cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polovodič
Základy
V tuhých látkach sú viazané jednotlivé atómy navzájom do kryštalickej mriežky s viac či menej rozsiahlou usporiadanosťou (monokryštály, polykryštály a amorfné látky). Na jadrá atómov sú viazané elektróny, pričom elektróny bližšie k jadru sú viazané väčšou silou než elektróny vzdialenejšie od jadra. Táto „sila“ sa vyjadruje ako väzbová energia – energia potrebná na úplné osamostatnenie daného elektrónu z látky (v grafe sa zobrazuje ako záporná, t. j. rastie smerom nadol).
Elektróny s najmenšou väzbovou energiou sa nazývajú valenčné elektróny (známe z chémie ako elektróny ktoré sa podieľajú na chemickej väzbe); ich väzbová energia vytvára v energetickom diagrame pásmo nazývané valenčné pásmo (valenčný pás, valence band – VB). Niektoré elektróny sú však schopné sa od jadra odtrhnúť a voľne sa pohybovať v látke (toto je podstatou elektrickej vodivosti látky). Tieto elektróny sú na látku viazané menej a tvoria tzv. vodivostné pásmo (vodivostný pás, conduction band – CB). Na odtrhnutie elektrónu od jeho jadra bolo potrebné vynaložiť nejakú energiu, ktorá v energetickom diagrame predstavuje medzeru medzi valenčným a vodivostným pásmom zakázané pásmo (zakázaný pás, band gap).
Diery
Keď sa elektrón odtrhne od jadra – opustí valenčné pásmo a prejde do vodivostného pásma – a začne sa pohybovať v látke, ostane v okolí jadra akési voľné miesto s kladným nábojom. Do tohto miesta sa môže presunúť valenčný elektrón zo susedného atómu, pri ktorom sa takto vytvorí miesto s kladným nábojom, do ktorého môže prejsť elektrón z nasledujúceho atómu atď. – vzniká nový mechanizmus elektrickej vodivosti. Aj keď ide o pohyb elektrónov, navonok to však vyzerá, akoby sa presúval kladný elektrický náboj. Pre popis tohto javu sa zaužíval pojem diera, a javy s týmto druhom elektrickej vodivosti sa dajú popísať podobnými vzťahmi ako pre „klasickú“ elektrónovú vodivosť, ale pre kvázi-časticu s kladným nábojom a menšou pohyblivosťou.
Proces odtrhnutia elektrónu od jadra sa dá teda chápať ako vytvorenie (generácia) páru elektrón-diera.
Pôsobenie vonkajších vplyvov
Základným zdrojom energie vďaka ktorej prechádzajú elektróny z valenčného do vodivostného pásma je teplo (tepelné kmity kryštalickej mriežky). Zmenou teploty látky sa menia energetické vzťahy medzi pásmami a mení sa aj ich obsadenie. Toto je príčinou zmeny vodivosti polovodičov vplyvom zmeny teploty. Hrubo povedané, zvyšujúcou sa teplotou sa zväčšuje možnosť, že elektrón sa odtrhne od jadra, čiže sa zvyšuje vodivosť, zasahuje však do toho viacero vplyvov takže táto úvaha nie je presná.
Rekombinácia
Zvláštnym prípadom rekombinácie je, keď elektrón vyžiari prebytočnú energiu vo forme fotónu. Tento jav je využitý v LED diódach a polovodičových laseroch.
Prímesi a poruchy
Pridaním malého množstva prímesí do polovodičov sa výrazne menia ich vlastnosti. Pridaním prvku ktorý má viac valenčných elektrónov než pôvodný polovodič – donor – sa zvyšuje pravdepodobnosť, že sa akoby „nadbytočný“ elektrón odtrhne. Podobne pri prímesi s menším počtom valenčných elektrónov – akceptor – sa ľahko vytvorí diera. Donormi sa vytvárajú polovodiče typu N a akceptormi typu P.
Dotácia N
Dotácia N sa typicky robí prvkami s 5 elektrónmi vo valenčnej vrstve, napr. fosfor a arzén. Aby sa nenarušila pravidelnosť mriežky, najvhodnejšie sú prvky, ktoré majú podobné atómové polomery ako základný polovodič. Napr. pri kremíku je to fosfor.
Dotácia P
Dotácia P sa obvykle robí s prvkami s 3 elektrónmi (bór, hliník, gálium, indium) vo valenčnej vrstve. Keďže majú diery menšiu pohyblivosť ako elektróny („sú pomalšie“), preto sa polovodiče P používajú čo najmenej, napr. v tranzistoroch NPN je to len tenulinký prechod medzi obidvomi N-kami. Tranzistory PNP, kde je to opačne sú pri rovnakej cene pomalšie ako NPN. Ale aj PNP majú svoje výhody, hlavne v spínacích zapojeniach.
Poruchy
Poruchy v pravidelnosti kryštalickej mriežky sa prejavujú podobne ako prímesové hladiny (vo všeobecnosti zvyšujú vodivosť a keďže ide o nekontrolovateľný jav, sú pri výrobe polovodičových prvkov nežiaducim javom). Pri rozsiahlejších poruchách (polykryštály a amorfné látky) sa môžu základné polovodičové vlastnosti výrazne zmeniť až úplne stratiť (takýto polovodič sa môže správať ako izolant aj ako vodič).
Poruchy na povrchu polovodičov vznikajú pri ich výrobe (rezaní, brúsení) a je im ťažšie predísť ako poruchám v objeme. Tento fakt je príčinou, prečo sa tranzistory typu MOS (kde sa podstatné javy odohrávajú na a v blízkosti povrchu polovodiča) rozšírili o niekoľko desiatok rokov neskôr ako bipolárne tranzistory (kde PN priechody sú umiestnené v objeme polovodiča).
Prvky
Typické polovodiče tvorené jedným prvkom (elementárne polovodiče) sú zo IV. skupiny periodickej tabuľky prvkov:
Kompozitné polovodiče
Keď sa spoja atómy, kde majú elektróny rôzne potenciálové hladiny, v zlúčenine alebo zliatine (tuhej zmesi), môžu vzniknúť efekty, ktoré pri jednoduchých polovodičoch nie sú možné. Podstatné však je, aby bola zachovaná dokonalá kryštalická mriežka.
Mnohokrát sa kompozitné polovodiče vytvárajú ako tenké epitaxné vrstvy na substrátoch, ktoré sa kvôli cene vyrábajú len z niektorých druhov polovodičov – napr. Si, GaAs, GaP, InP. Vtedy je dôležité dosiahnuť mriežkové prispôsobenie nanášaného polovodiča, inak vzniknutá vrstva tzv. zrelaxuje a bude obsahovať neprípustné množstvo porúch. Pri miernom rozdiele mriežkových konštánt a veľmi tenkých vrstvách sa dá dosiahnuť stav, keď vrstva nezrelaxuje, ale ostane tzv. napätá, s inými fyzikálnymi vlastnosťami než má materiál danej vrstvy za normálnych podmienok.
Kombináciou tenkých vrstiev polovodičov s rozličnou pásmovou štruktúrou je možné dosiahnuť stav, keď sa niektorá z tenkých vrstiev stane pre elektróny alebo diery dvojrozmernou kvantovou jamou, čo má za následok prejavenie sa rôznych kvantových javov. Praktickým dôsledkom je napr. zvýšenie pohyblivosti nosičov náboja, čo umožňuje vyrobiť tranzistory s vysokou medznou pracovnou frekvenciou (tzv. HEMT).
Hlavné použitie kompozitných polovodičov je v optoelektronike – LED, lasery, fotodetektory – a v mikrovlnnej elektronike. Podľa počtu prvkov v kompozitnom polovodiči hovoríme o binárnych (2), ternárnych (3) a kvaternárnych (4) kompozitoch. Rozoznávame niekoľko skupín kompozitných polovodičov:
Organické polovodiče
Aj pri organických materiáloch ako napr. polyméry je možné vytvoriť efekt 4 elektrónov, základ je presná štruktúra materiálu.
Pri polyméroch s sú napr všetky elektróny viazané vo väzbách. Keď však máme napr. striedavú dvojitú a jednoduchú väzbu, tak dotáciou napr. sodíkom sa dajú dvojité väzby rozbiť bez toho, aby bol tento elektrón znovu zviazaný a vznikne vodivý kanál.
Organické polovodivé materiály:
Základný materiál
Pred prípravou monokryštálu sa musí predovšetkým pripraviť mimoriadne čistý polovodič. Základné materiály sa pripravujú chemickými postupmi, tak sa však nedá dosiahnuť potrebná čistota, preto sa polovodiče ďalej čistia fyzikálnymi metódami. Najdôležitejšia je zónová tavba, kde sa využíva rozdielna rozpustnosť nečistôt v tavenine rozličnej teploty. Základným problémom je pritom neznečistiť roztavený polovodič od okolia (pričom ide o vysoké teploty a roztavený polovodič môže byť chemicky agresívny).
Monokryštál
Po vyčistení základného materiálu sa vyrába monokryštál polovodiča vo forme valca s priemerom cca 50 – :
Delenie, povrchové spracovanie
Monokryštál sa po kontrole čistoty a kontrole orientácie mriežky (čo sa vyznačí vybrúsením plochy na povrchu valca pozdĺž jednej z kryštalografických rovín) píli (diamantovým kotúčom) na jednotlivé pláty (wafer) hrúbky 0,5 –. Jeden povrch plátu sa brúsi, potom leští mechanicky a chemicky s následným oplachom, aby sa odstránili povrchové poruchy a nečistoty. V súčasnosti sa na takmer všetky pláty ešte nanáša tzv. epitaxná vrstva toho istého polovodiča (v hrúbke rádu ) postupom, ktorý zaručuje zachovanie monokryštalicity, čím sa prakticky odstránia povrchové poruchy.
Úvod
Výhoda polovodičov je, že dokážu viesť veľké prúdy a majú dosť malý odpor aj pri veľkých teplotách. Spájaním polovodičov typu N a P sa dajú dosahovať efekty, aké sa pri kovoch nedajú. Najdôležitejšie na polovodičovej technike sú práve rozhrania typov P a N. Najčastejšie polovodiče sú polovodiče na báze kremíka. Sú aj najlacnejšie a na svoju cenu majú aj najlepšie vlastnosti. Nevýhodou je, že ich vlastnosti sa menia vplyvom kozmického žiarenia. Preto do vesmíru sa na dlhšie lety (Voyager, Pioneer) vyrábajú na zafírovom substráte.
Najprimitívnejší polovodičový elektrický prvok je dióda. Vyrobí sa tak že sa vhodným vnesením prímesí vytvoria prekrývajúce sa oblasti s vodivosťou typu N a P, čím vznikne prechod PN, ktorý vedie prúd len jedným smerom.
Integrované obvody
Zostaviť obvod z jednotlivých tranzistorov a diód atď. je v priemysle rádovo drahšie ako vyrobiť a osadiť jeden ekvivalentný integrovaný obvod. Preto sa jednotlivé tranzistory a diódy umiestňujú na jeden substrát, kde sa to len trochu oplatí.
Integrované obvody sa delia na analógové, ktoré spracovávajú spojité elektrické signály (napr. signál z mikrofónu rozochveného zvukom), a na digitálne (číslicové), kde sa spracovávajú údaje vo forme binárnych (dvojkových) čísel reprezentovaných dvomi napäťovými úrovňami.
Najjednoduchšie analógové integrované obvody sú:
Digitálne obvody sú menej náročné na presnosť technológie, čo umožňuje ich väčšiu zložitosť. Zložitejšie digitálne obvody sú napríklad mikroprocesory (CPU) mikropočítačov a signálové procesory (DSP), pamäte a podobne.
Nevýhodou integrovaných obvodov je, že musia byť vyrobené vo veľkom množstve, preto sa niekedy spájajú viaceré funkcie do jedného, alebo sa robí multifunkčná regresia, čiže aby sa aj v (aspoň blízkej) budúcnosti dal použiť na iné aplikácie. Toto núti vývojárov z konkurenčných firiem z času načas zjednotiť niektoré štandardy, napr. v komunikácii medzi čipmi.
V dnešnej dobe ale existujú programovateľné hradlové polia FPGA, ktoré tento problém vyriešili, hlavne v oblasti aplikačne špecifických obvodov ASIC.
Robert Merle
Životopis
Vo svojich dielach neskrýval ľavicové a predovšetkým humanistické založenie. Písal romány vojnové, politické, sociálne zamerané, satiricko-realistické, aj utopické a sci-fi s filozofickým podtextom. Medzi jeho najúspešnejšie patria romány s historickou tématikou. Vo svojich dielach sa zaoberal otázkou rasizmu, zla, fanatizmu, spoločenského útlaku, vojen a hľadaním ich koreňov v ľudskej psychike a spoločnosti. Svoje romány situoval do druhej svetovej vojny (Week-end à Zuydcoote, La mort est mon métier), vymyslenej súčasnosti (Malevil, Un animal Doué de raison), či do Pacifiku 19. storočia (L'île). Merle sa ale nevyhýbal ani 16. a 17. storočiu – ako dokladá trinásťdielna kronika Fortune de France, ktorej prvý diel vyšiel v roku 1977, a posledný v roku 2003. Za posledný diel série (Le glaive et les amours) dostal cenu Jeana Giona.
Anna Randušková
Anna Randušková (rod. Vozárová; * 9. marec 1930, Pohorelá-Pohorelská Maša – † 27. marec 1993, Bratislava) bola slovenská lekárka-pediatrička, vysokoškolská pedagogička.
Robert Merle
Životopis
Napísal aj biografiu kubánskeho revolucionára a bývalého prezidenta Fidela Castra (Moncada, premier combat de Fidel Castro). V päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch napísal aj niekoľko divadelných hier (vydané v českom jazyku vo zväzku Dramata (1966): Flamineo, Sisyfos a smrt, Nový Sisyfos, Vláda žen, Spravedlnost v Miramaru).
Bol trikrát ženatý a mal šesť detí. Do vysokého veku si uchoval obdivuhodnú fyzickú i duševnú sviežosť a staroba sa takmer vôbec neprejavila na jeho tvorbe. Zomrel vo veku 95 rokov na zlyhanie srdca vo svojom dome v Grosrouvre neďaleko Paríža.
Fortune de France (1977 – 2003)
Od polovice sedemdesiatych rokov sa Merle sústredil na svoje najväčšie dielo, trinásťdielnu ságu z dejín Francúzska 16. a 17. storočia, z obdobia náboženských vojen medzi katolíkmi a hugenotmi a zo začiatku vlády Ľudovíta XIII. Hrdinom a rozprávačom je druhorodený vidiecky šľachtic a lekár v kráľovských službách Peter zo Sioraku. Štylizované, archaicky zafarbené rozprávanie, inšpirované štýlom dobových kroník alebo pamätí, je plné humoru a dobrodružstva a pripomenie romány Dumasa, Merle však na rozdiel od neho plne ctil históriu a študoval archívy, kroniky a pod.
V rokoch 1991 – 2003 napísal Merle druhý cyklus siedmich románov, kde je hrdinom a rozprávačom Siorakov syn (ľavoboček) Peter Emanuel. Niektorým miestam už chýba ľahkosť a švih predošlej série, romány sú však rovnako dejovo farbisté a historicky poučné ako predchádzajúce a naprávajú tiež niektoré omyly, ktoré zaviedol práve Dumas v Troch mušketieroch (najmä veľmi negatívny obraz kardinála Richelieua i kráľa Ľudovíta XIII.). Celá sága, pokrývajúca storočný úsek búrlivých dejín Francúzska, má okolo 6 000 strán. Posledný diel celého cyklu vydal Merle v roku 2003.
Jimmy Dlhoprstý
Jimmy Dlhoprstý je hlavný hrdina z kníh Zrada v Krondore, Vrahovia z Krondoru a Slza bohov.
Anna Randušková
Životopis
Do roku 1956 študovala medicínu na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, kde v roku 1956 získala titul MUDr. Pokračovala vo vedeckej a pedagogickej práci: v roku 1975 získala titul CSc., v roku 1978 sa stala docentkou (doc.) a v roku 1989 profesorkou (Prof.).
Od roku 1956 pôsobila ako lekárka v Lučenci, od roku 1959 na I., neskôr na II. detskej klinike Detskej fakultnej nemocnice, kde od 1985 pôsobila ako prednostka; súčasne v roku 1959-1978 najskôr ako docentka, v rokoch 1989-1993 ako profesorka učila na Katedre pediatrie II. Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zamerala na problematiku etiopatogenézy recidivijúcich respiračných chorôb u detí so zameraním na alergiu a imunodeficienciu. Neskôr sa zoberala sledovaním hladiny lipoproteínov a niektorými hormonálnymi ukazovateľmi u detí diabetických matiek. Autorka a spoluautorka vysokoškolských učebných textov, vedeckých štúdií v odborných domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch. Členka a funkcionárka viacerých profesných spoločností.
Jimmy Dlhoprstý
Začal ako zlodej v hlavnom meste západnej časti Ostrovného kráľovstva v Krondore. Bol členom najsilnejšieho cechu zlodejov Chechtáčov. Počas trhlinovej vojny zachránil život princovi Aruthovi.
Jimmy sa vedel perfektne zakrádať, špehovať a loziť po stenách (aj hladkých), ovládal umenie maskovania a princ Arutha, ktorý bol najlepší šermiar kráľovstva a výborný stratég ho naučil šermovať.
Minerva (obrnený automobil)
náhľad|Minerva, model 1914 Minerva bol belgický obrnený automobil, používaný v 1. svetovej vojne. Navrhol ho poručík Charles Henkart, pričom ako základ mu poslúžil civilný automobil. Vyrábal sa od roku 1914, z armádnych služieb bol stiahnutý v roku 1931, policajné zložky ho však používali až do roku 1937. Považuje sa za jeden z prvých obrnencov, ktorý bol použitý v boji.
"Duchovným otcom" obrneného automobilu Minerva bol poručík Charles Henkart. Sám nadšený motorista, dal si v spoločnosti Cockerill Works v Hobokene obrniť svoje dve civilné autá Minerva, ktoré následne používal v 1. svetovej vojne na prieskumné misie. Pri jednej z nich, 6. septembra 1914, bol zastrelený. V tom čase už bola v príprave sériová výroba obrneného vozidla, postavená na základe osvedčenej civilnej verzie.
Charakteristika
Korba bola vyrobená zo 4-mm pancierového plechu, jednotlivé časti boli vzájomne spojené nitmi. Ako výzbroj slúžil guľomet Hotchkiss (ráž 7,92 mm; iný zdroj uvádza 8 mm ), pričom existovala aj verzia vyzbrojená Kanónom Puteaux (ráž 37 mm). Automobil bol poháňaný dvojtaktným štvorvalcovým benzínovým motorom s výkonom 38 koní, vážil 4 tony a dosahoval maximálnu rýchlosť 40 km/h. Posádku tvorili tri osoby: vodič, guľometník (ktorý bol zároveň aj veliteľom) a nabíjač.
Bol určený k obrane rovinatého Belgicka, preto neprekážala jeho neschopnosť pohybu v ťažšom teréne. Napriek tomu ním bol vyzbrojený napríklad expedičný zbor Corps Expeditionnaire des Autos-Canons-Mitrailleuses Belges en Russie, v roku 1915 odoslaný na ruský front.
Hybe
Hybe sú obec na Slovensku v okrese Liptovský Mikuláš. Významnými pamiatkami obce sú evanjelický kostol a katolícky kostol z 13. storočia.
Dejiny
Obec sa spomína už koncom 12. storočia, ako slovenská osada. Názov má od potoka Hybica. V roku 1230 ju vlastnili Hauk, Polk a Beuch z Uhorskej Vsi. Roku 1239 im ju kráľ Belo IV. odobral a pričlenil ku kráľovskému majetku. V roku 1396 dostali Hybe od panovníka trhové právo a oslobodenie od mýta. V prvej polovici 13. storočia sa sem prisťahovali nemeckí Sasi (pravdepodobne zo susedného Spiša).
Roku 1265 získali Hybe mestské privilégiá ako banícke mesto - v 13. storočí pokúšali sa dolovať zlato na úpätí Kriváňa. V erbe mali kopáč a motyku. Ťažba sa však nevyplácala pre chudobné žily a veľké náklady v ťažkom teréne. Časť baníkov odišla do Bocianskej doliny.
V roku 1390 sa Hybe dostali do majetku liptovského župana a stali sa poddanským mestečkom panstva v Liptovskom Hrádku.
Na rozhraní 14. a 15. storočia sa mestečko poslovenčilo. Baníctvo ustúpilo poľnohospodárstvu a remeslám.
Napriek poddanskému pomeru k Liptovskému Hrádku sa stali Hybe až do konca 19. stor. aj v 1. polovici 20. storočia významným hospodárskym i kultúrnym centrom horného Liptova. Z vyše 20 druhov remesiel najrozšírenejší boli murári, ktorí sa preslávili ako dobrí odborníci pri stavaní Budapešti.
V hybskom katolíckom kostole, v rodinnej hrobke, je pochovaný uhorský básnik Valentín Balaša, ktorý zomrel v roku 1594 v Ostrihome pri obliehaní mesta osmanskou armádou. Liptovská stolica v roku 1898 na jeho pamiatku umiestnila v kostole pamätnú tabuľu, v roku 2004 - pri 450. výročí narodenia Balašu - slovenský a maďarský ministri kultúry odhalili pamätný stĺp.
Zaujímavosti
Obec preslávil film Pacho, hybský zbojník (1975) od režiséra Martina Ťapáka (scenár Peter Jaroš, rodák z Hýb).
Prírodné pamiatky
V obci sú tri chránené prírodné objekty: Grajchmanova lipa, Orfanidesova lipa a Štróblove lipy. Na katastrálnom území obce leží tiež Hybická tiesňava.
Kenšin Uesugi
Kenšin Uesugi (🇯🇵, * 18. február 1530 - † 19. apríl 1578) bol daimjó, ktorý vládol v japonskej provincii Ečigo v období Sengoku.
Meno
Jeho pôvodné meno bolo  Kagetora Nagao (🇯🇵). Zmenil si ho na Masatora Uesugi (🇯🇵), keď zdedil rodinné meno, aby prijal oficiálny titul Kantó Kanrei (関東管領). Neskoršie si opäť zmenil meno na  Terutora Uesugi (🇯🇵) na počesť šóguna Jošiterua Ašikagu a nakoniec si zmenil meno na Kenšin (上杉謙信), keď sa stal budhistickým mníchom; najmä aby sa stal preslávený ako vyznávač Bishamontena.
Kenšin sa niekedy označuje ako "Drak z Ečigo" pre jeho obávané zručnosti v bojových umeniach, ktoré ukázal na bojovom poli. Jeho súper Šingen Takeda bol nazývaný "Tiger z Kai". V niektorých verziách čínskej mytológie (Šingen a Kenšin mali vždy záujem o čínsku kultúru, hlavne o diela Sun Cu), Drak a Tiger boli vždy nezmieriteľní súperi, ktorí sa snažili poraziť jeden druhého, ale ani jeden z nich nebol schopný získať prevahu.
Život
thumb|Šingen Takeda podľa umelca [[Kunijoši Utagawa]]
Narodil sa ako štvrtý syn známeho bojovníka Tamekage Nagao (長尾為景) a Kenšinove detstvo predstavuje jedinečný príbeh. Jeho otec získal slávu ako bojovník cez svoje víťazstvá nad Sadanorim Uesugim a Funajošim Uesugim. Hoci v neskorších rokov Tamekage získal prevahu oproti jeho susedným Ikkó-ikki z Hokuriku, no ako sa politická moc v regióne začala posúvať v prospech Ikkó (prevažne v dôsledku náhleho vzostupu Hongandži), situácia v Ečigo sa rýchlo zhoršovala. Vyvrcholenie prišlo v roku 1536, keď otec Kenšina zobralo vojsko a vyrazil na západ s neistým cieľom. Po jeho príchode ku Sendanno v Eččú boli jeho sily náhle napadnuté Kazujorim Enamim a výsledkom bitky bolo, že bol zabitý aj Tamekage a jeho armáda sa dala na útek.
Dopad na Ečigo bol okamžitý. Harukage Nagao, najstarší Tamekageho syn, sa ihneď snažil získať kontrolu nad Nagaom, a dokázať svoj nárok na moc, čo vyústilo smrťou jedného z jeho bratov, Kagejasua. Kagetora (Kenšin) bol z konfliktu vynechaný a bol umiestnený do kláštora Rizen, kde strávil svoj život medzi 7 až 14 rokom a venoval sa štúdiu.
Žiadosť o moc
Vo veku 14 rokov bol Kenšin zrazu oslovený Sadamicuom Usamim a radom ďalších známych svojho zosnulého otca. Naliehali na mladého Nagaovho syna, aby prišiel so Ečigo a bojoval s jeho starším bratom o moc. Zdá sa, že Harukage nebol najefektívnejší a inšpirujúci vodca a jeho neschopnosť riadiť silné kokudžin rodiny, vyústila do situácie, ktorá hrozila, že provincia bude rozdrobená na kusy.
Ako rozpráva príbeh, Kenšin sa najprv zdráhal vyraziť proti svojmu vlastnému bratovi, ale bol nakoniec bol presvedčený, že je to nutné na prežitie Ečigo. V sérií stretnutí ktoré viedol sám a Sadamicu Usami, sa Kenšinovi podarilo v roku 1547 prevziať z rúk Harukagea kontrolu na klanom. Ďalší osud Harukagea je nejasný, niektoré zdroje tvrdia, že mu bolo dovolené žiť, iné že bol nútený spáchať samovraždu.
thumb|left|[[Hrad Kasugajama]]
Začiatok vlády
Hoci jeho vedenie klanu Nagao bolo teraz nepopierateľné, veľká časť Ečigo bola stále nezávislá od vlády mladého pána. Kenšin začal okamžite upevňovať svoju moc v regióne, ale toto úsilie bolo stále ešte iba v počiatočných fázach, keď sa objavili oveľa naliehavejšie starosti. Nagatoki Ogasawara a Jošikijo Murakami, dvaja páni z provincie Šinano, sa objavili pred Kešinom a požiadali ho o pomoc pri zastavení postupu silného bojovníka Šingena Takedu. Približne v tom čase, keď sa Kenšin stal novým pánom Ečigo, Šingen získaval veľké víťazstvá v privincii Šinano. Dobývanie území klanom Takedov v bezprostrednej blízkosti hraníc Ečigo doviedlo Kenšina k tomu, že súhlasil a postavil sa im na bojovom poli.
Uesugi a Takeda
To čo nasledovalo, bolo začiatkom rivality, ktorá sa stala legendárnou. Prvý konflikt medzi týmito dvomi (obaja boli veľmi opatrní) sa obmedzil iba na nerozhodné potýčky. Počas rokov bolo nakoniec celkovo päť takýchto stretnutí na slávnom mieste Kawanakadžima, a iba štvrté stretnutie bolo vážne, v totálnej bitke medzi týmito dvoma vojvodcami.
V roku 1561 Kenšin and Šingen vybojovali svoju najväčšiu bitku, švtrtú bitku na Kawanakadžime. Kenšin použil geniálnu taktiku: špeciálne formácie, v ktorých sa vojaci v prednej línii vymenili so svojimi kamarátmi v tyle, keď vojaci v prednej línii boli unavení alebo zranení. Toto umožnilo unaveným vojakom nazbierať sily, kým vojaci, ktorí ešte neboli v akcii bojovali v prednej línii. Bolo to veľmi účinné a bolo to príčinou, prečo Kenšin takmer porazil Šingena. O tejto bitke je príbeh ako Kešin útočí na Šingena na koni a seká ho svojim mečom. Šingen odráža údery so svojim vojnovým železným vejárom tessen. Avšak Kenšinovi sa nepodarilo zabiť Šingena. Takedov vazal ho zahnal a Šingen urobil protiútok. Armáda Uesugiho ustúpil a veľa z nich sa utopilo v neďalekej rieke, zatiaľ čo iní boli dorúbaní Takedovými generálmi.
Výsledok štvrtej bitky na Kawanakadžime je stále neistý. Mnoho učencov sa nevie zhodnúť, kto bol víťazom tejto bitky a či bitka bola dosť presvedčivá, aby bol označený práve jeden. Kenšin stratil 3000 vojakov zo svojej armády, kým Šingen stratil 4000, no Šingen tiež stratil dvoch zo svojich najdôležitejších generálov, menovite svojho radcu Kansukeho Jamamotu a mladšieho brata Nobušigeho Takedu.
Hoci Šingen a Kenšin boli súpermi viac ako štrnásť rokov, sú známi tým, že si vymenili niekoľkokrát dary, najznámejším je, keď Šingen daroval Kenšinovi vzácny meč, ktorý si vysoko cenil. Šingen zomrel v roku 1573 a Kenšin údajne veľmi plakal nad stratou tak dôstojného protivníka a údajne sľúbil, že už nikdy nebude útočiť na územie rodu Takeda. Tieto dve strany sa stali spojencami po 3 rokoch. Okrem toho došlo k incidentu, keď rad ďalších daimjóv (včítane klanu Hódžó) bojkotoval dodávky soli do provincie Kai. Kenšin počul o problémoch Šingena s daimjóm z klanu Hódžó, ktorý mu odmietol poslať ryžu. Kenšin tajne posla Takedovi soľ (soľ bola vzácna komodita tým, že bola používaná na konzervovanie potravín) a napísal svojmu nepriateľovi Šingenovi, že podľa jeho názoru sa pán Hódžó dopustil nepriateľského aktu. Hoci mohol odrezať Šingenovi dodávky a „záchranné lano“, Kenšin sa rozhodol to neurobiť, lebo by to bolo nečestné. Ako reakciu urobil Kenšin vyhlásenie: "Vojny sa vyhrávajú mečom a kopijou a nie ryžou a soľou." Týmto dal Kenšin vznešený príklad pre všetky časy, tým ako sa správal ku svojmu súperovi Šingenovi. Vyhlásenie je všeobecným moderným odporúčaním advokátov mieru, ktorí uznávajú Kenšiho pozíciu, že "mier je potrebné dosiahnuť s ryžou a soľou, a nie s mečom a kopijou ".
Okrajové udalosti
Hoci jeho súperenie so Šingenom Takedom bolo legendárne, Kenšin Uesugi mal aj iné výpravy okrem slávnych bitiek (1553, 1555, 1557, 1561, 1564). V roku 1551 bol Kenšin vyzvaný, aby poskytol pre jeho formálneho pána Norimasa Uesugiho, ktorý bol nútený utiecť kvôli expanzii klanu Hódžó) do Kantó. Kenšin súhlasil, že mu poskytne útočisko, no nebol v tom čase v pozícii vytiahnuť proti klanu Hódžó. V roku 1559 si urobil výlet, aby vzdal hold šógunovi v Kjóte a navštívil mnoho náboženských a historických pamiatok v tejto oblasti. Toto výrazne zvýšilo je reputáciu a pridalo k jeho obrazu kultivovaného vodcu rovnako ako bojovníka. V tom istom roku bol opäť tlačený Norimasaom Uesugim prevziať kontrolu nad Kantóm od klanu Hódžó a v roku 1560 sa mu to podarilo splniť. Vedúc ťaženie proti klanu Hódžó, bol Kenšin úspešný v obsadení niekoľkých hradov klanu, ktoré mu stáli v ceste pri jeho ťažení na hrad Odawara v Sagami. Podarilo sa mu prelomiť obranu a vypáliť mesto, no samotný hrad ostal nedobytý a nedostatok zásob ho prinútil ustúpiť. V tomto čase navštívil Curugaoka Hačiman-gú a prijal meno Uesugi.
Iná hlavná oblasť o ktorú sa Kensin Uesugi zaujímal, bola provincia Eččú. Kraj bol osídlený dvomi znepriatelenými klanmi, Džinbo a Šiina. Kenšin vstúpil na nejakú dobu do sporu ako sprostredkovateľ, ale neskôr sa postavil na stranu klanu Šiina a prevzal klan Džinbo. O niekoľko rokov neskôr, vytiahol do boja proti klanu Šiina (pod zámienkou, že sa príliš spriatelili s klanom Takeda) a v roku 1575 prevzal ich hlavný hrad. Provincia Eččú sa dostala pod jeho vládu.
Posledné roky
Zbroj Kenšina Uesugiho|thumb Na začiatku roku 1576 začal Kenšin zvažovať otázku Nobunagu Odu, ktorý od tohto času začal rásť na najsilnejšieho bojovníka Japonska. Od smrti Šingena Takedu a Udžijasua Hódžó už nebol Kenšin obmedzovaný vo svojej expanzii. Takže keď smrť pána Noto vyvolala zmätok a konflikt, Kenšin rýchlo využil príležitosť a prevzal územie od oslabeného klanu, čo ho posunulo do pozície ohrozovať Nobunagu a jeho spojencov. Ako odpoveď, Nobunaga dal dokopy svoje sily a svojich dvoch najlepších generálov (Kacuie Šibata (柴田勝家) a Tošiie Maeda (前田利家)) a stretol sa s Kenšinom pri Tedorigawa. Skúsený Kacuie Šibata, ktorý slúžil Nobunaguovi od začiatku, bol poslaný vopred otestovať Kenšinovu slávnu vojnovú povesť. Podľa niekoľkých výpovedí, Šibata viedol do bitky vpredu 18000 mužov a sám Nobunaga ho nasledoval s posilou 20000 mužov. Ak je táto informácia presná, bola by to jedna z najväčších bitiek v období Sengoku.
Aj napriek ohromujúcim počtom Nobunagu, Kenšinovi sa podarilo dosiahnuť solídne víťazstvo. Najprv sa Kenšin odmietol zapojiť do boja s armádou Nobunagu, kým neprišli silné dažde, ktoré neutralizovali Nobunagaové pešie jednotky. Prinútený rýchlo ustúpiť, sa Šibata preskupil ku hlavnými silám Nobunagu. Ďalší krok si Kenšin požičal od svojho starého súpera Šingena Takedu; predstieral, že vysiela dopredu malú jednotku napadnúť hlavné sily Nobunagu od chrbta a dal svojmu nepriateľovi veľkú výhodu obkľúčiť jeho ostávajúce sily. Nobunaga skočil na návnadu. Nobunagove vojsko zaútočilo v noci, očakávajúc oslabeného súpera; miesto toho Kenšin čakal s plnou silou. Potom, čo stratil takmer štvrtinu svojho vojska, sa Nobunaga stiahol späť do provincie Ómi, zatiaľ čo sa Kenšin uspokojil s vybudovaním niekoľkých pevností v provincii Kaga pred návratom do provincie Ečigo. V zime 1577-1578 Kenšin Uesugi zbieral veľkú armádu, aby pokračoval vo svojom útoku na územie Nobunagu. Avšak podľa záznamov bol v tom čase v zlom zdravotnom stave a 9. apríla dostal záchvat. Zomrel o štyri dni neskôr.
Jeho posledná báseň bola 「四十九年一睡の夢 一期の栄華一盃の酒」. "Štyridsaťdeväť rokov; jeden nočný sen. Celoživotná prosperita; šálka sake." (Tých 49 rokov môjho života prešlo ako sen jednej noci. Môj život bol plný slávy a prosperity, ako jediný pohár naplnený sake. .)
Smrť Kenšina Uesugi
Príčina smrti Kenšina bola nezodpovedaná roky. Teória akceptovaná väčšinou japonských vedcov je, že celoživotné pitie a možno aj rakovina žalúdka prispeli ku koncu tohto veľkého bojovníka.
Iné zdroje si myslia, že bol zavraždený nindžom, ktorý čakal v nádrži pod latrínou v Kenšiho tábore s krátkou kopijou. (Všimnite si, že tieto teórie sa navzájom nevylučujú – vrah, keby existoval, mohol smrteľne zraniť už mŕtveho muža.) Hovorí sa, že po tom ako sa Nobunaga Oda dozvedel o smrti Kenšina, poznamenal: "Teraz je už ríša moja."
Po smrti
Smrť Kenšina Uesugiho bola katastrofou pre klan. Nikdy nemal žiadnych synov, ale adoptoval dvoch chlapcov za svojich dedičov. Po smrti ich adoptívneho otca, obaja okamžite vstúpili do boja o moc, ktorý sa ukončil, keď sa Kagekacu Uesugi stav novým vodcom klanu. Avšak vnútorný boj stál veľa času a energie a Nobunaga Oda nemal problém rýchlo prevziať väčšinu ich zemí až po hranice Ečigo.
V populárnej kultúre
Pozri Ľudia z obdobie Sengoku v populárnej kultúre.
3532 Tracie
3532 Tracie je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil K. Herkenhoff, G. Ojakangas 10. januára 1983.
Pasívnosť
Pasívnosť alebo pasivita môže byť:
Pasívnosť môže byť:
Malý Polom (národná prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je: Ochrana zachovalých prirodzených lesných spoločenstiev typických pre vyššie polohy Západných Beskýd flyšového pásma Kysúc na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
La Rouquette
La Rouquette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 728 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ernolsheim-Bruche
Ernolsheim-Bruche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam obcí v Maďarsku (A)
Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno A.
NHL 2007/2008
Sezóna NHL 2007/2008 bola v poradí 90. sezóna Národnej hokejovej ligy. Riadna sezóna sa začala 29. septembra 2007, koniec základnej hracej časti je naplánovaný na 6. apríla 2008. Atlanta Thrashers 27. januára 2008 hostil 56. ročník All-Star zápasu.
Prez-sous-Lafauche
Prez-sous-Lafauche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulrich Salchow
Karl Emil Julius Ulrich Salchow (* 7. august 1877, Kodaň, Dánsko – † 18. apríl 1949, Štokholm, Švédsko) bol švédsky krasokorčuliar vystupujúci v mužskej sólovej kategórii. Bol prvým olympijským víťazom v krasokorčuľovaní na Olympijských hrách 1908, desaťnásobným majstrom sveta (1901 – 1905, 1907 – 1911) a deväťnásobným majstrom Európy v krasokorčuľovaní (1898 – 1900, 1904, 1906, 1907, 1909 – 1910, 1913).
V roku 1909 predviedol v súťaži skok, ktorý vymyslel, a ktorý je dodnes na jeho počesť nazývaný ako Salchowov skok, či skrátene salchov.
Po skončení aktívnej športovej kariéry bol naďalej aktívny ako športový funkcionár. V rokoch 19251937 bol prezidentom Medzinárodnej korčuliarskej únie, v rokoch 19281939 bol predsedom popredného švédskeho športového klubu AIK. Je považovaný za jedného zo zakladateľov moderného krasokorčuliarskeho športu a patrí medzi jeho najväčšie osobnosti.
3533 Toyota
3533 Toyota je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 30. októbra 1986.
Hospodárska operácia
Hospodárska operácia je hospodársky proces alebo hospodársky jav, ktorý sa uskutočňuje vo všetkých typoch podnikov v priebehu reprodukcie v štádiách výroby, výmeny, rozdeľovania a spotreby.
Hospodárska operácia, ktorá sa musí zachytiť v účtovníctve (zaúčtovať), sa nazýva účtovný prípad.
Mors
náhľad|Belgickí vojaci a obrnený automobil Mors v Rusku 1916 Mors bol belgický obrnený automobil, vyrobený v roku 1914 a slúžiaci až do konca 1. svetovej vojny. Na rozdiel od vozidla Minerva bol vyzbrojený kanónom. Nasadený bol na západnom i ruskom fronte. Belgický expedičný zbor (Corps Expeditionnaire des Autos-Canons-Mitrailleuses Belges en Russie) s nimi bojoval od januára 1916 na východnom fronte.
Charakteristika
Podvozok vyrábala rovnomenná automobilka; naň bola nasadená zhora otvorená korba, vyrobená zo panciera. Jednotlivé kusy boli spojené nitovaním. Motor dodávala automobilka Minerva.
Výzbroj tvoril kanón kalibru s čelným ochranným štítom, existoval aj variant vyzbrojený namiesto kanóna dvomi guľometmi Hotchkiss (ráž ).
Vozidlo malo 4-člennú posádku: vodič, veliteľ, strelec a nabíjač.
PBZ Zagreb Indoors 2006
PBZ Zagreb Indoors 2006 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 30. do 6. februára 2006  v hale na tvrdom povrchu v chorvátskom meste Záhreb. Titul v dvojhre získal Chorvát Ivan Ljubičić, ktorý vo finále porazil Rakúšana Koubeka. Bol to jeho piaty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Čech Jaroslav Levinský a Slovák Michal Mertiňák, ktorí vo finále porazili taliansky pár Davide Sanguinetti, Andreas Seppi. Pre oboch to bol druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇭🇷 Ivan Ljubičić vs. 🇦🇹 Stefan Koubek 6-3 6-4
Štvorhra mužov
🇨🇿 Jaroslav Levinský / 🇸🇰 Michal Mertiňák vs. 🇮🇹 Davide Sanguinetti / 🇮🇹 Andreas Seppi 7-6(7) 6-1
Gabriel Rapoš
Gabriel Rapoš (* 14. jún 1917, Brezno – † 2. september 1994, Bratislava) bol publicista, prekladateľ, dramaturg. Pseudonym: Gašpar Tribel, Martin Groš, J.B., Mikovíny
Životopis
V rokoch 1927 – 1936 študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Košiciach, v rokoch 1936 – 1940 na Právnickej fakulte UK v Bratislave. Popri štúdiu pracoval ako redaktor Národných novín a súčasne i Slovenského rozhlasu, 1939 – 1944 tajomník a dramaturg Slovenského rozhlasu, 1944 vedúci Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Po oslobodení programový riaditeľ Česko-slovenského rozhlasu v Bratislave a v Košiciach, redaktor vydavateľstva Tatran, vedúci tlačového strediska SND v Bratislave. V periodickej tlači publikoval príspevky hlavne zo sveta divadla, filmu, rozhlasu a televízie. Z češtiny prekladal romány, poviedky, divadelné a rozhlasové hry, články, kritiky a polemiky. Vo vydavateľstve Tatran sa zaslúžil o vydávanie dokumentárne cenných zborníkov o slovenských spisovateľoch. Ako redaktor divadelnej edície mal podstatný podiel na rozvoji pôvodnej slovenskej dramatickej tvorby. V roku 1990 sa stal čestným občanom Banskej Bystrice.
Killing Joke
Ich žáner sa dá klasifikovať ako post-punk, alebo New Wave neskorých 70. rokov. Ich vplyv sa prejavil v skupinách ako Nirvana, Ministry, Nine Inch Nails, Big Black, Prong, Metallica, Jane's Addiction, Soundgarden, Foo Fighters, Econoline Crush, Faith No More a Korn.
Karol Rapoš
Karol Rapoš (* 2. november 1876, Modra – † 22. október 1947, Bratislava) bol publicista, historik, pedagóg. Pseudonym: Vrchdolinský
Octavián Farský
Prof. RNDr. Ing. et Ing. Octavián Farský - (* 24. november 1893, Vlkov pod Oškobrhem u Chlumce nad Cidlinou (okres Nymburk), Česko - † 16. apríl 1969, Brno, Česko) je menej známy český prírodovedec, poľnohospodársky a lesný inžinier, riadny profesor ochrany lesa a poľovníctva Lesníckej fakulty VŠZ v Brne, biológ a organizátor čs. lesníctva. V rokoch 1926 až 1930 bol za ČSR uvedený v Entomologen Adressbuch Ad. Hoffmanna vo Viedni.
Česko-slovenské národné družstvo pozemného hokeja mužov
Česko-slovenské národné družstvo pozemného hokeja mužov bolo národné družstvo mužov, ktoré reprezentovalo Česko-Slovensko v medzinárodných hokejových súťažiach a priateľských zápasoch. Pôsobilo pod záštitou Československého svazu pozemního hokeje (ČSSH). Svoj prvý medzinárodný zápas odohralo v roku 1927, keď v priateľskom zápase zvíťazilo nad 🇵🇱. Po zániku Česko-Slovenska vznikli v roku 1993 české a slovenské družstvo mužov.
Na letné olympijské hry ani na majstrovstvá sveta sa mu kvalifikovať nepodarilo. Trikrát sa mu ale podarilo kvalifikovať na majstrovstvá Európy, na ktorých obsadilo v roku 1974 9. miesto, čo je jeho najlepšie umiestnenie. Na majstrovských halových podujatiach sa nikdy nepredstavilo.
25143 Itokawa
25143 Itokawa je planétka patriaca do skupiny Apollo a medzi Mars križujúce planétky. Patrí tiež do kategórie potenciálne nebezpečných planétok a blízkozemských objektov. V tomto storočí však jej zrážka so Zemou nehrozí; najväčšie priblíženie k Zemi na 1,9 mil. km nastalo 26. apríla 2004, ďalšie, na vzdialenosť 4,1 mil. km, sa uskutoční 9. apríla 2071. Súčasná dráha tohto objektu slnečnou sústavou nedovoľuje teoreticky bližší prelet okolo Zeme v budúcnosti ako 0,01305 AU, t. j. 1,95 mil. km.
Objav
Planétka bola objavená v rámci programu LINEAR dňa 26. septembra 1998 a dostala predbežné označenie 1998 SF36.
Prieskum planétky
K planétke Itokawa bola vyslaná sonda Hajabusa, ktorá do jej blízkosti dorazila 28. augusta 2005 a postupnými brzdiacimi manévrami korekčným motorom začala so svojím cieľom vyrovnávať rýchlosť. Dňa 12. septembra 2005 sonda prakticky vyrovnala rýchlosť s planétkou a zakotvila vo vzdialenosti 20,25±. Odtiaľ sa k nej postupne približovala. Dňa 19. novembra 2005 sonda pristála na povrchu planétky, kde sa zdržala asi 30 minút; odber vzoriek sa však neuskutočnil. Počas druhého pristátia 26. novembra o 22:07 UT sonda Hayabusa po druhýkrát pristála a podľa neskorších vyjadrení riadiaceho strediska sa ani počas tohto jednominútového pobytu na povrchu nepodarilo vzorky prachu z povrchu odobrať, hoci sa pôvodne tento pokus pokladal za úspešný. Začiatkom decembra 2005 bol naplánovaný odlet od planétky naspäť na Zem. Pre problémy s motormi bol odlet odložený až na rok 2010. 13. júna 2010 sonda pristála na Zemi. Itokawa je iba druhou planétkou, ku ktorej bola vyslaná sonda (po planétke 433 Eros), a prvou, z ktorej bol plánovaný odber vzoriek.
Povrchové útvary
Na povrchu planétky sú zatiaľ identifikované a popísané tri rozsiahlejšie útvary, ktoré dostali predbežné pracovné pomenovania, ktorých definitívne schválenie Medzinárodnou astronomickou úniou (IAU) sa iba očakáva. Ide o rozsiahlu pretiahnutú oblasť s rozmermi približne 150 až 200 ×, pokrytú jemným regolitom, ktorá dostala meno MUSES Mare (More MUSES) podľa predštartového technického označenia sondy Hayabusa a menšiu kruhovú depresiu, pravdepodobne erodovaný zvyšok impaktného krátera, s priemerom asi vyplnenou tiež regolitom s pracovným názvom Woomera podľa austrálskeho kozmodrómu, kde Japonsko uskutočňuje veľa svojich kozmických experimentov. Ďalší, iba sčasti zachovaný pozostatok kráteru, dostal meno Uchinoura Sinus podľa japonského kozmodrómu, odkiaľ sonda Hayabusa štartovala. Identifikovaný bol okrem mnohých menších balvanov tiež veľký úlomok skaly s rozmermi 15 ×.
Fyzikálne vlastnosti
Podľa spektrálnych meraní patrí Itokawa do triedy planétok typu S, teda prevažne zložených z kremičitanových hornín. Už rádiolokačné merania uskutečnené obrím rádioteleskopom v Goldstone (Kalifornia, USA), ukázali, že má veľmi pretiahnutý tvar a nepravidelne rotuje s periódou 12,12 hodiny. Japonská kozmická sonda Hayabusa tieto pozorovania potvrdila. Na základe jej snímok je teraz zrejmé, že ide o tzv. kontaktnú binárnu planétku (dvojplanétku), ktorej dve časti držia pohromade slabou gravitačnou silou.
Geologické vlastnosti
Rozdielnosť povrchových útvarov planétky Itokawa pozorovaná na snímkoch vyvrátila predchádzajúci teoretický predpoklad, že blízkozemské planétky sú geologicky homogénne. Na povrchu sa nachádza mnoho skalných úlomkov značnej veľkosti, pričom niektoré oblasti nie sú pokryté regolitom a je tak viditeľný nezvetralý povrch. Všetky predchádzajúce skúmané planétky boli pokryté silnou vrstvou regolitu a povrch planétky Itokawa sa tak nepodobá ničomu, čo sme dosiaľ mohli uvidieť. Vďaka spektrometrickým pozorovaniam miest, z ktorých mali byť odobrané vzorky, by malo byť po dokončení analýzy ich geochemického zloženia priradiť danému chemickému zloženiu príslušné spektrum pre diaľkové merania. To by malo pomôcť objasniť vzťah medzi planétkami spektrálnej triedy S a bežnými chondritami (trieda meteoritov). Navyše sa od analýz vzoriek očakávajú ďalšie informácie, ktoré by mali pomôcť pri výskume zvetrávania na telesách bez atmosféry. Pomocou laserového výškomeru a optických kamier spolu s meraním pohybov sondy Hayabusa z pozemných staníc bola určená hustota planétky na 2,3 ± 0,3 g/cm³. To je o niečo menej, ako hustota skalných úlomkov na povrchu planétky a hustota ostatných planétok triedy S. To by mohlo znamenať, že vnútorná štruktúra je pomerne nekompaktná a porézna.
Pôvod mena
Planétka bola pomenovaná po japonskom priekopníkovi raketovej techniky a kozmonautiky prof. Hideo Itokawovi, dlhoročnom riaditeľovi Ústavu leteckých a kozmických vied v Samigahare.
Nissan GT-R
Nissan GT-R je športový automobil vyrábaný japonskou automobilkou Nissan, ktorý sa predáva v Japonsku od 6. decembra 2007, v Spojených štátoch od 4. júla 2008 a vo zvyšku sveta od marca 2009..
Koncepty
Na autosalónoch boli predstavené dva koncepty pred odhalením výrobného modelu. Prvý koncept bol predstavený na Tokyo Motor Show v roku 2001 ako ukážka vozidla GT-R 21. storočia. V roku 2005 na Tokyo Motor Show Nissan predstavil prepracovaný koncept s názvom GT-R Proto, na ktorom by mala byť výroba GT-R na 80 až 90% založená.
Produkčný model
Sériový model GT-R bol predstavený v roku 2007 na Tokyo Motor Show a začiatok predaja v Japonsku sa uskutočnil dňa 6. decembra 2007. Oficiálny začiatok predaja v USA začal o 7 mesiacov neskôr, dňa 7. júla 2008. Európa sa stala tretím spotrebiteľským trhom, kde sa začal predaj v marci 2009. Veľké rozdiely medzi prvým začiatkom predaja vznikli kvôli nutnosti budovania špeciálnych GT-R servisných centier, kde sa bude opravovať. Takisto motor a vzadu montovaná dvojspojková prevodovka sú ručne montované, čím sa obmedzila výroba na zhruba 1,000 vozidiel mesačne.
Špecifikácia
Nissan GT-R je poháňaný motorom VR38DETT 3799 cc (3.8 L) DOHC V6. Dve paralelne zapojené turbodúchadlá Ishikawajima-Harima Heavy Industries (IHI) poskytujú rýchle prepĺňanie. Motor má výkon 353 kW (485 koní) pri 6,500 ot/min a 588 Nm pri 3,200-5,200 ot/min. Motor takisto spĺňa kalifornskú emisnú normu ULEV.
Déjà Vu (film)
Déjà Vu je americký sci-fi kriminálny triler z roku 2006 v hlavnej úlohe s Denzelom Washingtonom v produkcii Jerryho Bruckheimera a réžii Tonyho Scotta.
Zápletka
Agent vládnej agentúry ATF, Doug Carlin (Denzel Washington) vyšetruje rozsiahly bombový útok v Algiers, New Orleans, USA. Carlin je po výbuchu nálože na trajekte privolaný na zaistenie dôkazov. Šerif Reed ho informuje, že tam bolo telo ženy ešte hodinu pred výbuchom, ale zhorelo v explózii. Agent FBI, Agent Pryzwarra (Val Kilmer), ho prizve, aby sa vo vyšetrovaní pripojil k ich tímu, vedenom Jackom McCreadym, pričom používajú časové okno a tzv červiu dieru (Einstein-Rosenov most), aby sa pozreli štyri a štvrť dňa v čase späť. Zistí, že záhadná mŕtva žena sa volala Claire Kucheverová a rozhodne sa sledovať jej posledné chvíle, aby odhalil zločinca. Počas vyšetrovania sa však do nej zamiluje a pokúša sa zmeniť osud tým, že jej zachráni život.
Pozadie
Filmovanie v New Orleans, USA sa zdržalo po hurikáne Katrina kvôli devastácii, ktorú táto búrka spôsobila.
Veľká hra
thumb|Fyzická mapa [[Stredná Ázia|Strednej Ázie, s vyznačením dnešných štátov]]
Dejiny
thumb|[[Stredná Ázia okolo roku 1848]]
Klasické obdobie Veľkej hry začína približne rokom 1813 a končí rokom 1907, kedy bola podpísaná britsko-ruská zmluva, upravujúca vzájomné vzťahy v Afganistane. Po októbrovej revolúcii v Rusku v roku 1917 nasledovala druhá, menej intenzívna fáza Veľkej hry.
Po druhej svetovej vojne zaniklo aj Britské impérium ako silný hráč globálneho významu. Strategický konflikt medzi Spojenými štátmi a Sovietskym zväzom o Strednú Áziu v rámci Studenej vojny, rovnako ako následný, stále prebiehajúci, konflikt o Strednú Áziu medzi Spojenými štátmi americkými, Ruskou federáciou a ďalšími štátmi, sa niekedy nazýva Nová Veľká hra.
Klasická fáza
V 19. storočí územná expanzia Ruskej ríše v Strednej Ázii priblížila hranice oboch impérií. Britské impérium sa začalo obávať o svoju dominanciu na Indickom subkontinente. Začala nepriateľská hra výskumných výprav, špionáže a diplomacie. Stále hrozilo riziko vojnového konfliktu medzi oboma impériami. K žiadnemu vzájomnému vojnovému konfliktu ale nikdy nedošlo.
Afganistan
Briti sa obávali predovšetkým o Britskú Indiu, „perlu v korune“ Britského impéria. Ruský postup na juh, blížiaci sa k Afganistanu, bol Britmi vnímaný ako ruská snaha obsadiť Afganistan a pripraviť si tak predmostie pre vpád do Britskej Indie. Ako prevenciu Britské impérium začalo v roku 1838 prvú anglo-afganskú vojnu s cieľom ustanoviť v Afganistane bábkový probritský režim a Afganistan ovládnuť. Napriek počiatočným víťazstvám sa nakoniec museli Briti z Afganistanu pre citeľné straty stiahnuť. Následne Britské impérium obmedzilo svoje afganské ambície a začalo vnímať Afganistan ako nárazníkový štát medzi Ruskou ríšou a Britskou Indiou. Rusi medzitým pokračovali v expanzii na juh a postupne dosiahli hranice Afganistanu. V roku 1865 bol Ruskou ríšou anektovaný Taškent, v roku 1868 Samarkand. Mierová zmluva z roku 1868 fakticky ukončila nezávislosť Buchary. Rusmi kontrolované územie teraz dosahovalo k severnému brehu Amu-darje.
Ďalšia vlna napätia vznikla v roku 1884, kedy Ruská ríša obsadila oázu Merv. Rusi si robili nárok na celé územie, pôvodne ovládané vládcom Mervu a bojovali o časť tohoto územia s Afgancami. Hrozilo vojenské stretnutie medzi Britským impériom a Ruskou ríšou. Briti sa však nakoniec rozhodli prijať súčasný stav a uznať ruské nároky. Spoločná anglo-ruská hraničná komisia (bez účasti zástupcov Afganistanu) ustanovila rusko-afganskú hranicu na Amudarje.
Klasická fáza Veľkej hry skončila britsko-ruskou zmluvou z roku 1907. Ruská ríša súhlasila s tým, že zahraničná politika Afganistanu podlieha výlučnej kontrole Britského impéria s tým, že všetky politické vzťahy Ruskej ríše s Afganistanom budú prebiehať cez Britské impérium. Tento súhlas vyslovili Rusi s výhradou, že Briti zaručia existenciu stávajúceho režimu v Afganistane. Britské impérium sa zaviazalo udržiavať vtedajšie rusko-afganské hranice a aktívne zamedziť Afganistanu v ich narúšaní.
Tibet
thumb|[[Francis Younghusband a jeho spolubojovníci pri Britskej invázii do Tibetu]]