cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Labax z Leprea
Labax, syn Eufróna z élidskej obce Lepreos, zvíťazil v boxe (pygmé) na 101. olympijských hrách v roku 376 pred Kr. V Olympii sa box zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.
Medený hámor v Banskej Bystrici
Medené mince od roku 1759
Výroba v Medenom hámri dostala veľmi významný inovatívny impulz v roku 1759, kedy sa tu začali vykúvať a od roku 1761 odlievať medené mincové cány. V roku 1761 v hámri vznikol požiar a zachvátil aj veľkú časť neďalekého mesta. Po požiari areál kompletne prestavali a inovovali aj produkciu. Cány (prúty alebo tyče určitej dĺžky (pre menšie druhy mincí predstavovala bol cán dlhý asi 15 cm s kruhovým prierezom a priemerom asi 1 cm), ktoré sa potom v mincovne vyklepávali alebo valcovali ma pásy plechu hrúbky stanovenej druhom mince, ktorá z nich mala byť razená. Z ich sa potom vystrihovali alebo vysekávali kruhové platničky (kotúčik nem. Rohlinge) na razbu. Začatie výroby medených platničiek v roku 1759 ako vysoko finalizovaného polotovaru na výrobu mincí pre mincovňu v Kremmnici spomína Zlatá kniha banícka. Zmena technológie po požiari  roku 1761 spočívala vo vybudovaní valcovacieho zariadenie. Hneď vedľa neho súčasne zriadili miestnosť pre vyrezávanie mincových platničiek. Zamestnancom hámra sa tým do značnej miery uľahčila práca: veď prevážať do Kremnice vrecia s kovovými kotúčikmi bolo oveľa ľahšie ako sa namáhať s rozmernými a ťažkými pásmi – cánami. (Približne z toho obdobia je najstarší doteraz známy pôdorysný plán výrobných objektov areálu Medeného hámra.)
Mária Terézia vydala v roku 1762 vo Viedni prvé papierové peniaze v strednej Európe. Aj v tejto súvislosti v júli 1764 vyslala svojich dvoch synov, následníka trónu a neskoršieho cisára Jozefa II. a jeho mladšieho brata, neskôr cisára Leopolda II. na študijnú cestu do oblasti stredoslovenských banských miest. V sprievode len o pár rokov staršieho saského a tešínskeho vojvodu Alberta navštívili v dňoch od 20. júla 1764 Banskej Štiavnicu a Kremnicu a od soboty 28. júla do 31. júla 1764 Banskú Bystricu. Pred návštevou sa vypracovala Zlatá kniha banícka – odborný podklad k programu návštevy. Kniha je súborom technickej dokumentácie a odborných popisov najvýznamnejších hospodárskych lokalít krajiny, s ktorými sa mladí následníci trónu mali zoznámiť. K jej zhotoveniu sa robil súpis a dokumentácia všetkých dôležitých stavieb patriacich eráru v navštívenej oblasti. Kniha popisuje tri najvýznamnejšie hospodárske centrá stredoslovenskej banskej oblasti – Kremnicu (Kremnitz), Banskú Štiavnicu (Schemnitz) a Banskú Bystricu (Neusohl). V knihe sa tiež spomína Medený hámor.
Prvé vládne medené mince v rakúskej časti Svätej ríše rímskej zaviedla raziť Mária Terézia hneď na začiatku svojho panovania v roku 1740 v Grazi a v Rakúskom Nizozemsku. Obiehali tam na malých obmedzených územiach a preto obidva prípady možno hodnotiť iba ako okrajovú záležitosť a za oficiálne zavedenie drobných medených mincí Máriou Teréziou do obehu v celom štáte možno považovať práve až rok 1759. Kremnica sa pri spustení razby v medi mohla opierať o výdatnú banskobystrickú základňu.
V Zlatej knihe baníctva, pripravenej pre ich návštevu v 1764 sa však nespomína, že počas protihabsburského povstania Františka II. Rákocziho (1703 – 1711), zásoboval Hámor kremnickú mincovňu cánami, z ktorých sa razili polturáky (v hodnote jeden a pol grajciara), ako aj ich 10- a 20-násobky nazývané libertáše. Zo zachovaných záznamov vyplýva, že len v rokoch 1705 a 1707 banskobystrická komora dodala Kremnici 248 ton mede. Libertáše prenikli až do západnej Európy. K ich rozšíreniu prispel priam magický nápis na nich "PRO LIBERTATE". Sám Rákoczi sa s nimi údajne stretol na jednej zo svojich exilových ciest až v Španielsku.
19. a 20. storočie
Ďalší známy plán výrobných objektov areálu Medeného hámra je z roku 1818, keď tu pracovali:
Divadlo ABC
náhľad|Vchod z Vodičkovej ulice, Praha 1 náhľad|Foyer divadla, marec 2013 Divadlo ABC je činoherné divadlo patriace pod Městská divadla pražská. Nachádza sa v Prahe 1 na Novom Meste v Paláci U Nováků. Prakticky vzniklo v roku 1929, kedy v divadelnom sále tohto paláca začalo pôsobiť Osvobozené divadlo, ktoré tu však roku 1938 bolo donútené činnosť ukončiť. Po roku 1955 tu ONV Prahy 1 zriadil Divadlo satiry, ktorého riaditeľom bol do roku 1961 Jan Werich, ktorý sa pokúšal o nadviazanie na predvojnovú tradíciu Osvobozeného divadla. Politické dôvody viedli v roku 1958 k premenovaniu na Divadlo ABC, tento názov si ponechalo dodnes. Roku 1962 bolo začlenené pod Městská divadla pražská, do ktorého patrilo tiež Divadlo Komedie a od roku 1974 aj Rokoko (dodnes).
Akastos (Atény)
náhľad|Ióni sú na mape starovekého Grécka zobrazení ružovou a bledomodrou farbou. Akastos je v gréckej mytológii syn a následník aténskeho archonta Medóna.
Po smrti aténskeho archonta Medóna sa jeho následníkom stal syn Akastos, ktorý podľa antického autora Hieronyma vládol od roku 1048 pred Kr. do roku 1012 pred Kr.
Antický autor Eusebios uvádza, že Akastos, syn Medóna, vládol 36 rokov a že za jeho vlády došlo k hlavnej migrácii Iónov, vrátane básnika Homéra. V tej dobe dal vraj izraelský kráľ Šalamún postaviť v Jeruzaleme slávny chrám, ktorý sa stal strediskom židovského náboženstva. Nástupcom Akasta sa stal jeho syn Archippos.
Z výsledkov výskumov archeológov a historikov k migrácii Iónov v tomto období skutočne došlo. Hybnou silou migrácie bol vo veľkej miere vpád Dórov do Grécka. Ióni si v tomto období uhájili východné časti Grécka a osídlili väčšinu ostrovov v Egejskom mori a postupne prenikli aj do protiľahlých krajov Malej Ázie, kde založili mestá Milét, Kolofón, Smyrnu a Efez.
Villereau (Loiret)
Villereau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Whangarei
Whangarei môže byť:
Bratkovice
Bratkovice je obec v Česku v okrese Příbram v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 312 obyvateľov, z toho 159 mužov a 153 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 40,1 roka, ženy 41,8 roka).
Saint-Michel (Aisne)
História
Od 7. storočia tu bolo pútnické miesto.
Na začiatku 10. storočia na mieste existovalo len oratórium zasvätené s. Michalovi -Archanjelovi.
V 945 tu založili niekoľkí írski alebo škótski misionári opátstvo, mnísi tu žili podľa požiadaviek sv. Benedikta - benediktíni.
Ekonomika
Pracovali tu železiarne, zlievárne a valcovne. tiež bola založená manufaktúra na hodváb, neskôr fabriky na obuv, tehelne, výroba buničitej vaty, sklárne.
Ďalej tu bola výroba betónu, drevárstvo, doplnky do automobilov, výrobky z plechu a liatiny.
V obci sa konali 4 výročné trhy, na sv. Michala, sv. Jozefa, sv. Jána Krstiteľa a sv. Annu.
Bola vybudovaná železnica z Hirsonu do Mézières.
Kultúra
Každoročný festival barokovej hudby v opátstve, organové koncerty.
Obyvateľstvo
Saint-Michel má 3522 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Augustín z Hippa
Písal diela, ktoré sa dodnes vydávajú, z jeho spisov citovali stredovekí biskupi a vladári, protestantskí reformátori Martin Luther aj Ján Kalvín, ale aj pápeži moderných čias. Stal sa prvým filozofom na Západe od rozkvetu antických gréckych filozofických škôl.
Mladosť
Bol jedným z troch detí nižšieho štátneho úradníka menom Patricius a jeho manželky, neskoršej svätice Moniky. Otec bol pôvodne pohanom, no rok pred svojou smrťou sa dal pokrstiť.
Skôr než začalo Augustínovo duchovné účinkovanie, žil bujarým a bezstarostným životom obyčajného človeka ovplyvneného prostredím, v ktorom vyrastal.
Už od mladosti ho očarila filozofia, rétorika a antická literatúra (čítal diela Vergília, Cicera), no najviac ho uchvátili spisy starogréckeho filozofa Platóna.
Študoval rétoriku a gramatiku v Madaure (dnes M'Daourouch v severnom Alžírsku); právnické vzdelanie nadobudol v Kartágu. Počas tunajšieho pobytu sa zoznámil so šestnásťročným dievčaťom menom Melánia, s ktorou nasledujúcich štrnásť rokov žil v nelegitímnom zväzku (spolu sa im narodil syn Adeodatus).
Augustínovo obrátenie
left|thumb|Benozzo Gozzoli:Augustínovo obrátenie (1464 – 1465, freska, Kostol Sant'Agostino, San Gimignano). Okamih Augustínovho obrátenia pri čítaní Pavlovho spisu Na jeho ďalší život mala veľký vplyv matka. Na jej nátlak skoncoval s dovtedajším životom, opustil Afriku a vydal sa do Ríma a v roku 384 prišiel do Milána. Zásadný prelom v jeho živote znamenalo stretnutie s učiteľom, neskorším svätým Ambrózom. Pod vplyvom Ambrózovho učenia a zoznámením sa s listami svätého Pavla prišlo v roku 386 k Augustínovmu obráteniu. Rozjímajúc sedel v záhrade v Miláne keď počul detský hlas, ktorý vravel ''„Tolle! lege!“ („Vezmi a čítaj!“''). Vtedy pred sebou zbadal knihu so spismi sv. Pavla, ktorá sa otvorila na stránke s Listom apoštola Pavla Rimanom. Tu mu zrak padol na slová „Žime počestne ako vo dne; nie v hýrení a opilstve, nie v smilstve a necudnosti, nie v svároch a žiarlivosti, ale oblečte si Pána Ježiša Krista; a o telo sa nestarajte podľa jeho žiadostí.“ (Rim, 13, 13 – 14).
Tieto slová znamenali zásadný obrat v Augustínovom živote. Vzápätí sa rozišiel s matkou svojho syna, ešte niekoľko týždňov vyučoval ako profesor rétoriku aby hneď nato spolu s matkou a niekoľkými priateľmi opustil Miláno a uchýlil sa na neďalekom opustenom mieste. Tu v roku 387 prijal krst.
Nasledujúce obdobie putoval medzi viacerými miestami až sa dostal do mesta Hippo (dnešná Annaba v severnom Alžírsku) kde na želanie veriacich bol vysvätený na kňaza. V roku 394 vystriedal v biskupskom úrade biskupa Valéria a až do konca svojho života pôsobil v Hippe ako biskup. V tomto úrade, znášajúc všetky povinnosti (sám píše, že „stoná pod bremenom biskupského úradu“) sa naplno oddal službe Bohu a spoluveriacim: jeho zásluhou pri biskupskom paláci vznikol kláštor, v ktorom sa usadili klerici, ktorí prijali regule rádu (neskôr ich za svoje prijali augustiniáni), založeného na chudobe a odriekaní, kázal, pripravoval katechumenov, staral sa o chorých a siroty. Veľkú zásluhu mal na vykúpení mnohých zajatcov a otrokov, ktorí spolu s najbiednejšími ľuďmi z okolia tvorili základ jeho náboženskej obce.
Henri Ciriani
Henri Enrique Ciriani (* 30. december 1936, Lima, Peru) je architekt z Peru, ktorý veľkú časť svojej kariéry prežil vo Francúzsku.
Ciriani je centrálna postava francúzskej architektúry čo sa týka ako roli pedagóga tak aj jeho realizácií. Henri Ciriani je považovaný za svetlý príklad zachovania modernistickej tradície vo Francúzsku, kde nadväzuje Le Corbusiera. V dnešnej dobe je pre Francúzsko dôležitý skrz jeho dva významné projekty kultúrneho charakteru – Múzeum prvej svetovej vojny v Péronne (1992) a Archeologické múzeum v Aries (1993). Presadil ho však jeho primárny záujem a to bývanie a urbanizmus ktorým sa venoval desaťročia. Ciriani sa narodil v meste Lima roku 1936, kde bol vyškolený na fakulte architektúry pred tým ako začal pracovať na miestnom úrade. Pred odchodom do Paríža v roku 1964 sa venoval návrhom rodinných domov. V novom domove sa začlenil do architektonickej skupiny: Atelier d'Urbanisme et d'Architecture (AUA), kde pracoval na experimentálnych formách bývania zaoberajúcimi sa modernistickými spoločenskými a územnými témami. Z tohto obdobia vzniklo v začiatkoch sedemdesiatych rokoch 20. storočia štúdia sídliska Villeneuve v Grenoble. Zatiaľ čo táto práca zostala na výkresoch, Noisy II (1980) bol realizovaný projekt na novom predmestí Paríža Marne-la-Vallee, ktorý priniesol svetovú pozornosť neoklasicistickým štruktúram Ricarda Bofilla.
Napriek tomu že sa jeho domy môžu vyznačovať ortogonálnou a racionálnou modularitou a otvorenosťou, je to zapríčinené ochrannými bariérami vytvorenými medzi ulicou a domom – postup modernistického sídliska, ktorý predstavoval jeho zraniteľnosť voči okolitému svetu. Kde sa Le Corbusier snažil „zabiť ulicu“ (kill the way) Ciriani sa snažil o vytvorenie súčasného spôsobu tvorby. Verejné a súkromné časti sú vymedzené vrstvami separácie vytvorenými pomocou balkónov, terás a podobnými prostriedkami, ktoré zabezpečujú vnútornému prostrediu ochranu a bezpečnosť.
Jeho práca v Marne-la-Vallée, ktorá vypovedala o odchode od megaštruktúr bytových domov predchádzajúceho desaťročia k omnoho ľudskejšej a príjemnejšej tvorbe, ktorá je integrovaná v meste, mala obrovský vplyv na nasledujúcu generáciu francúzskych architektov. Členmi Cirianiho neo-modernistickej architektonickej skupiny sú Edith Girard, Michael Kagan a Pierre-Louis Faloci. Osvedčené prvky a princípy z projektu Marne-la-Vallée boli neskôr aplikované pri tvorbe sídlisk na predmestí Paríža a v Holandsku. Cirianiho objekt St Antoine hospital kitchen v Paríži (1985) zaujímavo vedie uličnú líniu s výrezmi a rámovými prvkami ktoré tvoria obraz k budove za nimi. Tento prístup je najlepšie zdôraznený pri múzeu v Aries, kde jadro Corbusierovskej galérie je chránené trojhrannou obvodovou stenou obloženou výrazným modrým obkladom, ktorá je pretínaná prvkami na pilótach. Výška a štíhlosť obvodového profilu tvoria zo steny symbolickú ochranu a nie nepriateľskú obranu. V Peronne naproti použitiu Corbusieroveho bieleho betónu a stĺpov, obvodová stena pôsobí ako bašta, nadväzujúc na blízky zámok a účel múzea, ako pamätník na jeden z najviac krvavých frontov počas prvej svetovej vojny.
Medený hámor v Banskej Bystrici
19. a 20. storočie
==== Čo všetko tvorí Medený hámor: ====
Vodné náhony
Systém vodných náhonov bol významným a neodmysliteľným fenoménom banskobystrického Medeného hámra od počiatku. Zabezpečoval hámru ťažnú silu na pohon pracovných strojov – kolies, valcov a bucharov. Vodné náhony v minulosti ohraničovali celý areál. Hlavný prívod vody bol zo severnej strany, odkiaľ boli napojené jednotlivé zariadenia. Systém bol vytvorený odrazením prívodného kanála (náhonu) z potoka Bystrička v závere Starohorskej doliny nad hámrom a pred vstupom do areálu sa rozvetvoval na dve vetvy. Severo- južná vetva prechádzala okolo bývalej budovy valcovne do objektu pecí (tzv. hiarty). Tam boli ďalšie rozvody ku kolesovniam s hnacími kolesami. Popod objekt pecí sa potom vracala do potoka Bystrička. Druhá vetva sa odkláňala smerom na východ nad valcovňou, prechádzala k dnes už neexistujúcim objektom výroby medených platničiek a odtiaľ priamo do potoka. V areáli hámra sa nachádzalo približne 500 m vodných náhonov, pričom celý systém privádzania vody dosahoval dĺžku až 1160 m a prevýšenie 20,08 m.
Dnes je zachované len torzo severo-južnej trasy nad objektom dielní. Tvoria ho pravouhlé betónové žľaby so zachovanými časťami stavidiel, pochádzajúce z prestavby zo začiatku 20. storočia, kedy sa objekty zmodernizovali – pôvodné náhony boli pravdepodobne drevené. Tu sa ukazuje jeden pozoruhodný a inšpiratívny fakt: v dlhej výrobnej histórii Medeného hámra až do 20.storočia sa pre výrobné aktivity využívala hnacia sila vodnej energie (bez devastačného účinku na životné prostredie).
Elektrolýza, koniec výroby a privatizácia
Koncom 19. storočia sa uskutočnila ďalšia významná inovácia výrobného programu. V roku 1891 sa zaviedla hutnícka výroba elektrolytickej rafinácie medi, ktorou sa dosahovala jej takmer stopercentná čistota. Po zániku tejto výroby v Kluknave sa stala jedinou v Uhorsku.
Po roku 1945-48 sa výroba zmodernizovala a začala sa výroba síranu nikelnatého. V roku 1958 sa ukončila výroba medi, nahradila ju výroba mangánu, ktorý vtedy vyrábali iba štyri štáty. Areál Medeného hámra slúžil ako overovacie zariadenie – laboratórium hydrometalurgických postupov na spracovanie polymetalických rúd. V Banskej Bystrici skonštruovali najväčší elektrolyzér na svete. Výrobný program sa však menil: elektrolitická meď, mangán, nikel, antimón, síran meďnatý a pod. Definitívny výrobný program bol stanovený v rokoch 1968 a 1969 na produkciu elektrolitického zinku ako pobočný Závod Slovenského národného povstania v Žiari nad Hronom.
V sedemdesiatych rokoch 20. storočia bol areál oklieštený v dôsledku výstavby cestnej estakády nad areálom. V roku 1995 metalurgická výroba na tomto mieste skončila, Areál sa následnou neriadenou privatizáciou majetkoprávne rozdrobil, pričom noví majitelia časť objektov a trás vodných náhonov odstránili.
V Medenom hámri sa vyrobil tiež prvý elektrolytický zinok v Československu, prvý elektrolytický nikel, aj antimón. Produkciou síranu zinočnatého ukončuje výrobnú aktivitu v roku 1991.
Sídelný rozvoj lokality
Osada s 28 budovami sa sformovala do urbanistickej štruktúry so zreteľným funkčným zónovaním. Zóny boli priestorovo rozčlenené podľa funkcie na:
Jednotlivé zóny boli prepojené komunikáciami a neveľkými voľnými plochami typu námestia. Pozoruhodný fenomén osady predstavuje bohatý výskyt vzrastlých stromov, ktoré sa nachádzali na námestí aj v tesnej blízkosti okolo výrobného areálu.
Medený hámor je dokladom toho, že funkčné zónovanie špecifických výrobných sídiel bolo známe na území dnešného Slovenska (vtedy Uhorska) už od 17. storočia.
Urbanizmus a architektúra
Napriek tomu, že areál od počiatku patril do katastrálneho územia mesta Banská Bystrica, svoj autentický vizuálny výraz si uchoval do polovice 20. storočia. Charakterizovala ho nízka, jedno- až dvojpodlažná úroveň zástavby s izolovane stojacimi domami pozdĺž komunikácie, ktorá cez Laskomerskú dolinu viedla k hutám v Tajove. Rozvoľnené usporiadanie stavieb bez zreteľnej uličnej čiary bolo vyvolané prevádzkovými potrebami výroby, nie urbanizačnými zámermi rozvoja sídla. Osadenie výrobných objektov hámra bolo podmienené krátkou dostupnosťou k transportným komunikáciám, no najmä nevyhnutným kontaktom s energetickým zdrojom pohonu strojov, t.j. v bezprostrednej blízkosti vodného toku Bystričky a na náhonoch vybudovaných na nich. Scenériu osady dynamizovali vysoké komíny budov a štíhla zvonička, ktoré avizovali jeho výrobnú náplň.
V časti pôvodného areálu pri Laskomerskej ceste je dosiaľ zachovaný objekt pôvodných pecí (hiarty), ktorý je najstarším zo zachovaných výrobných objektov. Od začiatku 20. storočia je nevyužívaný, jeho torzo však stále obsahuje vzácne dokumentačné a výpovedné kvality o technologickom procese výroby. Pôvodne to bol vlastný objekt hámra – s ohniskami, komorami, skladmi, brúsiarňou a kanceláriou.
V doteraz zachovanom torze budovy je možné „čítať“ vstupný priestor zaklenutý valenou klenbou z lomového kameňa. Na bočných stenách sú viditeľné otvory s polkruhovým ukončením, ktoré kedysi slúžili náhonom. Dnes sú zamurované. Túto časť objektu je možné datovať ku vzniku Banskobystrickej mediarskej spoločnosti – 1496. Je možné, že časti murív sú dokonca pozostatkami staršej Kolmannovej huty. Hlavný priestor objektu tvorí trojlodie s valenými klenbami s lunetami a pruskými klenbami. V klenbách sú otvory – dýmniky – nad bývalými ohniskami. Strednú časť trojlodia je možné datovať do 16. storočia, časť tehlových klenieb a pruské klenby pravdepodobne do obdobia po roku 1759-1761. Trojlodie je v zadnej časti ukončené priestorom s valenou klenbou, na ktorú sa napája samostatný priestor s dreveným trámovým stropom a datovaním 1843. Obvodové murivá sú do výšky 1 – 2 m kamenné, vyššie ako zmiešané murivo (kameň, tehla) s plynulým prechodom do klenieb.
Uličné priečelie objektu je hladké, členené asymetricky osadenými otvormi. V literatúre a archívnych fondoch sú zachované fotografie objektu ešte zo začiatku 20. storočia, ktoré umožňujú rekonštrukciu fasády i objemu objektu.
Budova dielní, ktorá stojí vo vnútri areálu – na mieste pôvodnej valcovne a hámra na kovanie a vypaľovanie mincových cánov – tyčí, je ďalším zachovaným objektom pôvodného výrobného areálu. Je to novší objekt, bol postavený v roku 1851, pravdepodobne s využitím murív pôvodného objektu. Do dnes sa zachoval s len malými neskoršími úpravami.
Ďalší novší objekt (z druhej polovice 19.stor. prestavaný v 2. polovici 20. storočia) má priamy vzťah na technologické objekty pôvodného areálu. Je to objekt laboratórií s bývalou halou elektrolýzy. Bol postavený na mieste staršieho objektu na výrobu medených platničiek na vyrážanie mincí a k nemu prilieha blok haly na elektrolýzu.
Doteraz zachované objekty zo zóny správy podniku komplementárne dokumentujú industriálny charakter osady a architektonickú kvalitu jej budov. Žiaľ, objekty obytnej funkcie už takmer zanikli, resp. boli zlikvidované. Zvláštne postavenie medzi nimi má dom hámorského šafára (Laskomerská ulica č. 5), ktorý až do nedávna prakticky jediný sa zachoval v relatívne intaktnej podobe. Objekt je situovaný pri úbočí priečnej Laskomerskej doliny a rovnomenného potoka. Dom pôvodne slúžil ako „služobný“ dom pre šafára: na prízemí bola kancelária prístupná cez nárožný rizalit, obytné miestnosti šafára, kuchyňa a komora boli na poschodí, K objektu patrili aj ďalšie budovy – sklady, remiza (vozovňa) so vstupným priestorom a stajne – ktoré sa však už nezachovali.
Zoznam štátov podľa počtu obyvateľov v roku 2003
Zoznam obsahuje všetkých 191 krajín OSN plus Taiwan a Vatikán ako aj 43 trvalo obývaných závislých území (patriacich k 11 krajinám). Celkovo obsahuje 236 krajín a trvalo obývaných závislých území. Je vynechaných 23 závislých území, lebo nie sú stále obývané.
Medený hámor v Banskej Bystrici
Urbanizmus a architektúra
Je to bloková dvojpodlažná budova s vystupujúcim vežovým rizalitom na severovýchodnom nároží. Dom má zachovanú a dobre čitateľnú pôvodnú priestorovú dispozíciu: miestností sa radia vedľa seba okolo centrálneho priestoru. Ústredný priestor na prízemí je zaklenutý klenebnými pásmi na stredný stĺp. Na druhom poschodí je trojtraktová dispozícia s priečne orientovanou stredovou komunikáciou. Miestnosť (sieň) v severozápadnej časti podlažia má valenú klenbu s tromi pármi luniet, na ktorých je čitateľná maľovaná výzdoba z konca 17. storočia. Na fotografiách z roku 2006 je miestami viditeľné pôvodné kvádrovanie nároží a maľovanie podstrešnej rímsy. Žiaľ, nový majiteľ objektu omietky z fasády obil, čím tento autentický výtvarný dokument zanikol.
Objekt je datovaný predbežne do 17. storočia, pričom časť priestorov môže byť aj staršia – najmä ústredný priestor so stredným stĺpom. Prístavba na južnej strane pochádza z úprav v priebehu 18. a 19. storočia.
Približne z rovnakého obdobia je dom nočného strážcu (Laskomerská ul. č. 3). Stojí neďaleko domu šafára, za Laskomerským potokom. Jeho stavebnou zaujímavosťou je osadenie do rastlej skaly, ktorá je v polozapustených priestoroch prízemia otvorene priznaná. Objekt vznikol pravdepodobne v 17. storočí ako naturálny byt patriaci areálu. V nasledujúcich storočiach bol upravovaný. Do roku 1995 slúžil na obytné účely, dnes je bez využitia.
Ďalšie domy z pôvodnej osady Medený hámor sa dodnes zachovali na Laskomerskej ulici: dom č. 1 (pôvodne obytný dom č. 10 (dom „mincmajstra“ a nástrojárskeho majstra), dom č. 13 (dom hámorského majstra) a ďalší pôvodne obytný dom na Lazovnej ulici č. 71. Vznik týchto domov možno datovať podľa zachovaných klenieb a detailov do obdobia 17. storočia s neskoršími úpravami v nasledujúcich storočiach. Všetky popísané domy, výrobné a technické objekty predstavujú už len torzo z pôvodnej výrobno-multifunkčnej osady. O to významnejšia je ich dokumentárna hodnota. Všetky spolu – ako urbanistický a architektonický celok dokumentujú stáročný vývoj typológie výrobných stavieb, ich energetickej vybavenosti a vznik zamestnaneckých obytných kolónií. Dispozičná a priestorová organizácia areálu vyjadrovala takmer funkcionalistické väzby medzi jednotlivými špecializovanými výrobňami a energetickými zdrojmi.
Napriek stratám v objektovej i objemovej štruktúre osady, areál Medeného hámra dosiaľ obsahuje viaceré objekty a technické riešenia s vysokou dokumentárnou hodnotou dokladujúcou jeho významné postavenie v dejinách európskej industrializácie. V areáli sa postupne budovali rôzne formy stavieb pre výrobu medi a ďalších metalických komponentov. Vznikali v závislosti od zmeny výrobných technológií. Doplnkové objekty správnej a obytnej funkcie dokumentujú vysoký stupeň výrobnej špecializácie a kooperácie v rámci areálu i celého podniku vrátane sociálneho zázemia.
Nie všetky doteraz zachované objekty sú vhodné na ich opätovné využitie v pôvodnej funkcii, ale vďaka flexibilnosti ich štruktúry je možná šetrná adaptácia na inú, najlepšie kultúrnu funkciu.
Saint-Mard (Aisne)
Poloha
Saint-Mard má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Mard má 124 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Augustín z Hippa
Augustínovo obrátenie
Telesné ostatky svätého Augustína sú dnes uložené v lombarskom meste Pavia v tunajšej Bazilike svätého Petra v nádhernej mramorovej arche (Arca di Sant'Agostino). Okolo roku 720 sa sem dostali zo severnej Afriky cez Sardíniu zásluhou pavijského biskupa Petra, ktorý ich vykúpil od Saracénov.
Filozofický a duchovný rozmer Augustínovho pôsobenia
Boh je najvyšším princípom a zdrojom svetla, najvyšším absolútnym a jednotným bytím, najvyššou pravdou a najvyšším dobrom („unum, verum, bonum“). Svet stvorila Božia tvorivá podstata z ničoho, všetko konečné má svoje obmedzené bytie od nej. Božia myseľ v sebe obsahuje na spôsob ideí podstatné tvary všetkých vecí, ktoré sa podľa týchto vzorov vo svete utvárajú. Poznať svet možno len poznávaním onej absolútnej pravdy, ku ktorej vedie cesta poznávaním seba samého, svojej vlastnej duše. Za jediného skutočného učiteľa pokladal Ježiša Krista.
Zviera má život, ale nemá rozum.
Viera sa delí podľa neho na vieru cirkvi a vieru jednotlivca. Viera cirkvi nie je to isté čo viera jednotlivca. Inštitucionalizovaná viera nevyhnutne speje k normatívnosti a dogmám, za čo platí rozchodom s ľuďmi a so skupinami, ktoré si vykladajú niektoré články jednej a tej istej viery do istej miery odlišne.
Augustínovi sa pripisuje výrok: „Noli foras ire, in te redi, in interiore homine habitat veritas“ („Nechoď von, do seba sa vráť, vnútri človeka pravda prebýva“).
Nad všetkými jeho výrokmi stoja slová adresované Bohu, akési životné krédo, ktorými začína svoju knihu Confessiones (Vyznania): „Stvoril si nás pre seba a nepokojné je naše srdce, kým nespočinie v Tebe.“
Svätý Augustín v umení
Spomedzi sakrálnych stavieb je jednou z najznámejších renesančná Bazilika Sant'Agostino v Ríme, z našich končín napr. Kostol svätého Augustína v Stratenej alebo Kostol svätého Augustína v Tatranskej Štrbe.
Medený hámor v Banskej Bystrici
Poznámky
<references group="pozn." />
10. obvod
10. obvod môže byť:
X. obvod môže byť:
Dôvod
Dôvod je nevyhnutná podmienka, ktorá je predpokladom existencie nejakého javu (dôsledku) a vysvetľuje ho. Dôležité je rozlíšenie ontologického pojmu príčiny a logického pojmu dôvodu. Hľadanie dôvodu sa označuje ako zdôvodňovanie.
Carl Woese
Carl Richard Woese (* 15. júl 1928, Syracuse, New York, USA – † 30. december 2012, Urbana, Illinois, ) bol americký mikrobiológ.
Taktiež sa významne podieľal na výstavbe RNA svetla, v roku 1967.
Bol profesorom mikrobiológie na University of Illinois at Urbana-Champaign v štáte Illinois.
Zbojník
náhľad|Zbojník Zbojník je označenie osoby prepadávajúcej a násilím oberajúcej iných v období stredoveku a včasného novoveku, ktorá touto činnosťou takmer vždy prejavovala odpor proti vrchnosti príp. nepoužívala násilie zámerne, ale z donútenia alebo nutnosti. Činnosť zbojníka/zbojníkov sa nazýva zbojníctvo.
Zbojníci bývali organizovaní do skupín, často to boli vojenskí dezertéri, bývalí väzni a ľudia na okraji spoločnosti. Ako zbojníci sa druhotne označovali aj skutoční zločinci alebo legendárne osoby. Významné miesto mali tieto postavy v ľudových povestiach. Kult zbojníkov ako ľudových hrdinov bol posilnený aj stvárnením ich osudu v romantickej literatúre.
Na Slovensku bolo bohato rozšírené v stredoveku, najmä v 15. storočí na severnom Slovensku (Fedor Hlavatý 1492). Na konci 17. a 18. storočia bolo rozšírené v oblasti Bielych Karpát a Javorníkov (Adamčík, Ilčík, Hrajnoha), na Orave a Pohroní (Jakub Surovec, 1715 - 1740). Na Gemeri ešte v 19. storočí pôsobil Mišo Vdovčík, 1803 - 1832. Najznámejším zbojníkom v 18. storočí bol Juraj Jánošík.
Weatherford
Weatherford môže byť:
Hermann Ebbinghaus
Hermann Ebbinghaus (* 24. január 1850, Barmen, Nemecká ríša, dnes Nemecko – † 26. február 1909, Halle) bol nemecký psychológ a filozof.
Krivka učenia a zabúdania
Považuje sa za jedného zo zakladateľov experimentálnej psychológie. Skúmal pamäť a výsledok jeho výskumov je tzv. krivka učenia a krivka zabúdania - krivky vyjadrujúce zmenu množstva naučenej látky v čase. Kým krivka učenia má tvar dopredu nakloneného písmena S, krivka zabúdania vyjadruje exponenciálny charakter procesu zabúdania.
Pri svojich výskumoch pamäte využíval Hermann Ebbinghaus predovšetkým tri druhy postupov. V prvom z nich sa usiloval zistiť, koľko učebnej látky si dokáže výskumná osoba zapamätať po jedinej expozícii materiálu. Aby predišiel utváraniu asociácií, utvoril si zoznam bezzmyselných slabík, ktoré si osoby nemohli ukladať do pamäte na základe ich významu (čo by výrazne zvýšilo množstvo materiálu, ktorý je osoba schopná uložiť do pamäte), ale čisto len na základe ich fonetických vlastností. H. Ebbinghaus sa tak pokúšal dopracovať k počtu prvkov, ktorý je človek schopný udržať v krátkodobej pamäti po jedinej expozícii materiálu. Jeho zisteniu sa dnes v psychológii hovorí "magické čislo sedem". Neskoršie výskumy ukázali, že hoci sa číslo sedem skutočne dá pokladať za akýsi populačný priemer, jedinci sa v rozsahu svojej krátkodobej pamäte líšia a počet zapamätaných prvkov sa pohybuje niekde medzi piatimi až deviatimi prvkami.
Pri dvoch ďalších experimentálnych postupoch sa jednalo o zistenie počtu expozícií potrebných na úplné osvojenie materiálu a o skúmanie zákonitostí súvisiacich so znovunaučením zabudnutej látky. Látku, ktorú jedinec už raz v pamäti mal, je schopný úplne si osvojiť rýchlejšie než látku, s ktorou sa ešte nestretol.
Villevoques
Villevoques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daredevil
Daredevil môže byť:
Európska konfederácia kolieskového korčuľovania
Európska konfederácia kolieskového korčuľovania (skr. CERS – Confédération Européenne de Roller Skating) je európska športová organizácia, združujúca kolieskové športy. Je členom svetovej korčuliarskej federácieFIRS. Zastrešuje nasledovné kolieskové športy:
Konfederácia sídli v Porto, v Portugalsku. Momentálne je na jej čele Portugalčan Fernando Elias Claro.
Pod CERS pracujú tieto 4 technické výbory:
Súťaže v každej športovej disciplíne sú organizované podľa technického výboru.
Enterokináza
Enterokináza alebo enteropeptidáza je enzým, ktorý sa u človeka podieľa na trávení bielkovín. Produkujú ho bunky dvanástnika. K jeho sekrécii dochádza vždy, keď sa potrava dostane zo žalúdka do dvanástnika. Jeho funkcia spočíva v premene neaktívneho trypsinogénu na aktívny trypsín a nepriamej aktivácii pankreatických enzýmov.
West Coast
West Coast môže byť:
Billy-Montigny
Billy-Montigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stretavka
Stretavka je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis
Nachádza sa pri sútoku troch riek (Laborca, Uhu a Čiernej vody).
Sčítanie 2021
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2021
Dejiny
V obci boli objavené nálezy z doby bronzovej, kuštanovickej kultúry z doby hallštattskej a laténsko-dáckej. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1266.
Krušné hory
Krušné hory (🇩🇪) je geomorfologický celok a pohorie pozdĺž česko-nemeckej hranice na severozápade Čiech a juhu Saska. Tvorí súvislé horské pásmo s dĺžkou 130 kilometrov a s priemernou šírkou približne 40 kilometrov. Najvyšším vrchom je Klínovec (1244 m n. m.).
Prírodné pomery
Krušné hory sú zvyškom starého vyzdvihnutého pohoria s plochou vrcholovou časťou. Z českej strany sú obmedzené strmým zlomovým svahom. Budujú ich hlavne hlavne kryštalické horniny, hlavne žuly, svory a ruly. Tektonicky patria Krušné hory do saxo-thuringika. Na staršom hercýnskom podklade ležia mladšie treťohorné vulkanické horniny.
Osídlenie
Medzi známejšie mestá pod Krušnými horami patria Ústí nad Labem, Chabařovice, Teplice, Duchcov, Litvínov, Most, Chomutov, Kadaň, Klášterec nad Ohří, Ostrov nad Ohří, Karlovy Vary, Sokolov, Zwickau, Freiberg, Chemnitz a Drážďany.
Dejiny
Okolo polovice 2. tisícročia pred Kr. sa pastierske kmene, ktoré sa usadili v blízkosti hôr, naučili využívať domáce zásoby cínových rúd v Krušných horách. Známe sú tiež ložiská uránu a minerálne pramene (napr. Jáchymov).
Vysoká (vrch vo Veporských vrchoch)
Vysoká je vrch na strednom Slovensku vo Veporských vrchoch, ktorý je nečinnou sopkou. Nachádza sa nad obcou Ľubietová.
Leží v severovýchodnej časti Slovenského Rudohoria vo Veporských vrchoch v pohorí Čierťaž. Nachádza sa v oblasti, ktorá patrila k významným medeným a železným rudným revírom Slovenska.
Okolité územie je tvorené početnými útvarmi, skalnými prevismi či malými jaskynnými útvarmi. V južnej časti Vysokej sa nachádzali historicky najvýznamnejšie ložiská medenej rudy, ktorá sa tu ťažila niekoľko storočí. Osada Podlipa pod Vysokou je východiskom náučného banského chodníka, ktorý návštevníkov prevedie po pozostatkoch kedysi významných banských diel. Archeologické nálezy svedčia o tom, že okolie bolo osídlené už v dobe eneolitu (stredná doba kamenná) a v dobe bronzovej.
Vrch Vysoká, kedysi Hohenstein, plnil v časoch tureckej nadvlády strážnu úlohu. Bola tu vybudovaná strážna veža so signálnym ohňom.
Cílium (bunka)
thumb|Mikrofotografia bŕv v epiteli priedušiek.
Cílium (iné názvy: brva, riasa, riasinka , cília, cilium ; lat. cilium, mn. č. cilia) je bunková organela podlhovastého tvaru vyskytujúca sa u eukaryotických buniek , ktorej funkcia môže byť pohyb bunky, vytváranie vodného prúdu v jej blízkom okolí (a tým napríklad priháňanie potravy alebo odvádzanie hlienu z priedušiek) alebo jej funkcia môže byť senzorická či signálna.
Výraz cílium (a vyššie uvedené synonymá) sa niekedy používa len na označenie pohyblivých cílií (definíciu pozri nižšie) alebo len na označenie pohybového ústroja nálevníkov (Ciliata).
Cílium a bičík
Cílium a eukaryotický bičík sú štruktúrne a funkčne identické a majú spoločný evolučný pôvod. Preto sa tieto pojmy často zamieňajú. V staršej literatúre sa eukaryotický bičík a cília rozdeľovali, napr. podľa ich veľkostí (bičík bol udávaný ako dlhšia štruktúra) a počtu. Ale dnes vieme uviesť aj príklady krátkych bičíkov a dlhých cílií. Napríklad cílie čuchového epitelu majú dĺžku 50-60 μm, čo je udávané ako bežná dĺžka bičíka ľudskej spermie. Bičík jednobunkovej riasy Chlamydomonas je dlhý 12 μm, čo je približná dĺžka kinocílie.
Typy
Na základe štruktúry a funkcie je možné rozdeliť cíliá na dve kategórie: (Poznámka: Výrazy kinocílium a stereocílium majú aj iné než tu uvedené významy)
Pohyblivé cíliá
U človeka môžeme pohyblivé cíliá nájsť v dýchacom trakte, vo vajcovode, ependýmové cíliá v mozgu a pod.
Niektorí autori označujú ako (pohyblivé) cíliá aj výbežky na pohyblivých spermatozoidoch niektorých rastlín, najmä cykasov a ginka, iní autori tieto výbežky nazývajú bičíky.
Epitel, na ktorom sú pohyblivé cíliá, sa volá obrvený epitel (riasinkový epitel).
Nepohyblivé cíliá
Nepohyblivé cíliá sa vyskytujú napríklad na väčšine ľudských buniek.
Filozof
right|thumb|300px|Sova sa v priebehu dejín stala symbolom múdrosti.
Filozof (z gr. Φιλοσοφία (philo-sophia) - láska k múdrosti) patrí medzi súčasne sporné a zároveň veľmi jasné označenie príslušníka rôznorodej skupiny ľudí. Je sporným pomenovaním, pokiaľ uvažujeme o rozsahu prejavov jeho intelektuálnych schopností a o definovaní jeho nutných vedomostí. Je jasným pomenovaním, ak poukážeme na univerzálnosť filozofických východísk a cieľov.
Filozofom prezývali v stredovekej Európe Aristotela.
Delenie z hľadiska vzdelania
Filozofov rozlišujeme v súčasnosti z hľadiska vzdelania. Poznáme dve kategórie:
Filozof – laik
Filozofom sa človek stáva vo chvíli, keď preňho jeho dôverne známy svet stráca samozrejmosť. Základným predpokladom pre filozofiu je teda skúsenosť seba samého a sveta okolo seba v interakcii so mnou. Stratou samozrejmosti v akejkoľvek oblasti ľudskej empírie (skúsenosti) vznikajú otázky, pričom proces hľadania odpovedí na otázky sa nazýva filozofovaním. Východisko filozofie, ktorým je skúsenosť dôverne známeho sveta a vlastného bytia, sa nazýva tiež predvedecké východisko.
Filozof – laik ako každý filozof je tiež vyzvaný ku konfrontácii svojich premyslených odpovedí s ľuďmi okolo seba. Vytvára sa tak užitočný priestor pre protiargumenty, ktoré filozofovi – laikovi dosiaľ nenapadli.
Zrakom typickej nesamozrejmosti je údiv, ktorý nastáva často nanútene, napríklad v medzných situáciách (prah smrti a pod.) Vtedy je človek prinútený zastaviť sa a premyslieť si svoj ďalší život. Dostáva sa do procesu filozofického uvažovania.
Filozof – laik môže ľahšie podľahnuť strachu z pochybností. Pochybnosť však vo filozofii smie viesť práve k dôkladnému premysleniu si svojej odpovede na osobnú skúsenosť. V zásade dokáže viesť k hľadaniu tzv. ideálnej pravdy, s ktorou sa filozof – laik smie uspokojiť. Ideálna pravda je taká odpoveď na ľudskú skúsenosť, ktorá sa filozofovi – laikovi zdá ako najviac pravdepodobná a znižuje jeho údiv natoľko, že sa s ňou uspokojí.
Filozof – expert
Filozof – expert je v súčasnosti človek, ktorý má vzdelanie vo filozofickej oblasti. Na Slovensku sú nimi ľudia, ktorí sa zaoberajú akademickou filozofiou a ich predošlé štúdium sa sústreďovalo na filozofických fakultách v študijných odboroch filozofia.
Akademická filozofia je spravidla tretím stupňom laickej filozofie rozšírený o tzv. filozofickú prax.
Formy filozofickej praxe
Možno rozlíšiť tieto formy filozofickej praxe, t. j. spôsoby praktizovania či „robenia“ filozofie:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Chmeľov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Chmeľov v okrese Prešov.
Filozof
Vyučovanie filozofie a filozofický výskum
Vyučovanie filozofie a filozofický výskum sú tradičnými akademickými formami praktizovania filozofie, ktoré v jej dejinách, najmä v dejinách modernej filozofie, prevládali. Zakladali sa na takých činnostiach ako čítanie a písanie filozofických textov, ich analýza a interpretácia, prednášanie, zovšeobecňovanie špeciálno-vedných výskumov a podobne.
Filozof – expert ako akademik (učiteľ) výsledky svojho filozofického výskumu alebo skúseností z vyučovania filozofie následne syntetizuje do odborných alebo populárno-vedeckých publikácií. Venuje sa esejistike, časopisectvu a literatúre.
Filozofický výskum však môže realizovať aj akademicky nepôsobiaci filozof – expert. Vtedy sa odborník tvorbe a písaniu venuje výhradne. Svoje nápady a myšlienky nevyhnutne konfrontuje s inými filozofmi – expertmi.
Filozof – expert viacej než filozof – laik využíva pri bádaní špekulácie a intuíciu.
Filozofické poradenstvo a filozofická terapia
Filozof ako poradca či ako terapeut komunikuje s odborníkmi, alebo laikmi z rôznych sfér života spoločnosti, či už s jednotlivcami, alebo so skupinami, osvedčuje sa ako expert na hlbinné otázky ľudskej praxe a života. Hlavnou metódou jeho práce je sokratovský dialóg.
Kompetencie, ktoré musí filozofický poradca a terapeut nadobudnúť, pochádzajú predovšetkým z psychológie (niekedy aj z psychoterapie a psychiatrie). Filozofia je totiž nevyhnutne filozofickou psychológiou vtedy, keď ju zaujíma problém človek, keď chce vedieť, ako je človek usporiadaný a aké má problémy. Filozofia vtedy nie je tak zámerne prísne vyhradená pre verejné a revolučné účely, ale na účely súkromné a terapeutické. Poznanie filozofických východísk klienta sa stáva prostriedkom na použitie v špecifickej životnej situácii konkrétneho človeka, ktorému filozofia chce poradiť, ako má postupovať, čo má robiť, o čo sa snažiť a podobne.
Oživenie filozofického poradenstva v konkrétnych podmienkach sa spája s iniciatívou nemeckého filozofa Gerda Achenbacha, ktorý si začiatkom 80. rokov 20. storočia otvoril svoju vlastnú filozofickú poradňu.
Filozofické poradenstvo a terapia vychádzajú z 3 základných predpokladov:
Herakleitos
Filozof je podľa Herakleita bádateľ, čiže človek, ktorý báda, skúma.
Zhrnutie a záver
Filozof je človek – teoretik, ktorý stratil v určitej oblasti svojej osobnej životnej skúsenosti pocit samozrejmosti. Vzniká mu otázka, ktorej s využitím iba svojho rozumu čelí ako filozofickému problému. Stavia si ciele a používa logické metódy či postupy uvažovania. V minulosti, keď bola filozofia ešte pevne spojená s mnohými dnešnými vedeckými disciplínami, sa filozofi venovali aj im. V súčasnosti rozlišujeme filozofa – laika a filozofa – experta. Filozof – expert pôsobí napríklad na akademickej pôde prednášajúc filozofiu a realizujúc filozofický výskum. Filozofi si najmä v súčasnosti otvárajú svoje filozofické poradne, snažiac sa o sokratovský dialóg v rovine konkrétnych problémov s konkrétnym človekom. Vykonávajú tak aj filozofickú terapiu.
Mnohí filozofi sa sústreďujú do určitých filozofických škôl a smerov podľa toho, aké postupy využívajú a/alebo aké myšlienky rozvíjajú a skúmajú. Svoje závery okrem tlače a literatúry konfrontujú s inými filozofmi napríklad aj v tzv. filozofických kaviarňach. Ku konfrontácii sú vyzvaní aj filozofi – laici, medzi ktorých patrí predovšetkým v medzných situáciách veľa ľudí aj s mimofilozofickým vzdelaním.
Filozof zostáva naďalej predovšetkým človek vo svojom najvlastnejšom intelektuálnom význame. Je pozorný, špekulatívny, intuitívny a nebojí sa pochybností. Dôveruje si a svoju dôveru upevňuje bystrosťou nachádzaných odpovedí. Je tolerantný, nezavrhuje a priori. Túži po skutočnej múdrosti a verí, že ju môže do istej miery získať. Je skutočným milovníkom múdrosti tak, ako láskou k múdrosti je filozofia sama.
Eva Sadková
Eva Sadková (* 16. júl 1931 Praha – † 8. apríl 2000 Praha) bola česká filmová režisérka a scenáristka.
Réžia
Režírovala asi 150 relácií v ČT a asi dvadsať pohostinských predstavení v pražských divadlách.
Reutte (mesto)
Žije tu 5 795 obyvateľov (1. 1. 2010).
Partnerské mestá
🇯🇵 Esashi, Japonsko, 1991
Marco Polo (rozlišovacia stránka)
Marco Polo môže byť:
v umení
iné
Max Mirnyj
Max Mirnyj,, 🇧🇪 (* 6. júl 1977, Minsk, Bielorusko) je súčasný bieloruský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre a 36 turnajov vo štvorhre.
Bohdan Ulihrach
Bohdan Ulihrach (* 23. február 1975, Kolín, Česko) je súčasný český profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre.
GK Dinamo (Volgograd)
HC Dinamo Volgograd je ruský ženský hádzanársky klub z Volgogradu. Vznikol v roku 1972. Do roku 1997 bol jeho názov Rotor Volgograd. Je 9-násobný majster Ruska. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvá v Pohári EHF v 2008 a Vyzývacom pohári EHF v 1995. Takmer pravidelne sa od 1999 predstavuje aj v Lige majstrov EHF. Momentálne hrá najvyššiu domácu súťaž, Superligu.
Úspechy
Ruská najvyššia súťaž:
Európske súťaže
Liga majstrov EHF:
Pohár víťazov pohárov EHF:
Pohár EHF:
Daniela Ostatníková
Prof. MUDr. Daniela Ostatníková, PhD. (* 22. júl 1957) je slovenská lekárka, univerzitná profesorka, prednostka Fyziologického ústavu Lekárskej fakulty UK. V rokoch 2015 až 2019 bola prorektorkou pre medzinárodné vzťahy Univerzity Komenského v Bratislave.
Životopis
V roku 1982 absolvovala štúdium všeobecného lekárstva na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského s vyznamenaním. V rokoch 1982 – 1989 pracovala ako sekundárna lekárka v Univerzitnej nemocnici v Bratislave, od roku 1989 pôsobí na Lekárskej fakulte UK. V roku 1998 ukončila postgraduálne štúdium v odbore normálna a patologická fyziológia, v roku 2005 habilitovala na docentku v tomto odbore a v roku 2012 bola po inauguračnom konaní na Univerzite Komenského vymenovaná za profesorku v odbore normálna a patologická fyziológia. Od roku 2010 je prednostkou Fyziologického ústavu LF UK, kde v roku 2013 založila Akademické centrum výskumu autizmu (ACVA). Absolvovala študijné pobyty v USA, je držiteľkou Fulbright fellowship a Tempelton fellowship. Je členkou Európskej akadémie vied a umení (Salzburg, Rakúsko) a viacerých ďalších vedeckých spoločností doma aj v zahraničí. Za svoju vedeckú a publikačnú činnosť získala viacero medzinárodných a národných ocenení. Na Lekárskej fakulte UK zastávala v rokoch 2007 – 2015 funkciu prodekanky pre zahraničné vzťahy, od februára 2015 do februára 2019 bola prorektorkou Univerzity Komenského v Bratislave. Je víťazka ankety Slovenka roka v kategórii Veda a výskum za rok 2012 a laureátkou Mimoriadnej ceny za celoživotné dielo Krištáľového krídla za rok 2020.
Take You Higher
„Take You Higher“ je skladba britského drum and bassového producenta Wilkinsona. Bola vydaná dňa 24. marca 2013 cez vydavateľstvo Ram Records, ako druhý singel z jeho debutového albumu Lazers Not Included. Dosiahla 35. miesto v rebríčku UK Dance Chart a 21. miesto v rebríčku UK Indie Chart.
Jay Spearing
Jay Francis Spearing (* 25. november 1988, Wallasey, Spojené kráľovstvo) je anglický futbalista hrajúci na poste stredopoliara. V súčasnosti je hráčom Blackpool F.C.