazili na kôl.
Potom sa janičiari rozhodli zaútočiť na sultánov palác Topkapi. Mahmud II. však bol pohotový a privolal na pomoc osmanské loďstvo, ktoré začalo vzbúrencov bombardovať. Nasledoval požiar, ktorý zničil drevené domy v okolí paláca. Po dvoch dňoch bojov velitelia janičiarov začali prostredníctvom moslimských duchovných vyjednávať a dosiahla sa rámcová dohoda so sultánom. Janičiari sľúbili zastaviť obliehanie a zaistiť voľný odchod odzbrojených vojakov. Ráno 18. novembra boli brány sultánovho paláca otvorené a sprievod vojakov bez zbraní v usporiadaných šíkoch odchádzal z paláca.
Vo vzdialenosti niekoľko sto metrov od paláca však boli napadnutí janičiarmi a rozsekaní. Mahmud II. si zachránil život iba okamžitým príkazom na uškrtenie zosadeného Mustafu IV. Pristúpil k tomuto kroku, pretože očakával mužského dediča – jeho obľúbená žena Fatma bola už niekoľko mesiacov tehotná. Fatma nakoniec zomrela nasledujúci rok vo februári pri pôrode dcéry a malá princezná zomrela v útlom veku. Mahmud si tak udržal trón, ale onedlho musel reformný proces zastaviť. Jednotky Nových psovodov boli rozpustené.
Postupné reformy a centralizačné snahy Mahmuda II.
Vzhľadom na traumatické zážitky z mladosti nemal sultán Mahmud II. rád palác Topkapi, ktorý zostal naďalej oficiálnou dvornou rezidenciou, ale Mahmud radšej jedol a spal v menšom a lepšie chránenom paláci Besiktaş. Poučil sa z osudu reformátorov sultána Selima III. a veľkovezíra Bajraktara. Práve Selim III., s ktorým viac ako rok zdieľal „zlatú klietku“, mal na neho veľký vplyv. náhľad|Mahmud II. okolo roku 1809. Prvé roky Mahmudovho panovania plynuli v tieni spomienok na Selimov osud a v strachu z novej vlny násilia. Roky čakal na vhodnú príležitosť, aby mohol udrieť proti nenávideným janičiarom. Bol mimoriadne trpezlivý, vynikajúci taktik, cieľavedomý, tvrdý. Nechýbala mu osobná odvaha a rozhodnosť. Jeho počiatočná pozícia pri nástupe k moci bola mimoriadne slabá. Prvých pätnásť rokov sa usiloval o centralizáciu moci do svojich rúk a jeho prvé kroky smerovali k posilneniu mocenskej pozície sultána priamo v Carihrade. Na kľúčové funkcie v štátnej byrokracii, armáde, ale aj v hierarchii moslimského duchovenstva trpezlivo a systematicky menoval svojich verných prívržencov.
Likvidácia Haleta Efendiho výrazne posilnila sultánovu autoritu. Vplyvnou osobnosťou v osmanskej armáde bol Kara Aga Hüsein Paša (1776 – 1849). Vo februári až októbri 1823 bol menovaný za veliteľa janičiarskeho zboru, získal hodnosť vezíra a titul pašu. Jeho skúsenosti potom sultán využil na likvidáciu janičiarov. Výraznou osobnosťou vlády sultána Mahmuda II. a hlavným súperom Haleta Efendiho bol Mehmet Husrev Paša (17561855). V rokoch 18011803 bol miestodržiteľom Egypta, veľký vplyv získal ako veľkoadmirál v rokoch 18111818 a 18221827. Ako vrchný veliteľ armády presadzoval vojenské reformy, a svoju kariéru ukončil ako veľkovezír.
Ďalším cieľom centralizačných snáh sultána Mahmuda II. bolo odstránenie feudálnych separatistov. V tomto smere bol osmanský sultán do veľkej miery úspešný. Mahmud II. sa sústredil najprv na centralizáciu v Anatólie. Keď roku 1814 zomrel Çapanoğlu Süleyman Bey, bola rozšírená sultánova kontrola na centrálnu Anatóliu. Po smrti Karaosmanoğlu Hüseyin Ağa v roku 1816, bola ovládnutá západná Anatólia. Roku 1817 sa celá Anatólia ocitla pod ústrednou mocou sultána Mahmuda II.
Likvidácia balkánskych miestodržiteľov prebehla v rokoch 18141820. Poslednou baštou balkánskeho feudálneho separatizmu bola doména Aliho Pašu z Janiny (17411822). Bola zlikvidovaná ťažením v apríli 1820 až januári 1822, pod velením Halet Efendiho.
Ali Paša a jeho synovia boli zosadení zo svojich funkcií, vyhlásení za povstalcov a bola proti ním vypravená pozemná a námorná expedícia. Starý „Lev z Janiny“, ktorý udržiaval styky s vplyvnými gréckymi emigrantmi, neúspešne vyzval Grékov, aby sa pripojili k jeho odporu proti Turkom. Ťaženie osmanskej armády prebiehalo s nebývalou rýchlosťou, už v auguste 1820 bolo obliehané sídlo pašu v Janine.
Ali Paša sa viac ako rok bránil na citadele, neskôr sa uchýlil do malej opevnenej ostrovnej vily na jazere Janina. Vzdal sa po prísľube, že ho sultán omilostí. Miestny veliteľ však dal janinského pašu 24. januára 1822 zabiť. Jeho hlava bola na výstrahu vystavená pred palácom Topkapi v Carihrade. Mahmudova armáda tak oslávila triumf nad mužom, ktorý dokázal vzdorovať piatim sultánom.
V roku 1813 rozdrvili tri turecké armády deväť rokov trvajúce povstanie v srbskom kniežatstve a donútili Karadjordje Petrovića (17601817), ktorý bol roku 1804 zvolený za prvého srbského vládcu, ujsť do Uhier. Represie janičiarov v Srbsku však boli tak kruté a neznesiteľné, že v roku 1815 vyvolali druhé srbské povstanie pod vedením vojvodu Miloša Obrenovića (1780 – 1860). Srbi sa márne domáhali vypočutia na viedenskom kongrese. Sultán Mahmud II. nakoniec roku 1815 uznal Miloša Obrenovića za vrchné knieža (18151839, 18581860) a priznal Srbsku čiastočnú vnútornú autonómiu s tím, že mestá a pevnosti zostanú v tureckých rukách.
Miloš Obrenović potom systematicky rozširoval srbskú autonómiu, svoje osobné postavenie a zaviedol celkom despotický režim. Keď sa Karadjordje vrátil v roku 1817 z emigrácie, knieža Miloš ho dal popraviť a jeho hlavu poslal sultánovi Mahmudovi II. do Carihradu. To sa stalo zárodkom nenávisti medzi dynastiou Obrenovičovcov a Karadjordjevičovcov po celé 19. storočie. V tom istom roku bol Miloš Obrenović vyhlásený za dedičné knieža.
Grécke povstanie
Ďalšie, ale oveľa mohutnejšie povstanie, ktorému musel Mahmud II. čeliť, bolo Grécke povstanie. Po skončení napoleonských vojen vzniklo medzi Grékmi žijúcimi v emigrácii hnutie proti sultánovej vláde. Od roku 1814 pôsobila tajná revolučná Spoločnosť priateľov (Filiki Eteria), založená v Odese gréckymi vlastencami. Neskôr svoje sídlo presunula do Carihradu. Cieľom organizácie bolo oslobodenie Grékov a ďalších pravoslávnych poddaných z tureckej nadvlády. Tajným predsedom organizácie mal údajne byť ruský cár Alexander I. To je však vylúčené, napriek svojmu náboženskému zanieteniu by ruský vládca nikdy nepodporil žiadnu konšpiračnú organizáciu.
Vlastné povstanie začalo 5. marca 1821, kedy generál v ruských službách Alexandros Ypsilanti (1792 – 1828), člen významnej fanariotskej rodiny, syn bývalého valašského hospodára a jeden z vodcov Spoločnosti priateľov, prekročil so svojim oddielom rusko-turecké hranice v Moldavsku v snahe vyvolať v dunajských kniežatstvách protiturecké povstanie.
Ypsilantiho akcia mala byť koordinovaná so súbežným povstaním vo Valašsku na čele s Tudorom Vladimireskom. V marci 1821 vstúpil Vladimirescu do Bukurešti a vzápätí ho nasledoval Ypsilanti. Medzi oboma vodcami však došlo k roztržke a Ypsilanti dal Vladimiresca pre údajnú zradu popraviť. Dobrodružná Ypsilantiho akcia onedlho stroskotala, pretože osmanské vojská ľahko porazili zostávajúcich povstalcov v bitke pri Drǎgǎsani. Srbské knieža Miloš Obrenović odmietlo podporiť Ypsilantiho. Ypsilanti sa preto uchýlil do Rakúska, kde bol ale okamžite uväznený a o sedem rokov neskôr tu skončil svoj život.
Ypsilantiho odvážna akcia sa však stretla so silným ohlasom vo vlastnom kontinentálnom Grécku a na gréckych ostrovoch. 25. marca 1821 v kláštore Agia Lavra zdvihol grécky arcibiskup Germanos (17711826) svetlomodrú vlajku povstalcov s bielym krížom. 25. apríla povstali grécki obyvatelia Atén a začiatkom júna dobyli pevnosť Akropolis.
Grécke povstanie sprevádzali od začiatku ukrutnosti a masakre, dochádzalo k etnickým čistkám a vypaľovaniu moslimských dedín. Na severe Morey bolo povraždených asi 15 000 moslimských dedinčanov a 40 000 z nich ušlo do osmanských pevností. Kým pravidelná osmanská armáda obliehala Aliho Pašu z Janiny, nemohla proti gréckym povstalcom efektívne zasiahnuť.
1. januára 1822 Prvý všegrécky kongres v Naupliu vyhlásil nezávislosť Grécka. Bola prijatá ústava, zakotvujúca rovnosť, náboženskú slobodu a nedotknuteľnosť súkromného majetku. Gréci sa tým prihlásili k myšlienke národného oslobodenia a k európskemu demokratickému hnutiu. Za prvého vládcu bol zvolený vzdelaný fanariot Alexandros Mavrokordatos (17911865).
Masaker Grékov na ostrove Chios mal obrovský dopad na európsku verejnú mienku. Na grécku stranu sa postavil anglický básnik lord Byron, ktorý v apríli 1824 zomrel v Missolonghi, ruský spisovateľ Puškin, francúzski spisovatelia Chateaubriand a Hugo aj francúzsky maliar Delacroix so svojim slávnym obrazom Vraždenie na Chiu.
V marci 1823 Veľká Británia vyhlásila, že od teraz bude považovať Grékov a Turkov za bojujúce strany a môže teda gréckym povstalcom poskytnúť pôžičku vo výške 800 000 libier šterlingov. V dôsledku zmeny britského postoja sa pozícia gréckych povstalcov výrazne zlepšila, a ruská diplomacia sa stala aktívnou. Rusko sa rozhodlo grécky problém internacionalizovať. V januári 1824 prišiel cár Alexander I. s iniciatívou, ktorej súčasťou bol projekt nastolenia mieru v Grécku, rátajúci s vytvorením nezávislého gréckeho štátu.
Odpoveďou na britsko-ruský tlak proti Osmanskej ríši bolo uzatvorenie dohody medzi sultánom Mahmudom II. a egyptským miestodržiteľom Muhammadom Alím (17691849) z januára 1824 o zákroku modernej egyptskej armády v Morei. Výmenou za tento zákrok sultán sľúbil postúpiť egyptskému vládcovi správu Cypru, Kréty, Sýrie a Morey.
Egyptský expedičný zbor s celkovou silou 17 000 mužov pod vedením Ibrahíma Pašu, syna Muhammada Alího, prezimoval na Kréte a vo februári 1825 sa vylodil v južnom Grécku. Egyptský zásah znamenal obrat vo vojnovej situácii. Vojenská a technická prevaha modernej egyptskej armády viedla k ťažkej porážke gréckych povstalcov. V júni 1825 bol dobytý Tripolis, bývalé sídlo morejského pašu. 23. februára 1826 po ročnom obliehaní bola dobytá a zničená hlavná pevnosť povstalcov Missolonghi. V júni 1826 vstúpili egyptskí vojaci do Atén a začali obliehať Akropolis, ktorá však kapitulovala až v júni 1827.
Podľa Mahmúda bolo na jar 1826 grécke povstanie na konci. Modernizovaná vojenská mašinéria Muhammada Alího dosiahla víťazstvo, ktoré tradičným osmanským plukom a janičiarom dlho unikalo. Sultán stál pred dvomi naliehavými, navzájom sa podmieňujúcimi problémami. Potreboval sa vymaniť zo závislosti na egyptských vazaloch, otcovi a synovi, a zároveň nasledovať Alího príklad a zahájiť sériu zásadných reforiem v európskom štýle.