cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská spoločnosť pre vesmírnu politiku
Slovenská spoločnosť pre vesmírnu politiku (SSPA) je mimovládna organizácia, ktorá sa zaoberá bezpečnostnými, medzinárodno-právnymi a ekonomickými aspektami využívania kozmického priestoru. Je jediným a zároveň plne profesionálnym think tankom v oblasti vesmírnej politiky na Slovensku. Hlavným poslaním SSPA je vytvárať priestor pre verejnú diskusiu o otázkach využívania kozmického priestoru, ktoré majú zásadný vplyv na spoločenské, ekonomické, vedecko-výskumné a zahranično-politické záujmy Slovenskej republiky. SSPA sídli na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v hádzanej mužov 2002
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia stredoamerických a karibských družstiev na Panamerické majstrovstvá 2002, ktoré organizovala Argentína. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Slovenská spoločnosť pre vesmírnu politiku
Tím SSPA zahŕňa odborníkov na bezpečnostné a medzinárodnoprávne aspekty využívania vesmíru s bohatými skúsenosťami v publikačnej činnosti v odborných a vedeckých periodikách, ako aj v prednášateľskej činnosti na medzinárodných konferenciách a kongresoch. Členovia SSPA absolvovali prestížne pracovné pobyty a stáže vo viacerých významných inštitúciách, vrátane Európskej vesmírnej agentúry (ESA), Národného úradu USA pre letectvo a vesmír (NASA), Európskeho inštitútu pre vesmírnu politiku (ESPI), Európskeho centra pre vesmírne právo (ECSL), Európskej komisie a Úradu OSN pre vesmírne záležitosti (UNOOSA). SSPA je národným koordinátorom pre medzinárodnú organizáciu Space Generation Advisory Council, národným kontaktným bodom pre ECSL a členom regionálnej siete think tankov v rámci projektu IRSEC Hub.
Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v hádzanej mužov 2002
Konečné poradie
Pozn: Kuba a Dominikánska republika sa napokon kontinentálneho šampionátu nezúčastnili.
Slovenská spoločnosť pre vesmírnu politiku
SSPA vydáva vlastnú odbornú publikáciu SSPA Reporty, ktorá vychádza pod medzinárodným štandardným publikačným číslom ISSN 2585-755X.
Cazères-sur-l’Adour
Cazères-sur-l’Adour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej 1983
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Panamerické majstrovstvá 1983, ktoré organizovali Spojené štáty. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá mužskej kategórie.
Ľuboš Trubíni
Ľuboš Trubíni (* 18. december 1977, Nitra) je slovenský spisovateľ, marketingový manažér, regionálny historik a výrobca umeleckých diorám.
Pôvod rodu Trubini
Staroveký taliansky šľachtický rod Trubini pochádza z oblasti mesta Piacenza. Rodu Trubini bol 13. apríla 1706 španielskym kráľom a milánskym vojvodom Filipom V. udelený erb – tri zlaté rubínové prstene na modrom štíte. Pietro Giacomo Trubini dostal titul grófa a léno mestečka Colico. Rod Trubini patril k Patricijom-šľachticom kvôli verným službám poskytovaných slávnemu talianskemu rodu Farnese. V 17. storočí sa rod objavuje v Uhorsku, konkrétne v meste Vráble.
Životopis
Absolvoval základnú školu vo Vrábľoch (1984-1992), Strednú školu strojársku v Leviciach (1992-1998) a je absolventom Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici na katedre Muzeológia a história.
V roku 2000 založil spolu s partnermi občianske združenie FONTIS, v ktorom je dodnes projektovým manažérom. Od roku 1995 do roku 2001 spolupracoval ako dobrovoľník na projekte Katarínka – záchrana kláštora. Vyše pätnásť rokov bol marketingovým manažérom v obchodných centrách Nitrianskeho kraja.
V roku 2007 sa stal spoluzakladateľom živého agrárneho skanzenu na Rodinnej farme Mašekov mlyn vo Vrábľoch. Je autorom a spoluautorom viacerých knižných publikácii. V roku 1998 spolupracoval na štvorročnom projekte knihy Požitavské povesti (autori: Jozef Melicher a Jozef Trubíni) kde spolu s otcom Jozefom zozbierali 53 povestí z Požitavia. O rok neskôr zozbieral 12 povestí z okolia Katarínky, a tak vydal so spisovateľom Jozefom Melicherom Hornotrnavské povesti. V roku 2004 spolu so svojim otcom Jozefom vydali knihu Osudy vrábeľských židov (Slovenské národné múzeum Bratislava), ktorá sa dostala do 27. krajín sveta a v múzeu Yad Vashem v Jeruzaleme bola označená za najkrajšiu regionálnu knihu zo Slovenska. V roku 2019 vydal spolu s priateľmi jedinečnú knihu História cisárskej pevnosti Vráble. Napriek tomu, že sa Trubíni nevenuje histórii profesionálne, odborná verejnosť prijala túto publikáciu veľmi pozitívne. Archeológ a vysokoškolský pedagóg Jozef Bátora o knihe napísal nasledovné: '' "...je v nej veľký kus heuristickej práce. Veľký jej prínos vidím vo zverejnení množstva doteraz neprístupného, resp. iba čiastočne prístupného archívneho materiálu. Aj táto kniha o pevnosti Vráble ukazuje ako dôležité jej ísť ad fontes, teda k pôvodným prameňom." ''
Trubíni spolupracoval na viacerých knižných publikáciách. V roku 2004 prispel poznatkami v knihe o obci Oslany a v roku 2009 spolupracoval so spisovateľkou Janou Solemovou z Nórska na historickom románe Půlměsíc nad Dunajem (Argo Praha 2009).
V roku 2008 účinkoval v dokumentárnom filme (ne)celebrity, ktorý natočila Slovenská televízia a o štyri roky neskôr bol spolutvorcom a spoluproducentom dokumentárneho filmu o Vozokanskej bitke Na západe nič nové (zo série Hľadanie stratených svetov 10), ktorý natočilo Vydavateľstvo RAK Budmerice pod taktovkou historika Pavla Dvořáka.
HC SPORTA Hlohovec
Zostava tímu mužov
''Aktuálne k dátumu: 20. november 2019'' (sezóna 2019/20)
Ľuboš Trubíni
Životopis
Publikoval niekoľko desiatok populárno-vedeckých článkov, rozhovorov a informačných článkov v odborných časopisoch, novinách alebo na internetových portáloch (MAX magazín, Revue civilnej ochrany, Historická revue, Nitrianske noviny, Vrábeľské noviny, Mlyny rendez-vous, zitava.sk, hradiska.sk, hrady.sk, zamky.sk, sme.sk)
HC SPORTA Hlohovec
Zostava tímu mužov
Brankári Pivoti Krídla
Spojky:
Zostava tímu žien
''Aktuálne k dátumu: 20. novembra 2019 (sezóna 2019/20)''
Brankárky:
Pivotky:
Krídla:
Spojky:
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej mužov 1998
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej mužov 1998 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev Južnej Ameriky v hádzanej mužov, ktoré organizovala Juhoamerická hádzanárska konfederácia (CoSBa). Konal sa v Buenos Aires, v Argentíne v dňoch od 8.12. apríla 1998, za účasti 5 tímov. Svoj druhý titul získala domáca 🇦🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇧🇷.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na dvojicu podujatí: na Panamerické majstrovstvá 1998, ktoré organizovala Kuba a na Panamerické hry 1999, ktoré hostil Winnipeg. Na obe podujatia sa kvalifikovali 3 najlepšie družstvá.
Cère (Landes)
Cère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe v seriáli, miniseriáli alebo televíznom filme
Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe v seriáli, miniseriáli alebo televíznom filme udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov od roku 1971.
náhľad|Dvojnásobná držiteľka Glóbusu za vedľajšiu úlohu [[Faye Dunawayová]] Po dvoch cenách získali Glóbus herečky Polly Holliday (dva roky za sebou), Valerie Bertinelli (tiež dva roky za sebou) a Faye Dunawayová. Herečka Rhea Perlman bola nominovaná šesťkrát, vždy za seriál Na zdravie. Ocenenie však nezískala ani raz.
19811990
Herečka Piper Laurie bola nominovaná za epizódu Promise.
Poznámky
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje herečky, ktoré cenu vyhrali (zvýraznené sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tie, ktoré boli na ňu nominované. Ďalej sú uvedené charaktery, ktoré stvárnili a filmy/seriáli/miniseriáli, za ktoré boli ocenené/nominované. Ak má film/seriál/miniseriál distribučný názov, je uvedený pod ním.
Classun
Classun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľubomír Párička
Ľubomír Párička (* 25. marec 1954, Jahodníky) je slovenský ľudový umelec, výrobca ľudových hudobných nástrojov a interpretátor ľudovej hudby.
Biografia
Narodil sa v obci Jahodníky, dnes súčasť mesta Martin. Po absolvovaní strojárskeho učilišťa a neskôr strednej priemyselnej školy v Martine pracoval v Závodoch ťažkého strojárstva (ZŤS) ako normovač a konštruktér. Istú dobu pracoval v Líbyi, kde vyučoval tamojších študentov základy strojárstva. Od roku 1988 pracoval ako vedúci skladového hospodárstva v štátnom podniku Neografia.
Od roku 1978 je ženatý, má dve deti. Žije pri obci Bystrička.
Od detstva sa zaujímal o ľudovú kultúru, najmä o hudbu, ale aj o podobu života našich predkov žijúcich na vidieku. Tento živý záujem ho v mladosti priviedol k výrobe fujár a píšťal. Neskôr vytváral aj trojhlasné stredoslovenské gajdy, dvojhlasné oravské gajdy, rôzne typy pastierskych píšťal, drumble, bačovské flauty, rohy (hlásne trúby). S jeho hudobnými nástrojmi hrajú hudobníci v telesách ako Lúčnica, Slovenský ľudový umelecký kolektív alebo Štátny komorný orchester zo Žiliny.
Okrem hudobných nástrojov vyrába aj črpáky, vyrezávané palice, zdobené pracie piesty, drevené figúrky a väčšie plastiky, ako aj súčasti ľudového odevu (ako sú kožúšky, krpce, opasky, pracky, pastierske kapsy, korbáče a biče). Od výroby hudobných nástrojov neskôr prešiel k interpretácii ľudovej hudby (hra na fujare, píšťalách a gajdách, spev). Jeho inšpiračnými a muzikantskými vzormi boli fujaristi ako: bača Jozef Zachar z Priechodu, Jožko Rybár z Detvy, Peter Paciga z Vígľaša, Martin Ľupták-Sanitrár z Kováčovej či Juraj Kubinec z Utekáča.
Bol aktívny ako tanečník a neskôr sólista-inštrumentalista vo folklórnych súboroch Turiec v Martine, Stavbár v Žiline, Partizán v Slovenskej Ľupči, spolupracoval aj so SĽUK-om, Lúčnicou a skladateľom Svetozárom Stračinom.
Dlhodobo sa zúčastňuje folklórnych festivalov v Martine, Detve, Myjave, Východnej, Čičmanoch, Oravskej Polhore a inde. Vystupoval aj na početných folklórnych festivaloch v zahraničí.
Je aktívnym členom Spolku fujarášov a Cechu slovenských gajdošov.
V roku 2008 vydal vlastný CD-nosič s názvom „Spoveď fujary“ a spolupracoval na dvoch ďalších. Jeho hra na fujaru bola použitá v dokumentárnom filme o Slovensku s názvom „Cesty Slovenskom“ (2011). Podieľal sa aj na vzniku 7-dielneho dokumentárneho cyklu o výrobe hudobných nástrojov a interpretácii slovenskej ľudovej hudby.
Preßburger Tagblatt
Preßburger Tagblatt (nepresne: Pressburger Tagblatt) môže byť:
Nikolaj Ivanovič Pirogov
Nikolaj Ivanovič Pirogov (* 25. november 1810, Moskva, Rusko† 5. december 1881, Vinnycia, Ukrajina) bol ruský lekár, vedec a pedagóg.
Je považovaný za jedného zo zakladateľov chirurgie, bol jedným z prvých európskych chirurgov, ktorý používal éter ako anestetikum. V roku 1847 použil ako prvý chirurg na svete éter pri operácii v poľných podmienkach. Vynašiel tiež vlastnú techniku ​​použitia sadry pri liečení zlomenín.
Po smrti bolo jeho telo balzamované technikou, ktorú sám vyvinul, a uložené v kostole vo Vinnycii na Ukrajine. Telo zostalo dodnes vo vynikajúcom stave.
Patrí k ruským národným hrdinom, čoho dôkazom je aj to, že v roku 2008 bol zvolený do päťdesiatky najväčších Rusov histórie.
Clèdes
Clèdes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Janíkovský kanál
Janikovský kanál je umelo vytvorený odvodňovací kanál, ktorý sa nachádza v okrese Nitra. Je ľavostranný prítok rieky Nitra. Jeho dĺžka je 5,5 km. Vznikol oddelením sa od potoku Selenec na sídlisku Chrenová.
Tok
Janíkovský kanál tečie na juhovýchod. Vzniká na sídlisku Chrenová a následne pokračuje do Janíkoviec. Za obcou Janíkovce sa kanál stáča smerom k rieke Nitra. Tesne pred vlievaním sa priberá Lúčny kanál a následne v nadmorskej výške 131,5 m.n.m ústí do rieky Nitra.
Význam
Janíkovský kanál slúži predovšetkým pre Západoslovenskú vodárenskú spoločnosť na odvádzanie dažďových vôd z nitrianskej mestskej časti Chrenová, celého areálu Agrokomplexu, objektov a parkovísk veľkých nákupných centier. Má dôležitú protipovodňovú funkciu.
Povodne
V prípade povodní spôsobuje Janíkovský kanál problémy pretože je zanesený. V roku 2015 sa na jeho 600-metrovom odkrytom úseku sa usadila už 80-centimetrová vrstva nánosov.
Zdroje
https://mynitra.sme.sk/c/7587425/vodohospodari-zacali-cistit-janikovsky-kanal.html
Clermont (Landes)
Clermont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ŠKP Bratislava (hádzaná muži)
ŠKP Bratislava (celý názov: Športový klub polície Bratislava) je slovenský mužský hádzanársky klub z Bratislavy. Ako ŠKP vznikol v roku 1990, ale je pokračovateľom ČH Bratislava, ktorý vznikol ešte pod názvom TKND Bratislava v roku 1947. Doposiaľ nezískal titul majstra Slovenska, ale je 3-násobným víťazom Slovenského pohára. Jeho "A" družstvo hrá najvyššiu domácu súťažextraligu.
ČH Bratislava
Najvyššia česko-slovenská súťaž:
Víťaz Slovenského pohára:
ŠKP Bratislava
Najvyššia slovenská súťaž:
Víťaz Slovenského pohára:
Sezóny
Vybrané sezóny, v ktorých ČH Bratislava účinkovala.
Prírodný park Prokopské a Dalejské údolí
Prírodný park Prokopské a Dalejské údolí je chránené územie nachádzajúce sa na území hlavného mesta Prahy v Česku. Nachádzajú sa v ňom prírodné pamiatky Ctirad, Opatřilka - Červený Lom; prírodná rezervácia Prokopské údolí; národná prírodná pamiatka U Nového mlýna, Dalejský profil a Požáry. Prírodný park sa tiahne Prokopským a Dalejským údolím od Řeporyj po Hlubočepy.
Barrandovské skály
Národná prírodná pamiatka Barrandovské skály je chránené územie nachádzajúce sa na ľavom brehu Vltavy, na juhozápadnom okraji hlavného mesta Prahy. Starostlivosťou o NPP Barrandovské skály je poverené regionálne pracovisko Stredné Čechy AOPK ČR.
Charakteristika
Hlavným dôvodom ochrany je unikátny medzinárodne významný geologický profil paleozoických útvarov silúr a devón dokumentujúci prvohorný vývoj pražskej panvy. Lokalita o celkovej rozlohe 11,57 ha bola vyhlásená ako národná prírodná pamiatka 1. septembra 1982. Územie je rozdelené do dvoch celkov prepojených ochranným pásmom a katastrálne spadá pod obce Hlubočepy a Malá Chuchle. Nadmorská výška sa pohybuje od 195 do Súčasťou geologického profilu je medzinárodne významný stratotyp českého stupňa zlíchov. Ďalšími dôvodmi k ochrane sú oblastné stratotypy pražského a zlíchovského súvrstvia a oporný profil k celosvetovo uznávanému hraničnému silúrsko-devónskemu stratotypu v Čechách. Ďalej je územie významné aj z paleontologického hľadiska, vyskytujú sa tu početné nálezy skamenelín, a v neposlednom rade sú tu chránené aj zvyšky teplomilnej skalnej stepi.
Lokalita
Patria k nim Vyskočilka, Barrandova skála, lom „Pod terasami“ a lom „U kapličky“. Okrem Barrandovej skály sú ostatné geologické odkryvy minimálne tektonicky postihnuté, a preto podávajú jedinečný, historicky presný, záznam silúrskeho a devónskeho vývoja tejto oblasti a tak umožňujú jeho veľmi kvalitný výskum.
Vyskočilka je skalný zráz tvorený tmavými graptolitovými bridlicami liteňského súvrstvia, konkrétne motolskými vrstvami (wenlock, silúr). Nachádza sa na južnom cípe lokality, hneď za poslednými domami Malej Chuchle, a meno nesie podľa bývalého zájazdného hostinca. Do bridlíc tu prenikajú mocné doleritové žily, na ktorých je možné pozorovať typický guľovitý rozpad diabáz. Tento úkaz tu nesie miestny názov "Chuchelské ružičky".
náhľad|Guľovitý rozpad [[Dolerit|diabáz tvoriaci "Chuchelské ružičky"]]
Smerom na sever od Vyskočilky je jedno z najznámejších miest v tejto NPP, Barrandova skála. Ide o najstaršie geologicky chránené územie v Česku (chránená je už od roku 1884, kedy ju vtedajší majiteľ lomov Max Herbert daroval "k ochrane Prírodovedeckému zboru Národného múzea" so všetkými právami pre užívanie). Barrandovu skálu tvoria zvrásnené doskovité vápence lochkovského súvrstvia, stratigraficky patriace už k obdobiu devónu. Predmetom ochrany je tu veľmi inštruktívne a intenzívne disharmonické zvrásnenie spôsobené variskou orogenézou. Doskovité vápence lochkovského súvrstvia sú ľahšie vrásnitelné než ich okolie a vďaka tomu sú tu môžeme vidieť úplne jedinečne vyvinuté a zachované rôzne typy vrás a iných tektonických postihnutí.
Len pár metrov od lomu, severným smerom, je najlepšie odkrytá hraničná vrstva medzi stupňom prag (pražského súvrstvia) a stupňom zlíchov (zlíchovské súvrstvie), ktorá je uznaná ako medzinárodný stratotyp bázy stupňa zlíchov. Je tu výrazný rozdiel v sedimentácií. Miesto sa označuje ako profil "U kapličky".
História
Oblasť patrí do priestoru Pražskej kotliny, ktorá bola osídlená už v praveku (na ostrohu vedľa barrandovského mosta zvanom Klobouček ). Územie bolo teda dlhodobo ekonomicky využívané, čo sa prejavilo predovšetkým dávnym odlesňovaním a dlhodobou pastvou, vďaka ktorej sa na stráňach vyvinuli stepné a lúčne teplomilné spoločenstvá rastlín. Tie však boli zásadne poničené zalesnením na prelome 19. a 20. storočia.
Až do polovice osemnásteho storočia siahali mohutné Barrandovské skály až k rieke. Cesty smerom od Zbraslavi na Smíchov boli teda vedené cez terajší Barrandov a Zlíchov. Zárez tzv. Starej Zbraslavskej cesty bol vytvorený trhavinami v roku 1742 francúzskymi vojskami za francúzsko-pruskej vojny (tzv. Vojna o rakúske dedičstvo). Cesta pôvodne slúžila na vojenské účely, pretože na Zbraslavi sídlili rakúske vojská. Ďalšie skalné zárezy boli vykonané v roku 1846, kedy sa cesta dočkala svojho rozšírenia a spevnenia. V šesťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia potom došlo k ešte väčšiemu rozšíreniu a to vplyvom stavby železnice. Tá bola postavená na mieste pôvodnej cesty, ktorá bola vsekaná ešte viac do skál. Stavba cesty a železnice najviac ovplyvnila hlavne dnešnú podobu Barrandovej skály. Tá bola takto pomenovaná v roku 1884 na počesť paleontológa svetového významu Joachima Barranda, ktorý túto vľavo|náhľad|Typicky zvrásnené vápencové vrstvy na Barrandovej skále oblasť dôkladne preštudoval a urobil tu mnoho významných objavov. Toho istého roku mu tu bola umiestnená pamätná tabuľa a celá skala bola darovaná pánom Maximiliánom Herbertom Národnému múzeu k ochrane a na podrobné preskúmanie.
Okrem zárezov bola tvár skál pozmenená tiež ťažbou. Bolo tu niekoľko dnes už zaniknutých a zarastených lomov. Niekoľko sa ich nachádzalo JZ od Barrandovej skály. Lámal sa tu hlavne krinoidový vápenec a lomy fungovali do začiatku dvadsiateho storočia. Ďalšie významné lomy sa nachádzali aj v severnom smere od Barrandovej skály. Pôvodne išlo o dva oddelené lomy, ktoré boli po roku 1911 prepojené. Miestny vápenec slúžil predovšetkým na výrobu vápna. Za prvej česko-slovenskej republiky, kedy ťažba v lomoch doznievala, boli nad nimi vybudované Barrandovské terasy a lomom sa začalo hovoriť "Pod terasami". V severnejšom z nich bol pred druhou svetovou vojnou postavený plavecký bazén, ktorý tu slúžil až do päťdesiatych rokov minulého storočia. Dnes tu môžeme vidieť už len betónové ruiny. Neskôr sa tomuto lomu začalo hovoriť podľa neďalekej kaplnky Panny Márie Bolestnej, lom "U kapličky". Kým južnejšiemu z oboch lomov (bližšie k Barrandovej skále) zostal názov "Pod terasami".
Ďalšími významnými vedcami, ktorí tu vykonávali svoje výskumy, boli hlavne geológ Radim Kettner (koralový obzor) a František Hanuš. Oblasť je aj dnes študijne využívaná, predovšetkým ako miesto geologických exkurzií.
Geológia
vľavo|náhľad|Silúrska diabázová žila Motolské súvrstvia náležia k spodnému silúru, k stupňu wenlock. Prevládajú v nich čiernošedé ílové aj vápnité graptolitové bridlice. Súvrstvie je prestúpené hrubou diabázovou intrúziou. Celé územie leží v oblasti Barrandienu a je tvorené paleozoickými usadeninami, stratigraficky spadajúcimi pod útvary silúr a devón. Približný vek týchto usadenín je 430 - 390 miliónov rokov. Z geomorfologického hľadiska patrí oblasť k celku pražskej plošiny. V severo-južnom smere sa tiahne sled geologických odkryvov, na ktorých môžeme pozorovať nasledujúce súvrstvia (zoradené od najstaršieho k najmladšiemu): motolské súvrstvie, kopaninské súvrstvie, požárské súvrstvie, lochkovské súvrstvie, pražské súvrstvie a zlíchovské súvrstvie. Kopaninské súvrstvie patriace k vrchnému silúru, konkrétne stupňu ludlow je tu vyvinuté v podobe tufitických bridlíc a vápencov. Odkryvy tohto súvrstvia sa nachádzajú skôr v ochrannom pásme chráneného územia a to pri Filmárskej ulici.
Požárské súvrstvie (vrchný silúr, stupeň přídolí) je v spodných častiach tvorené šedými, jemnozrnnými vápencami. Vyššie časti tvoria vápnité bridlice s medzivrstvami jemnozrnných vápencov. Lochkovským súvrstvím sa už radí k spodnému devónu, stupňu lochkov. Ide o tmavo šedé doskovité vápence s tmavými rohovcami a vápnitými bridlicami. Tvoria predovšetkým Barrandovu skálu, kde sú intenzívne disharmonicky zvrásnené.
Paleontológia a paleogeografia
Oblasť strednej Európy spolu s oblasťou Prahy a jej okolia sa v období silúru a devónu nachádzala na južnej pologuli, južne od rovníka, na ktorý sa posúvala. Bola zaliata morským zálivom, ktorý mal hĺbku od pár desiatok metrov až do 200 metrov. V silúre bolo dno skôr nehostinné, ale vo vodnom stĺpci sa vtedy vznášali planktónne organizmy, hlavne kolónie graptolitov, ktorých tu v okolí Vyskočilky bolo popísaných na 50 druhov. V devóne sa začalo morské dno meniť a to hlavne činnosťou neďalekej podmorskej sopky. More bolo plytšie a teplejšie tiež vplyvom stáleho posunu k rovníku. Graptoliti vyhynuli, ale inak sa tu začal rozvíjať bohatý podmorský život. Centrum života bol pravdepodobne okolo podmorskej sopky, ktorá kedysi stávala približne v oblasti dnešných Kavčích hôr. Na jej stenách boli vyvinuté koralové útesy, ktoré boli pri rôznych podmorských zosuvoch strhané a so všetkými organizmami uložené na dne. Tieto udalosti je možné rekonštruovať z tzv. koralového obzoru, ktorý sa nachádza v zlíchovských vrstvách "U kapličky" a je druhým najbohatším náleziskom devónskych fosílií v Čechách. Z obrovského množstva materiálu, ktorý tu bol získaný, je možné určiť približnú živočíšnu skladbu útesov. Základ tvorili ostnatokožce, prevažne ľaliovky (krinoidi), tvoriace celé podmorské porasty. Z koralov boli prítomné hlavne koraly konáristé, ale aj doskaté a drsnaté. Bohaté sú tiež nálezy ramenonožcov, mechoviek a veľkých ježoviek. Nálezy trilobitov tu nie sú hojné na rozdiel od južnejšie položených vrstiev dvorecko-prokopských vápencov pražského súvrstvia. Tam sa nachádza ďalšia veľmi významná paleontologická lokalita práve prevažne s trilobitmi (napríklad rody Odontochile alebo Reedops).
Flóra
náhľad|Lianovitá rastlina [[plamienok plotný tu tvorí bujné porasty]] Na niekoľkých málo miestach, sa zachovali teplomilné spoločenstvá skalných stepí, na ktorých nájdeme chránené a vzácne druhy. Medzi najvzácnejšie patria ohrozené (C3) jagavka ľaliovitá (Anthericum liliago), devätorníkovec sivý (Rhodax canus), ktorý patrí k silne ohrozeným druhom (C2R) a významný je tiež sezel sivý (Seseli osseum), ktorý je radený k vzácnejším druhom českej kveteny (C4a). Z jari na Barrandovej skále rozkvitajú vzácnejšie taričník skalný (Aurinia saxatilis) a neskôr potom rozchodník biely (Sedum album). Z tráv je tu najdôležitejší kavyľ Ivanov (Stipa joannis) a stoklas vzpriamený (Bromus erectus). Väčšina oblasti je však zarastená sekundárnou a náletovou vegetáciou. Dominantný je tu agát biely (Robinia pseudoacacia), ktorý tu bol v minulosti vysadený s cieľom spevniť svahy nad cestou a Malou Chuchlou. S ním boli umelo vysadené ďalšie nepôvodné druhy ako je borovica čierna (Pinus nigra) a čerešňa mahalebková (Prunus mahaleb). Následkom toho došlo k vytlačeniu pôvodných spoločenstiev, ktoré tvorili prevažne dúbravy. Tie sa tu presadzujú už len veľmi zriedka, zastúpením duba plstnatého (Qurcus pubescens) alebo drieňa obyčajného (Cornus mas). Z náletových drevín sa tu najviac presadzuje jaseň štíhly (Fraxinus excelsior), breza previsnutá (Betula pendula) a topoľ osikový (Populus tremula). Umelo vysadené druhy navyše umožnili preniknutie burinných rastlín, ktoré by sa tu inak neuchytili a dnes dominujú na skalných úpätiach a v lomoch. Patria k nim hlavne balota čierna (Ballota nigra), kuklík mestský (Geum urbanum) alebo pŕhľava dvojdomá (Urtica dioica). Skalné a lomové odkryvy sú rýchlo zarastané tiež popínavými rastlinami, ako je plamienok plotný (Clematis vitalba) alebo chmeľ obyčajný (Humulus lupulus). Obe rastliny tu tvoria mohutné, nepriestupné porasty a vytláčajú pôvodné druhy.
Fauna
Najzaujímavejšie a najvzácnejšie sú druhy, ktoré sú viazané na teplomilné skalné stepi. Ide väčšinou o bezstavovce a sú to napríklad xerotermné ulitníky ako Granaria frumentum alebo Pupilla sterri. Chrobáky sú tu zastúpené reliktnými stepnými bystruškami ako Panagaeus bipustulatus alebo Harpalus serripes, ktoré sú na území Prahy považované za vzácne a ohrozené. Z ďalších čeľadí sú prítomní liskavkovité (Aphatona herbigrada, Longitarsus helvolus a ďalšie), nosáčikovité (Apion melancholicum) a niektoré stepné bezkrídle druhy (Trachyphoeus spinimanus). Na kvetoch sa vyskytujú tiež významné motýle, ako sú oba druhy vidlochvosta vyskytujúce sa v Česku (vidlochvost feniklový a vidlochvost ovocný), ostrôžkár malý (Satyrium acaciae) alebo modráčik rozchodníkový (Scolitantides orion). V lete a na jeseň je tu významný výskyt pavúka stepníka červeného (Eresus cinnaberinus). Na vlhších stanovištiach je významný výskyt ulitníka Plicuteria lubomirskii, ktorý tu má svoju najzápadnejšiu lokalitu svojho rozšírenia. Stavovce sú zastúpené prevažne vtáctvom. Hniezdi tu kolibiarik čipčavý (Phylloscopus collybita), penica popolavá (Sylvia curruca) alebo strnádka obyčajná (Emberiza citrinella). Okrem vtáctva je tu zaznamenaný tiež výskyt jašterice krátkohlavej (Lacerta agilis).
Ochrana
vľavo|náhľad|Zarastanie Barrandovej skály ruderálnymi rastlinami Cieľom ochrany daného územia je zabezpečiť nerušenú existenciu geologických objektov a uchovať zostávajúce teplomilné spoločenstvá skalnej stepi. Naďalej potláčať nepôvodné agresívne druhy, zabrániť devastácii súčasných pôvodných spoločenstiev a pokúsiť sa o ich prirodzené rozšírenie. Za najproblematickejší sa považuje škodlivý výskyt agátu, zarastanie stepných plôch krovinami a tiež zarastanie skalných stien sekundárnou vegetáciou. Ohrozujúci faktor sú aj nedisciplinovaní návštevníci, ktorí tu odhadzujú odpadky alebo zakladajú ohniská. Hrozí tiež poškodenie paleontologických lokalít nadmerným a ilegálnym zberom. Legálne je možné zbierať len v sutinách graptolitových bridlíc. Na ostatných náleziskách môže byť vykonávaný len odborný výskum a to po dohovore s príslušnými orgánmi ochrany.
Stav na začiatku 21. storočia
náhľad|Zarastanie lokality náletovou vegetáciou Väčšina chráneného územia a jednotlivých významných lokalít nie je v príliš dobrom stave. Na báze geologických odkryvov a v lomoch je vyrastená nepôvodná vegetácia ruderálneho a poloruderálneho typu bez ochranárskeho významu. V skladbe drevín dominuje agát. Stepné spoločenstvá, napríklad v oblasti Vyskočilky, silne zarastajú drevinami. Pamätná tabuľa Joachima Barranda je tiež v zlom stave. Lak je nepôvodný, ide o provizórnu opravu z roku 1968. Tabule náučného chodníka sú poškodené, miestami zarastajú vegetáciou.
Plány starostlivosti
Plánovaná starostlivosť predstavuje hlavne odstraňovanie nepôvodných a ruderálnych rastlín a to v celom priestore chráneného územia. Mal by byť daný priestor pre prirodzený cyklus obnovy pôvodnými spoločenstvami, ktoré predstavujú prevažne dubové alebo xerotermné spoločenstvá skalných stepí. Geologicky cenné lokality by mali byť udržiavané úplne bez vegetácie, ponechať je možné len ojedinelé vyrastené pôvodné stromy. Na odstraňovanie sa uvažuje o použití chémie, aj keď tá v predošlých rokoch nemala veľký význam. V profile "U kapličky" je plánované obnovenie číslovania hraničných vrstiev. Plán starostlivosti zahŕňa aj kontrolu a opravu pamätnej tabule Joachima Barranda, opravu tabúľ náučných chodníkov a obnovenie značenia chráneného územia.
Turizmus
Územie národnej prírodnej pamiatky Barrandovské skály je veľmi dobre prístupné. Zo severnej strany je možné sa k nemu jednoducho dostať z električkovej zastávky Hlubočepy. Ďalší možný vstup je z južnej strany z autobusovej zastávky Malá Chuchle. Pozdĺž celej lokality vedie asfaltová cesta, umožňujúca ľahký vstup s detským kočíkom. Návštevu možno odporučiť tiež cyklistom. Okrem samotných chránených prírodných úkazov je tu k videniu aj kaplnka Panny Márie Bolestnej, ktorá bola postavená v roku 1742 francúzskymi vojskami pri obliehaní Prahy. Pôvodne však slúžila ako pracháreň a neskôr aj ako skladisko materiálu pre robotníkov v lomoch. Na kaplnku bola prestavaná až v roku 1847 po nešťastí v lome. Úpravu zariadila dcéra vtedajšieho majiteľa lomov Marie Hergetová. Pre návštevníkov je pripravený aj náučný chodník Barrandovské skály - Chuchelský háj, ktorý prechádza tiež cez susedné chránené územia.
Arméni vo Francúzsku
Arméni vo Francúzsku patria medzi pomerne veľké arménske komunity mimo územia Arménskej republiky. Odhady hovoria o počtoch od 300 000 až 500 000 Francúzoch s arménskym pôvodom. Najviac osôb s arménskym pôvodom žije v Paríži (cca 100 000), na druhom mieste je to prístavné mesto na juhu Francúzska Marseille, v ktorom sa nachádzajú celé arménske časti. Mesto sa stalo vstupnou bránou Arménov do Francúzska na ich ceste za hľadaním nového domova, najmä v rokoch tureckej genocídy. V meste Lyon žije 60 000 osôb s arménskym pôvodom a v meste Valence okolo 10 000 obyvateľov arménskeho pôvodu. Okrem toho žijú aj v iných mestách a oblastiach Francúzska.
Dejiny
náhľad|upright|Charles Aznavour K prvým kontaktom medzi Francúzskom a Arménmi dochádzalo už v časoch Rímskeho impéria, keď sa obe krajiny stali časťami rozľahlej Rímskej ríše. V 2. storočí pôsobil na území rímskej provincie Galia (dnešné Francúzsko) arménsky biskup Ireneos, ktorý šíril kresťanstvo medzi pohanskými Galmi. Pohania mu však pripravili mučenícku smrť. V období raného stredoveku prichádzali na územie Francúzska arménski maliari a architekti, ktorí tu vytvorili prekrásne skvosty sakrálnej architektúry. Veľmi priateľské kontakty mali francúzski križiaci a arménski kresťania na území Malej Arménie (dnes Turecko) a posledný arménsky kráľ po víťazstve moslimov emigroval do Francúzska, kde aj zomrel.
Arménsky pôvod mal aj osobný strážca Napoleona Bonaparteho Roustam Raza. Arméni sa priebežne sťahovali na územie Francúzska v priebehu celého 19. storočia ako utečenci pred prenasledovaním zo strany moslimských Turkov.
Commensacq
Commensacq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Arméni vo Francúzsku
Dejiny
Do roku 1915 ich tu žilo asi 4 000. V rokoch nemilosrdnej genocídy Arménov osmanskými Turkami (a neskôr aj tureckými republikánmi) prichádzali ako utečenci pred tureckou beštialitou desaťtisíce až stotisíce arménskych utečencov. Pred tureckým nemilosrdným vyvražďovaním sa podarilo uniknúť len časti Arménov. Takmer 2 000 000 ich Turci pozabíjali (deti, ženy, starcov). Práve v tomto čase sa rodí rozsiahla arménska diaspora vo Francúzsku. Aj po boľševickej revolúcii prichádzajú ďalší Arméni zo Sovietskeho zväzu a ďalšie skupiny prichádzajú z nepokojných oblastí Blízkeho východu (Libanon, Irak, Irán, Turecko).
Commensacq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arméni vo Francúzsku
Významné osobnosti
Veľa osôb arménskeho pôvodu sa úspešne presadilo vo všetkých oblastiach života Francúzska. Presadili sa v oblasti ekonomického života a politiky. Veľa z nich dosiahlo veľké úspechy v oblasti hudby, architektúry, literatúry a iných druhov umenia. Mnohí z nich sa zapojili do veľkých historických udalostí francúzskych dejín, napr. do protinacistického odboja v rokoch druhej svetovej vojny (Missak Manouchian).
Francúzska republika patrí medzi krajiny, ktoré uznali vyvražďovanie Arménov v rokoch 1915 až 1923 za genocídu (národné zhromaždenie a aj Senát). Francúzi arménskeho pôvodu si každoročne pripomínajú túto katastrofu formou spomienkových pochodov, ale aj protestov, aby upozornili na alibizmus tureckých orgánov a ich snahu o popieranie tejto genocídy.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1967
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1967 bol v poradí 5. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Praha, Bratislava, Brno a Gottwaldov, v Česko-Slovensku v dňoch od 15. do 22. apríla 1967, za účasti 11 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá NDR a Talianska. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Sportovní hala ČSTV v Prahe. Titul obhájil, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred 🇰🇷 a domácim. Strieborná Kórejská republika získala svoju prvú medailu.
Turnaja sa nezúčastnilo družstvo 🇨🇺, ktoré už do Česko-Slovenska pricestovalo, ako protest proti rozhodnutiu FIBA zamietnuť učasť družstva 🇰🇵 na týchto MS, za ktoré loboval aj česko-slovenský organizačný výbor. Družstvo KĽDR sa podľa zdelenia FIBA nekvalifikovalo na turnaj z kontinentálneho šampionátu organizovanom v Kórejskej republike.
Skupina B
Poznámka: Kuba nenastúpila.
Zaujímavosť
Organizátori turnaja sa rozhodli udeliť cenu "Miss Basketball" o najkrajšiu basketbalistku tunaja. Športoví novinári hlasovaním rozhodli o tom, že sa ňou stala Barbara Kühnová z NDR.
Slovenská florbalová 1. liga mužov 2022/23
'''Slovenská florbalová 1. liga mužov v sezóne 2022/23''' bol 17. ročník prvej ligy mužov, druhej najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský zväz florbalu (SZFB). Súťaže sa zúčastnilo 10 družstiev.
Lochkovský profil
náhľad|Svahy nad Radotínskym potokom náhľad|Lochkovský profil pri Radotínskej cementárni Národná prírodná pamiatka Lochkovský profil sa nachádza v katastri Lochkov a Radotín. Zaberá ľavý svah údolia nad Radotínským potokom a pravý svah Lochkovského potoka. Nachádza sa tesne na sever od Radotínskej cementárne.
Slovenská florbalová 1. liga mužov 2022/23
Systém súťaže
Súťaž sa po dvoch kvôli pandémii nedohraných ročníkoch a jednom ročníku bez play-off vrátila do riadneho formátu so základnou časťou a play-off, avšak z menšími zmenami kvôli nenaplneniu plného počtu družstiev. Po základnej časti, v ktorej odohrá každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, bude nasledovať play-off ôsmich najvyššie umiestnených družstiev. Play-off sa hrá na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 a prípadný 5. zápas sa odohrajú na ihrisku lepšie umiestneného tímu. V štvrťfinále si družstvá na 1., 2. a 3. priečke po základnej časti postupne vyberajú súperov z tímov na 5. až 8. mieste. V semifinále si najlepšie umiestnený tím po základnej časti vyberá súpera z dvoch najhoršie umiestených tímov po základnej časti. Play-off o 3. miesto sa tradične nehrá, o bronzových medailách rozhoduje lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Víťaz súťaže priamo postupuje do extraligy a porazený finalista odohrá baráž proti predposlednému tímu. Kvôli zníženému počtu účastníkov v tejto sezóne nevypadáva nikto.
Účastníci
V súťaži účinkovalo 10 družstiev, keďže plný počet 12 družstiev sa do nej neprihlásil.
Lochkovský profil
Dôvod ochrany
Dôvodom vyhlásenia prírodnej pamiatky boli medzinárodne významné paleontologické nálezisko a geologické profil devónskych usadených hornín (hranica medzi chotečským a srbským súvrstvím). Na lokalite sú zachované spoločenstvá skalnej stepi. Prírodná pamiatka je tiež významným krajinotvornými prvkom.
Paleontologické nálezisko
Územie bolo významným paleontologickým náleziskom Joachima Barranda.
Slovenská florbalová 1. liga mužov 2022/23
Štvrťfinále
ŠK Juventa Žilina – Žatva 90 Dolný Kubín 2:3 (9:2, 7:5, 7:8, 2:3, 2:4)
FBK RAptORs – FBK Púchov 3:2 (6:3, 5:2, 4:5pp, 3:9, 8:3)
FbO Žochár Topoľčany – VŠK PdF UK Hurikán Bratislava 3:1 (6:7, 6:5, 7:6sn, 4:2)
Semifinále
DTF team Detva – Žatva 90 Dolný Kubín 3:0 (8:6, 6:5, 7:6)
FBK RAptORs – FbO Žochár Topoľčany 3:1 (8:4, 6:2, 6:7pp, 3:2)
Finále
DTF team Detva – FBK RAptORs 3:1 (5:4pp, 5:4, 2:8, 5:4)
Baráž o postup do extraligy
Vicemajster ligy FBK RAptORs sa v baráži stretol s porazeným tímom playdown série extraligy TEMPISH CAPITOL Floorball Club. Séria sa hralal na tri víťazné zápasy. 1., 2. a prípadný rozhodujúci 5. zápas sa hrajú v hale extraligového tímu.
TEMPISH CAPITOL Floorball Club – FBK RAptORs 3:1 (8:4, 3:2sn, 4:7, 7:2)
Tím TEMPISH CAPITOL Floorball Club sa udržal v extralige.
Kvalifikácia o prvú ligu
Kvalifikácie sa zúčasťnujú víťazí regionálnych 2. líg: Bratislava, Západ, Stred a Východ. V prípade, že víťaz ligy nemá záujem alebo právo na postup, môžu byť pozvané nižšie umiestené družstvá. Hrá sa systémom každý z každým v hale jedného z účastníkov. Prvé dve družstvá získaju právo v účasti v prvej ligy pre ďalšiu sezónu.
Účastníci
Z regiónu Bratislava sa neprihlásilo žiadne družstvo.
Hermann Gunkel
Johann Friedrich Hermann Gunkel (* 23. máj 1862, Springe, Hannoverské kráľovstvo† 11. marec 1932, Halle an der Saale, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
Hermann Gunkel sa narodil 23. mája 1862 v obci Springe v rodine protestantského farára. V rokoch 1869 až 1881 navštevoval lüneburské gymnázium Johanneum. Následne študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Göttingene a Gießene. V Göttingene k jeho profesorom patrili o. i. aj Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff (18481931), Albrecht Ritschl (18221889), Paul Anton de Lagarde (18271891) a Julius Wellhausen (18441918), v Gießene to boli napr. Adolf Harnack (18511930) či Bernhard Stade (18481906).
V roku 1888 sa Gunkel habilitoval na göttingenskej univerzite v odbore biblická teológia a exegéza a začal tu pôsobiť ako súkromný docent Nového zákona. Gunkel patril k okruhu sympatizantov Alberta Eichhorna (18561926), z ktorého sa neskôr vyvinula samostatná Nábožensko-dejinná škola. Vedecko-teologické intencie tejto skupiny však boli v rozpore s deklarovaným oficiálnym smerovaním fakulty ako aj s názormi jej najvplyvnejšieho člena, profesora Albrechta Ritschla. A tak bol Gunkel napokon nútený fakultu opustiť.
Na odporúčanie vplyvného pruského politika Friedricha Althoffa (18391908) prestúpil Gunkel v roku 1889 na univerzitu v Halle an der Saale. Podmienkou však bolo, že musel opäť absolvovať habilitačné konanie, tentokrát v odbore Starý zákon.
V roku 1895 sa Gunkel stal mimoriadnym profesorom Starého zákona na univerzite v Berlíne. Aby si zlepšil svoju finančnú situáciu, bol nútený podniknúť niekoľko prednáškových turné a usporadúvať pre študentov rôzne prázdninové kurzy.
V roku 1907 bol menovaný za riadneho profesora univerzity v Gießene. Univerzita v Oslo mu v roku 1913 udelila čestný doktorát.
V roku 1920 Gunkel akceptoval návrh štátneho tajomníka pruského ministerstva kultúry, Carla Heinricha Beckera (18761933), a vrátil sa na univerzitu v Halle an der Saale, kde následne pôsobil až do svojej emeritácie v roku 1927.
Hermann Gunkel zomrel 11. marca 1932 v Halle an der Saale.
Ostrý vrch (870,1 m n. m.)
Ostrý vrch je vrch v Revúckej vrchovine, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Slavošovce, približne východne od Revúcej.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hrádok. Leží na hranici Košického a Banskobystrického kraja a okresov Rožňava a Revúca a zasahuje na katastrálne územie obcí Slavošovce a Magnezitovce. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Čierna Lehota, východne sa nachádzajú Slavošovce, južne obec Magnezitovce a Chyžné a juhozápadne Revúcka Lehota.
Opis
Ostrý vrch leží v hrebeni, ktorý vedie z mohutného Kohúta juhovýchodným smerom cez Bielu skalu  na Maguru  a Hrádok. Severne sa nachádza Biela skala, Faltenov vrch , Lehotská hoľa , Stolica , Skalka , Príslop a Veľký Radzim , východne Hriadky , Vysoká hora , Dúbrava , Repisko  a Turecká , južne Homôľka , Magura , Hrádok , Veľká šteť , Dúbrava , Železník  a Skalica  a západne Hlaviny , Dachov diel  a Malý Kohút. Masív patrí do povodia rieky Slaná; severovýchodne sa zvažujúce svahy odvodňuje do riečky Štítnik Čierny, Slavošovský a Rejdársky potok. Juhozápadné svahy hrebeňa odvodňuje riečka Muráň a do nej odteká z južných svahov Ostrého vrchu Mníšanský potok a zo západných Hladomorný potok. Na vrchole je križovatka značených turistických chodníkov.
Výhľady
Vrchol pokrýva po ťažbe nesúvislý, riedky lesný porast, ktorý umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy pohoria, no tiež Slovenský kras, Volovské a Stolické vrchy, no tiež prihraničné vrchy v severnom Maďarsku.
Coudures
Coudures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Créon-d’Armagnac
Créon-d’Armagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Twi
TWI môže byť skratka pre:
Dax (mesto)
Dax je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Landes, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov mesta je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Doazit
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dvorčiansky les
Dvorčiansky les sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Dolné Krškany v okrese Nitra, medzi riekami Malá Nitra a Nitra. Jeho rozloha je 145,22 ha. Nachádza sa v nadmorskej výške Je súčasťou sústavy Natura 2000. Na územie sa vzťahuje 3. stupeň ochrany a je zaradené do území európskeho významu z dôvodu ochrany biotopov. Je domovom sovy obyčajnej. Na okraji lesa sa môže vyskytnúť aj myšiarka ušatá. Významný je svojou veľkosťou, ale aj polohou v intenzívne využívanej krajine. V lese sa nachádza aj upravovňa pitnej vody, ktorá však bola kvôli hygiene v deväťdesiatych rokoch zatvorená. Od roku 2020 je les možné využívať ako rekreačné miesto.
Donzacq
Donzacq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Dvorčiansky les
Vegetačné pomery
K typickým druhom dubovo-brestovo-jaseňových nížinných lužných lesov Dvorčianskeho lesa patria: Bylinný podrast tvoria nasledovné druhy: Invázne rastliny: Dubovo-hrabové lesy panónske sú v Dvorčianskom lese tvorené: cerovým]], dubom letným, dubom zimným, [[Javor poľný|javorom poľným]], hrabom obyčajným, lipou veľkolistou ,bršlenom európskym, hlohom jednosemenným, [[Rešetliak prečisťujúci|rešetliakom prečisťujúcim]]. Bylinný podrast tvoria:
Donzacq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dvorčiansky les
Ohrozenosť a využívania pôdneho fondu
Vegetácia je ohrozená nesprávnym hospodárením, pretože porasty duba potrebujú špecifické podmienky na prirodzenú obnovu. Ďalšie ohrozenie vyplýva z výskytu lokality v intenzívne využívanej pahorkatinnej oblasti a expanzívneho rozširovania agátu. Koryto rieky Malá Nitra bolo zregulované, čím sa narušil vodný režim pôd a následne došlo k zmene druhového zloženia bioty. Druhové zloženie rastlinstva umelá výsadba duba a jaseňa. Po vyťažení dreva zostávajú zvyšky drevnej hmoty priamo v lokalite. Sú tu vybudované vodné zdroje, ktorých ochranné pásma nie sú uzatvorené a udržiavané.
Donzacq
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Hvozdík
Ján Hvozdík, neskôr János Juhász (* 31. marec 1886, Parchovany† 1957, Viedeň) bol slovenský pedagóg, jazykovedec, spisovateľ a politik HSĽS a RSZML v prvej tretine 20. storočia.
Životopis
V roku 1907 vyštudoval gymnázium v Košiciach a v štúdiách pokračoval na Budapeštianskej univerzite. Na univerzite spromoval v roku 1914 zo slovanských jazykov. Po ukončení štúdií pracoval ako stredoškolský profesor na gymnáziu v Košiciach. Neskôr pôsobil ako učiteľ v Bratislave.
V parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za HSĽS. Kandidoval v XXI. volebnom kraji (Prešov). V poslaneckej snemovni zasadal v rozpočtovom, sociálnom, zahraničnom a pôdohospodárskom výbore. Po procese s Vojtechom Tukom sa jeho politická aktivita znížila. Neskôr sa s politikou HSĽS rozišiel a vstúpil do agrárnej strany, za ktorú z posledného miesta na kandidátke aj kandidoval v parlamentných voľbách v roku 1935. Istý čas mal aj vlastnú stranu (Sedliacka radikálna strana), ktorá sa však nepresadila. V roku 1943 mu minister vnútra Alexander Mach odňal slovenské štátne občianstvo. V odôvodnení rozhodnutia sa uvádzalo, že Ján Hvozdík sa v tom čase zdržiaval v cudzine a vyvíjal protištátnu činnosť. Od roku 1945 sa zdržiaval vo Viedni, kde aj v roku 1956 zomrel.