cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milan Rastislav Štefánik
Tragická nehoda
Milan Rastislav Štefánik je pochovaný v mohyle na Bradle, vrcholnom diele architekta Dušana Jurkoviča.
Oficiálna verzia
Havária lietadla zo 4. máj a 1919, nie je dodnes úplne objasnená Podľa oficiálnych správ bolo príčinou zlé počasie (čo však svedecké výpovede vyvrátili – v ten deň bolo slnečno a slabý vietor), technická porucha lietadla (avšak škody spôsobené na stroji, veľké možnosti na núdzové pristátie a svedkami opisovaný výbuch viditeľný zo vzdialenosti vyše 10 km tomu nenasvedčuje) a streľba Maďarov (táto teória je však veľmi nepravdepodobná). Oficiálne vyšetrovanie tragickej nehody M. R. Štefánika čs. úradmi sa uskutočnilo až v roku 1926 - 1928.
Pavol Kanis v spolupráci s Katedrou leteckej dopravy Žilinskej univerzity a leteckými expertmi, počas nakrúcania dokumentu "Štefánik. Príbeh hrdinu. Vlasť" vykonal rekonštrukciu posledného Štefánikovho letu a dospel k záveru, že lietadlo nemalo v existujúcich poveternostných pomeroch dostatočnú rýchlosť na vykonanie štandardného pristávacieho manévru, a teda išlo o leteckú nehodu.
Teória o atentáte
Podľa Emila Karola Kautského, zaoberajúceho sa analýzou historických okolností Štefánikovej smrti, majú nepriame dôkazy a štúdium povojnového vývoja v Česko-Slovensku naznačovať, že sa stal obeťou stretu francúzskeho a talianskeho geopolitického záujmu v strednej Európe či mocenských ambícií Edvarda Beneša a Tomáša G. Masaryka. Tomuto faktu nasvedčuje prudké nepriateľstvo medzi Štefánikom a Benešom po odhalení Benešovej tajne podpísanej zmluvy s Francúzskom (v neprospech Talianska) a po zistení spreneverenia darov zahraničných Slovákov na chod česko-slovenských légií.
Podľa zástancov tejto teórie sú dôkazmi o atentáte pitevná správa, priebeh nehody ako aj fakt, že svedecké výpovede obsahujúce zmienku o streľbe boli vyšetrujúcimi orgánmi ignorované.
Niektorí svedkovia tvrdili, že počuli streľbu alebo videli vojakov z kasární páliť na lietadlo. Podľa svedeckej výpovede pplk. Rudolfa Fabiána, sa na lietadlo strieľalo aj napriek tomu, že letci leteli nízko, kričali a mávali bielymi vreckovkami. Taktiež sa domnieval, že „možné by bolo, že vlastné hliadky rozostavené pri Ivánke na lietadlo strieľali.“
Za ďalší dôkaz je považovaný príbeh rádiotelegrafistu Jiřího Formana, uverejnený 26. mája 1996 v českých novinách Nedělní hlasatel vydávaných v Kanade. Podľa neho dostali prvé hlásenie o Štefánikovom prílete, no v druhom hlásení bolo lietadlo označené za nepriateľské a vydaný rozkaz na jeho zostrelenie. Z obavy o stíhanie spolu so svojim kolegom, taktiež svedkom incidentu, emigrovali do Francúzska. Po návrate do vlasti sa nedokázali skontaktovať s priateľmi z jednotky, pretože už nežili (podľa príbuzných sa stali obeťami havárie, našli ich obesených a pod.). Táto teória preto predpokladá, že nepohodlní svedkovia boli postupne odstránení tajnou políciou.
Pocty
Na počesť Milana Rastislava Štefánika:
Vyznamenania
Zoznam vyznamenaní udelených M.R. Štefánikovi:
La Mouche
La Mouche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
PÜNCT
thumb|right|PÜNCT PÜNCT je dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2005 vymyslel belgičan Kris Burm ako šiestu (poslednú) hru GIPF projektu.
Pravidlá
Hracia doska má tvar šesťuholníka o dĺžke strany 9 polí (v rohoch šesťuholníka polia niesu). 19 polí v centrálnom šesťuholníku, o dĺžke strany 3 polia, sú vyfarbené. Každý z hráčov má k dispozícii 18 hracích kameňov o veľkosti troch polí. Tieto sa skladajú z troch druhov: 6 rovných, 6 uhlových a 6 trojuholníkových kameňov. Na každom kameni je jedno políčko vyfarbené. Toto políčko sa nazýva PÜNCT. Ku každej farbe je jeden PÜNCT žetón.
Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom hru začína biely. Hráč má vo svojom ťahu dve možnosti:
Položenie kameňa
Hráč položí na dosku jeden zo svojich kameňov tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na prázdnych poliach. Prvý hráč v prvom ťahu nesmie položiť kameň na centrálny šesťuholník. V ďalších ťahoch môžu hráči pokladať kamene na centrálny šesťuholník bez obmedzenia.
Presunutie kameňa
Hráč presunie a otočí jeden zo svojich kameňov, ktorý už leží na doske na ľubovolné miesto tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na poliach a aby jeho PÜNCT ležal v priamej rade políčok od miesta, kde ležal pred tým. Pre lepší prehľad hráč môže dočasne položiť svoj PÜNCT žetón na miesto, kde ležal PÜNCT presúvaného kameňa, a potom sa rozhodnúť, ako kameň presunie a otočí. Po vykonaní ťahu ho však musí odstrániť. Žetón nemá inú než túto pomocnú funkciu. Je povolené presunúť kameň na iné kamene, ktoré už ležia na doske. V takomto prípade musia všetky tri kolečka ležať v rovnakej výške (t. j. kmeň bude stále ležať na doske vodorovne) a PÜNCT presúvaného kameňa musí ležať na kameni rovnakej farby. Priamy a uhlový kameň môžu vytvoriť mostík nad ostatnými kameňmi: krajné body kameňa ležia v rovnakej výške, ale pod prostredným bodom je menej kameňov (alebo žiadny). Trojuholníkový kameň nemôže vytvoriť mostík. Je zakázané presunúť kameň, na ktorom leží iný kameň (aj kameň, ktorý sa nachádza pod mostíkom).
Koniec hry
Hra končí vo chvíli, keď niektorý hráč vytvorí zo svojich kameňov súvislú cestu medzi dvoma protiľahlými okrajmi hracej dosky. Na výške umiestnenia kameňov v tejto ceste nezáleží. Tento hráč sa stáva víťazom. Pokiaľ oba hráči položili na dosku všetky svoje kamene, ale žiadny nevytvoril takúto cestu, hra končí remízou.
Zoznam planétok 99751 – 100000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Mikuláš Sontág
Mikuláš Sontág (staršie: Mikuláš Szontagh) môže byť:
TZAAR
thumb|right|TZAAR thumb|right|TZAAR TZAAR je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 2008 vymyslel Belgičan Kris Burm ako druhú hru GIPF projektu. Na tomto mieste, po svojom vydaní, nahradila hru TAMSK, ktorá bola z projektu vyradená.
Pravidlá
Hracia doska má tvar šesťuholníka, ktorý je rozdelený čiarami na 60 priesečníkov. Na priesečníky hracej dosky sa pokladajú hracie kamene. Každý hráč má k dispozícii 30 kameňov svojej farby, ktoré sa skladajú z troch druhov: 6xTzaar, 9xTzarra, 15xTott. Jeden z hráčov má kamene čiernej farby, druhý hráč má kamene bielej farby.
Na začiatku hry sa na hraciu dosku náhodne rozmiestni všetkých 60 kameňov (30 bielych a 30 čiernych). Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom každý ťah sa skladá z dvoch častí, z ktorých prvá je povinná a druhá voliteľná. Hru začína biely hráč.
Hráč presunie svoj kameň po priamej čiare buď na susedný súperov kameň, alebo (keď na hracej doske vzniknú volné miesta) cez ľubovolný počet voľných priesečníkov na súperov kameň hneď za nimi. Tento súperov kameň si vezme a svoj kameň ponechá na jeho mieste. Nie je možné preskakovať kamene. Pri braní nezáleží na druhu kameňov. V priebehu hry vzniknú na doske stĺpce viacerých kameňov rovnakej farby. Stĺpec môže byť braný len stĺpcom, ktorý obsahuje rovnaký alebo väčší počet kameňov. So stĺpcami sa pohybuje rovnakým spôsobom ako s jednotlivými kameňmi, bez ohľadu na počet kameňov v stĺpci. Biely vo svojom prvom ťahu vykonáva len túto časť. Vo všetkých ďalších ťahoch môže hráč vykonať aj druhú časť ťahu.
Hra končí jedným z dvoch spôsobov:
Internacionálny štýl
thumb|Auditórium Univerzity v Helsinkách, postavené z červenej pohľadovej tehly, autor [[Alvar Aalto]] thumb|Sklený palác, dominatný priesvitný obvodový plášť [[Heerlen, Holadnsko (1935)]] thumb|[[Vila Tugendhat]] Internacionálny štýl bol architektonický štýl definovaný ako komerčne pojatá moderna, ktorá si vyslúžila svoj názov práve preto, lebo bola všade podobná a vďaka malej optickej premenlivosti jednotvárna a odosobnená. Bol prevažujúcim architektonickým štýlom v dvadsiatych a tridsiatych rokoch 20. storočia.
Internacionálny štýl bol v čase svojho definovania naplnením prevratných možností (používanie železobetónového a oceľového skeletu) a smelých ideí doby, sledujúcich základné postuláty modernej architektúry, vyrieknuté o generáciu skôr - Wagnerovo: účel – konštrukcia – poézia a radikálne Loosovo: ornament je zločin. Reakciou na celosvetovo expandujúci, chladný a pragmatický internacionálny štýl bolo aj sformovanie hnutia postmoderny, ktorého postoj ilustruje Venturiho parafráza: Menej je nuda.
Počiatky dizajnu siahajú až k priemyselnej revolúcii a k začiatkom strojovej výroby. Do doby priemyselnej revolúcie sa predmety vyrábali ručnou prácou, samostatne, čiže výsledné diela vznikali prácou osoby, ktorá ich vymyslela. Nové výrobné procesy priniesli aj rozdelenie práce, a takto sa dizajn rozdelil od výroby. Vznikli nové umelecké skupiny, ktoré definovali úlohu moderného dizajnu. Takou bola aj škola Staatliches Bauhaus založená Walterom Gropiusom, ktorej cieľom bola výroba takých predmetov, ktoré zjednotili intelektuálne, praktické a estetické požiadavky. Ich heslom bolo: Forma sleduje funkciu.
Keď bol v roku 1933 Bauhaus zrušený, Gropius, Ludwig Mies van der Rohe a niekoľko ďalších profesorov Bauhausu emigrovali do Spojených štátov, často cez Spojené kráľovstvo, kde pokračovali v šírení myšlienok Bauhausu prostredníctvom výstav, architektonických komisií, a v prípade Gropiusa a van Roheho tým, že po vojne prijali vysoké učiteľské miesta. Pojem medzinárodný štýl bol priradený menej úžitkovým formám modernizmu, ktoré sa potom v Spojených štátoch objavili. Štýl pomenoval Alfred H. Barr ml., vtedajší riaditeľ Múzea moderného umenia v New Yorku, podľa katalógu - Medzinárodný štýl: Architektúra od roku 1922 - vydaného ako prievodcu výstavu diel; Russela Hitchcocka a Philipa Johnsona, ktorá sa v múzeu konala v roku 1932. Napriek tomu, že sa medzinárodný štýl sa používal v súvislosti so špecifickým typom modernizmu, zastavanými takými tvorcami ako Gropius a van der Rohe, bol tento pojem prisudzovaný takej estetike modernizmu, ktorá sa objavila ako výsledok funkcionalistického prístupu k designu výhradne na štylistickej úrovni.
Medzinárodný štýl vyznačujúci sa využitím priemyslových materiálov, akými sú oceľ a sklo, a úžitkovým nedekoratívnym prístupom k designu architektúry a interiéru, dosiahol v šesťdesiatych rokoch svoj vrchol.
Pojem medzinárodný štýl sa stal takmer synonymom pre dobrý dizajn, koncepciu, ktorá sa objavila v severnej Európe a Amerike bezprostredne po druhej svetovej vojne.
Slovensko
Po skončení prvej svetovej vojny radostné ovzdušie prinieslo veľmi dobré výsledky. Vzájomná medzinárodná spolupráca z vojnového obdobia pokračovala aj v mieri. Zlé spomienky z vojny pomáhali skracovať vzdialenosti medzi ľuďmi, najmä myšlienková príbuznosť sa sformovala do spoločných medzinárodných programových vyhlásení v architektúre. Po vzniku Česko-Slovenska vzrástla spoločenská objednávka, lebo Slovensko zaostávalo za vývojom v Česku, cieľom bolo zaplniť túto medzeru. Socialisticky orientovaní umelci založili v Čechách roku 1920 spolok Devětsil a časopis Stavba, ktorý sa stal vzorom novej architektúry. Na Slovensku na začiatku 20. rokov bola založená Umelecká beseda Slovenska. K prúdu vplyvov sa pridružil výrazný vplyv nemeckého Bauhausu. Všetky tieto podnety spoluvytvárali základ internacionálnemu štýlu.
Kelaino (dcéra Atlanta)
náhľad|Kelaino a jej sestry, autor: [[Elihu Vedder (1836 – 1923)]] Kelaino alebo Kelainó (starogr. Κελαινώ – Kelainó, ) je v gréckej mytológii dcéra Titana Atlanta a Pléiony, dcéry Titana Ókeana.
Kelaino bola jednou zo siedmich sestier Plejád. Jej sestrami boli Maia, Élektra, Taygeté, Meropé, Alkyoné a Steropé. So svojim milencom bohom Poseidónom mala synov Lyka a Nyktea Keď sa sestry Plejád Hyády zo žiaľu nad smrťou svojho brata Hyanta usúžili až k smrti, aj ony si vzali život a najvyšší boh Zeus ich potom vzal na nebo a premenil na hviezdy Plejády, ktoré na nebi žiaria dodnes.
La Pernelle
La Pernelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ville-sur-Retourne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 75 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Juraj Ančic
Juraj Ančic (* 12. júl 1981, Trenčín) je slovenský futbalista, v súčasnosti hráč 4.ligového klubu MŠK Slovan Trenčianske Teplice. Je bývalým reprezentantom slovenskej reprezentácie do 21 rokov. Od roku 2004 utrpel viaceré zranenia, ktoré brzdili jeho kariéru.
Reprezentoval Slovensko v zápase proti 🇯🇵 na Kirin Cupe v roku 2002. Jeho otec Peter je futbalovým trénerom.
Simónides
Simónides alebo Simónidés môže byť:
Rožnov (hrad)
náhľad|Rožnov Hrad Rožnov je hrad asi 2 km juhozápadne od mesta Rožnov pod Radhoštěm v Česku. Leží na kopci Hradisko (522 m n. m.) vo Vsetínských vrchoch.
Pont-à-Mousson
Pont-à-Mousson môže byť:
Katalánsko
Katalánsko (po katalánsky Catalunya, po okcitánsky Catalonha, po španielsky Cataluña) je autonómne spoločenstvo a historické územie v severovýchodnom Španielsku s hlavným mestom Barcelonou. Žijú tu prevažne Katalánci.
27. októbra 2017 parlament Katalánska jednostranne vyhlásil nezávislosť pod názvom Katalánska republika.
Dejiny
Vytváralo sa počas reconquisty dobývaním a dosídľovaním území ovládaných Arabmi. Pôvodne španielska marka Franskej ríše, ktorá sa rozpadla na samostatné kniežatstvá, do 12. stor. patriace k Francúzsku. Od 1137 únia Katalánska s Aragónskom. Katalánci sa zúčastnili na kolonizácii Baleár, spory medzi nimi a aragónskymi kráľmi upevnili ich zvláštne postavenie, ktoré stratili 1714 v rámci centralizácie štátu.
1812 bolo Katalánsko Napoleonom I. pripojené k Francúzsku, po obnovení španielskej monarchie 1814 hnutie za nezávislosť, ktoré vyvrcholilo 1932 vyhlásením autonómie a 6. októbra 1934 samostatnej republiky v rámci španielskej federácie. Nezávislá republika bola presne po 10 hodinách existencie zrušená po zásahu španielskych síl pod vedením generála Bateta. Pokus skončil uväznením členov katalánskej vlády a pozastavením štatútu autonómie zo strany španielskej vlády.
V roku 1977 bola obnovená autonómia, 1979 potvrdená referendom.
V roku 1990 získala arančina (miestna okcitánčina) postavenie kooficiálneho jazyka (spolu s katalánčinou a španielčinou) v údolí Val d'Aran v Katalánsku, od roku 2006 v celom Katalánsku.
Katalánsko je prvý španielsky pevninský región, v ktorom boli zakázané býčie zápasy.
27. októbra 2017 vyhlásil katalánsky parlament nezávislosť Katalánska pod názvom Katalánska republika; španielska vláda v Madride v ten istý deň odvolala katalánsku vládu, rozpustila katalánsky parlament a obmedzila autonómiu.
Katalóg
Katalóg môže byť:
Ihnačák (priezvisko)
Ihnačák je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v okresoch Kežmarok a Poprad.
Známi nositelia
Pozri v článku Ihnačák.
Karol Ambróz Habsburg-Este
Karol Ambróz Jozef Ján Krstiteľ Habsburg-Este (, ; * 2. november 1785, Miláno, Taliansko - † 2. september 1809, Tata, Maďarsko) bol rakúsky arcivojvoda, arcibiskup ostrihomský a uhorský prímas pochádzajúci z vedľajšej línie habsbursko-lotrinskej dynastie, Habsburg-Este.
Život
Narodil sa ako deviate dieťa a piaty syn arcivojvodu Ferdinanda Karola a dedičky rodu d'Este, Márii Beatrix. Pretože bol v detstve často chorý, Karolovi vybrali cirkevnú dráhu. Venoval sa štúdiu teológie, ktoré dokončil v roku 1805.
29. augusta 1806 bol vymenovaný a 17. novembra 1806 potvrdený ako biskup vo Vacove. Za kňaza bol vysvätený 4. novembra 1807. 30. januára 1808 bol vymenovaný za ostrihomského arcibiskupa. Biskupské svätenie prijal 24. júla 1808 z rúk jágerského arcibiskupa Štefana Fischera.
Hydrant
thumb|Nadzemný hydrant thumb|upright|Otvorený podzemný hydrant s napojeným nadstavcom Hydrant je zariadenie napojené na vodovodné potrubie slúžiace na napojenie hasičskej zásahovej hadice a následné hasenie požiaru.
Rozdelenie hydrantov
Hydranty môžeme rozdeliť do troch typov.
Nadzemný hydrant
Je dostupný z voľného povrchu zeme, má tvar vyčnievajúceho potrubia. Je zväčša namaľovaný výstražnou červenou farbou. Používajú ho hasiči pri likvidácii požiaru. Je to základné protipožiarne zabezpečenie obce.
Podzemný hydrant
Podzemný hydrant sa nachádza pod úrovňou zeme. K dostupu k podzemného hydrantu je potrebné odňať kryt hydrantu (poklop), hydrant odomknúť pomocou hydrantového kľúča a napojiť naň nadstavec na podzemné hydranty. Podzemný hydrant slúži primárne k zásahu hasičov pri požiaroch.
Zabudovaný nástenný hydrant
Tento typ hydrantu je umiestnený v nástennej skrinke hydrantu spolu s hydrantovou hadicou. Slúži k rýchlemu zásahu proti požiaru, najmä do príchodu hasičskej jednotky na miesto požiaru. Patrí do základného vybavenia protipožiarnej ochrany budov.
Použitie hydrantov
Hydrant je primárne určený na zásah proti požiarom pre hasičské jednotky. Na prístup k hydrantu je potrebný hydrantový kľúč, ktorý tvorí výbavu hasičských vozidiel.
Požiarna hadica
náhľad|Požiarne hadice s dĺžkou 20 m a priemerom (zľava) 110 mm, 75 mm a 52 mm náhľad|Požiarne hadice sušiace sa na stojane pri hasičskej zbrojnici v [[Meziboří. Na rozdiel od príkladu na obrázku majú konštrukcie používané na sušenie hadíc často podobu veže.]] náhľad|Príslušníci [[United States Navy|USN a USMC používajú požiarnu hadicu na čistenie paluby lietadlovej lode USS Nimitz]]
Požiarna hadica (-štandardizovaný názov; iné názvy: hasičská hadica, hasičská zásahová hadica) je ohybné potrubie na prepravu hasiva opatrené hadicovými spojkami. Hadica primárne určená na vybavenie hydrantových skríň sa označujú aj ako hydrantová hadica. Požiarna hadica sa taktiež používa na odčerpávanie vody pri povodniach a pod. V rámci hasičského športu sa požiarne hadice používajú pri disciplínach požiarny útok, beh na 100 m s prekážkami a štafeta 4x100 m s prekážkami.
Materiál
Hadice sú utkané z prírodných (dnes už výnimočne) alebo umelých priadzí. Z prírodných vlákien sa používal ľan, konope, bavlna. Pri výrobe z umelých vlákien sú využívané deriváty buničiny, polyamidy a polyestery. Hadice musia byť dostatočne tesné a pevné, aby odolávali tlaku do 4,9 MPa (tzv. deštrukčný tlak). Z vnútornej strany sú vkladané do hadíc gumové vložky kvôli ich utesneniu (u hadíc z prírodných vlákien to nie je nutné), vyrobené z polyvinylchloridu, polyuretánu alebo EPDM. Niekedy sa hadice rovnakým materiálom opatrujú aj z vonkajšej strany kvôli väčšej odolnosti voči oderu a agresívnym látkam.
Hadicové spojky, ktorými sú hadice vybavené na koncoch kvôli napojeniu na čerpadlo a ďalšiu armatúru, sú vyrábané z ľahkých zliatin, zväčša hliníka.
Rozdelenie hadíc
Hasičské hadice možno rozdeliť podľa účelu do piatich typov:
Sacie hadice (Savice)
Používajú sa na nasávanie (dopravu) vody z voľného vodného zdroja (nádrž, vodný tok). Na jeden koniec sa upevňuje sací kôš, druhá strana je upevnená na čerpadlo. Používa sa aj pri hasičskom športe, konkrétne pri disciplíne požiarny útok. Savice majú zvyčajne priemer 110 mm, ale aj 52, 75, 125 a 150 mm. Ich dĺžka je 1,6; 2 alebo 2,5 metra.
Hadice typu A
Hadice tohto typu sú využívané zväčša k doprave značného množstva vody na veľké vzdialenosti pri rozsiahlych požiaroch. Okrem väčších hasičských jednotiek ich používajú aj záchranné zložky ozbrojených síl. Priemer je 110 mm, to závisí na požiadavke ktorú má používateľ, základná dĺžka 20 m. Podľa slovenskej normy sa hadicou typu A označuje hadica s priemerom 100 mm a 110 mm. V zahraničí sa používajú aj väčšie priemery ako 127 mm, 152 mm.
Hadice typu B
Hadice typu B sú určené hlavne na tzv. dopravné vedenie vody od hasičskej striekačky k rozdeľovaču, pre diaľkovú dopravu vody medzi strojmi, príp. pre zásobovanie hasičskej prúdnice typu B. Často sa tiež používajú na doplňovanie cisternových automobilových striekačiek (CAS) pomocou striekačiek alebo plávajúcich čerpadiel. Priemer je 75 mm, dĺžka 5, 10, 15 a 20 metrov. Pre súťažné účely sa používajú tiež priemery 70 a 65 mm.
Hadice typu C
Požiarna hadica typu C je najpoužívanejšia u hasičských jednotiek ako pri zásahu, tak aj pri hasičskom športe. využívajú sa hlavne na tzv. útočné vedenie od rozdeľovača k prúdnici, a taktiež ako súčasť starších typov nástenných hydrantov a ako dopravné vedenie od hasičských striekačiek. Priemer je 52 mm, dĺžka 10, 15 a 20 metrov. Na súťažné účely sú používané tiež priemery 42 a 38 mm.
Hadice typu D
Hadice tohto typu sú používané na dohasovanie. Sú stavané na malý prietok, ale veľký tlak. Patria medzi príslušenstvo hydrantových skriniek, ručných hasičských striekačiek alebo ako hadice u niektorých hasiacich prístrojov. Sú súčasťou základnej protipožiarnej výbavy objektov. Priemer je 25mm a dĺžka 5, 10, 15, 20 a 25 metrov.
Označovanie hadíc
Vo všeobecnosti sa na označovanie a rozlíšenie typov hasičských hadíc používajú skratky. Napr. označovanie hydrantových hadíc podľa európskej normy: 20 PROMETEUS-SL EN 14540:2007 - 52 - 16 - 1Q/2014 udáva tieto parametre:
Sacie hadice sú zvyčajne udávané aj s typom spojky a farbou.
Baliracq-Maumusson
Baliracq-Maumusson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michaľany
Michaľany sú obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Poloha
Katastrálne územie obce sa rozkladá na južnom okraji Podslanskej pahorkatiny, severozápadne od Zemplínskych vrchov. Východne od Michalian sa nachádza Milič, podcelok Slanských vrchov. Východnou časťou chotára preteká rieka Roňava, do ktorej sa zľava vlieva Lastovský kanál a sprava potok Izra.
Obyvateľstvo
Národnostné zloženie pozostáva z 95% Slovákov, 3% Rómov a 2% Maďarov.
Theofrastos z Eresu
Theofrastos z Eresu alebo Teofrastos z Eresu (* asi 372 pred Kr., Eresus, Lesbos – † 287/286 pred Kr., Atény) bol významný grécky filozof (peripatetik) a vedec (zakladateľ botaniky). Považuje sa za zakladateľa dendrológie, lesnických vied a botanickej systematiky. Autorská skratka Theofastova v súčasnej botanickej systematike je Theophr.
V mladosti vstúpil do Platónovej Akadémie, neskôr sa pridal k Aristotelovi, pravdepodobne za jeho pobytu v Asse a v meste Mytiléna. Po Aristotelovi prevzal vedenie peripatetickej školy, ktorá za neho dosiahla vrcholnú popularitu; prednášky vraj navštevovalo 2000 poslucháčov. Teofrastos Lykeion riadil 35 rokov.
Medzi Teofrastových priaznivcov patril macedónsky vladár Kassandros a egyptský kráľ Ptolemaios I., promacedónsky aténsky politik Démétrios Falérsky bol Teofrastovým žiakom a priateľom. Medzi rokmi 319 až 315 pred Kr. bol Teofrastos obžalovaný demokratickým politikom Hagnónidom z bezbožnosti (pozadie procesu bolo politické), bol však oslobodený. Na základe Sofoklovho zákona, nedovoľujúceho bez uznesenia snemu a rady činnosť filozofických škôl, musel Teofrastos a ostatní filozofi opustiť dočasne Atény (Toto opatrenie súviselo pravdepodobne s pádom Demetria z Faléru.). V období rokov 306/5 pred Kr. však Aténčania zákon zrušili a Teofrastos sa vrátil do Atén. Diogenes Laertios uvádza plné znenie jeho obsiahlej závete.
Podľa antických správ bol Teofrastos neobyčajne nadaný a pracovitý. Zoznam jeho spisov u Diogena Laertia obsahuje 220 titulov a svedčí o rovnakej polyhistorickej všestrannosti, akou vynikal Aristoteles. Teofrastos písal pojednania z oblasti logiky, prírodnej filozofie, botaniky, zoológie, fyziológie, etiky, rétoriky, politiky, histórie a i. Pokračoval síce v diele Aristotelovom, ale vo všeobecnejších i špeciálnych otázkach prejavoval značnú samostatnosť. Podobne ako u Aristotela, Teofrastova spisovateľská činnosť úzko súvisela s prednáškami v peripatetickej škole. Z Teofrastovho obsiahleho diela sa zachovala len malá časť. V úplnosti sa zachovali dva významné botanické spisy, a to Peri fytón historias (Rastlinopis) o 9 knihách, kde Teofrastos podáva klasifikáciu a opis vtedy známych rastlín, a Peri fytón aitión (O príčinách rastlinného života) o 6 knihách, kde Teofrastos pojednáva o fyziológii rastlín. Zachovala sa aj štúdia Éthikoi charaktéres (Povahopisy), v ktorej Teofrastos načrtáva 30 povahových typov, napospol negatívnych. Zo zlomkovito zachovaných diel má najväčší filozofický význam metafyzický fragment Ek tón Meta ta Fysika (Z Metafyziky), kde preberá najmä ťažkosti, ktoré sa týkajú vzťahu prvého hýbateľa k svetu.
Mikuláš Sontág (1882)
náhľad|Rodový erb "Szontagh de Igló et Zabar" MUDr. Mikuláš Sontág mladší (staršie: Mikuláš Szontag, Mikuláš Szontágh, prídomok Szontagh de Igló et Zabar; * 10. august 1882, Nový Smokovec, Slovensko† 26. júl 1963, Levoča) bol lekár, syn zakladateľa Nového Smokovca MUDr. Mikuláša Sontága zemianskeho pôvodu. Bol dedičom a pokračovateľom liečebných aktivít svojho otca, ktorý sa venoval klimatickej liečbe TBC a respiračných chorôb vo vysokohorskom prostredí Vysokých Tatier.
Životopis
Maturoval na levočskom gymnáziu, ako medik študoval v Strasbourgu a v Budapešti, kde mu udelili doktorát medicinae universae. Za manželku si zobral Talianku, rodenú Mária Fraperti-Széll (* 30. 10. 1873). Krátko po sobáši sa v roku 1909 ujal vedenia Nového Smokovca.
Ako záložný lekár narukoval a plnil si svoje povinnosti v lazaretoch počas Prvej svetovej vojny. Vrátil sa v roku 1916, keď vojenská správa vyhlásila novosmokovské sanatória za vojenské ozdravovne pod jeho vedením.
V roku 1917, keď sa kriticky rozšírila pľúcna TBC sa rozhodol postaviť novú liečebňu. Nemal však na jej stavbu dostatok kapitálu, a tak oslovil bohatých vlastníkov garbiarní v Liptovskom Mikuláši rodinu Hubkovcov. Manželia Peter a Mária Hubkovci sa stali majiteľmi 97% akcii. Neskôr sa pridali aj ďalší akcionári. Dokončená bola, po mnohých problémoch s kapitálom, robotníkmi a akcionármi, 28. júla 1925. Liečebný ústav pomenovali Palace - sanatórium a spojené sanatóriá dr. Szontagha. Svetová hospodárska kríza donútila akcionárov v roku 1933 predať nové sanatórium Všeobecnému penzijnému ústavu. Po ďalších stavebných úpravách, keď nový majiteľ zmodernizoval lekárske zariadenie, vybudoval park, ihriská, kolonádu, sanatórium znovu otvorili 24. februára 1935. Nazvali ho Sanatórium Všeobecného penzijného ústavu. Medzi obyvateľmi Tatier sa neskôr ustálil názov ústavu "Penzák".
Stará osada nezmenila názov. Lekársky ju viedol aj naďalej Mikuláš Sontág mladší s primárom Viliamom Šimkom. Názov Palace preniesol na novopostavenú budovu, ktorú podľa projektov Milana Harminca dokončili v roku 1934.
Mikuláš Sontág mladší bol horolezcom, lyžiarom, aktívny bol v horskej záchrannej službe. V rokoch 1933 - 1938 bol predsedom Karpatského spolku, ale aj predsedom Zväzu tatranských kúpeľov a sanatórií. Kúpele v Novom Smokovci boli v roku 1948 znárodnené. Vo Vysokých Tatrách bol neželaný. Presťahoval sa 16. marca 1945 do Levoče. V tamojšej nemocnici bol sekundárnym lekárom. Žil tam až do svojej smrti. Pochovaný bol na cintoríne v Poprade - Veľkej. Jeho manželka ho nenasledovala. S podlomeným zdravím sa vrátila naspäť do talianskeho Merana. Mikuláš Sontág ml. mal dvoch synov.
Jüan (dynastia)
Jüan bola cisárska dynastia, ktorá vládla v Číne medzi rokmi 1271 až 1368. Vláde dynastie Jüan predchádzalo dobytie čínskeho územia Mongolmi, ktorý sa stali vládcami v krajine. Vládcovia dynastie Jüan boli mongolského pôvodu. Čína počas vlády dynastie Jüan ekonomicky prosperovala a bola mimoriadne otvorená k prijímaniu cudzích myšlienok a technických vynálezov. Krajina bola otvorená aj voči návštevám cudzincov. Do tohoto obdobia sa datujce cesta a pobyt Marca Pola v Číne.
Dejiny
Na začiatku 13. storočia zjednotil Temüdžin, nazývaný Džingischán, mongolské stepné kmene a vzápätí začal dovtedy nevídané dobyvateľskej ťaženie. V rokoch 1205 – 1227 opakovane zaútočil na tangutskú ríšu Si - Sia, ktorú v roku 1227 obsadil. Zároveň sa stala cieľom mongolských výbojov aj ríša Ťin, ktorú k mongolskej ríši pripojil v roku 1234 Džingischánov nástupca Ogotaj, čím sa Mongoli stali bezprostrednými susedmi Číny. Potom, čo v roku 1274 vpadla mongolská armáda do južnej Číny, prestala v roku 1279 dynastia Sung existovať.
Mongolom pôsobila administratíva vyspelej a rozsiahlej Číny značné ťažkosti. Rýchlo však pochopili nutnosť zorganizovať novú civilnú administratívu podľa čínskeho vzoru. Najvyššie pozície zastávali Mongoli, ktorým bezprostredne pomáhali cudzinci prevažne z oblasti strednej Ázie. Zatiaľ čo cudzinci ovládali štátnu správu a zahraničný obchod, domácim Číňanom bol ponechaný v rukách domáci obchod a bohatí čínsky pozemkový vlastníci na juhu Číny si mohli ponechať svoju pôdu.
Z dlhodobej perspektívy neboli Mongoli schopní spravovať vyspelú agrárnu krajinu, akou bola Čína. Štát urobil celý rad zlých štátnych opatrení, v druhej polovici vlády dynastie Jüan sa začala šíriť krajinou nespokojnosť a krajina ekonomicky upadala, časté emisie papierových peňazí znehodnotili menu a k pádu mongolskej dynastie prispel aj rad ničivých ľudových povstaní. náhľad|left|[[Chubilaj, zakladateľ dynastie Jüan]] Ničivé povodne, ktoré postihli krajinu v roku 1351 a následný hladomor zapríčinili rozsiahle roľnícke povstanie hladujúceho roľníctva v strednej Číne. Časom sa vytvorili dva silné povstalecké štáty a popri nich niekoľko menších, ktoré otvorene neuznávali autoritu dynastie Jüan. Medzi vodcami týchto rebelujúcich oblastí sa čoskoro dostal do popredia Ču Jüan-Čang, sám pochádzajúci zo skromných chudobný roľníckých pomerov. V tejto etape vývoja udalostí sa už pevná mongolská nadvláda nad Čínou  obmedzovala len na severnú Čínu a Mongoli nemali dostatok síl ani prostriedkov k presadeniu svojej autority na juhu krajiny, kde Ču Jüan-Čang postupne ovládol územia všetkých ostatných konkurenčných povstaleckých štátov. Po víťazstve a obsadení celej južnej Číny sa Ču Jüan-Čang odhodlal oslobodiť celú Čínu spod mongolskej nadvlády, čo sa mu podarilo uskutočniť roku 1368 dobytím  hlavného mesta dynastie Mongolov Pekingu. Posledný mongolský cisár utiekol so svojimi vernými do mongolských stepí a Ču Jüan-Čang sa stal pod menom Chung-wu prvým cisárom novej dynastie Ming. náhľad|left|papierová [[bankovka z obdobia dynastie Jüan, vedľa drevená forma na nanášanie potlače, z roku 1287.]]
Celková charakteristika obdobia
Počas vlády dynastie Jüan sa mimoriadne darilo obchodu. Prosperovali najmä obchodné mestá ležiace na hodvábnej ceste. Obchod medzi západom a východom prekvital a bol zo strany oficiálnych autorít lepšie kontrolovaný a obchodné cesty boli bezpečnejšie. Obrovská a mnohonárodnostná ríša dynastie Jüan, ktorej veľká časť sa nachádzala mimo tradičného čínskeho územia, podporovala vo väčšej miere výmenu tovarov a myšlienok medzi Čínou a susednými štátmi. Obdobie kultúrnej a ekonomickej izolácie, ktorá bola charakteristická pre vládu predošlých dynastií sa skončilo. Dôkazom tohto stavu je cesta a pobyt Marca Pola v Číne za vlády dynastie Jüan, ktorého pobyt v krajine by za vlád predošlých dynastií nebol možný. Predstavitelia vlády, hoci sami neboli členmi čínskeho národa, sa postupne asimilovali a prijali čínsku kultúru za svoju. V tretej generácii vládnuceho rodu prestal cisár rozprávať po mongolsky a používal výlučne čínštinu. náhľad|[[Pagoda chrámu Bailin postavená v roku 1330 je presvedčivou ukážkou stavebného a umeleckého pokroku za vlády dynastie Jüan.]] Pre obdobie vlády dynastie Jüan je typická náboženská tolerancia. Každé náboženstvo ríše bolo tolerované a sloboda vierovyznania zaručená. Svoj zlatý vek zažilo východné kresťanstvo a Nestoriáni. Na začiatku vlády cisári dynastie Jüan uvedomujúc si nutnosť disponovať dostatkom kvalifikovaných a vzdelaných úradníkov, ktorý by spravovali rozsiahlu ríšu, opätovne zaviedli štátne skúšky a systém vzdelávania sa na posty štátnych úradníkov.
Vládcovia dynastie Jüan sa pustili aj do ambicióznych verejných projektov. Stavali a rekonštruovali cesty, opravovali kanály, zväčšovala sa výmera poľnohospodárskej pôdy, narastal počet obyvateľstva. Veľký čínsky kanál, mohutné vodné dielo spájajúce severnú a južnú Čínu bol zrekonštruovaný a rozšírený. Lodný obchod a lodná doprava prekvitali, nielen v mestách ležiacich na brehu veľkého čínskeho kanála, ale aj v prímorských mestách, pretože Čína v tomto období začína obchodovať po mori aj so zahraničím.
Správa rozsiahlej ríše bola v moci výkonných štátnych orgánov. Spravovanie verejných záležitostí bolo rozdelené do troch oblastí – armáda, civilná oblasť. Na kontrolu armády vznikla tajná vojenská rada, na kontrolu civilných záležitostí vznikol centrálny sekretariát. Nad jednaním oboch orgánov dohliadala kontrolná cenzorská rada. Popri tom existovalo ešte šesť ministerstiev, podobne ako počas predošlých dynastií.
VKM
thumb|Označenie osobného vozňa VKM kódom Deutsche Bahn
Formát VKM
Kód VKM sa skladá z dvoch až piatich znakov, pričom ako znaky je povolené používať iba znaky latinky, vrátane diakritických znamienok. V kóde sa používajú veľké písmená, ale u písmen, ktoré nie sú prvými písmenami názvu majiteľa, je povolené použitie malých písmen. V kóde sa nesmú používať číslice, pomlčky, bodky a iné podobné znaky.
Elektrický rušeň 240
Elektrický rušeň 240 (predtým S 499.0, S 499.1, továrenské označenie Škoda 47E4 - 47E6) je univerzálny rušeň na striedavú napájaciu sústavu 25 kV 50 Hz, ktorý bol vyrábaný vo vtedajších závodoch V. I. Lenina (teraz Škoda Holding). Rušeň je prezývaný Laminátka alebo Lamino (podľa materiálu skrine).
Vývoj
200px|náhľad|vľavo|Čelo slovenského rušňa radu 240. thumb|right|Odjazd rýchlika z bratislavskej hlavnej stanice. Počuteľné cvakanie pri rozjazde vydáva pneumatický volič odbočiek trakčného transformátora.
Villers-Cernay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Elektrický rušeň 240
Vývoj
Po roku 1967 v súvislosti s pokračujúcou elektrizáciou napájacie sústavou 25 kV~50 Hz, vyvstala potreba ďalších nových rušňov, nadväzujúcich na predchádzajúci rad 230. Bol tak vyrobený početný rad univerzálnych rušňov, ktoré našli uplatnenie na celej sieti so striedavým prúdom na území Česko-Slovenska. Časť rušňov bola pôvodne vybavená prevodovým pomerom pre rýchlosť 140 km/h, pretože sa počítalo s navyšovaním traťovej rýchlosti na túto hodnotu. Tieto rušne boli označené v starom systéme značenia ako rad S499.1. Od roku 1978 však postupne boli tieto stroje prestavané pre rýchlosť 120 km/h.
Korózny
Korózny (lat.) alebo korozívny znamená vyvolávajúci, spôsobujúci koróziu.
Elektrický rušeň 240
Konštrukcia
Rušne sú skriňového typu, štvornápravové, so štyrmi jednosmernými trakčnými elektromotormi. Rovnako ako u predchádzajúceho radu 230 bol pre rušňovú skriňu použitý sklolaminát a dostali tak aj rovnaký dizajn. Elektrický prúd odoberá rušeň pomocou dvoch pantografov na streche rušňa, ten prechádza cez trakčný transformátor, ktorý slúži na reguláciu výkonu, a ďalej je usmerňovaný kremíkovými usmerňovačmi na jednosmerný prúd.
Villers-Cernay
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 323 obyvateľov (2009).
Elektrický rušeň 240
Prevádzka
Rušne nachádzajú uplatnenie v osobnej i nákladnej doprave. Po rozdelení Česko-Slovenska boli stroje tejto rady rozdelené medzi nástupnícke spoločnosti České dráhy a Železnice Slovenskej republiky. Od roku 2010 je ich majiteľom v Česku iba nákladný dopravca ČD Cargo, na Slovensku sú však používané v osobnej doprave u ZSSK a v nákladnej doprave u ZSSK Cargo. České stroje, ktoré sú v rámci ČD Carga pridelené do SOKV České Budějovice a Ostrava, sú prevádzkované nielen na území Česka, ale aj Slovenska a od januára 2010 aj v Maďarsku. Slovenské rušne sú svojimi prevádzkovateľmi pridelené do dep v Bratislave a Nových Zámkoch.
Villers-Cernay
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Christian Thomasius
Christian Thomasius (* 1. január 1655, Lipsko, Nemecko – † 23. september 1728, Halle) bol nemecký osvietenský filozof, profesor v Lipsku (odkiaľ bol za svoje osvietenské náhľady vypudený teológmi).
Od roku 1690 bol profesorom v Halle, kde v roku 1694 pomáhal založiť univerzitu a roku 1710 sa stal jej rektorom. Jeho zrozumiteľné a často i provokatívne prednášky o naliehavých témach priťahovali množstvo poslucháčov a založili povesť univerzity v Halle. .
V roku 1688 prednášal ako prvý filozof po nemecky. Vyznačoval sa skôr kritickým, než hlbokým myslením. Mravnosť pokladal za vyššiu než právo.
Štefan Kiripolský
Štefan Kiripolský (* 14. december 1914, Palárikovo, Rakúsko-Uhorsko – † 6. júl 1992) bol pracovník viedenskej pobočky Rádia Slobodná Európa, ktorý bol v roku 1954 sovietskymi okupačnými vojskami (pravdepodobne v spolupráci s česko-slovenskou Štátnou bezpečnosťou) z Rakúska unesený do Česko-Slovenska, kde bol odsúdený na doživotie.
Emigrácia
V lete roku 1952 Štefan Kiripolský utiekol z Česko-Slovenska spolu so svojou družkou Helenou Neumannovou. V noci sa tajne na loďke preplavili cez Dunaj do Rakúska a usadili sa ako politickí utečenci vo Viedni. Tu začal pracovať vo viedenskej pobočke Rádia Slobodná Európa a údajne bol tiež spolupracovníkom americkej vojenskej spravodajskej služby CIC. Pomáhal s vypočúvaním utečencov z východného bloku a vysielal agentov do Česko-Slovenska a Maďarska, ktorí mali pomáhať pri prechodoch hranice a získavať informácie.
Únos z Rakúska
Samotný únos Štefana Kiripolského a jeho družky Heleny Neumannovej nakoniec uskutočnila okupačná Sovietska armáda. V auguste 1954 plánovala dvojica stráviť dovolenku v južnom Rakúsku, čo však znamenalo, že budú musieť cestovať cez sovietsku okupačnú zónu. Napriek varovaniam sa Kiripolský a Neumannová pre cestu rozhodli. Na železničnom kontrolnom bode vo Wiener Neustadt ich sovietski vojaci vysadili z vlaku, posadili do auta a odviezli na vypočúvanie. Obvinili ho z vykonávania špionáže voči Sovietskemu zväzu a snažili sa získať informácie o pracovníkoch CIC vo Viedni. 10. septembra 1954 ich odovzdali česko-slovenským orgánom v Mikulove, odkiaľ boli prevezení do Prahy. Rok a pol bol Kiripolský podrobovaný výsluchom spojeným s mučením a týraním. 27. júla 1955 bol odsúdený na doživotný trest odňatia slobody. Ten mu bol neskôr zmenený najprv na 25 rokov väzenia a potom na 15 rokov. Jeho družka Helena Neumannová bola odsúdená na 5-ročný trest odňatia slobody.
Väzenie
Štefan Kiripolský si odpykával trest v leopoldovskej a ilavskej väznici. Zmiernenie trestu pravdepodobne súviselo s ponukou Štátnej bezpečnosti, aby Kiripolský verejne vystúpil s vopred nacvičeným vyhlásením o Rádiu Slobodná Európa a CIC. K tomu nakoniec nedošlo, pretože jeho prejav bol príliš mechanický a nevierohodný. Počas trestu pracoval neskôr Štefan Kiripolský v nemocnici ilavského väzenia.
Z väzenia bol prepustený až v období Pražskej jari v máji 1968 po takmer 14 rokoch. Zomrel 6. júla 1992.
Abecedný katalóg
Abecedný katalóg je katalóg založený na abecednom princípe.
Rozpútané peklo
Film je o erupcii sopky, nad mestečkom v severozápadnom Pacifiku. Scenár napísal Leslie Bohom a film distribuovala spoločnosť Universal Pictures. Dĺžka filmu je 109 minút a rozpočet 104 miliónov amerických dolárov. Zábery erupcie sopky a všetky jej činnosti boli pravé, okrem tečúcej lávy.
Čilský daviscupový tím
Čilský daviscupový tím je tenisový tím, ktorý reprezentuje Čile v Davisovom pohári.
Doubek (prírodná rezervácia)
Doubek je prírodná rezervácia ev. č. 1133 neďaleko obce Zámrsky v okrese Přerov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ladislav Treskoň
Ladislav Treskoň (* 10. máj 1900, Petrovice - † 13. október 1923, Praha) bol významný grafik a maliar, jeden z priekopníkov povojnového sociálneho umenia. Od roku 1919 študoval na pražskej Akadémii výtvarných umení. Najvýznamnejšie diela boli jeho sociálne zamerané grafické listy a kresby a psychologické portréty.
Zoznam divadelných článkov/Y
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 4 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ya
Yahya Abdul-Mateen II
yv
Yvette Guilbertová · Yvonne Vavrová
Hankovce (okres Bardejov)
Hankovce sú obec na Slovensku v okrese Bardejov.
Erb
Erb obce tvorí: V modrom štíte na zelenej pažiti oproti sebe stojaci sprava strieborný srnec v zlatej zbroji s pozdvihnutou pravou prednou nohou a zľava strieborná srna so zlatými kopýtkami a pravou pozdvihnutou nohou.
Silvia Hroncová
Mgr. Silvia Hroncová (rod. Baránová; * 22. júl 1964, Bratislava) je slovenská kultúrna manažérka a teatrologička.
Štúdium
V rokoch 19831988 absolvovala štúdium filozofie/estetiky a divadelnej vedy na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení a Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Ústav umeleckej kritiky a divadelnej dokumentácie, Bratislava
Do roku 1996 pracovala v Ústave umeleckej kritiky a divadelnej dokumentácie v Bratislave, pričom sa zameriavala na súčasnú slovenskú drámu a národnostné divadlá na Slovensku.
Divadlo v medzičase
V rokoch 19961998 bola šéfredaktorkou novozaloženého odborného teatrologického časopisu Divadlo v medzičase s podtitulom Revue o súčasnom divadle, vydávaného Združením divadelníkov na Slovensku. Venovala sa rozhovorom, divadelným festivalom, hodnotila sezóny maďarskojazyčných divadiel (Jókaiho divadlo v Komárne, Divadlo Thália v Košiciach), príležitostne sa venovala aj recenzistike. Svoje texty publikovala aj v časopisoch Teatro, Javisko, Kultúrny život a v denníku SME. Od roku 2002 je členkou redakčnej rady českého teatrologického časopisu Svět a divadlo.
Divadelný ústav, Bratislava
V rokoch 19992006 zastávala post riaditeľky Divadelného ústavu Bratislava, ktorý sa venuje výskumu dejín slovenského a európskeho profesionálneho divadla. V tejto pozícii iniciovala vydanie desiatky diel pôvodnej a prekladovej teatrologickej literatúry, kurátorsky spolupracovala pri viacerých ročníkoch svetovej výstavy scénografie a divadelnej architektúry. Veľkú pozornosť venovala divadlám národnostných menšín na Slovensku. Pri Divadelnom ústave zriadila alternatívnu divadelnú scénu Štúdio 12, založila festival pôvodnej tvorby Nová Dráma / New Drama, založila kníhkupectvo zamerané na umeleckú literatúru Prospero. Spolupracovala s divadelnými ústavmi v Európe, v Divadelnom ústave v rokoch 20032006 zodpovedala za koordináciu európskych fondov KULTÚRA 2000 – Kultúrny kontaktný bod.
Slovenské národné divadlo, Bratislava
V 20062009 pôsobila ako generálna riaditeľka Slovenského národného divadla (SND). V roku 2007 otvorila novú budovu SND, zodpovedala za dostavbu a kolaudáciu budovy, presun z Divadla P. O. Hviezdoslava a Malej scény, za prechod troch umeleckých súborov SND (činohra, opera, balet) do novej budovy a spustenie prevádzky. Prizvala k spolupráci európske divadelné osobnosti z oblasti činohry, opery a baletu, iniciovala medzinárodné koprodukcie s významnými opernými domami v zahraničí (Teatr Wielki Opera Narodowa) a priviedla na Slovensko významné zahraničné súbory (Comédie-Française, Nederlands Dans Theater). V roku 2009 v spolupráci s Asociáciou Divadelná Nitra sa Slovenské národné divadlo stalo po prvý raz v histórii Slovenska miestom stretnutia celosvetovej siete IETM – International Network for Contemporary Performing Arts.
Film Europe Media Company, Bratislava a Praha
V rokoch 20092013 bola programovou riaditeľkou Film Europe Media Company SK & CZ. Spolupodieľala sa na spustení vysielania a tvorbe programovej štruktúry prvej európskej televíznej stanice Film  Europe Channel (dnes Film Europe a Film Europe+), ktoré sú výnimočnými európskymi filmovými kanálmi svojho druhu v Európe a dnes vysielajú na Slovensku a v Česku. V roku 2013 sa výraznou mierou podieľala na rekonštrukcii a sprevádzkovaní kina Film Europe v priestoroch  Pisztoryho paláca,ktoré funguje dodnes.
Opera Národného divadla a Štátna opera v Prahe
V auguste 2013 sa stala riaditeľkou Opery Národného divadla a Štátnej opery v Prahe. Súčasne s ňou bol do vedenia súborov menovaný nový umelecký šéf Petr Kofroň (hudobný skladateľ). Riadila dva najväčšie operné súbory v Česku. Po zlúčení Štátnej opery s Operou Národného divadla Praha, ktoré sa uskutočnilo v roku 2012, zodpovedala za transformáciu obidvoch operných súborov, za efektívne nastavenie ekonomických ukazovateľov. Podieľala sa na procese kompletnej rekonštrukcie historickej budovy Štátnej opery, iniciovala medzinárodné operné koprodukcie s prestížnymi svetovými opernými domami (Teatr Wielki Opera Narodowa, San Francisco Opera , Badisches Staatstheater Karlsruhe ). Zodpovedala aj za prípravu a koordináciu zahraničných zájazdov Opery Národného divadla a Štátnej opery (Japonsko, 2014, 2016, 2019, Nemecko 2018). V rokoch 20132019 bola aktívnou účastníčkou medzinárodnej opernej siete Opera Europa a v rokoch 2017 a 2018 bola členkou poroty prestížnej opernej súťaže FEDORA so sídlom v Paríži.
Film Europe Media Company, Bratislava a Praha
Do 14. mája 2023 bola výkonnou riaditeľkou mediálnej spoločnosti Film Europe na Slovensku a v Česku, podieľala sa na nedávnom otvorení nového kultúrneho priestoru v Prahe Edison Filmhub (2019) a pripravovala otvorenie nového kultúrneho priestoru Edison Filmhub v Bratislave. Podieľala sa na kultúrnom a ekonomickom manažmente celej mediálnej spoločnosti.
Stará škola Kokava, Kokava nad Rimavicou
Od roku 2020 bola predsedkyňou občianskeho združenia Stará škola Kokava. V obci Kokava nad Rimavicou stála pri oživení historickej budovy Starej školy. Zámerom bolo nielen záchrana budovy z roku 1913, ale aj založenie galérie skla a posilnenie kultúrneho života, turistického ruchu a povedomia o regiónoch Gemer, Malohont a Novohrad. Stará škola od roku 1913 do 1990, slúžila na vzdelávanie, najprv ako meštianka, neskôr poľnohospodárska škola, Lesnícka majstrovská škola.
Správne rady
Od roku 2022 do 14. mája 2023 bola predsedníčka správnej rady Kreatívneho inštitútu Trenčín – Správna rada.Predsedkyňa / 2022 – 14. 5. 2023 Taktiež od roku 2022 do 14. mája 2023 bola členkou správnej rady Divadla P. O. Hviezdoslava. Od roku 2022 do 14. mája 2023 bola členkou správnej rady Vysokej školy výtvarných umení.
Politické pôsobenie
12. mája 2023 prezidentka Zuzana Čaputová oznámila členov vlády Ľudovíta Ódora, Silvia Hroncová bola nominovaná na ministerku kultúry.
La Rochelle-Normande
La Rochelle-Normande je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Térah
Térah alebo Terach alebo Táre bol Nachorov (Náchorov) syn a Abrahámov otec, spomenutý v Starom zákone. Táre (Térah) bol Chaldejec (Aramejec) žijúci najprv v meste Pádan-aram, neskôr sa s rodinou presťahoval do mesta Ur a nakoniec zakotvil v meste Haran (Cháran), kde aj zomrel. Podľa Biblie žil 205 rokov a keď mal 70 rokov splodil Abrama. Okrem Abrama mal ešte s tou istou ženou synov Nachora (Náchora) a Arana (Hárana). Abram mal ženu Sarai (Sáraj), jeho nevlastnú sestru a Aranova dcéra Melcha bola Nachorovou ženou.
Korporácia
Korporácia môže byť: