cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Premonštrátsky kláštor (Jasov)
Interiér Kostola svätého Jána Krstiteľa
Pod hlavnou klenbou sú umiestnené dva oltáre, vľavo zakladateľa premonštrátskej rehole svätého Norberta, vpravo svätého Augustína, charakteristické monumentálnymi apoteózami oboch svätcov. Myšlienkový odkaz oboch mnohofigúrových kompozícií poukazuje na víťazstvo kresťanskej viery nad pohanstvom.
Dva bočné oltáre v prednej časti lode majú mariánske zasvätenie – vľavo oltár Immaculaty, s postavou Panny Márie stojacej na zemeguli, vpravo oltár svätej Anny, s obrazom zachycujúcim tradičný výjav – svätá Anna vyučuje Máriu.
Hlavný oltár vo svätyni chrámu je zasvätený patrónovi kostola. Námet obrazu Krst Krista v Jordáne zachytáva jednu z kľúčových udalostí v živote svätého Jána Krstiteľa. Ku kompozícii tohto obrazu sa v zbierkových fondoch na Slovensku zachovali dve prípravné skice – v Slovenskej národnej galérii a jej replika vo Východoslovenskej galérii v Košiciach.
Monumentalitu oltárov dotvára aj ich sochárska časť – dielo Johanna Antona Kraussa (17281795). O tomto umelcovi pravdepodobne nemeckého pôvodu je málo poznatkov. S jeho prácami sa môžeme stretnúť na viacerých miestach – Praha, Eger, Skalica, Košice. V šesťdesiatych rokoch 18. storočia sa s rodinou natrvalo usadil v Jasove. Sochárska výzdoba tunajšieho kláštorného kostola – sochy premonštrátskych svätých svätého Evermoda a svätého Ludolfa na oltári svätého Norberta a sochy svätého Friedricha a svätého Giliberta na oltári svätého Augustína spolu so štvoricou menších sôch (svätej Margity Antiochijskej, svätej Márie Magdalény, svätej Rozálie a svätej Kataríny Alexandrijskej sediacich na volútach po bokoch tabernákula) – patrí k jeho vrcholným dielam.
Interiérová výzdoba vrcholí v stropnej výmaľbe. Vznikla počas druhého Krackerovho pobytu v Jasove, v rokoch 17621765, kam prišiel na opátovo pozvanie po ukončení prác na výzdobe Kostola svätého Mikuláša na Malej Strane v Prahe.
vľavo|náhľad|Freska v druhom klenbovom poli s námetom Úteku do púšte (vľavo) a Vraždenia neviniatok (vpravo). Pod ňou na klenbovom páse je v kartuši namaľovaný dedikačný nápis Maľby, pokrývajúce bezo zvyšku strop chrámu, námetovo a ikonograficky odkazujú na jeho patrocínium. Umelec na štyroch klenbových poliach v chronologickom slede zvečnil výjavy zo života svätého Jána Krstiteľa. Všetky maľby sú vsadené do iluzívnej architektúry s dekoratívnym rámovaním s ornamentami (kvetinové vázy), nadväzujúc na architektonické členenie a plastickú výzdobu obvodových múrov.
Gercourt-et-Drillancourt
Gercourt-et-Drillancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Premonštrátsky kláštor (Jasov)
Interiér Kostola svätého Jána Krstiteľa
Nad presbytériom vidíme výjav Narodenie Svätého Jána Krstiteľa, námetovo vychádzajúci z Lukášovho evanjelia. Alžbeta, Jánova matka, drží v náručí svojho syna, vedľa stojí Jánov otec Zachariáš držiaci v rukách tabuľku s nápisom NOMEN EIUS IOANNES EST (Jeho meno je Ján; Lk 1,63).
Bench press
right|thumb|Cvičiaci bench press
Bradykardia
thumb|[[Elektrokardiografia|EKG bradykardie]] Bradykardia je frekvencia srdca pod hodnotou 60 tepov za minútu v pokoji.
Môže sa vyskytovať i u zdravých ľudí, a to najmä u vytrvalostných športovcov. Na hodnotu pod 60 tepov môže klesnúť fyziologicky počas spánku, v ľahu. Frekvencia srdca môže byť spomalená zvýšenou aktivitou parasympatika alebo farmakologicky (betablokátormi). Ďalej sa s bradykardiou stretávame pri viacerých poruchách srdcového rytmu - bradyarytmiách. Bradykardia môže byť fyziolofická a patologická. Fyziologická je u športovcov v pokoji alebo počas spánku a patologická pri ochorení splavoovopredsienoveho uzla (sinusova bradykardia), pri zníženej činnosti štítnej žľazy, pri predávkovani liekmi, pri poruche prevodu vzruchu.
Bench press
Bench press je silové cvičenie, pri ktorom cvičiaci počas ľahu na chrbte spustí záťaž na úroveň hrudníka a potom ju opäť zdvihne do pozície, kedy je ruka úplne vyrovnaná. Cvičenie je určené na posilňovanie veľkého prsného svalu a ostatných podporných svalov vrátane deltového svalu, serratus anterior, hákového svalu a tricepsu. Bench press je jedným z troch cvikov v silovom trojboji a používa sa pri kulturistike a iných oblastiach na posilňovanie hrudníka.
Premonštrátsky kláštor (Jasov)
Interiér Kostola svätého Jána Krstiteľa
Medzi maľbami prvého a druhého klenbového poľa sa v strede medziklenbového pásu v kartuši nachádza umelcom maľovaný dedikačný nápis s chronogramom: PRO DEI GLORIA SANCTAE MARIAE BEATIQVE PATRONI IOANNIS BAPTISTAE HONORE ERECTA.
Prvé klenbové pole nad loďou (celkovo druhé) ako jediné obsahuje maľbu tematicky členenú na dve časti. Významovo dôležitejšia je pravá časť kompozície s výjavom Vraždenie neviniatok v Betleheme, kde vidíme matky žialiace nad telami zabitých detí. Na výjav obsahovo nadväzuje ľavá časť kompozície s výjavom Útek do púšte, kedy sa podľa legendy pred utekajúcou Alžbetou s dieťaťom otvorila skala a ukryla ju. K výjavu Alžbety s dieťaťom sa dochovala umelcova študijná kresba.
Rozmerovo najväčšia maľba vypĺňa tretie klenbové pole. Jej námet Kázanie v púšti, znázorňuje kazateľskú činnosť svätého Jána. Kompozícia maľby je zjavne ovplyvnená freskami Paula Trogera, významného rakúskeho barokového umelca. V tomto prípade ide o priamu variáciu Trogerovej monumentálnej fresky Zázrak rozmnoženia chlebov na strope slávnostnej siene prelatúry bývalého premonštrátskeho kláštora v Hradisku pri Olomouci.
Uprostred scény stojí Ján Krstiteľ a natiahnutou pravou rukou ukazujúc na svätožiarou zahaleného Ježiša Krista vraví slová podľa Jánovho evanjelia: Hľa, Baránok Boží, ktorý sníma hriechy sveta (Jn 1,29). Kompozíciu dopĺňa niekoľko skupín postáv, z ktorých niektoré sledujú Jánove slová, iné sa nezúčastnene zabávajú. Vľavo od Jána je napr. skupina zhromaždená okolo proroka Izaiáša. Do maľby zakomponoval umelec svoj autoportrét – zobrazil sa medzi trojicou postáv sediacich na veľkej skale oproti Jánovi Krstiteľovi. Štyri cípy klenbového poľa obsahujú monochrómne maľby sôch štyroch evanjelistov so svojimi tradičnými atribútmi.
Zrejme najsugestívnejší zo všetkých výjavov nachádzame na maľbe na štvrtom klenbovom poli. Sťatie svätého Jána Krstiteľa zobrazuje všeobecne známy príbeh o svätcovej smrti. Salome a Ján Krstiteľ sú hlavnými protagonistami výjavu, na ktorom kat kladie odťatú Jánovu hlavu na striebornú misu. Kompozíciu dotvárajú dvaja vojaci s kopijami.
Posledný obraz, na piatom klenbovom poli, sa svojím námetom vymyká z tematiky ostatných malieb, no je bežne uplatňovaným motívom maľovaným nad organovou emporou. Ústrednou postavou maľby Nebeský koncert je svätá Cecília s charakteristickým atribútom organom, ktorú na rozličných hudobných nástrojoch doprevádza zbor anjelov.
Medziklenbové pásy sú zdobené dekoratívnou maľbou. Na medziklenbovom páse, medzi klenbou svätyne a prvej klenby lode, je na západnej strane vyobrazená alegorická postava Cirkvi s kalichom, tiarou a krížom. Na protiľahlej strane je postava starozákonného proroka Mojžiša s desiatimi Božími prikázaniami. Medziklenbové pásy, rozdeľujúce tretiu a štvrtú klenbu lode, zdobia postavy prorokov Malachiáša a Izaiáša.
Knižnica
Umelecké majstrovstvo Johanna Lucasa Krackera môžeme obdivovať aj v kláštornej knižnici. Tá sa nachádza v severnom predĺžení osi kostola. Predpokladá sa, že knižnica v kláštore pribudla už v druhej polovici 13. storočia. Jej vznik súvisel s celkovým poslaním premonštrátskeho rádu. Knižničný fond sa počas jej existencie rozrastal, príp. ochudobňoval podľa toho aký bol osud samotného kláštora. Najväčšiu stratu utrpel po zrušení rehole v roku 1787, kedy boli knihy z kláštora odvezené do Maďarska. Po opätovnom obnovení rádu sa do Jasova vrátil iba ich nepatrný zlomok. Napriek tomu už krátko po tomto období sa knižničný fond rýchlo rozrastal; postupne tu svoje miesto našli knihy z knižníc zrušených okolitých farností a kláštorov, zaniknutých premonštrátskych gymnázií a z knižnice prepoštstva kláštora v Lelese.
Po roku 1950 bola knižnica obohatená o knižnice zrušených kláštorov na východnom Slovensku.
náhľad|Pohľad do kláštorného refektáraDnešný fond knižnice obsahuje takmer osemdesiattisíc zväzkov kníh teologických, filozofický, prírodovedných, geografických, historických ale aj beletristických, písaných prevažne v latinskom, maďarskom a nemeckom jazyku. Pôvodne bol fond oveľa bohatší, no časť pôvodnej zbierky sa dostala do Slovenskej národnej galérie v Bratislave, Matice slovenskej v Martine a do Slovenského technického múzea v Košiciach.
Klenba pozdĺžnej sály je rozdelená maľovaným dekoratatívnym pásom na tri časti s kruhovými, námetovo sa dopĺňajúcimi alegorickými freskami. Prvá figurálna kompozícia je oslavou vzdelanosti (Alegória štyroch fakúlt – teológie, práva, filozofie a medicíny s postavou sediacej Palas Atény naspodu). Druhá je apoteózou osobnosti a pôsobenia opáta Sauberera, podporovateľa vied a umení. Naňho sa vzťahuje aj skupina v strednom páse, kde figúry géniov s atribútmi Štedrosti, Umení a Triumfu múdrosti nesú pamätnú plaketu s prelátovým portrétom doplnenú kruhopisom ANDREAS SAUBERER I: P. PRIMUS ABBAS IASZ. Dekoratívna maľba rámovania prechádza aj na steny; na čelnej strane je ďalšia alegorická kompozícia Života a Smrti (času a večnosti). V klenbových maľbách knižnice je použitá baroková alegorická forma; ich kompozičný rozvrh, celé figurálne zoskupenia na oblakoch a ikonografia jednotlivých personifikácií sú odvodené z viedenských fresiek uznávaného umelca Daniela Grana (o. i. je autorom alegorických fresiek stropu kaplnky svätého Jána Almužníka v bratislavskom Dóme), ktoré boli až do záveru barokovej epochy normatívnym vzorom pre alegórie tohto druhu.
Klimatoskeptik
Klimatoskeptik je osoba, vyslovujúca pochybnosti o teóriách antropogénnej klimatickej zmeny, alebo globálnom otepľovaní. Osoby majúce klimatoskeptické názory, sami seba klimatoskeptikmi nazývajú málokedy, alebo vôbec nie. Toto pomenovanie na ich označenie, používajú hlavne masmédiá, pri informovaní o nich, a ich názoroch.
Takzvaný "klimatoskeptici" bývajú označovaný, ako lobisti v službách energetickej spoločností,  pričom tie isté spoločnosti ktoré majú financovať činnosť "klimatoskeptikov", preukázateľne prispievajú IPCC a snažia sa presadiť obchodovanie s emisnými povolenkami
Premonštrátsky kláštor (Jasov)
Okolie kláštora
Súčasťou areálu sa stala baroková záhrada; údajne ide o jedinú záhradu v barokovom štýle na Slovensku, ktorá ostala v pôvodnej podobe zachovaná dodnes. Práve v 18. storočí bolo zakladanie veľkých ozdobných záhrad, parkov a arborét veľmi populárne. V súvislosti s tým nastal rozmach aj v dovoze rôznych cudzokrajných drevín. Záhrada jasovského kláštora je pozoruhodná pôvodnými sadovníckymi prvkami, tvarovanými drevinami a súmernou sieťou chodníkov. Nadväzuje na architektúru kláštora a je jeho kompozičným pokračovaním.
Premonštrátsky kláštorný komplex v Jasove je pamiatkou mimoriadneho významu. Pre svoju mimoriadnu architektonickú, historickú, umeleckú a prírodokrajinársku hodnotu patrí kláštorný komplex opátstva k najvýznamnejším sakrálnym areálom na Slovensku. Vďaka týmto atribútom bol ešte v roku 1970 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. Atraktivitu tohto krásneho kúta Slovenska okrem kláštorného komplexu dotvára aj ďalšia vyhľadávaná atrakcia – najstaršia sprístupnená jaskyňa u nás – Jasovská.
Klimatoskeptik
Používanie slova "klimatoskeptik" v médiách
Typickým príkladom je situácia, v ktorej je zástanca myšlienky antropogénnej klimatickej zmeny v článku alebo reportáži, označený ako "proponent" názoru, alebo "klimatológ", a odporca namiesto toho, aby sa o ňom tvrdilo že je "oponent", a bez ohľadu na kvalitu jeho názoru, hoci by aj mal vedecký titul "klimatológ", je označený za "klimatoskeptika".
V širšom kontexte, použitia označenia "klimatoskeptik", tento pojem získava pejoratívny význam "táto osoba, neverí tomu, v čo veria "všetci", preto je smiešna.." . V extrémnom prípade stavia tzv. "klimatoskeptika" do negatívnej pozície "popierača", evokujúcej popieranie holokaustu, pričom medzi zástancami antropogénnej klimatickej zmeny sa vyskytuje názor, že popieranie antropogénnej klimatickej zmeny, by malo byť trestné rovnako ako popieranie holokaustu.
Neprimerané používanie pojmu klimatoskeptik, pretože toto slovo nemá žiadny presne vymedzený význam, robí z neho pojem patriaci do newspeaku, a jeho nepatričné použitie, znižuje význam každého textu, v ktorom sa vyskytuje, hoci aj vedeckého pojednania, na bezobsažnú politickú propagandu.
Vedci
Anthony Watts, Stephen McIntyre, Bjørn Lomborg, Luboš Motl, Henrik Svensmark, Guus Berkhout
Politici
Václav Klaus, Christopher Monckton, Tony Abbott
Žurnalisti
Andrew Bolt, James Delingpole
Organizácie
Climate Intelligence Foundation (skrátene Clintel)
Newfoundland
náhľad|Poloha Newfoundlandu Newfoundland je veľký ostrov pri severovýchodnom pobreží Severnej Ameriky. Patrí ku kanadskej provincii Newfoundland a Labrador. Rozlohou je 15. najväčší ostrov na svete. Najväčším a zároveň hlavným mestom provincie je St. John's, nachádzajúci sa na juhovýchodnom pobreží ostrova. Na ostrove žije približne 485 000 obyvateľov (podľa sčítania v roku 2001).
Čorík čierny
Čorík čierny alebo rybár čierny (lat. Chlidonias niger) je druh z čeľade rybárovité, zaraďované aj pod čajkovité. Obýva močiare holarktídy od Biskajského zálivu po 95. poludník. Na Slovensku hniezdi len na močiaroch a rybníkoch Východoslovenskej roviny, dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie bolo na 2,30 % mapovacích kvadrátov, počas migrácie so objavuje skoro na každej stojacej vode, bol zistený na 23,70 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov čorík čierny patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, európska populácia má neznámy trend, v severnej Amerike došlo za posledných 40 rokov k štatisticky nevýznamnému poklesu.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 40 – 150. Je to fluktuujúci druh, veľkosť populácie vykazuje výrazný pokles viac ako o 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje má mierny pokles od 20% - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 VU:B1 - zraniteľný. V roku 2001 VU - zraniteľný. V roku 2014 EN* C2a(i); D - silne ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D - ustupujúci druh.
Atlas (mesiac)
Atlas alebo Saturn XV je prirodzený vnútorný satelit Saturna.
Bol objavený Richardom J. Terrileom v roku 1980 z fotografií sondy Voyager 1 a dostal dočasné označenie S/1980 S 28. V roku 1983 bol oficiálne pomenovaný.
Atlas je najbližším satelitom k vonkajšej hrane prstenca A a dlho sa predpokladalo, že je pastierkym satelitom tohto prstenca. Neskôr sa zistilo, že ním sú vzdialenejšie mesiace Janus a Epimetheus. V roku 2004 bol vo vnútri obežnej dráhy Atlasu objavený tenký prstenec s dočasným označením R/2004 S 1.
Fotografie s vysokým rozlíšením, ktoré urobila v roku 2006 sonda Cassini-Huygens ukazujú hladký mesiac s hranami miskovitého tvaru. Najlepším vysvetlením tejto nezvyčajnej štruktúry je akumulácia materiálu z prstenca na mesiaci, hlavne v oblasti rovníka z dôvodu tenkosti prstenca.
Atlas je značne rušený mesiacom Prometheus a menej mesiacom Pandora, čo vedie k odchylkám až do 600 km (~0,25°) z keplerovej obežnej dráhy s periódou približné 3 roky. Keďže obežné dráhy Prometheusa a Pandory sú chaotické, predpokladá sa, že Atlas môže byť tiež.
Touffréville
Touffréville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 306 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Auxon (Haute-Saône)
Auxon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hugh Hefner
thumb|Hugh Hefner v roku 1979
Hugh Hefner, celým menom Hugh Marston Hefner (* 9. apríl 1926, Chicago, Illinois – † 27. september 2017, Los Angeles, Kalifornia), tiež nazývaný Hef, bol americký podnikateľ a vydavateľ. Založil a vydával magazín Playboy, ktorý sa stal ikonou americkej sexuality.
Flávio Conceição
Flávio da Conceição (* 13. jún 1974, Santa Maria da Serra) je bývalý brazílsky futbalista.
Hugh Hefner
Hefner sa oženil 25. júna 1949 s Mildred Williamsovou. Má s ňou dve deti, Christie a Davida Paula. Christie je predsedníčkou Playboy Enterprises. Mildred a Hugh sa rozviedli po desiatich rokoch manželstva v roku 1959.
Flávio Conceição
Conceição začal svoju seniorskú kariéru v drese Rio Branco EC v roku 1992. Neskôr prestúpil do Palmeiras, kde odohral počas dvoch sezón vyše 100 zápasov. Po olympiáde v roku 1996 prestúpil do španielskeho Deportivo de La Coruña, ktorý za neho zaplatil 6,3 miliónov €. Neskôr sa stal hráčom kráľovského klubu Real Madrid, kde dosiahol viaceré úspechy.
Hrával na pozícii stredného záložníka. Brazíliu reprezentoval v 45 zápasoch.
Rotunda svätého Juraja (Říp)
náhľad|Rotunda sv. Juraja na Řípe, rok 2005 náhľad|V roku 2010 Rotunda svätého Juraja na vrchole hory Říp je jedna z najstarších dochovaných stavieb v Česku.
Dejiny
Prvýkrát je v písomných prameňoch miestna rotunda uvádzaná v roku 1126, kedy dal knieža Soběslav I. na pamiatku víťazstva v bitke pri Chlumci opraviť existujúci kostolík a rozšíriť o západnú kruhovú vežu. Z tejto skutočnosti vyplýva, že stavba bola založená už skôr. Románska rotunda bola pôvodne zasvätená svätému Vojtechovi. Kostol, ktorého zasvätenie bolo medzitým zmenené na sv. Juraja, sa v 17. a 18. storočí stal obľúbeným pútnickým miestom.
Súčasná podoba rotundy je výsledkom puristickej prestavby v rokoch 1869 až 1881. Pri nej bol na novo prerazený južný portál (predtým sa do rotundy vstupovalo dnes zamurovaným vchodom na západnej strane), urobené veľké okná v lodi a na steny stavby boa nanesená hladká vonkajšia omietka. Tá bola počas prvej československé republiky spolovice obitá.
K ďalším stavebným úpravám došlo v 20. storočí na základe požiadavky romanizovať fasádu. Plášť bol od prízemia kompletne premurovaný, čím zaniklo i najstaršie dochované románske murivo na druhom poschodí veže. Rotunda tak získala „románsky“ vzhľad s neomietnutou fasádou. Južný portál zriadený pri predchádzajúcej prestavbe bol vybúraný a nahradený novým v neorománskom štýle, okenné otvory v lodi boli zmenšené a vybavené replikou románskeho ostenia. Hoci bolo v priebehu prác opakovane konštatované, že historická opuková dlažba je v poriadku, a že stačí len vymeniť niekoľko prasknutých dlaždíc, bola nakoniec nahradená pieskovcovou dlažbou.
Púte, omše a prehliadky
Každoročná púť sa koná v nedeľu pred sviatkom sv. Juraja (24. apríla). S púťou je spojený aj zábavný a kultúrny program konajúci sa nasledujúci víkend.
Omše sú v rotunde každú prvú nedeľu v mesiaci od 15.00 hod. Slúži ich roudnický farár, do ktorého farnosti rotunda patrí.
Ak nie je práve omša, je od apríla do októbra možná prehliadka rotundy so sprievodcom.
Želovce
Želovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis
Obec sa nachádza v Ipeľskej kotline, v údolí riečky Krtíš, asi 8 km južne od Veľkého Krtíša a 7 km od štátnej hranice s Maďarskom. Zo severozápadu na juhovýchod preteká obcou Želovský potok, na ktorom je pred obcou vybudovaná menšia vodná nádrž. Západným okrajom prechádza cesta II/527 zo Šiah a Slovenských Ďarmôt do Veľkého Krtíša, na ktorú sa tu napája cesta do Kiarova.
Dejiny
Pahorkatinná oblasť s úrodnými údoliami vytvárala vhodné podmienky na život a preto aj v oblasti Želoviec sa dochovali dôkazy prítomnosti ľudí už od eneolitu (3500 - 2000 pred Kr.). Dôkazom toho sú štiepané kamenné nástroje, ktoré boli nájdené v chotári dnešnej obce. Územím prešli mnohé národy, medzi nimi Kvádi, Huni, Longobardi, Avari, Slovania a Maďari. Z obdobia raného stredoveku, kedy tu žili najmä Avari a Slovania, sa tu našlo 840 hrobov a v nich množstvo zbraní, šperkov, úžitkových predmetov a slovanských nádob.
Samotná obec je písomne doložená v listine z 30. júna 1296, kedy sa spomína ako Zsély. Zánik pôvodnej osady, ležiacej na ľavom brehu Krtíša spôsobili osmanské vojská, ktoré v druhej polovici 16. storočia spustošili celý región a Želovce vypálili. Preživší si založili novú obec na súčasnom mieste. Obec patrila do majetku Bettéra, Balassovcov a Koháryovcov, po vyhnaní Turkov ju získal gróf Štefan Zichy. V roku 1625 si Želovčania postavili kostol, ktorý bol však zničený a súčasný, na novom mieste pochádza z roku 1771. O rok neskôr pribudol v obci kaštieľ a v roku 1773 aj budova fary. Práve zásluhou Zichyovských grófov sa začali v obci rozvíjať remeslá a rozšírili tak dovtedy výhradne poľnohospodársky spôsob obživy obyvateľov.
Čiernym dňom v dejinách je aj nedeľa 17. augusta 1862, kedy takmer celú obec zničil rozsiahly požiar. Nepoškodený zostal iba kaštieľ, kostol a jediný dom, preto vtedajší majiteľ panstva Ábel Zichy daroval poškodeným pozemky a nariadil rozparcelovanie územia a výstavbu od seba dostatočne vzdialených domov. Práve prílišná blízkosť a slamené strechy najviac prispeli k rozšíreniu požiaru a veľkým škodám na majetku. Želovce boli obnovené a postupne sa stali významným poľnohospodárskym a remeselníckym strediskom s tehelňou, vodným a neskôr parným mlynom. Ťažilo sa tu uhlie a soľ a viackrát ročne sa tu konali jarmoky a dobytčie trhy. Z remeselníkov tu bol zastúpený kováč, kolár, tesár, stolár, šuster, murár, remenár a mlynár.
V novodobých dejinách bola vybudovaná pošta, telefón, telegraf a v lokalite Šóšár pri prameňoch minerálnej vody aj kúpele. V medzivojnovom období boli Želovce kultúrnym a hospodárskym centrom užšieho regiónu. Od roku 1932 fungoval Gazdovský spolok, ktorý pripravoval osivo, o dva roky neskôr sa začal chov šľachteného dobytka a bolo zavedené zavlažované záhradníctvo. V kultúrno-spoločenskej oblasti vznikol spolok Victoria, ktorý sa podporoval šport, kultúru, tradície a vzdelávanie. Činnosť divadelnej skupiny pretrvala až do konca 70. rokov minulého storočia. Po druhej svetovej vojne sa s rozmachom individuálnej výstavby začalo aj masové cestovanie za prácou. Zjednodušenie života miestnych znamenalo v roku 1948 vybudovanie elektrickej siete, v roku 1964 dokončili modernú základnú školu a neskôr aj kultúrny dom s kinosálou. Zamestnanie prinieslo otvorenie pobočky závodu Kovohron, ktorý však v roku 1990 zanikol.
Po roku 1989 zaniklo aj Poľnohospodárske družstvo a zánikom veľkých firiem v okolí prinieslo vysokú nezamestnanosť. Len pomaly vznikajú súkromnú prevádzky výroby a služieb, ktoré zamestnávajú desiatky ľudí. Tak ako v mnohých obciach na okolí, aj tu stagnuje rozvoj, kultúra aj šport.
Kostol svätého Mikuláša (Višňové)
Kostol svätého Mikuláša je rímskokatolícky chrám, nachádzajúci sa v obci Višňové v okrese Žilina. Farnosť patrí do žilinskej diecézy a dekanátu Rajec. Tvorí zastávku Slovenskej mariánskej cesty.
História
V roku 1674 sa objavuje záznam o Višňovskej Panne Márii, ktorá sa stala cieľom pútí veriacich zo širokého okolia. Pútnický kostolík nestačil pojať veľké množstvo pútnikov, preto bol v priebehu niekoľkých desaťročí až trikrát rozšírený. V polovici 18. storočia vymohol Ján Laffiri (Zaffiri) u nitrianskeho biskupa Jána Gustínyho stavbu nového kostola. Povolal z Kremnice skúseného architekta Petra Millera, ktorý navrhol, aby starý kostol nechali stáť a okolo neho dvíhali múry nového, neskorobarokového kostola. Základný kameň bol položený r. 1769 a r. 1782 bol kostol celý zastrešený. Novopostavený kostol má dĺžku 46 metrov a v najširšom mieste meria až 27 metrov.
Hlavný oltár
Hlavný oltár sa nachádza v západnej časti chrámu a ten pôvodný kostolu daroval žilinský rodák Daniel Dlabač. Centrálnym prvkom barokového oltára je na vyvýšenom tróne umiestnená socha sediacej Madony s dieťatkom na rukách. Pôvodné časti krídlového oltára s bohatou výzdobou, na evanjeliovej i epištolovej strane s dvojicou sôch (sv. Ján Nepomucký a sv. František Xaverský) a Ukrižovaným boli neskôr upravené. Po bokoch oltára pribudli sochy sv. Petra a Pavla a štyri korintské stĺpy, ktoré nesú klasicistický tympanón s obrazom sv. Mikuláša. V oltárnom priestore je veľký obraz Navštívenia Panny Márie.
Bočné oltáre
Ľavú stranu hlavnej lode zdobí oltár sv. Antona Padovského, ktorý pätica trnavských majstrov dokončila v roku 1797. Dominuje mu obraz svätca, vzdávajúcemu úctu malému Ježiškovi v náručí matky. Nad obrazom je symbol tzv. Božieho oka. Náprotivný oltár (zrejme od rovnakých majstrov) je z roku 1802 a je venovaný sv. Mikulášovi. Na oltárnom obraze je svätec s trojicou anjelov, ktorí držia biskupskú palicu a tri zlaté jablká. V hornej časti je monogram sv. Márie.
Krstiteľnica
Plastika Kristovho krstu dominuje krstiteľnici, ktorá je prácou Jozefa Točkoviča z Rajca. Pochádza z roku 1810 a nachádza sa v pravej lodi kostola.
Kazateľnica
Dominuje ľavej časti na okraji bočnej lode a je dielom trojice nitrianskych majstrov. Čelnej strane dominujú kruhové reliéfy, baldachýn zdobí socha Všemohúceho, na spodnej strane holubica.
Lavice
V kostole sa zachovali pôvodné lavice zo smrekovcového dreva, ktoré vyrobil v roku 1795 mošovský majster Krištof Laur. Okraje lavíc zdobia volúty. Spovedelnice sú približne z rovnakého obdobia a zdobia ich zlátené esovité pletence a rímsy so zuborezom. Umiestnené sú v bočných lodiach kostola.
Vitráže
Pôvodné vitráže boli v chráme osadené začiatkom 20. storočia, zrejme počas realizácie maľby interiéru. Zobrazujú výjavy Nepoškvrneného počatia, sv. Alojza, sv. Alžbety a sv. Antona Padovského. Chrámu ich darovali žilinskí mešťania, súčasní farníci prispeli na ich obnovu.
Organ
Je umiestnený na chóre nad vchodom do chrámu a zhotovil ho v roku 1797 Ján Pažický z Rajca. Ide o dvojmanuálový desaťregistrový nástroj so skriňami po stranách medzivežového okna. Výzdobu predstavujú sošky anjelikov, hrajúcich na hudobné nástroje.
Maľby
náhľad|Interiér chrámu náhľad|Betlehem v bočnej lodi Pôvodne bol až do začiatku 20. storočia interiér vymaľovaný na bielo, zmenu vykonal až farár Alexej Frátrik. Zorganizoval zbierku a výmaľbu interiéru urobil v rokoch 1901 – 1902 slovenský maliar Jozef Hanula. Popredný maliar kostolných klenieb nadviazal na tradíciu pútneho miesta a vyzdobil interiér ľahko zrozumiteľnými výjavmi s dôrazom na Pannu Máriu a ruženec. Klenbu nad hlavným oltárom zdobí obraz posledného súdu, nad svätyňou je výjav vyhnania z raja. Nasleduje víťazný oblúk s nápisom „Ja som cesta, pravda a život“, odkazujúci na Ježiša a užšie pole s baránkom s kalichom a hostiou (symbol večného života), ležiaceho na knihe. Centrálnu časť hlavnej lode zdobí obraz korunovania Panny Márie, v rohoch sú kruhové medailóny, zobrazujúce zvestovanie, navštívenie, útek do Egypta a smrť Bohorodičky.
Krížová cesta
V interiéri kostola sa nachádza Krížová cesta, ktorú tvorí 14 maľovaných obrazov. Tie sú rozmiestnené po stenách chrámu.
Sochy
Po okrajoch oltára sú sochy sv. Petra a Pavla. Svätý Peter je naľavo, v pravej ruke drží knihu a v ľavej, zohnutej na hrudi, drží kľúč. Vpravo je socha svätého Pavla, ktorý v ľavej ruke drží palicu. V priestore svätyne sa nachádza i najnovšia socha Fatimskej Panny Márie, ktorá bola do Višňového privezená priamo z Fatimy. Na víťaznom oblúku, vymedzujúcom priestor svätyne, sú od začiatku 20. storočia umiestnené sochy Božského Srdca Ježišovho (vľavo) a Nepoškvrnené Srdce Panny Márie (vpravo). Interiér chrámu zdobia ešte sochy sv. Terézie, svätého Jozefa, sv. Antona Padovského a sv. Jána Nepomuckého.
Besançon-Nord-Est
Besançon-Nord-Est je francúzsky kantón v obvode Besançon v departemente Doubs v regióne Franche-Comté. Tvorí ho severovýchodná časť mesta Besançon.
Kostol svätého Mikuláša (Višňové)
Novšie úpravy
V 80. rokoch bola realizovaná postupná obnova kostola, kedy boli vykonané nátery strechy, fasády, interiéru, doplnené bolo osvetlenie i ozvučenie a generálnou opravou prešiel organ. V 90. rokoch 20. storočia bolo odstránené zábradlie, oddeľujúce svätyňu od hlavnej lode. Výrazná obnova kostola začala po príchode Jozefa Bagina, ktorého zásluhou začala skutočná záchrana pamiatky. Osadené boli kompletne nové strešné časti veží, opravený bol krov i strecha a začalo sa s vysúšaním navlhnutých omietok. V interiéri boli vymenené elektrické rozvody i kabeláž rozhlasu, vymenené boli staré okná i dvere. Reštaurované boli vitráže a inštalované bolo kúrenie. Veže kostola boli po oprave omietok namaľované.
One Chase Manhattan Plaza
right|thumb|One Chase Manhattan Plaza
Kostol svätého Mikuláša (Višňové)
Exteriér
Na priečelí nad vstupom boli v minulosti hodiny. Pred vstupom do kostola je neskorobarokové súsošie Kalvárie z konca 18. storočia, ktoré podľa návrhu Bartolomeja Minicha vytesal Ján Kurie. Pri juhovýchodnom rohu je umiestnený drevený kríž.
One Chase Manhattan Plaza
One Chase Manhattan Plaza je bankový mrakodrap situovaný vo finančnom dištrikte Lower Manhattane v New Yorku.
Kostol svätého Mikuláša (Višňové)
Exteriér
V minulosti vymedzovala priestor kostola stromová alej, ktorá zároveň v dávnejších časoch určovala priestor na pochovávanie. Zlý stav stromov a najmä ich negatívny vplyv na vlhnutie stien boli dôvodom ich odstránenia. Pre potreby slávností bolo okolo roku 2010 za kostolom vybudované zastrešené drevené pódium.
One Chase Manhattan Plaza
Budova bola dokončená v roku 1961, má 60 poschodí, 4 podzemné poschodia, so svojou výškou 248 m je 10. najvyššia budova New Yorku (2007). Budova je postavená v medzinárodnom štýle, navrhol ju Gordon Bunshaft zo Skidmore, Owings & Merrill.
Helena (mesiac)
Helena alebo Helene je prirodzený satelit Saturna.
Záhorce
Záhorce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis
Záhorce ležia vo východnej časti Ipeľskej kotliny v doline Krtíša na pravom brehu rieky Ipeľ. V súčasnosti obec Záhorce zahrňuje do svojho územného členenia aj dve bývalé samostatné obce Selešťany a Podlužany.
Řečice (okres Pelhřimov)
Řečice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 134 obyvateľov, z toho 68 mužov a 66 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,0 roka (muži 45,2 roka, ženy 46,8 roka).
Otto Wagner
Otto Wagner (* 13. júl 1841, Penzing, Rakúske cisárstvo – † 11. apríl 1918, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko) bol rakúsky architekt, urbanista a teoretik architektúry, predstaviteľ secesie.
Život
Otto Wagner svoje štúdium s technickým zameraním začal na Technische Hochschule vo Viedni, pokračoval na Bauakademie v Berlíne a štúdium dokončil v rokoch 1861-1863 na akadémii vo Viedni. Svoje prvé tvorivé obdobie sa nieslo v robustnom a triezvom klasicistickom štýle a postupne plynulo prešiel k secesii. Patril k jedným z najvýznamnejších a najuznávanejších architektov vo Viedni, preto dostal veľa verejných a akademických zákaziek.
1896 manifest Moderne Architektur, kde Wagner vyzdvihuje potrebu a dôležitosť nového prístupu k architektúre, kde princípy sú tvorené na základe účelnosti. Takýto prístup je citeľný hlavne v budove viedenskej poštovej sporiteľni. Pozdvihuje nový spôsob chápania umeleckej tvorby, kedy je potrebné pochopiť a uvažovať nad pojmom štýl. Wagner ho chápe ako prirodzený výsledok moderného pokroku a je spojený so stavebnou formou. Teda ide o odmietanie renesančnej a barokovej výzdoby, zároveň podpora čitateľnosti.
Neskôr sa stal profesorom viedenskej akadémie kde vyučoval žiakov, ktorí pokračovali v ceste modernej architektúry. V roku 1897 bolo vo Viedni skupinou umelcov založené hnutie Viedenská secesia, ku ktorému patrili Joseph Maria Olbrich, či Josef Hoffmann a Otto Wagner. Cieľom hnutia bolo postaviť sa proti tradičnému modernému umeniu a snaha o architektúru a umenie podporujúcu rozvoj modernej spoločnosti. Smerovanie ku kontrole bohatosti a organizácie výzdoby v prospech kockových tvarov blokov a v geometrickom ornamente.
Tvorba (Vybrané diela)
náhľad|Majolikový dom Išlo o činžiakový dom, ktorý ako prvý nadobudol práva pre dôstojné bývanie pre obyčajných ľudí. Zaujímavý je aj okrem iného svojou farebnou fasádou zdobenom v secesnom štýle. Ide o keramickú dlažbu s ornamentálnymi kvetovými motívmi. Každý byt je rozlohou rovnako veľký a zároveň sa v rovnakej miere podieľa na výzdobe fasády. Na tomto Wagnerovom dome môžeme zreteľne vidieť zladenie výzdoby s architektúrou.
náhľad|Wagnerova vila II Uzatvorená kompozícia, symetria a strohé využitie výzdoby. Ide o stavbu, ktorá svojou hmotnou vyváženosťou vytvára „klasicistické dielo“. Svojou jednoduchosťou vytvára kontrast s bohato zdobenou Wagnerovou vilou I. Na fasáde sú viditeľné výraznejšie tvary kockových blokov, ktoré sú doplnené modrým geometrickým ornamentom a kovovými doštičkami.
náhľad|Sankt Leopold V Steinhohe Malý kostol v psychiatrickom ústave je modelovaný podobne ako Pavilón secesie (Joseph Maria Olbrich). Priečelie je v tvare štvorca a nad ním sa vypína veľká kupola, ktorú dopĺňajú vežičky. Dekoratívne formy sú triezvejšieho a usmerneného charakteru. Objekt je obložený mramorovými doskami.
Sosnová ulica (Bratislava)
Sosnová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Ovsište v blízkosti Bosákovej ulice.
Je jednou z posledných troch ulíc, ktoré sa zachovali z obce Ovsište, asanovanej v rokoch 1975 – 1982. Ulica mala pôvodný názov Sadová ulica. Premenovaná bola 20. decembra 1950, z dôvodu odstránenia duplicitného pomenovania ulíc v Bratislave, po pripojení viacerých obcí k mestu v roku 1946. Je pomenovaná podľa borovice lesnej. Tvorí ju pozostatok po pôvodnej zástavbe rodinných domov.
Lipsko
Lipsko je najväčšie mesto v nemeckej spolkovej krajine Sasko. Má asi 515 000 obyvateľov a leží na sútoku niekoľkých riek. V roku 2006 bolo označené za najlacnejšie mesto v Európe.
Dejiny
Názov Lipsko skutočne pochádza z názvu lipa, mesto založili Slovania v roku 1015 ako trhovisko. Už v roku 1165 bolo povýšené na mesto a miestne trhy sa stali významnou udalosťou. Na začiatku 15. storočia, v roku 1409 bola založená Lipská univerzita, ktorá zvýšila význam mesta natoľko, že sa tu začali rozvíjať rýchlo remeslá a neskôr aj priemysel. Pri Lipsku sa 16. októbra až 19. októbra 1813 konala najväčšia bitka napoleonských vojen, tzv. Bitka národov, v ktorej protifrancúzska koalícia dosiahla rozhodujúce víťazstvo. Medzi Lipskom a Drážďanmi sa tiež otvorila prvá nemecká železničná trať, čoskoro potom sa mesto stalo železničným dopravným uzlom. V 20. rokoch 20. storočia narastal rýchlo počet obyvateľov, a to až nad 500 000, ľudia sa sem sťahovali z vidieka za vidinou lepšieho života v meste. Za nacistickej vlády mesto zažilo tzv. Krištáľovú noc, kedy boli vypálené synagógy a pobití židia. Krištáľová noc sa stala veľkou manifestáciou sily, moci a hrôzy NSDAP. Ku koncu vojny bolo mesto z veľkej časti zničené spojeneckým bombardovaním, obsadila ho americká armáda, ktorá ho odovzdala do správy Červenej armády. Po vyhlásení NDR začala mohutná prestavba mesta podľa socialistického štýlu, vybudovávali sa veľké sídliská a nové priemyselné podniky. Lipsko sa malo stať „perlou Nemecka“. Na konci života Východného Nemecka, v roku 1988 a 1989 sa konali v meste veľké demonštrácie proti SED, nemeckej komunistickej strane. Po páde berlínskeho múra a zjednotení dostalo mesto veľkú podporu zo západu, čo prispelo k premene zo šedivého socialistického mesta na jedno z najmodernejších miest v bývalom Východnom Nemecku. V Lipsku sa o. i. usadili automobilky Porsche a BMW.
Kultúra a pamiatky
Vzhľadom na zničenie mesta počas dvoch svetových vojen je v Lipsku ako takmer vo všetkých veľkých nemeckých mestách pomerne málo historických budov. Pretože Lipsko bolo vždy mesto hudby - v 18. storočí tu pracoval Johann Sebastian Bach, má niekoľko opier. Je tu aj zoologická záhrada. Lipsko má povesť tradičného veľtržného mesta, najvýznamnejšou akciou, usporadúvanou teraz už na novom výstavisku z roku 1996 je Lipský knižný veľtrh.
Albiorix (mesiac)
Albiorix je prirodzený satelit Saturna.
Crazy Diamond
Crazy Diamond je štvrtým výberovým albumom britského gitaristu a speváka Syda Barretta, ktorý je známy ako jeden zo zakladateľov a bývalý líder skupiny Pink Floyd. Album bol vydaný na jar v roku 1993.
Album Crazy Diamond je boxset, ktorý obsahuje takmer celú Barrettovu tvorbu. Je zložený z troch samostatných kompaktných diskov The Madcap Laughs, Barrett a Opel, ktoré vyšli predtým samostatne. Na každý z diskov sú pridané bonusové skladby, rôzne demá, pôvodné, či menej vydarené verzie niektorých piesní. CD sú spoločne s 24 stránkovým bookletom zabalené do spoločnej krabice.
Súčasne s boxsetom Crazy Diamond vydalo hudobné vydavateľstvo EMI jeho jednotlivé albumy ako samostatné CD vrátane bonusových skladieb.
Disk 1 (The Madcap Laughs)
Bonusové skladby:
Disk 2 (Barrett)
Bonusové skladby:
Disk 3 (Opel)
Bonusové skladby:
Májová ulica
Májová ulica je ulica:
Géry
Géry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zamkovského chata
Zamkovského chata je horská chata, ktorá sa nachádza v ústí Malej Studenej doliny vo Vysokých Tatrách.
História
Chatu postavil horolezec a horský vodca Štefan Zamkovský (rodák z Levoče), v rokoch 1942 – 1943. Predtým pracoval ako nosič a pomocník na Téryho a Zbojníckej chate. V rokoch 1929 - 1938 patril medzi najlepších slovenských horolezcov. Chatu spravoval spolu so svojou manželkou. Počas Druhej svetovej vojny slúžila chata ako útočisko pre partizánov, Židov a politických väzňov. Chata bola veľmi blízko populárneho Hrebienka, stála na križovatke turistických chodníkov na Téryho chatu a Skalnaté pleso. Veľmi rýchlo si ju obľúbili najmä pohodlnejší turisti. V prvých povojnových rokoch tu pôsobil známy tatranský horský nosič Ján Hudaček z Lendaku. Po znárodnení v roku 1948, musel pán Zamkovský chatu opustiť. Bola zoštátnená. V roku 1951 ju prevzal do správy Slovakotur a bola premenovaná na Chatu kpt. Nálepku. K Vysokým Tatrám tento učiteľ a neskôr vojak slovenskej armády, účastník protifašistického odboja, ktorý padol v Druhej svetovej vojne v roku 1943 v ukrajinskom meste Ovruč, nemal žiaden vzťah. Štefan Zamkovský na chate pôsobil do roku 1952, kedy musel odísť na neďalekú Bilíkovu chatu. Po krátkom čase odišiel s rodinou na Počúvadlo pri Banskej Štiavnici. V roku 1961 ako 53 ročný zomrel v Banskej Štiavnici. V roku 1991, na podnet Júliusa Andrášiho a Ivana Bohuša st., názvoslovná komisia Mestského národného výboru v Starom Smokovci, vrátila chate staré meno - Zamkovského chata. Chatu v tom čase spravovala Tatranská správa účelových zariadení SO ČSZTV. Táto organizácia v roku 1989 dala do prevádzky neďaleko chaty malú vodnú elektráreň, ktorá zásobovala chatu elektrickou energiou. Krátko po "nežnej revolúcii" ju spravovala novovzniknutá organizácia Slovenské Karpaty. V roku 1993 bola Zamkovského chata odovzdaná do majetku dedičom Štefana Zamkovského. Počas nasledujúcich rokov boli na chate urobené viaceré rekonštrukcie. Noví majitelia chaty, po odchode Ladislava Kulangu na Skalnatú chatu, prenajali chatu Mgr. Jane Kalinčíkovej, ktorá sa v roku 2003 stala jej majiteľkou. Chatu potravinami a palivom zásobujú vysokohorskí nosiči.
Súčasnosť
V súčasnosti Zamkovského chata ponúka ubytovanie a občerstvenie pre turistov. Zásoby sa na ňu dopravujú podobne ako v minulosti, pomocou vysokohorských nosičov, ale pomáha aj vrtuľník. Ako zdroj elektrickej energie slúži malá vodná elektráreň na Malom Studenom potoku.
Pobrežná ulica (Bratislava)
Pobrežná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v blízkosti Dunaja.
Pôvodný názov ulice bol Dunajská ulica. 20. decembra 1950 získala súčasné meno, dôvodom bolo odstránenie duplicitných názvov ulíc po pripojení viacerých obcí k Bratislave. Jedna strana ulice bola asanovaná ako dôsledok výstavby Prístavného mosta.
Slubekov liehovar a likérka
náhľad|Etiketa z fľaše z obdobia 1839–1874 keď továreň viedla vdova A. Slubeka. Slubekov liehovar a likérka bola továreň na výrobu likérov, rozolišov a rumu v Bratislave.
Továreň založil v roku 1806 Anton Slubek (17741839). V roku 1838 továreň odkúpila dom baróna Jesenáka na Kozej ulici v Bratislave. Po smrti Antona Slubeka viedla podnik jeho vdova Zuzana Slubeková (17891874). Obaja sú pochovaní na neďalekom Cintoríne pri Kozej Bráne. V roku 1881 továreň prevzal syn Gustáv Slubek spolu so švagrom Jánom Gesellom. Od roku 1878 viedli továreň Gustáv Slubek a jeho syn Július Slubek spoločne až do otcovej smrti. Od roku 1898 bol Július Slubek jediným majiteľom firmy.
Meno dodnes nesie Detské ihrisko Slubekova záhrada na ulici Palisády, prebudované zo záhrady v ktorej sa pestovali bylinky do likérov.
Avrigney-Virey
Avrigney-Virey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milotínka
Milotínka je potok na hornej Orave, v južnej časti okresu Tvrdošín. Je to ľavostranný prítok Borovej vody, meria 3,1 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v Skorušinských vrchoch, v geomorfologickom podcelku Kopec, na JJV svahu Machov (1 201,6 m n. m.) a pod sedlom Prieková (1 164,4 m n. m.), v nadmorskej výške cca 940 m n. m., na katastrálnom území obce Zuberec.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie východným smerom cez lokalitu Črchlica, následne sa stáča na severovýchod, vteká do Podtatranskej brázdy (geomorfologický podcelok Zuberecká brázda) a zľava priberá krátky prítok z južnej časti lokality Tokáreň. Ďalej tečie na krátkom úseku na sever, pričom z ľavej strany priberá dva významné prítoky: najprv prítok (1,6 km) z východného svahu Machov z oblasti Pálenice s hustou sieťou prítokov a potom druhý prítok z oblasti Milotína. Vzápätí tečie prechodne smerom na SSV, napokon znovu na sever a preteká v blízkosti intravilánu Zuberca. SSZ od centra obce sa v nadmorskej výške približne 744 m n. m. vlieva do Borovej vody.
Salačova Lhota
Salačova Lhota je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 132 obyvateľov, z toho 68 mužov a 64 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 40,4 roka, ženy 40,9 roka).
Slovenský televízny film
Televízna filmová tvorba (1964 – 1971)
V roku 1964 vznikol útvar Televízna filmová tvorba. Tam sa nakrúcali dokumentárne, populárno-vedecké a hrané tituly, patrili do nej filmové štáby, Teleexport a reklamné oddelenie. Televízna filmová tvorba bola servisným pracoviskom pre celú televíziu.
V druhej polovici šesťdesiatych rokov už bola schopná podstatne obohatiť audiovizuálnu kultúru na Slovensku. Spiritus movens jej hranej dramaturgie bol Peter Balgha, non-fiction dramaturgie Boris Hochel. Až do zrušenia Televíznej filmovej tvorby bol jej vedúcim Ivan Teren. Filmová tvorba ako osobitný útvar v televízii existovala do roku 1971, v zmysle technológie tam bola prítomná pred vznikom aj po zániku televíznej filmovej tvorby.
Niektoré televízne filmy sa premietali aj v kinách. Takmer výlučným prostredím ich prezentácie však bola televízna obrazovka, hoci sa vyrábali filmovou technológiou.
Diferencie v dramaturgii oproti kolibskej výrobe sa prejavili najmä v sérii filmových adaptácií literárnych predlôh a v dôraze na koncentrované dramatické útvary a v presune akcentu z roviny autorskej výpovede do roviny interpretácie. Stredná autorská generácia, ktorá sa do istej miery dostala mimo sféry kolibského štúdia, realizovala v televízii látky a príbehy, kde dominoval etický a psychologický aspekt života.
Literárne predlohy klasikov svetovej, neraz ruskej, literatúry – Fiodora Michajloviča Dostojevského, Leonida Andrejeva, Antona Pavloviča Čechova, Ivana Bunina, Guy de Maupassanta, Martina Kukučína, Františka Švantnera, Mila Urbana, Jana Weissa, Margity Figuli, Leopolda Laholu, Alfonza Bednára – predurčili trend k nadčasovým otázkam a problémom. Práve psychologizujúca orientácia spolu s etickým imperatívom najzreteľnejšie odlíšila televíznu filmovú produkciu od kinematografickej výroby.
V roku 1969 ešte vznikol v televízii rad pozoruhodných hraných aj nehraných diel, ale už bolo jasné, že je len otázkou času, keď zmenené mocenské pomery aj tu umŕtvia tvorivú atmosféru. Zmena vo vedení televízie nebola rozhodujúca, lebo na rozdiel od kolibského vedenia televízna administratíva patrila v rokoch 1968 k zástancom konzervatívnych komunistických prúdov. Väčšmi zavážila likvidácia jednotlivých tvorcov a skupín, ktoré sa najviac pričinili o úspechy filmovej tvorby na konci šesťdesiatych rokov. V roku 1971 bola zrušená Televízna filmová tvorba. Tým síce nezanikla filmová tvorba v televízii, pretože jej rámec presahoval inštitucionálne vymedzenie jednou tvorivou skupinou, ale jasne sa artikulovala zmena orientácie. Nútený odchod Petra Balghu, ktorý mal na starosti hranú tvorbu, zvýraznilo úsilie o pretrhnutie personálnych väzieb.
Normalizačný nátlak (1971 – 1980)
Zásluhou existencie Televíznej filmovej tvorby vstúpil slovenský televízny film do siedmeho desaťročia s jasnou predstavou o svojej koncepcii, programovej náplni i realizačných cieľoch. Filmové projekty sa vyznačovali ambicióznym úsilím o zvýraznenú vizuálnosť s využitím špecificky filmových vyjadrovacích postupov, neraz prekonávajúcich dobový kolibský kinematografický štandard, napríklad v strhujúcej dynamickosti kamery či dramatickej funkčnosti osvetlenia a montáže.