cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SV Wiler-Ersigen
História
Wiler vznikol v roku 1984, v roku 1988 sa dostal do švajčiarskej najvyššej súťaže (NLA), v roku 1996 zostúpil do druhej ligy, o rok neskôr sa dostal späť do najvyššej súťaže. V roku 2004 vyhral prvý titul, o rok neskôr potom vyhral švajčiarsku ligu, pohár a Pohár majstrov európskych krajín (dnešný Pohár majstrov). S 12 titulmi z ligy je spoločne s UHC Rot-Weiss Chur (dnešná Chur unihockey) najúspešnejším tímom najvyššej švajčiarskej súťaže. Zúčastnil sa Pohára majstrov európskych krajín 2011, ktorý sa konal v Mladej Boleslavi, aj prípravného turnaja Czech Open, kam Wiler jazdí pravidelne každý rok.
Eccica-Suarella
Eccica-Suarella je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Magdelaine-sur-Tarn
La Magdelaine-sur-Tarn je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Śnieżna Studnia
Śnieżna Studnia (Kościół, Kościółek, pod Kościółkiem, Śnieżna Jama, Śnieżny Awen, Lodowa pod Kotlinami, Jaskinia pod Kotlinami) je jaskyňa v Doline Małej Łąki v poľskej časti Západných Tatier. Je druhou najdlhšou i najhlbšou jaskyňou v Poľsku. Jaskyňa má dva vstupné otvory na severovýchodnom úbočí Malolučniaka blízko Jaskine pod Śnieżną Studnią, na okraji steny spadajúcej z Kotlin do Niżnej Świstówki vo výške 1 748 a
Niektoré priestory jaskyne sú málo preskúmané. Takmer každý rok však jaskyniari objavujú nové. Do septembra 2017 bolo objavených nových chodieb a denivelácia dosiahla
Cestný poplatok
Cestný poplatok (v prípade diaľnic diaľničný poplatok) môže byť:
Śnieżna Studnia
Opis jaskyne
Jaskyňa sa začína sériou vertikálnych studní (z nich najväčšia je Studnia Wazeliniarzy – ) dosahujúcich hĺbku pod vstupnými otvormi. V tejto hĺbke sa začínajú horizontálne jaskyne s komínmi a studňami. Tieto priestory sú ešte nepreskúmané.
Príroda
V posledných rokoch sa v jaskyni zmenšuje ľadová pokrývka. Pravdepodobne je tento jav spojený s jej prieskumom. Cez najnižšie poschodie jaskyne preteká vodný tok. Je napájaný tokmi tečúcimi z horných poschodí. V jaskyni sú početné vodné nádrže. Doteraz objavili desať sifónov. Jaskyňa jer pravdepodobne odvodňovaná cez Lodowe Źródło (farbenie vody sa neuskutočnilo). V jaskyni žijú netopiere.
Turistika
Jaskyňa nie je pre turistov prístupná
Filón z Terméssu
Filón bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr. Filón, sochár z maloázijského Terméssu, pôsobil v meste Lindos na začiatku 1. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, na ostrove Rodos sa však našla jeho signatúra na podstavci zo sochy (bola venovaná bohom Agestratom, Ménofilou a zrejme ich synom Eumenom).
Vývojový diagram
náhľad|Vývojový diagram kontroly funkčnosti [[Lampa|lampičky]] náhľad|Vývojový diagram kontroly funkčnosti [[Žiarovka|žiarovky]]
Vývojový diagram je druh diagramu, ktorý slúži na grafické znázornenie jednotlivých krokov algoritmu, pracovného postupu alebo nejakého procesu. Vývojový diagram obsahuje obrazce rôzneho tvaru (obdĺžniky, kosoštvorce, a pod.), navzájom prepojené pomocou šípok. Obrazce reprezentujú jednotlivé kroky, šípky tok riadenia. Vývojové diagramy štandardne nezobrazujú tok dát, ten je zobrazovaný pomocou data flow diagramov. Vývojové diagramy sú často využívané v informatike počas programovania na analýzu, návrh, dokumentáciu alebo riadenie procesu.
História
Prvá štruktúrovaná metóda pre dokumentáciu procesného toku bola predstavená Frankom Gilbrethom, členom American Society of Mechanical Engineers (ASME) v roku 1921 pri prezentácii "Process Charts-First Steps in Finding the One Best Way". Táto metóda si rýchlo našla cestu do priemyselného inžinierstva. Na začiatku 30. rokov 20. storočia začal priemyselný inžinier Allan H. Mogensen trénovať obchodníkov na využitie niektorých z nástrojov priemyselného inžinierstva, ktoré predstavil na svojej konferencii v New Yorku (Work Simplification Conferences in Lake Placid, New York).
V roku 1947 ASME použila sadu symbolov odvodených od Gilbrethovej originálnej práce pre svoj štandard ASME Standard for Process Charts by Mishad, Ramsan & Raiaan.
Význam a použitie symbolov
Klasický vývojový diagram sa skladá s nasledujúcich druhov symbolov:
Rozšírenie vývojových diagramov
Niekoľko symbolov, ktoré boli štandardizované pre diagramy dátových tokov, sa využíva v diagramoch riadiacich tokov.
Druhy vývojových diagramov
Alan B. Sterneckert (2003) navrhol, že by vývojové diagramy mohli byť tvorené z nezávislého pohľadu inej skupiny užívateľov (napr. manažérov, systémovými analytikmi a úradníkmi) a vďaka tomuto návrhu existujú štyri hlavné typy vývojových diagramov:
Každý z druhov diagramov sa zameriava skôr na riadenie, než na konkrétny tok.
Bukové a zmiešané bukové lesy
náhľad|Bukový prales, NPR Stužica, Národný park Poloniny Bukové a zmiešané bukové lesy sú zmiešané listnaté lesy s prevažujúcim bukom v nadmorských výškach od 400 (1400).
Július Maguth
Július Maguth (* 5. december 1900† 1. január 1955) bol slovenský notár, verejný činiteľ a politik HSĽS v období Slovenského štátu.
Bukové a zmiešané bukové lesy
Výskyt a stav na Slovensku
Podľa Katalógu biotopov Slovenska ide o základnú klasifikačnú jednotku s presným názvom Ls5 Bukové a zmiešané bukové lesy patriacu do formačnej skupiny Ls Lesy, biotop Bukové a zmiešané bukové lesy (2113000). Skladá sa z nasledujúcich mapovacích jednotiek:
Július Maguth
Životopis
V roku 1934 bol ako notársky adjunkt preložený z obce Lokca za vedúceho notára do Pribyliny. V júli 1938 bol na zjazde Zväzu obecných a obvodných notárov na Slovensku zvolený za revízora účtov zväzu. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 bol zvolený za poslanca snemu. V tomto období sa uvádza ako vedúci notár v Spišskom Podhradí. Poslancom snemu bol počas celej doby trvania Slovenského štátu. Počas tohto obdobia bol predsedom miestnej organizácie strany v Spišskom Podhradí, redaktorom a neskôr zodpovedným redaktorom časopisu Tatranské hlasy. Organizoval miestne a okresné politické školy HSĽS. Po vypuknutí Slovenského národného povstania sa podieľal na ochrane a vyzbrojovaní Spišského Podhradia proti partizánom. V roku 1946 bol Národným súdom odsúdený za zločin domácej zrady, zrady na povstaní a kolaborantstvo na trest odňatia slobody 5 rokov (z toho 2 a 1/4 roka vo väzení a zbytok v pracovnom tábore), 10 rokov straty občianskych práv a konfiškáciu osobného majetku.
Biskajský most
náhľad|Detail gondoly Biskajský most je gondolový most v Španielsku. Nachádza sa v ústí rieky Nervión, kde na predmestí Bilbaa spája mestá Portugalete a Las Arenas.
Dejiny
Most bol 13. júla 2006 zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Prevádzka
Most je 160 m dlhý a 45 m vysoký. Novo sú do jeho pilierov inštalované výťahy, ktoré umožňujú návštevníkom prechádzku po mostovke s výhľadom na prístav a záliv.
Gondola má kapacitu 6 automobilov, 6 motocyklov alebo bicyklov a až 200 pasažierov. Jedna jej jazda trvá minútu a pol; počas dňa je linka, ktorá je súčasťou integrovaného dopravného systému mesta Bilbao, v prevádzke v intervale 8 minút, v noci potom približne v hodinovom intervale. Denne tak gondola vykoná asi 300 jázd, každý rok tak prepraví asi štyri milióny pasažierov a pol milióna vozidiel.
Poznámky
<references group="pozn." />
Zoznam konfliktov v Severnej Amerike
alt=História Severnej Ameriky|náhľad|História Severnej Ameriky
21. storočie
alt=2018|náhľad|239x239bod|Mapa Severnej Ameriky 2018Dejiny Severnej Ameriky
La Salvetat-Lauragais
La Salvetat-Lauragais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Northrop Grumman MQ-8 Fire Scout
thumb|RQ-8A sa pripravuje na prvé autonómne pristátie na palube USS Nashville (LPD-13) počas testov v roku 2006 thumb| MQ-8C Fire Scout
Northrop Grumman MQ-8 Fire Scout je bezpilotný vrtuľník, ktorý bol vyvinutý pre ozbrojené sily Spojených štátov. Je určený na spravodajstvo, hliadkovanie, prieskum a označovanie pozemných cieľov laserom. Fire Scout je schopný operovať nielen z pozemných základní, ale aj palúb vojenských lodí.
Spojené štáty prevádzkujú dva základné typy týchto bezpilotných vrtuľníkov. Menší MQ-8B, ktorý je nasadený na viacerých amerických fregatách a pobrežných bojových lodiach. A väčší MQ-8C, ktorý je bezpilotným vrtuľníkom novej generácie, postavenom na báze Bell 407.
Vznik a vývoj
RQ-8/MQ-8 vznikol na základe požiadavky amerického námorníctva, ktoré potrebovalo nahradiť svoje staršie systémy RQ-2 Pioneer. Dôvodom nebol len fakt, že bezpilotné lietadlá boli čoraz viac využívané naprieč celými americkými ozbrojenými silami, ale naviac s nimi počítala aj nová doktrína amerického námorníctva. US Navy požadovalo bezposádkové lietadlo modernej konštrukcie, ktorý akčný rádius do a letovú vytrvalosť minimálne 3 hodiny. Zároveň malo byť schopné uniesť náklad až do a operovať z paluby plavidiel amerického námorníctva.
Niekoľko amerických firiem predložilo svoje návrhy, z ktorých nakoniec zvíťazil ten od spoločnosti Schweizer. Táto firma prišla s upravenou verziou ľahkého komerčného vrtuľníka Schweizer 330. Tento vrtuľník prešiel značnými úpravami a ako bezpilotný prostriedok dostal označenie RQ-8 Fire Scout. Prvý let RQ-8 sa uskutočnil v januári 2000 a počiatočný model bol pomenovaný "RQ-8A". Primárnym dodávateľom dátového spojenia, používaného aj v bezpilotnom lietadle RQ-4 Global Hawk, sa stala spoločnosť Northrop Grumman.
Napriek sľubným výkonom, RQ-8A nespĺňal úplne požiadavky amerického námorníctva. Zatiaľ čo záujem námorníctva o tento bezpilotný vrtuľník klesal, americká armáda mala na jeho vývoji záujem a v roku 2003 vznikla vylepšená verzia "RQ-8B". Označenie nového systému sa v roku 2006 zmenilo na "MQ-8B". Americká armáda následne uzavrela zmluvu na niekoľko vrtuľníkov na otestovanie ich životaschopnosti na bojisku.
Hoci si americká armáda po otestovaní Fire Scoutu uvedomila, že jej potrebám viac vyhovuje rodina bezpilotných lietadiel RQ-7 Shadow a program MQ-8B zrušila, tak americké námorníctvo opätovne prejavilo záujem o tento typ bezposádkového vrtuľníku. V máji 2007 sa začala malosériová výroba, v rámci ktorej sa vyrobilo 9 vrtuľníkov MQ-8B pre US Navy. Operačné testovanie MQ-8B bolo spustené v roku 2009 a na jeseň tohto istého roku dosiahol vrtuľník počiatočné operačné spôsobilosti.
V roku 2009 hľadalo americké námorníctvo a námorná pechota bezpilotný vrtuľník, určený na prepravu zásob. Vzhľadom na to, že ani maximálne výkony MQ-8B nespĺňali stanovené požiadavky, do užšej súťaže sa dostali len projekty Boeing A160 Hummingbird a Kaman/Lockheed Martin K-Max. Preto firma Northrop Grumman ohlásila v máji 2010 svoje plány na vývoj nového autonómneho vrtuľníka postaveného na základe Bell 407. Tento program bol nazvaný Fire-X a sľuboval, že nový bezpilotný vrtuľník unesie 1450kg nákladu.
V apríli 2012 získal Northrop od námorníctva zákazku v hodnote 262.3 milióna dolárov na vývoj tohto vrtuľníka, ktorý dostal označenie MQ-8C. V tejto sume boli zahrnuté náklady na postavenie dvoch prototypov a na výrobu šiestich predsériových kusov, ktoré mali byť hotové do 26 mesiacov.
Prvý prototyp MQ-8C Fire Scout bol námorníctvu dodaný začiatkom júla 2013 a prvý let absolvoval 31. októbra toho istého roku. Vrtuľník vzlietol zo základne Ventura County a vo vzduchu strávil 7 minút. Dňa 16. decembra 2014 začalo testovanie na palube torpédoborca Jason Dunham. Počas nasledujúcich troch dní uskutočnil vrtuľník 32 vzletov a pristátí.
Prvý presériový MQ-8C získalo námorníctvo v decembri 2014. Jeho letové skúšky skončili 29. apríla 2015, pričom vrtuľník uskutočnil 327 letov a strávil vo vzduchu 450 hodín.
Konštrukcia
thumb|MQ-8C Fire Scout na výstave Australian International Airshow v roku 2015
MQ-8B
Základ MQ-8B tvorí osvedčená konštrukcia ahkého komerčného vrtuľníka Schweizer 330. Výhodou tejto komerčne dostupnej konštrukcie je, že spoločnosť Schweizer má vytvorenú podpornú infraštruktúru a dodávateľský reťazec náhradných dielov po celom svete.
Vrtuľník má dĺžku a výšku. Priemer štvorlistého rotoru dosahuje. Maximálna vzletová hmotnosť stroja je takmer. Letová vytrvalosť MQ-8B s užitočným zaťažením je 5,5 hodiny. Maximálny dolet dronu je, pričom jeho akčný rádius dosahuje.
MQ-8C
MQ-8C je bezpilotným vrtuľníkom novej generácie, postavenom na báze Bell 407. Vďaka motoru Rolls-Royce 250-C47B s výkonom 606 kW dokáže letieť rýchlosťou až /h. Jeho dostup je a letová vytrvalosť 15 hodín. Maximálne užitočné zaťaženie vrtuľníka je.
MQ-8C môže niesť širokú škálu vybavenia vrátane laserového diaľkomera, komunikačného relé a automatického identifikačného systému (AIS). Štandardom je elektrooptický/infračervený senzor, ktorý generuje plnohodnotné video a poskytuje zvýšené situačné povedomie aj v slabých svetelných podmienkach. V prípade potreby môže byť vrtuľník vybavený námorným radarom a detektorom mín COBRA.
Používatelia
USA
Ii
Ii (švéd. Ijo) je obec vo Fínsku.
Nachádza sa v Botnickej zátoke, pri ústí rieky Iijoki a je časťou kraja Pohjois-Pohjanmaa. Obec má 9386 obyvateľov (31. január 2011) a pokrýva plochu, z ktorých je voda. Hustota zaľudnenia je 6,05 obyvateľa na štvorcový kilometer.
Obec je jednotne fínskojazyčná.
Ii je obec s najkratším menom vo Fínsku a s jedným z najkratších mien na svete.
Externé odkazy
left|thumb|Značka začiatku obce Ii
La Salvetat-Saint-Gilles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Évisa
Évisa je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Figari (obec)
Figari je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citrát sodný
Citrát sodný (iné názvy: citran sodný, citrónan sodný) môže byť:
Mostná ulica (Nitra)
Pohľad od [[Kmeťkova ulica (Nitra)|Kmeťkovej ulice na križovatku s Mostnou ulicou v roku 2008|thumb]] Areál bývalej "Ferrenitky" na Mostnej ulici|thumb
Mostná ulica je ulica v Nitre nachádzajúca sa v Starom meste. Je dvojprúdová s mimoúrovňovými chodníkmi pre peších na oboch stranách v celej dĺžke. Začína v križovatke ulíc Farská a Ďurková a končí v kruhovom objazde s ulicami Napervillská a Nábrežie mládeže. Ústia do nej ulice Kmeťkova, Podzámska, Wilsonovo nábrežie a Parkové nábrežie a taktiež Svätoplukovo námestie.
Doprava
Ulica patrí medzi najvyťaženejšie v rámci mesta, a to najmä preto, že spája mestské časti Párovce a Zobor a je jednou z najvýznamnejších spojníc juhozápadnej a severovýchodnej časti mesta. Nachádza sa na nej jeden kruhový objazd s ulicami Wilsonovo nábrežie a Parkové nábrežie a jedna svetelná križovatka s ulicami Farská a Ďurková. Nachádza sa na nej taktiež Zoborský most prekonávajúci rieku Nitra.
Po ulici premávajú linky mestskej hromadnej dopravy č. 1, 6, 7, 9, 10, 17, 26, 27 a 30 a nachádzajú sa tu zastávky Predmostie a Divadlo Andreja Bagara. Je tu niekoľko stanovíšť taxislužieb.
Parkovanie na ulici je povolené pozdĺžne na vyhradených platených parkovacích miestach. Celá ulica je zaradená v 1. okruhu.
Výstavba
Na ulici sa nachádzajú viaceré historické budovy. Najvýraznejším stavebným zásahom počas socialistickej éry bolo vybudovanie 4 a 5 poschodovej bytovej zástavby v blízkosti Podzámskej ulici. V posledných rokoch pribúda kontroverzná moderná zástavba v okolí Svätoplukovho námestia.
Najvýraznejšou stavbou je budova Divadla Andreja Bagara z roku 1992. Nachádza sa tu taktiež známy "Cheese house" nominovaný na cenu za architektúru CE∙ZA∙AR. V tesnej blízkosti Mostnej ulice sa nachádza aj rozostavaná stavba obchodného centra City Park.
Nočný život
Ulica je známa svojim čulým nočným životom. Na jednom mieste sa tu nachádza vyše 30 diskoték, krčiem, kaviarní, klubov, herní, fastfoodov či pubov, čo spôsobuje každodenné porušovanie verejného poriadku a často aj výtržnosti, ktoré už v minulosti ústili do niekoľkých úmrtí. V januári 2014 zomrel 22-ročný muž po bitke pred jedným z podnikov, v máji 2009 bol zas zabitý muž tureckého pôvodu taktiež pred jedným z podnikov. Na križovatke s Farskou ulicou došlo v rokoch 2012 a 2013 k niekoľkým incidentom medzi extrémistami združujúcimi sa v podniku Walhala a zákazníkmi a majiteľom podniku Mariatchi, kde sa oba podniky nachádzali. Toto vyústilo k bitke v októbri 2013, ktorá zarezonovala vo viacerých slovenských aj zahraničných médiach. Počas tzv. "silných dní" (utorok, streda, piatok a sobota) je tu po incidente z roku 2014 zabezpečený počas celej noci aj non-stop monitoring hliadkami policajného zboru a mestskej polície.
Labarthe-Inard
Labarthe-Inard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kirka
Kirka môže byť:
Foce
Foce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lóve
Lóve môže byť:
Götz George
Götz George (* 23. júl 1938 Berlín, Nemecko - † 19. jún 2016 Hamburg) bol nemecký herec. Popularitu získal predovšetkým svojou postavou duisburgského komisára Horsta Schimanského v krimi seriáli Miesto činu.
Rodinný život
Narodil sa v Berlíne do hereckej rodiny: otec Heinrich George bol známou filmovou a divadelnou hviezdou svojej doby, jeho matka Berta Drews známou herečkou. Krstné meno získal podľa obľúbenej otcovej hry Götz von Berlichingen. Otec zomrel v Sovietmi riadenom spojeneckom internačnom tábore ''Speziallager Nr. 7 Sachsenhausen''. Vyrastal spolu so svojím starším bratom Jánom (* 1931) s matkou v Berlíne, kde navštevoval Berthold-Otto-Schule a neskôr lýceum Alpinum vo švajčiarskom Zuoz. Ján sa stal fotografom, nakrúcal dokumentárne filmy a reklamy.
V rokoch 1966 až 1976 bol ženatý s herečkou Loni von Friedl, s ktorou mal dcéru Tanyu. Od roku 1997 žil s novinárkou Marikou Ullrich, pár mal svadbu v roku 2014.
Profesijné kariéra
Debutoval v roku 1950 v Hebbelovom divadle v Berlíne v hre Williama Saroyana Moje srdce je v horách. Vo filme sa objavil prvýkrát v malej úlohe roka 1953 po boku Romy Schneiderovej v titule Keď biele orgovány začnú kvitnúť (Wenn der weiße Flieder wieder blüht). V hlavnej filmovej úlohe účinkoval prvýkrát v roku 1956 vo filme Alter Kahn und junge Liebe. V šesťdesiatych rokoch vošiel do širšieho povedomia účinkovaním vo filmoch na motívy románov Karla Maya (Poklad na Striebornom jazere, Medzi supmi a Winnetou a miešanka Apanači), v ktorých hral úlohu Freda Engela. V osemdesiatych rokoch sa prvýkrát objavil ako komisár Schimanski v televíznom seriáli Miesto činu.
Fantomas kontra Scotland Yard
Fantomas kontra Scotland Yard je francúzsko-talianska dobrodružná krimikomédia z roku 1967, režírovaná André Hunebellom.
Je to tretí diel trilógie o Fantomasovi, v ktorej v hlavných úlohách účinkovali Jean Marais, Louis de Funès a Mylène Demongeot. náhľad|[[Château de Roquetaillade v ktorom mal sídlo lord Edward Mac Rashley.]] náhľad|Dedinka [[Inveraray kde sa natáčali úvodné titulky filmu.]] náhľad|Pár záberov z filmu sa išlo natočiť aj na jazero [[Loch Ness.]] náhľad|Hodnotenie kritikou.
Dej
Tentoraz sa Fantomas rozhodne uvaliť na najväčších boháčov sveta takzvanú daň z práva na život. A tak sa komisár Juve, inšpektor Bertrand, novinár Fandor a jeho snúbenica Hélène dostavia do Škótska, na hrad lorda Mac Rashleya, jedného z najmajetnejších ľudí. Ten sa spolu s ďalšími boháčmi sveta stáva obeťou vydierania Fantomasa. Na hrade sa ale začnú diať ozaj záhadné veci.
== Herecké obsadenie   ==
== Filmový štáb ==
Troliga Bus Leonis Electric
Leonis Electric je model mestského nízkopodlažného autobusu slovenského výrobcu Troliga Bus, vyznačuje sa moderným dizajnom a nízkymi prevádzkovými nákladmi. Elektrobus je dostupný aj ako nízkopodlažný variant. Dojazd závisí od kapacity cestujúcich a požiadaviek na prevádzku a je približne v rozmedzí od 300 – 320 km, s 290,5 kW batériami na palube.
Forciolo
Forciolo je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Labarthe-Rivière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moše Dajan
Moše Dajan (, * 20. máj 1915† 16. október 1981) bol izraelský generál a politik. V rokoch 19531958 bol náčelníkom Generálneho štábu Izraelských obranných síl. Do politiky vstúpil po odchode z armády a stal sa ministrom obrany a následne ministrom zahraničných vecí.
Rodina
Moše Dajanovi rodičia pochádzajú z ukrajinskej časti Ruského Impéria a boli židovskými imigrantmi. Otec Šmu'el Dajan imigroval v roku 1908 do Palestíny kde pracoval ako robotník, bol spoluzakladateľom mošavu Nahalal a poslancom za vládnu stranu Mapaj po vzniku Izraela.
Detstvo
Moše Dajan sa narodil v kibuci Deganja Alef neďaleko Galilejského jazera, na vtedajšom území Osmanskej ríše, kde sa v súčasnosti nachádza Štát Izrael a bol vôbec prvým dieťaťom narodeným v kibuci. Svoje meno dostal po Moše Barskóm, ktorý bol obeťou arabského útoku pred prvou svetovou vojnou. Moše Dajan nemal ľahké detstvo, vzhľadom na ťažké podmienky ktoré vtedy Palestínu sužovali. Bol často chorý, už ako ročného ho postihol trachom na ľavom oku, keď mal dva roky takmer umrel na zápal pľúc a v piatich rokoch ochorel na maláriu. Keď mal v roku 1921 šesť rokov, presťahovali sa s rodinou do prvého mošavu Nahalal, kde neskôr vyrastal a vyštudoval základnú a poľnohospodársku školu. Ako dieťa pomáhal na farme kde prišiel do kontaktu s Arabmi zo susedných dedín a naučil sa hovorovú arabčinu. Keď mal štrnásť rokov, nastúpil v roku 1929 do židovskej podzemnej vojenskej organizácie Hagana.
Manželka a deti
So svojou budúcou ženou sa zoznámil v škole v roku 1934, bola ňou Rut Schwarzová, dcéra úspešného jeruzalemského právnika. Na návrh Rut Schwarzovej sa však ešte pred ich svadbou oženil so židovským dievčaťom, ktoré utieklo z Nemecka a zabránil tak spätnej deportácií do Nemecka nakoľko tým získala Palestínsky pas. Po roku sa s týmto dievčaťom rozviedol a v dvadsiatom roku života sa oženil s Rut. Po svadbe odišli do Spojeného kráľovstva, kde sa podarilo Rutinmu otcovi zariadiť Mošemu štúdium na London School of Economics. Po pol roku sa však pre jazykovú a kultúrnu bariéru vrátili. Narodili sa im tri deti, dcéra Ja'el *1939 a synovia Ehud *1942 a Asaf_Dajan *1945. V roku 1971 sa Rut Schwarzová s Moše Dajanom po 36 ročnom manželstve rozviedla.
Kariéra vojaka
V roku 1936 súhlasila britská administratíva so vznikom uniformovaných židovských pomocných stráží tzv. Ghaffirovia. Vznik týchto jednotiek bol reakciou na rastúce intenzívne arabské útoky. Ich vybavenie pozostávalo z ľahkých zbraní, celkový počet jednotiek bol približne 3000 a riadení boli operačným dôstojníkom, britským kapitánom Orde Wingateom, ktorý bol prosionisticky orientovaný. Britom nevadilo, že Ghaffirovia boli aj členmi Hagany a Moše Dajan bol ich súčasťou. náhľad|vľavo|Moše Dajan (naľavo) so svojim priateľom [[Jigal Alon|Jigalom Alonom a Jicchakom Sadeom v Chanita, 1938]] Službu tejto „židovskej polícií“ vykonával až do roku 1939 v oblastiach Jizra'elského údolia a Galilejí. Kapitán Wingate dostal v roku 1937 úlohu, aby z členov židovských strážnikov vytvoril špeciálne nočné čaty po hebrejsky : פלוגות הלילה המיוחדות, Plugot ha-lajlot ha-mejuchadot.. Moše Dajan bol jedným z ghaffírov, ktorého si kapitán Wingate do tohto špeciálneho tímu vybral. Orde Wingate vycvičil tieto čaty v oblasti partizánskej vojny. Stráženie významných cieľov ako napríklad ropovod z Haify do Mosulu a likvidovanie arabských záškodníckych skupín bolo ich hlavnou úlohou. Pri útokoch proti arabským rebelom, čo bolo tiež súčasťou ich obrannej činnosti, sa dostávali aj na územia Libanonu a Sýrie. Moše Dajan sa v roku 1938 stal veliteľom jednotky v rámci úderného komanda Plugot Sade.
Druhá svetová vojna
Briti chceli v roku 1939 získať väčšiu arabskú podporu a Haganu vyhlásili za protizákonnú. 5 októbra 1939 zatkli 42 spolubojovníkov medzi ktorými bol aj Moše Dajan pre účasť na Haganskom dôstojníckom kurze. Britská správa ho odsúdila za členstvo v podzemnej vojenskej organizácií a odsúdila na desať rokov odňatia slobody, výkon trestu mal absolvovať v Akke. Britská politika sa však po šestnástich mesiacoch zmenila pre zhoršujúcu sa vojenskú situáciu na blízkom východe a to viedlo k prespusteniu Mošeho Dajana a jeho kolegov vo februári 1941 a ich následnému narukovaniu do Britskej armády. Moše Dajan vytvoril po troch mesiacoch od nástupu malú prieskumnú jednotku ktorá pozostávala z 31 bojovníkov Hagany, ktorá získavala informácie pre pripravovanú spojeneckú inváziu do Sýrie a Libanonu. Tieto územia boli vtedy pod vplyvom Francúzskeho štátu známeho aj ako Vichystické Francúzsko, ktoré ovládali nacisti.
Moše Dajan nosil čiernu pásku cez oko po jednej z týchto operácií, kde utrpel vážny úraz oka. Dajanova jednotka ktorá pozostávala z desiatich Austrálčanov, piatich Židov a jedného Araba prekročila hranice aby zabezpečila dva mosty cez rieku Lítání v južnom Libanone. Táto akcia prebehla deň pred spojeneckou inváziou ktorá sa konala 8.júla 1941. V deň spojeneckej invázie sa Moše Dajan z vlastnej iniciatívy rozhodol zaútočiť a získať pozíciu neďalekej vichystickej policajnej stanice. Táto akcia bola úspešná avšak následne sa dostali pod ťažkú francúzsku paľbu. Moše Dajan chceli zistiť z ktorej strany streľba prichádza a preto sa vyšplhal na strechu a ďalekohľadom mŕtveho francúzskeho policajta hľadal streľbu vojakov .Francúzsky ostreľovač si však všimol záblesky objektívu ďalekohľadu a zasiahol ďalekohľad Mošeho Dajana. Informácie od Chajima Herzoga sa však líšia, tvrdí, že zranenie utrpel počas prieskumu postavenia nepriateľa pri moste. Zásah guľky spôsobil, že kovové a sklenené fragmenty zasiahli Dajanove ľavé oko čo spôsobilo vážne zranenie. Prebehlo šesť hodín, kým mohol byť Moše Dajan evakuovaný a nakoniec jeho oko nebolo možné zachrániť. Toto zranenie však bolo natoľko vážne, že poškodilo aj extraokulárne svalstvo čo mu znemožnilo náhradu skleneným okom a jediným riešením bolo použitie očnej klapky. ktorá bola súčasťou jeho vojenského výzoru počas zvyšku života. Moše Dajan preukázal počas celej operácie mimoriadnu statočnosť a počas jedného z bojov sa mu podarilo zajať 12 francúzskych vojakov. Austrálsky dôstojníci pod ktorými slúžil odporučili vyznamenať ho jedným z najvyšších britských vojnových vyznamenaní: Rádom za vynikajúcu službu.
Toto ťažké zranenie mu v priebehu nasledujúceho roka spôsobovalo veľkú bolesť pri liečbe a psychické problémy ktoré ho donútili ukončiť aktívnu službu v Hagane. Počas liečby v nemocnici pracoval pre politické oddelenie Židovskej agentúry kde organizoval dobrovoľnícke židovské výsadky v nacistami ovládanej Európe a v prípade nemeckej invázie riadil podzemné rádio. Keď klesla hrozba nemeckej invázie, odišiel do Nahalalu kde sa venoval farmárčeniu, avšak so stratou oka sa vyrovnával veľmi ťažko, čo potvrdil vo svojej autobiografii: „S veľkými obavami som premýšľal o svojej budúcnosti, ako mrzák bez talentu, remesla alebo zamestnania o zabezpečení mojej rodiny“ dodal že bol "pripravený vynaložiť všetko úsilie a podstúpiť akékoľvek utrpenie, len aby nemusel nosiť čiernu pásku cez oko. Pozornosť, ktorú priťahovala, pre mňa bola neznesiteľná. Radšej som sa zavrel doma a robil čokovľvek, len aby som sa nemusel stretávať s reakciami ľudí, kamkoľvek som šiel."
Vojna za nezávislosť a Izraelská armáda
Po vyhlásení nezávislosti Izraela v máji 1948 nasledoval nasledujúci deň útok armády arabských štátov. Bol to začiatok Izraelskej vojny za nezávislosť. Moše Dajan v nej plnil viacero úloh : Bol veliteľom obrany na jordánskom fronte, kde bránil židovské osady v Jordánskom údolí ; Bol veliteľom 89. mechanizovaného práporu v rámci operácie Danny, ktorý vtrhol do arabskej dediny Lydda, dnešná Lod a pomohol ju dobyť ; Pomohol zabrániť ďalšiemu egyptskému postupu na južnom fronte. Vojenským veliteľom Jeruzaléma bol vymenovaný v auguste 1948. Začiatkom roka 1949 sa na gréckom ostrove Rhodos konali rokovania o prímerí s Jordánskom a Egyptom, Moše Dajan bol členom zúčastnenej izraelskej delegácie. Výsledkom týchto rokovaní bola dohoda o prímerí, ktorá ukončila vojnový stav medzi susediacimi štátmi.
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1979
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1979 bol v poradí 16. turnaj majstrovstiev Európy v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konal sa v mestách Terst a Ronchi dei Legioniari, v Taliansku v dňoch od 11.19. augusta 1979, za účasti iba 4 tímov. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1956, 1964 a 1971. Hlavným dejiskom turnaja bol novovybudovaný terstský bejzbalový štadión Stadio di Prosecco pre 6 000 divákov, ktorý bol postavený špeciálne pre tieto majstrovstvá. Tretí titul v rade a štvrtý celkovo získalo domáce 🇮🇹, ktoré vo finálovej sérii, hranej na 4 zápasy, zvíťazilo nad 🇳🇱.
Moše Dajan
Vojna za nezávislosť a Izraelská armáda
Vtedajší náčelník generálneho štábu Moše Dajan vypracoval po prevzatí velenia hlavnú reorganizáciu izraelskej armády ktorá mimo iné zahrňovala : náhľad|Členovia GADNY
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1979
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1980, ktoré organizovalo Japonsko. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Moše Dajan
Vojna za nezávislosť a Izraelská armáda
Vtedajší náčelník generálneho štábu Moše Dajan a vtedajší premiér Ben Gurion mali rovnaký názor na reakciu voči arabským teroristickým útokom ktorými mali byť tvrdé odvetné opatrenia. Niekedy sa však vyskytli prípady, keď odvety neboli úspešné, napríklad v Husane a Kalkiliji v roku 1956 a v roku 1957 napokon aj Moše Dajan uznal, že "Izraelská armáda dospela ku koncu kapitoly nočných odvetných akcií".
Sinajská vojna
Súčasťou izraelskej delegácie na tajných rokovaniach vo Francúzsku v septembri 1956 bol aj Moše Dajan. Tieto rokovania sa konali dva mesiace po tom, ako egyptský prezident Gamál Násir znárodnil Suezský prieplav. Jednania sa zameriavali na prípadný izraelský útok proti Násirovi s francúzskou podporou a na nákup zbraní. Výsledkom budúcich rokovaní bola dohoda Izraelu, Veľkej Británie a Francúzska o útoku, ktorý neskôr dostal názov Sinajská vojna. Tajné stretnutie sa konalo v súkromnej vile vo francúzskom Sévres, účastníkmi boli izraelský premiér David Ben Gurion, Šimon Peres, Moše Dajan, francúzsky ministerský predseda Guy Mollet, minister obrany Maurice Bourgés-Maunoury, minister zahraničných vecí Christian Pineau a britský minister zahraničných vecí Selwyn Lloyd s jeho asistentom Sirom Patrickom Deanemom. Výsledkom 48 hodín trvajúcich rokovaní a kompromisov bola sedem bodová dohoda podpísaná Gurionom, Pineaueom a Deanom. Izraelskí diplomati trvali na tom, aby každá z troch zainteresovaných strán obdržala jednu kópiu ako poistka proti tomu, aby Izrael počas invázie nezostal osamotený.
Autorom celého operačného plánu vojny, ktorý spočíval vo využití výsadkárov, bol Moše Dajan. Plán spočíval vo vysadení výsadkárov a obrnených jednotiek blízko priesmyku Mitta a Suezského prieplavu. Následne nabrali západný kurz po pobrežnej ceste k prieplavu a južný kurz pozdĺž Akabského zálivu a Šarm aš-Šajchu. Priebeh vojny sa mal riadiť Séverským protokolom. Vzhľadom na neutíchajúce teroristické útoky z pásma Gazy a uzatvorenej Tiranskej úžiny Izrael podnikne vojenský útok, ktorého cieľom je obsadenie celého Sinajského polostrova pričom sa dostane do vzdialenosti 16 kilometrov od Suezského prieplavu. Keď sa izraelské vojská dostanú na tieto pozície, zasiahne Francúzsko so Spojeným kráľovstvom ktorých požiadavky budú stiahnutie obidvoch bojujúcich strán z priestoru prieplavu a budú intervenovať. Výsledkom bolo úplné naplnenie izraelského plánu. 29. októbra Izrael zahájil akciu a postupne obsadil celý polostrov aj Šarm aš-Šajch a Izraelské lode mohli plávať cez Akabský záliv. Nátlak Spojených štátov však spôsobil, že sa Britské a Francúzske jednotky museli z plánovaných oblastí stiahnuť. 6. Novembra boli všetky operácie ukončené. Neúspech Britsko-Francúzskych vojsk mal za následok vážne poškodenie ich vplyvu ako veľmocí. Izraelské Jednotky opustili svoje Sinajské pozície v marci 1957 a boli nahradené mierovými jednotkami OSN misie UNEF. Výsledky vojny a rozmiestnenie pohotovostných síl zabezpečilo, že v nasledujúcich desiatich rokoch nedošlo : "prakticky k žiadnym výpadom fedajínov do Izraelu". Pre Izrael znamenali tieto výsledky veľké víťazstvo. thumb|left|Vojenská mapa znázorňujúca izraelské dobytie [[Sinajský polostrov|Sinajského polostrova počas Sinajskej vojny]] Moše Dajan bol za taktiku ktorú použil na Sinajskom polostrove uznávaný vojenskými odborníkmi. Liddell Hart, britský kapitán a vojenský historik vyzdvihol jeho stratégiu nepriameho úderu a „charakterizoval úvodné manévre vojsk na Sinajskom polostrove ako jednu z ich najbrilantnejších ukážok v dejinách vojenstva a označil plán sinajského ťaženia za umelecké dielo“. Moše Dajan sa počas Sinajskej vojny dostal opäť do nebezpečenstva, keď sa so svojou spojkou pri prechádzaní opustenej vojenskej nemocnice v al-Ariši pozreli z okna, začal po nich strieľať egyptský vojak, ktorý jeho pobočníka zastrelil.
Kariéra politika
Voľby v roku 1959 znamenali pre Mošeho Dajana vstup do politiky, čo bolo pokračovaním jeho kariéry po odchode z armády. Bol zvolený poslancom Knesetu za stranu Mapaj. Bol vymenovaný ministrom poľnohospodárstva v Ben Gurionovej vláde a túto funkciu zastával až do roku 1964. Ben Gurionova rezignácia však priniesla zmenu na poste premiéra, ktorým sa stal Levi Eškol. Rozpory s novým premiérom primäli Mošeho Dajana v októbri 1964 k rezignácií a pripojil sa k novo založenej strane Rafi, ktorej zakladateľom bol Ben Gurion. Vzťahy nasledujúceho premiéra Leviho Eškola s Moše Dajanom však boli veľmi zlé avšak v roku 1967 priznal, že je neúnosné aby ako nevojak naďalej zastával osobne post ministra obrany a napriek osobnej nevraživosti ho krátko pred prepuknutím Šesťdňovej vojny menoval ministrom obrany.
Minister obrany
Význam Mošeho Dajana v súvislosti so šesťdňovou vojnou bol enormný, napriek tomu že podiel na jej plánovaní bol minimálny. Ako minister obrany sa podieľal na riadení neskorších fáz operácií a mal veľký vplyv na vládne rozhodnutia ktoré ovplyvňovali priebeh bojov. Rovnako spravil veľa pre zdvihnutie morálky vojska ako aj obrazu Izraela a jeho armády počas konfliktu. Stal sa jedným z vážnych kandidátov na post premiéra, nakoľko mu jeho výborné vystupovanie prinieslo veľmi veľkú popularitu. náhľad|Moše Dajan a [[Menachem Begin spoločne vystupujú z lietadla, Základňa leteckých síl Andrews, Maryland (1978)]] Bol čelným predstaviteľom skupiny ministrov-žeriavov, ktorí po ukončení vojny odmietali opustiť dobité územia. Napokon však hral veľmi dôležitú úlohu pri mierových rokovaniach s arabskými susedmi, keď svoje rozhodnutia, najmä po jomkipurskej vojne prehodnotil.
Golda Meirová sa stala po smrti Leviho Eškola novou premiérkou a Moše Dajan zostal vo funkcií ministra obrany. Toto obdobie však poznačilo hrubé podcenenie vojnových príprav Egypta a Sýrie, za ktoré bol spoluzodpovední. Množstvo chybne vyhodnotených varovných signálov ktoré boli k dispozícií v kombinácií s ďalšími okolnosťami mali za následok katastrofálnu porážku a veľké straty izraelskej armády v prvých dňoch jomkipurskej vojny, kde spravodajské služby niesli hlavnú zodpovednosť. Po dvoch dňoch bola situácia veľmi zlá a blížila sa ku kolapsu, čo spôsobilo panikárčenie Mošeho Dajana. Svoje okolie vystrašil slovami o "páde Tretieho chrámu" ktoré našťastie neboli verejne vyslovené na oficiálnej tlačovej konferencií, kde mu Golda Meirová prezieravo vzala slovo. Obavy Mošeho Dajana mali za následok, že otvorene hovoril o použití zbraní hromadného ničenia proti arabským cieľom a údajne požiadal Goldu Meirovú o predbežný súhlas s použitím jadrových zbraní keď to bude potrebné. Situáciu však napokon zvládol po celý zvyšok vojny až do prímeria a riadil akcie izraelských jednotiek. Nebyť priamej hrozby vojenskej intervencie zo strany Sovietskeho Zväzu, znepriatelené arabské územia by boli úplne zničené. Výsledný úspech však nezatienil predchádzajúce skutočnosti a Moše Dajan a Golda Meirová museli rezignovať.
Minister zahraničných vecí
Predchádzajúce udalosti počas Jomkipurskej vojny a následnej rezignácie mali za výsledok rozhodnutie Mošeho Dajana stiahnuť sa na určitý čas z politického života. Z verejného života sa však nestratil a stal sa vydavateľom a šéfredaktorom denníku ha-Jom ha-ze v roku 1976. Víziou novín bolo presadenie sa na mediálnom trhu kde dominovali noviny ako Jedi'ot achronot. Víziu sa však nepodarilo naplniť nakoľko nenašli dostatok kvalitných novinárov a po niekoľkých mesiacoch bolo vydávanie novín zastavené a dominantná pozícia Jedi'ot achronot bola zachovaná. Do politiky sa vrátil v roku 1977 ako minister zahraničných vecí za stranu Likud čo bola jeho posledná verejná funkcia.
Citáty
Moše Dajan, veliteľ jednotky spomenutej v citáte, spomína na svoje začiatky z operácie Danny, ktorej cieľom bolo dobiť arabské mestá Lydda a Ramla.
Povedali o ňom
náhľad|Hrob Mošeho Dajana v [[Nahalale]] Ariel Šaron sa vyjadril o Moše Dajanovi takto:
„Zobudil sa so stovkou nápadov. Z toho 95 bolo nebezpečných; ďalšie tri museli byť zamietnuté avšak zostali dva a tie boli brilantné. Mal šialenú odvahu, ale aj prejavy nedostatku zodpovednosti. O jeho civilnej povahe by som nepovedal to isté. Raz sa ma Ben Gurion opýtal, čo si myslím o rozhodnutí spraviť Mošeho Dajana ministrom poľnohospodárstva v jeho vláde. Odpovedal som mu že je dôležité aby Moše Dajan sedel v každej vláde nakoľko má brilantné zmýšľanie - ale nikdy ako premiér. Ben Gurion sa ma opýtal: prečo nikdy ako premiér?, vtedy som odpovedal: pretože neprijíma zodpovednosť“
Zomrel v roku 1981 na rakovinu hrubého čreva. Moše Dajan sa svojou statočnosťou, legendárnou bojovou taktikou ocenenou vojenskými historikmi a politickými aktivitami navždy zapísal do histórie.
Labarthe-sur-Lèze
Labarthe-sur-Lèze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fozzano
Fozzano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kocjan
Kocjan môže byť:
André Armand Vingt-Trois
André Armand Vingt-Trois (* 7. november 1942, Paríž) je francúzsky rímskokatolícky kňaz, emeritný parížsky arcibiskup (2005-2017) a od roku 2007 kardinál.
Životopis
André Vingt-Trois sa narodil v roku 1942 v 5. parížskom obvode. Po ukončení štúdia na lýceu Henricha IV. študoval od roku 1962 katolícku teológiu a filozofiu v kňazskom seminári svätého Sulpicia v Issy-les-Moulineaux. Štúdium prerušil v rokoch 1964-1965 kvôli základnej vojenskej službe, ktorú strávil v západnom Nemecku. Štúdiá ukončil licenciátom na Katolíckom inštitúte v Paríži.
28. júna 1969 mu udelil kardinál François Marty sviatosť kňazského svätenia a následne sa stal kaplánom vo farnosti Sainte-Jeanne de Chantal v 16. obvode. V roku 1974 bol menovaný riaditeľom seminára sv. Sulpicia a vyučoval tu morálnu teológiu a teológiu sviatosti. V roku 1981 sa parížskym arcibiskupom stal Jean-Marie Lustiger, ktorý Vingt-Troisa menoval generálnym vikárom arcidiecézy. Pápež Ján Pavol II. ho vymenoval 25. júna 1988 titulárnym biskupom a ustanovil ho pomocným biskupom v Paríži.
21. apríla 1999 bol menovaný arcibiskupom v Tours a 11. februára 2005 sa stal nástupcom kardinála Jeana Marie Lustigera v Parížskej arcidiecéze. Intronizácia prebehla 5. marca v katedrále Notre-Dame. Okrem toho bol 14. marca toho istého roku menovaný do čela ordinariátu pre veriacich byzantského rítu vo Francúzsku. 7. decembra 2017 pápež František prijal jeho rezignáciu z dôvodu dosiahnutého limitu veku a menoval novým parížskym arcibiskupom Michela Aupetita. Až do jeho intronizácie zostal Ving-Trois apoštolským administrátorom arcidiecézy.
Vingt-Trois bol 5. novembra 2007 v Lurdoch zvolený za prezidenta Francúzskej biskupskej konferencie, ktorým bol až do 30. júna 2013. 24. novembra 2007 ho prijal Benedikt XVI. ako kardinála-kňaza do kolégia kardinálov. V roku 2017 bol emeritováný z dôvodu dosiahnutia kánonického veku.
Kocyan
Kocyan je priezvisko, napr.:
Koruny
Koruny môže byť:
Peniaz
Peniaz môže byť:
Love
Love môže byť:
Frasseto
Frasseto je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Proteáza
Nomenklatúra
Najširšie používaný názov pre enzýmy štiepiace peptidovú väzbu je proteáza. V tomto ponímaní je možné proteázy rozdeliť podľa substrátu na proteinázy (substrát proteín) a peptidázy (substrát peptid). Napriek najširšie používanému názvu sa však novšie zavádza ako hlavný názov pre tieto enzýmy "peptidáza" (podľa peptidovej väzby, ktoré štiepia). Peptidázy je možné rozdeliť podľa miesta štiepenia na exopeptidázy (odštepujú aminokyselinu na N- alebo C-konci polypeptidového reťazca) a endopeptidázy (štiepia peptidovú väzbu vo vnútri sekvencie polypeptidového reťazca). Endopeptidázy sú v rámci tejto schémy nazývané aj proteinázy.
Rozdelenie
Hlavné rozdelenie proteáz je dané katalytickou aminokyselinou, čiže aminokyselinou, ktorá priamo sprostredkuje štiepenie peptidovej väzby. Podľa toho je určených šesť skupín proteáz: aspartátové, serínové, treonínové cysteínové, metetaloproteázy a glutamátové proteázy.
Fuk
Fuk môže byť:
Proteáza
Serínové proteázy
Katalýza proteolýzy serínovými proteázami je sprostredkovaná alkoholovou skupinou serínu, no katalýze zväčša napomáhajú ďalšie dve aminokyseliny - kyselina asparágová a histidín. Tie spolu so serínom tvoria tzv. katalytickú triádu. Serínové proteázy sú najrozšírenejšie (35 %), majú širokú substrátovú špecifitu a bázické pH optimum. Patria medzi ne napr. trypsín, plazmín, trombín alebo HCV proteáza.
Treonínové proteázy
Treonínové proteázy sprostredkujú katalýzu sekundárnou alkoholovou skupinou treonínu. Ide o malú skupinu, ktorej hlavný zástupca je proteazóm a jeho analógy v jednoduchších organizmoch.
Fuk
Fuky alebo fuk môže znamenať aj peniaze.
Proteáza
Cysteínové proteázy
Cysteínové proteázy tvoria diméry a vo vyššom množstve sa vyskytujú v ovocných plodoch. Ich pH optimum je neutrálne. Príkladmi sú papaín, katepsíny a kalpaíny.
Fuk
FUK môže byť:
Proteáza
Glutamátové proteázy
Glutamátové proteázy sú najnovšie objavenou skupinou proteáz (2004), ktoré boli predtým považované za aspartátové proteázy necitlivé na pepstatín. V aktívnom centre majú dva glutamátové zvyšky.
Degradácia bielkovín
Degrádacia bielkovín je jednou zo základných úloh proteáz v bunke. Podieľajú sa na degradácii chybných bielkovín, bielkovín označených na degradáciu a určujú polčas bielkovín v bunke.
Degradácia ne proteazóme
Proteazóm je veľký bielkovinový komplex pozostávajúci zo siedmich α- a siedmich ß-podjednotiek usporiadaných cylindricky. Aktívne miesto tvorí treonín, ktorý je lokalizovaný na ß-podjednotkách. Proteazómy štiepia bielkoviny na heptapeptidy až nonapeptidy. Na štiepenie jednej peptidovej väzby pritom spotrebujú v priemere 0,1 molekúl ATP. Degradácia na proteazóme je regulovaná tzv. ubikvitináciou. Molekula ubikvitínu sa tioesterovou väzbou viaže na bielkovinu určenú na degradáciu (zv. cez lyzínový zvyšok) a následne dochádza k reťazeniu ubikvitínov. To, či bude nakoniec proteín degradovaný, závisí na počte a dĺžke reťazcov ubikvitínu.
N-koncové pravidlo
N-koncové pravidlo určuje polčas života bielkovín v bunke. Stabilita bielkoviny v bunke a teda polčas jej života priamo súvisí s tým, aké aminokyseliny sa nachádzajú na jej N-konci. Podľa N-koncového pravidla sú aminokyseliny buď destabilizujúce (ide hlavne o aromatické aminokyseliny) alebo stabilizujúce. Tiež existujú sekundárne destabilizujúce aminokyseliny, z ktoré sú často aminotransferázami modifikované na destabilizujúce. Z terciárne destabilizujúcich aminokyselín vznikajú aminotransferázami sekundárne destabilizujúce aminokyseliny.
Lyzozomálne proteázy
Bielkoviny prijaté z vonkajšieho prostredia bunky (typicky fagocytózou) sú degradované v lyzozóme. V tejto organele pôsobia proteázy s kyslým pH optimom, teda aspartátové a cysteínové proteázy, a súhrnne sa nazývajú katepsíny. Konkrétne ide o exopeptidázy katepsín B a H, katepsín L štiepiaci kolagén a elastín, či katepsín D. Zohrávajú veľkú rolu pre prezentáciu peptidov na MHC glykoproteínoch druhej triedy na povrchu imunitných buniek a tiež sú dôležité pre vznik metastáz rakovinového bujnenia, pri ktorom sa používajú diagnosticky a terapeuticky.
Apoptické proteázy
Proteázy sú esenciálne v dôležitom bunkovom procese a to v apoptóze. Apoptóza je typ programovanej bunkovej smrti, ktorá je dôležitá pre vývoj plodu, ako obranný mechanizmus a pri procese starnutia organizmu. Proteázy sprostredkujúce apoptózu sa nazývajú kaspázy. Tieto aspartátové proteázy sú syntetizované ako neaktívne proenzýmy, ktoré sú aktivované štiepením prostredníctvom inej kaspázy. Hlavné kaspázy sú kaspázy 8, 9 a 10, ktoré apoptózu aktivujú a kaspázy 3, 6 a 7, ktoré ju priamo vykonávajú.