cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brooklyn Technical High School
náhľad|Budova školy Brooklyn Technical High School, bežne známa pod menom Brooklyn Tech alebo len Tech a administratívne tiež ako High School 430, je štátna stredná škola v New York City, ktorá sa špecializuje na inžinierstvo, matematiku a vedu a je najväčšou špecializovanou strednou školou v oblasti vedy, technológie, inžinierstva a matematiky v Spojených štátoch.
Spoločne so Stuyvesant High School a Bronx High School of Science je jednou z troch pôvodne špecializovaných stredných škôl v oblasti vedy, ktoré prevádzkuje newyorský odbor pre vzdelanie. Všetky tri školy boli menované v denníku The Washington Post v roku 2006 medzi najlepšími špecializovanými školami v Spojených štátoch. Pri prijímacím konaní je však nutné prejsť skúškami a poraziť konkurenciu. Pretože ide o štátnu školu, neplatí sa žiadne školné a školu môžu navštevovať len žiaci s bydliskom v New York City.
Brooklyn Tech je zakladajúcim členom Národného konzorcia špecializovaných škôl v oblasti matematiky, vedy a technológie. Brooklyn Tech je známa slávnymi absolventmi (vrátane dvoch laureátov Nobelovej ceny), učiteľmi a veľkým množstvom absolventov, ktorí sa potom dostanú na prestížne univerzity. Zhruba viac ako 98 % absolventov je potom prijatých na štvorročné fakulty. Maturitnému ročníku 2007 boli ponúknuté štipendia a granty v hodnote viac ako 1 250 000 USD.
Majstrovstvá AFNA v netballe 2006
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na MS 2007, ktoré sa konali na Novom Zélande. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie tímy. Jamajka, ako priamy kvalifikant z MS 2003, sa turnaja nezúčastnila.
Účastníci
1 Umiestnenie vo svetovom rebríčku IFNA k januáru 2006
Výsledky
Play-off sa nehralo.
Kelaino
Kelaino alebo Kelainó (Kelaino/iný prepis: Kelainó, ) môže byť v gréckej mytológii:
Diaľnica A6 (Taliansko)
Diaľnica A6 je jedna z diaľnic v Taliansku.
Diaľnica A6 sa nachádza na severe krajiny, spája Turín a Savonu. Je dlhá celkom, prechádza regiónmi Piemont a Ligúria.
Lestards
Lestards je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7058
NGC 7058 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Labuť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. septembra 1829.
Tornakápolna
Tornakápolna je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Edelénskom okrese.
Má rozlohu 402 ha a žije tu 24 obyvateľov (2007).
Pražské povstanie (1945)
Pražské povstanie alebo Májové povstanie pražského ľudu bolo ozbrojené povstanie českých antifašistov, ktoré sa začalo 5. mája 1945 v Prahe, bolo súčasťou Májového povstania českého ľudu v roku 1945. V tomto období sa prakticky skončila bitka o Berlín a pád Tretej ríše bol zrejmý. V oblasti Čiech a Moravy sa však ešte stále nachádzalo početné nemecké vojsko skupiny armád Stred pod velením generála Schornera, ktoré sa pokúšalo tiesnené Červenou armádou ustúpiť, alebo sa prebojovať na západ a vzdať sa anglo-americkým jednotkám, ktoré dosiahli rieku Labe.
5. mája povstalecké sily usúdili, že Červená armáda, je už na dosah a začali povstanie. Ich slabo vybavené a nevycvičené oddiely však prebrali kontrolu nad značnou časťou Prahy a rýchlo tam vybudovali barikády. Povstalcom v kritickej fáze povstania (6.-7.5.) pomáhali aj jednotky generála Vlasova, ktoré sa v okolí Prahy nachádzali.
Nemcov povstanie zaskočilo ale vzhľadom na to, že Prahu potrebovali ako komunikačný uzol rozľahlého okolia, boli ju nútení čo najskôr znovu získať späť. Na Prahu začali tlačiť zadné voje jednotiek ustupujúcich pred Červenou armádou. K ťažkým bojom došlo pred budovou Československého rozhlasu na Vinohradoch, odkiaľ povstalci volali na pomoc spojencov aj sovietske vojská ako aj na dnešnom moste Barikádnikov. Západní spojenci boli Prahe bližšie ako sovietske vojská, Praha ale ležala na sovietskej strane demarkačnej línie a tí odmietli zásah spojencov.
Sovietske vojská zatiaľ uskutočnili Pražskú útočnú operáciu a prebili sa do Prahy. 8. mája však bolo medzi nemeckými vojskami a povstalcami dohodnuté prímerie, v ktorom sa Nemci zaviazali vyprataním mesta, pokiaľ im povstalci umožnia voľný prechod na západ. Prímerie sa však nevzťahovalo na frontové jednotky, ktoré sa sťahovali ku Prahe. 9. mája k mestu dorazili vojaci 1. ukrajinského frontu pod vedením Ivana Koneva, tankové armády Rybalka a Leljušenka a boje sa znovu rozhoreli. Tankové jednotky rýchlo prenikli do mesta a veľkú časť z neho čoskoro oslobodili. Boli to posledné z väčších bojov druhej svetovej vojny na európskom bojisku.
Chorváti (Dnester)
Chorváti boli východoslovanský kmeň žijúci vo včasnom stredoveku na hornom Dnestri. Niekedy sa uvádza, že išlo spočiatku o sarmatský, resp. alanský kmeň, ktorý sa až neskôr slavizoval.
Rostislav Marosz
Rostislav Marosz 	 (* 23. február 1991, Vsetín, Česko) je český hokejový útočník. Momentálne (2012) hrá v slovenskom klube HK Dukla Trenčín.
Chorváti (Dnester)
Viacero autorov ho stotožňuje s tzv. Bielymi Chorvátmi. Napr. podľa Magocsiho sú Slovania, ktorí sa približne od 7. storočia rozšírili do susednej Podkarpatskej Rusi (južné svahy Karpatov) identickí s týmito Chorvátmi. Potom aj predkovia dnešných Chorvátov tiahli do Chorvátska začiatkom 7. storočia práve z tejto oblasti a napríklad roku 903, kedy starí Maďari bojovali o pevnosť Užhorod, bojovali vlastne s Bielymi Chorvátmi. Týchto Chorvátov tiež často považujú za predkov dnešných Rusínov. Pričom túto teóriu podporujú aj posledné výskumy DNA, štúdia z roku 2004 zistila príbuznosť v DNA medzi Rusínmi a Chorvátmi z ostrova Krk, obe skupiny majú najvyššie percentuálne zastúpenie haplogroup I (11.3%) v Európe
Predpokladá sa, že časom miestni Slovania postupne splynuli s inými staroslovanskými kmeňmi a spolu sa začali označovať ako Rusi (Rosi), ruskí ľudia. Od polovice 9. storočia termín „ruský” nadobudol všeobecné rozšírenie. Kmeň podnesteských Chorvátov sa posledný raz spomína v roku 992.
Le Grand-Serre (kantón)
Le Grand-Serre je francúzsky kantón v departemente Drôme v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z 11 obcí.
Vandaag
„Vandaag“ je skladba holandského producenta Bakermata. Bola vydaná v auguste 2012 ako singel a dostala sa do prvej desiatky v rebríčkoch v Belgicku, Rakúsku, Francúzsku a Holandsku.
V roku 2014 bola vydaná cez Sony ako „One Day (Vandaag)“ a stala sa hitom v Nemecku a Rakúsku.
Viki a Tiki
Viki a Tiki je česko-slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje priateľstvo chlapca Petríka a dvoch korytnačiek Viki a Tiki. Seriál bol vyrobený v rokoch 1988 až 1992. Nakreslila ho Kateřina Nováková a režíroval Václav Polák.
Vandaag
Obsah
Skladba obsahuje prvky z prejavu "I Have a Dream" Martina Luthera Kinga, Jr..
Telomeráza
Telomeráza je enzým, ktorý slúži na replikáciu telomér, koncov eukaryotických chromozómov. Replikačný mechanizmus, ktorý zreplikuje takmer celý chromozóm, totiž nie je schopný zreplikovať jeho koniec. Problém nastáva v tzv. "zaostávajúcom vlákne" (lagging strand), pre ktoré sa na konci chromozómu už nemôže vytvoriť primer. Na účely jeho doreplikovania preto existuje osobitný enzým telomeráza s vlastnosťami reverznej transkriptázy. To znamená, že vytvára DNA podľa matrice vo forme RNA. Táto RNA matrica je štruktúrnou súčasťou samotnej telomerázy.
Telomerázu objavili v roku 1984 Carol Greiderová a Elizabeth Blackburnová.
Funkcie
Bez telomerázy by sa konce eukaryotických chromozómov pri každej replikácii DNA skracovali. Po určitom počte delení, ktorý nazývame Hayflickov limit, sa preto bunky bez aktivity telomerázy už nemôžu ďalej deliť. Telomeráza preto pracuje v bunkách, ktoré potrebujú väčší počet delení než dovoľuje Hayflickov limit, čo sú napríklad embryonálne bunky.
Umelá stimulácia tvorby telomerázy by mohla byť jedným z faktorov, ktoré by pomohli oddialiť starnutie organizmu. Na druhej strane, až 90 % nádorov sa vyznačuje telomerázovou aktivitou, vďaka čomu majú nádorové bunky prakticky neobmedzený počet delení. Inhibícia telomerázy by preto naopak mohla pomôcť pri liečbe rakoviny.
Niektoré organizmy môžu mať viac bunkových delení, ako dovoľuje aj v neprítomnosti telomerázy. Takéto organizmy využívajú alternatívne riešenia replikácie koncov chromozómov. Kvasinky Schizosaccharomyces pombe napríklad svoje chromozómy cirkularizujú, čím sa stávajú podobnými bakteriálnym chromozómom, ktoré telomerázu nepotrebujú.
Časť telomerázy je u ľudí kódovaná génom s označením TEP1. Nachádza sa na chromozóme 14. Gén sa exprimuje v niektorých tkanivách vyvíjajúpceho sa embrya, v neskoršom vývoji v zdravých tkanivách tvorba enzýmu celkom ustane.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
náhľad|Schéma s popisom častí Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu.
Hubblov vesmírny ďalekohľad (skratka HST, z angl. Hubble Space Telescope; iné názvy: Hubblov teleskop/ďalekohľad, Hubble) je ďalekohľad na obežnej dráhe okolo Zeme. Pretože je umiestnený mimo zemskej atmosféry, získava ostrejšie obrázky veľmi slabých a matných objektov než ďalekohľady na zemskom povrchu. Na obežnú dráhu bol vynesený raketoplánom Discovery pri misii STS-31 v roku 1990. Od svojho vypustenia sa stal jedným z najdôležitejších ďalekohľadov v dejinách astronómie. Je zodpovedný za mnoho priekopníckych objavov a pomohol astronómom lepšie pochopiť základné problémy astrofyziky. Pomocou ďalekohľadu sa podarilo získať niekoľko snímok, tzv. Hubblových hlbokých polí, tých najvzdialenejších objektov vo vesmíre.
Od svojej prvotnej koncepcie až po vypustenie sa projekt potýkal s množstvom rozpočtových problémov a odkladov. Ihneď po vypustení sa zistilo, že hlavné zrkadlo má sférickú aberáciu. Po servisnej misii STS-61 v roku 1993 sa našťastie podarilo ďalekohľad dostať do plánovaného stavu a stal sa tak znovu schopným predpokladanej prevádzky.
Hubblov vesmírny ďalekohľad je súčasťou série Veľké kozmické observatóriá, ktorú vypracovala NASA. Ďalšími observatóriami sú Comptonove gama observatórium (Compton Gamma Ray Observatory), Röntgenové observatórium Chandra (Chandra X-ray Observatory) a Spitzerov vesmírny ďalekohľad (Spitzer Space Telescope).
Budúcnosť ďalekohľadu je neistá. Gyroskopy stabilizujúce ďalekohľad potrebujú výmenu a celý teleskop potrebuje naviesť na vyššiu obežnú dráhu, pretože časom klesne natoľko, že zhorí v atmosfére Zeme. Vedenie NASA pôvodne chcelo ďalekohľad ponechať už bez opravy svojmu osudu už od roku 2003. Na agentúru bol však vyvíjaný tlak, aby ďalekohľad ešte zachránila. NASA preto svoje rozhodnutie zvážila. Po obnovení letov raketoplánov, ktoré boli pozastavené po nehode druhého z nich, 31. októbra 2006 dal riaditeľ NASA Michael Douglas Griffin zelenú poslednej servisnej misii raketoplánu k ďalekohľadu – Atlantis STS-125, ktorá odštartovala 11. mája 2009.
Hubblov nasledovník Vesmírny ďalekohľad Jamesa Webba vzlietol na obežnú dráhu v roku 2021. Má oveľa lepšie vlastnosti ako Hubble. Napriek tomu ho celkom nenahradil, pretože pozoruje v infračervenej oblasti spektra.
Návrhy a predchodcovia
thumb|right|Astronaut [[Owen Kay Garriott pracuje vedľa Skylabu, 1973.]] V roku 1923 Hermann Oberth, považovaný za otca modernej raketovej techniky, spolu s Robertom Goddardom a Konstantinom Eduardovičom Ciolkovskim, publikovali dielo Die Rakete zu den Planetenräumen („Raketa do planetárneho priestoru“), čím spomenuli, ako by mohol byť ďalekohľad vynesený raketou na obežnú dráhu Zeme.
História Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu sa začala písať už v roku 1946, kedy astronóm Lyman Spitzer publikoval článok nazvaný Astronomické výhody hvezdárne mimo Zeme. V ňom písal o dvoch hlavných výhodách, ktoré by mali vesmírne observatória oproti pozemským. Prvou bolo, že uhlové rozlíšenie (najmenšia vzdialenosť, pri ktorej môžu byť objekty jasne rozlíšiteľné) by bolo limitované iba difrakciou, na rozdiel od turbulencií v atmosfére, ktorá zapríčiňuje blikanie hviezd a je astronómom známe ako „seeing“. Vtedy boli pozemské teleskopy typicky limitované rozlíšením 0,51,0 uhlových sekúnd, v porovnaní s teoretickým difrakčným obmedzením okolo 0,1 uhlovej sekundy pre teleskopy so zrkadlom v priemere. Druhá hlavná výhoda by bola, že vesmírny ďalekohľad by mohol pozorovať infračervené a ultrafialové žiarenie, ktoré inak silne pohlcuje atmosféra.
Spitzer zasvätil veľkú časť svojej kariéry snahe o vývoj vesmírneho ďalekohľadu. V roku 1962 správa americkej Národnej akadémie vied odporučila vývoj vesmírneho ďalekohľadu ako časť vesmírneho programu. V roku 1965 bol Spitzer vymenovaný do čela komisie, ktorá mala za úlohu definovať vedecké ciele pre veľký vesmírny ďalekohľad.
Postupne sa rozvíjajúca kozmonautika začala slúžiť astronómii v malom už po druhej svetovej vojne, keď vedci našli použitie pre vynálezy raketovej technológie, ktorá sa dostala do popredia záujmu. V roku 1946 bolo prvýkrát získané ultrafialové spektrum Slnka z výšky pomocou prístrojov umiestnených v trupe rakety. Slnečné observatórium obiehajúce okolo Zeme bolo vypustené v roku 1962 Spojeným kráľovstvom ako časť vesmírneho programu Ariel a v roku 1966 svet zažil vypustenie prvého Obiehajúceho astronomického observatória (OAO) vesmírnou agentúrou NASA. Akumulátor misie OAO-1 zlyhala po troch dňoch, čím aj skončila celá misia, ale nasledujúca misia OAO-2 uskutočňovala ultrafialové pozorovania hviezd a galaxií od jej štartu v roku 1968 až do roku 1972, ďaleko za hranicou jej pôvodne plánovanej životnosti jedného roka.
Misie OAO ukázali, akú dôležitú úlohu v astronómii by mohli zohrávať pozorovania z vesmíru. V roku 1968 sa zrodili smelé plány NASA pre vývoj zrkadlového ďalekohľadu, tzv. reflektora s v priemere, známom ako Veľký obiehajúci ďalekohľad alebo Veľký vesmírny ďalekohľad. Jeho štart bol navrhnutý na rok 1979. Tieto plány zdôrazňovali potrebu servisných misií s ľudskou posádkou k teleskopu, aby bolo zaručené, že taký na financie náročný projekt bude mať príslušne dlhú životnosť. Paralelne vyvíjané plány pre znovupoužiteľné kozmické raketoplány naznačovali, že čoskoro bude dostupná technológia, ktorá umožní servisné lety k ďalekohľadu.
Hľadanie prostriedkov
Pokračujúci úspech programu OAO podporil zväčšujúci sa konsenzus medzi astronomickou komunitou, že hlavným cieľom by mal byť Veľký vesmírny ďalekohľad (skratka LST – z anglického originálneho názvu Large Space Telescope). V roku 1970 NASA vytvorila dve komisie: Jednu pre konštrukčnú časť projektu vesmírneho teleskopu, a druhú pre stanovenie vedeckých cieľov projektu. Po ustanovení komisií sa NASA stretla s ďalšou prekážkou: Zohnať financie pre ďalekohľad, ktorý mal byť oveľa drahší ako ktorýkoľvek teleskop na zemskom povrchu. Kongres Spojených štátov sa pýtal na mnohé aspekty navrhovaného rozpočtu pre teleskop a vynútil si škrty v rozpočte pre plánovacie fázy, ktoré sa v tom čase skladali z veľmi detailných štúdií potenciálnych nástrojov a technického vybavenia pre ďalekohľad. V roku 1974 škrty vo verejných výdavkoch podnietené prezidentom Geraldom Fordom viedli Kongres k zrušeniu celého financovania projektu vesmírneho teleskopu.
Odpoveďou na tento krok bol v USA začiatok celonárodného lobbistického úsilia za ďalekohľad koordinovaného astronómami. Mnohí astronómovia sa stretli s kongresmanmi a senátormi osobne a popri tom sa organizovali kampane v písaní listov zodpovedným štátnikom. Národná akadémia vied vydala správu zdôrazňujúcu potrebu vesmírneho teleskopu, až nakoniec Senát Spojených štátov súhlasil s priznaním polovice čiastky, ktorú pôvodne kongres zamietol.
Konštrukcia
thumb|Leštenie primárneho zrkadla Hubblea začalo vo firme Perkin-Elmer v máji 1979. Na fotografii je inžinier Dr. Martin Yellin počas práce na projekte. Len čo dostal program zelenú, rozdelili sa úlohy a práca na projekte. Zodpovednosť za dizajn, vývoj a výstavbu malo The George C. Marshall Space Flight Center. Goddardovo centrum pre vesmírne lety dostalo na starosť celkový dozor nad vedeckými prístrojmi a pozemným riadiacim centrom, ktoré malo v budúcnosti riadiť misiu. Marshallovo centrum poverilo spoločnosť Perkin-Elmer výrobou optickej súpravy (Optical Telescope Assembly – OTA) a senzorov pre jemné navádzanie (Fine guidance sensors). Korpus ďalekohľadu mala zhotoviť spoločnosť Lockheed Corporation.
Optical Telescope Assembly (OTA)
Najdôležitejšou súčasťou boli zrkadlo a optická sústava teleskopu. Dizajnéri ich navrhli tak, aby spĺňali náročné podmienky. Ďalekohľady mávajú obvykle zrkadlá vyleštené s presnosťou na asi desatinu vlnovej dĺžky viditeľného svetla. Keďže Hubblov ďalekohľad mal slúžiť na pozorovanie v oblasti od ultrafialového žiarenia až do oblasti blízkeho infračervenému, muselo byť jeho zrkadlo vyleštené s desaťkrát väčšou presnosťou než zrkadlá na predchádzajúcich teleskopoch. Presnosť mala dosahovať 1/20 vlnovej dĺžky viditeľného svetla, čo je asi 30 nanometrov.
Spoločnosť Perkin-Elmer navrhovala dômyselné, počítačom riadené leštiace stroje, ktoré by vybrúsili zrkadlo do požadovaného tvaru. Ak by nastali komplikácie, poveril tím konštruktérov firmu Kodak, aby zostrojila záložné zrkadlo brúsené tradičnými brúsnymi technikami. Toto zrkadlo bolo vystavené v Smithsonovom inštitúte. Dnes toto zrkadlo používa teleskop s priemerom 2,4 metra v Magdalena Ridge Observatory. Výroba zrkadla spoločnosťou Perkin-Elmer začala v roku 1979. Použili pri nej nízkorozťažné sklo.
Brúsenie zrkadiel začalo v roku 1979 a pokračovalo až do mája 1981. Aby bola hmotnosť zrkadla čo najmenšia, pozostávalo z dvoch častí hrubých jeden palec, medzi ktorými sa nachádzala mriežka so štruktúrou včelieho plástu – voština. NASA v tom čase preverovala manažérsku štruktúru Perkin-Elmer. Brúsenie sa začalo posúvať oproti plánu a presahovať rozpočet. Z dôvodu šetrenia financií NASA zastavila práce na zrkadle a presunula dátum štartu ďalekohľadu na október 1984. Zrkadlo bolo dokončené do konca roku 1981. Na brúsenie sa použilo 9 100 litrov horúcej deionizovanej vody. Pridaním odrazovej vrstvy hliníku s hrúbkou 65 nm a ochranného náteru z fluoridu horečnatého s hrúbkou 25 nm sa zlepšila odrazivosť zrkadla v ultrafialovom spektre.
Pochybnosti o schopnosti účasti Perkin-Elmer na projekte tejto dôležitosti sa prehlbovali. NASA odložila dátum štartu ďalekohľadu až na apríl 1985. Oneskorenie v projekte sa zväčšovalo rýchlosťou asi o štvrtinu za mesiac a niekedy oneskorenie dosiahlo hodnotu 1:1. NASA bola nútená odložiť dátum štartu až na 1. marec a potom na august 1986. Do tohto okamihu sa úplný rozpočet projektu zvýšil na 1,175 miliardy dolárov.
Usporiadanie vnútra komplexu ďalekohľadu
náhľad|vľavo|Rané etapy stavby Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu, 1980.
Obal, v ktorom je zamontovaný ďalekohľad spolu s ostatnými nástrojmi, bol pre inžinierov ďalším, značne zložitým problémom. Mal adekvátne odolávať častým zmenám teploty pri prechode z tieňa Zeme na priame slnečné svetlo a naopak. Zároveň musel byť dosť stabilný na to, aby umožňoval mimoriadne presné zameranie ďalekohľadu. Viacvrstvový izolačný plášť udržiava stabilnú teplotu vnútri celého telesa a obklopuje ľahkú hliníkovú schránku, v ktorej spočíva ďalekohľad a ostatné prístroje. Vnútri schránky drží kostra z polyméru vystuženého uhlíkovými vláknami (CRFP), najdôležitejšie časti celého komplexu pevne usadené.
Pôvodné prístroje
HST niesol na palube pri štarte päť vedeckých prístrojov: Wide Field and Planetary Camera (WF/PC), Goddard High Resolution Spectrograph (GHRS), High Speed Photometer (HSP), Faint Object Camera (FOC) a Faint Object Spectrograph (FOS). WF/PC slúžilo ako zariadenie s vysokým rozlíšením zobrazovania primárne určené pre pozorovania v optickej oblasti spektra. Mohlo pracovať v dvoch režimoch, pričom v prvom malo jeho zorné pole veľkosť 2,7 x 2,7 oblúkových minút a v druhom 1,2 x 1,2 oblúkových minút. Prvý režim slúžil na sledovanie vzdialenejších objektov, druhý na sledovanie bližších telies (napr. planét). Skonštruovalo ho Jet Propulsion Laboratory pri NASA a zakomponovalo doň sadu 48 optických filtrov izolujúcich spektrálne čiary s osobitným astrofyzikálnym významom. Prístroj obsahoval 8 CCD čipov, pričom každá z oboch kamier využívala presne polovicu čipov. každý CCD čip mal rozlíšenie 0,64 megapixelov. Wide Field Camera (WFC) pokrývala uhlovo väčšie pole na úkor nižšieho rozlíšenia, Planetary Camera (PC) robila snímky pomocou efektívnejšej a väčšej ohniskovej vzdialenosti než čipy u WFC, čím dosiahla väčšie priblíženie.
GHRS bol spektrograf určený na snímanie objektov v ultrafialovej časti spektra. Vyrobilo ho Goddardovo centrum vesmírnych letov a samotné zariadenie bolo schopné dosiahnuť spektrálne rozlíšenie s hodnotou 90 000. Pre snímkovanie v ultrafialovej oblasti boli optimalizované aj ostatné zariadenia (FOC a FOS), rovnako mali najvyššie priestorové rozlíšenie zo všetkých zariadení na palube ďalekohľadu. FOC bolo vybavené trojstupňovým fotonásobičom a slúžilo na sledovanie veľmi slabých objektov. FOS bol spektrograf a študoval optické spektrá veľmi vzdialených objektov. Tieto tri prístroje nepoužívali pre detekciu CCD-čipy, ale digikony, ktoré počítali fotóny. FOC skonštruovala Európska vesmírna agentúra a spoločnosť Martin Maretta (dnes pod spoločnosťou Lockheed Martin) postavila FOS.
Diaľnica A26 (Taliansko)
Diaľnica A26 ( – diaľnica tunelov) je jedna z diaľnic v Taliansku.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Pôvodné prístroje
Posledným prístrojom na palube bol HSP. Navrhnutý a vyrobený bol na Wisconsinsko-Madisonskej univerzite. Mal za úlohu pozorovať premenné hviezdy a ostatné objekty, ktoré menia svoju jasnosť, v ultrafialovom a viditeľnom spektre. Meral rýchle zmeny svetelného toku a polarizáciu svetla. Dokázal vykonať naraz takmer 100 000 meraní za sekundu s fotometrickou presnosťou približne 2 % alebo aj lepšou.
Diaľnica A26 (Taliansko)
Diaľnica A26 vedie na severe krajiny, spája pobrežie Stredozemného mora (Ligúria) s mestom Verbania v Piemonte (vedená je severo-južným smerom). Jej dĺžka je celkom km. Diaľnica prechádza cez Apeniny priesmykom Passo del Turchini vo výške. Jej severná časť vedie v Pádskej nížine. Vo svojej južnej časti táto diaľnica vedie súbežne s diaľnicou A7.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Pôvodné prístroje
Navádzací systém Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu sa dá rovnako využiť ako vedecký prístroj. Tri senzory (Fine Guidance Sensors – FGS) sú primárne určené na udržiavanie presne zameraného teleskopu počas pozorovania, rovnako sa dajú využiť na vykonávanie mimoriadne presnej fotometrie; prístroj dokázal merať s presnosťou na 0,000 3 uhlovej sekundy.
Pozemná kontrola
Vedecký inštitút Vesmírneho ďalekohľadu (Space Telescope Science Institute – STScI) je zodpovedný za vedeckú prevádzku ďalekohľadu a doručovanie dátových produktov astronómom. STScI riadi Asociácia univerzít pre výskum v astronómii (AURA) a samotný inštitút sa nachádza v areáli Univerzity Johna Hopkinsa v Baltimore, v štáte Maryland, ktorá spolu s ostatnými tridsiatimi dvoma univerzitami a siedmimi medzinárodnými pobočkami tvorí konzorcium AURA. STScI bol založený v roku 1983 po boji medzi NASA a vedeckou komunitou. NASA sa snažila udržiavať túto činnosť v rámci svojich štruktúr, ale vedecká obec chcela činnosť vykonávať na akademickej pôde. Space Telescope European Coordinating Facility (ST-ECF), založená v Garchingu pri Mníchove v roku 1984 poskytuje podobnú službu pre európskych astronómov.
thumb|right|Kvôli nízkej obežnej dráhe zakrýva Zem množstvo vesmírnych objektov počas obehu ďalekohľadu. STScI má na starosti plánovanie pozorovaní, čo je jedna z pomerne náročných úloh. Hubblov ďalekohľad obieha Zem na nízkej obežnej dráhe, takže bol v dosahu raketoplánov, ktorých astronauti mali za úlohu opravovanie nefunkčných prístrojov. Znamená to však, že Zem zakrýva množstvo vesmírnych objektov po takmer polovicu obežného času ďalekohľadu. Pozorovania nemôžu prebiehať ani vtedy, keď teleskop prelieta ponad Juhoatlantickú anomáliu kvôli zvýšenej úrovni radiácie. Taktiež existujú značne rozsiahle oblasti oblohy (tzv. radiačné pásy) v okolí Slnka, Mesiaca a Zeme. Rozsah „zakázanej“ oblasti v okolí Slnka je až 50°, aby sa OTA nedostala do kontaktu s priamym slnečným svetlom. Z tohto dôvodu je napríklad vylúčené pozorovanie Merkúru. Kvôli FGS sa ďalekohľad musí vyhýbať aj svetlu odrazenému od Zeme a Mesiaca. Pozorovanie týchto dvoch objektov je možné len vtedy, keď je FGS vypnuté. V počiatkoch misie ďalekohľadu slúžili pozorovania Zeme na vyrovnávanie jasových gradientov snímok pre WFPC1. V rovine obežnej dráhy ďalekohľadu existujú však aj tzv. oblasti nepretržitého pozorovania (angl. continuous viewing zone, skrátene CVZ), široké zhruba 90°, v ktorých sa dajú vesmírne objekty pozorovať dlhší čas. Kvôli precesii dráhy sa poloha CVZ mení s periódou 8 týždňov. Počas pozorovaní v CVZ môže jas Zeme dosahovať dlhšiu dobu značne veľké hodnoty, pretože limbus planéty býva v určitých oblastiach CVZ široký až okolo 30°.
Obežná dráha Hubblovho ďalekohľadu zasahuje až do najvyšších vrstiev atmosféry, pričom pri obehu ďalekohľadu okolo Zeme dochádza k nepredvídateľným zmenám. Hustota týchto vrstiev sa mení v závislosti od mnohých faktorov, preto nie je možné vopred predpovedať presnú dráhu ďalekohľadu. Odchýlka pri predpovedi dráhy na najbližších 6 týždňov môže narásť až na v horizontálnom smere. Plán pozorovania sa z toho dôvodu vypracúva len niekoľko dní vopred.
Technickú údržbu ďalekohľadu má na starosti NASA spolu s Goddardovým strediskom pre vesmírne lety sídliacim v Greenbelte, v štáte Maryland, južne od STScI. Správnu prevádzku ďalekohľadu monitorujú nepretržite, 24 hodín denne, štyri tímy letových kontrolórov, spolu tvoriace Tím letovej prevádzky Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu (Hubble's Flight Operations Team). right|thumb|Štart raketoplánu [[Discovery (raketoplán)|Discovery STS-31 s Hubblovým vesmírnym ďalekohľadom v nákladovom priestore.]]
Havária Challengeru, odklad, konečný štart
Na začiatku roku 1986 vyzeral plánovaný októbrový štart ďalekohľadu už celkom reálny, ale nečakaná havária raketoplánu Challenger koncom januára pozastavila americký program raketoplánov. Flotila zvyšných raketoplánov ostala v hangároch a štart Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu bol odsunutý o štyri roky. Teleskop musel byť umiestnený v čistej miestnosti, musel byť v prevádzke a pravidelne bol čistený dusíkom, až kým sa znovu nenaplánoval jeho štart. Táto situácia zvyšovala celkovú cenu projektu, mesačne totiž stálo len udržiavanie ďalekohľadu asi 6 miliónov dolárov. Na druhej strane, inžinieri využívali tento čas na vykonávanie viacerých rozsiahlych testov a rôznych vylepšení.
Nakoniec, po obnovení prevádzky vesmírneho programu v roku 1988, sa štart ďalekohľadu naplánoval na rok 1990. 24. apríla 1990 úspešne vyniesla ďalekohľad na obežnú dráhu misia STS-31 raketoplánom Discovery.
Z pôvodnej odhadovanej sumy 400 miliónov dolárov stálo budovanie ďalekohľadu dosiaľ viac než 2,5 miliardy dolárov. Súhrnná cena sa do dnešného dňa odhaduje na niekoľkonásobok konštrukčnej ceny, pričom výdavky Spojených štátov amerických sa pohybujú v rozmedzí 4,5 miliardy až 6 miliárd dolárov a európsky finančný príspevok sa odhaduje na 593 miliónov € (odhad k roku 1999).
Vibrácie
Už krátko po vypustení sa objavili prvé problémy s ďalekohľadom. Vždy, keď teleskop prechádzal z osvetlenej strany Zeme nad neosvetlenú, sa rozkmital do takej miery, že na 3 až 5 minút neboli možné nijaké vedecké merania. Po týždni NASA zistila, že vibrácie spôsobujú solárne panely observatória, na ktoré vo vákuu výrazne pôsobí tlak slnečného žiarenia. Po náhlom prechode do zemského tieňa tento tlak ustane a navyše rapídne poklesne teplota kolektorov, čím sa kvôli tepelnej rozťažnosti začnú prehýbať. Práve deformácia kolektorov je hlavná príčina nežiaducich kmitov.
Chyba primárneho zrkadla
V priebehu niekoľkých prvých týždňov sa zistilo, že ďalekohľad má problémy s optickým systémom. Hoci prvé obrázky vyhotovené ďalekohľadom vyzerali ostrejšie než rovnaké obrázky vyhotovené pozemskými prístrojmi, ďalekohľad zlyhával pri pokuse o konečné zaostrenie snímky. Najkvalitnejšie obrázky aké poskytoval, boli hlboko pod hranicou očakávania. Obrázky bodových zdrojov mali priemer až 1 uhlovú sekundu, namiesto projektovanej desatiny uhlovej sekundy.
Analýza obrázkov ukázala, že príčinou problému je chybne vybrúsené primárne zrkadlo. Napriek tomu, že išlo pravdepodobne o dovtedy najlepšie vytvarované zrkadlo a jeho odchýlka od ideálneho tvaru nepresahovala predpísanú odchýlku jednej šesťdesiatpätiny vlnovej dĺžky svetla, bolo na svojich okrajoch príliš ploché a odchyľovalo sa až o 2,3 mikrometra od požadovaného tvaru. Výsledkom bola vážna sférická aberácia, chyba, pri ktorej sa svetlo odrazené z okrajov zrkadla sústreďuje v inom bode ako svetlo odrazené od stredu zrkadla.
Závažnosť chyby zrkadla závisela na druhu pozorovaní, ktoré ďalekohľad vykonával. Obrázky jasných objektov a spektroskopické pozorovania neboli chybou takmer vôbec ovplyvnené, pretože stredná časť zrkadla bola vybrúsená v požadovanom tvare. Ďalekohľad sa však nedal použiť pri snímaní matnejších a slabších objektov alebo pri snímaní obrázkov s vysokým kontrastom. Znamenalo to, že nebolo možné rozbehnúť takmer žiadny kozmologický program, pretože práve takýto program si vyžaduje snímkovanie matných objektov. Napriek tomu aj počas prvých troch rokov misie bol Hubblov vesmírny ďalekohľad schopný vykonať množstvo produktívnych pozorovaní. Astronómovia používali na optimalizovanie výsledkov pozorovaní dômyselnú techniku spracovávania obrázkov (napr. dekonvolúciu), pretože sa pomerne rýchlo podarilo chybu identifikovať a zmenšiť tak jej dopad na kvalitu snímok. NASA sa vďaka tejto nepríjemnej chybe, ktorá pomerne drasticky degradovala jej renomé a profesionalitu, stala terčom ostrej kritiky a sarkastických vtipov. Hubblov teleskop bol zobrazený v roku 1991 v komédii Bláznivá strela 2 1/2: Vôňa strachu ako kolosálny neúspech po boku Titanicu, Hindenburgu a Edselu (veľmi neúspešného amerického modelu automobilu od automobilky Ford).
Pôvod problému
Komisia obvinila v prvom rade spoločnosť Perkin-Elmer. Vzťahy medzi NASA a Perkin-Elmer boli veľmi napäté už počas konštruovania celého komplexu ďalekohľadu kvôli časovému sklzu v pláne práce a predražovaniu výstavby. NASA zistila, že Perkin-Elmer nepovažuje výrobu zrkadla za svoju kľúčovú úlohu a spoločnosť si navyše bola istá tým, že NASA nezverí túto úlohu inej spoločnosti, keď sa už začalo leštenie zrkadla. Kým komisia ostro kritizovala spoločnosť Perkin-Elmer za takéto prešľapy, NASA si vyslúžila kritiku za to, že sa spoľahla na výsledky testu kontroly kvality len z jedného prístroja.
Návrh riešenia
thumb|right|Záložné zrkadlo Hubblovho ďalekohľadu vyrobené firmou [[Eastman Kodak. V súčasnosti je umiestnené v Národnom múzeu pre letectvo a vesmír vo Washingtone, DC. Hoci bolo vybrúsené správne (bez sférickej aberácie), nebolo ničím potiahnuté.]]
Ďalekohľad bol navrhnutý tak, aby bolo k nemu možné vyslať servisných technikov a opraviť ho aj na obežnej dráhe. Astronómovia začali okamžite hľadať nejaké možné riešenie tohto problému, ktoré by sa dalo použiť pri prvej servisnej misii naplánovanej na rok 1993. Kodak a Itek vybrúsili pre teleskop náhradné zrkadlo, nebolo by ho však možné vymeniť na obežnej dráhe. Priniesť celý komplex ďalekohľadu dočasne na opravu späť na Zem, by bolo nielen veľmi nákladné, ale aj časovo náročné. Vzhľadom na to, že ďalekohľad mal zrkadlo vybrúsené do istého tvaru, rozhodlo sa o vyrobení zariadenia, ktoré by malo rovnakú optickú chybu ale s opačným znamienkom. Tento doplnkový prístroj mal hrať podobnú úlohu akú majú okuliare.
Ako prvý krok bolo treba zistiť presnú hodnotu chyby hlavného zrkadla. Analýzou obrázkov bodových zdrojov dospeli astronómovia k záveru, že hodnota kónickej konštanty zrkadla bola −1,01324, namiesto predpokladanej −1,00230. Rovnaká hodnota vyšla aj z výsledkov analýzy zariadenia na leštenie zrkadla, ktoré používala spoločnosť Perkin-Elmer a taktiež aj z výsledkov analýzy interferogramov, ktoré technici získali pri pozemných skúškach.
Kvôli dizajnu zariadení umiestnených v tele ďalekohľadu, boli potrebné dva druhy korekcie. Wide Field and Planetary Camera 2 s novými zrkadlami, ktoré upriamovali lúče na 8 navzájom oddelených CCD čipov tvoriacich obe kamery, mala nahradiť pôvodnú Wide Field Planetary Camera. Inverzná optická chyba zabudovaná na povrch zrkadiel mala úplne odstrániť aberáciu hlavného zrkadla. Ďalšie prístroje však žiadne podobné vylepšenie nedostali a preto si vyžadovali externé korekčné zariadenie.
Systém na korekciu aberácie pre FOC, FOS a GHRS sa nazýva Korekčná osová náhrada optiky vesmírneho ďalekohľadu (po anglicky Corrective Optics Space Telescope Axial Replacement, skrátene COSTAR) a pozostáva z dvoch zrkadiel, z ktorých jedno bolo vytvarované tak, aby odstránilo aberáciu. Na to, aby sa táto korekčná náhrada dokázala vtesnať do útrob ďalekohľadu, museli astronauti pri servisnej misii demontovať jeden z prístrojov, vybraný bol High Speed Photometer.
Servisné misie a nové zariadenia
right|thumb|Astronauti inštalujú korekčnú optiku počas [[STS-61|prvej servisnej misie]] thumb|right|Snímky galaxie [[Messier 100|M100 pred a po inštalovaní optického korektora]] thumb|right|upright|Astronauti vymieňajú gyroskopy v priebehu [[STS-103|tretej servisnej misie]] thumb|right|Hubble spojený s nákladovým priestorom raketoplánu ([[STS-109|štvrtá servisná misia)]]
Servisná misia 1
Ďalekohľad bol od prvopočiatku skonštruovaný tak, aby mohol byť pravidelne udržiavaný. Ale potom, čo sa objavili problémy so zrkadlom, ukázala prvá servisná misia, že astronauti budú nútení vykonať sériu dodatočných úprav a inštaláciu korekčnej optiky. Sedem astronautov vybraných pre prvú servisnú misiu absolvovalo tréning v používaní veľkého množstva špeciálneho náradia potrebného na opravu Hubblovho teleskopu. Misia STS-61 (raketoplánu Endeavour) sa uskutočnila v decembri 1993 a zahŕňala inštaláciu niekoľkých zariadení a rôzneho vybavenia.
Medzi najpodstatnejšie úpravy patria výmena vysokorýchlostného fotometra za „balíček“ korekčnej optiky COSTAR a výmena WFPC (Wide Field and Planetary Camera) za WFPC2 s interným korekčným optickým systémom. Ďalej došlo k výmene riadiacej elektroniky solárnych panelov, štyroch gyroskopov, dvoch elektronických kontrolných jednotiek a dvoch magnetometrov. Tiež bol vylepšený softvér palubných počítačov a Hubble bol potom presunutý na vyššiu obežnú dráhu, pretože v priebehu 3 rokov sa ďalekohľad priblížil k zemskej atmosfére a hrozilo, že by do nej vnikol a zhorel. 13. januára 1994 ohlásila NASA, že misia bola úspešne dokončená a predstavila sériu mnohých ostrých záberov vesmírnych telies. Táto servisná misia bola jednou z najkomplexnejších misií, aké boli kedy podniknuté. V priebehu piatich dlhých výstupov do otvoreného vesmíru astronauti vykonali množstvo úprav vnútri teleskopu.
Servisná misia 2
Úlohou druhej servisnej misie Discovery (STS-82) vo februári 1997 bola výmena zariadenia GHRS a FOS za spektrometre Space Telescope Imaging Spectrograph (STIS) a Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer (NICMOS) a technického a výskumného magnetofónového záznamníku za nový elektronický. Počas štyroch výstupov do kozmu bola opravená tepelná izolácia a znova upravená obežná dráha. Keďže astronauti našli na ďalekohľade ďalšie poškodenia tepelnej izolácie, na jej opravu sa uskutočnil piaty neplánovaný výstup.
NICMOS obsahoval chladič s dusíkom v pevnej forme, ktorý slúžil na redukciu tepelného žiarenia z ostatných prístrojov, ale o nejaký čas po tom, ako bol nainštalovaný, došlo k neočakávanej tepelnej expanzii, čo malo za následok kontakt s optickou clonou. To viedlo k nadmernému zahrievaniu NICMOSu a následnému skráteniu jeho očakávanej životnosti zo 4 a pol roka na 2 roky.
Servisná misia 3A
Servisná misia 3A Discovery (STS-103) prebehla v decembri 1999. Išlo o odštiepenú misiu od pôvodne plánovanej servisnej misie 3. Vznik varianty 3A bol vynútený nečakaným zlyhaním troch palubných gyroskopov (štvrtý gyroskop zlyhal niekoľko týždňov pred začiatkom misie, čo Hubblovi úplne znemožnilo vykonávať vedecké pozorovania). V priebehu misie 3A astronauti nahradili všetkých šesť gyroskopov, vymenili senzor pre jemnú navigáciu (Fine Guidance Sensor) a palubný počítač, inštalovali Voltage/temperature Improvement Kit (VIK) − zariadenie pre ochranu akumulátorov pred prebíjaním a opäť vymenili tepelnú izoláciu. Aj napriek tomu, že nový počítač (25 MHz Intel 80486 s 2 MB RAM) je z dnešného hľadiska takpovediac múzejným exponátom, bol stále 20x rýchlejší než jeho predchodca DF-224. „Nový“ počítač zlepšuje efektivitu tým, že umožňuje vykonávať niektoré výpočtové operácie priamo na palube Hubbla a tiež šetrí náklady, pretože umožňuje použitie nových programovacích jazykov.
Servisná misia 3B
V priebehu misie 3B Columbia (STS-109) v marci 2002 bolo nainštalované nové zariadenie – Advanced Camera for Surveys (ACS), ktoré nahradilo FOC. Tiež došlo k oprave zariadenia NICMOS, ktoré už v roku 1999 vyčerpalo zásobu chladiacej látky. Bol inštalovaný nový chladiaci systém, ktorý teplotu dostatočne znížil a zariadenie bolo teda opäť použiteľné. Hoci chladiaci systém nezabezpečoval takú nízku teplotu, akú si pôvodný dizajn zariadenia vyžadoval, teplota je stabilnejšia. V mnohých ohľadoch splnila táto výmena svoj účel. Obzvlášť nainštalovanie ACS zvýšilo schopnosti ďalekohľadu. Navyše pomocou ACS a s opraveným zariadením NICMOS bol ďalekohľad schopný nasnímať tzv. Hubblovo ultrahlboké pole (HUDF).
Servisná misia 4
left|thumb|120px|Emblém misie STS-125, poslednej servisnej misie k Hubblovmu ďalekohľadu Ďalšia oprava bola naplánovaná na február 2005, ale havária Columbie v roku 2003 mala následky aj pre program servisu Hubbla. Riaditeľ NASA Sean O'Keefe rozhodol, že všetky nasledujúce misie raketoplánov musia byť schopné dosiahnuť bezpečné útočisko na Medzinárodnú vesmírnu stanicu, ak by sa počas letu vyskytol nejaký neočakávaný a vážny problém. Lenže obežné dráhy ISS aj teleskopu boli tak rozdielne, že pre raketoplán v problémoch, mieriaci pôvodne k Hubblovi, by bolo nemožné dosiahnuť ISS. Toto rozhodnutie však bolo napadnuté mnohými astronómami, ktorí argumentovali, že Hubble je natoľko cenný pre vedu, že si zaslúži trochu rizika. To, že plánovaný nástupca, ďalekohľad Jamesa Webba (JWST), nebude podľa vtedajších odhadov k dispozícii skôr než v roku 2018 a fakt, že JWST sa nebude nachádzať na nízkej obežnej dráhe (a preto nemôže byť v prípade potreby ľahko opravený), iba zvyšovalo tlak na vykonanie tejto servisnej misie. Zároveň si ale túto servisnú misiu nikto z astronómov neželal, pokiaľ by sa mala čerpať z rozpočtu pre JWST.
V auguste 2004 zlyhal pohonný systém spektrometra (Space Telescope Imaging Spectrograph – STIS), a celé zariadenie prestalo pracovať. V roku 2005 padlo rozhodnutie prepnúť ďalekohľad do módu riadenia iba dvoma gyroskopmi, aby sa predĺžila doba misie. Teleskop bol dvoma gyroskopmi riadený do augusta 2005, ďalšie dva gyroskopy boli nevyužité, ale pripravené ako náhrada. Dva ďalšie gyroskopy už boli v tom čase nefunkčné a nepoužiteľné. Po zlyhaní ďalšieho gyroskopu by bol celkovo nepoužiteľný. Aj elektronika hlavnej kamery (Advanced Camera for Surveys – ACS) zlyhala a to v júni 2006. Záložná elektronika zlyhala 27. januára 2007. V súčasnosti pracuje s pôvodným elektronickým vybavením iba (Solar Blind Channel – SBC). Dva hlavné kanály pracujúce vo viditeľnom a ultrafialovom spektre zostali nepoužiteľné. Zdalo sa nepravdepodobné, že by výskum mohol pokračovať bez ďalšej servisnej misie.
Jindřich Břetislav
Jindřich Břetislav (*?, † 15. jún 1197, Cheb) bol český duchovný z rodu Přemyslovcov, vyšehradský prepošt, pražský biskup (od r. 1182) a české knieža (od r. 1193), syn Jindřicha, najmladšieho brata českého kráľa Vladislava II. a Margaréty.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Servisná misia 4
Tlak na servisnú misiu sa zvyšoval, do boja sa zapojili senátori, tisíce listov školákov zaplavili Bushovu administratívu. Z Hubbla sa stal národný symbol, ktorý bolo nutné stoj čo stoj zachrániť.
Nový riaditeľ NASA, Michael D. Griffin oznámil krátko po svojom menovaní, že prehodnotí zrušenie servisnej misie. Po sérii simulácií, plánovania a príprav Griffin nakoniec v októbri 2006 dal definitívne zelenú prípravám na misiu, naplánovanú na október 2008. Porucha na hlavnom dátovom prístroji Hubblovho teleskopu však ešte pozdržala štart misie. Museli sa vykonať prípravy a plán na výmenu aj tohoto zariadenia, inak by celá misia nemala zmysel.
Jindřich Břetislav
Pražským biskupom
Kariéra spočiatku málo známeho duchovného začala stúpať v roku 1182, keď sa po smrti nevýrazného Valentína stal pražským biskupom. Nástupu na biskupský stolec predchádzali štúdiá v Paríži, počas ktorých nadobudol predstavy o náplni cirkevnej moci, oslobodenej od laických zásahov, nech by pochádzali hoci i z kniežaceho dvora. Tie, v spojení s jeho povahovými vlastnosťami, mu privodili nejeden konflikt v krajine i vo vlastnej dynastii.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Servisná misia 4
Atlantis napokon naposledy k Hubblovi vyštartoval v máji 2009. Počas misie bol vymenený pokazený dátový záznamník (kvôli ktorému sa misia zdržala), opravené systémy AC3 a STIS, nainštalované lepšie niklo-vodíkové akumulátory a vymenený celý rad menších dielov. Taktiež boli nainštalované nové komponenty – širokouhlá kamera 3 (WFC3), spektrograf pôvodu vesmíru (Cosmic Origins Spectrograph – COS) a nový systém na priblíženie (Soft Capture Mechanism – SCM) a zachytenie pre budúcu plánovanú akciu, pri ktorej bude Hubble zachytený a dopravený do atmosféry na riadený zánik. Práce a opravy na teleskope boli úspešne dokončené a predĺžili jeho životnosť. Odhad z roku 2014 hovorí, že k ukončeniu misie by malo dôjsť najneskôr v roku 2021, odhad z roku 2015 znižuje dobu aktívnej misie do roku 2020.
Jindřich Břetislav
Pražským biskupom
Čoskoro po nástupe do biskupského úradu začal jeho spor s kniežaťom Bedřichom. Spor mal korene v nezhodách s Jindřichovým strýkom Děpoltom I. Pre údajné prehmaty Děpoltových úradníkov s cirkevnými majetkami biskup vyhlásil nad jeho panstvom cirkevnú kliatbu. Do sporu sa zamiešalo české knieža, trvajúce na zrušení kliatby. Jindřich Břetislav sa na protest kniežacieho zásahu do jeho cirkevných právomocí obrátil so sťažnosťou k cisárovi Fridrichovi I. Barbarossovi. Na konfrontácii oboch sporiacich sa Přemyslovcov v roku 1187 na sneme v Rezne knieža Bedřich sa proti Jindřichovej sťažnosti ohradil z titulu biskupovej podriadenosti českému kniežaťu. Tento protest vyvolal odpor prítomných cirkevných hodnostárov. Pod vplyvom najmä nemeckých prelátov potom cisár uznal Jindřichovu sťažnosť a na dôvažok mu vystavil privilégium, ktorým uznal pražského biskupa za ríšske knieža, čím ho postavil na roveň českého kniežaťa.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Dôležité objavy
thumb|right|Jeden z najznámejších obrázkov Hubblovho ďalekohľadu, tzv. "stĺpy stvorenia", oblasť v [[Orlia hmlovina|Orlej hmlovine, v ktorej sa rodia nové hviezdy]] Hubblov vesmírny ďalekohľad pomohol astronómom rozlúštiť mnohé dlhotrvajúce otázky, rovnako tiež poskytol výsledky vedúce k novým otázkam a teóriám. Medzi prvoradé ciele misie ďalekohľadu patrilo meranie vzdialeností cefeíd, premenných hviezd vykazujúcich veľmi dobrý vzťah medzi periódou premenlivosti a absolútnou svietivosťou. Meranie bolo oveľa presnejšie než iné merania uskutočnené predtým a tak sa podarilo výraznejšie obmedziť rozsah odhadovaných hodnôt Hubblovej konštanty, určujúcej rýchlosť rozpínania vesmíru, ktorá súvisí aj s jeho vekom. Pred vypustením ďalekohľadu dosahovala chyba pri odhadovaní hodnoty Hubblovej konštanty v niektorých prípadoch až 50 %. Pozorovania cefeíd v kope galaxií v súhvezdí Panna a v iných vzdialených kopách galaxií pomocou Hubblovho ďalekohľadu znížili tento rozdiel na 10 %. Tento výsledok súhlasí aj s inými pozorovaniami, ktoré astronómovia vykonali pomocou odlišných metód až po vypustení ďalekohľadu na obežnú dráhu.
Iravadi
thumb|right|200px|Mapa rieky Iravadi
Jindřich Břetislav
Intrigy voči kniežaťu Václavovi
Jindřich Břetislav, posilnený cisárovým rozhodnutím, významne zasahoval do politického diania v Čechách i naďalej. Prvý raz sa tak udialo po smrti kniežaťa Konráda II. Ota. Na čelo štátu sa postavil Václav, najmladší syn Soběslava I. Biskup pre nevyriešené staré spory s Václavom, začal po jeho nástupe k moci proti nemu intrigovať. Do karát mu nahrali i nezhody medzi Václavom a moravským markgrófom Přemyslom Otakarom I. V tomto spore sa postavil na Přemyslovu stranu. V obave, aby nezvíťazil Václav, odišiel začiatkom roku 1192 k novému cisárovi Henrichovi VI. Ten za sľúbenú odplatu kniežatstvo Václavovi odňal a udelil Přemyslovi Otakarovi.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Dôležité objavy
Hoci Hubble pomohol zdokonaliť odhad veku vesmíru, vznikli pochybnosti o teóriách ohľadom vzniku vesmíru. Astronómovia z Tímu pre hľadanie supernov s vysokým z (po anglicky High-z Supernova Search Team) a projektu Supernova cosmology project použili ďalekohľad na pozorovanie vzdialených supernov a objavili dôkaz, že rozpínanie vesmíru sa pod vplyvom gravitácie nespomaľuje, práve naopak, jeho rozpínanie sa môže v skutočnosti zrýchľovať. Zrýchľovanie potvrdili aj viaceré pozemské ďalekohľady spolu s ďalekohľadmi na obežnej dráhe a jeho hodnotu zmerali s ešte presnejším výsledkom. Napriek tomu, príčina tohto zrýchľovania nie je v súčasnosti (august 2018) z veľkej časti známa. Predmetom intenzívneho výskumu je teória, že je to spôsobené tzv. temnou hmotou.
Iravadi
Iravadi (-normovaný slovenský názov ; zriedkavo: Iravádí, zriedkavo: Iravadí ; po barmsky: ဧရာဝတီမြစ် - výslovnosť vyjadrená slovenskými znakmi: ['ejawödi mji'] alebo ['éjáwödí mji']- (anglické) prepisy: Ayeyarwad(d)y Myit, Eyawadi Myit, Erawadi Myit; tradičný anglický názov: Irrawaddy (River)) je rieka v Mjanmarsku.
Hubblov vesmírny ďalekohľad
Dôležité objavy
Obrázky a spektrá s vysokým rozlíšením, ktoré poskytol Hubblov ďalekohľad, sú obzvlášť vhodné na dokazovanie existencie čiernych dier v centrách blízkych galaxií. Hoci sa už začiatkom šesťdesiatych rokov 20. storočia predpokladalo, že by sa čierne diery mohli vyskytovať v jadrách niektorých galaxií, a počas výskumu v osemdesiatych rokoch 20. storočia sa objavilo niekoľko kandidátov na takéto objekty, až výskum Hubblovým ďalekohľadom ukázal, že výskyt čiernych dier je pravdepodobne pre všetky jadrá galaxií bežný. Ďalekohľad ďalej potvrdil, že hmotnosť jadier čiernych dier je úzko spätá s vlastnosťami samotných čiernych dier.
Jindřich Břetislav
Intrigy voči kniežaťu Václavovi
Ani to však po moci bažiaceho biskupa nezastavilo. Za podporu pri získaní kniežacieho stolca očakával od Přemysla Otakara splatenie ním sľubovanej odmeny cisárovi. Přemysl sa však necítil biskupovi ničím zaviazaný a odmietal zaňho zaplatiť.