cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konžská demokratická republika
Zair (19711997)
Oponenti v Zaire medzitým zvýšili požiadavky pre reformy. To donútilo Mobutua vyhlásiť tretiu republiku v roku 1990, ktorej ústava mala vydláždiť cestu k demokratickým reformám. Reformy sa ale ukázali byť len kozmetickými. Mobutu pokračoval vo vládnutí až ho konflikt v roku 1997 donútil utiecť zo Zairu. Následne štát premenovali späť na Demokratickú republiku Kongo, keďže názov Zair bol úzko spätý s bývalou vládou Mobutua.
Geografia
thumb|right|Mapa Konžskej demokratickej republiky z [[CIA World Factbook]]
Administratívne členenie
Kongo je rozdelené na 10 provincií a mestskú provinciu hlavného mesta:
Jazyky
Úradným jazykom je francúzština. Štyri najrozšírenejšie jazyky sú oficiálne uznané ako tzv. národné jazyky (francúzština: Langues nationales): lingalčina (severozápad a Kinshasa), kikongo (juhozápad), swahilčina (východ) a lubčina (juh). Okrem týchto sa na území štátu používa 200 až 400 miestnych jazykov.
Náboženstvo
Podľa štatistiky z roku 2014 je náboženská príslušnosť nasledujúca: rímski katolíci 29,9 %, protestanti 26,7 %, ďalšie kresťanské cirkvi 36,5 %, kimbanguisti 2,8 %, moslimovia 1,3 %, ostatné menej zastúpené náboženstva 1,2 %, bez vyznania 1,3 %, nešpecifikovaných 0,3 %. Okrem v zásade nekonfliktných nových afrických cirkví sa v regióne tiež zrodili africké kresťanské cirkvi s vyhrotenejšími postojmi, ktoré napríklad hlásali, že Boh by k Afričanom určite neposlal bielych kazateľov, ktorí im nerozumejú, a tak boli ku katolíckemu i protestantskému kresťanstvu veľmi podozrievavé. Tak bol v roku 1921 vo vtedajšom Belgickom Kongu založený kimbangizmus – nové kresťanstvo vyznávané veriacimi Cirkvi Ježiša Krista na Zemi. Títo kresťania vyznávajú, že skutočný Ježiš bol čiernej pleti, lebo Ježiš bielej pleti by nebol určený im. Podľa afrikanistu O. Havelku vyznáva v demokratickom Kongu mnoho kresťanov (naprieč denomináciami) zároveň niektoré z lokálnych tradičných náboženstiev (viacpočetná náboženská identita), prípadne synkretizmus kresťanstva a tradičného náboženstva. Rozšírený je kult predkov, prítomné je náboženstvo bwiti a náboženské fenomény ako Nkisi Nkondi. V krajine je tiež rozšírené africké čarodejníctvo, najmä vo formách azande, kindoki a tfu. Čarodejníctvo je chápané ako pálčivý spoločenský problém. V krajine sú tiež tzv. vyhľadávači čarodejníkov.
Černínsky palác
thumb|Černínsky palác v Prahe na Hradčanoch, sídlo Ministerstva zahraničných vecí ČR
Černínsky palác je veľká palácová, pôvodne ranobaroková budova nachádzajúca sa v Prahe 1 na Hradčanoch na Loretánskom námestí (fakticky naproti Lorete). Po mnoho rokov tento palác, presne od roku 1934, slúži ako sídlo Ministerstva zahraničných vecí niekdajšieho Česko-Slovenska i Česka.
Dejiny
Palác dal postaviť rakúsky diplomat gróf Humprecht Jan Černín z Chudenic – odtiaľ je jeho názov. Ide o jednu z najväčších barokových budov v Prahe vôbec. Stavba bola zničená počas vojny o rakúske dedičstvo v 40. rokoch 18. storočia, znovu potom v roku 1757 kedy ho poškodila pruská delostreľba. Palác tiež vďaka tomu prešiel radou neskorobarokových prestavieb a dodatočných rekonštrukcií. Počas druhej svetovej vojny ho prebudovali i nacisti.
Od roku 1777 palác už neslúžil svojmu pôvodnému určeniu a bol používaný na rôzne iné účely, okrem iného ako lazaret s lekárňou, útulok pre chudobných, nájomný dom, dielne, kasárne či výtvarná galéria. V rokoch 1928 až 1934 bol čiastočne prestavaný pod vedením architekta Pavla Janáka. V rokoch 1933 až 1939 potom došlo k novodobému rozšíreniu paláca o tzv. Janákovu prístavbu, kde dodnes sídli prevážna väčšina administratívnych útvarov Ministerstva zahraničných vecí ČR.
Palác sám má z hľadiska novodobých českých dejín dosť pochmúrnu históriu, v období Protektorátu Čechy a Morava v rokoch 1939 až 1945 tu bolo umiestnené sídlo úradujúceho Protektora pre Čechy a Moravu, dňa 10. marca 1948 tu za dodnes nie úplne jasných okolností skončil svoj život niekdajší minister zahraničných vecí Česko-slovenskej republiky Jan Masaryk, ktorý tu mal veľa rokov tiež svoj byt. Bol ráno nájdený na terajšom Nádvorí Jana Masaryka, asi spadol z okna alebo ho niekto z okna zhodil. Na začiatku deväťdesiatych rokov 20. storočia práve tu došlo k podpisu zmluvy o rozpustení Varšavskej zmluvy.
Zaujímavosti
Do dnešnej doby sa v Janákovej prístavbe zachoval funkčný výťah pater noster.
Podnik
Podnik je jednotka ekonomického rozhodovania a základný ekonomický subjekt trhovej ekonomiky. Môže mať viacero definícií.
Keseg
Keseg je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Stružnica
Stružnica je potok na severovýchode Slovenska, v severnej časti okresu Snina. Je to pravostranný prítok Cirochy, meria 9,7 km a je tokom VII. rádu.
Prameň: v Bukovských vrchoch na juhozápadnom svahu Černín v nadmorskej výške cca, v lokalite Za Čalovom
Smer toku: od prameňa najprv na juh, následne sa stáča juhovýchodným smerom, po pribratí prítoku spod Dialneho vrchu na juhojuhozápad, v oblasti bývalej obce Ostrožnica preteká severojužným smerom, napokon sa stáča k ústiu na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1. Bukovské vrchy, podcelok Bukovce, časť Ruská kotlina, 2. Laborecká vrchovina
Ústie: do vodnej nádrže Starina na území národného parku Poloniny, severne od obce Jalová, v nadmorskej výške približne
Zoznam filozofov (I – Q)
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R – Ž)
A B C Č D E F G H CH I J K L M N O P Q R S Š T U V W X Y Z Ž
I
thumb|right|140px|[[Šlomo ibn Gabirol]]
J
thumb|right|140px|[[William James]]
K
thumb|right|140px|[[Immanuel Kant]] thumb|right|140px|[[Søren Kierkegaard]]
L
thumb|right|140px|[[Leukippos]] thumb|right|140px|[[Gotthold Ephraim Lessing|Gotthold E. Lessing]] thumb|right|140px|[[Gottfried Wilhelm Leibniz|Gottfried W. Leibniz]]
M
thumb|right|140px|[[Niccolò Machiavelli]] thumb|right|140px|[[John Stuart Mill]] thumb|right|140px|[[Thomas More]] thumb|right|140px|[[Karl Marx]]
O
thumb|right|140px|[[William Occam]]
Q
Zoznam filozofov: (A – Č) · (D – H) · (I – Q) · (R – Ž)
NGC 656
NGC 656 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 20. septembra 1865.
NGC 772
NGC 772 je špirálová galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 29. novembra 1785. Tiež je známa ako Arp 78. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií ako špirálovú galaxiu s malým sprievodcom s vysokou plošnou jasnosťou. Má niekoľko satelitných galaxií, najjasnejšia z nich je NGC 770.
NGC 656
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 772
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
Brioude-Sud
Brioude-Sud je francúzsky kantón v obvode Brioude v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvorí ho 7 obcí.
Vyšeslav Vladimirovič
Život
Po smrti Vyšeslava Vladimiroviča sa trón novgorodského kniežatstva obsadil Jaroslav I. Múdry, hoci kandidátov medzi jeho bratmi bolo viac. Tí sa však z rôznych dôvodov nemali možnosť získať trón. Izjaslav I. Vladimirovič umrel v roku 1001 a Sviatopolk I. bol po roku 1013 eskortovaný k otcovi Vladimírovi I. do Vyšgorodu, kde bol strážený.
Existuje aj oveľa skoršia verzia Vyšeslavovej smrti. Podľa výkladov varjagských ság vdova kráľa Švédska Erika IV. Víťaza Sigrid nesúhlasila s dvorením kniežaťa Vissawalda (Vyšeslav Vladimirovič) a v roku 955 ho upálila a za manžela si vzala dánskeho kráľa Svena I..
Chabeuil
Chabeuil môže byť:
Vy-lès-Lure
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Podnikateľ
Podnikateľ je všeobecne osoba venujúca sa sústavne samostatne ekonomickej činnosti, podnikaniu. Konkrétne definície sa rôznia.
Obchodné právo
V slovenskom Obchodnom zákonníku (§ 2 ods. 2) je podnikateľ definovaný ako:
Z toho vyplýva, že: Podnikateľmi sú vždy osoby zapísané do obchodného registra. Osoby, ktoré nie sú zapísané v obchodnom registri, sú podnikateľmi, ak majú na rozsah predmetu podnikania živnostenské oprávnenie; alebo ak vykonávajú činnosť podľa iných predpisov, ktorú možno charakterizovať ako podnikanie a ktorá si vyžaduje oprávnenie; alebo ak vykonávajú poľnohospodársku výrobu zapísanú do evidencie (poľnohospodárska výroba zapísaná do obchodného registra je vždy podnikateľ).
V slovenskom živnostenskom zákone (§ 5 ods. 1) sa používa legislatívna skratka podnikateľ na označenie (fyzickej alebo právnickej) osoby prevádzkujúcej živnosť.
Ramón Delgado
Ramón Delgado (* 14. november 1976, Asunción, Paraguaj) je bývalý paraguajský profesionálny tenista.
Hetoimokles zo Sparty
Hetoimokles alebo Hetoimoklés (Hetoimokles/iný prepis Hetoimoklés) bol päťnásobný víťaz v zápasení na starovekých olympijských hrách.
Hetoimokles, syn Hipposthena zo Sparty, šesťnásobného olympijského víťaza v zápasení, šiel v šľapajach svojho otca, keď sa stal v Olympii víťazom v zápasení v rokoch 604, 600, 596, 592 a 588 pred Kr.. Staroveký autor Pausanias uvádza, že počas návštevy Sparty, videl aj sochu Hetoimokla, ktorú mu dali zhotoviť jeho vďační rodáci.
Zápasenie zaviedli na 18. olympijských hrách v roku 708 pred Kr., keď po výlučne bežeckých disciplínach zaviedli zápasenie (palé) a päťboj (pentathlon). Prvým víťazom v zápasení sa stal Eurybatos zo Sparty Zápasenie sa podobalo nášmu „grécko-rímskemu"; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. Okolo roku 600 pred Kr., keď sa stal Hetoimokles po druhýkrát olympijským víťazom, začali v Olympii s výstavbou najstaršej pokladnice Gely.
Veľkonočné vajíčko
Veľkonočné vajíčko alebo veľkonočné vajce môže byť:
Ptolichos
Ptolichos (Ptolichos) môže byť:
Le Grand-Serre
Le Grand-Serre môže byť:
Prašník
Prašník je kopaničiarska obec na Slovensku s pravekým hradiskom z bronzovej doby. Vznikla v roku 1958 odčlenením sa od Vrbového.
Dobrá Voda
Dobrá Voda môže byť:
na Slovensku:
v Česku:
NGC 858
NGC 858 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Kolonizácia Južnej Ameriky
Kolonizácia Južnej Ameriky bol dlhodobý proces osídľovania a zakladania kolónii v Južnej Amerike. Za začiatok kolonizácie sa pokladá objavenie Ameriky Krištofom Kolumbom v roku 1492. Od vtedy začali španielski conquistadori postupne dobývať a kolonizovať jednotlivé územia až do začiatku 19. storočia, kedy tu vznikli formálne nezávislé štáty.
Kolumbus a prví španielski conquistadori však objavili geograficky najprv oblasti Karibiku a Severnej Ameriky (dnešné Mexiko) a do Južnej Ameriky postupovali po mori pri pobreží Pacifiku a čiastočne aj po súši cez oblasť Strednej Ameriky na západné pobrežie kontinentu. Naopak Portugalčania sa zameriavali na kolonizáciu vedenú z východného pobrežia dnešnej Brazílie ďalej do vnútrozemia. Najjužnejšie oblasti dnešnej Južnej Ameriky (dnešný Uruguaj a Argentína) boli kolonizované z dvoch strán: z oblasti Ánd a z mora, kde Španieli v roku 1580 založili prístavné mesto Buenos Aires.
Pôvodné juhoamerické kultúry a kolonizácia
Juhoamerický kontinent osídlil človek dávno pred príchodom európskych dobyvateľov na začiatku 16. storočia. Napríklad už pred 10 000 rokmi je doložené ľudské osídlenie v oblasti And. Z kultúrneho hľadiska bola Južná Amerika v čase svojho objavenia osídlená rôznymi ľudskými kultúrami. Niektoré z nich mali pomerne zložitú spoločenskú organizáciu a štát, iné možno označiť ako prírodné alebo nomádske kultúry obývajúce rozsiahle oblasti juhoamerických pralesov, alebo pampy. Náhodne možno spomenúť napríklad niektoré juhoamerické pôvodné národy ako Guaraníovia, Kečua, Aymara, Arawaka, Auraca alebo Patagoncov.
Z hľadiska európskeho dobývania sa najčastejšie spomínajú dve americké civilizácie: v oblasti Severnej Ameriky sú to Aztékovia a v oblasti Južnej Ameriky Inkovia. Obe tieto civilizácie boli relatívne zložito organizovanými agrárnymi spoločnosťami s vlastným náboženstvom, znalosťou viacerých technológii (architektúra, metalurgia) a bohatou spoločenskou stratifikáciou. Vzhľadom na svoju vyspelosť tak predstavovali pre iberských dobyvateľov najväčšiu vojenskú a politickú výzvu.
Kontakt Európanov s americkým obyvateľstvom predstavoval nielen vojenskú výzvu, ale aj kultúrny a biologický stret nazývaný často ako „kolumbovská výmena“. Jedným z významných prvkov tohto stretu vo vzťahu k pôvodnému i k európskemu obyvateľstvu bol prenos nových ochorení z Amerík do Európy a hlavne z Európy do Amerík. Prenos ochorení bol vo väčšine prípadov nechceným a nečakaným následkom objavenia a dobývania Ameriky. Na druhej strane malo dobývanie (Južnej) Ameriky najfatálnejšie dopady pre domorodé obyvateľstvo, a to vďaka kombinácii mnohých javov ako bol spomenutý prenos ochorení, podriadenie sa novému ekonomickému systému postavenom na masovej exploatácii, postavenia do nerovného, podriadeného vzťahu k európskemu kolonizátorovi, násilnej konverzie ku katolíctvu spojenej s ničením domorodej kultúry a tradícií, vnucovania európskeho jazyka (často spojené s premenovaním) atď. Niektorí autori hovoria v súvislosti s dobývaním Amerík o genocidálnych praktikách:
Inkská ríša
náhľad|Expanzia Inkskej ríše medzi rokmi 1438 – 1525 Inkská ríša predstavovala posledný predkoloniálny štátny celok v oblastiach Ánd a vznikla okolo roku 1438, kedy bol korunovaný Pachacútec Yupanqui považovaný za zakladateľa Inkskej ríše. S jeho menom je spájaný nielen rad správnych reforiem, ale aj prestavba inkského hlavného mesta Cusca a snáď i kultového centra Inkov Machu Picchu. Rovnako ako iné ríše bola aj Inkská ríša vo svojej podstate multietnická a vznikla expanziou a nadvládou nad inými kultúrami. Už Pachatékov syn Túpac Yupanquipanquiho v rokoch 1471-1493 musel čeliť povstaniu a následne zamieril inkskú expanziu smerom na juh až do oblastí dnešného Čile a Argentíny. Jeho nástupca Huyana Capac sa venoval ďalšej konsolidácii ríše a jej expanziu orientoval neúspešne východným smerom. Po jeho smrti asi v roku 1527, alebo 1528 sa začala občianska vojna medzi Capakovym synom Huascárom a ľavobočkom Atahualpom. V roku 1532 vo vojne zvíťazil Atahualpa, ale už v dobe kedy sa na peruánskom pobreží vylodili španielski dobyvatelia vedení Franciskom Pizarrom s mandátom dobytia Peru. Atahualpa padol do španielskeho zajatia a 29. augusta 1533 bol popravený.
Okolo roku 1537 zorganizoval ďalší Ink Manco Tapak povstanie proti Španielom, ktoré ale bolo vďaka lepšie konsolidovanej vojenskej moci Španielov neúspešné. Značná časť obyvateľstva sa potom presťahovala do odľahlých oblastí západných Ánd, Inkská ríša prežívala svoj pád ďalších zhruba štyridsať rokov. V roku 1572 Španieli porazili i posledného Inku Tupaka Amarú, čím bolo dobytie Inkskej ríše dokončené.
Konsolidácia španielskej kontroly nad Južnou Amerikou
Paralyzácia inkskej moci zajatím a následne popravením Atahuelpu neznamenala okamžitú konsolidáciu španielskej moci v oblastiach dosiaľ kontrolovaných Inkami. Naopak, čoskoro vznikol nový konflikt o moc medzi samotnými conquistadormi F. Pizzarom a Diegom de Almagrom a ich stúpencami. V tomto konflikte bol najprv zabitý Almagro (1538) a neskôr i samotný F. Pizarro (1541). Tento konflikt bol okrem iného výsledkom minimálnej kontroly zo strany Madridu. Napriek tomu bola v roku 1535 založená Lima, mesto, ktoré sa neskôr stalo centrom španielskej koloniálnej správy nad celou oblasťou Ánd a snáď vôbec najvýznamnejším centrom španielskej moci v Južnej Amerike. Následne bolo v roku 1542 založené vicekráľovstvo Nové Kastílsko, neskôr premenované na vicekráľovstvo Peru. Až v roku 1572 bolo vicekráľovstvo úplne politicky konsolidované vicekráľom Franciscom de Toledom, ktorému sa podarilo zlomiť posledné stopy inkského odporu a popraviť posledného Inka Túpaca Amaru.
Začiatky portugalskej kolonizácie v Brazílii
thumb|left|Prvé brazílske kapitanáty v roku 1534 V roku 1500 sa v oblasti dnešnej severovýchodnej Brazílie vylodil portugalský moreplavec Pedro Álvares Cabral. V tejto dobe ale nebola kolonizácia v Amerike pre Portugalčanov hlavným záujmom, lebo sa zameriavali na obchod s Indiou a expanziu v oblasti západného pobrežia Afriky, alebo v Maroku a v Ázii. Väčší záujem o juhoamerické dŕžavy začali mať Portugalčania až v súvislosti so španielskou expanziou na kontinente. Preto medzi rokmi 1516 – 1530 boli z Portugalska posielané lode, ktoré mali chrániť portugalské záujmy v oblasti pred Španielmi a francúzskymi korzármi. Skutočný začiatok kolonizácie Brazílie založenej na podpore Koruny bola výprava Martima Alfonsa de Sousa, ktorý po roku 1532 reorganizoval správu založením prvých kapitanátov, založil prvé brazílske mestá a preskúmal veľkú časť brazílskeho pobrežia.
V roku 1548 Koruna rozhodla posilniť vplyv centra v oblasti a zriadila nový úrad generálneho guvernéra so sídlom v meste Bahía. Týmto spôsobom prišli majitelia kapitanátov o väčšinu svojich politických práv.
Organizácia španielskych a portugalských kolónii v Južnej Amerike
Počas prvého storočia španielskej a portugalskej kontroly nad Južnou Amerikou bola iberská moc postupne organizovaná a konsolidovaná. V dobe prvých asi 50 rokov bol tento proces ovplyvnený postupným objavovaním nových území, zakladaním nových koloniálnych miest, postupným príchodom väčšieho počtu imigrantov z Iberského polostrova a z Európy a konečne tiež domorodým odporom voči conquistadorom. Ďalším, nemenej významným problémom, bola vzdialenosť Koruny a problematická a zdĺhavá komunikácia medzi kolóniami a centrom v Madride a Lisabone. Napriek tomu prvá generácia conquistadorov bola čoskoro nahradená novými imigrantmi a v najvyšších postoch potom Španielmi/Portugalčanmi z polostrova (peninsulares).
Najvyšším španielskym koloniálnym úradom bola Rada pre Indiu (Casa de las Indias, 1524) v ktorej bolo 9 až 12 členov pochádzajúcich z najvýznamnejších španielskych šľachtických rodín. Rada pre Indiu sídlila v Španielsku pri kráľovskom dvore a nebolo neobvyklé, že jej členovia nikdy nový kontinent sami nenavštívili. Do jej právomoci patrili všetky záležitosti kolónii ako bol výber nových vicekráľov, guvernérov a sudcov, vydávanie zákonov, obchodných licencií a povolení na emigráciu do Ameriky, rovnako ako záležitosti inkvizície a misií. Rada ako taká pripravovala dobrozdania pre kráľa, ktorého potvrdenie dávalo rozhodnutiu všeobecnú platnosť.
Podriadeným orgánom bola Casa de la Contratación (Kontratačný úrad) sídliaca v Seville (založená v roku 1503), do ktorej právomocí spadali najmä obchodné záležitosti a moreplavba. Casa bola pravdepodobne organizovaná podľa janovského vzoru. thumb|Až do 18. storočia bola španielska časť Južnej Ameriky sústredená do jedného viceráľovstva Peru rozdeleného do 6 audiencií: 1. Panama, 2. Santa Fé de Bogota, 3. Quito, 4. Lima, 5. La Plata de Los Charcas, 6. Čile Najvyšším správnym a politickým orgánom bol v Južnej Amerike vicekráľ (vicerey), ktorý predstavoval španielskeho kráľa v kolóniách. Vicekráľ spravoval rozsiahle oblasti Južnej Ameriky spojené do vicekráľovstva (virreinato) a bol obklopený rozsiahlym dvorom. V prvom období kolonizácie boli v španielskej Amerike dve vicekráľovstvá: v roku 1535 založené Nové Španielsko (Nueva Espaňa), ktoré zahŕňalo územie Mexika v Severnej Amerike, Strednú Ameriku a Karibské ostrovy a časť Venezuely v Južnej Amerike, a v roku 1542 zriadené Vicekráľovstvo Peru, ktoré zahŕňalo všetky ostatné územia v Južnej Amerike okrem tých portugalských. Až v 18. storočí boli zriadené dve ďalšie vicekráľovstvá, čím sa zmenšili územia dvoch pôvodných, príliš rozsiahlych vicekráľovstiev: Nová Granada (1717) v oblastiach dnešnej Panamy, Kolumbie, Ekvádoru a Venezuely, a Laplatské vicekráľovstvo (1776) zahŕňajúce dnešnú Argentínu, Paraguaj, Uruguaj a Bolíviu. Popri vzniku nového vicekráľovstva Nová Granada prišlo k ďalšiemu územnému deleniu kolónii do tzv. intendencias.
Vicekráľovstvá boli rozdelené do menších správnych jednotiek, ktoré sa členili buď do guvernie (gobernaciones), generálného kapitanátu, alebo do audiencie. Guvernia mala vládny (či správny) charakter, generálny kapitanát vojenský a audiencia súdny. V rámci guvernie existovali menšie obvody alcadía mayor, alebo corregiemento. Obecne možno nižšiu správu v španielskej Južnej Amerike charakterizovať ako pomerne nejednotnú. Vlastnú správu mali domorodí obyvatelia a inú správu koloniálne mestá, ktoré boli organizované a stavané podľa európskych vzorov. Mestá boli spravované mestskými radami (cabildo).
Španielska koloniálna správa a organizácia sa počas troch storočí svojej existencie samozrejme menila. Jej najvýznamnejším rysom bol dôraz na centralizáciu, ktorý korešpondoval so začínajúcim ideálom a praxou španielskeho absolutizmu, ktorý a začal formovať práve v čase španielskej koloniálnej expanzie v Južnej Amerike za kráľa Filipa II.
V prípade portugalských kolónii v Južnej Amerike, teda koloniálnej Brazílie, je možné nájsť rad podobných prvkov ako v španielskom prípade. Po roku 1500 boli portugalské územia zorganizované do 15 kapitanátov, ktoré mali vojensko-feudálny charakter a ktoré boli dedičné. Tento princíp sa ale ukázal ako neúspešný a prestal byť v súlade so záujmami Koruny, ktorá posilnila svoj vplyv v oblasti zriadením funkcie generálneho guvernéra (1549), ktorý bol nadriadený kapitanátom a oklieštil ich politické funkcie. Neskôr (1621) pristúpili aj Portugalčania k zriadeniu dvoch vicekráľovstiev (v portugalčine sa používal pojem Estado- štát). K tomuto rozhodnutiu prišlo pod vplyvom španielskej správy vzhľadom na to, že Portugalsko a s ním i jeho kolónia sa v rokoch 1580 až 1640 dostali pod vládu španielskych kráľov. V tejto dobe prišlo aj k väčšiemu dôrazu na centralizáciu, ktorá do tej doby bola v portugalských kolóniách oveľa menšia. Záujem o americké kolónie bol neskôr posilnený vďaka úpadku portugalského vplyvu v Ázii, a to počas 17. a v 18. storočia.
Koloniálna spoločnosť v Južnej Amerike
Koloniálna spoločnosť bola charakterizovaná na prvom mieste prísnou stratifikáciou obyvateľstva do dvoch obecných skupín, ktoré boli nazývané ako Republika Španielov (Republica de los Espaňoles) a Republika Indiánov (Republica de los Indios). Ranou základnou spoločenskou inštitúciou, ktorá tiež sprostredkovávala vzťahy medzi obomi republikami, bola tzv. „encomienda“. Išlo o čiastočne stále feudálnu inštitúciu, ktorá dávala encomendadorovi moc nad určitým územím a jeho obyvateľstvom. Jeho povinnosťou bolo miestne indiánske obyvateľstvo ochraňovať a christianizovať. V prípade potreby mal byť pripravený na vojenskú pomoc Korune, od ktorej encomiendu získal. Za to mohol od Indiánov vyberať dane v podobe poľnohospodárskej produkcie, výrobkov, alebo drahých kovov. Táto forma sa ale už veľmi skoro dostala do krízy a v 17. storočí ju nahradilo tzv. repartimiento, ktoré predstavovalo ďalšiu formu nútených prác pre členov republiky Indiánov. Ďalšou formou pre organizáciu hospodársko-spoločenských vzťahov v koloniálnej Amerike bola "hacienda", ktorá kombinovala nútenú prácu a prácu za mzdu s paternalistickými vzťahmi medzi roľníkmi a padronom (majiteľom haciendy).
Južná Amerika ako spoločnosť kást
Toto rozdelenie na dve republiky bolo založené na rasistickej stratifikácii obyvateľstva. Republika Španielov sa skladala z európskeho a bieleho obyvateľstva a bola ďalej hierarchizovaná na vládnuce elity (španielska šľachta a bohatí kreoli vlastniaci rozsiahle haciendy a bane), mestské elity (bohatí obchodníci) a konečne chudobnejšie a chudobné vrstvy. Republika Španielov bola nadradená ďaleko početnejšej republike Indiánov, ktorá bola tvorená pôvodným obyvateľstvom a hybridným obyvateľstvom, ktoré vzniklo miešaním európskej a indiánskej rasy (mestizzo), ale tiež s černošským obyvateľstvom dovezeným z Afriky na otrocké práce. Zmiešané i biele obyvateľstvo bolo rozdelené do kást, ktoré zohrávali v spoločenskom a kultúrnom zmysle významnú úlohu. Tento kastový systém sa týkal oboch republík. Obe mali vlastnú samosprávu a platili v nich odlišné zákony, ale republika Indiánov bola vo všetkých oblastiach podriadená kolonizátorom. Komplexnosť vzťahov medzi obomi republikami výstižne zhrňuje B. Roedl:
Terminológia nebola v rámci tohto kastového systému jednotná, čo znamenalo, že sa jednotlivé názvy mohli líšiť regionálne, alebo časovo. Rasové hľadisko bolo a stále latentne zostáva významným problémom juhoamerických spoločností. Napríklad v Bolívii, alebo Venezuele sa stali prezidentmi po prvé ne-kreolovia až v posledných rokoch (Evo Morales a Hugo Chavéz).
Rola a význam katolíckej cirkvi v Južnej Amerike
thumb|Ilustrovaná kronika Inku Pomu de Ayala zo začiatku 17. storočia ukazuje násilné stránky vzťahu Indiánov ku kolonizátorovi a jeho viere v dobe conquisty. Naopak Sepúlveda videl v domorodcoch prirodzených otrokov (pojem prejal od Aristotela), čo podľa neho znamenalo, že ich zotročovanie je prirodzené a Indiáni si nemôžu sami vládnuť. Sepúlveda potom obhajoval spravodlivú vojnu proti indiánskemu obyvateľstvu, ktorá vychádzala z jeho predstáv o necivilizovanosti a neľudskosti Indiánov obecne:
Táto diskusia dobre charakterizuje úlohu katolíckej cirkvi v kolóniách, kde sa na jednu stranu podieľala na niektorých krutostiach tým, že ich podobne ako Sepúlveda ospravedlňovala, ale na druhej strane to tiež bola katolícka cirkev, ktorá sa domorodcov najhlasnejšie zastávala.
V súvislosti s katolíckou cirkvou je dobré tiež spomenúť špecifické postavenie, ktoré mala v Južnej, respektíve Latinskej Amerike, vo vzťahu k štátu, respektíve svetskej moci. V Latinskej Amerike obecne existoval systém patronato real, ktorý v praxi znamenal, že miestna cirkev podliehala priamo autorite štátu a až po ňom Vatikánu. Znamenalo to, že Vatikán nechal španielskym a portugalským panovníkom v kolóniách voľnú ruku napríklad v otázkach výberu biskupov a arcibiskupov a pod. Popri františkánoch, alebo dominikánoch a ďalších, bol najaktívnejším rehoľným rádom v Južnej Amerike jezuitský rád. Jezuiti mali na kontinente jedinečné postavenie. V oblastiach dnešného Paraguaja, Bolívie, Argentíny, Uruguaja a Brazílie založili počas 17. a 18. storočia tzv. jezuitské redukcie (reducciones indios), ktoré spájali misionársku a christianizačnú činnosť s ekonomickou, v ktorej boli veľmi úspešné. Pre svoje autonómne postavenie a hospodársky úspech boli redukcie vnímané negatívne zo strany štátu. V dobe tzv. bourbonských reforiem bol jezuitský rád zrušený (1767) a redukcie takto zlikvidované.
Popri ideologickej úlohe mala katolícka cirkev významnú kultúrnu a vzdelávaciu úlohu. V polovici 16. storočia vznikla v Južnej Amerike prvá univerzita, ktorá bola úplne pod kontrolou a organizáciou katolíckej cirkvi. Išlo o Univerzitu Svätého Marka v Lime. Druhá univerzita bola v rovnakej dobe založená v severoamerickej časti španielskeho koloniálneho panstva v Mexiku (Kráľovská a pontifikálna univerzita). V prípade portugalských kolónii v Južnej Amerike existovala naďalej závislosť na univerzitnom vzdelaní v metropole (najmä na univerzite v Combre). Až v 18. storočí vznikali v koloniálnej Brazílii prvé učené spoločnosti a polytechniky. Hlavnými vzdelávacími inštitúcia tak boli v portugalských kolóniách jezuitské semináre a misionárske školy, ktoré samozrejme existovali aj na španielskych územiach.
Koloniálne hospodárstvo
thumb|Tzv. trojuholníkový obchod prebiehal počas [[17. storočie|17., 18. a 19. storočia medzi tromi kontinentmi]] Hospodársky záujem bol jedným z hlavných motorov zámorských objavov 16. storočia. Základnou charakteristikou vzťahu medzi kolóniami a metropolou bola hospodárska závislosť. Tá v praxi znamenala, že metropola (Madrid alebo Lisabon) určovala dopyt i odbyt pre koloniálny tovar, často vydávala licencie a privilégia pre obchod s kolóniami a obchodnú výmenu medzi kolóniami a centrom i vo vnútri kolónii a medzi kolóniami rôznymi spôsobmi regulovala. Dôležitým aspektom tohto vzťahu je skutočnosť, že obchodná výmena ako taká bola od začiatku v rukách kolonizátorov, neskôr kreolov, ktorí si pomerne dlho dobu udržiavali dobré vzťahy s metropolou. Na začiatku 17. storočia dochádzalo k oslabovaniu ekonomickej sily a politického vplyvu Španielska i Portugalska, ktoré navyše utrpelo stratou niektorých svojich kolónii v Ázii. Naopak silné postavenia získali v 17. storočí Anglicko a Holandsko, ktorých postoj bol viac pragmatický a flexibilný. Obchodná i vojenská sila Anglicka, respektíve Spojeného kráľovstva, viedla k tomu, že paradoxne i samotné Španielsko a Portugalsko začali byť počas 18. storočia ekonomicky závislí na Spojenom kráľovstve.
Obecne je najmä raná obchodná výmena medzi Amerikami, Afrikou a Európou popisovaná ako tzv. trojuholníková obchodná výmena. Zatiaľ čo Európa vyvážala do kolónii v Amerike hotové výrobky (nástroje, neskôr technológie, luxusný tovar z Orientu a pod.), americké kolónie vyvážali do Európy najmä suroviny (drahé kovy, drevo, perly, cukor, kakao, tabak a pod). Afrika poskytovala Amerikám pracovnú silu v podobe čiernych otrokov a získavala z Európy hotové výrobky a niektoré koloniálne tovary.
Základom koloniálneho hospodárstva bola produkcia surovín pre metropolu. Prvotný záujem o drahé kovy (najmä zlato a striebro) viedol k založeniu rady baní, z ktorých najznámejšia je asi baňa v Potosí (dnešná Bolívia). Vedľa toho Južná Amerika ponúkala možnosti na produkciu ďalších nerastných surovín, alebo koloniálnych produktov ako boli cukrová trstina, bavlna, drevo, banány, kokosy, tabak a pod. V rámci týchto na vývoz orientovaných ekonomických vzťahov vznikali v Južnej Amerike spoločensko-hospodárske inštitúcie ako napríklad hacienda, plantáž, alebo fazenda, ktoré tiež upravovali vzťahy a postavenie medzi potomkami pôvodného obyvateľstva a kreolmi, rovnako ako reflektovali a reprodukovali kastový systém.
Iné koloniálne veľmoci v Južnej Amerike
Hoci Južnú Ameriku dominantne kolonizovalo Španielsko a Portugalsko, vznikali tu tiež menšie kolónie iných európskych koloniálnych veľmocí, a to najmä Holandska, Francúzska a Spojeného kráľovstva. Táto skutočnosť bola výsledkom konkurenčných snáh a ekonomických záujmov týchto veľmocí vo vzťahu k Španielsku a Portugalsku.
Okrem niektorých karibských ostrovov (Svätý Martin, Curaçao) sa expandujúci Holanďania v Južnej Amerike zamerali na oblasti kde už existovali portugalské kolónie. V roku 1624 obsadili mesto Salvador da Bahia a rok ho kontrolovali, neskôr v roku 1630 sa pod holandskú kontrolu dostala aj portugalská provincia Pernambuco. Okolo roku 1650 bol takmer celý obchod s otrokmi a cukrovou trstinou pod kontrolou Holanďanov. Napriek tomu podobne ako v prípade Ázie nebola holandská kontrola týchto kolónii dlhodobo úspešná. Najdlhšie si udržali kontrolu (a to do roku 1975) nad Surinamom ležiacim na severnom pobreží juhoamerického kontinentu.
Hlavný francúzsky záujem v kolóniách sa dlhodobo orientoval skôr na oblasti Severnej Ameriky, ale vzhľadom na to, že oblasť Karibiku a severného pobrežia Južnej Ameriky bola strategicky i obchodne veľmi dôležitá, Francúzi sa snažili udržovať svoju prítomnosť i v tejto oblasti. Na začiatku 17. storočí (1624) začali osídľovať oblasť na severnom pobreží, ktorá je dnes viac menej totožná s tzv. Francúzskou Guyanou. Popri tom kolonizovali aj susedné ostrovy v Karibskom mori, Martinique a Guadeloupe, ktoré sú dodnes zámorskými teritóriami Francúzska.
Rovnako ako v prípade Francúzska bolo ťažisko záujmov Anglicka na juhoamerickom kontinente v oblasti Karibiku (napr. Barbados, Grenada) a na severnom pobreží Južnej Ameriky, kde od 17. storočia Anglicko súperilo s Holandskom dlho do 19. storočia. Bývalá holandská kolónia, tzv. Britská Guyana, sa stala britskou kolóniou až v roku 1814 po takmer dvoch storočiach sporov. Anglická (britská) prítomnosť na kontinente nebola založená na kolonizácii teritórií, ale na ekonomickej a vojenskej sile, ktorú počas 18. a 19. storočia Spojené kráľovstvo získalo. Význam postavenia Spojeného kráľovstva dobre ilustruje zisk tzv. assienta. Assiento bola dohoda uzavretá medzi Španielskom a Spojeným kráľovstvom v roku 1713, ktorá dávala Spojenému kráľovstvu monopolné postavenie pre predaj otrokov do všetkých španielskych kolónii na 30 rokov.
La Chaise-Dieu (kantón)
La Chaise-Dieu je francúzsky kantón v obvode Brioude v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
Epikradios z Mantineie
Epikradios (Epikradios) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 484 pred Kr.
Epikradios z Mantineie bol v Olympii korunovaný vencom za víťazstvo v boxe dorastencov na 74. hrách v roku 484 pred Kr. Box dorastencov sa stal olympijskou disciplínou na 41. hrách v roku 616 pred Kr.  V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Súboj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že socha Epikradia stála v posvätnom okrsku olympijskej Altidy. Autorom jeho sochy bol sochársky majster Ptolichos z Aiginy.
Loriol-sur-Drôme
Loriol-sur-Drôme môže byť:
Lesní Hluboké
Lesní Hluboké je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 213 obyvateľov, z toho 106 mužov a 107 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 42,6 roka, ženy 39,2 roka).
Mútňanka
Mútňanka je potok na Orave, na území okresu Námestovo. Je to vodnatý ľavostranný prítok Bielej Oravy s dĺžkou 22 km a plochou povodia 70,55 km². Je tokom IV. rádu a miestne sa označuje aj ako Mútnianka. Na strednom toku tečie výrazne zvlneným korytom.
Prameň
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Pilsko, na juhovýchodných svahoch vrchu Polanica (1 339,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 245 m n. m.
Smer toku
V pramennej oblasti tečie najprv na juhozápad, oblúkom sa stáča severojužným smerom, potom od sútoku so Zlatným potokom pokračuje juhovýchodným smerom až k sútoku s Beňadovským potokom. Ďalej tečie severojužným smerom a napokon od sútoku s prítokom zo západného svahu Zrazu (967,8 m n. m.) tečie k ústiu opäť juhovýchodným smerom.
Prítoky
pravostranné: prítok zo severovýchodného svahu Magurky (1 142,5 m n. m.), z južného svahu Magurky, Zlatný potok, Čierny potok, Dilovačky, prítok z juhovýchodného svahu Menzdrovky (899,4 m n. m.), prítok z juhovýchodného svahu Gališovho vrchu (878,1 m n. m.), z juhovýchodného svahu Kurčinky (919,5 m n. m.), prítok z východného svahu Sviniarok (879,3 m n. m.), prítok prameniaci juhovýchodne od kóty 827,4 m; zľava prítoky z juhozápadného a južného svahu Minčola (1 272,8 m n. m.), Bystrý potok, prítok prameniaci severne od kóty 1 010,0 m, Práčka, tri prítoky prameniace v blízkosti obce Mútne, prítok zo severného svahu Chovancovky (863,2 m n. m.), Beňadovský potok, Podskalník, prítok zo západného svahu Zrazu (967,8 m n. m.)
Ústie
Mútňanka ústi do Bielej Oravy v blízkosti obce Breza v nadmorskej výške 642,0 m n. m.
Worthy to Say
„Worthy to Say“ je tretí singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback z ich druhého štúdiového albumu The State z roku 2000. Text napísal Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina. Singel vydalo v decembri 2000 vydavateľstvo Roadrunner Records. Je to celkovo štvrtý singel skupiny. Vyšiel jedine v Spojených štátoch.
Videoklip
Videoklip režíroval Ulf Buddensieck a premiéra videoklipu sa konala v roku 1999. Videoklip ukazuje skupinu hrajúcu skladbu a niekoľko scén, vrátane nezákonného predaja marihuany. Skupina chcela videoklipom ukázať problém, akým je ilegálny predaj drog v Kanade.
Zostava
Nickelback
Produkcia
Criteuil-la-Magdeleine
Criteuil-la-Magdeleine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Portes-lès-Valence
Portes-lès-Valence môže byť:
Park City
Park City je malé mestečko v štáte Utah v blízkosti Salt Lake City s viac ako 7 tisíc obyvateľmi (2000), kde sa každoročne koná významný festival nezávislého filmu Sundance Film Festival.
NGC 968
NGC 968 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 5. decembra 1879.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Academia Mexicana de Ciencias
Academia Mexicana de Ciencias je mexická akadémia vied založená 12. augusta 1959. Je neštátnou organizáciou.
Akadémia je rozdelená do dvoch sekcií: sekcia exaktných vied a sekcie humanitných a sociálnych vied. Patrí k nej niekoľko nezávislých vedeckých ústavov, laboratórií a ďalších vedeckých inštitúcií.
Bodoň (Maďarsko)
Bodoň (maď. Kétbodony) je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov. Obec mala slovenské osídlenie.
Rajón
Rajón (z fr. rayon = lúč, polomer, priečinok) môže byť:
Metal Gear
Metal Gear je názov série stealth-akčných počítačových hier určených najmä pre hracie konzoly. Ich tvorcom je Hideo Kodžima, vydala ich japonská spoločnosť Konami Corporation.
V centre diania je väčšinou bývalý člen skupiny FoxHound menom Solid Snake, ktorý opakovane čelí obrovským, nukleárnym chodiacim tankom menom Metal gear.
Broadway
right|thumb|300px|Broadway z výšky
Broadway je ulica v New Yorku. Prechádza štvrťou Manhattan z juhu na sever a je známa predovšetkým veľkým počtom významných divadiel.
Jeff Morrison
Jeff Morrison (* 4. február 1979, Huntington, Západná Virgínia, USA) je súčasný americký profesionálny tenista.
Langeac (kantón)
Langeac je francúzsky kantón v obvode Brioude v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
Saské vojvodstvo
Saské vojvodstvo bolo stredoveké kmeňové vojvodstvo existujúce do roku 1180 a rozkladajúce sa najmä na území súčasnej nemeckej spolkovej krajiny Dolné Sasko, ale zasahovalo aj na územie Saska-Anhaltska a Severného Porýnia-Vestfálska, Šlezvicka-Holštajnska a okrajových oblastí severného Durínska a Hesenska (pozri: mapu).
Obdobie od 2. storočia do 3. storočia
Názov Saska je odvodený od germánskych Sasov (Saxones), sídliacich pôvodne v západnej časti Jutského polostrova a na troch malých ostrovoch (Insulae Saxonum) v okolí Helgolandu, v krajine nazvanej Ptolemaiom v druhom storočí po Kr. Transalbigen či Nordalbigen. Na začiatku 3. storočia osídlili Sasi oblasť medzi riekami Labe, Eider a Trava a na konci 3. storočia prekročili Labe a jednotlivé saské kmene sa rozšírili po severozápadnom Nemecku.
Obdobie od 4. storočia do 5. storočia
V 4. storočí si Sasi podmanili susedné germánske kmene (Cheruskov, Agrivarierov, značnú časť Chaukov), potom sa na začiatku 5. storočia obrátili na juh proti Chamavom, po ktorých porážke dosiahli Durínsko. Časť Sasov sa pripojila k Longobardom a odišla s nimi do Itálie, kde sa však neboli ochotní prispôsobiť longobardskému právu, a preto sa vrátili späť do svojich pôvodných sídiel na severe Nemecka. V tom istom čase prebiehala aj ich expanzia do južnej Británie (pozri.: Anglosaské kráľovstvo) a v polovici 5. storočia na polostrov Armorika (dnešné Bretónsko), kde sa krajina nimi obývaná nazývala dočasne Saské prímorie (pobrežie, Saxonicus litus). Títo Sasovia opustili krajinu spoločne s rímskymi vojskami.
Obdobie od 6. storočia do 7. storočia
Od konca 6. storočia bolo Sasko rozdelené na 3 hlavné oblasti:
V nasledujúcom storočí sa ešte na severe v Holštajnsku vyčlenil Nordalbigen (Nordalbinger, od Nordleute).
Obdobie od 8. storočia do 9.storočia
Sasi podobne ako ostatné germánske kmene susediace s Franskou ríšou museli už od polovice 8. storočia čeliť ich expanzii. Už za Pipina Krátkeho (751-768) platili Franskej ríši vysoký tribút, aby si vykúpili mier. Vo vojnách s Karolom Veľkým v rokoch 772 – 785 boli Sasi opakovane porazení, ich územie spojené s Franskou ríšou a nasledovné povstania trestané s exemplárnou krutosťou. Na severe a východe (na rieke Labe) potom vytvoril Karol viacero obranných mariek proti Dánom a Slovanom Po verdunskej zmluve (843) pripadlo takmer celé Sasko Východofranskej ríši.
Obdobie od vzniku Saského vojvodstva do roku 1180
V polovici 9. storočia tu súčasne vzniklo silné kmeňové vojvodstvo, ktorého prvým známym vojvodom bol Luidolf, spomínaný v prameňoch v roku 850. Za vlády jeho syna Otta Osvieteného, potom ovládli Sasi Durínsko. Jeho syn, Henrich I. Vtáčnik, sa stal roku 919 kráľom Nemeckej ríše a Sasko jadrom vznikajúceho cisárstva.
Po nástupe Otta I. (936 – 973) na nemecký trón bolo Saské vojvodstvo v roku 960 udelené ako léno Hermannovi Billungovi (odtiaľ tiež ďalší názov Saska = Krajina Billungov), pričom najdôležitejšie oporné body zostali v držbe kráľa. Súčasne výbojmi na východ vznikla Billungská marka. Od konca 10 storočia a v 11. storočí postupne zanikla jednota vojvodstva, ktoré sa rozpadlo na rad grófstiev. V roku 1106 vymrel rod Billungov smrťou vojvodu Magnusa Saského, a Sasko získal Lothar von Supplinburg, zvolený v roku 1125 za nemeckého kráľom ako Lothar III.. Ten Sasko v roku 1137 previedol na svojho zaťa, vojvodu Heinricha Pyšného z Bavorska, za ktorého života bola Meißenská marka nakrátko opanovaná Welfovcami (1137 – 1138).
Po zosadení Heinricha Pyšného dostal Saské vojvodstvo Albrecht Medveď z rodu Askánovcov, ktorý ho spätne previedol v roku 1142 na Heinrichovho syna, presláveného Henricha Leva (Heinrich der Löwe), za čo dostal Brandenburskú marku. Henrich Lev z Welfskej dynastie rozšíril územie Saska najmä víťaznými bojmi s polabskými Slovanmi na východnej a severovýchodnej hranici (tu získal roku 1160 Meklenbursko, ktoré sa potom roku 1170 zasa naplno osamostatnilo ako ríšske kniežatstvo) a získal aj Bavorské vojvodstvo.
Obdobie od roku 1180 do roku 1423
Roku 1180 poráža Henricha Leva cisár Fridrich I. Barbarossa, ktorý mu väčšinu dŕžav zhabal a vojvodstvo bolo rozdelené, čím tiež de-facto zaniklo. Bernhard, gróf askánský, získal titul vojvodu a rodové dŕžavy, k ktorým si ešte vydobyl Wittenberg a Lauenburg; arcibiskup kolínsky potom Vestfálsko (ako vojvodstvo); pomoranské kniežatá boli v roku 1181 povýšené na vojvodov; vojvoda durínsky Herman I. dostal Saské Falcko (Saské falcgrófstvo, založené Henrichom I. Vtáčnikom); Lübeck bol v roku 1182 povýšený na ríšske mesto; a Henrichovi Levovi zostali iba časť Engernu a Ostfálsko (z týchto krajín potom vzniklo roku 1235 Brunšvicko)
V roku 1260 si Bernhardovi vnuci rozdelili jeho územie medzi seba a to tak, že Johann získal Sasko-Lauenburg a Albrecht Sasko-Wittenberg. Obe línie spolu súperili o zisk kurfirstského hlasu, ktorý bol v roku 1356 pririeknutý cisárom Karolom IV. Rudolfovi I. (1297-1356), vojvodovi sasko-wittenberskému spoločne s úradom ríšskeho vikariátu.
Keď v roku 1423 vymrela wittenberská línia sasko-askánskeho domu, dostal kurfirtský titul a súčasne prenesene aj titul vojvodov saských meißenský markgróf Fridrich IV. (I.) Bojovný z rodu Wettinovcov. Wittenberg sa potom stal hlavným mestom Saského kurfirststva.
Kisbágyon
Kisbágyon je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 1024 ha a žije tu 467 obyvateľov (2007).
NGC 773
NGC 773 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. novembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Vy-lès-Rupt
Vy-lès-Rupt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Eurocopter AS355 Écureuil 2
Vývoj
Aj napriek neskoršiemu uvedeniu do života moderného vrtuľníka Eurocopter EC 130, ktorý vychádzal koncepčne zo stroja AS 350, zostala produkcia vrtuľníkov AS 350 a AS 355 vysoká. Jednomotorové i dvojmotorové verzie vrtuľníkov boli licenčne vyrábané brazílskym závodom Helibras.
Vrtuľníky AS355 na Slovensku
náhľad|vpravo|Vrtuľník Eurocopter AS355N s imatrikuláciou OM-ATH na základni [[popradského strediska vrtuľníkovej záchrannej zdravotnej služby Krištof 03]] Vrtuľníky Eurocopter AS355 sa v Česko-Slovensku objavili prvý raz v roku 1992. Využívala ich Vrtuľníková záchranná zdravotná služba. Prvou bola slovenská spoločnosť ATE, ktorá dva kusy OK-WIQ, OM-MIQ (pred rokom 1992 s imatrikuláciou OK-MIQ) používala od roku 1992. Prenajímala ho Záchrannej službe v Košiciach. Od 2. februára 1993 slúžil u firmy ATE vrtuľník AS355 F1 V roku 1997 ATE modernizuje letecký park francúzskym vrtuľníkom AS355N Écureuil (OM-OTO). Od februára 1996 u firmy DELTA SYSTEM - AIR, s. r. o. slúžil AS355 F2 s reg. OK-AIA a AIB. Firma DELTA SYSTEM – AIR, a. s. v júni 2003 prebrala nový vrtuľník Eurocopter AS 355N OK-DSN. Vrtuľník slúžil na stanici LZS v Ústí nad Labem. V januári 2005 bol vystriedaný vrtuľníkom Eurocopter 135 T2 OK-DSB.
Technické údaje AS355N Écureuil 2
vpravo|náhľad|AS355N Dáta podľa Jane's All The World's Aircraft 1988-89
Litostrov
Litostrov je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 123 obyvateľov, z toho 61 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 37,3 roka, ženy 41,8 roka).
Curac
Curac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chotinka
Chotinka môže byť:
Transakcia
Transakcia môže zahŕňať obchodné akcie, dohody, zmluvy, obchod (napr. bankový obchod, peňažný obchod, atď.). Je to dohoda(zmluva), komunikácia, presun(prevod) zrealizovaný medzi separátnymi entitami alebo objektami, často sprevádzaný výmenou položiek s určitou hodnotou ako sú informácie, tovar, služby a peniaze.
Jaroslav Drobný (hokejista a tenista)
Jaroslav Drobný (* 12. október 1921, Praha, Česko-Slovensko – † 13. september 2001, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol amatérsky tenista a člen česko-slovenskej hokejovej reprezentácie. Od roku 1983 je členom Tenisovej siene slávy.
Od roku 1949 do 1959 bol egyptským občanom, v roku 1959 získal britské občianstvo a žil tam až do svojej smrti v 2001. Bol ženatý.