cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergijev Posad
Trojický kláštor v 15. – 17. storočí
Trapézna sieň (miestnosť, ktorá slúžila na stolovanie) kláštora s Chrámom sv. Sergija je jednou z mála pamiatok ruskej architektúry 17. storočia, ktoré sa zachovali dodnes v takmer nezmenenej podobe. V kostole sa nachádza knižnica, v ktorej je zozbieraných najviac starých rukopisov a tlačených kníh na území Ruska.
Trojický kláštor bol miestom, v ktorom často trávili čas i ruskí panovníci. Na tieto účely tu boli vybudované Cárske paláce (Carskije čertogi), ktoré ohromujú prepychom a krásou. V rokoch 1693 – 1699 bol postavený Chrám Jána Krstiteľa (Nadvratnaja cerkov sv. Ioanna Predteči) – symbol novej doby a vzniku nových vzťahov medzi štátom a cirkvou.
Sergijev Posad a Trojický kláštor v 18. storočí
V roku 1744 dcéra Petra I. Jelizaveta Petrovna premenovala kláštor (rus. monastyr) na lavru, tak vzniklo súčasné pomenovanie: Troice-Sergijeva lavra. Okolité dediny sa pripojili ku kláštoru, začali tu vznikať nové domy, ulice rozvíjali sa remeslá a obchod. V roku 1782 na príkaz Kataríny II. bol Sergijev Posad vyhlásený za mesto so svojím erbom a radnicou. Ale hlavné slovo mal stále Trojický kláštor a hlava cirkvi – metropolita Platon, ktorý bol zároveň duchovným radcom Kataríny II.
V tomto období začali vznikať stavby, na architektúre ktorých sa prejavili západné vplyvy. Takou stavbou je napríklad chrám, postavený v barokovom štýle na počesť smolenskej ikony Divotvornej Matky Božej (Smolenskaja čudotvornaja ikona Božiej Materi).
Veľkosť a sláva ruských kláštorov sa často spája s výškou a krásou ich zvoníc. Päťposchodová Zvonica Trojickej lavry je dôstojným symbolom jej významu v histórii krajiny. Predstavuje jednu z najväčších pamiatok ruskej architektúry 18. storočia a zároveň je to najvyššia zvonica v Rusku (viac ako 87 metrov). Je v nej zabudovaných okolo päťdesiat zvonov. Najstarší je Nikonovský zvon z r. 1420 a Labuť z r. 1594), ktorý kláštoru venoval Boris Godunov. V roku 1784 boli vyrobené na príkaz Jekateriny II. hodiny s orlojom.
19. – 20. storočie
V roku 1993 bol kláštorný komplex zaradený do Svetového dedičstva UNESCO.
Iné projekty
.
Strakaňa
Strakaňa je slovenský názov vtáčích rodov Temnurus, Platysmurus, Crypsirina a Dendrocitta. Podrobnosti pozri pod krkavcovité.
Valur Reykjavík (hádzaná mužov)
Valur Reykjavík je islandský mužský hádzanársky klub z Reykjavíku. Spolu s hádzanárskym oddielom žien a futbalovým oddielom tvorí jeden klubový celok, ktorý vznikol v roku 1911. Je 21-násobný majster krajiny a 8-násobný víťaz národného pohára, čo z neho robí najúspešnejší islandský hádzanársky klub histórie. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie osemfinálové účasti v Lige majstrov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, N1 deildin karla.
Úspechy
Islandská najvyššia súťaž:
Víťaz Islandského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár EHF:
Ondrej Plachý
Ondrej Plachý de Nemesvarbók, pseudonym A. P. Honoribus (* 18. január 1755, Hontský Vrbovok – † 7. august 1810, Nové Mesto nad Váhom) bol slovenský evanjelický farár, vzdelanec, spisovateľ, novinár a vydavateľ.
Životopis
Pochádzal zo zemianskej rodiny (Plachy de Nemesvarbók) z Hontského Vrbovku pri Krupine a vzdelanie získaval v Ipeľských Kosihách a Chrastinciach u rodičov, neskôr navštevoval školy v Sudiciach, Malých Zlievcach, Rimavskej Sobote a v rokoch 1771 – 1777 študoval teológiu na lýceu v Bratislave a v rokoch 1777 – 1779 na univerzite v Jene, vysvätený bol v roku 1782. Po absolvovaní jenskej univerzity pôsobil istý čas ako vychovávateľ, neskôr ako zástupca rektora banskoštiavnického gymnázia. Potom bol evanjelickým farárom v Kostolných Moravciach, neskôr dvadsať rokov v Martine, kde žil vinou tamojších zemanov vo veľkej biede. Roku 1791 delegovaný člen snemu Leopolda II. v Budíne a v Pešti. Od roku 1804 bol farárom v Novom Meste nad Váhom, kde aj o šesť rokov neskôr zomrel.
Tvorba
Ako spisovateľ bol veľmi plodný. Spomína sa spolu 23 jeho literárnych a vedeckých prác, z ktorých bolo 8 slovenských a ostatné latinské. Písal básne, preklady básní, historické štúdie a diela, práce pedagogické, historické, cirkevné agendy a mnohé ďalšie diela. V roku 1785 založil v Banskej Bystrici učenú spoločnosť Erudita societas slavica, ktorá vydávala mesačník Staré noviny literního umění. Jeho príspevky v Starých novinách i celková ich ideová línia je poznačená tzv. teistickým racionalizmom i populárnou idealistickou filozofiou predkantovskou, ktorá vyrastala z Leibnitza a Christiana Wolffa. Plachý bol v tomto časopise odporcom francúzskeho materialistického ateistu Julien Geoffreya de la Metrieho i starovekého filozofa Epikura, pričom zostáva na metafyzických a teologických názoroch (Epikurove zoufalství. Krivda nesmrtelné duše lidské, Atheizmus populárne vyložený…). Vo svojich etických úvahách sa dôsledne staval za náboženskú toleranciu, rovnoprávnosť a spoluprácu všetkých ľudí bez ohľadu na národné, rasové a sociálne rozdiely. S tým korešpondujú aj časté snahy redakcie časopisu po propagácii náboženskej znášanlivosti v rakúskej monarchii.
Roucourt (Nord)
Roucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Carsten Arriens
Carsten Arriens (* 11. apríl 1969, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) je bývalý nemecký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Kapuciarkorodé
Kapuciarkorodé (Cyanocoracinae) je podčeľaď krkavcovitých. Všetky rody z tejto podčeľade sa po slovensky volajú kapuciarka. Staršie sa volali sojka.
Kita
Kita môže byť:
KITA môže byť:
Antivirus (album)
Člen H16 Koko Najs od tohto mixtapu používa pseudonym Majk Spirit.
Antivirus je k dispozícii zadarmo na rôznych internetových stránkach.
Ja milujem, ty miluješ
Ja milujem, ty miluješ je česko-slovenský film Dušana Hanáka z roku 1980.
Charakteristika
Film Ja milujem, ty miluješ natočil Dušan Hanák v roku 1980 ako svoj v poradí štvrtý celovečerný film. Podobne ako jeho dlhometrážny hraný debut 322 (1969) a dokument Obrazy starého sveta (1972) skončil aj tento film v trezore.
Dej
Je príbehom starého mládenca Pištu, ktorý žije so svojou matkou na dedine a spolu s najlepším kamarátom Vincom a jeho priateľkou Vierou, pracuje pre vlakovú poštu. Kým Vinco je hotový Don Juan a svojimi večnými záletmi ničí zamilovanú Vieru, malý pupkatý Pišta u žien úspech nemá, a tak svoj smútok utápa v alkohole. Okrem hlavných hrdinov tu vystupuje niekoľko vedľajších postáv, ktoré dotvárajú tragikomický kolorit dedinského prostredia. Či už pracovníci vlakovej pošty alebo obyvatelia dediny, všetko sú to obyčajní ľudia z periférie spoločnosti s obyčajnými problémami a túžbami. Ženy trpia neverami a alkoholizmom svojich mužov a muži svoje radosti aj smútky riešia pri poháriku. Všetci majú svoje prednosti aj chyby a všetci túžia po pochopení a láske. Príbeh nie je postavený na dramatických zvratoch, ale na drobných prevažne komických situáciách, prostredníctvom ktorých spoznávame charaktery postáv.
Hanáka zaujíma obyčajný človek. Prostredníctvom neho hľadá pravé hodnoty, ľudskosť. V jednoduchom, surovom prostredí „škaredých“ ľudí nachádza poéziu života. Pre svoju poetiku si vyberá typy hercov, ktorí pôsobia veľmi civilne, nevytŕčajú z davu. Typy, aké bežne stretneme na ulici. Aj preto si vybral u nás neznámejšie tváre zahraničných hercov Poliaka Romana Klosowskieho (Vinco) a srbského herca Milana Jelica (Pišta). Spolu s českou herečkou Ivou Janžurovou, u ktorej nenájdeme nič z jej typického komediálneho prejavu, stvárňujú svoje postavy skutočne realisticky. Ako píše Zdeněk Figura: „Žádné překrásné „stars“ nebo svalnatí první milovníci v Hanákově filmu nehrají.“ Práve estetika škaredého bola Hanákovi vyčítaná režimom v dobe vzniku filmu, ako sám hovorí v jednom z rozhovorov: „Zdalo sa im poburujúce ukázať v akom prostredí žije robotnícka trieda, ale oni tie prostredia nepoznali. V Ružových snoch nechceli rómsku osadu, v tomto filme im chýbalo napríklad sídlisko ako dôkaz úspechov režimu. Ja som pritom dal predtým vymaľovať prvé nástupište bratislavskej stanice, kde sa nakrúcalo, aby to nevyzeralo tak strašne.“
Dobová kritika
Jozef Veľký v časopise Film a doba z roku 1981 rozhodnutie štátnej moci zakázať film obhajoval takto: „málo (doň) preniká dráma zápasu nového so starým v myslení. Čudácke postavy dovedna vytvárajú bizarný, výnimočný a samoúčelný obraz pochmúrneho života, videného jednostranne len v optike akejsi osudovej nevyhnutnosti, z ktorej niet pozitívneho východiska. Navyše svojím jednostranným poňatím a stvárnením absurdných momentov, vykonštruovaných až ošklivých vizuálnych schválností film Ja milujem, ty miluješ dostal sa esteticky aj ideologicky do nežiaducej polohy. Bezradnosť je tu povýšená na princíp, čo je nielen v rozpore s marxisticko-leninskou filozofiou, ale aj so socialistickou skutočnosťou.“ A tak sa film dostal do distribúcie až po páde režimu (teda takmer desaťročie po svojom vzniku) a hneď po svojom uvedení získal mnoho ocenení.
Kremičitan
Kremičitan alebo silikát je súhrnný názov skupiny chemických zlúčenín, ktorých molekula obsahuje kremičitanový anión. Kremičitanový anión je tvorený centrálnym atómom kremíka, ktorý tetraedricky obklopený štyrmi atómami kyslíka. Medzi kremičitany sa nezaraďujú zlúčeniny, kde je atóm kyslíka nahradený iným atómom (napr. atómom fluóru v hexaflourokremičitanoch [SiF6]2−). V závislosti od stupňa polymerizácie sa kremičitanové anióny vyskytujú v molekulách jednak ako jednoduché anióny [SiO4]4−, ale aj ako zdvojčatené [Si2O6]4−, prípadne zložitejšie reťazcové štruktúry (otvorené jedno/dvojvláknové reťazce, alebo uzavreté), pospájané do plošnej siete, prípadne ako trojrozmerné skelety. V zložitejších štruktúrach je niekedy atóm kremíka zastupovaný iným (napr. hliníkom, hlavne v prírodných zlúčeninách). Typ štruktúry závisí od bilancie kladných a záporných nábojov v molekule. Extrémnym prípadom je oxid kremičitý, ktorý sa niekedy považuje za priestorový silikát s nulovou bilanciou.
Fyzikálne a chemické vlastnosti
Väčšina kremičitanov je nerozpustná vo vode, jedinú výnimku tvoria jednoduché kremičitany alkalických kovov (Na2SiO3 - vodné sklo, kvapalné sklo a K2SiO3). Kremičitany vápenaté, hlinité, železité sú rozpustné v kyselinách a sú súčasťou prírodných minerálnych surovín pre priemysel stavebných hmôt. Všetky kremičitany možno rozpustiť v koncentrovaných roztokoch alkalických hydroxidov alebo za vysokých teplôt v ich taveninách. Kyslík a kremík sú najhojnešie prvky v zemskej kôre. Kremičitany sa často vyskytujú v prírode ako minerály nekovového vzhľadu a sú súčasťou veľkého počtu hornín. Okrem niektorých špecifických prípadov je väčšina magmy a vyvretých hornín prevažne silikátového zloženia.
Rousies
Rousies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
BCG matica
BCG matica (iné názvy: matica BCG, BCG biznis matica, bostonská matica, Business Consulting Group (biznis) matica, (biznis) matica Boston Consulting Group, BCG portfólio, portfólio BCG, bostonské portfólio, matica/portfólio (trhového) rastu a podielu, portfóliová matica BCG, bostonská portfóliová matica) je v marketingu a manažmente názov portfóliového modelu stratégie, ktorý vyvinula americká spoločnosť "The Boston Consulting Group" (odtiaľ BCG). Matica ukazuje spojitosti medzi tempom rastu obchodov a konkurenčnou pozíciou spoločnosti. Slúži predovšetkým manažérom spoločností ako pomôcka pri riadení a rozhodovaní sa o zdrojoch.
Základom analýzy portfólia je tzv. BCG matica. Použitie matice prebieha v troch krokoch: Podľa BCG matice sú strategické podnikateľské jednotky rozdelené do štyroch kvadrantov podľa toho, aký podiel na trhu jednotlivé SPJ zaujímajú a aký sa predpokladá rozvoj konkurenčného okolia.
Kvadranty matice
thumb|BCG Matica Jednotlivé kvadranty BCG matice sa nazývajú Otázniky (anglicky Question marks), Hviezdy (ang. Stars), Dojné kravy (ang. Cash cows) a Psi (ang. Dogs).
Je zrejmé, že jednotlivé produkty postupne menia svoju pozíciu v portfóliu. Analýzy doterajšieho vývoja a pravdepodobnosti budúceho vývoja týchto pozícií sú veľmi dobrým základom pre stanovenie marketingových cieľov.
Ledebourský palác
thumb|Ledebourský palác
Ledebourský palác je barokový palác v Prahe na Malej Strane. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky a jeho adresa je Valdštejnské náměstí 162/3. Na palác nadväzuje terasové záhrada stúpajúca až k stene záhrad Pražského hradu.
Dejiny
V miestach dnešného paláca zrejme stávalo päť stredovekých domov, ktoré boli zlučované v súvislosti s postupným skupovaním parciel a hlavne s požiarom v roku 1541, ktorý poničil veľkú časť Malej Strany. Konečné zlúčenie zrejme zariadil Ondřej Hanybal z Ekersdorfu, ktorý domy zakúpil v roku 1601. V roku 1665 parcelu kúpil Jan Václav Novohradský z Kolovrat, ktorý palác nechal prestavať ranne barokovo. Stalo sa tak v rokoch 1665-1669 podľa projektu Giovanni Domenica Orsiho. Po roku 1801 pripojil poslednej časti paláca na západnej strane Josef Krakovský z Kolovrat, ktorý ho dal prestavať podľa projektu Ignáca Jana Nepomuka Palliardiho. Po roku 1945 tu sídlilo ministerstvo informácií. Od roku 1990 tu sídli Národný pamiatkový ústav.
Euporie
Euporie môže byť:
Ilarion (kyjevský metropolita)
Ilarion (v slovenčine zriedkavo aj: Hilarion ; ; * ? † 2. pol. 11. storočia) bol kyjevský metropolita a prvý neanonymný literárny autor Kyjevskej Rusi. Na kyjevskom metropolitnom stolci bol prvou osobou ruského pôvodu. Jeho pôsobenia malo značný význam pre upevnenie ruského ranostredovekého štátu.
Životopis
Dátum jeho narodenia nie je známy. Podľa Nestorovej kroniky bol Ilarion pustovník, ktorý žil niekde pri Kyjeve. Pôsobil aj ako jeromonach (mních vysvätený za kňaza) v Chráme svätých Apoštolov v Berestove (sídlo kniežaťa) pri Kyjeve. V roku 1051 ho miestna synoda za pomoci kyjevského kniežaťa Jaroslava I. zvolila za kyjevského metropolitu, a následne bol vysvätený v Chráme Svätej Sofie. V úrade pôsobil pravdepodobne iba krátko, v rokoch 10511054. Po smrti Jaroslava I. vo februári 1054 sa funkcie metropolitu asi vzdal, pretože v roku 1055 je už v úrade metropolitu doložený Grék Efraim. Ďalšie informácie o Ilarionovom živote známe nie sú, nie je známy ani dátum jeho smrti.
Dielo
Ilarion pravdepodobne vedel po grécky, v mladosti možno študoval v Byzancii. Určite poznal množstvo byzantských teologických spisov a rovnako aj písomníctvo južných Slovanov - Bulharov.
Jeho najvýznamnejšie dielo je spis (resp. veľkonočná kázeň) Slovo o zákone a milosti, v ktorom „…demonštruje prednosti kresťanstva pred judaizmom…“ a „…[poukazuje] na samostatnosť cirkvi v Kyjevskej Rusi“. Protijudaistické polemiky v tomto diele súvisia s prijatím judaizmu vládnucou vrstvou Chazarov, ktorých ríša susedila s Byzanciou i Slovanmi.
Ďalším Ilarionovým dielom je Ispovidanije vеry (Vyznanie viery), ktoré vzniklo približne v roku 1051, pravdepodobne pri príležitosti jeho ustanovenia za biskupa.
Pri iných textoch sa jeho autorstvo nepodarilo dokázať presvedčivo.
Ilarionova originalita ukazuje ako rýchlo Kyjevská Rus prijala byzantskú kultúru a vedela z nej vlastným spôsobom čerpať. Od Ilariona sa v ruskej teológii vyskytovala taktiež kresťanská filozofia dejín. Tento aspekt Ilarionovho zmýšľania však nebol prevzatý z gréckej tradície a vplyv naň malo myslenie Cyrila a Metoda.
Iliboleng
Iliboleng je stratovulkán, nachádzajúci sa juhovýchodnom okraji ostrova Adonara. Je to jediný aktívny vulkán na ostrove. Vrchol sopky je tvorený sériou prekrývajúcich sa kráterov. Od konca 19. storočia bolo zaznamenaných asi dvadsať menších až stredných, prevažne explozívnych erupcií.
Vodné dielo Motyčky-Dolný Jelenec-Staré Hory
Vodné dielo Motyčky-Dolný Jelenec-Staré Hory je vodné dielo v povodí Starohorského potoka v banskobystrickom okrese. Skladá sa z niekoľkých častí, prvé dve boli vybudované v rokoch 1923 až 1926, tretí, pri Uľanke bol len projektovaný. Skladá sa z dvoch priehradovo-derivačných stupňov. Spolu má vodné dielo dĺžku asi 5 km a spád 178 metrov. Podľa diplomovej práce na Katedre výkonových elektrotechnickým systémov Elektrotechnickej fakulty Žilinskej univerzity v Žiline ide o najstaršiu vysokotlakovú sústavu na Slovensku.
Elektráreň Dolný Jelenec
Elektráreň v Dolný Jelenec má dve strojovne a dve turbíny typu Francis. V roku 2010 vydal Úrad pre reguláciu sieťových odvetví povolenie na prevádzku vodnej elektrárne Dolný Jelenec s inštalovaným výkonom 1,12 MW a ročnou výrobou 1,6 GWh Stredoslovenskej energetike. Podľa iných zdrojov je inštalovaný výkon 1,05 MW. V roku 1989 elektráreň vyprodukovala 3,38 GWh elektriny. Voda z elektrárne odteká do vyrovnávajúcej nádrže 2. stupňa.
Z Dolného Jelenca bolo s vodným dielom postavené 22 kV vedenie do Banskej Bystrice.
Nádrž Dolný Jelenec
Vodná nádrž je vybudovaná na toku Jeleneckého potoka, ľavostranného prítoku Starohorského potoka. Bola tiež postavená v rokoch 1923 až 1926, oficiálne kolaudovaná 23. novembra 1938. Hlavným účelom je „zachytávanie prietokov z Jelenskej doliny, vôd Starohorského potoka z medzipovodia, ktoré sú do nádrže privádzané cez štôlňu od hate „Tuf“ a tiež odpadových vôd z VE Jelenec“. Celkový priestor nádrže je 35 655 m³, jej minimálna prevádzková hladina je v úrovni, maximálna. Železobetónová hrádza typu Ambursen má dĺžku 76,55 m a výšku 8,65 m. Odberné zariadenie zvané Tuf odvádza štôlňou dlhou 159 m do nádrže vodu zo Starohorského potoka.
Elektráreň Staré Hory
náhľad|Elektráreň na [[Staré Hory|Starých Horách]] Elektráreň bola vybudovaná v rokoch 1923 až 1926, obsahuje dve horizontálne turbíny typu Francis. V roku 2010 vydal Úrad pre reguláciu sieťových odvetví povolenie na prevádzku vodnej elektrárne Staré Hory s inštalovaným výkonom 1,98 MW a ročnou výrobou 1,8 GWh Stredoslovenskej energetike. Podľa iných zdrojov je inštalovaný výkon 1,1 MW. V roku 1989 elektráreň vyprodukovala 4,05 GWh elektriny.
Rouvignies
Rouvignies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Schmitt
Marin Schmitt (* 29. január 1978, Villingen-Schwenningen, Nemecko) je bývalý nemecký skokan na lyžiach. Dvakrát vyhral celkové hodnotenie svetového pohára (1998/99 a 1999/2000) a získal 4 zlaté medaily na majstrovstvách sveta. Je držiteľom aj dvoch medailí z olympijských hier.
Kuvik obyčajný
Kuvik obyčajný alebo kuvik plačlivý je druh vtáka z čeľade sovovité (Strigidae). Obýva extenzívne obhospodarované poľnohospodárske oblasti palearktickej oblasti. Na Slovensku je to stály druh nížin a kotlín. Hniezdenie bolo dokázané v 33,30 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kuvik obyčajný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je považovaná za stabilnú, nie sú zaznamenané poklesy populácií ani závažné hrozby. Populácia v Európe je stabilná.
Opis
Ako jedna z mála sov je prispôsobený na život na zemi. Je to efektívny nočný lovec, loví hmyz a malé stavovce. Jeho nohy sú prispôsobené na hrabanie a úchop. Má dva prsty oproti ostatným dvom. Jeho nohy sú dlhšie a pomáhajú mu v chôdzi a pri hľadaní potravy na zemi.
Váži 145 až 155 g, vysoký je 17,5 až 23,5 cm. Rozpätie krídel 50 až 60 cm. Dožíva sa 10 rokov. Vo voľnej prírode dosial maximálny vek skoro 16 rokov, v zajatí 18.
Hlas
Kuvik má bohatý hlasový repertoár minimálne 18 rôznych zvukov, ktoré sa rôzne kombinujú a miešajú a tým dosiahne až 40 rôznych hlasových prejavov. Väčšinu z nich používajú obe pohlavia, existujú len tri typicky samčie hlasy a dva, ktoré počuť len od samičiek.
Samec sa ozýva revírnym hlasom „gúg“. Je to jasný a stúpajúci zvuk. Medzi jednotlivými volaniami dodržuje pauzu niekoľko sekúnd. Za minútu zvyčajne opakuje 1220 slabík. Dĺžka jedného zvolania trvá 0.70.8 s. maximálne do 1 s. Človek počuje tento hlas do vzdialenosti asi. Samček pritom rád sedáva na vyvýšených miestach. Pritom, ako volá, sa mu nafúkne hrdlo a ukáže sa jasná biela farba hrdla, čo dopĺňa akustický signál aj optickým. Pri vyššom stupni vzrušenia sa hlas mení na opakované „kwíu“.
Aj samička vydáva revírny hlas, avšak znie vyššie kratšie, drsnejšie a len málokedy opakuje viac ako 5 slabík. V čase toku volajú samček aj samička spolu.
Jednoduchá forma revírneho hlasu, znie ako „úk“, takisto znie jasno a takisto stúpa. Nevydávajú ho v sériach a jeho funkcia je vábenie, nazýva sa kontaktný hlas.
Samček má špeciálny hlasový prejav, ktorý slúži na ukazovanie hniezdnej dutiny a lákanie samičky ku kontrole.
Samička vydáva nosový zvuk „gek.gök.gök.gök“, ktorým povzbudzuje mláďatá aby si zobrali potravu. Samček sa asi od 10. dňa po vyliahnutí mláďat tiež podieľa na kŕmení a ozýva sa podobne.
Ak je kuvik vyrušený, volá ostrým „kwiff-kwiff-kwiff-kwiff.....“  používajú ho obe pohlavia, rovnako ako aj varovné hlasy „kekek“, krátke „kyu“ rôzne ďalšie. Okrem toho aj klepanie zobákom, ako ostatné druhy sov.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 800 - 1 000, zimujúcich jedincov 2 000 - 3 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny pokles od 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 LR:nt, LR - menej ohrozený druh. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 VU C1 - zraniteľný. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D - ustupujúci druh.
Biotop
Kuvik obyčajný obýva otvorenú krajinu so skupinami stromov a krov, kamenistú krajinu, púšte a polopúšte, oázy, pasienky s roztrúsenými stromami, s ruinami, sady so starými ovocnými stromami. Skupiny hlavových vŕb pri potokoch, parkovitú krajinu, pri farmách a stodolách. Vyhýba sa lesným komplexom. Je rozšírený v rôznych nadmorských výškach, od brehov mora až po v Himalájach. V podmienkach Európy zvyčajne vystupuje do, v Španielsku do.
Hniezdenie
náhľad|vľavo|Obľúbuje búťľaviny po konároch. Počas hniezdenia samček kuvika obyčajného označuje svoj revír aj možné miesto hniezdenia teritoriálnym volaním. Často spolu so samičkou volajú spolu v blízkosti budúceho hniezda. V okolí hniezda sa aj pária na nekrytých miestach, ako múr, skalka, holý konár a podobne. Samotné hniezdo je v stromových, skalných alebo zemných dutinách. Obľubuje bútľaviny v stromoch po odpadnutých konároch, dutiny v hlavových vŕbach. Prijíma aj umelé hniezdne búdky. Zemné dutiny môžu byť opustené nory cicavcov alebo dutiny v termitiskách. Hniezdo býva od 0 do výšky.
Približne týždeň až dva pred začiatkom znášania si pripravia hniezdnu kotlinku. Samička potom znáša každý druhý deň. V znáške býva 3 - 6 vajec. Vajíčka sú položené priamo na holý spodok kotlinky. Samička zasadne ešte pred znesením posledného vajíčka. Samec sa nezúčastňuje inkubácie, zabezpečuje potravu pre samičku.
Inkubácia trvá 22 28 dní. Mláďatá sa liahnu slepé, oči sa im otvárajú vo veku 8 10 dní. Samička je prvý pri mláďatách, kŕmi ich potravou, ktorú prináša samček. Mláďatká opúšťajú hniezdo po 35 dňoch. Po vyletení ich kŕmia obaja rodičia. Vo veku 38 46 dní už vedia preletieť kratšiu vzdialenosť a keď už majú 2  3 mesiace opúšťajú rodičovské teritórium a sú samostatné. Pohlavne dospievajú skôr ako dosiahnu vek 1 rok.
Zvyčajne hniezdia len raz za rok, príležitostne aj dvakrát, ak je dostatočná ponuka potravy.
Potrava
Kuvik sa živí stavovcami aj bezstavovcami. Spektrum je široké, uloví dvojkrídlovce, ucholaky, chrobáky, motýle, blanokrídlovce, dážďovky, svrčkovité, rôzne druhy drobných hlodavcov, malé druhy vtákov, obojživelníky i plazy. Hlavnú zložku jeho potravy tvoria drobné stavovce o veľkosti 10 - 30 g, v strednej Európe najmä hraboš poľný.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 5000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). .
Vo svojom rozsiahlom areáli výskytu sú oblasti, kde dosahuje vyššie početnosti, no v podmienkach strednej Európy sú jeho stavy ohrozené pesticídmi, insekticídmi a rodenticídmi. Moderné poľnohospodárstvo ničí jeho biotop, napríklad staré vysokokmenné sady a hlavové vŕby pri vodách. Často sú aj zrazené pri cestách alebo majú veľké straty pri tvrdých zimách s veľkým množstvom napadaného snehu. Kuna skalná je významný predátor, pretože žije na rovnakých lokalitách.
Ukázalo sa v praxi (Nemecko, Anglicko, Francúzsko a Holandsko), že sa dajú zvyšovať ich stavy pomocou špeciálnych búdok, ktoré majú podlhovastý tvar, dlhé sú asi 1 m, vchod majú vpredu vo forme extentricky umiestnenej diery a umiestňujú sa zavesením na vodorovné konáre v extenzívne využívaných sadoch.
Bodová grupa
Bodová grupa je množina prvkov symetrie, ktorej operácie ponechávajú aspoň jeden bod telesa v priestore nepohyblivý. Tejto požiadavke vyhovuje 8 (beztranslačných) prvkov symetrie: 1, 2, 3, 4, 6, -4, i, m. Tieto prvky a ich možné kombinácie tvoria 32 kryštalografických bodových grúp (kryštalografické oddelenia), ktorými možno charakterizovať symetriu vonkajších tvarov kryštálov.
Kenický
Kenický je prírodná rezervácia ev. č. 1697 neďaleko obce Střeň v okrese Olomouc. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Litovelské Pomoraví.
Ochrana
Predmetom ochrany je druhovo aj priestorovo diferencovaný lužný les vnútri živého meandra.
Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
Zabitý v boji
náhľad|Cintorín padlých amerických vojakov blízko [[Fère-en-Tardenois vo Francúzsku.]] Zabitý v boji ( [skratka KIA], ) je výraz, ktorým sa v rámci terminológie Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO) označuje vojak, ktorý bol priamo zabitý v boji alebo zomrel na následky zranení alebo ďalšieho poškodenia skôr, ako bol dopravený do zdravotníckeho zariadenia. Tento termín bol v NATO štandardizovaný 1. decembra 1979.
Definícia Ministerstva obrany Spojených štátov je zhodná, avšak rozlišuje zabitých v boji a zabitých následkom teroristického útoku. Ostatné ozbrojené sily používajú obdobné definície.
Mimo vojenskej terminológie sa používa aj výraz padlý v boji.
V genealógii sa zabitý v boji označuje symbolom prekrížených mečov (⚔).
ŠKP Bratislava (hádzaná ženy)
ŠKP Bratislava – hádzaná ženy je slovenský ženský oddiel hádzanárskeho klubu ŠKP Bratislava, ktorý sídli v Bratislave. Je to 3-násobný majster Slovenska.
Od sezóny 2011/12 do 2013/14 niesol mediálny názov ŠKP Piccard Senec.
História klubu
Všetko začalo v sezóne 1949/50 v Bratislavskom TKNB, kedy vznikla hádzanárska sekcia. Prvým tímom, ktorý sa zapojil do súťaže bol mužský tým pod názvom Dukla Bratislava. Zároveň však vznikol aj ženský tím, no existoval iba dva roky, po čom prešiel pod iný klub. Od tohto momentu bol tím chápaný ako čisto mužský a tento stav zotrval vyše 50 rokov. V roku 1959 sa Dukla Bratislava spojila s tímom Slovan Bratislava a začali vystupovať pod spoločným názvom Červená hviezda (ČH). Meno a hra, ktorú pozná celá Európa. Tento názov tímu zotrval až do roku 1994, kedy po separácii Česko-slovenskej republiky sa názov zmenil na ŠKP Bratislava.
Úspechy oddielu mužov
Mužský tým ČH počas celej svojej existencie hral v najvyššej hádzanárskej súťaži v Česko-Slovensku a okrem úspechov na domácom poli, exceloval v zahraničí. Viackrát vyhrali Národný pohár a v rokoch 1972/73, 1974/75, 1975/76 bol tím trojnásobným šampiónom Česko-Slovenska. Keď prvýkrát hrali v najvyššej európskej súťaži – PEM, tím sa dostal do semifinále proti nemeckému tímu VfL Gummersbach, neskoršom víťazovi PEM pohára. V klube ČH vyrástlo viacero známych hráčov, patriacich ku svetovej špičke, ktorý reprezentovali Česko-Slovensko či už na svetovom šampionáte alebo olympijským hrách.
Tripoli
Tripoli môže byť:
16. apríl
Narodenia
thumb|upright|[[Benedikt XVI. (* 1927)]] thumb|upright|[[Margaréta II. (Dánsko)|Margaréta II (* 1940)]] thumb|upright|[[Kareem Abdul-Jabbar (* 1947)]] thumb|upright|[[Lee Kerslake (* 1947)]] thumb|upright|[[Martin Lawrence (* 1965)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Francisco Goya († 1828)]] thumb|upright|[[Tomáš Špidlík († 2010)]]
Kloaka
Kloaka môže byť:
Bulharské euromince
Bulharské euromince sú budúce euromince s bulharským národným motívom.
Bulharsko je členom Európskej únie od 1. januára 2007. Tento štát plánuje vstúpiť do eurozóny v čo najkratšom možnom termíne. Pôvodný dátum prijatia eura v Bulharsku bol 1. januára 2010. Tento termín sa však nepodarilo splniť. Ďalší plánovaný termín nebol stanovený, ale hovorilo sa, že medzi rokmi 2013 a 2014. Bulharsko má svoju menu bulharský lev pevne naviazaný na euro, 1 EUR = 1,95583 BGN. Pri podpísaní prístupovej zmluvy s Európskou úniou 25. mája 2005 vydala Bulharská národná banka pamätnú mincu s nominálnou hodnotou 1,95583 leva, čo je presne 1 euro.
Vzhľad bulharských euromincí
Od 17. júna 2008, prebiehala po celej krajine diskusia o vzhľade budúcich bulharských euromincí, ktorá pokračovala až do 29. júna. Bulhari sa rozhodovali o finálnom motíve, ktorý bude na všetkých minciach. Hlasovanie prebiehalo na poštách, čerpacích staniciach a školách. Hlavným favoritom bol Madarský jazdec. Ostatné významné návrhy boli staroveká bulharská tradícia zvaná nestinars (skúška ohňom), Cyrilika, Rilský monastier a stredoveká pevnosť Tsarevets pri meste Veliko Tărnovo.
29. júna 2008 bolo oznámené, že 25.44% hlasujúcich si vybralo, za víťazný motív Madarského jazdca.
Hynkov
Hynkov je dedina, časť obce Příkazy v okrese Olomouc. Nachádza sa asi 3,5 km na severovýchod od Příkazov. V januári roku 2015 tu bolo evidovaných 127 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 257 obyvateľov.
V Hynkove sa nachádza dnes už murovaná zvonica z roku 1931 (predtým drevená). Ďalej tu nájdeme pamätník obetiam svetových vojen, hasičskú zbrojnicu a dve pohostinstvá. Časť obce leží na území Chránenej krajinnej oblasti Litovelské Pomoraví. Niekoľko desiatok metrov za dedinou preteká rieka Morava.
Hynkov je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe 2,79 km2.
Staré rumunské kráľovstvo
thumb|Zmeny územia [[Rumunsko|Rumunska. Fialovou farbou je znázornené Staré rumunské kráľovstvo.]] thumb|left|100px|Znak Rumunska v rokoch [[1881 – 1921.]] thumb|left|130px|Rumunský kráľ [[Karol I. (Rumunsko)|Karol I. (1866 – 1914)]] Staré rumunské kráľovstvo alebo staré kráľovstvo alebo Regat (po rumunsky: Vechiul Regat) je označenie pre tú časť územia Rumunska, ktorá k nemu (teda vtedy k Rumunskému kráľovstvu) patrila už pred prvou svetovou vojnou.
Pojem sa začal používať po prvej svetovej vojne, keď sa územie Rumunského kráľovstva zväčšilo pripojením Sedmohradska, Banátu, Besarábie a Bukoviny, čím vzniklo Veľké Rumunsko.
Shawn Michaels
Michael Shawn Hickenbottom (22. júl 1965), známy pod prezývkou Shawn Michaels je bývalý americký profesionálny wrestler. Najvýznamnejšie obdobie svojej kariéry strávil v spoločnosti WWE, kde získal množstvo titulov. Je považovaný za jedného z najlepších wrestlerov histórie.
1997 v hudbe
Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v hudbe v roku 1997.
Rubrouck
Rubrouck je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
G3: Live in Tokyo
G3: Live in Tokyo je tretí koncertný album zoskupenia G3, ktorý vyšiel ako dvojalbum. Na rovnomennom DVD je navyše bonus, v podobe zvukovej skúšky G3 Soundcheck (15:01) a komentárov Joe Satrianiho, Steve Vaia a Johna Petrucciho, ktorý na koncerte predstavuje skladby zo svojho debutového albumu Suspended Animation.
Rubrouck
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
G3: Live in Tokyo
John Petrucci
Všetky skladby zložil John Petrucci.
Rubrouck
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
G3: Live in Tokyo
Steve Vai
Všetky skladby zložil Steve Vai.
Joe Satriani
Všetky skladby zložil Joe Satriani.
Turecká líra
náhľad|najnovšia 5 lírová bankovka
Turecká líra (🇹🇷) je súčasná mena v Turecku a v Severocyperskej tureckej republike. Delí sa na 100 kuruşov (kuruş). Označuje sa ISO 4217 kódom TRY.
Dejiny
left|thumb|Turecká líra vs [[euro, Január 1999 až December 2004]] left|thumb|Nová turecká líra vs [[euro, Január 2005 až August 2007]] Z dôvodu cválajúcej inflácie, ktorá zasiahla Turecko v rokoch 1960 až 2004, bola pôvodná turecká líra značne znehodnotená. Z priemerne 9 lír za dolár počas druhej polovice 60. rokov prešla mena až ku približne 1,65 milióna lír za dolár v druhej polovici roku 2001. Tento vývoj predstavoval približne 38% medziročnú mieru inflácie. Premiér Recep Tayyip Erdoğan nazval tento problém "hanbou národa". Od 1. januára 2005 bola preto zavedená nová turecká líra.
V posledných rokoch sa Turecká líra stabilizovala a dokonca posilnila voči doláru a euru.
V druhej polovici decembra 2003 turecký parlament vydal zákon, ktorý povolil odstránenie šiestich núl z meny a vytvorenie novej líry. Zavedená bola 1. januára, 2005 a nahradila predošlú líru (ktorá zostala platná v obehu až do konca roku 2005) pri výmennom kurze 1 nová líra = 1 000 000 starých lír.
Oficiálny názov meny je "Turecká líra". Podľa centrálnej banky slovo "nová" (yeni) je iba "dočasné" označenie. Tlačová agentúra uviedla že "nová" bude z názvu odstránené 1. januára 2009. Ten istý zdroj tiež uvádza, že bankovky budú mať iné tvary a veľkosti, aby sa predišlo falšovaniu. Aj vydanie novej najvyššej nominálnej hodnoty, 200 lír, je naplánované na ten istý deň.
Mince
Mince boli zavedené v roku 2005 v nominálnych hodnotách 1, 5, 10, 25 a 50 nových kuruşov a 1 nová líra. 1 nový kuruş je bronzový a 5, 10 a 25 nových kuruşov je medeno-niklových. 50 nových kuruşov a 1 nová líra sú bimetalické. Na všetkých minciach je vyobrazený Mustafa Kemal Atatürk.
K nevôli Európskej centrálnej banky veľkosti a kompozícia mincí 50 nových kuruşov a 1 nová líra očividne pripomínajú €1 a €2 mince. (Obrazové porovnanie mince 1 YTL a €2 ) Toto by mohlo spôsobiť v eurozóne zmätok. Taktiež to spôsobuje problémy pre prevádzkovateľov predajných automatov (najmä na letiskách) v eurozóne, keďže veľa predajných automatov akceptuje zároveň mince 1 nová líra ako aj €2 mince. Keďže €2 majú zhruba štyrikrát vyššiu hodnotu, predajné automaty museli byť na náklady svojich prevádzkovateľov zmodernizované.
Najnovšia emisia mincí
S platnostou od 1. januára 2009, bol prívlastok "nová" z Druhej líry odstránený, a do obehu boli dané nové mince bez oznacenia "yeni" s nomimálom 1, 5, 10, 25, 50 kuruş a 1 líra.
Lugașu de Jos
Lugașu de Jos je obec v Bihárskej župe v Rumunsku. Skladá sa z troch dedín: Lugașu de Jos (sídlo obce), Horný Lugaš a Urvind.
Demografia
Slováci žijú najmä v dedine Urvind, kde tvoria významnú menšinu. Pôvodne boli významnými slovenskými dedinami aj ostatné dve dediny v obci, no Slováci sa odtiaľ postupne sťahovali a dnes ich tu nájdeme len málo.
Železná studnička
right|thumb|Údolná stanica lanovky na Železnej studienke
Železná studnička (historicky Železná studienka,, ) je názov prímestskej rekreačno-oddychovej lokality v Bratislavskom lesnom parku. Nachádza sa v závere Mlynskej doliny, na katastrálnom území mestskej časti Nové Mesto v okrese Bratislava III. Lokalita svoj názov dostala podľa železitej vody, ktorá na tunajšom území pramenila.
I keď časy najväčšej slávy Železnej studienky sú už dávno preč, jej história zanechala nezmazateľnú pečať v obraze spoločenského života starej Bratislavy.
História lokality
Dnešná Železná studnička, známa predovšetkým ako obľúbené výletné miesto Bratislavčanov, má vskutku zaujímavú a nádychom romantiky pretkanú minulosť.
Prameň železitej minerálnej vody objavili začiatkom 19. storočia pravdepodobne vydrickí mlynári. Kým dovtedy vyvierajúca voda odtekala bez úžitku, už v roku 1821 prišiel podnikavý muž s nápadom, ako železitý prameň využiť. Bol to stolársky majster Johann Tronner. Požiadal prešporských radných o dovolenie
Podľa historických záznamov mu mestská rada na svojom zasadnutí 6. apríla uvedeného roku vyhovela a vydala rozhodnutie tohto znenia:
Mestskí radní, vidiac že malé drevené kúpele si získavajú čoraz väčšiu popularitu, rozhodovali, či by pre mesto nebolo výhodné aby tu samo postavilo kúpeľný dom. Prv však, v roku 1826, dali urobiť rozbor minerálnej vody a výsledky sa ukázali ako veľmi povzbudivé. Analýzou sa zistilo, že voda, ktorá tadiaľ bez úžitku pretekala a zafarbovala svoje okolie na červeno, obsahovala okrem uhličitanových solí aj oxid železitý. Lokalitu pomenovali Železná studienka.
Ešte v tom istom roku sa na magistráte objavili žiadosti viacerých prešporských mešťanov
Ferdinandove kúpele
Spomedzi všetkých záujemcov napokon mestská rada 13. septembra 1826 schválila zámer prešporského mešťana a podnikateľa (mal v prenájme kasíno a divadelnú reštauráciu v mestskej Redute) Jozefa Bergamenyho.
Bergameny sa po kladnom rozhodnutí mohol pustiť do výstavby kúpeľného domu. Čoskoro však zistil, že vlastné finančné prostriedky mu nebudú stačiť a tak sa obrátil so žiadosťou o pôžičku na mestský sirotský úrad. Pretože však nemohol dať dostatočné záruky, jeho žiadosť bola zamietnutá. Napokon si zadovážil súkromné peniaze.
Počas celej výstavby sa potýkal s finančnými problémami; napriek tomu 7. augusta 1827 bola hotová hrubá stavba. Podľa priložených účtovných dokladov výdavky činili 19 567 zlatých.
V polovici júna 1828 bola stavba úplne dokončená čo Bergameny 18. júna oznámil v novinách Pressburger Zeitung:
Správa ďalej informuje o polohe a o možnostiach ako sa sem dostať ako aj o cenách ubytovania:
Kúpeľný dom dostal podľa vtedy panujúceho kráľa Ferdinanda V. pomenovanie Ferdinandove kúpele (König Ferdinand Eisenbad, Ferdinand király vasfürdö). Poschodový dom s doširoka roztiahnutým priečelím a nápadným vchodovým rizalitom mal dvadsať miestností, nachádzali sa tu izby, kúpeľne, spoločenská miestnosť, kaplnka a reštaurácia so záhradou. Prvú liečebnú a spoločenskú sezónu slávnostne otvorili 7. júna 1830. Udalosť zaznamenal aj mestský archivár, ktorý zapísal, že slávnosť sa začala bohoslužbou v kúpeľnej kaplnke, ktorú celebroval generálny vikár trnavskej diecézy Alexius Jordanszky.
Vodu okrem toho, že sa využívala na liečbu priamo v kúpeľoch, plnili do nádob a dopravovali do mesta, kde ju záujemcom ponúkala jedna z miestnych lekární.
O liečivých účinkoch vody vyvierajúcej v lokalite Železnej studienky píše profesor filozofie a etnograf Ladislav Bielek vo svojej práci Balneografia alebo popis niektorých kúpeľov Uhorska, Chorvátska a Slavónska zostavený v abecednom poradí. Kniha vyšla v roku 1837:
Ďalší osud kúpeľov
thumb|K malebnosti Železnej studničky prispievajú i dve umelé jazerá vybudované v druhej polovici 19. storočiaBudovu v roku 1844 odkúpil známy prešporský podnikateľ, vinár a majiteľ viacerých prešporských hostincov a hotelov Jakub Palugyay, ktorý kúpele prebudoval na hotel. Budova ešte dvakrát zmenila majiteľa než sa v roku 1894 dostala do vlastníctva mesta. V roku 1878 sa stal vlastníkom budovy Ján Meyer a v roku 1890 bola v držbe Ľudovíta Schmidta.
Lokalita sa medzitým stala obľúbeným miestom stretávania sa uhorskej šľachty a vyhľadávaným výletným cieľom Bratislavčanov. Okrem prechádzok v lesnom prostredí k najväčším lákadlám patrili jazerá, ktoré ponúkali možnosť člnkovania či rybárčenia; hotelová reštaurácia poskytovala občerstvenie a hotel sám sa častokrát stal miestom, kde sa usporadúvali rozličné spoločenské podujatia (plesy, majálesy a pod.). Začiatkom 20. storočia dal Bratislavský okrášľovací spolok postaviť za budovou bývalých kúpeľov zasklený drevený pavilón.
Rôzna stavebná činnosť a úpravy potoka Vydrica postupne narušili režim spodných vôd a liečivé pramene zanikli. Posledná rozsiahla úprava areálu sa uskutočnila v roku 1938, avšak v 60-tych rokoch bola už kúpeľná budova schátraná, a preto ju v roku 1970 asanovali.
Dopravné spojenie
Vzhľadom k narastajúcej obľúbenosti Železnej studničky Bratislavčanmi, pristúpilo mesto k zriadeniu pravidelného spojenia tejto lokality s Prešporkom verejnou dopravou. Ako najvýhodnejší spôsob sa javila preprava trolejbusmi. Tie mali nahradiť už predtým jestvujúce dopravné spojenie, ktoré zabezpečovali fiakre ťahané koňmi.
Práce na výstavbe trate začali v roku 1908 montážou trolejového vedenia. Súčasne sa určila trať. Mala začínať na dnešnej Pražskej ulici (pri Palugyaovom paláci), pokračovať Brnianskou ulicou a odtiaľ pod Červený most a dolinou Vydrice na konečnú stanicu Železná studnička. Celá trať merala päťtisíc osemsto metrov.
Prevádzka na trati začala 19. júla 1909 čím sa Vydrická dolina stala prvým miestom v Bratislave kde premávala trolejbusová doprava. Štyri dni predtým noviny Nyugatmagyarországi Hiradó (Západouhorský spravodaj) nadšene informovali o skončení stavebných prác. V deň začatia pravidelnej prevádzky na trať vyrazili prvé trolejbusy. Boli to vlastne automobily prerobené na elektrický pohon. Vozidlá zn. Daimler-Stoll, štyri tzv. letné boli otvorené a v prípade nepriaznivého počasia sa zatiahli odnímateľnou plachtovou strechou, a tri uzatvorené, prevádzkované prevažne v chladnejších dňoch, dodala firma Daimler Motoren Gesselschaft z rakúskeho Wiener Neustadtu. Uviezli dvadsaťštyri sediacich cestujúcich.
Prevádzka na trati fungovala pomerne krátko. Značné technické ale aj prevádzkové ťažkosti boli hlavnou príčinou, že začiatkom roka 1915 sa prevádzka Vydrickej trolejbusovej dráhy (Pozsonyi Vödriczvölgyi Villamos Automobilvonal R.T.) zastavila. Všetky vozidlá vyradili z premávky a následne zošrotovali.
Hromadnú dopravu opäť obnovili o štrnásť rokov. V rokoch 19291941 tu zaviedli nepravidelnú dopravu autobusmi a od roku 1941 tu opäť premávali trolejbusy. 1. októbra 1941 vyrazili prvé vozidlá na pravidelnú linku s označením P. Premávali však na skrátenej trase (dĺžka 2940 metrov). Začínali pri bývalom hoteli Centrál (na terajšej Žabotovej ulici), pokračovali po Lamačskej ceste a končili na Patrónke. Odtiaľ cestujúcich na Železnú studničku prevážali autobusy.
Súčasnosť
right|thumb|[[Sedačková lanovka Železná studienka – Koliba|Sedačková lanovka na Kamzík]]Rovnako ako v minulosti aj dnes patrí Železná studienka k jednej z najvyhľadávanejších a najobľúbenejších prírodných lokalít v bezprostrednom okolí Bratislavy. Okrem prírodných hodnôt ju k tomu predurčuje dobrá dostupnosť motorovou dopravou, ako aj bicyklom či pešo. Lokalita je tiež križovatkou a východiskovým bodom viacerých turistických a cyklistických chodníkov.
Romantické a malebné zákutia Železnej studienky sú však už dávno minulosťou a jej čaro nám pripomínajú iba staré fotografie, príp. spomienky najstarších obyvateľov mesta. Miesto, na ktorom sa hrdo vypínala budova Ferdinandových kúpeľov, „okupujú“ stánky, ktoré nepripomínajú niekdajšiu noblesu tohto miesta.
Istou náplasťou bola revitalizácia priľahlej Partizánskej lúky (hoci nie je súčasťou Železnej studienky), ktorá sa tak zmenila na pekný areál s kultúrno-oddychovou funkciou.
Slimáková
Slimáková je vrch v Strážovských vrchoch jeho nadmorská výška je
Poloha
Slimáková sa nachádza severne od mesta Trenčianske Teplice.
Ruesnes
Ruesnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brodus Clay
George Murdoch (* 21. február 1980), známy pod prezývkou Brodus Clay je americký profesionálny wrestler, ktorý pôsobí v spoločnosti WWE v rosteri RAW. Bol účastníkom 4. série NXT.
Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2011
Základné skupiny
V zátvorke je uvedené aktuálne umiestnenie v rebríčku IHF k Novembru 2011
Skupina B
Ginásio José Corrêa, Barueri
Skupina C
Ginásio do Ibirapuera, São Paulo
Skupina D
Ginásio Adib Moyses Dib, São Bernardo do Campo
Individuálne štatistiky
Najlepšie strelkyne Najlepšie brankárky
Psychológ
Psychológ je človek, ktorý sa profesionálne venuje psychológii.
Medzi najznámejších svetových psychológov patria: Sigmund Freud, William James, Ivan Petrovič Pavlov, Wilhelm Wundt, Carl Jung, Fritz Perls, Alfred Adler, Carl Rogers, Abraham Maslow, Melanie Klein, Viktor Frankl, Jordan Peterson a mnohí ďalší.
Psychológ nie je psychiater. Psychológ väčšinou študuje na humanistickej, alebo filozofickej fakulte, zatiaľ čo psychiater končí ako všeobecný lekár na lekárskej fakulte. Psychológ väčšinou poskytuje psychoterapiu, zatiaľ čo psychiater väčšinou poskytuje psychofarmaká. Samozrejme sú možné aj výnimky, kde psychiater poskytuje aj psychoterapeutické služby.
Certifikovaní psychológovia sú registrovaní na Slovensku v rámci Slovenskej komory psychológov
Gorkého ulica (Bratislava)
Gorkého ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.
Lekár
náhľad|vpravo|Lekári počas vizity na internom oddelení v nemeckom Rostocku. Lekár je zdravotnícky pracovník, ktorý samostatne vykonáva odborné pracovné činnosti preventívnej a liečebnej zdravotnej starostlivosti. Zvyčajne ide o absolventa lekárskej fakulty, ktorý získal vysokoškolské vzdelanie 2. stupňa v doktorskom študijnom programe. Má titul doktor medicíny – MUDr. Doktorský študijný program trvá na Slovensku v dennej forme štúdia šesť rokov, zahŕňa najmenej 5 500 hodín teoretickej výučby. Absolvovaním špecializačného štúdia má lekár právo používať profesionálne označenie lekára špecialistu spojené s názvom príslušného špecializačného odboru. Súčasťou udelenia doktorského titulu lekára je spravidla zloženie prísahy dodržiavania lekárskej etiky vrátane výhradnej oddanosti životu pri výkone povolania – tzv. Hippokratovej prísahy. Hippokratova prísaha sa na Slovensku neskladá. Na slovenských lekárskych fakultách sa skladá v rámci promócie promočný sľub, ktorého znenie si upravuje každá fakulta samostatne.