cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ozónová diera
Podnebie
Ďalšie obavy sú spojené s druhou významnou úlohou ozónu v atmosfére. Opakované cykly vzniku a zániku ozónu v atmosfére sú sprevádzané celkovou absorpciou slnečného žiarenia, ktoré sa nakoniec hromadí v stratosfére vo forme tepla. Preto možno predpokladať, že akýkoľvek úbytok ozónu môže spôsobiť zmenu teplotnej štruktúry atmosféry. Okrem toho ozón absorbuje infračervené žiarenie, a preto tiež akékoľvek zmeny jeho koncentrácie v troposfére v dôsledku jeho redistribúcie len zvýšia účinok skleníkového efektu.
V druhej polovici 20. storočia sa zmenila distribúcia ozónu s poklesom v stratosfére a nárastom v troposfére. Obidva tieto javy prispeli k ohrievaniu Južného oceánu. Podľa štúdie tieto zmeny prispeli 30 % z celkového nárastu teploty tohto oceánu.
Prevencia stenčovania
Prvým krokom k obmedzovaniu vypúšťania CFC (freónov) do životného prostredia bola akcia v USA v roku 1977, keď tri federálne organizácie vydali spoločné vyhlásenie, ktoré viedlo k prijatiu zákonov zakazujúcich používanie CFC sprejov v nádobách od konca roku 1978.
Prvé kroky k dosiahnutiu medzinárodnej dohody boli urobené v roku 1981. Bola vytvorená pracovná skupina právnych a technických odborníkov, poverená zostavením návrhu „Konvencia na ochranu ozónovej vrstvy“, a po dlhých rokovaniach sa dospelo k Viedenskej dohode, ktorú v marci 1985 podpísalo 20 štátov.
Montrealský protokol bol dohodnutý 16. septembra 1987. Ratifikovalo ho 11 štátov, ktoré predstavovali dve tretiny celkovej spotreby a bola doňho zavedená odstupňovaná kontrola piatich CFC a troch halogénov. Celkovým cieľom bolo do roku 1992 zmraziť spotrebu halogénov na úrovni roku 1986 a do roku 2000 znížiť spotrebu CFC na 50 % úrovne 1986, postupné vyradenie zlúčenín s dlhou životnosťou ako aj metylchloroformu, CFC, halogénov, chloridu uhličitého a hľadanie iných technických možností.
Regenerácia
Ozónová diera vzniká na jeseň a počas nasledovných troch mesiacov sa rozširuje. V poslednom období zaberala najväčšiu rozlohu v roku 2000 a to až 29 mil. km², ale v posledných rokoch dochádza k jej postupnému zmenšovaniu. V roku 2009 mala rozlohu 24 mil. km² a v roku 2010 už len 22 mil. km². V praxi to znamená, že v minulosti prijaté medzinárodné opatrenia voči freónom boli účinné a o 15 – 20 rokov ozónová diera pravdepodobne zmizne.
Stoj, lebo mamička vystrelí!
Stoj, lebo mamička vystrelí! (ang. Stop! Or My Mom Will Shoot) je americká akčná komédia z roku 1992, ktorú napísal Blake Snyder, William Osborne a William Davies, režíroval Roger Spottiswoode, v ktorej hlavnú úlohu zahrali Sylvester Stallone a Estelle Getty.
Dej
Zdanlivo krehká matka (Estelle Gettyová) tvrdého policajta (Sylvester Stallone) prichádza aby zostala so svojím synom a postupne mu zasahuje do života. Kúpi mu samopal MAC M10 a začne sa starať do jeho policajných prípadov.
Fyziológia
Fyziológia je predmet štúdia na lekárskych a prírodovedeckých fakultách.
Z gréckeho fysis - podstata, pôvod a logía - veda
Zakladateľom modernej experimentálnej fyziológie bol William Harvey ktorý opísal krvný obeh človeka. Významnú úlohu vo vývoji fyziológie zohral aj Iľja Iľjič Mečnikov. Mečnikov skúmal imunitu a zaviedol pojem fagacytóza
Vybrané pododbory fyziológie
Toto rozdelenie nie je kompletné, existuje množstvo ďalších oblastí fyziológie. Vzájomne sa často prekrývajú.
Úrovne organizácie živočíšneho tela
1. Chemická úroveň - Atómy
2. Bunková úroveň - Bunky
3. Tkanivová úroveň - Tkanivo
4. Orgánová úroveň - Orgán
5. Úroveň orgánových systémov - Orgánový systém
6. Organizmová úroveň - Organizmus
Religion in Geschichte und Gegenwart
Religion in Geschichte und Gegenwart (dosl.: Náboženstvo v dejinách a v súčasnosti, skratka: RGG) je nemecká teologická a religionistická encyklopédia, ktorú vydalo tübingenské nakladateľstvo Mohr-Siebeck.
Ťažisko jej obsahu spočíva v (evanjelickom) kresťanstve, obsahuje však mnoho tém z iných náboženstiev, filozofie, etiky, politológie, ekonómie, psychológie, sociológie a literatúry. Prevládajú v nej pritom liberálne teologické názory. Najaktuálnejšie je osemzväzkové štvrté vydanie (RGG4), register by mal vyjsť roku 2007.
Vydania
Prvé vydanie (vyd. Friedrich Michael Schiele a Leopold Zscharnack) vyšlo v rokoch 1909 – 1913. Predstavovalo zhrnutie teologického skúmania až do 19. storočia. Vyvinulo sa z liberálnej religionisticko-teologickej edície Heften für Religion in Geschichte und Gegenwart.
Druhé, úplne prepracované vydanie (vyd. Hermann Gunkel a Leopold Zscharnack) vyšlo v rokoch 1927 – 1931. Výraznejším spôsobom sa v nej prepojilo náboženstvo s kultúrou a zohľadnili sa nekresťanské náboženstvá. Vo jednotlivých článkoch sa odzkadľuje aj teologický posun po prvej svetovej vojne.
Tretie vydanie (vyd. Kurt Galling) vyšlo v rokoch 1957 – 1962. Reflektovalo teologickú situáciu po druhej svetovej vojne a rozvoj ekumenickej spolupráce.
Štvrté vydanie (vyd. Hans Dieter Betz a kol., skratka: RGG4) vyšlo v rokoch 1998 – 2005. Snaží sa vyrovnať s novou teologickou situáciou na začiatku 21. storočia. Články sa zaoberajú súčasným stavom poznania, problematikou metodológie a novými oblasťami bádania. Do lexikónu prispelo takmer 4 000 autorov zo 74 krajín.
Aromatický amín
[[Anilín je najjednoduchší aromatický amín.|alt=Anilín je najjednoduchší aromatický amín.|náhľad]] Aromatický amín je organická zlúčenina, ktorá sa skladá z aromatického jadra naviazaného na amínovú skupinu. Je to široká skupina zlúčenín, do ktorej patria anilíny, ale i mnohé látky s komplexnými aromatickými kruhmi (obsahujú jedno alebo viac benzénových jadier) a amínmi (-NH2, -NH-). Tieto zlúčeniny sa vyskytujú bežne v dennom živote.
Aromatické amíny v textíliách
Mnohé aromatické amíny sú mutagénne. Od februára 2017 platí štandard ISO 14362-1:2017, ktorý popisuje metódy detekcie niektorých aromatických amínov, ktoré vznikajú rozkladom azofarbív. Tento štandard bol oficiálne odsúhlasený Európskym výborom pre normalizáciu a nahradzuje štandardy ISO 24362-1:2014. Tento štandard popisuje proces na detegovanie aromatických amínov, ktoré sú v EÚ zakázané, vznikajúcich z azofarbív v textíliách, vrátané prírodných, umelých, regenerovaných a zmiešaných tkanín. Tento štandard je platný i pre všetky farbené textílie, napríklad pre farbené, potlačené a potiahnuté textílie.
Príklady
Aromatické amíny sa bežne používajú ako prekurzory pesticídov, farmaceutík a farbív.
Pravták
Pravták môže byť:
Pravtáky môže byť slovenské označenie pre taxonomické jednotky:
Chickenfoot
Chickenfoot je americká hardrocková skupina, ktorá vznikla v roku 2008. Je považovaná za superskupinu, pretože všetci štyria členovia boli alebo sú súčasťou známych skupín (s výnimkou Satrianiho, ktorý je skôr sólový umelec): spevák Sammy Hagar (ex-Van Halen a Montrose), basgitarista Michael Anthony (ex-Van Halen), gitarista Joe Satriani a bubeník Chad Smith (Red Hot Chili Peppers). Symbol a názov skupiny odkazujú na mierový symbol a znak stopy amerického kuraťa.
História
História sa začína v Cabo San Lucas, mexickom meste kde Sammy Hagar v roku 1990 si otvoril klub s kolegami Van Halen s názvom Cabo Wabo Cantina. Prakticky ihneď nastala situácia, o ktorej sa Sammy vyjadril v poľskom Teraz Rocku: "Prestali sme byť priatelia, začali sme sa nenávidieť a hádali sa" Vokalista vykúpil podiely zostávajúcich majiteľov a prebudoval miesto v jednu z najväčších atrakcii. V roku 2002 sa na jednej akcii objavil Chad Smith, bubeník Red Hot Chili Peppers, ktorý bol v Mexiku na dovolenke. Každý rok Sammy uskutoční narodeninové oslavy, ktoré trvajú týždeň a počas nich hrá z rôznymi ľuďmi. Chad si kúpil vlastný pozemok, páni sa spriatelili a rozhodli sa spolu hrať. Hagar sa chopil gitary, na bas gitaru nastúpil Michael Anthony a po niekoľkých ďalších rokoch trio vystupovalo niekoľkokrát ročne. V roku 2008 prevzal iniciatívu Chad Smith: "Povedal som Sammymu, že Chili Peppers si berú na nejaký čas voľno a že je to vynikajúca chvíľa pre nahranie albumu. On na to zareagoval nadšené, ale hneď podotkol, že nie je dostatočne dobrý gitarista, aby mohol hrať so mnou a Mikeom" Vokalista zavolal Joe Satrianimu, s ktorým mali nejaké pletky v kapele Planet Us (2002 – 2003). Virtuóz súhlasil prakticky ihneď "Bola to šanca na rozšírenie mojich aktivít a súčasne je to návrat k hudbe, akú som komponoval v dobe, než som sa rozhodol pre sólovú kariéru. Vždy som sa považoval za gitaristu, ktorý stojí v pozadí za spevákom". Kapela spolu hrala na koncerte Hagara v The Pearl Concert Theater v Las Vegas, v roku 2008. Akcia sa im tak zapáčila, že zatúžili po niečom viac. "Pozreli sme sa na seba a hneď nám bolo jasné, že to medzi nami klape. Čo sme s tím mali robiť" spomína Satriani. Počas prvého víkendového jamovania vzniklo niekoľko nových skladieb. S takým prístupom a rýchlosťou vznikal celý materiál úplne bez problémov. V septembri odišli hudobníci do Skywalker Sound, štúdia George Lucasa, aby tam nahrali prvé album. Do decembra sa tam objavili ešte 2-krát. K posledným úpravám prišlo tento rok 5. júna, keď nové album Chickenfoot uzrelo svetlo sveta.
Felsőszentmárton
Felsőszentmárton je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Sellyskom okrese.
Má rozlohu 1946 ha a žije tu 995 obyvateľov (2007).
Otočenie
Otočenie alebo otáčanie môže byť:
Otáčanie je vo fyzike otáčavý pohyb.
Montpezat-sous-Bauzon (kantón)
Montpezat-sous-Bauzon je francúzsky kantón v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa zo siedmich obcí.
Otrokárstvo (využívanie otrokov)
Trh s otrokmi|thumb thumb|[[Vojtech Pražský|Sv. Vojtěch na dvore kniežaťa Boleslava II. vystupuje proti židovským obchodníkom s otrokmi (detail z brány v katedrále v Hnezdne)]] Otrokárstvo je systém založený na využívaní práce (dočasných, doživotných či dedičných) otrokov. Človek žijúci v otroctve, otrok, je úplne osobne závislý a neslobodný a je predmetom vlastníctva.
Otrokárstvo je jav, ktorý sa vyskytoval už v tých najstarších civilizáciách a sú oblasti, kde pretrváva dodnes. Dôvodom jeho vzniku bol posilňovanie a udržanie hospodárskej činnosti. Zároveň zotročovatelia takmer vždy vnímali otrokov ako "divoké bytosti alebo barbarov". Dokonca aj v starom Grécku samotný Aristoteles tvrdí, že otroctvo je prirodzený jav, umožňujúci slobodnému človeku venovať svoj čas politike a dobrej správe verejných statkov.
Otrok
Otrok (knižne rab, zriedkavo abd), je osobne neslobodný človek, ktorý je v úplnom neobmedzenom vlastníctve inej osoby, tzv. otrokára, spravidla ako pracovník. Otrok môže byť dočasný, doživotný alebo dedičný.
V marxistickej historiografii je to zároveň hlavná výrobná sila otrokárskej spoločnosti.
Otrokár
Otrokár je osoba vlastniaca otroka/otrokov.
V marxistickej historiografii je to zároveň príslušník vládnucej triedy v otrokárskej spoločnosti vlastniaci okrem výrobných prostriedkov (napr. latifundií) aj bezprostredných výrobcov – otrokov.
Otrokárstvo v staroveku
Prvé, aj keď veľmi strohé záznamy o výskyte otrokov pochádzajú zo sumerského obdobia v Mezopotámii. V starom Egypte podiel otrokov na výkonnosti ekonomiky osciloval. Zdrojom otrokov boli dobyvačné vojny a neexistovala žiadna právna úprava regulujúca otrokárstvo.
V starom Ríme je už otrokárstvo regulované aj zákonom. Tento stanovuje aj možnosť prepustenia otroka na slobodu, ktoré však musí vždy byť odôvodnené. Najväčší rozmach tu otrokárstvo nadobudlo v období medzi 5. a 1. storočím pred Kr. Po vzniku a postupnom rozšírení kresťanstva a jeho téz, ale aj (a najmä) vďaka zániku tradičného zdroja nových otrokov v dôsledku ukončenia územnej expanzie Ríma.
V Európe otrokárstvo zaniklo v stredoveku, kedy ho postupne nahradilo nevoľníctvo. Na rozdiel od otrokov, nevoľníci mali čiastočnú slobodu a mali určité práva. Boli však zaviazaní pracovať na pôde feudála.
V krajinách, kde dominoval islam, sa pôvodná podoba otrokárstva v stredoveku prakticky nezmenila.
Obchod s čiernymi Afričanmi
Kolonizácia Ameriky Európanmi viedla k expanzii, ktorá si vyžadovala lacnú pracovnú silu. Spočiatku boli zotročované domorodé kmene, ale vzhľadom na ich slabú dispozíciu pre ťažkú fyzickú prácu sa začali čoskoro dovážať odolnejší čierni Afričania. Tento obchod dosiahol najväčší rozmach v 18. storočí. Odôvodnenie jeho existencie poskytovala ideológia rasizmu, tvrdiaca, že čierni otroci nemajú dušu, lebo v opačnom prípade by cirkev mohla vyhlásiť otrokárstvo za nezákonné.
Arabský obchod s otrokmi
Podobne aj Arabi udržovali významný trh s otrokmi, avšak nielen čiernymi, ale aj bielymi. Profesor profesor dejín Robert Davis z Ohio State University odhaduje, že od 16. do polovice 18. storočia bolo v Severnej Afrike zotročených 1 až 1,25 milióna bielych kresťanov z Európy. Prvých dovážali obchodnými cestami cez Saharu a východnú Afriku (tu najmä cez ostrov Zanzibar) a druhých brali do zajatia ich pirátske lode v Stredozemnom mori a na pobreží Afriky. Tento obchod pretrvával od 8. do 20. storočia. Jeho rozsah bol podobný alebo aj väčší ako dovoz otrokov do Ameriky.
Tretina populácie raných islamských štátov západného Sudánu (dnešná Západná Afrika) ako Ghana (750-1076), Mali (1235-1645), Segou (1712-1861) a Songhai (1275-1591) bola zotročená. Otroci boli zakupenia alebo odchyteni na hraniciach islamského sveta a potom importovaný do hlavných centier, kde prebiehali trhy s otrokmi, odkiaľ boli vo veľkom distribuovani. V 9. a 10. storočí čierni otroci mohli predstavovať aspoň polovicu z celkového počtu obyvateľov dolného Iraku. V rovnakej dobe mnoho otrokov v regióne tiež pochádzalo zo Strednej Ázie a Kaukazu a mnoho otrokov bolo tiež nadobudnutých z vojen s kresťanskými národmi stredovekej Európy.
Snahy o zákaz otrokárstva
Počnúc 18. storočím začínajú silnieť snahy o postavenie otrokárstva mimo zákon. Existovali preto dva základné dôvody:
Preto tieto snahy aj skutkami začala ako prvá podporovať Veľká Británia. So schválením zákonov (1807) išli ruka v ruke aj praktické opatrenia: britské vojenské lode prenasledovali lode otrokárov po všetkých svetových moriach. V rokoch 1830 až 1860 sa pod nátlakom Veľkej Británie k tejto praxi postupne pridali aj ďalšie koloniálne mocnosti. Bývalé španielske kolónie v Amerike, ktoré sa osamostatnili na začiatku 19. storočia, otroctvo zrušili postupne do roku 1850. V euroamerickom svete sa otrokárstvo najdlhšie udržalo v USA, kde bolo otroctvo zrušené až v roku 1865, a následne aj v posledných španielskych dŕžavách Portoriko (1873) a Kuba (1886) a napokon v Brazílii (1888).
Otrokárstvo v 20. storočí a dnes
thumb|230px|Moderný výskyt otroctva na percentá populácie podľa jednotlivých krajín. Odhad organizácie Walk Free Foundation. Odhady podľa iných zdrojov môžu byť vyššie. Hoci takmer všetky krajiny podpísali dohody o zrušení otroctva, otrokárstvo sa vyskytuje na mnohých miestach sveta dodnes: najmä v nedostupných oblastiach, kde nie je efektívna štátna správa a kde jej prípadní zástupcovia, zodpovední za vynútiteľnosť práva, sú novodobými otrokármi korumpovaní. Súčasné formy otrokárstva sú rôznorodé a líšia sa prípad od prípadu. Oficiálne je otroctvo uznávané v Mauritánii, kde požíva aj právnu ochranu.
V júni 2013 vydalo ministerstvo zahraničia USA správu o otroctve, ktorá zaradila Rusko, Čínu a Uzbekistan na najhoršie miesta. Kuba, Irán, Severná Kórea, Sudán, Sýria a Zimbabwe sa ocitli aj na nižšej úrovni. Zoznam obsahoval aj Alžírsko, Líbyi, Saudskú Arábiu a Kuvajt medzi celkom 21 krajínami.
Pravé vtáky
Pravé vtáky alebo vtáky pravé môže byť slovenské označenie pre taxonomické jednotky:    :
Trenton (New Jersey)
Trenton je hlavné mesto amerického štátu New Jersey. Má okolo 85 000 obyvateľov a rozlohu.
Massay
Massay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Volkssturm
thumb|Nárameník príslušníkov Volkssturmu. náhľad|Príslušníci Volkssturmu vyššieho veku so zbraňami [[Panzerfaust, v civilných šatoch, pri obrane Berlína.]] Volkssturm bola nemecká ľudová domobrana, ktorú vytvoril Adolf Hitler nariadením 25. septembra 1944. Tvorili ju civilné osoby, muži vo veku od 16 do 60 rokov.
Vyzbrojenie, organizáciu a výcvik mal na starosť veliteľ SS Heinrich Himmler. Domobrana bola vyzbrojená ľahkými zbraňami (pušky, guľomety, pancierové päste) a mala pomôcť zastaviť útok spojeneckých vojsk. Bola vycvičená na tvorbu protitankových prekážok. Bojový výcvik bol spravidla minimálny a nedostatočný. Jej poslaním bola ochrana tylových pozícii, železníc, opevnení a pod. Od januára 1945 boli jeho jednotky vysielané aj do prvých línií frontu a podieľali sa na obrane miest. Na západnom fronte sa často príslušníci Volkssturmu vzdávali bez boja, ale na východnom fronte často bojovali tvrdošijne až fanaticky. V závere vojny, keď už bolo Nemcom úplne jasné, že je vojna prehratá, odmietali niektorí z nich nezmyselne bojovať. Týchto ľudí zvláštne komandá SS exemplárne trestali napr. obesením na stĺpy elektrického osvetlenia, pričom im dali na krk ceduľku, že sú zradcovia, či pomocníci boľševikov.
Savigné-sous-le-Lude
Savigné-sous-le-Lude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Laissez-faire
Laissez-faire alebo laissez faire je skratka francúzskeho hesla laissez-faire, laissez-passer príp. laissez-faire, laissez-aller (nechajte robiť [čo chce], nechajte bežať), čo má znamenať „nechajte podnikaniu voľný priebeh“.
Prvýkrát heslo použili v 18. storočí fyziokrati v zmysle zákazu vládnej interferencie do súkromných obchodných aktivít, v súčasnosti sa používa ako synonymum ekonomiky striktne voľného trhu. Veľkú úlohu v popularizácii tohto termínu zohral Adam Smith (1723 – 1790) ako priekopník teórie voľného trhu a kapitalizmu. Medzi hlavných predstaviteľov fyziokratizmu patril aj François Quesnay (1694 – 1774) a bol zástancom hesla voľného obchodu = laissez faire.
Dnes sa výraz používa prenesene aj v iných oblastiach, napríklad pri výchove detí.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1939
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1939 boli v poradí 7. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v Rio de Janeiro, v Brazílii v dňoch od 14.30. apríla 1939, za účasti 5 tímov. Brazília bola organizátorom juhoamerického šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1935, tiež v Rio de Janeiro. Titul získala domáca 🇧🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇺🇾 a 🇦🇷.
Monampteuil
Monampteuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Božik
Rudolf „Rudo“ Božik , nesprávne aj Božík  (* 10. júl 1920, Hrnčiarovce – † 27. jún 2000, Piešťany), bol slovenský stíhací pilot a letecké eso počas druhej svetovej vojny. Jedenkrát bol nasadený v bojoch na východnom fronte proti Sovietskemu zväzu. Oficiálne mu ako príslušníkovi Slovenských vzdušných zbraní bolo priznaných deväť zostrelov nepriateľských lietadiel. Počas Slovenského národného povstania ako príslušník Kombinovanej letky zostrelil tri lietadlá Luftwaffe, z toho jedno v spolupráci. Potom slúžil v česko-slovenskom vojenskom letectve. V roku 1958 ho v rámci čistiek prepustili z armády. Následne pracoval ako baník v Handlovej, ale už za krátky čas nastúpil do práce v Lokomotívnom depe Leopoldov ako kandidát na rušňovodiča a potom až do odchodu do dôchodku v roku 1980 bol rušňovodičom-motorvodičom. Zomrel v roku 2000 v Piešťanoch.
Mladosť a výcvik
Rudolf Božik sa narodil 10. júla 1920 v Hrnčiarovciach (dnes v okrese Trnava) v chudobnej rodine železničného robotníka. Detstvo prežil v spoločnosti troch bratov a dvoch sestier. V rokoch 1931 až 1934 navštevoval meštiansku školu v Trnave. V roku 1937 absolvoval trojročnú odbornú školu u trnavskej firmy Mannesmann Coburg, pričom sa vyučil za zámočníka. Následne pol roka pracoval u tejto firmy, ale v marci 1938 ho prepustili a nakrátko sa vrátil do rodnej obce, kde pracoval ako poľnohospodársky robotník a kováčsky pomocník. Už od detstva sa zaujímal o letectvo, keďže jeho rodná obec ležala na trase lietadiel z Piešťan do Vajnor. Keď vonku začul hukot motora lietadla, chcel ten stroj vidieť. Časom sa naučil len podľa zvuku motora určiť o aký typ lietadla ide.
Služba u Slovenských vzdušných zbraní
Dňa 28. decembra 1939 sa v Bratislave podrobil dobrovoľnému odvodu a 10. januára 1940 narukoval do slovenskej armády. Po rokoch si spomínal: ''„Nakoniec som dostal povolávací rozkaz a vo veľkej zime narukoval aj so svojím kufríkom do kostola v Piešťanoch. Bol to dom sedliaka, na ktorého ľavej strane sa nachádzal kostol. Tam sme sa museli v snehu do pol pása umývať. Veliteľa nám robil por. Ľ. Koza. Inštruktorov pešieho výcviku nám robili F. Krähenbiel, ktorý bol aj výkonným rotmajstrom, čat. J. Šari, čat. ašp. L. Zábranský a ešte jeden, na ktorého meno si už nespomínam.“'' Nastúpil do Školy leteckého dorastu v Piešťanoch a neskôr v Trenčianskych Biskupiciach. Po absolvovaní základného vojenského a pilotného výcviku, počas ktorého bol 1. decembra 1940 povýšený na slobodníka, bol 17. augusta 1941 slávnostne vyradený, menovaný za pilota-letca a povýšený na desiatnika. Keďže patril medzi najlepších absolventov, ho krátko na to, 9. septembra, zaradili do stíhacieho kurzu. Medzitým ho 10. januára 1942 prijali do zboru poddôstojníkov z povolania a zároveň ho povýšili na čatníka. Stíhací kurz úspešne dokončil 20. júna ako 4. najlepší z 18 frekventantov. Potom sa premiestnil do Piešťan, najprv k tunajšej Cvičnej letke a potom k stíhacej letke 11, ktorá bola vyzbrojená lietadlami Avia B.534. Tu zotrval len krátko, keďže už 30. júna ho poslali na východ Slovenska do Spišskej Novej Vsi, kde sa stal príslušníkom letky 12, tiež vyzbrojenou B.534. Od 1. októbra bol na niekoľko mesiacov zaradený k Leteckému pluku „Generála-letca M. R. Štefánika“ v Trenčianskych Biskupiciach, kde slúžil ako inštruktor pešieho výcviku nováčikov u tunajšej Leteckej školy Slovenských vzdušných zbraní, čo sa mu veľmi nepáčilo. Nakoniec ho 1. apríla 1943 v Piešťanoch zaradili do preškoľovacieho kurzu na stíhačky Messerschmitt Bf 109E, ktorý ukončil 16. júna.
thumb|[[Messerschmitt Bf 109|Messerschmitty Bf 109G so slovenskou trikolórou na vrtuľovom náboji patriace II. skupine Stíhacej eskadry 52 (Jagdgeschwader 52, II./JG 52) na letisku Anapa, jeseň 1943]]
Dňa 1. augusta Božik havaroval pri vynútenom núdzovom pristátí neďaleko Tamani potom, čo mu pri prelete z Kerča do Anapy vo výške len 200 metrov nad morom zrazu vybuchol motor. Našťastie leteli len necelé tri kilometre od pevniny, kam rýchlo otočil svoj horiaci úplne nový Bf 109G-4 (W. Nr. 14968). Počas neľahkého núdzového pristátia síce krídlom zmietol rumunskú telefónnu ústredňu, na 50% poškodil svoje lietadlo, ale on vyviazol bez ujmy. Ďalšia nehoda sa mu stala len o dva dni neskôr, 3. augusta, kedy pri pristátí v Anape s ťažkosťami ubrzdil svoj pokazený Bf 109G-4 (W. Nr. 19763), ktorému sa vo finále zlomil podvozok. Lietadlo bolo poškodené na 20%. Na poludnie 21. augusta odštartoval na druhý bojový let toho dňa, kedy do priestoru Krymskaja sprevádzali prieskumný Fw 189. Vo výške 5 000 m ich prepadli sovietske Airacobry. Nastal vzdušný boj, v ktorom sa Božikovi podarilo o 12:30 hod. zostreliť jednu Airacobru, ale tento zostrel mu nepotvrdili. Dopoludnia 10. septembra sa Božik ocitol v boji proti štyrom P-39 Airacobra a šiestim Spitfirom, pričom sa mu podarilo zostreliť jeden Spitfire. Tento zostrel mu tiež nebol potvrdený. Ráno 14. septembra sa Božik dostal do boja proti šiestim bojovým Il-2 „Šturmovik“ a dvom stíhačkám LaGG-3. Nad Čiernym morom sa mu o 06:38 hod. v priestore juhozápadne od Novorossijska podarilo zostreliť dva Il-2, ale priznaný mu bol len jeden zostrel. Dopoludnia 16. septembra bojoval proti trom Spitfirom, štyrom bombardérom Boston, šiestim Il-2 a dvom Curtissom P-40, pričom zostrelil jeden P-40, ale ani tento zostrel mu nepriznali. Dňa 17. septembra sa letka 13 presunula z Anapy na letisko Tamaň, odkiaľ už nasledujúci deň Božik prvýkrát odštartoval k bojovým letom. Poobede sa so svojím Bf 109G-4 (trupové označenie NV+MS) dostal do súboja s dvoma Il-2, z ktorých jeden zostrelil o 16:26 hod. v priestore Varenikovskaja. Ráno 20. septembra sa pustil do boja proti dvojici Il-2, pričom jedného z nich zostrelil o 06:45 hod. nad Čiernym morom, v oblasti južne od mysu Myschako. Dva zostrely pri jednom bojovom lete sa Božikovi podarili ešte ráno 22. septembra, kedy sa spolu s rtk. Štefanom Martišom stretol v urputnom boji proti presile šiestich Il-2, dvoch bombardérov Boston a ôsmich stíhačiek LaGG-3. Božik zostrelil o 06:45 hod. jednu LaGG-3 v priestore Kurčanskaja a o 07:20 hod. jeden Boston nad Čiernym morom, juhovýchodne od Feodosije. Po takom náročnom boji Božik nedokázal po pristátí povedať, že lietadlá isto zostrelil. Nahlásil zostrely štyroch lietadiel protivníka. Nemecké archívne materiály mu v konečnom sumári priznali spomínané dva zostrely. V slovenských materiáloch má k tomu dňu zostrel dvoch Il-2 a jeden nepotvrdený zostrel Il-2. Dopoludnia 24. septembra bojoval na Bf 109G-4 proti štyrom Il-2 a dvom LaGGom-3. V súboji sa mu o 10:00 hod. podarilo zostreliť jednu stíhačku LaGG-3, ale zostrel mu nakoniec nepotvrdili.
thumb|[[Messerschmitt Bf 110 s podvesenými prídavnými nádržami]]
Pohotovostná letka fakticky prestala existovať a jej členovia sa znova stali príslušníkmi letky 13, v rámci ktorej sa venovali už len výcviku. Po 26. júni 1944 už nikdy nevzlietla proti americkým bombardérom a stíhačkám. V ten deň zahynuli traja piloti a jeden bol ťažko zranený. Z ôsmich nasadených lietadiel boli tri úplne zničené a štyri poškodené, pričom sa podarilo opraviť len jeden. Z deviatich Bf 109G-6, ktoré boli pridelené letke, ostali bojaschopné len tri. V dňoch 1. až 3. augusta bol Božik jedným z pilotov, ktorí preleteli so štyrmi Bf 109G-6 letky 13 z Piešťan k letke 12 na poľnom letisku Išľa pri Prešove. ''„...Bolo po daždi, keď sme pristáli na letisku Išľa. Boli sme upozornení, že máme pristáť na pristávacie ‚T‘, pretože letisko je mäkké. Tak sme leteli do neznáma. Prileteli sme v štvorčlennom roji a pristávali na plachtu. Po prílete nám dal Hanovec rozchod a sám šiel ako prvý na pristátie. Po ňom Palatický a Geletko. Pristávali sme od severu a hangár sme mali po pravej strane. Dosť ďaleko od pristátia. Keď som pristával ja, Geletko už bol na chrbte a ja som pristával po jeho ľavej strane. Nevidel som, ako sa to stalo, ale v takej situácii stačilo, aby sa spustil z výšky na zem a zaborili sa mu kolesá. Totiž štartovať sa dalo aj v osmičke, ale pristávalo sa po jednom. Ja som toho 3. augusta pristál o 11:05 hod.,“'' spomínal si Božik. Letka 12 bola súčasťou Skupiny vzdušných zbraní, určenej na podporu Východoslovenskej armády, ktorá mala brániť Slovensko pred blížiacou sa Červenou armádou.
Účasť v SNP
Po vypuknutí Slovenského národného povstania začali nemecké jednotky odzbrojovanie Východoslovenskej armády a ráno 31. augusta 1944 preleteli príslušníci Skupiny vzdušných zbraní na príkaz plukovníka Viliama Talského z letiska Išľa za sovietske línie. Väčšina lietadiel pristála na letisku v Ľvove, medzi nimi aj Božik s Bf 109G-6. Sovieti sa zaujímali o všetko, čo sa týkalo osôb a života príslušníkov bývalej Skupiny vzdušných zbraní. Fotografovali ich, ale jesť im nedali. Keď tam Božik objavil Airacobry, proti ktorým rok predtým bojoval na Kaukaze, šiel ich s Karolom Geletkom pozrieť: ''„Na letisku v Ľvove, na druhej strane, stáli aj Airacobry. Šli sme sa na ne s Geletkom pozrieť. Chcel som ich vidieť zblízka. Pritom od nich vyšli dvaja piloti. Pozdravil som a opýtal sa, či môžem ísť k ich strojom. Nadporučík si pritom zložil haubňu a bola to žena s blond vlasmi. Div divúci, že som od prekvapenia nespadol na zem. Aj metále mala. Dovolila nám pozrieť sa do ‚Cobry‘. Nakoniec mi povolila sa do nej aj posadiť. Páčila sa mi aj tá Cobra, aj tá nadporučíčka. Obe boli pekné.“''
Služba v česko-slovenskom vojenskom letectve
Na letisku Gorodok neďaleko Ľvova pristáli 8. októbra 1944 o 01:05 hod. Po tomto prelete na sovietsku stranu sa Božik už musel podrobiť prísnej sovietskej previerke. Stalo sa tak v Przemyśli v budove bývalej pošty, kde bol ubytovaný. Sovietov zvlášť zaujímalo, ako sa Božik dostal na východný front, aká bola morálka, spolupráca s civilným obyvateľstvom a či sa stretol s diverzantmi. Vzápätí mu začali vyčítať, že prečo už vtedy nepreletel na sovietsku stranu ako jeho traja spolubojovníci, prečo strieľal do Rusov a koľko ich zabil. Potom sa ho opýtali, koľko zabil Nemcov počas povstania a ako bojoval nad Bratislavou proti Američanom, koľko tam mal zostrelov, ako často lietali a koľko mal súbojov. Božik im všetko opatrne vysvetlil a previerka skončila. Raz v noci prišiel na jeho ubytovňu po večierke Rus so samopalom pripraveným k streľbe a povedal niečo v tom zmysle, že chce zabiť človeka, ktorý strieľal Rusov. Služba nikoho neprezradila a Rus odišiel.
Dňa 17. októbra Rudolf Božik vstúpil v hodnosti rotníka do Česko-slovenskej armády v rámci 1. česko-slovenského armádneho zboru v ZSSR v Przemyśli, kam sa premiestnil z Ľvova. V tom čase sa tu sústreďovali slovenskí letci, prevelení zo Slovenska, pretože tu bolo výcvikové stredisko, ktorému velil škpt. Jan Klán. Prvý stíhací piloti tu boli preškolení na sovietske lietadlá La-5, ktoré mali odletieť na pomoc SNP, ale nakoniec nikam neodleteli, pretože na konci októbra bolo povstanie potlačené. Dňa 24. októbra sa Božik stal príslušníkom budovaného 2. česko-slovenského stíhacieho leteckého pluku, u ktorého vďaka svojim skúsenostiam pôsobil ako veliteľ roja a učiteľ lietania. Pluk mal vo výzbroji lietadlá La-5FN a neskôr La-7, ale vzhľadom k tomu, že ako celok nedokončil výcvik, nestihol už zasiahnuť do bojov druhej svetovej vojny. Dňa 1. mája 1945 Božika povýšili do hodnosti rotmajstra. V tom čase mu bola tiež schválená zdravotná dovolenka a 4. mája preletel do Spišskej Novej Vsi a odtiaľ do Košíc. Následne sa vybral domov. Keďže z Košíc nemohol letieť do Piešťan, musel ísť pešo. Cestoval aj na kravách, ale väčšinou pešo. Niekde za Popradom sa k nemu pridali dve dievčatá, o ktoré sa staral a chránil ich. Potom cestoval vlakom do Piešťan a 10. mája prišiel do Moravian za svojím dievčaťom. Nasledujúci deň šiel domov do rodných Hrnčiaroviec. Koniec druhej svetovej vojny strávil so svojimi najbližšími.
Po vojne pokračoval v službe v česko-slovenskom vojenskom letectve. Dňa 22. mája priletel do Prahy, kde sa sústreďovala celá 1. česko-slovenská zmiešaná letecká divízia, a 1. júna ho povýšili na rotmajstra letectva. Do Piešťan sa z Prahy vrátil 8. augusta ako príslušník 2. stíhacieho pluku, ale v tom období vôbec nelietal. Dňa 12. novembra sa v Moravanoch oženil so slečnou Amáliou Lipkovou, s ktorou mal potom dve deti. Znova začal lietať od 29. novembra. Dňa 2. júla 1946 vykonával prelet na cvičnom lietadle C-1.13 (čo bol ukoristený nemecký Klemm Kl 35D) s pilotným žiakom Materným. Z Piešťan do Zvolena preleteli za 55 minút a po krátkom oddychu vzlietli na spiatočný let do Piešťan. Božik si na ten let spomínal: ''„Počas letu nám vysadil motor. Naraz začal pokašliavať a pritom sa nedalo nikde pristáť. Všade pod nami bol les, ktorému sa nedalo vyhnúť a nám nezostávalo nič iné, než do neho zahučať. A v ňom sme aj náš stroj rozšrotovali. Od miesta havárie nás ľudia, ktorí tam robili drevo, doviezli na voloch do Banskej Belej. Keď som sa dostal na poštu, poštárka mi povedala, že má prestávku. Ja som jej na to povedal, že potrebujem bleskový hovor, lebo som vojenský pilot a preto musím nahlásiť haváriu. Keď som tak urobil, zavolal som aj žene, pričom ma to stálo tri koruny. Poštárke som ale povedal, že to zaplatí vojenská správa. V nemocnici mi zistili, že mám zranený tretí krčný stavec. Od tej doby som mal problémy so stavcami, ktoré mi spôsobila táto havária. Ale svoj podiel na tom isto mala aj tá havária, ktorú som prežil v Tamani, ešte na východnom fronte v roku 1943.“'' Dňa 29. augusta bol Božik povýšený na štábneho rotmajstra letectva. V roku 1947 sa mu narodil syn Rudolf a o rok neskôr dcéra Ľubica. U leteckého pluku v Piešťanoch pôsobil do 31. marca 1948. Potom do 1. augusta slúžil u 1. stíhacieho pluku „Zvolenského“. Počas tohto pôsobenia mu bol 1. júla priznaný charakter učiteľa lietania v kategórii „D“. Následne sa opäť stal členom Leteckého pluku 44 Piešťany, kde bol ustanovený za veliteľa 3. letky. Lietal tu prevažne na stíhačkách S-95 a S-97 (čo boli La-5FN, resp. La-7). V roku 1948 vstúpil, ako väčšina pilotov, ktorí počas vojny pôsobili na východnom fronte, do komunistickej strany, ale asi po roku ho z nej vyhodili. Dňa 4. marca 1949 bol povýšený do najnižšej dôstojníckej hodnosti podporučík letectva a 8. apríla mu bol udelený letecký odznak pilota. Od 15. mája slúžil u Leteckého pluku 1 „Zvolenského“. Namiesto dosluhujúcich S-95 a S-97 pluk teraz preberal Avie S-199. Od 22. júna bol u pluku určený k lietaniu v noci.
Od 1. septembra začal skrátené ročné štúdium na Leteckej vojenskej akadémii v Pardubiciach a Hradci Králové, ktorú absolvoval 1. júna 1950 s prospechom „veľmi dobrý“ ako 5. v poradí z 56 frekventantov ročníka, pričom bol slávnostne vyradený v hodnosti poručíka letectva. Potom bol premiestnený do Popradu a následne pridelený k Bezpečnostnému letectvu, konkrétne k leteckej hliadke do Piešťan, kde konal službu až do konca toho roka. Po rozpustení Bezpečnostného letectva bol 31. decembra poslaný k Bezpečnostnej letke do Plzne, kde pôsobil ako veliteľ 3. roja 2. letky. Lietal tu na ochranu západnej hranice predovšetkým na stíhačkách S-99 (Bf 109G a K), či na S-199. Jeho letecká kariéra sa ale v tom čase chýlila ku koncu, pretože stále častejšie trpel následkami svojich zranení. V Plzni absolvoval svoj posledný let ako pilot. K pôsobeniu u Bezpečnostnej letky po rokoch okrem iného povedal: ''„...Raz ma poslali hore na poplach s tým, že sa na hraniciach nachádza Piper. Odštartoval som a doletel na určené miesto. Ten, ako postrehol, že sa k nemu približujem, rýchlo odletel za hranice, alebo len tak lietal nad nimi. Pritom dobre vedel, že ja hranice prekročiť nemôžem a tým pádom je za nimi v bezpečí. Akonáhle som sa od nich vzdialil tak 20 až 30 km, znova ma volali, že sa vrátil. Musel byť informovaný, kde sa nachádzam. Keď som tam znova doletel, už tam nebol a doma sa mi asi len vysmieval, ako ma prehnal. Nakoniec som v Plzni pristál so svojím Bf 109 bez toho, aby som toho narušiteľa, čo len poriadne na oblohe videl.“''
Dňa 1. júla 1951 bol preradený k 6. leteckému školnému pluku do Piešťan, kde pôsobil ako učiteľ teórie lietania. Tu ho 2. apríla 1952 povýšili na nadporučíka. V januári až máji 1953 bol učiteľom taktickej učebnej skupiny u Leteckého učilišťa v Prostějove a od júna 1953 do februára 1954 učiteľom šturmanskej učebnej skupiny tamtiež. Vo februári až apríli 1954 pôsobil ako starší letecký dispečer 33. rádiotechnickej čaty leteckých zabezpečovacích prostriedkov v Piešťanoch. Potom bol do októbra 1955 starším leteckým dispečerom 13. rádiotechnickej čaty leteckých zabezpečovacích prostriedkov tamtiež. Medzitým ho 28. apríla 1955 povýšili na kapitána. Od októbra 1955 do augusta 1957 slúžil u 30. bojového leteckého pluku „Ostravského“ v Piešťanoch ako starší dispečer a potom bol do decembra 1958 náčelníkom dispečerského stanovišťa u toho istého pluku, tiež na piešťanskom letisku. Dňa 23. decembra 1958 bol kpt. Rudolf Božik prepustený zo služobného pomeru vojaka z povolania, s čiastočným výsluhovým dôchodkom. Oficiálnym dôvodom jeho prepustenia do zálohy bolo znižovanie počtov a reorganizácia armády. V skutočnosti ho prepustili v rámci očisty Česko-slovenskej armády od vojakov, ktorí sa počas druhej svetovej vojny zapojili do bojov proti Sovietskemu zväzu.
Po prepustení z armády
Najprv krátko pracoval ako baník v uhoľných baniach v Handlovej, ale už vo februári 1959 nastúpil do práce v Lokomotívnom depe Leopoldov, strojová stanica Trnava, kde bol kandidátom na rušňovodiča a potom pracoval ako rušňovodič-motorvodič až do odchodu do dôchodku v roku 1980. ''„Ako rušňovodič som zažil aj paru. Poslednú trasu, ktorú som jazdil pred odchodom do dôchodku v roku 1980, bola trasa Piešťany – Vrbové. To som už býval od roku 1974 v Piešťanoch, kedy sme sa tam presťahovali z Moravian nad Váhom,“'' spomínal si Božik. V rámci rehabilitácií ho 15. januára 1970 povýšili na majora, neskôr na podplukovníka a nakoniec na plukovníka vo výslužbe. V roku 1986 mu zomrela manželka, čo ho veľmi zasiahlo. Napriek zhoršujúcemu sa zdravotnému stavu ho do posledných chvíľ neopúšťal humor a radosť zo života. Zomrel 27. júna 2000 v Piešťanoch krátko pred svojimi 80. narodeninami. Pochovaný je v Bratislave na Cintoríne Vrakuňa.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Zoznam kultúrnych pamiatok v Šahách
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Šahy v okrese Levice.
Pštrosy
Pštrosy môže byť slovenské označenie pre taxonomickú jednotku:
Pštros je slovenský názov pre rod Struthio z čeľade pštrosovité.
Pan (kráter)
Pan je najväčší kráter na Jupiterovom mesiaci Amalthea. Jeho šírka je 100 km a obsahuje aspoň 8 roklín. Pan je jeden z dvoch pomenovaných kráterov na mesiaci Amalthea, druhý je Gaea. Je pomenovaný po bohovi Pan z gréckej mytológie.
Slopné
Slopné je obec v Česku v okrese Zlín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 593 obyvateľov, z toho 291 mužov a 302 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 37,2 roka, ženy 42,5 roka).
Lužické jazyky
Lužické jazyky alebo lužickosrbské jazyky sú malá podskupina západnej vetvy slovanskej jazykovej skupiny, ktorou sa hovorí vo východnom Nemecku, v spolkových krajinách Sasko a Brandenbursko. Patrí sem hornolužická srbčina a dolnolužická srbčina. Sú tiež známe pod názvom vendčina, ktorý však tiež niekedy označuje jazyk polabských Slovanov, polabčinu. V štandarde ISO 639-2 zdieľajú jediný trojpísmenový kód <tt>wen</tt>, ide však o dva spisovné jazyky, založené na dvoch rôznych nárečiach, hoci vzájomne zrozumiteľných. Rozdiel medzi dolnou lužickou srbčinou a hornou lužickou srbčinou je však väčší ako medzi slovenčinou a češtinou.
Veľmi často sa v odbornej literatúre táto podskupina považuje za jeden jazyk (lužickosrbský jazyk) a horná a dolná lužická srbčina potom za jeho dve spisovné podoby (jazyky).
David C. Jewitt
David C. Jewitt (* 1958) je britský astronóm.
V rokoch 1988 - 2009 bol profesorom na University of Hawaiʻi. V súčasnosti pôsobí na University of California.
Jeho výskumy zahŕňajú Kuiperov pás, Slnečnú sústavu a fyzikálne charakteristiky komét. Spolu s Jane Luu objavil v roku 1992 prvý objekt kuiperovho pásu. Objavil 48 asteroidov a viacero vonkajších planét.
V roku 2012 získal Shaw Prize (spolu s Jane Luu). Je po ňom pomenovaný asteroid 6434 Jewitt.
Gerde
Gerde je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Szentlőrincskom okrese.
Má rozlohu 1276 ha a žije tu 573 obyvateľov (2007).
Vladislav Bajac
Vladislav Bajac (* 1954, Belehrad) je srbský spisovateľ a prekladateľ.
Vyštudoval literárnu vedu a potom pracoval ako novinár. Za svoje básne haiku bol ocenený v súťaži The International Itoen Haiku Contest. Prekladá z angličtiny do srbčiny a je funkcionárom PEN klubu. Založil a vedie nakladateľstvo Geopetika.
Dlhé pleso (Veľká Studená dolina)
Dlhé pleso, spresnene sa označuje ako Dlhé pleso vo Veľkej Studenej doline na rozdiel od Dlhého plesa vo Velickej doline leží na dne Dlhej kotliny vo Veľkej Studenej doline pod Východnou Slavkovskou vežou. Jeho nadmorská výška je Je to stále bezprítokove pleso. Vyteká z neho potok ktorý napája Vareškové oko a neskôr Vareškové pleso.
Názov
Jeho pomenovanie vystihuje podlhovastý tvar. Pleso postupne zavaľujú zlomiská zo Slavkovských veží. V staršej nemeckej literatúre sa pleso volá Generisch See, na počesť Samuela Generischa, ktorý bol lekárom v Kežmarku a patril medzi prvých bádateľov rastlinstva vo Vysokých Tatrách.
Turistika
Veľkou Studenou dolinou vedie po modrej turistickej značke chodník okolo Vareškového plesa ponad Dlhé pleso na Zbojnícku chatu.
Spiaca Venuša (Giorgione)
Spiaca Venuša (tal. Venere dormiente) je názov obrazu talianskeho renesančného maliara Giorgioneho.
Obraz, patriaci k najznámejším výtvarným dielam vôbec, je jednou z nemnohých prác, pri ktorých je Giorgioneho autorstvo bezpečne doložené. Vznikol okolo roku 1510, krátko pred umelcovou smrťou.
Kompozícia obrazu je pomerne jednoduchá. Antická bohyňa lásky spí v otvorenej krajine. Jej mladé belostné telo je krásne ako sama príroda za ňou. Erotickú zmyselnosť obrazu vyvoláva nielen Venušina póza ale aj jej červené pery, tmavočervené závesy a biela saténová plachta, na ktorej leží. Príroda v pozadí je pokojná rovnako ako pokojný je Venušin spánok. Jej telo, svojimi krivkami kopírujúce nerovnosti okolitej krajiny, je akoby súčasťou prírody.
Po Giorgioneho smrti ostalo dielo nedokončené. Na jeho dotvorení sa podieľal Tizian, Giorgioneho súčasník. Nedá sa s určitosťou povedať, či podľa pôvodného Giorgioneho zámeru mala dievčina na obraze predstavovať Venušu alebo išlo o portrétnu maľbu konkrétnej osoby. O to, že ide skutočne o antickú bohyňu sa „postaral“ Tizian, ktorý k jej nohám domaľoval postavu Kupida, tradičného Venušinho spoločníka a pomocníka. Kupid však bol v neskoršom období pri premaľbe odstránený.
Giorgioneho Spiaca Venuša sa stala predlohou ďalších dvoch svetoznámych diel - Tizianovej Urbinskej Venuše a Olympie francúzskeho impresionistického umelca Édouarda Maneta.
Obraz sa v roku 1699 stal majetkom saského kurfirsta Fridricha Augusta I., ktorý ho vystavil vo svojom kabinete umení a kuriozít na zámku Zwinger. Po vzniku drážďanskej Gemäldegalerie sa stal jedným z jej najväčších klenotov.
Samuel L. Jackson
Samuel Leroy Jackson (* 21. december 1948, Washington D.C., USA) je americký herec a producent.
Životopis
Samuel Leroy Jackson sa narodil 21. Decembra 1948, Washington D.C., USA. V roku 1980 sa oženil s herečkou LaTanya Richardsonovou, s ktorou má dcéru Zoe.
Po tom, ako sa stal súčasťou Hnutia za občianske práva, vystupoval v divadle na Morehouse College, neskôr začal hrať vo filme. Na začiatku kariéry bol obsadzovaný do menej významných rolí, napr. vo filme Mafiáni (1990). Až neskôr stretol svojho mentora Morgana Freemana a režiséra Spikea Leeho. Po kritickom uznaní jeho výkonu vo filme Jungle Fever (1991), Tropická horúčka (1991), Biele piesky (1992) sa objavil vo filmoch Hry patriotov (1992), Amos & Andrew (1993), Pravdivá romanca (1993), Jurský park (1993), Nabitá zbraň 1 (1993).
V roku 1994 ho Quentin Tarantino obsadil do filmu Pulp Fiction: Historky z podsvetia (1994) a jeho herecký výkon bol kritikmi uznaný a viackrát ocenený. Jackson odvtedy hral vo viac ako 100 filmoch, napr.:
Pravidlá hry (1994), Smrtonosná pasca 3 (1995), Bozk smrti (1995), Psí život (1995), Stratený Izaiáš (1995), The 51st State, Pátranie po Jednookom Jimovi (1996), Čas zabíjať (1996), Dlhý bozk na dobrú noc (1996), Gambler (1996), Môj najmilejší bar (1996), Veľký švindel (1996), Jackie Brownová  (1997), 187: Kód pre vraždu (1997), Koule (1998), Krvavé husle (1998), Vyjednávač (1998), Zakázané ovocie (1998), Hviezdne vojny: Epizóda I Skrytá hrozba (1999), Útok z hlbín (1999), Drsný Shaft (2000), Krvavá voľba (2000), Vyvolený (2000), Šialenec (2001), Formula 51 (2001), Hra o čas (2002), Incident (2002), Hviezdne vojny: Epizóda II: Klony útočia (2002), XXX (2002), S.W.A.T.: Jednotka rýchleho nasadenia (2003), Zelené peklo (2003), Kill Bill 2 (2004), Kľúč k vražde (2004), Coach Carter (2005), Policajtom proti svojej vôli (2005), Hviezdne vojny: Epizóda III: Pomsta Sithou (2005), XXX: Nová dimenzia (2005), Zem zatratených (2006), Hady v lietadle (2006), V tieni pravdy (2006), V reťaziach (2006), Pokoj 1408 (2007), Iron Man (2008), V rytme soulu (2008), Spirit (2008), Astro Boy (2009), Nehanební bastardi (2009), Iron Man 2 (2010), Captain America: Prvý Avenger (2011), Thor (2011), Avengers (2012), Divoký Django (2012), Turbo (2013), Captain America: Návrat prvého Avengera (2014), Kingsman: Tajná služba (2015), Avengers: Vek Ultrona (2015), Osem hrozných (2015), Cell (2016), Legenda o Tarzanovi (2016), Domov slečny Peregrinovej pre neobyčajné deti (2016), XXX: Návrat Xandera Cagea (2017), Kong: Ostrov lebiek (2017), Zabijakov osobný strážca (2017), Unicorn Store (2017), Avengers: Infinity War (2018), Rodinka úžasných 2 (2018), Life Itself (2018), Sklenený (2019), Captain Marvel (2019), Avengers: Endgame (2019), Shaft 2 (2019), Spider-Man: Ďaleko od domova (2019), The Last Full Measure (2019), Avengers: Pomstitelia.
Jeho početné roly ho spravili jedným z najlepšie platených hercov. Počas svojej kariéry získal množstvo ocenení. Bol spomínaný v rôznych médiách, okrem filmov aj v televízii a piesniach. V októbri 2011 sa Jackson stal najziskovejším hercom. Jeho filmy zarobili viac ako 7,4 miliárd USD.
Volejbal na Letných olympijských hrách 1992
Volejbal na Letných olympijských hrách 1992 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1992, ktorý sa konal v Barcelone, v Španielsku v dňoch od 26. júla9. augusta 1992, za účasti 12 mužských a 8 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1964 a toto bolo jeho 8. vydanie. Zápasy sa hrali v 3 arénach: Palau Sant Jordi, Palau d'Esports a Pavelló de la Vall d'Hebron. Nováčikmi olympijského turnaja boli 2 družstvá mužovAlžírsko a domáce Španielsko, a 2 družstvá žienHolandsko a Španielsko.
Kvalifikácia
náhľad|Kvalifikované tímy mužov na LOH 1992
Gerényes
Gerényes je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Hegyhátskom okrese.
Má rozlohu 1234 ha a žije tu 270 obyvateľov (2007).
Thueyts (kantón)
Thueyts je francúzsky kantón v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z 13 obcí.
Hosťovský potok
Hosťovský potok je potok na Podunajskej nížine, v okrese Nitra. Je to pravostranný prítok Žitavy a meria 13 km.
Pramení v Žitavskej pahorkatine, na južnom úpätí Kolíňanského vrchu (355,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 195 m n. m. na území obce Hosťová. Preteká obcou a pokračuje juhovýchodným smerom, sprava priberá Obdokovský potok, zľava Čeľadický potok a Világoš a tečie okrajom obce Veľké Chyndice. Na dolnom toku napája vodnú nádrž Vráble, do ktorej sprava ústi Babindolský potok. Následne preteká okrajom mesta Vráble a na jeho území sa v nadmorskej výške okolo 142 m n. m. vlieva do Žitavy.