cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lori McNeilová
Lori McNeilová (* 18. december 1963, San Diego, Kalifornia, USA) je bývalá americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 10 turnajov WTA v dvojhre a 33 turnajov vo štvorhre.
Abranovce
Abranovce sú obec na Slovensku v okrese Prešov, v Prešovskom kraji.
Dejiny
Existencia obce bola prvýkrát písomne doložená v roku 1320 pod menom Abram. Neskôr sa jej názov menil: Kysabran, Naghabran, v roku 1786 Abrahamowcze a 1808 Abranowcze. Obyvatelia sa zaoberali lesníctvom a poľnohospodárstvom.
Šport a turistika
náhľad|upright|vľavo|Turistický rozcestník Turistom je obec známa žltou turistickou značkou, ktorá značkuje turistickú trasu na hrad Bodoň. Celá trasa z obce Abranovce až do Temného lesa pri Zlatej Bani trvá 2 hodiny a 15 minút. Smer pochodu: obec Abranovce (nadmorská výška 492 metrov), Raslavkameň (nadmorská výška 600 metrov), Bodoň (nadmorská výška 855 metrov), Temný les (Zlatá Baňa ) (nadmorská výška 666 metrov). Úsek z Abranoviec po hrad Bodoň je možné zvládnuť za 1 hodinu a 10 minút.
V obci existuje stolnotenisový klub.
Školstvo
V Abranovciach je malotriedna základná a materská škola. V školskom roku 2007/2008, 2008/2009 dosiahla v rámci Slovenska v súťaži Supertrieda 1. a 2. miesto. V roku 2009 žiaci prihlásili svojho učiteľa Juraja Platka do prestížnej súťaže učiteľov Zlatý Amos, kde získal od novinárov cenu Amos press.
Národnostné zloženie
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001, Štatistický úrad Slovenskej republiky
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011, Štatistický úrad Slovenskej republiky
* údaj z Atlasu rómskych komunít z roku 2013
Parita kúpnej sily (teoretický výmenný kurz)
Parita kúpnej sily (PKS, po angl. purchasing power parity - PPP) je (teoretický) výmenný kurz mien dvoch štátov, ktorý sa definuje ako pomer vnútorných kúpnych síl daných štátov, teda rovnajúci sa pomeru cenových hladín daných štátov.
Vzorce
Symboly:
PKS
Príslušné vzorce znejú:
PKS = (pA1. qB1 + pA2. qB2+…) / (pB1. qB1 + pB2. qB2+…) = HNPA v množstvách prevzatých z krajiny B / HNPB
alebo
PKS = (pA1. qA1 + pA2. qA2+…) / (pB1. qA1 + pB2. qA2+…) = HNPA / HNPB v množstvách prevzatých z krajiny A
Objemové indexy
Pri porovnávaní HNP či HDP krajín sa používa aj trocha odlišný postup, ktorý sa v literatúre často označuje ako "prepočet pomocou parity kúpnej sily", hoci sa tu parita kúpnej sily zohľadňuje len implicitne, pretože technicky teoretický výmenný kurz, ktorý sa tu použije, nie je parita kúpnej sily.
I = (pB1. qA1 + pB2. qA2+…) / (pB1. qB1 + pB2. qB2+…) = HNPA v cenách prevzatých z krajiny B / HNPB
I = (pA1. qA1 + pA2. qA2+…) / (pA1. qB1 + pA2. qB2+…)= HNPA / HNPB v cenách prevzatých z krajiny A
Vyššie uvedené čísla sú technicky tzv. objemové indexy. Výsledky z oboch vzorcov spravidla nie sú rovnaké.
Charakteristika
Pre všetky porovnávané štáty sa teda používa rovnaký kôš tovarov a služieb vyjadrený v domácej mene. Ak sa HDP na obyvateľa prepočíta kurzom vyjadreným PKS, je to presnejšie vyjadrenie životnej úrovne danej krajiny než pri použití normálneho výmenného kurzu.
Používanie PKS bolo vyvinuté na Pensylvánskej univerzite v päťdesiatych rokoch minulého storočia. USA pri použití kurzov vyjadrených PKS končia v tabuľkách HDP vyššie z dôvodov nižších cien; USA sú totiž obrovským trhom, kde vysoká konkurencia znižuje ceny.
Výhody
Bežným meradlom životnej úrovne je HDP na obyvateľa vyjadrené paritou kúpnej sily. Nahradením normálnych menových kurzov kurzami vyjadrenými paritou kúpnej sily sa izoluje fluktuácia menových kurzov. Inak by zmena kurzu dolára napríklad oproti korune znamenala aj štatistickú zmenu životnej úrovne. Intuitívne však vieme, že sa naša životná úroveň nezlepšila o 40 %, aj keď sa koruna nedávno o 40 % proti doláru posilnila. Takisto používanie HDP na osobu podľa parity kúpnej sily bolo užitočné pri porovnávaní životnej úrovne medzi bývalými socialistickými ekonomikami, ktoré mali umelé, nerealistické menové kurzy. Napriek tomu, že napríklad v USA bolo HDP na obyvateľa desaťkrát vyššie, životná úroveň nebola v pomere desať ku jednej.
Nevýhody
Hoci používanie menových kurzov vyjadrených PKS na porovnávanie je zlepšením voči používaniu nominálneho kurzu, určité výsledky sú zavádzajúce. Predovšetkým sa štatistické váženie v košíku považuje za celosvetovo rovnaké; predpokladá sa napríklad, že cena plynu v trópoch má tu istú váhu ako na Islande.
Výber konkrétnych tovarov v balíku prináša úmyselné či neúmyselné skresľovanie. Okrem toho sa v košíku neprihliada na kvalitu tovarov: Hoci PKS porovnáva tovar pivo v dvoch krajinách, fľaša kvalitného piva nie je to isté, ako fľaša nekvalitného piva v niektorej krajine Karibiku. Hrubý domáci produkt na obyvateľa (či už vyjadrený PKS alebo inak) meria iba jednu zložku kvality života danej krajiny. Určité ďalšie parametre, ako kvalita škôl, zdravotníctva, znečisťovanie ovzdušia, či nerovnosti životnej úrovne medzi občanmi, ťažko vyjadriť jedným číslom.
Rudolf Lipschitz
Rudolf Otto Sigismund Lipschitz (* 14. máj 1832, Kráľovec, Rusko, vtedy Prusko - † 7. október 1903, Bonn, Nemecko) bol nemecký matematik, žiak Dirichleta a učiteľ Felixa Kleina. Zaoberal sa mnohými oblasťami matematiky, napríklad matematickou analýzou, teóriou spojitosti, teóriou čísel, algebrami s involúciou, diferenciálnou geometriou, či klasickou mechanikou. Je po ňom pomenovaný koncept Lipschitzovsky spojitej funkcie.
Lipschitz nastúpil na univerzitu v Kráľovci, kde študoval pod vedením Franza Neumanna, v pomerne mladom veku. Následne odišiel do Berlína, kde študoval pod vedením Petra Gustava Dirichleta. Napriek zdravotným problémom ukončil doktorské štúdium už v roku 1853.
Johann Bernhard Basedow
Johann Bernhard Basedow (* 11. september 1724, Hamburg – † 25. júl 1790, Magdeburg) bol nemecký vychovávateľ, reformný osvietenský pedagóg a filantrop. V Dessau založil v roku 1774 internátnu školu Philanthropinum, v ktorej do roku 1778 praktizoval svoj systém zameraný na pracovnú, telesnú, mravnú a intelektuálnu výchovu.
Hood (sopka)
Stratovulkán Hood sa nachádza na západnom pobreží USA v štáte Oregon, asi 80 km juhovýchodne od mesta Portland. S výškou 3 426 m je zároveň najvyššia hora Oregonu. Pomenovaný je po britskom admirálovi Samuelovi Hoodovi, pôvodní obyvatelia Ameriky ho nazývajú Wy'East.
Vrchol sopky je tvorený niekoľkými andezitovými a dacitovými dómami a je pokrytý ľadom. Sopka mala počas posledných 15 000 rokov štyri obdobia veľkých erupcií. Posledná sa odohrala približne v rokoch 1790 až 1800. V 19. storočí bolo zaznamenaných ešte zopár menších erupcií.
Vďaka fumarolickej aktivite a výskytom menších zemetrasení je sopka stále považovaná za aktívnu, kvôli zaľadneniu je možným zdrojom lahárov. S výnimkou erupcie sopky Saint Helens v roku 1980 je Hood jediné miesto, kde došlo v Kaskádovom pohorí k úmrtiu následkom sopečnej činnosti. V roku 1934 sa horolezec zadusil pri prieskume jaskyne vytvorenej fumarolami v Coalmanovom ľadovci.
Hood je súčasťou rezervácie Mount Hood National Forrest, ktorá sa rozkladá na ploche 4 900 km2.
Hora má šesť lyžiarskych stredísk, Timberline je dokonca otvorené celoročne. Stanley Kubrick použil zábery hotela Overlook z tohto strediska v úvodných scénach filmu The Shining.
Peter Zaťko
Dr. Ing. Peter Zaťko (* 17. október 1903, Vavrišovo – † 10. január 1978, Bratislava) bol slovenský národohospodár, politik.
Životopis
Narodil sa v rodine Mateja Zaťka a jeho manželky Zuzany rod. Abrhámovej. Základnú školu vychodil v Liptovskom Hrádku. Študoval na meštianskej škole v Liptovskom Mikuláši a na Obchodnej akadémii v Martine. V roku 1926 absolvoval Vysokú školu obchodnú v Prahe. V rokoch 19261929 pracoval ako tajomník v Česko-slovensko-maďarskej obchodnej komore v Prahe.
V roku 1929 odišiel do Bratislavy, kde pracoval ako tajomník Obchodnej a priemyslovej komory až do roku 1936. Tu stal spolupracovníkom Imricha Karvaša, s ktorým v roku 1931 iniciovali založenie časopisu Politika, na ktorého stránkach mladá slovenská inteligencia zdôvodňovala teóriu regionalizmu, ktorá požadovala väčší zreteľ  na špecifické potreby Slovenska. Malo dôjsť k zjednoteniu hospodárskych a politických síl na Slovensku, ktoré by presadzovali slovenské záležitosti v ústredných orgánoch v Prahe. Výsledkom bolo založenie Národohospodárskeho ústavu Slovenska (NÁRUS), ktorého zasadaní sa Zaťko zúčastňoval ako ekonomický odborník. V rokoch 19361940 bol generálnym tajomníkom a podpredsedom Ústredného združenia slovenského priemyslu.
V decembri 1938 bol zvolený za poslanca slovenského autonómneho snemu. V rokoch 19391944 bol poslancom snemu Slovenskej republiky. V marci 1939 mu ponúkli aj miesto ministra hospodárstva, ktoré odmietol Bol však ministrovým poradcom a snažil sa o obmedzenie vplyvu nemeckého finančného kapitálu na slovenské hospodárstvo. V rokoch 19411942 pôsobil ako predseda Ústredne pre hospodárstvo priemyselné a surovinové.
Spolupracoval s občianskym krídlom odboja. Bol členom členom ilegálnej SNR. Pripravoval hospodárske zabezpečenie Slovenského národného povstania tajným premiestňovaním  materiálových zásob na stredné Slovensko. Počas Povstania bol členom povstaleckej SNR a Rady na obranu Slovenska. Koncom roku 1944 bol za účasť v Povstaní odsúdený na smrť. Začiatkom roku 1945 sa stal povereníkom pre zásobovanie, obchod a priemysel.
Po oslobodení pracoval ako podpredseda Štátneho plánovacieho a štatistického ústavu (19451948). V rokoch 19481951 bol generálnym dozorcom Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania. Potom pracoval v rôznych podnikoch. V roku 1958 ho uväznili a odsúdili na tri roky za údajné podvracanie republiky. V roku 1960 ho prepustili na amnestiu a v roku 1968 rehabilitovali. Zomrel 10. januára 1978 v Bratislave.
Danko
Danko môže byť:
Filip Hlohovský
Filip Hlohovský (* 13. jún 1988) je profesionálny slovenský futbalista.
Klubová kariéra
Futbal začal hrať v Baníku Prievidza. Na prvý ligový zápas nastúpil v jarnej časti baráže Corgoň ligy 2006/2007, po prestupe do AS Trenčín. 28. mája 2012 podpísal štvorročnú zmluvu so Slovanom Bratislava. .
Po pôsobení v Slovane hral Hlohovský v Senici, kde dal za necelé 2 sezóny 8 gólov.
Svoj potenciál naplno rozvinul až v sezóne 2016/2017, kedy sa stal najlepším strelcom slovenskej Fortuna ligy a s MŠK Žilina získal titul. Po sezóne ale prestúpil do kórejského tímu Seongnam FC, odkiaľ sa po roku sťahoval do Daejeonu Citizen. Na Slovensko sa vrátil na jar 2019, keď podpísal zmluvu s Podbrezovou. V 9 zápasoch dal 1 gól a po zostupe do druhej ligy z Podbrezovej odišiel.
La Grange (singel)
„La Grange“ je skladba americkej rockovej skupiny ZZ Top, z ich albumu Tres Hombres z roku 1973. Táto jedna z najúspešnejších skladieb skupiny bola vydaná ako singel v roku 1973 a mala značnú hranosť v rádiách, pričom v roku 1974 dosiahla 41. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. skladba odkazuje na verejný dom v periférii mestečka La Grange.
Daňko
Daňko je priezvisko, pozri Daňko (priezvisko), napr.:
La Grange (singel)
V marci 2005 zaradil časopis Q skladbu „La Grange“ na 92. miesto vo svojom zozname "100 Greatest Guitar Tracks". Takisto je zaradená na 74. mieste v zozname "100 Greatest Guitar Songs of All Time" časopisu Rolling Stone.
Maštale
Maštale je prírodná rezervácia ev. č. 1502 neďaleko obce Bor u Skutče v okrese Chrudim. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú charakteristické skalné útvary s prevahou cenomanských pieskovcov a na nich zastúpených kultúrnych a reliktných bôrov. Táto prírodná rezervácia chráni pieskovcové skalné mesto Toulovcovy maštale, ako jediné väčšie v južnej časti východných Čiech. Podľa neho je pomenovaná aj celá oblasť skál a lesov, v ktorej sa rezervácia Maštale nachádza. Členitosť reliéfu umožňuje prítomnosť pestrej mozaiky rastlín a živočíchov. Medzi najvýraznejšie typy biotopov patria predovšetkým hlboké skalné rokliny s klímou inverzného charakteru, prameniská a vlhké lesné lúky, lesné rybníky a suché temená skál s plytkou piesčitou pôdou. Táto doteraz príliš civilizáciou nepoznamenaná krajina, je však dobre pretkaná sieťou turistických chodníkov a cyklotrás.
Geológia a geomorfológia
Oblasť Maštalí má charakter zvlneného reliéfu, ktorý je naklonený na sever. Rozdiel medzi najvyšším miestom na juhu (Posekanec, 554 m) a najnižším na severe (riečisko Novohradky pri Polanku) je takmer 200 m. Územie leží na pomedzí českej kriedovej panvy a kryštalických hornín Českomoravskej vrchoviny. Eróziou vzniknuté členité povrchové tvary sú tvorené cenomanskými glaukonitickými pieskovcami, na ktorých sa zachovali "ostrovčeky" spodnoturónských slieňovcov. V podstate ide o sústavu skalnatých údolí, zarezaných miestami až do hĺbky 60 m do pieskovcov aj podložných kryštalických hornín. Na rozmedzí týchto petrologických štruktúr sú miestami výrazné pramenné horizonty. Skalné steny sú rozčlenené zvetrávaním, odnosom a svahovými pohybmi do samostatných veží a blokov. Nájdeme tu celkom bežne rôzne výčnelky, previsy, jaskyne, okná, dutiny, voštiny, rímsy a ďalšie tvary selektívneho zvetrávania a odnosu.
Juhovýchodná časť rezervácie je tvorená Mestskými maštaľami, roklinou V kvíčalnici a Voletínským údolím. Centrálnou časťou sú Toulovcovy maštale s úzkymi prielezmi a náznakom vývoja skalného mesta. Názov sa vzťahuje k povesti o skrýšach rytiera Vavrinca Toulovce z Jarošovskej tvrdze. Výrazným skalným členením sa vyznačujú aj následné údolia Vranické a Korálky. Rozľahlá je roklina Všivíce medzi Zderazou, Borom a Polánkou s útvarmi Kolumbovo vajce, Kazateľnica, Betlehem ai. Pod osadou Roudná vystupujú na údolnom svahu Novohradky rôzne typy hornín (vrchnokriedový slieňovce a pieskovce, predkriedová lateritická zvetralina na metadrobách hlineckej zóny a žula). Južný okraj (v okolí kóty Posekanec) leží už na žulách, vystupujúcich tu tiež v niekoľkých skalných odkryvoch. Pôdny kryt je tvorený kambizemami, a to jednak jej typická aj kyslá varieta, v zamokrených polohách je potom glej typický.
Fauna
V pomerne členitom teréne rezervácie je rozmanitý výskyt živočíchov. Zo stavovcov sa na území vyskytuje približne 130 druhov. Borovicová mladina je domovom pre početnú populáciu vretenice severnej (Vipera berus). V borovicových lesoch hniezdi zo vzácnejších druhov napr. krivonos smrekový (Loxia curvirostra), tesár čierny (Dryocopus martius), jastrab veľký (Accipiter gentilis), orešnica perlavá (Nucifraga caryocatactes), a pôtik kapcavý (Aegolius funereus). Ako flóra, tak druhovo bohatšia je fauna, ktorá obýva dná roklín a okolie potokov. Žije tu napríklad čerebľa pestrá (Phoxinus phoxinus), alebo salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra), bežne hniezdi penica čiernohlavá (Sylvia atricapilla) či červienka obyčajná (Erithacus rubecula). V lesných rybníkoch sa vyskytujú mlok bodkovaný (Triturus vulgaris) a mlok horský (T. alpestris), na lesných okrajoch a lúkach jašterica živorodá (Zootoca vivipara) a jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis). Čo sa týka bezstavovcov, vyskytuje sa v lesných porastoch fauna typická pre borovicové lesy. Zaujímavejšie druhy sa môžu nachádzať v zatienených skalných roklinách. V Prosečskom a Vranickom potoku žije rak riečny (Astacus astacus), pri Vranickom potoku bola pozorovaná vážka pásikavec obyčajný (Cordulegaster boltonii).
Flóra
thumb|Rieka Novohradka v PR Maštale Jednotvárny a minerálno chudobný geologický podklad spôsobuje, že územie nie je botanicky príliš bohaté. Na väčšine plôch sa vyskytujú človekom vysádzané bôry, kde podrast tvorí napr. brusnica čučoriedková (Vaccinium myrtillus), brusnica obyčajná (Rhodococcum vitisidaea) a vres obyčajný (Calluna vulgaris), z tráv prevláda metluška krivolaká (Avenella flexuosa). Tieto borovicové lesy sú v súčasnosti na miestach pôvodných acidofilných bučín zväzu Luzula-Fagion. Reliktné bôry (Dicrano-Pinion), ktoré sa miestami zachovali na extrémnych stanovištiach, sa tu vyskytujú v spoločenstve Leucobryo-Pinetum. Objavujú sa na konvexných tvaroch reliéfu s piesčitou pôdou, ktorá ľahko vysychá. V podraste sú tiež typické prevažne machorasty (Pleurozium schreberi, Leucobryum juniperoideum, Ptilium ciliare) a lišajníky (Cetraria islandica, Cladonia chlorophaea, C. rangiformis). Vyššia biodiverzita je v inverzných údoliach potokov, kde rastú rebrovka rôznolistá (Blechnum spicant), čerkáč hájny (Lysimachia nemorum), krkoška chlpatá (Chaerophyllum hirsutum), deväťsil biely (Petasites albus), plavúň pučivý (Lycopodium annotinum), kokorík praslenatý (Polygonatum verticillatum) a ďalšie. V týchto údoliach je pestrejšia aj drevinová skladba: okrem buka lesného (Fagus sylvatica) a smreka obyčajného (Picea abies) sa tu vyskytujú tiež jedľa biela (Abies alba), javor horský (Acer pseudoplatanus) a breza plstnatá (Betula pubescens). Na území rezervácie sa nachádza aj niekoľko lesných rybníkov a menších kvetnatých lúk, kde nájdeme zo vzácnejších rastlín napr. bradáčik vajcovitolistý (Listera ovata), čertkus lúčny (Succisa pratensis), olšovník rascolistý (Selinum carvifolia), na najvlhkejších miestach i fialku močiarnu (Viola palustris).
Lesníctvo
Na území sú najrozšírenejším lesným typom kultúrne bôry. Na skalách sa tiež nachádzajú fragmenty reliktných borín, ktoré sú predmetom ochrany. Na ostatných častiach plošín, vrátane mierne zarezaných údolí, je pokrývka borovicových kultúr namiesto pôvodných acidofilných bučín a jedľobučín. Súčasné lesné hospodárenie je zamerané na zvýšenie podielu duba, jedle a buka, najmä na dne roklín a tiež na postupnú likvidáciu nepôvodných drevín.
Dalimír Hajko
prof. PhDr. Dalimír Hajko, DrSc. (* 5. júl 1944, Mýtna) je slovenský vysokoškolský pedagóg, filozof, kulturológ, literárny kritik a esejista. Publikuje pre Slovenské pohľady, Filozofiu, Literárny týždenník a ďalšie periodiká. Je členom Spolku slovenských spisovateľov a nositeľom ceny Egona Erwina Kischa. Je nositeľom Svetovej ceny za humanizmus za rok 2022, ktorú udeľuje Ohrid Academy Of Humanism.
Pôsobil ako vedúci vedecký pracovník Ústavu filozofie a sociológie Slovenskej akadémii vied, Ústavu slovenskej literatúry SAV, bol v Predsedníctve SAV, v Slovenskom rozhlase a v Národnom literárnom centre. Pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na Katedre kulturológie Filozofickej fakulty UKF v Nitre, neskôr pôsobil na Katedre filozofie Žilinskej univerzity.
Publikoval súbory literárno-filozofických reflexií o vytypovaných slovenských spisovateľoch strednej a mladej generácie Niekoľko inšpirácií (1976), Sondy (1977), Okamihy poézie (1990) a Existencia v literatúre (1996).
Ako historik a popularizátor filozofie napísal eseje Rozpätia dňa (1975), zbierku úvah Filozofia a socialistická kultúra (1979), monografiu Človek v socialistickej spoločnosti (1983), štúdiu Začiatky marxistickej filozofie na Slovensku (1986), knihu esejí o najvýznamnejších predstaviteľoch filozofického myslenia v dejinách ľudstva Tvorcovia veľkých myšlienok (1988), štúdiu o filozofickom myslení na Slovensku v 19. storočí Filozofické návraty a vízie (2001), desať štúdií o slovenských básnikoch a básnických dielach druhej polovice 20. storočia Päťdesiat rokov slovenskej poézie (2004), úvahy o európskej integrácii Globalizácia a kultúrna identita (2005).
Je autorom portrétnej štúdie Ján Stacho (1998), a zostavil výbery z poézie J. Turana, J. Šimonoviča, R. Čižmárika, J. Vagoviča, T. Štraussa.
Na vydanie pripravil súbor základných prác A. Camusa Mýtus o Sizyfovi, Pád, Caligula (1993).
Životopis
Narodil sa v Mytnej v rodine bratislavského kníhkupca Jozefa Hajka. Od útleho detstva žil v Bratislave, kde vychodil základnú školu a v roku 1961 zmaturoval na gymnáziu. Po maturite rok pracoval ako asistent réžie v Československom rozhlase v Bratislave, potom sa zapísal na štúdium filozofie a slovenčiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského.
Štúdium ukončil v roku 1967. Prednášal na Univerzite Komenského v Bratislave, na Trnavskej univerzite, Prešovskej univerzite – a v rámci študijného pobytu aj na University of Bombay.
Stal sa vedeckým pracovníkom Ústavu filozofie a sociológie SAV, odkiaľ roku 1986 prešiel do Literárnovedného ústavu SAV.
Roku 1975 získal titul CSc., roku 1987 DrSc.
Od roku 1991 bol redaktorom Slovenského rozhlasu, neskôr viedol literárnokritický a vedecký výskum v Národnom literárnom centre, kde v období 19981999 pôsobil aj ako poverený generálny riaditeľ.
V rokoch 1995 až 1999 pôsobil ako námestník riaditeľa, krátko aj poverený generálny riaditeľ Národného literárneho centra v Bratislave.
Habilitoval sa roku 2000 a inauguroval sa roku 2002 v odbore dejiny filozofie.
Pôsobil na Katedre kulturológie a na Katedre všeobecnej a aplikovanej etiky Filozofickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre (do roku 2015). Neskôr pôsobil na Žilinskej univerzite ako samostatný vedecký pracovník.
Je spolumajiteľom knižného vydavateľstva H & H a pôsobil aj v Prezídiu Združenia vydavateľov a kníhkupcov SR.
V roku 2018 získal Cenu Slovenských pohľadov za históriu a cenu Slovenských národných novín za literárnu kritiku. V roku 2019 získal cenu Egona Erwina Kischa.
== Ocenenia ==
V roku 2023 usporiadali spoločné podujatie Večer kulturológov Matica slovenská a Spolok slovenských spisovateľov, ktoré bolo venované autorovej tvorbe a dielu, a na ktorom vystúpil spolu s kolegom kulturológom Jozefom Leikertom.
Knockin’ on Heaven’s Door
„Knockin' on Heaven's Door“ je folková pieseň Boba Dylana z albumu Pat Garrett & Billy the Kid. Je súčasťou soundtracku rovnomenného filmu z roku 1973. Singel dosiahol svoj vrchol na 12. priečke rebríčka Hot 100, ktorý vydáva časopis Billboard Magazine. V roku 2004 bola táto pieseň v časopise Rolling Stone zaradená na 190. priečku v hodnotení 500 najväčších hitov všetkých čias.
Kompozícia skladby
Skladba sa výrazne podobá piesni „Helpless“, ktorú v roku 1969 nahral kanadský spevák a hudobník Neil Young. Jej kompozícia pozostáva zo štyroch akordov v stupnici "G": G, D, Am7, a C. Hudobný podklad sa opakuje v poradí G-D-Am7-Am7, potom G-D-C-C. V priebehu rokov Dylan modifikoval text piesne. V súčasnosti môže preto byť interpretovaný oproti pôvodnému singlu rozdielne.
Coververzie
Medzi ďalšími umelcami, ktorí túto skladbu nahrali sú The Grateful Dead, Bryan Ferry, Mark Knopfler, Wyclef Jean, Roger Waters, The B-Band, The Sisters of Mercy, Warren Zevon, Seether, Cold Chisel, U2, Television, Guided By Voices, Avril Lavigne, Aerosmith, Daniel Lioneye, Antony and the Johnsons, Bon Jovi, The Lost Dogs, Randy Crawford, Beau Jocques, Chaozz, Zé Ramalho (Brazília) a Rick Devin. Austrálska heavy metalová skupina Heaven nahrala coververziu tejto skladby v roku 1985 a použila jej názov ako titul pre svoj tretí štúdiový album.
Filmová hudba
Skladba je vďaka svojmu ústrednému motívu, „klopaniu na nebeskú bránu“, súčasťou mnohých filmových soundtrackov. Niekoľko príkladov:
Nová Bystřice
Nová Bystřice je mesto v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 341 obyvateľov, z toho 1 663 mužov a 1 678 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,9 roka (muži 39,8 roka, ženy 41,9 roka).
Štefanovce (okres Prešov)
Štefanovce sú obec na Slovensku v okrese Prešov. Leží v západnej časti okresu, v Šarišskej vrchovine. Sídlisko založil šoltýs s roľníckymi usadlíkmi okolo roku 1320. Patrila k panstvu Svinia. Rím.-kat. kostol zo 14. storočia bol v 18. a 19. storočí stavebne upravený.
Milošovský potok
Prameň
Potok pramení v Moravsko-sliezskych Beskydách na severovýchodnom svahu Veľkého Polomu (1 067,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 935 m n. m., neďaleko štátnej hranice s Českom na katastrálnom území obce Raková.
Smer toku
Od prameňa najprv na juhovýchod, vytvára oblúk ohnutý na juh a na krátkom úseku pokračuje východným smerom, pričom na cca 1,3 km dlhom úseku vytvára štátnu hranicu. Následne už tečie prevažne juhovýchodným smerom.
Ústie
Milošovský potok ústi do Čierňanky na katastrálnom území mesta Čadca, v časti Podzávoz v nadmorskej výške približne 418 m n. m.
Obce
Potok preteká katastrálnymi územiami Raková a Čadca. Na území obce Raková tečie lesnatým prostredím bez osídlenia, na území Čadce tečie cez osady Vyšné Megonky, Nižné Megonky, Prívarovci, Kadlubovci, Pavláškovci a cez mestské časti Milošová (jej súčasťou sú spomenuté osady) a Podzávoz.
Montreuil (Pas-de-Calais)
Montreuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basilides z Antiochie
Basilides z Antiochie alebo Basileides († okolo 125) bol sýrsky gnostik, ktorý v rokoch 120 - 140 pôsobil v Alexandrii.
Kresťanské učenie prepracoval pod perzským vplyvom do emanacionizmu. Bol ovplyvnený stoicizmom i filónskou gnózou.
Bagdad (guvernorát)
Bagdad je iracký guvernorát. Jeho hlavným mestom je hlavné mesto Iraku Bagdad. S rozlohou je najmenší a s 7 935 699 obyvateľmi (výpočet z roku 2010) najľudnatejší z osemnástich irackých guvernorátov.
Malá Baňa
Malá Baňa je vrch v pohorí Malé Karpaty nad mestskou časťou Bratislava - Rača.
Prístup
Cez vrch vedie Turistická značkovaná trasa číslo 2403.
Adolf Bastian
Adolf Bastian (* 26. jún 1826, Brémy, Nemecko† 2. február 1905, Port of Spain, Trinidad a Tobago) nemecký lekár, cestovateľ a etnograf. Prijal Bachofenovu myšlienku o prvenstve materského práva, avšak odmietol názor o pluralite kultúr podobne ako difuzionisti. Bol spoluzakladateľom časopisu Zeitschrift für Ethnologie (1869) a vypracoval prvé systematické dielo o vývoji populácií a kultúr na americkom kontinente: Kulturländer des Alten Amerikas (18781889).
Monts-en-Ternois
Monts-en-Ternois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nová Olešná
Nová Olešná je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 118 obyvateľov, z toho 53 mužov a 65 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 40,0 roka, ženy 42,9 roka).
Santa Cruz de Mompox
Santa Cruz de Momplox (či len Mompox) je kolumbijské mesto na ľavom brehu jedného z ramien rieky Magdalena v departmente Bolívar, približne 200 km od prístavov Cartagena a Barranquilla. V meste žije 40 000 obyvateľov. Miestna ekonomika je založená na rybolove a turizme, mesto je známe aj svojimi zlatníckymi dielňami.
Mesto založili v prvej polovici 16. storočia španielski kolonizátori. Vďaka svojmu umiestneniu na brehu najdôležitejšej vodné cesty v Kolumbii hralo v koloniálnom období výraznú úlohu v osídľovaní vnútrozemia a rastu komunikácie a obchodu s ním.
Daňko (priezvisko)
Daňko, alebo Daňková, je slovenské priezvisko, ktoré sa vyskytuje najmä na východe Slovenska, najčastejšie je v Družstevnej pri Hornáde (okres Košice-okolie), Prešove a obci Hažlín (okres Bardejov).
Staro slovínsky „dȃnjko“ znamená nemecky „zehentfreier Grundhold“, slovensky „od desiatkov oslobodený statkár“.
Známi nositelia
Pozri v článku Daňko.
Daňo
Daňo môže byť:
San Agustín
Archeologický park San Agustín je jedno z najdôležitejších archeologických nálezísk v Kolumbii. Nachádza sa v departmente Huila v hornej časti povodia rieky Magdalena, zhruba 520 km južne od Bogoty.
Park, ktorého celková rozloha je 116 ha, pozostáva z troch oddelených lokalít - San Agustín, Alto de los Ídolos, Alto de las Piedras. Je tu veľa náboženských monumentov a megalitických štruktúr; lokalita patrí k najväčším nekropolám nielen v Latinskej Amerike, ale aj na celom svete.
V roku 1995 bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Roland Barthes
Roland Barthes (* 12. november 1915, Cherbourg, Francúzsko – † 25. marec 1980, Paríž) bol francúzsky literát, esejista, filozof a semiológ, jedna z ústredných postáv štrukturalizmu.
Kontinuálnou témou jeho diela bola povaha znaku, najmä literárneho, pričom odmietal tak mimetickú teóriu znaku, ako aj teóriu, podľa ktorej je literatúra autonómna v zmysle slobodnej subjektívnej tvorby. Barthes sa domnieval, že spisovateľ netvorí imaginatívnou vôľou, ale iba reaguje na spoločenské štruktúry, z ktorých odvodzuje svoje impulzy v podobe symbolov, ktoré možno kodifikovať a klasifikovať novou vedou zvanou sémiológia. Estetický text je slobodným procesom produkcie významu, hrou signifikantov.
Životopis
Narodil sa v Cherbourgu v Normandii. Študoval francúzsky jazyk a literatúru na univerzite v Paríži. Vyučoval na francúzskych univerzitách v Rumunsku a Egypte, neskôr pracoval v Centre National de Recherche Scientifique, kde sa sústredil na oblasť sociológie a lexikológie. Neskôr pôsobil na College de France. Od roku 1934 trpel na tuberkulózu, ktorá ho sužovala po celý zvyšok života. Umrel pri autonehode v roku 1980.
Dielo
Roland Barthes je autorom sedemnástich kníh a mnohých článkov. Vo svojich dielach sa venoval francúzskej kultúre, teórii literatúry a literárnej kritike, no predovšetkým „sociológii znakov“. Základným cieľom jeho práce tu bolo ukázať ľuďom spôsob, ako prehĺbiť svoje chápanie jazyka, literatúry a spoločnosti.
Ako jeden z prvých lingvistov-semiotikov sa zaoberal špeciálne neverbálnymi znakmi. Zaoberal sa tiež kritikou západnej kultúry, čo vychádzalo z jeho ľavicového presvedčenia. Poukazoval na typický rys francúzskej buržoáznej vrstvy, ktorá podľa neho považovala svoju kultúru a zvyky za univerzálne a normatívne. Spoločnosť vnímal ako konštrukciu udržiavanú znakmi hodnôt dominujúcimi v tej-ktorej kultúre.
U Barthesa je typické využívanie silných metafor, čo je zrejmé aj z niektorých názvov jeho diel. Niektoré jeho práce si vďaka nezvyčajnému námetu a spracovaniu získali popularitu širšej verejnosti. Obľube sa doteraz teší Camera Lucida (úvahy nad fotografiou, jej úzkym prepojením s denotátom a jej referenčnými aspektmi). Ďalšími známejšími dielami sú Rozkoš z textu, Cisárstvo znakov (napísané pod vplyvom dojmov z návštevy Japonska), Systém módy (analýza konotačného základu módy), či S/Z (o umieraní autora). Pre oblasť semiológie má veľký význam aj jeho skoršie dielo Nultý stupeň rukopisu a Základy semiológie.
Mytológie
Mytológie tvorí v podstate súbor novinových článkov zaoberajúci sa rôznymi mýtmi (napríklad masmédiá, súťaže krásy, striptíz, wrestling...). Tieto články, či skôr malé eseje boli uverejňované ako stĺpčeky v bežných masovo vydávaných novinách. Neskôr sa stali zásadnými odbornými podkladmi pre mnohé semiotické kurzy. Barthesovi sa tým akoby podarilo preraziť pomyselnú bariéru medzi „vysokou“ a „nízkou“ kultúrou. V Mytológiách prirovnal mýty k mimozemským bytostiam parazitujúcim na ľudských formách života. Mýty sa podľa neho snažia vyzerať nevinne a prirodzene. Avšak tak ako mimozemský parazitný votrelec potrebuje k prežitiu zmanipulovaného pozemšťana bez vlastnej vôle, tak mýtus potrebuje jednoduché a priame znaky prvého rádu. Využíva ich ako svoje „alibi“, aby sa mohol ďalej tváriť, že nie je dôležitý, že neslúži ideológii a za nič nemôže.
Na tomto základe vypracoval Barthes teóriu znakov druhého rádu –parazitických znakových systémov. Následne sa snažil o istý proces demystifikácie a sústredil sa na vytváranie znakov v „prirodzených“ textoch sociálnej kultúry.
Mýty sa podľa neho nachádzajú na úrovni znakov druhého rádu alebo na úrovni konotácie. Barthes jasne rozlišoval medzi denotáciou a konotáciou. Denotácia sa podľa neho vyhýba zjednodušovaniu, je doslovným významom. Konotácia je parazitický význam druhého rádu.
Ríšu znakov prvého rádu predstavujú denotácie, zatiaľ čo ríšou znakov druhého rádu sú konotácie a z nich odvodené mýty. Jadrom tejto teórie je myšlienka, že veci a udalosti vždy značia viac, ako seba samé, vždy sú zasadené do nejakých systémov reprezentácie, ktoré im pridávajú dodatočné významy.
Barthesov prínos
Po celý život unikal snahám vtesnať jeho prácu a názory do nejakej úzkej kategórie alebo prúdu. Napriek tomu ho možno označiť za významnú postavu postmodernej tradície semiotiky. Ako povojnový intelektuál bol známy svojou evidentnou príslušnosťou k štrukturalizmu či post-štrukturalizmu, od ktorých sa však neskôr značne vzdialil.
Bol spisovateľom, psychoanalytikom kultúry, literárnym vedcom a umeleckým kritikom fotografie zároveň, odhaľoval tajomstvá lásky a potešenia z jazyka.
Možno ho považovať za Saussurovho nasledovníka, i keď posunul jeho teóriu o konceptuálnom jazyku na inú úroveň. Od lingvistického znaku sa Barthes posunul k neverbálnym a kultúrnym znakom každodenného života.
Na Barthesa mali intelektuálny vplyv predovšetkým Marx, Brecht, Freud a Lacan, no neprijímal ich názory bezvýhradne, skôr si medzi nimi vyberal a prispôsoboval ich svojim zámerom a rozširoval ich rozsah a implikácie, ako to napokon vidieť aj na jeho ponímaní Saussurových koncepcií.
Barthes nebral semiotiku ako vedeckú disciplínu alebo proces, ale ako vlastný životný postoj. Veril, že podstatou semiotiky má byť jej funkčnosť. Nezaujímalo ho ani tak to, čo veci znamenajú, ale skôr to, ako to znamenajú. Barthes udivuje práve tým, ako dokázal skôr ako ostatní vytvárať a objasňovať teórie a koncepty o tom, ako veci získavajú svoj význam.
Tetanury
Tetanury (lat. Tetanurae) je podskupina dravých dinosaurov, ktorá sa zjavila koncom triasu alebo začiatkom jury. Zahŕňa vyspelé teropody (Theropoda) vyznačujúce sa maximálne troma prstami predných končatín, jedným odľahčovacím otvorom v lebke navyše a zubami v čeľustiach iba pred úrovňou oka. Zmena upínania stehenného svalu spôsobila, že sa chvost tetanurov počas chôdze nekýval zboku na bok. Tieto teropody okrem toho mávali viac odľahčené lebky a u mnohých foriem sa vyskytovalo operenie.
V niektorých systémoch (vrátane hlavného systému používaného na slovenskej wikipédii) sú - z čisto praktických dôvodov - z tetanurov vyňaté vtáky (tvoria samostatnú triedu blanovcov).
Zaradenie v systéme
Tetanury tvoria spolu s Ceratosauria a Coelophysoidea podrad zväčša dravých dinosaurov Theropoda.
Vnútorná systematika
Systém tetanurov vyzerá takto (stav okolo roku 2020):
Tetanurae:
Staršie sa medzi bazálne Tetanurae zaraďoval aj rod Cryolophosaurus.
Megalosauroidea
Skupina Megalosauroidea (niekedy nazývaná Spinosauroidea) zahŕňa pomerne primitívne tetanury zo strednej jury až spodnej kriedy, ktoré dosahovali nezriedka veľkých rozmerov. Rozoznávame dve čeľade, Megalosauridae a Spinosauridae.
Carnosauria
Zástupcovia Carnosauria boli stredne veľké až obrovské teropody úspešné počas strednej jury až spodnej kriedy, vybavené veľkými úzkymi lebkami, ktoré boli značne odľahčené otvormi. Na lebkách mávali často výrazné nadočnicové rohy a kostené hrebene, tiahnúce sa od očníc k nozdrám. Tieto útvary zrejme slúžili najmä na predvádzanie sa samcov pred samicami, no zároveň boli aj nebezpečnou zbraňou.
Coelurosauria
Coelurosauria predstavovali vtákovitých dravých dinosaurov, ktoré už od primitívnych foriem dokázateľne disponovali tzv. protoperím, čo je primitívne perie podobné srsti.
Zoznam planétok 65501 – 65750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Belgrano
Belgrano môže byť:
Vlastimil Tusar
Vlastimil Tusar (* 18. október 1880, Praha – † 22. marec 1924, Berlín, Nemecko) bol druhý česko-slovenský predseda vlády a český sociálno-demokratický politik a novinár.
Životopis
Vyštudoval strednú obchodnú školu a neskôr bol zamestnaný ako obchodný pomocník. Do politiky vstúpil okolo roku 1900 a od roku 1903 pracoval ako redaktor týždenníka Rovnost. V rokoch 1908 až 1911 bol jeho šéfredaktorom a počas jeho vedenia bol týždenník zmenený na denník.
V roku 1911 bol zvolený za sociálnu demokraciu do Ríšskej rady, ktorej členom ostal až do roku 1918. Spočiatku bol prorakúsky orientovaný, ale ku konci 1. svetovej vojny sa začal prikláňať k myšlienke nezávislosti. Práve on informoval 27. októbra 1918 z Viedne Aloisa Rašína o vhodnom okamihu na vyhlásenie samostatného štátu.
V rokoch 1918-1919 pôsobil vo Viedni ako vyjednávač s predstaviteľmi Rakúska a 8. júla 1919 sa stal po v neprítomnosti odvolanom Karlovi Kramářovi v poradí druhým predsedom vlády Česko-Slovenska. Pre jeho prvú vládu sa vzhľadom na to, že jej hlavnými stranami boli sociálni demokrati a agrárnici, vžilo pomenovanie 1. vláda červeno-zelenej koalície. Po voľbách v apríli 1920, ktoré sociálni demokrati vyhrali, zostavil Tusar novú vládu (tzv. 2. vládu červeno-zelenej koalície), ktorá však už 14. septembra 1920 podala vzhľadom na činnosť komunistickej ľavice v rámci sociálnej demokracie demisiu.
1. marca 1921 sa vzdal svojho poslaneckého mandátu a následne prijal funkciu veľvyslanca v Berlíne. Tam 22. marca 1924 zomrel.
Chránená krajinná oblasť Žďárské vrchy
Chránená krajinná oblasť Žďárské vrchy sa rozkladá na pomedzí Pardubického kraja a kraja Vysočina, približne medzi mestami Hlinsko, Přibyslav, Žďár nad Sázavou, Nové Mesto na Morave a Polička. Jej rozloha je, bola vyhlásená v roku 1970. Na severozápade na ňu bezprostredne nadväzuje Chránená krajinná oblasť Železné hory.
Prírodné pomery
Chránené územie pokrýva najvyššia, severovýchodná časť Českomoravskej vrchoviny, teda Žďárské vrchy a priľahlé vrchoviny. Krajina na väčšine územia je vrchovinná až pahorkatinná s nadmorskými výškami 490836 m. Najvyšším bodom CHKO je vrch Devět skal (836 m). Vrcholy sú prevažne zaoblené (vo vrcholových partiách však často nájdeme skalné bloky), svahy pozvoľné, údolia plytké a široké. Krajina si zachovala pomerne vyvážený ráz.
Vodstvo
Ide o oblasť prirodzenej akumulácie vôd: pramení tu množstvo českých a moravských riek (Sázava, Chrudimka, Doubrava, Svratka a Oslava), rozprestiera sa tu niekoľko rybničných sústav (najväčšie rybníky sú Velké Dářko, Veselský rybník, Matějovský rybník, rybníky Řeka a Medlov. Touto oblasťou prechádza európske rozvodie Čierneho a Severného mora.
Klíma
Klíma oblasti je chladnejšia, vlhkejšia a veternejšia. Asi polovicu územia pokrýva les; ide väčšinou o umelé smrekové monokultúry na mieste prirodzeného jedľobukového lesa. Sú tu cenné spoločenstvá rašelinísk a vlhkých rašelinových lúk s významným výskytom mnohých chránených a ohrozených druhov rastlín.
V rámci CHKO sú vyhlásené maloplošné zvlášť chránené územia. Ide o 4 národné prírodné rezervácie, 9 prírodných rezervácií a 36 prírodných pamiatok.
Správa CHKO
Správa CHKO Žďárské vrchy sídli v Žďári nad Sázavou. Spadá pod ňu tiež niekoľko ďalších chránených území: národná prírodná rezervácia Veľký Špičák a rybník Zhejral; a národné prírodné pamiatky Hojkovské rašeliniště a Švařec.
Filozofia subjektu
Filozofia subjektu je súbor filozofických názorov na subjekt.
Kostol svätého Martina (Nitra)
Kostol svätého Martina je rímskokatolícky farský kostol stojaci na nitrianskom sídlisku Chrenová. Posvätený bol nitrianskym biskupom Mons. Viliamom Judákom 10. novembra 2013. Do tohto dňa bol kostol iba požehnaný a to nitrianskym biskupom Mons. Karolom Kmeťkom 14. novembra 1943.
História
Pôvodný kostol z 9. – 11. storočia stál na vrchu Martinko. V roku 1911 ho dal zbúrať nitriansky biskup Viliam Baťán, kvôli slabému hospodárnemu zabezpečeniu kostola, čo neumožnilo jeho opravu a tak postupne chátral. Nový kostol bol vystavaný počas vojny v rokoch 19421943. Posvätený bol 14. novembra 1943 nitrianskym biskupom Mons. Karolom Kmeťkom. Súčasťou kostola bol komplex kultúrneho domu. Dňa 31. januára 1992 bola sála kultúrneho domu prepojená so sakrálnym priestorom. Kapacita kostola sa tak zväčšila na dvojnásobok. Farským sa kostol stal až v roku 1998, po zriadení farnosti Nitra – Chrenová. Dovtedy bol filiálkou farnosti Nitra – Horné mesto. V nedeľu 10. novembra 2013 bol chrám slávnostne posvätený nitrianskym biskupom Mons. Viliamom Judákom. Zaujímavosťou kostola je ústredná maľba na strope kostola, ktorá je od akademického maliara Edmunda Massanyiho a zobrazuje sv. Martina z Tours, ktorý venuje časť svojho vojenského plášťa žobrákovi.
Renault Alliance
náhľad|Renault Alliance
Renault Alliance je automobil nižšej strednej triedy, ktorý sa vyrábal v rokoch 19831987. Vyrábala ho firma American Motors Corporation (AMC) v Severnej Amerike. Celkovo bolo vyrobených 623 573 kusov.
Trojdverová a päťdverová hatchback verzia, Renault Encore, bola pridaná v roku 1984.
Z partnerstva s AMC od roku 1979 vzišli dva modely. Alliance a Encore boli založené na modeli Renault 9 a 11, mierne upravené pre severoamerického výrobcu. Exteriér mal na starosti Robert Opron a interiér Richard Teague.
Bandera
Bandera môže byť:
Montagnac-sur-Lède
Montagnac-sur-Lède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juninho Pernambucano
Juninho Pernambucano celým menom Antônio Augusto Ribeiro Reis Junior (* 30. január 1975, Recife, Brazília) je brazílsky futbalista. V rokoch 2001 až 2009 hral vo Francúzsku za klub Olympique Lyonnais. Od leta v roku 2009 je hráčom katarského klubu Al Gharrafa Doha, kde podpísal zmluvu na dva roky. . V roku 2011 sa vrátil do rodnej Brazílie a bude hrávať za Vasco da Gama.
Priame kopy
Juninhove priame kopy sú známe po celom svete. Bránu dokáže ohroziť aj zo 40 metrov, čím sa môže pochváliť máloktorý futbalista.
Filozofia subjektívneho ducha
Filozofia subjektívneho ducha je podľa Hegela časť filozofie, ktorá skúma subjektívneho ducha v troch hlavných vývinových štádiách alebo formách, a to v podobe duše, ktorú skúma prvá časť filozofie subjektívneho ducha zvaná antropológia, v podobe vedomia, ktoré skúma fenomenológia, a napokon v podobe dialektickej syntézy duše a vedomia ako teoretického ducha, praktického ducha a slobodného ducha. Teoretického, praktického a slobodného ducha skúma posledná časť filozofie subjektívneho ducha zvaná psychológia.
Sudetonemecký zbor dobrovoľníkov
Sudetonemecký zbor dobrovoľníkov, tiež Sudetonemecký Freikorps, (po nemecky: Sudetendeutsches Freikorps, SdFK), tiež známi ako ordneri (podľa Ordnergruppe) bola Sudetonemecká polovojenská organizácia založená v septembri 1938 s cieľom destabilizovať situáciu v česko-slovenskom pohraničí pomocou ozbrojených útokov, sabotáží a diverzie.
SdFK vznikol v septembri 1938 z nariadenia A. Hitlera oficiálne ako obranná organizácia sudetských Nemcov, v skutočnosti ale s cieľom destabilizovať situáciu v česko-slovenskom pohraničí pomocou ozbrojených útokov, sabotáží a diverzie. V tomto období kulminovala tzv. Sudetonemecká kríza, keď česko-slovenské úrady vojenskou silou potlačili Henleinov pokus o puč. Útoky proti objektom štátnej moci i proti civilnému obyvateľstvu vyvrcholili do tej miery, že niektoré česko-slovenské územia museli byť dobývané späť vojenskou silou, iné sa podarilo znovu získať až po 2. svetovej vojne. Spoločne s diplomatickou a propagandistickou činnosťou bola činnosť SdFK jednou z príčin odtrhnutia časti územia Česko-Slovenska prostredníctvom Mníchovskej dohody a de facto aj zániku zvyšku Česko-Slovenska v marci 1939.
Povolanie záložníkov
thumb|left|[[Sviatok práce|1. máj 1938 v Liberci]] K ďalšiemu zdramatizovaniu situácie prispelo rozhodnutie česko-slovenskej vlády o povolávaní záložníkov a následnom vyhlásení ostrahy hraníc 20. mája večer. Zároveň bola ministerstvom vnútra nariadená pohotovosť práporov Stráže obrany štátu (SOŠ). Družstvá SOŠ, posilnené o povolané vojenské zálohy začali obsadzovať pohraničie vrátane objektov ľahkého opevnenia. Dôvodom bola obava vlády z vpádu vojenských jednotiek nacistického Nemecka do Česko-Slovenska. Po upokojení situácie bola 13. júna ostraha hraníc zrušená, jednotky SOŠ sa začali sťahovať späť a armádni záložníci boli prepustení domov. To však malo za následok ďalší nárast aktivity príslušníkov sudetonemeckého hnutia: vo veľkom množstve sa z Nemecka do Česko-Sovenska pašovali zbrane a propagandistický materiál a vykonávala sa výzvedná činnosť. Pohraničná služba nebola schopná tento nával zvládať, pretože sa tak dialo na území s veľkou prevahou sudetonemeckého obyvateľstva, ktoré z veľkej väčšiny túto činnosť považovalo za službu svojej pravej vlasti, Nemecku.
3. augusta začala svoju činnosť Runcimanova komisia, ktorá bola zavŕšením snahy Veľkej Británie a Francúzska o diplomatické riešenie sudetonemeckého problému. Komisia bola do Česko-Slovenska vyslaná s úmyslom získať všeobecný prehľad o krízovej situácii.
Sudetonemecké povstanie
12. septembra 1938 predniesol na zjazde NSDAP v Norimbergu Adolf Hitler očakávaný prejav, v ktorom okrem iného. Vyhlásil, že Nemci v Česko-Slovensku nie sú ani bezbranní ani opustení. Tento prejav sa stal v Sudetoch signálom k povstaniu (od 10. septembra ale už prebiehali masové demonštrácie sudetských Nemcov, na ktorých bolo otvorene deklarované želanie po samostatnosti Sudet). FS začali organizovať prvé teroristické a sabotážne akcie proti objektom štátnej správy na území Česko-Slovenska. Útoky neboli nijako koordinované a boli vedené proti policajným staniciam, colným úradom a vojenským objektom. Cieľom bolo získavanie zbraní a snaha o ďalšiu destabilizáciu situácie v čs. pohraničí. Česko-slovenská vláda reagovala 13. septembra vyhlásením stanného práva pre zločin vzbury v 22 pohraničných okresoch a vyslaním vojska. Tomu sa podarilo situáciu upokojiť.
Dňa 16. septembra česko-slovenská vláda rozpustila SdP. Mnohí funkcionári preto ušli do Nemecka. Ten istý deň vznikol návrh na založenie organizácie podľa vzoru nemeckých Freikorps. 16. septembra s týmto návrhom zoznámil Hitlera Karl Hermann Frank, v ten istý deň bola aj velením práporov SOŠ vyhlásená pohotovosť. Hitler Frankov návrh už 17. septembra ráno podporil svojím podpisom (ešte pod názvom Ochranné zbory v tieto dni uskutočnili skupiny sudetonemeckých ozbrojencov ďalšie útoky proti čs. Inštitúciám), čím Sudetonemecký Freikorps vznikol oficiálne (pôvodný názov, ktorý niesol Henleinovo meno (Freikorps Henlein) ale Hitler zakázal). Následne začali Česko-Slovensko opúšťať tisíce sudetských Nemcov (dôvodom bolo jednak stanné právo a tiež snaha vyhnúť sa nástupu do česko-slovenskej armády). Tí sa potom v Nemecku začali podrobovať bojovému výcviku pod dohľadom inštruktorov z Wehrmachtu, SA a SS. 17. septembra v rozhlasovom prejave K. Henlein už otvorene vyzval k zničeniu Česko-Slovenska.