cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mária Kupčoková
Životopis
Ľudovú školu navštevovala v Brezne, v roku 18911893 absolvovala kláštornú školu v Banskej Bystrici. V roku 19011905 žila v Prahe, kde v spolku Detvan nadviazala styky s I. Kraskom, Ľ. Groeblovou a i., 19051924 pôsobila v Budapešti, v Pukanci, v Novom Sade, v Kysáči a v Bátovciach, od roku 1924 natrvalo v Banskej Štiavnici, kde sa začala venovať i literárnej tvorbe. Písala články, úvahy, besednice a humoresky, v ktorých bojovala za kultúrne povznesenie slov. žien, zaznieval v nich národný a sociálny podtext a emancipačné postoje autorky. V dôsledku nepriaznivých kritík prestala tvoriť až na naliehanie S. H. Vajanského a Ľ. Podjavorinskej sa k tvorbe opäť vrátila. Publikovala v Dennici, Dolnozemskom Slovákovi, Národných novinách a i. V rukopise zanechala prácu o Márii Pischlovej, ako aj román z dejín Banskej Štiavnice Dve jašterice štôlne Svätej Trojice. Prekladala zo srbčiny, účinkovala v ochotníckych divadlách a kultúrnych spolkoch Slov. liga, Živena, predsedníčka MO MS v Banskej Štiavnici.
Povstanie Gabriela Betlena
náhľad|Gabriel Betlen Povstanie Gabriela Betlena (iné názvy: Betlenovo povstanie; staršie: povstanie Gabriela Bethlena, povstanie Gabriela Betléna, Bethlenovo povstanie, Betlénovo povstanie) bolo druhé zo šiestich protihabsburských stavovských povstaní. Prebiehalo v rokoch 1619 – 1626. Viedol ho Gabriel Betlen.
Vypuknutie povstania
Betlen využil ako prvý situáciu, v ktorej sa ocitli Habsburgovci, a posilnený vypuknutím českého stavovského povstania vystúpil v lete 1619 vojensky proti Viedni. Do boja postavil 18 000 vojakov naverbovaných väčšinou z hajdúchov a sedmohradských Sikulov. Spojil sa s niektorými významnými uhorskými protestantskými magnátmi a v auguste vpadol na východné Slovensko. Porazil Drugetove vojsko a začiatkom septembra 1619 obsadil Košice. Jeho prívrženci ho tam zvolili za hlavu Uhorska, ochrancu nekatolíckeho náboženstva a vydali manifest Sťažnosti Uhorska (lat. Querela Hungariae), v ktorom osvetľujú príčiny a program povstania. Betlenova už takmer tridsaťtisícová armáda postupovala cez Spiš, Liptov a juhoslovenské stolice smerom na západ a po pár týždňoch zaujala Fiľakovo, Levice, stredoslovenské banské mestá, Nové Zámky, Trnavu a dokonca aj hlavné mesto Kráľovského Uhorska Bratislavu. Na Bratislavskom hrade odovzdal Betlenovi palatín Žigmund Forgáč kráľovskú korunu. Betlen sa potom s vojskom spojil s českými a moravskými stavmi pod vedením J. M. Thurna a postupoval spolu s nimi na Viedeň. Na východné Slovensko však vpadol Juraj Druget s jeho osemtisícovým vojskom poľských žoldnierov a Betlena donútil k ústupu od Viedne.
Prímerie a vyhlásenie Betlena za kráľa
Poľsko stálo v konflikte na strane Habsburgovcov a diplomaticky sa snažilo o diskreditáciu Betlena u Porty za jeho nedávne protiturecké paktovanie. Betlen si však naďalej udržal väčšinu územia Slovenska a na čas mal v rukách aj časť Zadunajska s mestom Šopron. Na sneme v Bratislave v januári 1620 žiadala šľachta skôr potvrdenie svojich výsad a pridelenie zhabaných majetkov katolíkov, než ďalšie pokračovanie boja proti Habsburgovcom. Dohodu Betlena s českými stavmi o náboženskej slobode a vyhnaní jezuitov s Pázmaňom von z Kráľovského Uhorska snem schválil. Neochota uhorských stavov pokračovať v povstaní a nedostatočná podpora Turkov však prinútila Betlena k uzavretiu osemmesačného prímeria s Ferdinandom II. Betlen neprijal ani návrh na udelenie kráľovského titulu a dal sa zvoliť len za „knieža“ a správcu Uhorska. K tomuto kroku prispeli aj tajné rokovania s cisárskym dvorom, ktorého zástupcovia mu sľúbili územné a politické výhody. Cisárska armáda sa potom mohla zamerať na boje v Čechách proti stavovskému povstaniu. Betlenovi sa znovu podarilo získať darmi priazeň a dôveru Porty a oslabiť diplomatický vplyv Poľska. 25. augusta 1620 na sneme svojich prívržencov v Banskej Bystrici sa po súhlase z osmanskej strany dal zvoliť za kráľa Uhorska, no nezavŕšil voľbu korunováciou. Snem sa zaoberal aj náboženskými otázkami, potvrdil uznesenia žilinskej a spišskopodhradskej synody a obmedzil počet katolíckych biskupstiev na tri (v Nitre, Rábe a v Jágri). Majetky katolíckej cirkvi pripadli Betlenovi a z nich získal nové finančné zdroje na platenie vojska, s ktorým mohol rozvinúť nové boje. Viedenský dvor totiž sľuby nedodržal.
Vypuknutie nových bojov
Na rozdiel od predchádzajúceho roku sa vojensko-politická situácia zmenila. Betlenove vojská nedosahovali už také úspechy ako v prvej fáze povstania. V prvej polovici septembra 1620 sa zmocnili povstaleckí vojaci Nitry a 10. októbra odrazili útoky cisárskej armády na Bratislavu, museli však vyprázdniť Trnavu a ich vpád do Rakúska sa skončil neúspechom už pri Hainburgu. Cisársky dvor sa mohol po víťaznej bitke na Bielej hore (8. novembra 1620) zamerať na boje s povstalcami. Betlen začal pomaly strácať pozície na západnom Slovensku. Pričinila sa o to armáda generála Buquoya, ktorý predtým bojoval v Čechách. Začiatkom mája obsadila Bratislavu, Nitru a koncom mesiaca obliehala Nové Zámky. Začiatkom júna ďalšia časť cisárskej armády pod vedením Štefana Pálfiho a Petra Koháriho dobýjala stredné Slovensko a zaujala územie medzi Hronom a Ipľom s pevnosťami Fiľakovo a Sečany, a mestami Krupina a Brezno. Betlen bol vtedy v Košiciach a hneď ako sa dozvedel o postupe cisárskej armády, zhromaždil vojsko, s ktorým prišiel až po Rimavskú Sobotu. Vojsko Štefana Pálfiho sa stiahlo až k Zvolenu a v bitke pri Jalnej 2. a 3. júla 1621 utrpelo porážku. Betlen mal znovu otvorenú cestu na západné Slovensko, ktoré ovládal Buquoy obliehajúci v tom čase pevnosť Nové Zámky. 10. júla 1621 pritiahli povstalci k pevnosti a v bitke porazili cisársku armádu, sám Buquoy zahynul. Betlen sa tak znovu mohol zmocniť Trnavy a ku koncu roka aj Nitry. Povstalci sa dostali aj na územie Moravy.
Mikulovský mier
Betlen sa týmto počínaním snažil dosiahnuť prijateľné podmienky mieru s Viedňou. Skonfiškované majetky cirkvi, ktoré šľachta chcela získať však stále vlastnil Betlen. Z tohto dôvodu, ako aj pre jeho taktizovanie ho nespokojné stavy začali hromadne opúšťať. Ani ľudové masy ho veľmi nepodporovali. Turci, využívajúci povstania vo svoj prospech, mu umožnili naverbovať si pomocné jazdecké oddiely z krymských Tatárov a z ich vlastnej armády, ale inú pomoc mu neposkytli. Preto 11. októbra 1621 začal rokovania s cisárskym dvorom. Po dlhých a ťažkých rokovaniach podpísali 6. januára 1622 (iné zdroje uvádzajú 31. december 1621) obe strany v Mikulove mier. Podľa podmienok mieru sa Betlen vzdal zabratého územia spolu s uhorským kráľovským titulom. Namiesto toho dostal titul „ríšske knieža“, dve sliezske kniežatstvá Opole a Ratibor, doživotnú držbu siedmich hornouhorských (teda prevažne východoslovenských) stolíc a ročný príspevok 50 tisíc zlatých na vydržovanie pohraničných pevností. Mier prisľuboval uhorským stavom zachovávanie práv a privilégií, ktoré ustanovil snem v roku 1608.
Viedenský mier
Betlen nebol veľmi spokojný s dosiahnutými výsledkami mieru, a keď jeho plán vziať si za manželku dcéru cisára Ferdinanda II. stroskotal na neochote cisárskeho dvora uvedomujúceho si, že Betlen by tak získal správu nad Kráľovským Uhorskom, podnikol v ďalších rokoch nové výboje proti Habsburskej monarchii. Betlen však nedosiahol ani väčšie územné zisky, ani politické zisky najmä pre zmenšujúci sa počet jeho priaznivcov. Výprava v roku 1623 neúspešne obliehala cisárske vojsko nachádzajúce sa v opevnenom Hodoníne. Betlen znovu podpísal mier vo Viedni, v ktorom boli obnovené podmienky Mikulovského mieru, no príspevok na pohraničné pevnosti mu znížili na 30 000 zlatých a stratil obe sliezske kniežatstvá.
Bratislavský mier a Betlenova smrť
V roku 1626 sa Betlen spojil s nemeckými protestantskými kniežatami a dlhoročným nepriateľom Habsburgovcov – Francúzskom. Spojenci mu poskytli vojsko generála Mansfelda, s ktorým znovu vystúpil proti cisárovi. Aj na území Slovenska tak prebiehala časť tridsaťročnej vojny tzv. dánska vojna. Považie plienili cisárske vojská pod vedením Tillyho a Wallensteina. Stredné Slovensko, najmä okolie banských miest, pustošili Mansfeldove vojská a Betlenove turecko-tatárske oddiely. Cisár vyslal proti Betlenovi ešte armádu Albrechta z Valdštejna, ktorý obsadil Trnavu, Nitru a Nové Zámky, no pre zásobovacie ťažkosti postúpil len k Leviciam. Betlen čakal na posily za Ipľom, ale k stretu armád neprišlo. Valdštejnov pobyt s vojskom na západnom Slovensku odrezal Betlena od svojich západoeurópskych spojencov, a tak bol donútený uzavrieť ďalší mier v Bratislave. Betlen si podľa dohody udržal svoje sedmohradské majetky a do doživotnej držby dostal aj sedem východouhorských stolíc. Príspevok na pevnosti mu zrušili. Jeho náhla smrť v roku 1629 ukončila ďalšie snahy o ovládnutie územia Slovenska.
Vavray-le-Petit
Vavray-le-Petit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Tourette-Cabardès
La Tourette-Cabardès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 22 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
665 Sabine
665 Sabine je planétka s priemerom 56 km, ktorú objavil W. Lorenz 22. júla 1908.
Medzinárodný filozofický kongres
Medzinárodný filozofický kongres je jedna z foriem úsilia o zjednotenie filozofie; pravidelné medzinárodné stretnutie filozofov z celého sveta. Snemovanie má za cieľ jednak umožniť konfrontáciu rôznych hľadísk a vyskúšať ich silu a presvedčivosť, jednak prispieť k vzájomnému zbližovaniu a zoznamovaniu sa jednoltivých filozofov. Ide tu však aj o prehliadku posledných vysledkov bádania na tom-ktorom filozofickom probléme, ide o akési miesto ich prvej oponentúry.
Neláska
Neláska je podľa Pecka neochota prekročiť hranice svojho ja.
Temná veža
Temná veža (org. "The Dark Tower") je osemdielna románová sága, ktorú napísal americký spisovateľ Stephen King. Prvý diel, The Gunslinger (Pištoľník), bol vydaný 1982 v nakladateľstve Grant a predstavil hrdinu, pištoľníka Rolanda z Gileadu, žijúceho v "zomierajúcom" svete, ktorého osud už tvorí iba záhadná Temná veža. Slovenské preklady vychádzali v rokoch 2017 až 2020 vo vydavateľstve Ikar.
Séria je zmesou žánrov fantasy, science fantasy, hororu a westernu.
Knihy
Kniha The Dark Tower: The Wind Through the Keyhole (2012) sa chronologicky zaraďuje medzi štvrtý a piaty diel série. Kniha je jedným z rozprávaní o Rolandovej minulosti.
Postavy
Zoznam dôležitých postáv vystupujúcich alebo spomínaných vo viac ako v jednom dieli
2891 McGetchin
2891 McGetchin je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 18. júna 1980.
Mojmír I.
Mojmír I. (narodil sa okolo roku 800 – zomrel 846?) bol cca od 830 moravské, od roku 833 veľkomoravské knieža. Okolo roku 833 vyhnal nitrianske knieža Pribinu a spojením oboch kniežatstiev vznikol nový štátny útvar Veľká Morava.
S pôsobením Mojmíra I. je spojený významný úsek dejín Slovenska z 9. storočia.
Moravskému kniežaťu Mojmírovi náleží zásluha za zjednotenie moravsko-slovenských kmeňov vo vyšší útvar, opierajúci sa o Moravu a Dunaj a uznávajúci zvrchovanosť Franskej ríše, bez hlbšieho záujmu o to, čo sa práve dialo v západnom susedstve. Mojmíra možno pokladať za tvorcu druhej slovanskej ríše, ktorú byzantský cisár Konštantín Porfirogennetos, neskoršie nazval Veľkou Moravou. Táto ríša sa skladala z územia dnešného Slovenska (išlo zväčša o južné kraje, pod úpätím Západných Karpát) a z povodia Moravy.
Na rozhraní germánsko-slovanského sveta Mojmír obratne uskutočňoval svoje zjednocovateľské zámery. Dovolil, aby sa z nemeckého prostredia šírila kresťanská kultúra. (Kresťanské náboženstvo sa pravdepodobne u nižších vrstiev obyvateľstva, pre nedostatok slovensky hovoriacich kňazov, stretávalo s ťažkosťami, a preto aj s neúspechom.) Z fuldských letopisov o Mojmírovi vieme, že ho roku 846 nemecký kráľ Ľudovít II. Nemec zosadil, keď predtým mnohé poplatné slovanské kmene, medzi nimi najmä Česi (roku 845), boli pokorené a prinútené prijať kresťanstvo. Mojmír musel ustúpiť najskôr preto, že sa pokúsil oslobodiť svoje panstvo čo najviac od vplyvu Východofranskej ríše, ale aj preto, že niektoré kmene, podriadené jeho moci, neboli spokojné s jeho politikou. Ľudovítovi Nemcovi išlo pritom o to, aby východná časť jeho štátu bola stabilizovaná (pričom sa zdá, že to bola príčina Mojmírovej smrti), ktorého nahradil jeho synovec Rastislav v súvislosti s výpravou, ktorú roku 846 podnikol proti Moravanom a ktorá mala uskutočniť pokorenie nespokojných moravsko-slovenských kmeňov.
František Kuska (stomatológ)
František Kuska (* 9. október 1865, Ľubochňa – † 23. apríl 1934 bol prvý slovenský dentista.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Odkúpil Kuskovu vilu v Ružomberku v roku 1910, v ktorej zriadil aj prvú ambulanciu. Mal štyroch synov, z ktorých traja tiež pracovali ako dentisti. František Kuska mal aj dcéru Ruženu pre ktorú kúpil vilu/Kusková vila.Dcéra po výdaji..za manžela si zobrala Ondreja Kubáňa a mali dcéry Ruženu a Vieru.
Vignec
Vignec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Magnetizácia (veličina)
Magnetizácia je vektorová fyzikálna veličina, charakterizujúca magnetické vlastnosti látkového prostredia, vystaveného vonkajšiemu magnetickému poľu. Magnetizácia predstavuje objemovú hustotu magnetického dipólového momentu v prostredí. Odporúčané značenie veličiny je M.
Vignec
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Labastide-d’Anjou
Labastide-d’Anjou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Magnetizácia (veličina)
Definícia a jednotky
Magnetizácia je definovaná v sústave SI pomocou makroskopických veličín magnetického poľa - magnetickej indukcie a intenzity magnetického poľa  vzťahom:
Labastide-d’Anjou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Magnetizácia (veličina)
Definícia a jednotky
Jednotkou v sústave SI je ampér na meter, záväzná značka A / m alebo A · m-1.
Labastide-d’Anjou
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 957 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mókša
Mókša alebo menej presne mokša je oslobodenie sa od nevedomosti (avidjá), stav spásy ako vyhasnutie všetkých emócií. S ich vyhasnutím súvisí zrušenie všetkých vecných predpokladov k činnosti karmy, ktorá je príčinou znovuvtelovania. Mókša zodpovedá blaženým stavom, ktoré prýštia z vnútorného vymanenia sa zo sveta.
Šankara
Mókša je u Šankaru vyslobodenie duše z kolobehu znovurodenia sa (sansára). Jedinou cestou k mókši je odstránenie avidjá.
M*A*S*H
M*A*S*H je americký komediálny dramatický televízny seriál z prostredia vojenskej poľnej nemocnice (MASH – Mobile Army Surgical Hospital) počas vojny v Kórei.
Považuje sa za jeden z najúspešnejších televíznych seriálov v histórii. Od septembra 1972 do februára 1983 bolo natočených spolu 256 epizód. Väčšina z nich má minutáž do 25 minút. Základom bola kniha ''MASH: A Novel About Three Army Doctors' 'od Richarda Hornbergera (používajúceho pseudonym Richard Hooker) o fiktívnej jednotke mobilnej armádnej nemocnice v kórejskej vojne.
Rieši z ľudskej stránky všetky atribúty života ako konflikt rozdielnych kultúr (Amerika – Ázia), spolužitie vojakov, ale aj vojnový fanatizmus. Autori seriálu sa nevyhýbali žiadnej téme a ich postoj vzhľadom na historické a politické reálie (najmä prebiehajúcu vojnu vo Vietname) možno označiť za veľmi odvážny.
Postavy
vľavo|náhľad|Desiatnik „Radar“ O’Reilly, kapitán „Hawkeye“ Pierce a majorka Margaret Houlihanová vľavo|náhľad|Hore zľava: John F. Mulcahy, Walter O'Reilly, Charles Wincester, Max Klinger Dole zľava: Margaret O'Houlihanová, Sherman T. Potter, Benjamin Franklin Pierce, B. J. Hunnicutt Jedinými postavami, ktoré sa vyskytovali počas celej doby seriálu, boli chirurg kapitán Benjamin Franklin „Hawkeye“ Pierce (Alan Alda), vojenský kňaz poručík John Francis Mulcahy (William Christopher, okrem prvej, úvodnej, časti, kedy ho hral George Morgan), vrchná zdravotná sestra majorka Margaret Houlihanová (Loretta Swit; mala prezývku Hot Lips – Horúce pery, v českom dabingu Šťabajzna) a desiatnik (neskôr seržant) Maxwell Klinger (Jamie Farr).
„Hawkeye“ Pierce je doktor medicíny a špičkový chirurg, človek s veľkým srdcom, ktorý nenávidel celú (podľa neho) nezmyselnú vojnu. Prezývka Hawkeye vznikla podľa knihy Posledný Mohykán, čo bola jediná kniha, ktorú jeho otec čítal. Hawkeye rozohráva okolo seba množstvo nepredvídateľných príhod a vtipných situácií. Pomáhajú mu v tom jeho kolegovia, hlavne „Trapper“ John Mcintyre (Wayne Rogers) a po jeho odchode domov B.J. Huniccut (Mike Farrell), ktorý nahradil postavu „Trappera“.
Ich spoločný spolubývajúci bol major Frank Marion Burns (Larry Linville). Frank Burns bol zvláštna postava s množstvom negatívnych vlastností; často sa stával terčom vtipov. Bol ženatý, zároveň bol aj tajným milencom hlavnej sestry major Margaret Hullihanovej. Hoci o ich vzťahu vedeli všetci, nepriznávali to.
Postavu Franka Burnsa neskôr nahradil Charles Emerson Winchester III. (David Ogden Stiers), ktorý sa považoval za bohatú modrú krv z Bostonu. Táto postava priniesla do seriálu zmenu a oživenie. Rovnako ako Hawkeye je špičkovým chirurgom, ktorý sa na povrchu môže zdať ako nafúkaný a arogantný podobne ako jeho "predchodca" Frank Burns. Vo vnútri je to však veľmi dobrý a láskavý človek, hoci to nedáva často najavo.
„Radar“ Walter Eugen O'Raily (Gary Burghoff) bol významnou postavou seriálu. Mladík s okuliarmi začal časom nechtiac ovládať jednotku. Bol administratívnym pracovníkom a jeho nevinnosť a postupné objavovanie seba ako muža prinášali množstvo zaujímavých príhod. Prezývka Radar vznikla z toho, že mával predtuchy, čo sa stane. Oznamoval dopredu prílet vrtuľníkov, sanitiek a často uhádol, čo dotyčný chcel povedať, ešte predtým ako to povedal. V seriáli niekoľkokrát zmienil, že túto vlastnosť zdedil po svojom strýkovi.
Prvým veliteľom jednotky bol doktor Henry Blake (McLean Stevenson), tiež chirurg, ktorý odišiel po 72 dieloch – bol odvolaný naspäť do USA, ale pri odlete domov jeho lietadlo zostrelili a on zahynul. Henryho na istý čas na pozícii veliteľa nahradil Frank Burns, kým neprišiel plukovník Sherman Potter (Harry Morgan).
Plukovník Potter bol vojakom (kavalerista) od prvej svetovej vojny. Na rozdiel od predchádzajúceho veliteľa Henryho prísne dodržiaval predpisy. Časom sa však ukázalo, že je to čestný a charakterný človek. V seriáli vystupoval až do konca seriálu.
Otec John Francis Mulcahy (William Christopher) bol katolícky kňaz slúžiaci v jednotke. Jeho vplyv na členov jednotky bol síce mnohokrát neviditeľný, na nedeľné kázne chodilo málo ľudí, ale napriek tomu bol pre všetkých (lekárov, sestry a ostatný personál, ako aj pre ranených) obrovskou oporou a pomocou.
Komickou figúrkou seriálu bol Max Q. Klinger (Jamie Farr), ktorého zdanlivo jedinou činnosťou bolo dostať sa domov pomocou paragrafu 8, kvôli čomu sa obliekal do ženských šiat, alebo sa inými spôsobmi pokúšal presvedčiť nadriadených, že je blázon, kvôli čomu by mal byť prepustený domov. Po odchode Radara sa Klinger stal administratívnym pracovníkom jednotky a šaty prestal nosiť. Spestrením bolo množstvo rôznych ďalších postáv, pohybujúcich sa v pozadí, ako napr. plukovník Flagg, Rosie, Igor, seržant Rizzo (G. W. Bailey), ktorý bol známejší aj z Policajnej akadémie. V seriáli sa ukázali aj budúce hollywoodske hviezdy, ako napr. Laurence Fishburne, Patrick Swayze atď.
Spin-off
Ešte počas premiéry seriálu bol natočený spin-off Trapper John, M.D. (19791986), ktorého dej sa točil okolo postavy chirurga kapitána „Trappera“ McIntyra po jeho príchode domov, do San Francisca. Ďalšie dve spin-off seriály boli natočené po skončení seriálu M*A*S*H – After M*A*S*H (19831985) sa odohráva v nemocničnom prostredí a sleduje povojnové príbehy desiatnika Maxa Klingera, plukovníka Shermana T. Pottera a otca Johna Francisa Mulcahyho. Naplánovaný bol aj komediálny seriál o povojnovom živote desiatnika „Radara“ O'Reillyho W*A*L*T*E*R (1984), ale vyrobila sa len pilotná epizóda. Tieto seriály si nezískali takú úspešnosť u divákov ako pôvodný seriál.
Herschelov vesmírny ďalekohľad
Herschelov vesmírny ďalekohľad bol kozmický teleskop pomenovaný podľa britského astronóma Fredericka Williama Herschela. Je to infračervený ďalekohľad s priemerom primárneho zrkadla (o  viac ako má HST). V porovnaní s aktuálne najlepším infračerveným teleskopom Spitzer bol Herschel 4× väčší. Je dlhý a  široký.
Je rozdelený do dvoch častí – na servisný modul a zrkadlo, ktoré je chladené kvapalným héliom. Teleskop je typu Cassegrein. Primárne zrkadlo má priemer a sekundárne. Údaje zo zrkadla putujú do troch prístrojov: Všetky tri boli navrhnuté špeciálne pre tento teleskop.
Mal pracovať približne 3 roky, potom bola misia predĺžená o 1 ďalší rok. Pozoroval do 29. apríla 2013, kedy jeho teplota stúpla natoľko, že už nemohol ďalej pracovať.
Na obežnú dráhu ho vypustila raketa Ariane 5 14. 5. 2009 z európskeho kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Guyane spolu s Planckovým teleskopom.
Zdroj
Herschel a Planck – startují dva dalekohledy do kosmu (po česky)
Fenyletylamín
right|náhľad|200px|Skeletový vzorec hormónu Fenyletylamín alebo 2-fenyl-1-aminoetán je štruktúrne najjednoduchší a pritom veľmi účinný hormón zo skupiny amfetamínov. Je základnou látkou, od ktorej je odvodených niekoľko stoviek rôznych organických zlúčenín, či už prírodných alebo syntetických, ktoré majú významné psychotropné vlastnosti. V čistom stave je to bezfarebná kvapalina, na vzduchu tvorí pevný uhličitan reakciou s oxidom uhličitým. Niekedy býva označovaný ako "droga zamilovaných" thumb|359x359px| Dekarboxylácia [[fenylalanínu ]]
Beverly Hills 90210
Rodina Walshových sa presťahuje z Minneapolis na americkom stredozápade do kalifornského Beverly Hills. Rodičia - Jim a Cindy Walshoví - sú stelesnením staromódnych predstáv a ideálov: on živí rodinu, ona sa usilovne stará o domácnosť. Ich deti, dvojčatá Brenda a Brandon, to ale majú ťažšie. Sú vytrhnutí zo svojho domáceho, trochu provinčného prostredia a snažia sa zapadnúť medzi bohatých a svetaznalých spolužiakov na West Beverly Hills High. Brenda sa najviac spriatelí s krásnou, ale namyslenou Kelly a s neistou Donnou. Postupne sa zoznamujú aj s ďalšími spolužiakmi: Steve je Kellynin arogantný bývalý priateľ a adoptívny syn televíznej hviezdy, Dylan náladový surfer, do ktorého sa zamiluje Brenda, Andrea zrejme najchytrejšie dievča v škole a nováčik David, ktorý proste len chce, aby ho každý mal rád. Spoločne prežívajú v neľahkom období dospievania priateľstva, lásky, rozchody, sklamania a ďalšie životné situácie ...
Fenyletylamín
Výskyt
Fenyletylamín je produkovaný septom limbického systému mozgu v riadiacej centrále pocitov, čo je časť mozgu zodpovedná za všetky emócie. Vo väčšom množstve je ako alkaloid obsiahnutý napr. v listoch kapusty obyčajnej (Brassica oleracea) a to v množstve 2 až 9 ppm.
2892 Filipenko
2892 Filipenko je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Ľ. G. Karačkinová 13. januára 1983.
Fenyletylamín
Výskyt
Je obsiahnutý i v iných prírodných zdrojoch, vrátane potravín, najmä tých, ktoré prešli mikrobiologickou fermentáciou (napr. v čokoláde). Predpokladalo sa, že pri konzumácii vo väčšom množstve môže dôjsť k psychotropným efektom, ale je v tele rýchlo enzymaticky odbúravaný enzýmom MAO-B, čo zabraňuje tomu, aby sa dostal vo väčšom množstve do mozgu.
667 Denise
667 Denise je planétka s priemerom 83 km, ktorú objavil August Kopff 23. júla 1908.
Fenyletylamín
Vznik a príprava
V organizmoch, vrátane ľudského, vzniká enzymatickou dekarboxyláciou aminokyseliny fenylalanín. Chemická syntéza spočíva v príprave nitrostyrénu z benzaldehydu a nitrometánu, z ktorého sa hydrogenáciou stáva fenyletylamín.
Pan Pacific Open
Toray Pan Pacific Open (東レ|東レ・パン・パシフィック・テニス) je tenisový turnaj na okruhu WTA, ktorý sa hrá od roku 1984 na kobercových dvorcoch v hale v Tokiu. Od roku 1993 je klasifikovaný ako turnaj typu WTA Tier I.
Aj keď patrí do najvyššej skupiny turnajov po grandslame, jeho štartové pole oslabuje skutočnosť, že sa koná hneď po skončení Australian Open.
Výsledky
Od roku 1993:
Východoslovenská vinohradnícka oblasť
Východoslovenská vinohradnícka oblasť zaberá tri oddelené územia na juhu a na východe Košického kraja, vrátane dvoch obcí Prešovského kraja (na mape zvýraznená žltou farbou). Zasahuje na územie troch historických regiónov: Zemplín, Abov a Turňa. Vinohradnícky register eviduje v tejto oblasti vinohradov.
Väčšina tunajších vinohradov bola vysadená až v období socializmu. Ani to však nič nemení na skutočnosti, že produkty pochádzajúce z tejto oblasti sú už nutnou súčasťou ponuky slovenských vín. Zvlášť významné postavenie dosiahli tibavské vína vyrobené z hrozna viníc pri Tibave a Sobranciach na južných svahoch Vihorlatských vrchov. Nachádzajú sa tu najsevernejšie situované vinohrady na Slovensku, v katastrálnom území obce Brekov.
Podnebie sa vyznačuje výrazne vyšším stupňom kontinentality ako na západe Slovenska. Na druhej strane má však počasie stabilnejší ráz. Južný Zemplín disponuje teplým, mierne suchým podnebím, kým južné svahy Vihorlatských vrchov mierne teplým, ale vlhkejším podnebím. Pôdne typy reprezentujú najmä fluvizeme, podhorie Vihorlatských vrchov pôdy na sopečnom substráte.
V tejto oblasti sú spracovateľské podniky lokalizované predovšetkým v Tibave (Vino-vin Slovensko, s. r. o.) a v Orechovej (Regia tt, s. r. o., Pivnica Orechová).
13 vinohradníckych obcí kategórie B2: Cejkov, Hraň, Kašov, Kráľovský Chlmec, Leles, Malý Horeš, Malý Kamenec, Pribeník, Sirník, Streda nad Bodrogom, Veľký Kamenec, Zemplín, Zemplínske Jastrabie
12 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bačka, Beša, Biel, Boľ, Čičarovce, Malé Trakany, Poľany, Somotor, Strážne, Svätá Mária, Veľké Trakany, Veľký Horeš
12 vinohradníckych obcí kategórie B2: Brekov, Jovsa, Kaluža, Klokočov, Kusín, Nižný Hrušov, Oreské, Staré, Strážske, Trhovište, Trnava pri Laborci, Vinné
12 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bracovce, Falkušovce, Kačanov, Lesné, Malčice, Markovce, Nacina Ves, Petrovce nad Laborcom, Pozdišovce, Rakovec nad Ondavou, Závadka, Zbudza
9 vinohradníckych obcí kategórie B3: Čečejovce, Drienovec, Dvorníky-Včeláre, Janík, Nižný Lánec, Perín-Chym, Rešica, Seňa, Ždaňa
24 vinohradníckych obcí kategórie B2: Baškovce, Hlivištia, Horňa, Husák, Choňkovce, Jasenov, Jenkovce, Kolibabovce, Koňuš, Koromľa, Krčava, Nižné Nemecké, Orechová, Porúbka, Poruba pod Vihorlatom, Priekopa, Remetské Hámre, Sejkov, Svätuš, Tibava, Úbrež, Vojnatina, Vyšná Rybnica, Vyšné Nemecké
Vélye
Vélye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prvý Medzinárodný filozofický kongres
Prvý Medzinárodný filozofický kongres bol Medzinárodný filozofický kongres, ktorý sa konal v Paríži v roku 1900.
Jeho úlohou bolo dokumentovať movú orietáciu v oblasti filozofie - orientáciu kooperácie v medzinárodnom meradle. Bolo to prvé medzinárodné snemovanie filozofov, na ktorom sa dohodlo, že medzinárodné filozofické kongresy sa budú zvolávať pravidelne každé štyri roky, že kongres zakaždým pripravia a zorganizujú a určia jeho tematické zameranie filozofi tej krajiny, ktorá dala súhlas na jeho organizovanie na svojej pôde.
Nezávislý štát Chorvátsko
Nezávislý štát Chorvátsko sa rozprestieral na väčšine územia skoršej Chorvátskej bánoviny. Pripojil zvyšok Bosny a Sriem. V prospech Maďarska Chorvátsko stratilo oblasť Medzimuria a Baranje. Taliansko navyše anektovalo rozsiahle oblasti jadranského pobrežia.
Vznik
Krátko po vstupe nemeckých armád do Juhoslávie, vyhlásil preto dňa 10. apríla 1941 v Záhrebe domáci predstaviteľ ustašovcov, Slavko Kvaternik, v mene Anteho Pavelića Nezávislý štát Chorvátsko (Nezavisna Država Hrvatska – NDH). Vyhlásenie bolo odvysielané rádiom do všetkých kútov vtedajšieho Chorvátska.
Nový štát mal rozlohu okolo a 6,5 milióna obyvateľov. 12. apríla bola zostavená provizórna chorvátska vláda. 15. apríla prišiel Ante Pavelić do Záhrebu a prijal titul vodcu národa, poglavnik. 17. apríla zostavil Pavelić svoju vládu z domácich aj exilových predstaviteľov Ustaše. Členmi boli, napr. Slavko Kvaternik (minister domobrany), Andrija Artuković (minister vnútra), Mile Budak (minister školstva) a Mladen Lorković (minister zahraničia). Parlament, sabor, bol úplne formálnou inštitúciou. Nový režim vyhlásil za svoj ​​cieľ vytvorenie „kresťansko-korporatívneho štátu“.
Formovanie štátu a vplyv veľmocí
thumb|left|princ Aimon, vojvoda zo Spoleta
Taliansko sa snažilo dostať Chorvátsko pod svoj ​​vplyv. Na stretnutie medzi nemeckým ministrom zahraničia Ribbentropom a jeho talianskym náprotivkom Cianom v Imperial Hoteli vo Viedni 21. a 22. apríla 1941 požadovalo Taliansko jadranské pobrežie od Rijeky po Kotor a personálnu úniu Talianska a Chorvátska pod savojskou dynastiou.
Ribbentrop tušil, že talianske požiadavky by Pavelićov režim zničili. Navyše talianska generalita ani taliansky kráľ príliš nepodporovali Mussoliniho dalmátske výboje. Preto došlo ku kompromisu, v ktorom Taliansko získalo len časť dalmátskeho pobrežia od Zadaru po Split a väčšinu dalmátskych ostrovov. Do svojej sféry vplyvu dostalo Taliansko mori bližšiu polovicu NDH, severná časť pripadla do záujmovej oblasti Nemecka. Oba štáty do svojich sfér umiestnili vlastné vojenské jednotky.
Podľa rímskej dohody z 18. mája 1941, v ktorej bola určená aj chorvátsko-talianska hranica, si Chorvátsko nesmelo postaviť vojnové námorníctvo ani stavať vojenské objekty na jadranskom pobreží a nemohlo uzatvárať bez talianskeho vedomia medzinárodné zmluvy. Chorvátska armáda bola v talianskej záujmovej sfére podriadená talianskej. Za panovníka NDH bol vybratý taliansky princ Aimon, vojvoda zo Spoleta, ktorý mal nastúpiť ako Tomislav II.. Do Chorvátska však nikdy neprišiel. Chorvátsko a Taliansko uzavreli aj spoločnú menovú a colnú úniu. Pristúpenie k Osi podpísalo Chorvátsko 15. mája 1941 v Benátkach. Po celý čas vojny bola NDH v spore s Maďarskom o oblasť Medzimuria, dohoda o spoločnej hranici však nikdy nebola podpísaná. Aj keď sa Pavelić snažil získať si Nemecko priateľskou politikou ako určitú protiváhu proti Taliansku, prenechal Hitler nakoniec vplyv v NDH Mussolinimu. Hitler priamo v septembri 1941 povedal Pavelićovi, že o jeho krajine rozhodujú len Taliani.
Nemecko si v Chorvátsku strážilo len svoje ekonomické záujmy prostredníctvom generála Glaisa von Horstenaua. Nemecké vojsko strážilo kľúčové komunikácie a využívalo chorvátsky priemyselný potenciál; nie však iba spôsobom, že by bola produkcia tovární vyvážaná do Ríše, ale množstvo závodov bolo kompletne rozmontovaných a aj s robotníkmi prevezených do Nemecka. Neskôr sa Nemci stiahli z väčšej časti „svojho“ územia, lebo bol stále aktuálnejší problém dostatočného počtu vojenských síl na východnom fronte a tiež v Srbsku, kde vznikali sporadické nepokoje a vyčíňali ako četníci, tak aj komunistickí partizáni.
V decembri 1942 navrhovali Taliani, aby Chorvátsko prijalo rovnaký štatút, aký malo Albánsko, výmenou za to by bola k NDH pripojená Dalmácia. Záhrebská vláda ponuku odmietla.
Politická situácia
Na konci 30. rokov boli antijuhoslovanské tendencie v chorvátskej spoločnosti nezanedbateľné. Odtrhnutie od nenávideného kráľovstva privítala väčšina verejnosti, vrátane vplyvnej Chorvátskej sedliackej strany. Uchopenie moci ustašovským hnutím a priame zapojenie do vojny, cudzie okupácie a násilná politika voči príslušníkom iných národov však vyvolala buď pochybnosti, alebo odpor. Členovia HSS boli niekoľkokrát vyzvaní, aby prešli k režimu, urobila to však len malá časť, ktorá bola značne neaktívne a aj naďalej udržiavala nepriateľský až rezignovaný postoj k vtedajšej situácii. Medzi srbským obyvateľstvom rástli sympatie k partizánskemu hnutiu a komunistom, ktorí hlásali rovnosť všetkých národov v novej a federatívnej Juhoslávii.
Postavenie nechorvátskeho obyvateľstva
V duchu nacistickej ideológie bol tiež na území NDH vyhlásený za jediný „árijský národ“ národ chorvátsky, odvodzujúci svoj ​​pôvod údajne už od dávnych Gótov. Už 17. apríla 1941 boli prijaté prvé zákony na ochranu chorvátskeho národa, ktorý však tvoril len 50 % obyvateľstva NDH. Ďalej boli schválené zákony namierené proti Srbom a Židom. Židia boli buď odvezení do koncentračných táborov v Nemecku, alebo v Chorvátsku, niektorým sa podarilo utiecť do talianskeho priestoru, kde protižidovské opatrenia neplatili, časť sa pridala k partizánom. Naproti tomu bosnianski Moslimovia boli považovaní za najčistejšiu zložku chorvátskeho národa. NDH bola vyhlásená za krajinu dvoch náboženstiev, katolíckeho a islamského. V Záhrebe vznikla úpravou meštrovićovho pavilónu mešita. Hlavným dôvodom pre podporu bosnianskych Moslimov bola hlavne snaha rozkĺbiť vzťahy so Srbmi v Bosne a nakloniť si toto obyvateľstvo na stranu vtedajšieho režimu. Táto myšlienka, hoci môže znieť značne prekvapivo, nebola v chorvátskom prostredí nová; už nejaký čas si s ňou pohrávalo množstvo chorvátskych politických prúdov, ktoré sa objavovali už v druhej polovici 19. storočia.
Srbi tvorili asi 30 % obyvateľov štátu, ale podľa vyjadrenia ministra Milovana Žanića pre nich nebolo v Chorvátsku miesto. Boli preto masovo vyháňaní, zabíjaní a nútení ku konverzii ku katolíctvu. Do konca vojny bolo do Srbska vyhnaných 300 000 Srbov, asi 200 000 ďalších bolo násilne pokatolizovaných. V NDH vzniklo niekoľko koncentračných táborov, najväčším z nich tábor Jasenovac, ďalšími boli, napr. Kerestinec, Stara Gradiška alebo Koprivnica. Počet obetí koncentračného tábora Jasenovac sa odhaduje asi na 80 000. Na mnohých miestach boli ustašovským jednotkami vyvraždené celej srbské dediny. Teror sa prejavil už v máji 1941 pri nájazdoch tzv. divokých ustašov. Už v auguste Nemci a Taliani proti tejto brutalite protestovali. Toto obdobie bolo neskôr v časoch zhoršených srbsko-chorvátskych vzťahov 80. a hlavne 90. rokov 20. storočia opisované ako „srbská genocída“.
Armáda
Chorvátska armáda sa formovala od mája 1941, delila sa na elitné jednotky Ustaše a jednotky Domobrany, v roku 1943 mala 130 000 príslušníkov. Po nemeckom útoku na Sovietsky zväz vyslalo Chorvátsko 8 000 vojakov dobrovoľníckej Chorvátskej légie, aby sa pridali po bok nemeckých armád.
Náboženstvo v NDH
Predstavitelia chorvátskej katolíckej cirkvi sa k režimu stavali rozdielne. Niektorí duchovní ustašovcov podporovali, napr. sarajevský arcibiskup Šariš, naproti tomu mostarský biskup Alojzije Mišić odmietal vo svojej diecéze ustašovské násilie. Záhrebský arcibiskup Alojzije Stepinac sa snažil v niekoľkých listoch Pavelićovi protestovať proti ustašovským excesom a koncentračnému táboru Jasenovac. Aj keď Stepinac nikdy verejne ustašovský režim neodsúdil, súkromne sa snažil pomáhať jednotlivým Židom. Pavelić bol nútený zaoberať sa nepokojnou etnickou situáciou v krajine, aby úplne nestratil nemeckú podporu, pretože teror príliš neprispieval k pokoju, ktorý Nemecko v tejto oblasti potrebovalo. 21. februára 1942 vyhlásil ustanovenia Chorvátskej pravoslávnej cirkvi. 7. júna 1942 bol do úradu metropolitu tejto novej cirkvi uvedený ruský porevolučný emigrant Grigorij Maksimov pod menom Germogen. Cirkev nikdy nezískala vplyv medzi srbskými pravoslávnymi. Kvôli rastúcemu nepokoju a etnickému konfliktu v Bosne a Hercegovine sa niektorí predstavitelia bosnianskych Moslimov rozhodli viac spolupracovať s Nemcami v snahe získať autonómiu. 1. novembra 1942 poslali Hitlerovi memorandum, v ktorom odsúdili pomery panujúce v NDH a žiadali vytvorenie vlastnej armády, tzv. Bosnianskej stráže podriadenej wehrmachtu a snažili sa získať prísľub vzniku nemeckého protektorátu, tzv. Župy B. (osny), Nemci tieto požiadavky odmietli, jediné čo vzniklo, bola 13. horská divízia SS „Handschar“ (1. chorvátska).
Vojna v NDH
thumb|right|Administratívne členenie
Už od leta 1941 strácalo Chorvátsko kontrolu nad svojím územím. Vidiecke oblasti sa stali centrom povstalcov. 13. novembra 1941 si nemecký generál Glaise von Horstenau sťažoval, že len asi tretina NDH je v rukách chorvátskej vlády. K novému režimu neboli priateľsky naklonení ani ľavica a intelektuáli. Na území Bosny a Hercegoviny pôsobil odboj srbských četníkov a komunistických partizánov. Do chorvátskych záležitostí preto museli zasahovať Nemecko a Taliansko. Ustašovci si medzi Chorvátmi nikdy nedokázali vytvoriť širokú ľudovú základňu. Oproti nemeckej NSDAP nedokázali ustašovci nadchnúť masy, napr. Ante Pavelić žil z obavy pred atentátmi v ústraní, na verejnosti sa ukazoval len zriedka. Podporu nachádzalo hnutie snáď len na vidieku, hlavne v oblastiach Liky a Kordunu. 10. septembra 1943 sa Taliansko vzdalo, NDH bolo sľúbené pripojenie bývalej talianskej Dalmácie. Partizáni, ktorým sa v roku 1943 dostalo významnej medzinárodnej podpory, čoraz viac posilňovali svoje pozície. Situácia medzi chorvátskymi predstaviteľmi sa stávala čoraz viac napätejšia, vytvorila sa skupina, ktorá chcela uzavrieť mier so Spojencami a skupina, ktorá chcela stáť po boku Nemecka až do trpkého konca. V júli 1944 boli zatknutí Mladen Lorković a Ante Vokić za prípravu prospojeneckého prevratu. V októbri 1944 padol Split a front sa na pol roka ustálil. Vo februári 1945 padol Mostar, v apríli Vukovar. Chorvátska armáda sa začala sťahovať do Rakúska, aby sa vzdala Spojencom. Zvyšní ustašovci sa neúspešne snažili odovzdať moc do rúk kardinála Stepinaca. Pavelić utiekol do Rakúska a zomrel v Španielsku v roku 1959. 8. mája 1945 vstúpili partizánske jednotky do Záhrebu.
Žerotínovci (Čechy)
Žerotínovci (staršie Žirotínovci, pôvodne z Hořovic) bol významný český šľachtický rod.
Vznik a história rodu
Páni zo Žerotína sú potomkami pánov z Hořovic, na čo ukazuje aj podobnosť ich erbov. Hořovice vlastnili Žerotínovci až do polovice 14. storočia. Zakladateľom dediny Žerotín v podhradí mal byť na začiatku 13. storočia zrejme Habart z Hořovic (Gebhardus), kastelán na Přimde (prvá zmienka 1229, spolu s bratom Neostupom (Noztupus) sú prvými známymi majiteľmi Hořovic ). Založenie rovnomenného hradu je uvádzané buď ním v rovnakej dobe alebo niekedy v rokoch 1230–1253 Janom Plichtom zo Žerotína (potomok Habarta z Hořovic). , ktorý bol manom Václava I., kráľovským správcom dediny Louny. Podľa hradu sa potom začali nazývať páni zo Žerotína (vtedy zo Žirotína). Uvádza sa aj založenie medzi rokmi 1250 a 1290 Habartom zo Žerotína (syn Jana Plichtu), ale to už je v roku 1250 hrad po prvýkrát zmieňovaný v písomných prameňoch, kedy sa podľa neho píše šľachtic Ratiboř. Ratiboř patril k Vlastislavicom, ktorí získali v roku 1239 Týnec. Ďalším písomne doloženým majiteľom hradu bol zmienený Habart zo Žerotína, ktorý pôsobil v rokoch 1287–1297 ako prísediaci na krajinskom súde a podieľal sa na návrate kráľa Václava II. do krajiny.
Tento Habart pred rokom 1321 vybudoval z dediny Týnec mestečko, čo bolo akési odškodnenie za to, že kráľ Přemysl Otakar II. odňal jeho otcovi Janovi Plichtovi Louny, ktoré potom povýšil na mesto. Týncu sa až do 16. storočia hovorilo tiež Žirotský Týnec, neskôr už len Panenský Týnec, pôvodne podľa sestier klarisiek v ženskom kláštore.
Pravdepodobne práve Habart založil ešte len tretí český kláštor klaristiek v Týnci, ktorý potom jeho synovia Plichta, Jaroslav a Habart roku 1321 nadali nehnuteľným majetkom. Habart mal kláštor založiť ako poďakovanie za vyliečenie jeho ženy Škonky (Scholastika zo Šternberka, dcéra Zdeslava ) z neplodnosti svätou Anežkou.
Plichta pravdepodobneě tiež so svojim synom Ješkom založil pri svojej dedine Hořovice rovnomenné mesto, možno roku 1322, právom berounským.
Za husitských vojen sa bratia Jaroslav a Plichta mladší, poslední potomkovia Žerotíncov, postavili na Žigmundovu stranu. Rozdelili si hrad Žerotín na polovice, ale roku 1455 Plichta svoju polovicu hradu predal Oldřichovi Zajícovi z Hazmburka. Jediný syn Plichty Jan zomrel roku 1456 v radách poděbradských bojovníkov snažiacich sa obhájiť práva mladého Ladislava Pohrobka a tak Jaroslav zomrel ako posledný svojho rodu roku 1467, dokedy pevne stál po boku Jiřího z Poděbrad. Od roku 1452 bol krajinským správcom.
Jaroslavova dcéra Ofka sa vydala za Mikuláša II. z Lobkovic, ktorý potom prijal do lobkovického erbu čiernu orlicu Žerotína. Orlicu prevzal po roku 1467 tiež rod Švihovských z Rýzmberka.
Rytiersky rod
náhľad|Bitka pri Mühldorfe
Mužská štvorhra na Heineken Open 1994
Mužská štvohra na Heineken Open 1994 sa hrala ako súčasť Heineken Open 1994 od 10. do 17. januára 1994. Titul získali Američania Patrick McEnroe, Jared Palmer, ktorí vo finále porazili kanadsko-americký pár Grant Connell, Patrick Galbraith 6-2 4-6 6-4. Pre McEnroea to bol 14. a pre Palmera tretí titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Žerotínovci (Čechy)
Rytiersky rod
Niektoré pramene uvádzajú, že práve Plichtu poslal Ján Luxemburský za Fridrichom Pekným, aby v podstate znemožnil Fridrichovi bitku odmietnuť a vyčkať príchodu posíl v podobe oddielov jeho brata Leopolda. Plichta bol totiž najpreslávenejším turnajovým rytierom, ktorý bol známy po celej Európe, dokonca až v Anglicku. Kráľ Fridrich vedel, že by Plichta na svojich cestách nezamlčal podobnú zbabelosť a ako nesmierne uznávaný a vážený rytier by tak spravil kráľovi nemalú hanbu. Preto podľa týchto prameňov kývol na návrh, aby sa bitka konala druhý deň ráno. V bitke sa Plichta niekoľkokrát presekal radami nepriateľských rytierov, čo bolo považované za vrchol statočnosti a rytierskeho umenia. Potom mu ale zúfalí nemeckí rytieri zabili koňa a nakoniec aj jeho. Plichta tak 28. septembra 1322 padol a pochovaný bol toho istého roku v kostole Najsvätejšej Trojice v Prahe alebo v podzemí kláštora v Panenskom Týnci.
2893 Peiroos
2893 Peiroos je planétka s priemerom 92 km, ktorú objavil Felix Aguilar Observatory 30. augusta 1975.
Žerotínovci (Čechy)
Pokračovatelia rodu
V prameňoch sa objavuje na začiatku 14. storočia Plichta z Adlaru, ktorý sa vyskytuje v okolí Žerotína a je potomkom žerotínskych pánov. Na spojitosť so Žerotíncami poukazuje aj znak s orlicouí veľmi podobný znaku Žerotíncov aji pánov z Hořovic a to, že Adler je po nemecky práve orlica. Na konci tohto storočia je zmienený Valkoun z Adlaru držiaci na Šumave Víteň a časť Strážova a neskôr už držia Adlarovci statky v Čechách aj na Morave. Rod sa počas existencie sobášmi spojuje s pánmi z Čachrova, Mitrovic, Říčan, s Valdštejnovcami a Věžníkovcami a v 15. storočí sa rozdeľuje na dve vetvy, Valkounovci a Osovskí. Vetva Osovských vymiera Danielom Osovským z Adlaru koncom 16. storočia vetva Valkounovcov Václavom Janom Vojtěchom roku 1722.
Z rodu Žerotínovcov vznikol tiež rod vladykov z Vraného. Podľa zmienky z roku 1228 im patrila časť Vraného a pod ich správou sa dedina rýchle rozrastala. Najstarším známym držiteľom dediny bol Bedřich z Vraného (zmienka z 1340 a dochovaná pečať z 1356 ). V 14. storočí sa rod vladykov z Vraného značne rozrástol. Niektorým jeho členom neostalo než sa spokojiť aj s drobnými statkami. Rod vladykovov z Vraného sa v tomto období rozdeľuje na niekoľko vetví. Rod vladykov z Vraného prevzal od Žerotínovcov znak s orlicou, neskôr do nehu pribral ruku v zbroji s mečom.
Žerotínovci z Olomoucka
Moravskí Žerotínovci nie sú s českými Žerotínovcami nijak spriaznení. Olomouckí šľachticovia sa píšú podľa obce Žerotín na Olomoucku, českí podľa obce Žerotín na Lounsku.
668 Dora
668 Dora je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil August Kopff 27. júla 1908.
Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2014
Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2014 boli v poradí 12. Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Západoázijská basketbalová asociácia (WABA). Konali sa v Ammáne, v Jordánsku v dňoch od 25.29. mája 2014, za účasti 6 tímov. Zápasy sa odohrali v aréne Emil Lahoud Court s kapacitou 3 500 divákov. Turnaj pozostával iba z jednej šesťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. 🇯🇴 získalo svoj druhý titul v histórii, keď zvíťazilo vo všetkých zápasoch skupiny.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia na Ázijský pohár 2014, ktorý organizovala Čína. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo. 🇮🇷 na základe toho, že mal vďaka víťazstvu na Majstrovstvách Ázie 2013 účasť na Ázijskom pohári zabezpečenú, vyslal na turnaj juniorské družstvo do 18 rokov.
Výsledky
Play-off sa nehralo.
Peter Kušnier
Peter Kušnier (* 1. október 1894, Huty – † 1. december 1944, Ružomberok) bol slovenský robotník a funkcionár KSČ.
Životopis
Vyučil sa za strojníka v Ružomberku. Do roku 1924 a 19311944 stavebný robotník v Ružomberku, 19241931 v Banskej Bystrici. Organizátor miestnych organizácií KSČ v Ružomberku, redaktor komunistických novín a časopisov, spoluzakladateľ Medzinárod. všeodborového zv. na Slovensku, 1923 jeho obvodový tajomník v Ružomberku, 1925 v Banskej Bystrici. Účastník Účastník protifašistického hnutia. Prispieval do komunistickej tlače.
HBC ALPIQ Kladno
Velký úspech sa klubu podaril v roku 2008, kedy vyhral Európsky pohár klubov. Pridal k nim aj 2 bronzové umiestnenia. V roku 2004 túto európsku súťaž aj organizoval; a skončil na nej na 3. mieste.
Úspechy
Majstrovstvá Česka/Extraliga:
Česká hokejbalová extraliga:
Český pohár:
Československý superpohár:
Európske súťaže
Európsky pohár:
Arad (Rumunsko)
Arad je mesto a municípium v Rumunskom Sedmohradsku v rovnomennej župe. Nachádza sa severozápadne od Bukurešti a žije tu okolo 160 000 obyvateľov. Mestom preteká rieka Mureş. Mesto je prístavom na tejto rieke a dôležitou križovatkou. V meste bolo založené jedno z prvých konzervatórií v Európe a jeden z prvých učiteľských ústavov (tzv. normálka). Nachádzala sa tu prvá továreň na automobily vo vtedajšom Uhorsku a dnešnom Rumunsku.
Villefranque (Hautes-Pyrénées)
Villefranque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.