cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rohan
Rohan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Židovsko-rímske vojny
Židovsko-rímske vojny je označenie pre židovské povstania proti Rimanom:
Rohan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Židovsko-rímske vojny
Prvá židovská vojna
Rohan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Židovsko-rímske vojny
Ako Prvá židovská vojna sa označuje židovské celonárodné povstanie proti Rímu, ktoré vypuklo v Jeruzaleme v roku 66 n. l.. Povstanie potlačili až rímske légie najprv pod vedením Vespasiana, od roka 69, keď sa Vespasianus stal cisárom, pokračoval v bojoch jeho syn Titus. Vojna sa skončila dobytím Jeruzalema na jeseň roku 70, keď  bol zničený druhý chrám. Vojna sa prakticky skončila dobytím hlavného židovského mesta, ale mala aj dohru v podobe dobýjaní posledných pevností, z ktorých prvou bola Machairús na východnom brehu Mŕtveho mora a poslednou pevnosť Masada na západnom brehu. Tá padla v roku 73 (podľa iných až v roku 74).
Podrobnú správu o tejto vojne zanechal jej očitý svedok, účastník a spočiatku jeden z veliteľov židovských síl, Flavius Josephus vo svojej knihe Židovská vojna.
Príčiny nepokojov
Nespokojnosť a rozštiepenie židovskej spoločnosti
Keď v roku 66 n. l. vypukla Prvá židovská vojna, v žiadnom prípade nešlo o prekvapujúcu udalosť. Živná pôda pre toto povstanie vznikala dlhú dobu. Nespokojnosť v židovskej spoločnosti v priebehu času celkovo vzaté stúpala. Prejavom tejto nespokojnosti boli myšlienkové smery a skupiny, ktoré postupne vznikali už od makabejského povstania.
Ako prvá sa zrejme ešte počas povstania vydelila skupina Esejcov, keď niektorí zbožní Židia videli, že toto povstanie nielen, že neprináša želané výsledky, ale že dokonca samotní Hasmonejci, najmä Alexander Janaj (podľa niektorých Jochanan Hyrkán), koncentrujú v rukách kráľovskú aj kňazskú moc a sami podliehajú vplyvom helenizmu. Táto skupina sa odobrala do ústrania k Mŕtvemu moru (najmä do oblasti Kumránu), neskôr však významná esejská komunita žila aj v Jeruzaleme a mnohí jej členovia boli tiež roztrúsení po celej oblasti obývanej Židmi. Vyznačovali sa asketickým životom, mimoriadnou zbožnosťou a horlivým štúdiom posvätných textov – časť z nich zostala celé dve tisícročia ukrytá v jaskyniach pri Mŕtvom mori a bola objavená až v polovici 20. storočia.
Ďalším hnutím, na začiatku ktorého stála nespokojnosť, boli farizeji. Vymedzovali sa najmä proti saducejom, čo bola jeruzalemská kňazská aristokracia, ktorá však viac ako na bohoslužbu dbala na politické a mocenské záujmy, a ktorá preto nemala širšiu podporu v širokej vrstve zbožných prostých Židov. Naopak, o tie sa opierali práve farizeji, ktorí žiadali návrat k pôvodným myšlienkam makabejského povstania – teda návrat k službe Pánovi. Na rozdiel od esejcov sa farizeji neuzatvárali, ale naopak, snažili sa preniesť náboženské ideály do politickej praxe, takže sa často sami dopúšťali činov, kvôli ktorým kritizovali saducejov. Ich vstupovanie do politiky však mnohokrát narážalo na odpor saducejov a vládnucich Hasmonejcov, ktorí farizejov mnohokrát kruto prenasledovali, predovšetkým Alexander Janaj, ktorý ich počas občianskej vojny takmer vyvraždil. Zmena nastala po kráľovej smrti s nástupom kráľovnej Salome Alexandry.
Ďalšou deliacou čiarou v spoločnosti bola averzia medzi Židmi a Samaritánmi. Priateľskí neboli ani Idumejci, ktorí potom, keď podľahli expanzii Jochanana Hyrkána (135 – 104), prinútení dať sa obrezať a prijať židovstvo.
Rímska nadvláda
Judsko síce v makabejskom povstaní získalo samostatnosť, ale hrozba seleukovskej nadvlády trvala naďalej. Ako mnohé vtedajšie malé štáty vo východnom Stredomorí (napr. Pergamon a Rhodos), aj Judea sa stále viac prikláňala k rímskej ríši a dúfala v jej pomoc, a to už od makabejskej vojny.
Rimania síce v roku 64 pr. n. l. skutočne seleukovskú ríšu rozdrvili, bolo to však v čase, keď neustále spory o moc boli zvlášť vyhrotené – vtedy o vládu súperili dvaja synovia Salome Alexandry, Aristobulos II. a Hyrkán II. Každý z nich chcel využiť rímsku prítomnosť na to, aby práve jemu Rimania pomohli. Napriek počiatočnej  náklonnosti k Aristobulovi napokon podporili Hyrkána, ktorý sa tešil sympatiám ľudu. Pompeius koncom roka 63 p. n. l. vtiahol s vojskom do Palestíny. Keď obliehal Jeruzalem, nastali vo vnútri mesta rozbroje, pretože prívrženci Aristobula mesto bránili, zatiaľ čo Hyrkánovi stúpenci Rimanom otvorili brány a odovzdali im kráľovský poklad. Pompeius však Hyrkánovi zveril iba veľkňazský úrad, ale nie kráľovský.
Takto sa Judea dostala pod rímsku vládu. Rímsky miestodržiteľ Gabinus krajinu rozdelil na päť berných obvodov, čím oslabil predchádzajúci centralizmus a ľahšie presadzoval rímske záujmy. Miera bezprostrednej rímskej vlády sa menila: od priamej vlády rímskeho miestodržiteľa po vládu Idumejca Herodesa – aj ten však bol rímskym vazalom, právo kráľovstva zakladal na rímskom práve a hoci sa snažil (napríklad veľkolepou prestavbou jeruzalemského chrámu) získať si sympatie Židov, nikdy samu to celkom nepodarilo.
Po sporoch o Herodesove následníctvo sa nakoniec Judea v roku 6 n. l. stala rímskou provinciou, spravovanou rímskymi prokurátormi sídliacimi v Caesarei, z ktorých najznámejší je Pilát Pontský, ktorý bol voči židovským záležitostiam dosť bezohľadný – priniesol rímske zástavy do Jeruzalema, výstavbu akvaduktu financoval z chrámového pokladu, a dokonca sa snažil postaviť v jeruzalemskom chráme sochu zbožšteného cisára Caligulu.
Priebeh povstania
Keď v tejto napätej situácii posledný rímsky prokurátor Gessius Florus (64 – 66) Židov neustále provokoval svojimi rozhodnutiami, vrcholom čoho bolo vyplienenie chrámového pokladu, vypuklo povstanie – zelóti vypálili archív jeruzalemskej radnice, kde boli uschované dlžobné úpisy, čím si získali vrstvu chudobných, dobyli pevnosť Masada a v chráme prestali byť prinášané obete za cisára.
No už na začiatku povstania sa prejavila obrovská fragmentáciu židovskej spoločnosti. Zelóti bojovali nielen proti rímskym vojakom (tí mesto čoskoro opustili), ale aj proti všetkým zástancom mieru, ku ktorým patrili najmä vyššie bohatšie vrstvy – veľkňaza Ananiáša dokonca zavraždili. Čoskoro sa však začali štiepiť aj samotní zelóti.
Poriadok v oblasti mal zabezpečiť Cestius Gallus, rímsky miestodržiteľ v Sýrii, ktorý vytiahol do Judey. Pod týmto tlakom boli jednotlivé židovské frakcie nútené do istej miery sa zjednotiť – a spoločne tak dokázali Galla poraziť. Po tomto víťazstve Židov už odporcovia povstania takmer neexistovali. Dokonca samotný veľkňaz a kňazi sa ujali iniciatívy v systematickom vedení vojny a do jednotlivých častí krajiny vyslali veliteľov, ktorí mali povstanie organizovať.
Jedným z významných veliteľov sa stal Jozef ben Matitjahu, ktorý bol poslaný do Galiley, kde velil obrane Galiley a potom pevnosti Iótapata.
Myslavský potok
Myslavský potok je vodný tok na východnom Slovensku, v regióne Abov, preteká územím okresov Košice-okolie, Košice II a Košice IV. Je to pravostranný prítok rieky Hornád, meria 19,5 km a je tokom V. rádu.
Torismund
Torismund (Torismond, špan. Turismundo) sa stal vizigótskym kráľom po smrti svojho otca Teodoricha I., ktorý padol v bitke na Katalaunských poliach v roku 451. V roku 453 ho dal zavraždiť je brat a nástupca Teodorich II.
Myslavský potok
Prameň
Pramení vo Volovských vrchoch na juhojuhovýchodnom svahu Predného holiska v lokalite Panský les, v nadmorskej výške približne
Židovsko-rímske vojny
Vespasianus pritiahol s troma légiami a ďalšími pomocnými zbormi zo severu do Galiley. Židovské oddiely boli rozdelené frakčnými konfliktmi (osobné nepriateľstvo panovalo predovšetkým medzi Jánom z Giskaly a Jozefom). Jozef sa so svojou posádkou uchýlil do pevnosti Iótapata, pri obliehaní ktorej Vespasianus takmer prišiel o život. V beznádejnej situácii padlo medzi obrancami rozhodnutie v tom čase obvyklé – spáchať samovraždu. Ako posledný ju mal spáchať práve Josef, ktorý to však neurobil a vzdal sa Rimanom. Do konca roka 67 tak bola celá Galilea v rukách Rimanov. Ako posledné padlo rodné mesto Jána z Giskaly, Gus Chalav.
Myslavský potok
Smer toku
Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, severne od obce Hýľov sa prechodne stáča na východ, potom tečie do obce Nižný Klátov znovu na juhovýchod. Po pribratí Nižnoklátovského potoka v obci pokračuje východným smerom, nad sútokom s prítokov z oblasti Girbeša sa opätovne stáča a tečie na juhovýchod cez mestskú časť Myslava. Južne od Všešportového areálu v košickej mestskej časti Juh mení smer toku na východ, pričom k Barci výrazne meandruje, ďalej už pokračuje napriameným korytom. Južne od križovatky ulíc Nižné kapustníky - Slanecká sa stáča na východojuhovýchod, tečie v podzemí popod mestskú časť Nad jazerom.
Židovsko-rímske vojny
Samotný Josef sa zachránil tým, že Vespasianovi prorokoval, že sa stane cisárom. Vespasiana to natoľko zaujalo, že ho Jozef musel naďalej sprevádzať na jeho ťažení ako zajatec. Stal sa tak očitým svedkom Vespasianova ťaženia. Keď sa Vespasianus roku 69 skutočne stal cisárom, Jozefa prepustil a ten prijal meno Josephus Flavius. Neskôr potom predchádzajúce udalosti aj celú vojnu opísal vo svojom diele Źidovská vojna. Toto dielo však treba brať s istou rezervou, pretože ide do značnej miery o vlastnú obhajobu, v ktorej Josephus vysvetľuje zmenu svojho postoja k Rimanom. Josephus napríklad vo svojej autobiografii tvrdí, že do Galiley prišiel, aby túto oblasť upokojil a zachoval ju lojálnu voči Rimanom, pretože len časť Galilejčanov podporovala vzburu. To je však prekrútenie faktov, pretože naopak, takmer celá Galilea vojnu podporovala. Samotný Josephus zaviedol vo svojich židovských vojenských jednotkách, ktoré zahŕňali 100 000 pešiakov a 5 000 jazdcov, prísnu disciplínu a opevnil Galilejské mestá.
Myslavský potok
Ústie
Do Hornádu sa vlieva na území mesta Košice, na východnom okraji mestskej časti Nad jazerom (v priestore severne od Námestia košických mučeníkov), v nadmorskej výške cca
Židovsko-rímske vojny
Dobýjanie Jeruzalema (68 – 70 n. l.)
Myslavský potok
Hospodársky význam
Myslavský potok je domovom pstruha potočného, vďaka čomu je aj lovným revírom Mestskej organizácie Slovenského rybárskeho zväzu Košice. Úsek od prameňa po cestný most košickej autostrády z Košíc do Šace je pstruhový revír a od mosta po ústie je potok kaprovým revírom. Pri Barci sa vyskytuje aj jalec, menšie mreny, hrúzy a slíže. Potok je v súčasnosti silne znečistený komunálnym odpadom. MO SRZ Košice viackrát financovala brigády na jeho čistenie.
Židovsko-rímske vojny
Postup Rimanov sa nakrátko zdržal udalosťami v Ríme. V roku 68 spáchal rímsky cisár Nero samovraždu a po rýchlom striedaní niekoľkých jeho nástupcov bol v roku 69 za cisára vymenovaný práve Vespasianus. Opustil teda Judeu a velenie odovzdal svojmu synovi Titovi. Ten sa rozhodol Jeruzalem obkľúčiť a vyhladovať. Vodcovia jednotlivých židovských frakcií v tejto krízovej situácii uvideli nutnosť zjednotiť sa, ale kvôli hladovaniu obrancov bola obrana mesta veľmi ťažká.
Rímske vojsko postupne dobylo Nové mesto a priblížilo sa k hlavnému opornému bodu mesta, Antoniovej pevnosti a Chrámovej hore. Nakoniec bol 9. dňa mesiaca avu roka 70 vypálený Chrám a zvyšok mesta padol v priebehu nasledujúceho mesiaca. Titus rozkázal väčšinu mesta zrovnať so zemou, okrem troch veží nachádzajúcich sa na západnej hradbe mesta (dnešná tzv. Dávidova veža).
„V noci na 9. av, keď Boh zničil druhý Chrám, šiel Abrahám k Bohu a ten sa ho spýtal, prečo prichádza. Abrahám sa spýtal: »Pane, kde sú moje deti?«  Boh odpovedal: »Zhrešili, a preto som ich vyobcoval zo spoločenstva národov.« Abrahám sa spýtal: »To neboli medzi nimi žiadni spravodliví?« Nato mu Boh povedal: »Koľko ich bolo? Nikto nebol spravodlivý, pretože sa každý radoval z nešťastia druhého a každý svojho blížneho nenávidel. «"
Koniec povstania (70 - 74 n. l.)
Po dobytí Jeruzalema kládlo Rimanom odpor už len niekoľko pevností – Héródeion, Macháirús a Masada. Ako posledná vydržala Masada. Bola preto obkľúčená rímskou 10. légiou pod vedením generála Lucia Flavia Silvu. Pevnosť však bola odolná proti priamemu útoku, a preto bolo rozhodnuté o odrezaní prístupových ciest a vyhladovaní obrancov Masady. Vďaka veľkému množstvu zásob sa židovským povstalcom podarilo prečkať niekoľko rokov. Rímski ženisti však postupne postavili rampu, ktorá im umožnila baranidlom preraziť hradbu pevnosti. V roku 73 tak boli Rimania pripravení na záverečný útok. V noci pred predpokladaným útokom prehovoril vodca zelótov a pevnosti El'azar ben Ja'ir k svojim stúpencom a pripomenul im spoločné odhodlanie nikdy nebyť sluhom Rimanov ani iného Boha. Tí sa nakoniec všetci rozhodli pre hromadnú samovraždu a vypálenie všetkých stavieb na Masade. Keď na druhý deň Rimania vtrhli v plnej zbroji do pevnosti, objavili okolo tisíc mŕtvych tiel obrancov pevnosti. Príbeh o tom, čo sa stalo, sa Rimania dozvedeli vďaka dvom ženám, ktoré sa pred hromadnou samovraždou spolu s piatimi deťmi ukryli v nádrži na vodu.
Keď sa Titus vrátil do Ríma, boli zajatci vedení v triumfálnom sprievode, rovnako ako predmety z Chrámu a Menora (svietnik z jeruzalemského chrámu) – táto udalosť je zobrazená aj na Titovom triumfálnom oblúku v Ríme, ktorý dal postaviť jeho brat Domitianus. Zajatci potom boli predhodení šelmám v cirku, Šimon bar Giora popravený ako vodca povstania a Ján z Giskaly strávil zvyšok života vo väzení.
Dôsledky konfliktu
Dôsledky Prvej židovskej vojny boli pre Židov drastické. Jeruzalem zostal v troskách, mnohé osady v Judei sa vyľudnili, časť Židov odišla z krajiny, obyvateľstvo značne schudobnelo.
Oveľa horšou ranou však bolo zničenie Chrámu, ktorý bol centrom židovského náboženstva. Navyše, chrámová daň začala byť odvádzaná namiesto do Jeruzalema do Jupiterovho chrámu v Ríme, čo bolo pre Židov veľmi ponižujúce, pretože to de facto znamenalo modloslužbu. Keďže nebola nádej, že by Chrám mohol byť obnovený, začali židovské autority rozmýšľať nad tým, ako zachovať židovské náboženstvo.
Vedúcou osobnosťou sa stal rabi Jochanan ben Zakaj, ktorý sa podľa legendy pri obliehaní Jeruzalema dal zavrieť do rakvy a tak ho vyniesli von z mesta. Ihneď potom požiadal Rimanov, aby mohol založiť malú náboženskú školu v Javna. Tejto žiadosti Rím vyhovel a učenci v Javna začali židovstvo prispôsobovať novým podmienkam. Po zničení Chrámu sa snažili preniesť posvätnosť bohoslužby na všetky oblasti každodenného života – každý dom sa mal stať Chrámom, každý stôl oltárom, každý človek kňazom.
Prvá židovská vojna tak má pre dejiny Židov zásadný význam. Pretože bol zničený Chrám (na ktorom boli závislí saducejci) aj esejská komunita v Kumráne, určili ďalší smer judaizmu farizeovia – táto forma judaizmu býva nazývaná rabínsky judaizmus a v jeho centre stojí Tóra a Talmud. Vojna spôsobila aj úbytok a odliv židovských obyvateľov, ktorý potom definitívne zavŕšilo druhé neúspešné protirímske povstanie v rokoch 132 – 135 (Bar Kochbovo povstanie alebo Druhá židovská vojna). Rovnako ako prvé židovské povstanie bolo aj toto povstanie Rimanmi po nemalom úsilí potlačené.
Pre kresťanov bol významnou dejinnou udalosťou zánik malej komunity pôvodných Ježišových nasledovníkov priamo v Jeruzaleme. V kresťanskom spoločenstve tak úloha židovských kresťanov ustúpila do pozadia a prevahu získali pohanskí kresťania (kresťania z rímskych a gréckych pohanov) – tento prúd zastával Pavol. K definitívnemu odlúčeniu židov a kresťanov potom viedlo zriadenie rabínskeho judaizmu, ktorý kresťanstvo odmietol.
Nedostatok prameňov
Na rozdiel od prvej židovskej vojny, o ktorej máme vďaka svedectvu Josepha Flavia dostatok informácií, existuje k druhému židovskému povstaniu podstatne menej prameňov, takže mnohé okolnosti povstania nie sú známe. Dôležitým prameňom sú najmä záznamy Cassia Diona o rímskych dejinách (kniha 69) a archeologické nálezy v jaskyniach v okolí Mŕtveho mora, zvlášť vo Vádí Murabba'at, kde sa židovskí povstalci v poslednej zúfalej fáze ukryli a zanechali po sebe okrem bežných nástrojov aj svoje mince a množstvo hebrejských, aramejských a gréckych rukopisov (vzácne sú najmä Bar Kochbove vlastnoručne písané listy).
Vývoj povstania
Príčiny povstania nie sú celkom jasné; jednou z nich bol zrejme plán cisára Hadriána na znovuvybudovanie zničeného Jeruzalema a jeho premena na pohanské mesto Aelia Capitolina, v ktorom mal na mieste zničeného Chrámu stáť Jovův chrám. Navyše, Hadrián zakázal Židom obriezku.
Do čela povstania sa postavil Šimon bar Kozeba, ktorý vďaka podpore rabiho Akivu získal podporu židovských predákov. So Šimonom boli spájané mesiášskej predstavy a bolo mu dané nové priezvisko bar Kochba, čo znamená „Syn hviezdy“. Keď však bola rebélia Rimanmi potlačená a mesiášske nádeje sklamané, bol premenovaný na bar Koziba, t.j. „Syn lži“. Mesiášske predstavy na jednej strane priniesli veľkú spätosť povstalcov a ich húževnatý odpor, na druhej strane však zapríčinili, že kresťania sa od tohto povstania dištancovali.
Spočiatku boli Židia veľmi úspešní – podarilo sa im dobyť Jeruzalem a veľkú časť územia Judska. O závažnosti povstania hovorí aj to, že na jeho potlačenie vyslal Hadrián svojho najlepšieho vojvodcu Sexta Julia Severa, ktorý v bojoch stratil celú jednu légiu. Rimanom sa však nakoniec podarilo oblasť spacifikovať, vytlačili povstalcov do Judskej púšte, kde ich nakoniec pobili.
Výsledky vojny boli pre Židov katastrofálne. Hadrián zakázal Židom ich náboženstvo, popravoval ich učencov a zakázal používanie a vlastnenie Tóry. Mnohí Židia boli odvedení do otroctva. Na mieste Jeruzalema nechal postaviť rímske mesto Aelia Capitolina, do ktorého mali Židia vstup zakázaný a v ktorom bol vybudovaný chrám s dvoma sochami, jednou Jovovou, druhou svojou. Judeu premenoval podľa dávnych Filištíncov na Palestínu, aby zahladil i tú najmenšiu pamiatku na židovské osídlenie. Všetky nádeje, že Židia obnovia svoj štát sa tak na dlhé stáročia pominula.
Botoșani (mesto)
thumb|Botoşani thumb|right|120px Botoșani je hlavným mestom rovnomennej župy v Rumunsku, na severe Rumunského Moldavska.
Má približne 115 000 obyvateľov.
Pôvod
Názov Botoșani pochádza pravdepodobne z mena rodiny Botoșov, ktorí tu žili už od 11. storočia. V starých záznamoch je táto rodina zmieňovaná už od dôb Stefana cel Mare, vtedy išlo o jeden z najvplyvnejších rodov v celom Moldavsku.
Existuje tiež ale teória, že názov mesta je mladší, približne o dve storočia, a jeho pôvodcom je tatársky vodca Batus Chán, ktorý ho dobyl v 13. storočí. Skomolením jeho mena tak mohlo vzniknúť dnešné Botoșani.
Dejiny
Najstaršia zachovaná pamiatka v celom okolí mesta je arménsky náhrobok z polovice 14. storočia. Prvá písomná zmienka je z konca 15. storočia, Grigore Ureche popisoval zdrvujúci tatársky vpád, ktorý nastal 28. novembra 1493.
V 16. storočí bolo mesto obchodnou križovatkou, kde sa konali trhy, patriace medzi najväčšie v celom Moldavsku. Do mesta sa tak prisťahovali i príslušníci cudzích národností, vznikla tu komunita Židov a Arménov.
Eudoxos
Eudoxos (Eudoxos) môže byť:
Teodorich I.
Teodorich I. (* † 451) bol v rokoch 419451 kráľom Vizigótov.
Podľa niektorých prameňov bol synom Alaricha I., pravdepodobne však bol jeho zaťom. Nastúpil po Valliovej smrti. Počas jeho vlády bola uzavretá federátna zmluva s Rimanmi, na ktorej základe cisár Honorius Vizigótom dovolil usadiť sa v južnej Galii (Akvitánii), kde fakticky vybudovali svoju ríšu, ktorá sa nazývala podľa hlavného mesta Tolosa (Toulouse) tolosánska. Za kráľa Teodoricha I. sa jej územie rozšírilo ďalej do Hispánie.
V roku 451 sa kráľ zúčastnil ako rímsky spojenec bitky na Katalaunských poliach proti Hunom, v ktorej padol. Tolosanskej ríši potom postupne vládli jeho traja synovia Torismund, Teodorich II. a Eurich.
Mlynárik východný
Vyskytuje sa od Strednej Európy, cez Balkán, Sibír až po Japonsko. Na Slovensku sa vyskytuje iba na niekoľkých lokalitách. Obýva riedke, presvetlené lesné porasty a okolie lesných ciest. Húsenice sa vyvíjajú na Lathyrus niger a Lathyrus vernus.
Juan
Juan môže byť:
Carmacks
Carmacks je obec ležiaca na brehu rieky Yukon v kanadskom teritóriu Yukon. Má 392 obyvateľov (údaj z roku 2004).
Mesto je pomenované po George Carmackovi, jednom z objaviteľov zlata na Klondike, ktorý sa snažil ťažiť uhlie v oblasti začiatkom deväťdesiatych rokov 19. storočia. Okolie mesta Carmacks má veľké zásoby nerastného bohatstva, vrátane uhlia, medi a zlata, ale v súčasnosti tu už ťažba neprebieha.
V Carmacks je jeden zo štyroch mostov, ktoré sú vybudované na rieke Yukon.
Kumst (priezvisko)
Kumst je priezvisko. V Česku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v mestách Hořovice (okres Beroun) a Trhové Sviny (okres České Budějovice). Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Kumst.
Pérols-sur-Vézère
Pérols-sur-Vézère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kondenzácia
Kondenzácia môže byť:
Oportunistická infekcia
Oportunistická infekcia je infekcia spôsobená patogénmi (baktérie, vírusy, plesne, alebo prvoky), ktoré využívajú príležitosti inak nevyskytujúce sa, ako napríklad oslabený imunitný systém hostiteľa, upravený mikrobióm (napr. narušená črevná mikroflóra), či priama infekcia cez trhliny v krycej sústave (v koži). Mnohé z týchto patogénov nie sú príčinou ochorenia u zdravého hostiteľa s funkčným imunitným systémom.
Príčina
Nedostatok, alebo potlačenie imunity môže byť spôsobené rôznymi faktormi:
Profylaxia (Prevencia)
Keďže oportunistické infekcie môžu spôsobovať rôzne choroby, kladie sa veľa dôrazu na prostriedky na zabránenie infekcii. Takáto stratégia zvyčajne zahŕňa obnovu imunitného systému ihneď ako je to možné, zabránenie vystaveniu infekcii a používanie antimikrobiálnych liekov ("profylaktické lieky") zamierené na špecifické infekcie.
Liečba
Liečba závisí od typu infekcie, ale zvyčajne zahŕňa rôzne antibiotiká.
Čínsky jüan
right|thumb|Čínske mince right|thumb|Kurz juanu k americkému doláru
Čínsky jüan (iné názvy: jüan, juan, žen-min-pi, po čínsky 元 – pchinjin: yuan alebo 人民币 –  pchinjin: renminbi / ren min bi) je oficiálna mena v kontinentálnej Číne. Vydáva ju Čínska ľudová banka. Oficiálna ISO 4217 skratka je CNY, ale bežne sa používa aj RMB. Symbol v latinke je ¥. Jüan sa delí na ťiao (jiao) a fen v pomere 1 jüan = 10 ťiao = 100 fen.
Dejiny
Žen-min-pi bolo prvýkrát vydané krátko pred nástupom komunistov k moci. Jedna z prvých úloh komunistickej moci bola zastaviť hyperinfláciu, ktorá postihovala Čínu na konci éry Kuomintangu. V roku 1955 sa uskutočnila menová reforma s pomerom 1 nový juan = 10 000 starých juanov. Počas obdobia príkazovej ekonomiky hodnota juanu bola nerealisticky zviazaná s americkým dolárom a boli nastolené tvrdé menové pravidlá. Po otvorení ekonomiky v roku 1978, jüan sa dal použiť iba v Číne a cudzinci boli nútení používať výmenné certifikáty. Nerealistické hodnoty jüanu k západným menám viedli k silnému čiernemu trhu. V 80. a 90. rokoch 20. storočia sa výmenné hodnoty vrátili k realistickým hodnotách a v súčasnosti je cieľ dosiahnuť plnú konvertibilitu jüanu. Ale tento cieľ sa oddialil po finančnej kríze v Ázii roku 1997. V súčasnosti je jüan zviazaný so skupinou silných mien ako je okrem dolára napr. euro, jen a podobne.
Bankovky a mince
V súčasnosti je v obehu 5. séria, 2. edícia bankoviek z roku 2005 (1. edícia je z roku 1999). Bankovky majú hodnoty:1¥, 5¥, 10¥, 20¥, 50¥, 100¥.
Kumsta (priezvisko)
Kumsta je české priezvisko. Najčastejšie je v mestách Praha a Říčany. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Kumsta.
Whitehorse
Whitehorse je hlavné mesto kanadského teritória Yukon.
Mesto Whitehorse bolo konečnou zastávkou úzkorozchodnej železnice vedúcej z tichomorského prístavu Skagway cez horský priesmyk White Pass. Bolo dôležitým zásobovacím a dopravným centrom počas zlatej horúčky na Klondike. Je hlavným mestom teritória Yukon od roku v 1952, keď bolo sídlo teritória premiestnené z Dawson City po vybudovaní diaľnice Klondike.
Doslovný preklad názvu mesta je biely kôň. Mesto dostalo svoje meno podľa kaskád s rovnakým názvom, ktoré vraj pripomínali hrivu bieleho koňa. Kaskády boli zatopené jazerom Schwatka po dobudovaní hydroelektrárne v roku 1957.
Vo Whitehorse je vybudované letisko a má priame letecké spojenie s kanadskými mestami Vancouver, Calgary, Edmonton, s mestom Fairbanks na Aljaške a v lete aj s Frankfurtom nad Mohanom v Nemecku.
Poloha
Whitehorse leží na 60°43´ severnej zemepisnej šírky a 135°03´ západnej zemepisnej dĺžky, na kilometri 1489 Aljašskej diaľnice.
Podnebie
Ako väčšina územia teritória Yukon, Whitehorse má suché subarktické podnebie s teplejšími zimami ako niektoré kanadské mestá z prériových oblastí. Najvyššia priemerná teplota je v júli a to 21 °C, najnižšia v januári - 22 °C. Rekordná najvyššia teplota 34 °C bola nameraná v júni 1969 a najnižšia teplota - 52 °C bola nameraná v januári 1947. Whitehorse je mestom s nízkymi zrážkami. Ročne tu priemerne napadne 145 cm snehu a 163 mm dažďa. Whitehorse sa zaraďuje medzi najsuchšie mestá v Kanade, pretože leží v zrážkovom tieni pohoria Pobrežné vrchy.
Pamätné euromince roku 2015
Dvojeurové pamätné mince resp. eurové mince s nominálom 2 eurá, sú špeciálne euromince razené a emitované národnými (centrálnymi) bankami členov eurozóny od roku 2004 ako legálne a obehové platidlo všetkých členských štátov. Tieto mince obyčajne oslavujú výročie historickej udalosti alebo upozorňujú na práve prebiehajúcu udalosť. V roku 2015 bolo emitovaných 47 pamätných euromincí (vrátane 19 verzií spoločnej emisie).
Roudouallec
Roudouallec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pamätné euromince roku 2015
Pre množstvo, vzhľad a spôsob emitovania pamätných euromincí platia presne stanovené pravidlá a obmedzenia.
Roudouallec
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pamätné euromince roku 2015
Andorra 2.minca
Zaujímavosť: Holandská minca 200. výročie korunovácie Kráľa Williama I. bola zrušená, respektíve nikdy nepotvrdená.
Referencie
€
Roudouallec
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tesáre
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tesáre v okrese Topoľčany.
Teodorich II.
Teodorich II. (špan. Teodorico) sa stal vizigótskym kráľom roku 453, keď dal zavraždiť svojho bratra Torismunda. Za jeho vlády bol uzavretý foedus s Rímskou ríšou, ktorá Vizigótom prenechala roku 462 Septimániu (oblasť v dnešnom Francúzsku pri pobreží Stredozemného mora). Teodorich zomrel v roku 466 a po ňom na trón nastúpil jeho brat Eurich.
Ján Janík (entomológ)
Ján Janík zomrel pravdepodobne v Martine.
Jeho zbierky hmyzu boli pôvodne uložené v Turčianskom múzeu Andreja Kmeťa v Martine. Dnes sa nachádzajú v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave. Ide o zástupcov triedy Insecta v počte asi 3500 kusov, kde sú zastúpené rady: Coleoptera, Diptera, Orthoptera, Hymenoptera, Collembola a Homoptera.
Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10)
'''IV. kapitola - CHOROBY ŽLIAZ S VNÚTORNÝM VYLUČOVANÍM, VÝŽIVY A PREMENY LÁTOK (MKCH-10, E00 - E90)'''
Obsahuje tieto skupiny položiek:
Poznámky:
Nezahŕňa:
Meštiansky pamätný dom (Baštová 2)
Meštiansky pamätný dom na Baštovej ulici 2 je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok (pod číslom 1/1), ktorá sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré mesto vedľa Michalskej brány. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
Dom bol postavený už v 16. storočí. Podľa historických záznamov stála na jeho mieste v stredoveku zbrojnica.
v 19. storočí boli majiteľmi domu Batkovci (pôvodom z Čiech). Medzi najvýznamnejších členov rodiny Batkovcov patril Johann Nepomuk Batka starší (1795 – 1874) a jeho syn Johann Nepomuk Batka mladší (1845 – 1917). Batka starší bol hudobník – organista, jeho syn bol mestský archivár a preslávil sa ako hudobný vedec a kritik. Vďaka jeho benefičným koncertom a rôznym výstavám sa podarilo získať dostatočné finančné prostriedky, ktoré sa použili na výstavbu pomníka Jána Nepomuka Hummela.
Juraj Kolominský
Juraj Kolominský  - pre entomologickú komunitu prakticky neznámy amatérsky slovenský entomológ, člen prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. V čase svojho členstva v tejto spoločnosti bol študentom na neznámej škole - zrejme na gymnáziu v Žiline. Je uvedený v „Zozname členov“ z roku 1945 - z posledného valného zhromaždenia spoločnosti zo dňa 19.10.1945. Entomológii sa venoval ako svojmu koníčku. V ďalšom období sa s jeho menom pri aktivitách slovenských entomológov nestretávame. Zbieral zrejme predovšetkým chrobáky (Coleoptera). V ďalšom období pravdepodobne emigroval do zahraničia, kde pôsobil ako lekár - gastroenterológ.
O osude jeho zbierky hmyzu nemáme žiadne údaje.
Nie je známe, že by bol publikoval práce s entomologickou problematikou.
Skvapalňovanie
Skvapalňovanie alebo kondenzácia je termodynamický proces, pri ktorom látka prechádza z plynnej do kvapalnej fázy.
Môže nastať pri ochladení plynu, ak sú častice plynu dostatočne blízko seba a ak sú prítomné kondenzačné jadrá.
Príkladom môže byť kondenzácia vody. Molekula vody je zložená z dvoch atómov vodíka a jedného atómu kyslíka. Vodné molekuly sa voľne pohybujú vo vzduchu a občas dochádza k ich zrážkam. Keď sa dve molekuly vody zrazia, opäť sa odrazia, ale ak začne klesať teplota, molekuly majú menej energie a začnú sa teda pohybovať pomalšie. Len čo klesne teplota na teplotu rosného bodu, pohybujú sa molekuly natoľko pomaly, že sa spolu naviažu. Väzba vzniká medzi atómami jedného vodíka a atómom kyslíka. Vodné molekuly sa spájajú do krátkych radov, čo nasleduje premenením vodnej pary na tekutinu. Pri spojení dochádza k vyžiareniu časti tepla v podobe latentného tepla, čo má za následok oteplenie okolitého prostredia. Ak sa naviaže dostatočné množstvo molekúl, vzniká dažďová kvapka, ktorá klesá na zemský povrch v podobe dažďa.
Skvapalnené plyny, najmä dusík a hélium, sa používajú ako chladiace médium napr. v lekárstve, na chladenie detektorov žiarenia, supravodivých cievok a pod. Na priemyselné skvapalňovánie plynov sa používajú tzv. skvapalňovače - kondenzátory.
Saint-Martin-de-Belleville
Saint-Martin-de-Belleville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kunsta (priezvisko)
Kunsta je priezvisko. V Česku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Kadani. Na Slovensku sa v neprechýlenej podobe vôbec nevyskytuje.
Saint-Martin-de-Belleville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kunsta (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Kunsta.
Neónka čierna
Neónka čierna (Hyphessobrycon herbertaxelrodi) je druh ryby z čeľade charaxovité (Characidae). Je veľká cca. 34 cm. Jej dĺžka života je cca. 45 rokov.
Pôvod
Pochádza z Južnej Ameriky (brazílska oblasť Mato Grosso).
Kumst
Kumst je priezvisko, pozri Kumst (priezvisko), napr.:
Fyzikálny korešpondenčný seminár
Fyzikálny korešpondenčný seminár môže byť:
Oku (sopka)
Oku je názov vulkanického poľa tvoreného masívnym ryolitovo - trachytovým stratovulkánom a početnými maarmi a bazaltovými troskovými kužeľmi, nachádzajúceho sa v severozápadnom Kamerune.
Pole je známe vďaka dvom jazerám: Nyos a Monoun, ktoré majú na svedomí obete na životoch. Monoun 37 obetí v roku 1984 a Nyos približne 1 700 v roku 1986. Obidve katastrofy spôsobil únik CO2, rozpusteného v jazernej vode. Príčina úniku je nejasná, niektoré teórie ju pripisujú zmene teplotno-tlakových podmienok v jazerách a následnej desorpcii rozpusteného CO2, iné ju pripisujú vulkanickej, príp. seizmickej činnosti.
Kunst (priezvisko)
Kunst je nemecké a holandské priezvisko. Na Slovensku je najrozšírenejšie (s výrazným odstupom) v Bardejove. Častejšie je v Česku, najviac v mestách Praha, Třebíč a Mladá Boleslav.
Známi nositelia
Pozri v článku Kunst.
Bejzbal na Panamerických hrách 2015
Bejzbal na Panamerických hrách 2015 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2015. Konal sa v meste Ajax (25 km od Toronta), v Kanade od 11.26. júla 2015, za účasti 7 mužských a 5 ženských tímov. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1951, a toto bolo jeho 17. vydanie, pričom ženský turnaj mal na hrách premiéru. Zápasy sa odohrali na štadióne President's Choice Ajax Ballpark, v ktorom sa uskutočnil aj softbalový turnaj. V mužskej kategórii obhájila titul domáca 🇨🇦, keď vo finálovom zápase zvíťazila nad 🇺🇸. Víťazom v ženskej kategórii sa stalo 🇺🇸, ktoré vo finále vyhralo nad domácou 🇨🇦.
Ruffiac (Morbihan)
Ruffiac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10)
'''III. kapitola - CHOROBY KRVI A KRVOTVORNÝCH ORGÁNOV A NIEKTORÉ PORUCHY IMUNITNÝCH MECHANIZMOV (MKCH-10, D50 - D89)'''
Bejzbal na Panamerických hrách 2015
Kvalifikácia
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku IBAF k novembru 2014.
Majstrovstvá Východnej Ázie v basketbale
Majstrovstvá Východnej Ázie v basketbale je najvyššie východoázijské medzinárodné podujatie v basketbale, ktoré riadi Východoázijská basketbalová asociácia (EABA). Jeho história siaha do roku 2009, kedy sa v Japonsku konali prvé majstrovstvá Juhovýchodnej Ázie mužov. Prebiehajú s 2-ročnou periodicitou a zatiaľ len v mužskej kategórii. Dominuje v nich družstvo 🇰🇷, ktoré vyhralo na 3 turnajoch.
Majstrovstvá tiež slúžia ako kvalifikácia na majstrovstvá Ázie.
Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10)
Obsahuje tieto skupiny položiek:
Poznámky:
Nezahŕňa:
Hviezdičkami sú vyznačené tieto položky:
Ruffiac (Morbihan)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Hodúr
Ivan Hodúr (* 7. október 1979, Šaľa) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hral na poste stredopoliara.
S futbalovom začínal v Seredi, odkiaľ smerovali jeho kroky do tímu FC Nitra. Už počas svojej druhej sezóny sa stal v Nitre lídrom mužstva. Hovorilo sa o ňom ako o novom Moravčíkovi, no nezabránil zostupu Nitry do druhej ligy v roku 2000. Po dlhoročnom pôsobení v českom mužstve Slovan Liberec absolvoval jarnú časť sezóna 2007/08 v FK Mladá Boleslav. 17. júna 2008 podpísal dvojročný kontrakt s MFK Ružomberok, ktorý však nevyšiel a 4. marca 2009 ho slovenský klub prepustil. Zakrátko sa však dohodol na príchode do svojho prvého klubu, FC Nitra. V sezóne 2012/13 hral za Spartak Trnava a 2013/14 za DAC 1904 Dunajská Streda.
V drese slovenskej reprezentácie odohral dvanásť duelov, bez streleného gólu.
Ovplyvňovanie výsledkov zápasov
V decembri 2013 mu disciplinárna komisia Slovenského futbalového zväzu zakázala činnosti na 14 rokov za ovplyvňovanie výsledkov zápasov. V máji 2014 mu rovnaká komisia trest zvýšila na 25 rokov.
Perpezac-le-Blanc
Perpezac-le-Blanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinus
Martinus je slovenské internetové kníhkupectvo a sieť kamenných kníhkupectiev so sídlom v Martine. Je najväčším predajcom kníh na Slovensku a najväčším internetovým predajcom kníh. Zakladateľmi sú Miroslav Santus, Jozef Santus a Michal Meško. Názov spoločnosti je odvodený od latinského prekladu mesta Martin. V roku 2017 sa oficiálny názov firmy skrátil o príponu .sk na Martinus.
Internetové kníhkupectvo
Internetové kníhkupectvo Martinus.sk vzniklo 31. augusta 2001. Dnes ponúka knihy, filmy, hračky a doplnkový tovar a je najväčším internetovým kníhkupectvom na Slovensku. V roku 2010 zaradil do ponuky aj e-knihy.
V roku 2012 bol spustený internetový obchod pre Česko na doméne Martinus.cz. Neskôr na konci roka 2021 pridal Martinus medzi svoje služby aj výkup čítaných kníh pod názvom Knihovrátok.
Kamenné kníhkupectvá
Martinus.sk má 17 kamenných kníhkupectiev na Slovensku v centrách miest a v nákupných centrách. Súčasťou niektorých kníhkupectiev je kaviareň Foxford. Jedno kníhkupectvo v maloplošnom formáte odberného miesta mala česká pobočka Martinus.cz v pražskej Lucerne od decembra 2017 do konca roku 2018.
Od roku 2020 spolupracuje Martinus aj s nezávislými lokálnymi kníhkupectvami v projekte Spriatelené kníhkupectvá.
Firemná kultúra a hodnoty
Zmyslom Martinusu je Spájať ľudí s knihami, aby v sebe rozvíjali to dobré. Hodnotami firmy sú vášeň, človečina, wow a stále lepší.
Meštiansky pamätný dom (Baštová 7)
Meštiansky pamätný dom (alebo tiež Katov dom) na Baštovej ulici 7 je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok (pod číslom 3/1), ktorá sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré mesto. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
Postavený bol v 2. polovici 18. storočia v klasicistickom štýle. V tomto dome býval mestský kat.
Agneša Habsburská (1322)
Agneša Habsburská alebo Agnesa Habsburská (* asi 1257 – † 11. október 1322, Wittenberg), bola saská vojvodkyňa, manželka saského kurfirsta Albrechta II., druhorodená dcéra rímskeho kráľa Rudolfa I.
V rámci Rudolfovej sobášnej politiky ju v roku 1273 vydali za saského vojvodu Albrechta. Z tohto manželstva sa narodilo šesť detí, vrátane najstaršieho syna Rudolfa, ktorý prevzal v roku 1298 vládu v Sasko-Wittenbergsku.
Pochovaná bola vo františkánskom kláštore vo Wittenbergu, ktorý bol časom zrušený a počas vykopávok v roku 1883 boli nájdené kosterné pozostatky príslušníkov askánskej dynastie presunuté do zámockého kostola ve Wittenbergu.
Smilniansky vrch
Smilniansky vrch je najvyšší vrch Ondavskej vrchoviny na Východnom Slovensku. Zalesnený vrchol poskytuje len obmedzené výhľady na okolie.
Regnitz
thumb|Regnitz ako západna hranica pohoria [[Fränkische Schweiz]]
Smilniansky vrch
Poloha
Nachádza sa v severnej časti Ondavskej vrchoviny a z veľkej časti je obklopený Zborovskou kotlinou. Rozsiahly masív leží v okrese Bardejov a zasahuje do katastrálneho územia obcí Smilno, no tiež Jedlinka a Becherov. Západné časti odvodňujú prítoky Tople, východné svahy odvádzajú vodu rieke Ondava.
Regnitz
Regnitz je dlhá rieka v Bavorsku (spolu s s prítokom Pegnitz až ). Povodie má rozlohu.
Tok
Rieka vzniká pri meste Fürth sútokom riek Rednitz a Pegnitz, ktoré pramenia v pohorí Fränkische Alb a preteká kopcovitou krajinou Bavorska aby pri Bambergu vyústila do rieky Mohan. Priemerný prietok rieky je /s a vodná doprava je možná na dolnom toku. Na rieke ležia mestá Erlangen, Möhrendorf,Baiersdorf,Hausen,Forchheim,Bamberg.
Smilniansky vrch
Opis
Vrch je izolovaný údoliami Ondavy zo severovýchodu, Kamenca zo severozápadu a nižšej časti Zborovskej kotliny v okolí Smilna. Masív má dva vrcholy, pričom nepomenovaný, západne situovaný, je len nepatrne (cca o 1 m) nižší. Vrchol je porastený lesom, preto výhľad je obmedzený na malé miesta bez porastu. Na vrchol rovnako nevedú ani značené trasy a prístup je tak možný z okolitých obcí lesom.
Výhľady
Napriek značnej nadmorskej výške neponúka samotný vrchol ucelenejšie výhľady. Z vhodných lokalít je mimo okolitých vrchov možné pozorovať pohraničné vrchy a blízku Stebnícku Maguru, no pri vhodných podmienkach i Vysoké Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značkovaný chodník a najľahší výstup je lesom z obcí Smilno, Jedlinka a Becherov.
Eurich
thumb|right|Socha Euricha v [[Madride, (J. Porcel, 1750 – 53).]]
Kunst
Kunst môže byť:
Svederník
Svederník je obec na Slovensku v okrese Žilina. Súčasťou obce sú miestne časti Marček, Zarieč a Keblov.
Polohopis
Obec leží cca západne od centra Žiliny, na rozhraní Javorníkov (podcelok Nízke Javorníky) a Považského podolia (podcelok Bytčianska kotlina). Zo severu preteká obcou riečka Dlhopoľka, ktorá neďaleko obce ústí do Váhu. Na blízkom Svederníckom vrchu sa nachádza rozhľadňa, v lokalite Valchová krížova cesta.
Obcou vedie cesta II/507 (Žilina – Bytča), z ktorej tu odbočuje cesta III/2092 do Dlhého Poľa.
Dejiny
Tradíciu malo pestovanie ľanu a výroba plátna, no tiež hrnčiarstvo a výroba modrotlače. Pestovanie slnečnice na olej sa dostalo aj na súčasný erb, ktorý zobrazuje tri zlaté slnečnice, vyrastajúce zo zelenej paseky. Obyvatelia sa sa v minulosti živili ťažbou a spracovaním dreva, poľnohospodárstvom, najmä pestovaním ovocia a zeleniny. V súčasnosti je obec známa pestovaním a spracovaním kapusty, no okrajovo i inej zeleniny a jej spracovaním v miestnej kapustárni.
Miestna časť Marček je písomne doložený ako Markofalva, čiže Markova dedina v roku 1453, kedy patril kráľovskému úradníkovi Jánovi Markovskému. Neskôr to boli rody Súľovských, Noršických a Ordodyovcov. Zárieč – Keblov (v minulosti Malý Svederník) je doložený v roku 1598, ktorý bol v majetku rodov Zarieckých, Keblovských a Borčických.
Pamiatky
V obci je rímskokatolícka kaplnka Panny Márie Lurdskej z roku 1929, z rokov 1912-1913 pochádza kaplnka sv. Štefana, renovovaná v roku 2006. V jej interiéri sa nachádza stropná freska od maliara Škorvánka. V časti Keblov stojí kaplnka z roku 1858, v časti Zárieč je kaplnka Božského srdca z roku 1913 a z toho istého roku pochádza i kaplnka vo Valchovej, ktorá je súčasťou krížovej cesty. Z roku 1870 pochádza hrobka Ordódyovcov, ktorí vlastnili aj blízku kúriu.
Osobnosti
Vo Svederníku sa narodil Vincent Hložník, slovenský maliar, grafik, ilustrátor a sochár, ako aj jeho brat Ferdinand Hložník (1921-2006). Na konci 18. storočia sa v obci narodil a pôsobil latinský básnik Adam Vanoch (1776-1849), ktorého náhrobný kameň sa zachoval na miestnom cintoríne. V Botekovom mlyne pri potoku Dlhopoľka sa narodil kňaz a pápežský prelát Anton Botek (1911-1992).
Bertem
Bertem je obec vo Flámskom regióne v provincii Flámske Brabantsko.
Mestské časti
Od 1. januára 1977 obec Bertem pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Orión (súhvezdie)
Orión je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie, jedno z najznámejších súhvezdí vôbec. Nachádza sa na nebeskom rovníku a je v rôznych častiach roka pozorovateľné z celej Zeme, preto je ho možné jednoducho identifikovať. Jeho nájdenie uľahčuje to, že jeho základný obrazec tvoria jasné a nápadné hviezdy.
Toto súhvezdie predstavuje mytologického lovca Orióna. V starých hviezdnych mapách bol znázorňovaný s kyjakom v jednej ruke a v druhej držal štít, ktorým sa bránil pred útočiacim Býkom. Dve jeho najjasnejšie hviezdy, Betelgeuze a Rigel patria medzi desať najjasnejších hviezd oblohy. Vďaka jasným hviezdam a výraznému obrazcu predstavuje Orión dôležitý orientačný bod medzi zimnými súhvezdiami. Cez oblasť súhvezdia prechádza Mliečna cesta a nebeský rovník, ktorý prechádza známym asterizmom troch hviezd zvaným Oriónov pás. V súhvezdí Orión sa nachádza množstvo emisných aj reflexných hmlovín, hviezdotvorných oblastí aj otvorených hviezdokôp, ktoré predstavujú veľmi vďačné pozorovacie objekty pre amatérskych astronómov. Medzi najznámejšie objekty hlbokého vesmíru patrí Veľká hmlovina v Orióne, oblasť vzniku nových hviezd, ktorá je viditeľná aj voľným okom. Zaujímavosťou je, že keď Orión zapadá za horizont, práve vychádza Súhvezdie Škorpión. V mytológii Orióna usmrtil práve škorpión.
Mytologický pôvod
left|thumb|Orión na starej hviezdnej mape atlasu [[Uranometria]] Súhvezdie predstavuje mytologického lovca Orióna, syna boha Poseidóna, vládcu všetkých vôd, a lovkyne Euryaly, ktorá patrila k družine bohyne lovu Artemis. Preto mal Orión v Artemide mocnú ochrankyňu. Od svojho otca dostal schopnosť kráčať po dne aj tých najhlbším morí, pričom hlava mu vyčnievala nad hladinu. Okrem výšky vynikal aj krásou. Podľa iných zdrojov mal dokonca troch otcov: Okrem Poseidóna ešte aj Dia a tretím otcom bol buď Hermes, alebo Áres, alebo Apolón. V Oriónovom životnom príbehu sa nezhodujú ani antickí autori. Podľa niektorých práve kvôli Oriónovi vznikla hviezdokopa Plejády. Plejády boli pôvodne morské nymfy, ktoré Orión prenasledoval tak dlho, až uprosili Dia, aby ich radšej premenil na nejaké zvieratá. Zeus ich prosbám vyhovel a premenil ich na holuby, ktoré neskôr umiestnil na oblohu ako skupinu hviezd Plejády. V niektorých mýtoch považovali Orióna za veľkého pútnika a pre jeho silu aj za dobrodinca ľudstva. Mal sa s ním údajne stretnúť aj Odyseus pri svojej ceste do podsvetia a ten ho postavil na roveň s pradávnymi najkrajšími obrami Ótosom a Efialtesom.
Aj o konci lovca Orióna a jeho premiestnení na oblohu rozprávajú rôzne báje rozlične. Podľa jednej verzie svojím chvastaním sa urazil bohyňu Héru, ktorá na neho za trest poslala obrovského škorpióna. Jeho bodnutiu Orión podľahol, ale Artemis zariadila aspoň to, aby bol aj so svojím psom (súhvezdie Veľký pes) prenesený na oblohu práve oproti škorpiónovi, ktorý sa tam dostal tiež. Bohovia ich od seba umiestnili čo najďalej, aby sa už nemohli stretnúť. Preto nikdy nie sú súčasne nad obzorom. Orión vychádza, keď Škorpión zapadá a naopak. Podľa inej verzie Orióna zastrelila samotná Artemis alebo boh Apolón na Artemidinu žiadosť. Urobila to buď zo žiarlivosti, keď sa do Orióna zaľúbila bohyňa ranných zôr Éós, alebo zo strachu, že Orión vo svojej loveckej vášni vyhubí všetky zvieratá. Bohovia ho potom umiestnili na nebo pre jeho záľubu vo hviezdach.
Orión je pre svoju symetriu jedno z najkrajších súhvezdí nočnej oblohy. Bolo známe už tri tisícročia pred rozkvetom gréckej kultúry v Mezopotámii. Mezopotámci ho nazývali Uru-anna, svetlo oblohy, z čoho neskôr vzniklo meno Orión. Polynézania, výborní moreplavci a rybári, videli v tomto súhvezdí „sieť, do ktorej chytá stvoriteľ Maui slnečného vtáka.“
Betelgeuze
right|thumb|Pozícia hviezdy [[Betelgeuze v obrazci Orióna]]