cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaze no tó
náhľad|Kaze no tó náhľad|Kaze no tó Kaze no tó (, angl. Tower of Winds, dosl. Veterná veža) je budova v Jokohame postavená v roku 1986. Autorom je japonský architekt Tojoo Itó, ktorý je jedným z najmodernejších a vplyvných architektov. Je známy pre vytváranie extrémnej koncepcie budovy, v ktorej sa snaží spojiť fyzické a virtuálne svety. Je popredným zástancom architektúry, ktorá sa zaoberá otázkami ako „moderné simulované mesto.“
Rijksuniversiteit Groningen
Rijksuniversiteit Groningen je univerzita v Groningene v Holandsku, ktorá patrí medzi najstaršie a najväčšie tunajšie univerzity. Pozostáva z 11 fakúlt, 27 výskumných centier a ponúka vyše 215 študijných programov.
Kaze no tó
Projekt nefiguruje ako novostavba, ale ako transformácia existujúcej železobetónovej veže postavenej v 60. rokoch s funkciou vodného rezervoára pre klimatizačný systém a vetracie zariadenie nákupného strediska pod ním. Rozhodnutie o redizajne štruktúry prišlo s príležitosťou 30. výročia otvorenia neďalekej jokohamskej stanice Niši-guči. Návrh Tojooa Itóa bol jedným z desiatich predložených návrhov od rôznych architektov a projektantov a vybraný bol pre svoju schopnosť premeniť anonymnú stavbu na silný mestský orientačný prvok.
Architektúra
Veža je vysoká 21 metrov a nachádza sa v blízkosti hlavnej stanice. Stará betónová konštrukcia je pokrytá panelmi z perforovaného hliníka a kovovými listmi, ktoré umožňujú osvetľovaciemu systému vytvárať zrkadlové efekty.
Rijksuniversiteit Groningen
V roku 2016 sa umiestnila na 72. mieste v hodnotení najlepších svetových univerzít (tzv. Academic Ranking of World Universities) a ako 2. v Holandsku.
Kaze no tó
Osvetľovací systém
Osvetľovací systém bol riadený dvoma počítačmi ktoré menili intenzitu a smer svetla z rôznych zdrojov svetla na základe prirodzeného svetla, počasia, rýchlosti vetra a vonkajšieho hluku. Zámerom Toya Ita bolo predovšetkým udržať vzťah budovy s mestom pri živote aj v noci, takže sa budova nevypína, ale aj naďalej spolupracuje so svojím okolím, dokonca aj pri absencii prirodzeného svetla. Na tú dobu to boli veľmi pokrokové myšlienky, v súlade s novým spôsobom vnímania svetla nie len ako funkčného prvku, ale ako neoddeliteľnej súčasti architektúry a dizajnu.
V súčasnosti už stará veža neexistuje, pretože bola zbúraná koncom 90 rokov. Tvorila mestskú ikonu ani nie tak kvôli výške, ako pre neobvyklé efekty vytvorené svetlom.
Gélaucourt
Gélaucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orientačné číslo
Orientačné číslo (do 31. decembra 1970 číslo orientačné) je na Slovensku číslo, ktoré má obec (ak má systém ulíc s názvami) dovolené prideliť ako unikátne každej budove v rámci ulice či námestia obce; katastrálne územie môže mať paralelne svoje číslovanie orientačnými číslami. Orientačné čísla sú upravené vyhláškou č. 31/2003 Z.z. a zákonom č. 369/1990 Zb. Obdobné číslo dnes existuje v Česku („číslo orientační”) a v minulosti v Česko-Slovensku a v habsburskej monarchii („Orientierungsnummer”).
V dnešnom Rakúsku má už názov orientačné číslo ("Orientierungsnummer") oficiálne iný význam než v minulosti (pozri nižšie).
Habsburská monarchia
Súpisné čísla (starší slovenský názov: konškripčné čísla, nem. vtedy Conscriptionsnummer) boli v habsburskej monarchii zavedené už po roku 1770, spočiatku však neboli stabilizované. Vo väčších mestách časom prestávali byť použiteľné na orientáciu. Vo Viedni po uverejnení Dočasného mestského poriadku roku 1850 poveril magistrát stavebný úrad, aby prečísloval domy v meste. Právny základ na prechod z konskripčného číslovania (Conscriptionsnummerierung, C.-Nr.) na orientačné číslovanie (Orientierungsnummerierung, O.-Nr.) vytvoril cisársky výnos o sčítaní ľudu z z 23. marca 1857, podľa ktorého mohlo byť vo veľkých mestách zavedené číslovania podľa ulíc (§ 11: „Pre rozľahlé mestá sa môže uskutočniť aj číslovanie podľa ulíc“). Táto veta bezprostredne nadväzuje na ustanovenie, že číslovanie má postupovať podľa polohy domov tým najvhodnejším spôsobom v aritmetickom poradí a mestské časti a predmestia, ktoré majú svoje vlastné mená, musia sa oddeliť vzhľadom na číslovanie.
Viedenská mestská správa uznesením mestského zastupiteľstva z 2. mája 1862 poverila, pravdepodobne so súhlasom vlády, podnikateľa Michaela Winklera, rodáka z moravského Místku, zavedením systému obojstranného číslovania podľa ulíc, v ktorom sú radiálne ulice očíslované vzostupne preč od centra mesta a priečne ulice v smere hodinových ručičiek, pričom nepárne čísla domu sú priradené k ľavej strane ulice. Preto sa toto číslovanie v Rakúsku niekedy nazýva Winklerov systém číslovania domov. Okolo roku 1867 podobný systém zaviedli aj napríklad Brno a Praha. Winklerův viedenský systém však bol oveľa zložitejší: farba tabuľky vyznačovala mestský obvod, v priečnych uliciach (súbežných s okruhom okolo mesta) boli použité oválne tabuľky miesto hranatých atď.
Predlitavsko
Vyššie uvedené pravidlá z 23. marca 1857 boli ešte upravené v roku 1868 a potom v súvislosti s ďalším sčítaním ľudu v roku 1869 pre územie Predlitavska. Na záver § 6 zákona o sčítaní ľudu z roku 1869 uvádza (citované v dobovom českom preklade): „V městech a jiných větších osadách mohou se domy také číslovati dle ulic a placů.“ V tomto systéme však stále nešlo o čísla určujúce polohu v rámci ulice, ale iba o to, že každá ulica bola de facto konsripčnou osadou a nové čísla sa prideľovali z konca číselného radu bez ohľadu na polohu domu v ulici. Podľa § 4 mohol byť sled čísiel ďalšou výstavbou narušený: „Dům nově vystavený, i kdyby byl mezi dvěma domy již číslovanými, obdrží poslední číslo v místě, a byly-li by v některém městě nebo i některé osadě domy číslovány dle ulic (§. 6.), poslední číslo v ulici (na place). Bylo-li by však tu, kde se mezi domy nový dům vystaví, některé číslo prázdné, obdrží nový dům toto prázdné číslo.“
Rakúsko
V dnešnom Rakúsku je oficiálnym ekvivalentom slovenského orientačného čísla „Hausnummer“ (doslova číslo domu), kým orientačné číslo („Orientierungsnummer“) je dnes súhrnné označenie pre súpisné číslo („Konskriptionsnummer“), Hausnummer alebo číslo pozemku („Grundstücksnummer“). Ku každej adrese musí byť priradené orientačné číslo. Orientačným číslom môže byť číslo domu, súpisné číslo alebo číslo pozemku. „Hausnummer“ je označenie jedinečné v rámci ulice, pričom týmto označením môže byť číslo alebo písmeno. Číslo pozemku sa používa ako „Orientierungsnummer“ v prípadoch, keď dom nemá pridelené „Hausnummer“ ani "Konskriptionsnummer", napríklad v prípade nedokončených stavieb alebo kostolov.
Česko-Slovensko
Česko-slovenský zákon č. 266/1920 Sb. z. a n. upravuje v § 12–20 číslovanie domov veľmi podobne ako rakúsky zákon z roku 1869. Iba nepatrná zmena formulácie viac zdôrazňuje, že orientačné číslovanie sa používa popri základnom číslovaní: „V městech a v rozsáhlejších obcích může býti vedle toho číslováno podle ulic a náměstí.“ Domové číslo, bez ohľadu na systém číslovania, nazýva zákon iba slovom „číslo“, bez prívlastkov. Táto úprava platila až do 11. júna 1960. Vykonávacie vládne nariadenie 324/1921 Zb. sa číslami domov vôbec nezaoberá.
K roku 1948 je doložené, že sa orientačné čísla volali „nové čísla“.
Zákonom 65/1960 Zb. o národných výboroch bol zákon 266/1920 Sb. z a n. s účinnosťou od 12. júna 1960 bez náhrady zrušený.
Vykonávacia vyhláška Ústredného úradu pre veci národných výborov č. 97/1961 Zb. o názvoch obcí, označovaní ulíc a číslovanie domov, s účinnosťou od 22. septembra 1961 v § 6-9 zaviedla novú terminológiu, ktorá rozlišuje jednotlivé typy čísel: popisné číslo, poradové evidenčné číslo a číslo orientačné. Čísla orientačné sa spomínajú v § 7 ods. 2 a 3: „V mestách alebo väčších obciach môžu mať budovy každej ulice alebo každého iného verejného priestranstva pre uľahčenie orientácie tiež čísla orientačné. Tabuľky s číslami popisnými a s číslami orientačnými sa umiestňujú pri vchode tak, aby boli viditeľné z verejnej komunikácie.“
Slovensko
Vyhláška slovenského ministerstva vnútra č. 93/1970 Zb., na Slovensku s účinnosťou od 1. januára 1971 nahradila česko-slovenskú vyhlášku. Táto vyhláška v § 13 explicitne naznačila metódu používania orientačných čísel: „Pre orientáciu na uliciach a iných verejných priestranstvách, ktoré sú označené názvami, majú všetky budovy aj orientačné číslo. Označenie orientačným číslom sa vykonáva podľa zásad uvedených v § 12 ods. 2 tejto vyhlášky s tým, že číslovanie na každej ulici a inom verejnom priestranstve je samostatné. Budovy možno označiť na jednej strane ulice alebo iného verejného priestranstva párnymi a na druhej strane nepárnymi orientačnými číslami. Ak má obec schválený zastavovací plán, treba rezervovať orientačné čísla so zachovaním príslušného poradia aj na nezastavané parcely.“ Vyhláška tiež striktne stanovila jednotne pre celé Slovensko rozmery aj farby tabuliek pre všetky tri typy čísel, vrátane grafických vzorov v prílohe. Orientačné číslo malo byť červené na bielom podklade na tabuľke s rozmermi 25x20 cm s číslicami vysokými 10 cm. Náklady na obstaranie, pripevnenie a udržiavanie všetkých troch typov tabuliek mali hradiť vlastníci (užívatelia) budov a objektov.
Túto vyhlášku nahradil s účinnosťou od 19. decembra 1990 zákon Slovenskej národnej rady č. 517/1990 Zb. o územnom a správnom členení Slovenskej republiky. Spôsob číslovania je tu opísaný veľmi podrobne priamo v zákone, teda ani nebol potrebný vykonávací predpis. Používanie orientačných čísel upravuje § 10 v troch odsekoch. „Na orientáciu na uliciach označených názvami má každá stavba a v nej každý samostatný vchod aj orientačné číslo. Každá ulica označená názvom má samostatný číselný rad orientačných čísiel. Číselný rad orientačných čísiel začína spravidla od stredu obce. Stavby na ľavej strane ulice majú nepárne čísla a na pravej strane párne čísla číselného radu orientačných čísiel. Ak sú na ulici prieluky určené na zastavanie, treba v číselnom rade orientačných čísiel počítať s orientačnými číslami pre budúce stavby.“ V § 13 ods. 3 sa novo rozlišuje spôsob umiestnenia orientačného čísla od spôsobu umiestnenie súpisného čísla: „Orientačné číslo sa umiestňuje z čelného pohľadu po pravej strane od vchodu do stavby tak, aby bolo viditeľné z verejného priestranstva. Tabuľka so súpisným číslom sa umiestňuje na vonkajšej strane stavby, ktorej sa týka.“
Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 221/1996 Z. z. o územnom a správnom usporiadaní Slovenskej republiky je opäť stručnejší. Orientačným číslam venuje krátky § 13, kde sa uvádza: „Na orientáciu na uliciach a iných verejných priestranstvách označených názvami má každá stavba a v nej každý samostatný vchod aj orientačné číslo. Každá ulica a iné verejné priestranstvo označené názvom majú samostatný číselný rad orientačných čísiel.“ V § 15 splnomocňuje ministerstvo vnútra na vydanie vykonávacieho predpisu a v § 14 ods. 1 novo stanovuje, že „o spôsobe číslovania stavieb súpisnými a orientačnými číslami a o vzore tabuliek rozhoduje obec“.
Vykonávajúca vyhláška 347/1997 Z. z. v § 5 stanovuje zásady orientačného číslovania:
Kým zákon z roku 1990 stanovil rozdielny spôsob umiestnenia pre súpisné a orientačné číslo, vyhláška z roku 1997 stanovuje, že obe tabuľky sa umiestňujú „spravidla vedľa seba tak, aby boli z komunikácie dobre viditeľné“.
Zákon č. 453/2001 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení, vypustil ustanovenia o číslovaní domov zo zákona o územnom a správnom členení Slovenskej republiky a vložil ich v redukovanej podobe do zákona o obecnom zriadení (zákon č. 369/1990 Z. z.) ako § 2c, a v § 27 bolo ministerstvo vnútra splnomocnené vydať vykonávací predpis. V novom § 2c zákona o obecnom zriadení sa uvádza, že obec určuje stavbám orientačné číslo a môže rozhodnúť o označovaní stavieb orientačnými číslami na tabuľkách rovnakého vzoru.
Vykonávajúca ''vyhláška č. 31/2003 Z. z., ktorou sa ustanovujú podrobnosti o označovaní ulíc a iných verejných priestranstiev a o číslovaní stavieb'', s účinnosťou od 1. marca 2003 v § 5 opäť podrobne upravuje zásady pre používanie orientačných čísel: Rozdiely oproti predchádzajúcej vyhláške sú len nepatrné. Nové je ustanovenie § 9 ods. 1: „Časť obce, ktorá má vlastné katastrálne územie, môže mať samostatné číslovanie budov súpisnými číslami a orientačnými číslami.“
Česko
V Česku platila česko-slovenská vyhláška 97/1961 Zb. bezo zmeny až do 11. novembra 2000, kedy bola zrušená a nahradená zákonom o obciach (128/2000 Sb.) a zároveň paralelne aj zákonom o hlavnom meste Prahe (131/2000 Sb.). Ohľadom orientačných čísel pôvodné znenie § 31 českého zákona o obecnom zriadení (a zhodne aj § 14 zákona o hlavnom meste Prahe) hovorí: „Na uľahčenie orientácie môžu byť v jednotlivých uliciach a na iných verejných priestranstvách označené budovy vedľa popisného čísla ešte číslom orientačným.“ Zákon o hlavnom meste Prahe má formuláciu podobnú, len namiesto slov „môžu byť označené“ sú slová „sa označujú“. Oba zákony ďalej splnomocňujú na vydanie vykonávacieho predpisu, ktorý stanovuje „spôsob použitia a umiestnenia“ čísel na označenie budov. Zákon o obciach v § 32 ods. 1 veta druhá stanovuje, že „farbu a prevedenie čísel určuje obec“, v zákone o hlavnom meste Prahe podobné ustanovenie chýba, takže Praha farbu a vyhotovenie čísel nie je splnomocnená určovať. Novelizujúci zákon č. 227/2009 Sb., ktorým sa menia niektoré zákony v súvislosti s prijatím zákona o základných registroch, vo vzťahu k orientačným číslam neprináša výraznejšie zmeny. Nové je ustanovenie, že pri zániku ulice alebo iného verejného priestranstva sa pridelené orientačné čísla zrušujú.
Vykonávacia vyhláška 326/2000 Sb. v § 5 stanovuje, že súpisné, evidenčné a orientačné čísla sa farebne líšia. Zákon síce umožňuje obciam (okrem Prahy), aby stanovili farbu čísel, no väčšina obcí takú vyhlášku nemá a fakticky tak farebné rozlíšenie nie je zabezpečené, ale funguje iba na báze tradície v jednotlivých mestách či obciach, ktorá sa obec od obce spravidla líši.
Pôvodné znenie vyhlášky uvádzalo, že sa používajú arabské číslice bez akýchkoľvek dodatkov alebo lomiek. Toto ustanovenie nerešpektovalo doterajšiu prax, že pre dodatočne vložená orientačné čísla sa používali rozlišovacie písmená pripojené za číslom. To bolo napravené novelizačnou vyhláškou 193/2001 Sb., ktorá s účinnosťou od 15. júna 2001 pripustila, že ako dodatok orientačných čísiel sa môže použiť jeden znak českej abecedy bez diakritických znamienok. Novelou 147/2015 Sb. bolo s účinnosťou od 1. júla 2015 upresnené, že musí ísť o malý znak abecedy, a novo bolo vymedzené, že na číslovanie sa používajú (rovnako ako v prípade súpisných a evidenčných čísel) čísla v rozmedzí 1 až 9999. Vyhláška 415/2016 Sb. obsahovala prechodné ustanovenie, že dodatky orientačných čísiel, pre ktoré bol použitý veľký znak, správca registra územnej identifikácie zmení v registri územnej identifikácie na malý znak najneskôr do 6 mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto vyhlášky, to je do 30. júna 2017.
§ 6 ods. 2 vyhlášky 326/2000 Sb. novo striktne stanovil, že „orientačné čísla sa umiestňujú vždy pod tabuľku so súpisným číslom“. Toto ustanovenie nerešpektuje doterajšiu prax, že čísla sa umiestňujú rôznymi spôsobmi, často vedľa seba, a v praxi sa ani nevymáha.
Formát adries pre výstupy zo štátneho registra územnej identifikácie, adries a nehnuteľností RÚIAN stanovuje vyhláška č. 359/2011 Sb. Podľa nej sa orientačné číslo v adrese uvádza za súpisným číslom, oddelené lomkou. Podobný spôsob sa bežne používal aj skôr, možno sa však nezriedka stretnúť aj s chybnou praxou, že sú čísla s lomkou uvádzané v opačnom poradí.
Existujú aj relatívne veľké mestá, v ktorých orientačné čísla nikdy neboli zavedené (Zlín, Pardubice), v niektorých mestách v minulosti boli používané a na niektorých domoch sú doteraz vyznačené, ale neboli zapísané do dnešných registrov a oficiálne neexistujú (Kouřim, Kostelec nad Černými lesy, Český Brod, Praha-Zbraslav, Kladno), v niektorých mestách zostávajú neucelené relikty systému číslovania (Kralupy nad Vltavou), niektoré obce a mestá naopak orientačné čísla nedávno zaviedli (Kuřim 2013 ) alebo o tom vážne diskutujú (Zlín ). Základné princípy číslovania orientačnými číslami nie sú žiadnym všeobecne záväzným predpisom opísané a stanovené, obce si ich určujú samy. Tak napríklad mesto Dubá ako orientačné čísla uvádza a eviduje akési čísla, ktoré vôbec nezodpovedajú obvyklým zásadám a skôr ide o nejaké staré súpisné čísla spred prečíslovania. Pravdepodobne sa doteraz žiadny historik, právnik, ani teoretik štátnej správy praxou uplatňovania orientačných čísel podrobnejšie a sústavnejšie nezaoberal a tematika tak nie je odborne spracovaná v žiadnom publikovanom zdroji.
Toulon-4
Toulon-4 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.náhľad|center|Kantón Toulon-4 na mape mesta Toulon v departemente Var
Pamätník francúzskym partizánom
náhľad|Text na pamätníku vo [[Francúzština|francúzskom jazyku]] Pamätník francúzskym partizánom je národná kultúrna pamiatka, ktorá sa nachádza na vrchu Zvonica pri obci Strečno v Žilinskom kraji a je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 1433/1). Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 5. novembra 1963.
Historické pozadie
Partizáni z okolia Strečna vyvíjali už niekoľko dní pred 29. augustom 1944 aktivity, ktoré priamo ovplyvnili vypuknutie Slovenského národného povstania – napríklad sa im 24. augusta 1944 podarilo znepriechodniť jeden zo strategicky dôležitých tunelov, ktoré prechádzajú naprieč horskými masívmi a ktoré značne využívali nemecké armádne jednotky na zásobovanie svojich vojsk bojujúcich na území východného Slovenska. O niekoľko dní na to prišla reakcia z nemeckej strany – nacistické vojská vstúpili na územie Slovenska. Do boja proti nacistom sa následne už zapojili nielen partizánske jednotky, ale aj oddiely slovenskej armády. Významné boje sa odohrali práve v okolí Strečnianskej tiesňavy, pričom sa ich zúčastnili vojenské oddiely žilinskej posádky a tiež aj francúzske partizánske jednotky kapitána Georgesa de Lannuriena a oddiel 1. československej partizánskej brigády Milana Rastislava Štefánika. Touto akciou sa podarilo zabrániť nemeckým jednotkám postúpiť na Martin a aj do centra povstaleckého územia a výrazne tak podporiť povstanie v jeho prvých dňoch.
Práve na počesť francúzskych vojakov bol postavený tento pamätník.
História a architektúra pamätníka
Pamätník postavili medzi rokmi 1952 až 1956 a k jeho slávnostnému odhaleniu došlo presne na 12. výročie Slovenského národného povstania, teda 29. augusta 1956. Autormi pamätníka sú slovenskí sochári Ladislav Snopek a Ladislav Beisetzer. Vyrobený je z bieleho spišského travertínu. Pod pamätníkom sa nachádza aj krypta, v ktorej sú uložené telesné pozostatky 24 partizánov, ktorí prišli v bojoch o život.
Na jednej strane pamätníka sa nachádza reliéf zobrazujúci dvoch vojakov so zbraňami v ruke. Na vedľajšej strane je zoznam 56 mien francúzskych bojovníkov, ktorí bojovali v Strečnianskej tiesňave. Na zvyšných dvoch stranách sa nachádza text venovaný padlým vojakom – na jednej strane v slovenskom jazyku, na druhej vo francúzskom:
Súčasnosť
Každoročne sa pri výročí Slovenského národného povstania konajú pri pamätníku spomienkové slávnosti na počesť SNP a tiež bojovníkov, ktorí v ňom bojovali. Spomienkových slávností sa pravidelne zúčastňujú okrem predstaviteľov Slovenskej republiky aj členovia diplomatického zboru a zahraničných delegácií z Francúzskej republiky, ktorých členovia sú aj priami účastníci týchto bojov, a tiež aj diplomati z iných štátov.
NGC 5314
NGC 5314 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 8. apríla 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Záhlavná kosť
thumb|Sagitálny rez lebkou (záhlavná kosť je vyznačená modrou farbou). Zdroj: Gray´s Anatomy, 1918 thumb|Záhlavná kosť, vonkajší pohľad. Zdroj: Gray´s Anatomy, 1918 thumb|Záhlavná kosť, vnútorný pohľad. Zdroj: Gray´s Anatomy, 1918 Záhlavná kosť (lat. os occipitale) tvorí zadnú časť bázy lebky. Obklopuje veľký alebo záhlavný otvor, foramen magnum. Delí sa na nasledovné základné časti:
Telo záhlavnej kosti (pars basilaris ossis occipitalis)
Časť záhlavnej kosti smerujúca od foramen magnum dopredu a mierne nahor, kde sa spája s klinovou kosťou synchondrózou (synchondrosis sphenooccipitalis), ktorá sa po ukončení rastu mení na synostózu. Na jej vnútornej ploche sa nachádza clivus (lat. svah), plytký žliabok smerujúci nadol k foramen magnum. Na bazálnej alebo spodnej ploche sa nachádza tuberculum pharyngeum, hrbolček v strednej čiare, na ktorý sa pripája hltan.
Bočné časti záhlavnej kosti (partes laterales ossis occipitalis)
Sú uložené laterálne od foramen magnum. Na bazálnej ploche sa tu nachádzajú párové condyli occipitales, kĺbne výrastky, ktoré sú súčasťou kraniovertebrálneho skĺbenia. Ďalej nimi prebieha canalis nervi hypoglossi, kanál, ktorým priečne cez kondyly prebieha XII. hlavový nerv (nervus hypoglossus). Za kondylmi sa nachádza jamka, fossa condylaris, z ktorej pokračuje intrakraniálne canalis condylaris - prechádza ním spojka medzi vnútrolebečným a extralebečným žilovým systémom.
V mieste spojenia pars lateralis so spánkovou kosťou je otvor - foramen jugulare (niekedy je drobným výbežkom čiastočne rozdelený na dorzolaterálnu a ventromediálnu časť); za ním vybieha okraj pars lateralis do výbežku - processus jugularis.
Šupina záhlavnej kosti (squama occipitalis)
Časť osifikuje chondrogénne, časť dezmogénne. S párovou temennou kosťou je spojená švom - sutura lambdoidea.
Na vonkajšom povrchu šupiny sa v strede nachádza hrboľ - protuberantia occipitalis externa, ktorý pokračuje na obe strany lištami - lineae nuchales supremae, na ktoré sa upína povrchová šijová fascia. Pod nimi sú ďalšie paralelne idúce párové lišty - linea nuchalis superior (miesto úponu musculus trapezius - trapézového svalu) a linea nuchalis inferior (miesto úponu väzivových sept medzi jednotlivými vrstvami svalov šije). Crista occipitalis externa je hrana v strednej čiare za foramen magnum, na ktorú sa upína ligamentum nuchae - šijový väz.
Na vnútornom povrchu šupiny sa v strede nachádza protuberantia occipitalis interna, tvoriaca stred vyvýšeniny v tvare kríža, ktorá je odtlačkom žilových splavov - nazýva sa eminentia cruciformis. Eminentia cruciformis delí vnútornú plochu štrbiny na 2 horné jamy pre záhlavné laloky mozgu a dve dolné jamy pre hemisféry mozočka.
Toulon-5
Toulon-5 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.náhľad|center|Kantón Toulon-5 na mape mesta Toulon v departemente Var
4511 Rembrandt
4511 Rembrandt je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil H. van Gent 28. septembra 1935.
Havranka (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Havranka.
Jasenie
Jasenie je obec na Slovensku v okrese Brezno.
Dejiny
Archeologický výskum dokazuje osídlenie z rímskej doby. Kontinuita osídlenia až do novoveku nie je vylúčená. Najstarší nespochybniteľný údaj o stredovekej banskej osade Jasenie pochádza z listiny Žigmunda z roku 1424, hoci je možné, že údaj z roku 1250 o akejsi osade Jechene sa vzťahuje práve na toto Jasenie.
Roku 1455 sa obec spomína pod názvom Jezen, z roku 1465 je doložený jej názov ako Jassena, 1512 sa volala Jesene. Už od 15. storočia však prevládalo pomenovanie, etymologicky odvodené od názvu stromu jaseň. Osada patrila Ľupčianskemu panstvu. Banskobystrickí podnikatelia tu ťažili do 16. stor.drahé kovy. V 17.–19.storočí tu pracoval železiarsky hámor, patriaci Banskej komore. Obyvatelia pracovali v miestnych podnikoch, furmančili a chovali ovce. V roku 1828 mala obec 102 domov a 785 obyvateľov. V 19.- 20. storočí bolo rozšírené čipkárstvo.
V miestnej časti Kramlištie, ktoré vzniklo v 18. storočí ako komorská osada, bola postavená v polovici 19.stor. skláreň, vyrábajúca tabuľové sklo / zanikla r.1904 /. V rokoch 1923 – 1925 bola vybudovaná elektráreň. V katastrálnom území obce sa ťažila antimónová ruda spracovaná vo Vajskovej. V miestnej časti Kramlištie pracovala parná píla, ktorá poskytovala občanom pracovné príležitosti.
Obec sa aktívne zúčastnila SNP.
Lola Cars
Lola Cars International Ldt. je anglická spoločnosť vyrábajúca pretekárske automobily, ktorú v roku 1958 založil Eric Broadley so sídlom v Huntingdon v Anglicku. Spoločnosť Lola Cars začala so stavbou malých športových automobilov s motorom vpredu a neskôr sa stala výrobcom monopostov Formula Junior. V roku 1998 získal spoločnosť Martin Birrane, po neúspešnom pokuse tímu MasterCard Lola vo Formule 1, ktorej za zúčastňovala od roku 1962.
Bezymiannyj
Bezymiannyj je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka, ako južný člen masívu, ktorého dominantou je Kľučevská sopka. S výškou je podstatne nižší ako zvyšné dva stratovulkány masívu – spomínaná Kľučevská sopka a stratovulkán Kameň. Vulkán leží na staršom, pleistocénnom komplexe lávových dómov a jeho súčasný tvar sa začal formovať pred cca 4 700 rokmi. Za toto obdobie prešiel troma fázami intenzívneho vulkanizmu, ktoré striedali dlhšie fázy pokoja.
Lola Cars
Lola Cars je značkou skupiny Lola Group, ktorá kombinuje bývalú spoločnosť na výrobu veslárskych člnov Lola Aylings a Lola Composities, ktorá sa špecializuje na výrobu z uhlíkových vlákien.
Bezymiannyj
Až do roku 1955 bol Bezymiannyj považovaný za vyhasnutú sopku (posledná aktivita bola datovaná na 1 000 rokov dozadu). V polovici októbra toho roku nastala mohutná explózia, ktorá čiastočne zničila vrchol vulkánu. Objem vyvrhnutej tefry presiahol a erupcia sa skončila až v marci nasledujúceho roku. Odvtedy je Bezymiannyj činná sopka, celkový počet erupcií sa pomaly šplhá k číslu 50, aj keď erupcie už nedosiahli intenzitu tej z roku 1955.
Borušov
Borušov je obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 176 obyvateľov, z toho 89 mužov a 87 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 39,3 roka, ženy 43,5 roka).
Cieva (botanika)
Cieva v botanike je rad cievnych článkov spojených perforovanými koncovými stenami do tvaru trubice. Slúži na prenos vody a v nej rozpustených výživných solí z koreňa do stonky. Spolu so sitkovicami tvorí vodivé pletivo. U vyšších rastlín cievy a sitkovice tvoria cievne zväzky.
Zoroastrizmus
Zoroastrizmus (iné názvy: zarathuštrizmus, zaratuštrizmus, zarathustrizmus, zaratustrizmus, pre územie Indie aj parsizmus či pársizmus; pozri aj mazdaizmus) je monoteistická a dualistická náboženská sústava, ktorej zakladateľom bol prorok Zarathuštra (Zarat(h)ustra, Zoroaster).
Dejiny
Obdobie založenia zoroastrizmu je sporné. Ešte donedávna sa predpokladalo, že bol založený okolo roku 600 pred Kr. na území strednej Ázie. Filologický rozbor najstarších posvätných textov ukazuje, že jeho počiatky siahajú až do druhého tisícročia pred Kr., prípadne ešte ďalej. To činí zo zoroastrizmu najstaršie monoteistické náboženstvo. Zoroastrizmus sa najúspešnejšie ujal v Iráne a v niektorých častiach Afganistanu. Tieto územia boli obývané Protoiráncami, ktorí tu zostali pri presune kmeňov do Indie. O ich pôvodnom náboženstve sa nezachovalo veľa poznatkov, ale z podobností védskeho náboženstva so zoroastrizmom sa dá usúdiť, že védy, ako aj zoroastrizmus čerpajú z rovnakého prameňa. Do zoroastrizmu prenikajú mená niektorých pôvodných božstiev, ibaže zohrávajú inú úlohu. Napríklad protoiránske označenie pre bohov, dévovia, nadobúda v posvätnom spise Avesta význam pre označenie démonov.
Zaratustrova reforma
Slovo Zaratustra slúžilo na označenie pre recitátora posvätných textov. Zaratustru pravdepodobne nenapĺňalo poslanie texty iba recitovať. Túžil po dosiahnutí vlasnej mystickej skúsenosti, po videní vlastných vízií. Tieto vízie sa mu skutočne podarilo dosiahnuť, a tak ich začal sám zapisovať v hymnických veršoch, Avestách (napomenutiach). Autentické Avesty, spísané Zaratustrom sa nám nedochovali celé. Za Zaratustrovi vlastné sa považujú iba dve najstaršie, a síce Jasna a Gáthy. Zaratustrova reforma spočíva v tom, že vyhlásil staré protoiránske božstvo Ahura-mazdá, ktorý v starom náboženstve zastával funkciu múdreho, spravodlivého vládcu života, za jediné, najvyššie božstvo, Ahura Mazdu. Zaratustra tvrdil, že sa mu zjavil vo vízii ako dobré, spravodlivé božstvo, ktoré odmeňuje dobro a trestá zlo. Ahura Mazda je zároveň najvyššou pravdou, je nesmrteľný a nedeliteľný. Má teda základné božské atribúty.
Dualizmus dobra a zla
Pri takejto koncepcii najvyššej bytosti sa Zaratustra musel nutne stretnúť s problémom ako vysvetliť zlo vo svete. Ahura Mazda, ako najvyššie dobro, spravodlivý a múdry Boh, nemohol byť pôvodcom zla. Na počiatku tvorí Ahura Mazda dve bytosti, dvojčatá Spenta Mainju a Angra Mainju, ktoré sú výronom jeho mysle. Spenta Mainju sa rozhodne konať dobro, stáva sa Ahura Mazdaovým duchom, (obdobu nájdeme v Kresťanstve v podobe Ducha Svätého) Angra Mainju je predstaviteľom a pôvodcom zla. Nie preto, že jeho povaha by bola zlá, ale preto, že sám si zvolil takú cestu. Spenta Mainju a Angra Mainju sú dve sily, ktoré so sebou neustále bojujú. Treba im však porozumieť v ich celistvosti, nemôžu existovať oddelene. Spolu predstavujú svetlo a tmu, deň a noc. Tento dualizmus okolo spôsobuje, že sa do zoroastrizmu začleňujú nové pozitívne i negatívne sily, ktoré stoja buď na strane Spenta Mainju alebo Angra Mainju a navzájom so sebou zápasia. Dobrí duchovia sú súborne nazývaní améša spentovia, (svätí nesmrteľní) ktorí sú zosobnením Ahura Mazdových vlastností. Po boku Angra Mainju bojujú daévovia (démoni). Zoroaster nabáda, aby sa ľudia rozhodli konať dobro. Ak konajú neprávosti, spolupracujú tak s Angra Mainjom a opakujú jeho voľbu. Dôležitým momentom je v zoroastrizme práve možnosť, priam až nutnosť slobodnej voľby. Človeku sa tak dostáva Morálnej zodpovednosti za svoje konanie.
Členenie síl dobra a zla
Ahura Mazda (najvyššie božstvo) Spenta Mainju                      Angra Mainju (svätý duch Ahura Mazdu)                (zlý duch) Améša spentovia                                    Daévovia * Kšathra Vairja - duch moci                       * Aka Manah     - démon zlej mysle * Aša Vahišta   - duch práva                       * Indra         - démon vojny * Haurvatád     - duch zdravia                     * Saurva        - démon deštrukcie * Vohu Manah    - duch dobrej mysle                * Náonhaitja    - démon nájazdníctva * Spenta Ármaiti - duch zbožnosti                  * Tauru         - démon temnoty * Ameretát      - duch nesmrteľnosti               * Zairi         - démon opilstva * Jazatovia     - nižšie božské bytosti            * nižší daévovia
Eschatológia
V zoroastrizme sa život človeka delí na telesný a duševný. Duša (urván) prežíva telesnú schránku človeka. Po telesnej smrti čaká dušu údel, ktorý si zaslúži podľa toho, aký žila život, ako volila medzi dobrom a zlom. Spravodlivý človek môže prejsť cez most súdu (čhinvad-púl), do domu hymnov (garó-demána). Ten obývajú spolu s Ahurom Mazdom aj ostatní spravodliví. Do domu hymnov je sprevádzaný Daéná, krásnou sprievodkyňou, tvorenou z jeho dobrých myšlienok. Duša nespravodlivého človeka bude naopak odvádzaná škaredou dievčinou, ktorá je podobne výtvorom jeho myšlienok. Daéná predstavuje človekovo svedomie, či už dobré alebo zlé, reprezentuje vlastné Ja. Oddelenie dobrých od zlých sa má odohrať na moste, cez ktorý sú prevádzaní. Utrpenie alebo blaženosť sú priamoúmerné skutkom, vykonaným počas života. Ak sú tieto skutky v rovnováhe, je tento stav blaženosti a utrpenia neutrálny. Z dochovaných prameňov nie je jasné či duša zomrelého bude v tomto stave zotrvávať večne.
Mesianistická vízia a posledný súd
V zoroastrizme nájdeme tiež opis posledného súdu (obdobne ako je tomu v kresťanstve), ktorému bude predchádzať súboj síl dobra, zastúpených spasiteľom Saošjantom so silami zla. Po Saošjantovom víťazstve dôjde k vzkrieseniu všetkých mŕtvych, spravodlivých i nespravodlivých. Nespravodliví budú očistení ohňom, aby mohli vstúpiť spolu so spravodlivými do stavu blaženosti. V zoroastrizme sa vraví až o štyroch spasiteľoch, ktorí majú postupne konať svoje dielo. Spasenie zavŕši až posledný z nich, ktorý sa má narodiť z panny oplodnenej Zoroastrovým semenom uloženým v istom jazere, pri tom ako sa panna bude kúpať vo vode.
Učenie zoroastrizmu
Učenie zoroastrizmu je v najpôvodnejšej forma podané v knihách Avesty. Praskutočnosťou, ktorá dala počiatok všetkému súcnu, je praprincíp chápaný ako čisto duchovná bytosť, ale zároveň rozdvojený v sebaafirmácii (Ahura Mazda) a sebanegácii (Angra Mainju). Su to dva zabsolutizované protiklady a rozpory, z ktorých vyplýva pôsobenie praprincípu a ktorými je v ňom podmienená existencia pohybu. Ahura Mazda alebo Ormazd podmieňuje jestvovanie, Angra Mainju alebo Ahriman stelesňuje jeho popretie, proti čomu sa stavia Ormazd, a z negácie popretia vyplýva ďalšie jestvovanie, proti ktorému znovu pôsobí Ahriman, a tak sa donekonečna zrážajú protiklady, udržujúc jestvovanie bezosobnej - neskôr personifikovanej - praskutočnosti. Celý tento proces neskoršie náboženské prúdy v rámci zoroastrizmu predstavujú ako odveký boj protikladných božstiev - dobrého a zlého.
V dôsledku týchto imanentných protikladov sa v prvotnom praprincípe spoluformujú druhotné praprincípy, ktoré sú takisto bez počiatku ako abolútne prvotný praprincíp sám. Tieto praprincípy sú tiež dôsledkom nevyhnutných zrážok protikladov. K druhotným praprincípom ako ďalší existenciálny prejav Ormazda patrí neobmedzené trvanie čiže čas a nikdy nehasnúce svetlo; existenciálnou negáciou zo strany Ahrimana je znovu nijakou mierou nepostihnutý priestor a bez počiatku a bez konca ho vyplňujúce temnoty. Svetlo i temnoty - ako dva neodlučné protiklady - tvoria prahmotu vypĺňajúcu neobmedzený priestor, v ktorom v dôsledku pozitívneho pôsobenia času sa v cykloch rokov formuje mnohorako diferencovaná konkrétna skutočnosť. Všeskutočnosť tvorí relatívnu jednotu, v ktorej nič nie je skôr ani neskôr, ale jedno sprevádza druhé; afirmácia negáciu a negácia afirmáciu, a to nevyhnutne a bezprostredne, bez počiatku a bez konca, v pozitívnom i v negatívnom vzájomnom zrážaní sa a v nepretržitom pohybe. Hoci praprincíp sám bol vo svojej najprvotnejšej podstate personifikovaný, aj tak jeho všetky odveké imanentné prejavy ostávajú v hraniciach takých všeobecných pojmov, ako je pohyb, hmota, čas a priestor.
4607 Seilandfarm
4607 Seilandfarm je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Kin Endate, Kazurō Watanabe 25. novembra 1987.
Bastrop County
Bastrop County je americký okres v strednom Texase, ktorý vznikol v roku 1836. Na území okresu je vo výstavbe letisko Central Texas Airport. Bolo tu nakrútených niekoľko desiatok hollywoodskych filmov, napríklad The Alamo, Odvaha pod paľbou, či Fireflies in the Garden.
Tatra 20
Tatra 20 bolo neskoršie označenie luxusného automobilu NW T, vyrábaného v kopřivnickej automobilke Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft (od roku 1919 Tatra). Výroba modelu prebiehala súbežne s typom Tatra 10 v rokoch 1914 až 1925, kedy ho nahradila Tatra 17.
NW T/T20 mal klasickú koncepciu s motorom vpredu a pohonom zadných kolies. Technicky bol veľmi podobný modelu NW U (Tatra 10), pričom oba modely boli určené majetnejším zákazníkom. Základ automobilu tvoril pozdĺžny rám, obe listovými pružinami odpružené nápravy boli tuhé. Tatra 20 bola v novších verziách vybavená brzdami na všetkých kolesách, elektrickým štartérom a páka ručnej brzdy a radenia sa presunula do kabíny. Vyrábala sa ako luxusná limuzína, sanitka, hasičské vozidlo alebo pretekárske auto.
Za zmenou názvu automobilky Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft na Tatra boli testy modelu NW U/Tatra 10 v roku 1919 v Tatrách. Po zdolaní náročnej trasy zo Štrby do Tatranskej Lomnice, bolo rozhodnuté o premenovaní firmy a vozidiel NW na Tatra.
Kopernikovský princíp
Táto myšlienka bola dôležitým posunom od starovekého chápania vesmíru, v ktorom okolo Zeme obiehajú planéty a Slnko (geocentrický názor), k modernému poňatiu, v ktorom je Zem súčasťou väčších štruktúr (heliocentrický názor). Názov kopernikovský princíp však dostala až v dvadsiatom storočí.
Cintheaux
Cintheaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krížová kosť
thumb|Krížová kosť, panvový povrch - facies pelvica (Gray´s Anatomy, 1918)
Na krížovej kosti sa opisujú nasledovné anatomické útvary:
thumb|300px|Krížová kosť, pohľad zboku na facies auricularis (Gray´s Anatomy, 1918)
Osifikácia
Zrast oblúkov v strednej čiare (crista sacralis mediana) nastáva medzi 7. - 12. rokom života.
Päijät-Häme
Päijät-Häme (🇸🇪) je jeden z devätnástich krajov Fínska. Od roku 1997 patrí tento kraj k provincii Južné Fínsko.
Obce
V roku 2011 bolo územie kraja rozdelené do 11 obcí (fínsky kunta) a jedného okresu (fínsky seutukunta), ktorého územie bolo zhodné s územím provincie. Tučne zvýraznené obce sú mesta.
Kameň (sopka)
Kameň je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vo východnej časti polostrova Kamčatka, len niekoľko kilometrov juhozápadne od masívu Kľučevskej sopky. S výškou 4 585 m je to druhý najvyšší vulkán na polostrove, vyššiý je len masív spomínanej Kľučevskej. Vek vzniku stratovulkánu sa odhaduje na neskorý pleistocén, pričom aktivita pokračovala aj v holocéne. Vek poslednej erupcie však nie je presnejšie stanovený.
NGC 5315
NGC 5315 je planetárna hmlovina v súhvezdí Kružidlo, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 4. mája 1883.
Azophi
Azophi môže byť:
NGC 5315
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,8.
Toulon-6
Toulon-6 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.náhľad|center|Kantón Toulon-6 na mape mesta Toulon v departemente Var
Aumale
Aumale môže byť:
Futbal na Letných olympijských hrách 1908
Futbal na Letných olympijských hrách 1908 bol olympijský turnaj vo futbale, ktorý bol súčasťou Letných olympijských hier 1908.
Marije Cornelissenová
Marije Cornelissenová (* 9. marec 1974, Stiens, Holandsko) je holandská politička. V roku 2009 bola zvolená do Európskeho parlamentu.
Život pred politikou
Marije Cornelissenová vyrástla v ľavicovej a feministickej rodine. Už v mladom veku sa zúčastňovala na demonštráciách proti prítomnosti zbraní hromadného ničenia v Holandsku. Ako jediný ateistický študent absolvovala prísnu katolícku základnú školu. Na univerzite v Utrechte vyštudovala medzinárodné vzťahy, pričom sa špecializovala na štúdium konfliktov.
Politický život
Od roku 1990 je aktívna v holandskej politickej strane GroenLinks. V rokoch 1996 a 1997 pracovala ako asistentka poslanca Nela van Dijka v oblasti práv žien. Okrem toho bola aktívna v Európskej strany zelených, kde ako holandský delegát v rokoch 1999 a 2006 koordinovala dialóg medzi stranami zelených východnej a západnej Európy. Medzi rokmi 2002 a 2003 participovala na demonštráciách proti vojne v Iraku v Holandsku. Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2004 bola na kandidátke strany GroenLinks na ôsmom mieste.
Až do roku 2009 pôsobila ako riaditeľka Antidiskriminačného úradu v provincii Severný Holland.
V roku 2009 bola znova kandidátkou do Európskeho parlamentu strany GroenLinks. Stranícky kongres ju umiestnil na tretie miesto kandidátky. Ako kandidátka do Európskeho parlamentu Cornelissenová zdôrazňovala témy sociálnej oblasti, emancipácie a antidiskriminácie. Rovnako obhajovala zvýšenú solidaritu medzi členskými štátmi Európskej únie.
Po voľbách, kedy bola zvolená za poslankyňa Európskeho parlamentu, sa stala členkou Výboru pre práva žien a rodovú rovnosť a Výboru pre zamestnanosť a sociálne veci. Je tiež podpredsedníčkou politickej skupiny Zelení - Európska slobodná aliancia v Európskom parlamente.
Marije Cornelissenová a Slovensko
Ako poslankyňa Európskeho parlamentu sa zúčastnila 22. mája 2010 na historicky prvom bratislavskom Dúhovom PRIDE pochode za práva lesieb, gayov, bisexuálov a transgender osôb. V následnom rozhovore pre média vyjadrila svoj názor, že polícia nebola pripravená zabezpečiť bezpečnosť účastníkov pochodu.
Logický princíp
Logický princíp je kľúčový vedecký zákon v logike, napr. princíp identity.
4448 Phildavis
4448 Phildavis je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 5. marca 1986.
Lucelle (Haut-Rhin)
Lucelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Havran (priezvisko)
Havran je slovenské a české priezvisko odvodené od slova havran. Na Slovensku je najčastejšie (s výrazným odstupom) v obci Rybník (okres Levice), potom v Bratislave, Leviciach a Zvolene. V Česku sa najviac vyskytuje v mestách Litomyšl, Přerov a Valašské Meziříčí.
Známi nositelia
Pozri v článku Havran.
Ionizujúce žiarenie
right|thumb|Varovný symbol označujúci prítomnosť ionizujúceho žiarenia
Ionizujúce žiarenie je (korpuskulárne alebo elektromagnetické) žiarenie, ktorého kvantá majú energiu postačujúcu na ionizáciu atómov alebo molekúl ožiarenej látky.
Hranica
Za energetickú hranicu ionizujúceho žiarenia sa považuje pre elektromagnetické žiarenie, žiarenie alfa a žiarenie β- energia 5 keV. Pre neutrónové žiarenie a žiarenie β+ je kvantifikácia ťažšia, pretože aj veľmi pomalé častice (v prípade neutrónov) vstupujúce do jadier vyvolávajú sekundárnu ionizáciu prostredníctvom jadrových reakcií. Obdobný prípad nastáva aj v prípade pozitrónov anihilujúcich s elektrónami za vzniku veľmi tvrdého žiarenia γ.
Z pohľadu zákona o verejnom zdraví sa však za ionizujúce žiarenie pokladá žiarenie od vlnovej dĺžky 100nm (UVC) a kratšou, teda ekvivalent energie fotónu 12,5 eV.
Druhy ionizujúceho žiarenia
thumb|Žiarenie alfa, beta, gama a neutrónové a ich [[Polohrúbka materiálu|prenikavosť ]] Ionizujúce žiarenie sa môže deliť z viacerých hľadísk. Podľa fyzikálnej podstaty žiarenia delíme ionizujúce žiarenie na:
Podľa mechanizmu účinkov ionizujúceho žiarenia na hmotu delíme toto žiarenie na:
Prenikavosť žiarenia rôznymi materiálmi môžme vyjadriť polohrúbkou materiálu.
Dejiny výskumu
Prvé objavy prenikavého žiarenia, ktoré vysielajú niektoré látky, pochádzajú z konca 19. storočia. V roku 1896 Henri Becquerel pozoroval, že niektoré minerály (zlúčeniny uránu) vysielajú zvláštne neviditeľné žiarenie (spočiatku nazývané uránové žiarenie) aj bez toho, aby boli predtým ožiarené svetlom, čím sa odlišovali od klasickej luminiscencie. Becquerel vďaka náhodnému objavu zistil, že toto žiarenie preniká aj svetlotesným obalom fotografických dosiek a spôsobuje ich sčernanie. O ďalšie objavy sa zaslúžila manželská dvojica Maria Curieová-Skłodowská a Pierre Curie a G. Bémont, ktorí objavili v uránovej rude aj ďalšie vyžarujúce prvky polónium a rádium. Tento jav nazvali rádioaktivita (aktívna radiácia) a neskôr sa zistilo, že je spôsobená premenou jedného chemického prvku na iný. V roku 1899 Ernest Rutherford, ktorý sa zaoberal vlastnosťami tohto žiarenia, objavil jeho dve výrazne odlišné zložky: mäkkú zložku, ktorá je dobre pohlcovaná vzduchom aj listom papiera (žiarenie alfa) a tvrdú zložku, ktorá je asi 100-krát prenikavejšia než žiarenie alfa a prechádza aj tenkým hliníkovým plechom – žiarenie beta. Krátko nato, v roku 1900 Paul Ulrich Villard objavil ešte prenikavejšie žiarenie, žiarenie gama. Nasledovali objavy podstaty tohto žiarenia. V roku 1902 W. Kaufmann na základe výsledkov výskumu manželov Curieovcov a A. Becquerela zistil, že žiarenie beta je tvorené prúdom elektrónov a E. Rutheford na základe pokusov z rokov 1903 až 1908 zistil, že žiarenie alfa je prúdom héliových jadier. V roku 1934 manželia Frédéric Joliot-Curie a Irène Joliotová-Curieová po prvýkrát vyvolali umelú rádioaktivitu pôvodne nerádioaktívnych jadier hliníka.
Škodlivosť rádioaktívneho žiarenia pre ľudský organizmus sa prejavovala už od samotného jeho objavu. H. Becquerel nosil asi 14 dní vo vrecku svojej vesty rádioaktívny preparát a na mieste pod ním sa objavil ekzém a pomaly sa hojaci vred. Tento úkaz neskôr overil pokusom na sebe Pierre Curie. Reakcie kože na ožiarenie tvorili základ prvej biologickej dozimetrie a definície tzv. erytémovej dávky – dávky, ktorá vyvolá 8 dní po expozícii kožné poškodenie erytém.
Princíp vzniku
Ionizujúce žiarenie často vzniká vďaka rádioaktívnym atómom (rádionuklidom), čo sú atómy, ktorých jadrá nie sú v čase stabilné. Tieto jadrá sa časom samovoľne rozpadnú na jadrá iných chemických prvkov, ktoré sú už buď stabilné (častejší prípad), alebo sa premieňajú ďalej až kým sa nestanú stabilnými. Tento proces je úplne nezávislý od vonkajších podmienkach ako sú teplota, tlak, polia či chemické zloženie prostredia, pokiaľ nie sú vysoko extrémne (napr. zohriatie látky na niekoľko miliónov °C). Nadbytok energie sa z jadra uvoľňuje emisiou (vyžiarením) častice alebo kvanta elektromagnetického žiarenia (fotónu). Röntgenové žiarenie sa objavuje ako sprievodný jav sprevádzajúci procesy odohrávajúce sa v elektrónových obaloch, čiže nie v atómových jadrách. Takisto jadrovú fúziu, čiže naopak spájanie sa viacerých atómových jadier do jedného, sprevádza emisia ionizujúceho žiarenia.
Jadro atómu každého chemického prvku obsahuje častice zvané nukleóny. Tie sa rozdeľujú na častice bez náboja – neutróny a častice s kladným elektrickým nábojom – protóny. Počet protónov v jadre udáva protónové číslo, na základe ktorého získal atóm svoje postavenie v Mendelejovej periodickej tabuľke prvkov. Počet neutrónov udáva neutrónové číslo a počet protónov aj neutrónov spolu nukleónové (hmotnostné) číslo. Atómy s rovnakým protónovým, ale rozdielnym neutrónovým (a teda aj hmotnostným) číslom sa nazývajú izotopy jedného chemického prvku. Väčšina chemických prvkov má najviac jeden stabilný izotop. Ostatné izotopy sú nestabilné a môžu kedykoľvek podľahnúť rádioaktívnej premene na atómy iných chemických prvkov. V prírode sa vyskytujúce nestabilné izotopy nazývame prirodzene rádioaktívne. Prvé prirodzene rádioaktívne izotopy boli objavené medzi chemickými prvkami s vysokým protónovým číslom ako napríklad 238U, alebo 232Th. Ťažké rádionuklidy s dlhou dobou polpremeny existovali už počas formovania sa Zeme, alebo v nej vznikli počas jej dlhého vývoja. Postupne sa rozpadajú, až kým dosiahnu konečný stabilný nuklid vo forme jadra olova. Neskôr boli objavené prirodzené rádionuklidy aj medzi prvkami s nižším protónovým číslom (napr. draslík) a v 30. rokoch 20. storočia boli objavené veľmi ľahké rádionuklidy ako napríklad 14C.
Umelým zásahom do jadra stabilného izotopu vznikajú umelé rádionuklidy. Je možné vyrobiť ich v urýchľovačoch častíc alebo v jadrových reaktoroch. Ako veľmi účinné pri výrobe umelých rádionuklidov sa osvedčili neutróny. Už v roku 1933 zistil fyzik Enrico Fermi, že ostreľovaním pomalými neutrónmi je možné zmeniť skoro všetky chemické prvky na umelé rádionuklidy.