cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alois Chytil
Životopis
Vysoké Tatry pokladal za ideálne miesto na mnohé športové aktivity, ktoré by mohli organizovať športové organizácie. Preto svoj výstavný výbor pretvoril 12. septembra 1919 na Pracovní sbor sportovní a turistický v Prahe s cieľom postaviť v sedle Váha turistickú chatu. Pracovní sbor aktívne vystupoval v rokovaní s vysokými politickými špičkami s cieľom sprístupniť Vysoké Tatry českej verejnosti. Popri tom sa zaujímal aj o ekonomické, politické a hospodárske otázky, cestovný ruch a kúpeľníctvo. To bolo v tom čase vo Vysokých Tatrách na pokraji krachu. Tatry sa len veľmi ťažko spamätávali z maďarského vplyvu. V hoteloch, penziónoch a v kúpeľných osadách stále pôsobili maďarskí úradníci a zamestnanci. O Hohenloheho javorinské panstvo usilovali Poliaci. Javorinu s priľahlými dolinami kúpil predseda plebistickej komisie v Tešíne Mannevill. Poliaci rátali s týmto územím ako so svojim, na mape zobrazili toto územie ako poľské. Chytilovci a jeho priatelia bránili Javorinu pred jej odstúpením Poľsku. Členovia Pracovního sboru upozorňovali na drancovanie Tatranskej Lomnice, na neblahé pomery na železnici, kde stále pôsobili maďarskí zamestnanci, ktorí sabotovali prepravu tovaru do Vysokých Tatier. Aj v tomto prípade Chytilovci intervenovali u Vavra Šrobára. Ešte pred zánikom Sboru Alois Chytil v zime 1920 usporiadal na Štrbskom Plese Zimné športové hry. Zúčastnilo sa na nich 44 športových klubov. Počas 14 dní sledovalo hry až 500 divákov.
Keď sa usadil vo Vysokých Tatrách, rozprúdil domácku výrobu tatranských suvenírov z dreva, kože a keramiky, pripravil niekoľko autorských seriálov fotografií, skladačiek, pohľadníc a fotoalbumov s tatranským motívom, vydal niekoľko propagačných letákov, rôzne hotelové adresáre a prospekty, turistické mapy a sedem vydaní praktického Prúvodce po Vysokých Tatrách. Fotografie z tatranského prostredia vystavoval v Paríži, Lyone, Miláne, Antverpách či Bruseli. V roku 1919 vydal prvú turistickú mapu Vysokých Tatier so slovenským názvoslovím. Je autorom trojdielnej publikácie Slovensko v obrazoch, pričom prvý zväzok o Vysokých Tatrách ministerstvo školstva odporučilo ako učebnú pomôcku na školách. V rokoch 19251929 bol vydavateľom, redaktorom i hlavným prispievateľom turistiko–balneologického časopisu Z Tater a slovenských lázní, od 2. ročníka Z Tater a našich hor a lázní a od 4. ročníka Z našich hor a lázní. Jeho články sa dotýkali najmä ekonomických otázok, problémov v cestovnom ruchu a kúpeľníctve. Zostala po ňom mohutná fotografická pozostalosť.
Diela
Na začiatku 20. storočia so svojimi spolupracovníkmi vydával adresáre a miestopisy, napríklad: Adresár Českých zemí a Slovenska. Tieto adresáre obsahujú rad informácií o množstve a národnostnom zložení obyvateľov obcí, členoch obecných poslancoch, obchodníkoch i remeselníkoch, ktoré dodnes slúžia ako pomôcka historikom i genealógom. Z nich napríklad:
Amfreville-sur-Iton
Amfreville-sur-Iton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Neilia Hunterová Bidenová
Neilia Hunterová Bidenová (* 28. júl 1942 - † 18. december 1972) bola americká učiteľka a prvá manželka amerického prezidenta Josepha Bidena. Zahynula pri autonehode v roku 1972 so svojou ročnou dcérou Naomi; jej dvaja synovia, Beau a Hunter, boli kriticky zranení, ale prežili.
Amfreville-sur-Iton
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Neilia Hunterová Bidenová
Počiatočný život a vzdelávanie
Neilia Hunterová sa narodila 28. júla 1942 v Skaneateles v New Yorku Louise (rod. Basel; 1915–1993) a Robertovi Hunterovi (1914–1991). Navštevovala Penn Hall, strednú internátnu školu v Pensylvánii. Pôsobila v školskom francúzskom klube, hokeji, plávaní a v študentskej rade. Po ukončení strednej školy navštevovala Syracuse University a bola učiteľkou v školskom obvode mesta Syrakúzy. Bola príbuzná s bývalým poslancom mestského zastupiteľstva v meste Auburn, Robertom Hunterom.
Amfreville-sous-les-Monts
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Neilia Hunterová Bidenová
Manželstvo
Neilia Hunter sa stretla s Joeom Bidenom v bahamskom Nassau, zatiaľ čo Biden bol na jarných prázdninách. Krátko nato sa Biden presťahoval do Syrakúz a navštevoval právnickú školu. Pár sa vzal 27. augusta 1966. Po svadbe sa Bidenovci presťahovali do Wilmingtonu v Delaware, kde bol Biden v mestskej rade v New Castle. Pár mal tri deti: Joseph Robinette „Beau“, Robert Hunter a Naomi Christina „Amy“.
Amfreville-sous-les-Monts
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Neilia Hunterová Bidenová
Smrť
V pondelok 18. decembra 1972, krátko potom, čo sa jej manžel stal zvoleným americkým senátorom, šoférovala Neilia s deťmi Naomi, Beauom a Hunterom. Neilia išla na západ po vidieckej Valley Road v Hockessine v Delaware. Autom na križovatke s cestou Delaware Route 7 (Vápencová cesta) vstúpila pred nákladné auto s prívesom. Polícia určila, že Neilia vrazila do cesty ťahača a prívesu, pravdepodobne preto, že mala otočenú hlavu a nevidela prichádzajúce nákladné auto. Neiliu a jej tri deti previezli do všeobecnej nemocnice vo Wilmingtone. Neilia a Naomi boli vyhlásené za mŕtve, ale jej dvaja synovia prežili s mnohými vážnymi zraneniami. Biden zložil prísahu do Senátu v nemocnici, kde liečili jeho synov.
Amfreville-sous-les-Monts
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bellac
Bellac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guanajuato
Guanajuato môže byť:
Cedi
Cedi (slovo stredného rodu) je národná mena západoafrickej Ghany. Jeho súčasný ISO 4217 kód je GHS. Jedna stotina cedi sa nazýva pesewa.
Dejiny meny v Ghane
náhľad|Niektoré z mincí druhého cedi Rok po získaní nezávislosti (1958) zaviedla Ghana na svojom území miestnu ghanskú libru. Táto libra mala ekvivalentnú hodnotu s britskou librou a používala aj rovnaký systém čiastkových jednotiek: 1 libra = 20 šilingov = 240 penny.
„Prvé“ cedi nahradilo ghanskú libru v roku 1965 v pomere 1 libra = 2,4 cedi či 100 pesewa = 100 penny. Zároveň prešlo na decimálny systém a bolo rozdelené na 100 pesewa a nie na šilingy a penny. Cedi bolo až do roku 1967, kedy bolo zavedené „nové“ cedi, používane skôr ako druhé platidlo popri stále používanej libre.
„Druhé“ cedi sa do obehu dostalo v roku 1967 a vychádzalo z pôvodného cedi v pomere 1 nový cedi = 1,2 pôvodného cedi. Výmenný kurz k libre bol teda v roku 1967 1 libra = 2 cedi.
V roku 1979 vydala ghanská vláda nové bankovky cedi, existujúce bankovky vylásila za neplatné. Nové bankovky sa vymieňali za pôvodné v pomere 10 starých za 7 nových, ak čiastka bola menšia ako 5000 cedi. Ak čiastka presiahla hranicu 5000 cedi, výmenný kurz bol 10 starých za 5 nových. Vláda týmto krokom stiahla z obehu veľké množstvo obeživa, zdôvodňovala to potrebou bojovať proti inflácii.
„Tretie“ cedi sa dostalo do obehu 1. júla 2007. Vychádzalo z predchádzajúceho cedi v pomere 10 000 predošlých cedi = 1 nový cedi. Až do 1. januára 2009 kolovali spoločne druhé a tretie cedi, od tohto dátumu sa používa len tretie cedi.
Mince a bankovky
Súčasné mince tretieho cedi majú nominálne hodnoty 1, 5, 10, 20, 50 pesewa a 1 cedi. Bankovky tretieho cedi sú 1, 5, 10, 20, 50 cedi.
Vývoj kurzu voči americkému doláru
Následujúca tabuľka prehľadne ukazuje, ako sa postupne menil kurz (klesala hodnota) cedi.
Jean Rochefort
Jean Rochefort, celým menom Jean Raoul Robert Rochefort (* 29. apríl 1930, Dinan, Francúzsko† 9. október 2017, Paríž) bol francúzsky herec, trojnásobný držiteľ francúzskeho filmového ocenenia César.
Životopis
Herectvo študoval najprv v Paríži, následne na konzervatóriu v Nantes, kde sa zoznámil aj so Jean-Paulom Belmondom. Po štúdiách vystupoval na rôznych divadelných scénach a v kabaretoch.
Od polovice 50. rokov sa začal objavovať aj vo filme a v televízii. Spočiatku sa jednalo o drobné a vedľajšie role, kde obvykle prihrával svojim slávnejším a známejším kolegom. V rokoch 19641966 hral v prvých troch dieloch slávnej ságy o Angelike právnika Françoisa Desgreze.
Ako filmový herec sa presadil až 70. rokoch v komédiách Veľký blondín s čiernou topánkou a Návrat veľkého blondína. Okrem výrazných komediálnych rolí sa presadil aj ako výborný dramatický herec, čo mu v druhej polovici 70. rokov prinieslo aj dve ocenenia César.
V roku 1999 bol ocenený tretím Césarom za svoje celoživotné dielo a prínos francúzskej kinematografii. Počas svojej viac ako päťdesiatročnej kariéry vystupoval vo viac ako 100 rôznych audiovizuálnych dielach. V októbri 2013 vydal svoju autobiografiu s názvom Ce genre de choses.
Dexter Morgan
Dexter Morgan je fiktívna postava v knižnej sérii, ktorú napísal Jeff Lindsay. Séria zahŕňa knihy Darkly Dreaming Dexter (2004), Dearly Devoted Dexter (2005), Dexter in the Dark (2007), Dexter by Design (2009), Dexter is Delicious (2010) a Double Dexter (2011).
V roku 2006 bola prvá kniha natočená ako seriál s názvom Dexter pre televíziu Showtime. V televíznom seriáli hrá postavu Dextera Michael C. Hall.
Rivera (department)
Rivera je department nachádzajúci sa v severnej časti Uruguaja. Na jeho západnej strane sa nachádza department Salto, na juhu je Tacuarembó, na východe Cerro Largo a na severe leží štátna hranica s Brazíliou. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Rivera, ktoré leží priamo na hranici s Brazíliou (teda na severe departmentu) a tvorí súmestie s brazílskym mestom Santana do Livramento. V departmente Rivera žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 103 493 ľudí, zaberá plochu 9 370 km2, čo z neho robí stredne veľký department tak z hľadiska územia, ako aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Guanajuato (mesto)
Guanajuato je mesto v centrálnom Mexiku a hlavným mestom rovnomenného štátu. Nachádza sa v úzkom údolí, ktoré sa v uliciach mesta zužuje a kľukatí.
Dexter Morgan
História
Dexter zabije svoju prvú obeť v osemnástich rokoch. Harry, ktorý umiera na zápal koronárnych tepien, dá Dexterovi „povolenie" na vraždu nemocničnej sestry, ktorá zabíja pacientov pomocou predávkovania morfiom.
Rivera (department)
Department bol vytvorený v roku 1884, keď bol vyčlenený z departmentu Tacuarembó.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Andé
Andé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dexter Morgan
História
V seriáli vystupuje aj Dexterova nevlastná sestra Debra, ktorá pracuje ako policajný dôstojník; Rita, jeho priateľka, neskôr aj manželka a Ritine dve deti Astor a Cody.
V televíznom seriáli Dexter počas svojho súboja so seržantom Jamesom Doakesom využíva svoje schopnosti v boji muža proti mužovi. Potom Doakes zistí, že na vysokej škole sa Dexter venoval bojovému umeniu menom džiu-džicu. Tiež sa dozvie, že Dexter bol najlepším študentom vo svojej triede na lekárskej škole, ale odišiel aby sa stal forenzným špecialistom.
Dexterova osobnosť a psychologický profil
Dexter považuje sám seba za emocionálne odlúčeného od ľudstva a v popise deja často naráža na „ľudí“ ako by ani nebol jedným z nich. Nakoniec ale v štvrtej sérii v epizóde „Road Kill“ dochádza k záveru, že pokiaľ cítiť výčitky svedomia znamená byť človekom, tak musí byť človek aj on.
Dexter často popisuje pocit vnútornej prázdnoty a tvrdí, že „zabíjanie ho udržuje nažive“. Dexter tvrdí, že nemá žiadne city a ani svedomie a že všetky jeho emociálne reakcie sú len súčasťou jeho dobre natrénovaného systému, ako zakryť kto alebo čo naozaj je. Nemá žiadny záujem o vzťahy alebo sex a svoj vzťah s Ritou považuje len ako „prestrojenie“.
V Dexterovom emocionálnom brnení však existujú diery. Dáva najavo svoju lojálnosť k rodine, predovšetkým ku svojmu adoptívnemu otcovi. „Ako veľmi by som miloval Harryho, keby som bol schopný lásky.“ Jedinou Dexterovou rodinou po Harryho smrti je jeho sestra, Debra, Harryho biologická dcéra. Na konci prvej knihy Dexter pripúšťa, že nedokáže Debre ublížiť alebo dovoliť Brianovi (svojmu bratovi, ktorý sa stal sériovým vrahom), aby jej niečo urobil, pretože ju „má rád“. V poslednej epizóde Dexter pripúšťa, že ľudí k svojmu životu potrebuje.
Dexter má rád deti a považuje ich za viac zaujímavejšie ako ich rodičov. Kvôli tejto náklonnosti Dexter pristupuje ku obetiam, ktoré ublížili deťom, len s veľkým hnevom. V knihe Darkly Dreaming Dexter, Dexter zistí, že Ritin syn Cody vykazuje rovnaké sociopatické príznaky, aké vykazoval Dexter v jeho veku, a teší sa že mu poskytne rovnaké „vedenie“, aké sa mu dostalo od jeho otca Harryho. Svojim spôsobom vidí v Codym svojho vlastného syna. To mu dáva dôvod aby pokračoval vo svojom vzťahu s Ritou.
Zvieratá nemajú Dextera rady, čo môže spôsobiť problémy pri sledovaní obetí, ktoré majú domáce zvieratá. Vraví sa že kedysi mal psa, ktorý naňho štekal a vrčal tak dlho, až bol nútený sa ho zbaviť, a takisto korytnačku, ktorá sa skrývala vo svojom pancieri a ktorá by radšej umrela od hladu, než aby prišla do styku s ním.
Dexterov pracovný postup
Spôsob akým Dexter dopadá svoje obete sa v knihách a seriáli líši. V seriáli to väčšinou robí tak, že sa priblíži ku svojej obeti zozadu a pichne jej anestetikum (ide o etorfín, nazývaný tiež M99), ktorý uvedie jeho obeti do dočasného stavu bezvedomia. Táto injekcia predstavuje tradíciu, ktorá začala už u jeho prvej obeti, nemocničnej sestre. Na získanie týchto uspávacích prostriedkov používa falošné meno Patrick Bateman (meno sériového vraha z knihy American Psycho od spisovateľa Breta Eastona Ellisa). V iných prípadoch Dexter znehybní svoju obeť rukami alebo garotami, na prerušenie prietoku krvi do mozgu.
Guanajuato (mesto)
Mnohé z dopravných tepien mesta sú vedené čiastočne alebo úplne pod zemou. Historické centrum mesta je od roku 1988 vďaka zachovanému komplexu koloniálnych domov, kostolov a iných stavieb, postavených z ružového alebo zeleného pieskovca, zaradené medzi lokality svetového dedičstva.
Dexter Morgan
Dexterov pracovný postup
Tesne pred každou vraždou si Dexter od každej obeti odoberá „trofej“, aby mohol zážitok z vraždy neskôr prežiť „znova“. Dexter tieto „trofeje“ získava tak, že každú obeť poreže chirurgickým skalpelom na tvári pod pravým okom a zachytí malú vzorku krvi, ktorú potom zachytáva medzi dvoma laboratórnymi sklíčkami. V seriáli Dexter tieto krvné vzorky uchováva usporiadané v drevenej krabičke, ktorú má ukrytú v klimatizačnej jednotke svojho domu.
Guanajuato (mesto)
V meste a okolí sa nachádzali bohaté náleziska striebra a tamojšie bane produkovali v období vrcholu až 2/3 svetovej ťažby. Mesto je známe Múzeom múmií, ktoré obsahuje mumifikované telá, nájdené na mestskom cintoríne v 19. a 20. storočí, ako aj Festivalom Internacional Cervantino.
Dexter Morgan
Dexterov pracovný postup
Nakoniec rozporcuje telá svojich obetí, zabalí spoločne s igelitovou plachtou do biologicky rozložiteľných vriec na odpad, pridá niekoľko kameňov z prístavu, kde kotví jeho loď, aby ich zaťažil a všetko zapečatí izolačnou páskou. Tieto vrecia potom naloží na svoju loď a vyhodí ich do oceánu na dopredu vytipovanom mieste.
Dexterova biologická rodina
Televízny seriál aj prvá kniha prichádzajú s odhalením, že Dexter a jeho starší brat Brian boli ako deti dva dni zavretí v nákladnom kontajneri v Miamskom prístave. Boli obklopení mŕtvymi telami, hladovali a pritom sedeli v kaluži krvi. Jedno z tiel patrilo Dexterovej matke. Motorovou pílou ju zabil nejaký chlap a Dexter s Brianom sa na to museli pozerať. Dextera adoptoval vyšetrujúci detektív Harry Morgan, zatiaľ čo Briana poslali do výchovného ústavu.
Temný pasažier
Dexter je nútený zabíjať aby uspokojil svoj vnútorný hlas, ktorý nazýva „Temný pasažier“. Vždy keď tento hlas už nemôže ďalej ignorovať, „dovolí Temnému pasažierovi, aby ho riadil.“
Rivera
Rivera môže byť:
Bersac-sur-Rivalier
Bersac-sur-Rivalier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rocha
Rocha môže byť:
Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky
História
V objekte bývalých Jiskrových kasární na Hlavnej ulici, sídli Ústavný súd SR od roku 2006. Budova nových kasární vznikla v roku 1885 na mieste bývalej mestskej zbrojnice a starých kasární. Od roku 1910 časť kasární slúžila mestskej polícii. V budove malo sídlo aj policajné riaditeľstvo, ktoré sa neskôr presťahovalo na Moyzesovu ulicu.
Od začiatku svojej činnosti v roku 1993 ústavný súd pôsobil v Csáky-Dessewfyho paláci na Hlavnej ulici 72. Dôvodom tohto presťahovania do priestorov na Hlavnej 110, bola najmä nepostačujúca kapacita budovy a taktiež fakt, že ju mal súd v prenájme od súkromnej osoby.
Objekt v ktorom sídli súd v súčasnosti, v roku 2002 Ministerstvo obrany Slovenskej republiky zmluvou o bezodplatnom prevode majetku štátu, previedlo do správy ústavného súdu. Rekonštrukciu budovy za viac ako 199 miliónov korún, realizoval hlavný dodávateľ – Inžinierske stavby Košice a.s..
V súčasnosti ústavný súd sídli v troch budovách tvoriacich jeden komplex. V budove na Hlavnej ulici majú kancelárie sudcovia. V budove na Mäsiarskej ulici sa nachádza hlavná pojednávacia sieň, podateľňa, knižnica, archív a rôzne pracoviská zamestnancov súdu. V budove na Zbrojničnej ulici sú sústredené ubytovacie kapacity pre sudcov a zamestnancov s trvalým pobytom mimo Košíc.
Berneuil (Haute-Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Filetairos (Pergamon)
Filetairos (* 343 pred Kr., Tieion, Paflagonia† 263 pred Kr.) bol vládca Pergamonu v rokoch 282 263 pred Kr.
Pergamon bolo v helénistickom období, t. j. od roku 281 do 133 pred Kr., sídlo kráľov dynastie Attalovcov. Túto dynastiu založil Filetairos, ktorý slúžil v armáde Lysimacha, jedného z nástupcov Alexandra Veľkého (diadochov). Lysimachos v bojoch po Alexandrovej smrti (323 pred Kr.) získal kontrolu nad Tráciou a severozápadnou Malou Áziou. Veľkú časť svojej štátnej pokladnice si uložil v meste Pergamon, ktoré bolo pod dohľadom Filetaira. V roku 281 pred Kr. Lysimachos zahynul v boji a Filetairos od tej chvíle vystupoval ako samostatný panovník vo svojom malom, ale nesmierne bohatom mestskom štáte. Filetairos sa počas svojej 19-ročnej vlády venoval predovšetkým budovaniu mesta, rozširovaniu kontroly nad severozápadnou Malou Áziou a upevňovaniu postavenia svojej rodiny. Počas jeho vlády najväčším problémom boli útočiaci Galovia, bojovný národ zo strednej Európy, ktorý hlavne v rokoch 278 až 275 pred Kr. drancoval mestá severnej a západnej Malej Ázie. Filetairos nemal vlastné deti, preto si adoptoval synovca Eumena a vymenoval ho za svojho nástupcu.
Filetairova mladosť
Filetairos, syn Attala a Boy, pochádzal z paflagonskeho Tieionu, malého mesta na pobreží Čierneho mora. Je možné, že zo strany otca bol macedónskeho pôvodu, ale to nie je isté, pretože meno Attalos, v miestnej podobe Attales, sa vyskytovalo aj v Malej Ázii a jeho matka Boa mala zjavne paflagonske meno. Starogrécky spisovateľ Athénaios zaznamenal: „Karystios vo svojich historických komentároch hovorí, že Filetairos, kráľ Pergamonu a celej krajiny, ktorá sa teraz nazýva Nová provincia, bol synom ženy menom Boa, ktorá bola flautistkou a hetérou, rodenou Paflagončankou." Tzv. Pergamská kronika z 2. storočia (je vytesaná na troch mramorových tabuľkách, fragmenty A, B, C. ) obsahuje fragmenty genealógie (fragment B zjavne odkazuje na predkov Filetaira i to, že jeho matka bola Paflagončanka ), podľa ktorej Filetairos i jeho matka pochádzali z významnej rodiny, je zrejme fiktívna. Filetairos mal dvoch súrodencov: Eumena a Attala (starší bol Eumenes, mladší Attalos ). náhľad|Minca razená za [[Attalos I.|Attala I. zobrazuje profil Filetaira, na líci je znázornená bohyňa Aténa]] Strabón uvádza, že Filetairos bol od detstva eunuch, pretože sa s ním jeho opatrovateľka na pohrebe, na ktorom bolo veľkolepé predstavenie, dostala do davu, kde mu poškodili genitálie. Mať eunucha ako dynastického predka by sa v tom čase mohlo považovať za hanlivý rys, ale pergamskí králi (Attalovci) nikdy neprestali oslavovať jeho dosiahnuté úspechy, minimálne na minciach, kde sa jeho meno často vyskytuje. Okrem toho je Filetairos na minciach jeho nástupcov zobrazovaný (bez prikrášlenia) s telesnými znakmi eunucha (eunuch, ktorý prišiel v detstve o semeníky nezarastal ). To všetko bolo prinajmenšom nezvyčajné. Podľa niektorých historikov je preto možné, že prvých členov dynastie, t. j. Filetaira a jeho synovca Eumena I. nepovažovali za vhodné vyhlásiť za kráľov (prvým kráľom sa stal až Attalos I. po víťazstve nad Galmi). Filetairos dostal dobrú výchovu. Vo svojej dvadsiatke, keď zomrel Alexander Veľký, sa stal dôstojníkom vo vojsku macedónskeho stratéga Dokima, prívrženca Antigona I. Uprostred rastúceho napätia medzi rôznymi kráľmi (boj diodochov) sa v roku 302 pred Kr. pripojil k tráckemu panovníkovi Lysimachovi. Po smrti Antigona v roku 301 pred Kr. v bitke pri Ipse ho Lysimachos za svoju lojalitu poveril službou dohliadať na kráľovskú pokladnicu nachádzajúcu sa v malomázijskom meste Pergamon (bol to poklad o hodnote 9000 talentov, 1 talent = 24,5 kg zlata ). Antigonos veľkú časť tohto pokladu získal z mnohých veľkých kráľovských pokladníc, pravdepodobne najdôležitejšími z nich boli pokladnica v kilíkijskej Kyinde (približne s 3 000 talentmi) a pokladnica v Synnade vo Frýgii.
Vládca Pergamonu
Filetairos bol Lysimachovi vo svojej funkcii strážcu pokladnice v Pergamone dlho lojálny. Keď však v roku 282 pred Kr. Lysimachos na naliehanie svojej manželky Arsinoé popravil svojho jediného syna Agathokla obvineného zo zrady, Filetairos spolu s niekoľkými ďalšími vernými veliteľmi opustil Lysimacha a pripojil sa k Seleukovi I. Pausanias o tom uvádza: „''Mnohé nešťastia sa často ľuďom prihodia z milostnej vášne. Keď bol Lysimachos už v pokročilom veku a sám pre vlastné deti bol považovaný za blaženého a tiež Agathokles mal deti s Lysandrou, poňal za manželku Arsinou, Lysandrinu sestru. Táto Arsinoé zo strachu o vlastné deti, aby sa totiž po smrti Lysimacha nedostali do Agathokleovho područia, usilovala vraj pre to o Agathokleov život. Iní napísali, že Arsinoé pocítila lásku k Agathokleovi, a keď bola odmietnutá, činila mu vraj nástrahy a chystala smrť. Lysimachos sa vraj neskôr dozvedel o zločine svojej ženy, ale nebolo mu to nič platné, pretože nemal jediného priateľa. Keď totiž vtedy Lysimachos strpel Arsinoi, aby odstránila Agathoklea, ušla Lysandra k Seleukovi a vzala so sebou svoje deti a jej bratia ušli k Ptolemaiovi. Medzi tými, ktorí ušli k Seleukovi, bol aj Alexandros, ktorý sa Lysimachovi narodil z Odrysanky. Len čo vtedy prišli do Babylonu, prosili Seleuka, aby vytiahol do boja proti Lysimachovi. Filetairos, ktorému Lysimachos zveril svoje poklady, nesúc ťažko Agathokleovu smrť a majúc podozrenie k Arsinoi, zmocnil sa Pergamu nad Kaikom a po poslovi sa odovzdal i s bohatstvom do moci Seleukovej. O tomto všetkom sa dozvedel Lysimachos a ponáhľal sa do Ázie, prvý sa pustil do boja so Seleukom, bol však porazený na hlavu a sám padol." Lysimachos padol v bitke pri Kurupedione v roku 281 pred Kr. (Seleukos touto bitkou získal značnú časť Malej Ázie). Keď potom Seleukos vpadol do Európy a pokúsil sa zabrať i Macedóniu, zavraždil ho neďaleko Lysimachie Ptolemaios Keraunos'', syn egyptského vládcu Ptolemaia I.
Filetairos preukázal svoju lojalitu Seleukovcom tým, že kúpil jeho telo za veľkú sumu peňazí, dal ho slávnostne spopolniť a poslal ho jeho synovi a následníkovi Antiochovi I. Týmto gestom si zabezpečil svoju pozíciu v Pergamone, Filetairos tak pod Seleukovcami zostal na 19 rokov nezávislým vládcom Pergamonu (spočiatku akéhosi poloautonómneho malého štátneho útvaru pod vládou Seleukovcov ) a možno i rozšíril svoje územie, ktoré na začiatku pokrývalo len mesto Pergamon a bezprostredné okolie údolia rieky Kaikos. Je to zrejmé najmä z mincí. Zatiaľ čo Filetairos prvé mince razil v Lysimachovom mene s portrétom Alexandra, po bitke pri Kurupedione ich razil rovnaké. V poslednej dekáde jeho vlády mali mince Seleukov portrét, ale už s Filetairovým menom.
Boje s Galmi
V roku 278 pred Kr. sa Galovia na pozvanie kráľa Nikoméda I. z Bitýnie sťahovali do Malej Ázie, aby mu poslúžili ako žoldnieri v občianskej vojne. Poslúžili mu dobre, ale Galovia sa už do svojej vlasti nechceli vrátiť a pustili sa do drancovania západnej Malej Ázie. Celý región tak zažíval pohromu neuveriteľných rozmerov, ktoré nikto dlho nepamätal. Bojov proti Galom sa zúčastnil aj Filetairos, ktorý ochránil Pergamské teritórium i územia iných západných maloázijských miest pred ich pustošivými útokmi (najmä za pomoci žoldnierov). Nadobudnutým obrovským bohatstvom, ktoré získal odpadlíctvom od Lysimacha, pomáhal susedným mestám (navzájom ich aj diplomaticky spájal). Napr. mesto Kyzikos dostalo peniaze, obilie, kone a iné prostriedky na niekoľko rokov. Aiolskému Kymé, mestu južne od Pergamonu, bolo darovaných 600 bronzových štítov. Mestá sa za to Filetairovi odvďačili rôznymi spôsobmi, napr. v Kyziku zorganizovali slávnosť s názvom Filetaireia (dokonca s jeho kultovým uctievaním). To isté sa stalo v Kymé, kde Filetairos dostal aj sochu nazvanú po ňom Filetaireion, pri ktorej sa konali dokonca bohoslužby. Veľkorysý bol napr. voči susednému prístavnému mestu Pitané, ktorému dal značný peňažný dar na nákup pôdy, a i k Aigai, kde podporoval mestskú Apolónovú svätyňu. Zdá sa, že Filetairos tiež hľadal kontakt s národne dôležitými posvätnými miestami. V Delfách ho vymenovali za proxena (funkcia podobná s funkciou súčasného honorárneho konzula) i s členmi svojej rodiny (zrejme už v roku 280 pred Kr. boli Filetairos, jeho adoptovaný syn a jeho brat Eumenes menovaní v Delfách za proxenov ). Za svoju štedrosť dostal aj ďalšie ocenenia, napr. na ostrove Délos ho epigram chválil ako víťaza nad Galmi:
Nápis je datovaný do druhej polovice 3. stor. pred Kr. Aj na ostrove Délos sa konala slávnosť pomenovaná po ňom. Filetairos však aj napriek všetkým kultom ustanoveným na jeho počesť nemal titul kráľa. Jednoducho sa nazýval svojím menom (napr. kymskom dekréte, liste Filetairovi ) a menom otca (v Kyziku ), alebo sa nazýval Pergameus, t. j. občan Pergamonu (i v Delfách ). V roku 276 pred Kr., počas vojny s Galmi, sa jeho synovec Attalos na olympijských hrách stal víťazom v tethrippe a bol v Pergamone oslavovaný. Po trojročnom vyčíňaní Galov nakoniec (v roku 275 pred Kr.) predsa len došlo k rozhodujúcej bitke. Antiochos I. sa galskému vojsku rozhodol postaviť (pravdepodobne niekde vo Frýgii) a v tzv. bitke slonov nad nimi zvíťazil (slony pôsobili v boji na ľudí a kone odstrašujúco). Gréci sa dostali do kontaktu so slonmi pri výpravách Alexandra Veľkého.
Výstavba Pergamonu
náhľad|Pohľad na Akropolu v Pergamone (Friedrich Thierch v roku 1882, rekonštrukcia po predchádzajúcich výskumoch). Pergamon, dnes turecké mesto Bergama, je jedným z tých tureckých miest, ktoré sú pekné aj zblízka. Na jeho strmej akropole, ohradenej stupňovito ustupujúcimi hradbami, je viac pamiatok z čias diadochov ako v ostatných ich sídelných mestách dohromady. Na začiatku 3. storočia pred Kr. bol Pergamon len malým gréckym mestom postaveným na vrchu vysokej akropoly, ktorého steny obklopovali domy, vojenské kasárne, sklady, vodné cisterny, agora (s trhoviskom) a malý chrám bohyne Atény (patrónky mesta) postavený z andezitu (miestnej horniny). Neďaleko dolných výbežkov citadely, za hradbami, stál chrám bohyne Demeter. Potraviny sa mestu dodávali z okolitej nížiny, úrodného údolia rieky Kaikos. Mesto bolo postavené na strategicky dobre chránenom mieste so spoľahlivými vodnými zdrojmi.
Zostáva nejasné, čo všetko dal Filetairos v meste Pergamon postaviť a koľko na to investoval zo svojho obrovského bohatstva. Počas svojej vlády však celkom určite dal postaviť chrám bohyne Demeter, chrám bohyne Atény, prvý palác v Pergamone a výrazne prispel k opravám a budovaniu mestského opevnenia. V samotnom meste bola po ňom pomenovaná mestská časť Filetaireia, hoci nie je jasné, či sa pod týmto názvom nazývala časť alebo celé opevnené „staré mesto“. Pokiaľ ide o tzv. „Filetairove mestské hradby“, ktoré začiatkom 3. stor, pred Kr. zahŕňali mestskú oblasť s rozlohou približne 21 hektárov, objavili sa pochybnosti či boli zhotovené v čase jeho vlády. Vo svojej jednoduchej stenovej konštrukcii v porovnaní so vtedajšou budovou pevnosti s mnohými vežami vyzerajú stašie, a preto sa zvažuje, že boli zhotovené skôr.
Bessines-sur-Gartempe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Električková doprava v hornosliezskej konurbácii
Električková doprava v hornosliezskej konurbácii je najväčší električkový systém v Poľsku a jeden z najväčších na svete. Električky tu obsluhuje celkom 13 miest (Będzin, Bytom, Chorzów, Czeladź, Dąbrowa Górnicza, Gliwice, Katovice, Mysłowice, Ruda Śląska, Siemianowice Śląskie, Sosnowiec, Świętochłowice a Zabrze) v hornosliezskej priemyselnej aglomerácii (GOP), kde žijú asi dva milióny ľudí. V súčasnosti (2018) tu jazdí 31 električkových liniek, ktoré prevádzkuje akciová spoločnosť Tramwaje Śląskie. V roku 2015 bolo v prevádzke tratí. Rozchod koľají je štandardný, počet vozňov približne 336. Vozňový park je tvorený predovšetkým električkami Konstal 105Na (celkom asi 91 vozňov), ktoré boli dodávané od roku 1979.
Históriu miestnej električkovej dopravy možno datovať do roku 1894, kedy 27. mája bola sprevádzkovaná úzkorozchodná (neobvyklý rozchod ) medzimestská parná dráha spájajúca Piekary Śląskie a Bytom. O štyri roky bola táto dráha predĺžená do Gliwic a elektrifikovaná. Prvá trať normálneho rozchodu bola postavená v roku 1912 v Katoviciach.
Vozňový park
V hornosliezskej konurbácii je najrozmanitejší vozňový park električiek v Poľsku. thumb|Vozovňa Gliwice
Vozovne
V systéme sa nachádzajú štyri električkové vozovne:
Angerville-la-Campagne
Angerville-la-Campagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Appeville-Annebault
Appeville-Annebault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Beynac
Beynac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Appeville-Annebault
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Beynac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Appeville-Annebault
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Beynac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Appeville-Annebault
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beynac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Armentières-sur-Avre
Armentières-sur-Avre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rocha (department)
Rocha je department nachádzajúci sa vo východnej časti Uruguaja. Na jeho severozápadnej strane sa nachádza department Treinta y Tres, na západnej Lavalleja, na juhozápadnej Maldonado, na severovýchodnej strane leží lagúna Mirim a Brazília a na východnej strane je Atlantický oceán. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Rocha, ktoré leží na juhu departmentu. V departmente Rocha žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 68 088 ľudí, zaberá plochu 10 551 km2, čo z neho robí stredne veľký department tak z hľadiska územia, ako aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1880, keď bol vyčlenený z departmentu Maldonado.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Grace Abbottová
Grace Abbottová (* 17. november 1878, Grand Island, Nebraska, USA – † 19. jún 1939, Chicago, USA) bola americká sociálna reformátorka, ktorá zastupovala USA v Medzinárodnej organizácii práce. Podieľala sa na prijatí prvého federálneho štatútu obmedzujúceho prácu mladistvých (Keating-Owen Act, 1916).
Union List of Artist Names
Union List of Artist Names, skrátene ULAN je online databáza, ktorá obsahuje asi 293 000 mien a ďalších informácií o umelcoch. ULAN vytvorila a spravuje inštitúcia Getty Research Institute v Los Angeles. Aj keď je ULAN zobrazovaný ako zoznam, ide o tezaurus.
Obsah
Údaje zahŕňajú celé mená, pseudonymy, prepisy a varianty v rôznych jazykoch a mená, ktoré sa v priebehu času zmenili (napr. po svadbe). Medzi týmito menami je jedno označené ako preferovaný názov.
Databáza je zameraná na umelcov. V databáze je každý záznam identifikovaný jedinečným číselným kódom. Záznamy sú vzájomne prepojené so súvisejúcimi umelcami a dátami. Databáza sa nachádzajú autorov od antiky až po súčasnosť a jej rozsah je celosvetový.
V ULAN sa nachádzajú vlastné mená a súvisejúce informácie o umelcovi. Ako umelci môžu byť vedení buď fyzické osoby alebo skupiny jednotlivcov pracujúci spoločne (právnické osoby). Prevažne sú zahrnutý umelci z oblasti výtvarného umenia a architektúry, prípadne aj z literatúry. Herci, tanečníci a speváci obvykle zahrnutí nie sú.
História
Práce na ULAN začali v roku 1984, keď sa Getty Institute rozhodol zlúčiť a koordinovať jednotlivé samostatné databáze. Vznikli tak slovníky pre mená umelcov (ULAN) a geografické mená (TGN). V roku 1987 Getty Institute vytvoril oddelenie, ktoré sa venuje zostavovaniu a terminológií. Databáza ULAN bola pôvodne určená len pre interné využitie, záujem o jej využívanie však prejavili aj odborníci z iných inštitúcií. Getty Institute preto ULAN sprístupnil aj pre širšie využitie v súlade s princípmi katalogizácie a terminológie a so zárukou relevantných literárnych prameňov.
Pôvodne bol ULAN zostavený ako jednoduchý abecedný zoznam zahrňujúci mená a životopisy, v 90. rokoch 20. storočia bol uvedený do súladu s národnými a medzinárodnými normami pre tezaurus. Jeho pôsobnosť bola rozšírená aj na firemné subjekty, napríklad architektonické ateliéry alebo úložisko umenia.
ULAN bol v roku 1994 publikovaný v tlačenej podobe a ako strojovo čitateľný súbor. Vzhľadom na rastúci objem a časté zmeny a doplnky sa ukázala tlačená verzia ako nepraktická. Je teda naďalej publikovaná len v elektronickej podobe a s možnosťou online vyhľadávania.
Echekrates
Echekrates alebo Echekratés (Echekratés) môže byť:
Achondrit
náhľad|Anchondrit z Cumberland Falls v Kentucky
Achondrit je druh meteoritu s väčšou, hrubšou veľkosťou zrna a šedou farbou. Patrí medzi vzácne meteority a tvoria iba 7% z na Zem spadnutých meteoritov. Jedná sa o magmatickú horninu. Pravdepodobne ide o úlomky kremičitanových kôr asteroidov, ktoré sa rozpadli po vzájomnej zrážke.
Zloženie
Achondrit je tvorený rôznymi kremičitanovými minerálmi, predovšetkým plagioklasmi, olivínmi a pyroxénmi. Oproti oveľa bežnejším chondritovým meteoritom obsahujú menej železa.
Typy
Najbežnejším achondritom je eukrit, ktorý sa veľmi podobá pozemskému bazaltu nachádzajúcom sa pri oceánskom dne. Ďalším typom je diogenit, ktorý vznikol zadržaním čadičovej taveniny v magmy a nahromadením pyroxenových kryštálov z dna magmatického krbu. Zmes oboch variantov sa nazýva howardit.
Medzi achondrity sa radí aj ďalšie typy meteoritov ako napr. Aubrit, urcilit, acapulocit a angrit. Jedná sa však o počtom pomerne nevýznamné.
Vznik
Pôvodne rovnorodý materiál diferencioval v roztavenom chondritovej hmote, tým sa nahromadili kovy v strede telesa a vytvorili tak jadro asteroidu. Ľahká kremičitanová hmota zostala na povrchu.
História
To že je achondrit magmatického pôvodu prvýkrát rozpoznal nemecký bádateľ Gustav Rose, profesor mineralógie pôsobiaci na univerzite v Berlíne. Jeho koníčkom bolo cestovanie po Ázii a Rusku spolu s Alexandrom Humboldtom, kde zbieral minerály a meteority.
Sveštnik
Sveštnik (, doslova Svietnik) je vrch v pohorí Pirin v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Opis
Podľa väčšiny zdrojov je najvyšším vrchom Južného Pirinu, podcelku pohoria Pirin    (niektoré zdroje však uvádzajú  ako najvyšší vrch Ušite . Dosahuje výšku      a je súčasťou hlavného hrebeňa masívu Južného Pirinu.  Nachádza sa južne od horského sedla Popovi livadi    a severozápadne od vrcholu Ušite s ktorým je spojený horským sedlom. Juhovýchodne od Sveštniku sa nachádza druhý najvyšší vrch Južného PirinuMutorok . Na juhozápadnej strane sa od vrcholu oddeľuje krátky vedľajší horský hrebeň.
Vrch samotný sa skladá z granitu,  pôda, ktorou je pokrytý je lesná hnedozem. Je zaobleného kónusovitého tvaru,  avšak s veľmi strmými svahmi,  ktoré sú na juhovýchodnej strane vrchu takmer vertikálne. Sveštnik je čiastočne zalesnený pričom vegetácia je vo forme zmiešaného lesa. Zalesnené časti sa nachádzajú najmä na západných svahoch vrchu (najviac vyskytujúce sa druhy drevín sú borovica balkánska Pinus peuce a rôzne druhy smrekov). Južné a juhozápadné svahy vrchu sú trávnaté.
Kambrická explózia
Kambrická explózia je označenie rapídneho (5 až 10 miliónov rokov, podľa aktuálnych poznatkov však trvala skôr 40-80 miliónov rokov ) rozšírenia rozmanitých a komplexných mnohobunkových živočíchov v období kambria. To sa udialo približne pred 530 miliónmi rokov. Dôkazom tohto rozšírenia sú nálezy veľkého množstva fosílií dovtedy nevyskytujúcich sa typov živočíchov na mnohých miestach sveta. Sú to napríklad červy, ramenonožce, mäkkýše (ak prekambrický rod Kimberella nie je mäkkýš), článkonožce, ostnatokožce a dokonca aj najstaršie stavovce. Veľký počet známych živočíšnych kmeňov má svojich prvých reprezentantov už v kambrických vrstvách, pričom niektoré z nich neskôr úplne vyhynuli (napríklad kmeň Vetulicolia).
Objavili sa živočíchy, ktoré sa dokázali voľne pohybovať, vyvinuli si oči, zuby a exoskelet. Najznámejšími živočíchmi z tohto obdobia sú trilobity, rané článkonožce podobne ako Marrella. Objavili sa druhy ako Pikaia – raný chordát a hojne sa vyskytovali červy ako napr. mnohoštetinatec Canadia a Ottoia (zahrabaný červ, ktorý lovil). Medzi ďalšie rody patria Hallucigenia a Aysheia podobajúce sa na dnešné stonôžky. Najväčším predátorom bol rod Anomalocaris. Objavili sa „prvé ryby“ ako napr. Myllokunmingia a Haikouichthys. Náhle objavenie sa zložitých kambrických živočíchov a prakticky bez evidentných priamych predkov vo fosílnom zázname vyvoláva aj dnes tri základné otázky: Už približne v polovici 19. storočia bola kambrická explózia – náhly výskyt fosílií zložitých organizmov v „prvotných vrstvách“, známa a vyvolala prudkú vedeckú debatu. Charles Darwin ju považoval za jednu z hlavných a oprávnených námietok, ktoré mohli byť vznesené voči jeho evolučnej teórii. V 20. storočí boli objavené skvelo zachované fosílie z tohto obdobia (Burgess Shale, Chengjiang a inde), ktoré vzbudili nový záujem o túto problematiku. Významný evolučný biológ S. J. Gould spolu s N. Eldredgeom vyvinuli obmenu tradičnej gradualistickej evolučnej teórie (prerušovanú rovnováhu), v snahe plne vysvetliť všetky rysy fosílneho záznamu. V súčasnosti výrazne rozprúdili diskusiu o jej príčinách a priebehu zástancovia hnutia inteligentného dizajnu (respektíve kreacionisti). Takže kambrická explózia stále zostáva (kvôli svojej jedinečnosti, ako aj kontroverznosti) významným „motorom“ vedeckého výskumu aj v súčasnosti.
História
Geológovia už od čias Williama Bucklanda (1784 – 1856) poznali výrazný skok vo fosílnych záznamoch, ktoré podľa dnešnej terminológie označujeme ako kambrium. Charles Darwin považoval toto náhle objavenie sa množstva rozmanitých živočíšnych druhov a neprítomnosť ich zrejmých predkov, či prechodných medzičlánkov za jednu z najvážnejších námietok voči svojej evolučnej teórii. Preto riešeniu tejto otázky venoval celú kapitolu svojej knihy „O pôvode druhov“. Označil fosílne doklady za veľmi nekompletné (v jeho dobe naozaj také aj boli ) a predpokladal, že neskoršie objavy fosílií vytvoria obraz minulosti, ktorý bude zlučiteľný s jeho evolučnou teóriou. Americký paleontológ Charles Walcott sa domnieval, že predkovia kambrických živočíchov existovali v geologickej dobe „lipalian“, keďže sa z nej nezachovali žiadne fosílie. Neskôr bolo objavené, že história života začína približne pred 3,4 miliardami rokov. Horniny tohto veku vo Warrawoona v Austrálii obsahujú vrstvičky označované ako stromatolity, ktoré predstavujú pozostatky po kolóniách siníc. Fosílie (Grypania) oveľa komplexnejších eukaryotických buniek, z ktorých sú vybudované všetky dnešné živočíchy, rastliny a ryby sa našli v horninách spred 1,4 miliardy rokov v Číne a Montane. Horniny datované od 565 do 543 miliónov rokov obsahujú fosílie fauny Ediacara, mnohobunkových organizmov, ktoré sú ale veľmi odlišné od dnešných živočíchov. Intenzívny záujem o kambrickú explóziu odštartoval Harry Wihittington s kolegami, ktorí v 1970 znovu preskúmali veľa fosílií z Burgess Shale a tvrdil, že niektoré z nich boli veľmi komplexné, ale výrazne odlišné od súčasných živočíchov. Najrozšírenejší z nich, Marrella, bol jasne článkonožec, ale nedá sa zaradiť do žiadnej súčasnej triedy článkonožcov. Ďalšie organizmy, ako napríklad päťoká Opabínia alebo Wiwaxia boli natoľko odlišné od všetkých nám známych, že sa považujú za úplne iný kmeň len vzdialene príbuzný niektorým, ktoré poznáme dnes. Stephen J. Gould v 1989 popularizoval túto problematiku v knihe Wonderful life a priniesol otázky o pôvode a význame tejto explózie. Obaja vedci zhodne považovali objavenie moderných živočíchov za veľmi náhle. Stephen J. Gould preto neskôr s N. Eldredgeom vyvinuli nový typ evolučnej teórie (prerušovaná rovnováha) na vysvetlenie tohto prekvapujúceho javu – ako dlhé obdobia, keď sa živočíšne druhy prakticky nemenia, prerušované krátkymi okamihmi rýchlej zmeny. V poslednej dobe sa nanovo rozprúdila diskusia o jej príčinách a to jednak vďaka novým objavom (napríklad avalonská explózia ), jednak kvôli debutu hnutia inteligentného dizajnu. Ich postoj predstavuje tvrdenie, že na jej vysvetlenie nepostačujú len známe, čisto materialistické mechanizmy. Takéto rýchle objavenie sa zložitých a nápadne odlišných organizmov považujú za lepšie vysvetliteľné pôsobením inteligentného činiteľa. Táto teória je však v súčasnosti výrazne minoritným prúdom vo vedeckej komunite. Výskum tejto udalosti bude naďalej pokračovať, keďže nás privádza do najranejších štádií objavenia sa komplexných živočíchov na Zemi.
Typy dokladov
Ide najmä o fosílie a chemické stopy v horninách.
Datovanie
Solídne absolútne rádiometrické datovania (určenie absolútneho veku fosílie napríklad vzhľadom na vek Zeme) prišli len v nedávnej dobe a len pre niektoré oblasti výskytu fosílií. Čas Kambria bol určovaný niekoľkokrát a jednotlivé vedecké štúdie sa v tejto otázke čiastočne líšia. Napríklad podľa jedného z posledných výskumov používajúceho datovanie kryštálov zirkónu zo Sibíri tesne spod a tesne znad kambrických vrstiev vyšiel nasledovne: začiatok kambria na 543 miliónov rokov, objavenie prvého živočíšneho kmeňa na 530 miliónov rokov. Zároveň sa zistilo, že Kambrium trvalo neobyčajne krátko – približne 5 miliónov rokov a je nepravdepodobné, že by prekročilo 10 miliónov rokov. Čínsky paleontológ Chen Junyuan to opísal: „porovnaním s viac ako 3 miliardovou históriou života na Zemi, čas tejto etapy kambrickej explózie je približne len ako 1 minúta voči 24 hodinovému dňu. Relatívne datovania (či fosília A bol skôr ako fosília B) sú tiež pomerne obťažné, pretože je potrebné nájsť skaly rovnakého veku a to aj na rôznych kontinentoch. Preto je zatiaľ potrebné brať datovania s určitou rezervou, kým nebudú k dispozícii lepšie údaje.
Fosílie
Fosílie tiel živočíchov sú naše najinformatívnejšie zdroje. Fosilizácia je veľmi zriedkavý jav a väčšina fosílií bola pravdepodobne zničená eróziou alebo zmenami pred svojím objavením. Preto zvyčajne čím ďalej ideme do minulosti, tým menej fosílií nachádzame, neplatí to však vždy. Niektoré prostredia sú vhodnejšie na zachovanie fosílií ako iné. Signor-Lippsov efekt znamená, že fosilizované organizmy zvyčajne žili už dlho predtým, než sa našli v skamenelinách. Takisto nie všetky časti organizmov rovnako dobre fosilizujú. Ich tvrdé časti, napríklad schránky mäkkýšov, sa pomerne ľahko zachovajú, kým mäkké časti tiel sa zachovajú menej často. V skamenelinách z tohto obdobia nachádzame teda jednak živočíchy s tvrdou schránkou, ale (čo je pre nás veľmi cenné) boli zachované aj živočíchy s plne mäkkým telom. V nálezisku Burgess Shale sa našli aj dnes žijúce druhy (napríklad pŕhlivce, rebrovky, obrúčkavce, pazúrikavce, chytadlovité a priapuly) a na iných miestach viacero fosilizovaných medúz. Ako dokazujú mnohé náleziská, tieto organizmy boli rozšírené po celom svete. Kambrické fosílie obsahujú neobvykle veľké množstvo lagerstätten – miest s tak dobre zachovanými živočíchmi, že sa dokonca zachovali aj mäkké časti ich tiel. To umožňuje paleontológom skúmať vnútornú anatómiu živočíchov, ktoré sú v iných usadeninách zachované len ako schránky, pazúry atď. Väčšina významných kambrických lagerstätten patrí do skorého kambria – náleziská Chengjiang v Číne a Siirus Passet v Írsku. Stredné kambrium je v Burgess Shale v Britskej Kolumbii a v Kanade. Neskoré kambrium je v Orstene vo Švédsku. Hoci lagerstätten zachovali oveľa viac než konvenčné fosílie, stále nie sú dokonalé. Sú obmedzené na pomerne úzku oblasť prostredia (napríklad bahno) a väčšina živočíchov preto pravdepodobne nie je zachovaná. Predpokladá sa aj, že nezachovali živočíchy presne v ich životných podmienkach. Hoci súčasný fosílny záznam niektorí vedci považujú stále za nekompletný, iní ho už považujú za dostatočný na adekvátne skonštruovanie základnej vzorky histórie života. Paleontológ Michael Foote (Chicago University) argumentuje, že už máme reprezentatívnu vzorku morfologickej rozmanitosti, takže sa môžeme spoliehať na modely dokumentované fosílnym záznamom a hoci je ešte veľa toho, čo sa máme z vývinu formy naučiť, v mnohých ohľadoch je náš pohľad na históriu biologickej rozmanitosti zrelý.
Fosílie stôp
Vedci skúmajú okrem fosílií tiel aj rôzne stopy, ktoré živočíchy zanechali, napríklad zvyšky po jedení, po pazúroch, stopy v pôde po zavŕtavaní sa atď. Tieto však majú väčší význam v neskorších geologických obdobiach.
Geochemické pozorovania
Niektoré chemické ukazovatele indikujú drastické zmeny spadajúce do obdobia začiatku kambria. Sú v zhode s masovým vyhynutím alebo veľkým oteplením. Nie je jasné, či ide o príčiny kambrickej explózie alebo jej dôsledky.