cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theléma
Nový eón
Zatiaľ čo niektorí thelémiti vykladajú učenie o Novom eóne doslovne, iní ho chápu symbolicky, resp. ako „operatívny mýtus“.
Thelémiti počítajú od jarnej rovnodennosti roku 1904 svoj vlastný letopočet. Tento letopočet sa začína rokom 0, pričom nový rok sa začína na jarnú rovnodennosť. Rok 2022 sa napríklad teda z viac než troch štvrtín prekrýva s thelémskym rokom 118.
Kozmológia
Thelémiti sa môžu obracať na božstvá rôznych panteónov v závislosti od konkrétnej situácie, preferencií či cieľa.[34] Existujú však aj špecificky thelémské božstvá, pričom trom hlavným, menom Nuit, Hadit a Ra-Hoor-Khuit, je každému venovaná jedna z kapitol Knihy Zákona, pričom každý z nich si plní aj dôležitú kozmologickú či metafyzickú funkciu.[35]
Boh Hadit, ktorému je venovaná druhá kapitola Knihy Zákona, je nekonečne malý bod, zavŕšenie a manžel Nuit, ktorý predstavuje pohyb a čas[41] a bol opísaný aj ako „ultimátny subjekt“.[42] Kniha Zákona o ňom píše, že je to „plameň, ktorý horí v srdci každého človeka a v jadre každej hviezdy“[43] a stotožňuje ho s kundaliní.[44]
Božstvom tretej kapitoly Knihy Zákona je Ra-Hoor-Khuit, prejav boha Hóra a výsledok sobáša Hadita a Nuit. Jeho podoba je založená na historickom synkretickom spojení staroegyptského slnečného boha menom Ra a boha kráľovskej moci, Hóra.[45]
Z Crowleyho komentárov Knihy Zákona vyplýva, že považoval ducha každého človeka za vteleného Boha (v zmysle najvyššieho Boha, absolútna). Človek je partikulárnym spojením Hadita a Nuit, a to v kontraste k univerzálnemu spojeniu, ktorým je Ra-Hoor-Khuit. Boh obmedzil svoju nekonečnosť, aby sa vystavil stavu zdanlivej nedokonalosti, za účelom uskutočnenia svojich partikulárnych možností. Cieľom duchovného i svetského života človeka je uvedomiť si a precítiť svoj božský pôvod a uskutočniť svoj potenciál v tomto svete.[47]
Thelémita sa sám rozhoduje, či túto náuku o bohoch a Bohu berie ako alegóriu, alebo ako niečo, čo je platné doslovne.
Pravá vôľa
Pravá vôľa (true will) je súhra jedincovho najhlbšieho jástva a vonkajšieho univerza; môže byť odlišná od vedomého úmyslu človeka. Označuje to, čo sa v bežnej reči nazývá „osud“ či „poslanie“ jednotlivca, ktoré vyplýva z jeho individuálnej prirodzenosti.[48] Thelémske prikázanie „Rob, čo ty chceš“ nie je výzvou k svojvôli či hedonizmu, ale k naplneniu pravej vôle. Pravá vôľa má byť najskôr odhalená mentálnou i mystickou introspekciou, odhaľovaním nevedomých obsahov, a až potom vykonaná. Sebastián Jahič interpretuje Zákon „Rob, čo ty chceš“ nasledovne: „Prostredníctvom jedinca žijúceho v súlade so svojou pravou vôľou vykonáva absolútno (Boh, ak chcete) svoju vôľu vo svete.“[49]
Etika
Imperatív „Rob, čo ty chceš“ je obvykle vykladaný v zmysle, že je neprípustné zasahovať do vôle niekoho iného. Tento výklad Zákona niekoľkokrát naznačil aj sám Crowley;[50] Kniha Zákona uvádza explicitne iba toľko, že „králi“, t. j. duchovne oslobodení jednotlivci, sa nesmú navzájom do ničoho nútiť.[51] Crowley uvádzal, že nie je nutné rozvinúť thelémsku etiku do detailov, pretože ona sama prirodzene vyplynie zo Zákona „Rob, čo ty chceš“.[52] Sám však napísal niekoľko ďalších dokumentov, ktoré prispievajú k rozvoju thelémskej etiky, ako eseje „Liber OZ“, „Duty“ a „Liber II“.
„Liber OZ“ uvádza zoznam práv jednotlivca, ktoré vyplývajú zo Zákona „Rob, čo ty chceš“, konkrétne právo žiť podľa svojho vlastného zákona; žiť tak, ako chceme; pracovať, hrať sa a odpočívať tak, ako chceme; zomrieť spôsobom a v čase, ktoré chceme; jesť a piť to, čo sami chceme; slobodne cestovať; venovať sa tvorivej činnosti podľa svojej vôle a bez obmedzení; milovať (konsenzuálne) kohokoľvek, kdekoľvek a kedykoľvek; a právo na aktívny odpor voči tým, kto by chceli zhatiť tieto práva.[53]
Podľa eseje „Duty“ majú thelémiti tieto povinnosti:
„Liber II“ okrem iného uvádza: „Rob, čo ty chceš, a potom už nerob nič iné.“ A tiež: „Musíš (1) objaviť, čo je tvojou Vôľou, a potom (2) vykonať svoju Vôľu (a) sústredene, (b) odosobnene a (c) v mieri.“[55]
Sviatky
Kniha Zákona ustanovuje niekoľko thelémskych sviatkov:[56]
Niektorí thelémiti slávia aj ďalšie sviatky, ktoré Kniha Zákona nepredpisuje, ako letný a zimný slnovrat či jesennú rovnodennosť. Ďalší synkreticky pripájajú aj štyri tradičné predkresťanské sviatky ako Imbolc, Beltain, Lughnasadh a Samhain.
Mágia
Hoci sú možné aj čisto symbolické a nemagické výklady thelémy, väčšina thelémitov praktikuje nejakú formu mágie. Neexistuje žiadny záväzný thelémsky výklad mágie, takže je možné ju vnímať ako objektívny zásah neviditeľných síl, alebo aj ako čosi, čo pôsobí iba na psychologickej úrovni.[57] Crowley definoval mágiu ako „vedu a umenie spôsobovania zmeny v súlade s Vôľou“,[58] takže ňou chápal aj akúkoľvek svetskú činnosť mieriacu k tomu, aby sa magikov vonkajší či vnútorný svet zmenil v súlade s jeho želaniami.
Zdôrazňuje sa etický a oslobodzujúci význam tohto magického prístupu k duchovnému životu, kde človek nie je odkázaný na náklonnosť externého božstva, ale svoj svetský úspech i priaznivý posmrtný duchovný osud si zabezpečuje v zásade sám (hoci, ak chce, môže sa obrátiť aj na externé božstvá). V thelémskom „chápání světa, bytí a univerza [...] se vykonavatel magie — magik — stává ústřední postavou nového všeobecného uspořádání vztahů mezi člověkem a nadpřirozenem; stává se tím nejstěžejnějším vztažným bodem nového axiologického a metafyzického systému; zkrátka magik je pro Crowleyho středobodem nové duchovní filosofie, či dokonce náboženství, a to ve všech smyslech tohoto slova: jak věroučném, tak i etickém.“[59]
Thelémske organizácie
Thelémita sa stáva prívržencom thelémy tým, že v srdci prijme Knihu Zákona ako smerodajnú vo svojom živote. Existujú však aj mnohé organizácie, ktoré thelémitov združujú. Členstvo v jednej z nich nemusí vylučovať členstvo v iných thelémskych organizáciách.
Najstaršou thelémskou organizáciou je A∴A∴ (Astron Argon, prípadne aj Argenteum Astrum, Strieborná hviezda), magický iniciačný rád, ktorý Crowley založil v roku 1907. Dodnes existuje niekoľko autentických línií nadväzujúcich na pôvodný, Crowleym založený rád.[62]
Ordo Templi Orientis (OTO, Rád Východného chrámu) je organizácia, ktorá vznikla začiatkom 20. storočia ako súčasť slobodomurárskych štruktúr, avšak v roku 1918 sa od slobodomurárstva úplne odčlenila. Crowley začal s thelemizovaním OTO ešte v roku 1913. Zavŕšil ju v roku 1925, kedy sa stal hlavou tohto rádu.[63]
Ecclesia Gnostica Catholica (EGC, Gnostická katolícka cirkev) vznikla zlúčením viacerých obnovených gnostických cirkví, ktoré vznikli v 19. storočí vo Francúzsku. V roku 1908 sa pričlenila k OTO a neskôr bola thelémizovaná spolu s ním. Má štruktúru podobnú rímskokatolíckej cirkvi, vlastný zoznam gnostických svätcov, vlastné sviatosti a slávi gnostickú omšu.
Medzi ďalšie spoločenstvá, ktoré prijali thelému, patria Fraternitas Saturni, Ordo Templi Orientis Antiqua (OTOA), Society Ordo Templi Orientis (SOTO), Tyfónsky rád, Thelémsky rád Zlatého úsvitu, Rád thelémskych rytierov a ďalšie.[64]
Najvýznamnejšou thelémskou organizáciou však zostáva pôvodné Ordo Templi Orientis, ktoré ma oficiálne zastúpenie v 30 krajinách sveta.
Vplyv na širšiu kultúru
Theléma mala a má zásadný vplyv na mnohé nové náboženské a duchovné hnutia vrátane wiccy, chaos mágie a viacerých vetiev novopohanstva, ako aj moderného satanizmu. Podľa bádateľa Hugha Urbana mala theléma nemalý vplyv pri vzniku scientológie.[65]
[1] Jahič (2021), s. 42.
[2] Jahič (2021), s. 57, 79; Crowley (2022); Crowley (2019), s. 20.
[3] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 40. verš.
[4] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 40. verš.
[5] Jahič (2021), s. 139.
[6] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 57. verš.
[7] Jahič (2021), s. 152.
[8] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 3. verš.
[9] Jahič (2021), s. 551–552.
[11] Jahič (2021), 3.9 podkapitola.
[12] Gauna (1996), s. 90–91.
[14] Napr. Ján, 1:12–13.
[15] Napr. 2. Timotejovi, 2:26
[16] Gauna (1996), s. 90–91.
[17] Jahič (2021), 3.4 podkapitola.
[18] Rabelais (1986), 85–86 (LVII. kapitola).
[19] Jahič (2021), s. 44–45.
[20] Jahič (2021), s. 44.
[21] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 56. verš.
[22] Crowley (2019), Liber Porta Lucis, 19. verš.
[23] Crowley (2019), Liber Porta Lucis, 9. verš.
[25] Crowley (2019), s. 25–30; Jahič (2021), 2.2 podkapitola.
[26] Crowley (2019), s. 25–30; Jahič (2021), 2.2 podkapitola.
[27] Crowley (2019), s. 12–13, 16; Jahič (2021), 3.3 podkapitola.
[28] Crowley (2019), s. 43–44.
[29] Jahič (2021), 9. kapitola.
[30] Jahič (2021), 9.2 podkapitola. Pendle (2006), s. 263–271.
[31] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 49. verš; Jahič (2021), 3.6 podkapitola.
[32] Crowley (2021), s. 289–295.
[33] Crowley (2019), Liber A’Ash vel Capricorni Pneumatici, 7. verš; Jahič (2021), 3.6 podkapitola.
[35] Jahič (2021), 3.5 podkapitola.
[36] Orpheus (2005), s. 33–44.
[37] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, II. kapitola, 3. verš.
[39] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 22. verš.
[40] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 27., 33. verš.
[41] Jahič (2021) s. 45; Crowley (1983), komentár k I:1 a I:22.
[42] Jahič (2021) s. 91, 94.
[43] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, II. kapitola, 6. verš.
[44] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, II. kapitola, 26. verš.
[45] Orpheus (2005), s. 33–44; Jahič (2021) s. 98–102.
[46] Jahič (2021), 3.5 podkapitola.
[47] Jahič (2021), 3.4 podkapitola.
[48] Jahič (2021), 3.8 podkapitola; DuQuette (2003), s. 3, 12.
[49] Jahič (2021), s. 21.
[50] Crowley (1983), komentár k I:31.
[51] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, I. kapitola, 24. verš.
[52] Crowley (1979), s. 400.
[53] Jahič (2021), s. 435–436.
[54] Crowley (1997), s. 484, Dodatok I: Official Instructions of the O.T.O..
[55] Crowley (1919).
[56] Crowley (2019), Liber AL vel Legis, II. kapitola, 36.–44. verš; Schubert (2020).
[57] Veselý (2001), s. 20–26.
[59] Šebesta (2021), s. 11.
[60] Crowley (2021), s. 265, 377.
[61] Jahič (2021), 3.9 podkapitola.
[62] Jahič (2021), 6. kapitola.
[63] Jahič (2021), 7.1 kapitola.
[65] Urban (2012).
Citované práce
Crowley, Aleister (1919). „Liber II: The Message of Master Therion“. IN: The Equinox: The Review of Scientific Illuminism. Detroit: Ordo Templi Orientis, Thelema Publications. 3 (1): 44–46.
CROWLEY, Aleister (1975). The Law is for All: An Extended Commentary on The Book of the Law. Woodbury, Minnesota: Llewellyn Publications. ISBN 978-0875421148.
CROWLEY, Aleister (1979). The Confessions of Aleister Crowley. Routledge & Kegan Paul.
CROWLEY, Aleister (1997). Magick: Liber ABA, Book 4, Parts I-IV (Second revised ed.). Boston: Weiser. ISBN 0877289190.
CROWLEY, Aleister (2019). Sväté knihy thelémske. Prvé vyd. Zvolen: Sol Noctis, 2021. ISBN 978-80-973292-1-1. S. 424.
CROWLEY, Aleister (2021). Magie v teorii a praxi, známá též jako Liber ABA aneb Kniha 4. Prvé vyd. Zvolen: Sol Noctis, 2021. ISBN 978-80-99977-08-3. S. 784.
CROWLEY, Aleister (2022). Kniha Zákona: Liber Legis. Prvé vyd. Praha: Nový aeon,. ISBN 978-80-908453-0-5. S. 152. Prvé vyd. Zvolen: Sol Noctis, 2019. ISBN 978-80-99977-04-5. S. 632.
DUQUETTE, Lon Milo (2003). The Magick of Aleister Crowley: A Handbook of the Rituals of Thelema. Weiser. ISBN 1-57863-299-4.
GAUNA, Max (1996). The Rabelaisian Mythologies. Fairleigh Dickinson University Press. ISBN 0-8386-3631-4.
JAHIČ, Sebastián (2021). Theléma Aleistera Crowleyho: Magie, mysticismus a etika Nového aeonu. Prvé vyd. Zvolen: Sol Noctis, 2021. ISBN 978-80-99977-04-5. S. 632.
ORPHEUS, Rodney (2005). Abrahadabra: Understanding Aleister Crowley's Thelemic Magick. Boston, MA: Weiser Books. ISBN 1-57863-326-5.
Gourbeyre
Gourbeyre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Theléma
Citované práce
PENDLE, George (2006). Strange Angel: The Otherworldly Life of Rocket Scientist John Whiteside Parsons. Houghton Mifflin Harcourt. ISBN 978-0156031790.
Gourbeyre
Polohopis
Gourbeyre má rozlohu.
Theléma
Citované práce
POCETTO, Alexander T. (február 1998). „Rabelais, Francis de Sales and the Abbaye de Thélème“. Allentown College of St. Francis de Sales.
Gourbeyre
Obyvateľstvo
Gourbeyre má 8043 obyvateľov (2009).
Theléma
Citované práce
RABELAIS, François (1986). Gargantua a Pantagruel. Praha: Odeon. ISBN nepridelené. S. 496.
Schubert, Heather (24. marec, 2020). „Thelemic Families and Holidays“. IN: ThelemicKnights.org. Order of Thelemic Knights.
ŠEBESTA, Ivan (2021). „Předmluva k českému vydání“. IN: CROWLEY, Aleister (2021). Magie v teorii a praxi, známá též jako Liber ABA aneb Kniha 4. Prvé vyd. Zvolen: Sol Noctis, 2021. ISBN 978-80-99977-08-3. S. 11–36.
URBAN, Hugh B. (2012). „The Occult Roots of Scientology?: L. Ron Hubbard, Aleister Crowley, and the Origins of a Controversial New Religion“. IN: Nova Religio: The Journal of Alternative and Emergent Religions. 15 (3): 91–116. doi:10.1525/nr.2012.15.3.91.
Centrobasket žien 2018
Centrobasket žien 2018 bol v poradí 21. turnaj majstrovstiev Strednej Ameriky a Karibiku v basketbale žien, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konal sa v Monatí, v Portoriku v dňoch od 20. do 24. augusta 2018, za účasti 7 tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo Hondurasu a už po vyžrebovaní sa z neho odlásili aj Americké Panenské ostrovy. Portoriko bolo organizátorom stredoamerického šampionátu žien šiestykrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1981, 1993, 2008, 2010 a 2012. Zápasy sa odohrali v aréne Coliseo Juan Aubin Cruz. Titul získalo domáce 🇵🇷, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇨🇺.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia stredoamerických a karibských družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2019. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Nasadenie do výkonnostných košov
Družstvá boli pred vyžrebovanim do skupín, ktoré sa uskutočnilo 26. júla 2018, nasadené do nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k augustu 2017.
Cunnilingus
náhľad|Ženský [[Homosexualita|homosexuálny (lesbický) pár pri cunnilingu]] Cunnilingus (výsl. [kunilingus]; iné názvy: cunnilinctus, kunilingus ) je druh orálneho sexu, pri ktorom dochádza k stimulácii vonkajších ženských pohlavných orgánov jazykom a ústami.
Goyave
Goyave je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Goyave má rozlohu.
Obyvateľstvo
Goyave má 7829 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jorginho
Jorginho môže byť:
Ľaliovník tulipánokvetý
Ľaliovník tulipánokvetý (lat. Liriodendron tulipifera ) je opadavý strom z rodu ľaliovník (Liriodendron) z čeľade magnóliovité (Magnoliaceae).
Ľaliovníky sú veľmi staré dreviny. Fosílne ľaliovníky sú známe z kriedových útvarov v Severnej Amerike a na Sachalíne, v paleogéne rástli aj v Európe. Dodnes sa však zachovali len dva druhy, ľaliovník tulipánokvetý a ľaliovník čínsky (Liriodendron chinense).
Etymológia
Rodové meno Liriodendron je odvodené z gréckeho slova leirion, čo znamená ľaliu.
Opis
Ľaliovník tulipánokvetý je vysoký strom (rekordne až 60 m) s kužeľovitou korunou.
Ľaliovník má striedavé opadavé listy, na konci široko uťaté a vyrastajúce do dvoch lalokov na každej strane. Listy sú 10 až 20 cm dlhé, svetlozelené, na spodnej starne sivasté, v jeseni intenzívne zlatožlté.
Koncové kvety sú jednotlivé, zvončekovité až 6 cm v priemere a majú tri kališné lístky a šesť korunných lupienkov, ktoré sa líšia farbou od svetlo žltozelenej na okraji po tmavooranžový pás v strede.
Tyčiniek je veľa, rovnako ako plodolistov, ktoré sú strechovito usporiadané, takže plodstvo, ktoré sa z nich vyvinie, sa podobá na šišky ihličnatých drevín, dlhých až do 8 cm. Plodmi sú jednosemenné krídlaté nažky.
Ľaliovník kvitne od apríla do júna v závislosti od polohy a poveternostných podmienok. Doba kvitnutia každého stromu sa pohybuje od 2 do 6 týždňov v závislosti od veľkosti, veku a počtu kvetov na strome. Úspešné opelenie musí nastať ihneď po otvorení kvetov, zvyčajne do 12 až 24 hodín. Najdôležitejším opeľovačom je hmyz.
Ľaliovník zvyčajne vytvára prvé kvety vo veku 15 až 20 rokov a môže pokračovať v produkcii až 200 rokov.
Semená ľaliovníka dozrievajú od začiatku augusta na severe do konca októbra na juhu. Ľaliovník je veľmi plodný strom a veľké úrody sa vyskytujú takmer ročne. Na najpriaznivejších stanovištiach vyprodukuje strom s priemerom do 50 cm až 3 250 šišiek s 29 000 zdravými semenami. V prirodzenom prostredí si semená ľaliovníka zachovávajú klíčivosť po dobu od 4 do 7 rokov.
Rozšírenie
Pôvodný areál ľaliovníka tulipánokvetého sa rozprestiera na území medzi dnešnými štátmi Massachusetts, Wisconsin, Florida a Missouri. Pozoruhodné boli najmä jeho porasty v pohorí Allegheny.
Ľaliovníky patria medzi prvé včasné importy z Nového sveta; prvá introdukcia do Európy sa uskutočnila v roku 1663.
Ekológia
Ľaliovník tulipánokvetý rastie vo svojom pôvodnom areáli v listnatých lesoch, na bohatých kyprých pôdach v riečnych údoliach.
Vzhľadom na široké geografické rozšírenie, ľaliovník rastie v rôznych klimatických podmienkach. Od extrémne nízkych teplôt v hornej časti štátu New York, s priemernou januárovou teplotou -7,2 °C, až po takmer zimy bez mrazov na Floride, s priemernou januárovou teplotou 16,1 °C. V oblastiach výskytu sa zrážky pohybujú od 760 mm do viac ako 2 030 mm.
Na severnom okraji svojho výskytu sa ľaliovník zvyčajne nachádza v údoliach v nadmorských výškach do 300 m, v Apalačských vrchoch do nadmorskej výšky 1370 m.
V Apalačských vrchoch jeho prirodzené spoločenstvo tvorí agát biely (Robinia pseudoacacia), borovica hladká (Pinus strobus), jedľovec kanadský (Tsuga canadensis), dub červený, jaseň americký (Fraxinus americana), buk veľkolistý (Fagus grandifolia) a javor cukrový (Acer saccharum).
Čisté porasty ľaliovníka zaberajú len malé percento celkovej pôdy, ale zvyčajne sa nachádzajú na lokalitách s najväčšou produkciu dreva.
Rast semenáčov počas prvého roka sa na najlepších stanovištiach pohybuje do 30 cm. Po druhom roku sa ich rast zrýchľuje a na konci 5. roku môžu byť stromy vysoké 3 až 5,5 m. Rekordne bola u 11-ročného jedinca zaznamenaná výška 15,2 m.
Vegetatívne výhonky ľaliovníka vznikajú hlavne z existujúcich spiacich púčikov, ktoré sa nachádzajú v blízkosti odumretých konárov, na kmeňoch v blízkosti pôdy a na pňoch. Ich počiatočná rýchlosť rastu výrazne prevyšuje rýchlosť rastu mladých sadeníc.
Význam a využitie
Drevo ľaliovníkov je veľmi cenné. Je jadrové a starnutím stromu tmavne. Najčastejšie sa využíva na výrobu nábytkových dielov, dyhy a preglejky. Kvôli vysokej výnosnosti na hektár, má tiež potenciál ako palivové drevo.
Ľaliovník tulipánokvetý je veľmi významný aj pre včelárstvo. Za jednu sezónu 20. ročný strom vyprodukuje asi 3,6 kg nektáru, čo sa rovná 1,8 kg medu. Semená ľaliovníka slúžia tiež ako zdroj potravy pre voľne žijúce živočíchy; prepelice, pinky a veveričky.
Ľaliovník tulipánokvetý je drevina mimoriadnej sadovníckej hodnoty pre veľké parky.
Hrozby a choroby
Ľaliovník tulipánokvetý je v porovnaní s mnohými inými komerčne významnými druhmi drevín menej poškodzovaný patogénmi. Zatiaľ čo viac ako 30 druhov škodcov ľaliovník napáda, iba 4 druhy sa považujú za významné.
Z polokrídlovcov je to Toumeyella liriodendri, ktorý sa živí sacharózou rozvádzanou lykovými pletivami, čím oslabuje najmä mladé jedince.
Motýľ Euzophera ostricolorella napáda lykové pletiva na báze stromu a vytvára tak vstupné miesta pre hniloby.
Napadnutie chrobákmi Corthylus columbianus nezabíja priamo strom, ale znehodnocujú jeho drevo.
Liptovské nivy
Liptovské nivy sú geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberajú rozsiahle územie v okolí Váhu, Belej a ich prítokov v okresoch Ružomberok a Liptovský Mikuláš.
Polohopis
Územie sa nachádza v západnej polovici Podtatranskej kotliny, v západnej a strednej časti podcelku Liptovská kotlina. Sleduje vodné toky Váh, Revúca a Belá a zaberá úzky pás ich pobrežia. Vo východnej časti sa vetví, a pokým niva Váhu končí pri sútoku zdrojníc Biely a Čierny Váh pri Kráľovej Lehote, severovýchodným smerom pokračuje niva Belej až pod úpätie Západných Tatier.
Na západnom okraji susedí Šípska Fatra (podcelok Veľkej Fatry), severným smerom leží Chočské podhorie a Smrečianska pahorkatina (obe časti Liptovskej kotliny), krátkym úsekom Liptovské Tatry (časť Západných Tatier) a Tatranské podhorie, podcelok Podtatranskej kotliny. Východným smerom pokračuje kotlina časťou Hybianska pahorkatina, v južnej časti susedí Važecký chrbát, ktorý je podcelkom Kozích chrbtov. Južný okraj vymedzuje okraj Nízkych Tatier a ich časti Priehyba a Demänovské vrchy a následne opäť susedia časti Liptovskej kotliny, Galovianske háje a Ľubeľská pahorkatina.
Osou územia je rieka Váh, ktorá preteká Liptovskými nivami od Kráľovej Lehoty na východe po Ružomberok na západnom okraji celej Podtatranskej kotliny. V strednej časti sa nachádza vodná plocha Liptovskej Mary a jej vyrovnávacej nádrže Bešeňová. Pri Liptovskom Hrádku vybieha severovýchodným smerom rameno, kopírujúce rieku Belá.
Osídlenie
Liptovské nivy patria medzi husto osídlené oblasti a na ich území ležia mestá Ružomberok, Liptovský Mikuláš a Liptovský Hrádok. Z obcí patria medzi najvýznamnejšie Lisková, Bešeňová, Kráľova Lehota a Pribylina.
Ochrana územia
Južným okrajom vedie ochranné pásmo Národného parku Nízke Tatry, na severovýchode zasahuje ochranné pásmo Tatranského národného parku. Osobitne chránené lokality ležia prevažne v okrajových polohách, priamo na územie nív zasahuje prírodná rezervácia Ivachnovský luh, prírodná pamiatka Bešeňovské travertíny a Mašiansky balvan a chránený areál Ratkovo.
Doprava
Západo-východný smer kotliny využívajú cestné i železničné komunikácie medzinárodného významu. Údolím Váhu vedie v trase diaľnice D1 Európska cesta 50 (Žilina – Košice), ktorú v Ružomberku križuje E 77, kopírujúca cestu I/59 (Dolný Kubín – Zvolen). Významné sú tiež cesta I/18 (Žilina – Poprad), ako aj I/72 (Podbrezová – Liptovský Hrádok), pre cestovný ruch je dôležitá cesta II/537, ktorá vedie z Liptovského Hrádku na Podbanské, kde začína tatranská magistrála, Cesta Slobody. Vážskym údolím vedie i železničná trať Žilina – Košice, ktorá je súčasťou najvýznamnejšieho železničného spojenia krajiny.
Turizmus
Rozmanité prostredie Liptovských nív poskytuje širokú škálu turistických atrakcií, od prírodných zaujímavostí, kultúrnych pamiatok, po rekreačné a oddychové zóny. Historické pamiatky ponúkajú tak mestá, ako aj obce, pričom jedinečnou je napríklad ruina hradu Liptovský Hrádok priamo v centre rovnomenného mesta. Veľkým lákadlom je okolie Liptovskej Mary, vrátane Vodného parku Bešeňová a Aquaparku Tatralandia. V tesnom susedstve územia sú archeologické náleziská v Liskovskej jaskyni či archeopark Havránok. Ľahko dostupné sú cenné územia Demänovskej a Jánskej doliny v Nízkych Tatrách a Tichej a Kôprovej doliny v Západných Tatrách.
Z miest a obcí vedú cesty a značené chodníky do dolín okolitých pohorí, vrátane Západných Tatier, Nízkych Tatier, Chočských vrchov či Veľkej Fatry.
Poliénas
Poliénas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Meleagros
Meleagros (starogr. Μελέαγρος – Meleagros, ) môže byť:
Námestie SNP (Zvolen)
thumb|Námestie SNP - pešia zóna Námestie SNP je centrálne námestie vo Zvolene.
Patrí medzi najrozľahlejšie námestia na Slovensku a je orientované severo-južným smerom ku Zvolenskému zámku. Pri rekonštrukcii boli objavené archeologické nálezy, ktoré budú prezentované v pripravovanej expozícii.
Pommier-de-Beaurepaire
Pommier-de-Beaurepaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grand-Bourg
Grand-Bourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Grand-Bourg má rozlohu.
Obyvateľstvo
Grand-Bourg má 5590 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Richard Huna
Róbert Huna (* 9. marec 1985, Liptovský Mikuláš) je slovenský hokejový hráč, hrajúci na pozícii ľavého krídelného útočníka.
Klubový hokej
Je odchovancom Liptovského Mikuláša. V sezóne 2012/2013 podpísal dvojročnú zmluvu s klubom HC Košice. Koncom novembra 2012 s ním a jeho bratom Róbertom košický klub ukončil spoluprácu, kvôli dlhodobo neuspokojivej výkonnosti.
Domhnall Gleeson
Domhnall Gleeson (* 12. mája 1983, Dublin, Írsko) je írský herec, režisér a scenárista. Preslávila ho hlavne úloha Billa Weasleyho z posledných dvoch filmov o Harrym Potterovi a neskôr úlohou generála Huxa vo filmoch Star Wars.
Životopis
Narodil sa v Dubline v Írsku. Je absolventom Dublin Institute of Technology, ale napokon sa rozhodol vydať na hereckú dráhu. Domhnall je najstarším synom herca Brendana Gleesona. Má troch mladších bratov, z nich stredný Brian je taktiež hercom.
Kariéra
Poprvýkrát sa objavil v krátkometrážnom filme Six Shooter (2004). V rokoch 2010-2011 si zahral úlohu Billa Weasleyho vo filmoch Harry Potter a Dary Smrti - 1 a Harry Potter a Dary Smrti -2. V roku 2013 si zahral vo filme Lásky čas. O rok neskôr si zahral vo vojnovej dráme Nezlomný režírovanej Angelinou Jolie a vo filme Brooklyn. V roku 2015 sa objavil po boku Leonarda DiCapria vo filme Revenant Zmŕtvychvstanie. V rokoch 2015-2019 si zahral Generála Armitage Huxa vo filmoch Star Wars: Sila sa prebúdza, Star Wars: Poslední Jediovia a Star Wars: Vzostup Skywalkera.
Ideografické písmo
Ideografické písmo alebo ideografia alebo pojmové písmo (znak takéhoto písma sa volá ideogram alebo ideograf) je termín, ktorý sa v literatúre používa v niekoľkých pomerne rozdielnych významoch, a to napr.:
Skrátene možno teda skonštatovať, že sa termín chápe ako:
Viacerí autori existenciu (akéhokoľvek) písma, ktoré vyjadruje priamo pojmy či myšlienky (a nie slová alebo konkrétne predmety) považujú za nemožnú, a ak ju aj pokladajú za možnú, tak ju pokladajú za historicky nedoloženú. Ideografické písmo definované ako zvláštny typ písma predchádzajúci logografickému písmu je teda podľa nich buď nezmysel alebo prinajlepšom len čisto hypotetické písmo. Iní autori zas naopak považujú logografické písma (teda písma, ktorých znaky vyjadrujú slová) za prinajmenšom čiastočne (alebo kvázi automaticky súčasne aj) za písma, ktoré vyjadrujú aj pojmy/myšlienky; termíny logografické a ideografické písmo pre nich teda z tohoto dôvodu splývajú. Tretia skupina autorov zas mechanicky termín ideografické písmo považuje jednoducho za synonymum logografického písma a termíny logografické a ideografické písmo pre nich potom splývajú takpovediac "mechanicky".
To, ktoré jednotlivé písma patria medzi ideografické písma, závisí od zvolenej definície, čiže konkrétny zoznam nie je možné uviesť. Napríklad v norme ISO 15924, v ktorej sa (spomedzi typov písem relevantných v tejto súvislosti) rozlišuje ideografické písmo, hieroglyfické písmo a klinové písmo (tieto termíny tam nie sú definované), je medzi ideografické písma zaradené iba čínske písmo, džürčenské písmo, tangutské písmo, Blissove symboly a Braillovo písmo.
Subaru Impreza WRX STi
Subaru Impreza WRX STi je najvýkonnejšia verzia automobilu Subaru Impreza, ktorú od roku 1992 vyrába japonská automobilka Subaru. Koncom 80. rokov Subaru vytvorilo divíziu Subaru Tecnica International (STI) na dosiahnutie vývoja vozidiel pre Majstrovstvá sveta v rely a ďalšie motoršportové aktivity. Potom ako spoločnosť rástla bola divízia použitá na tvorbu výkonných spotrebiteľských verzií automobilu Subaru Impreza WRX s pohonom všetkých kolies a turbodúchadlom prepĺňaným motorom boxer. Subaru World Rally Team používal pretekársku verziu modelu WRX STi.
Impreza WRX STi bola pôvodne predávaná iba v Japonsku. Neskôr bola oficiálne dostupná v Oceánii (v Austrália od roku 1999 s modelom STi Version V). Do Európy sa verzia WRX STi dostala v roku 2001 so zmenou podvozku.
Impreza WRX STi je dlhoročným konkurentom automobilu Mitsubishi Lancer Evolution.
Druhá Generácia (2000-2008)
left|thumb|Subaru Impreza WRC2006
Tretia generácia (2008-2012)
left|thumb|Subaru Impreza WRC2008
Dunivá hora
Dunivá hora je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Nová Bašta, približne juhovýchodne od Fiľakova.
Poloha
Masív sa nachádza na juhu strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a v katastrálnom území obce Nová Bašta. Vrch je situovaný v blízkosti štátnej hranice a najbližšími sídlami sú východným smerom ležiace Tachty, Večelkov, Nová a Stará Bašta, severozápadne ležia Radzovce a západne Šiatorská Bukovinka. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Opis
Dunivá hora je súčasťou rozsiahleho plochého masívu v južnej časti pohoria. Severným a západným smerom sa terén zvažuje len veľmi pozvoľne do náhornej plošiny, no južným a východným smerom sú svahy strmé. Východným smerom susedí Borievka a Pastvisko, severne sa nachádza Pohanský hrad  a Monica , západne Šiator  a dominantný Karanč  a južným smerom Medvedia výšina  a Cerina. Vrch patrí do povodia rieky Rimava; severovýchodné svahy odvodňuje Malý potok, juhovýchodné potok Čoma, oba do riečky Gortva. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Z veľkej časti odlesnený vrchol umožňuje obmedzený rozhľad. Z lokalít bez vyššej vegetácie je vidieť okolité vrchy Cerovej vrchoviny, pri dobrých podmienkach tiež Javorie, Nízke Tatry, Poľanu, Ostrôžky a Stolické vrchy, južným smerom sú viditeľné viaceré horstvá v Maďarsku.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný z okolitých sídiel. Na neďalekú samotu vedie poľná cesta, ktorá uľahčuje dostupnosť Dunivej hory.
Fels
Fels môže byť:
Fols
Fols môže byť:
Fils
FILS môže byť skratka pre:
Peter Bič
Peter Bič (* 30. august 1975, Košice, Česko-Slovensko ) je slovenský hudobník, hráč na gitaru, ktorý začínal v skupine IMT Smile, no v súčasnosti je známy skôr ako líder hudobnej formácie Peter Bič Project.
Almorávidovci
Almorávidovci (iné názvy: Almoravidovci, Almorávidi , Almoravidi ; arab. المرابطون, al-Murábitún, berb. ⵉⵎⵕⴰⴱⴹⴻⵏ, Imrabḍen) bola berberská dynastia vládnuca v rokoch 10611147 v severozápadnej Afrike.
Peter Bič
Hudobná kariéra
Peter Bič pochádza z hudobníckej rodiny. Hudbe sa venuje viacero jeho príbuzných. Jeho otec bol športovec a hudobník a brat Ivo je tiež hudobník. V začiatkoch kapely Peter Bič Project v nej deväť rokov spieval. Mama bola profesorkou ruštiny a slovenčiny na gymnáziu.
Almorávidovci
História
Zakladateľom dynastie bol moslimský berberský reformátor Abd Alláh ibn Jásín zo Sidžilmásy, ktorý vyzýval k očiste islamu od deformácií a nemorálnosti. Abdalláh, ktorý pôsobil v tom čase ešte stále vcelku pohanskom berberskom prostredí vytvoril spočiatku malý duchovný bojovný rád almorávidov, ktorý sídlil na kláštornom hradisku (ribát) na jednom z ostrovov rieky Senegal. Rád združoval Abdalláhových, častokrát až fanaticky verných stúpencov, a Abdalláhova moc postupne rástla. Namiesto proselytizácie pohanov sa však obrátil do radov moslimov svojho kmeňa a začal ich zjednocovať a viesť k hlbšiemu prežívaniu náboženského života. V priebehu rokov 10481056 ovládol za pomoci svojich generálov časť západnej Sahary a južného Maroka.
Peter Bič
Hudobná kariéra
Peter Bič, podobne ako jeho otec, v detstve tiež dosť športoval, venoval sa plávaniu, no jeho snom bolo stať sa hudobníkom. Od malička pod otcovým dohľadom cvičil hru na husle a klavír. Počúval rockové kapely ako AC/DC, Kiss či Deep Purple.
Almorávidovci
História
Jásinov nástupca a najvýznamnejší vodca rádu Júsuf ibn Tášfín založil v roku 1062 /1070 nové hlavné mesto Marrákeš, a následne v rokoch 10711082 ovládol západnú časť Alžírska. V roku 1082 odpovedal na žiadosť andalúzskych kniežat o pomoc proti reconquiste. V roku 1086 porazil v bitke pri Sacraliase (aj bitka pri Zálake) Alfonza VI. Statočného a začlenil územie Andalúzie (južného Španielska) do svojej ríše. Okrem Valencie ovládanej El Cidom tak Almorávidovci ovládli celé moslimské územie vo Španielsku a Portugalsku. Niekedy okolo roku 1076 sa moc rodu a krajiny rozšírila aj do Ghany. Júsufov syn Alí následne vo výbojoch na Pyrenejskom polostrove pokračoval a v roku 1110 jeho brat Tamím dobyl Zaragozu a v roku 1116 Baleárske ostrovy. Tieto úspechy však už boli len vyvrcholením predchádzajúcej expanzie. Alí sa skôr ako skúsený vládca ukázal byť teologickým teoretikom, ktorý potlačoval akékoľvek odchýlky murábitského dogmatického a právneho systému. Náboženská intolerancia sa prejavovala v útlaku židov a mozarábov, ako i v pálení nevhodných kníh. V roku 1118 moslimovia o Zaragozu prišli a následne v roku 1120 prehrali aj bitku pri Cutande.
Peter Bič
IMT Smile
Na strednej škole Peter Bič študoval na košickom konzervatóriu, kde mu bol spolužiakom Miro Tásler. Hrávali v školskej kapele, no neskôr sa spolu s Mirovym bratom, Ivanom, stretli v ich skupine IMT Smile. V začiatkoch tejto kapely hrávali aj s vtedy len štrnásťročnou vokalistkou Katarínou Knechtovou.
Almorávidovci
História
V roku 1125 vypukla v marockom pohorí Atlas vzbura Almohádovcov, ktorí vyznávali iní smer sunny. Ich vodca Ibn Tumárt hlásal návrat k voľnejšiemu výkladu koránu a zduchovnel predstavu Boha, ktorého jedinosť sa prejavovala v mnohých atribútoch Boha. Spočiatku síce svojou horlivosťou nezískal príliš mnoho zástancov, avšak silnú podporu získal vo svojom kmeni. Na svoju stranu postupne získal početných odporcov Almorádovcov a boje sa začali predlžovať. Almorádovcovm sa spočiatku darilo odbojných povstalcov porážať, ich pokus o dobytie Marakéšu v roku 1230 sa skončil značným fiaskom, nepodarilo sa im však povstalcov v horách zničiť. Situácia sa zhoršila po tom, čo sa k moci dostal almohádovec Abdulmu’min. Almorádovci, ktorých moc po smrti Alího ešte viac upadla už na ofenzívu nedkázali odpovedať a po dobytí Marrákeša v roku 1147 moc Almorádovskej dynastie zanikla. Bývalý almorávidskí vodcovia (Ibn Mardaníš, či baleárski Gháníovci) sa ešte krátky čas udržali pri moci v Španielsku, až kým neboli Almohádovcami takisto pohltení.
Kultúra
Významný bol prínos almorávidovskej vedy a umenia. Medzi známych predstaviteľov patria filozof Ibn Bádždža (Avempace), astronóm Džábir ibn Aflah, spisovateľ a teológ Ibn Hazm, bohoslovec Ibn Abdulbarr, historik Ibn Hajján, geograf al-Bakrí, či básnici Ibn Zajdún, Ibn Hamdís,Ibn Chafádža, Ibn Kuzmán a Ibn Abdún. Zo architektonických stavieb bola zrejme najslávnejšia Veľká mešita v alžírskom Tlemcene. Významná bola almorávidská stavebná stopa vo Féze a Marakeši, väčšina stavieb v hlavnom meste sa však nezachovala, pretože boli zničené za vlády Almohádovcov Almorávidské umenie bolo charakteristické svojim purizmom a strohosťou. Spôsobené to bolo almorávidskou nábožnosťou a asketizmom Narozdiel od umajjovského zdobeného štýlu sa zameriavalo skôr na jednoduchosť a praktickosť, hlavným architektonickým prvkom bol podkovový oblúk, ktorý v neskorších obdobiach vypracovali a intenzívne používali Almohádovci.
Peter Bič
Spolupráca s inými hudobníkmi
Neskôr, počas svojej hudobnej kariéry, mal Peter Bič možnosť spolupracovať s hudobníkmi ako je Jana Kirschner, Richard Müller, či s Katkou Korčekovou. V sprievodnej kapele Richarda Müllera bol v čase jeho najväčšej slávy. Bol pri nahrávaní jeho štúdiového albumu  '01 a hral aj na známom koncerte, počas ktorého sa Richard na pódiu vyzliekol do naha.
Almorávidovci
Zoznam vládcov
Zoznam almorávidských vládcov:
Lamentin
Lamentin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Lamentin má rozlohu.
Obyvateľstvo
Lamentin má 15866 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Úkladný jarok
Úkladný jarok je potok v regióne Pohronie na území obcí Lutila, Bartošova Lehôtka a Stará Kremnička v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Kremnické vrchy, v geomorfologickom podcelku Jastrabská vrchovina. Je pravostranným prítokom Kremnického potoka v povodí Hrona má dĺžku. Je vodným tokom IV. rádu.
Opis toku
Od prameňa preteká južným smerom lesným extravilánom, v tvorí malú lesnú vodnú nádrž, sleduje obecnú hranicu medzi obcami Lutila a Bartošova Lehôtka a od trojchotárnika v  obecnú hranicu medzi obcami Lutila a Stará Kremnička, pravým brehom obmýva vrch Kmotrina skala s, v  vteká na územie obce Stará Kremnička, pravým brehom obmýva les Nad Úkladmi, pred svojim zaústením v  podteká cestu zo Starej Kremničky do Bartošovej Lehôtky, ústi na území obce Stará Kremnička do Kremnického potoka v  ako jeho pravostranný prítok v povodí Hrona. Vodný tok Úkladný jarok nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Úkladný jarok na území obcí Lutila, Bartošova Lehôtka a Stará Kremnička v období pomenovacieho procesu bol les Nad Úkladmi v blízkosti vodného toku s významom nástraha, niečo nastrojené na škodu iného, alebo pravdepodobnejšie priestor nadmerného uloženia nežiaducich potočných sedimentov. Z toponyma Nad Úkladmi rozšírením o formant -ný bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Úkladný jarok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Úkladný jarok bol štandardizovaný v roku 1986. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Úkladný jarok je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Športová streľba na Letných olympijských hrách 2020 – Trap ženy
Trap žien na Letných olympijských hrách 2020 v sa konal 28. a 29. júla 2021 v Tokiu na strelnici Asaka Shooting Range.
Zlatú medailu vyhrala Slovenka Zuzana Rehák-Štefečeková so 43 bodmi, čím vytvorila nový olympijský rekord. Druhé miesto obsadila Američanka Kayle Browning a tretie miesto Alessandra Perilli zo San Marína.
Harmonogram
Všetky časy sú Japonský štandardný čas (UTC+9).
Danišmendovci
Danišmendovci alebo Dánišmendovci  boli turkická dynastia založená Danišmendom Gázim, ktorá vládla vo východnej Anatólii, ale istý čas siahalo až k Ankare (Ankyra) a Kastamonu na západe. Meno Danišmend je pravdepodobne prezývka, ktorá môže pochádzať z perzského slova múdrosť, či učenosť, jeho národnostný pôvod je predmetom sporov. O Danišmendovi („Múdrom mužovi") sa zaoberá neskorší epos Dánišmendnáme.
Stračaník
Stračaník môže byť:
Danišmendovci
Na výslnie dejín sa Danišmendovci dostali po bitke pri Mantzikerte. Väčšina správ o pôvode rodu však pochádza z neskorších období a nesie i nereálne prvky. Podľa historika Michala Sýrskeho danišmendovské panstvo mohlo vzniknúť dvomi spôsobmi: buď vzniklo po tom, čo bol Danišmend seldžuckým sultánom okolo roku 1072 poverený dobytím Kapadócie, alebo vzniklo okolo rokov 1084/1085 po páde byzantskej Antiochie do rúk Seldžukom. Pôvodné danišmendovské panstvo sa nachádzalo v okolí miest Sivas (Sebasteia), Tokat a Niksar (Neokaisaria) Presné hranice nie sú známe.
Danišmend v prameňoch objavuje po roku 1096 po príchode križiakov, keď pomáhal rumskému sultánovi Kilič Arslánovi v bojoch proti kresťanským vojskám prvej križiackej výpravy. Danišmendovská sila narástla na prelome storočí, keď sa Danišmend rozhodol svoju moc rozšíriť do Melitene, kde vládol domáci arménsky šlachtic Gabriel. Gabriel sa so žiadosťou o pomoc obrátil na križiakov, ktorí práve obsadili Antiochiu, avšak Danišmendovci nad nimi v bitke pri Eufrate zvíťazili, a dokonca aj uväznili antiochijské knieža Bohemunda Tarentského. Následne sa im podarilo pri Heraklei odraziť aj ďalší križiacky útok.
V roku 1102 Danišmend Gázi po tretíkrát neúspešne zaútočil na Melitene a od ďalšieho útoku ho odradila len ofenzíva byzantského trabzonského správcu Gregoria Taroníta. K Melitene sa Danišmend opätovne vrátil v roku 1103 po prepustení Bohemunda Tarentského, s ktorým uzavrel spojenectvo a mesto sa mu konečne podarilo dobyť. Niekedy v tomto období sa zhoršili aj danišmendovské vzťahy s Rúmom, ktoré sa prejavili v tom, že po Danišmendovej smrti niekedy v rokoch 1104/1105 Rúm v roku 1106 Melitene dobyl. Významným súperom Danišmendovcov v nasledujúcom období bol práve Rúmsky sultanát a následne aj Byzantská ríša. Danišmendovmu synovi Kumuštikinovi sa podarilo opätovne nabrať na sile po tom, čo v roku 1116 pomohol Mesudovi I. získať moc v Rúme.
V roku 1124 sa Danišmendovcom podarilo opätovne získať Melitene a boje boli v tom čase vedené aj proti Mengujekovcom na východe. Úspešný bol boj Danišmendovcov proti Rúmu v roku 1127, keď sa im podarilo dobyť rúmsku Cézareu a Ankaru, ako i byzantské pohraničie v Gangre a Kastamonu, čím sa pod ich moc dostala väčšina územia rúmskych sultánov. V roku 1129 zase po smrti vládcu Thora získali značný vplyv nad Kilikijskou Arméniou. Tridsiate roky sa niesli v znamení bojov s Byzanciou a jej panovníkom Jánom II., ktoré prinášali striedavé úspechy a neúspechy, krajina však nakoniec prišla o pás územia na západe i o vplyv v Kilikii.
V roku 1042 Malik Mehmed Gázi zomrel a krajina sa rozdelila na dve panstvá, moc Danišmendovcov začala upadať. Rúmski Seldžuci sa zbavili danišmendovskej nadvlády a sami začali spolu s Byzantíncami Danišmendovcov zatláčať. V roku 1174 padlo mesto Sivas a v roku 1178 sa po páde Melitene Danišmendovci definitívne stali služobníkmi Rúmskeho sultanátu a svoju moc už neobnovili.
Zoznam nezávislých panovníkov
Pommiers-la-Placette
Pommiers-la-Placette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kronika Bartoška z Drahoníc
Kronika Bartoška z Drahoníc je latinsky písaná česká kronika popisujúca roky 14191443. Kronika nerieši celkovú situáciu, ale popisuje, čo Bartošek videl a počul. Táto kronika býva občas (nielen kvôli surovej, drsnej latinčine) kritizovaná ako primitívna (bez politického a umeleckého rozhľadu), ale na druhej strane je potrebné zdôrazniť, že ide o jedinú kroniku z Čiech z tejto doby (nedokončená Husitská kronika Vavřince z Březové siaha len po rok 1422), tým sa stáva nesmierne dôležitým prameňom o husitstve. Ku kronike sú pripojené české aj latinské krátke správy o jednotlivých rokoch (13101464), z ktorých niektoré pravdepodobne pochádzajú od Bartoška. Kronika sa zachovala v jedinom odpise (zrejme z pôvodného rukopisu) z konca 15. storočia, ktorý je uložený v Národnej knižnici Českej republiky. V novodobej češtine vyšla kronika v roku 1981.
Obsah
Kronika zachytáva husitské roky 14191443 z pohľadu katolíckej strany. Spočiatku sú informácie kusé, po roku 1426 (kedy Bartošek kvôli očnej nemoci odchádza z činnej vojenskej služby) sú záznamy obsiahlejšie. Kronika obsahuje opisy bojov v Čechách, husitských spanilých jázd, detailný popis obliehania Plzne a bitky pri Lipanoch, uzavretie mieru v Čechách, popravu Jána Roháča z Dubé, Žigmundovu smrť a krátke panovanie kráľa Albrechta („Ať jeho duše odpočívá ve svatém pokoji, protože byl dobrý, i když Němec ...“).
Dátumy
náhľad|Príklad cisiojánu z manuskriptu Speculum humanae salvationis pre január
Spanilé jazdy do Uhorska, / na Slovensko
Kronika opisuje viacero spanilých jázd husitov do Uhorska / na Slovensko:
La Spezia
La Spezia (ligúrsky Spesa) je talianske mesto v regióne Ligúria, hlavné mesto rovnomennej provincie. Leží na pobreží Ligúrskeho mora.
1. liga hádzanárov 2018/19
1. liga hádzanárov v sezóne 2018/19 bol 26. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz hádzanej (SZH). V súťaží účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 10 družstviev. Prvenstvo v súťaži získalo družstvo Košice Crows.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne nezmenil. Opäť sa organizovali 2 regionálne skupiny základnej časti, po odohraní ktorej nasledovala nadstavbová časť. Tá bola rozdelená na 2 výkonnostné skupinyo 1. až 6. miesto a 7. až 10. miesto. Dva najlepšie umiestnené družstvá nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto postúpili do baráže, kde sa stretli s dvoma účastníkmi najvyššej súťaže o postup do nasledujúceho ročníka extraligy.
Skupina o 1.5. miesto
Pozn.: Družstvo Trebišova sa odhlásilo z nadstavbovej skupiny.
Morne-à-l’Eau
Morne-à-l'Eau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Guadeloupe.
Polohopis
Morne-à-l'Eau má rozlohu.