cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teroristický útok v Bratislave 12. októbra 2022
Spoločenská odozva
14. októbra sa konal pochod proti nenávisti voči LGBTI komunite, ktorý organizovali Bratislavské kultúrne a informačné stredisko, Nomantinels divadlo, Iniciatíva Inakosť a ďalšie subjekty. Dav sa zišiel na Zámockej ulici pred Teplárňou a neskôr prešiel na námestie SNP, kde podujatie pokračovalo príhovormi rečníkov. Príhovor mali majiteľ podniku Tepláreň Roman Samotný, prezidentka Zuzana Čaputová, europoslanec a šéf Progresívneho Slovenska Michal Šimečka, Vladimír Šucha z Európskej komisie, primátor Bratislavy Matúš Vallo a bratislavský župan Juraj Droba a komik Fero Joke, ktorého sprevádzali viacerí herci. Na záver mal vystúpenie spevák Adam Pavlovčin. Na podujatí sa podľa odhadov zhromaždilo okolo 15-tisíc ľudí.
Eneida (Vergílius)
Podobnosti s Homérom
V iných ohľadoch Vergílius Homéra prevracia. Putovanie kladie pred boj. Aj ciele týchto dvoch činností sú opačné ako v prípade Iliady a Odysey, takže Eneas neblúdi morami, aby sa dostal z cudzieho mesta domov tak ako Odyseus, ale z domova do cudzieho, neznámeho sveta a vojna v Itálii nie je vedená, aby bolo mesto zničené, ale založené. Napokon, Vergíliovi Trójania nie sú porazenými, ale víťazmi a ich sláva dosahuje naplnenie v Rímskej ríši.
Teroristický útok v Bratislave 12. októbra 2022
Spoločenská odozva
15. októbra sa v Bratislave konala demonštrácia s názvom Zostávame v uliciach - Antifašistický pochod mestom. Protest sa najprv začal vystúpením rečníkov na Námestí SNP a neskôr sa dav presunul pred budovu parlamentu. náhľad|350x350bod|Pochod proti násiliu na LGBT+ ľuďoch, Praha, 21.10.2022 21. októbra bol zorganizovaný pochod proti násiliu na LGBT+ ľuďoch v šiestich českých mestách. Pochod v Prahe viedol transparent s nápisom "Všichni jsme Tepláreň" a navštívili ho stovky ľudí. Pochod bol zakončený pred slovenskou ambasádou v pražskom Bubenči.
Eneida (Vergílius)
Vergílius ako hlásateľ Augustovej ideológie
V kontexte Vergíliovho diela hrá významnú úlohu koncept poslušného nasledovania božského Osudu (pietas), tradičnej hodnoty rímskeho spôsobu života. Aj ďalšie Eneove osobné cnosti (virtus) poukazujú na ideálne vlastnosti budúceho Rimana, ktoré majú slúžiť za vzor Rimanom skutočným. Osudová nutnosť sa vo Vergíliovom podaní stáva hnacím motorom dejín, v prípade Enea ako aj jeho rímskych dedičov, ktorí svojou expanziou, samozrejme v súlade s cnosťami Enea, plnia svoje poslanie. Vyvrcholením mytologickej osudovosti je nastolenie vlády nového Enea, jeho potomka Augusta, ktoré sa deje podľa Vergília z vôle vyšších mocností.
Teroristický útok v Bratislave 12. októbra 2022
Kultúrne odozvy
V novembri 2022 sa bude konať festival Slovenská Tepláreň. Je iniciatívou Festivalu Pohoda, Romana Samotného z Teplárne a iných partnerov. Jeho cieľom je „vyjadriť koncertmi pre Matúša a Juraja spolupatričnosť s ich blízkymi i podporu LGBTI+ ľuďom“. V rámci festivalu sa uskutoční aj diskusná séria Tepláreň Nahlas, ktorá bude pokračovať aj po festivale.
13. ročník festivalu Dúhový PRIDE Bratislava v roku 2023 reflektoval teroristický útok. Jeho heslom je „hrdí a nezničiteľní“. Novým symbolom je tiež dúhová vlajka, ktorá je „nepriestrelná, odolná proti prerezaniu a ohňovzdorná“. Vyrobená je zo špeciálneho materiálu twaron z ktorého sa robia aj neprestrieľné vesty a vlajka opäť odkazuje na Tepláreň. Do festivalu sa zapojila aj Slovenská národná galéria. Jedným z projektov je „nenápadný pamätník“ pre Juraja Vankuliča a Matúša Horvátha. „Kvapka na jednom z okien Premostenia je symbolickou slzou vyplakanou za zmarené životy."
Politické reakcie
Strana Sloboda a Solidarita 17. októbra oznámila návrh vytvorenia inštitútu partnerského spolužitia. Jej poslanec Ondrej Dostál oznámil, že „[j]e to iba úprava niektorých majetkových práv a niektorých životných situácií,“ nejde teda o zavedenie manželstva. O návrhu by sa malo rokovať na októbrovej schôdzi NR SR.
Poslanci Národnej rady návrh 19. októbra 2022 odmietli. Za posunutie do druhého čítania hlasovalo 50 poslancov zo 133 prítomných. Proti bolo 37, zdržalo sa 15 a 31 poslancov nehlasovalo. Ešte v ten deň dostal minister spravodlivosti Viliam Karas od premiéra Eduarda Hegara „poverenie pripraviť legislatívu na posilnenie práv LGBT+ menšiny“. Podľa Hegera je „prirodzenejšie“ keď zmena pôjde cez vládu. Tvrdil tiež, že o poverenie požiadal sám Karas.
V súvislosti s teroristickým útokom plánuje Slovensko navštíviť delegácia Monitorovacej skupiny pre demokraciu, právny štát a základné práva Európskeho parlamentu. Podľa jej člena, europoslanca Vladimíra Bilčíka sa misia „chce na Slovensku podrobnejšie informovať o pozadí a kontexte tohto zločinu z nenávisti. Tiež diskutovať s príslušnými slovenskými orgánmi o konkrétnych krokoch v boji proti nenávisti a pri ochrane LGBT+ menšiny a ďalších zraniteľných skupín. Europoslanci chcú na Slovensku diskutovať o čo najvhodnejšom zapojení spoločných európskych inštitúcií do boja proti nenávisti vo verejnom priestore. Rovnako o radikalizácii mladých ľudí v online priestore.“
Jozef Stašo
Jozef Stašo (* 20. máj 1903, Terchová† 21. február 1951, tamže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, tajomník pri pápežskom diplomatickom zástupcovi, väzenský kaplán Krajského súdu v Bratislave.
Teroristický útok v Bratislave 12. októbra 2022
Iné reakcie
18. októbra 2022 denník Pravda informoval, že Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra zmenil definíciu slova „láska“ z „náklonnosť jedného pohlavia k druhému“ na novú definíciu, ktorá neobsahuje pojem pohlavie: „silná náklonnosť k určitej osobe na základe telesnej, duševnej a citovej príťažlivosti“. Ústav ako odôvodnenie okrem iného uviedol: „Veľmi dobre si uvedomujeme obrovskú silu slov, ktorými ako ľudia dennodenne komunikujeme a tým aj konáme.“
Juraj Krajčík starší, otec útočníka a kandidát za stranu VLASŤ, stiahol vyjadrenia zo svojho verejného Facebookového profilu. V rozhovoroch označil svojho syna za obeť a vyjadril sa, že neverí že bol páchateľom.
Jozef Stašo
Životopis
Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Genzane v Taliansku (1922 – 1923). Teológiu študoval v Turíne (Taliansko), kde bol 6. júla 1930 vysvätený za kňaza. Pôsobil vo Svätom Benediku, Šaštíne, Trnave a Bratislave. V roku 1940 sa stal tajomníkom pri pápežskom diplomatickom zástupcovi (chargé d’affaires) na vatikánskej nunciatúre pri Slovenskej republike (1940 – 1945). V roku 1945 sa stal väzenským kaplánom Krajského súdu v Bratislave (1945 – 1948). Ako väzenský kaplán pochovával i Msgr. Jozefa Tisu.
Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol na krátku dobu internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Po prepustení z internácie sa vrátil do svojho rodiska, kde i zomrel.
DNCE
DNCE je americká dance-rocková kapela. Má štyroch členov: Joe Jonas, Jack Lawless, Cole Whittle a JinJoo Lee. Skupina v roku 2015 podpísala nahrávaciu zmluvu s vydavateľstvom Republic Records a vydala svoj debutový singel, „Cake by the Ocean“. Pieseň zaznamenala úspech po celom svete a dosiahla 9. priečku v rebríčku Billboard Hot 100. Ich debutové EP s názvom Swaay (2015), obdržalo pozitívny ohlas. Tiež boli nominovaní na Kids' Choice Awards 2016 v kategórii Najobľúbenejší nový umelec a na Radio Disney Music Awards 2016 v kategóriách Najlepšia pieseň, Lip Sync a Najlepšia hymna.
Amphilochus (rod)
Amphilochus je rod kôrovcov, ktorý obsahuje nasledovné druhy :
Bosniak
Bosniak môže byť:
Ulica Marka Aurélia
Ulica Marka Aurélia v Trenčíne sa nachádza v mestskej časti Stred a nazvaná bola podľa rímskeho cisára a filozofa Marka Aurélia.
V roku 2003 začalo padať staré opevnenie trenčianskeho hradu a obyvatelia ulice sa museli dočasne presťahovať.
Na čísle 9 je pražiareň kávy.
Bosniaci
Bosniaci môžu byť:
Remixes 81–04
Remixes 81–04 je kompilácia remixových piesní skupiny Depeche Mode z rokov 1981 až 2004.
Remixes 81·04
CD 1
CD 2
CD 3
Michail Vladimirovič Mišustin
Michail Vladimirovič Mišustin (rus.: Михаил Владимирович Мишустин, * 3. marec 1966, Lobňa, Moskovská oblasť, Sovietsky zväz) je ruský politik a ekonóm. Od 16. januára 2020 predseda vlády Ruskej federácie. Od 21. decembra 2020 člen Štátnej rady Ruskej federácie.
Vedúci Federálnej agentúry pre riadenie špeciálnych ekonomických zón (2006-2008). Vedúci Federálnej daňovej služby Ruskej federácie od 6. apríla 2010 do 16. januára 2020.
Život
Narodil sa v meste Lobňa v Moskovskej oblasti. Jeho otec pracoval v bezpečnostnej službe letiska Šeremetevo. Jeho matka pracovala v medicínskej službe letiska.
Po absolvovaní povinnej školskej dochádzky bol v roku 1983 prijatý na diaľkové štúdium na Moskovský inštitút obrábacích strojov (tzv. Stankin). Neskôr prešiel na denné štúdium. V roku 1989 ukončil štúdium v ​​odbore „počítačom podporované konštrukčné systémy“ (CAD) a získal kvalifikáciu systémového inžiniera. V roku 1992 ukončil postgraduálne štúdium a získal titul kandidát vied. Následne pôsobil ako riaditeľ testovacích laboratórií. V rokoch 1995–1996 riadil neziskovú organizáciu.
V roku 1998 nastúpil do ruskej štátnej správy. Najskôr pôsobil vo Federálnej daňovej službe, neskôr v štruktúrach iných ministerstiev a štátnych agentúr. Najmä v oblasti výberu daní dosiahol niekoľko úspechov – podarilo sa mu napríklad dokončiť elektronizáciu a prepojenie ruskej daňovej infraštruktúry. Iná štátna agentúra pod jeho vedením realizovala komplexné ocenenie pôdy v celej Ruskej federácii, čo umožnilo zavedenie jednotnej dane z pozemkov v celej krajine.
V roku 2003 Mišustin obhájil kandidátsku prácu z ekonómie na tému Mechanizmus štátnej daňovej administrácie v Rusku (Механизм государственного налогового администрирования в России).
V roku 2008 dobrovoľne opustil štátnu službu a vstúpil do súkromnej sféry. Najvýznamnejším sa stal jeho post v investičnej skupine UFG Asset Management, v ktorej dva roky pôsobil ako riadiaci partner skupiny. Jedná sa o jednu z najväčších investičných skupín v Rusku. V roku 2010 sa vrátil do verejnej sféry a bol postavený na čelo Federálnej daňovej služby, ktorá pod jeho vedením a s využitím analytických metód zefektívnila výber daní, zefektívnila daňové kontroly, sprísnila boj proti neoprávnenému vráteniu DPH a aj naďalej elektronizovala svoj chod a služby občanom, vrátane zavedenia komplexného systému elektronickej evidencie tržieb. V roku 2010 zároveň získal veľký doktorát z ekonómie na tému Stratégia tvorby zdaňovania majetku v Rusku (Стратегия формирования имущественного налогообложения в России).
Po rezignácii Dmitria Medvedeva z postu predsedu vlády Vladimir Putin navrhol na tento post Mišustina. 16. januára 2020 schválila vymenovanie Mišustina do funkcie predsedu vlády Štátna duma Ruskej federácie.
Mišustin bol kritizovaný kvôli podozrivému majetku jeho manželky, ktorá patrí podľa výšky priznaného majetku medzi najbohatšie manželky ruských vysokopostavených politikov. Vzhľadom na jeho dlhodobé pôsobenie v štátnej správe, ktoré je nezlučiteľné s podnikateľskými aktivitami, ako aj pomerne nevýznamný biznis jeho manželky, existujú odvôvodnené predpokaldy, že jej majetok predstavuje legalizované peniaze z korupcie jej manžela.
Po Ruskej invázii na Ukrajinu sa Mišustin vyhýbal hodnoteniu vojnovej situácie a podľa komentátorov sa skôr pridal na stranu vyčkávajúcich, ktorí ju oficiálne nepodporujú ani nekritizujú, ale čakajú ako sa situácia vyvinie.
La Lande-de-Fronsac
La Lande-de-Fronsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Brède
La Brède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulica M. R. Štefánika (Prievidza)
Ulica M. R. Štefánika je ulica v Prievidzi, v mestskej časti Prievidza II Píly.
Tvorí os mestskej časti a sídliska, ktoré vzniklo v 60. rokoch 20. storočia pre potreby ubytovania baníkov. Ulica tvorí alejou a kvetinovým záhonom stredovo rozdelený bulvár s obchodmi, kinom a hotelom.
Začína na Mierovom námestí ako pokračovanie ulice Nábrežie svätého Metoda a vedie západným smerom ku križovatke s ulicou S. Chalupku, kde končí.
Stavbárska ulica (Bratislava)
Stavbárska ulica je ulica v mestskej časti Bratislavy Vrakuni. Je známa obytným domom na Stavbárskej ulici č. 34-42, ktorý je medzi Bratislavčanmi známy ako Pentagon.
Stavbárska ulica sa vo Vrakuni križuje spolu s dvoma ulicami a to s Poľnohospodárskou a Hradskou. Na ulici Stavbárska sa nachádza zastávka mestskej hromadnej dopravy.
Na hradnom vrchu
Na hradnom vrchu (do roku 1943 Oeserova ulica) bola ulica v Bratislave v Starom Meste pod hradom.
Bola to jedna z najchudobnejších štvrtí starej Bratislavy. Neskôr asanovaná v súvislosti s výstavbou nájazdu na Most SNP. V roku 1880 mala 11 domov s plnou radovou domovou zástavbou.
Nachádzala sa pod dnešnou ulicou Vodný vrch.
Orotidínmonofosfát
Oritidínmonofosfát (OMP) je pyrimidínový nukleotid, ktorý je posledným medzikrokom v syntéze uridínmonofosfátu (UMP).
Syntéza
OMP vzniká z orotátu a fosforibozylpyrofosfátu (PRPP) pôsobením enzýmu orotát fosforibozyltransferázy. V procese sa štiepi pyrofosfát:
OMP sa ďalej mení na UMP pomocou enzýmu OMP dekarboxylázy, pri čom odstupuje oxid uhličitý:
U ľudí katalyzuje premenu OMP na UMP enzým UMP syntáza (ktorá má orotát fosforibozyltransferázovú a OMP dekarboxylázovú aktivitu). Ak je aktivita UMP syntázy nedostatočná, môže vznikať orotická acidúria.
La Réole (obec)
La Réole je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Rivière (Gironde)
La Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Liškova Punkva
História
Tradícia otvorenia otužileckej sezóny plávaním z jaskyne vznikla na podnet Oldřicha Lišku (1910–1981), nestora otužileckých a diaľkových plavieb vo vtedajšom  Československu. O. Liška plával prvýkrát z Punkevnej jaskyne v júni 1949 a prvé kolektívne vyplávanie sa uskutočnilo 2. októbra 1949. V roku 2020 sa podujatie konalo už po 40.-krát. Organizačne toto podujatie pripravujú počas celej jeho éry brnenskí zimní plavci a možno ku nemu nájsť aj fotodokumentáciu - napríklad z ročníka 2019
Priebeh podujatia
Účastníkmi podujatia môžu byť len prihlásení zimní plavci/otužilci obvykle v maximálnom počte 150 osôb. Teploty Punkvy bývajú medzi 6-10°C. Plávajú sa dve trate od dvoch nástupíšť do lodí: jedno nástupište je vo vzdialenosti asi 100m od výtoku a druhé nástupište je vo vzdialenosti asi 300m. Formálne je podujatie prvým kolo Českého pohára v zimnom plávaní (datuje sa od roku 1975) príslušnej sezóny s tým, že do roku 2019 boli body pripísané za túto súťaž fixné pre jednu resp. druhú zaplávanú trať.
Nábrežie svätého Metoda
Nábrežie svätého Metoda je ulica v Prievidzi v mestskej časti Staré mesto a Píly.
Začína na križovatke s Nadjazdovou ulicou, ulicou Matice slovenskej a Nábrežím svätého Cyrila a vedie popri Handlovke západným smerom na Mierové námestie, kde končí a nadväzuje ulica M. R. Štefánika.
Ulicu križuje Košovská cesta a nadjazdmi i železničné trate Nové Zámky – Prievidza a Prievidza – Horná Štubňa.
Jevhen Petrovyč Perebyjnis
Životopis
V roku 1992 ukončil štúdium na Národnej univerzite Terasa Ševčenka v Kyjeve. V rovnakom roku sa stal zamestnancom ministerstva zahraničných vecí.
Diplomatické pôsobenie
Neskôr bol v rokoch 2008 až 2011 veľvyslanca vo Švédsku, v rokoch 2013 až 2015 pracoval v odbore informačnej politiky ministerstva zahraničných vecí (bol tlačovým hovorcom ministerstva), v roku 2015 bol menovaný za veľvyslanca v Lotyšsku. Začiatkom roku 2017 sa o ňom začalo hovoriť ako o budúcom veľvyslancovi v Česku. Je považovaný za silného kritika Kremľa.
Veľvyslancom v Česku je od 23. januára 2017. Vymenovaný bol prezidentom Petrom Porošenkom. Nahradil predchodcu Borysa Zajčuka, ktorého ukrajinský prezident – potom čo sám na svoj diplomatický úrad v marci 2016 rezignoval – v auguste toho roku odvolal z funkcie.
24. februára 2022, v deň začiatku ruskej invázie na Ukrajinu, bol pozvaný do Poslaneckej snemovne. Okrem iného vyhlásil: „Budeme bojovat za sebe, budeme bojovat za vás, ale s vaší podporou to půjde snadněji.“
7. júla 2022 ho prezident Volodymyr Zelenskyj z funkcie veľvyslanca odvolal. 29. júla 2022 ho vymenoval za námestníka ministra zahraničných vecí, Dmytra Kuleba.
Daenerys Targaryenová
Do deja vstupuje ako trinásťročná. Narodila sa až po smrti svojho otca, zvrhnutého kráľa Aerysa. Jej matka, Aerysova manželka a sestra, umrela pri pôrode. Daenerys je spočiatku plaché, jemné, submisívne dievča týrané svojím starším bratom Viserysom. V priebehu prvej knihy série, Hra o tróny, však zažíva prerod na sebavedomú kráľovnú. Od druhého dielu je známa ako Matka drakov, pretože z troch dračích vajec, ktoré dostala ako svadobný dar, sa jej vyliahnu tri draky, posledné draky na svete.
Vyskytuje sa v knihách Hra o tróny, Súboj kráľov, Búrka mečov a Tanec s drakmi. Niektoré kapitoly z týchto kníh sú písané z jej uhla pohľadu. Jej dejová línia prebieha na svetadieli východne od Západozemia, v anglickom origináli zvanom Essos.
Charakteristika
Daenerys má fyzické znaky typické pre jej rod: fialové oči a strieborné vlasy. Muži jej hovoria, že je krásna. Hoci je plodom niekoľkonásobného incestu, zdá sa byť telesne aj duševne v poriadku. Má rada teplo a veľmi horúce kúpele. Neskôr sa ukáže, že oheň jej nijako neubližuje.
Osobnosť Daenerys sa veľmi vyvíja, hlavne v prvej knihe. Začína ako plaché, hanblivé, nepriebojné a súcitné dievča. Spočiatku sa považuje podriadená svojmu bratovi, ktorý ju telesne aj duševne trýzni. Preto svojho brata nemá príliš rada. Na druhej strane však len vďaka nemu pozná svojich rodičov a staršieho brata zabitého ešte pred jej narodením. Vďaka jeho rozprávaniu pozná tiež Sedem kráľovstiev, aj keď Viserys, ktorý ríšu opustil len ako osemročný, ju v rozprávaniach značne idealizoval. Daenerys nezdieľa bratovu túžbu dobyť naspäť trón ich otca, chce len pokojný a bezpečný domov. Po svadbe s vplyvným náčelníkom Dothrakov, khalom Drogom, sa však mení. Už nedovolí bratovi, aby ju beztrestne bil a stáva sa čoraz sebavedomejšou.
Daenerys je súcitná, no aj pomstychtivá. Neváha popravovať ľudí, ktorí ubližujú nevinným. Strašné skúsenosti ju nútia už v nízkom veku dospieť. Je rozhodná a neváha sa postaviť proti často nezmyselným tradíciám. Robí množstvo chýb so závažnými dôsledkami, no nič si spätne nevyčíta – naučí sa hovoriť si „ak sa obzriem, som stratená“. Snaží sa byť zodpovednou a dobrou kráľovnou a dáva zodpovednosť pred svoje túžby, aj keď je to pre ňu ťažké. Nemáva ilúzie typické pre jej vek. Veľmi lipne na svojich drakoch.
Pred knihami
Štrnásť rokov pred začiatkom deja prvej knihy série, tak ako aj predošlých zhruba tristo rokov, Siedmim kráľovstvám vládol rod Targaryenovcov, dračích jazdcov. Draky vo svete už dávno vymreli a Targaryenovci sa stávali čoraz šialenejšími, pretože kvôli uchovaniu čistoty svojej línie sa ženili bratia so sestrami a iní blízki príbuzní. Proti poslednému Targaryenskému kráľovi Aerysovi zvanému Šialený preto povstali veľké šľachtické rody Arrynovcov, Starkovcov a Baratheonovcov. S neskorším prispením rodu Lannisterovcov sa im podarilo rod Targaryenovcov zvrhnúť a na trón dosadiť Roberta Baratheona. Robert vlastnoručne zabil korunného princa Rhaegara Targaryena. Smrť našla aj Rhaegarova manželka a jej dve maličké deti.
Aerys poslal svojho mladšieho syna Viserysa a tehotnú manželku-sestru Rhaellu na ostrovný hrad Dračí kameň. Tam kráľovná za strašnej búrky porodila dievča Daenerys, ktorú preto nazývali „Daenerys za búrky zrodená“. Rhaella pri pôrode umrela. Viserysovi a princeznej Daenerys sa podarilo ujsť z ríše za Úzke more. Striedavo ich hostili rozličné osoby, no museli často utekať pred zabijakmi vyslanými novým kráľom. Ich posledných hostiteľom bol Magister Ilyrio.
Hra o tróny
Viserys spriada plány na pomstu a znovudobytie Siedmich kráľovstiev. Za týmto účelom predá svoju iba trinásťročnú poddajnú sestru Daenerys vodcovi kočovného kmeňa Dothrakov, čo mu má zabezpečiť potrebnú armádu. Daenerys sa vydať nechce a zo svojho manžela a jeho ľudí má strach. Viserys ju však k tomu prinúti. Daenerys získa titul manželky ich vodca khala, ktorý znie khaleesi. Jej manžel jej dá ako svadobný dar nádhernú kobylu vo farbe jej vlasov, ktorú nazýva „strieborná“.
Daenerys si zvyká na život medzi Dothrakmi a učí sa ich jazyk. Zo začiatku trpí a ich zvyky jej pripadajú odpudivé a barbarské. Jej nový manžel, khal Drogo, k nej však nie je krutý a postupne sa medzi nimi začne rodiť láska. S vysokým postavením, ktoré svadbou s khalom získala, rastie aj Daenerysino sebavedomie. Pochopí, že Viserys si so svojou povahou trón nezíska späť a ak by sa mu to aj podarilo, nebol by dobrý kráľ. Postupne sa tiež spriatelí s exilovým rytierom Jorahom Mormontom, ktorý vstúpil do služieb jej brata. Slúžia jej dve Dothracké otrokyne, dievčatá jej veku – Irri a Jhiqui a ďalšia otrokyňa Doreah, učiteľka sexu. Neskôr Daenerys zaberá pre seba ako otrokyne ďalšie dievčatá a ženy z dobytých miest, aby ich zachránila pred znásilňovaním, čím si však Dothrackých mužov znepriateľuje.
V deň jej štrnásťročných narodenín jej slúžka zistí, že Daenerys je tehotná. Podstúpi dothracké obrady, aby sa jej narodil chlapec a aby bol silný a obávaný bojovník, akých si Dothrakovia cenia. Daenerys svoje nenarodené dieťa pomenuje Rhaego, podľa brata Rhaegala, ktorého nikdy nepoznala.
Daenerys dostala od magistra Ilyria ako svadobný dar tri nádherné dračie vajcia. Vo všeobecnosti sa považujú za skamenené. Daenerys má ale pocit, že z nich cíti teplo. Rada si ich prikladá na telo.
Viserys je čoraz zúrivejší a netrpezlivejší, že Dothrakovia ešte nešli bojovať za jeho vec. Zúri aj na svoju sestru a tá sa s ním márne pokúša zmieriť. Pri návšteve dothrackého mesta Vaes Dotrhak sa Viserys opije a opitý pred Drogom vyhlási, že ak mu nedá kráľovskú korunu, vezme si svoju sestru naspäť a jej nenarodené dieťa zabije. Drogo ho ako splnenie sľubu nechá popraviť tak, že mu na hlavu dá vyliať roztavené zlato. Daenerys za ním príliš netrúchli.
Po Viserysovej smrti sa za dedičku trónu Siedmich kráľovstiev začne považovať Daenerys. Khal Drogo najprv odmieta možnosť, že by pre ňu ríšu dobyl. Potom, ako Daenerys prežije pokus o vraždu iniciovaný kráľom Robertom, však Drogo zmení názor a prisahá, že pre ich syna ríšu dobyje. Pri jednej bitke však utŕži zranenie, ktoré sa zapáli. Daenerys robí všetko preto, aby ho zachránila a neváha sa ani uchýliť ku krvavej, zakázanej mágii. Čarodejnica Miri Maz Duur, ktorej prikáže zachrániť khala, ju však zradí. Drogo prežije ako tvor bez duše, ktorého po márnych pokusoch vzbudiť v ňom lásku napokon Daenerys sama zabije. Daenerysino nenarodené dieťa umrie, zabila ho čierna mágia. Ona sama sa po ťažkom pôrode zmieta v horúčkach. Keď vyzdravie, Mirri maz Duur jej oznámi, že zostala neplodná. Väčšina khalasaru ju opustila, niekoľko mužov sa menovalo za nových khalov a odteraz sú jej nepriateľmi. V zúfalej situácii Daenerys upáli Miri Maz Duur spolu s manželovým telom na hranici, na ktorú z nevysvetliteľného popudu položí aj tri dračie vajcia. Jorah Motmont ju od toho odhovára, Daenerys si však nedá povedať. Potom, napriek Mormontovmu odporu, vstúpi na horiacu hranicu sama. Nič sa jej nestane, len jej zhoria vlasy. Z vajec vyliahnu traja draci. Vidiac tento zázrak jej zvyšok khalasaru prisahá vernosť a Daenerys sa stáva prvou ženou na čele khalasaru.
Súboj kráľov
Daenerys pomenovala svoje draky Viserion, Rhaegar a Drogon. So svojou malou skupinou Dothrakov a malými drakmi putuje nehostinnou pustatinou, pretože v iných smeroch by sa mohla stretnúť s nepriateľmi. Na nedostatok jedla a vody umrie tretina jej ľudu vrátane Doreah. Daenerys zistí, že Jorah sa do nej zamiloval. Napokon nájdu opustené mesto so studňami a ovocnými stromami, kde zastanú a vystrábia sa. Daenerys rozpošle troch svojich jazdcov do troch strán, aby zistila, ktorým smerom je najlepšie sa vydať ďalej. Jeden z jazdcov sa vráti s troma vyslancami z mesta Quarth. Tam sa khalasar vydá. Daenerys a jej ľudí ubytuje bohatý kupec Xaro, ktorý chce, aby sa Daenerys za neho vydala. Ona však vie, že ju chce len kvôli jej drakom.
Vďaka drakom, jedinečnému javu na svete, sa Daenerys stáva bohatou a váženou osobou. Draky jej zvyknú sedávať na pleci a za to, že ich ľudia mohli vidieť, dávajú Daenerys dary. Snaží sa získať armádu a loďstvo, aby dobyla Sedem kráľovstiev. Navštívi magický Dom neumierajúcich, aby sa dozvedela svoju budúcnosť. Nikto ju nesmie sprevádzať, zoberie si však so sebou jedného draka, Drogona. Veštbám a obrazom, ktoré videla, však nerozumie. Tajuplné a desivé bytosti, takzvaní neumierajúci, na ňu zaútočia. Drogon ale začne chrliť oheň, čím ich spáli a zhorí celý Dom neumierajúcich. Tým si Daenerys znepriatelila miestnych čarodejníkov a tí sa ju pokúšajú zabiť. Aj Xaro, sklamaný z toho, že ju odmieta, na ňu nalieha, aby odišla. Objavia sa však dvaja muži: Arstan, starší panoš a Belwas, eunuch-bojovník, ktorí pre ňu prenajali tri lode a pridali sa k nej.
Búrka mečov
Daenerys sa so svojimi ľuďmi a drakmi preplaví z Quarthu do Astaporu, otrokárskeho mesta. Daenerys odmieta Jorahovu náklonnosť a nepáči sa jej jeho podozrievavosť voči ich dvom novým spojencom a neskôr jeho prejavy žiarlivosti voči iným mužom, ktorí jej ponúkajú svoje služby. V Astapore si pozrie predajnú armádu eunuchov zvaných Nepoškvrnení, ktorí prechádzajú brutálnym a drastickým výcvikom. Daenerys je z ich výcviku zhrozená a znechutená a namieta, že jej brat Rhaegar nemal v armáde otrokov. Lenže Rhaegar bol napriek čestnosti porazený. Daenerys sa preto voči krutým otrokárom rozhodne postupovať nečestne. Okrem svojho bohatstva, ktoré by jej nestačilo na kúpu všetkých osemtisíc vojakov, ponúkne ako cenu za armádu aj draka Drogona. Za to jej otrokár dá zdarma aj prekladateľku, dievča Missandei, ktorému Daenerys daruje slobodu, ale ona pri nej zostane. Potom, ako obchod prebehne, Daenerys prikáže Nepoškvrneným vyvraždiť ich bývalých pánov a vezme si draka naspäť.
Daenerys potom so svojou armádou a množstvom ľudí z Astaporu, ktorí sa k nej pridali, tiahne na mesto Yunkai. To je známe cvičením sexuálnych otrokov, ktorí nie sú dobrí obrancovia. Yunkai má aj skupiny žoldnierov, ktorých sa Daenerys snaží zlákať na svoju stranu. Jeden z nich, Daario Naharis, zradí svojich pánov a k Daenerys sa pridá. Medzi nimi dvoma preskočí iskra. Následne ich armáda poľahky dobyje Yunkai a oslobodí ich otrokov.
Daenerys potom s ešte väčším množstvom bojovníkov, ako aj oslobodených otrokov, tiahne na Meeren, väčšie a lepšie opevnené mesto ako predošlé dve. Keď čaká pod hradbami a rozmýšľa nad stratégiou jeho dobytia, pokúsi sa ju zabiť jeden z jej nepriateľov z Yunkaiu, ktorý sa infiltroval medzi jej zbožňujúci ľud. Arstan ho však zabije. Jeho neobyčajná obratnosť v boji ho prinúti prezradiť svoju totožnosť – je to legendárny rytier ser Barristan Selmy. Kedysi slúžil v kráľovskej garde jej otca, po jeho smrti ho prijali do kráľovskej gardy kráľa Roberta. Potom, ako ho Cersei Lannisterová z gardy prepustila, sa Selmy vrátil slúžiť Targaryenovcom. Selmy jej zase prezradí, že Jorah Mormont bol pôvodne nasadený na ňu a Viserysa ako špeh a posielal Robertovi správy o tom, čo robia. Keď sa zamiloval do Daenerys, prestal s tým. Daenerys je týmito odhaleniami veľmi rozrušená. Oboch mužov ako trest za to, čo jej tajili, pošle do odporných a nebezpečných kanalizačných šácht Meerenu, aby sa dostali za hradby a tak pomohli mesto dobyť. Potom Arstanovi odpustí, ale Mormonta prepustí zo svojich služieb.
Tanec s drakmi
Draky sú čoraz väčšie a divokejšie. Voľne lietajú nad mestom a žerú ovce, za ktoré Daenerys ich majiteľom platí náhradu. Drogon, najväčší a najsilnejší z týchto drakov, však raz miesto ovce spáli na uhoľ malé dievčatko. Daenerys je nútená dať drakov zavrieť a spútať. Drogon sa však nenechá chytiť a uletí preč, nevedno kam.
Daenerys po veľmi dlhom váhaní pristane na svadbu s Hizdahrom zo Loraquom, váženým mužom Meerenu, hoci ho nemiluje a on ju tiež nie. Verí však, že tým zastaví tajné vraždy svojich ľudí, jednu z mnohých známok nespokojnosti s jej vládou. Daenerys v skutočnosti miluje kapitána svojich žoldierov Daaria Naharysa, z ktorého spraví svojho milenca. Krátko pred svadbou za Daenerys príde ďalší nápadník. Je ním Quentin Martell, princ zo Západozemia, z ríše Dorn. Pri nástupe Robertha Baratheona k moci bola zavraždená Rhaegalova manželka, dornská princezná Elia a dve jej malé deti. Preto Dorn potajomky kul plány na pomstu. Svoju korunnú princeznú Ariane potajme zasnúbili s Viserysom. Keďže je ale Vyseris mŕtvy, Quentin navrhuje, aby sa namiesto toho vydala Daenerys za neho.
Daenerys sa Quentin nepáči a navyše má krátko pred svadbou, odmieta ho preto. Zosobáši sa s Hizdahrom. Ten na ňu nalieha, aby aspoň raz ešte otvorili bojovú jamu pre otrokov, čo bývala v Meerene obľúbená zábava. Daenerys neochotne súhlasí, no s tým, že riskovať život v nej môžu len dobrovoľníci. Niekto sa Daenerys počas oslavy neúspešne pokúsil otráviť.
Uprostred zábavy však do bojovej jamy priletí a pristane Drogon a začne požierať telo mŕtvej bojovníčky a zvierat. Hizdahr vydá príkaz na Drogonovo zabitie. Daenerys sa však rozbehne ku svojmu drakovi. Prinúti ho ľahnúť si, vysadne na neho a drak s ňou vzlietne. Odvtedy ju nikto v Meerene nevidel.
V Daenerysinom mene vládne v meste zatiaľ Barristan Selmy. Dá zatknúť Hizdahra, lebo si myslí, že práve on sa svoju novomanželku snažil otráviť. Pred hradbami sa zhromažďujú jej nepriatelia a iní nepriatelia, tajomní vrahovia zvaní Synovia harpye, vraždia, vo veľkom zabíjajú Daenerysiných ľudí vnútri. V okolí mesta Daenerys márne hľadajú jej verní. Veľa ľudí je presvedčených, že je mŕtva.
Daenerys v skutočnosti Drogon odniesol do svojej jaskyne uprostred pustatiny. Živí sa jeho korisťou, nedokáže však draka ovládnuť a prinútiť ho, aby ju odniesol naspäť. Pokúsi sa teda dostať sa naspäť sama. Pritom ochorie a zoslabne. Drogon ju na konci knihy nájde a oni narazia na jeden z nepriateľských khalasarov.
Floriánska ulica
Floriánska ulica bola ulica v Starom Meste v Bratislave pod hradom.
Bola tu radová domová zástavba s katolíckou školou, ktorá sa spomína v roku 1894 a zásobovacím skladom v roku 1925.
V roku 1880 mala 10 domov. Zanikla v súvislosti s výstavbou nájazdu na Most SNP.
Nachádzala sa pod ulicami Vodný vrch a Na hradnom vrchu.
Javor (vrch v Bachurni)
Javor je vrch v pohorí Bachureň. Leží nad Vysokou, približne juhozápadne od Lipian.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Dubovica. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiace obce Vysoká a Brezovička, západným smerom sa nachádza Nižný Slavkov, juhozápadným Vyšný Slavkov, juhovýchodným obec Lačnov, východným smerom leží Renčišov a severovýchodným obec Dubovica, Ďačov a mesto Lipany.
Opis
Javor leží v hrebeni, ktorý vedie severozápadným smerom z vrchu Bachureň a v masíve Žliabkov  sa prudko stáča východným smerom na Marduňu. Západným smerom sa nachádzajú Žliabky, Adamova hora, Strieborná hora a Ždiar , severným Homôľka, Predné Bandovce a Zadné Bendovce , východným Dlhé diely , Stavenec , Marduňa a Skalky  a južným Bučie , Bachureň , Magura , Bučina  a Smrekovica. Severné svahy hrebeňa odvodňuje Dubovický potok do rieky Torysa, voda z južných odteká potokom Malá Svinka do Hornádu. Vrcholom vedie značený turistický chodník z Lačnova.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, miestami však riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, vrcholy Belianskych Tatier, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov a Slanské vrchy.
Dean Cain
Mladosť
Cain sa narodil ako Dean George Tanaka v Mount Clemens v štáte Michigan, ako syn herečky Sharon Thomas a vojaka americkej armády Rogera Tanaku, ktorý opustil rodinu ešte predtým, ako sa Cain narodil. Cain má francúzsko-kanadský, írsky, waleský a japonský pôvod. V roku 1969 sa Cainova matka vydala za filmového režiséra Christophera Caina, ktorý si adoptoval Deana a jeho brata (hudobník Roger Cain) a rodina sa presťahovala do Malibu v Kalifornii. Pár mal neskôr dcéru, Deanovu nevlastnú sestru, herečku Crisindu Cain. Obaja navštevovali Santa Monica High School, kde excelovali v športoch.
Dean hral v bejzbalovom tíme, a Chad a Rob Lowe a Charlie Sheen—ktorí hrali v bejzbalovom tíme—boli jeho spolužiakmi. Cain zmaturoval v roku 1984 a bolo mu ponúkané atletické štipendiá na 17 univerzitách, ale rozhodol sa pre Princeton University. Na Princetone bol kapitánom volejbalového tímu a hral na pozícii free safety vo futbalovom tíme, kde sa stal držiteľom rekordu-12 chytov v samostatnej sezóne.
PD
PD môže byť:
Mučenka jedlá
Mučenka jedlá je popínavý teplomilný druh mučenky, ktorá sa ako ovocie pestuje v severozápadnej časti Južnej Ameriky, v Indii, na Novom Zélande, v Karibiku, Brazílii, v južnej Floride, na Havaji, v Austrálii, vo východnej Afrike, v Izraeli a v Juhoafrickej republike. Jej plod sa nazýva marakuja.
Plod je guľatá až oválna bobuľa s priemerom okolo 10 centimetrov. Má 3 milimetre hrubú pevnú kožovitú šupku, vo vnútri veľkú dutinu, obklopenú bielym vatovitým pletivom. V nej sa nachádzajú semená s mieškami, vyplnené sklovitou oranžovou hustou dreňou. Podľa odrody je v zrelosti žltá alebo fialová. Žltý druh má názov flavicarpa, ktorá dorastá do veľkosti grapefruitu, fialová má názov edulis a jej veľkosť sa pohybuje medzi citrónom a limetkou. Dužina je sladkokyslá s exotickou arómou - pripomína marhuľu alebo mango.
Názvy v iných jazykoch
náhľad|Kvet mučenky náhľad|Edulis, fialová odroda marakuje. náhľad|Likér z marakuje. Zaujímavosťou je, že v španielčine existuje niekoľko výrazov:
Využitie
Marakuja má aj liečivé účinky a lieči napríklad sliznicu alebo dýchacie cesty.
Trošča (Lypovecký rajón)
Trošča je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 340 obyvateľov.
Chaplin (film z roku 1992)
Chaplin je britsko-americký životopisný film, ktorý bol natočený na motív, dvoch knižných predlôh - My Autobiography od Charlieho Chaplina a Chaplin: His Life and Art od Davida Robinsona. Film režíroval Richard Attenborough. Film mal premiéru v decembri 1992.
Maxim Maximovič Litvinov
Maxim Maximovič Litvinov (🇷🇺, narodený ako Meir Henoch Wallach; * 17. júl 1876, Białystok, Ruská ríša, teraz Poľsko – † 31. december 1951, Moskva, Sovietsky zväz, teraz Rusko) bol sovietsky revolucionár, významný sovietsky štátnik a diplomat, ktorý v rokoch 1930 až 1939 pôsobil ako ľudový komisár zahraničných vecí, teda minister zahraničných vecí ZSSR.
Litvinov bol zástancom diplomatických dohôd vedúcich k odzbrojeniu a mal vplyv na to, aby sa Sovietsky zväz stal zmluvnou stranou Briand-Kelloggovho paktu z roku 1928. Bol tiež zodpovedný za Litvinovov pakt z roku 1929, multilaterálnu dohodu o vykonávaní Briand-Kelloggovho paktu medzi Sovietskym zväzom a niekoľkými susednými štátmi.
V roku 1930 bol Litvinov vymenovaný za ľudového komisára zahraničných vecí, čo bola najvyššia diplomatická funkcia v ZSSR. V 30. rokoch Litvinov presadzoval oficiálnu sovietsku politiku kolektívnej bezpečnosti so západnými mocnosťami proti nacistickému Nemecku.
Obdobie do roku 1918
Narodil sa v bohatej židovskej rodine v Białystoku v Polesí Mosesovi a Anne Wallachovcom. Po absolvovaní miestneho gymnázia slúžil v rokoch 1893 až 1898 v ruskej armáde v meste Baku. V roku 1898 vstúpil do Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany. Keďže táto strana bola ilegálna, jej členovia zvykli používať pseudonymy. Meir Enoch si zvolil meno Maxim Litvinov, ale bol známy aj ako Papaša a Maximovič a písal aj pod menami M. G. Harrison a David Mordechaj Finkelstein. Jeho prvou straníckou úlohou bola propaganda v Černigovskej oblasti.
La Roquille
La Roquille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Maxim Maximovič Litvinov
Obdobie do roku 1918
V roku 1900 sa stal členom kyjevského výboru strany, ale celý výbor bol o rok neskôr zatknutý. Po 18 mesiacoch väznenia sa mu spolu s ďalšími 11 väzňami podarilo utiecť z väzenia v Lukjanive do Švajčiarska, kde potom pracoval pre revolučné noviny Iskra. V roku 1903 vstúpil do boľševickej frakcie v strane a vrátil sa do Ruska. Po revolúcii v roku 1905 sa stal redaktorom prvých legálnych straníckych novín Novaja žizň v Petrohrade. Keď ruská vláda v roku nariadila zatknutie boľševikov, Litvinov opustil v roku 1908 krajinu a nasledujúcich 10 rokov strávil v Londýne, kde pôsobil v Medzinárodnom socialistickom byre. Spolupracoval aj s Leonidom Krasinom, Georgijom Čičerinom a ďalšími revolucionármi, pre ktorých získaval peniaze. V Anglicku sa tiež zoznámil so svojou manželkou Ivy Loweovou. V roku 1907 bol vyslaný na Medzinárodný socialistický kongres.
La Roquille
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maxim Maximovič Litvinov
Obdobie 1918 - 1938
Po Októbrovej revolúcii bol Litvinov poverený Leninom ako sovietsky zástupca v Británii. V tejto funkcii však nikdy nebol oficiálne akreditovaný, bol zatknutý a následne nahradený britským zástupcom v Rusku Robertom Lockhartom. Potom pôsobil ako sovietsky diplomat. Veľkou mierou sa zaslúžil o to, že Británia ukončila hospodársku blokádu Ruska. Vyjednal tiež niekoľko obchodných dohôd s európskymi štátmi. Vo februári 1929 podpísal v Moskve tzv. Litvinovov pakt, ktorý zaručoval, že signatári (ZSSR, Poľsko, Rumunsko, Lotyšsko a Estónsko) nepoužijú na presadenie svojich pozícií vojenskú silu. V roku 1930 bol vymenovaný za ľudového komisára zahraničných vecí. Ako zástanca kolektívnej bezpečnosti sa horlivo usiloval o zblíženie s Francúzskom a Veľkou Britániou. Neustále požadoval, aby česko-slovenská vláda v Prahe uznala ZSSR ako jediného predstaviteľa Ruska. V roku 1933 jeho administratíva presvedčila Spojené štáty, aby uznali Sovietsky zväz. Presadzoval tiež účasť ZSSR v Spoločnosti národov.
Litvinov sa snažil orientovať sovietsku zahraničnú politiku na spojenectvo so západnými mocnosťami proti nacistickému Nemecku. Bol hlavným architektom zmluvy o vzájomnej vojenskej pomoci medzi Francúzskom a Sovietskym zväzom z roku 1935, ktorá bola odpoveďou na rastúcu agresívne kroky Nemecka. O niekoľko dní neskôr bola uzavretá československo-sovietska zmluva o vojenskej pomoci, ktorá však bola podmienená vojenskou intervenciou Francúzska v prípade útoku Nemecka. V roku 1935 Litvinov podpísal zmluvu o vojenskej pomoci medzi Francúzskom a Sovietskym zväzom.
Obdobie po roku 1938
Po Mníchovskej dohode a okupácii zvyšku Československa bolo jasné, že západné mocnosti nemajú záujem o spoluprácu so Sovietskym zväzom. Navyše nemecké médiá zosmiešňovali Litvinovov židovský pôvod. Kurz sovietskej zahraničnej politiky potreboval zmenu a tou zmenou bol Vjačeslav Molotov, ktorý 3. mája 1939 prevzal Litvinovovu funkciu. V tú noc bol komisariát zahraničných vecí obkľúčený jednotkami NKVD, telefón na Litvinovovu daču bol odrezaný a samotný Litvinov sa o svojom prepustení dozvedel nasledujúce ráno od Georgija Malenkova a Lavrentija Beriju. Následne bolo zatknutých a vypočúvaných mnoho Litvinovových bývalých spolupracovníkov. Bezprostredne po výmene nariadil Josif Stalin Molotovovi, aby očistil komisariát od Židov. Prepustenie Litvinova ako zástancu kolektívnej bezpečnosti so Západom umožnilo užšie partnerstvo s nacistickým Nemeckom.
Litvinov sa vrátil do politiky až po nemeckej invázii do ZSSR, keď pôsobil ako zástupca komisára pre zahraničné veci. Potom v rokoch 1941 až 1943 pôsobil ako veľvyslanec v Spojených štátoch a výrazne sa podieľal na dohode o zákone o pôžičke a prenájme. Zároveň v rokoch 1942 až 1943 pôsobil ako veľvyslanec na Kube.
Po svojich 70. narodeninách odišiel v roku 1946 do dôchodku a 31. decembra 1951 zomrel v moskovskej nemocnici na následky tretieho infarktu.
Operácia Iskra
Operácia Iskra, alebo aj tretia ofenzíva pri Siňavine bola operácia Červenej armády, ktorej cieľom bolo uvoľniť blokádu Leningradu. Operáciu viedli spoločne Leningradský front pod velením generála L. A. Govorova a Volchovský front pod velením generála K. A. Mereckova. Operácia začala skoro ráno 12. januára 1943 a trvala do konca mesiaca, keď sa situácia na frontoch stabilizovala. Operácia skončila úspešne, podarilo sa získať 8 - 10 kilometrový pozemný koridor pri južnom pobreží Ladožského jazera, ktorým bolo možné sprevádzkovať pravidelnú železničnú dopravu medzi Leningradom a zvyškom Sovietskeho zväzu.
Predošlé bojové operácie
V novembri až decembri 1941 sovietske sily južne od Ladožského jazera udreli na Nemcov východne od Leningradu a definitívne zastavili ich snahy o prienik ďalej smerom na severovýchod (tzv. tichvinská ofenzíva). Nemci v krvavých bojoch sovietsky postup napokon zastavili a obkľúčenie Leningradu udržali.
V januári 1942 sa sovietske sily znovu pokúsili o útok na tzv. hrdlo fľaše, ako nazývali výbežok nemeckého frontu medzi Nevou, Šlisseľburgom a Mgou. O útok sa pokúsila 2. úderná armáda gen. A. A. Vlasova v tzv. ľubanskej ofenzíve. Sovietskym silám sa síce podarilo prelomiť a postúpiť nemeckou líniou a nepriestupným terénom, boli však zastavené vo výbežku a napokon nemeckým protiútokmi samy obkľúčené. V máji a júli 1942 sa Nemcom podarilo tieto vojská zničiť a zajať niekoľko desiatok tisíc sovietskych vojakov, vrátane gen. Vlasova.
Plánovanie operácie
Plánovanie operácie sa začalo koncom novembra 1942. Mali ho na starosť generáli Govorov a Mereckov, dohľadom bol poverený maršal K. J. Vorošilov. Pôvodne boli plánované dve samostatné ofenzívy realizované po sebe. Presný termín sa mal prispôsobiť počasiu, presnejšie hrúbke ľadu na rieke Neva. Nakoniec sa však rozhodlo, na Govorovovo naliehanie, aby sa ofenzívy začali súčasne. Govorov navrhoval využiť silu siedmich až ôsmich divízií pre každú časť operácie útočiacu v dvoch sledoch po 4 a 3 divíziách s jednou v zálohe. Ďalej odporúčal podporu tankovými, ženijnými a a delostreleckými jednotkami. Stavka plán s úpravami schválila 2. decembra a v priebehu decembra poskytla obom frontom posily. Prípravy boli ukončené do 1. januára 1943 ale slabý ľad na Neve spôsobil odklad operácie na 10. - 12. január. Krátko pred začiatkom operácie sa ako vyslaný koordinátor zapojil generál Žukov.
Zúčastnené jednotky
Govorovov Leningradský front na operáciu vyčlenil 67. armádu pod velením M. P. Duchanova, ktorá tvorila údernú skupinu Leningradského frontu. Skladala sa z 8 divízií, 8 brigád, 1 opevnenej oblasti, 22 plukov a 15 práporov. Na jeho úseku bolo nasadených 1 873 diel a mínometov. Operáciu tohoto frontu podporovalo aj 414 lietadiel prevažne 13. leteckej armády pod velením Rybalčenka, 222 tankov a 37 obrnených vozidiel zaradených do samostatných brigád alebo práporov. Mereckovov Volchovský front vytvoril údernú skupinu z 2. údernej armády pod velením V. Z. Romanovského. Skladala sa 11 divízií, 9 brigád, 1 opevnenej oblasti a 37 plukov. Podporovalo ju 217 tankov zaradených do samostatných brigád alebo práporov. Na jej ľavom krídle mala operovať 8. armáda pod velením F. N. Starikova s podporou 92 tankov. Na tento front bolo nasadených 2 885 diel a 395 lietadiel prevažne 14. leteckej armády pod velením Žuravľeva.
Proti útočiacim jednotkám stáli tri divízie XXVI. armádneho zboru generála Karla Hilperta a ďalšie dve divízie, všetky jednotky boli súčasť 18. armády generála Georga Lindemanna. Nemecká obrana sa v tomto sektore východného frontu medzi Šlisseľburgom a Ľubaňou opierala o výhodné postavenia v neprehľadnom, lesnatom a močaristom teréne. V oblasti priľahlej k Leningradu to bol predovšetkým tok rieky Nevy. Nemci mali v tejto oblasti vybudované pevné postavenia, viaceré železobetónové opevnenia a bunkre. Zvlášť silne bol opevnený Šlisseľburg, Mestečko č. 1 a 2, ale aj dediny Marino, Arbuzovo a Annenskoe. Silná obrana sa nachádzala okolo Siňavina, odkiaľ sa tiahli línie zákopov vhodné pre obranu z východu aj západu k Robotníckej osade č. 1. Nemci v oblasti disponovali pomerne vhodne rozmiestnenou železničnou sieťou, ktorá však hrala úlohu najmä pred začiatkom operácie.
Ciele
Duchanovova úderná skupina mala preniknúť v šírke 13 km medzi Moskovskou Dubrovkou a Šlisseľburgom na západ, poraziť nemecké jednotky a spojiť sa s údernou skupinou Volchovského frontu. Následne mali Duchanovove jednotky obsadiť Šlisseľburg (na sever) a útočiť smerom na Siňavino (juh) a jeho druhý sled ďalej na juh popri rieke Mojka od ústia do Nevy po Kelkolovo. Romanovského úderná skupina mala preniknúť v šírke 12 km medzi Lipkou a Gajtolovom na východ, poraziť nemecké jednotky a spojiť sa s údernou skupinou Leningradského frontu. Následne mali chrániť dobyté územie. Starikovova armáda mala preniknúť nemeckou obranou v úseku Gajtolovo - Mišino a postúpiť na západ až ku Kelkolovu.