cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Birminghamská škola
Birminghamská škola je smer tzv. Britských kultúrnych štúdií (cultural studies). Hlavnou témou bola analýza masovej kultúry, odhaľovanie znakov, aktívny percipient, subkultúr, analýza žánrov, ekonómie médií, etnografický prístup a textová analýza, kultúra mládeže, triedne vzťahy, média a film, politika a skúmanie kultúry vo vnútri.
Autori boli najmä ľavicovo orientovaní a prispievali aj do časopisu New Left Review, ktorý založil jeden z predstaviteľov, kultúrny teoretik S. Hall (zaviedol koncept kódovania a dekódovanie v masovej kultúre). Pôvodnú Birminghamskú školu reprezentujú autori ako Stuart Hall, Richard Hoggart, Raymond Wiliams a E. P. Thompson. Neskorú líniu predstaviteľov, ktorí prebrali postmoderní prístup v kontexte semiotických interpretácií reprezentuje napr. J. Fiske, ktorý definoval pojem populárnej kultúry (populárna kultúra ako súbor foriem potešenia, významov a praktík, ktoré sprostredkujú účastníkovi pocit príslušnosti k istej skupine vyčlenenej oproti dominantnej kultúre; zaviedol termíny „významy“ a „potešenia“ ako zvláštne kvality mediálnych textov, ktoré nemožno jednoducho vlastniť, ani kontrolovať, pretože sa nedajú stotožniť s kultúrnymi komoditami), predpoklad aktívneho diváka a optimistický prístup ku kultúre.
Najvýznamnejší predstavitelia
Stuart Hall, Graeme Turner, Herbert Richard Hoggart, Raymond Henry Williams, Edward Palmer Thomson, John Fiske; v rámci tzv. feministických štúdií: A. McRobbie, Ch. Brunsdon, D. Hobson, J. Windship
Vývoj
Ku vzniku prispeli myšlienky básnika viktórianskej éry Matthewa Arnolda v diele Kultúra a anarchia (1869), kde písal o kultúre nových más, teda o mestskej filisterskej kultúre. Birminghamská škola vznikla v okruhu učencov univerzity v Cambridge, ktorých ovplyvnil neomarxizmus (Frankfurtská škola), marxizmus, Antonio Gramsci, Louis Althausser; a jazyková, literárna a textová analýza (pod vplyvom F. R. Leavisa - autor pojmov masová kultúra a menšinová kultúra).
Počiatky vývinu siahajú už do rokov 1918 - 1958 okolo ľavicovo orientovaného časopisu Scrutiny, ktorý taktiež skúmal účinky reklamy a masovej kultúry. Prvé obdobie (Hoggart, Williams, Thompson) siaha do rokov 1958-1968 kedy bola predmetom záujmu najmä literárna kritika a analýzy spoločenských pohybov v živote pracujúcej triedy. Hlásili sa k ideológii novej ľavice. Prvým riaditeľom je Richard Hoggart (1954 až 1968), ktorého nahradil Stuart Hall (1968 - 1979). Druhé obdobie siaha do rokov 1968 až 1985, kedy sa predmet záujmu presunul na analýzu produktov masovej a populárnej kultúry, semiotiku (odhaľovanie znakov ideológie a hegemónie, kritika mediálnych textov), štúdium každodennosti, feminizmu a post-koloniálnej kritike (black studies a centrum CCCS). Tretie obdobie (Fiske, Morley, Hobsonová) spadá od roku 1985 po súčasnosť pričom predmetom záujmu je štúdium publika, orientácia na postmodernizmus a predpoklad aktívneho recipienta. V treťom období taktiež vzniká vďaka S. Hallovi pojem populárna kultúra ako autonómna časť voči dominantnej kultúre.
Mužská dvojhra na Brisbane International 2010
Mužská dvojhra na Brisbane International 2010 sa hrala ako súčasť Brisbane International 2010 od 3. januára do 10. januára. Víťazom sa stal Američan Andy Roddick, ktorý vo finále zdolal Čecha Radka Štěpánka 7:6(2), 7:6(7). Bol to jeho 28. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Chitín
náhľad|Štruktúra molekuly chitínu, zobrazuje dve jednotky [[N-acetylglukozamín|N-acetylglukozamínu, ktoré pokračujú vo formovaní dlhej reťaze]] Chitín (C8H13O5N)n je mikrokryštalický polysacharid s obsahom dusíka, ktorý sa nachádza v organizme mnohých bezstavovcov – hlavne hmyzu a z ktorého je vybudovaná vonkajšia kostra hmyzu. Nachádza sa aj v niektorých hubách, pavúkoch a morských živočíchoch, ako napr. v kraboch.
Chitín je prírodným fibrínom, je netoxický a nemá vedľajšie účinky. Jeho molekula a štruktúra je veľmi podobná celulóze, pretože chitín obsahuje N-acetyl-glukozamínové zvyšky, ktoré sú navzájom pospájané β(1-4) glykozidovými väzbami. Táto látka sa od celulózy odlišuje tým, že každá hydroxylová skupina na druhom uhlíku glukózy je nahradená acetamidovou skupinou. Chitín sa nerozpúšťa v alkohole, slabých kyselinách ani zásadách. Tráviace enzýmy živočíchov ho nedokážu rozštiepiť. Pri niektorých potravinárskych technológiách (spracovanie morských krabov) sa získava veľa odpadového chitínu, ktorý sa môže využiť ako substrát na čistenie odpadových vôd, pri liečení popálenín i hojení rán. Bunková stena buniek húb tiež obsahuje chitín v minoritnom množstve, ktorý sa však nevyskytuje v bunkách vyšších rastlín.
Za humnami
Za humnami je ulica:
Iowa (album)
Iowa je druhý album americkej metalovej skupiny Slipknot. Bol vydaný 28. augusta 2001 pod hlavičkou hudobného vydavateľstva Roadrunner Records.
Estera (meno)
Estera  (domácky Esta ) je ženské krstné meno hebrejského pôvodu. Znamená hviezda.
Fruges (kantón)
Fruges je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 25 obcí.
Saint-Léonard (Seine-Maritime)
Saint-Léonard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krupá (okres Kolín)
Krupá je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 363 obyvateľov, z toho 178 mužov a 185 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 38,7 roka, ženy 42,6 roka).
Za mlynom
Za mlynom je ulica:
Planguenoual
Planguenoual je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Monceaux-le-Comte
Monceaux-le-Comte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dorset (grófstvo)
Dorset (v minulosti aj Dorsetshire) je nemetropolitné grófstvo, ceremoniálne grófstvo a tradičné grófstvo v Anglicku.
Guînes (kantón)
Guînes je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 16 obcí.
Saint-Maclou-de-Folleville
Saint-Maclou-de-Folleville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zafírová ulica
Zafírová ulica je ulica:
Saint-Maclou-de-Folleville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borek
Borek môže byť:
Becquerel
Becquerel môže byť:
Záhradkárska ulica
Záhradkárska ulica je ulica:
Pléboulle
Pléboulle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skaié
Skaié alebo Skaia (Skaié, Skaia) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Európy. Skaié bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Žrebovaním potom vybrali Skaie za manžela Daifróna, syna Aigypta a jeho manželky Argyfie. Keď sa následne chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Skaié a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Antický autor Pausanias uvádza, že Danaova dcéra Skaia sa vydala za Archandra, syna Achaia a mali spolu syna Metanasta. Podľa Pausania po príchode synov Achaia, Archandra a Archileta na Peloponéz, dostali všetci jej obyvatelia meno Achájci a volali sa tak, až kým ich nedobyli Dóri.
Záhumenská ulica
Záhumenská ulica je ulica:
Záhradnícka ulica
Záhradnícka ulica je ulica:
Harnes (kantón)
Harnes je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvoria ho tri obce.
Durham (grófstvo)
(Grófstvo) Durham, po anglicky (County) Durham je nemetropolitné grófstvo, ceremoniálne grófstvo a tradičné grófstvo v Anglicku.
Mont-et-Marré
Mont-et-Marré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hesdin (kantón)
Hesdin je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 22 obcí.
Býkev
Býkev je obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 394 obyvateľov, z toho 205 mužov a 189 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,2 roka (muži 35,6 roka, ženy 38,8 roka).
Saint-Maclou-la-Brière
Saint-Maclou-la-Brière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plédéliac
Plédéliac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bulharská gréckokatolícka cirkev
História
Bulharská gréckokatolícka cirkev vznikla v šesťdesiatych rokoch 19. storočia v súvislosti s helenizáciou pravoslávnej cirkvi v Bulharmi obývanej časti Osmanskej ríše. Pravoslávni Bulhari, ktorí používali byzantský obrad v cirkevnej slovančine mali v období existencie stredovekého bulharského štátu dva razy vlastný patriarchát uznaný zo strany konštantínopolského patriarchátu. Za tureckej nadvlády, ktorá trvala od konca 14. storočia však Bulharská pravoslávna cirkev stratila svoju nezávislosť a bola včlenená do konštantínopolského patriarchátu. To viedlo k postupnej helenizácii pravoslávnej cirkvi pôsobiacej medzi Bulharmi. Biskupské miesta začali byť obsadzované v značnej miere Grékmi a gréčtina postupne vytláčala cirkevnú slovančinu z liturgie. Grécke pravoslávne duchovenstvo začalo v 18. a 19. storočí prejavovať zosilnený nacionalizmus a konštantínopolský patriarchát odmietal žiadosti pravoslávnych Bulharov o nápravu.
Napriek tomu Bulharská gréckokatolícka cirkev, ktorá sa identifikovala s bulharským národným hnutím, spočiatku získala 60 000 členov. Jej hlavou sa stal biskup Rafail Popov (18651876). Úspech únie medzi Bulharmi znepokojil cárske Rusko i Veľkú Britániu. Ruská vláda začala podporovať zriadenie samostatnej Bulharskej pravoslávnej cirkvi v Osmanskej ríši. To sa podarilo v roku 1870, keď bol zriadený bulharský pravoslávny exarchát, ktorý však grécky konštantínopolský patriarchát odmietal uznať až do roku 1945. Zriadenie exarchátu znamenalo koniec smerovania pravoslávnych Bulharov ku katolicizmu a na prelome 19. a 20. storočia sa tri štvrtiny bulharských gréckokatolíkov vrátilo k pravosláviu.
Väčšina Bulharov, ktorí zostali gréckokatolíkmi, žila v tomto období v dedinách Macedónie a Thrákie. Preto Svätá stolica v roku 1883 rozdelila dovtedajší apoštolský vikariát pre bulharských katolíkov byzantsko-slovanského obradu na archieparchiu v Istanbule a dva apoštolské vikariáty – jeden pre Macedóniu so sídlom v Solúne a druhý pre Thrákiu so sídlom v Odrine (Edirne v dnešnom Turecku).
Túto situáciu však úplne zmenili balkánske vojny v rokoch 1912 a 1913, v dôsledku ktorých boli bulharskí gréckokatolíci z Thrákie a gréckej časti Macedónie nútení ujsť na územie Bulharska. Tomu sa v roku 1926 prispôsobila aj ich cirkevná organizácia. Istanbulská archieparchia, macedónsky aj thrácky apoštolský vikariát boli zrušené a nahradil ich jeden bulharský gréckokatolícky apoštolský exarchát so sídlom v Sofii. To sa podarilo aj za podpory vtedajšieho apoštolského vizitátora (19251931) a neskoršieho apoštolského nuncia (19311934) v Bulharsku Angela Roncalliho, neskoršieho rímskeho pápeža Jána XXIII. Ten podporil aj zriadenie medziobradového (pre rímsky aj byzantský obrad) seminára v Sofii v roku 1934, ktorý bol vedený jezuitmi až do svojho zatvorenia v roku 1945.
V období komunistického režimu nebola Bulharská gréckokatolícka cirkev zakázaná, ale bola podrobená prísnym obmedzeniam, ktoré sa však o čosi zmiernili po zvolení Jána XXIII. za pápeža. Po politických zmenách v rokoch 19891990 môže Bulharská gréckokatolícka cirkev slobodne fungovať a získala tiež naspäť väčšinu svojho majetku.
Súčasná situácia
V súčasnosti má Bulharská gréckokatolícka cirkev okolo 10 000 členov žijúcich v rôznych častiach Bulharska. Najväčšia koncentrácia gréckokatolíckych komunít je v južnej časti krajiny. Celkovo má Bulharská gréckokatolícka cirkev 21 farností a približne rovnaký počet kňazov. V roku 2019 pápež František povýšil dovtedajší apoštolský exarchát katolíkov byzantsko-slovanského obradu v Bulharsku so sídlom v Sofii na Sofijskú eparchiu sv. Jána XXII. Jej prvým biskupom je od roku 2019 Christo Projkov (nar. 1946), ktorý bol v rokoch 19952019 sofijským apoštolským exarchom katolíkov byzantsko-slovanského obradu v Bulharsku.
Albatrosovité
Albatrosovité (Diomedeidae) je čeľaď veľkých morských vtákov z radu víchrovníkotvarých. Albatrosy patria k najväčším vtákom schopných letu; rozpätie krídel pri najväčších jedincoch z rodu Diomedea (hlavne albatrosoch sťahovavých a albatrosoch kráľovských) dosahuje cez 3,5 m. Čeľaď albatrosovitých sa delí do štyroch rodov, a síce Diomedea, Thalassarche, Phoebetria a Phoebastria. Všetky recentné rody majú v slovenčine rovnaké meno albatros. BirdLife International a ACAP uznávajú 22 druhov albatrosov, avšak dá sa stretnúť s 13–24 rozoznávanými druhmi.
Albatrosy trávia väčšinu života na mori a na súš zalietajú len za účelom hniezdenia. 19 druhov sa vyskytuje na južnej pologuli (Južný, Tichý, Atlantický a Indický oceán), 3 druhy na severnej pologuli (severná časť Tichého oceánu). V severnej časti Atlantického oceánu sa albatrosy nevyskytujú, aj keď sa tam podľa fosílnych objavov v neskoršom neogéne (pred ~3 miliónmi rokov) vyskytovali. Hniezdia v kolóniach na neobývaných ostrovoch obklopených šírym oceánom. Veľkosť kolónie sa pohybuje od niekoľkých desiatok albatrosov až po stovky tisíc hniezdiacich párov. Hniezdia raz za rok alebo raz za dva roky a samica vždy kladie iba jedno veľké biele vajce. Hniezda majú väčšinou kužeľovitý tvar a sú postavené z papradia, hliny a ďalšieho dostupného materiálu. Inkubácia trvá najčastejšie 70–80 dní a sedenie na vajci je zdieľané zhruba rovnakým dielom medzi samcom a samicou. Mláďaťu trvá cirka 8 mesiacov, než sa osamostatní. Po opustení hniezda strávia mladé albatrosy prvé roky na mori a potom sa vracajú do materských kolónií, kde začnú s hľadaním partnera. Hľadanie partnera prebieha pomocou ritualizovaných a veľmi prepracovaných zásnubných tancov, ktoré patria k najkomplexnejším v celej vtáčej ríši. Tance predvádzajú samci aj samice po niekoľko hniezdiacich období, než sa z dvojice vytvorí pár. Partnerské puto trvá celý život.
Albatrosovité patria k najohrozenejším vtákom s významným poklesom populácie v priebehu 20. a 21. storočia. Na vine je predovšetkým komerčný rybolov (hlavne rybolov na dlhé lovné šnúry a čiastočne aj rybolov vlečnými sieťami), pri ktorom albatrosy často umierajú ako nechcené vedľajšie úlovky. Sú citlivé aj na súčasnú klimatickú zmenu a negatívne ich ovplyvňuje aj znečistenie morí plastami. Niektoré populácie ohrozujú invázivné druhy živočíchov akými sú napríklad myši, krysy, potkany, a šelmy ako napríklad zdivočene mačky a hranostajové. Albatrosy nemajú vyvinuté prirodzené reflexy na obranu pred predátormi a sú doslova zožraté za živa. Najzraniteľnejšie sú mláďatá. Negatívne dopady novodobých hrozieb sa snaží odstrániť alebo aspoň zmierniť medzinárodná Dohoda o ochrane albatrosov a víchrovcov. Albatrosy sú opradené mnohými mýtmi a povesťami a vystupujú v mnohých literárnych dielach. Podľa klasickej námorníckej legendy albatrosy nesú duše utopených námorníkov a ich zabitie prináša smolu a nešťastie. Jedným z najznámejších literárnych diel venovaným albatrosom je Pieseň starého námorníka (1798), v ktorom námorník bezdôvodne zabije albatrosa, a celá posádka lode je za to potrestaná tajomnými prírodnými silami.
Taxonómia
Prvým vedecky popísaným albatrosom sa v roku 1758 stal albatros sťahovavý, ktorého popis spracoval švédsky prírodovedec Carl Linné. Linné albatrosa zaradil do novo vytvoreného rodu Diomedea, avšak ho spojoval s inými nepríbuznými vtákmi (do rovnakého rodu zaradil aj tučniaka okuliarnatého ) a so samostatnou čeľaďou Diomedeidae, slovensky albatrosovité, prišiel až anglický zoológ George Robert Gray v roku 1840.
thumb|vľavo|Ilustrácia albatrosa sadzového (1827–1838, [[John James Audubon)|alt=Ilustrácia tmavohnedého vtáka s blanitými prstami, ktorý stojí na kameni a pozerá sa smerom na otvorené more]]
Už od samých počiatkov taxonómie v polovici 18. storočia predstavovalo zaradenie albatrosov problém. Postupne bolo popísaných najmenej 82 taxónov, ktoré boli v priebehu doby z väčšiny buď vyhlásené za poddruh existujúceho druhu, alebo už zhodným popísaným druhom. V minulosti bolo totiž bežnou praxou, že „nové druhy“ živočíchov sa popisovali na základe múzejných exemplárov. V prípade albatrosov sa jednalo o jedince odchytené na mori, avšak následkom obrovskej plochy výskytu albatrosov (albatrosy v honbe za potravou bežne prejde stovky kilometrov denne aj v dobe hniezdenia) pracovníci múzea nemohli určiť, ku ktorej kolónii odchytený jedinec patril. A tak sa mnohokrát stalo, že sa taxonómovia dali zmiasť operením a veľkosťou juvenilných (mladistvých) jedincov z už popísaných druhov, ktorých popísali ako nový druh.
V druhej polovici 20. storočia rešpektovala väčšinová vedecká obec rozdelenie albatrosov do 14 druhov a dvoch rodov (Phoebetria, ktorého dvaja zástupcovia pre podobnosť s víchrovcovitými boli považovaní za „primitívnu“ formu albatrosov, a Diomedea, kam boli zahrnuté všetky ostatné albatrosy). Vedecké debaty však rozvíril výskum Garyho Nunna z Amerického prírodovedného múzea, ktorý skúmal DNA všetkých 14 vtedy rozoznávaných druhov. Nunn výsledky svojej práce publikoval v roku 1996; kľúčový záver bol, že v rámci albatrosov sa nenachádzajú dve, ale štyri jasné rodové línie, a síce Diomedea, Thalassarche, Phoebetria a Phoebastria. Tieto línie bolo všeobecne akceptované a bežne sa používajú.
Nunn a C. J. R. Robertson nadviazali ďalšie štúdium, v ktorom zohľadnili aj výskumy morfológie albatrosov, a roku 1998 navrhli rozšíriť počet rozoznávaných druhov z 14 na 24. Aj keď toto nové rozdelenie bolo kritizované pre slabú podporu vo vedeckých štúdiách, návrhu nového taxonomického rozdelenia bolo z väčšej časti dané za pravdu. V nasledujúcich rokoch nastala široko diskutovaná taxonomická revízia albatrosov. Na základe ďalšieho štúdia DNA všetkých 24 navrhnutých taxónov bolo doporučené ich počet znížiť na 22 s tím, že pre vydelenie albatrosa Bullerovho subsp. platei a albatrosa hnedo-bieleho subsp. gibsoni do samostatných druhov neexistuje dostatok dát.
V rokoch 2009/2010 bolo týchto 22 druhov prijatých kľúčovými inštitúciami, ako je BirdLife International a ACAP. V rámci ACAP bola vytvorená taxonomická pracovná skupina, ktorá si kladie za cieľ oi. „vytvoriť transparentný, obhajiteľný a vysoko konzultovaný proces pre uznávanie taxónov albatrosov a ostatných rúrkonoscov“.
Aj keď rozdelenie albatrosovitých do štyroch rodov je široko akceptované, nie všetci uznávajú zmienené rozdelenie do 22 druhov. Napr. John Penhallurick a Michael Wink v roku 2004 navrhli rozdeliť albatrosovité iba na 13 druhov (aj keď ich výskum bol neskôr tvrdo kritizovaný ) a Integrovaný taxonomický informačný systém (ITIS) k roku 2020 rozoznáva 21 druhov (ITIS nerozoznáva albatrosa čiapočkatého ako samostatný druh, ale ako poddruh albatrosa bledohlavého).
Zoznam druhov
BirdLife International a ACAP rozoznávajú nasledujúcich 22 druhov albatrosov:
Zdroj slovenského názvoslovia
Evolučný vývoj a fylogenéza
Pozícia albatrosovitých v ráde víchrovníkotvarých podľa Heinera Kuhla a kol. (2021)
Fosílne nálezy sú natoľko roztrúsené a neúplné, že otázka evolučného vývoja albatrosov dosiaľ nebola dostatočne objasnená. Najstaršie fosílne nálezy vtákov, ktoré by sa dali zaradiť medzi albatrosovité a išlo by ich tak považovať za priamych predkov dnešných albatrosov, pochádzajú z obdobia oligocénu (pred ~34–23 miliónmi rokov). Tieto vtáky boli omnoho menšie než dnešné albatrosy. Miocénnych objavov je podstatne viac než oligocénnych a podľa veľkého množstva pliocénnych fosílií sa zdá, že albatrosy boli už v tej dobe globálne rozšírené.
Otázka, či albatrosy pochádzajú z južnej alebo severnej pologule, taktiež nebola objasnená. Pretože na severnej pologuli bolo objavené nepomerne väčšie množstvo fosílnych objavov albatrosov než na južnej pologuli, austrálsky ornitológ Terence Lindsey to považuje za dôkaz, že albatrosy sa najskôr vyskytovali na severnej pologuli a až odtiaľ sa rozšírili na južnú pologuľu. Avšak anglický ornitológ Carles Carboneras tvrdí presný opak, a síce to že albatrosy pochádzajú pôvodne z južnej pologule a až potom neskôr sa rozšírili na sever. Carboneras argumentuje tým, že na južnej pologuli je nepomerne väčšie množstvo albatrosov.
Albatrosovité predstavujú bazálnu skupinu víchrovníkotvarých. K víchrovníkotvarým sa vedľa albatrosovitých radia čeľade Oceanitidae (búrkozvestovité), Hydrobatidae (víchrovníčkovité) a Procellariidae (víchrovcovité). Všetky tieto morské vtáky zdieľajú niektoré špecifické morfologické rysy, ako sú rúrkovité nozdry, soľné žľazy ústiace do nosných dierok, zobák zložený zo 7–9 rohovitých doštičiek a tvorba žalúdočného oleja.
Popis
Vzhľadom k telu mávajú albatrosy mohutný zobák, veľkú hlavu a silný krk. Horná čeľusť je dlhšia a cez spodnú je hákovito zahnutá. Tvar a mohutnosť zobáka odráža potrebu zachytiť korisť z povrchu morskej hladiny počas letu. Farby zobákov sa líšia v závislosti na druhu; niekedy je tmavý či ružový po celej dĺžke, inokedy má výrazne sýto oranžové či žlté pruhovanie. Albatrosy svoj zobák hojne využívajú aj počas svadobných pytačiek a sociálnej komunikácie. Jeho tvar a sfarbenie spolu so sfarbením peria na hlave a na krídlach predstavuje kľúčový vonkajší rozpoznávací znak vtákov v teréne. Rovnako ako pri ostatných víchrovníkotvarých majú albatrosy na zobáku vystúpené rúrkovité nozdry, ktoré sú spojované s výborným čuchom vtákov. Nad očami sa nachádzajú soľné žľazy filtrujúce nadbytočnú soľ z vody, ktorú albatrosy často prehĺtajú spoločne s korisťou. Táto slaná voda je odvádzaná pomocou kanálikov pozdĺž zobáka až na jeho koniec, kde možno často zbadať odkvapkávajúcu odfiltrovanú vodu.
Nohy sú krátke a silné. Táto kombinácia spôsobuje, že sa albatrosy pri chôdzi na súši nápadne kolísanie zo strany na stranu. Tento nezvyklý kolísavý pohyb je pre albatrosy natoľko typický, že albatros tropický prevzal prehnanú formu kolísavého pohybu do svojho repertoáru póz pre svadobné pytačky. Albatrosy mávajú tri prsty, ktoré sú spojené silnou plávajúcou blanou po celej ich dĺžke. Táto tlstá blana im pomáha v pohybe po oceánskej hladine, ktorá je v miestach výskytu albatrosov len málokedy kľudná a bez vĺn.
Sfarbenie peria sa pohybuje od snehovo bieleho s občasnými čiernymi škvrnami na krídlach či hlave (za „najbelšieho“ z albatrosov je považovaný albatros kráľovský ) až po výrazne tmavé operenie s iba občasnými náznakmi šedej či bielej (hlavne albatros sadzový a sivochrbtý).
Chvost býva krátky a tvorí ho okolo 12 perí. Sexuálny dimorfizmus je nevýrazný. Samce bývajú v priemere ťažší než samice, ale v teréne je to ťažké rozoznať. Juvenilný jedinci mávajú odlišne sfarbené operenie a dospelé operenie získavajú až po niekoľkých rokoch.
Príklady odlišností operenia a odlišného sfarbenia zobákov:
Životný cyklus
alt=Dva albatrosy stoja oproti sebe a jemne sa dotýkajú špičkami zobákov z ich strany|náhľad|Albatrosy tropické pri pytačkách
Pytačky
Albatrosy sú monogamné vtáky, ktoré zostávajú s jedným parterom po celý život. K „rozvodom“ dochádza iba výnimočne, a to typicky iba po niekoľkých neúspešných pokusoch o vyvedenie mláďat. Pokiaľ jeden z partnerov zomrie, zvyšný partner sa pokúsi nájsť nového partnera. K hľadaniu prvého partnera dochádza niekoľko rokov potom, čo sa albatrosy osamostatnili od rodičov a strávili niekoľko rokov na mori. Vtáky sa vracajú do svojej materskej kolónie, kde začnú nacvičovať a predvádzať zásnubná tance. Tieto vysoko ritualizované tance, ktoré zahrňujú kombináciu zvukových a vizuálnych póz, predstavujú jedny z najprepracovanejších a najkomplexnejších zásnubných tancov z celej vtáčej ríše.
Prvé hniezdne obdobie (resp. zatiaľ čo zavedené páry v kolónii hniezdia, juvenilné jedince sa venujú zásnubným tancom) mladé albatrosy tieto tance najskôr nacvičujú s mnohými rôznymi partnermi a až potom postupne počas niekoľkých nasledujúcich hniezdnych období sa veľmi pozvoľnou selekciou vytvoria pevné páry, ktoré spolu strávia zbytok života. Od vyliahnutia po prvé hniezdenie môže uplynúť 10–15 rokov, aj keď väčšinou k prvému hniezdeniu dochádza o niečo skôr. Zásnubné tance sa ťahajú niekoľko po sebe nasledujúcich hniezdiacich období a sú natoľko previazané, že bolo navrhnuté, aby ich dĺžka bola stanovená na 3–4 roky, pretože to je typické časové obdobie medzi prvým tancom a kopuláciou.
náhľad|vľavo|Video ukážka zásnubných tancov albatrosov nemenlivých
Na začiatku hniezdneho obdobia najprv dorazia do kolónie albatrosov skúsené spárované samce. Tie väčšinou bez väčších problémov v okamihu zaberú svoje minuloročné teritória a začnú budovať nové hniezda, často na troskách toho starého. Nové samce, ktoré si prichádzajú ešte len hľadať samice, sa zhlukujú do neforemných skupín o počte niekoľkých jedincoch a potulujú sa po kolónii bez vážnejších pokusov o založení teritórií. Keď zhruba po týždni od príletu samcov dorazia prvé nezadané samice, obklopia ich skupiny neskúsených samcov, ktoré začnú predvádzať svoje zásnubné pózy.
Tieto pózy sú pri rôznych druhoch viac či menej odlišné. Napr. pri albatrosoch sťahovavých môžu vypadať nasledovne: samce pred samicami našpuľujú svoje hrude, stavajú sa na špičky, naťahujú jedno či obe krídla, napínajú a rozťahujú svoj chvost, vydávajú kňučiace zvuky a občas sa dotýkajú samice svojimi zobákmi, pričom samica väčšinou reaguje vľúdnymi gestami. K ďalším zásnubným pózam patrí vzájomné čistenie peria na hrudi, čistenie vlastného peria pod krídlami a na hrudi, naťahovanie krku, dotýkanie sa zobákmi, rýchle cvakanie zobákov, vykrucovanie krku, naťahovanie krku k nebu, rozťahovanie krídel, ukláňanie, trepanie hlavami, samce predvádzajú stavanie hniezda a podobne. Tieto gesta sú sprevádzané početnými zvukovými prejavmi ako je vrčanie, ňafanie (vydávanie nízko položených zvukov podobných štekaniu) a vysoko položený spev. Albatrosy mávajú pre svoje zásnubné tance vyhradené zvláštne miesto v rámci kolónie (akýsi „tanečný pľac“), kde sa nezadané jedince zhlukujú, aby sa venovali svojim zásnubným rituálom. Úplnú sériu tancov predvádzajú iba nezadané jedince; pri skúsených pároch dochádza iba k individuálnym gestám náklonnosti.
Pri albatrosoch sťahovavých bolo v dobe pytačiek identifikovaných cez 20 rôznych vizuálnych póz a okolo 9 typických zvukových prejavov. Tieto pózy sú viac menej porovnateľné s inými druhmi naprieč čeľadí, avšak každý druhový zástupca albatrosov je v množstve či sekvencii póz jedinečný a rozdiely sú aj v rámci jednotlivých kolónií. Z výskumu sekvencií pri albatrosoch sťahovavých vyplynulo, že určité pózy sú spolu úzko previazané, tzn. pri predvádzaní niektorých póz je vysoko pravdepodobné, aká ďalšia póza bude nasledovať.
Albatrosy rodu Phoebetria naviac pridávajú úplne novú kategóriu pytačiek, a síce zásnubné lety, ktoré sú v rámci albatrosov výnimočné. V dobe pytačiek samica a samec lietajú okolo kolónie s telami tesne vedľa seba za tichého synchrónneho striedania uhlov krídel k telu aj k smeru plachtenia. Zvláštny dôraz je kladený na vzlet a pristátie. Spoločným lietaním je je typicky zavŕšená pytačka na zemi, kedy najprv vzlietne samica a samec ju nasleduje. Svadobné lety zástupcov rodu Phoebetria majú zrejme súvislosť s habitom ich hniezdísk, ktoré sa nachádzajú na skalných plošinkách a výčnelkoch vertikálnych skalísk.
Zásnubné tance albatrosov sú unikátne v mnohých smeroch. Jedným z nich je to, že aj keď je spletité ritualizované chovanie známe aj pri niektorých sociálnych cicavcoch, tieto živočíchy majú zritualizované aj ďalšie situácie. Pri albatrosoch sú to však iba zásnubné tance, ktoré nadobúdajú rituálne podoby. Ďalšou unikátnosťou je účasť samice. Na rozdiel od niektorých iných vtáčích druhov (napr. rajkovitých), má samica počas zásnub hlboko kolaboratívnu úlohu a ich participácia je viac menej rovnako veľká ako u samcov.
Séria snímkov zachycujúca sekvenciu zásnubného tanca albatrosov nemenlivých
Hniezda a kolónie
náhľad|Kolónia albatrosov čiernobrvých|vľavo Albatrosy hniezdia v kolóniách. Kolónie typicky čítajú stovky až tisíce jedincov, avšak môžu mať aj iba niekoľko hniezdiacich párov. Naproti tomu najväčšia kolónia albatrosov sa nachádza na Falklandách, kde podľa dát z roku 2010 hniezdi 475–535 tisíc párov albatrosov čiernobrvých. Začiatok hniezdenia dochádza na začiatku jari. Do kolónie najskôr dorazia samce, ktorí začnú so zakladaním teritórií a hniezd. Veľkosť teritórií albatrosov sa môže znateľne líšiť a je skôr naviazaná na dostupnosť priestoru než na jeho potrebu. Vo veľkých kolóniách na Falklandoch či na Havajských ostrovoch sú hniezda od seba vzdialené okolo jedného metra, v menších kolóniách s dostatkom hniezdneho habitu udržujú hniezda vzájomnú vzdialenosť 50 m a viac. Všeobecne sa dá popritom povedať, že najväčšie albatrosy z rodu Diomedea potrebujú najviac priestoru z dôvodu ohromného rozpätia krídel. Dá sa zhrnúť, že hniezda albatrosov sa nachádzajú v rozmedzí očného kontaktu, tzn. inkubujúci albatros dohliadne na niektorých svojich susedov. Výnimku predstavujú albatrosy tropické, ktoré hniezdia vo veľmi hustej vegetácii. V porovnaní s ostatnými morskými vtákmi albatrosy nie sú príliš sociálne a v rámci kolónie medzi nimi dochádza len k minimálnej interakcii. Výnimku tvorí počiatok hniezdneho obdobia, keď dochádza k potýčkam o teritória, ktoré albatrosy bránia svojimi zobákmi. Počas obrany teritórií občas predvádzajú aj výhražné pózy. alt=Albatros sťahovavý sediaci na hniezde kužeľovitého tvaru|náhľad|Typické albatrosie hniezdo predstavuje kužeľovitý nános vetvičiek, trávy a papradí (tu inkubujúci albatros sťahovavý) Hniezda sa nachádzajú buďto priamo v hustej vegetácii, alebo si albatrosy stavajú hniezdo kužeľovitého tvaru, ktoré má výšky niekoľko desiatok centimetrov na tráve alebo na holej pôde pod otvoreným nebom. Občas sú využité skalnaté pobrežia s kamenitými plážami (albatros bledohlavý, albatros sťahovavý) alebo piesčité pláže (albatros čiernonohý). Materiály na stavbu hniezda zahrňujú hlinu, trávu, paprade a vetvičky, avšak albatrosy využijú aj akékoľvek iné dostupné materiály. Aj keď samec väčšinou stihne dokončiť stavbu hniezda pred príchodom samice, hniezdo je v priebehu hniezdenia neustále upravované a dorábané oboma pohlaviami. Albatrosy k objavu hniezda v rámci kolónie používajú okrem zraku aj dobre vyvinutý čuch.
Albatrosy tiahnu k filopatrii, tzn. stavajú si hniezda na tom istom mieste každý rok. Pokiaľ sa kolónia jedného druhu nachádza v blízkosti kolónie iného druhu (pomerne bežne sa stáva, že na jednom ostrove hniezdi väčší počet druhov), albatrosy sa nemusia a zostávajú prevažne vo svojej kolónii. Nájdu sa však aj výnimky ako albatrosy sivohlavé a albatrosy čiernobrvý, ktoté občas hniezdia spoločne, alebo albatrosy čiernonohý, ktorí sa občas miesia s albatrosmi nemenlivými. Kolónia sa vyznačujú vysokou mierou synchronicity: drvivá väčšina hniezd je stavaná v rovnakú dobu, vajcia sú kladené a inkubované v podobný čas a dokonca aj mláďatá sa rodia viac menej súčasne.
Vajcia a inkubácia
vľavo|náhľad|Vajce albatrosa sťahovavého s viditeľnými červeno-hnedými fliačikmi Zhruba týždeň po prílete samcov dorazia samice. Po krátkom privítaní dôjde ku kopulácii. Pár zostane na hniezdnom stanovisku iba jeden či dva dni; všetka kopulácia nastáva počas tohto krátkeho obdobia. Potom sa oba albatrosy rozletia nad more, aby sa vykŕmili. Zatiaľ čo samica potrebuje nabrať energiu na tvorbu vajca, samec sa vykrmuje, aby sa pripravil na inkubáciu. Dĺžka strávená na mori sa líši podľa druhu, napr. albatrosovi čiernobrvému stačí 10 dní, avšak albatrosovi sťahovavému trvá kŕmenie a tvorba vajca až 40 dní. Albatrosy sa stretnú späť v hniezde cca 2 dni pred kladením vajca. Rovnako ako ostatné rúrkonosce, samice albatrosovitých kladú iba jedno vajce. Ku kladeniu dochádza raz za rok alebo raz za dva roky. Vajce býva oválneho tvaru. Jeho farba býva biela, občas s jemnými červenohnedými fliačikmi či väčšími škvrnami. Veľkosť a váha je závislá na veľkosti druhu albatrosa. Zatiaľ čo pri mohutnom albatrosovi kráľovskom máva vajce rozmery cca 126×78 mm a jeho váha sa pohybuje okolo 205–487 g, pri omnoho menšom albatrosovi pestrozobom máva vajce rozmery cca 95×60 mm a váhu okolo 210 g. Všeobecne platí, že váha vajca predstavuje 6–10 % váhy samice a čím väčšia samica, tým väčšie vajce (to platí aj v rámci rovnakého druhu), a čím staršia samica, tým väčšie vajce.
V sedení na hniezde sa striedajú samec aj samica, obaja viac či menej rovnakým dielom. Pár sa strieda typicky v týždenných až dvojtýždenných intervaloch. Prvá inkubácia patrí samici, avšak býva veľmi krátka, od niekoľkých minút do niekoľko hodín. Potom inkubáciu prevezme samec. Táto prvá „inkubačná zmena“ samca trvá 10–15 dní, čo umožní samici dostatočný priestor pre kŕmenie a na dobehnutie energetických strát. Po kŕmení priletí naspäť k hniezdu a vystrieda samca v sedení na vajci. Pár takto absolvuje okolo 10–40 striedaní (tzn. 5–20 „zmien“ na každého). Dĺžka inkubačnej doby sa líši v závislosti od druhu, všeobecne trvá najčastejšie 70–80 dní s odchýlkami niekoľkých dní. Napr. pri albatrosovi sépiarovi trvá inkubácia extrémne dlhú dobu, a síce 81 dní, zatiaľ čo menšiemu albatrosovi tropickému trvá inkubácia „len“ okolo 65 dní.
Počas inkubácie albatrosy sedia na vajci nepretržite. Nepijú ani nejedia a energetický príjem získavajú výhradne zo svojich tukových zásob. Napr. samec albatrosa sťahovavého stráca počas inkubácie okolo 85 g denne, avšak počas kŕmenia na mori dokáže nabrať v priemere okolo 135 g za deň. Samica stráca takmer totožnú váhu (v priemere 80 g denne), aj keď počas kŕmenia naberá v priemeru iba 75 g denne, takže zatiaľ čo samec počas inkubačnej doby postupne naberá na váhe, samica mierne stráca. Pokiaľ albatros prestane inkubovať, vývoj vajca sa zastaví a dochádza k odumretiu plodu. Avšak doba, počas ktorej rodič nesedí na vajciach a plod stále môže prežiť, je pomerne dlhá a napr. pri albatrosovi tropickom predstavuje až 6 dní. Ten však môže predstavovať výnimku, pretože albatrosy tropické svoje vajcia počas inkubácie presúvajú a mláďa sa môže vyliahnuť až 40 m od miesta, kde bolo vajce nakladnuté. Dôvody týchto presunov sú stále neznáme. alt=Fotografia albatrosa, ako stojí vedľa tmavého hniezda s mláďaťom. Okolo je zelená tráva, mláďa je biele s čierno sfarbeným zobákom|náhľad|Albatros čiernobrvý s mláďaťom na Falklandách Pokiaľ sa stane, že sa albatros z akéhokoľvek dôvodu nevráti k hniezdu a nepríde vystriedať svojho partnera (typicky z dôvodu zranenia alebo smrti), zvyšný partner sedí na vajci, pokiaľ mu zostávajú energetické zásoby, avšak nakoniec dôjde k opusteniu hniezda. Táto doba môže byť extrémne dlhá. Pri albatrosovi sťahovavom bola zaznamenaná samica, ktorá sedela na vajci 20 dní, než ho opustila. Je známy prípad samice albatrosa nemenlivého, ktorá čakala na svojho partnera 50 dní, než sa rozhodla opustiť hniezdo.
Výchova mláďat
V prvých mesiacoch života trávia mláďatá všetok čas vo svojom hniezde, avšak okolo dvoch mesiacov pred osamostatnením sa začnú prechádzať v okolí hniezda a časom aj kolónie. Občas sa socializujú s ostatnými mláďatami a skúšajú rôzne aktivity ako je trepotanie krídlami či stavanie hniezda. Ako sa blíži čas ich prvého letu, mláďatá čím ďalej tým častejšie rozťahujú svoje krídla proti vetru a nacvičujú svoj prvý rozlet. Akonáhle sa jedného dňa rozletia, ich prvý let je často trochu nemotorný a mláďatá skončí vo vode v blízkosti brehu, kde je ľahšie pristáť než na pevnine. Skôr alebo neskôr sa však naplno rozletia na šíre more.
Život na mori
Po osamostatnení strávia albatrosy ďalších 3–8 rokov na otvorenom mori, pokiaľ sa vrátia do svojej materskej kolónie a započnú s hľadaním partnera. Presná dĺžka strávená na mori sa líši podľa druhu, kolónie a jedinca a sú známe aj výnimočné prípady, keď boli albatrosy na otvorenom mori 20 rokov. Na otvorenom mori strávia v priemere okolo 70 % života.
Albatrosy sú známy svojou dlhovekosťou. Bežne sa dožívajú niekoľko desiatok rokov. Najstarším známym albatrosom je samice albatrosa nemenlivého menom Wisdom, ktorej odhadovaný dátum narodenia je 1951; samice v roku 2023 mala teda 72 rokov. Wisdom predstavuje najstaršieho okrúžkovaného vtáka na svete a zároveň najstaršieho vedecky potvrdeného vtáka v divokej prírode. Albatrosica nakládla za svoj život okolo 40 vajec, okrem iného aj v roku 2020.
Princípy letu
náhled|Albatrosy pri rozlete zo súše často potrebujú rozbeh, aby vyvinuli dostatočnú rýchlosť pre plachtenie (na videu zachytený albatros sťahovavý)|alt=Video zachycujúce veľkého bieleho vtáka albatrosa sťahovavého, ako uteká pozdĺž vrstevnice v miernom svahu a postupne sa odlepuje od zeme až začne plachtiť Albatrosy predstavujú jedny z najväčších vtákov schopných letu. Ich technika lietania spolu s technikou príbuzných víchrovcov, ktorí využívajú prakticky rovnaké princípy, boli a stále sú predmetom mnohých štúdií, ktoré využívajú priame pozorovania, matematické modely a počítačové simulácie.
Princípy letu albatrosov predstavujú dve základné techniky, a síce svahové lietanie a dynamické plachtenie (dravce využívajú hlavne termické a statické plachtenie). Zatiaľ čo princípy svahového lietania im pomáhajú nabrať výšku pri rozlete zo zeme alebo v blízkosti oceánskych vĺn, zvládnutie techník dynamického plachtenia im umožňuje prekonávať extrémne dlhé vzdialenosti. Princíp dynamického plachtenia spočíva v opakovanom prekročení hraníc vzduchových hmôt v rozdielnych rýchlostiach (typicky sa jedná o rozdiel medzi vetrom tesne pri hladine a niekoľko metrov nad ňou). Vo väčšej výške získajú kinetickú energiu na silnejších vetroch a naspäť sa vracajú kĺzavým pohybom v miernejšom protivetre pri hladine, prípadne využijú aj závetrie v brázde medzi vlnami. S každým takýmto cyklom sa prebytok ich kinetickej energie zvyšuje, čo neskôr využívajú k postupnému bočnému pohybu smerom k cieli, a to aj čiastočne proti vetru a bez potreby mávania krídlami. Tieto techniky získavania energie z vetra sú postavené na rovnakých princípoch ako plachtenie na vode.
Perfektné zvládnutie techník dynamického plachtenia umožňuje albatrosom prekonávať extrémne dlhé vzdialenosti aj proti vetru s minimálnym výdajom energie. Pri albatrosovi sťahovavom bola zaznamenaná ročná uletená vzdialenosť až 120 000 km (albatrosy až trikrát obleteli Južný oceán). Iné štúdie odhadujú, že juvenilné albatrosy sťahovavé nalietajú v prvých rokoch svojho života cca 127 000 – 267 000 km ročne a priemerný albatros sťahovavý počas 50 rokov svojho života preletí až 8,5 miliónov km. Tieto vzdialenosti predstavujú vôbec najdlhšie migračné trasy zo všetkých živočíchov.
Albatrosy dokážu nabrať vietor takmer za akéhokoľvek počasia a iba tie najsilnejšie búrky im neumožňujú vzlietnuť. Nevýhoda závislosti na vetre je, že v prípade bezvetria albatrosy nedokážu lietať. Pre vzlet potrebujú vietor so silou aspoň 18 km/h. Pokiaľ sa chcú dostať do vzduchu, potrebujú nabrať dostatočnú rýchlosť (podobne ako klzák). Na súši sa rozbiehajú, a to najlepšie zo svahu dole, čo je pro nich ľahšie. Z tohto dôvodu býva pri hniezdiskách albatrosov často prítomná akási „ranvej“, čo býva nezalesnený kus pôdy, po ktorom sa dá ľahko rozbehnúť pri vzlete a aj dobre manévrovať počas pristávania. Na vode im k nabratiu rýchlosti dobre slúžia silné nohy s troma prstami spojené blanou po celej dĺžke. Tými najskôr zamávajú pod vodou, čím naberú základnú rýchlosť, potom zatrepotajú krídlami a pri väčšej rýchlosti akoby utekali po vode. Vzhľadom k veľkosti krídel je mávanie krídlami pro albatrosy extrémne náročné.
Saint-Mards
Saint-Mards je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Plédran
Plédran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Mards
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albatrosovité
Princípy letu
Séria snímkov zachycujúca vzlet albatrosa nemenlivého z vodnej hladiny:
Pristávanie je pre albatrosy energeticky menej náročné, avšak nebezpečnejšie. Nie sú výnimkou zranenia počas pristávacích manévrov na súši. Pristávania na vode bývajú ľahšie – albatros sa spustí tesne nad vodu do protivetra a s dozadu roztiahnutými krídlami dosadne nohami napred, niekedy za doprevádzania niekoľkých zamávaní krídel.
Albatrosy dokážu využívať vietor nielen na prekonávanie veľkých vzdialeností, ale aj k nabratiu veľkej rýchlosti. Pri albatrosovi sivohlavom bola zaznamenaná vytrvalá rýchlosť (po dobu okolo 8 h) vodorovného letu 127 km/h, čo mu prinieslo zápis v Guinnessovej knihe rekordov. Daný jedinec využil antarktickej búrky pre návrat do svojho hniezdiska a za menej než 10 hodín prešiel viac než 1 000 km. Autori štúdie naviac považujú 127 km/h za konzervatívny odhad a doplňujú, že rýchlosť albatrosa bola veľmi pravdepodobne ešte omnoho vyššia.
In This Moment
In This Moment je americká metalová kapela z Los Angeles v Kalifornii, ktorú založila vokalistka Maria Brink a gitarista Chris Howorth v roku 2005. Po tom, čo prijali bubeníka Jeffa Fabba, sa začali nazývať Dying Star. Po neúspechoch si zmenili názov kapely na In This Moment, ktorý si zanechali až dodnes. V priebehu krátkeho času prijali medzi seba ešte ďalších dvoch členov, a to gitaristu Blakea Bunzela a basgitaristu Josha Newella. Na konci roku 2005 Newell kapelu opustil a nahradil ho Pascual Romero, ktorý bol bleskovo nahradený Jessem Landrym. Basgitaristov sa tu vystriedalo viacero a to dokopy až päť. Landry bol vystriedaný Kyleom Konkielom a v roku 2010 Konkiela vystriedal Travis Johnson. Jeff Fabb a Blake Bunzel opustili kapelu v roku 2011 a nahradili ich Tom Hane a Randy Weitzel.
Michel de Klerk
Michel de Klerk (* 24. november 1884, Amsterdam, Holandsko – † 24. november 1923, Amsterdam) bol holandský architekt a hlavný predstaviteľ Amsterdamskej školy, skupiny expresionistov, ktorých práce boli protipólom hnutia De Stijl.
Albatrosovité
Anatomické predispozície
thumb|vľavo|Albatros pestrozobý počas pristávania – zjavné sú silné blanité nohy pripravené k dosadnutiu|alt=Albatros s roztiahnutými krídlami z čelného pohľadu, ako se tesne nad trávnatou zemou pripravuje na pristátie. Jeho krátke blanité nohy sú roztiahnuté do strán a natiahnuté dole s očakávaním dosadenia na zem Všeobecne platí, že počas plachtenia (tzn. počas letu s absenciou pohonu ako je motor či mávanie krídel) sa všetky objekty nezadržateľne rútia k zemi, avšak pomocou krídel možno tento pád spomaliť. Dá sa zhrnúť, že dlhšie a tenšie krídla sú pri rovnakej ploche výhodnejšie než kratšie a širšie. Albatrosy sú na plachtenie dobre vybavené aj z tohto hľadiska. Ich krídla predstavujú jedny z najdlhších krídel zo všetkých vtákov. Rameno, lakeť, zápästie a koniec krídla majú takmer rovnakú dĺžku. Albatrosy majú veľmi veľký počet sekundárnych letiek; pri albatrosoch rodu Diomedea ich počet dosahuje až 40. Štíhlosť krídla (pomer šírky krídla k jeho dĺžke) je pri albatrosoch jednou z najväčších zo všetkých vtákov a pri albatrosovi sťahovavom dosahuje až 15 (na porovnanie napríklad s iným morským vtákom a zdatným letcom, príbuzným búrkozvestom pestronohým, ktorý má štíhlosť krídla iba 8).
In This Moment
Ich debutový album sa stal Beautiful Tragedy, ktorý bol vydaný v roku 2007. Ich druhý album s názvom The Dream vydali nasledujúci rok a v rebríčku Billboard 200 sa umiestnil na 73-tej priečke. Tretí album, A Star-Crossed Wasteland bol vydaný v roku 2010 a ich štvrtý album s názvom Blood v auguste 2012. Zrejme zatiaľ najúspešnejší album debutoval na 15-tej priečke. Zúčastnili sa niekoľkých turné a festivalov vrátane najväčších festivalov ako sú Ozzfest 2007, 2008, Warped Tour v roku 2009, Download Festival v roku 2009 a 2013, Mayhem Festival v roku 2010, Music as a Weapon V tour 2011, Uproar Festival 2012, Carnival of Madness tour 2013, Knotfest 2014 a Rocklahoma 2015. Ich piaty album s názvom Black Widow vyšiel v novembri 2014.
Michel de Klerk
Začiatky
thumb|Uithoorn, Amsterdam. 1911 thumb|Spaarndammerplantsoen, Amsterdam. 1917 thumb|De Dageraad, Amsterdam, 1918 – 1923 thumb|Obnova veže kostola, Ijsselstein, 1921 – 1923 Michel de Klerk sa narodil v roku 1884 vo veľkej chudobnej židovskej rodine v ako 25. dieťa 79-ročného otca. Jeho kariéra začala v jeho štrnástich rokoch hneď po základnej škole, keď architekt Eduard Cuypers objavil De Klerkov pozoruhodný talent na kreslenie. Práve v Cuypersovej kancelárii stretol svojich neskorších spoločníkov Van de Meya a Kramera. Zostal tam po dobu dvanástich rokov.
Albatrosovité
Anatomické predispozície
Albatrosy spoločne so zástupcami rodu Macronectes (najväčší z víchrovcovitých) sú jedinými vtákmi, pri ktorých je známa prítomnosť šliach napojených na prsné svaly, ktoré umožňujú „zamknutie“ krídel v ich roztiahnutej pozícii. Táto morfologická zvláštnosť umožňuje pasívne udržanie krídel v roztiahnutej vodorovnej polohe, bez toho aby pri tom dochádzalo k energetickému výdaju. Ten je potrebný iba na pohyb svalov počas manévrovania, čo je len minimálne energeticky náročné. Najväčšiu záťaž predstavuje pre albatrosy vzlet, a to či už zo zeme alebo z morskej hladiny. Zatiaľ čo srdcový tep počas chôdze po súši alebo rozletu z vody/zeme dosahuje až 235 úderov za minútu, počas letu dosahuje tep hodnôt veľmi blízkych srdcovému rytmu počas odpočinku na súši (65 úderov za minútu). alt=Fotografia bieleho albatrosa s tmavými krídlami, ako letí nad modrým morom s roztiahnutými krídlami|náhľad|Albatros žltooký plachtiaci nad hladinou
In This Moment
História
náhľad|vľavo|Maria Brink na Fort Rock Festival 2013