Iliušin_Il-28
Konštrukcia
Lietadlá Il-28 boli prispôsobené pre taktickú atómovú bombu RDS-4 (“реактивный двигатель специальный” - reaktívny motor špeciálny), ale existoval aj iný preklad tejto šifry…legendárne “реактивный двигатель Сталина”. Tieto stroje boli vybavené aparatúrou kontroly režimu letu s bombou, teplotného režimu v bombovom úseku, aparatúrou merania parametrov ničivých faktorov výbuchu a ich pôsobenia na lietadlo (tlakovej vlny, intenzity svetelného žiarenia, deformácie uzlov lietadla) a tiež kamerovým systémom na záznam výbuchu. Na zasklení kabín osádky boli namontované nepriehľadné rolety. “Atómové” Il-28 sa svojim výzorom nijak neodlišovali od sériových strojov. Skúšky boli vykonávané v prvej polovici roka 1953. Boli skúšané systémy zabezpečujúce schopnosti atómovej bomby pri jej doprave v lietadle, vypočítala sa balistika a automatika bomby RDS-4, ktorej rozmerové makety sa opakovane zhadzovali z lietadla. Získané výsledky dovolili pripraviť lietadlo na skúšky s ostrou jadrovou bombou. Okrem “atómových” Il-28 boli na skúšky pripravené aj dve lietadlá, ktoré boli určené na odber rádioaktívnych vzoriek z oblaku výbuchu. Kvôli zvýšeniu bezpečnosti posádky boli okrem filtrov na rádioaktívny materiál v bombovom úseku vybavené fľašami na stlačený vzduch čo dovolilo pred vstupom do rádioaktívneho mraku zvýšiť pretlak v kabínach osádky a tým vylúčiť ich zamorenie zamoreným vzduchom. Okrem toho boli stroje čiastočne obložené olovenými plátmi a vybavené aparatúrou merania dávky ožiarenia. Menované Il-28 boli prvýkrát použité pri skúškach prvej sovietskej termojadrovej nálože 12. augusta 1953. Toho dňa vzlietli z letiska blízko Semipalatinska odštartovali štyri Il-28. Dve lietadlá-nosiče mali počas preletu nad polygónom zapnúť signálom zo svojej aparatúry “na výbuch” aparatúru termojadrovej bomby inštalovanej na zemi na špeciálnej veži a tiež zaznamenať silu a proces výbuchu, zmerať hodnotu ničivých účinkov výbuchu a tiež účinky ničivých faktorov výbuchu na lietadlo. Druhá dvojica lietadiel s filtrami mala vojsť do rádioaktívneho mraku a odobrať vzorky materiálu po výbuchu. Vo vedúcom lietadle-nosiči bola posádka pod velením B. I. Šapovalova, veliteľom “lietadla-dabléra” bol M. I. Lošakov. Lietadlá najprv vykonali skúšobný nálet na vežu s bombou a z výšky 11 000 m vyslali impulzy na nastavenie automatiky polygóna a násldne vedúci skúšok I. V. Kurčatov vydal povel na ostrý nálet. Vedúce lietadlo vyslalo sériu impulzov, na základe ktorých sa začal nevratný proces činnosti automatiky termojadrovej nálože. Výbuch ohromil všetkých zúčastnených svojou mohutnosťou. Letci oznámili, že počas prechodu tlakovej vlny  pocítili prudký náraz akoby do lietadla udreli kladivom. Odber vzoriek z rádioaktívneho mraku vykonávali Il-28, ktorých osádkm velili A. V. Ognev a S. I. Panfilov. Let vykonávali vo výškach 8 a 10 km. Skúškou 12. augusta 1953 bol ukončený monopol USA v ovládaní termojadrovej reakcie pri výbuchu. Il-28, ktoré sa zúčastnili týchto skúšok, umožnili získanie cennej informácie, ktorá bola neskôr využitá pri vývoji a zdokonaľovaní nových typov sovietskej jadrovej výzbroje. 23. augusta 1953 bola z lietadla Il-28 prvýkrát zhodená malá atómová bomba RDS-4. Osádky boli rovnaké ako pri skúškach 12. augusta. Bomba bola zhodená z výšky 11 000 m a výsledky zodpovedali vypočítaným údajom. V roku 1953 tak bola do sériovej výroby zavedená RDS-4 a rovnako sa objavili Il-28 ako nosiče atómovej výzbroje. Na jeseň 1962 bolo 42 modernizovaných nosičov taktických atómových bômb dopravených na Kubu, len 90 míľ od pobrežia Floridy, čo bolo jednou z príčin Karibskej krízy.