cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marian Rejewski
Rekonštrukcia okáblovania Enigmy
Rejewski prebádal relácie vystupujúce medzi pármi písmen. Napríklad, ak štyri správy toho istého dňa sa začínali postupnosťou znakov <tt>BJGTDN</tt>, <tt>LIFBAB</tt>, <tt>ETULZR</tt>, <tt>TFREII</tt>, tak pozerajúc na prvé a štvrté písmeno hlavičky bolo známe, že sú previazané. <tt>B</tt> bolo previazné s <tt>T</tt>, <tt>L</tt> s <tt>B</tt>, <tt>E</tt> s <tt>L</tt> a <tt>T</tt> s <tt>E</tt>: (<tt>B</tt>,<tt>T</tt>), (<tt>L</tt>,<tt>B</tt>), (<tt>E</tt>,<tt>L</tt>) a (<tt>T</tt>,<tt>E</tt>). Po analyzovaní dostatočného množstva šifrogramov Rejewski objavil závislosť. Písmeno <tt>B</tt> je previazané s <tt>T</tt>, ktoré je následne previazané s <tt>E</tt>, to s <tt>L</tt>, a následne s <tt>B</tt> (ako na schéme vedľa). V tomto prípade ide o poštvorný cyklus, pretože sú potrebné štyri kroky, aby sa vrátil do prvého písmena. Iný cyklus z toho istého dňa mohol mať výzor kratšieho potrojného cyklu <tt>A</tt>\rightarrow<tt>F</tt>\rightarrow<tt>W</tt>\rightarrow<tt>A</tt>. Ak bol zachytený dostatočný počet šifrogramov z toho istého dňa, bolo možné ustáliť cykly všetkých písmen abecedy. V priebehu jedného dňa boli všetky cykly identické a mohli sa zmeniť až na druhý deň. Podobnú analýzu bolo možné využiť tiež pre ďalšie páry písmen, druhej s piatou, tretej so šiestou.
Využitie tohoto poznatku, v kombinácii s tendenciou operátorov Enigmy používať jednoduché kombinácie písmen v hlavičkách správ (napríklad mená či iniciálky dievčat, alebo postupných znakov klávesnice či abecedy), umožnilo Rejewskimu vyvodiť šesť permutácií previazaných s ďalšími nastaveniami stroja. Permutácie mohli byť zapísané vo forme matematických rovníc s mnohými neznámymi predstavujúcimi priebeh elektrického signálu cez vstupný valec, rotory, reflektor a rozvodnú dosku.
Vklad francúzskej špionáže
V istej chvíli sa rovnice vytvorené Rejewskim stali príliš komplikované, vzhľadom na veľmi veľký počet neznámych. V roku 1980 sa vyjadril, že väčšina z tých rovníc by bola neriešiteľných bez dodatočných informácií. Také informácie sa ale objavili. Dodala ich poľskej strane bunka francúzskej špionáže Deuxième Bureau, riadená majorom Gustavom Bertrandom. Tá ich získala od špióna Hansa-Thilo Schmidta, ukrývajúceho sa pod kryptonymom Asché. Informácie získané od Francúzov obsahovali nastavenia šifrovacieho stroja (knihu kódov) na september a október 1932. Rejewski tie materiály získal pravdepodobne okolo 9. alebo 10. decembra 1932. Dovolili mu vylúčiť z rovníc zložku zodpovedajúcu za vplyv rozvodnej dosky. Rovnice s menším počtom neznámych neboli až takým veľkým výpočtovým problémom.
Ďalší problém na ktorý Rejewski natrafil, bolo iné uloženie klávesnice šifrovacích strojov užívaných vojskom, než uloženie klávesnice komerčnej verzie akú mal k dispozícii. Tá mala klávesnicu so štandardným uložením písacieho stroja (QWERTZU...), ktorá bola prepojená so vstupným valcom s týmto uložením: <tt>Q</tt>\rightarrow<tt>A</tt>, <tt>W</tt>\rightarrow<tt>B</tt>, <tt>E</tt>\rightarrow<tt>C</tt> a tak ďalej. Vo vojenskej verzii bola klávesnica prepojená abecedne (ABCDEF...): <tt>A</tt>\rightarrow<tt>A</tt>, <tt>B</tt>\rightarrow<tt>B</tt>, <tt>C</tt>\rightarrow<tt>C</tt> a tak ďalej. Iné prepojenie klávesnice so vstupným valcom v komerčnom a vojenskom stroji križovalo snahy britských kryptológov. Tí nepredpokladali „priame“ prepojenie za pravdepodobné. Na druhej strane Rejewski, vedený intuíciou a znalosťou poriadkumilovnosti Nemcov, vyskúšal aj tento spôsob prepojenia. Vo svojich spomienkach neskôr napísal:
Súbor nastavení Enigmy od francúzskej špionáže obsahoval dvojmesačné obdobie zmeny vzájomného položenia rotorov. V druhom mesiaci sa na prvej pozícii objavil iný rotor (Nemci menili typ rotora na prvej pozícii každého štvrť roka), ktorého vinutie Rejewski objavil analogickými výpočtami ako prvého. V neskoršom období bolo zdôvodnené, že aj v prípade ak by informácie dodané Francúzmi nepreukázali štvrťročnú zmenu rotora, by Rejewski pri použití tých istých rovníc bol schopný ustáliť spôsob vinutia ďalšieho rotora. Ďalšia analýza vinutí už bola značne jednoduchšia a do konca roka boli všetky spôsoby prepojení zostávajúcich rotorov a reflektora objasnené. V inštrukcii obsluhy, ktorú mal Rejewski k dispozícii, bol príkladový čitateľný aj zakódovaný text, pri daných nastaveniach. To dovolilo pretestovať pravidelnosť výpočtov a odstránenie nejednoznačnosti v odhalených vinutiach.
V povojnovom období sa špekulovalo, či bez informácií dodaných francúzskou špionážou, by bolo možné odkrytie schém vinutí rotorov. Sám Rejewski v spomienkach z roku 1980 napísal, že by bolo možné dôjsť k tým istým poznatkov bez špionážnych informácií, ale metóda by bola nepresná a zložitá a vo veľkej miere by sa musela opierať o náhodu. V roku 2005 matematik John Lawrence zverejnil tvrdenie ktoré hovorí, že na to, aby sa dosiahla dostatočná pravdepodobnosť úspechu, by boli potrebné štyri roky práce. Rejewski zase napísal, že nám dodávané špionážne materiály musia byť brané ako rozhodujúce v prelomení kódu stroja.
Skoré metódy dešifrovania
Odpoveďou na neustále zdokonaľovanie procedúr šifrovania aj samotného nemeckého stroja, bolo vypracovanie mnohých metód dešifrovania šifrogramov Enigmy. Prvá z nich bola veľmi zdĺhavá. Ručná metóda roštu pracovala na teórii, že ne rozvodnej doske bolo zamenených iba šesť párov písmen, a ostatných štrnásť písmen bolo nezmenených. Ďalšou bola Różyckého hodinová metóda, dovoľujúca ustáliť s vysokou pravdepodobnosťou, ktorý rotor sa nachádza daného dňa na pravej krajnej pozícii stroja.
Po 1. októbri 1936 Nemci zmenili procedúry kódovania zvyšujúc počet prepojení na rozvodnej doske Enigmy. V dôsledku toho stratila metóda roštu značne na efektívnosti. Medzičasom (okolo 1935 alebo 36) bola ale vynájdená metóda kárt charakteristík nezávislá od počtu prepojení na rozvodnej doske. Katalóg kárt bol vytváraný za pomoci Rejewského zariadenia nazvaného cyklometer, ktorý vypočítaval cyklické permutácie. Po zapísaní všetkých charakteristík v katalógu, bolo z neho možné čítať permutácie zodpovedajúce nastaveniu rotorov daného dňa.
Cyklometer sa skladal z dvoch sústav rotorov Enigmy a bol využívaný na ustálenie dĺžky a počtu cyklov premutácií generovaných Enigmou. Aj napriek použitiu tohoto zariadenia bolo vytvorenie úplného katalógu charakteristík ťažkým a časovo náročným zadaním. Pre každú zo 17 576 pozícií, v ktorých mohol byť stroj nastavený, bolo treba preanalyzovať šesť možných sekvencií vzájomného nastavenia rotorov, čo dáva v sume 105 456 výsledkov. Príprava prvého katalógu zabrala viac ako rok práce. Po jej zakončení, okolo roku 1935, trvalo zistenie denného kľúča od 12 do 20 minút. Okolo 1. alebo 2. novembra 1937 Nemci vymenili reflektor Enigmy, čo znamenalo, že celý katalóg charakteristík musel byť vypočítaný od začiatku. Napriek tomu v januári 1938 referát BS4 Kancelárie šifier, zodpovedný za dešifrovanie nemeckých správ, bol schopný prečítať približne 75% zachytených rozkazov, šifrovaných Enigmou. Podľa Rejewského by bolo možné pri neveľkom zvýšení množstva personálu čítanie dokonca 90 % správ.
Rejewského kryptologická bomba a Zygalského plachty
náhľad|vľavo|200px|Jedna zo „Zygalského plachiet“ (1938)
Viac-menej v tom istom čase Zygalski vypracoval vlastnú metódu na princípe perforovaných papierových plachiet, nazvaných Zygalského plachty, ktoré boli nezávislé od počtu zamenených párov písmen na rozvodnej doske. Rejewského bomba ako aj Zygalského plachty znovu stratili výkonnosť po modifikácii Nemcov z 15. decembra 1938. Nemci obohatili zostavu rotorov o dva nové, čo desaťnásobne skomplikovalo proces dešifrovania. Aby sa zjednodušilo dešifrovanie novým spôsobom kódovaných správ nastala nutnosť výroby šesťdesiatich kryptologyckých bômb a rovnaký počet kompletov Zygalského plachiet. Náklady na ich výrobu ale päťnásobne prekračovali rozpočet Kancelárie šifier. O mesiac Nemci znovu modifikovali šifrovanie zvýšením počtu zamenených párov písmen z 12 na 20, čo zvýšilo počet možných konfigurácií rozvodnej dosky na ponad tisíc. To ešte zmenšilo efektívnosť dešifrovania za pomoci bômb.
Vypracovania oddané Britom a Francúzom
Presvedčenie neodvratnosti vojenského konfliktu neustále rástlo. Poľské finančné prostriedky boli nedostatočné, aby mohli udržiavať krok s neustále sa modifikujúcou Enigmou. Vtedy rozhodol generálny štáb poľského vojska po dohode s vládou o podelení sa tajomstvom so spojencami. Poľské metódy dešifrovania boli predstavené reprezentantom britskej a francúzskej špionáže 26. júla 1939 v stredisku Pyry.
Dar Poliakov západným spojencom vo forme spôsobu rozšifrovania Enigmy prišiel práve včas, takmer mesiac pred vypuknutím druhej svetovej vojny. Vedomosť, že je možné prelomiť kód Enigmy, zvýšila morálku západných kryptológov. Do polovice decembra 1939 Briti vyhotovili prinajmenšom dva komplety Zygalského plachiet. Jeden z kompletov bol vyslaný do dešifrovacieho strediska Bruno, nachádzajúceho sa v Château de Vignolles v obci Gretz Armainvillers pri Paríži. V tom istom čase, po niekoľkých mesiacoch od začiatku vojny, sa vo Veľkej Británii začali práce na dešifrovaní Enigmy.
Bez poľskej pomoci bola pravdepodobnosť odčítavania šifier Enigmy Britmi veľmi nízka. Hugh Sebag-Montefiore si myslí, že prelomenie strojov Wehrmachtu a Luftwaffe by bolo možné najskôr v novembri 1941, až po získaní exempláru Enigmy a knihy kódov, a analogického stroja Kriegsmarine až po roku 1942. Bývalý kryptológ z britského strediska v Bletchley Park, Gordon Welchman, išiel vo svojich predpokladoch ešte ďalej. Tvrdí, že pracovníci sekcie Hut 6, zaoberajúci sa lámaním kódu Enigmy Wehrmachtu a Luftwaffe, by sa nikdy nepohli z miesta, ak by nezískali od Poliakov v poslednej možnej chvíli detaily vojenskej verzie Enigmy spolu so spôsobom jej obsluhy.
Špionážne informácie získané z veľmi komplikovaných nemeckých šifier, ktoré Briti a Američania nazývali kryptonymom ULTRA, pochádzali v prevažnej miere zo šifrogramov Enigmy. Skutočný vplyv programu Ultra na víťazstvo vo vojne je otázny. Władysław Kozaczuk a Jerzy Straszak vo svojej publikácii tvrdia že: panuje všeobecné presvedčenie, že Ultra usporila svetu prinajmenšom dva roky vojny a pravdepodobne predišla víťazstvu Hitlera. Anglický historik Sir Harry Hinsley, ktorý pracoval v Bletchley Park, vyjadruje podobný názor o: skráteniu vojny prinajmenšom o dva roky, a pravdepodobne dokonca o štyri. Za dostup do Ultry treba vďačiť vo veľkej miere skoršiemu prelomeniu šifry Enigmy poľskými kryptológmi.
Kryptologické stredisko Bruno
V septembri 1939 po vypuknutí vojny bol Rejewski spolu so spolupracovníkmi z Kancelárie šifier evakuovaný z Poľska do Rumunska. Spolu so Zygalskim a Różyckim unikli internovaniu v utečeneckom tábore. Dostali sa do Bukurešti, kde nadviazali kontakt s ambasádou Veľkej Británie. Briti odmietli pomôcť poľským kryptológom, preto sa obrátili na ambasádu Francúzska. Tam sa predstavili ako priatelia Bolka, čo bolo krycie meno Gustava Bertranda. Po prijatí inštrukcie z Paríža pomohol personál ambasády v okamžitej evakuácii matematikov do Francúzska, kam dorazili koncom septembra.
Od 20. októbra poľskí kryptológovia obnovili práce nad dešifrovaním nemeckých šifier v rámci spoločnej francúzsko-poľskej jednotky špionáže. Tá sa nachádzala v Château de Vignolles, severozápadne od Paríža, a bola označená kryptonymom PC Bruno. Šifra Enigmy bola znovu prelomená koncom decembra 1939 a začiatkom januára 1940. Zamestnanci strediska Bruno spolupracovali s kryptológmi z britského Bletchley Park, posielajúc im rozšifrované správy pomocou ďalekopisu. V záujme zachovania tajnosti dešifrovacích stredísk, boli tieto správy znovu kódované za pomoci Enigmy a zakončované, v tomto prípade ironicky, frázou „Heil Hitler!“ Po vkročení Nemcov do Francúzska bolo stredisko Bruno 24. júna 1940 evakuované do Alžírska.
Kryptologické stredisko Cadix
V septembri 1940 sa skupina poľských kryptológov vrátila do južného Francúzska, neokupovaného Nemcami, ale kontrolovaného vládou z Vichy. Rejewski tam vystupoval ako Pierre Ranaud, učiteľ francúzskeho lícea w Nantes. V Château des Fouzes, neďaleko Uzès bola založená rádiová stanica a kryptologické stredisko označené kryptonymom Cadix. Začal fungovať od 1. októbra. Úlohou Rejewského a jeho kolegov bolo lámanie šifier používaných v nemeckom telegrafickom styku ako aj švajčiarskej verzie Enigmy, ktorá neobsahovala rozvodnú dosku. Hlavné práce v stredisku Cadix spočívali na lámaní iných šifier ako Enigma.
Začiatkom júla 1941 poprosili Rejewského a Zygalského o skúšku prelomenia poľského šifrovacieho stroja Lacida, vytvorenej ešte pred vojnou Kanceláriou šifier a využívanej na vtedajšiu komunikáciu medzi strediskom Cadix a poľským generálnym štábom v Londýne. Lacida podobne ako Enigma využívala na kódovanie rotory, a vzhľadom na prácach na šifre Enigmy nebola nikdy predtým preverená kryptoanalýzou, potvrdzujúcou jej účinnosť kódovania. Na veľké prekvapenie Rejewského a Zygalského, prelomenie a prečítanie prvej správy zakódovanej pri použití Lacidy im zabralo len niekoľko hodín, tak isto aj nasledujúcich správ. Aj napriek tomu, že pravdepodobnosť prelomenia šifier poľského stroja nemeckou špionážou bola veľmi nízka, plukovník Gwidon Langer odporučil nepoužívať stroj v stredisku Cadix.
V Alžíre zostala pobočka strediska Cadix, ktorú riadil major Maksymilian Ciężki. Vždy po niekoľkých mesiacoch sa kryptológovia z oboch stredísk vymieňali cestou po mori z Francúzska do Alžírska. Počas jednej z takýchto výprav 9. januára 1942 v katastrofe lode Lamoriciere zahynuli traja poľskí pracovníci a francúzsky dôstojník strediska Cadix, medzi inými aj najmladší zo skupiny kryptológov Jerzy Różycki.
Od leta 1942 začala byť práca strediska Cadix riskantná, preto sa pristúpilo k jeho evakuácii. Na teréne pod kontrolou vlády z Vichy sa začali objavovať nemecké oddiely, ako aj jednotky Funkabwehr ktoré mali k dispozícii rádiové zameriavače. Ich cieľom bolo odhaľovanie nepriateľských rádiostaníc, preto sa spojenie zo strediskom Cadix stávalo čoraz nebezpečnejšie. 6. novembra jedno z áut vybavené dipólovou anténou podišlo k bráne strediska Cadix v čase, keď prebiehala transmisia. Aj keď Nemci nevošli na pozemok domu a dôkladne prezreli iba susedné hospodárstvo, padlo rozhodnutie o evakuácii strediska a zrealizované bolo v ten istý deň, 9. novembra. O tri dni neskôr vstúpili na pozemok nemecké oddiely.
Útek z Francúzska
Pracovníci strediska boli rozdelení na dvoj a trojosobové skupiny, ktoré mali byť evakuované osobitne. Rejewski spolu so Zygalskim boli vyslaní 11. novembra najprv do Nice, v tom čase okupovanej talianskym vojskom, skadiaľ museli ako podozriví v krátkom čase utiecť, neustále zmieňajúc miesto pobytu. Premiestňovali sa postupne do Cannes, Antibes, znovu do Nice, Marseille, Toulouse, Narbonne, Perpignan a Ax-les-Thermes neďaleko hraníc so Španielskom.
Plán ďalšieho úteku spočíval na prechode cez Pyreneje do Španielska pomocou miestneho sprievodcu. Rejewski a Zygalski vyrazili 29. januára 1943, účinne sa vyhýbajúc nemeckým a francúzskym hliadkam. Neďaleko hraníc ich sprievodca pod hrozbou strelnej zbrane olúpil o všetky peniaze. Aj napriek tomu sa im podarlo dostať za hranice, kde ich za necelú hodinu zatkla polícia. Najprv boli uväznení vo väznici v Séo de Urgel, a 24. marca ich eskortovali do väzenia v Lerida. Nakoniec boli obaja vďaka intervencii Poľského Červeného kríža 4. mája prepustení a odoslaní do Madridu. Následne sa dostali do Portugalska, odkiaľ na palube HMS Scottish preplávali do Gibraltáru, a odtiaľ 3. augusta 1943 lietadlom Douglas DC-3 do Veľkej Británie.
Ostatní členovia predvojnovej Kancelárie šifier mali menej šťastia. Plukovník Gwidon Langer a major Maksymilian Ciężki boli chytení Nemcami a odoslaní do oflagu Schloss-Eisenberg. Inžinier Antoni Palluth a Edward Fokczyński sa dostali do koncentračného tábora Sachsenhausen, kde obaja zahynuli. Palluth počas náletu spojencov a Fokczyński vyčerpaním.
Veľká Británia
náhľad|150px|Rejewski ako podporučík Poľskej armády v Británii. Fotografia z prelomu rokov 1943 – 1944, približne 11 rokov po prvom prelomení šifry Enigmy.
16. augusta Rejewski a Zygalski vstúpili ako vojaci do poľskej armády. Tu začali pracovať v rádiovej jednotke štábu hlavného veliteľa poľských ozbrojených síl v Stanmore-Boxmoor pri Londýne na lámaní kódov SD a SS. Šifry oboch služieb spočívali na systéme Doppelkassettenverfahren (podvojná šifra Playfaira). 10. októbra bol Rejewski povýšený na podporučíka a 1. januára 1945 na poručíka.
Ďalšie práce nad dešifrovaním Enigmy boli určené pre Britov a Američanov. Dvaja poľskí kryptológovia, ktorí spolu s inými pracovníkmi Kancelárie šifier položili základy metodiky jej rozšifrovávania, boli z tých prác vylúčení. Britský kryptológ Alan Stripp napísal, že v súdobom Bletchley Park sa veľmi nevedelo o vklade Poliakov vzhľadom na dodržiavanie procedúr tajnosti. V súvislosti s neskoršími prácami Rejewského a Zygalského napísal že: ich pridelenie na práce nad šifrou „Doppelkassetten“ bolo tým istým, čo užívanie dostihových koní na ťahanie voza.
Povojnové osudy Rejewského
náhľad|vľavo|220px|Pamätník Mariana Rejewského v jeho rodnom meste Bydgoszcz, odhalená na sté výročie jeho narodenia (2005)
Dňa 21. novembra 1946 bol Rejewski prepustený zo služby v poľskom vojsku vo Veľkej Británii a vrátil sa do Poľska. Tu na neho čakala manželka (vzali sa 20. júna 1934) Maria Rejewska, za slobodna Lewandowska a dve deti Andrzej (* 1936) a Janina (* 1939). Počiatočne uvažoval nad ponukou svojho predvojnového profesora Poznaňskej univerzity Zdzisława Krygowského pracovať na univerzite v Poznani alebo Štetíne, no vzhľadom na odlúčenie od rodiny bývajúcej v Bydgoszczi ponuku odmietol. Mocným úderom pre Rejewského bol skon jeho 11 ročného syna Andrzeja na Heineho-Medinovu chorobu. Krátko na to sa zamestnal v bydgoszczskej fabrike káblov Kabel Polski na oddelení odbytu, kde pracoval do roku 1950 keď za nejasných okolností prišiel o prácu. Ďalšie zamestnania Rejewského boli vo Vojvodskom zväze družstva práce, Zväze družstiev drevárskeho odvetvia a rôznej tvorby. Na rentu a neskôr dôchodok odišiel vo februári 1967.
V rokoch 1949 – 1958 skúšala poľská bezpečnostná služba špehovať Rejewského. Bol však človekom pokojným, opatrným a veľmi diskrétnym. Okrem faktu že pracoval v Kancelárii šifier druhého oddelenia generálneho štábu nebolo známe nič o jeho osude počas vojny a tiež práce na Enigme. Krátko po odchode na dôchodok Rejewski napísal pamäti, v ktorých odhalil svoju účasť na prelomení najtajnejšej nemeckej šifry. Rukopis deponoval vo vtedajšom Vojenskom historickom inštitúte. V roku 1969 sa spolu s rodinou presťahoval do Varšavy. V 1973 boli prvý raz uverejnené informácie o podiele Poliakov na rozšifrovaní Enigmy. Od tej chvíle začal Rejewski oficiálne písať články o Enigme pre potreby rôznych publikácii a televíznych programov. Od návratu do domoviny si dopisoval v tom čase už s generálom Gustavom Bertandom, autorom prvej knihy o Enigme a na jeho prosbu knihu začal prekladať do poľského jazyka. Niekoľko rokov pred smrťou Rejewski prelomil šifru tajnej korešpondencie medzi Józefom Piłsudskim a jeho straníckymi súdruhmi z PPS prebiehajúcej v roku 1904. 12. augusta 1978 bol vyznamenaný Dôstojníckym krížom odznaku obrodenia Poľska. Trpiaci ischemickou chorobou srdca zomrel následkom srdcového infarktu 13. februára 1980 vo svojom dome vo Varšave vo veku 74 rokov. Bol pochovaný s vojenskými poctami na Vojenskom cintoríne na Powązkach vo Varšave na pozemku B 39.
Práca poľských kryptológov bola docenená rovnako v Poľsku ako aj za hranicami. Boli označení mnohými poľskými vyznamenaniami pred aj po vojne, ako aj po odtajnení informácii o prelomeniu kódu Enigmy. V roku 2000 boli Rejewski, Różycki a Zygalski vyznamenaní in memoriam Veľkým krížom odznaku obrodenia Poľska a 4. júla 2005 prebrala Rejewského dcéra z rúk šéfa britského štábu obrany War Medal 1939 – 1945, odznak udelený hneď po vojne, ale vzhľadom na nemožnosť jeho prebrania čakal až do roku 2005.
V roku 1979 sa Rejewski, Różycki a Zygalski stali hrdinami filmu Romana Wionczka pod titulom Sekret Enigmy. O niečo neskôr, od 14. novembra 1980, bolo odvysielaných 8 dielov televízneho seriálu Tajemnice Enigmy, ktorý bol rozšíreným filmom. Tvorcovia seriálu rozšírili dejové línie z osobného života hrdinov a uviedli viac historických postáv. V roku 1983 poľská pošta uviedla poštovú známku pri príležitosti 50. výročia prelomenia kódu Enigmy. Rad pamätných tabúľ na poľských kryptológov bolo odhalených okrem iného v Bletchley Park, poľskej ambasáde vo Veľkej Británii a v Uzes vo Francúzsku. V rodnom meste Rejewského, Bydgoszczi bola po ňom nazvaná ulica a škola, a dom v ktorom býval je označený pamätnou tabuľou. Na sté výročie Rejewského narodenín bola odhalená socha pripomínajúca jeho prácu na prelomení kódu Enigmy. Pri tej istej príležitosti bola uvedená poštová pohľadnica s jeho podobizňou. Na 75. výročie prelomenia kódu poľská mincovňa vydala zberateľské mince.
Aula v Inštitúte matematiky Univerzity Kazimíra Veľkého v Bydgoszczi nesie od 23. januára 2006 meno Mariana Rejewského. Nachádza sa v nej kópia sochy autora Michała Kubiaka predstavujúca matematika. Originálna socha sa nachádza na Gdaňskej ulici v Bydgoszczi.
Juraj Ďurdiak
Juraj Ďurdiak (* 27. apríl 1952, Bratislava) je slovenský herec. Brat herečky Judity Ďurdiakovej.
Hoza
Hoza je priezvisko, pozri Hoza (priezvisko), napr.:
Juraj Ďurdiak
Vyštudoval herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave v roku 1974 a operný spev na Konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 19741976 pôsobil ako herec a spevák v Divadle pre deti a mládež (dnešné Divadlo Jána Palárika) v Trnave. V rokoch 19761983 bol v slobodnom povolaní. V roku 1983 sa stal členom Poetického súboru Novej scény, od roku 1987 Komornej opery pri Slovenskej filharmónii a od roku 1989 je stálym hosťom v Komornej opere Slovenského národného divadla.
Hral v slovenských, českých, maďarských a nemeckých filmoch. Účinkuje v operetách a muzikáloch bratislavského Divadla Nová scéna, ako aj v Divadle Jána Palárika v Trnave. Od 19. novembra 2002 je umeleckým šéfom Divadla Nová scéna. Od februára 2006 je manažérom Štúdia L+S.
Miloslav Ducháč
Miloslav Ducháč (* 24. január 1924, Praha, Česko – † 28. apríl 2008, Praha, Česko ) bol český klavirista, skladateľ a aranžér. Svoju profesionálnu kariéru začal  ako aranžér v orchestri Bobka Bryena. Od roku 1943 spolupracoval s Karlom Vlachom.
Zoznam piesňovej tvorby (výber)
(/t:) - doteraz nezistený autor textu
Roullours
Roullours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 871 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valerius Aedituus
Valerius Aedituus (1. storočie pred Kr.) bol rímsky básnik, člen básnického krúžku združeného okolo Quinta Lutatia Catula. O jeho živote nič nevieme. V diele Aula Gellia sa zachovali dva Aedituove milostné epigramy. Podľa nich možno tvrdiť, že Aedituus sa pokúšal napodobniť epigram alexandrijskej školy.
Balčik
Balčik (🇧🇬) je mesto v Bulharsku, nachádzajúce sa v Dobričskej oblasti na brehu Čierneho mora. Stredisko rovnomenného okresu.
Geografia
Mesto leží v severovýchodnom Bulharsku, 33,2 km juhovýchodne od centra oblasti, mesta Dobrič.
Demografia
15. júna 2013 tu bývalo 12 769 obyvateľov.
Dejiny
Prvými osadníkmi na území dnešného mesta boli Tráci (pôvodný gr. názov Krunoi). Našli sa tu trácke predmety staré viac ako 2000 rokov (poháre, kovové nádoby, šperky, zbrane).
Astyoché
Astyoché (iné názvy: Astyocheia, Astuocheia, Astyoche, Astyochea, Astyocha; starogr. Ἀστυόχη, Αστυόχεια – Astyoché, Astyocheia, ) môže byť v gréckej mytológii:
Ernest Shackleton
Sir Ernest Henry Shackleton (* 15. február 1874, Kilkea, Írsko - † 5. január 1922, Grytviken, Spojené kráľovstvo) bol britský polárny bádateľ írskeho pôvodu.
Za zásluhy pri vedení britskej antarktickej expedície v rokoch 1907 - 1909 bol povýšený do šľachtického stavu. Jeho najznámejšou expedíciou bola však Kráľovská transantarktická expedícia, ktorá sa uskutočnila v rokoch 1914 - 1916 na lodi Endurance, všeobecne známa ako Shackletonova expedícia.
Keď Shackleton vyplával na svoju polárnu výpravu s loďou Nimrod v roku 1908, viezol na svojej lodi aj 24 000 poštových známok a 2 000 listov. Boli to jednopennyové známky Nového Zélandu opatrené v roku 1907 pretlačou ''KING EDWARD VII. LAND''. Svoj cieľ známky a výskumníci nedosiahli, zabránilo im v tom nepriaznivé počasie.
Gortva (obec)
Gortva je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1326 vo forme "Gurtuatu", ale obec existovala už v 13. storočí. V 1383 sa spomína v podobe "Kisfalud". V 16. storočí v dôsledku tureckých útokov bola vyľudnená. Znovupostavená bola v 18. storočí a v roku 1828 mala 52 domov so 430 obyvateľmi. V 1846 v dôsledku veľkého požiaru takmer celá dedina vyhorela.
Zdroj
Text vznikol prekladom maďarskej wikepédie.
Ježená
Ježená je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 125 obyvateľov, z toho 68 mužov a 57 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 39,2 roka, ženy 42,9 roka).
Massimo Bertolini
Massimo Bertolini (* 30. máj 1974, Benátky, Taliansko) je bývalý taliansky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Boncourt-sur-Meuse
Boncourt-sur-Meuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gregorovej ulica
Gregorovej ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. . Nachádza sa v miestnej časti Pošeň. Je pomenovaná podľa spisovateľky a osvetovej pracovníčky Hany Gregorovej (1885 – 1958).
Popis
Ulica je situovaná v smere juh-sever. Južný koniec sa zatáča na východ a vyúsťuje do paralelnej ulice Viliama Figuša-Bystrého zo západnej strany. Zo západnej strany do nej vyúsťuje Goláňova ulica. Na severnom konci ústi do Babuškovej ulice.
Na ulici sa nachádza 3-poschodový panelový bytový dom z druhej polovice 60. rokov 20. storočia. Dokončený v roku 1967. Ulica je slepá, s malým parkoviskom na konci.
The Black Crowes
The Black Crowes je americká hudobná skupina (od roku 1989).
Dejiny
Black Crowes založili bratia Chris (spev) a Rich (gitara) Robinsonovi. V roku 1990 debutovali albumom Shake Your Monoey Maker, ktorého sa, vďaka nepretržitému koncertovaniu (hrali ako predkapela napr. Aerosmith a ZZ Top), nakoniec predalo 5 miliónov kusov. Aj druhé album z roku 1992 bolo podobne úspešné a Black Crowes sa stali nesmierne populárnymi aj v Európe. V 90. rokoch vydali viacero albumov, ale za najlepšie sú považované prvé dva. Akoby Black Crowes postupne strácali schopnosť napísať pesničku s výrazným melodickým nápadom. Klesajúcu priazeň poslucháčov sa im podarilo oživiť až v roku 2000, kedy podnikli spoločné koncertné turné s Jimym Pageom.
Žiar (pohorie)
Žiar je jadrové pohorie na Slovensku, geomorfologický celok Fatransko-tatranskej oblasti.
Vymedzenie
Nachádza sa medzi Hornonitrianskou kotlinou na západe a Turčianskou kotlinou na východe, na severe hraničí s Malou Fatrou, na juhovýchode s Kremnickými vrchmi a na juhu s pohorím Vtáčnik. Najvyšším vrchom sú Chlieviská. Významné Vyšehradské sedlo oddeľuje geomorfologické podcelky Sokol a Vyšehrad.
Delenie
Žiar sa delí na 4 podcelky:
Sľubica
Sľubica môže byť:
František Přikryl
František Přikryl (* 19?) je slovenský historik.
Vlajka Fínska
thumb|Fínska národná vlajka
Vlajka Fínska nazývaná tiež Siniristilippu (Vlajka s modrým krížom) je založená na dizajne škandinávskeho kríža a má podobu bieleho obdĺžnikového listu s modrým krížom. Vzhľadom vychádza z dánskej vlajky a zavedená bola 29. mája 1918.
Symbolika farieb
right|thumb|Vlajúca vlajka Fínska Podľa slov básnika Zakariasa Topelia biela farba symbolizuje fínsku zimu a nekonečné zasnežené pláne, modrý kríž pripomína spolupatričnosť krajiny s ostatnými severskými štátmi, ktoré tiež majú kríže na svojich vlajkách, a jeho farba je farbou tisícich jazier, riek a oblohy Fínska.
Štátna vlajka má navyše v strede kríža umiestnený štátny znak. Námorná vlajka má vzhľad odvodený od štátnej vlajky, obdĺžníkový list je však zakončený tromi plameňmi. Námorná vlajka má pomer strán 11:19 a štátna 11:18.
História vlajky
Fínska vlajka bola zavedená až po osamostatnení sa od Ruska 29. mája 1918, no jej vznik do roku 1861. Modro-biela kombinácia farieb sa vo Fínsku uplatňovala dlhé storočia na rôznych vojenských, provinčných, či mestských vlajkách. Stará fínska vlajka niesla, zhodne zo znakom, žltého leva na červenom poli. Bežne používaná národná vlajka je bez znaku, na štátnej vlajke je v strede modrého kríža umiestnený v štvorcovom poli ešte fínsky znak. Ten nadväzuje na historický erb fínskeho veľkovojvodstva, známy už roku 1557. Na červenom štíte je žltý lev v skoku s korunou, držiaci v pravej tlape, biely meč. Lev stojí na zakrivenej šabli, ktorá ako orientálna sečná zbraň predstavovala nebezpečenstvo hroziace krajine od Tatárov, Švédov a iných nepriateľov. Deväť bielych ruží symbolizuje deväť historických gubernií Fínska. Svetlo modrá farba bola v roku 1978 nahradená sýto modrou a štít znaku bol vtedy zmenený na štvorcové žlto lemované pole.
Fridrich II. (Svätá rímska ríša)
Fridrich II., zvaný Roger, (* 26. december 1194, Jesi, Taliansko – † 13. december 1250, Torremaggiore) z rodu Hohenstaufovcov bol sicílsky kráľ od roku 1198, od roku 1212 nemecký kráľ a od roku 1220 cisár Svätej rímskej ríše.
Roku 1212 vydal Zlatú bulu sicílsku, bol účastníkom šiestej križiackej výpravy (korunovaný za jeruzalemského kráľa). Od Al-Kamila získal v roku 1229 Jeruzalemské kráľovstvo, ktoré prenechal svojmu synovi, Konrádovi IV.
Bol vysoko vzdelaný a ovládal niekoľko jazykov okrem nemčiny aj latinčinu, taliančinu, francúzštinu a gréčtinu.
V rokoch 1220–1234 bol jeho spolukráľom Henrich VII. a v rokoch 1237–1250 Konrád IV. V rokoch 1246-1247 bol jeho protikráľom Henrich Raspe a v rokoch 1247–1250 Viliam Holandský.
Saint-Cyr-au-Mont-d’Or
Saint-Cyr-au-Mont-d’Or je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roman Holec
Prof. PhDr. Roman Holec, DrSc. (* 9. november 1959, Bratislava) je slovenský historik, pôsobiaci na Filozofickej fakulte UK v Bratislave a na Historickom ústave SAV. Zaoberá sa slovenskými a stredoeurópskymi dejinami 19. a 20. storočia so zameraním na hospodárske a sociálne dejiny, dejiny šľachty a environmentálne dejiny.
Životopis
Je predsedom slovenskej časti Slovensko-českej komisie historikov a dlhoročným členom Slovensko-nemeckej komisie historikov. Je autorom vyše dvoch desiatok monografií a zostavovateľom ďalších (viď prehľad nižšie), vyše 300 vedeckých štúdií, ktoré vyšli v 12 štátoch, prednášal v 24 krajinách sveta. Zúčastnil sa vyše desiatich svetových kongresov, na ktorých prednášal a organizoval sekcie.
Pečať štátu Michigan
thumb|Pečať štátu [[Michigan]] Veľká pečať štátu Michigan bola prijatá dňa 2. júna 1835.
Popis
Veľkú pečať tvorí svetlo modré kruhové pole, v ktorého strede je modrý štít, s nápisom TUEBOR („Budem obhajovať“), zobrazujúci muža zo zbraňou v ruke stojaceho na zelenom brehu jazera pri východe slnka. Muž symbolizuje stranu a mieru a schopnosť brániť svoje práva. Štítonsičom tohoto erbu je heraldicky vpravo Wappity a vľavo Los europský. Obaja sú typickým symbolom Michiganu. Nad štítom je heraldicky vpravo hladiaci Orol bielohlavý, ktorý v pazúroch drží zväzok šípov a olivovú ratolesť. Nad ním je červená stuha s bielo napísaným heslom v latinčine: E PLURIBUS UNUM („Z mnohých jeden“). Obe tieto prvky symbolizujú Spojené štáty americké. (Sú prevzaté z veľkej štátnej pečati Spojených štátov). Pod štítom je biela stuha opäť s latinským heslom: SI QUAERIS PENINSULAM AMOENAM CIRCUMSPICE („Pokiaľ hľadáte príjemný polostrov, dívajte sa okolo seba“). Modrý kruh prechádza, v smere od stredu von, do červeného medzikružia s čiernym nápisom: THE GREAT SEAL OF THE STATE OF MICHIGAN A.D. MDCCCXXXV (Veľká pečať štátu Michigan).
Tato pečať bola prijatá dňa 2. júna 1835 a vytvoril ju samotný druhý guvernér tohoto štátu - Lewis Cass. Pečať je taktiež súčasťou Michiganskej vlajky. Znak (modrý štít uprostred) môže byť, na rozdiel od pečati, vytlačený na dokumenty bez dizajnu alebo slov.
Rouvres (Calvados)
Rouvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 221 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adolf Erik Nordenskiöld
Nils Adolf Erik Nordenskiöld (* 18. november 1832, Helsinki, Fínsko – † 12. august 1901, Dalbyö, Švédsko) bol fínsko-švédsky botanik, geológ, mineralóg, kartograf a cestovateľ.
Pochádzal zo švédsko-fínskeho šľachtického rodu. Narodil sa na území dnešného Fínska, ktoré bolo v tej dobe súčasťou Ruskej ríše, a pre svoje politické aktivity musel odísť do politického exilu do Švédska, kde sa stal aj poslancom parlamentu. V rokoch 18781879 viedol známu expedíciu Vega, počas ktorej ako prvý zdolal Severovýchodnú cestu a došlo tak k historicky prvému oboplávaniu eurázijského kontinentu. More Laptevovcov bolo pôvodne nazývané jeho menom, Nordenskiöldovo more (море Норденшельда).
Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov
Na čele Rádu maltézskych rytierov stál vždy veľmajster volený na doživotie valným zhromaždením reprezentantov. Z tohto pravidla možno uviesť nasledujúce výnimky:
Cygnus Orb-D1
Cygnus Orb-D1 alebo tiež Cygnus 1 a Orbital Sciences COTS Demo Flight bol prvý let nepilotovanej nákladnej kozmickej lode Cygnus vyvinutej spoločnosťou Orbital Sciences Corporation (OSC). Prvý exemplár kozmickej lode Cygnus bol pomenovaný podľa zomrelého trojnásobného astronauta Georga D. Lowa, ktorý pracoval pre spoločnosť OSC. Let sa uskutočnil v rámci kontraktu uzavretého medzi Orbital Sciences a NASA ako skúšobná misia Cygnusu programu Commercial Orbital Transportation Services (COTS). Po pilotovaných Sojuzoch a raketoplánoch Space Shuttle, a nepilotovaných lodiach Progress, ATV, HTV a Dragon, sa Cygnus stal siedmym typom kozmickej lode navštevujúcou Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS).
Kozmická loď
Spoločnosť Orbital misiu lode Cygnus pomenovala G. David Low po bývalom astronautovi NASA a zamestnancovi Orbitalu, ktorý zomrel na rakovinu dňa 15. marca 2008. Počas mediálneho brífingu pred misiou CRS Orb-1 výkonný viceprezident Orbital Sciences, Frank Culbertson, poznamenal: „Boli sme veľmi hrdí na to, že kozmická loď Cygnus niesla meno G. David Low.“
Štart
Cygnus Orb-D1 vyštartoval pomocou nosnej rakety Antares 110 zo štartovacej rampy 0A na kozmodróme Mid-Atlantic Regional Spaceport (Stredoatlantický regionálny kozmodróm). Štart sa uskutočnil dňa 18. septembra 2013 o 14:58:02.2 svetového času (UTC), pričom loď Cygnus bola úspešne navedená nízku obežnú dráhu okolo Zeme. Išlo o druhý let nosnej rakety Antares a zároveň posledný let tejto rakety v dočasnej konfigurácii Antares 110.
Priblíženie a spojenie s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS)
O týždeň neskôr, keď sa kozmická loď priblížila k stanici, vykonala mnoho navigačných, riadiacich a bezpečnostných testov. Po úspešnom splnení desiatich naplánovaných testovacích úloh loď domanévrovala na vzdialenosť 12 metrov od ISS a následne ju vysoko nad Indickým oceánom dňa 29. septembra 2013 o 11:00 UTC taliansky astronaut Luca Parmitano zachytil pomocou robotického ramena Canadarm2. Cygnus bol pripojený dolnému (nadir) spojovaciemu uzlu modulu Harmony o 12:44 UTC.
Náklad
Cygnus priviezol na ISS nákladu, vrátane potravín a náhradných dielov. Po vyložení nákladu bola loď naložená odpadom s hmotnosťou.
Koniec misie
Dňa 22. októbra 2013 o 10:04 UTC bol Cygnus pomocou robotického ramena Canadarm2 odpojený od dolného (nadir) spojovacieho uzlu modulu Harmony. Loď bola následne pomocou ramena uvedená do vzdialenejšej polohy od stanice, kde bola o 11:31 UTC odpojená. Potom nasledovala séria separačných manévrov od stanice a na druhý deň, 23. októbra o 17:41 UTC, bol zažihnutý hlavný motor lode, aby ju naviedol späť do atmosféry. Cygnus vstúpil do atmosféry nad južným Tichým oceánom o 18:16 UTC, kde zhorel.
Montbozon
Montbozon môže byť:
Cesta III. triedy 1030 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 1030' (III/1030, staré číslo III/063059 alebo skrátene III/06359'') je cesta III. triedy na Slovensku. Spája bratislavskú mestskú časť Podunajské Biskupice s obcou Most pri Bratislave v okrese Senec (okres). Jej dĺžka je iba 3,869 km.
Takmer celú cestu spravuje Magistrát hl. mesta SR Bratislavy až na posledných 527 metrov pred križovatkou s II/572, ktoré spravujú Regionálne cesty Bratislava.
Priebeh
Cesta začína ulicou Mramorová na svetelnej križovatke s cestou I/63 v mestskej časti Podunajské Biskupice pri predajni Hobbi. Ďalej pokračuje intravilánom mestskej časti ako Vetvárska ulica, na konci ktorej pokračuje ako jednosmerná Odeská ulica, ukončením ktorej na križovatke s cestou II/572 pred obcou Most pri Bratislave končí aj cesta III/1030.
Rád johanitov
Rád johanitov (iné názvy: johanitský rád, johaniti [singulár johanita], johanitskí rytieri) môže byť jeden alebo viacero z nasledujúcich rádov:
Lomniansky potok
Lomniansky potok je potok na Strednom Pohroní, v juhovýchodnej časti okresu Zvolen. Je to pravostranný prítok Neresnice, meria a je tokom V. rádu.
Pramení v Javorí medzi vrchmi Sekier a Tri vrchy  v nadmorskej výške cca, v blízkosti osady Lomno. Na hornom toku tečie juhozápadným smerom, následne vteká do Pliešovskej kotliny a východne od osady Podskalka sa stáča na juh, pričom v lokalite Pod Sklienkou vytvára oblúk prehnutý na západ. Ďalej tečie na krátkom úseku opätovne na juhozápad, potom na juh, esovito sa ohýba a zľava priberá Sásky potok. Odtiaľ už pokračuje juhojuhozápadným smerom, z ľavej strany priberá Vápenný potok a sprava Kňazov potok a východne od obce Sása ústi v nadmorskej výške približne do Neresnice.
Chrómovanie
Chrómovanie je nanášanie vrstvy chrómu na povrch.
Galvanické pokovovanie chrómom je elektrolytické nanášanie vrstvy kovu na vodivý povrch. Ochranná vrstva vyniká tvrdosťou, môže byť lesklá a odolná voči korózii.
Variant pre dekoratívne chrómovanie:
Nebezpečenstvo
Roztoky chrómu sú prudko jedovaté pre všetky živé organizmy, už 0,6 g spôsobuje u človeka smrť. Tieto látky môžu do organizmu prenikať pokožkou. Koncentrovanejšie roztoky spôsobujú po kontakte na koži popáleniny. Pri chrómovaní sa vyvíja veľké množstvo plynov, ktoré unikajú a strhávajú so sebou drobné kvapky roztoku do okolia a vytvárajú nebezpečný aerosól. Nad hladinou sa tvoria obláčiky hnedočervenej hmly. Pri vdýchnutí môžu byť poškodzované sliznice. Preto si táto technológia vyžaduje primerané bezpečnostné opatrenia, vhodné technologické zariadenia a ochranné pomôcky. Veľkú starostlivosť je potrebné venovať i likvidácii nebezpečného odpadu.
Slovanstvo
Slovanskosť môže byť aj:
Kalhov
Kalhov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 121 obyvateľov, z toho 60 mužov a 61 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,0 roka (muži 39,6 roka, ženy 44,4 roka).
Bonnet (Meuse)
Bonnet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Žena za pultem
Žena za pultem je česko-slovenský normalizačný televízny seriál z čias reálneho socializmu. Nakrútil ho roku 1977 režisér Jaroslav Dudek. Scenár písal Jaroslav Dietl.
Príbeh o živote a starostiach obyčajnej predavačky Anny Holubovej a jej kolegýň z predajne potravín bol v tom čase, ako všetky Dietlove seriály, veľmi obľúbený. Dej seriálu vyzdvihuje ľudskosť, priateľstvo, vzťahy medzi ľuďmi a socialistickú uvedomelosť.
Všeobecne
Seriál propagoval reálny socializmus. Objavovali sa v ňom tiež scény s plnými pultmi potravín a ochotnými predavačkami, čo nezodpovedalo vtedajšej realite. V čase vzniku však bol kritizovaný pre neusporiadaný osobný život hlavnej hrdinky. Objavila sa v nom celá plejáda spičkovych českých hercov. Napriek nevyhnutnej bolševickej agitácii je aj dodnes cenným obrazom života (aj keď veľmi zidealizovaného) na konci normalizačného obdobia. Dialógy boli vždy silnou stránkou Jaroslava Dietla, remeselne je to na serial nadštandard, navyše väčšina hlavných postáv bola obsadená filmovými hercami. Hlavnú úlohu písal autor pre Janu Hlaváčovú. Úlohu nakoniec dostala Jiřina Švorcová.
Judita Ďurdiaková
Judita Ďurdiaková (* 14. február 1948, Horná Štubňa – † 5. február 1992, Bratislava) bola slovenská herečka, sestra herca Juraja Ďurdiaka.
Spermia
thumb|280px|Schéma spermie
Vznik
Spermie vznikajú z tzv. primordiálnych gonocytov (prapohlavných buniek), ktoré sú sústredené v gonádach. Z hľadiska zárodočných vrstiev sú v všetkých trojlistovocov (Triblastica) mezodermálneho pôvodu. Proces vzniku spermií sa nazýva spermatogenéza. Pôvodne diploidný primordiálny gonocyt sa zmení na bunku zvanú spermatogónia, ktorej mitotickým delením vznikne bunka nazývaná spermatogónia A. Ďalším mitotickým delením vznikne jedna kmeňová bunka a 24 spermatogónií B. Po ďalších mitotických deleniach spermatogónii B vzniknú tzv. primárne spermatocyty, bunky stále diploidné, ktoré však už vstupujú do prvej fázy meiotického (redukčného) delenia. Po prvom meiotickom delení vzniknú dva sekundárne spermatocyty, po druhom spermatídy. Spermatída už má vhodný (haploidný) počet chromozómov. Jej vývoj, čiže premena na spermiu sa uskutoční kondenzáciou jadra, odvrhnutím časti cytoplazmy a vznikom bičíka.
Meiotické delenie neprebehne, pokiaľ má samec v somatických (telových) bunkách už haploidný počet chromozómov. Príkladom je samec včely (trúd).
Syntéza proteínov
Dlho sa predpokladalo, že spermia je proteosynteticky neaktívna (nie je schopná tvoriť proteíny), pretože má veľmi kondenzovanú DNA, čo znemožňuje transkripciu. Avšak zistilo sa, že spermia si so sebou nesie mRNA, ktorú je v priebehu pobytu v samičom reprodukčnom trakte schopná prekladať a dopĺňať tak svoje proteíny. Syntéza však neprebieha na normálnych cytoplazmatických ribozómoch, ale na ribozómoch pochádzajúcich z mitochondrie (ribozómy prokaryotického typu). ,
Gemerček
Gemerček je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Ulica Viliama Figuša-Bystrého
Viliama Figuša Bystrého je ulica v Ružinove, Bratislave, ktorá sa nachádza v miestnej časti Pošeň.
Popis
Ulica je situovaná v smere juh-sever. Na južnom konci pôvodne ústila do Gagarinovej ulice. Neskôr bola prehradená predajňou Lidl. Zo západnej strany do nej ústi Martákovej ulica. Z východnej strany do nej ústi Ondrejovova ulica. Zo západnej strany do nej ústi spojka s rovnobežnou Gregorovej ulicou. Z východnej strany do nej ústi Bancíkovej ulica. Na severnom konci ústi do Seberíniho ulice.
Ulica je takmer po celej dĺžke koncipovaná ako park s dvomi paralelnými chodníkmi pre peších a trávnatým pásom v strede a nie je oficiálne prejazdná. Južný koniec ulice od predajne Lidl po vyústenie spojky s Gregorovej ulicou je koncipovaný ako malé námestie a používa sa aj na parkovanie osobných vozidiel.
Ulica nadväzuje na zastávku autobusov a trolejbusov na Gagarinovej ulici a predstavuje hlavný vstup do Pošne z južnej strany pre peších, ktorí prichádzajú mestskou hromadnou dopravou. Bezprostredne na začiatku ulice pri križovatke s Gagarinovou ulicou sa pôvodne nachádzala predajňa potravín Zdroj - "Samoobsluha". Toto usporiadanie umožňovalo obyvateľom sídliska pri návrate z práce pohodlný nákup potravín a iných bežných potrieb. Predajňa potravín neobstála v konkurencii s novovznikajúcimi obchodnými reťazcami. Po otvorení bezprostredne susediacej predajne Lidl zanikla. Dnes budova slúži na úplne iný účel.
Za bývalou predajňou Zdroj na východnej strane ulice sa nachádza fontána Vodná ruža z roku 1972.
Pôvod názvu
Pomenovaná je podľa hudobného skladateľa a pedagóga Viliama Figuša-Bystrého.
Montsûrs
Montsûrs môže byť:
T-62
T-62 alebo Objekt 166 (rus. Объект 166) bol sovietsky stredný tank používaný v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Vznikol modernizáciou konštrukcie T-55 inštaláciou lepšieho 115 mm kanóna. Vozidlo nepredstavovalo veľký pokrok v konštrukcii sovietskych tankov a bolo onedlho nahradené tankami T-64 a jeho lacnejšou verziou T-72.
Vznik a vývoj
V polovici 50. rokov 20. storočia bolo jasné, že tanky T-55 bude potrebné nahradiť modernejšou konštrukciou. Túto potrebu urýchlili snahy Francúzska a SRN v produkcii vlastnej tankovej konštrukcie, ktorá neskôr vyústila do tanku Leopard 1. V tej istej dobe sa objavilo nebezpečenstvo v dôsledku príchodu západných tankov M60 a Centurion Mk 7. Predovšetkým nový 105 mm kanón tanku Centurion vzbudzoval v sovietskych ozbrojených zložkách veľké obavy.
Modernizáciou T-55 bol poverený OKB-520 v Nižnom Tagile, ktorý pripravil nový prototyp tanku označeného ako Objekt 165 so 100 mm (neskôr označovaný ako T-62A) a Objekt 166 so 115 mm kanónom. Stroj mal hmotnosť 37,5 t a posádku 4 mužov (vodič, veliteľ, strelec, nabíjač). Od T-55 sa líšil predĺženým trupom a väčšou vežou, do ktorej sa zmestil nový 115 mm kanón U-STS s hladkým vývrtom a stabilizáciou. Bol to prvý sériovo vyrábaný tank s kanónom s hladkým vývrtom. Vyrábal sa v rokoch 1961 - 1975. Vyrobených bolo viac než 19 000 ks. Išlo o poslednú konštrukciu stredného tanku vo výzbroji ZSSR.
Neskôr bol nahradený výrazne modernejšou konštrukciou T-64, resp. T-72, ktorý predstavoval jeho zjednodušenú verziou.
Nasadenie
Celkovo sa tank neosvedčil, bol ťažko ovládateľný a málo odolný, predstavoval len nepatrné zlepšenie oproti svojim predchodcom. Väčšina štátov Varšavskej zmluvy si teda ponechala stroje T-54/55.
Počas vojny Jom Kippur prišla Sýria o stovky týchto tankov a Izrael ukoristené tanky otestoval. Bolo zistené, že jeho 115 mm kanón je síce nebezpečná zbraň, ale rýchlosť strely je nižšia ako u porovnateľných západných strojov, pri vzdialenostiach nad 1200 m stráca kanón presnosť, a teda v súboji s modernými tankami NATO nemôže obstáť.