cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemocnica Košice-Šaca
Prvý robot v Slovenskom zdravotníctve
Nemocnica Šaca v spolupráci s Technickou univerzitou v Košiciach a jej Katedrou eletrotechniky a mechatroniky FEI, 26. júla 2017 predviedli mobilného robota novej generácie, ktorý prebral časť práce zdravotníckeho personálu. Pathfinder je unikátny autonómny robot určený na transport materiálu medzi jednotlivými pracoviskami v medicínskom prostredí. Tvorcom robota je Ing. Ján Bačík, PhD. pôsobiaci na Technickej univerzite, ktorý nemocnici robota daroval. Podľa jeho slov je najväčšou výhodou tohto autonómneho systému fakt, že pri implementácii robota a jeho používaní v zdravotníckom zariadení sa všetko deje virtuálne. Čiže nie sú potrebné žiadne zásahy do infraštruktúry samotnej nemocnice, akými by mohli byť napríklad indukčné vedenia v podlahe, alebo nalepenie rôznych typov vizuálnych navigačných čiar.
Ekonomická univerzita (lokalita)
náhľad|Poloha v rámci Petržalky
Ekonomická univerzita (starší názov: Háje IV alebo Háje 4 ) je lokalita v miestnej časti Háje v mestskej časti Petržalka v Bratislave.
Je to areál samotnej Ekonomickej univerzity v Bratislave plus okolie (benzínová pumpa atď.)
Spočiatku (t.j. v 70. rokoch) sa dnešná Ekonomická univerzita v širšom zmysle nepovažovala za súčasť Hájov, ale patrila k lokalite, ktorá sa v súčasnosti nazýva Petržalka-Sever (vtedajší názov: Centrum).
Zetor 7320/7340
Zetor 7320/7340 - poľnohospodársky traktor vyrábaný českou firmou Zetor z rodiny UR I. Vyrábaný aj pre americkú firmu John Deere ako John Deere 2400.
Technické dáta
Motor
Elektrický systém
Spojka
Hydraulický systém
Systém riadenia
Predná hnacia náprava
Brzdový systém
Kabína vodiča
Maršrutka
náhľad|250px|vľavo|Typická maršrutka v [[Petrozavodsku v Rusku.]] náhľad|250px|vpravo|Maršrutky pred železničnou stanicou v [[Nižnij Tagil|Nižnom Tagile v Rusku.]] Maršrutka (rus. маршрутка - maršrutka, čo je skratka z маршрутное такси - maršrutnoje taxi - po slovensky: kyvadlový taxík) je druh verejnej dopravy, presnejšie kyvadlový taxíkový mikrobus, rozšírený v krajinách bývalého ZSSR. Maršrutka je zdieľané taxi, ktoré jazdí v nepravidelných časových intervaloch na určitých trasách. Zo zastávky odchádza, len ak je naplnené. V niektorých mestách maršrutky predstavujú jediný spôsob verejnej dopravy. Maršrutky sú zvyčajne mikrobusy alebo minibusy. Častokrát sú zaplnené do posledného miesta. Lístky sa kupujú buď u vodiča, prípadne v kase na miestnej autobusovej alebo železničnej stanici. Trasa býva zvyčajne označená na tabuli v čelnom skle vozidla (napríklad: Tiraspoľ - Kišinev).
Zetor 7320/7340
Technické dáta
Pneumatiky
Maršrutka
Ekvivalenty maršrutiek sa pod rôznymi názvami vyskytujú takmer po celom svete, no najmä v rozvojových krajinách.
Zetor 7320/7340
Technické dáta
Rozchod kolies (mm)
Rozmery a hmotnosti
Zoznam chemických článkov/!
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
-ó
-óza
Zoznam fyzikálnych článkov/!
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Futbal Tatran Aréna
Futbal Tatran Aréna bude futbalový štadión v Prešove. Domáce zápasy na tomto štadióne bude hrať FC Tatran Prešov, ktorý momentálne pôsobí v II.lige.
Háje 2
náhľad|Poloha v rámci Petržalky
Futbal Tatran Aréna
2016-2018
Už v roku 2016 bola podpísaná spoločenská zmluvu medzi mestom Prešov a Prešovským samosprávnym krajom o vzniku spoločnosti Futbal Tatran Aréna, s.r.o.. Plánovalo sa, že štadión by mal byť hotový do júna 2018.
2018-2020
Pôvodný štadión, ktorý sa nachádzal na Čapajevovej ulici v Prešove zbúrali v januári 2018. Búracie práce mali trvať 3 mesiace a plánovalo sa, že nový štadión sa začne stavať v júni 2018 a jeho výstavba by mala byť ukončená v druhej polovici roka 2019. Začiatkom januára 2018 sa požiadalo o územné konanie. Prvú verejnú zákazku zrušil Úrad pre verejné obstarávanie, nová súťaž bola ohlásená až v apríli v roku 2020.
Háje 2
Háje 2 sú lokalita v miestnej časti Háje v mestskej časti Petržalka v Bratislave.
Futbal Tatran Aréna
2018-2020
11. novembra 2020 bolo oznámené, že vo verejnom obstarávaní uspela firma AVA-stav, s. r. o a štadión postaví za niečo vyše 16,5 milióna eur. bez DPH Spoločnosť nakoniec od zmluvy odstúpila a muselo byť vyhlásené nové verejné obstarávanie.
2020-2023
11.augusta 2022 bolo vyhlásené druhé verejné obstarávanie na výstavbu futbalového štadióna. 24. januára 2023 bol oznámený víťaz verejného obstarávania, ktorým sa opäť stala spoločnosť AVA-stav, s. r. o., tentokrát za sumu 21 miliónov eur bez DPH rozdelenú na 2 etapy. Futbal Tatran Aréna s.r.o. podpísala zmluvu s víťazom verejného obstarávania, ale jej právoplatnosť nadobudla účinnosť až po posúdení a doručení stanoviska Protimonopolného úradu k ad hoc štátnej pomoci.
Háje 2
Ulice
Blagoevova ulica, Bosákova ulica, Bulíkova ulica, Dolnozemská cesta, Furdekova ulica, Gettingova ulica, Haanova ulica, Jantárová cesta, Lachova ulica, Lužná ulica, Mamateyova ulica, Mlynarovičova ulica, Námestie hraničiarov, Pankúchova ulica, Polereckého ulica, Sosnová ulica, Šustekova ulica.
Futbal Tatran Aréna
2023
31. mája 2023 klub na sociálnych sieťach oznámil, že všetky povolenia pre výstavbu štadióna boli vydané a zhotoviteľ stavby mal predložiť harmonogram prác.
Výstavba štadióna sa konečne začala 27. júna 2023, kedy sa na stavenisko dostavili bagre a začali pripravovať pozemok na jeho výstavbu. Slávnostné poklepanie základného kameňa sa uskutočnilo 18. júla 2023. Výstavba štadióna bude rozdelená do dvoch etáp. Prvá má trvať dvanásť a druhá šesť mesiacov. Môžu sa prelínať, to znamená, že práce v rámci oboch etáp by mali prebiehať aj súčasne.
7. augusta 2023 odvysielala stanica TV Markíza reportáž s titulkom “Práce na štadióne pozastavili”. Ako dôvod pozastavenia uviedol v reportáži konateľ AVA STAV, s.r.o., že sa na stavbe sa našiel kábel vysokého napätia, ktorý nebol zakreslený v projekte a že sa taktiež našli nezakreslené kanalizačné prípojky a rozvody vody. Primátor František Oľha na tieto tvrdenia reagoval na sociálnych sietach, že sa jedná o “novinarskú kačicu” a že stavba bola prerušená len na dotknutých miestach. Dodal, že je síce pravda, že sa stavba predraží, ale očakavajú predraženie len o 1-2%. Taktiež dodal, že predraženie stavby do 5% je v stavebníctve bežný jav. Svoje vyjadrenie ukončil správou, že Prešov nový štadión mať bude.
Financovanie výstavby
Financovanie výstavby štadióna je nasledovné:
Majstrovstvá Európy do 21 rokov 2025
Štadión ma byť jedným z dejísk Majstrovstiev Európy hráčov do 21 rokov 2025.
TikTok
TikTok je mobilná aplikácia a sociálna sieť od 13 rokov na vytváranie a zdieľanie krátkych videí. Aplikáciu vyvíja čínska spoločnosť ByteDance. Na čínskom trhu je aplikácia pod názvom Douyin (po čínsky 抖音, slovenský prepis tou-jin). Aplikácia umožňuje používateľom vytvárať krátke videoklipy s dĺžkou až 15 sekúnd a krátke videá v rozsahu 3 s10 minút. Do videí môže používateľ pridať hudbu a rôzne filtre. Človek točiaci na túto sociálnu sieť sa nazýva Tiktoker a získava followerov.
História
V novembri 2017 kúpila spoločnosť ByteDance firmu musical.ly so sídlom v Šanghaji, ktorá prevádzkovala obdobnú aplikáciu cielenú na americký trh. Základňa používateľov tejto aplikácie sa zlúčila do vlastnej aplikácie Douyin, z čoho sa stal základ na expandovanie spojenej aplikácie na západný trh pod názvom TikTok.
V októbri 2018 sa stala najúspešnejšou aplikáciou v Spojených štátoch amerických. Od roku 2018 je k dispozícii na viac ako 150 trhoch a v 39 jazykoch. Aplikáciu používa mesačne viac ako pol miliardy ľudí na celom svete. V Indonézii bola v júli 2018 na týždeň aplikácia zablokovaná kvôli nevhodnému obsahu. Zablokovanie sa zrušilo až po prísľube posilnenia ochranných mechanizmov.
Vlastnosti služby
Všetky zakladané profily sú verejné. Aplikácia poskytuje videá z „okolia“ aj bez toho, aby mal používateľ založený účet.
Štruktúra používateľov
V roku 2019 bolo 66 % používateľov mladších ako 30 rokov a v Česku na začiatku daného roka používalo aplikáciu 28,48 % detí.
India
India, kde si TikTok stiahlo 660 miliónov ľudí, túto aplikáciu zakázala spolu s radom ďalších čínskych aplikácií ako Wech, Helo a UC Browser, ktoré vyhodnotila ako bezpečnostnú hrozbu pre suverenitu a integritu štátu. Tento krok podporil minister zahraničných vecí USA a uviedol, že by sa sám nebránil tomu, aby USA pristúpilo k podobnému kroku. V roku 2019 odborníci z izraelskej bezpečnostnej firmy Check Point uviedli, že v aplikácii našli chyby, ktoré by mohli útočníkom umožniť prístup k osobným údajom. Nová verzia iOS spoločnosti Apple odhalila, že TikTok tajne sleduje milióny iPhonov bez ich vedomia a pristupuje k obsahu schránok každých niekoľko sekúnd, aj keď aplikácia beží len na pozadí.
USA
Americký prezident Donald Trump v roku 2020 oznámil, že zvažuje zákaz TikToku na území Spojených štátov. Keďže v USA TikTok používa odhadom vyše 100 miliónov ľudí, považoval Trump túto aplikáciu za bezpečnostné riziko a bál sa zneužitia osobných údajov amerických občanov čínskou vládou. Dňa 6. augusta 2020 Trump zakázal americkým spoločnostiam obchodovať s čínskou spoločnosťou ByteDance, ktorá TikTok prevádzkuje a 14. augusta 2020 vydal nariadenie, kde spoločnosti ByteDance dáva 90 dní na predaj dát a aktív, ktoré boli spoločnosťou nazhromaždené v USA. O odkúpenie časti TikToku uvažovala spoločnosť Microsoft prípadne Twitter a Trump povedal, že ak nedôjde k dohode do 15. septembra 2020, aplikáciu zakáže. K takejto dohode nedošlo a aj napriek tomu, že sa spoločnosť Oracle stala operačným partnerom a mala by tak mať namiesto čínskej spoločnosti ByteDance pod kontrolou údaje amerických občanov, Trump nariadil, že všetky internetové obchody s aplikáciami (App Store a Google Play) musia TikTok a ďalšiu čínsku aplikáciu WeChat zo svojich obchodov stiahnuť. A od 12. novembra 2020 nebudú môcť americké spoločnosti poskytovať služby a internetový hosting pre TikTok a aplikácia by tak mala v USA definitívne skončiť. Trump však nevylúčil, že dovtedy by mohlo dôjsť k inej dohode.
Symachus
Symmachus (* ?, Sardínia –  † 19. júl 514, Rím) bol 51. pápež.
Pápežský úrad zastával v dobe od 22. novembra 498 do svojej smrti. Sformuloval tézu Prima sedes a nemine iudicatur, podľa ktorej nie je možné pápeža súdiť.
Habera & Team 2019 Tour
Habera & Team 2019 Tour bolo koncertné turné slovenského speváka Paľa Haberu a skupiny Team, ktoré sa uskutočnilo v roku 2019 a zahŕňalo 19 koncertov v Česku a na Slovensku.
Predskokanom na tonto turné bol Peter Cmorík.
Setlist
Prídavky:
Termíny
Česko:
Slovensko:
Lieska turecká
Lieska turecká (Corylus colurna) je opadavý strom z rodu lieska (Corylus) z čeľade brezovité (Betulaceae).
Pre svoj vzpriamený vzrast sa často vysádzala aj do alejí a stromoradí. Našla však uplatnenie aj ako zdroj kvalitného dreva, rovnomerne červenkastého, ktoré sa používalo na dyhovanie náročnejšieho nábytku na prelome devätnásteho a dvadsiateho storočia.
Saint-Cyran-du-Jambot
Saint-Cyran-du-Jambot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lieska turecká
Lieska turecká sa od liesky obyčajnej líši vzpriameným vzrastom, sivastou korkovitou borkou, veľkými široko vajcovitými listami, nápadne dlhými jahňadami a predovšetkým plodmi, orieškami s plodovými obalmi hlboko prečnievajúcimi plod.
Saint-Cyran-du-Jambot
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lieska turecká
Opis
Má bohatý koreňový systém, pričom spočiatku vytvára len hlavný kolovitý koreň, neskoršie sa tvorí aj množstvo bočných koreňov, ktoré zaisťujú dobré ukotvenie aj v plytkých pôdach.
Saint-Cyran-du-Jambot
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lieska turecká
Opis
Listové púčiky sú vajcovité, na vrchu špicaté a zelenohnedé. Listy sú striedavé, jednoduché a začínajú sa rozvíjať v apríli. Čepeľ listu je dlhá 8 až 15 cm, široká 5 až 10 cm, na báze srdcovitá, po obvode dvakrát pílkovito zubatá, na vrchole špicatá. Na hornej strane je sýto zelená, lysá a lesklá, na spodnej strane svetlejšia, páperistá a obvykle má päť až šesť párov mierne vystupujúcich žiliek. Listová stopka je dlhá v priemere 3 cm.
Samčie kvety sú jahňady, ktoré rastú na letorastoch už v jeseni a dorastajú do dĺžky 8 až 12 cm. Kvet má štyri tyčinky a každá nesie jednopuzdrovú peľnicu so svetlo žltým peľom.
Samičie kvety sú guľovitého tvaru a vyrastajú na starších vetvičkách. V dobe kvitnutia sú uzatvorené v šupinatom obale, z ktorého vyčnievajú iba karmínovo červené nitkovité blizny, semenník je dvojpuzdrový. K oplodneniu dochádza ešte pred rozvinutím listov.
Plodom je oriešok vyrastajúci v súplodí guľovitého tvaru spoločne s ďalšími piatimi až deviatimi orieškami. Oriešky, veľké do 2 cm, sú guľaté, tmavožlté s pomerne hrubou a tvrdou škrupinou, ktorá ukrýva jedlé jadro. Plodové obaly ďaleko prečnievajú plod. Oriešky dozrievajú postupne od konca augusta do začiatku októbra.
Stromy plodia vo veku 10 rokov a pokračujú každé 2 až 4 roky. Orechy by sa mali zbierať pred úplnou zrelosťou od augusta do októbra. Jeden kilogram semien obsahuje asi 600 orechov. Priemerná klíčivosť je 40 až 75 % a uchováva sa po dobu 1 ½ roka.
Lieska turecká má skorú vegetačnú aktivitu, preto by mala byť vysádzaná do konca marca. Z dôvodu intenzívnej tvorby koreňov by sadenice nemali isť do výsadby staršie ako dva roky. Liesku možno rozmnožovať aj jesenným výsevom, čo semená chráni pred neskorým mrazom.
Rozšírenie
Prirodzená oblasť rozšírenia liesky tureckej zahŕňa oblasti Malej Ázie, Kaukazu, Afganistanu a Balkánskeho polostrova. Jej výskyt na Balkáne zahŕňa Bosnu a Hercegovinu, Rumunsko, Bulharsko, Srbsko, Macedónsko, Kosovo, Čiernu Horu, Albánsko a Grécko. V týchto oblastiach môže rásť v nadmorských výškach od 100 do 1300 m n.m. ale jej výskyt je hlavne v rozmedzí 300 a 800 m. Na Kaukaze sa lieska vyskytuje najmä v dubových a bukových lesoch v nadmorských výškach 600 až 1700 m. Druh je odolný voči suchu a väčšinou sa vyskytuje na slnečných svahoch.
Ekológia
Vo vhodných podmienkach, kde lieska turecká rastie prirodzene, je charakterizovaná ako teplomilná drevina, ktorá obľubuje teplejšie a slnkom exponované svahy. Na dozrievanie orechov potrebuje teplejšie stanovištia s dlhším slnečným svitom a dlhším vegetačným obdobím.
Lieska má vo všeobecnosti veľmi vysokú odolnosť voči abiotickým a biotickým činiteľom a dokáže prežiť pri krátkodobých teplotných extrémoch -38,2 °C až +40 °C. Niektoré populácie dokážu rásť v nadmorských výškach až do 1700 m.
Lieska má pevné a silné vetvenie, takže dobre odoláva aj prípadnému poškodeniu hrubšími vrstvami snehu a je tolerantná voči vzdušnému znečisteniu.
Lieska turecká má nízke nároky na úrodnosť pôdy. Rastie na širokej škále stanovíšť - od plytkých po hlboké, suché až takmer vlhké, na živiny chudobné aj na živiny bohaté stanovištia. Vďaka silnému, 3 až 4 m dlhému kolovitému koreňa a neskoršie aj bočným koreňom (môžu dosiahnuť dĺžku 15-18 m), má lieska vysokú stabilitu a je schopná osídliť aj stanovišťa s kamenistou a plytkou pôdou, preto je vhodná aj na ochranu proti pôdnej erózii. Pre liesku je optimálny rozsah pH medzi 5,5 až 8,0 čo znamená, že kyslé pôdy sú možné ale nie optimálne.
Pomerne ťažké orechy padajú veľmi blízko materského stromu a šíria ich najmä voľne žijúce zvieratá. Vegetatívne rozmnožovanie je skôr zriedkavé. Väčšinu plodov konzumujú voľne žijúce zvieratá. Lieska turecká sa považuje za neinvázny druh.
Význam a využitie
Liesku tureckú, ktorá rastie v zmiešaných porastoch, možno spravidla klasifikovať ako relatívne necitlivú na biotické a abiotické riziká, preto môže prispievať k stabilizácii lesných porastov. Lieska môže dopĺňať existujúce spektrum drevín a môže sa miešať v porastoch buď jednotlivo alebo v skupinách s inými druhmi. V prvých rokoch po výsadbe sa odporúča chrániť sadenice pred divou zverou a myšami.
Lieska turecká je nenáročná drevina. V kultúrnych porastoch sa rozmnožuje obyčajne len zo semien. Používa sa ako podpník pre stromovito rastúce kultivary plodonosných liesok obyčajných.
Prechody cez prístav Victoria
right|thumb|Pohľad na prístav right|thumb|Mapa zelenej a žltej linky right|thumb|Pohľad na vchod do Cross Harbour Tunnel v 70. rokoch right|thumb|Star Ferry Toto je zoznam prechodov popod prístav Victoria, ktorý sa nachádza v Hongkongu.
Trajekty
Cez prístav Victoria vedie 10 trás trajektov, z toho cez 4 premáva trajekt zvaný Star Ferry a cez 2 First Ferry.
Saint-Germain-des-Prés
Saint-Germain-des-Prés môže byť:
La La La
La La La môže byť názov piesne alebo albumu:
Saint-Denis-de-Jouhet
Saint-Denis-de-Jouhet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Germain-des-Prés (Tarn)
Saint-Germain-des-Prés je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Germain-des-Prés má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Germain-des-Prés má 830 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Džódhpur
Džódhpur je druhým najväčším mestom v indickom štáte Radžastan. Žije v ňom viac ako 1 000 000 obyvateľov. Predtým to bolo hlavné mesto kráľovstva Márvár. Džódhpur je populárna turistická destinácia. Pre turistov ponúka k videniu mnoho palácov, pevností a chrámov. Je situovaný v prekrásnej, i keď drsnej krajine na východnom okraji Thárskej púšte.
Mesto býva označované ako „Slnečné mesto“ pre svoje slnečné počasie, ktoré až na výnimky v oblasti vládne po celý rok. Občas býva tiež nazývané „Modré mesto“ pre modrú farbu väčšiny domov v starej časti mesta. Džódhpur leží blízko geografického stredu Rádžasthán, čo ho robí výhodnou základňou pre výlety v tejto oblasti. Vďaka svojej strategickej polohe tiež hostí silnú leteckú základu indickej armády a ďalšie vojenské jednotky.
História
vľavo|náhľad| Pevnosť Mehrangarh Táto oblasť bola zhruba od 6. do 12. storočia súčasťou Gurdžar - Pratiharskej ríše. Samotný Džódhpur bol založený roku 1459 Rao (kráľom) Džódhou, vodcom rádžputského klanu Rathore. Rao Džódha dobyl okolitú oblasť a založil tak štát, ktorý dostal meno Márvár. Pôvodným hlavným mestom jeho panstva bol susedné Mandor, ale ešte za života Rao Džódhy prevzal túto úlohu Džódhpuru. Mesto malo už vtedy strategicky významnú polohu na ceste spájajúcej Dillí a Gudžarát. Z tejto výhodnej polohy mesto ťažilo, najmä vďaka kvitnúcemu obchodu s ópiom, meďou a hodvábom, ďatľami a kávou. Neskôr sa krajina stala vazalským štátom mughalského panstva, udržala si však istú mieru autonómie. Niekoľko džódhpurských kráľov sa v mughalskej armáde preslávilo ako generáli, napríklad maharadža Džasvant Singh. Obyvatelia Džódhpuru zo styku s Mughalov ťažili, najmä vďaka Mughalom sa k nim dostávali novinky z okolitého sveta, nové umelecké alebo architektonické štýly, a nové príležitosti sa chopili aj miestni obchodníci, ktorí začali exportovať svoj tovar do celej severnej Indie.
Podnebie
Klíma v Džódhpure je všeobecne veľmi teplá a suchá, ale aj tu od konca júna do septembra nastáva obdobie dažďov s priemerným množstvom zrážok 360 mm. Teploty dosahujú extrémnych hodnôt najmä v období od apríla do júna, kým nie sú zmiernené monzúnovými dažďami. Takéto dažde ale výrazne zvýšia inokedy nízku vlhkosť vzduchu a pobyt v oblasti po zvyšok leta príliš neznepríjemňujú.
Palác Umaid Bhawan
Palác je pomenovaný po svojom staviteľovi, maharádžovi Umaid Singhovi (1876-1947), ktorý bol tiež zhodou okolností prezidentom Britskej kráľovskej spoločnosti architektov. Objekt má celkom 347 miestností, je najväčšou súkromnou rezidenciou na svete a v súčasnosti časť slúži ako luxusný hotel a malé múzeum.
Pevnosť Mehrangarh
Pevnosť Mehrangarh leží na predmestí Džódhpur na asi 125 metrov vysokom kopci. Je to jedna z najväčších pevností v Indii a naozajstná dominanta mesta. Jej stavbu začal už roku 1459 Rao Džódha, zakladateľ Džódhpuru, však nejzachovanejšia časť je z obdobia vlády Džasvanta Singha (16381678). Pevnostné hradby dosahujú výšku až 36 metrov a šírku až 21 metrov. Sú na nich k videniu pekne zachované dobová delá, ale dnes ponúkajú predovšetkým nádherný výhľad na mesto.
Džasvant Thada
náhľad| Džasvant Thada Džasvant Thada je pamätník z bieleho mramoru postavený roku 1899 Sardarom Singhom ako spomienka na maharadžov Džasvant Singha II. Pamätník je zložito zdobený rôznymi ornamentami vytesanými do mramoru. Tieto mramorové dosky sú veľmi tenké, takže sálajú teplo keď sa do nich opiera slnko. K pamätníku patria tiež dve ďalšie hrobky a Džasvant Thada je tiež tradičným miestom pre kremáciu džódhpurskej aristokracie. V prízemí stavby sa nachádza balkón, záhrada a tiež malé jazero.
Cukmantel
Cukmantel je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Banky, približne severozápadne od centra Banskej Štiavnice.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí ležiaca osada Banky, juhovýchodne sa nachádza mesto Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis
Cukmantel je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Paradajs (severo)západným smerom cez Hadovú na Končiar. Južným smerom susedí plytkým sedlom oddelený Paradajs a Tanád, západným je Hadová , severným vrch Hojan  a Zlatý vrch  a východným Studený vrch  a Šobov. Oblasť patrí do povodia Hrona, kam vodu zo severnej časti masívu odvádza Vyhniansky potok a z južnej Hodrušský potok. Na severovýchodnom úpätí je vybudované Štiavnické jazero (tajch Rozgrund), severozápadne je nad osadou Banky menšie, Bančianske jazero. Na vrchol nevedie značený chodník, no južným smerom vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady
Vrcholová časť je na juhovýchodnej polovici pokrytá súvislým lesom, no na severozápade ju pokrýva horská lúka. Z odlesnených častí je tak možný výhľad na okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach vidieť tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry a Poľanu.
Saint-Florentin (Indre)
Saint-Florentin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Gaultier
Saint-Gaultier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hekatoncheiri
Hekatoncheiri alebo Hekatoncheirovia (gr. Hekatoncheires; ; etymológia: hekaton = sto, cheir = ruka) boli v gréckej mytológii traja storukí a päťdesiathlaví bohovia. Volali sa Briareós (alebo Aigaión), Kottos a Gyes (alebo Gyges). Ich rodičmi boli Gaia a Ouranos. Ouranos ich pre ich ohavnosť nemohol ani vidieť, preto ich uväznil vnútri Zeme. Oslobodil ich odtiaľ Zeus; Hekatoncheiri sa mu za to odmenili porazením Titanov, začo Zeus Hekatoncheirov ustanovil strážcami väzenia Titanov v Tartare.
Dážďovník skalný
Výskyt
Obýva rozsiahlu oblasť od juhu Afriky po Himaláje, v Európe hniezdi najmä v Chorvátsku, Taliansku a Španielsku.
Na Slovensku sú doložené tri výskyty, najmä vo Vysokých Tatrách. V rokoch 1980 – 1999 nebol pozorovaný. Dňa 3. septembra 2018 boli pozorované 2 jedince v Michalovciach. Na rovnakej lokalite v Michalovciach boli pozorované o dva roky koncom augusta 2020 a v roku 2021 sa podarilo dokumentovať nakoniec aj ich zahniezdenie. Hniezdenie nebolo úspešné.
Ohrozenosť
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov dážďovník skalný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej aj európskej populácie je stabilný.
Cher Lloydová
Cher Lloydová (* 28. júl 1993, Malvern, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglická speváčka, skladateľka, rapperka a modelka. Skončila na štvrtom mieste siedmej série X Factoru. Po finále šou podpísala zmluvu s vydavateľstvom Syco Music.
Životopis
Pochádza z Malvern vo Worcestershiri, má dve sestry (Sophie a Rosie) a jedného brata V študovala umenie na Dyson Perrins High School. Známou sa stala, keď skončila štvrtá v siedmej sérii The X Factor. Bolo to jej už druhé účinkovanie, lebo v prvom sa nedostala do finále. Krátko nato Cher podpísala zmluvu s vydavateľstvom Syco Music.
Jej debutový singel „Swagger Jagger“ bol vydaný júni 2011. Napriek tomu, že mal negatívne recenzie, dostal sa na prvé miesto v rebríčku UK Singles Chart a na druhé miesto v Irish Singles Chart. Jej druhý singel „With Ur Love“, ktorý naspievala s Mikom Posnerom bol vydaný 31. októbra a dostal sa na štvrté miesto vo Veľkej Británii a piate miesto v Írsku. Tento singel predchádzal jej debutovému album Sticks + Stones, ktorý sa umiestnil na štvrtom mieste v UK Albums Chart a na siedmom mieste na Irish Albums Chart. Tretí singel „Want U back“ bol vydaný 22. mája 2012 v Amerike a predalo sa viac ako 1 000 000 kópii. Na jej debutovom albume s ňou spolupracovala skladateľka Autumn Rowe a producent RedOne.
Tiská železnica
náhľad|Sieť Tiskej železnice
Tiská železnica bola rozvetvená železničná trať v Uhorsku, vedúca zo Szolnoku východným smerom k mestám Arad, Debrecín (Debrecén), Miškovec (Miskolc) a Košice. Vznikla za účelom lepšieho prepojenia Budína s východnými a severovýchodnými oblasťami krajiny v 50. rokoch 19. storočia.
Vznik
Po dobudovaní železnice z Viedne do Budína sa Uhorsko usilovalo o prepojenia ďalších významných miest ríše. O význame železníc pre rozvoj no i obranu Uhorska nebolo pochýb a v monarchii vzniklo niekoľko spoločností, budujúcich a prevádzkujúcich nový druh dopravy. Jednou z nich bola Tiská železničná spoločnosť, ktorá pri svojom zániku v roku 1880 prevádzkovala sieť s dĺžkou 606 km, z toho 22,770 km dlhý úsek aj na území Slovenska.
Kvôli vstupu francúzskeho kapitálu do štátnych železníc bola v 50. rokoch 19. storočia prerušená výstavba mnohých úsekov, medzi nimi aj Juhovýchodnej štátnej železnice zo Szolnoku do Debrecínu s odbočkou do Veľkého Varadína (Oradea). Táto trať mala sčasti tvoriť prepojenie centrálneho Uhorska so severovýchodnými regiónmi cez Košice a Prešov do haličského Przemyśla. Súčasťou Potiskej železnice boli aj trate Cegléd – Szolnok, Debrecín – Miškovec, Miškovec – Košice, Püspökladány – Veľký Varadín, Szajol – Arad a Mezőtúr – Sarvaš. Spoločnosť navyše zabezpečovala v 70. rokoch prevádzku na trati Arad – Temešvár a v plánoch okrem spojenia do Haliče bola aj výstavba Košicko-bohumínskej železnice (projekt v štádiu vymeriavania trasy spoločnosť podstúpila KBŽ).
Priblíženie výstavby trate zo Szolnoku nastalo v roku 1856 založením akciovej spoločnosti Tiská železnica a odkúpenie trate Cegléd – Szolnok, na ktorú nadväzovali novobudované úseky. Rozostavané trate v rovinatom teréne nevyžadovali stavebne ani finančne náročnejšie prvky, preto ich výstavba napredovala rýchlo. Po Debrecín bola trať dokončená už 23. novembra 1857, úsek Püspökladány – Oradea 24. apríla 1858 a Szajol – Arad 25. októbra 1858. Po získaní pôžičky bola 24. mája 1859 otvorená železnica Debrecín – Miškovec a o rok neskôr, 14. augusta 1860 aj úsek do Košíc. Celkové náklady Tiskej železničnej spoločnosti na výstavbu siete dosiahli 49,9 milióna zlatých a konečná dĺžka tratí dosiahla 606,129 km.
Prevádzka
Nakoľko trať Pešť – Miškovec cez Hatvan bola z koncesie vyňatá, vlaky Tiskej železnice premávali cez Debrecín, čo trasu výrazne predlžovalo. Paradoxne tak doba jazdy vlaku z Miškovca do Pešti bola dlhšia, ako jazda dostavníkom kratšou trasou. Z Košíc sa do centra ríše cestovalo 446 km dlhou železnicou 15 hodín, severná trasa cez Hatvan merala podstatne menej, iba 270 km. Túto situáciu vyriešilo až prevzatie Tiskej železnice štátom v roku 1880.
V súčasnosti vedie v trase slovenského úseku železničná trať Košice – Hidasnémeti.
Saint-Germier (Tarn)
Saint-Germier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Germier má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Germier má 127 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jan Kašpar
náhľad|Blériot XI Jan Kašpar (* 20. máj 1883, Pardubice – † 2. marec 1927, Pardubice) bol český inžinier, priekopník českej aviatiky, najznámejší z prvých českých leteckých konštruktérov a pilotov. Preslávil sa najmä priekopníckymi diaľkovými letmi.
Život
Vyštudoval strojné inžinierstvo na Českom vysokom učení technickom v Prahe. Po zložení štátnej skúšky 28. februára 1907 absolvoval jeden semester vyššej automobilovej školy v Nemecku a v roku 1908 nastúpil do zamestnania vo firme Basse & Selve v nemeckom Altene. Tu sa začal intenzívne zaujímať o letectvo. Po návrate do Čiech sa zamestnal v automobilke Laurin & Klement v Mladej Boleslavi, ale už 1. júla 1909 firmu opustil, vrátil sa do rodných Pardubíc, kde sa spolu so svojím bratrancom Ing. Evženom Čihákom venoval konštrukcii lietadiel. Po čase sa bratranci rozišli a Evžen Čihák sa pustil do stavby lietadiel spolu so svojim bratom Hugom, nezávisle od neho.
Kašpar najprv skonštruoval jednoplošník. Vzorom mu bolo lietadlo Antoinette francúzskeho konštruktéra Huberta Lathama. V priebehu stavby ho zastihla správa, že dňa 25. júna 1909 preletel Francúz Louis Blériot Lamanšský prieliv. Kašpar lietadlo dokončil, ale nedokázal s ním vzlietnuť. Kúpil preto lietadlo typu Blériot XI (stroj výrobného čísla 76) za 18 000 frankov. Lietadlo najprv vybavil vlastným motorom, neskôr motorom Anzani.
Let Pardubice – Velká Chuchle, ktorý ho preslávil, uskutočnil 13. mája 1911. Vzdialenosť 121 km prekonal za 92 minút vo výške asi 800 m. V roku 1913 daroval lietadlo z tohto pamätného letu vtedajšiemu Technickému múzeu Kráľovstva českého, kde (dnes Národné technické múzeum v Prahe) je vystavené dodnes.
Ďalší slávny let, prvý diaľkový prelet s cestujúcim v Čechách na trase Mělník – Chuchle, zdolal za 41 minút. Pasažierom bol redaktor novín Národní politika Jaroslav Kalva.
Kašpar zomrel v chudobe, 2. marca 1927, keď pod vplyvom duševnej choroby spáchal samovraždu.
Zobáľ
náhľad|Rynchops niger
Zobáľ (Rynchops) je rod vtákov z čeľade čajkovité. V niektorých systémoch tvorí samostatnú podčeľaď zobáľorodé, v iných do tejto podčeľade patria ešte ďalšie rody – pozri v článku čajkovité.
Sú známe tri druhy, vyskytujú sa v južnej Ázii, v Afrike a v Amerike, prevažne v tropickom pásme, ale ich areály zasahujú aj do miernych oblastí. Sú veľké 3646 cm. Sfarbenie je čiernobiele. Sú to vodné vtáky, žijú pri sladkých vodách aj pri mori. Živia sa rybami, ktoré lovia tak, že letia nízko nad hladinou so spodnou čeľusťou zobáka, ktorú majú ako jediné vtáky dlhšiu ako hornú čeľusť, ponorenou do vody. Tá sa preto stále obrusuje, ale kontinuálne dorastá. Lietajú vo dne aj v noci. Žijú v kolóniách a sú monogamné. Nestavajú si hniezda, ale vajcia (26) znášajú do jamky na piesočnatej pláži. Vajcia zahrievajú obe pohlavia počas 2126 dní, mláďatá sa liahnu operené.
Mínové pole
náhľad|Mínové pole na [[Golanské výšiny|Golanských výšinách]] Mínové pole je definovaná oblasť (úsek terénu alebo oblasť vôd), v ktorej sú rozmiestnené míny. Termín zamínované územie alebo zamínovaný priestor pritom označuje oblasť, ktorá je nebezpečná z dôvodu skutočnej alebo predpokladanej prítomnosti mín. Mínové pole je zriaďované prostredníctvom mínovania (bojovej činnosti s použitím mín), ktoré v pozemnom mínovom boji vykonáva spravidla ženijné vojsko v rámci prípravy boja alebo aj v jeho priebehu.
Účelom mínového poľa je ničiť nepriateľskú živú silu alebo bojovú techniku, príp. oboje, a zároveň demoralizovať protivníka. Bojové vlastnosti mínového poľa sú dané „vysokou efektívnosťou mín, trvalou schopnosťou ničiť pohyblivú pozemnú i plávajúcu vojenskú techniku a živú sila protivníka s vysokou odolnosťou proti paľbe delostrelectva a úderom letectva.“
Typológia
Mínové polia môžu byť:
Účinok
Účinok mínového poľa sa odvíja od hustoty mín, ktorá je v pozemnom mínovom boji vyjadrená priemerným počtom mín na bežný meter šírky mínového poľa alebo počtom mín na štvorcový meter mínového poľa.
Zriaďovanie a zneškodňovanie mínových polí
O každom mínovom poli sa vyhotovuje záznam a zakresľuje sa do máp. V ozbrojených silách členských štátov Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO) dôstojník zodpovedný za zriadenie mínového poľa predkladá veleniu úplný písomný záznam obsahujúci všetky dôležité informácie týkajúce sa mínového poľa. V námornom mínovom boji sa na zakresľovanie mín používa špeciálna námorná mapa s mierkou 1 : 50 000 alebo väčšou (1 : 25 000 a viac) určená na plánovanie a vedenie operácií mínového boja založená na existujúcej štandardnej námornej mape alebo vytvorená pre špeciálne určenie.
MADI
MADI (z anglického Multichannel Audio Digital Interference), alebo AES10 podľa AES je štandard definujúci dátový formát a elektrické charakteristiky rozhrania, používaného na prenos viacerých kanálov digitálneho zvuku. Podporuje sériový digitálny prenos cez koaxiálny kábel alebo optické linky s 28, 56 alebo 64 kanálmi; a vzorkovacie frekvencie až 96 kHz s rozlíšením až 24 bitov na kanál.
Toto rozhranie bolo navrhnuté tak, aby zjednodušilo kabeláž vo veľkých inštaláciách, najmä medzi viackanálovými rekordérmi a mixérmi, a má veľa podobností s formátom dvojkanálového rozhrania AES3. Ďalším zámerom návrhu MADI bola transparentnosť pre štandardné dvojkanálové dáta, vďaka čomu je začlenenie dvojkanálových signálov do MADI multiplexu pomerne jednoduché. Pôvodný stav kanála, používateľské a pomocné dáta zostávajú v rámci viackanálového formátu nedotknuté. Kópia špecifikácie je dostupná vo formáte PDF na webovej stránke AES.
Vývoj
Vývoj rozhrania MADI iniciovali v roku 1988 štyria profesionálni výrobcovia audio zariadení: Solid State Logic, AMS-Neve, Sony a Mitsubishi. Štandard dokončila Audio Engineering Society, a zverejnila ho v roku 1991 pod názvom AES10. Odvtedy bol dvakrát aktualizovaný, a to v rokoch 2003 a 2008. V pôvodnej verzii (AES10 – 1991) bola najvyššia rýchlosť prenosu dát 96.768 Mbit/s, a to pri najvyššej vzorkovacej frekvencii (54 kHz) a najväčšom počte kanálov (56). Výpočet rýchlosti je násobok týchto dvoch hodnôt s počtom bitov na čiastkový rámec (32). AES10 – 2003 doplňuje pôvodnú verziu možnosťou 64 kanálov odstránením tolerancie varispeedu.
Štandard MADI neprenáša informácie o časovaní vzoriek. Synchronizácia s pripojeným zariadením je riadená nezávisle distribuovaným signálom, tzv. Digital Audio Reference Signal, alebo wordclock.
Optické MADI
Optické MADI využíva vláknové rozhranie, ktoré prenáša viacero svetelných lúčov súčasne. Uhol odrazu v jadre vlákien sa v prenose každého režimu jemne líši. Využitie je skôr v prenose na kratšie vzdialenosti (do 2000 m) z dôvodu častého rozptylu režimov pri vačších dĺžkach. Vlnová dĺžka svetla je 1300 nm, teda svetlo neviditeľné pre ľudské oko.
Ondrej Herec
PhDr. Ondrej Herec (* 7. júl 1944, Budapešť, Maďarsko – † 22. október 2020, Bratislava, Slovensko) bol slovenský sociológ a literárny teoretik, zakladateľ teórie literárnej fantastiky na Slovensku.
Život
Maturoval v Banskej Bystrici, študoval chémiu na VŠCHT v Prahe, sociológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského (FF UK) v Bratislave, medzinárodné právo na FF UK a v Štrasburgu. Na štúdium si privyrábal ako prekladateľ a simultánny tlmočník (6 jazykov).
Pracoval vo výskume, po roku 1990 na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR, ako člen rady riaditeľov Centra OSN, člen vládneho výboru Rady Európy a iné.
Prednášal teóriu sociálnej politiky a teóriu populárnej kultúry na Univerzite Komenského. Publikoval vyše 30 výskumných prác a štúdií z oblasti sociálnej politiky a sociológie kultúry. Slovenský rozhlas viackrát reprízoval jeho vystúpenia na tému postindustriálnej civilizácie.
Fantastike sa začal systematicky venovať, keď mu choroba znemožnila pracovať vo vlastnom povolaní. Nebol členom žiadnej politickej strany. Žil a tvoril v Bratislave. Bol členom slovenského centra PEN klubu.
Tvorba
Bol autorom slovenských odborných diel o fantastike. Založil tradíciu pravidelného publikovania teórie fantastiky na Slovensku, najmä v zborníkoch Krutohlav, a to nielen svojimi príspevkami, no vytvoril priestor aj pre ďalších autorov. Tu začínal publikovať aj Miloš Ferko. Filozofiou väčšiny fantastických príbehov je dobrodružstvo, Ondrej Herec urobil z dobrodružstva filozofiu. V knihách a mnohých samostatných článkoch predstavil odbornými textami, oživenými jemnou iróniou, literárnu fantastiku aj jej vizuálne formy v historickom, sociálnom a kultúrnom kontexte.
Prvú slovenskú štúdiu o vzťahu fantastiky a realizmu Fantastika a realizmus [(2000, Národné osvetové centrum, Bratislava), rozšírená verzia v knihe Cyberpunk – vstupenka do tretieho tisícročia (2001, Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, Bratislava)] niektorí kritici nazvali „učebnicou fantastiky“. Autor dokladá originálnu koncepciu kontinuity fantastickej literatúry na dielach z dvoch tisícročí európskej literárnej tradície. Zjednocuje rozmanité súvislosti fantastiky, spája literatúru s filmom, svetovú tvorbu od antického mýtu s Kyberpunkom a Star Trekom. Syntéza vychádza z diel od Lukiana a Platóna, cez Montesquieua, Swifta, Voltaira po Poa, Dicka, Lema, Gibsona, Stephensona a ďalších, s ťažiskom vo fantastike 20. storočia. Encyklopedický pohľad prekračuje hranice žánrov, konfrontuje stanoviská a interpretácie, vyzýva na dialóg. Citovaných päťsto diel je len vrcholom ľadovca ďalších niekoľko tisíc, ktorá autor prečítal, aby vybral tie podstatné. Znalec teórie však nenudí suchou teóriou: brilantný štylista poteší dielom, ku ktorému sa čitateľ môže vrátiť mnohokrát. Rozsiahly materiál je prehľadne členený, myšlienkovú hĺbku a prekvapivé súvislosti oživuje jemná irónia a aforistické vyjadrovanie.
Slovenská fantastika do roku 2000 (2001, Národné osvetové centrum Bratislava) sú prvé žánrové dejiny slovenskej fantastiky od roku 1856 do roku 2000. Ondrej Herec na podnet Jána Tazberíka inicioval, zostavil, editoval a organizoval vydanie publikácie; spoluautorstvo na častiach o staršej a juvenilnej fantastike ponúkol Milošovi Ferkovi. Zbierka štúdií a esejí Z teórie modernej fantastiky (2008, Literárne informačné centrum Bratislava) ponúkla slovenskému čitateľovi vstup do teórie fantastiky. Okrem úvodu „Vieme čítať fantastiku?“ predstavila kniha na Slovensku prvýkrát viacero tém modernej fantastiky: „Pocit zázraku“, „Sen o hrdinovi“, „Nadžena Xena“, „Aká tvrdá je tvrdá SF?“, „Upírska erotika“ a „Pár slov o horore“. Štúdia „Dedičstvo ľudovej prózy v modernej fantastike“ sa stretla s medzinárodným uznaním. Knihu Dobre organizovaný netvor (2010, Literárne informačné centrum, Bratislava) tvoria dve komplementárne eseje „Dobre organizovaný netvor“ a „Metamorfózy človeka v (post)modernej fantastike“. V prvej autor prehľadne analyzuje na bohatom materiáli umeleckej i populárnej fantastiky vzájomný vzťah jednotlivca s rôznymi typmi organizácií. V druhej predstavuje varianty a premeny vnímania ľudskej bytosti vo fantastike.
Zostavil prvú slovenskú antológiu svetovej fantastiky (1981).
Bol autorom prvého československého rozhlasového seriálu o fantastike (1986, reprízy 1986 a 1987).
Mal významný podiel na edícii fantastiky v nakladateľstve SMENA, ocenené cenou Ludvík (1988).
Bol iniciátorom, editorom a autorom prvého slovenského SF magazínu (SF 01, 1988 a SF 02, 1989).
Publikoval v časopisoch Dotyky, Interkom, v zborníkoch Krutohlav a i., Napísal množstvo recenzií, kritík, článkov, predslovov aj doslovov ku knihám a antológiám.
Organizačná činnosť
Člen Akadémie science fiction, fantasy a hororu. Člen poroty súťaže o Cenu Karla Čapka. Spoluzakladateľ, organizátor a predseda poroty súťaže o Cenu Gustáva Reussa (1 500 poviedok od 500 autorov predstavuje veľkú väčšinu pôvodnej slovenskej fantastiky v rokoch 19902002). Zakladajúci člen a neskôr predseda Slovenského syndikátu autorov fantastiky. S ostatnými členmi SSAF vytvoril priestor pre novú generáciu autorov pôvodnej slovenskej fantastiky. Pomohol prekročiť publikačný prah mnohým známym autorom (D. Fabián, M. Ferko, J. Girovský, Š. Huslica, M. Hvorecký, Z. Minichová, A. Pavelková a ďalší). Vyviedol slovenskú fantastiku z amatérskeho geta a vydobyl jej prestíž v mainstreame. Do poroty Ceny Gustáva Reussa priviedol mnoho významných osobností slovenskej kultúry ako Anton Baláž, Andrej Ferko, Kornel Földvári, Michal Hvorecký, Peter Jaroš, prof. Viliam Marčok, Dušan Mitana a ďalší.
Prednášková činnosť
(Výber po roku 2000 z cca 100 prednášok o fantastike za 30 rokov)
Louise de Vilmorin
Louise Lévêque de Vilmorin publikujúca pod menom Louise de Vilmorin (* 6. apríl 1902 Verrières-le-Buisson Francúzsko - † 26. december 1969 Paríž) bola francúzska spisovateľka a poetka.
Život
thumb|Obec [[Antony (Essonne)|Antony - rodný dom Louise de Vilmorin]] Narodila sa v rodinnom zámku vo Verrières-le-Buisson patriacemu dobre známej rodine Vilmorinovcov - botanikov a semenárov. Podľa prameňa na Wikimedia Commons sa narodila tesne vedľa v priľahlej obci Antony v rodinnom dome.
V období medzi 15. až 17. rokom života sa liečila na tuberkulózu kostí, toto ochorenie spôsobilo jej celoživotné mierne krívanie. Inak krásna dievčina sa v roku 1923 zasnúbila so spisovateľom Antoine de Saint-Exupérym, ale vydala sa v roku 1925 za bohatého Američana Henry Leigh Hunta (1886–1972) a usídlila sa v USA. Rozviedla sa v 1938 v Las Vegas. Z tohoto manželstva vzišli tri dcéry Jessie, Alexandra a Éléna. thumb|Kaštieľ [[Budmerice, v ktorom bývala Louise de Vilmorin od roku 1939 do 1942 a napísala tam román „Le Lit à colonnes.“]] Potom, ako sa rozviedla s Huntom, vydala sa v roku 1938 za grófa Pavla Pálffyho de Erdőd (1890–1968). Žila s ním v kaštieli Budmerice na Slovensku. Napísala tu román „Le Lit à colonnes“ (Posteľ s baldachýnom). Kniha bola publikovaná v roku 1941. Manželstvo skončilo rozvodom v roku 1943 kvôli obojstrannej nevere. Roky s grófom Pálffym považovala Louise za najkrajšie vo svojom živote. thumb|Zámok Vilmorinovcov, v ktorom sídlila Louise de Vilmorin od [[1950]] Na začiatku roku 1942 sa stala milenkou Pavla Eszterházyho de Galantha (1901 – 1964) a neskôr vyslanca Spojeného kráľovstva Duffa Coopera. Vzťah s Cooperom trval približne od 1943 do roku 1947, kedy tento ukončil misiu veľvyslanca vo Francúzsku. Cooper bol od roku 1942 na území Francúzska ako spojka medzi vládou Spojeného kráľovstva a francúzskym hnutím odporu. V roku 1944 mu bol udelený titul ambasádora.
Od roku 1950, po dedičskom konaní, sa stala spolumajiteľkou zámku Vilmorinovcov a usídlila sa v ňom. Svoju životnú púť skončila pri André Malrauxovi, láske z ranej mladosti, v zámku vo Verrières-le-Buisson. Od roku 1950 v ňom držala salón a hostila prakticky celú umeleckú parížsku elitu.
Prvý román „Sainte-Unefois“ (Posvätný Jedenkrát) publikovala v roku 1934 s podporou André Malrauxa. Nasledovali diela „Fiançailles pour rire“ (Zásnuby na smiech)(1939), „Julietta“ (1951) a „Madame de...“ (1951). Posledné menované dielo „Madame de“ bolo najvýznamnejším románom z jej dielne a stalo sa v rámci francúzskej kultúry veľmi známym.
Vydala aj niekoľko zbierok poézie, z ktorých významnú odozvu mali „Le Sable du Sablier“ (Piesok z presýpacích hodín) (1945) a „L'Alphabet des aveux“ (Abeceda priznania) (1954). Jej fantázia sa prejavila v básnických figúrach, v ktorých sa vyžívala. Rada tvorila holorýmy - gramatický rým, (ktoré písala ako "olorime") a palindrómy. Týchto vytvorila veľké množstvo.
Skladateľ Francis Poulenc ju kládol na rovnakú úroveň s Paulom Éluardom a Maxom Jacobom. Nachádzal v jej básňach „druh citovej impertinencie, libertínstva a labužníctva, čo pokračovalo v melódii, ktorú som vyjadril veľmi mladý v les Biches s Marie Laurencin.“ Poulenc použil Vilmorinovej básne pre trinásť svojich piesňových opusov.
V roku 1955 jej bola udelená cena Grand prix littéraire de Monaco (1955).
V roku 1956 bola členkou poroty prehliadky filmov Medzinárodný filmový festival Cannes 1956.
Vilmorin napísala scenáre a dialógy viacerých filmov - „Le Lit à colonnes“, „Les Amants“ (1957), „La Française et l'Amour“ (1960) a zjavila sa ako herečka vo filmových kusoch „Amélie ou le Temps d'aimer“ (1961) od Michela Dracha a „Teuf-teuf“ (1963) od Georgesa Folgoasa.
Korešpondencia
Louise de Vilmorin udržiavala zaujímavé písomné kontakty, menovite s Jeanom Cocteauom a Dianou a Duffom Cooperovcami. Časť z nich sa uchováva v „Bibliothèque nationale de France“ (oddelenie rukopisov, vo fondoch Porto-Riche a Valéry), v „Bibliothèque littéraire Jacques-Doucet“, v „Bibliothèque historique de la Ville de Paris“ (fonds Jean Cocteau) a v „Nadácii Bernarda Berensona“ vo villa I Tatti vo Florencii.
Okresná knižnica Dávida Gutgesela
náhľad|Okresná knižnica Dávida Gutgesela v Bardejove Okresná knižnica Dávida Gutgesela je verejná knižnica v meste Bardejov.
Dejiny knižnice – vznik a vývoj
Počiatky tejto knižnice v meste Bardejov siahajú pravdepodobne až do polovice 13.storočia (okolo roku 1247), kedy ''„Išlo o predpokladané využívanie liturgických kníh. Boli to ručne písané knihy, zhromažďované výlučne pre potreby náboženského kultu (...).“''
Hospodársky a spoločenský rozvoj Bardejova v 14. a 15.storočí sa pozitívne odráža aj na vývoji knižnice, kedy sa financie mesta začínajú využívať na nákup kníh. V roku 1460 existuje knižnica pri chráme sv. Egídia a obsahuje v tej dobe takmer 30 zväzkov rukopisných kníh. ''„S rastom kultúrnych potrieb a nárokov na vzdelanie rástol aj záujem o knihy. Dochádza k zakladaniu ďalších súkromných knižníc. Začiatkom 16.storočia funguje súkromná knižnica Juraja Petriho a neskôr knižnica bardejovského farára (...). Obidve knižnice sa formou daru stali súčasťou chrámovej knižnice.“ .'' Knižnica tak okrem nákupu kníh získava do svojho fondu knihy aj darovaním inými knižnicami.
V 17.storočí po stavovských povstaniach spolu s hospodárskym úpadkom mesta začína upadať aj mestská verejná knižnica. V 18. a 19. storočí sa úpadok prehlbuje.
Po vzniku I. ČSR je obnovená činnosť knižničnej rady, sú zakúpené nové knihy a knižný fond obsahuje 204 kníh.