Dejiny_Bolívie
Horné Peru ako súčasť Miestokráľovstva Río de la Plata a indiánske povstania
thumb|[[Túpac Amaru II. viedol najväčšie protišpanielske povstanie indiánov v 18. storočí.]] Horné Peru sa ekonomicky postupne preorientovávalo smerom na juh k Buenos Aires. Napriek tomu, že kráľovstvo pôvodne prikazovalo všetok obchod realizovať cez Limu a jej tichomorské prístavy, obchodníci sa snažili ušetriť a svoj tovar posielali napriek zákazu do Buenos Aires, kde bol tento následne prepravovaný cez Atlantický oceán do Španielska. Spojenie s Río de la Plata sa tak stalo najdôležitejšou obchodnou trasou celého miestokráľovstva Peru, na čo nakoniec reagovalo aj Španielsko povolením obchodu. Horné Peru sa stalo taktiež centrom indiánskych snáh o nápravu pomerov. Tie začali už v roku 1613 na území východne od mesta La Paz, kde sa začal organizovať prvý vážnejší indiánsky pokus o vyhnanie Španielov. Indiáni mali v rovnaký deň napadnúť všetky španielske mestá, tento pokus však bol odhalený už počas jeho prípravy. Ani tento neúspech nezastavil snahy indiánov a nové nepokoje začali v roku 1623 na západe súčasnej Bolívie pri jazere Titicaca. Ani táto snaha sa však indiánom nepodarila, keďže boli znova vyzradení. Ďalší indiáni sa tak snáh o organizované povstanie vzdali a vytvorili rôzne skupiny, ktoré prepadávali Španielov, iných neindiánov a taktiež indiánskych nepriateľov. Indiáni podporovaní Španielmi však väčšinu týchto skupín zničili a ich členov pozabíjali, no menšie skupiny indiánov vytrvali až do konca 17. storočia. thumb|vľavo|Mapa zobrazuje územie Horného Peru (červené sfarbenia) v roku 1783 po jeho pričlenení k [[Miestokráľovstvo Río de la Plata|Miestokráľovstvu Río de la Plata.]] Po neúspešnej sedemročnej vojne, kde sa Španielsko rozhodnutím svojho kráľa Karola III. zapojilo síce až pred koncom vojny, no na stranu porazených, rástla v kráľovstve nespokojnosť. Španielsko počas vojny prišlo o Floridu, Trinidad, Filipíny a Kubu, ktoré Kráľovstvo Veľkej Británie úspešne dobylo. Po vojne síce Británia všetky územia okrem Floridy Španielom vrátila, no tieto udalosti spustili snahy kráľa o ešte väčšie reformy, ktoré by zvrátili úpadok ríše. Ešte horšia situácia bola v amerických kolóniách, kde boli miestne úrady znefunkčnené korupciou. V roku 1765 došlo k zrušeniu monopolu na dovoz tovaru do Španielsku iba cez prístav Sevilla. Následne v roku 1778 bol povolený voľný obchod s viacerými časťami španielskej Južnej Ameriky. To umožnilo konečne efektívny vnútorný obchod aj v rámci španielskej Ameriky a produkty z Horného Peru tak už mohli byť legálne vyvážané cez Buenos Aires. Ďalším riešením mali byť tzv. intendancie. Napriek veľkej snahe však k ich zavedeniu v Peru došlo až v roku 1784, čo iba potvrdzovalo nefunkčnosť celého administratívneho systému v Peru. Na čele intendancie stál intendant, ktorý bol podriadený kráľovi a nie miestokráľovi. Intendanti velili vojsku, vyberali dane a mali aj súdnu právomoc. Peru bolo rozdelené na sedem intendancii. Tieto opatrenia znova zvýšili napätie v provinciách, keďže intendanti obmedzovali moc miestokráľa, ale i ďalších tradičných úradov. Faktom však je, že zavedením intendancii sa zlepšil výber daní. Ako veľmi významné pre budúcnosť Horného Peru sa stalo zriadenie nového Miestokráľovstva Río de la Plata s hlavným mestom Buenos Aires v roku 1776, ktoré zahŕňalo väčšinu južných území s výnimkou Čile, ktoré požiadalo o možnosť zostať súčasťou Peru. Najväčšou ranou pre Peru bol oddelenie územia Horného Peru, ktoré sa stalo súčasťou nového miestokráľovstva. Horné Peru však malo v tej dobe veľké problémy s ťažbou striebra, lebo zložky potrebné na ťažbu boli nedostatkové. Taktiež aj pracovnej sily ubudlo, keďže indiánov podliehajúcich povinnej práci bolo stále menej. Počet obyvateľov Potosí sa postupne výrazne znížil až na úroveň 30 000 ľudí. Na druhej strane vďaka tomu, že indiáni nemuseli ťažko pracovať v baniach, začala ich populácia znova rásť. Pozitívnym impulzom pre Miestokráľovstvo Río de la Plata bolo v roku 1798 povolenie obchodovania s cudzími štátmi okrem tých, s ktorými bolo Španielsko vo vojne. Ďalším novým príjmom sa stala reforma povinného zdanenia indiánov, ktorému teraz podliehali úplne všetci indiáni. Keďže ich populácia rástla, stala sa indiánska daň veľmi významným zdrojom príjmu miestokráľovstva. To však bol jeden z viacerých dôvodov na ďalšie indiánske povstania, ktoré sa v 18. storočí stali pomerne častými javmi. Nespokojnosť indiánov sa rozhodli využiť miestni statkári, ktorí neboli spokojní s reformami, ktoré ich poškodzovali. Najväčšie povstanie začalo v roku 1780 a nazýva sa povstanie Túpaca Amaru II. Viedol ho mestic José Gabriel Condorcanqui Noguera, ktorý je známy ako Túpac Amaru II., čo bolo meno, ktoré odvodzoval od svojej prastarej matky, ktorá bola dcérou posledného kráľa Inkov z povstaleckého kráľovstva Vilcabamba. Sám Túpac Amaru II. mal viacero problémov so španielskymi úradmi, jednak mal dlhy a taktiež bol spochybňovaný jeho inkský pôvod. Preto využil nepokojný rok 1780 a 10. novembra nechal popraviť jedného z kráľovských úradníkov, pričom sa domnieval, že miestokráľ nebude túto udalosť riešiť, keďže sám mal s týmito úradníkmi veľké spory. Keďže však v rovnakom období prebehlo aj iné povstanie, názory miestokráľa sa zmenili a Túpac Amaru II. sa rozhodol vytiahnuť do boja, pričom hneď v prvých bitkách bol úspešný. Neskôr však začal prehrávať, pokúsil sa s 20 000 mužmi dobyť Cusco, no neúspešne. Vedúcu úlohu v povstaní tak postupne prevzala jeho manželka Micaela Bastidas, ktorá bola radikálnejšia a rozhodnejšia, než samotný Túpac Amaru II. Už v apríli 1781 však povstanie Španieli skoro úplne potlačili, keď sa im podarilo zajať dokonca i samotného Túpaca Amaru II., ktorého zradili jeho vlastní spolubojovníci. Tento bol následne spolu s jeho manželkou súdený v Cuscu a 18. mája 1781 popravený. Ani tým však povstanie neskončilo, práve naopak. Nové nepokoje sa iba premiestnili od Cusca k jazeru Titicaca, indiáni dokonca obliehali niektoré mestá. Všetky povstania boli vyvolané práve odkazom Túpaca Amaru II. Hlavnú časť nových bojov viedol bratranec popraveného veliteľa Diego Cristóbal Túpac Amaru. Práve pod jeho vedením sa indiánom podarilo obsadiť pomerne veľké územia v Hornom Peru a dokonca aj dobyť niekoľko miest. V marci 1781 začali indiáni pod velením Juliána Apaza Nina, ktorý je známy ako Túpac Katari, na niekoľko mesiacov obliehať mesto La Paz. Neboli však úspešní, keďže ich velitelia medzi sebou súperili o moc. Diego Cristóbal Túpac Amaru nakoniec v januári 1782 podpísal kapituláciu. Časť veliteľov povstania dostalo amnestiu, no postupne boli všetci popravení, niektorí ešte počas povstania po zradách zo strany vlastných spolubojovníkov. Indiánske povstania z rokov 1780 až 1782 boli predzvesťou neskorších bojov za nezávislosť na Španielsku.