cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrajina
Jazyky
Okrem Ruskom anektovaného Krymu, kde je úradným jazykom ruština a tiež tatárčina a ukrajinčina, je na Ukrajine zatiaľ oficiálne úradným jazykom výhradne ukrajinčina. V južných oblastiach a najmä na Donbase je ale ruština de facto tiež úradným jazykom. Prvé vlny ruských osadníkov prišli na severovýchodné neobývané stepi v 16. storočí. V 18. storočí osídlili Rusi Krym a juhovýchodnú časť dnešnej Ukrajiny, keďže tieto územia dobyl ruský štát od Osmanskej ríše. V 20. storočí prišli veľké počty Rusov na rýchlo sa hospodársky rozvíjajúce územia Donbasu za prácou.
Pre významnú časť ukrajinských občanov nie je ukrajinčina ich rodným jazykom. Pri oficiálnom sčítaní ľudu v roku 2001 uviedlo za svoj rodný jazyk ukrajinčinu 67,5% obyvateľov Ukrajiny, resp. 85,2% ľudí sa považuje za Ukrajincov – približne 33% Ukrajincov teda nehovorí ukrajinsky. Rusky hovorí aj väčšina ukrajinských Bielorusov a Židov. Svoju rodnú reč si tiež udržiavajú Rumuni, Rusíni, Maďari a Krymskí Tatári.
Používanie ukrajinčiny prevažuje v západných, severných a stredných oblastiach. Ruština je približne polovicou obyvateľov používaná na juhu, na východe (na Donbase a v Charkove) je dominantným jazykom. Ďalším používaným jazykom je suržyk, zmes prevažne ukrajinskej gramatiky a ruskej slovnej zásoby. Rozšírený je hlavne na severovýchode krajiny.
Náboženstvo
náhľad|[[Monastier svätého Michala (Kyjev)|Monastier svätého Michala v Kyjeve, ktorý bol obnovený v roku 1999]] náhľad|vľavo|[[Počajivská lavra je najväčším pútnickým miestom na západnej Ukrajine]]
Za veriacich sa označuje okolo 60% obyvateľov Ukrajiny, pričom viac nábožensky založený je západ krajiny, zatiaľ čo v priemyselných oblastiach, najmä na Donbase, má silnú pozíciu ateizmus. Prevládajúcim náboženstvom je kresťanstvo, konkrétne pravoslávie, pričom časť pravoslávnych sa hlási ku Kyjevskému patriarchátu, časť uznáva Moskovský patriarchát. Na západe krajiny, najmä v Haliči, prevláda gréckokatolícka cirkev. V niektorých oblastiach sú výraznejšou menšinou tiež rímski katolíci, ktorí celkovo tvoria necelé 2% ukrajinských veriacich. Po páde protináboženského režimu ZSSR bolo opravené alebo znovu postavené množstvo kostolov a pútnických miest, z ktorých najznámejšie je Kyjevsko-pečerská lavra.
Menšinovými náboženstvami, ktoré obe majú na Ukrajine dlhú tradíciu, sú judaizmus a islam. Židovstvo bolo od stredoveku rozšírené po celej Ukrajine. Kraj Podolie sa v 18. storočí stal ohniskom chasidského hnutia. Dnes tvoria židia len niekoľko desatín percenta obyvateľov krajiny a väčšina synagóg a iných židovských pamiatok už neexistuje.
Centrom islamu na Ukrajine je Krym, ktorý bol po stáročia osídlený Tatármi, resp. Krymskými Tatármi, ktorí sa sem od konca 20. storočia vracajú zo stredoázijského vyhnanstva. Islam vyznáva niečo vyše 1% obyvateľov Ukrajiny.
Vzdelanie
náhľad|Kyjevská univerzita
Zdedeným úspechom sovietskej politiky všeobecného prístupu k vzdelaniu je takmer stopercentná miera gramotnosti v postsovietskych štátoch. Na Ukrajine dnes predstavuje 99,4% a je tak jednou z najvyšších na svete. Povinné primárne a sekundárne vzdelanie začína v 6. roku veku dieťaťa a trvá 12 rokov. Základné trvá štyri roky, stredné sekundárne päť rokov a vyššie stredné vzdelanie potom tri roky. Existujú tu tzv. všeobecne vzdelávacie školy, kde možno získať základné aj stredoškolské vzdelanie. Známkovanie má dvanásť stupňov (12=1*, 11=1, 10=1, atď.).
Po Rusku, Spojenom kráľovstve a Francúzsku má Ukrajina najvyšší počet absolventov vysokých škôl v Európe. V krajine funguje niekoľko desiatok všeobecných, technických, pedagogických či lekárskych univerzít. Najstaršou vysokou školou vo východnej Európe bola Ostrožská akadémia (založená v roku 1576), nasledovala Kyjevsko-mohyľanská akadémia a Ľvovská univerzita. Väčšina škôl je verejná, najväčšou súkromnou vysokou školou je Medzioblastná akadémia personálneho manažmentu. Univerzitné vzdelanie je v súčasnosti reformované a v rámci tzv. Bolonského procesu je zavádzaný bakalársky a magisterský titul, ktoré postupne vytláčajú skorší titul špiecialista.
Sídla
V tomto zozname sa nachádza 20 najväčších miest na Ukrajine podľa počtu obyvateľov v roku 2021. Všetky čísla počítajú len ľudí žijúcich priamo v meste, nepočítajú populáciu v metropolitnom okolí.
Veda
náhľad|upright|[[Sergej Pavlovič Koroľov|Sergej Koroľov, hlavný sovietsky raketový inžinier a vedúci sovietskeho kozmického programu]]
Ukrajincom bol matematik Mychajlo Ostrohradskyj. V súčasnosti je oceňovaný matematik Vladimir Drinfeľd, autor teórie kvantovej grupy. Prvý vrtuľník či štvormotorové lietadlo zostavil ukrajinský rodák ruského a poľského šľachtického pôvodu Igor Sikorsky.
Významným mechanikom bol Stepan Tymošenko. Hoci narodený v ruskom Petrohrade, etnickým Ukrajincom bol zakladateľ geochémie Vladimir Vernadskij. V Charkove sa narodil astronóm Otto Struve. Na Ukrajine sa narodil aj nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu Ilia Mečnikov. Theodosius Dobzhansky bol genetikom hrajúcim kľúčovú úlohu pri tvorbe tzv. modernej evolučnej syntézy. Naopak skôr kurióznou postavou bol sovietsky biológ Trofim Lysenko. Odesa bývala tradičným miestom zrodu geniálnych detí. Patril k nim aj fyzik George Gamow, autor teórie o veľkom tresku, alebo matematik Vladimir Arnoľd. V Ľvove sa narodil matematik Stanisław Ulam.
Najslávnejším rodákom z mesta Žytomyr bol Sergej Koroľov, hlavný sovietsky raketový inžinier a konštruktér kozmických lodí. V rokoch 1946 až 1966 bol počas vesmírnych pretekov medzi Sovietskym zväzom a Spojenými štátmi vedúcim sovietskeho kozmického programu. Na rozdiel od svojho náprotivku v USA, Wernhera von Brauna, bola jeho hlavná úloha v sovietskom kozmickom programe utajovaná až do jeho smrti. Počas práce na programe bol známy len ako „hlavný konštruktér“.
Z Ukrajiny pochádzali aj viacerí sovietski, resp. ruskí a ukrajinskí kozmonauti. Prvým Ukrajincom, ktorý letel do vesmíru, sa v auguste 1962 stal kozmonaut Pavel Popovič, ktorý sa narodil v Uzyne v Kyjevskej oblasti. Popovič letel v kozmickej lodi Vostok 4, ktorá vyštartovala deň po lodi Vostok 3. Po prvýkrát v histórii sa vtedy na obežnej dráhe nachádzali dve kozmické lode súčasne. Popovič letel do vesmíru aj druhýkrát, keď v júli 1974 velil letu kozmickej lode Sojuz 14, pričom absolvoval pobyt na kozmickej stanici Saľut 3.
Kultúra
náhľad|Ukrajinské veľkonočné vajcia
Základom ukrajinskej kultúry sú slovanské tradície zmiešané aj s tradíciami iných etník. Silno ovplyvnená je kresťanstvom, predovšetkým pravoslávím, no do istej miery aj katolíctvom. Z čias Kyjevskej Rusi má spoločné korene s bieloruskou a ruskou kultúrou, pričom ruský vplyv je v ukrajinskej kultúre trvalo a silne prítomný. Významný je tiež prínos niekdajšej početnej židovskej menšiny (na Ukrajine sa zrodilo aj chasidské hnutie) a moslimov najmä na Kryme. V čase poľskej nadvlády na pravobrežnej Ukrajine sa veľmi presadzovali poľské vplyvy, ktoré sú patrné, napríklad v ukrajinskej slovnej zásobe.
upright|náhľad|vľavo|[[Taras Hryhorovyč Ševčenko|Taras Ševčenko, autoportrét z obdobia rokov 1840 – 1841]]
V 19. storočí bola ukrajinská kultúra a ukrajinčina utláčaná zo strany cárskeho Ruska, ktorého záujmom bolo celé územie rusifikovať. Napriek tomu sa ukrajinskému národnému obrodeniu podarilo etablovať spisovnú ukrajinčinu (priekopníckym dielom bola Aeneida Ivana Kotliarevského a o niečo neskôr aj básne Tarasa Ševčenka, ktorého sochu dnes nájdeme v takmer každom ukrajinskom meste). V poslednej tretine 19. storočia začala vznikať na základe medzinárodných podnetov a tradície ľudového a poloľudového hudobného divadla ukrajinská škola opery. Najstaršou živou súčasťou ukrajinského repertoáru je Záporožec za Dunajom Semena Hulaka-Artemovského z roku 1863. Za vlastného zakladateľa ukrajinskej opery je považovaný Mykola Lysenko, ktorý jej svojimi dielami (Natalka Poltavka, Taras Bulba) vtlačil folklórny charakter.
Potom, čo bol v ruskej časti vydaný dokonca zákaz používania ukrajinčiny, presunuli sa emancipačné snahy ukrajinských spisovateľov a politikov do liberálnejšej habsburskej časti krajiny – Haliče a Bukoviny. Ani 20. storočie neprinieslo ukrajinskej kultúre priaznivé prostredie, lebo rusifikácia prebiehala aj v ére Sovietskeho zväzu až do roku 1991. Preto sú národné otázky v súčasnom ukrajinskom umení stále živé.
náhľad|upright|[[Lesia Ukrajinka, najznámejšia ukrajinská spisovateľka, jeden zo symbolov ukrajinskej kultúry]]
Národnými básnikmi sú na Ukrajine okrem Ševčenka aj Ivan Franko a Lesia Ukrajinka. Priekopníkom modernej ukrajinskej literatúry bol tiež Ivan Kotliarevskyj. Kráľom ukrajinskej literatúry je bezpochyby svetovo preslávený satirik Nikolaj Gogoľ. Ukrajinský pôvod má ruský básnik Jevgenij Jevtušenko, hoci narodený na Sibíri. V Kyjeve sa narodil dramatik Michail Bulgakov. V Odese sa narodili Isaak Babel či Anna Achmatovová. Vo Vinnyckej oblasti brazílska spisovateľka Clarice Lispectorová. Súčasťou Ukrajiny je dnes územie Haliče, ktoré roky patrilo Poľsku a tiež Rakúsko-Uhorsku. V centre Haliče, Ľvove, sa narodil, napríklad klasik sci-fi Stanisław Lem, básnik a esejista Zbigniew Herbert, humorista Stanisław Jerzy Lec či erotický spisovateľ Leopold von Sacher-Masoch, po ktorom bol neskôr nazvaný masochizmus.
Najslávnejším skladateľom narodeným na území dnešnej Ukrajiny je ruský skladateľ, pianista a dirigent Sergej Prokofiev. Z interpretov pianista ruského pôvodu Alexander Siloti či baletný tanečník a choreograf Serge Lifar.
Významnými filmovými režisérmi z časov Sovietskeho zväzu boli Olexandr Dovženko a Sergej Bondarčuk. V Kyjeve sa narodil tiež režisér Anatole Litvak. Z modelingu odštartovala k hollywoodskej sláve Olga Kurylenko i Milla Jovovichová, známa predovšetkým z bondovky Quantum of Solace.
Šport
náhľad|upright|Bratia [[Volodymyr Volodymyrovyč Klyčko|Volodymyr (vľavo) a Vitalij Klyčko (vpravo)]]
Značné úspechy dosiahli ukrajinskí šachisti, ako boli Vasyl Ivančuk, Anna Muzyčuková, Ruslan Ponomariov, Jefim Bogoľubov, David Bronštejn a Sergej Kariakin.
Úspechov dosiahli tiež ukrajinské futbalové kluby, najmä Dynamo Kyjev a Šachtar Doneck. Tromi najznámejšími hráči boli Oleh Blochin, Ihor Belanov a Andrij Ševčenko. Futbalový život všetkých troch ovplyvnil tréner Valerij Lobanovskyj.
Najslávnejším ukrajinským športovcom všetkých čias je atlét, skokan o žrdi Serhij Bubka. V časoch Sovietskeho zväzu priviezli olympijské medaily tiež, napríklad šprintér Valerij Borzov či vytrvalostný bežec Volodymyr Kuc. Pre samostatnú Ukrajinu vybojovala štyri zlaté medaily plavkyňa Jana Kločkovová. V boxerskom ringu sa preslávili majstri sveta vo svojich váhových kategóriách Vitalij Klyčko a jeho brat Volodymyr Klyčko. Vitalij Klyčko je od roku 2014 politikom, starostom Kyjeva.
Kuchyňa
náhľad|Obľúbené jedlá na Ukrajine
Ukrajinská kuchyňa ovplyvnila aj národné kuchyne susedných krajín, vrátane poľskej a ruskej kuchyne. Prvky ukrajinskej kuchyne sú známe aj v Severnej Amerike vďaka ukrajinským imigrantom do USA a Kanady. Ukrajinské tradície varenia sú udržiavané v mnohých reštauráciách na Ukrajine, Rusku a v súčasnosti aj v Európe a Severnej Amerike.
Zvláštnosťou ukrajinskej kuchyne je využívanie prevažne domácich potravín ako sú zemiaky, mäso, ovocie, huby, lesné plody a bylinky. Typické pokrmy sú boršč, soľanka, peľmene, varenyky či plnené pirohy. K Ukrajine však patrí aj vodka (horilka), ktorej v posledných rokoch čiastočne konkuruje pivo. Obľúbeným nápojom je tiež kvas. Veľká noc sa v ukrajinčine nazýva velykdeň, pascha či paska a sú rovnako ako Vianoce slávené podľa juliánskeho kalendára, t.j. neskôr než v západnej Európe. Veľmi populárne je farbenie kraslíc (pysanky), ktorému je v západoukrajinskej Kolomyji venované unikátne múzeum.
Dni pracovného pokoja
náhľad|Oslavy dňa nezávislosti v [[Luhansku v roku 2013]]
Poznámky
<references group="pozn."/>
NGC 6573
NGC 6573 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Strelec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. júla 1830.
Tech house
Tech house je subžáner housu, ktorý v sebe spája prvky minimal techna s emocionálnym deep house. Žáner prišiel do popredia koncom 90-tych rokov v amerických kluboch ako soulom ovplyvnené detroit techno, ktoré obsahovalo prvky housu. Ako povedal jeden kritik z Amazon.com tento štýl spája "stabilné techno rytmy so soulom a vľúdnosťou housu". Termín tech house je údajne vytvorený britským DJom Mr. C.
Na rozdiel od progresívneho housu, ktorý vznikom na európskej tanečnej scéne v rovnakom čase, tech house nepredstavuje odtrhnutie od elektronickej jednoduchosti, ale drží si inú úroveň, tým, že experimentuje s jednoduchosťou subžánrov techna. Dosiahnutím mainstreamovej popularity medzi rokmi 2000 až 2005, sa z tech housu vytvoril žáner spojený z rôznych hudobných štýlov, tzv. electro house.
Electrotech
Electrotech vznikol v Západnej Európe koncom roku 2000 ako výsledok spojenia vysoko-útočných basov z electroclashu s hlavnou štruktúrou tech housu. Príkladmi electrotechu sú: „All You Need“ od Miss Kittin, „Keep Control“ od Sono, „This World“ od Slam a „I Want You“ by Paris Avenue.
Ivan Fiala
Ivan Fiala (* 25. august 1941, Bratislava – † 13. júl 2018) bol popredný slovenský horolezec a tréner.
Lezecké výkony
Stovky výstupov v Tatrách. V Alpách napr. pilier Veveričiek na Cima Ovest, prvovýstup na Blaitiére. Liezol na Pamíre, v Nórsku, v Hidukúši, na Aljaške výstup na Mt. McKinley, v Andách Huascarán a Aconcagua. Účastník druhej výpravy na Nanga Parbat 1971, spolu s Orolinom sa stali prvými Slovákmi (a občanmi ČSSR) na osemtisícovke. Bol na oboch výpravách na Makalu, na prvej strávil spolu so Psotkom týždeň pri umierajúcom Kounickom, ktorého sa neúspešne pokúsil zniesť. Na druhej v r. 1976 dosiahol južný vrchol Makalu (8010 m). Spoluorganizoval aj dve výpravy na Mt. Everest v 80-tych rokoch, bol vedúcim tej druhej v r. 1988, keď po dosiahnutí vrcholu Justom vo víchrici zahynuli štyria naši špičkoví horolezci. Vtedy skončil s lezením.
Tech house
Deeptech
Deeptech je odvodenou formou electrotechu, ktorý je silne ovplyvnený deep a progresívneho housu. Žiadna definovaná skladba nedokladuje, že deeptech existuje, čo značí, že názov mohol byť vytvorený z rôznych konceptov, ktoré tvoria "temnú" atmosféru.
Ivan Fiala
Ocenenia a iné
Zaslúžilý majster športu, dostal Zlatý odznak IAMESu. V roku 1981 na Aconcague spolu s dvomi spolulezcami zachránili mexického horolezca. V tej dobe im to pripadalo ako samozrejmosť. Mexičan ich dodatočne vypátral a tak v r. 1982 dostali čestný diplom medzinár. výboru FAIR PLAY pri UNESCO.
Bol otcom dvoch detí, jeho dcéra je známa herečka Zuzana Fialová.
Tech house
Pumptech (pumping house)
Pumping (tech) house je ďalší, oveľa úspešnejší subžáner tech housu, ktorý vznikol v Južnej Európe, keď trojica "The Biz", skladajúca sa z DJa Bennyho Benassiho a dvoch švajčiarskych/francúzskych spevákov vytvorili hit „Satisfaction“ koncom roku 2002. Hlavný znak zvuku bol charakterizovaný modulovanými basovými linkami, minimalistickými údermi a ťažkými dozvukmi použitými v každom riffe alebo robotický hlas. Pumping house dosiahol najväčší úspech medzi rokmi 2003 až 2005, pričom mnoho európskych producentov (predvšetkým Vanguard, Royal Gigolos a Global Deejays) vytvorilo svoje vlastné zmeny v tomto štýle.
Arabská ríša
Arabská ríša alebo Arabský kalifát alebo len Kalifát bol stredoveký islamský štát v rokoch 622 až 945. V 8. stor. zahŕňal aj severnú Afriku, Blízky východ, Stredný východ, Pyrenejský polostrov a zasahoval aj do Indie a Číny. Jej územím viedla dôležitá obchodná trasa - Hodvábna cesta.
Volení kalifovia
Štát vznikol v roku 622, keď proroka Mohameda prijala dnešná Medina ako svojho vládcu (od tohto roku sa počíta aj arabský letopočet - hidžra). V roku 630 Mohamed dobyl Mekku a do konca svojho života celú Arábiu. Po jeho smrti vládli volení kalifovia (Mohamedovi nástupcovia) sídliaci v Medine. V tomto období Arabská ríša dobyla Palestínu, Sýriu, Egypt, Cyprus, Cyrenajku, Irán, Arméniu, Gruzínsko a časť strednej Ázie.
Za vlády Uthmána (644-656) vznikol v ríši náboženský rozkol a vznikli suniti a šiíti. Po zavraždení Uthamána vypukla občianska vojna medzi Alím a Mu'ávijom (teda medzi Alíovcami a Umajjovcami), ktorá trvala 656 - 670.
Umajjovský kalifát
Samotný Alí bol zavraždený roku 661 a Umajjovci vtedy preniesli sídlo do Damasku. Po skončení občianskej vojny pokračovali vo výbojoch (670-732), v ktorých pripojili Maghrib, Pyrenejský polostrov, západnú Indiu a ďalšie časti strednej Ázie. V roku 732 postup Arabov do Európy zastavil pri Poitiers Karol Martel.
V roku 750 bol posledný Umajjovec zvrhnutý povstaním Alíovcov na čele s Abulom Abbásom (Abbásovci). Umajjovci boli potom vyvraždení, iba Abdarrahmán I. utiekol do Hispánie, kde vytvoril Córdobský emirát (neskorší Córdobský kalifát).
Abbásovský kalifát
Abbásovci v roku 762 preniesli sídlo do Bagdadu a vytvorili z neho vtedy najväčšie mesto sveta. Od 8. storočia sa v centralizovanej ríši rozdelenej na provincie prejavovali decentralizačné tendencie. Ríša najväčší územný aj kultúrny rozmach dosiahla za Hárúna ar-Rašída (786 - 809), potom sa začala rozpadať na veľa menších štátov. Abbásovcom síce formálne ostalo jadro ríše až do roku 1258, ale v roku 945 sa fakticky podriadili dynastii Bújovcov, ktorú v polovici 11. storočia zvrhli Seldžuckí Turci.
Škoda-Sanos 200Tr
náhľad|Škoda - Sanos S 200 Tr na BA historickej linke H right|thumb|Škoda - Sanos S 200 Tr v Brne Škoda - Sanos S 200 Tr (známy aj ako Škoda-Sanos 01) je model trolejbusu z 80. rokov 20. storočia vyrobeného v spolupráci Česko-Slovenska a Juhoslávie.
Dejiny
Vyrábal sa v kooperácii juhoslovanskej továrne FAS Skopje a závodu Škoda Ostrov nad Ohří. Išlo o riešenie problému s nedostatkom kĺbových vozidiel v MHD v Česko-Slovensku v tom čase. Do karosérie autobusu Mercedes-Benz licenčne vyrábaného v Juhoslávii bola montovaná elektrická výbava Škoda. Pôvodne malo byť vyrobených niekoľko kusov na vyskúšanie novej technológie dvoch motorov, ale kvôli predĺženiu vývoja Škody 15 Tr a stále sa zvyšujúcom dopyte po kĺbových trolejbusoch ich bolo vyrobených spolu 77 ksuov. Dochádzalo k menším aj väčším problémom a prevádzkovatelia sa stretávali s nedostatkom náhradných dielov. Jedným z problémov bolo praskanie trolejbusu v kĺbe, pretože pôvodne autobusová karoséria nezvládala zaťaženie druhého motora. Iným častým problémom bola porucha diferenciálov.
Prevádzka
Tieto trolejbusy sa používali v Sarajeve, Bratislave, Prešove, Ostrave a hlavne v Zlíne, kde ich bolo najviac. Ich prevádzka bola ukončená začiatkom 21. storočia. Prvý prototyp je zachovaný ako exponát Technického múzea v Brne a jeden z prevádzkových trolejbusov je vo vlastníctve občianskeho združenia PSHŽD Pardubice. Dve vozidlá vlastní Dopravný podnik Bratislava, ktorý dokončil rekonštrukciu prvosériového vozu ev. č. 6505 na jeseň 2019. Druhý voz (6517) pri rekonštrukcii poslúžil ako zdroj náhradných dielov a v súčasnosti čaká na svoj ďalší osud.
Zoznam planétok 124001 – 124250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Olbramice
Olbramice môžu byť:
Bartolomeo Diaz
Bartolomeo Diaz (alebo Bartholomeu Dias; * okolo 1450, Algarve, Portugalsko – † 29. máj 1500, Mys dobrej nádeje) bol portugalský moreplavec, ktorý pomohol nájsť juhovýchodnú námornú cestu medzi západnou Európou a Áziou.
Životopis
Ako mladík vstúpil do nebezpečného obchodu so zlatom a slonovinou pozdĺž afrického Zlatého pobrežia a dosiahol hodnosť kapitána. V tej dobe bohatli talianske mestá obchodovaním s Indiou a Ďalekým východom. Portugalsko a iné európske národy túžili po podiele z tohto obchodu. Taliani ale ovládali Stredozemné more, ktoré bolo hlavnou obchodnou cestou na východ. Portugalsko snívalo o objavení inej námornej cesty okolo Afriky. Princ Henrich Moreplavec poslal lode na plavbu pri africkom pobreží. V prieskume pokračoval jeho synovec kráľ Ján II. Keď sa Diogo Cao vrátil do Portugalska so slovami, že sa plavil okolo ústí rieky Kongo, Ján II. plánoval vyslať ďalšiu expedíciu, ktorá by priplávala bližšie k južnému koncu kontinentu. Diaz bol vybraný ako veliteľ tejto expedície.
Lisabon opustil v auguste 1487 s dvomi loďami. Bola to karavela a obchodná loď.Diaz pred expedíciou poznamenal:'' „Dnes bol pekný slnečný deň a moja posádka a ja sa pripravujeme na toto skvelé dobrodružstvo. Trvalo nám asi desať mesiacov na vlastnú prípravu a aby sme vybudovali dve plavidlá, ale už sme s tým u konca. Použili sme najlepšie dubové stromy, aké sme mohli nájsť.“ ''
Na Nový rok 1488 zasiahla jeho lode silná víchrica a odviala ich na juh. Po 13 dňoch sa mu podarilo obrátiť na východ, ale nenašiel ochranu pobrežia. Takmer pri vstupe do Indického oceánu Diazova posádka, unavená a vystrašená, ho prakticky prinútila vrátiť sa. Na spiatočnej ceste mapoval južné vody a v máji 1488 videl prvýkrát Mys dobrej nádeje. Diaz ho nazval Cabo Tormentoso (búrlivý mys). Domov sa vrátil v decembri 1488. Úlohu, ktorú začal, dokončil o 10 rokov neskôr Vasco da Gama, ktorý sa plavil okolo Mysu dobrej nádeje a do Indie. Diaz dohliadal na stavbu lodí na túto plavbu.
V roku 1500 sa plavil ako jeden z kapitánov veľkej flotily, ktorej velil Pedro Álvares Cabral. Ich cieľom bola India, ale išli širokou okľukou do južného Atlantiku a boli aj pri pobreží Brazílie. Potom zamierili na juhovýchod kde ich zastihli silné búrky. Štyri lode išli ku dnu, a všetci na ich palubách, vrátane Diaza sa utopili.
Hrebienok
náhľad|Vrcholová stanica pozemnej lanovej dráhy zo [[Starý Smokovec|Starého Smokovca na Hrebienok]] náhľad|[[Horský hotel Hrebienok]] náhľad|[[Tatranský ľadový dóm, zima 2013 (prvý ľadový dóm v strednej Európe), autor František Bálek]] náhľad|Interiér Tatranského ľadového dómu, zima [[2017]] Hrebienok je turistické stredisko nachádzajúce sa nad Starým Smokovcom na úpätí Slavkovského štítu v nadmorskej výške
Dejiny
Vznik Hrebienka ako turistického centra súvisí s rozvojom turizmu vo Vysokých Tatrách v druhej polovici 19. storočia. Starý Smokovec, ktorému bol v tom čase udelený štatút kúpeľného mesta priťahoval turistov, ktorí si toto miesto obľúbili.
Počiatky výstavby na Hrebienku sa viažu na stavbu Bilíkovej chaty, ktorá stála na jeho severovýchodnom úbočí. V roku 1894 bola vybudovaná popri turistickom chodníku cesta s tvrdým povrchom. Pozemná lanová dráha zo Starého Smokovca vybudovaná v roku 1908 podnietila výstavbu hotela Hrebienok v roku 1928.
S výstavbou cvičných lúk a zjazdoviek pri hoteli sa začalo v roku 1930. V roku 1956 bol na slalomovej lúke vybudovaný 750 m dlhý lyžiarsky vlek na Slavkovskú vyhliadku a v roku 1968 rozhodcovské veže. K elektrickému osvetleniu sánkarskej dráhy došlo v roku 1959.
Súčasnosť
V súčasnosti slúži Hrebienok ako významné lyžiarske a turistické stredisko. Je východiskovým bodom do Malej Studenej doliny a Veľkej Studenej doliny, ako aj na Slavkovský štít. V lokalite sa nachádza slalomová lyžiarska zjazdovka, ktorá ďalej ako klasická zjazdovka pokračuje do Starého Smokovca. Po jej obidvoch stranách sa nachádzajú dva súmerné 750 m lyžiarske vleky. Južne od hotela sa nachádzajú štyri menšie lyžiarske vleky. Ubytovanie poskytuje hotel Hrebienok a neďaleká Bilíkova chata.
Prístup
Najpohodlnejší prístup poskytuje asfaltová cesta zo Starého Smokovca, pozdĺž ktorej vedie pozemná lanovka. Turistické chodníky:
Cez Hrebienok vedie od dolnej stanice lanovky bezbariérový turistický chodník, vhodný pre ľudí so zníženou mobilitou a imobilných. Má dĺžku 4,2 km, končí pri Rainerovej chate a jeho povrch tvorí zhutnený štrk. Vzhľadom na značné prevýšenie sa vozíčkarom odporúča sprievod. Pohodlnejšie je však pre imobilných využitie pozemnej dráhy.
Vojtech Remeň
Vojtech Remeň (* 7. marec 1928,  Ilija† 23. september 2014, Banská Štiavnica ) bol slovenský akademický sochár a medailér. Študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (1949-54), v ateliéri figurálnej plastiky u prof. Jozefa Kostku.
Porpác
Porpác je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Sárvár.
Saint-Vérand (Saône-et-Loire)
Saint-Vérand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trenčiansky kraj
Trenčiansky kraj je kraj na severozápade Slovenska.
Trenčiansky kraj vznikol na základe zákona č. 221/1996 Z. z. o územnom a správnom usporiadaní Slovenskej republiky, ktorý vstúpil do platnosti dňa 24. 7. 1996.
Charakteristika
Trenčiansky kraj patrí medzi menšie kraje Slovenska a jeho rozloha dosahuje len dve tretiny hodnoty pre priemerne veľký kraj. Nachádza sa v západnej časti Slovenska, obklopený 4 krajmi. Na severovýchode susedí so Žilinským krajom, na juhovýchode s Banskobystrickým, na juhu s Nitrianskym, na juhozápade s Trnavským a na severozápade so Zlínskym krajom, ktorý je v Česku.
Kultúrnym centrom regiónu je Trenčín, mesto výstavníctva a medzinárodných veľtrhov v oblasti módy. Dominantou krajského mesta je Trenčiansky hrad. Turistov priťahujú mnohé kultúrno-historické lokality, akými sú Uhrovec Beckov, Čachtice, Tematín a zámok Bojnice. Obľúbenými cieľmi návštevníkov sú i kúpele v Trenčianskych Tepliciach, Nimnici a Bojniciach, rodný dom Ľudovíta Štúra v Uhrovci, mohyla M. R. Štefánika na vrchu Bradlo a Národná zoologická záhrada v Bojniciach. Z prírodných krás lákajú najmä Súľovské skaly a Manínska tiesňava.
Pamiatky
V mnohých kultúrnych pamiatkach sa zachovali unikátne diela, maliarov, umeleckých remeselníkov. Z nich treba uviesť najmä renesančný epitaf Rafaela Podmanického z r. 1558 v kostole Navštívenia Panny Márie v Považskej Bystrici, barokový zvon z r. 1660 v Prejte, organ z r. 1777 vo farskom kostole v Pruskom, oltárny obraz Cyrila a Metoda v kostole v Mojtíne z r. 1858. A Trenčiansky hrad v Trenčíne.
Obyvateľstvo
Podľa počtu obyvateľov patrí Trenčiansky kraj medzi menšie kraje Slovenska. Stav obyvateľstva ku koncu roka 2015 dosiahol 589 935 osôb. Osídlenie však nie je rovnomerné. Husto zaľudnené sú rovinatejšie územia na severozápade a juhovýchode (Považské podolie, Hornonitrianska kotlina, Nitrianska niva a Bánovská pahorkatina), podstatne redšie osídlené sú pohoria nachádzajúce sa prevažne po obvode kraja (Biele Karpaty, Javorníky, Strážovské vrchy, Vtáčnik a Považský Inovec).
Najviac obyvateľov žije v Trenčíne (55 698), ktoré však v porovnaní s inými krajskými mestami nie je viditeľne dominantné. Ďalšími veľkými mestami sú Prievidza s počtom 47 143 obyvateľov a Považská Bystrica so 40 373 obyvateľmi.
Riom (obvod)
Riom je obvod v departemente Puy-de-Dôme a regióne Auvergne vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 137 obcí.
Přáslavice (okres Olomouc)
Přáslavice je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 363 obyvateľov, z toho 674 mužov a 689 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 39,1 roka, ženy 43,0 roka).
Saint-Paterne (kantón)
Saint-Paterne je francúzsky kantón v obvode Mamers v departemente Sarthe v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 17 obcí.
Archaeoraptor
náhľad|Domnelý Archeoraptor v paleontologickom múzeu v Číne. Archaeoraptor je rodové meno, ktorým bola roku 1999 v článku publikovanom v časopise National Geographic neformálne nazvaná fosília nájdená v Číne, ktorá bola označená za chýbajúci článok medzi teropódnymi dinosaurami a vtákmi. Už pred zverejnením však panovali pochybnosti o jej autenticite. Záležitosť nakoniec skončila škandálom, pretože ďalším výskumom sa preukázalo, že ide o falzifikát. V skutočnosti bol nález kombináciou niekoľkých skamenelín pochádzajúcich od odlišných druhov. Čínsky paleontológ Zhou s kolegami zistili, že hlava a vrchná časť tela patrili primitívnemu vtákovi rodu Yanornis zo spodnej kriedy. Chvost bol roku 2002 prisúdený malému okrídlenému dromeosauridovi rodu Microraptor, ktorý žil približne v rovnakom období. Dolné končatiny patrili zatiaľ neznámemu živočíchovi.
Škandál s tzv. Archaeoraptorom poukázal na nezákonný obchod čínskych priekupníkov s fosíliami a tiež na potrebu podrobnejšieho vedeckého preskúmania údajných „chýbajúcich článkov“, ktorých nálezy boli publikované v časopisoch, ktoré svoje články nepodrobujú odborným recenziám. Kreacionisti využili škandál s fosíliami k spochybňovaniu evolučnej teórie. Hoci kostra Archaeoraptora bola falzifikátom, existujú aj iné, potvrdené nálezy operených dinosaurov, ktoré poukazujú na vývojovú súvislosť medzi vtákmi a teropódnymi dinosaurami.
Škandál
Objav „Archaeoraptora“ bol oznámený na tlačovej konferencii časopisu National Geographic v októbri roku 1999. Na rovnakej tlačovej konferencii bola verejnosť oboznámená aj s plánom vrátiť fosíliu späť do Číny, odkiaľ bola nezákonne vyvezená. V novembri 1999 uverejnil redaktor časopisu Christopher Sloan článok o operených dinosauroch a pôvodu vtákov, ktorý spomínal aj túto fosílií a pojednával o nej ako o chýbajúcom článku medzi teropódnymi dinosaurami a vtákmi, ktoré už vedeli lietať. Podľa Sloana išlo o rýchleho dvojnohého mäsožravého teropóda, ktorý snáď už tiež bol schopný letu. Domnienku o schopnosti lietať nebolo podľa Sloana zatiaľ možné úplne potvrdiť, ale okrem peria tomu mala výrazne naznačovať aj anatómia jeho kostry. Skamenelinu v článku nazýval „Archaeoraptor liaoningensis“ („pradávny zlodej z Liao-lningu“) a oznamoval, že neskôr bude takto pomenovaná aj formálne. Tento článok vyvolal okamžitú kritiku amerického ornitológa Storrsa Olsona z Národného prírodovedného múzea vo Washingtone, ktorý v periodiku Backbone, vydávanom jeho múzeom, odsúdil publikáciu vedeckého mena v popularizačnom časopise bez odbornej recenzie.
3. februára 2000 vydal National Geographic tlačové vyhlásenie, z ktorého vyplynulo, že fosília by mohla byť zmesou fosílnych pozostatkov rôznych druhov, a že už bolo začaté interné vyšetrovanie. Ešte v tom istom mesiaci sa Bell Allen, redaktor National Geographic, vyjadril pre časopis Nature, že správa o falzifikáte ho úplne rozhnevala. V marcovom vydaní časopisu National Geographic bol v sekcii Fórum uverejnený list čínskeho paleontológa Sü Singa, podľa ktorého chvost nepatril ku zvyšku tela skameneliny. V októbri 2000 časopis zverejnil článok investigatívneho novinára Lewisa M. Simmonsa, ktorý obsahoval výsledky nového skúmania. Záverom bolo, že ide o zmes rôznych fosílií a že sa v podstate všetci, ktorí sa zúčastnili pôvodného skúmania, dopustili nejakých chýb.
Chronológia prípadu
Podľa správy uverejnenej v časopise National Geographic začal príbeh tzv. Archaeoraptora v júli 1997 v Xiasanjiazi v provincii Liao-ning v severovýchodnej Číne počas rutinnej práce miestnych farmárov v bridlicovej šachte. Fosílie, ktoré tu našli, predali priekupníkom za pár dolárov. Hoci išlo o nezákonný obchod, v tej dobe tu bol bežný. Jeden z farmárov tu našiel vzácnu skamenelinu ozubeného vtáka aj odtlačky peria. Počas vyzdvihovania sa fosília rozbila na kusy. Najbližšie, v rovnakej šachte, našiel ďalšie časti, vrátane opereného chvostu a nôh. Tieto kúsky potom stmelil dohromady tak, ako sa domnieval, že k sebe patrili. Dôvodom malo byť, že fosília tak bude vyzerať kompletnejšie a podarí sa ich predať drahšie. V júni 1998 ju kúpil neznámy priekupník a prepašoval ju do Spojených štátov, pretože zákonnou cestou nemôžu žiadne paleontologické nálezy čínske územie opustiť. Podľa zistení Lewisa Simmonsa bolo vtedy bežnou praxou, že pašerák si v nejakej vedeckej inštitúcii obstaral potvrdenie, že daná fosília je predmetom výmenného programu, a s týmto certifikátom bola prevezená cez hranice. Z dôvodu zvýšenia ceny sa rôzne skamenelé časti tiež bežne skladali a zlepovali do väčších celkov.
Už na jeseň toho istého roku sa na každoročnom stretnutí Spoločnosti pre paleontológiu stavovcov (Society of Vertrebate Paleontology) konanom v Utahu v Spojených štátoch objavili nepotvrdené správy o pozoruhodnej fosílii primitívneho vtáka, ktorá sa nachádza v súkromných rukách a ktorú neznámy priekupník predstavil na výstave drahokamov v meste Tucson v Arizone. Vo februári 1999 skamenelinu zakúpilo Múzeum dinosaurov (The Dinosaur Museum) v Blanding v Utahu. Múzeum vedie Stephen A. Czerkas, umelec a nadšenec zaoberajúci sa dinosaurami, ktorý však nemá univerzitné vzdelanie, a jeho žena Sylvia. Stephen Czerkas presvedčil mecenáša múzea, aby na nákup poskytli 80 000 dolárov, čím sa malo zabrániť tomu, aby fosília zmizla v nejakej neverejnej súkromnej zbierke, a umožniť tak jej ďalšie vedecké skúmanie.
Manželia Czerkasovci kontaktovali paleontológa Phila Currieho, ktorý sa spojil so spoločnosťou National Geographic. Currie súhlasil, že skamenelinu preskúma, ale iba za podmienky, že potom bude vrátená do Číny. Článok o fosílii mal byť najprv publikovaný v odborne recenzovanom vedeckom časopise Nature a okamžite potom mala nasledovať tlačová konferencia spoločnosti a vydanie v časopise National Geographic.
Czerkasovci pôvodne zamýšľali, že sa fosília stane najvzácnejším exponátom ich múzea a plánovali, že ju budú vystavovať po dobu piatich rokov. Redaktor Sloan však na jar roku 1999 odletel do Utahu, aby Stephena Czerkasa presvedčil, že fosíliu sa musí okamžite po publikácii vrátiť do Číny, inak o nej nebude písať a Currie ju nebude skúmať. Czerkas nakoniec súhlasil. Currie sa potom spojil s Inštitútom paleontológie stavovcov a paleoantropológie (Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology) v Pekingu a National Geographic pozval do Utahu jedného z čínskych expertov, Sü Singa, aby sa pripojil k výskumnému tímu.
Počas prvej prehliadky skameneliny 6. marca 1999 Currie zistil, že ľavé a pravé chodidlo sú zrkadlovo prakticky identické, takže ide o zloženiny z odtlačku a protiodtlačku. Tiež si všimol, že medzi chvostom a zvyškom tela nie je žiadne spojenie. V júli 1999 Currie a Czerkasovci fosíliu priniesli do High-Resolution X-ray CT Facility na Texaskej univerzite v Austine, aby ju nechali preskúmať pomocou počítačovej tomografie. Timothy Rowe, ktorý skamenelinu skenoval, informoval 2. augusta manželov Czerkasovcov, že nemožno vylúčiť možnosť, že sa stali obeťou podvodu. Počas následnej diskusie Czerkasovci vyvíjali na Rowa a Currieho nátlak, aby si svoje výhrady nechali pre seba.
Časopis Nature však 20. augusta zverejnenie práce zamietol. Manželom Czerkasovcom bolo naznačené, že dôvodom bolo odmietnutie redaktorov National Geographic odložiť publikáciu v ich časopise, takže bolo príliš málo času na odbornú recenziu. Autori potom článok poslali do časopisu Science, ktorý ho postúpil ďalej na recenziu. Recenzenti však časopis informovali, že exemplár bol prepašovaný z Číny a stal sa predmetom nelegálneho obchodu a že fosília bola v Číne upravená tak, aby bola zvýšená jej trhová hodnota. Science následne prácu odmietol zverejniť. Podľa Sloana Czerkasova National Geographic o podrobnostiach týchto dvoch odmietnutí neinformoval. V tej dobe už bolo novembrové číslo National Geographic v príprave na tlač bez toho, aby došlo k publikácii objavu tzv. Archaeoraptora v nejakom odborne recenzovanom časopise. National Geographic sa rozhodol pokračovať a informácie zverejnil aj bez odbornej recenzie. 15. októbra 1999 bola fosília predstavená verejnosti na tlačovej konferencii a v novembri vyšiel v National Geographic článok, v ktorom ju Christopher Sloan popisoval ako chýbajúci článok, ktorý pomohol objasniť spojenie medzi dinosaurami a vtákmi. Pôvodná fosília bola vystavená v priestoroch spoločnosti National Geographic vo Washingtone, kde čakala na svoj návrat do Číny. Vo svojom článku Sloan použil názov „Archaeoraptor liaoningensis“ s tým, že zatiaľ nejde o pomenovanie definitívne (pretože inak sa za platné vedecké meno považuje to, ktoré bolo ako prvé publikované), pretože predpokladal, že Czerkas skôr či neskôr bude schopný publikovať opis nového druhu v recenzovanom časopise.
Potom, čo článok vyšiel, Storrs L. Olson, ornitológ z Národného prírodovedného múzea vo Washingtone zverejnil otvorený list, v ktorom poukázal na fakt, že dotyčný exemplár bol z Číny ilegálne vyvezený, a súčasne protestoval proti „prevládajúcej dogme, že vtáky sa vyvinuli z dinosaurov“.
3. februára 2000 vydala spoločnosť National Geographic tlačovú správu, v ktorej oznamovala, že fosília údajného Archaeoraptora by mohla byť zmesou viacerých exemplárov a že začalo interné vyšetrovanie. V marcovom čísle časopisu bol v sekcii Fórum uverejnený list Sü Singa. O mesiac neskôr, 4. apríla 2000, Stephen Czerkas priznal skupine paleontológov vo Washingtone, že sa on i jeho žena dopustili veľkej chyby. Currie, Allen aj Sloan vyjadrili nad všetkým svoje poľutovanie. Rowe vyjadril pocit zadosťučinenia s tým, že škandál preukázal, že snímky počítačovej tomografie interpretoval správne. Roku 2001 potom svoje zistenia publikoval v časopise Nature. V článku dospel k záveru, že mimo hornej časti boli ku skompletizovaniu skameneliny použité pozostatky niekoľkých exemplárov: z jedného bola použitá stehenná kosť, z druhého holenná kosť, z tretieho obe chodidlá a aspoň z jedného ďalšieho chvost, ktorý pozostával z piatich samostatných častí.
V júni 2000 bola fosília vrátená do Číny. V októbri toho roku potom časopis National Geographic zverejnil výsledky vyšetrovania.
Dinosaur Museum Journal
Archaeoraptor nebol jediný prípad, ktorým manželia Czerkasovci vniesli zmätok do taxonómie dinosaurov. Roku 2002 vydali prvý zväzok nového periodika nazvaný Feathered Dinosaurs and the Origin of Flight (slovensky: Operené dinosaury a pôvod letu). V tomto vydaní potom popísali a pomenovali šesť nových druhov, z ktorých päť sa u ich kolegov stalo predmetom pochybností.
Stephen Czerkas a Sü Sing sa tu okrem iného vrátili i k fosílií tzv. Archaeoraptora a opísali znovu jej hornú časť, ktorú tentoraz priradili novému druhu primitívneho vtáka a nazvali ho Archaeovolans. Čínsky paleontológ Zhou však preukázal, že patrila už skôr opísanému vtákovi rodu Yanornis. Rovnaká fosília bola teda postupne pomenovaná na rôznych miestach tromi rôznymi názvami: „Archaeoraptor“, Archaeovolans a Yanornis.
V tomto vydaní Dinosaur Museum Journal Stephen Czerkas tiež zverejnil svoj kontroverzný názor, že dinosaury z kladu Maniraptora boli druhotne nelietavé, to jest, že išlo o druhy, ktorých predkovia už lietali a potom túto schopnosť stratili. Vo svojich výkladoch tiež kritizoval niektorých známych paleontológov. V texte zaoberajúcim sa rodom Cryptovolans obvinil paleontológa Marka Norella z chybnej interpretácie fosílie označenej ako BPM 1 3-13, podľa ktorej mal mať na nohách dlhá pera. Neskôr sa však ukázalo, že pravdu mal zrejme Norell, a Czerkas vo svojich maliarskych rekonštrukciách sprevádzajúcich výstavu sám táto pera na nohy príslušníkom rodu Cryptovolans umiestnil. Navyše paleornitológ Alan Feduccia zverejnil štúdiu, podľa ktorej v skutočnosti ide o dinosaura rodu Microraptor, ktorý bol opísaný už skôr, okrem iného aj vďaka chvosta zo zloženej fosílie údajného Archaeoraptora.
NGC 6574
NGC 6574 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 9. júla 1863.
Archaeoraptor
Dinosaur Museum Journal
Aj ďalšie dva taxóny, ktoré Czerkas a jeho spolupracovníci v publikácii pomenovali, boli neskôr inými autormi brané ako mladšie synonymá pre už skôr pomenované druhy. Jedným z nich je Scansoriopteryx, ktorý sa zdá byť totožný s rodom Epidendrosaurus. V opise ďalšieho nového rodu Omnivoropteryx Czerkas poznamenal, že je podobný rodu Sapeornis. Neskoršie nálezy, ktoré zahŕňali aj jeho lebku, však ukázali, že tieto dva rody sú pravdepodobne tiež synonymum.
NGC 6574
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Archaeoraptor
Dinosaur Museum Journal
Iný taxón, ktorý pomenoval ako Utahdactylus, Czerkas zaradil medzi pterosaurov. Paleontológ S. Christopher Bennett ho podrobil ďalšiemu skúmaniu a našiel niekoľko chýb v opise kostí a nezrovnalosti medzi Czerkasovými nákresmi a ich skutočným vzhľadom. Podľa Benneta patril nájdený exemplár bližšie neurčenému diapsidnému dinosaurovi a kritizoval pôvodných autorov za to, že zverejnili meno nejakého druhu, bez toho aby na nálezu bolo možné nájsť nejaké znaky, ktoré by ho umožňovali zaradiť presnejšie ako len na úrovni triedy. Názov Utahdactylus označil za tzv. nomen dubium.
Ďalšie vystavené pašované fosílie
Ako sa neskôr ukázalo, tzv. Archaeoraptor nebol jediná fosília v majetku manželov Czerkasovcov, u ktorej vzniklo podozrenie, že bola získaná prostredníctvom nelegálneho obchodu, a podnietila aj diskusiu o etických otázkach spojených so štúdiom fosílií zo súkromných zbierok. Roku 2001 Czerkasovci zostavili putovnú výstavu nazvanú Feathered Dinosaurs and the Origin of Flight (slovensky: Operené dinosaury a pôvod letu), ktorá obsahovala 34 iných fosílií. Roku 2004 zakúpilo od Múzea dinosaurov (The Dinosaur Museum) v Blanding právo exponáty vystaviť Prírodovedné múzeum v San Diegu, ale po otvorení výstavy sa ozval čínsky paleontológ Ji Qiang, ktorý reportérom z časopisu Nature povedal, že viac ako desať vystavených skamenelín opustilo Čínu nelegálnym spôsobom.
Aak
Aak môže byť:
Archaeoraptor
Ďalšie vystavené pašované fosílie
Následne Czerkasovci a Ji Qiang uzavreli dohodu, že tri najcennejšie exponáty budú formálne zaradené do zbierok Čínskej akadémie geologických vied, hoci fakticky zostanú v majetku manželov Czerkasovcov. Stephen Czerkas súčasne poprel tvrdenie, že fosílie boli získané nelegálne. Sylvia Czerkasová povedala časopisu Nature, že s úradníkmi z čínskej provincie Liao-ning uzavreli roku 2001 dohodu o ich zapožičanie a že roku 2007 budú vrátené späť. V marci 2009 však boli stále k videniu na výstave vo Fresno Metropolitan Museum of Art and Science v Kalifornii. Podľa časopisu Nature Czerkasovci odmietli sprostredkovať jeho reportérom interview s uvedenými úradníkmi z provincie Liao-ning.
Mnoho vedcov považuje prácu s fosíliami, ktoré mohli byť predmetom nelegálneho obchodu, za neetickú a mnohé z nich odmieta pracovať s akýmikoľvek exponátmi zo súkromných zbierok. V súkromných rukách totiž nemusí byť vedcom umožnený bezproblémový prístup k týmto exponátom a niektorí paleontológovia sa tiež obávajú, že súkromní zberatelia môžu fosílie poškodzovať alebo dokonca sfalšovať, a zahmliť tak ich pôvod a vek. Ilegálni priekupníci tiež v niektorých krajinách podporujú vládnu korupciu. Objavuje sa však aj názor, že keby vedci ustúpili z týchto etických zásad a publikovali aj práce založené na významných nálezoch nachádzajúcich sa v súkromných rukách, povzbudili by tak rad súkromných zberateľov, aby svoje zbierky vedeckému bádaniu sprístupnili.
Ďalšia história pomenovania
thumb|Skamenelina malého [[Dromaeosauridae|dromeosaurida Microraptor zhaoianus, vystavená v Hong Kong Science Museum]] V apríli roku 2000 publikoval Storrs Olson článok v periodiku Národného prírodovedného múzea vo Washingtone Backbone, v ktorom obhajoval svoje názory na vývoj vtákov a okrem iného tiež znovu podrobil skúmanie a novo opísaný druh „Archaeoraptor liaoningensis“, tentoraz len na základe chvosta pôvodného exemplára. Pretože nechcel, aby sa poškvrnený názov „Archaeoraptor“ dostal do paleornitologickej literatúry, použil na opis tú časť pôvodnej zloženej kostry, o ktorej sa mu nezdalo pravdepodobné, že by mohla byť zaradená medzi vtákmi. Olson sa mylne domnieval, že pôvodný článok v časopise National Geographic už fosíliu pomenoval, a preto vo svojom článku nespomenul výslovne, že ide o nový názov, ako to požadujú medzinárodné pravidlá zoologickej nomenklatúry, aby meno bolo uznané za platné. O niekoľko mesiacov neskôr čínski paleontológovia Sü, Cou a Siao-lin zverejnili v časopise Nature ďalší nový opis tvora a dali mu meno Microraptor zhaoianus.
Kreacionizmus
Škandál okolo fosílie tzv. Archaeoraptora začali používať odporcovia evolučnej teórie ako argument proti evolúcii. Niektorí kreacionisti, ako napr. Kent Hovind, škandálu využili k pokusu spochybniť teóriu, že sa vtáky vyvinuli z dinosaurov. Mnohí kreacionisti trvajú na tom, že neboli nájdené žiadne medzičlánky medzi vtákmi a dinosaurami, pričom poukazujú práve na Archaeoraptora ako na dôkaz nesprávneho počínania vedcov, ktorí sa podľa nich len snažia získať podporu pre evolučnú teóriu. Archaeoraptor býva kreacionistami označovaný ako „piltdownský vták“, hoci na rozdiel od piltdownského človeka nebol úmyselnou mystifikáciou. Navyše autenticita Archaeoraptora nie je pre hypotézu, že vtáky patria medzi teropódov, podstatná, pretože táto je dostatočne podporená inými nálezmi. Napríklad u Microraptora bola dokázaná existencia krídel a jasné stopy po perách, takže sa dá predpokladať, že bol schopný prinajmenšom kĺzavého letu.
LLVM
Low level virtual machine (LLVM) je modulárna infraštruktúra, zahŕňajúca optimalizujúci kompilátor a toolchain, napísaná v C++, navrhnutá pre compile-time, link-time, run-time a idle-time optimalizácie programov napísaných v ľubovoľnom programovacom jazyku. Pôvodne implementované pre C/C++, od jazyku nezávislý dizajn (a úspech) LLVM naštartovalo širokú škálu prekladačov, vrátane Objective-C, Fortran, Ada, Haskell, Java bytecode, Python, Ruby, REALBasic, ActionScript, GLSL a ďalšie.
East London Line
East London Line bola jedna z liniek Londýnskeho metra, dnes je súčasťou London Overground. Na mapách je vyznačená oranžovou farbou. Kvôli rekonštrukcii bola uzavretá od 22. decembra 2007 do roku 2010. Rekonštrukcia rozšírila trať a linka sa pod názvom East London Railway stala súčasťou London Overground.
Trasa
Poznámka: Za názvom stanice sa nachádza jej prípadný pôvodný názov alebo názvy, dátum jej otvorenia, prípadne aj dátum jej uzavretia. V poradí zo severu na juh
Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 2002
Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 2002 bol v poradí 9. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej žien, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v Alma-Ate, v Kazachstane v dňoch od 26.31. júla 2002, za účasti 7 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Turkménska. Pôvodne sa mala zúčastniť aj KĽDR, ale pred samotným turnajom sa ospravedlnila. Prvýkrát sa konali ázijské majstrovstvá v Strednej Ázii, predtým sa organizovali len vo Východnej a Juhozápadnej Ázii. Titul získal domáci 🇰🇿, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇰🇷 a prerušil tak hegemóniu 8 prvenstiev svojho finálového súpera.
Tento šampionát slúžil zároveň ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2003, ktoré organizovalo Chorvátsko. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Konečné poradie
Poznámka: Kazachstan sa účasti na MS vzdal, nahradilo ho Japonsko.
Aragónsko
Aragónsko je autonómne spoločenstvo a historické územie v severovýchodnom Španielsku, tvorí dnešné provincie Teruel, Zaragoza a Huesca.
Dejiny
Aragónsko vzniklo začiatkom 9. storočia v rámci reconquisty ako Aragónske grófstvo, ktoré bolo súčasťou franskej Hispánskej marky. V rokoch 925 až 1035 bolo súčasťou Navarrského kráľovstva, od roku 1035 samostatné kráľovstvo. Roku 1162 bolo k nemu pripojené Barcelonské grófstvo, odvtedy sa niekedy rozlišujú Krajiny aragónskej koruny (vrátane Katalánska a pod.) a Aragónske kráľovstvo (vlastné Aragónsko). V roku 1319 k nemu bola pripojená Valencia. Od roku 1516, nástupom Karla I. po Ferdinandovi Aragónskom (1506-1516), bolo oficiálne spojené s Kastíliou (de-facto vznik Španielska).
Arbitrárny
Arbitrárny môže byť: