cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medzinárodné centrum pre riešenie investičných sporov
Orgány
Orgánmi ICSID sú Správna rada a Sekretariát. Správna rada (Administrative Council) sa skladá z členov menovaných jednotlivými krajinami, ktoré podpísali Konvenciu. Predsedom Správnej rady ICSID je prezident Svetovej banky, David Malpass. Výročné zasadnutia rady sa konajú spoločne s výročnými zasadnutiami MMF a Svetovej banky. Sekretariát reprezentuje ICSID a spravuje arbitrážne konania.
Človek rozumný
Lexikon der Biologie (2004)
Homo sapiens
Medzinárodné centrum pre riešenie investičných sporov
Členstvo
K marcu 2008 podpísalo Konvenciu 155 krajín, z ktorých 143 ju aj ratifikovalo.
Človek rozumný
Bramblett (2004)
Homo sapiens
Pes v dejinách
Staroveký Rím
Rímsku Dianu, podobne ako boha obchodu Merkúra, sprevádzajú lovecké psy.
Človek rozumný
NGD 2002
Homo sapiens
Delson 2002
Homo sapiens
Všeobecný encyklopedický slovník (2002)
Homo sapiens – človek rozumný/človek múdry
Pes v dejinách
Staroveký Rím
Rimania boli zrejme prví, čo sa zaoberali systematickým chovom psa - plemenitbou. Vlastniť psa bolo rovnako módne ako vlastiť otroka. Medzi obľúbené plemená patrili najmä väčšie psy, ktoré slúžili ako strážcovia dvora a majetku, o čom svedčia aj varovné nápisy, ktoré archeológovia objavili v Pompejách. Dnešné tabuľky „Pozor pes“ majú teda históriu siahajúcu až do týchto čias.
Človek rozumný
Biopedia 2003-2013, podobne: Rozum do vrecka 1998
Homo sapiens – človek rozumný; od 400 000 BP
Zeitoun (2000)
Homo sapiens – vrátane neandertálcov
Pes v dejinách
Staroveký Rím
Staroveký Rím bol nielen mestom zápasov gladiátorov, ale aj mestom psích zápasov, ktoré patrili k obľúbeným kratochvíľam jeho obyvateľov. Chov psov v Ríme sa preto špecializoval najmä na plemená vhodné pre psie zápasy. Svoje zastúpenie však našli aj lovecké a spoločenské plemená. Pôvod dnes známych plemien v rímskych plemenách však doposiaľ nebol preukázaný.
Človek rozumný
Filit (1999)
Homo sapiens
Podborský (1997)
Homo sapiens
Pes v dejinách
Nález na Sibíri
Na Sibíri vedci objavili šteniatko psa, ktorého vek odhadujú na 18 000 rokov. Pozoruhodný nález ešte skúmajú. Nevie sa presne či išlo o šteniatko psa alebo vlka.Každopádne je to jeden z najstarších nálezov tak zachovalého psa.
Človek rozumný
Encyklopédia medicíny (1997)
Homo sapiens – človek múdry
=== Aiello (1996) === Homo sapiens
Der grosse Ploetz (1998, tabuľka str. 11)
Homo sapiens
Scott (1995)
Homo sapiens:
Kronika ľudstva (1992/1988)
Homo sapiens – človek rozumný
Stloukal et al. resp. Beneš, J. (1991/1986)
Homo sapiens
McBrearty (1990)
Homo sapiens
Thurzo (1985)
Homo sapiens — človek rozumný
Encyklopédia archeológie (1986)
Homo sapiens
Buchvald (1985)
Homo sapiens
Malá československá encyklopedie (1984)
Homo sapiens – človek rozumný (v širšom zmysle ?)
Szalay a Delson 1979
Homo sapiens
Jelínek (1977)
Homo sapiens
Pyramída (1974)
a)v článku Hominidae (1974):
Homo sapiens
b)v článku Homo sapiens (1974):
rod Homo: Neandertálec je zvlášť
Ale v heslách z rokov 1980 a 1982 sa už neandertálec uvádza ako Homo sapiens neanderthalensis a spomína sa už aj Homo sapiens steiheimensis.
Eibl-Eibesfeldt 1974
citované v Taxonomicon
Homo sapiens
Co je Co 2 (1973, to isté 1983)
Homo sapiens
Campbell 196x
B. Campbell v 60. rokoch navrhol delenie: Homo sapiens: a toto delenie sa veľmi rozšírilo od roku 1964. Neskôr sa rozšírilo delenie v podobe: Homo sapiens:
b)citované v Drobyševskij 2003
b1)1963, 1965
Homo sapiens
b2)1962
rod Homo – jediný druh Homo sapiens:
Robinson (1961)
citované v Drobyševskij 2003
Mayr (1950)
Homo sapiens
La Poitevinière
La Poitevinière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Abell 1835 IR1916
náhľad|[[Abell 1835 z HST pri objavení galaxie Abell 1835 IR1916]] Abell 1835 IR1916 je galaxia v súhvezdí Panna, je to kandidát na najvzdialenejšiu pozorovanú galaxiu.
Svištov
Svištov (po bulharsky: Свищов) je mesto v severnom Bulharsku, ktoré sa nachádza vo Velikotărnovskej oblasti, na pravom brehu Dunaja. Mesto je administratívnym centrom rajónu Svištov.
Inkubačná lehota (medicína)
Inkubačná lehota alebo inkubačný čas alebo jazykovo nevhodne inkubačná doba je obdobie od vstupu nákazy do organizmu po vypuknutie choroby. Pri infekčných chorobách zohráva veľkú úlohu pri posudzovaní nebezpečnosti infekcie.
Choroby sa rozdeľujú podľa inkubačnej lehoty na:
Viviers (Ardèche)
Viviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Viviers má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Viviers má 3864 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Lonnie Mack
Lonnie Mack vlastným menom Lonnie McIntosh (* 18. júl 1941, Harrison, Indiana, USA – † 21. apríl 2016, Nashville, Tennessee ) bol americký rockový a bluesový gitarista.
Jeho kariéra začala v prvej polovici 50. rokov, keď opustil školu a stal sa profesionálnym hudobníkom. V roku 1962 on a jeho skupina nahrávala hudobné podklady pre dievčenské trio The Charmaines a na konci si prenajali štúdio, aby mohli nahrať inštrumentálnu verziu Berryho skladby „Memphis Tennessee“, pod názvom „Memphis“. Inštrumentálka „Memphis“ sa v lete v roku 1963 vyšplhala až na 5. miesto v rebríčku.
Koho ovplyvnil
Lonnie Mack je považovaný za jedného z prvých majstrov elektrickej rockovej gitary a virtuóza blues-rockového spôsobu hry na gitaru. Svojou hrou ovplyvnil Jimiho Hendrixa, Cream, Jeffa Becka, Stevie Ray Vaughanda, The Doors, Franka Zappu a iných.
Hudobná spolupráca
Mack, okrem iného, hral aj na basovej gitare na albume The Doors Morrison Hotel, špeciálne v skladbe „Roadhouse Blues“. James Brown ho vyzval aby hral na jeho nahrávke „Kansas City“. Bol známy tým, že hral na vzácnu gitaru jedinečného tvaru prvej generácie značky Gibson Flying V.
Shanghai International Circuit
Shanghai International Circuit (zjednodušená čínština: 上海国际赛车场; tradičná čínština: 上海國際賽車場; pchin-jin: Shànghǎi Guójì Sàichēchǎng) je názov čínskeho okruhu, ktorý sa používa pre preteky Formule 1 a preteky iných sérií už od roku 2004. Okruh leží v oblasti Jiading neďaleko Šanghaja.
Trať projektoval architekt Hermann Tilke, ktorý do svojho návrhu zakomponoval niektoré nezvyčajne komplikované zákruty doplnené dvoma dlhými rovinkami. Premiérové preteky sa na tomto okruhu konali 26. septembra 2004. Víťazom sa stal Rubens Barrichello s monopostom Ferrari F2004.
Charakteristika trate
thumb|280px|right|Pohľad na cieľovú rovinku a boxy Trať, na ktorej sa monoposty nastavujú na veľký prítlak, má svoj najrýchlejší úsek na konci dlhej rovinky medzi zákrutami číslo 13 a 14. Práve tam totiž jazdci dosahujú rýchlosť približne 310 km/h. Najpomalším miestom na okruhu je naopak pravotočivá zákruta, ktorá ukončuje cieľovú rovinku. Tá sa jazdí na jednotke, rýchlosťou asi 60 km/h. Najdlhší úsek, kde je možné jazdiť na plný plyn, trvá 19 sekúnd. Na pilotov čaká v Číne v zákrutách číslo 7 a 8 pomerne vysoké bočné preťaženie.
Okruh je relatívne rýchly a veľmi náročný na pneumatiky. So zákazom tankovania počas pretekov, ktorý bol zavedený v sezóne 2010, sa zastávky v boxoch môžu stať veľkým strategickým faktorom.
Zaujímavosťou Veľkej ceny Číny je fakt, že ešte nikto tu nedokázal vyhrať dvakrát. Preto obsahuje listina víťazov sedem mien.
Sky Tower (Vroclav)
Sky Tower je polyfunkčný komplex v poľskom meste Vroclav. Pozostáva z 3 budov (B1, B2, B3), ktoré postavili na mieste zbúraného Poltegoru medzi ulicami Powstańców Śląskich, Wielka, Gwiaździsta a Szczęśliwa.
Shanghai International Circuit
História
V súvislosti s okruhom Shanghai International Circuit sa často objavujú informácie, že Tilke sa pri navrhovaní profilu trate nechal inšpirovať čínskym symbolom šang (上). Podľa slov architekta je podoba úplne náhodná a pri návrhu o tom vôbec nevedel.
Sky Tower (Vroclav)
Najvyššia budova (B2) je vysoká 212 metrov. Tento mrakodrap je najvyššou budovou v meste Vroclav a jedným z najvyšších mrakodrapov v Európe. Na 49. poschodí je verejne prístupná vyhliadková terasa.
Oxidácia tukov
Oxidácia alebo žltnutie tukov je proces oxidácie dvojitých väzieb nenasýtených mastných kyselín vzdušným kyslíkom, obsiahnutým predovšetkým v tukoch a iných lipidoch. Výsledkom tohto procesu sú nežiaduce produkty, hlavne aldehydy a ketóny, ktoré negatívne vplývajú na organizmus a výrazne menia chuťový prejav a vôňu potravín obsahujúcich nenasýtené mastné kyseliny. Následkom je čiastočne alebo úplne znehodnotenie potraviny.
Fínske národné lakrosové družstvo mužov
Svoj prvý súťažný zápas odohralo Fínsko v roku 2003 na ME nováčikov v Salzburgu, ktoré aj vyhralo. V roku 2016 viedol národný tím ako hlavný tréner Grif Barhight.
Oxidácia tukov
Chemická podstata žltnutia je adícia molekuly O2 vzdušného kyslíka na dvojitú väzbu mastnej kyseliny za vzniku peroxidu, s následkom štiepenia uhlíkového reťazca:
za vzniku dvoch koncových aldehydových skupín.
The Carpenters
The Carpenters (oficiálne Carpenters) boli americké vokálne a inštrumentálne duo pozostávajúce zo súrodencov Karen a Richarda Carpenterovcov. Ich hudobná produkcia, charakteristická svojím jemným distingvovaným hudobný štýlom, sa stala komerčne natoľko úspešnou, že sa The Carpenters v rámci histórii populárnej hudby dostali medzi najpredávanejších hudobných umelcov na svete. Počas svojej štrnásťročnej hudobnej kariéry nahrali jedenásť albumov, 31 hudobných singlov, päť televíznych špeciálov a mali vlastnú televíznu sériu.
Oxidácia tukov
Tekuté oleje s vysokým podielom nenasýtených mastných kyselín sú k oxidácii náchylnejšie než tuhé tuky. Oxidáciu podporuje pôsobenie ultrafialového žiarenia a môže byť tiež urýchlená vhodnými enzýmami.
The Carpenters
Kariéra The Carpenters skončila v roku 1983 Kareninou smrťou. Umrela na zlyhanie srdca, po komplikáciách spôsobených anorexiou. Rozšírenie správ okolo jej skonu pomohlo zlepšiť v tejto dobe informovanosť verejnosti o problematike porúch príjmu potravy.
Oxidácia tukov
Oxidáciu tukov potlačujú antioxidanty. Dá sa spomaliť (nie úplne zastaviť) aj uložením potravín v chlade, na suchých miestach alebo mimo slnečných priestorov.
The Carpenters
Melodický pop charakteristický pre toto duo zmenil hudobný štýl, ktorý v ich začiatkoch dominoval v nahrávkach hudobných rebríčkov American Top 40, a poznačil tým aj súdobý štýl žánru Adult contemporary. The Carpenters sa svojou tvorbou stali lídrami soft rocku, easy listening, či iných žánrov vtedajšej hudby. V rebríčku Billboard Hot 100 boli tri ich single na prvej priečke, päť bolo na druhej a pätnásť ich dosiahlo vrchol rebríčka žánru Adult contemporary. Okrem nich mali ešte ďalších dvanásť singlov, ktoré boli v Top 10. The Carpenters predali viac ako sto miliónov hudobných nosičov.
Okres Sokolov
Okres Sokolov je okres v Karlovarskom kraji. Jeho sídlom je mesto Sokolov. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 93 379 a hustota zaľudnenia je 124 obyvateľov na. V okrese Sokolov je 38 obcí, z toho 12 miest.
The Carpenters
História skupiny
Súrodenci Carpenterovci sa narodili v New Havene (štát Connecticut). Ich rodičia sa volali Harold a Agnes. Richard sa narodil 15. októbra 1946, Karen 2. marca 1950. Richard bol domased, ktorý rád počúval hudbu a skúšal hrať na klavíri. Karen tiež rada počúvala hudbu, no bola viac spoločenská, rada športovala, hrala sofbal so susedovými deťmi.
Neskôr v roku 1966 sa Karen počas nočného skúšania v garážovom štúdiu v Los Angeles s basgitaristom Joe Osbornom spojila s budúcim textárom Johnom Bettisom na demo session, kde Richard dostal nápad, že by bolo dobré mať ešte v kapele sólového trubkára. Potom ako Karen zaspievala pre Osborna, poznamenal, že trúbka je pri tom ako toto „buclaté dievčatko spieva“ úplne nepotrebná. Osborn vtedy prizval Karen, aby pre jeho vznikajúcu hudobnú značku Magic Lamp Records nahrala singel, ktorý nakoniec obsahoval dve Richardove skladby: „Looking for Love“ a „I'll Be Yours“. Zo singla sa hit nestal a Magic Lamp Records tiež čoskoro zanikli. Napriek tomu Osborn vzal Karen a Richarda do štúdia, kde spolu nahrávali demonahrávky.
V roku 1967 sa Richard a Karen spojili ešte so štyrmi ďalšími študentmi hudby aby spolu dali dokopy hudobnú skupinu, ktorú nazvali „Spectrum“. Často s týmto zoskupením hrávali v nočnom klube Whisky a Go Go. Jeden z bývalých členov tejto kapely, John Bettis, spolupracoval s Carpenterovcami až do Kareninej smrti v roku 1983. Bol spoluautorom mnohých Richardových skladieb. V roku 1968 sa Spektrum rozpadli a Wes Jacobs zo skupiny The Richard Carpenter Trio odišiel účinkovať do Detroitského symfonického orchestra. V polovici toho istého roka Richard a Karen dostali ponuku účinkovať v televíznom programe Your All American College Show. Dňa 22. júna 1968 sa táto dvojica prvýkrát ukázala v televízii.
V tom čase súrodenci profesionálne pracovali, zdokonaľovali sa a zároveň v Osbornovej garáži nahrávali ďalšie svoje demonahrávky. Jedna z nich sa dostala k hudobníkovi, spevákovi a jednému zo spoluzakladateľov hudobného vydavateľstva A&M Records, Herbovi Alpertovi. Alperta príjemne prekvapil Karenin spev a so súrodencami podpísal v mene spoločnosti vydavateľský kontrakt. Zmluva bola podpísaná 22. apríla 1969. Zoskupenie si dalo názov „Carpenters“. Nakoľko bola Karen na základe americkej legislatívy neplnoletá, mala vtedy 19 rokov, museli za ňu zmluvu podpísať jej rodičia.
V prvom roku od uzavretia zmluvy Carpenterovci vydali prvý album, ktorý bol nazvaný podľa skladby „Ticket To Ride“, ktorá bola baladickou verziou hitu od kapely Beatles. Oficiálne sa prezentovali ako duo. Ich osobitný prejav bol ovplyvnený Kareniným zaujímavým spevom, harmóniou, publikum ich tvorbu a prezentáciu vnímalo pozitívne, čo im prinieslo viacero významných hitov, ako boli napríklad: „We've Only Just Begun“, „For All We Know“, „Rainy Days And Mondays“, „Superstar“, „It's Going To Take Some Time“, „Hurting Each Other“, „Goodbye To Love“, „Sing“, „Yesterdays Once More“, „Top Of The World“, „Please Mr. Postman“, či „Only Yesterday“.
Ich album The Singles 1969-1973 sa stal bestsellerom. Súrodenci získali trikrát cenu Grammy, v televízii vlastný program Make Your Own Kind Of Music. Ich nahrávku „Superstar“ si možno vypočuť v soundtracku k filmu Juno, skladba „Close To You“ sa hrá v snímke So Close.
Hudobný štýl a témy tvorby
Umeleckým vedúcim dua súrodencov Carpenterovcov bol Richard. Bol skúseným hráčom na klávesové nástroje a nadaným skladateľom a hudobným aranžérom. Potvrdil to aj hudobný kritik, Daniel Levitin, ktorý ho označil za „jedného z najnadanejších aranžérov, aký sa objavil v populárnej hudbe“. V časoch, kedy v súdobej (contemporary) populárnej hudbe dominoval tvrdý rock, ich jemná harmónia sa vymykala z predstáv o aktuálnom trende. Zvukové ladenie The Carpenters malo bohatšiu melodiku a v ich duchu vtedy smerovali formácie The Beach Boys a The Mamas & the Papas. Hudba The Carpenters bola inštrumentálne bohatšia, mnohé ich aranžmány boli v klasickom štýle, využívali sláčiky, občas aj dychové sekcie. Richardove nahrávky s Karen boli silne ovplyvnené hudobnými procesmi, ktorých priekopníkom bol Les Paul, ktorého viacstopový plejbek hlasu partnerky Mary Fordovej umožňoval tomu istému interpretovi nahrať sólový spev, ako aj veľmi harmonické vokály. Tento viacstopový systém nahrávania využíval aj Richard pri aranžovaní hudobnej produkcie. Duo ním dokázalo nahrávať harmonické sekcie viac, ako len dvoch hlasov, no dominantný prvý hlas patril vždy Karen. Karen nedisponovala silným hlasom, no mala vo svojom prejave veľa citu a absolútny sluch. Karenin kontraalt bol príjemný, výrazný a presahoval tri oktávy. Napriek rozsahu, Richard pre svoje kompozície využíval jej hlas v spodnom rozsahu. Veľa skladieb The Carpenters je skomponovaných v D dure („You“, „There's a Kind of Hush“) E mole („Only Yesterday“), E dure („Hurting Each Other“, „Yesterday Once More“), F dure („I'll Never Fall in Love Again“) a G dure („And When He Smiles“, „Reason to Believe“, „For All We Know“, „You'll Love Me“).
Richard mal v obľube hrať na elektrickom klavíri Wurlitzer, ktorý opisoval ako „krásny“. Hral aj na koncertnom klavíri, organe Hammond, syntetizátore, či čembale. V nahrávacom štúdiu často na viacstopovom magnetofóne obohacoval zvuk vrstvením viacerých klávesových nástrojov. Karen bola skúsenou hráčkou na bicie nástroje. Hrou na bicie nástroje začínala aj počas prvých vystúpení, ktoré s bratom absolvovala. Keď vyšlo najavo, že má krásny a osobitý hlas, začala spievať počas hry na bicích. Na bicie hrala na všetkých skladbách The Carpenters do roku 1974 a považovala sa za „spievajúcu bubeníčku“. Čoskoro sa spev stal pre ňu dominantným. Na koncertoch bolo pre publikum, či pre manažment kapely problematickým to, že vzhľadom na jej útlu postavu ju nebolo vidno, len ju bolo počuť. Viditeľná bola iba v prípadoch, keď v stoji spievala balady, no k bicím sa stále počas iných skladieb vracala. Po rokoch, ako stúpali požiadavky aby spievala, sadala si za bicie nástroje stále menej. Potom ako skupine vyšiel v roku 1976 album A Kind of Hush, Karen hranie na bicích úplne zanechala.
Verejné koncerty a TV programy
V ďalších rokoch sa ich verejná prezentácia úctyhodne rozbehla. Absolvovali značné množstvo koncertov a televíznych programov. Z tých televíznych sú to napríklad: The Ed Sullivan Show, The Tonight Show Starring Johnny Carson, The Carol Burnett Show z rokov 1971 a 1972, The Mike Douglas Show v roku 1971, a The Johnny Cash Show, tiež v roku 1971, v ktorej hrali hity „For All We Know“ a „Rainy Days and Mondays“. Carpenterovci mali v televízii BBC svoj vlastný naživo vysielaný špeciál. Boli vybraní pre americkou televíziou NBC vysielaný program Make Your Own Kind of Music.
V máji roku 1973 Carpenterovci prijali pozvanie na vystúpenie pre prezidenta Richarda Nixona v Bielom dome a na návštevu západonemeckého kancelára Willyho Brandta.
Najviac verejných vystúpení absolvovali Carpenterovci v rokoch 1971-75:
Koniec kariéry
Osobné a zdravotné problémy súrodencov na konci sedemdesiatych rokov ovplyvnili ich ďalšiu kariéru. Richard bojoval s drogovou závislosťou a Karen s anorexiou. Ich kariéra skončila Kareninou smrťou v roku 1983. Umrela na zástavu srdca, ktorá bola následnom mentálnej anorexie. Jej život bol inšpiráciou pre scenár filmu The Karen Carpenter Story.
Diskografia
The Carpenters vydali spolu tridsať singlov. Desať z nich bolo od RIAA certifikovaných ako zlatých, 22 sa dostalo do Top 10. V rokoch 19691983 zoskupenie vydalo desať albumov. Päť z nich má v rebríčku Billboard Hot 100 po dva, alebo aj viacej Top 20 hitov: Close to You, Carpenters, A Song for You, Now & Then a Horizon
Ceny Grammy Awards a nominácie
V 70. rokoch 20. storočia boli Richard a Karen viackrát nominovaní na cenu Grammy. Richard bol nominovaný aj za svoju inštrumentálnu nahrávku „Flat Baroque“. Cenu Carpenterovci získali trikrát a dve ich skladby boli uvedené do Grammy Hall of Fame.
Oxidácia tukov
Pozri aj
Vet
Monte-Carlo Rolex Masters 2009
Štvorhra mužov
🇨🇦 Daniel Nestor / 🇷🇸 Nenad Zimonjić vs. 🇺🇸 Bob Bryan / 🇺🇸 Mike Bryan 6-4 6-1
Zbierka (súbor predmetov)
Zbierka môže byť z obecného hľadiska definovaná ako súbor hmotných či nehmotných predmetov, ktoré inštitúcie či jedinci zhromažďujú, triedia, bezpečne uchovávajú, najčastejšie za účelom ich vystaveniu, podľa toho či sa jedná o zbierku verejnú alebo súkromnú. Pre vytvorenie skutočnej zbierky je nutné, aby zoskúpenie predmetov tvorilo (relatívne) súvislý a vypovedajúci celok. Či je zbierka materiálnej alebo nemateriálnej povahy, vždy figuruje v jadre múzejných aktivít. Múzejná zbierka predstavuje zdroj a zámer aktivít múzea, ktoré vnímame ako inštitúciu. Zbierky môžu byť definované ako "zhromaždené predmety múzea, získané a uchovávané kvôli ich potenciálnej hodnote ako vzory, odkazový materiál alebo ako predmety s estetickou či vzdelávacou hodnotou." (Burcaw, 1997). Múzejná zbierka je výsledkom i zdrojom vedeckého programu, ktorého cieľom je akvizícia a prieskum, hmotných a nehmotných svedectiev človeka a jeho prostredia. "Akýkoľvek súbor prírodných či umelých predmetov, zanechaných dočasne alebo trvalo mimo kolobeh ekonomických aktivít, pod špeciálnou ochranou na uzavretom mieste, zariadeným pre tento účel a vystavené na obdiv". (Pomian, 1987). Širšie poňatie zbierky chápané ako zjednotenie predmetov, ktoré si ponechávajú svoju jedinečnosť, a ktoré sú zámerne zhromažďované podľa špecifickej logiky.
Zbierkový systém a klasifikácia zbierok
Zbierkové predmety v múzeu utvárajú súbory usporiadané do systémov a štruktúr a vytvárajú zbierkové fondy. Z pohľadu múzea tvoria všetky zbierkové predmety jeden zbierkový fond.
Základnou jednotkou každej muzeálnej zbierky je zbierkový predmet. V rámci múzejného tézauru („pokladu“) sú zbierkové predmety usporiadané do väčších systémov a štruktúr:
Kategórie zbierok sa v muzeálnej praxi utvárajú podľa ich významovej stránky:
Z hľadiska druhového charakteru (druh múzea) rozlišujeme:
Akcia P
Akcia P alebo Prešovský sobor je označenie pre komunistami zinscenovanú schôdzu (sobor = zhromaždenie), pri ktorej bolo deklarované, že gréckokatolícka cirkev v Česko-Slovensku je rozpustená a jej duchovní spolu s veriacimi sa (automaticky) stávajú veriacimi pravoslávnej cirkvi. Odohral sa 28. apríla 1950 v Prešove a bol súčasťou ťaženia vtedajšej štátnej moci proti katolíckej cirkvi, ktorej je gréckokatolícka cirkev súčasťou.
Malý sobor, Vyšné Ružbachy 24. apríl 1950
Akýmsi predstupňom "Prešovského soboru" bol tzv. Malý sobor, konaný 24. apríla 1950 vo Vyšných Ružbachoch. Úlohou tohto soboru bolo získanie skupiny gréckokatolíkov, ktorí by boli ochotní pracovať na pravoslavizácii gréckokatolíckej cirkvi. Sama pravoslávna cirkev sa v týchto rokovaniach zatiaľ ešte neexponovala. Dokumenty, deklarujúce zjednotenie gréckokatolíkov s pravoslávnymi boli dopredu pripravené, ale na zhromaždení gréckokatolícke duchovenstvo požiadavku pravoslavizácie odmietlo a nedalo sa predpokladať, že veriaci by - na rozdiel od svojich kňazov - pravoslávie prijali. "Malý sobor" teda skončil fiaskom.
Prešov, 28. apríl 1950
Štyri dni po fiasku vo Vyšných Ružbachoch sa zišiel sobor v Prešove. Zúčastnilo sa ho 820 delegátov (z ktorých len minimum bolo gréckokatolíkmi) a 100 kňazov, rôzne pramene ale uvádzajú rôzne čísla. Cieľ soboru bol rovnaký - prijatie uznesenia, na základe ktorého by došlo k pravoslavizácii gréckokatolíckej cirkvi. Text manifestu, prezentovaného na sobore, bol namierený v podstate proti katolíckej cirkvi ako celku, nie iba proti gréckokatolíkom. Užhorodská únia bola vyhlásená za zrušenú.
Následky soboru
Vláda vzala uznesenie "soboru" na vedomie 28. mája 1950. Avšak už predtým, bezprostredne po ukončení rokovaní, začali pravoslávni preberať cerkvi a fary gréckokatolíckej cirkvi, nezriedka za pomoci príslušníkov Verejnej bezpečnosti. Gréckokatolíci boli de facto postavení mimo zákon, bohoslovci z kňazského seminára boli poslaní do PTP. Vo farnostiach dochádzalo k násilnostiam, pretože gréckokatolíci odmietali vydať chrámy a fary pravoslávnym.
Širší kontext a paralely
Realizácia tzv. Prešovského soboru bola inšpirovaná podobnými akciami vo vtedajšom sovietskom bloku: Slovenskí komunisti a ŠtB teda postupovali podľa viac-menej hotového scenára vypracovaného ústredím Komunistickej strany Sovietskeho zväzu.
Victor Jara
Víctor Lidio Jara Martínez (* 28. september 1932 – † 15. september 1973), viac známy len ako Victor Jara (čítaj Viktor Chara) bol čilský spevák, gitarista, básnik, divadelný režisér a politický aktivista. Krátko po vojenskom prevrate v Čile, ktorý v r. 1973 zorganizoval generál Augusto Pinochet, bol Jara armádou uväznený, brutálne mučený a nakoniec zavraždený.
Životopis
Narodil sa v chudobnej roľníckej rodine v dedine San Ignacio blízko Santiaga. Jeho otec rodinu opustil ešte počas jeho ranného detstva, matka mu zomrela, keď mal 15 rokov. Jara následne krátkodobo študoval v kňazskom seminári, neskôr slúžil niekoľko rokov v armáde. Po návrate domov sa začal intenzívne venovať ľudovej hudbe a divadlu, v polovici 50. rokov začal spievať v hudobno-tanečnej skupine Cuncumen. Od konca 50. rokov sa podieľal aj na režírovaní mnohých divadelných hier a stal sa profesorom na umeleckej akadémii. V r. 1961 skomponoval svoju prvú vlastnú skladbu (Chcem ťa zavolať holubička) a v r. 1966 vydáva svoj prvý sólový album. Jeho baladicky ladené gitarové piesne, obsahujúce prvky tradičnej ľudovej hudby a texty s častým ľavicovo-politickým kontextom, sa stali veľmi populárne. Medzi jeho najznámejšie piesne z tohto obdobia patrí napr. Modlitba za pracujúcich, či Spomínam na teba, Amanda. Od konca 60. rokov je veľkým podporovateľom a aktivistom strany Ľudová jednota Salvadora Allendeho, pred voľbami v r. 1970 sa priamo zúčastňuje jej volebnej kampane, na mítingoch strany organizuje voľné koncerty. Po Allendeho víťazstve pokračuje vo výučbe na umeleckej akadémii a v hudobnej kariére (za života mu bolo vydaných celkovo 8 albumov, 1 nedokončený vyšiel po jeho smrti). thumb|right|240px|Hrob Victora Jaru 11. septembra 1973 fašistická vojenská chunta pod vedením generála Pinocheta zorganizovala prevrat, pri ktorom Allende zahynul a chunta v krajine preberala moc. Nasledujúci deň, 12. septembra ráno, bol Jara zatknutý a s tisícmi ďalších uväznený na Štadióne Čile v Santiagu. Jara bol nasledujúce dni opakovane bitý a mučený, aby nemohol písať a hrať na gitare, zlomili mu všetky prsty na rukách. Jara sa napriek tomu pokúšal morálne povzbudzovať svojich spoluväzňov a vzdorovito spievaval pieseň My vyhráme!. 15. septembra bol po predchádzajúcej bitke zastrelený a jeho telo bolo vyhodené na okraj cesty na predmestí Santiaga.
Pred tým, ako mu zlomili prsty, Jara stihol tajne napísať báseň o podmienkach väzenia na štadióne, tú sa podarilo ukryť a prepašovať na verejnosť, neskôr bola zhudobnená. Stala sa známa ako Estadio Chile a je vnímaná ako prvá a najautentickejšia umelecká obžaloba Pinochetovho režimu.
Smrť Victora Jaru začala byť oficiálne vyšetrovaná až v r. 2007. Hoci je zrejmé, že na jeho vražde sa podieľalo viac ľudí, dostatok dôkazov bol nazbieraný len proti bývalému plukovníkovi Mario Manriquezovi a neskôr aj proti vojakovi José Paredesovi, ktorý bol zatknutý a obžalovaný z jeho smrti v máji 2009. Kvôli presnému objasneniu príčin smrti bolo Jarovo telo exhumované a znovu pochované 3. decembra 2009. Na rozdiel od jeho prakticky tajného pohrebu v r. 1973 sa na ňom tentoraz zúčastnili tisíce ľudí.
Lysippé
Lysippé alebo Lysippa (Lysippé) môže byť v gréckej mytológii:
1188 Gothlandia
1188 Gothlandia je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil Josep Comas i Solà 30. septembra 1930.
Červenoočká
Červenoočká boli pôvodne heterotrofné organizmy, z ktorých niektoré druhy vnútrobunkovou symbiózou zelených rias získali organely umožňujúce fotosyntézu, čím sa stali autotrofnými resp. lepšie povedané mixotrofnými organizmami. Zjednodušene povedané sú teda červenoočká živočíchy, z ktorých niektoré sa symbiózou s rastlinou zmenili na zmes živočícha a rastliny. Z tejto ich dvojitej povahy pramenia aj problémy s ich zaradením a pomenovaním v systéme (a to najmä v minulosti, keď ešte nebolo známe, či sú červenoočká pôvodne rastliny alebo živočíchy).
O iných významoch vyššie uvedených názvov Euglenophyta, Euglenida a Euglenoida pozri (najmä poznámky) v nižšie uvedenej kapitole Vedecké názvy.
Vedecké názvy
Vedecké názvy tohto taxónu sú: Ako vidno, niektoré názvy môžu mať v závislosti od autora rôzne postavenie. Napríklad názov Euglenida môže byť v závislosti od autora kmeň, podkmeň, trieda alebo rad. V základnej práci Adl et al. 2019 je Euglenida uvedené ako trieda, čo ale napr. Cavalier-Smith 2016 kritizuje, pretože názvom Euglenida sa v súčasnosti často označuje rad Euglenida (v užšom zmysle, t.j. rad tvoriaci len časť triedy Euglenida) a ľahko teda môže dôjsť k zámenám.
Základný prehľad
V súčasnosti sa červenoočká obyčajne zaraďujú do taxónu Euglenozoa v širšom zmysle (po slovensky euglenovce v širšom zmysle alebo červenoočká v širšom zmysle), ktorý zahŕňa okrem červenoočiek najmä aj bázobičíkovce (Kinetoplastidea) a taxón Symbiontida, a ktorý bol (v tu spomínanom význame) zavedený v roku 1981. Spomínaný taxón Euglenozoa v širšom zmysle, a teda aj taxón červenoočká, v novších systémoch patrí buď do taxónu exkaváty (resp. Discoba) alebo do taxónu prvoky (v ponímaní Cavaliera-Smitha). V starších systémoch sa spomínaný taxón Euglenozoa v širšom zmysle nevyskytuje a červenoočká sa v nich najčastejšie zaraďujú do taxónu prvoky (v staršom ponímaní, teda všetky jednobunkové živočíchy), protisty, riasy alebo nižšie rastliny. Podrobnosti sú uvedené nižšie.
Podrobnosti
V súčasnosti sa červenoočká (a Euglenozoa v širšom zmysle) zaraďujú jedným z týchto spôsobov:
Tradične sa červenoočká zaraďujú jedným z týchto spôsobov: Ako vidno, tradične sa červenoočká nezvykli zaraďovať do taxónu Euglenozoa v širšom zmysle, ale priamo do vyššie uvedených taxónov.
Zdroje tejto kapitoly (pokiaľ vyššie nie je uvedené inak): a) súčasná systematika:      ; b) tradičná systematika:
Vnútorná systematika
Vnútorné členenie červenoočiek sa líši podľa autora. V jednom zo systémov sa červenoočká delia na šesť radov :
Charakteristika
Červenoočká sú jednobunkové prvoky schopné fotosyntézy. Svoj názov dostali podľa červenej škvrny – stigmy, ktorá je citlivá na slnečné svetlo.
Sú to spravidla voľne žijúce vodné bičíkovce väčšinou s dvoma rôzne vyvinutými bičíkmi. Keď je dostatok organických látok v prostredí, červenoočká sa živia osmotrofne alebo fagotrofne. Po vyčerpaní organických látok v prostredí prechádzajú na fotoautotrofný spôsob výživy. Takéto striedania spôsobu prijímania živín označujeme ako mixotrofia. Červenoočká sú dôležité indikátory na určovanie saprobity vody a zvýšenej koncentrácie niektorých látok.
Stavba tela
Všetky červenoočká majú eukaryotickú štruktúru bunky. Ich telo tvorí jednobunková stielka, ktorá môže byť monádoidná alebo gleomorfná (kapsálna). Monáda je bunka oválneho alebo vretenovitého tvaru, prípadne nepravidelného. Predný koniec obsahuje fľaškovitý útvar – ampulu a vyrastajú z neho dva, zriedkavo viac bičíkov. Do ampuly vyúsťuje obsah pulzujúcich vakuol, ktoré slúžia na vyrovnávanie tlaku.
Charakteristická je pre ne červená škvrna – stigma, ktorá je uložená voľne v cytoplazme v blízkosti ampuly. Je zložená z drobných zŕn sfarbených intenzívne do červena karotenoidmi.
Chloroplasty, pokiaľ sú vôbec prítomné, obsahujú chlorofyl a a malé množstvo chlorofylu b, β-karotén, diadinoxanhtín, neoxanthín a ďalšie xanthofyly. Zásobnou látkou je paramylon ((1,3)-beta-polyglukán). Bunka je pokrytá bielkovinovými prúžkami, ktoré tvoria tzv. pelikulu, umožňujúcu premenlivý tvar bunky.
Rozmnožovanie
Červenoočká sa rozmnožujú nepohlavne pozdĺžnym delením.
Argos
Argos môže byť:
Argos môže byť aj:
Argolida (krajská jednotka)
Argolida (-po novogrécky; po starogrécky Argolis) je krajská jednotka na severovýchode Peloponézu. Žije tu približne 109 000 obyvateľov. Najvýznamnejšie mestá sú Argos, Nafplio (hlavné mesto), Achladokambos, Tolo, Ligurio, Nea Kios a Ermioni. Nachádzajú sa tu aj staroveké mestá Mykény, Tiryns, Merbaka a Epidauros.
Obyvateľstvo
Obyvateľstvo Argolidy sa už tradične rozdeľuje na gréckohovoriace a Arvanitov. Gréci obývajú Argos, Nafplio, Tolo, Ligurio a rovnomenné kraje, západnú Argolidu s mestom Achladokambos a kraj Epidauria. Ostatné územia obývajú Arvaniti, ako aj východnú Argolidu s mestom Ermioni. Arvaniti si udržujú svoj jazyk dodnes.
Arthur Koestler
Arthur Koestler (* 5. september 1905, Budapešť, Maďarsko – † 3. marec 1983, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol maďarský spisovateľ, politický aktivista a spoločenský filozof.
Koestler o človeku rozumnom
Homo sapiens je obeťou nespočetných chýb evolúcie: také chyby môžu negatívne ovplyvniť vývoj mozgu. K nápadným symptómom duševnej choroby, ktoré sa zdajú byť pre náš rod endemické, sú:
Ak sú symptómy našej patológie druhovo špecifické, t. zn. výlučne ľudské, musíme pre ne hľadať vysvetlenie výlučne v ľudskej oblasti.
Obrysy diagnózy sú: je explozívny rast ľudského neokortexu a jeho nedostatočná kontrola mozgového koreňa; je trvajúca bezmocnosť novorodencov a z toho vyplývajúce ich nekritické podriaďovanie sa autorite; je dvojaké prekliatie jazyka ako nástroja demagógie a ako bariéry medzi národmi; je objavenie smrti a rozum preťažujúci strach pred ňou.
Leon Max Lederman
Leon Max Lederman (* 15. júl 1922, New York, New York, USA – † 3. október 2018, Rexburg, Idaho )) bol americký fyzik.
Bol známy aj tým, že vo svojej knihe The God Particle: If the Universe Is the Answer, What Is the Question? z 1993 označil Higgsov bozón ako „božskú časticu“.
Okres Šumperk
Okres Šumperk je okres v Olomouckom kraji. Jeho sídlom je mesto Šumperk. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 124 745 a hustota zaľudnenia je 95 obyvateľov na. V okrese Šumperk je 78 obcí, z toho 8 miest.
Azimut (astronómia)
Azimut (A) je uhol medzi južným bodom a priesečníkom výškovej kružnice hviezdy s horizontom; jedna z horizontálnych súradníc (pozri súradnicová sústava). Azimut sa meria v stupňoch (0° – 360°) po horizonte v zápornom smere (v smere pohybu hodinových ručičiek) cez západ, sever, východ. Keďže obloha sa zdanlivo pohybuje v tom istom smere, ako sa meria azimut, azimut s časom vzrastá.
AM 0644-741
AM 0644-741 je šošovková galaxia bez priečky a prstencová galaxia, čo znamená, že ju obklopuje prstenec tvorený hmlovinou. Jej prstenec sa vytvoril kolíziou s inou galaxiou.
La Pommeraye (Maine-et-Loire)
La Pommeraye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poltegor Centre
right|thumb|Poltegor Centre pred rozobratím
Poltegor Centre bola do roku 2007 najvyššia výšková budova v poľskom meste Vroclav. Postavená bola v roku 1982, mala výšku 125 metrov po vrchol antén, 92 metrov po strechu a 25 poschodí.
18. januára 2007 budovu a okolité pozemky kúpil miestny poľský podnikateľ Leszek Czarnecki, ktorý sa rozhodol ju rozobrať a na jej mieste postaviť vyše 200 metrov vysoký obytný mrakodrap, ktorý má byť dokončený v roku 2010 a má niesť názov Sky Tower.
Archangeľsk
Archangeľsk je ruské prístavné mesto v Severozápadnom federálnom okruhu na pobreží Bieleho mora.
Nachádza sa v ústí Severnej Dviny a je administratívnym centrom Archangeľskej oblasti. S takmer 350 tisíc obyvateľmi je najväčšie mesto celej oblasti a jeden z najväčších prístavov v Rusku.
Neďaleko mesta sa nachádzajú letiská Talagi a Vaskovo, ako aj vojenská letecká základňa Lachta. južne od Archangeľska sa nachádza kozmodróm Pleseck.
Jumeaux (obec)
Jumeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pszów
Pszów je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat wodzisławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 067 obyvateľov (30.6.2007).
K-1 Engineering
thumb|K-1 Attack
Fort-de-France
Fort-de-France je francúzska obec a hlavné mesto francúzskeho zámorského departementu a zámorského regiónue Martinik. Má 88440 obyvateľov (2009, v aglomerácii cca 171 000) a patrí medzi najvýznamnejšie mestá Malých Antíl.
Polohopis
Fort-de-France má rozlohu.
Obyvateľstvo
Fort-de-France má 88440 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vocance
Vocance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Vocance má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vocance má 608 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ústupkový portál
thumb|[[Notre-Dame-la-Grande de Poitiers|Notre Dame la Grande v Poitiers]] Ústupkový portál je portál, ktorý je stavaný tak, aby relatívne malé dvere vo fasáde zdanlivo pôsobili väčšie tým, že sa otvor stupňovito rozširuje do strán. Optický účinok je silný najmä v hrubej stene. Stupne sú často zdobené stĺpikmi alebo postavami. Rozšírený je najmä v románskej a gotickej architektúre.
Tupolev
Tupolev môže byť:
Latinčina
thumb|Viaczväzkový latinský slovník na univerzite v Grazi
Názov je odvodený od talianskej oblasti Latium (dnes Lazio), ktorú pôvodne obývali italickí Latinovia (lat. Latini).
Funkcia
Od 3. stor. pred Kr. až do zániku Západorímskej ríše (476 po Kr.) resp. do 6. stor. po Kr. v Byzantskej ríši (Východorímskej ríši) bola latinčina, čiastočne popri gréčtine, vládnucim spisovným jazykom republiky resp. cisárstva. V Byzantskej ríši ju potom vystriedala gréčtina, ale na tomto území sa fakticky už aj predtým používala hlavne gréčtina. V severozápadnej Afrike v 8. stor. po Kr. latinčinu, bežne používanú od roku 146 pred Kr., nahradila arabčina.
Z ľudovej (vulgárnej) latinčiny (lingua romana rustica, sermo vulgaris), čiže reči nižších spoločenských vrstiev a rímskych kolonistov v provinciách, sa vyvinuli dnešné románske jazyky (taliančina, francúzština, španielčina, katalánčina, portugalčina, rumunčina a iné).
Od 4. stor. sa presadzovala ako liturgický jazyk v západnom kresťanstve a dodnes zostala oficiálnym a (v súčasnosti aj popri iných jazykoch, no do Druhého vatikánskeho koncilu jediným) liturgickým jazykom rímskokatolíckej cirkvi a úradným jazykom Vatikánu.
V stredoveku fungovala ako medzinárodný jazyk (ako dnes angličtina). V 16. stor. ju začali vytláčať národné jazyky. Ako vyučovací a vedecký jazyk sa však udržala po celej Európe aj v novoveku najmenej až do 18. stor.
V Uhorsku (a teda aj u nás) sa latinčina – najmä kvôli mnohonárodnostnému charakteru štátu – používala ako jazyk štátnej správy od počiatku až do 40. rokov 19. stor. a ako literárny jazyk až do 18. stor.
Ešte aj dnes je prameňom pre vedeckú terminológiu (napr. v biológii, práve, medicíne, chémii, astronómii, školstve), ale napr. aj v oblasti rodných mien. Aj mnohé novotvary sú – aspoň sčasti – latinské (napr. sanatórium, supravodič), i keď často aj chybne vytvorené (napr. exponát by správne mal znieť expositum). Latinské výpožičky možno nájsť vo všetkých európskych jazykoch (napr. v angličtine je údajne až 80% slov priamo či nepriamo – napr. cez francúzštinu – latinského pôvodu), a to aj v keltských jazykoch a baskičtine, ako aj v berberských jazykoch severnej Afriky. Najmenej latinských slov je v slovanských jazykoch a gréčtine. Latinčina má vysoký podiel na slovnej zásobe niektorých umelých jazykov.
Latinské písmo používa dnes asi 3540% ľudstva.
Forma zapisovania
Keďže voskové tabuľky boli malé a papyrus bol drahý, písalo sa pôvodne takzvaným scriptio continua (plynulým písmom) bez medzier a malých písmen. Príklad:
Dnešný prepis:
Citát z Ovídiových Premien: Stvorenie
Hoci v mnohých nápisoch už zvetrávaním zanikli alebo boli vynechané, Rimania často značili aj dĺžky samohlások, a to presne tak ako v dnešnej slovenčine, čiže pomocou znaku ´ (napr. Á). V dnešných slovníkoch a podobne sa naopak dĺžky latinských samohlások zapisujú pomocou makrónu, čiže pomocou znaku ¯ (napr. Ā).
Dejiny
Pozri aj: Staroveký Rím
Predliterárne obdobie (7. stor. – 240 pred Kr.)
Do 4. stor. pred Kr. latinčinou hovorili Latinovia, obyvatelia Latia, pri dolnom toku rieky Tiber. Centrom Latia bol Rím. Najstarší latinský text pochádza zo 7. stor. pred Kr. (nápis: Manios med fhefhaked Numasioi = Manios ma urobil pre Numasia). Z predliterárneho obdobia sa zachovali len úlomky (nápisy, neskoršie citáty). Prízvuk sa ustálil na prvej slabike.
Okrem vlastnej slovnej zásoby (napr. filius = syn) latinčina prebrala slová z etruštiny (histrio = herec), oskičtiny a iných susedných jazykov, najmä však z gréčtiny, a to najmä po roku 265 pred Kr. (pozri ďalej).
Rimania, hlavný kmeň Latinov, si časom podmanili celú Itáliu. Okolo roku 265 pred Kr. dobyli aj grécke kolónie v Itálii, čím latinčina získala mnoho gréckych prvkov (napr. machina = stroj, essentia = esencia).
Starolatinské literárne obdobie (240 – 100 pred Kr.)
V jazyku existovalo veľa alternatívnych tvarov (napr. divus aj deus) a používali sa najmä jednoduché vety. Dvojhlásky „oi“ a „eu/ou“ sa zmenili na „u“, hláska „s“ medzi samohláskami sa zmenila na „r“.
Klasické obdobie (Zlaté obdobie) (100 pred Kr. – 14 po Kr.)
V 1. stor. pred Kr. sa s rozvojom prózy fakticky kodifikovali pravidlá a vycibrila sa slovná zásoba. Došlo k normovaniu jazyka, čiže k odstráneniu alternatívnych tvarov, používali sa súvetia a ustálili sa gramatické pravidlá. Prízvuk sa ustálil na poslednej slabike (ak je dlhá) resp. na predpredposlednej (v iných prípadoch).
Vrcholnými predstaviteľmi vtedajšej latinskej prózy a hlavnými „kodifikátormi“ boli Cicero a Caesar.
Ľudový jazyk bol však dosť odlišný od literárneho jazyka. Preto hovoríme, že (neľudová) latinčina bola už od 1. stor. pred Kr. mŕtvym jazykom (v hore uvedenom zmysle). Ako úradný a diplomatický jazyk sa však v Rímskej ríši používala aj naďalej.
Poklasické obdobie (Strieborné obdobie) (14 – 120)
Prvky básnického jazyka prenikli do prózy. Vulgarizmy a provincializmy prenikli do celej latinčiny.
V prvých storočiach po Kr. sa spolu s rozširovaním moci Rimanov rozšírila aj latinčina do západnej a južnej Európy a do dnešného Rumunska, na Balkán a do severnej Afriky a stala sa tam všade úradným a spisovným jazykom.
Archaizujúce obdobie (120 – 200)
Preberali sa znova slová z predklasického obdobia.
Neskoroantické obdobie (200 – 600)
Literárna latinčina sa značne vzdialila od ľudovej (tzv. vulgárnej) latinčiny a ľudová latinčina získala prevahu. No boli aj kresťanskí spisovatelia, ktorí používali ľudovú latinčinu (aj pri prekladoch Biblie). Došlo aj k výrazným zmenám vo výslovnosti, napríklad od roku 400 sa „c“ pred e/i vyslovovalo ako [c] a nie už ako [k] (napr. Cicero [cicero] predtým [kikero]). V neprízvučných slabikách mizli samohlásky (napr. merula –> merla) a zanikalo koncové -m (napr. olim → oli). V syntaxe došlo k nahradeniu pádov genitív, datív a ablatív tvarmi s predložkami „de“, „ab“ a „ad“ a podobne sa aj iné syntetické tvary nahradili analytickými.
Stredoveké obdobie (600 – 1300)
Stredoveká latinčina nadviazala na neskoroantickú spisovnú latinčinu, prebrala však aj nelatinské slová z národných jazykov a vytvorila nové slová (napr. compassio – súcit).
Novoveké obdobie (Moderné obdobie; od 1300)
Toto je latinčina používaná dnes prinajmenšom rímskokatolíckou cirkvou a v celej Európe aspoň do 18. stor. Vznikla síce z renesančnej snahy prekonať obdobie „úpadku“ stredoveku, napriek tomu si zachovala mnohé črty, ktoré pribudli v stredovekom období (napr. dlhú dobu písanie e namiesto ae a oe, zámenu zámien suus, eius). S vývojom civilizácie samozrejme pribudli mnohé neologizmy, v poslednej dobe najmä vďaka úsiliu katolíckej cirkvi (napr. dnes "pilula anticonceptiva" = antikoncepčná tabletka, "instrumentum televisorium" = televízor, "textus televisificus" = teletext či "tabula subrotata" = skejbord)
Latinské prebásnené hymny Gorazda Zvonického
Jeden z veľkých znalcov latinského i slovenského rýmu, metriky a verša bol prekladateľ a básnik Gorazd Zvonický. Za jeho najväčší prekladateľský prínos môžeme pokladať breviárové hymny, ktoré prebásnil z latinského originálu. Vyšli v troch zväzkoch pod názvom Hymny na posvätenie času. Prvý a druhý zväzok vyšiel v roku 1975 a tretí o rok neskôr (1976).
Chalcedón
thumb|Chalcedón z [[Bartošova Lehôtka|Bartošovej Lehôtky v Kremnických vrchoch.]] Chalcedón je mikrokryštalická vláknitá modifikácia oxidu kremičitého (SiO2, chemické zloženie SiO2 ~ 100 %, prímesi Fe, Al, Mg, Ca, Ni, Cr), mineralogicky odroda kremeňa. Zvyčajne sa nachádza v obličkovitej forme. Jeho farba je veľmi premenlivá. Môže byť biely, modrý, červený, zelený hnedý aj čierny. Vryp má biely. Poznáme niekoľko odrôd chalcedónu:, achát - odrodu s koncentrickými rôznofarebnými vrstvičkami, zelený chryzopras a ďalšie. Býva priehľadný až nepriehľadný, so skleným až matným leskom.
Chalcedón je jedným z najstarších známych drahokamov na svete. Meno dostal podľa starogréckeho mesta Chalkedon, kde boli v tej dobe najznámejšie náleziská tohoto drahého kameňa. Okrem toho aj samotné grécke slovo „chalkedon“ znamená drahokam.
Odrody
Podľa zafarbenia a priebehu vrstiev dostali i rôzne odrody achátu svoje vlastné mená - např. ónyx je prúžkovaný čierno a bielo, sardonyx má prúžky červenohnedé a biele.
Svilengrad
náhľad|vpravo|Poloha mesta v Bulharsku
Svilengrad (po bulharsky: Свиленград) je mesto v južnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Chaskovskej oblasti. Mesto je administratívnym centrom rajónu Svilengrad. V meste žije 19 011 obyvateľov.
Štefan Pongrác
Svätý Štefan Pongrác (tiež ako Pongrácz de Szentmiklós et Óvár) (* 1582, Vințu de Jos (dnešné Rumunsko) – † 7. september 1619, Košice) bol rímskokatolícky kňaz, jezuita. Je jedným z troch košických mučeníkov, spolu s Markom Križinom a Melicharom Grodeckim.
Životopis
Narodil sa v roku 1583 v obci Alvinc pri meste Alba Iulia v Sedmohradsku. Jeho predkovia pochádzali zo sedmohradskej vetvy šľachtického rodu Pongrácovcov (Pongrácz, Pankrác), ktorí sa v 13. storočí usadili v Liptove. Štefan Pongrác pochádzal zo sedmohradskej vetvy tohto rodu.
Študoval na jezuitskom kolégium v Kluži ( dnešné Rumunsko). V roku 1602 vstúpil Štefan Pongrác do noviciátu jezuitskej rehole v Brne, kde 11. júla zložil prvé rehoľné sľuby. Neskôr študoval filozofiu v Prahe a v Ľubľani, rétoriku v Klagenfurte a teológiu v Štajerskom Hradci (Grazi). Teológiu absolvoval v roku 1615 v Štajerskom Hradci (Graz). Po ukončení štúdia v roku 1615 bol vysvätený za kňaza. Pongrác odchádza do Humenného, kde založil jezuitské kolégium, ktoré aj riadil. Zároveň tu pôsobil ako maďarský kazateľ.
O tri roky na to bol vyslaný provinciálom rádu do Košíc po žiadosti cisárskeho kapitána Košíc, generála Ondreja Dóczyho, o stálu misiu jezuitov. V meste v tom čase pôsobil kalvínsky kazateľ Alvinczy. Po Pongrácovom príchode nedáva Alvinczy protestantizmu v meste veľa nádejí.