cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balduin I. (Jeruzalem)
Jeruzalemským kráľom
náhľad|Smrť Godefroya z Bouillonu (Salles des Croisades vo [[Zámok Versailles|Versailles, 1839-1842)]] Dňa 18. júla 1100 zomrel v Jeruzaleme po krátkej chorobe Godefroy. Všetko vojsko i s patriarchom Daimbertom z Pisy bolo v tábore pred prístavom Haifa a v meste zostala len Godefroyva osobná stráž. Jej vážne chorý veliteľ Warner z Grey poslal k Balduinovi poslov so žiadosťou, aby sa dostavil do Svätého mesta a so svojimi vojakmi obsadil Dávidovu veža. Správa o Godefroyovom skone našla cestu aj k chamtivému jeruzalemskému patriarchovi, ktorý poslal odkaz svojmu spojencovi Bohemundovi do Antiochie so žiadosťou, aby prišiel do Svätého mesta a zároveň zakazoval Balduinovi vjazd do Jeruzalema. Odkaz sa k Bohemundovi nikdy nedostal.
Boje s Egyptom, dobývanie moslimských prístavov
Mladé kráľovstvo nebolo ešte úplne zabezpečené, najmä pri pobreží, mnoho účastníkov výpravy sa po dosiahnutí cieľa v podobe dobytia Jeruzalema vydalo späť do vlasti a s Balduinom zostalo odhadom dvesto rytierov a tisíc pešiakov. Do Levanty sa v rokoch 1100 - 1101 vydalo niekoľko pomocných výprav, z ktorých do cieľa však dospel len nepatrný zlomok mužov. Aj napriek tomu sa postupne zvyšoval počet osadníkov vďaka pomoci flotíl talianskych mestských štátov a prichádzajúcim pútnikom. vľavo|náhľad|Korunovácia Balduina jeruzalemským kráľom (stredoveká iluminácia z História zámoria) Krátko po svojej korunovácii Balduin zaútočil na bohatý arabský kmeň, kde pobil veľa mužov, a ženy a deti prikázal zajať. Medzi zajatcami bola aj tehotná manželka jedného zo šejkov, ktorú následne Balduin prepustil. Keď ju jej manžel našiel, ponáhľal sa za kráľom, aby mu poďakoval. Južná hranica kráľovstva však bola ohrozovaná nájazdmi Egypťanov, ktorí v rokoch 1101 - 1105 podnikli niekoľko útokov na Balduinov štát. Roku 1101 sa Balduin zmocnil nátlakovou dohodou za pomocou janovských lodí mesta Arsuf a toho istého roku dobyl Caesareu. Egypťania sa však formovali k útoku a s oveľa väčším vojskom (vraj s viac ako tridsiatimi tisíckami mužov; Balduinovu armádu tvorilo údajne deväťsto pešiakov a asi 260 rytierov), než akým disponoval Balduin, zaútočili na križiakov. Tí veľkú presilu Egypťanov 9. septembra roku 1101 pri Aškelone porazili. Tým Balduinovo vojenské šťastie skončilo, hoci len nakrátko ...
Balduin sa dostal z vopred stratenej pevnosti do Arsufu, kde sa stretol z Hugom z Tiberiady, ktorý prišiel do Arsufu aj s vojskom. Z Arsufu sa vydal do Jaffy pred ktorou medzitým vznikol tábor moslimov. Nakoniec Balduin Egypťanov s pomocou predovšetkým anglických lodí porazil a zvýšil tým svoj rešpekt v Svätej zemi. Pri obrane Ramly zahynulo veľa kresťanských rytierov, medzi nimi aj Štěpán z Blois, jeden z vodcov prvej križiackej výpravy.
náhľad|Križiacke štáty v Levante roku 1102 Balduin mal rozpory s patriarchom Daimbertom, ktorý bol u kráľa pre svoju proantiochijskú a protikráľovskú politiku v Jeruzaleme veľmi neobľúbený. Daimbert bol obvinený zo zrady a z pokusu zavraždiť kráľa, napokon sa však s Balduinom, ktorý nutne potreboval financie, uzmieril a ponúkol mu úplatok. Balduin návrh prijal a nechal záležitosť byť, patriarcha i naďalej strojil úklady proti kráľovi. Nakoniec ho zničila nenásytnosť. Prisvojil si totiž dar jedného z normanských grófov v Taliansku, z ktorého mal časť dostať kráľ na výplatu vojakom. Daimbert bol po prezradení na Balduinovo naliehanie na zasadnutí cirkevných hodnostárov dňa 8. októbra 1102 zosadený. V jeho pokladni bolo objavených 20 000 byzantiov, čo výrazne uľahčilo Balduinovi finančné starosti. Na Daimbertovo miesto bol následne dosadený Evremar z Chocques.
V tejto dobe sa zostril spor medzi cisárom Alexiom a antiochijským Tankredom a Balduin sa po odkaze od Alexia priklonil na stranu Byzancie. Na jar 1103 sa Balduin prvýkrát pokúsil dobyť najlepší prístav v Palestíne, Akkon. Útok nebol úspešný a kráľ sa stiahol späť do Jaffy. Toho istého roku (1103) bol vážne zranený, rana išla zozadu k srdcu; po liečení sa však uzdravil. Na jar budúceho roka - 1104 - Balduin druhýkrát udrel na Akkon.
Vtedy sa ešte vyhrotil vypätý spor medzi kráľom Balduinem a Tankredom, keď bol Balduin Le Bourg zajatý moslimami a jeho spolubojovník Bohemund sa namiesto toho, aby pomohol svojmu spojencovi, radšej stiahol, hoci sa gróf z Edessy predtým podieľal na vykúpení Tankredovho strýka Bohemunda zo zajatia Danišmendovcov. Normanom síce bola ponúknutá výmena Balduina Le Bourg za seldžuckú princeznú, ale Normani si vzali výkupné a Tankred obsadil Edessu.
Balduin bol z juhu i naďalej ohrozovaný Egypťanmi, ktorí proti nemu v roku 1105 vypravili veľmi silné a početné vojsko, ktoré sa najskôr zastavilo v meste Aškelon. Balduin najprv zvolal svojich vojakov do Jaffy a vydal sa k Ramle. Egyptskú armádu tvorilo asi 15 000 peších a jazdcov, Balduin mal k dispozícii menej ako 2 500 vojakov. Keď sa k Frankom pripojil so svojou armádou mladý následník trónu z Damasku menom Irtaš, boli šance kresťanov väčšie a nakoniec boli v bitke 27. augusta 1105 pri meste Ramla Egypťania porazení. Kresťania utrpeli ťažké straty a preto nepokračovali v prenasledovaní utekajúceho vojská moslimov. Touto porážkou Egypťanov bola južná hranica kráľovstva zabezpečená. Egypťania sa síce ďalej pokúšali preniknúť do vnútrozemia, žiadny výraznejší úspech však nedosiahli. V rokoch 1106 a 1108 sa kráľ pokúsil dobyť prístav Sidón, ale nebol úspešný.
Dobývanie ďalších pobrežných miest a boj s moslimami
Krátko potom bolo 12. júla 1109 zavŕšené úsilie grófa Raimonda: po šesťročnom obliehaní bol dobytý Tripolis a stal sa hlavným mestom grófstva, ktoré podliehalo kráľovi Balduinovi, ktorého prestíž sa opäť zvýšila.
Vo februári roku 1110 Balduin s pomocou Bertranda zaútočil na mesto Bejrút. Prístavné mesto bolo obliehané z mora i pevniny. Neskôr prišiel - okrem Janovčanov - obliehateľom na pomoc Joscelin z Courtenay, bratranec a vazal edesského grófa Balduina Le Bourg, a napriek priplávaniu egyptských lodí s potravinami bolo mesto 13. mája 1110 dobyté a úplne zničené. Kresťania zmasakrovali brániace vojsko i s miestodržiteľom, obyvateľov okradli a predali do otroctva. náhľad|Balduin I. a nórsky kráľ Sigurd (ilustrácie Gerharda Munthea) Po návrate do Jeruzalema sa Balduin toho istého roku vydal na pomoc Edesse, ktorú obliehal mosulský atabeg Maudúd. Spolu s ním tiahli na pomoc Balduinovi Le Bourg tiež Bertrand Tripolský a Arméni Kogh Vasil a abu-l-Gharib. Moslimovia, ktorí upustili pri uzretí jeruzalemskej armády od obliehania, sa neodvažovali postaviť kresťanom v otvorenom boji. Balduin odovzdal obyvateľom Edessy, ktorej okolie Turci vyplienili, potraviny a vrátil sa, snáď tiež v predtuche vpádu Egypťanov, späť do Jeruzalema. Cestou späť niekoľko kráľových vojakov zajaali Turci.
Slovo (náboženský časopis)
Slovo je oficiálny časopis Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku.
Balduin I. (Jeruzalem)
Dobývanie ďalších pobrežných miest a boj s moslimami
Ešte toho istého roku (1110) Jeruzalem ako pútnik navštívil nórsky kráľ Sigurd I., ktorý sa tiež zúčastnil Balduinovho obliehania Sidónu. Balduin chcel pôvodne zaútočiť na Aškalon, nakoniec 19. októbra 1110 vzal útokom Sidon. Keď obliehaní videli márnosť odporu, vyslali zástupcov jednať s kresťanmi o kapitulácii. Žiadali ušetrenie obyvateľov a voľný odchod do Damasku. 4. decembra 1110 bolo mesto vydané Balduinovi, ktorý ustanovil v Sidóne vládu a potom sa vrátil do sídelného mesta.
Slovo (náboženský časopis)
História
Časopis začal vychádzať v roku 1969 pri príležitosti 1100. výročia úmrtia svätého Konštantína–Cyrila. Krátko po začatí jeho vydávania nastúpilo obdobie normalizácie. Dvojtýždenník sa zmenil na mesačník počas celého obdobia režimu. Od roku 1992 sa stal polmesačníkom a od roku 2000 (s výnimkou roku 2002) je dvojtýždenníkom. Za ten čas časopis zmenil svoj dizajn (čiernobielu verziu s 16 stranami z čias socializmu vystriedal plnofarebný časopis s 28 stranami) a stabilizovala sa jeho štruktúra. Jeho vydavateľmi boli postupne Štátne nakladateľstvo, Spolok svätého Vojtecha, Náboženské vydavateľstvo Petra a neskôr, po jeho zrušení, vydávanie časopisu prešlo na Gréckokatolícke arcibiskupstvo Prešov a neziskovú organizáciu Petra.
Cena Emila Korbu
Cena Emila Korbu je ocenenie, ktoré udeľuje redakcia časopisu Slovo raz za tri roky. Cena sa udeľuje v kategóriách:
Pomenovaná je po gréckokatolíckom kňazovi, básnikovi a publicistovi Emilovi Korbovi (* 1930 – † 1978).
Balduin I. (Jeruzalem)
Dobývanie ďalších pobrežných miest a boj s moslimami
Na konci roka 1111 sa Balduin rozhodol zaútočiť na prístav Tyros, poslednú vyspu moslimského panstva na palestínskom pobreží. Keď zistil, že damašský atabeg Tughtikin sa ponáhľa mestu na pomoc, snažil sa útok urýchliť. Dobývanie začalo na sklonku novembra roku 1111 ... vľavo|náhľad|Kráľ Balduin prijíma posla (stredoveká iluminácia z Románu o Godefroiovi z Bouillonu)
Tyros sa bránil veľmi húževnato a dlho. Výdrž sa moslimom nakoniec vyplatila; Balduin musel niekedy na začiatku jari 1112 odtiahnuť naprázdno do Akkonu.
V roku 1112 zomrel Balduinov verný spojenec a vazal Bertrand, gróf tripolský. Jeho nástupca Pons z Tripolisu sa naopak priatelil s Tankredom, princom galilejským a regentom antiochijským, ktorý však zomrel toho istého roku.
Nasledujúceho roku (1113) sa kráľ Balduin s vojskom tretíkrát vypravil na sever proti Turkom, ktorí sa vydali k Galilejskému jazeru. Na juhu jazera uzrelo kráľovo vojsko asi 500 moslimov a začalo ich prenasledovať a vtedy bolo napadnuté zvyšnými štyrmi pätinami saracénskeho vojska zo zálohy; kresťania boli porazení (28. júna a dali sa na útek. V bitke zahynulo asi 30 jeruzalemských rytierov a 1 200 pešiakov. Po doplnení oddielov posilami z Antiochie a z Tripolisu, postavilo sa ešte raz proti Turkom; tentoraz však k bitke nedošlo.
Tretí sobáš
Kráľovstvo jeruzalemské bolo zabezpečené, avšak nebola zabezpečená vláda rodu z Boulogne, pretože Balduin nemal so svojou druhou manželkou Ardou potomkov. Preto manželku zahnal. Ako tretia manželka bola kráľovi odporučená Adela del Vasto, vdova po sicílskom grófovi Rogerovi I. (zomrel 1101) a matka Rogera II. Adelheid bola kráľovi odporučená čiastočne preto, že bola považovaná za najbohatšiu nevestu v Stredomorí a čiastočne preto, že by tým mohol Balduin získať významného spojenca - vládnucich sicílskych Normanov. Sobáš sa slávil v Akkone v roku 1113 a nevestine veno poslúžilo na zaplatenie kráľovských dlhov. Túžobne očakávané počatie následníka zlyhalo a kráľ, považovaný pápežom Paschalom II. za bigamistu, neskôr dal na naliehanie jeruzalemského patriarchu Arnoula z Chocques a Adelu zahnal.
Návrat sklamanej Adely, ktorá opustila Palestínu 25. apríla 1117, na mnoho rokov poznamenal vzťah medzi sicílskymi panovníkmi a križiackymi štátmi.
Posledné roky, smrť a dedičstvo
náhľad|Pohreb kráľa Balduina I. (detail miniatúry v Zámorských cestách Frankov proti Turkom a ostatným Saracénom a Maurom zo zámoria od Sebastiena Mamerota) Roku 1115 sa na severe opäť objavili Turci a utáborili sa pri meste Chezar, ktoré leží medzi Antiochiou a Damaskom. Podľa dohody, uzatvorenej kráľom Balduinom s antiochijským regentom Rogerom a s damaským vládcom Tughtikinom, sa kráľ pripravil k boju a vytiahol na sever, kde na neho už čakali spojenci. Príjazdom Balduinovho vojska boli Turci zastrašení a stiahli sa; rovnako urobil aj kráľ so svojou armádou a odišiel do Tripolisu. Absenciu kráľovho vojska využili moslimovia z Aksalonu a obľahli prístav Jaffa. Obyvateľom prístavného mesta sa na dvakrát podarilo útok odraziť.
V nasledujúcich rokoch Balduin zabezpečoval južnú - egyptskú - hranicu svojho kráľovstva stavbou hraničných pevností a roku 1118 sa rozhodol vydať na výpravu proti Egyptu. Hoci jeho vojsko čítalo len 400 pešiakov a 216 rytierov, bolo ťaženie spočiatku úspešné; Egypťania sa totiž Balduina báli. Dostal sa až k Nílu, avšak tam ťažko ochorel ...
Do Jeruzalema však nedošiel, skonal na južnej hranici v malom mestečku El-Aris 2. apríla 1118. Bol pochovaný na Kvetnú nedeľu dňa 7. apríla 1118 v bazilike Božieho hrobu. Jeho tretia manželka ho prežila len o dva týždne.
Balduinova smrť nespôsobila žiadne vážnejšie otrasy kráľovskej moci, tiež snáď vďaka rýchlej voľbe nového kráľa. Do úvahy pripadali dvaja kandidáti: Eustach III., Balduinov najstarší brat, ktorý však vyčkával v Európe, a v Levante žijúci edesský gróf Balduin Le Bourg. Gróf Eustach, najbližší príbuzný zosnulého kráľa, sa veľmi neochotne vydal na cestu do Svätej zeme. V Apúlii ho však dostihla správa o udalostiach v Jeruzalemskom kráľovstve. Druhý kandidát, Balduin Le Bourg, totiž prišiel v ;deň pohrebu Balduina I. do Jeruzalema, kde ho kráľovská rada zvolila na odporúčanie Joscelina z Courtenay nástupcom zosnulého pod menom Balduin II. Šťastím pre kráľovstvo bolo, že nový kráľ nebol slabej povahy, vládol veľkou autoritou a rozhodol sa pokračovať v politike svojho predchodcu a zakladateľa kráľovstva Balduina I.
Hodnotenie vlády
Zdá sa, že Balduin zrovna neprekypoval náboženským nadšením a hlavným motívom jeho účasti na križiackej výprave bola predovšetkým snaha o získanie majetku v Svätej zemi, čo dokázal svojim odklonom od hlavného voja križiackeho vojska a následným založením grófstva Edessa, ktoré sa stalo prvým z východných latinských štátov.
Na rozdiel od svojho zbožného predchodcu Godefroya bol veľmi schopným vládcom bez škrupulí a presadzoval zmiešané manželstvá svojich mužov s domácim obyvateľstvom. Kým Godefroy dával svojim rytierom ako léno renty z výnosov trhov, miest či prístavov, zaviedol energický Balduin v Levante základné prvky feudalizmu ako kastelánstva, grófstva, barónstva a rytierske léna a vytvoril v Jeruzalemskom kráľovstve pevnú monarchiu.
Odkaz v literatúre a umení
Prvá kruciáta bola medzi kronikári veľmi obľúbená. Udalosti tohto významného stretnutia rôznych kultúr zaznamenávali ako súčasníci výpravy, tak aj neskorší kronikári. Medzi najvýznamnejších letopiscov (ktorí opisovali i Balduinove skutky) patria moslimovia Ibn al–Athír a Ibn al–Qalánisí, vzdelaná byzantská princezná Anna Komnena a samozrejme tiež franskí kronikári. Faktom je, že každý významný politický a kultúrny prúd ťaženia (Provensálčania, Normani, Lotrinčania) mal svojho kronikára, ktorý oslavoval činy vodcu tej určitej skupiny. Balduinovo meno vyniká v kronike Fulchera zo Chartres, účastníka výpravy a jeho kaplána v Edesse a v Jeruzaleme.
Poznámky
<references group="pozn." />
Gloster Meteor
Gloster Meteor bol prvým britským prúdovým stíhacím lietadlom. Zároveň bol jediným spojeneckým lietadlom s prúdovým motorom, ktoré bolo zaradené do služby počas druhej svetovej vojny.
Hoci bol zavedený ešte v roku 1944, nikdy sa nestretol v leteckom súboji so svojím nemeckým náprotivkom Messerschmittom Me 262.
Vznik a vývoj
thumb|right|Meteor F Mk.3
Začiatok vývoja Meteoru siaha do roku 1935, keď mladý konštruktér Frank Whittle založil spoločnosť Power Jets Ltd a spustil práce na vývoji prúdového motora. V roku 1940 vydalo britské ministerstvo letectva požiadavky na nové stíhacie lietadlo s prúdovým motorom (dokument mal označenie F.9/40). Spoločnosť Gloster pripravila konštrukčný návrh lietadla, ktorého pohon mal zabezpečovať Whittlov motor W2. Avšak kvôli slabému výkonu motora W2 sa hneď od začiatku rátalo s dvomi pohonnými jednotkami. Návrh Glosteru bol v novembri 1940 prijatý a ministerstvo objednalo 12 prototypov. Z nich však bolo nakoniec vyrobených iba osem kusov.
Vzhľadom k tomu, že vývoj Whittlovho motora W.2B bol v sklze, pohon prvého lietajúceho prototypu Meteoru zabezpečovali motory H.1 Halford od firmy de Havilland. Tento prototyp, v poradí piaty, absolvoval svoj prvý let 5. marca 1943. Motory H.1 nakoniec neboli použité v sériovo vyrobených Meteoroch, ale ich ďalším vývojom vznikli pohonné jednotky Goblin, ktoré boli neskôr použité v stíhacích lietadlách de Havilland Vampire.
Stroje Gloster Meteor boli zavedené dňa 27. júla 1944. Ako prvá bola týmito stíhačkami vyzbrojená letka RAF č. 616, v ktorej nahradili lietadlá Spitfire.
Rekordy
Dňa 7. novembra 1945 prekonal kapitán H.J. Wilson svetový rýchlostný rekord, keď na upravenom Meteore F.Mk 3 dosiahol rýchlosť /h. Už v roku 1946 ho o tento úspech pripravil kapitán Edward "Teddy" Donaldson, ktorý na Meteore F.Mk 4 letel maximálnou rýchlosťou /h.
Ďalším výkonom, ktorým sa Meteor zapísal navždy do siene slávy, bol nový akrobatický prvok, nazvaný Zurakowského mlynček. Tento manéver bol prvýkrát predvedený na verejnosti v roku 1951 počas leteckej show vo Farnborough.
Dňa 7. augusta 1949 vzlietol testovací pilot Patrick Hornidge so strojom Meteor F.Mk 3 z letiska v Tarrant Rushton. Počas letu doplnil pomocou tankeru Lancaster desaťkrát palivo a zostal vo vzduchu 12 hodín a 3 minúty. Tým dosiahol nový setový rekord v letovej vytrvalosti. Za túto dobu natankoval vo vzduchu 8903 litrov paliva a preletel vzdialenosť.
Konštrukcia
Meteor F.Mk 1 bolo jednomiestne lietadlo s celokovovou konštrukciou. Bol to dolnoplošník s rozpätím krídel. Na každom z krídel mal pripevnený jeden prúdový motor s radiálnym kompresorom Rolls-Royce W2B/23 Welland s ťahom 7.1 kN. Kvôli konvenčnej konštrukcii svojho draku však nikdy nedosahoval špičkové výkony. Mal priame krídla, čo spôsobovalo, že nebol rýchlejší ako vtedajšie najrýchlejšie stíhačky s piestovým motorom: P-51 Mustang alebo Hawker Tempest. Vo výške dosahoval maximálnu rýchlosť /h. Horizontálne chvostové plochy boli umiestnené pomerne vysoko, mimo dosahu výfukových plynov motora. Kokpit poskytoval pilotovi výborný výhľad vo všetkých smeroch. Lietadlo bolo vybavené konvenčným podvozkom, pozostávajúcim z dvoch hlavných podvozkových nôh a prednej podvozkovej nohy, ktoré boli zaťahovateľné. Výzbroj stíhačky pozostávala zo štyroch kanónov Hispano kalibru.
Operačné nasadenie
thumb|right|Meteor F Mk.4 thumb|right|Meteor NF Mk.14
Druhá svetová vojna
Meteor bol spočiatku nasadený proti nemeckým neriadeným strelám V-1. K prvému zničeniu V-1 Meteorom došlo 4. augusta 1944, keď dôstojník "Dixie" Dean po zaseknutí kanónov vychýlil strelu miernym nárazom z letovej dráhy a tá sa následne zrútila. V ten istý deň zneškodnil dôstojník Roger ďalšiu V-1 klasickým zostrelom, pomocou svojich štyroch kanónov. Letke Meteorov sa do konca vojny podarilo zničiť celkovo 14 striel V-1. Väčšina z nich bola zničená streľbou z optimálnej vzdialenosti, čo postačovalo na to, aby sa pilot stihol vyhnúť troskám po explózii nálože. Napriek tomu niekoľko pilotov zahynulo, keď sa nestihli tejto hrozbe včas vyhnúť.
V marci 1945 bola letka č. 616 presunutá do Holandska, odkiaľ podnikali lietadlá Meteor prieskumné misie alebo útoky na pozemné ciele. Týmto spôsobom sa im podarilo zničiť 46 nemeckých lietadiel, odstavených na letiskách.
Kórejská vojna
K pomerne rozsiahlemu nasadeniu Meteorov došlo v Kórejskej vojne austrálskym letectvom, ktoré disponovalo lietadlami vo verzii F.Mk 8. Na svoju prvú misiu bola austrálska letka vyslaná dňa 29. júla 1951. Jej úlohou bolo eskortovať bombardér, napriek tomu, že piloti Meteorov boli primárne cvičení na ničenie pozemných cieľov.
Dňa 29. augusta 1951 poskytovalo osem Meteorov vzdušné krytie bombardéru B-29 Superfortress, ktorého sprevádzali do oblasti známej ako "Alej MiGov". Tu na nich zaútočilo šesť stíhačiek MiG-15, ktorým sa podarilo jeden Meteor zostreliť a dva poškodiť. Austrálski piloti nezaznamenali ani jeden zostrel nepriateľského lietadla.
Dňa 1. decembra sa dvanásť Meteorov dostalo do vzdušného súboja so štyridsiatimi MiG-15. Austrálskej letke sa podarilo zostreliť dva MiGy, pričom sama prišla štyri Meteory.
Posledný súboj s MiGom-15 sa odohral v marci 1953 a pilot Meteoru, seržant John Hale, z neho vyšiel víťazne.
Arabsko-izraelské vojny
Dňa 20. augusta 1955 zaútočili dva izraelské Meteory nad púšťou Negev na štyri egyptské stíhačky Vampire. Izraelským pilotom sa podarilo jeden z egyptských strojov poškodiť.
Ráno 1. septembra 1955 boli štyri egyptské stroje Vampire spozorované, ako prekročili izraelsko-egyptskú hranicu. Izrael proti nim poslal dva Meteory, jeden vo verzii F.8 a druhý FR.9. Po nájdení prvého páru nepriateľských stíhačiek sa kapitán Aaron Yoali priblížil zo zadu k Vampirom a jeden z nich zo vzdialenosti zostrelil. Yoali, krytý kapitánom Yoashom Tzidonom, pokračoval v prenasledovaní druhého egyptského stroja, ktorý sa mu podarilo taktiež zostreliť.
V októbri 1956 sa izraelská tajná služba dozvedela o ceste egyptskej vojenskej delegácie do Sýrie. Dňa 28. októbra sa táto delegácia, vrátane egyptského ministra obrany, mala na lietadle Iliušin Il-14 vracať naspäť do Egypta. Vo výške nad Stredozemným morom sa k Il-14 priblížili dve izraelské stíhačky Meteor NF.13 a egyptské dopravné lietadlo zostrelili. Napriek tomu, že akcia prebehla úspešne, hlavný cieľ tejto misie sa dosiahnuť nepodarilo. Egyptský minister obrany sa rozhodol si svoj pobyt v Sýrii predĺžiť a na palube zostreleného lietadla sa nenachádzal.
Dňa 31. októbra 1956 zničili Mateory egyptskú radarovú stanicu a 2. novembra sa tieto stroje podieľali na dobýjaní pásma Gazy a zničení 8. palestínskej divízie.
Varianty
thumb|right|Meteor NF Mk.11 (vzadu) a Hawker Hunter T7A (v popredí)
F Mk.1 - počiatočná produkčná verzia, ktorá vznikla v roku 1943. V tomto prevedení bolo vyrobených 20 lietadiel, pričom 16 kusov bolo zaradených do letky č. 616 a štyri slúžili na testovacie účely.
F Mk.2 - šiesty prototyp, ktorý bol kvôli omeškaniu dodávky motora Rover W.2B poháňaný motorom de Havilland H.1.
F Mk.3 - prvá verzia, ktorá bola vyrábaná vo veľkých množstvách (celkovo ich bolo dodaných 210 kusov). Prvých pätnásť lietadiel tejto verzie sa od F.Mk 1 príliš nelíšilo. Mali síce posuvný prekryt kabíny, zvýšenú kapacitu paliva a mierne upravený drak, ale stále boli poháňané motormi Welland W2B/23C. Zvyšných 195 strojov bolo už poháňaných výkonnejšími motormi Derwent I (8,89 kN). Posledných pätnásť lietadiel malo predĺženú prednú aj zadnú časť gondoly motorov, čo umožnilo zvýšiť rýchlosť o /h.
F Mk.4 - verzia poháňaná motormi Derwent 5 s ťahom 15,56 kN. Trup lietadla bol spevnený, krídla skrátené a kabína pilota bola pretlakovaná. Kvôli zvýšeniu doletu bol objem interných palivových nádrží zväčšený na 1230 l a pod krídlami boli namontované prídavné palivové nádrže. Na vonkajších podkrídelných závesníkoch mohlo lietadlo niesť bomby a neriadené rakety. Celkovo bolo v tejto verzii vyrobených 535 lietadiel.
FR Mk.5 - jediný exemplár prieskumného lietadla, ktoré vzniklo na báze F.Mk 4. Stroj bol vybavený dvomi fotoaparátmi F.36 v zadnej časti trupu a jeden fotoaparát F.24 mal nainštalovaný v nose. Prvý let sa konal 15. júna 1949, ale skončil haváriou, pri ktorej zahynul testovací pilot Rodney Dryland.
FR Mk.7 - cvičná verzia s dvojmiestnym kokpitom a prdĺženou prednou časťou trupu.
F Mk.8 - vylepšená verzia, postavená na základe F.Mk 4. Mala prerobenú chvostovú plochu, predĺžený trup a zvýšenú zásobu paliva. Lietadlá boli vybavené vystreľovacími sedadlami Martin-Baker Mk 1, Mk 1E a neskôr aj Mk 2E, ktoré umožňovalo katapultáž už vo výške. Táto verzia bola poháňaná motormi Derwent 8, čím sa zvýšila ich maximálna rýchlosť na /h. Stroje tejto verzie boli zaradené do služby v roku 1950 a celkovo ich bolo vyrobených 1183 kusov.
FR Mk.9 - prieskumno-bojová verzia, postavená na báze F.Mk 8. 126 lietadiel, vyrobených v tomto štandarde, malo v nose nainštalovaný fotoaparát F.24.
PR Mk.10 - fotografická prieskumná verzia, ktorá bola prispôsobená pre lety vo vysokých letových hladinách.
NF Mk.11 - nočná stíhačka, postavená na báze F.Mk 8, ktorá bola vybavená palubným rádiolokátorom.
NF Mk.12 - nočná stíhačka, postavená na báze NF.Mk 11 s podlhovastou prednou časťou trupu, ktorá bola prispôsobená na osadenie amerického rádiolokátora.
NF Mk.13 - nočná stíhačka, postavená na báze NF.Mk 11, prispôsobená pre zahraničných zákazníkov pre prevádzkovanie v extrémnych klimatických podmienkach.
NF Mk.14 - nočná stíhačka, postavená na báze NF.Mk 11, ktorá disponovala prepracovanou kabínou pilota.
T Mk.7 - dvojmiestna cvičná verzia
Používatelia
thumb|right|Belgický Meteor F Mk.8 thumb|right|Brazílsky Meteor F Mk.8
Výkony
Maximálna rýchlosť: /h vo výške
Pecorino
Pecorino (rímsky dialekt Pecorinu) je typický tvrdý taliansky syr vyrábaný z ovčieho mlieka. Názov Pecorino vychádza z talianskeho slova pecora, ktoré znamená ovca, a je chránený v EÚ
Syr má smotanovú až syrovo-svetložltú farbu. Pecorino s dlhším zrením má vytvorenú kôrku syrovo-žltej farby rôznej hrúbky v závislosti na dĺžke zrenia. Chuť syra je slaná, výrazne pikantná.
Výroba syra je známa viac ako 2 000 rokov, opísali ju už Varro a Plínius Starší.
Saint-Pé-Delbosc
Saint-Pé-Delbosc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stazzona
Stazzona je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dobré ráno, Slovensko!
Dobré ráno, Slovensko! je relácia Slovenského rozhlasu, vysielaná na okruhu Rádia Slovensko. Moderátormi relácie sú Petra Bernasovská a Richard Dedek. Ranný magazín poskytuje denne od 06:00 do 09:00 hod. informačné a hudobné bloky. Okrem spravodajstva poskytuje informácie o doprave, počasí a aktuálnych udalostiach.
V pracovných dňoch je skoré ranné vysielanie doplnené reláciou Budíček Rádia Slovensko, ktorá je vysielaná od 04:30 do 06:00 hod.
Priehyb
Priehyb môže byť:
Taglio-Isolaccio
Taglio-Isolaccio je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Koprodukcia
Koprodukcia je inštitucionalizovaná a právne podložená produkcia filmového diela, na ktorej sa podieľajú dvaja alebo viacerí producenti (produkčné spoločnosti, produkčné organizácie),  príp. národné kinematografie. Predstavuje teda spoločnú, združenú produkciu filmového diela, ktorá môže mať medzinárodný aj vnútroštátny charakter a je založená na finančnej alebo tiež na tvorivej spoluúčasti. Takto vyprodukované filmové dielo sa označuje ako koprodukčný film.
Konkrétnu podobu vzťahov medzi produkčnými partnermi upravuje zmluva, ktorá obsahuje ustanovenia o ich (finančnom, pracovnom, tvorivom, technickom, technologickom ap.) podiele na realizácii diela, rozsahu práv, ktoré sa majú získať, podielov z distribúcie atď.
Hoci sa koprodukcia vyskytuje predovšetkým v kinematografii, takýto model produkcie sa môže týkať aj divadelného, rozhlasového ap. diela.
Saint-Pierre-de-Lages
Saint-Pierre-de-Lages je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Podhájí (prírodná pamiatka)
Podhájí je prírodná pamiatka ev. č. 1059 neďaleko obce Vacov v okrese Prachatice. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany je mokraďová lúka s hojným výskytom ohrozených a chránených druhov rastlín v údolí Mladíkovského potoka.
Meizu MX4 Pro
Meizu MX4 Pro je smartfón navrhnutý a vyrobený čínskym výrobcom Meizu, ktorý beží na Flyme OS, upravenom operačnom systéme Android od Meizu. Jedná sa o predchádzajúci model phabletu zo série MX, ktorý predstavuje výkonnejšiu verziu Meizu MX4. Oficiálne ho predstavili 19. novembra 2014 v Pekingu.
História
Pred uvedením Meizu MX4 sa špekulovalo, že bude obsahovať dve rôzne verzie. Uniknuté informácie potvrdili fámy a naznačili, že predĺžená verzia sa bude volať MX4 Pro.
V októbri 2014 viceprezident Meizu Li Nan na sociálnych sieťach potvrdil, že Meizu uvedie na trh Meizu MX4 Pro v novembri. Tento príspevok tiež potvrdil predchádzajúce špekulácie, že zariadenie bude mať obrazovku s rozlíšením 2K.
Dňa 31. októbra 2014 bolo oznámené, že pripravované zariadenie Meizu bolo certifikované čínskym telekomunikačným úradom TENAA, ktorý je ekvivalentom americkej Federálnej komunikačnej komisie. Podľa certifikácie by zariadenie malo mať batériu s kapacitou 3100 mAh. Ďalej potvrdil, že displej bude podporovať rozlíšenie 2K.
Spustenie nového zariadenia bolo oficiálne naplánované na 19.novembra 2014 v Pekingu.
Uvedenie na trh
Ako bolo oznámené pri predstavení, MX4 Pro bol uvedený na trh 6.decembra 2014. Predobjednávky zariadenia sa začali po oznámení o predstavení a do dvoch týždňov bolo predobjednaných viac ako 6.7 milióna zariadení.
Flyme OS
Meizu MX4 Pro bol vydaný s aktualizovanou verziou Flyme OS, upraveného operačného systému založeného na Android KitKat. Tento OS sa vyznačuje alternatívnym plochým dizajnom a vylepšeným ovládaním jednou rukou.
Hardvér a dizajn
Meizu MX4 Pro je vybavený systémom Samsung Exynos 5430 na čipe s radom štyroch jadier CPU ARM Cortex-A15 a štyroch Cortex-A7, Mali-T628 MP6 a 3 GB RAM. MX4 Pro dosahuje skóre 54 863 bodov v benchmarku AnTuTu a je teda približne o 8 % rýchlejší ako Meizu MX4.
MX4 Pro je k dispozícii v štyroch rôznych farebných variantoch (šedý zadný kryt s čiernou prednou stranou, zadný kryt vo farbe šampanského zlata s bielou prednou stranou a biely zadný kryt s čiernou alebo bielou prednou stranou) a dodáva sa s vnútorným úložiskom 16 GB, 32 GB alebo 64 GB.
Meizu MX4 Pro je o niečo väčší a ťažší s 149,9mm x 74,7mm x 7,6mm a hmotnosťou 149g. Má bridlicový tvar, je obdĺžnikový so zaoblenými rohmi a má iba jedno centrálne fyzické tlačidlo vpredu.
Na rozdiel od väčšiny ostatných smartfónov so systémom Android, MX4 Pro nemá kapacitné tlačidlá ani tlačidlá na obrazovke. Funkčnosť týchto kláves je implementovaná pomocou technológie s názvom mBack, ktorá využíva gestá s fyzickým tlačidlom. MX4 Pro ďalej rozširuje toto tlačidlo o snímač odtlačkov prstov s názvom mTouch. MX4 Pro bol prvým telefónom Meizu, ktorý implementoval tieto dve technológie.
MX4 Pro je vybavený 5,5-palcovým viacdotykovým kapacitným dotykovým displejom s rozlíšením 2K 1536 x 2560 pixelov. Hustota pixelov displeja je 546 ppi.
Okrem vstupu na dotykovej obrazovke a predného tlačidla má zariadenie tlačidlá na ovládanie hlasitosti/priblíženia a tlačidlo napájania/uzamykania na pravej strane, 3,5 mm audio jack TRS na hornej strane a port microUSB (typ Micro-B) na spodnej časti pre nabíjanie a pripojenie.
Meizu MX4 Pro má dva fotoaparáty. Zadný fotoaparát má rozlíšenie 20,7 MP, clonu ƒ/2,2, 5-prvkový objektív a LED blesk. Predný fotoaparát má rozlíšenie 5 MP, clonu ƒ/2,0 a 4-prvkový objektív.
Hodnotenie
Android Authority udelila modelu MX4 Pro hodnotenie 8,5 z 10 možných bodov a ocenila „QuadHD displej, dobrý výkon, príjemnú zvukovú scénu a nadpriemerný fotoaparát“.
Android Headlines tiež zhodnotil zariadenie a dospel k záveru, že „kvalita zostavy je vynikajúca, softvér je dobre vyladený a vyžaruje jedinečný štýl, ktorý pôsobí veľmi Meizu, a celkovo je MX4 Pro jedným z najobľúbenejších telefónov roka“. Okrem toho Android Headlines chválil citlivý operačný systém a širokú škálu možností fotoaparátu.
PhoneArena udelila MX4 Pro celkové hodnotenie 9 z 10 možných bodov a ocenila vysoký výkon a vynikajúcu kvalitu zvuku.
Saint-Plancard
Saint-Plancard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozálka
náhľad|Vodná nádrž
Rozálka (hovorovo Kejda) je ulica a lokalita mesta Pezinok. Je pomenovaná podľa Kaplnky svätej Rozálie, ktorá sa tu nachádza. Názov Kejda jej v minulosti vymysleli obyvatelia, pretože sa do tunajšej vodnej nádrže vyvážal kravský hnoj.
Nachádza sa tu aj veľká lúka, ktorá v minulosti, spolu s miestom, kde sa nachádza jazdecký areál, slúžila ako pristávacia plocha pre menšie lietadlá.
Na čísle 9 sa nachádza Areál zdravia Rozálka s jazdeckým areálom, kde sa konajú rôzne jazdecké súťaže.
Konšpirácia
Konšpirácia môže byť :
Základná škola (Bratislava, Holíčska 50)
Základná škola Holíčska 50 je základná škola na Holíčskej ulici, Bratislava - mestská časť Petržalka, miestna časť Lúky.
Talasani
Talasani je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pinebook
náhľad|Pinebook 14" s ethernetovým adaptérom náhľad|Pinebook 11"
Pinebook je ľahký a lacný notebook od spoločnosti Pine64, ktorý spoločnosť predstavila v novembri 2016 a jeho dodávka sa začala v apríli 2017. Beží na počítači Pine A64 od danej spoločnosti a jeho cena bola určená na 89, resp 99 dolárov za 11,6", resp. 14" model. . Podľa niektorých recenzií na webe vzhľadom, rozmermi a hmotnosťou pripomína MacBook Air.
Na rozdiel od tradičných notebookov obsahuje 64-bitový štvorjadrový procesor typu ARM 1,2 GHz Cortex A53, 2 GB RAM LPDDR3, grafický procesor Mali 400 MP2, namiesto pevného disku je použitá flash pamäť 16 GB eMMC 5.0, rozšíriteľná na 64 GB, pričom kapacitu úložiska je možné rozšíriť microSD kartou do 256 GB.
Podporuje bezdrôtové siete WiFi 802.11bgn a Bluetooth 4.0, má 2 porty USB 2.0, port mini HDMI a jack na slúchadlá, okrem toho dva reproduktory. Displej má rozlíšenie 1366 x 768 a je typu TN LCD. Udávaná hmotnosť je 1,04 kg (11,6"), resp. 1,26 kg (14").
Podporuje operačné systémy Linux a Android.
Alexej Vasilievič Lukiaňuk
Alexej Vasilievič Lukiaňuk (* 12. december 1980, Moskva, Ruská federácia) je ruský automobilový pretekár, majster športu medzinárodnej triedy v rally, víťaz ruského pohára v rallye v roku 2011 (kategória 2000N), majster Ruska v roku 2014 a tiež majster Estónska v roku 2014. Od roku 2009 je jeho navigátor Alexej Arnautov.
2015: European Rally Championship
náhľad|Rallye Cyprus, 8. etapa Majstrovstvá Európy 2015 Alexej Lukjaňuk začal sezónu v Rakúsku na ERC Jänner Rallye. Tu vystúpil pod bieloruskou licenciou (požiadavka sponzorov) s ukrajinským navigátorom Jevgenijom Červonenkom, ktorý pomáha na etapách v európskom šampionáte. Tím nesúci meno We Want Peace (Chceme mier) pretekal s vozidlom Ford Fiesta R5, ktorý si tím prenajal od českého tímu H-Racing, mal na palubnej doske ukrajinskú, ruskú a bieloruskú vlajku, ktoré symbolizovali priateľstvo medzi týmito štátmi. V sezóne 2015 štartoval na 6 etapách. Vynechal preteky v Portugalsku a Nemecku.
V priebehu roka 2015 získal tri prestížne ceny. Prvá bola FIA ERC Colin McRae Flat Out Trophy, ktorú vyhral na rallye v Rakúsku, keď sa z 22. miesta posunul na 3. miesto. Druhú cenu získal na estónske rallye, kde sa umiestnil v celkovom poradí na 1. mieste s vozidlom Mitsubishi Lancer Evolution X, zatiaľ čo súperi pretekali so silnejšou technikou vyššej triedy. Na rely Cyprus za to, že sa nevzdal a pokračoval v boji napriek veľkému počtu technických problémov, ako rozbitý elektrický zosilňovač, zadný stabilizátor a motor, ktorý strácal v priebehu pretekov silu. V októbri 2015 dokončil pohár na 3. mieste s 2 výhrami a 157 bodmi.
2016: Majstrovstvá Európy v rally
Sezóna začala štartom na Rally Islas Canarias a absolútne víťazstvo ruskej posádky pod vedením Alexeja Lukjaňuka a Alexeja Arnautova.
Ježová (vrch v Západných Tatrách)
Ježová je vrch v Západných Tatrách na Slovensku.
Tallone
Tallone je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Marek Fašiang
Marek Fašiang (* 27. júl 1985, Bratislava) je slovenský dabér, herec a podnikateľ.
Tallone
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marek Fašiang
Životopis
Má mladšiu sestru a dvoch nevlastných bratov. Ako dieťa navštevoval dramatické krúžky. Vyštudoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Počas vysokej školy začal podnikať. Vlastní niekoľko kaviarní na Slovensku a jednu aj vo Viedni.
Tallone
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marek Fašiang
Životopis
Daboval rôzne filmové a seriálové postavy. Bol aj hlasom Harryho Pottera od tretej časti rovnomennej filmovej série. Predtým daboval len malé postavy.
Tallone
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marek Fašiang
Životopis
V roku 2019 bol nominovaný na cenu OTO.
Vo voľnom čase sa venuje športu, cestovaniu a obchodovaniu s liekmi.
Kyselina hipurová
Kyselina hipurová alebo kyselina hippurová je karboxylová kyselina. Prirodzene sa nachádza v moči, jej hladiny sa zvyšujú pri konzumácii jedál alebo nápojov, ktoré v sebe obsahujú fenolové deriváty, ako napríklad ovocné džúsy, čaje alebo vína. Vzniká z kyseliny benzoovej a glycínu.
Kyselina hipurová tvorí rombické kryštály, ktoré sú dobre rozpustné vo vode. Veľmi vysoké hladiny môžu naznačovať aj otravu toluénom (pozri mechanizmus vzniku nižšie), ale presnosť určenia otravy pomocou takýchto hodnôt je prinajmenšom otázna, pretože hladiny tejto kyseliny môžu ovplyvniť aj mnohé iné faktory. Mnohé aromatické zlúčeniny, vrátane toluénu a kyseliny benzoovej, sa po vnútornom podaní premieňajú na kyselinu hipurovú.
Názov tejto kyseliny pochádza zo spojenia gréckych slov ἵππος (hippos = kôň) a οὖρον (ouron = moč).
Výroba
Priemyselne sa vyrába acyláciou glycínu s benzoylchloridom:
425x425bod
Fyziológia
V tele vzniká ako jeden z produktov metabolizmu kyseliny benzoovej pomocou priamej acylácie glycínu s kyselinou benzoovou. Je to jeden z dvoch prirodzených konjugátov kyseliny benzoovej – druhým je jej glukuronid. Obe tieto látky sa vylučujú močom. Kyselina benzoová v tele vzniká metabolizmom už predtým spomínaných fenolových derivátov (napríklad v jedle), alebo aj niektorých iných zlúčenín, ako napríklad toluén, benzylalkohol, benzoan sodný, ktorý sa pridáva do minerálnych vôd ako konzervačná látka a taktiež hydrolýzou benzylbenzoátu.
Kyselina hipurová sa môže tvoriť i z esenciálnej aminokyseliny fenylalanínu minimálne dvoma rôznymi dráhami. Fenylalanín sa premieňa na alfa-ketokyselinu, fenylpyruvát, ktorá môže tautomerizovať na reaktívny enol. Benzylový uhlík (uhlík viazaný na benzénové jadro) je reaktívny a môže podstupovať peroxidáciu. Následne buď reaguje s alfa uhlíkom, čím vzniká dioxetanolový intermediát, z ktorého vzniká kyselina šťaveľová a benzaldehyd, alebo reaguje s karboxylovou skupinu za vzniku alfa-keto-beta-peroxylaktónu, z ktorého vzniká oxid uhličitý, oxid uhoľnatý a benzaldehyd. V niektorých prípadoch môže fenylpyruvát reagovať v redoxnej reakcii, napr. s FeII (ktoré sa v procese oxiduje na FeIII), čím sa z neho štiepi oxid uhličitý a potom oxid uhoľnatý za vzniku stabilného toluénového radikálu, ktorý potom reaguje s antioxidantmi, napríklad askorbátom. Vo všetkých spomenutých procesoch sa koncový produkt, benzaldehyd, premieňa pôsobením CYP450 na kyselinu benzoovú, ktorá sa konjuguje s glycínom za vzniku kyseliny hipurovej, ktorá sa potom vylučuje močom. Toluén reaguje s CYP450 podobne za vzniku benzaldehydu.
Reakcie
Kyselina hipurová sa hydrolyzuje pomocou horúceho roztoku zásad na glycín a kyselinu benzoovú. Jej etylester reaguje s hydrazínom za vzniku hipurylhydrazínu, ktorý použil nemecký chemik Theodor Curtius na prípravu kyseliny azidovodíkovej. Kyselina dusitá premieňa kyselinu hipurovú na kyselinu benzoylglykolovú.
História
Justus von Liebig v roku 1829 ukázal, že kyselina hipurová je odlišná od kyseliny benzoovej a pomenoval ju. V roku 1834 určil jej zloženie a v roku 1853 ju francúzsky chemik Victor Dessaignes syntetizoval z benzoylchloridu so zinočnatou soľou glycínu. Takisto sa ju potom podarilo syntetizovať reakciou anhydridu kyseliny benzoovej s glycínom a reakciou benzamidu s kyseliny chlóroctovou.
Prokurátorka (seriál)
Prokurátorka je pripravovaný pôvodný televízny seriál z produkcie hranej tvorby TV JOJ, s očakávaným uvedením v roku 2023. Okrem kreatívnych tvorcov Kataríny Gažovej a Valerie Schulczovej, sa na jeho realizácii podieľal špeciálny prokurátor GP SR Ján Šanta, ktorý dohliadal na námet i spracovanie textovej predlohy. Konečný scenár pochádza už výhradne z dielne Schulczovej a Romana Olekšáka, oboch spolu podpísaných aj pod iným obdobným počinom, Za sklom.
V réžijnej úprave Pavla Soukupa a Vítězslava Procházku, hlavnú rolu fiktívnej prokurátorky zosobní Zuzana Mauréry, a to po boku českého herca Lukáša Vaculíka čoby šéfa policajných vyšetrovateľov. Presný dátum premiéry ešte nebol stanovený, vzhľadom však k svojmu žánru vysielanie seriálu sa očakáva v jednom z pracovných dní a v „prime time“.
Synopsa a žáner
Z hľadiska obsahu a konceptu, jednotlivé epizódy seriálu predstavia vždy samostatné kauzy prevzaté z histórie slovenskej prokurátory, využívajúc tak popri kriminálnej a tzv. „legal dráme“ i prvky politického thrilleru. Nadčasový dej série sa má konkrétnejšie sústrediť predovšetkým na súkromný život samotnej prokurátorky, jej neštandardný vzťah s hlavou policajných vyšetrovateľov, záhadné zmiznutie jej manžela a jej potenciálnu profesnú diskreditáciu.
Námet a výroba
Dielo ako také je primárne inšpirované reálnymi prípadmi vyšetrovanými niekdajším generálnym prokuratúrom Vojtechom Bachom, sekundárne tiež z odbornej praxe Jána Šantu, ktorého zviditeľnila kauza zmeniek TV Markíza. Seriál sa natáčal od 27. februára 2022 vo filmových ateliéroch TV JOJ na bratislavskej Kolibe, kde pre tieto účely postavili kompletné kulisy špeciálnej prokurátury. Nakrúcal sa celú jar a podľa vyjadrenia kameramana Nicka Kollára pre film.sk, v letných mesiacoch dospel titul do fázy postprodukcie.
Priehyb (vrch v Kysuckej vrchovine)
Priehyb je vrch v Kysuckej vrchovine. Leží nad obcou Lodno, približne severovýchodne od Kysuckého Nového Mesta.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Kysucké Nové Mesto a zasahuje na katastrálne územie obcí Povina a Lodno. Najbližšími sídlami sú na severnom úpätí ležiace Lodno, na juhovýchode sa nachádza obec Radôstka a juhozápadne leží Povina a Kysucké Nové Mesto.
Opis
Priehyb je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Černatína západným smerom na Pleš. Západne susedí sedlom oddelený Žihľavný grúň a Skáčkova hora, severne Bartkov kopec  a Poľana , východným smerom leží Kykula  a Černatín  a južným Obelec , Ľadonhora  a Holý vrch. Masív sa nachádza v povodí Kysuce, kam smeruje voda potokom Lodnianka zo severných svahov i Povinským potokom, ktorý odvodňuje južné svahy. Vrcholom vedie hrebeňový chodník z Poviny.
Majstrovstvá Európy B kategórie v americkom futbale 2009
Majstrovstvá Európy B kategórie v americkom futbale 2009 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev Európy B kategórie v americkom futbale mužov, druhé najvyššie podujatie majstrovstiev Európy, ktoré organizovala Európska federácia amerického futbalu (EFAF). Konal sa v dňoch od 18.22. augusta 2009 vo Wolfsbergu, v spolkovej krajine Korutánsko, v Rakúsku, za účasti 5 tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť aj družstvo Ruska. Zápasy sa odohrali na štadióne Lavanttal-Arena s kapacitou 7 300 miest na sedenie. Na turnaji zvíťazilo domáce 🇦🇹, ktoré vo finále zvíťazilo nad 🇩🇰.
Základná škola (Bratislava, Prokofievova 5)
Základná škola Prokofievova 5 je základná škola na Prokofievovej ulici v Bratislave, mestskej časti Petržalka, miestnej časti Dvory.
Záujmové krúžky na škole:
Saint-Rome
Saint-Rome je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aragosaurus
Aragosaurus bol rod sauropóda, žijúceho v období spodnej kriedy na území dnešného Španielska (provincia Teruel, autonómna oblasť Aragónsko). Typový a zároveň jediný druh je Aragosaurus ischiaticus.
Aragosaurus bol veľký, štvornohý bylinožravý dinosaurus, žijúci pred približne 130 až 120 miliónmi rokov (stupne hoteriv až barém). Dorastal do dĺžky asi 18 metrov a mohol vážiť až.
Tak ako všetky sauropódy, aj Aragosaurus mal dlhý krk a chvost, malú hlavu, mohutné telo a svojim vzhľadom pripomínal severoamerického Camarasaura. Známy je podľa neúplnej fosílie, nájdenej v Španielsku a pomenovanej skupinou paleontológov (Sanz, Buscalioni, Casanovi Santafe) v roku 1987. Rovnako ako Camarasaurus, aj Aragosaurus mal pravdepodobne krátku, kompaktnú lebku a stredne dlhý krk. Jeho zuby boli veľké a široké, užitočné pre odhrýzanie lístia a konárov z vysokých ihličnatých stromov. Predné končatiny mal len o niečo kratšie ako zadné a jeho chvost bol dlhý a svalnatý.
Chrám svätého Demetera (Chisaria)
Chrám svätého Demetera,   alebo Pravoslávny chrám svätého Demetera  je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita
Budova leží v meste Chisaria v od mesta oddelene ležiacej štvrti Verigovo (🇧🇬).
Dejiny a charakteristika
Ide o najstarší dochovaný chrám v Chisarii.
V roku 2004 bol chrám reštaurovaný vyzdobený freskami.
V podlahe chrámu sa nachádza mramorová doska, ktorá datuje Aprílové povstanie.
Pri chráme sa každoročne 20. apríla pripomínajú udalosti Aprílového povstania. Ďalšie pravidelné zhromaždenie sa koná každý rok 26. októbra pri príležitostí osláv chrámového sviatku.
Patrocínium
Chrám je zasvätený svätému Demeterovi Solúnskemu.
Chrámový sviatok sa oslavuje 26. októbra.