cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustín Malár
Október 1938 – marec 1939
Po návrate z Rumunska bol Malár pridelený do Prahy na Ministerstvo národnej obrany, kde ho zastihli aj správy o vyhlásení slovenskej autonómie.
Augustín Malár bol medzi piatimi dôstojníkmi so slovenským pôvodom pôsobiacich na Mninisterstve národnej obrany, ktorých slovenská autonómna vláda chcela mimoriadne povýšiť. Česká strana však na rokovaní konanom 1. marca 1939 návrh zamietla.
Od 9.-13. septembra 1938 bol Malár ako vojenský expert členom česko-slovenskej delegácie pri rokovaniach s Maďarmi o  vysporiadaní maďarských územných požiadaviek.
V prvej dekáde marca 1939 sa v dňoch tzv. Homolovho puču Malár nachádzal na veliteľstve Hlinkovej gardy v Bratislave.
Augustín Malár, aj napriek svojmu slovenskému vlastenectvu, stále veril myšlienke spoločného štátu. Ferdinand Čatloš ho hodnotil ako umierneného čechoslovakistu. Malárov podpis sa nachádza aj pod memorandom proti rozbitiu Česko-Slovenska, ktoré podpísalo 11 významných slovenských osobností a bývalých legionárov, napríklad gen. Rudolf Viest, Janko Jesenský, či Jozef Gregor-Tajovský, ktoré bolo 14. marca 1939 doručené do Slovenského snemu. Jeho legionárska minulosť, postoje v prospech zachovania spoločného štátu sa stali dôvodom prečo bol po rozbití Česko-slovenska Malár oslovený vedúcimi predstaviteľmi vznikajúcej tajnej odbojovej organizácie Obrana národa, aby viedol slovenskú vetvu tejto organizácie.
V armáde Slovenského štátu
Po vyhlásení Slovenského štátu 14. marca 1939 prevzal Augustín Malár v hodnosti podplukovníka od divízneho generála Ondřeja Mézla velenie nad VI.zborom so štábom v Spišskej Novej Vsi. Z pozície veliteľa zboru musel riešiť kritický pokles personálneho stavu ako na veliteľstve zboru, tak aj u jednotlivých plukov, spôsobený vynúteným odchodom vojakov a obslužného personálu českého pôvodu. Malár sa tento problém snažil riešiť oslovením českých kolegov, ktorí majú kladný vzťah k Slovensku, alebo sú s ním spojení iným spôsobom, aby zostali a pomohli pri obrane a vybudovaní armády. Na Malárov príhovor reagovalo kladne 20 českých dôstojníkov.
V Malej vojne
Dňa 23. marca 1939 v popoludňajších hodinách, keď bolo jasné, že maďarské jednotky zo strany Karpatskej Ukrajiny prenikli na územie Slovenska, obdržal Malár od ministra obrany Čatloša rozkaz ku všeobecnému protiútoku za využitia všetkých dostupných síl.
Malár vyplnil rozkaz ministra len čiastočne, do protiútoku, ktorý sa začal 24. marca o 4:30 hod. nesústredil všetky svoje sily a v okolí Prešova nechal zálohy. Slovenský protiútok sa spočiatku vyvíjal dobre, no postupne sa zastavil a takmer zmenil na katastrofu, ktorej zabránil  až Malárov zásah, nový veliteľ zemplínskej skupiny a príchod obrnených automobilov a tankov. Boje boli zastavené 25. marca a 26. marca bolo podpísané prímerie. Po vojne popularita Malára stúpla a za svoje zásluhy bol povýšený na plukovníka. Naďalej ostal na východnom Slovensku a jeho VI. zbor bol v máji toho istého roku pretransformovaný na Vyššie veliteľstvo 3 (VV3).
Vo vojne proti Poľsku
náhľad|1.strana Hlásenia Vyššieho veliteľstva 3 vo veci mobilizácie záložníkov, Hlásenie zaslal veliteľ plk.Augustín Malár. Dňa 29. augusta 1939 bol Augustín Malár menovaný za veliteľa 3. divízie s krycím menom „Rázus“. Divízia bola súčasťou poľnej armády, zriadenej pre účasť vo vojne proti Poľsku a podriadená vyššiemu veliteľstvu „Bernolák“. Začiatkom septembra 1939 zaslal Malár z pozície veliteľa divízie na veliteľstvo Bernolák hlásenie o problémoch s malým počtom mobilizovaných brancov, ktorí sa hlásia v útvaroch spadajúcich pod Vojenské velenie 3.
Malárová 3. divízia mala brániť východné Slovensko od čiary Nowy Sac z – Stará Ľubovňa, až po maďarské hranice. Do svojich postavení sa jednotky 3. divízie presunuli už 26. augusta, V prvých dňoch konfliktu podnikali Malárové jednotky len prieskumné výpady na poľské územie, pri ktorých dochádzalo k častým stretom s poľskými jednotkami.
9. septembra sa Malárov štáb presunul do Medzilaboriec a 10. septembra začala jeho 3.divízia postupovať v smere Medzilaborce – Sanok. Počas postupu sa Malár prejavil veľmi iniciatívne a snažil preniknúť čo najhlbšie na poľské územie. 11. septembra bojová činnosť slovenských jednotiek ustala a zastavil sa aj postup Malárovej divízie.
Vo vojne proti Sovietskemu zväzu
Malár ostal veliť VV3 do konca roka 1939. Od januára 1940 sa stal veliteľom 1. pešej divízie v Trenčíne a onedlho aj prvým veliteľom Vysokej vojenskej školy otvorenej 16. februára 1940. Súčasne sa stal aj inšpektorom všetkých vojenských škôl.
22. júna 1941 prevzal Malár v Prešove velenie 2. pešej divízie, ktorá mala spoločne s 1. pešou divíziou (plk. del. Jozef Turanec) vytvoriť Armádnu skupinu a nasledovala Rýchlu skupinu, ktorá už podieľala na invázii do Sovietskeho zväzu.
16. júla 1941 mali Malár spoločne Turancom stretnutie s gen Čatlošom. Obidvaja velitelia peších divízii navrhovali reorganizáciu slovenského kontingentu, no k tej došlo až po bitke pri Lipovc i. Malár najskôr odmietol prevziať velenie nad Rýchlou divíziou a 15. augusta bol menovaný veliteľom Zaisťovacej divízie sformovanej z 2. pešej divízie. No velenie nad divíziou prevzal až 15. septembra nakoľko bol na zdravotnej dovolenke. Podľa historika Mičianka mal svoje zdravotné problémy len predstierať a jeho hlavným dôvodom bolo vyhnúť sa nasadeniu na východnom fronte. Až po dôraznom napomenutí zo strany predsedu vlády Vojtecha Tuku odcestoval na východný front a prevzal velenie divízie.
V tom čase ešte rozsiahle partizánske hnutie na okupovanom území neexistovalo, takže situácia bola pokojná a ku stretom s partizánmi nedochádzalo. Malár dôrazne naliehal, aby vojaci udržiavali dobré vzťahy s miestnym obyvateľstvom, čo sa napokon aj podarilo dosiahnuť. 1. novembra 1941 navštívil divíziu prezident Jozef Tiso a Malár sa pripojil ku prezidentovmu sprievodu.
Malár ako veliteľ často navštevoval svojich vojakov v prvej línii. Povzbudzoval ich a svojim psychologickým vplyvom udržiaval morálku jednotky na vysokej úrovni. Zaviedol aj odznak Rýchlej divízie.
27. apríla 1942 odovzdal Malár velenie nad Rýchlou divíziou generálovi Turancovi, opustil jednotku a s krátkou zastávkou u Zaisťovacej divízie odcestoval na Slovensko.
Vojenský atašé
V septembri 1942 bol Malár vymenovaný za vojenského a leteckého atašé na slovenskom veľvyslanectve v Berlíne. Do tejto funkcie bol zaregistrovaný aj na veľvyslanectve v Budapešt i a Ríme. Naďalej zostal vo funkcii veliteľa Vysokej vojenskej školy.
Ako vojenský atašé sa Malár v Berlíne zúčastňoval rokovani s nemeckou stranou. 31. decembra 1943 rokoval s náčelníkom Hlavného veliteľstva nemeckej brannej moci o ďalšom nasadení slovenskej 1. pešej divízie (do 1. augusta 1943 Rýchla divízia) na východnom fronte.
Počas svojich návštev Ríma sa okrem Karola Sidora stretával s ľuďmi od spojencov a tak už v roku 1943 nadobudol presvedčenie, že porážka nacistického Nemecka je neodvratná.
V roku 1944
Na jar 1944 sa generál Malár vrátil na Slovensko a začiatkom júla 1944 prevzal velenie nad poľnou, tzv. Východoslovenskou armádou. Pravdepodobne koncom júna 1944 bol Malár zasvätený do plánov ministra obrany Čatloša na protinemecké ozbrojené povstanie. Tajná schôdzka, ktorej sa zúčastnil ja Malár sa na MNO odohrala 1. augusta 1944 a Malár na nej ponúkol Čatlošovi mjr. Lisického ako pilota kuriérneho lietadla, ktoré malo k sovietom dopraviť tzv. Čatlošovo memorandum.
O Malára javilo záujem aj ilegálne Vojenské ústredie v Banskej Bystrici, ktorému velil pplk. gšt. Ján Golian. Stretnutie Malára a Goliana plánované na 26. augusta sa však neuskutočnilo. Na Štrbské Pleso dorazil len Malár. Golian síce preferoval Malára na funkciu povstaleckého veliteľa, avšak konečné rozhodnutie mali mať ľudia s prostredia československého exilového ministerstva obrany, ktorí zostávali voči Malárovi opatrní.
Malár sa ako veliteľ Východoslovenskej armády začal stýkať aj s predstaviteľmi odboja, predovšetkým občianskeho a demokratického. 16. augusta 1944 mu člen Slovenskej národnej rady Ján Ursíny v dôvernom rozhovore naznačil, že sa chystá rozsiahle ozbrojené povstanie a opýtal sa ho, či by bol ochotný sa podriadiť už určenému veliteľovi povstania. Malár súhlasil. Kontakty politikov Slovenskej národnej rady s veliteľom Východoslovenskej armády, ktoré sa konali poza chrbát Golianovho Vojenského ústredia, však vyvolávali nevôľu jeho vedenia, nakoľko zasahovali do kompetencií a zloženia ilegálneho vojenského velenia chystaného povstania.
Okrem toho sa Malár stýkal aj s predstaviteľmi vznikajúcich partizánskych skupín, ktorých sa snažil presvedčiť, aby tlmili svoje aktivity. Stalo sa tak aj 29. augusta, keď sa v Livovskej Lúčke stretol so zástupcom štábu skupiny Alexander Nevskij.
V súvislosti so začiatkom okupácie Slovenska nemeckými jednotkami od ranných hodín 29. augusta vyslal minister obrany Čatloš na východ Slovenska špeciálne lietadlo s rozkazom, aby sa Malár okamžite dostavil do Bratislavy. Malár si večer vypočul Čatlošov prejav a do Bratislavy odletel až nasledujúci deň ráno s medzipristátim v Poprade, kde Malár prehovoril k vojakom miestnej posádky, aby nič nepodnikali.
Po prílete do Bratislavy Malár okamžite odišiel do prezidentského paláca odkiaľ sa približne o 11:00 hod. spojil so svojím bratrancom Jánom Malárom, ktorý bol v tom čase veliteľom posádky v Topoľčanoch. Dohováral mu, že akákoľvek ozbrojená akcia je predčasná. Svedkom týchto slov mal byť osobný tajomník prezidenta Tisa dr. Murín, ktorý ich mal tlmočil nemeckému veľvyslancovi Ludinovi so slovami, že je potrebné generála Malára okamžite zatknúť.
Vo večerných hodinách vystúpil generál Malár v rozhlase a vojakov oslovil slovami:"„Mládenci, kamaráti!! Hovorím vám ako váš starší kamarát, úprimný priateľ váš, ako i nášho drahého Slovenska. Keď vám môžem úprimne radiť, tak volám: Stáť! Čelom späť! Pochod do materských posádok k svojim jednotkám! Všetko je prenáhlené, nedomyslené a môže to naše pekné, a doposiaľ vojnovou zhubou len málo dotknuté drahé Slovensko priviesť tam, kde ho nechceme mať, to je do vojnovej vravy (...)  Prečo teda nečakať, až veci samy dozrejú a potom jednotne, okolnostiam primerane, všetci za jeden povraz ťahať? Tak káže zdravý pud sebazáchovy malého národa.“"31. augusta 1944 odletel generál Malár späť na východ Slovenska. Odmietol nemecké lietadlo a radšej letel slovenským priamo do Prešova. V popoludňajších hodinách takmer ihneď po pristátí bol na letisku v Nižnom Šebeši (dnes Nižná Šebastová) zatknutý nemeckými okupačnými jednotkami, ktoré v ten istý deň odzbrojovali Východoslovenskú armádu.
Malár bol najskôr internovaný v Prešove, odtiaľ bol eskortovaný do zajateckého tábor Kaisersteinbruch a odtiaľ do pevnosti Königstein v Sasku. Nemci rozbehli vyšetrovanie jeho podielu na povstaní. Najviac mu mala uškodiť výpoveď kpt. Staněka, ktorý podrobne opísal kontakty Malára a Čatloša pri príprave povstania. Následne bol Malár presunutý do Berlína, kde ho prevzal Hlavný úrad ríšskej bezpečnosti. Boli mu odobrané vyznamenania a uniforma a stal sa z neho obyčajný väzeň. Ocitol sa v spoločnosti ďalších slovenských generálov, Goliana, Viesta a Jurecha. V marci 1945 sa Malár aj ďalší slovenskí generáli mali nachádzať v koncentračnom tábore Flossenbürg.
V roku 1952 stanovil Okresný súd v Bratislave za oficiálny dátum jeho úmrtia 28. február 1945.
Iné
Augustín Malár bol ženatý dvakrát, Jeho prvá manželka sa volala Vlasta Kubešová. Malár sa s ňou zoznámil počas štúdií v Prahe a 29. júla 1929 sa zosobášili. Ich manželstvo sa 13. februára 1932 skončilo rozvodom. Jeho druhá manželka Margot (rod. Grosse) pracovala ako zubárka v Novom Meste nad Váhom. Syn Borivoj Malár (* 4. november 1944† 25. apríl 2016) v roku 1974 emigroval do Spolkovej republiky Nemecko a zmenil si meno na Claus Brust.
Augustín Malár ovládal niekoľko jazykov, Okrem slovenčiny hovoril veľmi dobre po maďarsky, čiastočne rozprával aj francúzsky, nemecky, srbsky a rumunsky.
Sociálne trhové hospodárstvo
Sociálne trhové hospodárstvo alebo sociálna trhová ekonomika je hospodárstvo (ekonomický systém), ktoré sa vyznačuje týmito črtami: ochrana a podpora súkromného vlastníctva, konkurencia bez monopolov, voľná tvorba cien a stabilita penažného obehu, ekonomická samostatnosť a zodpovednosť podnikateľov, obmedzené ekonomické funkcie štátu.
Súkromné vlastníctvo je predpokladom konkurencie a voľnej tvorby cien, ako aj samostatnosti podnikateľov a ich zodpovednosti za výsledky hospodárenia. Zospoločenštenie výroby vedie k poklesu efektívnosti hospodárstva, k nehospodárnemu využívaniu výrobných činiteľov a k oslabovaniu podnikateľskej aktivity.
Koordinujúcu funkciu plní voľná tvorba cien, pričom sú však možné obmedzené zásahy štátu. Predpokladom fungovania sociálneho trhového hospodárstva je stabilita peňažného obehu, ktorú má zabezpečovať peňažná a úverová politika. Odmieta sa inflácia, osobitne politika deficitného financovania a plnej zamestnanosti. Dôležitým princípom sociálneho trhového hospodárstva je vymedzenie funkcií a právomoci štátu v hospodárskej oblasti. Hospodárska činnosť štátu sa orientuje na podporu trhových foriem organizácie hospodárstva, a nie na riadenie jeho procesov. Nástroje štátneho regulovania nemajú narúšať pôsobenie trhových síl. Priebeh reprodukčného procesu by mal štát regulovať predovšetkým nástrojmi peňažnej a úverovej politiky. V rámci toho by mal predovšetkým ovplyvňovať vytváranie optimálnych národohospodárskych proporcií, stanovovať potrebné a zároveň reálne tempo ekonomického rastu a usilovať sa v rámci možností štátu o spravodlivé rozdeľovanie. Touto činnosťou má štát zabezpečiť dostatočný priestor samoregulujúcim silám v hospodárstve, voľnú tvorbu cien a ekonomickú rovnováhu.
Model sociálneho trhového hospodárstva vychádza z koncepcie ordoizmu.
ATC kód R
ATC kód R označuje lieky pre respiračný systém.
1252 Celestia
1252 Celestia je planétka s priemerom 88 km, ktorú objavil F. L. Whipple 19. februára 1933.
Placodus
Placodus je vyhynutý rod plakodontov (triasových morských plazov). Tento rod zahŕňa 2 druhy, ktoré existovali v spodnom až strednom triase.
Telesné znaky
Placodus je tým typickým rodom plakodontov. Mal zavalité telo a plávacie blany na končatinách. Ako typický plakodont mal aj dostatočne silné nohy na to, aby dokázali chodiť ako po morskom dne, tak aj na súši, hoci neobratne. Plakodus disponoval chrupom, ktorý bol prispôsobený na drvenie tvrdých schránok lastúrnikov. Vyčnievajúce kolíkovité predné zuby používali na to aby ich vyberali z dier v skalách a zadné, okrúhle a ako kamene vyzerajúce zuby používali na to aby ich rozdrvili. Tieto druhy dorastali do dĺžky asi 2 metre. Fosílie tohto rodu sa našli hlavne v Alpách v Európe. Placodus je jediný rod čeľade Placodontidae.
ATC kód S
ATC kód S označuje lieky pre zmyslové orgány.
Holí
thumb|Oslavy sviatku Holí Holí je hinduistický sviatok jari. Slávi sa vo februári alebo v marci. Je to sviatok farieb a uctievania Višnua a Krišnu.
Futsal na Ázijských halových hrách 2007
Futsal na Ázijských halových hrách 2007 bol futsalový turnaj v rámci multi-športového podujatia Ázijských halových hier 2007. Konal sa v Macau od 26. októbra3. novembra 2007, za účasti 18 mužských a 7 ženských tímov. Dejiskami turnaja boli Tap Seac Multisport Pavilion s kapacitou 4 000 divákov a IPM Multisport Pavilion s kapacitou 3 800 divákov. Nováčikmi turnaja bola až desiatka mužských tímov: Afganistan, Hongkong, Indonézia, Japonsko, Libanon, Malajzia, Saudská Arábia, Tadžikistan, Vietnam a Východný Timor; a štvorica ženských tímov: Irán, Japonsko, Malajzia a Vietnam. Víťazmi turnaja sa stali druhýkrát Iránci a prvýkrát Japonky.
Základné skupiny
Výsledky Kuvajtu boli neskôr anulované a kontumované výsledkom, pretože Kuvajtska futbalová federácia bola suspendovaná medzinárodnou federáciou FIFA zo všetkých futbalových a futsalových podujatí.
Efektívnosť
Efektívnosť alebo efektivita môže byť:
1253 Frisia
1253 Frisia je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil K. Reinmuth 9. októbra 1931.
Kostol Povýšenia svätého Kríža (Lanžhot)
thumb|Kostol Povýšenia svätého Kríža Kostol Povýšenia svätého Kríža je kostol v Lanžhote zasvätený Povýšeniu svätého kríža.
Dejiny
Lanžhot bol založený v roku 808909 podľa nemeckého mestského práva. Predpokladá sa, že mal hneď na počiatku svojho vzniku románsky katolícky kostolík na mieste bývalého "Jazérka" v lokalite Kazůbek.
Prvá písomná zmienka o farnom patronáte obce sa objavila v roku 1384 v zemskej knihe.
V roku 1550 bol postavený gotický kostolík i s cintorínom na terajšom mieste. V roku 1605 bola obec vypálená Uhrami a kostol bol zničený. Farnosť bola vďaka naboženskému cíteniu predkov otvorená a v roku 1613 bol dosadený katolícky kňaz Štěpán Bučič, ktorý tu pôsobil až do svojej smrti 5. 3. 1658, podľa latinského nápisu na vonkajšej strane kostola.
V roku 1716 bol kostol zásluhou kňaza Ondřeja Vaničku obnovený. Zriadil chórus aj nový organ, kazateľňa, krstiteľnica a 24 otvorených lavíc pochádza tiež z tej doby.
V roku 1733 celá obec vyhorela i s farnou budovou. Po tomto nešťastí bola fara premiestnená do priestorov terajšej obecnej školy. Nová fara bola postavená v roku 1787.
V roku 1802 fara znovu vyhorela po zásahu bleskom. Do terajšej podoby bol kostol prestavaný v roku 1892.
V roku 1945 bol kostol veľmi poškodený prechádzajúcim frontom.
Následkom nešťastí sa nezachovalo veľa písomnosti a kostol musel byť veľakrát prestavovaný a obnovovaný, v dôsledku čoho nie je zapísaný ako národná kultúrna pamiatka.
Linières-Bouton
Linières-Bouton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Vernet-Sainte-Marguerite
Le Vernet-Sainte-Marguerite je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grójec
Grójec je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat grójecki v rovnomennej gmine.
Žije tu 16 714 obyvateľov (31. 12. 2021).
== Partnerské mestá ==
ATC kód V
ATC kód V označuje rôzne iné lieky (vária).
Mužská dvojhra na Medibank International 2009
Mužská dvojhra na Medibank International 2009 sa hrala ako súčasť Medibank International Sydney 2009 od 11. januára do 17. januára. Titul získal Argentínčan David Nalbandian, ktorý vo finále zdola Fína Nieminena 6-3, 6-7(9), 6-2. Bol to jeho 10. titul na okruhu ATP.
Pavel Alexandrovič Florenskij
Životopis
Pavel Alexandrovič Florenskij sa narodil 21. januára 1882 v rodine železničiara - inžiniera v meste Jevlach, ktoré sa v súčasnosti nachádza v západnom Azerbajdžane. Jeho otec pochádzal z rodiny ruského ortodoxného kňaza a jeho matka pochádzala z arménskej šľachty. Po ukončení gymnázia v Tbilisi nastupuje na fakultu matematiky na Moskovskej štátnej univerzite, súčasne sa venuje štúdiu filozofie.
Po úspešnom ukončení štúdií v roku 1904, Florenskij odmieta ponúknuté učiteľské miesto na univerzite. Namiesto toho sa rozhodol nastúpiť na štúdium teológie. Spolu s ďalšími študentmi založil spoločnosť (Союз Христинской Борьбы), zameranú na revolučnú prestavbu ruskej spoločnosti v súlade s ideami a myšlienkami Vladimira Soloviova. Kvôli členstvu v tejto spoločnosti bol v roku 1906 uväznený. Neskôr sa už v radikálnych kresťanských hnutiach neangažoval.
Počas štúdií teológie jeho záujmy zahrňovali filozofiu, náboženstvo, umenie, folklór. Stal sa prominentným členom ruského symbolistického hnutia, spriatelil sa s Andrejom Belajom, publikoval svoje práce v magazíne Nová cesta (Новый Путь) a Váhy (Весы). Začal tiež pracovať na jeho hlavnom filozofickom diele Stĺp a opora pravdy (Столп и утверждение истины). Kniha bola publikovaná až v roku 1924, pretože váhal s jej uverejnením, hoci väčšiu časť mal hotovú už okolo roku 1908.
Vydavateľstvo Princeton University Press o nej napísalo: ''Pôvodne publikovaná v roku 1914, je táto kniha je sériou dvanástich listov svojmu „bratovi“, prípadne „priateľovi“, ktorý môže byť symbolicky chápaný ako Christos. Ústrednou témou Florenského práce je skúmanie rôznych významov kresťanskej lásky, ktorú vidí ako kombináciu philie (priateľstvo) a agape (univerzálna láska). Popisuje prastaré kresťanské obrady ako adelphopoiesis - obrady pobratrenia sa medzi veriacimi, spájajúc mužské priateľstvá cudným putom lásky. Navyše je jedným z prvých mysliteľov v dvadsiatom storočí, pre ktorých je dôležitá idea Božskej Sofie.''
Podľa vydavateľstva Refugium sa ide o: ''jedno z najznamenitejších náboženských diel v intelektuálnom ruskom prostredí, ako po stránke špekulatívnej – teologicky či filozoficky – tak i v zmysle osobného svedectva, vo forme listov. Grandiózne eseje sú zámerne prekladané rôznymi medzioborových exkurziami do matematiky, teórie umenia, patristiky… Nadčasové originálne vízie ruského kňaza, ktorý záhadne zahynul v sovietskom vezení, predstavujú nepochybne veľmi závažnú inšpiráciu.''
Po ukončení štúdií teológie vyučoval filozofie a žil a býval v Trojitsko-pečorskej lavre do roku 1919. V roku 1911 bol vysvätený na kňaza. V roku 1914 napísal svoju dizertačnú prácu O duchovnej pravde. Publikoval svoje príspevky z oblastí filozofie, teológie, teórie umenia, matematiky, elektrodynamiky. Medzi rokmi 1911 a 1917 bol hlavným editorom jedného z najváženejších teologických periodík ortodoxnej cirkvi toho času Bohoslovecký vestník. Bol tiež duchovným učiteľom jedného z najkontroverznejších spisovateľov predrevolučnej epochy Vasilija Rozanova, ktorého sa snažil zmieriť s pravoslávnou cirkvou.
Po uzavretí kláštorov v ktorých pôsobil ako kňaz, bol presunutý do Moskvy kvôli práci na elektrifikácií Ruska - plán GOELRO - na odporúčanie Trockého, ktorý veril v Florenského schopnosť pomôcť vláde pri elektrifikácií Ruska. Podľa dobových prameňov bol na Florenského v jeho kňazskom rúchu, pracujúceho bok po boku činiteľmi vlády, udivujúci pohľad.
V druhej polovici 20. rokov pracoval hlavne na fyzike a elektrodynamike, publikoval svoju hlavnú vedeckú prácu Imaginárne čísla v geometrii pojednávajúcu o geometrickej interpretácii teórie relativity.
V roku 1928 odchádza do exilu do mesta Nižný Novgorod. Po intervencii manželky Maxima Gorkého Jekateriny, mu bol povolený návrat do Moskvy. V roku 1933 bol zatknutý a odsúdený na 10 rokov pracovného tábora ( paragraf 58 trestného zákona, bod 10 a 11 - protisovietska agitácia a publikovanie protisovietskych materiálov). Protisovietske agitácie mali byť v jeho monografii o teórii relativity.
Zo začiatku bol v tábore pracujúcom na BAM, od roku 1934 v Solovkách (bývalý kláštorný komplex na Soloveckých ostrovoch v Bielom mori), kde riadil výskum produkcie jódu a agaru z rias v okolí ostrova. V roku 1937 bol prevezený do Leningradu, kde bol odsúdený trojkou (Trojka znamenala presne to, čo hovorí jej názov: traja ľudia, zvyčajne to bol regionálny náčelník NKVD, prvý tajomník strany v danej oblasti a zástupca prokuratúry alebo miestnej vlády. Spoločne mali právo vynášať rozsudky nad väzňami v ich neprítomnosti, bez akéhokoľvek sudcu, bez poroty, právnikov čí súdu. ) na trest smrti. Podľa legendy bol odsúdený kvôli tomu, že nechcel prezradiť miesto kde boli ukryté ostatky svätého Sergija Radonežského (malo ísť o jeho hlavu), ktoré chceli komunisti zničiť. Hlava svätého Sergija Radonežského bola skutočne zachránená. Ostatky boli do Trojicko-pečorskej lavry navrátené arcibiskupom Sergejom.
Podľa oficiálnych informácií, Florenskij zomrel 8. decembra 1943 niekde na Sibíri, ale štúdium archívov NKVD odhalilo, že tento dátum je falošný. Posledný záznam z vyšetrovania pochádza zo dňa 25. novembra 1937. Florenskij bol okamžite po odsúdení trojkou zastrelený, v decembri 1937. Pravdepodobne bol popravený neďaleko Leningradu, v blízkosti Toksova (20 kilometrov severovýchodne od Leningradu) a bol pochovaný v tajnom hrobe spolu z ďalšími obeťami NKVD.
Zaujímavosti
Česko-slovenská vláda požiadala Sovietsky zväz v roku 1935 o prepustenie do emigrácie pre niekoľko ruských intelektuálov, medzi nimi aj Florenského. Odpoveď sovietskej strany znela: ...pop, príživník, nepriateľ sovietskeho ľudu si zaslúži iba spravodlivý trest...
1254 Erfordia
1254 Erfordia je planétka s priemerom 49 km, ktorú objavil J. Hartmann 10. mája 1932.
Samsung Galaxy Fame
Samsung Galaxy Fame je mobilný telefón vyrábaný spoločnosťou Samsung, ktorý používa operačný systém Android 4.1.2 (Jelly Beans) s grafickou nadstavbou TouchWiz.
Rozmery telefónu sú 113 mm × 61,6 mm × 11,6 mm a displej má uhlopriečku 3,5 palcov s rozlíšením 480 x 320 bodov.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2005
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2005 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 2005, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo 24 európskych družstiev. Tie súťažili o 8 postupových miest na záverečný turnaj v dvoch kvalifikačných skupinách a následnom play-off.
Prebiehala od 23. novembra 2004 do 19. júna 2005. Na finálový turnaj postúpili víťazi play-off.
Priamy postup
Priamo z Európy postúpili hostiteľská krajina, víťaz MS 2003 a 3 najlepšie družstvá z ME 2004:
Kvalifikácia
🇵🇱 Kielce
Play-off
11.19. jún 2005
Shrek 2
Shrek 2 je americká animovaná, dobrodružná, rodinná komédia z roku 2004 o obrovi Shrekovi. Ide o voľné pokračovanie filmu Shrek.
Postavy
Vo filme vystupuje niekoľko rozprávkových postáv:
Karpatský spolok
náhľad|Vľavo odznak Karpatského spolku, vpravo je odznak člena Záchranného zboru Karpatského spolku. Karpatský spolok bol turistický spolok, ktorý založili po zániku Uhorského karpatského spolku nemeckí turistickí nadšenci v roku 1920 v Kežmarku.
Z histórie
Uhorský karpatský spolok po vzniku novej Československej republiky stratil nielen veľkú časť členskej základne (počet členov klesol z 3 500 na 1 200), ale aj jednotnú náplň. Maďarská časť spolku bola odtrhnutá od slovenského územia. Keď po roku 1918 bola zastavená činnosť uhorských turistických spolkov a keď Spišským Nemcom nevyšli plány so založením samostatnej Spišskej republiky, sústredili sa na založenie samostatnej spišskej politickej strany - Zipser Deutsche Partei (1920). Tá začala aktivizovať založenie nového turistického spolku. Podnetom bolo zlúčenie Tatranského spolku turistického s Klubom československých turistov v roku 1920. Nemecká turistická menšina na Spiši, ktorej turisti boli aktívnymi členmi zaniknutého Uhorského karpatského spolku, sa rozhodla vytvoriť si svoj turistický spolok. V Poprade 4. decembra 1920 vznikol Karpatský spolok (Karpathenverein).
Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky
Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky (ÚNMS SR) je ústredným orgánom štátnej správy Slovenskej republiky pre oblasť technickej normalizácie, metrológie a skúšobníctva. Podieľa sa na tvorbe a uskutočňovaní jednotnej štátnej politiky v oblasti technickej normalizácie, metrológie, kvality a posudzovania zhody. Vypracúva koncepciu štátnej politiky v oblasti technickej normalizácie, metrológie, kvality a posudzovania zhody a v spolupráci s ministerstvami a ostatnými orgánmi štátnej správy zabezpečuje jej realizáciu.
Poslanie
Poslaním ÚNMS SR je tvorba a udržiavanie dôveryhodných nástrojov infraštruktúry kvality pre konkurencieschopné podnikateľské prostredie. Nástrojmi infraštruktúry kvality v európskom ponímaní je (sú) normalizácia, metrológia, posudzovanie zhody, akreditácia a najnovšie aj trhový dozor v rozsahu, v ktorom vykonáva činnosti zamerané na vymožiteľnosť smerníc, najmä nového prístupu.
Organizácie rezortu ÚNMS SR
Do zriaďovateľskej pôsobnosti a pod dohlad ÚNMS SR patria viaceré organizácie:
Karpatský spolok
Z histórie
Novým sídlom spolku sa stal Kežmarok. Obdobie od roku 1920 do roku 1925 bolo, ako ho nazvali samotní členovia spolku, obdobím kežmarským. Maďarskí turisti prestali navštevovať slovenské hory a bolo potrebné vyvinúť veľké úsilie, aby sa cestovný ruch oživil. Spolok v tom čase viedol Dr. Michal Guhr, ktorý sa venoval najmä organizačným záležitostiam, osvetovej činnosti, organizácii zimných športov – výstavbe skokanského mostíka, sánkarskej dráhy, bežeckých tratí a pod. Aktívny bol profesor Julius Andreas Hefty, ktorý organizoval spolkový život a turistické aktivity, profesor Alfred Grosz bol okrem iného, spolkovým fotografom, ktorý zhotovil okolo 10-tisíc fotografií. Bol aj priekopníkom v objavovaní vysokohorských ciest a vytvoril rekord v počte prvovýstupov. Aktívny bol aj profesor Bela Hajts, ktorý organizoval tatranské výlety a venoval sa histórii. Artur Wiegand sa venoval organizácii spolku, položil základy nového vedenia obchodu. Architekt Ing. Oskar Zuber organizoval stavebnú činnosť spolku a dlhý čas pôsobil ako redaktor spolkového časopisu Turistik, Alpinismus, Wintersport a Die Karpathen. Dr. Desider Reichart sa staral o rozvoj zimných športov a bol ich náčelníkom. Aktívne v tom čase pôsobili aj ďalší členovia spolku – Dr. Wilhelm Nemény, Teodor Augustín Sauter, ktorý v Karpathen Post prinášal správy z Vysokých Tatier a vychovával obyvateľov Spiša k pochopeniu významu a poslania cestovného ruchu. Vydával aj spolkový časopis Turistik und Alpinizmus. Hodno spomenúť aj iných členov, napríklad Anton Jurgovský, Július Wachdeutsch a Michael Zwiebel, Ernst Bethelnfalvy, Karl Pivovarcsy a iní.
Prinavrátenie chát
Dôležitou úlohou spolku bolo opätovné získanie majetkových práv na tatranské chaty. Po rokovaní s komisiou na určenie hraníc spolok získal do opätovného vlastníctva Chatu pri Zelenom plese, Téryho chatu a Sliezsky dom.
Karpatské múzeum
Dr. Michal Guhr, predseda spolku v roku 1925 v Piešťanoch na Dni spolkov pre cudzinecký ruch prišiel s myšlienkou zjednotenia múzeí v Poprade a vo Veľkej. Uvažovalo sa aj o zriadené nového alpského múzea vo Vysokých Tatrách. Členovia spolku sa rozhodli vyhlásiť zbierku na výstavbu dvoch veľkých miestností Karpatského múzea, ktoré mali byť postavené medzi staršími krídlami pôvodnej budovy. Zozbieralo sa 70 tisíc korún, 12 500 korunami prispelo mesto Poprad. Dňa 13. júna 1926 bola stavba dokončená.
Maďarsko-nemecká orientácia
Karpatský spolok na čele so svojimi predstaviteľmi Dr. Michalom Guhrom a profesorom Heftym sa od začiatku orientoval na nemecké organizácie podobného zamerania. Bol spoluzakladateľom Hlavného zväzu nemeckých spolkov pre zimné športy v Liberci (HDW) a vytvoril vlastný Tatranský kraj. Zároveň bol spoluzakladateľom a členom Hlavného zväzu nemeckých horských a turistických spolkov so sídlom v Ústí nad Labem, členom Nemeckého lawn-tenisového zväzu v Československu so sídlom v Prahe, Spolku zimných behov v ČSR, Nemeckého plaveckého spolku v ČSR a Moravsko-sliezskeho automobilového klubu so sídlom v Brne. Členovia spolku a jeho predstavitelia sa pre svoju maďarsko-nemeckú orientáciu často ocitli v politických a národných roztržkách. Napríklad preto, lebo vydávali a distribuovali nemecky a maďarsky písanú literatúru, vydanú v Maďarsku. Jej rozširovanie bolo výnosom bývalého ministra s plnou mocou pre správu Slovenska po 28. októbri 1918 zakázané.
Športová a spoločenská činnosť
Koncom 20. rokov sa spolok začal venovať výchove pretekárov. V dňoch 1. a 2. februára 1920 usporiadal medzinárodné lyžiarske preteky, v rámci ktorých sa uskutočnili majstrovstvá Vysokých Tatier. Súťažilo sa v behoch na lyžiach – kategória mládeže, juniori , ženy , v zjazde, výstupoch, skokoch na lyžiach a v štafetovom behu na 10 kilometrov. Spolok v roku 1922 zorganizoval medzinárodné lyžiarske preteky v Korytnici. Medzi najpopulárnejšie medzinárodné podujatia patrili preteky o najlepšiu lyžiarsku štafetu Tatier, ktoré sa uskutočňovali od roku 1925. Spolu to bolo 14 ročníkov. Vo februári roku 1925 sa uskutočnil prvý Zimný týždeň Karpatského spolku. Po prvý raz od roku 1910 sa časť pretekov uskutočnila aj na Štrbskom Plese. Skokani skákali na mostíku v Tatranskej Polianke. Zima bola skúpa na sneh, a tak museli organizátori na mostík naviezť snehu. Skokani dosahovali dĺžku 3036 m. V roku 1928 bol spolok organizátorom medzinárodných sánkarských pretekov na prírodnej dráhe z Hrebienka do Starého Smokovca. Uskutočnili sa aj mnohé iné športové podujatia. Spolok sa venoval aj letným športom. V roku 1925 vznikol tenisový oddiel. Od roku 1926 bol Nemeckým lawn tenisovým zväzom Karpatský spolok poverený každoročne organizovať medzinárodnú tenisovú súťaž v Starom Smokovci.
Obľúbené boli spolkové spoločenské podujatia. Medzi inými Spišský bál, záhradné slávnosti v Starom Smokovci, výstavy, prednášky, výlety do Tatier, jaskýň, prehliadky kultúrnych pamiatok a mnohé iné. Turistický odborný výbor vypracoval pre 40 pobočiek v Československu turistické plány, podľa ktorých usporiadali 492 spoločných výletov, na ktorých sa zúčastnilo 16 262 osôb. Spolok rozšíril útulňu pri Zelenom plese pre mládež, rozšíril útulňu Dr. Guhra vo Velickej doline, upravil cesty vo Vysokých Tatrách, prestaval mostík Dr. Guhra vo Velickej doline atď. Spolok si dal vyhotoviť film za 40 tisíc Kč o Vysokých Tatrách, spišských mestách, Dunajci, Dobšinskej ľadovej jaskyni. Bol podnikom cestovného ruchu, ktorý veľmi dobre zabezpečoval Vysokým Tatrám a ich okoliu vysokú návštevnosť.
Obmedzenie činnosti a nové aktivity
Nové nariadenie štátnych orgánov Československej republiky pribrzdili širokospektrálne aktivity spolku. Viaceré prevzal nový Klub československých turistov, napríklad značkovanie turistických chodníkov, záchrannú činnosť a spolok prišiel aj o chaty, ktoré boli postavené na štátom vlastnených pozemkoch. Aj napriek tomu členovia spolku pokračovali v činnosti. Napríklad obnovili chodníky na Hrebienok, k prameňu Studeného potoka, chodník z Tatranských Matliarov k Zelenému plesu, zo Starého Smokovca a Tatranskej Polianky k Sliezskemu domu, chodník do Belianskej jaskyne, do Malej Studenej doliny, do Velickej doliny a na Slavkovský štít, upravili chodník na Lomnický štít, v Nemeckom rebríku, či na Medené lávky. Rozšírili Chatu pri Zelenom plese, zrekonštruovali Téryho chatu, vybudovali malú vodnú elektráreň pri Sliezskom dome, osadili pamätné tabule nielen vo Vysokých Tatrách, ale aj v Slovenskom raji, stavali mosty a podarilo sa im obnoviť aj záchranársku činnosť, na ktorej sa podieľali dobrovoľníci. Svoje aktivity spolok zameral na budovanie tenisových ihrísk v Kežmarku v Matejovciach, v Starom Smokovci, Dobšinej a Spišskej Sobote. Veľa úsilia spolok venoval sánkarskému športu; v Starom Smokovci bola prírodná sánkarská dráha, na ktorej v roku 1928 zorganizoval majstrovstvá Slovenska.
Pobočky
Spolok založil na Slovensku viac ako 40 pobočiek a mal zastúpenie v cestovných kanceláriách, v tatranských kúpeľoch, v podtatranských mestách i v Podkarpatskej Rusi. Rozšíril sa i do Česka a Nemecka. Hlavnú kanceláriu mal v Kežmarku a informačnú v Poprade, v Starom Smokovci, v Tatranskej Kotline, v Tatranskej Polianke, v Dobšinej a v Košiciach. V roku 1930 mal spolok 6 200 členov.
Zánik spolku
Spolok mal stanovy obnovené v roku 1940, od kedy bol predsedom spolku advokát Dr. Gejza Klein z Popradu a tajomníkom Tibor Braisz. Keďže spolok bol po druhej svetovej vojne považovaný za nemecko-maďarský, na základe nariadení Slovenskej národnej rady (nariadenie SNR č. 51/1945 z 25. mája 1945 o rozpustení a zakladaní spolkov) bol v roku 1945 zrušený. V archívoch sa nezachovali mnohé dôležité dokumenty o činnosti spolku a preto sú informácie neúplné.
Noviny a časopisy
Od roku 1920 vydával časopis Turistik, Alpinismus und Wintersport (19241933), ktorého predchodcom bol časopis Uhorského karpatského spolku Turistaság és Alpinizmus (Turistika a Alpinizmus). V rokoch 19341943 bol pokračovateľom Turistik, Alpinismus und Wintersport časopis Die Karpathen s podtitulom Turistik, Alpinismus und Wintersport. Zodpovedným redaktorom bol od začiatku vydávania v roku 1920 Julius Andreas Hefty. Článkami propagoval turistiku, horolezectvo a zimné športy. Vydával ročenky Karpatského spolku (Karpathen-jahrbuch). Spolok po roku 1945 zanikol.
Kašrut
Kašrut (hebr. כשרות, výslovnosť v jidiš kašrus; z hebr.כשר kašer – správny, vhodný) je súbor židovských náboženských predpisov, ktoré sa vzťahujú na potraviny, prípravu a konzumáciu jedla. V judaizme je možné konzumovať iba to jedlo, ktoré bolo pripravené z vhodných potravín v súlade s predpismi kašrutu. Také jedlo sa označuje ako kóšer (po hebrejsky kašer). Jedlo, ktoré je podľa židovského práva ku konzumácii nespôsobilé sa označuje ako trefa alebo trejfe (hebr. טריפה – roztrhaný).
Základné pravidlá kašrutu sú uvedené v biblickej knihe Levitikus, boli rozpracované ďalej v Mišne a Talmude a kodifikované v rabínskych halachických kompendiách, akým je napr. Šulchan aruch.
Pravidlá kašrutu
Základom kašrutu je dodržiavanie všetkých nasledujúcich pravidiel:
Halinów
Halinów je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat miński v rovnomennej gmine.
Kašrut
Dohľad
Formálny certifikát o tom, ktoré potraviny sú kóšer vydáva dozorca zvaný mašgiach, najčastejšie je ním autorizovaný rabín. Tento certifikát sa nazýva hechšer.
Halinów
Žije tu 3 717 obyvateľov (31. 12. 2021).
Otrava krve
Otrava krve je siedmy album brnianskej rockovej skupiny Progres-Pokrok, ktorá do konca 80. rokov používala názov Progres 2. Platňa vyšla v roku 1990 a ide o posledný štúdiový album tejto skupiny.
Frida Kahlo
Frida Kahlo, narodená ako Magdalena Carmen Frida Kahlo y Calderón (* 6. júl 1907, Coyoacán, Mexiko – † 13. júl, 1954, tamže) bola mexická maliarka začiatku 20. storočia. Bola manželkou maliara Diega Riveru a milenkou komunistického revolucionára Leva Trockého.
Otrava krve
Album a jeho história
Koncertnú premiéru projektu Otrava krve odohrali na jar 1988, a aj keď bol program schválený, na vystúpenie často dozerali príslušníci Štátnej bezpečnosti. Projekt bol úspešný, celkovo sa usporiadalo 165 repríz, počas nežnej revolúcie ale koncertovanie ukončili. Skupina sa ešte schádzala v štúdiu, kde nahrala skrátenú verziu Otravy krve, ktorá v roku 1990 vyšla na LP, a vo februári 1990 sa definitívne rozpadla.
Frida Kahlo
Bola predstaviteľkou surrealizmu. K maľovaniu ju priviedla nešťastná nehoda - v 18 rokoch cestovala v autobuse do ktorého narazila električka. Následne zostala na lôžku a z nudy začala maľovať. S následkami nehody sa vyrovnávala celý život. Zo začiatku ju ovplyvnil kubizmus. Zanechala po sebe viac ako 200 obrazov, najmä autoportréty.
Otrava krve
Vydávanie albumu
Otrava krve vyšla na LP v roku 1990 vo vydavateľstve Panton. Na CD táto verzia nikdy nevyšla. Roku 2008 však vyšla vo vydavateľstve FT Records reedícia na CD, ktorá obsahuje kompletný program Otravy krve zložený z koncertných záznamov (skladby 1–8) a demonahrávok (skladby 9–13) natočených v roku 1988. Skladby „Lavina“ a „Otrava krve“ boli prevzaté z pôvodného LP vydania (nahrané 1990).
Frida Kahlo
V roku 2002 natočila americká režisérka Julie Taymorová biografický film v americko-mexickej koprodukcii s názvom Frida, v hlavnej úlohe so Salmou Hayekovou.
Životopis
Tvrdila, že sa narodila 7. júla 1910, avšak jej skutočný dátum narodenia je 6. júl 1907. Narodila sa v mexickom Coyoacáne.
Bola treťou zo štyroch dcér z manželstva Matildy Calderón a Guillerma Kahla. V šiestich rokoch ochorela na detskú obrnu a následne jej rapídne schudla pravá noha. Frida tento defekt skrývala už odmalička pod dlhé nohavice a neskôr za tradičné dlhé mexické sukne. Jej otec, profesionálny fotograf, ju naučil používať fotoaparát, pozorovať a prikrášľovať čo bolo potrebné pre jej obrazy. V roku 1922 sa zapísala do štátnej školy. Zaujímali ju prírodné vedy, biológia a anatómia a želala si byť lekárkou. V škole bola členkou skupiny prezývanej „Los cachuchas“ (čítaj kačučas). Bolo ich možno spoznať podľa typickej čiapky. Bola to skupina zaujatá literatúrou a sociálne-národnými myšlienkami. Z jej radov neskôr vystúpili viacerí lídri mexickej ľavice. Frida a jej priateľ Alejandro Gómez Arias utrpeli v roku 1925 nehodu, keď cestovali v autobuse, ktorý sa zrazil s električkou. Následne Frida prežila tri mesiace v posteli a zistili jej zlomený stavec, kvôli ktorému sa nevyhla noseniu korzetu počas 9 mesiacov. Keďže musela tráviť celé dni v posteli takmer bez možnosti pohybu, začala maľovať. Na posteľ jej namontovali podstavec, ktorý jej dovoľoval maľovať opretej, keďže jej pohyby boli obmedzené. Prvý obraz bol portrét jej priateľky Cristiny. Neskôr mala blízko seba zrkadlo a mohla sa vidieť. Tak začala kresliť autoportréty. Neskôr povedala: „Kreslím sama seba preto, lebo trávim veľa času sama a pretože som motív, ktorý najlepšie poznám.“
V roku 1929 uzavrela manželstvo s Diegom Riverom, ktorý bol tiež maliarom. Prežili búrlivý vzťah a v roku 1940 sa rozviedli. Avšak o rok neskôr už boli opäť spolu. Bola milenkou Leva Trockého. Stala sa učiteľkou kreslenia na škole výtvarného umenia a členkou seminára mexického umenia. V roku 1938 usporiadala svoju prvú vlastnú výstavu v Galérii Juliena Levyho v New Yorku. Niektoré z jej prác boli pripojené k mexickej výstave v roku 1939 v galérii Renou et Colle de Paris. Spolupracovala na Medzinárodnej výstave surrealizmu organizovanej v roku 1940 v galérii moderného umenia v hlavnom meste Mexika.
Liré
Liré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Nitrianska diecéza
náhľad|Biskupský palác Biskupstvo Nitra alebo Nitrianska diecéza, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Biskupstvo Nitra je rímskokatolícka diecéza na Slovensku so sídlom v Nitre. Je prvou diecézou zriadenou na území Slovenska. Bola zriadená už v roku 880 počas existencie Veľkomoravskej ríše, jej prvým biskupom bol Viching.
Liré
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nitrianska diecéza
Jej osud po zániku Veľkej Moravy nie je známy, zdá sa, že zanikla. Okolo roku 1110 bola obnovená vyčlenením z Ostrihomského arcibiskupstva.
Liré
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nitrianska diecéza
V súčasnosti je metropolou Nitrianskej diecézy Bratislavská arcidiecéza. Jej rozloha je, tvorí ju 17 dekanátov.
Dekanáty
Dekanáty diecézy sú v mestách:
Pleasant Dreams
Pleasant Dreams je šiesty štúdiový album americkej punk rockovej skupiny Ramones. Jeho producentom bol Graham Gouldman. Album prvýkrát vyšiel v júli 1981 v Sire Records a v rebríčku Billboard 200 sa dostal najlepšie na 58. miesto. V auguste 2002 vyšiel album v reedícii v Rhino Records.
Transcendentálna idea
Transcendentálna idea, alebo tiež idea metafyziky, rozmyslový pojem je podľa Kanta idea, ktorej zdrojom je túžba umu prekročiť to, čo mu je dané a dosiahnuť za hranice možnosti skúsenosti. Transcendentálna idea je podľa Kanta nevyhnutná pre formálne usporiadanie pojmov a poznatkov do ucelenej vedy. Podľa Kanta existujú tri transcendentálne idey: idea boha, idea slobody a idea nesmrteľnosti.
Iłża
Iłża je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat radomski v rovnomennej gmine.
Žije tu 5 149 obyvateľov (30.6.2007).
Sexuálna výchova
Sexuálna výchova je výchova o témach ľudskej sexuality, vrátane citových vzťahov a zodpovednosti, rozmnožovacej sústavy človeka, sexuálneho styku, rozmnožovania, veku pohlavnej dospelosti, reprodukčného zdravia, reprodukčných práv, bezpečného sexu, antikoncepcie a sexuálnej abstinencie.
Úloha a dôležitosť sexuálnej výchovy
Problémy sexuálnej výchovy sa často opakujú a bývajú námetom diskusií odborníkov i laikov. Na rozdiel od mnohých iných výchovných disciplín býva táto výchova často posudzovaná z hľadiska politického, náboženského alebo všeobecne etického. Väčšina odborníkov sa zhoduje v tom, že táto výchova by mala byť vykonávaná v súčinnosti rodiny a školy.
Sexuálna výchova sa však zo všeobecného vzdelávacieho procesu stále akosi vymyká. Stáročia trvajúca tabuizácia vedie k tomu, že i mnohí renomovaní pedagógovia zastávajú názor, že prílišná otvorenosť môže byť škodlivá. Domnievajú sa, že dokonalá informovanosť môže viesť k predčasnému prebudeniu sexuality.
Definícia sexuálnej výchovy
Podľa jednej z definícií sa sexuálnou výchovou rozumie (v užšom slova zmysle) poskytovanie informácií o sexuálnom správaní a ľudskej reprodukcii. Tieto informácie majú potom pomôcť k ovládaniu vlastnej sexuality. Cieľom sexuálnej výchovy je chrániť zdravie mladých ľudí, pretože hlavnou príčinou nežiaducich tehotenstiev a z nich plynúcich potratov, pôrodov mladých slobodných matiek, alebo nútených predčasných sobášov, býva neznalosť vo veciach sexuálneho styku. Výuka poskytujúca mládeži vhodné sexuálne informácie je teda úsekom verejnej zdravotnej starostlivosti.
Hlavný význam sexuálnej výchovy spočíva v prospechu pre mladú generáciu, v prevencii nežiaducich otehotnení, v znížení nebezpečia sexuálne prenosných chorôb vrátane AIDS, v boji proti zneužívaniu detí a sexuálnej kriminalite, v kultivácii medziľudských a partnerských vzťahov a v neposlednom rade tolerancii k sexuálnym menšinám.
Početné výskumy v oblasti sexuálnej výchovy potvrdili, že poučená mládež začína s pohlavnými stykmi neskôr ako nepoučená. Sexuálna výchova má taktiež blahodarný vplyv na zníženie výskytu sexuálne prenosných chorôb a nechcených tehotenstiev. Je však potrebné, aby táto výchova v sebe obsahovala nielen informácie, ale aby tiež u mladých ľudí dokázala vybudovať cieľavedomé postoje.
Právo a sexuálna výchova
Každý človek má právo na poučenie o základných veciach ako sú plánovanie rodiny, vrátane výhodnej a dostupnej antikoncepcie, sexuálne poruchy a problémy, prípadne sexuálne deviácie a sexuálne delikvencie.
Nezastupiteľnú rolu v sexuálnej výchove má škola, ktorá predovšetkým v predmete rodinná výchova, ale i biológia, poprípade občianska náuka prináša mladej generácii potrebné a odborné poučenie o otázkach, ktoré majú veľký význam nie len sociálny, ale i zdravotný a právny.
I keď neexistuje v žiadnom slovenskom právnom dokumente právo na sexuálnu výchovu, existuje však právo na vzdelanie a toto ústavné právo pokrýva i sexuálnu výchovu. Odporcovia sexuálnej výchovy operujú najčastejšie tvrdením, že sexuálna výchova náleží rodičom a nie škole.