cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
USS Enterprise (CV-6)
Útok na Marshallove ostrovy (február 1942)
Dňa 25. januára vyplávala Enterprise (TF 8) k útoku na Marshallove ostrovy, zatiaľ čo Yorktown (TF 17) mal napadnúť ciele v Gilbertovom súostroví. Ráno 1. februára o 4:43 odštartovalo 6 stíhačiek F4F-3 Wildcat od VF-6 na svoj ranný CAP a vzápätí ich nasledovali dve vlny celkom 37 SBD Dauntless (VS-6 a VB-6) a deviatich TBD-1 Devastator (VT-6) k náletu na Kwajalein. O 6:10 odštartovalo ďalších 12 F4F-3 Wildcat (VF-6) k útoku na atoly Wotje a Taroa. Prvý úder sa zameral na letisko a na lode zakotvené v kwajaleinskom kotvisku. Tieto lode sa po 9:00 stali terčom útoku ďalších deviatich TBD-1 Devastator vyzbrojených torpédami Bliss-Leavitt Mark 13. Americkým lietadlám sa podarilo potopiť transportnú loď Bordeaux Maru a poškodiť ľahký krížnik Katori, mínonosku Tokiwa, ponorku I-23, materskú loď ponoriek Jasukuni Maru, tankery Toa Maru a Hojo Maru a niektoré ďalšie plavidlá. Nasledovali ešte dva ďalšie útoky VS-6 a VB-6 na novo objavené letisko na Taroa.
Po návrate posledných lietadiel zamierila Enterprise rýchlosťou 30 uzlov (/h) na sever. Počas týchto útokov prišla Enterprise o jeden F4F-3 Wildcat od VF-6, štyri SBD Dauntless od VS-6 a jeden od VB-6. Vo vzduchu boli zostrelené tri A5M4 Claude a ďalších deväť lietadiel bolo zničených na zemi. Tri lode boli potopené a ďalšie poškodené a poškodené boli aj letiskové zariadenia. Ďalšie škody na zariadení spôsobilo ostreľovanie ostrovov sprievodnými plavidlami TF 8.
Tesne po 13:30 zaznamenal radar na ustupujúcej Enterprise neidentifikovaný kontakt: päť bombardérov G3M2 Nell. Tie prenikli cez hliadkujúcich stíhačov a nezastavila ich ani nepresná protilietadlová paľba. Zhodené bomby ale svoj cieľ minuli, len jedna dopadla tesne vedľa ľavoboku Enterprise. Spôsobila poškodenie rozvodu leteckého paliva, menší požiar a smrteľné zranenie jedného člena posádky. Kým štyri bombardéry odleteli, piaty – stroj veliteľa letky Kazuo Nakaie – zamieril k lietadlovej lodi a pokúsil sa o samovražedný útok. Minul len veľmi tesne: pravým krídlom prepolil na palube stojace SBD Dauntless (S-5) od VS-6, pokropil palubu palivom zo svojich nádrží a na ľavoboku sa prepadol do mora. V prepolenom SBD Dauntless (S-5) sedel na pozícii strelca letecký mechanik 2. triedy (AMM 2/c) Bruno P. Gaido, ktorý po bombardéroch strieľal z dvojčaťa guľometu Dauntlessu. Z celého incidentu vyviazol Gaido nezranený a bol následne povýšený do hodnosti leteckého mechanika 1. triedy.
Radar vykazoval aj naďalej občasné kontakty, ktoré zamestnávali hliadkujúci stíhači. O 16:00 sa ďalšie dva bombardéry pokúsili o útok, ale tiež minuli. Jeden G3M2 Nell bol zostrelený a druhý poškodený. Do Pearl Harboru priplávala TF 8 5. februára.
Brettes
Brettes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Stan Lee
Stan Lee, narodený ako Stanley Martin Lieber (* 28. december 1922, New York, USA† 12. november 2018, Los Angeles, Kalifornia ) bol americký autor komiksov.
Bol autorom mnohých komiksových superhrdinov ako napr. Spider-man, Hulk, Fantastic Four, X-Men, Thor, Avengers, Daredevil, Iron Man, Silver Surfer a ďalších.
Kľúč (hudba)
Kľúč alebo notový kľúč je grafický symbol, ktorý sa nachádza na začiatku každého riadku notovej osnovy alebo niekedy aj vo vnútri riadku, a ktorý definuje, akú výšku tónu reprezentujú jednotlivé riadky (linajky) notovej osnovy. Každý kľúč definuje jeden konkrétny tón, ktorý nazývame referenčný tón.
Husľový kľúč
40px|left Husľový kľúč je najčastejšie požívaným kľúčom. Jeho referenčný tón je g¹, ktoré sa nachádza na druhej linajke zospodu (linajky notovej osnovy sa vždy počítajú zospodu), preto sa niekedy nazýva aj G kľúč. Ukazuje naň začiatok kľúča.
thumb|200px|Historický vývin husľového kľúča
Krištof (prvé meno)
Krištof je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 28. júla.
Kľúč (hudba)
Husľový kľúč
Husľový kľúč vznikol niekedy na prelome 12. a 13. storočia. Jeho grafická podoba sa postupne vyvíjala z písmena „G“. Svoj ozdobný hák získal možno z písmena „d“.
Krištof (prvé meno)
Meno pochádza z gréckeho Χριστόφορος (Christoforos), čo je zloženina slov Christos, „olejom pomazaný“ a ferein, „nosiť“. Meno bolo obľúbené u prvých kresťanov, lebo vyjadrovalo symbolicky, že „nosí Krista v srdci“.
Kľúč (hudba)
Husľový kľúč
Husľový kľúč sa používa na zápis nôt huslí, dychových nástrojov, pre pravú ruku klávesových nástrojov a aj vo väčšine nôt pre spevácke hlasy. Prípadne sa môže použiť aj pre ľavú ruku klávesových nástrojov, alebo nástrojov, ktorých partitúra je zvyčajne notovaná v nízkych tónoch – a to v prípade, že tieto hrajú dlhšiu dobu pomerne vysoké tóny. Znižuje to počet použitých pomocných linajok čím je notový zápis prehľadnejší.
Krištof (prvé meno)
Dátumy uctievania pozri pod Svätý Krištof.
Kľúč (hudba)
Francúzsky husľový kľúč
50px|left Francúzsky husľový kľúč je v podstate husľový kľúč posunutý o jeden riadok nadol, čiže referenčné g¹ je na prvej linajke.
Kľúč sa používal hlavne v 17. a 18. storočí vo Francúzsku pre husle a flautu. V súčasnosti sa používa len veľmi zriedka pre klarinet či trúbku.
Basový kľúč
40px|left Basový kľúč má referenčný tón „malé f“, ktoré sa nachádza v tomto kľúči na štvrtej linajke a jeho poloha je označená dvoma bodkami.
Basový kľúč vznikol v 11. storočí. Pôvodne sa označoval písmenom F a ukazoval na tretiu linajku (barytónový kľúč). Až neskôr sa posunul o linajku vyššie. Zriedka sa používal aj tvz. subbasový kľúč', ktorý je naopak posunutý o linajku vyššie ako bežný basový kľúč, takže „malé f“ sa nachádza na najvrchnejšej, piatej linajke. Basový kľúč sa používa na zápis nôt pre veľké sláčikové nástroje, violončelo a kontrabas, niektorých dychových nástrojov (napr. fagot, tuba …), pre ľavú ruku klávesových nástrojov a tiež pre najnižší mužský hlas bas.
C kľúče
Kľúč zaviedol Petulo okolo roku 1025 (a). Stred kľúča mohol ukazovať na ktorúkoľvek linajku. Tón c¹ má tú výhodu, že ho dokáže zaspievať ktorýkoľvek spevácky hlas. Kľúč sa potom prispôsoboval výške hlasu tak, aby bolo potrebné použiť čo najmenej pomocných linajok. Takto sa potom rozlišoval Sopránový kľúč (b), Mezosopránový kľúč (c), Altový kľúč (niekedy nazývaný tiež violový kľúč) (d), Tenorový kľúč (e) a Barytónový kľúč (f): 350px|left
V súčasnosti sa ešte niekedy používa Altový kľúč (napr. pre tombón, a violu), prípadne aj Tenorový kľúč (napr. pre tombón, violu a violončelo).
Oktávové kľúče
30px|left Husľový kľúč s notami transponovanými o oktávu nižšie sa používa pre gitaru. Niekedy sa však označenie vynecháva a noty sa píšu v bežnom husľovom kľúči, aj keď sa hrajú o oktávu nižšie. Podobne sa noty pre kontrabas zapisujú v basovom kľúči, ale hrajú sa o oktávu nižšie. Podľa správnosti by takéto noty mali byť zapísané s basovým kľúčom s osmičkou dole, ibaže takýto zápis sa nepoužíva.
Tabulatúra
Tabulatúra sa niekedy používa namiesto kľúčov. V tom prípade nepredstavuje klasické hudobné linajky, ale napr. struny na gitare (taká tabulatúra má 6 linajek). Do tabulatúry sa nezapisujú noty, ale čísla, ktoré vyjadrujú na ktorom pražci sa má nota hrať.
Krajinná ekológia
Krajinná ekológia (nazývaná aj geografická ekológia – geoekológia) je vedná disciplína, ktorá je zameraná na vyššie uvedené vzťahy z najširšieho hľadiska - na ich štúdium z hľadiska funkčných javov geosystémov a ekosystémov, pričom, berie do úvahy aj socio-ekonomické javy.
Podľa Naveha a Liebermana (1990) krajinná ekológia jednoducho mladým odvetvím modernej ekológie, ktoré sa zaoberá vzájomnými vzťahmi medzi človekom a jeho voľnými i zastavanými krajinami. V strednej Európe sa rozvinula ako výsledok holistického prístupu, modifikovaného geografmi, ekológmi, krajinnými plánovačmi, dizajnérmi a manažérmi pri ich pokuse preklenúť medzery medzi prírodnými, humánnymi a urbánnymi systémami.
Ekológia krajiny sa podľa Formana a Godrona (1993) zameriava na:
Vyššie citovaní autori vyčleňujú sedem všeobecných princípov krajinnej ekológie. Tieto zahrnujú štruktúru a funkciu, biotickú diverzitu, tok druhov, prerozdelenie živín, tok energie, zmenu a stabilitu krajiny.
Toto však nie je jediný prístup k predmetu a obsahovej náplni ekológie krajiny. Reprezentuje skôr ekosystémový ako geosystémový prístup a princíp štúdia krajiny a vzťahov v jej sfére. Na Slovensku (predtým v Česko-Slovensku) smerovalo úsilie vo vývoji krajinnej ekológie predovšetkým k rozpracovaniu jej základov do podoby reálne aplikovateľnej v krajinno-ekologickom plánovaní (Ružička, Ružičková, Žigrai 1978, Ružička, Miklós 1982 a iné práce Ružičku i jeho spolupracovníkov). Úroveň tohto plánovania dosiahla veľmi vysoký stupeň, o čom svedčí aj to, že jeho metodické základy odporučili na Summite o Životnom prostredí v Rio de Janeiro v r. 1992 prijať z celosvetového hľadiska.
Poroszló
Poroszló je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 10903 ha a žije tu 2888 obyvateľov (2007).
Pallas a kentaur
Desinterpretácie ženskej postavy
Jeden z obrazov, ktorý sa nachádzal v predsieni spálne Lorenza di Pierfrancesca de´ Mediciho, bol obraz Camilla a Kentaur. Než bol objavený inventár z roku 1492, bola žena na obraze identifikovaná ako bohyňa múdrosti Minerva alebo v niektorých zdrojoch uvádzaná ako grécka bohyňa Pallas Athéna, čo môže vysvetľovať, že v staršej literatúre, napríklad v Pijoanových Dejinách umenia 5, je dielo nazvané Pallas Athéna a Kentaur. Obraz bol stratený cez 400 rokov, v roku 1895 ho našiel William Spence v jednej z predsiení Paláca Pitti vo Florencii. Camilla bola „amazonská“ hrdinka, ktorú vo svojom epose Aeneas opísal rímsky básnik Publius Vergilius Maro. V období renesančného quattrocenta ju poznali vďaka knihe O slavných ženách od Giovanniho Boccaccia, kde ju opisuje ako slušnú a cudnú ženu a dáva ju za vzor budúcim nevestám. Umelci ju často zobrazovali na svadobných truhliciach, kde mali budúce nevesty schované svoje veno.
Interpretácia obrazu cez antickú mytológiu
Na tomto obraze stojí Camilla popri bájnej postave kentaura. Pojem kentaur pôvodne pochádza z gréckej mytológie. Bol to mýtický národ, ktorý žil v Thessalii a v západnej Arkádii. Tieto bytosti boli z polovice kone a z polovice ľudia. Kentauri boli často opisovaní ako bytosti, ktoré vynikali svojou surovosťou a nepriateľstvom k ľuďom. V našom prípade môžeme kentaura považovať za symbol zmyselnosti. Kentaur na obraze drží vo svojej pravej ruke luk a šípy na zavesené okolo svojej hrudi a vyzerá to tak, že sa práve chystal na lov. Ale Camilla ho chytá za jeho hnedé vlasy, akoby mu v love chcela zabrániť. Obraz by sa potom dal pochopiť cez kontext Vergília ako víťazstvo cudnosti nad zmyselnosťou. Ako sme spomínali pri Primavere, obraz obsahuje námet lásky, ktorý opísal vo svojej teórii Ficino, potom môžeme povedať, že oba obrazy mohli vzniknúť ako svadobné obrazy.
Pri tvorbe tohto obrazu išlo Botticellimu o vyváženú kompozíciu, ktorú dosiahol najmä pomocou prudkých kontrastov vertikálnych a horizontálnych línií, tmavých a jasných tónov, dojmom ľahkosti krajiny, ktorá sa črtá za postavami v diaľke a v hmotnosti skál za postavou kentaura. Interpretácie tejto krajiny sú rôzne. Podľa jednej z nich ide o Neapolský záliv, kde Kentaur hrá úlohu Ríma a postava Camilly alebo Pallas Athény je symbolom Florencie. V prípade bohyne Athény môžeme hovoriť o víťazstve múdrosti nad neznalosťou.
Politická interpretácia
Obraz môžeme interpretovať taktiež cez politické udalosti, ktoré sa udiali vo Florencii. Môže tam byť narážka na Lorenza Veľkolepého (niektorí autori uvádzajú aj meno Magnifik), ktorý bol bratrancom Lorenza di Pierfrancesca. Podarilo sa mu nastoliť mier po sprisahaní Pazziovcov, ktoré bolo v apríli roku 1478. Celé sprisahanie spočívalo na dlhodobom spore pápeža Sixta IV. s Florentskou republikou. Keďže pápež využil nepriateľstvo medzi rodinami de´ Mediciovcov a Pazziovcov, pričom sa brat Lorenza di Pierfrancesca Guiliano stal obeťou sprisahancov.
Ovídiovský Botticelli
Botticelli aj v tomto diele využíva ovídiovské metamorfózy, ktoré pretvára vo svojom vlastnom poňatí. Jeden druh metamorfózy spočíva v horizontálnych prvkoch skalného previsu. Tento previs nám evokuje náznaky architektúry a Botticelli takto poukazuje na premenu skaly na budovu, ktorá má prvky renesančnej architektúry. Botticeli ako metamorfózu zobrazuje aj postavu kentaura, keďže je to moment premieňania človeka na zviera, ako bolo zvyčajné v Ovídiových Metamorfózach, kde bohovia odmeňovali alebo trestali ľudí premenou na zviera, poprípade rastlinu. Camilla je ovinutá rastlinou, podľa podobnosti s ostatnými obrazmi Sandra Botticelliho, ide o rastlinu myrty, ktorá bola zasvätená bohyni Venuši. Keďže Camilla bola vzorom pre budúce nevesty, domnievame sa, že ide o posvätenie Venuše.
NGC 932
NGC 932 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 29. novembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Bankový prevod
Bankový prevod je forma presunu peňažných prostriedkov medzi osobami alebo inštitúciami a ich bankovými účtami. Prevod môže byť bezhotovostný medzi dvomi účtami, alebo vložením hotovostnej čiastky na účet.
Bezhotovostný prevod
Formou bezhotovostného prevodu je aj elektronický prevod prostredníctvom platobnej karty a terminálu, kde sa realizuje úhrada tovaru alebo služby priamym prevodom z účtu príkazcu (odberateľa/nákupcu) na účet príjemcu (dodávateľa/predajcu). Veľkou výhodou je rýchlosť platby, dostupnosť služby (prakticky na celom svete), možnosť okamžite disponovať s prostriedkami na účte a nulové riziko straty, resp. odcudzenia hotovosti.
Kombinovaný prevod
Kombinovaný alebo aj polohotovostný prevod sa realizuje na základe platobného príkazu spravidla v papierovej podobe na pobočke banky. Fyzická osoba tak vkladá reálne finančné prostriedky na účet príjemcu.
Dejiny
Prvé bankové prevody umožnil už v 19. storočí veľký rozvoj telegrafnej siete a bankovníctva. Prostredníctvom telegrafu bola odoslaná informácia o prevode financií, na základe ktorej mohla byť vyplatená hotovosť v inej pobočke prakticky okamžite po ich vložení v banke.
Elektronické bankovníctvo sa vyvinulo zo služby, realizovanej prostredníctvom elektronických médií v 80. rokoch 20. storočia. Prenos informácií bol zabezpečovaný prostredníctvom terminálov, napojených na banku telefónnou linkou. Masívnemu rozšíreniu online bankovníctva napomohlo až sprístupnenie internetu pre verejnosť a domácnosti.
Alzon
Alzon môže byť:
Marta (prvé meno)
Marta je ženské krstné meno. Má hebrejský pôvod מרתה (Martâ) znamenajúci „pani domu“, „gazdiná“, prenesene „starostlivá“. Meniny na Slovensku má 29. júla.
Slaný potok
Slaný potok môže pomenúvať:
Libuša (prvé meno)
Libuša je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 30. júla. Zvlášť rozšírené je meno Libuše najmä v Česku.
NGC 567
NGC 567 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Ivan Markovič
JUDr. Ivan Markovič (* 3. jún 1888, Myjava – † 16. február 1944, Buchenwald, Nemecko ) bol slovenský právnik, novinár, sociálnodemokratický politik, minister aj poslanec za ČSSD a verejný činiteľ.
Životopis
Narodil sa v rodine Dr. Júliusa Markoviča a jeho manželky Ľudmily Boorovej. Vyštudoval právo na Kráľovskej uhorskej univerzite v Budapešti. V rokoch 19091914 bol šéfredaktorom časopisu Prúdy.
Počas 1. svetovej vojny bol jedným z organizátorov československých légií v Rusku, obhajoval Masarykovu koncepciu odboja. Od roku 1917 bol tajomníkom pobočky Čs. národnej rady v Rusku. Od januára 1918 jednal so sovietskou vládou. Na jar 1918 odišiel do Paríža, kde pôsobil ako tajomník Československej národnej rady a šéfredaktor časopisov Československá samostatnosť a La Nation Tchèque.
Od roku 1918 bol poslancom Revolučného Národného zhromaždenia. Poslancom bol aj v Národnom zhromaždení vo volebných obdobiach 19201925, 19291935 a 19351939.
V Tusarovej vláde v roku 1920 bol ministrom obrany. Neskôr bol v rokoch 19221925 ministrom unifikácií a v rokoch 19351938 podpredsedom poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia. V rokoch 1918 – 1939 bol vedúcim predstaviteľom sociálnodemokratickej strany na Slovensku a v rokoch 19211939 podpredsedom Československej obce legionárskej.
V roku 1939 bol zatknutý v Prahe gestapom; bol väznený v koncentračných táboroch Dachau a Buchenwald, kde zahynul začiatkom roku 1944.
Rózsaszentmárton
Rózsaszentmárton je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan.
Má rozlohu 1631 ha a žije tu 2059 obyvateľov (2007).
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale žien 2007
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale žien 2007 boli v poradí 3. majstrovstvá Európy UEFS vo futsale AMF žien, ktoré organizuje Európska futsalová únia (UEFS). Konali sa v dňoch od 12.16. decembra 2007 v Luhačoviciach, v Česku, za účasti 5 tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť až 9 družstiev, medzi nimi aj Taliansko, Bielorusko, Katalánsko, Belgicko a Francúzska. Nováčikmi turnaja boli družstvá Česka, Litvy a Slovenska. Zápasy sa hrali v Športovej hale Radostova. Titul získalo domáce 🇨🇿, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred obhajcom titulu z 🇷🇺 a 🇸🇰.
Sarud
Sarud je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 5162 ha a žije tu 1242 obyvateľov (2007).
NGC 737
NGC 737 je trojhviezda v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 11. októbra 1850.
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Barón Carl Gustaf Emil Mannerheim (* 4. jún 1867, zámok Louhisaari Manor – † 27. január 1951, Lausanne) bol fínsky politik, diplomat a vojvodca, Fínmi uctievaný ako národný hrdina a tvorca a ochranca samostatnosti Fínska. Je považovaný za jedného z najlepších vojvodcov 20. storočia a vynikajúceho stratéga obranných, zdržiavacích a ústupových bojov.
Mladosť
náhľad|190px|vľavo|Budúci maršal (vpravo) so svojimi súrodencami. Uprostred baronessa [[Sophie Mannerheimová, zakladateľka moderného ošetrovateľstva vo Fínsku.]] Mannerheim pochádzal z významného šľachtického rodu Mannerheimovcov. Jeho starý otec, gróf Carl Gustaf Mannerheim, bol významný entomológ a sudca a jeho otec, gróf Carl Robert Mannerheim, neúspešný obchodník, ktorý zbankrotoval a krátko po narodení Carla Gustava rodinu opustil a odišiel do Paríža, kde sa živil ako umelec. Matka Carla Gustafa, Hedvig Charlotta (Hélène) von Julin, bola dcérou obchodníka. Ako v poradí tretí syn grófa dostal po narodení titul barón (po fínsky Vapaaherra, po švédsky Friherre).
Detstvo prežil na rodinnom zámku Louhisaari Manor, ktorý ale v roku 1880 musela rodina predať, aby pokryla najväčšie otcove dlhy. Roku 1881 zomrela Mannerheimova matka a dozor nad siedmimi deťmi prevzal strýko z matkinej strany, Albert von Julin.
V roku 1882 pätnásťročného Carla Gustafa poslali do Kadetnej škole v Hamine. V roku 1886 ho zo školy vylúčili kvôli porušeniu disciplíny. Potom študoval na súkromnom lýceu v Helsinkách a keď v júni 1887 zložil prijímacie skúšky na univerzitu, nastúpil ako dvadsaťročný na Nikolajevského jazdeckú školu v Petrohrade. Po absolvovaní (1889) dostal hodnosť korneta a umiestnili ho v radách jazdeckého pluku, ktorý pôsobil v Poľsku, kde čakal, kým sa uvoľní miesto v rytierskej garde.
Kariéra v ruskej armáde
Hviezdnu kariéru odštartoval v roku 1905 počas Rusko-japonskej vojny, v ktorej slúžil ako štábny dôstojník Nežinského jazdeckého pluku. V bitke pri Mukdene prejavil statočnosť a schopnosť velenia a ešte v priebehu boja ho povýšili na plukovníka.
Po vojne ho cársky generálny štáb poveril vedením vojensko-vedecko-diplomatickej expedície, ktorej trasa viedla z Turkmenistanu do Pekingu ( v sedle). Na tejto ceste nazbieral množstvo vedeckého materiálu, ktorý je dodnes veľmi cenenou súčasťou zbierok Fínskeho národného múzea.
V roku 1911 ho povýšili na generálmajora a prevzal velenie nad cárskymi gardovými hulánmi dislokovanými v Poľsku. Počas prvej svetovej vojny bojoval na rusko-rakúskom fronte postupne ako veliteľ jazdeckej brigády, 12. jazdeckej divízie a nakoniec 6. jazdeckej armády. Počas vojny dostal hodnosť generálporučíka a bol dekorovaný niekoľkými vyznamenaniami, medzi inými tiež najvyšším ruským vojenským vyznamenaním - Veľkokrížom sv. Juraja. Po boľševickom prevrate v roku 1917 sa vrátil domov do Fínska, ktoré práve vyhlásilo samostatnosť.
Prvýkrát generalissimom
Krátko po návrate domov bol menovaný za vrchného veliteľa doteraz neexistujúcej fínskej armády, ktorej základom sa stali Biele gardy. Vzápätí vypuklo v krajine boľševické povstanie. Mannerheim a jeho jednotky rýchlo odzbrojili podstatnú časť boľševických jednotiek, ktoré sa na území Fínska nachádzali a váhavo sa pripájali k povstaleckým Červeným gardám. S menej významnou pomocou nemeckých intervenčných jednotiek (rozhodujúca bitka o Tampere prebehla ešte pred vylodením neveľkého nemeckého expedičného zboru) Mannerheim porazil Červené gardy, ako aj intervenčné sily ruských boľševikov a 7. mája sa vojna skončila - respektíve skončila sa jej občianska časť, pretože pokračovala vojna Fínska proti Rusku, už bez Mannerheimovej účasti, pretože ten na konci mája pre rastúce spory s vládou a Senátom rezignoval. Po rezignácii bol poverený polooficiálnou diplomatickou misiou vo Francúzsku a Anglicku.
Medzivojnové obdobie
thumb|Generál Mannerheim, regent Fínska Koncom roku 1918 Mannerheima povolali na čelo Fínska ako regenta krajiny. Pripravoval novú ústavu Fínska a prerod na kráľovstvo, ale jeho prácu zmarili parlamentné voľby v roku 1919, v ktorých zdrvujúco zvíťazili strany naklonené vyhláseniu republiky. Mannerheim sa po krátkom váhaní rozhodol nepoužiť svoje právo veta a voľby a republikánsku formu ústavy akceptoval. Vzápätí kandidoval na prezidenta, porazil ho však socialista Kaarlo Juho Ståhlberg. Po tomto neúspechu sa Mannerheim stiahol z verejného života, cestoval po Európe a zháňal prostriedky pre charitatívnu organizáciu pre siroty, ktorú sám založil (existuje dodnes), ako aj pre Fínsky Červený kríž.
V roku 1929 ho polofašistické hnutie Lapua vyzvalo na zvrhnutie vlády a prevzatie moci v krajine. Mannerheim odmietol a naopak, vyzval hnutie, aby sa rozpustilo skôr, ako bude armáda nútená zasiahnuť. Hnutie jeho výzvy poslúchlo a celé „operetné povstanie“ skončilo bez jediného výstrelu (len vodcu a zakladateľa Lapuy generála Walleniusa zatkli a istý čas strávil vo väzení).
V roku 1931 nový fínsky prezident a starý spolubojovník z roku 1918 Pehr Evind Svinhufvud povolal Mannerheima späť do vedenia krajiny ako predsedu rady obrany. Mannerheim sa snažil zvýšiť bojaschopnosť zanedbanej fínskej armády, ale keďže jeho návrhy vojenských rozpočtov neustále zoškrtávali hlboko pod prijateľnú medzu, jeho zámer sa mu nepodarilo uskutočniť. Frustrovaný Mannerheim opakovane podal rezignáciu, prezident ho ale vždy presvedčil, aby ju vzal späť. Situácia sa nezlepšila ani potom, ako Svinhufvuda nahradil v prezidentskom úrade Kallio.
Trochu úspešnejšie boli Mannerheimove diplomatické snahy v oblasti vojenskej spolupráce so Švédskom. Snahy o uzatvorenie spojeneckých zmlúv s Poľskom, Francúzskom, Švédskom a Nórskom síce zlyhali, ale v najväčšej núdzi Švédsko pomoc (neoficiálnu) poslalo. V roku 1933 Mannerheima povýšili na poľného maršala (dodnes jediného v histórii krajiny).
Druhýkrát generalissimom
V roku 1939 sa Mannerheimove zlé vzťahy s Parlamentom a Vládou kvôli problémom s rozpočtom stupňovali. Mannerheim podal demisiu a odmietol ju stiahnuť, navyše sa po prvýkrát so svojimi protestami obrátil na verejnosť. Tentoraz zvíťazil, a rozpočet mu navýšili, keďže hrozba útoku zo strany ZSSR narastala. Bolo však už príliš neskoro. Stalin s Molotovom mali na Fínsko nehorázne požiadavky a keď ich Fíni odmietli, 30. novembra 1939 ZSSR napadol Fínsko. Prezident Kallio ešte v ten istý deň vymenoval Mannerheima za vrchného veliteľa Fínskych ozbrojených síl a previedol na neho veľkú časť svojich právomocí. Prepukla Zimná vojna a spolu s ňou prišiel jeden z najväčších debaklov v histórii Červenej armády. Jej plán na zničenie fínskej armády za 14 dní a obsadenie Helsínk do 21. decembra 1939 (mal to byť darček k Stalinovým šesťdesiatinám) skončil katastrofou neuveriteľných rozmerov napriek päťnásobnej prevahe a omnoho lepšej výzbroji Červenej armády.
Prvú ofenzívu Červenej armády zastavili fínske ozbrojené sily v krvavých bitkách pri Suomussalmi (kde jediná nekompletná fínska divízia vedená plukovníkom Siilasvuom zničila 47. armádny zbor Červenej armády), Kuhma, Tolvajärvi, Taipale, Summe, jazere Muolla, a na riekach Kollaa a Vuoksi, prípadne Červená armáda sama od seba uviazla v zasneženej divočine okolo Salle a Petsama. Naplno sa prejavil dopad čistiek na morálku a akcieschopnosť červenoarmejcov. Celkom zlyhala možnosť spolupráce s fínskou komunistickou opozíciou (aj najextrémnejšia frakcia zakázanej komunistickej strany vydala prehlásenie, v ktorom označila ZSSR za nepriateľa robotníctva a vyzvala všetkých pracujúcich na boj za slobodu Fínska). Prejavila sa nepripravenosť Červenej armády na boj v subarktických podmienkach, ktorú ešte zhoršil fakt, že Zimná vojna pripadla na jednu z najkrutejších zím 20. storočia.
20.decembra, deň pred Stalinovými narodeninami, musela Červená armáda pre nedostatok mužov zastaviť akcie na kľúčovom fronte na Karelskej šiji, kde invázne sily doslova vykrvácali pri útokoch na Mannerheimovu líniu, niekoľkonásobná reťaz spevnených poľných opevnení a ľahkých malých pevností, ktoré tu Mannerheim dal zo svojich skromných rozpočtov vybudovať.
1. februára 1940, začala Červená armáda novú ofenzívu, tentoraz však bola lepšie pripravená, mala päťnásobnú presilu a pozostávala z kvalitnejších vojakov. Fínska armáda bolo oproti ruskej malopočetná, trpela nedostatkom streliva a tak musel Mannerheim priznať porážku. Potvrdili sa všetky jeho varovania. Politika neutrality a spoliehanie sa na Spoločnosť národov zlyhala. Vojenský materiál poslalo síce relatívne mnoho štátov, ale dostať ho do Fínska bol problém. Relevantnú vojenskú pomoc poskytlo iba Švédsko - jedna dobrovoľnícka stíhacia peruť a dva posilnené prápory dobrovoľníkov však bolo zúfalo málo proti nepriateľovi, ktorý nasadil do vojny viac vojakov, než koľko mužov mal celý fínsky národ vrátane kojencov. Fínsko muselo odstúpiť ZSSR veľké územie, zaplatiť značné reparácie a zaviazať sa k určitým formám spolupráce. Tiež mu muselo poskytnúť vytúženú základňu v Hanko.
thumb|[[Pokračovacia vojna: Generál Airo, generál Heinrichs a maršal Mannerheimem]] Aj keď vojna skončila, predpokladalo sa, že ide iba o prímerie a že armáda získala iba odklad. Fínsko sa nezmierilo s vedomím, že stratilo časť územia, navyše pretrvávali obavy, že ZSSR situáciu s Fínskom iba odsunul ako nedoriešenú. Nasledujúce kroky ZSSR neprispeli k upokojeniu situácie a násilné zábery Litvy, Lotyšska a Estónska obavy Fínov len posilnili. Fínsko ako jediný štát v Európe, ktorý nemal žiadne dlhy sa pomaly stávalo jedným z najzadĺženejších, v zúfalej snahe urýchlene nakúpiť zbrane a kvalitne vyzbrojiť svoju armádu najmodernejšou technikou. Predĺžila sa aj základná vojenská služba na dva roky.
Fínsko sa potrebovalo zaistiť aj politicky, lebo ako Mannerheim pripúšťal, Fínska armáda nikdy nemôže byť silná natoľko, aby mohla sama vzdorovať takému kolosu, akým bol Sovietsky zväz. Keď zlyhali plány na Úniu so Švédskom a ZSSR začal stupňovať tlak ďalšími požiadavkami a incidentmi na hraniciach, Mannerheim pristúpil na rokovanie s hitlerovským Nemeckom. Osobne sa týchto rokovaní odmietol zúčastniť, súhlasil však s tým, aby generálny štáb poslal do Nemecka niekoľko vyšších dôstojníkov, ktorí by neoficiálne prerokovali vývoj vzťahov a spolupráce v prípade vojnového konfliktu medzi Sovietskym zväzom a Nemeckom alebo Sovietskym zväzom a Fínskom.
Výsledkom rokovania bola zmluva o tom, že Fínsko umožní prechod nemeckých jednotiek cez svoje územie a výsostné vody a pripustí dislokáciu a vojenské akcie nemeckých jednotiek v severnom Fínsku a Laponsku. Neskôr sa ešte dohodli na princípoch vzájomnej vojenskej spolupráce pre prípad spoločných akcií proti Červenej armáde, pokiaľ sa vyriešia „súvisiace politické problémy“. Tými sa myslel fakt, že Mannerheim s vládou rozhodli o tom, že sa Fínsko pokúsi nezúčastniť na vojne medzi Nemeckom a ZSSR, alebo aspoň to urobí tak šikovne, aby Fíni v žiadnom prípade nevyzerali ako agresori. Zároveň sa ale považovalo za nutné, aby sa boje neviedli na fínskom území. Keď Nemecko 22. júna napadlo Sovietsky zväz, fínska armáda práve robila mobilizáciu. Fínsko okamžite vyhlásilo neutralitu (nemecké jednotky útočiace z Laponska a severného Fínska odôvodnilo prítomnosťou ruských jednotiek, ktoré pôsobili z námornej základne v Hanko).
Sovietsky zväz odpovedal 25. júna 1941 masívnymi náletmi na fínske mestá a delostreleckým ostreľovaním fínskeho územia. Fínsko vzápätí vyhlásilo ZSSR vojnu a odmietlo naďalej akceptovať výsledky Zimnej vojny. Fínska armáda pod Mannerheimovým vedením bleskovo rozdrvila ruské jednotky umiestnené na Karelskej šiji a v Ladožskej Karélii (nemeckí generáli to s uznaním okomentovali ako „fínsky blitzkrieg“) a keďže mier bol v nedohľadne, pokračovala v útoku v oblasti Ruskej Karélie smerom na Onežské jazero, rieku Svir a Biele more. Potom, ako prerušila južnú časť Murmanskej magistrály a dosiahla líniu Ladožské jazero - rieka Svir - Onežské jazero, Mannerheim ofenzívu ukončil a vyzval vládu, aby ponúkla ZSSR mier a uznanie hraníc z roku 1939 ako výmenu za navrátenie Ruskej Karélie. Vláda tak niekoľkokrát tajne urobila, ZSSR to však stále odmietal. Mannerheim sa teda sústredil na minimalizáciu fínskej účasti na vojne. Odmietol zaútočiť na Leningrad či pokračovať v akciách za rieku Svir a celkom vylúčil väčšie posilnenie nemeckých jednotiek v Laponsku Fínskou armádou. Neobmäkčila ho ani Hitlerova ponuka aby sa stal vrchnym veliteľom nad jednotkami Osi v celom Fínsku. Mannerheim potom demobilizoval časť svojich vojsk a dôrazne sa vyslovil proti náboru dobrovoľníkov na fínskom území pre cudzinecké jednotky SS. Keď mu však Winston Churchill zaslal emotívny list, v ktorom ho žiadal, aby zvážil, na ktorej strane bojuje a že by sa mal pridať k spojencom, odmietol to ako nemožné: „Keď chcete prežiť, môžete pristúpiť na spojenectvo so Sovietskym zväzom len vtedy, ak ste veľmi silný a veľmi ďaleko.“
Nasledovalo dva a pol roka pokoja, prerušeného len v roku 1942 celkom neúspešnou ofenzívou Červenej armády na rieke Svir a obrovskými oslavami Mannerheimových 75. narodenín, pri príležitosti ktorých mu udelili čestnú hodnosť maršal Fínska. Pri tejto príležitosti ho tiež „poctili“ svojou návštevou Adolf Hitler a ríšsky maršal Hermann Göring.
V roku 1942 začínalo Fínsko pociťovať stále silnejúci tlak zo strany Nemecka ohľadom niekoľko tisíc fínskych Židov ako aj stovky židovských utečencov prevažne zo Švédska a Nórska. Kým o otázke vlastných Židov sa fínska vláda odmietla s Nemeckom baviť, v otázke cudzích váhala, pretože Nemci hrozili zastavením dodávok životne dôležitého vojenského materiálu. Bol to práve Mannerheim, ktorý sa razantne postavil proti vydaniu Židov, napriek tomu, že pod neho spadala armáda ohrozená krátením dodávok a teda bolo v jeho záujme neohroziť zásobovanie. Navyše, vzťahy medzi Židmi a Mannerheimom neboli v tom čase na veľmi dobrej úrovni, keďže v roku 1939 dal príkaz na zhabanie väčšiny majetku synagóg pre vojnové účely.
Keď vláda napriek tomu niekoľko Židov tajne vydala, varoval ju, že ak sa to bude opakovať, podá okamžite rezignáciu, nehovoriac o tom, že bude informovať verejnosť. Vláda preto ďalšie vydanie Židov odmietla - nemeckej strane to odôvodnila Mannerheimovým postojom a odporučila jej, aby si to prerokovala s ním.
V roku 1944 skončil pokoj, ktorý panoval na fronte. Nemecko strácalo na sile a v priamej úmere s tým klesala jeho angažovanosť vo Fínsku. Navyše Stalin dospel k názoru, že bude ľahšie poraziť spojencov Nemecka ako Nemecko samé a Fínsko držiace sa bokom od bojov charakterizoval ako „unavené vojnou a túžiace po mieri“.
Sovietskemu zväzu ponúkli mierové usporiadanie podľa hraníc z roku 1940, ale Stalin odmietol s tým, že požaduje bezpodmienečnú kapituláciu Fínska. Červená armáda presunula na fínsky front ďalšie jednotky a chystala sa na dobytie Fínska. Mannerheimova vojenská kariéra dosiahla svoj posledný a najvyšší vrchol. 25. júna 1944 prepukla bitka v sektore Tali-Ihantala, najväčšia a najkrvavejšia bitka v histórii severských krajín. Skončila 9. júla. Fínska armáda, ktorej velili Mannerheim a Taavetti Laatikainen, v nej zastavila trikrát silnejšie a lepšie vyzbrojené vojsko nepriateľa a spôsobila mu ťažké straty (22000 mŕtvych a 500 vyradených tankov).
Prezident Fínska
Neúspech, ktorý Červená armáda na Karelskej šiji utrpela napriek nasadeniu elitných gardových jednotiek (najmä 30. gardový zbor), priviedol Stalina k názoru, že dobývať Fínsko sa mu nevyplatí (potreboval svoje jednotky na rýchle obsadenie omnoho bohatšej a horšie bránenej strednej Európy) a ponúkol podmienky, ktoré sa dali prijať. Prezident Risto Ryti, ktorý predstavoval prekážku pre uzatvorenie mieru kvôli osobnému listu Hitlerovi, v ktorom ho uisťoval o nezrušiteľnosti fínsko-nemeckého spojenectva (podmienka nemeckej pomoci a kľúčových dodávok), rezignoval a parlament zvolil 4. augusta 1944 za prezidenta Mannerheima, ktorý vyhlásil osobné záväzky učinené svojim predchodcom za irelevantné pre svoje konanie, zrušil spojenectvo s Nemeckom, prikázal nemeckým jednotkám opustiť severné Fínsko, formálne mu vyhlásil vojnu a uzatvoril prímerie so ZSSR.
V nasledujúcich dvoch rokoch viedol Fínsko, ale jeho pozícia bola sťažená. Prišli noví mladí politici, ktorým nerozumel, premiérom sa stal diplomat Juho Kusti Paasikivi, ktorého neznášal, a politika sa pod tlakom ZSSR uberala smerom, ktorý sa mu priečil.
Keď potom Fínsko muselo pristúpiť k odsúdeniu niektorých svojich politikov a generálov za prípravu útočnej vojny (čo Mannerheim považoval za absurdné a vysoko nespravodlivé, lebo Pokračovaciu vojnu považoval za vynútenú a obrannú a dotyčných za hrdinov a statočných vodcov národa), na protest odstúpil (formálne zo zdravotných dôvodov, pretože nechcel provokovať predstaviteľov Sovietskeho zväzu).
Koniec života
Mannerheim dožil život v sanatóriu vo švajčiarskom Lausanne, kde písal svoje pamäti, ktoré vyšli v angličtine, fínčine a švédčine.
Keď 27. januára 1951 zomrel, mal štátny pohreb so všetkými vojenskými poctami, hoci väčšina významných politikov (prezident, premiér a ďalší) sa pohrebu nezúčastnili, aby neprovokovali ZSSR. Spontánne sa však na ňom zišlo obrovské množstvo ľudí a časť ceremoniálu uhradili z vďačnosti spolky fínskych Židov, ktorí tiež finančne prispeli na rôzne busty a múzeá spojené s Mannerheimovou osobou.
Zaujímavosť
V decembri 2004 Mannerheima Fíni v televíznom hlasovaní zvolili za najväčšieho Fína všetkých čias.
Vallerois-Lorioz
Vallerois-Lorioz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alex Hughes
Alex Minto Hughes, umeleckým menom Judge Dread (* 2. máj 1945, Snodland, Kent, Veľká Británia – † 13. marec 1998, Canterbury) bol anglický reggae a ska hudobník. Je držitelom Guinessovho svetového rekordu za najviac zákazov hrania na hudobnej stanici BBC a v médiách všeobecne. Bol zrejme prvý beloch, ktorý začal produkovať jamajské reggae. K ďalším jeho štýlom patrilo ska, blue beat a dub. Preslávili ho jeho texty presýtené sexizmom, násilím a užívaním drog. Svoju prezývku „Judge Dread“ (krutý sudca) získal ešte za čias, kedy pracoval ako vyhadzovač v rôznych nočných podnikoch.
Počas celej svojej hudobnej kariéry bol verný svojím neslušným, často až zvrhlým textom, čo mu zabezpečilo vysokú počúvanosť. Zomiera na infarkt v roku 1998 pri vystúpení v Penny Theatre v Canterbury.
Iné choroby krvi a krvotvorných orgánov (MKCH-10)
D70 - D77: INÉ CHOROBY KRVI A KRVOTVORNÝCH ORGÁNOV patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D70 - AGRANULOCYTÓZA
Agranulocytová angína
Infantilná genetická agranulocytóza
Kostmannova choroba
Neutropénia Neutropenická splenomegália
Nezahŕňa prechodnú novorodeneckú neutropéniu (P61.5).
D71 - FUNKČNÉ PORUCHY POLYMORFONUKLEÁRNYCH NEUTROFILOV
Porucha receptorového komplexu bunkovej membrány
Chronická granulomatózna choroba v detstve
Vrodená dysfagocytóza
Progresívna septická granulomatóza
D72 - INÉ PORUCHY BIELYCH KRVINIEK
Nezahŕňa:
D72.0 - Genetické odchýlky leukocytov Nezahŕňa Chediakov (-Steinbrinckov)-Higashiho syndróm (E70.3)
D72.1 - Eozinofília D72.8 - Iné bližšie určené poruchy leukocytov D72.9 - Bližšie neurčená porucha leukocytov
D73 - CHOROBY SLEZINY
D73.0 - Hyposplenizmus D73.1 - Hypersplenizmus D73.2 - Chronická kongestívna splenomegália
D73.3 - Absces sleziny
D73.4 - Cysta sleziny
D73.5 - Infarkt sleziny D73.8 - Iné choroby sleziny D73.9 - Bližšie neurčená choroba sleziny
D74 - METHEMOGLOBINÉMIA
D74.0 - Vrodená methemoglobinémia D74.8 - Iné methemoglobinémie D74.9 - Bližšie neurčená methemoglobinémia
D75.0 - Familiárna erytrocytóza D75.1 - Sekundárna polycytémia D75.2 - Esenciálna trombocytóza D75.8 - Iné špecifikované choroby krvi a krvotvorných orgánov D75.9 - Nešpecifikované choroby krvi a krvotvorných orgánov
D76 - CHOROBY POSTIHUJÚCE LYMFORETIKULÁRNE TKANIVO A RETIKULOHISTIOCYTY
D76.0 - Histiocytóza Langerhansových buniek nezatriedená inde D76.1 - Hemofagocytová lymfohistiocytóza D76.2 - Hemofagocytový syndróm spojený s infekciou D76.3 - Iné syndrómy histiocytózy
D77* - INÉ PORUCHY KRVI A KRVOTVORNÝCH ORGÁNOV PRI CHOROBÁCH ZATRIEDENÝCH INDE
Fibróza sleziny pri schistosomóze [bilharzióze] (B65. – † )
Sirok
Sirok je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 6339 ha a žije tu 1938 obyvateľov (2007).
Río de la Plata
Río de la Plata (v slovenských textoch buď zastarano alebo nepresne: Rio de la Plata  ; v španielčine dnes: Río de la Plata, v španielčine do 70. rokov 19. stor. aj: Rio de la Plata , doslova: „rieka striebra, strieborná rieka“ ) môže byť:
Bréville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bratislava – mestská časť Podunajské Biskupice
náhľad|Miestne časti Bratislava – mestská časť Podunajské Biskupice (iné názvy: Bratislava-Podunajské Biskupice, Mestská časť Podunajské Biskupice, Podunajské Biskupice; ) sú mestská časť Bratislavy v okrese Bratislava II. Nachádzajú sa vo východnej časti mesta, južne od mestských častí Vrakuňa a Ružinov a má rozlohu (čo ich robí najväčšou mestskou časťou Bratislavy). Nachádza sa tu Ústav TBC a respiračných chorôb.
Nachádza sa tu múzeum obchodu v starej vidieckej kúrií. V časti Lieskovec sa nachádza malý letohrádok Jozefa Batthyányiho. Jeho výzdoba je avšak zničená.
Pamiatky a kostoly
V Podunajských Biskupiciach údajne sídlili aj Rimania, bol tu nájdený rímsky mílnik cisára Alexandra Severa z roku 230 a latinský nápis na skale, ktorá pôvodne stála v blízkosti farského kostola s pečiatkou rímskeho tábora. Cez Podunajské Biskupice viedla tzv. Jantárová cesta, ktorá viedla z Ríma na pobrežie Baltského mora.
V Podunajských Biskupiciach je rímskokatolícky Kostol svätého Mikuláša z roku 1221. V mestskej časti sa tiež nachádza kúria Juraja Alberta z 18. storočia a morový stĺp Panny Márie a Svätej Trojice z roku 1730.
Nachádza sa tu kláštor Milosrdných sestier Svätého kríža. V kláštornom kostole sv. Kríža sa uchovávajú relikvie bl. Zdenky Schelingovej, ktorá bola do roku 2003 pochovaná na miestnom cintoríne
Názov Podunajských Biskupíc
Maďarský názov je Pozsonypüspöki a nemecký Bischdorf. Úradný slovenský názov od roku 1920 bol Biskupice, od roku 1927 Biskupice pri Dunaji a od roku 1944 Podunajské Biskupice.
Názov Biskupice poukazuje na to, že obec bola vo vlastníctve biskupa. Nejasnosť do pomenovania vnáša fakt, že Podunajské Biskupice boli majetkom Ostrihomského arcibiskupstva. Niektorí autori na základe tohoto pomenovania vyvodzujú existenciu avarského biskupstva v oblasti dnešných Biskupíc.
Začlenenie
V roku 1944 bola k Podunajským Biskupiciam pričlenená obec Komárov. 1. januára 1972 sa Podunajské Biskupice stali súčasťou Bratislavy.
Národnostné zloženie
náhľad|Gotický kostol [[Kostol svätého Mikuláša (Podunajské Biskupice)|sv. Mikuláša.]]
Lev Vladimirovič Rudnev
Lev Vladimirovič Rudnev ( * 13. marec 1885, Opočka, Rusko – † 19. november 1956, Moskva) bol ruský/sovietsky architekt.
Životopis
Narodil sa v rodine učiteľa. Rodičia ho poslali do umeleckej školy v Rige. V roku 1906 bol prijatý do Akadémie Umení vo vtedajšom Leningrade, dnes Petrohrad. Veľmi rýchlo sa stal obľúbeným študentom známeho L. N. Benoa. V roku 1911 sa Rudnev začal aktívne zapájať do rôznych architektonických súťaží. O štyri roky neskôr mu bol pridelený titul „umelecký architekt“. V marci roku 1917 vyhral súťaž na postavenie pamätníka obetiam Februárovej revolúcie na Marsovom poli.
V rokoch 1922 až 1948 pôsobil na Akadémi Umení v Leningrade ako profesor. V roku 1932 bol poverený návrhom budovy Fruenzeho Vojenskej Akadémie. Táto budova sa stala významnou stavbou vo vtedajšej Sovietskej architektúre. Hlavnou ideou tejto súťaže bolo vyzdvihnúť silu, moc a odvahu Červenej armády.
Jeho vrcholným dielom sa stala Lomonosova Univerzita v Moskve (1948 – 1953), na Leninovských kopcoch. Tomuto projektu venoval obzvlášť pozornosť, pretože už jeho diplomová práca bola univerzita. Keďže mal veľkú záľubu vo výškových stavbách stal sa mu tento projekt veľmi blízkym. Tri roky po dokončení univerzity, 19. novembra 1956 Lev Rudenv zomrel. Rudnev poukazoval na to, že priestor okolo budovy je veľmi dôležitý a maximálne s ňou spätý, preto nie je dobré ho zanedbať. Snažil sa spojiť architektúru s okolitým prostredím.
Attack (skladba)
„Attack“ je prvou piesňou na albume Hypnotize od americkej metalovej kapely System of a Down. Album vyšiel 22. novembra 2005 ako pokračovanie predchádzajúceho albumu Mezmerize vydaného šesť mesiacov predtým. Pieseň napísali Serj Tankian a Daron Malakian.
Text piesne je veľmi agresívny. Príkladom je pasáž na konci celej piesne, ktorá znie: „Attack all the homes and villages, attack all the schools and hospitals“. To sa dá preložit ako: Zaútočte na všetky domovy a dediny, zaútočte na všetky školy a nemocnice!
Podľa toho, čo prehlásil basgitarista skupiny Shavo Odadjian, mala byť pôvodne prvou piesňou na albume Hypnotize inštrumentálna pieseň „Hezze“. Kapela sa ale nakoniec rozhodla album začať tvrdo a tak nakoniec dostal pred piesňou „Hezze“ prednosť práve „Attack“.
NGC 637
NGC 637 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kasiopeja, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. novembra 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,2.
Szajla
Szajla je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 870 ha a žije tu 688 obyvateľov (2007).
Ignác
Známi nositelia mena
thumb|Sv. [[Ignác z Loyoly]] thumb|[[Ignác Filip Semmelweis]]
Božidara
Božidara je ženské krstné meno. Má južnoslovanský pôvod a znamená „Bohom daná“, „Boží dar“. Meniny na Slovensku má 1. augusta.
Vandelans
Vandelans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 933
NGC 933 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 11. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Jozef Malovec
Jozef Malovec (* 24. marec 1933, Hurbanovo – † 7. október 1998, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ. V roku 1989 mu udelili titul zaslúžilý umelec.
Životopis
Súkromne študoval skladbu u Jána Zimmera, v štúdiu pokračoval u Alexandra Moyzesa na VŠMU v Bratislave a na pražskej AMU u Jaroslava Řídkeho a Vladimíra Sommera. Popri skladateľskej činnosti pôsobil v Slovenskom rozhlase ako redaktor, dramaturg a riadiaci pracovník Experimentálneho štúdia Československého rozhlasu v Bratislave.
Zoznam ostatných chránených rastlín na Slovensku
Toto je zoznam chránených rastlín na Slovensku, ktorý zahŕňa machorasty, lišajníky a huby a ich spoločenská hodnota.
Bankový účet
Bankový účet je finančný účet v banke, ktorý zaznamenáva finančné operácie medzi klientom a bankou. Sleduje finančnú situáciu účtu, pričom môže byť kladná s kreditným zostatkom, alebo záporná s debetným zostatkom a teda dlhom voči banke.
Účet v banke, založený za účelom vkladu peňažných prostriedkov sa nazýva depozitný, účet vedený za účelom pôžičky prostriedkov od banky úverový.
Szarvaskő
Szarvaskő je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Nokia 3100
right|thumb|Nokia 3100