cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Židovský cintorín v Pacove
Dejiny a charakteristika
Cintorín bol používaný do druhej svetovej vojny a sporadicky aj po nej. Posledný pohreb sa na cintoríne konal v roku 1969.
Celkovo sa dochovalo približne 300 náhrobkov, prevážne v barokovom a klasicistickom slohu. Cintorín má rozlohu 1592 m2.
Kvilda-Pod políčky
Kvilda-Pod políčky je prírodná pamiatka ev. č. 1237 v okrese Prachatice. Nachádza sa na Šumave, neďaleko obce Kvilda. Je súčasťou NP Šumava, ktorého je I. zónou.
Židovský cintorín v Pacove
Dejiny a charakteristika
Prístup na cintorín je možný na vyžiadanie. Je potrebné si zobrať kľúč od márnice z Informačného centra v budove Pacovského zámku. Cintorín sa nachádza na severovýchodnom okraji mesta medzi ulicami Myslíkova a Svatojánská  pri ceste vedúcej do Hořepníku. Cintorín prešiel rekonštrukciou  a od roku 2005 sa v budové márnice nachádza výstava venovaná histórii židovského etnika na Pacovsku.
Majstrovstvá sveta cestných motocyklov
thumb|Yamaha YZR-M1 MotoGP (2006)
Majstrovstvá sveta cestných motocyklov (skrátene MotoGP) je najprestížnejšia súťaž športových cestných motocyklov. Delia sa na štyri kategórie: Moto E, Moto 3, Moto 2 a MotoGP.
Súťažné špeciálne motocykle, na ktorých jazdci pretekajú, sa sériovo nevyrábajú. Nemožno ich legálne používať v bežnej premávke, čím sa líšia od strojov, používaných v pretekoch športových motocyklov, ktoré sú modifikovanými verziami bežných cestných motocyklov.
Breteil
Breteil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Periéres (syn Aiola)
Periéres alebo Periérés ( - Periéres/iný prepis Periérés) bol v gréckej mytológii syn Aiola a jeho manželky Enarety. Jeho starým otcom bol Hellén, praotec všetkých Grékov.
V starších mýtoch bol Aiolov syn Periéres kráľom v Messénii. Keď Sparťania v messénskych vojnách Messéniu dobyli, Periéra začlenili do genealógie svojich kráľov, aby si aj tak potvrdili nároky na Messéniu. Otcom tohto Periéra sa stal spartský kráľ Kynortas a tým vznikla iná mytologická postava.
Bratmi messénskeho kráľa Periéra boli:
Retabulum
thumb|Oltárne retabulum hlavného oltára [[Chrám svätého Jakuba (Levoča)|Chrámu svätého Jakuba v Levoči. Oltárnu skriňu vypĺňajú postavy Panny Márie, sv. Jakuba (vľavo) a sv. Jána Evanjelistu. Krídla oltára zachytávajú biblické scény: vľavo hore - Rozoslanie apoštolov do sveta, vľavo dole - Sťatie sv. Jakuba, vpravo hore - sv. Ján na ostrove Patmos, vpravo dole - Mučenie sv. Jána. V predele oltára súsošie Posledná večera]]
Somló halušky
náhľad|Somló halušky Somló halušky [vyslov: šomló] alebo somlói halušky [vyslov: šomlój] sú tradičný maďarský dezert. Ide o dvojitý biskvit s vanilkovým pudingom, rumovými hrozienkami a čokoládovou polevou.
Retabulum
Retabulum (oltárny nadstavec) je umelecky spracovaná časť kresťanského oltára, centrum liturgického priestoru, ktoré sa umiestňovalo na zadnú časť oltárneho stola - menzy.
Somló halušky
História
Dezert dostal svoj názov podľa vyhasnutej sopky Somló v západomaďarskej župe Veszprém. Ide o 431 metrov vysokú horu nachádzajúcu sa 15 km západne od Ajky v krajinnej a prírodnej rezervácii Somló Tájvédelmi Körzet. Somló halušky údajne vytvoril v maďarskom hlavnom meste Budapešti v 50. rokoch 20. storočia Károly Gollerits v reštaurácii Gundels. V roku 1956 bol dezert ocenený v Bruseli.
Retabulum
Na slávenie omše sa v starších obdobiach dejín cirkvi využíval kamenný oltárny stôl so zapustenými relikviami. Konkrétnu podobu liturgie v staršom období popri oficiálnych reguliach prijatých v Ríme určovali aj rôzne lokálne zvyklosti. Kým štvrtý lateránsky koncil (v roku 1215) oficiálne potvrdil náuku o premene chleba a vína v eucharistii na Kristovo telo a krv, kňaz celebroval omšu spravidla za menzou, čelom k obci veriacich. Pri takejto bohoslužbe by obrazová tabuľa položená na oltárnom stole prekážala. Po spomenutom koncile sa však omše začali sláviť tak, že kňaz stál pred oltárom, otočený chrbtom k veriacim. Takáto podoba liturgie umožňovala umiestniť na menzu väčší či menší obraz. Retabulum sa tak mohlo stať optickým rámcom, zvýrazňujúcim hostiu a kalich pri ich pozdvihnutí, čo vyžadovala nová podoba liturgie.
Canon EOS RP
náhľad|Canon EOS RP s adaptérom EF-EOS R a objektívom EF 50 mm F1,8 Canon EOS RP je bezzrkadlový systémový fotoaparát od japonského výrobcu Canon. Bol uvedený vo februári 2019 a išlo o druhý fotoaparát v systéme R plnoformátových bezzrkadloviek.
Retabulum
Najneskôr okolo polovice 15. storočia sa krídlové oltárne retabulum stalo vedúcim druhom chrámovej umeleckej produkcie. Jeho dominantná úloha sa prejavila aj vplyvom na iné médiá - napríklad na nástennú maľbu. Obrazy z Kristovho života na severnej stene košického Dómu svätej Alžbety usporiadali do podoby krídlového retabula. Na rozsiahlej strednej „tabuli“ sa nachádza ústredný výjav (Oplakávanie), vedľajšie scény menšieho formátu sú umiestnené po jeho stranách v pároch nad sebou, takže imitujú oltárne krídla.
Canon EOS RP
Technické parametre
Model EOS RP je vybavený bajonetom Canon RF a je kompatibilný s objektívmi Canon RF. Objektívy EF a EF-S je možné pripojiť pomocou adaptéra.
Retabulum
Umelecky najdokonalejšie a najkrajšie retabulá pochádzajú z obdobia gotiky. Rozvinutá podoba oltárneho retabula využívala vo výstavbe pôsobivého celku účinky viacerých umeleckých druhov. Typické retabulum sa skladalo zo strednej skrine - oltárnej archy, oltárnej skrine -, v ktorej stála plastika hlavného patróna či patrónky, často aj páru či trojice svätcov. Nad archou sa spravidla týči bohatý štít v podobe pozlátenej gotickej architektúry s dominujúcimi vertikálnymi vežičkami (fiálami), pod archu sa obyčajne umiestňovala horizontálna predela s maliarskou či sochárskou výzdobou. Krídla, umiestnené po stranách archy, sa otvárali, prípadne zatvárali podľa liturgických potrieb - pri sviatkoch sa okrem archy ukazovala sviatočná strana krídel zameraná na nebeskú nádheru, v období pôstu zasa bolo vidno len zavreté krídla, ktoré predstavovali primerané témy, najčastejšie postavy bolestného Krista a Panny Márie (tzv. kristologické, resp. pašiové, a mariánske cykly). Nádhernými príkladmi takýchto retabúl nájdeme napr. na hlavných oltároch Chrámu svätého Jakuba v Levoči či Baziliky svätého Egídia v Bardejove.
Canon EOS RP
Technické parametre
Full-frame CMOS snímač (36 × 24 mm) má efektívne rozlíšenie cca 26,2 megapixelov. EOS RP je vybavený elektronickým hľadáčikom cez obrazový snímač s približne 100 % pokrytím snímky (horizontálne aj vertikálne) a režimom živého náhľadu.
Retabulum
Dôležitým liturgickým a ikonografickým prvkom oltárnych retabul bolo spodobnenie ich patrónov. Scény na retabulách často predvádzali významné udalosti z legendy jeho patróna alebo patrónky. Obrazy a skulptúry sa venovali pomerne početnej skupine svätcov a svätíc, nie všetci však boli rovnako obľúbení. Veľmi často sa zobrazovalo utrpenie martýrov, ktorí obetovali svoj život za vieru. Napr. v prípade svätej Kataríny Alexandrijskej účinok obrazu znázornením jej utrpenia lámaním v kolese posilňoval vo veriacom jeho presvedčenie a silu viery. Ako martýr skončil aj patrón rytierov svätý Juraj, hoci najčastejšou zobrazovanou epizódou z jeho života bolo víťazstvo nad drakom. K najpopulárnejším svätcom patrili u nás svätý Mikuláš, ktorého obľuba pretrvala od stredoveku až do dnešných čias, svätý Martin či svätý Ján Krstiteľ. Veľmi dôležitou súčasťou postavy svätca alebo svätice bol predmet, tzv. atribút, podľa ktorého sa dalo jednoznačne určiť o ktorého svätca ide. Najčastejšie ním býval nástroj mučenia či predmet symbolizujúci svätcov patronát.
Canon EOS RP
Technické parametre
Režim EOS Movie umožňuje nahrávanie v rozlíšení 4K, Full HD a HD.
Retabulum
Podoba oltárneho retabula s krídlami bola v predreformačnom období natoľko silná, že ovplyvnila aj diela vytvorené iným štýlom a z iného materiálu. Hlavný oltár farského Kostol svätého Juraja vo Svätom Jure, zhotovený roku 1519 z kameňa prevažne v renesančnom slohu, ešte stále zachováva štruktúru typickú pre krídlové retabulá. Ústredný obraz patróna oltára v súboji s drakom lemujú po stranách dvojice menších výjavov z jeho legendy. Na vertikálnej osi tohto retabula sa zasa zachovalo usporiadanie predela - archa - nadstavec.
Betterment
Betterment je online investičná spoločnosť, so sídlom v New York City. Spadá pod autoritu amerických kontrolných orgánov finančného trhu, Securities and Exchange Comission (SEC) a Financial Industry Regulatory Authority (FINRA). Taktiež známa ako Betterment.com, spoločnosť je obchodník s cennými papiermi a registrovaný investičný poradca. Spoločnosť ponúka automatizovanú investičnú službu, zameranú na cielené investovanie, taktiež nazývanú aj robo-poradca. Betterment investuje do pasívnych indexových portfólií a ETF. K marcu 2018, Betterment riadil aktíva v hodnote 13 a pol miliardy dolárov.
Canon EOS RP
Technické parametre
Puzdro je vyrobené z horčíkovej zliatiny zapuzdrené v plaste a utesnené proti prachu a striekajúcej vode.
Somló halušky
Príprava
Na ich prípravu si treba pripraviť piškótové cesto. Potom ho rozdeliť a vmiešať do polovice kakaový prášok. Z týchto hmôt sa upečú tenké piškótové základy. Hrozienka namočíme buď do rumu, alebo do zmesi rumu, vody a cukru. Uvarí sa aj vanilkový puding a podľa potreby zmieša so šľahačkou. Pripravuje sa vrstvením vo forme. Základ tvorí svetlé piškótové cesto. Polovicu hrozienkovej zmesi a polovicu pudingu poukladáme na každý jej plát a rovnomerne rozotrieme, nasleduje tmavé piškótové cesto, zvyšné hrozienka a nakoniec puding. Nakoniec halušky necháme niekoľko hodín odležať v chladničke. Bežné sú rôzne varianty: niekedy sa používa len svetlé piškótové cesto, bežné je aj posypanie vrchnej vrstvy pudingu kakaovým práškom. Do vrstiev zapracujeme okrem hrozienok aj nasekané vlašské orechy a mandle. Pred podávaním sa halušky pôvodne vykrajovali z cesta a podávali sa s čokoládovou polevou, šľahačkou, ozdobené kakaovým práškom, vlašskými orechmi alebo mandľami.
Betterment
Založenie
Betterment bolo založené v roku 2008 v New York City, Jonom Steinom a Eli Brovermanom. Po prvých prototypoch a registrácii v SEC boli pripravení ponúkať finančné poradenstvo online ako registrovaný investičný poradca, pričom neskôr rozšírili svoju ponuku služieb aj o obchodovanie s cennými papiermi. V júni 2010 naplno spustili svoju online platformu na konferencii TechCrunch Disrupt v New Yorku, kde do 24 hodín nabrali svojich prvých 400 klientov.
Zastavenie predaja po Brexite
24. júna, 2016, Betterment zastavil obchodovanie na burze na 2 a pol hodiny, po tom, ako neočakávaný výsledok britského referenda spôsobil chaos na finančných trhoch. Kvôli tomu bola firma kritizovaná za nedostatočnú komunikáciu so svojimi klientmi, čo sa prejavilo na sociálnych sieťach a vyjadreniach partnerov tejto platformy.
Zmena cien
31. januára, 2017, Betterment zmenil štruktúru cien, čo v podstate znamenalo zvýšenie cien pre klientov s vkladmi väčšími ako 100,000 dolárov z 0.15% na 0.25%. Toto rozhodnutie vyvolalo vlnu kritiky medzi zákazníkmi, čo prinieslo mediálny rozruch.
15 minút
15 minút (ang. 15 Minutes) je akčný triler z roku 2001 v hlavnej úlohe s Robertom De Nirom, Edwardom Burnsom a Karlom Rodenom. Film je o detektívovi z oddelenia vrážd a požiarnom inšpektorovi, ktorý musia zastaviť dvojicu východoeurópskych zabijakov, ktorý nahrávajú na kameru svoje vraždy a stávajú sa pre médiá senzačnými. Názov filmu je odkazom na známu citáciu Andyho Warhola: "In the future, everyone will be world famous for 15 minutes" - (V budúcnosti bude každý pätnásť minút slávny).
Dej
Film začína tým, že Emil Slovak (Karel Roden) a Oleg Razgul (Oleg Taktarov) prichádzajú do USA. Vracajú sa, aby si vyzdvihli svoj podiel z dávnej lúpeže. Lenže skoro zistia, že peniaze sú dávno preč. Rozhodnú sa pomstiť a ich bývalý partner, od ktorého žiadajú peniaze, za to zaplatí životom. Smrteľne dobodajú aj jeho ženu a Oleg to všetko natočí na jeho novú ukradnutú kameru. Susedka je všetkému svedkom, ale stihne utiecť skôr, ako ju stihnú dostať. Emil tak spáli celý dom, aby skryl zločin.
Požiarny inšpektor Jordy Warsaw (Edward Burns) je ihneď privolaný k prípadu. Na miesto sa ale dostáva aj veľmi známy detektív Eddie Flemming (Robert De Niro). Je zaskočený brutálnosťou tohto zločinu a spôsobom akým bol zamaskovaný. Spojí sa s kolegom z podpaľačstva a spoločne sa vydávajú po stope zločincov.
Nakoniec sa ukáže, aký je Emil psychopat a Flemminga skutočne zabije. Nahrávku predá za milión dolárov Robertovi Hawkinsonovi (Kelsey Grammer) z Top Story. Warsaw a celá polícia sa rozčuľuje, že to chce Robert zverejniť.
Keď sa všetko vysiela, sú Emil a Oleg v Planet Hollywood, lenže počas toho v nich ostatní diváci spoznajú vrahov a vypukne panika. Warsaw tam ihneď prichádza a zatkne Emila, kým Oleg mu uniká. Ale miesto toho, aby vzal vraha na policajnú stanicu, zavezie ho na opustené skladisko, aby ho zabil. Polícia ale prichádza práve včas a vezme Emila preč. Všetko vychádza podľa plánu, je totiž teraz celebritou a k tomu je nepríčetný. Jeho právnik prijíma prácu za 30% honoráru zo zárobku Emilovho príbehu. Medzitým Oleg žiarli na Emilov úspech.
Oleg totiž vie, že Emil svoj zjav psychopata iba predstiera a drží v ruke triumf, nahrávku s tým, ako Flemingovi Emil vysvetľuje pohnútky svojich zločinov a šialenosti. Vyhľadá Roberta a dá mu video, a tak sa ukazuje, ako je zatknutý úplne normálny. Robert to oznámi Emilovi, ktorý sa naštve, naraz zrazí policajta a strelí Olega. Vezme si ako rukojemníčku Flemmingovu snúbenicu. Lenže ho polícia obkľúči a Warshaw do tuctom rán zasiahne do hrudníka. Jeden z policajtov ale zistí, že Oleg stále žije, a tak sa za ním vydajú. Tam ale práve doznieva pár posledných slov na snímke, ktorú Oleg natočil, skôr ako sa zabil.
Brie (Ille-et-Vilaine)
Brie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy C kategórie v bejzbale 2018
Majstrovstvá Európy C kategórie v bejzbale 2018 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev Európy C kategórie v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konal sa v írskom Ashbourne a ukrajinskom meste Kropyvnyckyj v dňoch od 23.28. júla 2018, za účasti 10 tímov rozdelených do 2 skupín. Dejiskom zápasov v írskej skupine bol International Baseball Centre, ktorý je domovským štadiónom klubu Ashbourne Baseball Club.
ME C kategórie boli kvalifikačným podujatím na Majstrovstvá Európy B kategórie 2019. Kvalifikovali sa na ne iba víťazné družstvá z oboch skupín a najlepšie družstvo z druhých miest.
Účastníci a nasadenie do skupín
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v aktuálnom svetovom rebríčku WBSC v roku 2018.
Transamináza
náhľad|Aspartáttransamináza z E. coli s kofaktorom pyridoxal-5'-fosfátom. Transamináza alebo aminotransferáza je enzým, ktorý katalyzuje transaminačnú reakciu medzi aminokyselinou a α-ketokyselinou. Tieto enzýmy sú dôležité v syntéze aminokyselín, ktoré tvoria bielkoviny. Patria medzi transferázy.
Funkcia a mechanizmus
Aminokyseliny obsahujú aminoskupinu (NH2-) a ketokyseliny obsahujú ketoskupinu (=O). Pri transaminácii sa NH2 skupina z jednej molekuly vymení s =O skupinou inej molekuly. Z aminokyseliny sa stáva ketokyselina a z ketokyseliny sa stáva aminokyselina.
Transaminázz sú zvyčajne proteínové enzýmy. Niektoré transaminačné aktivity ribozómu sú však katalyzované ribozýmami (RNA enzýmami). Príkladmi sú VS ribozým a vlásenkový ribozým.
Transaminázy využávajú pyridoxalfosfát ako koenzým, ktorý sa mení na pyridoxamín v prvej polreakcii, pri ktorej sa aminokyselina mení na ketokyselinu. Pyridoxamín, ktorý je viazaný na enzým, potom reaguje s pyruvátom, oxalacetátom alebo α-ketoglutarátom, čím vzniká alanín, aspartát alebo glutamát. Mnoho transaminačných reakcií prebieha v tkanivách a sú katalyzované transaminázami špecifickými pre konkrétny pár aminokyselina/ketokyselina. Tieto reakcie sú reverzibilné a ich smer je daný podľa toho, ktorý substrát je v nadbytku. Táto reverzibilita sa dá využiť v aplikáciách syntetickej chémie na zisk cenných chirálnych amínov. Špecifické enzýmy sú pomenované podľa páru reaktantov, napríklad enzým katalyzujúci reakciu medzi glutamátom a pyruvátom, z ktorých vznikajú α-ketoglutarát a alanín, sa nazýva alaníntransamináza a pôvodne sa nazýval glutamát-pyruváttransamináza (skrátene GPT).
Transaminačná aktivita tkanív sa dá zistiť inkubáciou homogenátu s rôznymi pármi aminokyselina-ketokyselina. Transaminácia sa potvrdí, ak vznikne nový aminokyselina a ketokyselina, čo sa overuje papierovou chromatografiou. Reverzibilita sa preukáže použitím komplementárneho páru aminokyseliny a ketokyseliny ako počiatočných reaktantov. Po vyňatí chromatogramu zo solventu sa používa ninhydrín, čím sa zvýraznia škvrny.
Metablizmus aminokyselín u zvierat
Pri nízkej hladine cukru musia živočíchy metabolizovať bielkoviny na aminokyseliny na úkor svalového tkaniva. Transaminázy v pečeni preferujú oxalacetát a α-ketoglutarát, čo je dôležité, pretože to umožňuje presun dusíka z metabolizmu aminokyselín na aspartát a glutamát, odkiaľ sa dusík premieňa na močovinu a vylučuje sa. Podobným spôsobom sa v svaloch transaminuje pyruvát na alanín, ktorý sa prenáša krvných riečišťom do pečene (celková reakcia sa občas nazýva glukóza-alanínový cyklus). V pečeni ostatné transaminázy regenerujú pyruvát, ktorý pôsobí ako cenný prekurzor pre glukoneogenézu. Tento alanínový cyklus je analogický Coriho cyklu, ktorý umožňuje anaerobický metabolizmus v svaloch.
Diganostický význam
Transaminázy sú dôležité v produkcii rôznych aminokyselín a meranie koncentrácie rôznych transamináz v krvi je dôležité pre diagnostiku a sledovanie mnohých chorôb. Napríklad prítomnosť zvýšenej hladiny transamináz môže byť indikátorom pre poškodenie pečene alebo srdca. Dva dôležité transaminačné enzýmy sú aspartáttransamináza (AST) a alaníntransamináza (ALT). Tieto transaminázy boli objavené v roku 1954 a ich klinický význam bol popísaný v roku 1955.
Domobrana (Slovenská republika 1939 – 1945)
náhľad|[[Štefan Haššík, druhý minister národnej obrany a veliteľ Domobrany.]] Domobrana bola ozbrojená súčasť armády vojnovej Slovenskej republiky po vypuknutí SNP na jeseň 1944.
Vznik
Prvý pluk bol sformovaný 8. októbra 1944. Za súčasť Domobrany boli považované aj technické divízie pôsobiace v Maďarsku (1. technická divízia) a Taliansku (2. technická divízia), hoci príslušníci 2. technickej divízie odmietli nosiť rukávovú nášivku Domobrany.
V októbri 1944 boli do Domobrany zahrnuté aj útvary Hlinkovej gardy, Hlinkovej mládeže, četníctva, štátnej polície a finančnej stráže. K 29. novembru bol početný stav Domobrany 12 687 osôb. Po doplnení o bývalých príslušníkov Východoslovenskej armády prepustených v decembri 1944 z internácie v Nemecku a mobilizácii z 12. januára 1945 bolo v jej radoch formálne 41 533 mužov (z toho 29 139 bolo dislokovaných na Slovensku). Viac než 2/3 príslušníkov domobrany nebolo nikdy ozbrojených.
Jednotky Domobrany sa však u Nemcov netešili nikdy veľkej dôvere. Náčelník Pohotovostnej skupiny H Josef Witiska v správe o politickej situácii na Slovensku zo dňa 28. novembra 1944 hlásil: "Domobrana v nijakom prípade nepredstavuje jednotku, na ktorú sa dá plne spoľahnúť. Nálada v Domobrane je protinemecká a štvavá kampaň proti Hlinkovej garde sa tam robí tak isto ako v povstaleckej armáde."Z radov nemeckej menšiny bola po 2. septembri 1944 organizovaná nemecká domobrana - SS Heimatschutz Slowakei.
Organizácia
Vo februári 1945 bol Technický zbor reorganizovaný. Vznikli:
HK Karpaty (Užhorod)
HK Karpaty Užhorod je ukrajinský ženský hádzanársky klub z mesta Užhorod, pravidelný účastník najvyššej domácej súťaže Superligy. Hlavným trénerom je Borys Petrovskyj.
HK Karpaty získal v sezóne 2011/12 svoj historicky prvý titul majstra Ukrajiny.
Úspechy
Medailové umiestenia v Superlige od vzniku samostatnej Ukrajiny v roku 1991:
Brielles
Brielles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Void (informatika)
Void je v informatike špeciálny dátový typ, ktorý v niekoľkých programovacích jazykoch odvodených od jazyka C a ALGOL68 označuje typ pre výsledok funkcie, ktorá pri návrate neposkytuje do volajúceho výrazu žiadnu výslednú (návratovú) hodnotu.
Charakteristika
Návratový dátový typ void sa obvykle používa u funkcií, ktoré nevracajú konkrétnu hodnotu, ale sú využívané kvôli vytváraniu vedľajších účinkov, ako je plnenie niektorých úloh alebo výpis výstupných parametrov. Použitie funkcií s návratovým typom void je v tomto ohľadu zrovnateľné so syntaktickými konštruktami v iných programovacích jazykoch, ktoré v takom prípade používajú špeciálny typ podprogramu (tzv. procedúra), ako napríklad v programovacom jazyku Visual Basic alebo Pascal, prípadne podobne ako typ jednotky používaný v funkcionálnych programovacích jazykoch a v teórii typov.
Synagóga v Pacove
Synagóga v Pacove je budova bývalej synagógy zo začiatku 19. storočia nachádzajúci sa v historickej zóne mesta Pacov v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika
Synagóga bola postavená na začiatku 19. storočia   , pravdepodobne v roku 1823, vedľa, alebo na mieste domu č.p. 177, ktorý židovská obec kúpila v roku 1809 od pacovského mešťana, zámočníka Matěja Volyňského. Plán budovy pochádza od miestneho staviteľa Tomáša Polívku.
Synagoga bola postavená, aby nahradila staršiu modlitebňu, ktorá sa nachádzala na povale domu Wolfa Mellera.
Budova bola v roku 1864 zasiahnutá požiarom, po ktorom ostali stáť len obvodové steny a musela byť celá zreštaurovaná. Chýbajúce časti boli dostavané v neorománskom slohu.
Vo vnútri budovy sa po tejto rekoštrukcii nachádzalo 100 miest pre mužov a na galérii 60 miest pre ženy.
V roku 1933 postihol budovu ďalší požiar po ktorom bola rekoňštruovaná.
Po skoončení druhej svetovej vojny v roku 1945 synagóga spadla pod správu židovskej obce v Tábore, ktorá budovu v roku 1952 predala národnému podniku Středočeské lihovary a drožďárny Kolín. Od roku 1956 bola budova využívaná ako sklad, najskôr roľníckym družstvom a od roku 1989 baliarňami.
V roku 2015 vznikla iniciatíva, ktorá sa začala zaujímať o možnostiach rekonštrukcie synagógy a vytvorenia pamätníku a múzea židovskej kultúry. Za účelom rekoštrukcie bola vypracovaná aj architektonická štúdia. Snahy vyústili v roku 2017 do založenia spolu Tikkun, ktorý sa ujal snahy o obnovu synagógy. V roku 2018 spolok Tikkun kúpil budovu synagógy, ktorej podoba by sa po renovácii mala vrátiť do podoby, ktorú synagóga mala na začiatku 19. storočia.
Budova synagógy je postavená v klasicistickom slohu s pseudorománskymi prvkami.
Budova sa nachádza na ulici Jana Autengrubera pri jej spojení s námestím Slobody v pamiatkovej zóne v centre mesta Pacov. Budova má sedlovú strechu a dva štíty, západný a východný.
Peter Michalík
Peter Michalík (* 15. september 1990, Bojnice) je šachový veľmajster.
Michalík je členom Šachového klubu Novoborský. Bol majstrom Slovenska U10 v roku 1999, U10 v roku 2000, U12 v roku 2001, U12 v roku 2002 a U16 v roku 2005. Na IM turnaji v Ostrave v roku 2005 bol tretí, na otvorenom turnaji v Starej Pozovej v roku 2009 skončil na druhom mieste. Michalík vyhral turnaj Banícky kahanec 2011 v Ostrave.
Prvú normu veľmajstra získal v českej Extralige v sezóne 2010/11, kde hral za Šachový klub Zlín. Získal 6 bodov z desiatich partií, pričom porazil veľmajstrov Zigurdsa Lansu a Tomáša Petríka. Druhú normu získal na Majstrovstvách Európy vo francúzskom Aix-les-Bains, získal 5 bodov z 9 partií (dve kontumácie sa do normy nerátajú), pričom porazil veľmajstrov Viačeslava Zacharova a Vasiliosa Kontronisa. Titul veľmajstra mu bol udelený na zasadaní prezidentského výboru FIDE v prvom júnovom týždni 2011. K 18. 3. 2016 prestúpil do českej šachovej federácie (kde hrá už dlhodobo šachové ligy, študoval a usadil sa) a stal sa 5. najsilnejším hráčom.
Kominforma
Kominforma či Informbyro (rusky: Коминформ, Коминформбюро, anglicky: Cominform, srbochorvátsky: Informbiro) oficiálne Informačné byro komunistických a robotníckych strán, rusky Информационное бюро коммунистических и рабочих партий, Informacionnoje bjuro kommunističjeskich i rabočich Partij) bola najvyššie postavená oficiálna organizácia komunistického hnutia pôsobiaca v rokoch 1947 až 1956. Táto medzinárodná organizácia mala koordinovať činnosť "bratských" (marxisticko - leninských) komunistických strán v Európe. V povojnovom období bola sovietskym vedením využívaná ako nástroj vplyvu vo vznikajúcom Východnom bloku počas studenej vojny. Strany združené v Kominforme mali postupovať (pri budovaní komunizme) presne podľa sovietskeho vzoru. V prípade odklonu od tohto vzoru akým bola napr. roztržka s Juhosláviou v roku 1948 hrozili zúčastneným straníkom, strane ale aj celej krajine vážne dôsledky zo strany ZSSR (obdobie Infobiro 1948 - 1955 a titoizmu). Rovnako ako Kominterna (1919-1943), na ktorej činnosť nadväzovala, bola Kominforma jednoducho rozpustená v roku 1956.
Politická situácia po skončení druhej svetovej vojny
Rozdielne postoje krajín, ktoré oslobodila Červená armáda, predovšetkým Česko-Slovenska a Poľska, k americkému Marshallovmu plánu európskej obnovy, ktorý bol predstavený na prednáške na Harvarde 5. júna 1947, vyvolali obavu Moskvy, že v týchto krajinách stratí politický a ekonomický vplyv. Po prípravných jednaniach sovietsky minister zahraničných vecí V. Molotov začiatkom júla 1947 plán zamietol, predpovedal budúcu konfrontáciu s krajinami, ktoré sa stali alebo stanú spojencami USA a označil ich za nepriateľov ZSSR. V rovnakom čase bol minister zahraničných veci ČSR Jan Masaryk predvolaný do Moskvy, kde protirečil Stalinovi, ktorý zakazoval prijatie plánu. Na samotných jednaniach o pláne, ktoré sa začali 12. júla 1947 v Paríži sa nakoniec žiadna z krajín pod priamym sovietskym vplyvom nezúčastnila (nezúčastnilo sa ani neutrálne Fínsko z obavy z konfrontácie so ZSSR). Molotov na pôde OSN ešte v roku 1947 predstavil sovietsky alternatívny plán pomoci, z ktorého sa v januári 1949 v Moskve stala Rada vzájomnej hospodárskej pomoci (RVHP) s členskými krajinami: ZSSR, Poľsko, ČSSR, Maďarsko, Rumunsko, Bulharsko. Cieľom bolo vytvorenie hospodársky, politicky i vojensky jednotného bloku krajín „socialistického tábora“. Týmito udalosťami sa konfrontácia medzi "Západom" a "Východom", ktorá sa ako ideologická začala hneď po skončení vojny, pretavila do súperenia a nepriateľstva nazývaného studená vojna. V Európe bola medzi týmito tábormi spustená železná opona a po vytvorení vojenských paktov (NATO a Varšavská zmluva) sa tento konflikt zmenil na boj o ovládnutie celého sveta.
Vznik a členstvo
Ako reakciu na spomínaný politický vývoj v Európe zvolal Stalin na september 1947 konferenciu vodcov komunistických strán do Szklarskej Poruby v Poľsku (blízko českých hraníc). Na tejto konferencii bola založená nástupnícka organizácia zrušenej Kominterny Informbyro.
Prítomní boli predstavitelia deviatich komunistických strán. Okrem Komunistickej strany Sovietskeho zväzu ďalej združovala komunistickej strany Bulharska, Československa, Francúzska, Maďarska, Talianska, Rumunska a Poľskú zjednotenú robotnícku stranu. Členom sa stala aj komunistická strana Talianska (taliansky Partito Comunista d'Italia) avšak nemecké komunistické strany ani Komunistická strana Číny členmi neboli. Španielska komunistická strana čelila represiám a frankistického režim bol v medzinárodnej izolácii, tak Informbyro len publikovalo materiály aj v španielčine.
Vylúčenie Juhoslávie z Kominformy
Informbyro bolo pôvodne umiestnené v Belehrade (v tom čase hlavné mesto Juhoslovanskej federatívnej ľudovej republiky a Slobodného územia Terstu). Bol to priamo jeden z prvých piatich záverov hlavného referátu Ždanova na prvom stretnutí v Szklarskej Porube. Išlo vraj o Stalinov výslovný pokyn, ktorý odrážal významné povojnové postavenie Juhoslávie a jej vodcu Josip Broza Tita v očiach J. V. Stalina. Po vylúčení Juhoslávie v júni roku 1948 bolo sídlo presunuté do Bukurešti.
Počas roka 1948 sa postupne zhoršili vzájomné vzťahy Juhoslávie a Sovietskeho zväzu. Na základe toho bola prerušená z juhoslovanskej strany vzájomná hospodárska spolupráca a Kominforma ostro napadla Zväz komunistov Juhoslávie (Komunistickú stranu Juhoslávie - KSJ) formou depeší (listov), v ktorých sa stupňoval tlak na vedenie KSJ. V tom čase mala Juhoslávia zlé vzťahy nielen so Sovietmi, ale tiež aj so západnými krajinami, práve kvôli územným sporom okolo územia bývalého slobodného mesta Terst. V rovnakom čase sa radikálne zhoršovali aj vzťahy ZSSR so Západom. Napríklad berlínska blokáda začala 23. júna 1948.
21. až 28. júla 1948 sa uskutočnil 5. zjazd KSJ. Napriek tomu, že členstvo bolo stále ešte veľmi prosovietsky naladené vyslovili podporu Titovmu vedeniu. Vyjadrenie Kominformy boli označené ako nepravdivé. Zvolené bolo nové politbyro strany a Tito bol potvrdený vo funkcii jej predsedu. Nasledovala sovietska ekonomická blokáda, ktorá neprospela juhoslovanskému hospodárstvu. USA začalo hospodársky podporovať Juhosláviu už v roku 1948.
Americká bezpečnostná služba NSA v lete 1950 upozorňovala americkú vládu, že ZSSR "plánuje inváziu do Juhoslávie v podaní sovietskej armády a síl východoeurópskych satelitov." V tejto nečakanej situácii vycítili USA príležitosť, najmä po straty vlyvu v Číne, kde vojna skončila 1. októbra 1949 víťazstvom Komunistickej strany Číny pod vedením Mao Ce-Tunga, a začali podporovať Tita aj vojensky. Do polovičky 50. rokov hodnota americkej vojenskej podpory dosiahla pol miliardy dolárov. "Aby bola akákoľvek obrana Juhoslávie zo strany NATO životaschopná, vyžadovala by nukleárnu podporu. Bola by to tretia svetová vojna," písalo sa vraj v tajnej správe z roku 1950. Napriek otvorenej podpore Juhoslávie Západom hrozba sovietskej agresie nezmizla. Naopak vynoril sa nový problém na východe, keď severokórejské jednotky podporované Stalinom 25. júna 1950 prekročili 38. rovnobežku a zaútočili na Južnú Kóreu, čím začala Kórejská vojna.
Tito nechodil na schôdze Kominformy aj preto, že sa bál atentátu. Juhoslovanská historiografia opisuje množstvo pokusov, u nás sa spomína sovietsky pokus z roku 1952.
V celom východnom bloku sa uskutočňovali stranícke čistky proti podozrivým sympatizantom. Obdobie Informbira (Kominforma po srbochorvátsky) - napätých vzťahov medzi ZSSR a Juhosláviou trvalo do roku 1955, kedy bol podpísaná 2. júna 1955 spoločná deklarácia v Belehrade. Michail Gorbačov počas svojej návštevy v roku 1988 vystúpil v juhoslovanskom parlamente, kde povedal: „Dobré vzťahy medzi našimi krajinami boli narušené vinou sovietskeho vedenia“ Vedúci predstaviteľ ZSSR vtedy prvýkrát otvorene priznal vinu Sovietskeho zväzu za sovietsko-juhoslovanský konflikt v rokoch 1948 - 1949.
Konflikt medzi Titom a Stalinom
Titovo vedenie snívalo o tom, že sa im podarí uskutočniť dávnu predstavu mnohých ľavicových politikov o vytvorení balkánske federácie. Počítalo sa s tým, že by do tohto veľkého štátu mohli vstúpiť okrem republík Juhoslávie, Bulharska a Albánsko tiež Rumunsko, Maďarsko a po prípadnom víťazstve komunistických partizánov i Grécko.
Veľkú aktivitu prejavovala JFĽR aj v medzinárodnom komunistickom hnutí. Privítali sovietsky plán založiť Informačné byro, nadnárodnú organizáciu so sídlom práve v Belehrade. Prvé stretnutie Kominformy sa uskutočnilo v Belehrade v roku 1947 v priateľskej nálade.
Stalinovo jednanie urýchlili dve udalosti: V januári 1948 rozmiestnila juhoslovanská vláda bez konzultácie s Moskvou vojenský (letecký) pluk na albánskom území. Stalin však v októbri 1944 v Moskve uzavrel tajnú tzv. percentuálnu dohodu s Churchilom (britské jednotky vstúpili do Atén 14. októbra 1944), ktorou za 90% vlyv v Bulharsku a Rumunsku ponechal 90%vplyvu v Grécku Veľkej Británii.
V rovnakej dobe vedúci bulharský komunistický predstaviteľ Georgi Dimitrov poskytol tlači rozhovor, v ktorom spomenul, že vznik federácie Bulharska, Juhoslávie a Albánska vidí ako reálny. Začiatkom februára 1948 preto sovietsky vodca naliehavo žiadal vedenie KSJ o vyslanie reprezentatívnej komisie do Moskvy. Počas druhého stretnutia Kominformy, ktoré sa uskutočnilo posledný krát v Belehrade, sa 1. februára 1948 len vymenila redakčná rada časopisu a Molotov pozval juhoslovanskú a bulharskú stranu do Moskvy na 10 februára. Na jednaní v Moskve apeloval Stalin, aby Bulharsko a Juhoslávia urýchlene vytvorili spoločný štát. Súčasní historici predpokladajú, že chcel infiltrovať jemu úplne podriadených bulharských komunistov medzi juhoslovanských, čím ich oslabí a tak získa kontrolu nad novovzniknutým štátom. Podľa špekulácií Stalin ponúkal prítomným nahradenie Tita vo funkcii vodcu Juhoslávie a Albánsko k tomu. Tito zvolal politické byro KSJ, ktoré 19. februára 1948 rozhodlo proti akejkoľvek federácii s Bulharskom. O dva dni neskôr sa Tito, Kardelj a Đilas stretli s Nikosom Zachariadisom, generálnym tajomníkom Komunistickej strany Grécka (KSG) a informovali ho, že Stalin je proti ozbrojenému boju KSG, ale napriek tomu mu sľúbili pokračujúcu juhoslovanskú podporu.
Ústredný výbor KSJ 1. marca 1948 Stalinov návrh prerokovalo a zamietlo. Stalin nebol zvyknutý počuť nie, a rozhodol sa Titovo vedenie potrestať. Potom si sovietska komunistická strana a juhoslovanská komunistická strana (JKS) vymenili sériu listov s podrobnosťami o ich sťažnostiach. Medzitým 18.-19. marca 1948 ZSSR stiahlo svojich civilných a vojenských expertov z Juhoslávie.
Prvý list KSSS z 27. marca 1948 obvinil Juhoslovanov z hanobenia sovietskeho socializmu vyhláseniami ako „socializmus v Sovietskom zväze prestal byť revolučný“. Tvrdili tiež, že JKS nie je dostatočne demokratická a že nekoná ako predvoj, ktorý by krajinu viedol k socializmu. Stalin tvrdil: „Tento druh organizácie komunistickej strany nemôžeme považovať za skutočne marxisticko-leninskú alebo boľševickú. V juhoslovanskej strane človek nepociťuje žiadnu politiku triedneho boja.“
Priamo na juhoslovanského vodcu Stalin nezaútočil, ale za kacírov označil jeho najbližších spolupracovníkov - Djilasa, Rankovića, Kidriča a Svetozara Vukmanovića. Tito poznal Stalinove čistky a dobre si uvedomoval, čoho je jeho protivník schopný ale nehodlal sa vzdať všetkého, čo sa mu podarilo v povojnových rokoch vybudovať. Na schôdzi KSJ preto odmietol Djilasovu, Rankovičovovu a Kidričovovu rezignáciu. Dňa 12. (13.) apríla 1948 poslal do Kremľa odpoveď, v ktorej stálo, že sovietske vedenie má nepresné a nedostatočné informácie o situácii v Juhoslávii a nech k nim vyšle komisiu, ktorá všetko preverí. Odpoveď obhajovala revolučný charakter strany a opätovne potvrdili vysokú mienku o Sovietskom zväze. KSJ však tiež poznamenala, že „bez ohľadu na to, ako každý z nás miluje krajinu socializmu, ZSSR, v žiadnom prípade nemôže milovať svoju vlastnú krajinu menej.“
Obdobie Informbira začalo 28. júna 1948
Tito sa nezúčastnil ani stretnutia Kominformy v júni 1948 v obave, že by malo dôjsť k otvorenému útoku na Juhosláviu. 28. júna ostatné členské krajiny vylúčili Juhosláviu s odvolaním sa na „nacionalistické prvky“, ktorým sa „za posledných päť alebo šesť mesiacov podarilo dosiahnuť dominantné postavenie vo vedení KSJ“. Uznesenie varovalo Juhosláviu, že je "na ceste späť k buržoáznemu kapitalizmu kvôli svojim nacionalistickým postojom zameraných na nezávislosť". Úplný názov uznesenia bol Juhoslovanská komunistická strana v rukách špiónov a vrahov.
Týmto uznesením z 28. júna 1948 schváleným už v Bukurešti, sa prakticky prerušili dobré vzťahy medzi ZSSR a Juhosláviou, ktoré sa začali obnovovať až v roku 1955. Veľvyslanec Juhoslávie v ZSSR Vladimir Popović odišiel z Moskvy a neskôr sa stal veľvyslancom v USA ale USA začalo Juhosláviou ekonomicky podporovať už v roku 1948. V Juhoslávii sa toto obdobie (1948 až 1956) nazývalo obdobie Informbira. Tito začal svojich názorových oponentov podozrievať a potom aj prenasledovať.
Politický nátlak na Juhosláviu kulminoval v druhej polovici roka 1949. Koncom novembra (4 stretnutie v Maďarsku 27. novembra 1949) prijalo Informbyro rezolúciu, ktorá dovŕšila rozchod Kominformy s JKS. Rezolúcia opäť nazvala Titovo "vedenie bandou nájomných špiónov a vrahov". Označovala Tita a jeho spolupracovníkmi za fašistov a agentov medzinárodného imperializmu a vyzývala k zvrhnutiu ich krvavej diktatúry.
Čistky v Juhoslávii
Tito po svojom rozhodnutí vzdorovať omnoho silnejšiemu Stalinovi pravdepodobne počítal s podporou širokej základne strany (JKS) vybudovanou partizánskym hnutím, ktoré osobne viedol. Odhaduje sa však, že až 20 percent členov KPJ podporovalo Stalina a nie Tita. Vedenie strany si to všimlo, čo viedlo k rozsiahlym čistkám, ktoré ďaleko presahovali najviditeľnejšie ciele ako boli komunisti Hebrang a Žujović (jediný, ktorý súhlasil so Stalinom v diskusiách ústredného výboru JKS). Tieto čistky sa začali označovať ako obdobie Informbira. Skutoční alebo domnelí Stalinovi prívrženci boli označovaní ako „kominformisti“ alebo „ibeovci“ (pejoratívna skratka tvrorená z dvoch prvých dvoch slov v oficiálnom názve Informačné Byro komunistických a robotníckych strán. Tisíce boli uväznené, zabité alebo vyhostené. Podľa ministra vnútra Rankovića bolo zabitých, uväznených alebo odsúdených na nútené práce 51 000 ľudí. Na zadržiavanie väzňov slúžilo množstvo miest vrátane väzníc a zajateckých táborov v Starej Gradiške a bývalého koncentračného tábora Ustaše v Jasenovaci. V roku 1949 boli na neobývaných jadranských ostrovoch Goli Otok a Sveti Grgur vybudované účelové väzenské tábory.
Prenasledovanie a čistky v iných krajinách
Rozhodnutia Komiterny a Informbyra zásadným spôsobom ovplyvňovali, ba až určovali politiku členských strán. Napríklad rezolúcia Informbyra z júna 1948 pri vylúčení Juhoslávie s tézou "o prechode kliky Tita-Rankoviča od demokracie k buržoáznemu nacionalizmu" bola základom kampane proti takzvaným buržoáznym nacionalistom aj v Česko-Slovensku. Pokiaľ pre Proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku boli Gustáv Husák a Ladislav Novomeský zatknutí 6. februára 1951 už v roku 1950 sa skončil Proces proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu.
Čistky neboli len našou špecialitou. Ďaleko najzaujímavejším vývojom, ktorý sa vo východnej Európe odohral od vytvorenia Kominformy, bola koncentrácia moci v rukách komunistov, ktorí strávili väčšinu svojho života v Rusku, na úkor miestnych komunistov, ktorých reputáciu vydobyli prácou v národných hnutiach. Patrascanu, rumunský minister spravodlivosti, bol odvolaný pre „buržoázne odchýlky“ a v januári 1948 sa ústredný výbor Bulharskej komunistickej strany, ktorý pozostával zo štrnástich členov, z ktorých iba štyria boli „Moskovčania“, zmenšil na sedem členov, z ktorých už piati boli „Moskovčania“.
Po vylúčení Juhoslávie v júni 1948 padlo podozrenie najprv na Bulharsko (Trajčo Kostov) a Poľsko. Prijatie kritiky, prehodnotenie politiky nakoniec skončili prenasledovaním čelných predstaviteľov vo viacerých krajinách: Władysław Gomułka (Poľsko), Trajčo Rostov (Bulharsko), László Rajk (Maďarsko), Markos a Koçi (Albánsko). Už v júni 1948 došlo k novej vlne odvetných opatrení proti možným priaznivcom Tita. Už 15. júna 1948 bol Rajk prvý krát uväznený v Maďarsku.
V Poľsku bola 6. júla 1948 bola zvolaná schôdza pléna ústredného výboru poľskej robotníckej strany s cieľom diskutovať o "odchýlkach" Gomulky. Zadawski a Zamborovski predstavili „jasnú marxisticko-leninskú analýzu“. Plénum sa stretlo opäť 31. augusta - 3. septembra 1948. Gomulka sa priznal k chybám a zo zdravotných dôvodov sa vzdal funkcie. O dva týždne sa však vrátil, prehlásil, že je úplne zdravý a chopil sa nazad funkcie. V júli 1948 ho Ústredný výbor z funkcie stiahol. Vyšetrovať ho začali až o rok v júni 1949. Potom bol zatknutý, prepustený na slobodu a potom znovu uväznený. Potom ešte aj v roku 1951 došlo v jeho strane k mocenským bojom medzi jednotlivými frakciami, Gomułka bol označený za reakcionára a bol zo strany vylúčený. Na čelo sa dostal znovu v roku 1956.
Ústredný výbor bulharskej komunistickej strany 12. - 13. júla 1948 „jednomyseľne vyhlásil, že vedenie našej strany nikdy nepochybovalo o vedúcej úlohe, ktorú v demokratickom tábore hrá sovietska komunistická strana a Sovietsky zväz“. Uvedomili si, že neboli dosť ostražití voči juhoslovanskej komunistickej strane.
Ďalšia vlna útokov sa uskutočnila na jeseň toho istého roku, počas ktorej bol Rajk obesený, Gomulka zatknutý a Rostov obžalovaný. V decembri 1948 bol Koçi v Albánsku zadržaný a tajne odsúdený na smrť za spoluprácu s Juhosláviou s radom ďalších komunistických politikov vo vykonštruovanom procese v máji 1949. O mesiac neskôr bol zastrelený.
Už od začiatku roku 1949 sa v Maďarsku pripravoval proces s vnútornými nepriateľmi a v máji 1949 vedenie komunistov rozhodlo, že do čela procesu bude postavený Rajk. 30. mája 1949 bol Rajk zatknutý a následne v zinscenovanom procese so siedmymi ďalšími Maďarmi obvinený ako titoistický zradca a špión, ktorý chcel v Maďarsku nastoliť kapitalistický imperialistický systém.
Podľa novších konšpiračných zistení bol ako zdroj informácií využitý "americký špión" Noel Field. Mohol to byť americký agent, ktorý sa infiltroval do komunistického hnutia ešte pred vojnou (počas druhej svetovej vojny pracoval vo Francúzsku a vo Švajčiarsku na podpore židovských komunistických a antifašistických utečencov) alebo sovietsky agent na americkom ministerstve zahraničia v polovici 30. rokov alebo obidvoje. V máji 1949 ho vylákali do Prahy. V júni 1949 ho s Gotwaldovým súhlasom na Stalinov pokyn zatkli, uniesli ho a odovzdali maďarskej tajnej polícii. Po mučení a výsluchoch aj svojimi sovietskymi "poradcami" nasledovali „priznania“ Fielda, ktoré zahájili zničujúcu sériu procesov, na najvyšších československých, nemeckých, poľských a maďarských straníckych poschodiach. Field sa priznal, že bol počas vojny v spojení s Allanom Dullesom (śéf CIA) a tiež že finančne podporoval komunistov, že sa mnohí Maďari s pomocou Titových partizánov vrátili do Maďarska, aby uchopili moc v krajine. Prvými „hriešnikmi“ boli Gomulka a Kostov. Až po zatknutí Fielda začali vyšetrovať Gomułku. Kostova 27. marca 1948 odvolali z postu podpredsedu vlády, zatknutý bol 20. júna 1949. V inscenovanej procese, ktorý prebiehal u bulharského najvyššieho súdu od 7. do 14. decembra 1949, bol Kostov spoločne s ďalšími desiatimi spolustraníkov obvinený z protisovietske propagandy v strane, z rozširovania protistraníckych metód a z nedôvery v bulharskú komunistickú stranu a jej predsedu Dimitrova. Ako jediný bol odsúdený na trest smrti, ktorý bol vykonaný dva dni po rozsudku.
Smrť Stalina a zánik Kominformy
Po smrti Stalina sa 14. septembra 1953 stal novým generálnym tajomníkom KSSZ Nikita Sergejevič Chruščov, ktorý netrval tak nástojčivo na kopírovaní sovietskych vzorov, čo zmysel Infobyra oslabovalo. V apríli 1954 najprv prestal vychádzať v prekladoch denník Informbyra "Za večný mier, za ľudovú demokraciu!" (rusky За прочный мир, за народную демократию!) a o dva roky 17. apríla 1956 bolo celé Informbyro rozpustené. Archív je uložený v Ruskom štátnom archíve sociálno-politických dejín v Moskve (ulica Bolshaya Dmitrovka, 15.).
V roku 1953 zomrel Stalin a novým sovietskym vodcom sa stal Chruščov. Ten usiloval o zbližovanie s Juhosláviou a pripúšťal, že budovať socializmus nemožno len bezduchým kopírovaním sovietskej šablóny. To zmysel Kominformy oslabovalo, preto bola 17. apríla 1956 rozpustená. Potom sa "Kádre" Kominformy (aj bývalej Kominterny) presunuli do medzinárodného oddelenia ústredného výboru KSSZ.
Archív je uložený v Ruskom štátnom archíve sociálno-politických dejín v Moskve.
Prvé stretnutie
Prvá časť Ždanovovej správy bola zahrnutá do záverečnej deklarácie, ktorá určuje úlohu komunistických strán ako „vziať do rúk vlajku obrany národnej nezávislosti a zvrchovanosti svojich krajín“. Nasledujúca časť v kombinácii s Gomulkovou správou tvorila preambulu uznesenia, ktorá podčiarkla nasledujúcich päť kľúčových bodov:
Dvom západným komunistickým stranám (francúzskej a talianskej) boli pridelené dve úlohy, ktoré boli:
1) znovu sa uchádzať o vedenie svojich krajín a pripraviť sa na tvrdý boj a
2) prijať potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa „americká politika“ v západnej Európe neimplementovala.
Ich neefektívna politika sa mala zmeniť na politiku štrajkov, hromadných akcií a sabotáží. Prvý všeobecný „útok“ bol podniknutý vo Francúzsku 18. novembra 1947 a v Taliansku 12. novembra.
Druhé stretnutie
Druhé stretnutie sa uskutočnilo v Belehrade 1. februára 1948. Počas tohto stretnutia bola vybraná stála redakčná rada pre noviny „Za trvalý mier, za ľudovú demokraciu!“, Ktoré vyšli v Belehrade 1. novembra 1947. Táto redakčná rada predstavenstvo bolo pod vedením Pavla Yudina. Neskôr ho nahradil Mark Mitin.
Tretie stretnutie
Tretie stretnutie sa uskutočnilo v Rumunsku 28. júna 1948. Výsledkom bolo vylúčenie juhoslovanskej komunistickej strany. Tiež to viedlo k presídleniu ústredia Kominformu do Bukurešti a iniciovalo veľkú kampaň transformácie programov a kádrov východoeurópskych komunistických strán. V jednomyseľnom uznesení sa osem komunistických strán zhodli na tom, že juhoslovanská komunistická strana „sledovala nesprávny smer k hlavným otázkam vnútornej a zahraničnej politiky, smer primeraný iba nacionalizmu a predstavujúci odklon od marxizmu-leninizmu“. Schválili kroky sovietskej komunistickej strany a odsúdili juhoslovanskú politiku triednej diferenciácie medzi poľnohospodárskymi a priemyselnými robotníkmi „pričom jednotlivé roľníctvo bolo považované za jeden celok a dokonca tvrdilo, že roľníctvo bolo najstabilnejším základom ich štátu“ - úloha, ktorá mala proletariát.