cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alan Arkin
Alan Wolf Arkin (* 26. marec 1934, New York, New York, USA† 29. jún 2023, Carlsbad, Kalifornia ) bol americký herec, spisovateľ a režisér, nositeľ Oscara.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1939
Konečné poradie
náhľad|Družstvo Litvy
Alan Arkin
Životopis
Narodil sa do rodiny učiteľky a spisovateľa, maliara a učiteľa. Keď mal 11 rokov, rodina sa presťahovala do Los Angeles. Rodičia potom museli opustiť svoju prácu pre podozrenie z podpory komunizmu. Jeho starí rodičia boli imigranti z Ukrajiny, Ruska a Nemecka.
Herectvo študoval od svojich desiatich rokov. Navštevoval školu Los Angeles City College a od roku 1958 do roku 1968 účinkoval vo folkovej kapele The Baby Sitters.
Kariéra
Je jedným zo šiestich hercov nominovaných na Oscara za svoju prvú filmovú rolu. Podarilo sa mu to s filmom The Russians Are Coming, the Russians Are Coming z roku 1966. O dva roky neskôr bol nominovaný znovu za film The Heart Is a Lonely Hunter . V roku 2007 získal Oscara za vedľajšiu úlohu vo filme Malá Miss Sunshine. K významným oceneniam patrí aj Zlatý glóbus za film The Russians Are Coming, the Russians Are Coming, cena BAFTA za film Malá Miss Sunshine, za ktorý obdržal i cenu Screen Actors Guild Awards. Za svoje účinkovanie v broadwayskej divadelnej hre Enter Laugning obdržal Cenu Tony a to v roku 1963.
Je aj autorom niekoľkých kníh, medzi najznámejšie z nich patrí The Clearing alebo The Lemming Condition.
Osobný život
Mal troch synov z prvých dvoch manželstiev, s manželkou, psychoterapeutkou Suzanne Newlander žil v Novom Mexiku.
Järvenpää
Järvenpää je mesto v južnom Fínsku, asi 35 km severne od Helsínk. Na ploche asi 39,95 km² tu žije 41 104 obyvateľov (k 31. marcu 2016).
Doprava
Stredom mesta vedie železnica. Cesta do Helsínk trvá po železnici i ceste asi pol hodiny, a na letisko Helsinki-Vantaa autom asi 20 minút. Železničné spojenie s hlavným mestom je veľmi dobré. Denne ide z hlavnej stanice do Helsínk asi päťdesiat vlakov.
Kultúra
Dva kilometre južne od centra mesta sa nachádza vila Ainola, domov skladateľa Jeana Sibelia. Zrub navrhol architekt Lars Sonck. Skladateľ sa sem so svojou rodinou presťahoval 24. septembra 1904 a žil tu až do svojej smrti v roku 1957. Na záhrade domu je i pochovaný. Ainola je otvorená pre návštevníkov v letných mesiacoch.
V roku 1897 sa do Järvenpää presťahoval Juhani Aho so svojou manželkou Venny Soldanovou-Brofeldtovou. Žili vo vile Värbacka na brehu Tuusulanjärvi 14 rokov. Vila sa neskôr nazývala Ahola.
Väčšinu života tu prežil a tiež tu zomrel skladateľ Joonas Kokkonen.
Počas roka sa v kultúrnom dome Järvenpää-talo konajú rôzne akcie, koncerty, divadelné predstavenia a umelecké show. Obľúbeným miestom detí je domov Pikku-Aino (malé Aino) s postavičkami z kníh Kristiiny Louhiovej.
Každý rok sa v meste uskutočňuje festival Puistoblues (doslova Parkové blues). Bluesový týždeň štartuje v centre mesta na ulici a pokračuje koncertmi v baroch a reštauráciach. Festival končí nedeľným koncertom vo Vanhankylänniemi.
Mestské časti
Mesto je rozdelené do 25 mestských častí.
PGC 47847
PGC 47847 (Galaxia Fourcade-Figueroa) je špirálová galaxia s priečkou v súhvezdí Centaurus. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,37.
Galéria
stred|náhľad|350x350bod|PGC 47847 je na mape označená ako E270-17
Inkognito (televízna relácia)
Inkognito je zábavná relácia, ktorú vysielala JOJ od 1. septembra 2003 do 28. júna 2007. Je založená na tom, že štyria mediálne známi ľudia hádajú profesie pozvaných ľudí. Navyše na konci so zakrytými očami hádajú ďalšiu, tentoraz tiež mediálne známu osobu. V roku 2015 sa televízia JOJ rozhodla reláciu vrátiť na televízne obrazovky. Moderátorom relácie je Vlado Voštinár.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1948
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1948 bol prvý turnaj majstrovstiev Európy vo volejbale mužov, ktoré do roku 1963 organizovala Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 24.26. septembra 1948 v Ríme, v Taliansku, za účasti 6 tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo Juhoslávie. Zápasy sa odohrali na tenisovom štadióne Stadio del tennis di Roma. Titul získalo, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇫🇷 a domácim 🇮🇹.
Inkognito (televízna relácia)
Licencia
20. februára 2007 bolo oznámené, že Prima zrušila českú verziu relácie Inkognito. Dôvodom malo byť to, že produkčná spoločnosť Maya mala ukradnúť formát spoločnosti Fremantle. Maya obvivenia odmietla. V auguste 2007 aj samotný vlastník licencie obvinil spoločnosť z krádeže a televízia JOJ sa rozhodla reláciu ukončiť. To ale pre JOJ nebol jediný dôvod, ďalším dôvodom bola nízka sledovanosť.
Zatiaľ čo Prima reláciu premenovala a vysielala pod názvom Hádej, kdo jsem!, JOJ sa v roku 2015 rozhodla reláciu vrátiť s rovnakým názvom, avšak už pod originálnou licenciou od spoločnosti Fremantle.
Prima od augusta 2021 opäť vyrába v štúdiu TV JOJ české Inkognito podľa licencie od Fremantle.
Série
Pozri aj Zoznam častí televíznej relácie Inkognito
Poznámky
<references group="pozn." />
Kuriatko jedlé
Kuriatko jedlé (do roku 1954: kuriatka obyčajné alebo líška jedlá ; ľudové názvy pozri nižšie; lat. Cantharellus cibarius) je veľmi chutná a vyhľadávaná jedlá huba.
Ľudové názvy
kurence, kurčatka, kuriačky, kuríčky, kuročky, kurky, kuriaše, kuriače, kohútky, lišky, lišočky, lišovky, kozačky, herhubky, hrajhubky, hajdahubky, hubky, červené hubky, tanečnice
Opis
Kuriatko má klobúk široký 1 až 7 cm, v mladosti mierne klenutý, neskôr plochý a napokon prehĺbený, s laločnato zvlneným okrajom. Najprv býva žĺtkovo-žltý, neskôr blednúci, holý, matný.
Dužina je bledožltá, pevne mäsitá, má príjemne korenistú vôňu a chuť.
Praktický význam
Je to výborná jedlá huba, známa na celom svete. Výsledky klinických štúdií u tejto huby preukázali, že zlepšuje videnie, podporuje trávenie, lieči infekcie dýchacej a tráviacej sústavy, a že má aj dobré výsledky v boji proti nádorovým ochoreniam.
Ján Tomčáni
Ján Tomčáni môže byť:
Javor horský
Javor horský (iné názvy: javor klen, klen; lat. Acer pseudoplatanus) je kvitnúca rastlina z čeľade mydlovníkovité (Sapindaceae). Je to veľký opadavý a širokolistý strom, tolerantný voči vetru a pobrežnému prostrediu. Ide o horskú drevinu. Je pôvodom zo Strednej Európy a Západnej Ázie, od Francúzska na východ do Ukrajiny, severného Turecka a na Kaukaz a južne z hôr severného Španielska a Talianska.
Ľahko sa rozmnožuje zo semien a bol introdukovaný na Britské ostrovy v 16. storočí, kde je teraz naturalizovaný, rovnako ako aj v ďalších častiach Európy, Severnej Ameriky, Austrálie a Nového Zélandu, kde sa môže stať inváznym druhom.
Môže rásť do výšky asi. Konáre tvoria širokú a zaoblenú korunu. Mladá kôra je sivá a hladká, keď je staršia, odlupujú sa z nej nepravidelné šupiny. Listy rastú na dlhých červených stopkách, sú veľké a dlhé, s piatimi veľkými vyrastajúcimi lalokmi a hrubými zúbkami. Kvety sú zelenožltej farby a visia v súkvetiach nazývaných metlina (panicula). Produkujú veľké množstvo peľu a nektáru, ktoré sú príťažlivé pre hmyz. Okrídlené semená alebo dvojnažky (diachenium), sa tvoria v pároch. Keď sú zrelé, tak sa vo vetre vrtia k zemi. Padajú od októbra a počas zimy. Nasledujúcu jar voľne klíčia.
Vo svojom pôvodnom ekosystéme je javor horský spojený s viacerými bezstavovcami a hubami, ktoré však nie sú vždy prítomné v oblastiach, do ktorých bol zavedený. Občas sa vyskytuje v mestských oblastiach ako okrasný strom. Vyrába tvrdé, krémovo biele husté drevo, ktoré sa používa na výrobu hudobných nástrojov, nábytku, v stolárstve, na drevené podlahy a kuchynské náradie. Je tiež dobrý ako palivové drevo. Jarná miazga sa používa na výrobu cukru a výrobu alkoholických a nealkoholických nápojov. Včely vyrábajú z nektáru javorový med.
Taxonómia a etymológia
Prvýkrát tento druh opísal švédsky prírodovedec Carl Linné vo svojom diele Species Plantarum z roku 1753. Ide o typový druh v rode javor (Acer). Boli navrhnuté viaceré formy a variety: napr. variety var. macrocarpum Spach, var. mikrokarpum Spach a var. tomentosum Tausch a formy f. erytrokarpum (Carriere) Pax, f. purpureum (Loudon) Rehder a f. variegatum (Weston) Rehder. Dnes sa tieto variety či formy spravidla už neuznávajú.
Druhové meno pseudoplatanus sa vzťahuje na povrchnú podobnosť listov a kôry tohto javora so stromami rodu platan (Platanus), prefix pseudo- (z gréčtiny), znamená „nepravý“. Tieto dva rody sú ale v rôznych čeľadiach a sú teda len veľmi vzdialene príbuzné. Acer a Platanus majú odlišnú polohu, v ktorej sú listy pripevnené k stonke, plody, ktoré sú sférickými zhlukmi pri rode Platanus a spárované dvojnažky (okrídlené plody) pri rode Acer.
V Škótsku je známy ako platan.
Opis
thumb|Ilustrácia vetvy, púčikov, listov, kvetov a plodov. thumb|Acer pseudoplatanus môže vytvoriť symetrickú, širokú a klenutú korunu. thumb|Púčik v zimnom období, jeden stredný a dva postranné. Javor horský je veľký a statný strom so širokými listami. V dospelosti dosahuje výšku 35 –  a obvod kmeňa. Vetvy tvoria širokú a klenutú korunu. Kôra mladých stromov je hladká a sivá, ale s vekom sa stáva hrubšia a šupí sa, pričom vystavuje svetlú hnedo-ružovú vnútornú kôru.
Púčiky sa vytvárajú v protiľahlých pároch, vajcovité (približne oválneho tvaru) a špicaté, pričom šupinky (modifikované listy, ktoré obklopujú a chránia púčik) sú zelené, okrúhle s tmavohnedým okrajom a s tmavohnedou špičkou 0,5 – . Keď listy opadajú, nechávajú stopky v mieste vyrastania jazvu v tvare podkovy. Listy sú protiľahlé, veľké, dlhé 10 až a široké, v tvare ruky s piatimi (až siedmimi ) špicatými lalokmi, ktoré sú hrubo ozubené alebo zúbkované. Majú kožovitú štruktúru s hustými žilami vyčnievajúcimi na spodnej strane. Majú tmavozelenú farbu s bledšou spodnou stranou. Niektoré kultivary majú fialové alebo žltkasté listy. Listová stopka alebo petiolus je dlhá 5 až, často červená bez palistov alebo listových štruktúr na základni.
Jednopohlavné (alebo obojpohlavné) žltozelené kvety sa vytvárajú po listoch na začiatku leta, v máji (Slovensko) alebo júni (Britské ostrovy) na voľných metlinách (panicula) dlhých 10 až  s asi 60 až 100 kvetmi na každej stopke. Strom vytvára plody vo veku 20 až 40 rokov;(iný zdroj 10 až 20 ), optimálne vo veku 40 až 100 rokov. Plody sú dvojkrídlové semená, dvojnažky, pričom semená majú priemer 5 až, každé s krídelkom dĺžky 20 až , ktoré sa vyvinuli ako predĺženie steny semena. Krídla sú spojené približne v pravom uhle a líšia sa od krídel A. platanoides a A. campestre, ktoré majú krídla takmer opačné, a aj od krídel z A. saccharum, ktorý ich má takmer paralelné. Keď padajú, krídlo zachytáva vietor a otáčaním spomaľuje klesanie, čo umožňuje vetru, aby ich zaniesol ďalej od materského stromu. Väčšinou neďaleko, ale bol zaznamenaný rekord zanesenia od materského stromu. Semená dozrievajú na jeseň približne štyri mesiace po opelení.
Javor horský je tetraploid (každá bunka má štyri súbory chromozómov, 2n=52), zatiaľ čo A. campestre a A. platanoides sú diploidné (s 2 sadami chromozómov, 2n=26).
Botanika
Stromy sú veľmi rôznorodé vo svojom areáli rozšírenia a majú stratégie na zabránenie samoopeľovania, čo je nežiaduce, pretože obmedzuje genetickú variáciu potomstva a môže znížiť ich silu. Väčšina súkvetia je tvorená zmesou funkčne samčích a funkčne samičích kvetov. Na ostatných stromoch sa samčí alebo samičí typ kvetov otvára skôr a druhý typ neskôr. Niektoré stromy môžu byť na začiatku samčie a druhý rok opačne samičie. Premena z jedného pohlavia na druhé sa môže uskutočňovať v rôznych obdobiach, rôznych častiach koruny a rôzne stromy v ľubovoľnej populácii môžu kvitnúť v priebehu niekoľkých týždňov, takže sa podporuje krížové opeľovanie. Napriek týmto opatreniam sa samoopeľovaniu nemusí podariť zabrániť.
Môže sa krížiť s ostatnými druhmi rodu Acer, vrátane s A. heldreichii, kde sa ich rozšírenie prekrýva s A. velutinum. Sú známe aj intersekcionálne hybridy s A. griseum, v ktorých sú zmenšené základné laloky listu, takže listy sa zdajú takmer trojlisté (trifoliátne).
Rozšírenie
Javor je pôvodný v Strednej a Východnej Európe a v Západnej Ázii. Jeho prirodzené rozšírenie zahŕňa Albánsko, Rakúsko, Belgicko, Bulharsko, Česko, Slovensko, Gruzínsko, Nemecko, Grécko, Maďarsko, Taliansko, Litvu, Poľsko, Rumunsko, južné Rusko, Švajčiarsko a bývalú Juhosláviu. O údajnom o výskyte vo východnom Turecku sa zistilo, že ide o A. heldreichii subsp. trautvetteri. Na Britské ostrovy bol introdukovaný v období vlády Tudorovcov v 1500 a prvýkrát bol zaznamenaný vo voľnej prírode v roku 1632 v Kente. Dátum introdukcie do Írska je neznámy, ale najstarší exemplár v Írsku sa nachádza v grófstve Cavan a pochádza zo sedemnásteho storočia. Do Švédska bol zavedený približne v roku 1770 so semenami získanými z Holandska.
Bol vysádzovaný na vhodných miestach mimo Európy ako atraktívny strom do parku, pre ulicu alebo záhradu. Patria sem Spojené štáty, Kanada, Austrália (Viktória a Tasmánia), Čile a Nový Zéland, Patagónia a vavrínových lesoch Madeiry a Azorov. V časoch jeho introdukcie sa pravdepodobne nepočítalo s tým, že jeho plodná produkcia semien môže jedného dňa spôsobiť problém v ekosystéme pri jeho rozšírení a vytlačením pôvodných druhov. Strom je teraz považovaný za ekologickú burinu v niektorých častiach Austrálie (Yarra Ranges, Viktória) alebo Mount Macedon, v pohorí Dandenong Ranges, kde je naturalizovaný v eukalyptových lesoch. Javor horský je tiež rozšírený aj v severovýchodnej Tasmánii v Taroone, v blízkosti rieky Derwent v južnom Hobarte. Považuje sa za invázny druh na Novom Zélande, Nórsku, a v environmentálne citlivých miestach v Spojenom kráľovstve.
V roku 1870 bol zavedený do Spojených štátov, vysadený bol v New Yorku a New Jersey. Neskôr sa pestoval ako parková alebo uličná zeleň v Novom Anglicku a stredoatlantických štátoch. Na začiatku 21. storočia bol naturalizovaný v štrnástich štátoch (Connecticut, Delaware, Illinois, Kentucky, Maine, Michigan, Severná Karolína, New Jersey, New York, Pensylvánia, Rhode Island a Washington D.C.) a v kanadských provinciách Britská Kolumbia, New Brunswick, Nové Škótsko a Ontario. United States Department of Agriculture považuje tento druh za invázny.
Na území Slovenska
Na Slovensku ide o významnú súčasť sutinových lesov. Rastie ako prímes v ostatných lesoch, napr. smrekových, bukových atď. a to hlavne tam, kde je veľký podiel kameňa. Pôvodné zastúpenie na Slovensku bolo 1,35 %, jeho súčasné zastúpenie v slovenský lesoch je 1,829 % a predstavuje. Jeho výškové minimum na Slovensku je v Malých Karpatoch, horná hranica je podobná ako u buka (má ale časté výškové extrémy, napr. aj do ) Nie je ohrozenou drevinou, má historicky stabilný výskyt.
Ekológia
náhľad|List s príznakmi [[čerň javorová|černe javorovej (Rhytisma acerinum)]] Vo svojej pôvodnej oblasti je javor horský prírodnou zložkou brezových (Betula sp.), bukových (Fagus sp.) a jedľových lesov (Abies sp.). Ľahko zasahuje do narušených biotopov, ako sú lesné plantáže, opustené poľnohospodárske pôdy, hnedé parky, železničné trate, prístavné cesty, živé ploty, prírodné a poloprírodné lesy a na Novom Zélande trávnaté porasty na vysokých polohách. Ako introdukovaný invázny druh môže degradovať vavrínový les na Madeire a Portugalsku. Predstavuje potenciálnu hrozbu pre vzácnu endemickú madeirovú orchideu, Dactylorhiza foliosa.
Toleruje na širokú škálu pôdnych typov a pH, s výnimkou ťažkých ílov. Obľubuje polotieň. Najlepšie sa mu darí v mierne vápenatej pôde bohatej na živiny a vlhkosť. Jeho korene tvoria veľmi špecifické prospešné mykorízne asociácie s hubou Glomus hoi, ktorá podporuje príjem fosforu z pôdy. [40] Sycamore mycorrhizas sú vnútorného arbuskulárneho mykorhizálneho typu, v ktorom huba rastie v tkanivách koreňa a tvorí rozvetvené, stromovité štruktúry v bunkách koreňovej kôry. Jeho korene majú hlboký stredový koreň z ktorého vyrastajú postranné korene, v plytkej pôde sa mu moc nedarí.
V horských lesoch rastie do nadmorskej výšky.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1949
Pôvodne mal turnaj usporiadať Sovietsky zväz, ako víťaz posledného turnaja, ten však organizáciu odmietol. Strieborné Česko-Slovensko hostilo posledný turnaj a tak bol oslovený Egypt, ktorého družstvo skončilo naposledy bronzové. Viacero európskych družstiev sa kvôli drahej a málo bezpečnej leteckej doprave na tento turnaj neprihlásilo, preto FIBA kvôli menšiemu počtu tímov prizvala aj ďalšie neeurópske tímy v podobe Libanonu a Sýrie. Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia družstiev na Majstrovstvá sveta 1950, ktoré organizovala Argentína. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Konečné poradie
Poznámka: Druhou možnosťou pre európske družstvá kvalifikovať sa na MS 1950 bol európsky kvalifikačný turnaj, ktorý sa konal už skôr.
Javor horský
Ekológia
Larvy mnohých druhov motýľov používajú listy ako zdroj potravy. Patrí medzi ne mramorovka pagaštanová (Acronicta aceris), Ptilodon cucullina a Ptilophora plumigera. Ploskáčik pagaštanový (Cameraria ohridella) naň príležitostne kladie svoje vajíčka, hoci 70 % lariev neprežije druhý vzrastový stupeň. Listy lákajú vošky, a tiež lienky a pestrice, ktoré sa nimi živia. Kvety produkujú veľké množstvá nektáru a peľu a sú atraktívne pre včely a iný hmyz. Hmyz pomáha s opeľovaním. Semená sú konzumované malými cicavcami a vtákmi. Ako introdukovaná rastlina v Spojenom kráľovstve má javor horský relatívne malú asociovanú hmyziu faunu, približne s 15 druhmi, ale má viac cikád (Cicadellidae) ako pôvodný javor poľný.
Strom napáda červec (Pulvinaria regalis), ktorý cicia miazgu z kmeňa a konárov, ale nespôsobuje stromu vážne poškodenie. Niekedy veverice odstránia kôru z konárov, v dôsledku čoho môžu odumrieť celé vetvy a zanecháva hnedé, zvädnuté listy.
Roztoč Elorophyes macrorhynchus vytvára malé červené guličky/hrudky, podobné ako tie, ktoré vytvára roztoč Eriophyes tiliae, na listoch javora poľného (Acer campestris) od apríla. Ďalší roztoč Aceria pseudoplatani spôsobuje žltozelené škvrny na spodnej strane listov obidvoch javorov aj javora mliečneho (Acer platanoides). Voška Drepanosiphum platanoidis saje miazgu z púčikov a lístia a produkuje veľké množstvo lepkavej medovice, ktoré kontaminujú listy, autá a záhradný nábytok.
Javor horský je náchylný na chorobu kôry, spôsobenú hubou Cryptostroma corticale. Huba spôsobuje vädnutie koruny a smrť vetiev. Obdĺžnikové škvrny kôry sa oddelia a odkrývajú husté čierne vrstvy (stróma) spór húb. Huba môže byť prítomná v dreve bez príznakov mnoho rokov a ku kambiu a kôre preniká po dlhých, horúcich letách. Spóry sú hyperalergénne a spôsobujú astmu, ochorenie , hypersenzitívna pneumonitída. Menej závažná je huba čerň javorová (Rhytisma acerinum), ktorá často tvorí chorobu známu ako dechtová škvrna, pri ktorej sa na listoch tvoria čierne škvrny so žltými okrajmi. Listy môžu predčasne spadnúť, ale zdravie stromu je málo ovplyvnené. Biela škvrnitosť, spôsobená hubou Cristulariella depraedans, má za následok svetlé škvrny na listoch, ktoré neskôr vysychajú a opadajú. Toto ochorenie môže spôsobiť miernu stratu listov, stromy sú ale v dlhodobom horizonte málo ovplyvnené.
Toxicita
Kone, ktoré jedli semená alebo mladé sadenice A. pseudoplatanus, môžu trpieť často fatálnym stavom atypickej myopatie.
Pestovanie
náhľad|Kôra dospelého jedinca. Javor sa svojimi semenami rozmnožuje veľmi veľmi energicky, semená na jar klíčia hromadne, takže v pôde je malá alebo žiadna zásoba semien. V kultivácii sa ľahko množí zo semien, ale odrody sa nemôžu spoliehať na to, že budú pravé. V mladosti toleruje aj zatienenie, čo vysvetľuje jeho úspešný rast v lesných ekosystémoch. Špeciálne kultivary, ako je A. pseudoplatanus Brilliantissimum, sa môžu množiť štepením. Táto odroda je pozoruhodná pre svetlo lososovo-ružové sfarbenie mladých listov a je jediným kultivarom javora horského, ktorý získal ocenenie Award of Garden Merit od Royal Horticultural Society. Vzácny kultivar „plačúceho“ stromu s húpajúcimi sa vetvami, A. pseudoplatanus var. pendulum, sa prvýkrát predávala v exotickej škôlke Knights & Perry v Chelsea v Anglicku pred rokom 1850, kedy meno publikoval W. H. Baxter v Supplement to Loudon's Hortus Brittanicus, ale nie je známe, že by prežili exempláre tohto kultivaru.
Javor je známy svojou toleranciou na vietor, mestské znečistenie, soľ a nízke letné teploty, čo z neho robí populárny strom na výsadbu v meste, popri v zime solených cestách a v pobrežných oblastiach. Je kultivovaný a široko naturalizovaný severne od svojho pôvodného rozšírenia v severnej Európe, najmä na Britských ostrovoch a Škandinávii na sever do Tromso, Nórsko (semená môžu dozrieť severne až k Vesteralen); Reykjavík, Island; a Tórshavn na Faerských ostrovoch. Dnes sa vyskytuje na celých Britských ostrovoch, kde bol introdukovaný v 16. storočí.
Vytvára nové výhonky od kameňa alebo koreňov, ak je zrezaný, môže sa technikou kopicovania vytvoriť viacero tenších kmeňom (žrdí). Kopicované kmene rastú pomerne rýchlo a dosahujú priemer 3 metre za 450 rokov. Pestuje sa ako stredný až veľký bonsaj, najmä v Európe, kde sú niektoré pekné jedince.
Kultivary
Existuje ich veľké množstvo : náhľad|Kultivar Nizetti.
Použitie
Sadí sa v parkoch na okrasné účely a niekedy ako uličný strom, pretože jeho tolerancia na znečistenie ovzdušia je vhodná na výsadbu v mestských oblastiach. Pre svoju toleranciu voči vetru sa často sadí v pobrežných a exponovaných oblastiach ako vetrolam.
Vytvára odolné, biele až krémové drevo, ktoré časom získava zlatú farbu. Drevo môže byť opracované a rezané ľubovoľným smerom a používa sa na výrobu hudobných nástrojov, nábytku, v stolárstve a na výrobu parkiet. Vzhľadom na to, že nefarbí sa používa aj na kuchynské náradie, drevené lyžice, misky, valčeky a dosky na krájanie. V Škótsku sa používa na výrobu tradičných kvalitných škatúľ, niekedy v spojení s kontrastným tmavým papierom zo štedrecového dreva.
Príležitostne stromy vyprodukujú drevo s vlnitými/stočenými vláknami, čím výrazne zvýšia hodnotu dekoračných dýh. Drevo je stredne ťažké pre tvrdé drevo s objemovou hmotnosťou na m3. Je to tradičné drevo určené na výrobu tela, krku a slimáka na husliach. Píšťaly môžu byť vyrobené z rovných vetvičiek, keď stúpajúca miazga umožňuje oddeliť kôru, a tieto píšťaly, a javorové vetvy, sú spájané s májovými tradíciami v grófstve Cornwall. Drevo sa používa ako palivo, ľahko sa píli a štiepe sekerou, pri spálení vytvára horúci plameň a dobrú pahrebu keď zhorí.
V Škótsku sa jeho drevo kedysi uprednostňovalo na výrobu garniží, pretože ich dolné konáre sa zriedka zlomili pod napätím. Samčie aj samičie kvety produkujú bohatý nektár, ktorý vytvára voňavý, jemne ochutený a svetlo sfarbený med. Nektár a bohatý matný žltý okrový peľ zhromažďujú včely ako zdroj potravy. Miazga sa na jar intenzívne zvyšuje a podobne ako u javora cukrového sa môže zbierať na výrobu osviežujúcich nápojov, ako zdroj cukru alebo na výrobu piva.
Vlastnosti dreva:
Zaujímavé exempláre
náhľad|Strom mučeníkov, javor horský v [[Tolpuddle, Dorset, Anglicko, je považovaný za rodisko britského odborového hnutia.]]
Javor z Drietomy
Ide o 180-ročný javor horský v obci Drietoma. V roku 2008 sa stal stromom roka na Slovensku. Má výšku a obvod kmeňa 5,9 metra.
Strom mučeníkov v Tolpuddle
Pod týmto javorom v dedinke Tolpuddle (Dorset, Anglicko) šesť poľnohospodárskych robotníkov, známych ako mučeníci z Tolpuddle, založilo v roku 1834 rané odbory. Zistilo sa, že porušili zákon (Incitement to Mutiny Act 1797) a boli prevezení do Austrálie. Následný verejný protest viedol k ich prepusteniu a návratu. Strom má dnes obvod 5,9 metra a výskum z roku 2005 ho datuje do roku 1680. Strom sa stará National Trust, ktorý v roku 2002 a 2014 orezal jeho korunu.
Javor v Corstorphine
Starý javor s výraznou žltou lístim stál v dedine Corstorphine, teraz predmestie Edinburghu v Škótsku. Strom bol údajne zasadený v 15. storočí a je označovaný ako forma Acer pseudoplatanus f. corstorphinense Schwer. Tvrdilo sa, že ide o „najväčší javor v Škótsku“, ale aj miesto vraždy Lorda Forrestera v roku 1679. Strom bol poškodila búrka počas sviatku Boxing Day v 1998, ale náhrada, vyrastená z odrezku, teraz stojí na cintoríne Corstorphine Kirk. Tento strom je zobrazený v odznaku klubu Corstorphine Bowling Club v Edinburghu, ktorý bol navrhnutý v roku 1950 a zobrazuje strom v Corstorphine s jedným rohom. V roku 1991 bol znak pri príležitosti stého výročie klubu prepracovaný.
Curie (jednotka)
Curie (značka Ci) je staršia jednotka aktivity rádioaktívnych látok, pomenovaná po Pierrovi Curiem, resp. aj po jeho manželke Marii Curieovej-Skłodowskej.
Javor horský
Javor v Newbattle Abbey
Javor v opátstve Newbattle Abbey blízko Dalkeith, bol vysadený v roku 1550. Tento exemplár je najskorší známy dátum výsadby v Škótsku. Dosiahol obvod a výšku   v čase, keď ho v máji 2006 vo veku 456 rokov zničila vyvrátila víchrica.
Curie (jednotka)
Jednotka je definovaná vzťahom:
Javor horský
The Money Tree
Svätý Fintan založil kláštor v Clonenaghu v Írsku v 6. storočí a mal vedľa neho prameň. Toto bolo považované za sväté a navštívili ho pútnici. V 19. storočí sa majiteľ protestantskej pôdy rozčúlil na ľudí, ktorí navštevovali miesto a zasypal studňu. Tá potom začala pretekať voda do dutého vnútra javora na druhej strane cesty. Ľudia s úžasom zavesili na strom handry a tlačili mince do kmeňa ako dary. Tak sa strom stal známym ako „peňažný strom“ (The Money Tree). O niekoľko rokov neskôr padol, ale z jeho pňa sa objavili nové výhonky a voda stále vyrážala. Zostáva miestom úcty na deň sv. Fintana, 17. februára.
Curie (jednotka)
To znamená, že jeden curie je aktivita žiariča, pri ktorej dochádza k 37 miliardám rozpadov za s, čo zodpovedá približne aktivite 1 g izotopu rádia 226Ra.
V Medzinárodnej sústave jednotiek (SI) bola nahradená odvodenou jednotkou becquerel.
Ján Šmigovský
Ján Šmigovský (* 2. máj 1903, Brownsville, USA – † 9. október 1945, Bratislava) bol slovenský vojak. Známym sa stal ako veliteľ nitrianskej vojenskej posádky, ktorá sa ako jediná nepripojila k Slovenskému národnému povstaniu, no súčasne odmietla vpustiť nemecké vojsko do svojich kasární. Kvôli rozhodnutiu nepripojiť sa k povstaniu bol po druhej svetovej vojne Ján Šmigovský súdený pred Národným súdom v Bratislave, ktorý ho odsúdil na trest smrti. Jeho osoba a odsúdenie na smrť vyvolávajú do súčasnosti rozpory.
Osobný život a vojenská kariéra
Narodil sa v meste Brownsville (Pensylvánia) v USA v rodine slovenských vysťahovalcov. Jeho otec Jozef bol baník, matka Mária ženou v domácnosti. V roku 1905 sa celá rodina vrátila späť na Slovensko do obce Spišské Podhradie. Tu navštevoval Ján Šmigovský ľudovú školu, následne študoval na gymnáziu v Levoči. Po vzniku Česko-Slovenska sa vrátil do Spišského Podhradia, kde v roku 1923 úspešne absolvoval učiteľský ústav ziskom maturity. V roku 1924 začal študovať na vojenskej akadémii v meste Hranice.
Po absolvovaní vojenskej akadémie získal hodnosť poručík. V roku 1926 bol zaradený k pechote. Súčasne začal pracovať ako inštruktor na škole pre poddôstojníkov. Postupne vystriedal vojenské posádky v Hraniciach, Chomutove, Žiline, Čadci a Ružomberku. V roku 1939 po vzniku Slovenského štátu bol zaradený k Hlavnému veliteľstvu Hlinkovej gardy ako pridelenec Ministerstva národnej obrany. Tu zotrval zhruba 4 mesiace, keď bol na vlastnú žiadosť prevelený späť do armádnych útvarov. Počas svojho pôsobenia na Orave bol obvinený z trestného činu nešetrenia všeobecných služob­ných predpisov. Podľa obvinenia mal dávať civilným osobám (príslušníkom Hlinkovej gardy) pohonné hmoty a požičiavať vojenské vozidlá aj so šoférmi. V januári 1940 bol vzatý do väzby v Bratislave. Šmigovský svoje konanie obhajoval tým, že chcel upevniť spoluprácu medzi armádou a Hlinkovou gardou v novovzniknutom štáte. Súd ho odsúdil k podmienečnému trestu odňatia slobody v trvaní 8 mesiacov. V armáde tak zotrval. Postupne pôsobil v Trnave a Bratislave. Následne sa stal veliteľom výcvikového tábora v Lešti. Po vstupne Slovenska do vojny proti ZSSR na strane Nemecka bol súčasťou slovenskej armády, ktorá bojovala na území ZSSR. V Sovietskom zväze však ochorel na maláriu a dyzentériu. Vrátil sa teda späť na Slovensko, kde bol na začiatku roka 1944 vymenovaný za veliteľa pechotnej školy a mestskej vojenskej posádky v Nitre.
The Bow
The Bow je mrakodrap a kancelárska budova v centre Calgary v kanadskej provincii Alberta, slúži ako sídlo pre Encana Corporation a Cenovus Energy. S výškou 236 metrov je po Brookfield Place druhá najvyššia kancelárska budova v Calgary a tretia najvyššia v Kanade mimo Toronta. The Bow je považovaný za začiatok prestavby Downtown East Village. Bol dokončený v roku 2012 a podľa Azure Magazine sa stal jedným z top 10 architektonických projektov sveta toho roku.
Ján Šmigovský
Slovenské národné povstanie
29. augusta 1944 vypuklo Slovenské národné povstanie. Šmigovský však zrejme nemal o príprave povstania žiadne reálne a podrobné informácie. V ten istý deň bol Šmigovskému do Nitry doručený rozkaz generála Jána Goliana, ktorý v mene Veliteľstva pozemných vojsk v Banskej Bystrici vyzýval vojenské posádky na Slovensku, aby sa pridali k SNP. Tento rozkaz Šmigovský odmietol splniť a zostal verný vláde Jozefa Tisa. Mal označiť povstanie za vzburu pomýlených jedincov a oznámil, že aj s posádkou zachováva vernosť prezidentovi Tisovi a vláde v Bratislave. Následne mal rozhodnúť o zákaze predaja alkoholu v Nitre, zhromažďovania obyvateľov a nočného vychádzania. V rovnaký deň navštívilo Šmigovského ešte niekoľko delegácii dôstojníkov z rôznych posádok, ktorí mu dávali rôzne (často aj nepravdivé informácie) o vývine aktuálnych udalosti v snahe presvedčiť ho, aby sa pridal k povstaniu. Tieto informácie si Šmigovský overoval priamo u generála Ferdinanda Čatloša, ktorý mu mal prikázať, aby zostal na mieste. Následne mu generál Augustín Malár mal uviesť, že informácie, ktoré dostával počas 29. augusta nie sú pravdivé a že nepokoje budú čoskoro potlačené blížiacou sa nemeckou armádou.
The Bow
Dejiny
Projekt dostal názov The Bow podľa svojho poloblúkového tvaru a pre výhľad na Bow River. 12. októbra 2006, Foster + Partners predstavili svoj prvý dizajn. Podľa plánov mal projekt poskytovať rovnaký priestor pre dve spoločnosti. Encana Natural Gas s viac než 3 000 pracovníkmi v Calgary a Cenovus Energy s viacej než 3 600 pracovníkmi v meste. Obe spoločnosti boli predtým rozmiestnené vo viacerých priestorov v centre mesta. Projekt mal byť, so celkovej kancelárskej plochy najväčším v meste. Výstavba začala v júni 2007 a budova bola otvorená v júni 2013 s celkovými nákladmi 1,4 mld kanadských dolárov.
9. februára 2007 EnCana predala projekt The Bow firme H&R Real Estate Investment Trust za 70 miliónov dolárov. Koncom júna 2007 spoločnosť oznámila, že Portrait Gallery of Canada sa do budovy z Ottawy nepresťahuje.
Ján Šmigovský
Slovenské národné povstanie
5. septembra 1944 bol Šmigovský vymenovaný ministrom obrany Štefanom Haššíkom za veliteľa 1. pešieho pluku Domobrany, ktorej základom sa stala práve nitrianska posádka. Na tejto pozícií zotrval Šmigovský až do začiatku apríla 1945. Následne odišiel do Prahy za rodinou, kde zotrval až do konca vojny. Tu sa 5. mája 1945 zúčastnil Pražského povstania na strane povstalcov. Po skončení vojny sa Šmigovský rozhodol, že sa prihlási slovenským úradom. 24. mája 1945 bol zadržaný v Trnave a prevezený do Bratislavy.
Súdny proces pred Národným súdom
K formálnemu zatknutiu Šmigovského došlo 25. mája 1945 v Bratislave. Konanie prebiehalo na základe Nariadenia č. 33/45 Zb. SNR o potrestaní fašistických zločincov, okupantov, zradcov a kolaborantov a o zriadení ľudového súdnictva. Obžaloba na Národný súd v Bratislave bola podaná 3. septembra 1945. Súdny proces sa začal 21. septembra 1945. Predsedom súdneho senátu bol Igor Daxner, prísediacimi vybranými politickým rozhodnutím Slovenskej národnej rady boli Ľudovít Benada, František Zupka, Ján Svitok, Andrej Juračka, Teofil Homer a Martin Kulich. Obžalobcom bol Miloslav Takáč. Jednalo sa o úplne prvé súdne konanie pred Národným súdom od jeho zriadenia. Je zaujímavé, že súdne konanie trvalo veľmi krátko, keďže hlavné pojednávanie bolo ukončené už 25. septembra 1945. Obhajcom Šmigovského bol Arnošt Marcis, ktorého mu ustanovil súd. Tento už na úvod súdu vyhlásil, že je iba ustanoveným obhajcom, ktorý musí na tomto konaní vystupovať iba na základe svojich stavovských povinností. Obžaloba kládla Šmigovskému za vinu predovšetkým marenie prípravy SNP a boja slovenského národa proti okupantom. Už na začiatku hlavného pojednávania Šmigovský vyhlásil, že časť jeho výpovedí pred vyšetrujúcimi orgánmi bola urobená pod nátlakom. Počas procesu Šmigovský vyhlásil, že síce bol za povstanie, no nemal veľmi na výber a v rámci svojho postavenia robil čo možno najmenej proti nemu. Súčasne však uviedol, že bol vojak, nebol politikom a tak bola pre neho jeho prísaha záväznou. Ďalej uviedol, že keďže ČSR zanikla, necítil sa byť viazaný predchádzajúcou prísahou k tomuto štátu. Účasť na Pražskom povstaní na strane povstalcov zdôvodnil Šmigovský tým, že po zániku Slovenskej republiky už nebol viazaný prísahou k tomuto štátu a preto sa mohol zúčastniť povstania.
The Bow
Výstavba
Základný kameň bol osadený 13. júna 2007 a práce začali na oboch stranách 6th Avenue South medzi Centre Street a 1st Street East. Betónové základy veže boli naliate počas 36 hodín 11. a 12. mája 2008. Bolo to najväčšie liatie betónu svojho druhu v Kanade a tretie najväčšie celosvetovo po Howard Hughes Center v Los Angeles a Sama Tower (Al Durrah Tower) v Dubaji.
Ján Šmigovský
Súdny proces pred Národným súdom
Národný súd neprijal obhajobu Šmigovského a 25. septembra 1945 ho odsúdil pre trestný čin zrady na povstaní na trest smrti zastrelením a konfiškáciu štvrtiny majetku. Šmigovský požiadal o milosť, čomu však nebolo vyhovené. 9. októbra 1945 bol Ján Šmigovský popravený zastrelením v Bratislave. Samotné nariadenie č. 33/45 však bolo retroaktívne, teda postihovalo konanie obžalovaných v čase, kedy toto nemuselo byť trestné. Niečo také je závažným porušením zásady zákazu retroaktivity a za normálnych okolností to nie je možné.
Česko-slovenský odboj
Česko-slovenský odboj alebo československý odboj môže byť:
The Bow
Výstavba
Výstavba bola krátko zastavená v decembri 2008 kvôli 400 miliónovému nedostatku vo financovaní projektu. Projekt však pokračoval ďalej aj napriek nedoriešeným finančným záležitostiam. V apríli 2009 bola zastavená príprava sekundárnej veže plánovanej na juh od hlavnej. Projekt hlavnej veže pokračoval ďalej, potrebných 475 miliónov bolo zabezpečených. 8. júla 2010 Bow predbehla Suncor Energy Centre a stala sa najvyššou budovou v Calgary.
Public art
thumb|The Bow zo severu Encana 16. júna 2008 potvrdila, že Jaume Plensa, umelec známy pre Crown Fountain v Chicagu, bol vybraný za autora dvoch väčších umeleckých diel pre projekt. Prvé z nich, s názvom Wonderland, bolo odhalené 25. januára 2013 na južnej ploche. Druhé dielo, s názvom Alberta's Dream, sa nachádza na severnej strane a zobrazuje bronzový odliatok umelca objímajúceho žijúci strom.
Ján Šmigovský
Súdny proces pred Národným súdom
Prokurátor Anton Rašla, ktorý pred Národným súdom v Bratislave vystupoval v iných prípadoch ako obžalobca vo svojich spomienkach uviedol, že Igor Daxner mu zdôvodnil udelenie trestu smrti Šmigovskému tým, že prísne tresty sú potrebné z dôvodu, aby si Národný súd získal autoritu.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1946
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1946 bol v poradí 4. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré do roku 1950 organizovala Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v Ženeve, vo Švajčiarsku v dňoch od 30. apríla4. mája 1946, za účasti 10 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Anglicka, Luxemburska a Holandska. Švajčiarsko organizovalo európsky šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto poduajtie v roku 1935, rovnako v Ženeve. Zápasy sa odohrali vo vystavovacej hale Palais des Expositions. Titul získalo, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇮🇹. Bronzové 🇭🇺 získalo svoju prvú medailu.
Od posledného turnaja ME ubehlo 7 rokov, kvôli 2. svetovej vojne. Hoci sa v roku 1941, teda dva roky od predchádzajúceho turnaja, mali konať majstrovstvá v Litve, boli kvôli prebiehajúcej svetovej vojne a sovietskej okupácii v Litve zrušené. FIBA pôvodne plánovala zorganizovať prvý povojnový turnaj ME už v roku 1945, ale väčšina národných federácii bola zrušených a samotní hráči boli v ozbrojených zložkách; niektoré štáty Európy zasa zmizli (všetky pobaltské štáty boli pripojené k Sovietskemu zväzu).
Všivák (prítok Váhu)
Všivák je potok v Žilinskej kotline, pretekajúci mestom Žilina. Je ľavostranným prítokom Váhu, má dĺžku a je tokom III. rádu.
Priebeh toku
Potok pramení v Žilinskej pahorkatine, v malej kotlinke medzi mestskou časťou Bytčica a obcou Rosina v nadmorskej výške cca Stáča sa severným smerom a sídliskom Solinky už tečie v potrubí. Na Bôriku preteká opäť otvoreným korytom cez Park Ľudovíta Štúra (Bôrický park) a na ulici Tajovského pri športovej hale sa opäť jeho tok dostáva do potrubia.
Potrubím vodný tok smeruje do centra mesta Žilina, pokračuje popod námestie A. Hlinku a železničnú trať k rieke Váh, do ktorej ústí.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1967
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1967 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konal sa v dňoch od 28. októbra8. novembra 1967 v štyroch tureckých mestách: Istanbul, Adana, Ankara a Izmir, za účasti 20 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Grécka a Švédska. Svoj tretí titul získal, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a 🇵🇱. Bronzové Poľsko získalo svoju prvú medailu. Spolu s turnajom mužov sa uskutočnil aj turnaj žien.
Joseph Maréchal
Joseph Maréchal (* 1. júl 1878, Charleroi, Belgicko† 11. december 1944, Leuven) bol belgický jezuita, katolícky kňaz, významný predstaviteľ novoscholastickej filozofie.
Životopis
Do Spoločnosti Ježišovej vstúpil v roku 1895. Následne študoval filozofiu, teológiu, psychológiu a zoológiu. V roku 1905 získal na univerzite v Leuvene doktorát z prírodných vied.
Za kňaza bol vysvätený v roku 1908.
V rokoch 1919 až 1935 pôsobil ako profesor filozofie na jezuitskej teologickej fakulte v Leuven-Eegenhovene.
Maréchal konfrontoval novotomizmus s filozofiou Immanuela Kanta a nemeckého idealizmu. Známymi sa stali aj jeho štúdie o psychológii mystikov.
Vo svojom najvýznamnejšom diele – Le point de départ de la métaphysique (Východiskový bod metafyziky) – predstavil unikátnu syntézu Kantovej teórie poznania a metafyziky poznania Tomáša Akvinského.
Maréchal interpretoval Kantove apriórne podmienky poznania v zmysle scholastickej náuky o formálnom objekte poznania (obiectum formale). Rozum (nem. Vernunft) má však v Maréchalovej filozofii, na rozdiel od Kanta, nielen regulatívnu funkciu, ale dokáže „uchopiť“ samotné bytie. Na poznávaní bytia má svoj podiel tiež rozvažovanie (nem. Verstand) a zmyslové vnímanie.
Maréchal sa významnou mierou zaslúžil o rozvoj novoscholastiky, predovšetkým tzv. transcendentálneho tomizmu. Jeho nasledovníkmi boli napr.: Bernard Lonergan, Karl Rahner, Johannes Baptist Lotz.
Bronnycja
Bronnycja je dedina na Ukrajine v Mohyliv-podiľskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1 268 obyvateľov.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1971
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1971 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konal sa v dňoch od 23. septembra1. októbra 1971 v siedmich talianskych mestách: Ancona, Bergamo, Bologna, Imola, Miláno, Modena a Turín, za účasti dovtedy rekordných 22 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Škótska a Švajčiarska. Pôvodne sa mali zúčastniť aj Albánsko a Anglicko. Titul obhájil, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a 🇷🇴. Spolu s turnajom mužov sa uskutočnil aj turnaj žien.
Puerto Madero
Puerto Madero je mestská časť ("barrio") Autonómneho mesta Buenos Aires. Nachádza sa vo východnej časti mesta na pobreží Río de la Plata.
Názov
Názov mestskej časti je odvodený od mena miestneho obchodníka Eduarda Madera, ktorý vymyslel tri projekty na výstavbu nového mestského prístavu, ktorý by nahradil starý prístav v štvrti La Boca. Víťazný projekt vybral priamo prezident republiky Julio Argentino Roca v roku 1882, čo znamenalo začiatok výstavby súčasného Puerto Madero.
Polohopis
Puerto Madero je jednou zo 48. mestských častí ("barrios") tzv. Autonómneho mesta Buenos Aires. Nachádza sa vo východnej časti mesta priamo na pobreží Río de la Plata. Poloha tejto časti, keďže sa nachádza v blízkosti historického centra mesta, no zároveň je na pobreží, robí z tejto časti jednu z najlukratívnejších štvrtí Buenos Aires. Južne (juhozápadne) sa nachádza štvrť La Boca, západne hraničí táto časť so štvrťami San Telmo, Monserrat a San Nicolás. Na severozápade sa nachádza časť Retiro. Z ostatných strán je Puerto Madero obklopené Río de la Plata. V tejto mestskej časti sa nachádza tiež prírodná rezervácia Reserva ecológica de Buenos Aires.
Počiatky
Už od svojho založenia nemalo Buenos Aires taký prístav, kde by mohli bez problémov kotviť aj veľké lode s hlbokým ponorom. Pre obranné účely to síce bolo vhodné, no pre obchodné (nakládka a vykládka tovaru) to bolo obmedzujúce, čo malo vplyv aj na nedostatočný rozvoj obchodu. Z tohto dôvodu museli väčšie obchodné lode zostávať kotviť ďalej od prístavu a pre tovar museli z prístavu chodiť menšie lode, čo spôsobovalo problémy a zvyšovalo cenu tovaru. Rovnako aj lode, ktoré museli často niekoľko dní zostať zakotvené na otvorenom mori, boli vystavované rôznych prírodným rizikám. Prvým projektom, ktorý sa snažil tento problém riešiť bola stavba dvoch dlhých mól v roku 1860. V roku 1882 však vláda prezidenta Julia Argentina Roca rozhodla, že je potrebné problém riešiť inak.
Prezident vybral projekt vytvorený obchodníkom Eduardom Maderom, ktorý bol synovec vtedajšieho viceprezidenta Francisca Bernabé Madera a mal na starosti projekt výstavby nového prístavu. Víťazný projekt bol vytvorený anglickými inžiniermi zo spoločnosti Hawkshaw, Son & Hayter a spočíval vo vytvorení systému priehrad s dvoma prístupovými kanálmi na severe a juhu. Iný anglický inžinier Luis Huergo predstavil iný projekt, ktorý spočíval v prehĺbení už existujúceho prístavu v La Boca, ktorý by vytvoril systém otvorených dokov umožňujúcich vstup veľkých lodí. Tento bol podporený predstaviteľmi provincie Buenos Aires. Keď však v roku 1880 došlo k vyňatiu Buenos Aires z provincie Buenos Aires a následnej federalizácii mesta na základe zákona, bol vybraný projekt Eduarda Madera priamo prezidentom republiky. Návrh bol následne schválený parlamentom v roku 1884. Od schválenia začali stavebné práce, predovšetkým vybagrovanie kanála Boca del Riachuelo.
Projekt Madero
náhľad|vľavo|Obrázok z roku 1891 ukazuje stavbu projektu Madero. Projekt Madera pre nový prístav Buenos Aires bol oveľa zložitejší a nákladnejší než všetky predchádzajúce návrhy. Počítal s úpravou celého pobrežia Río de la Plata od ulice Córdoba (čo je kúsok južne od námestia Plaza San Martín) až po ústie rieky Matanza (nazývanej tiež Riachuelo, teda riečka), ktorá sa nachádza vo štvrti La Boca. Táto úprava vytvorila veľký umelý ostrov s rozlohou približne 350 hektárov, ktorý je od mesta oddelený hrádzami a dokmi. Pre realizáciu stavby bola vybraná anglická spoločnosť Walker & Co. Ltd. Táto použila na stavbu veľké množstvo kameňa a piesku pochádzajúcich z pobrežia susedného Uruguaja.
Bolo tiež potrebné vytvoriť dva prístupové kanály do prístavu (jeden na severe a druhý na juhu), ktoré boli vybudované vyťažením, resp. vybagrovaním dna Río de la Plata v blízkosti nového prístavu tak, aby doň umožnili prístup veľkým lodiam. Malo dôjsť k vybudovaniu aj tzv. severného prístavu, ktorý mal byť určený pre vojenské účely, a mal by podľa projektu umožniť alternatívny odchod lodí v prípade nepriateľskej námornej blokády a zároveň mal obsahovať suché doky potrebné na opravu lodí. Projekt severného prístavu však bol realizovaný iba čiastočne, nakoľko náklady na jeho vybagrovanie boli veľmi vysoké. Samotný severný kanál sa však neskôr stal hlavným prístupom do vybudovaného nového prístavu.
Stavba začala 1. apríla 1887. K jej ukončeniu došlo 31. marca 1898, kedy bola otvorená posledná časť prístavu. Aby došlo k prepojeniu aj novovzniknutého ostrova a dokov na jeho strane s mestom a teda druhou stranou prístavu, boli vybudované štyri otočné mosty. Tieto sa otáčali a tým umožňovali bezproblémový prechod lodí. Avšak samotný Eduardo Madero zomrel v roku 1894 a tak sa dokončenia projektu nedožil. Keďže však výstavba prístavu trvala pomerne dlho, v čase otvorenia poslednej časti bol už prístav čiastočne zastaralý a znova nedostatočne veľký pre nové veľké lode. Vláda tak čelila rovnakému problému ako pred tým. Potrebovala nový veľký prístav a tak sa vrátila k projektu Luisa Huerga, ktorý pred tým odmietla. Tento plán počítal s prehĺbením pôvodného prístavu La Boca, avšak k tomu nedošlo. Huergov návrh bol použitý pre vytvorenie úplne nového prístavu, ktorý dostal meno "Puerto Nuevo", teda Nový prístav. Tento bol otvorený v roku 1911 a funguje do súčasnosti.
Revitalizácia Puerto Madero
K úplnému dokončeniu Puerto Nuevo došlo v roku 1926. Tým sa stal prístav Madero nepotrebný a zbytočný. Napriek tomu, že prístavnú funkciu si čiastočne zachoval, význam Madera sa postupne znižoval, čím sa z najvýznamnejšieho mestského projektu stával jedným z najviac znehodnotených oblastí mesta, kde zostali iba sklady a veľa neupravenej pôdy. V podstate hneď s otvorením Puerto Nuevo začali padať návrhy, čo s Maderom, no vláda nepristúpila k žiadnemu opatreniu. Až 15. novembra 1989 vláda rozhodla o prijatí projektu, ktorého cieľom bola urbanizácia a revitalizácia Madera. Avšak na území Puerto Madero mali svoje záujmy rôzne vládne inštitúcie a tak došlo k podpisu dohody, ktorá preniesla celé územie pod spoločnosť Old Puerto Madero Corporation S.A.
Nasledovali masívne domáce ale aj zahraničné investície v 90. rokoch 20. storočia. Tieto viedli k regenerácii a rekonštrukcii skladov na elegantné domy, kancelárie, súkromné vysoké školy, hotely, reštaurácie, bary, kaviarne či galérie. Všetky projekty boli zamerané na tzv. "návrat Puerto Madero k rieke". Zároveň došlo k prebudovaniu ulíc, v okolí prístavnej časti boli vybudované široké bulváre. Všetky ulice sú pomenované po významných ženách. Postupnú rekonštrukciu mali na starosti renomovaní architekti z Argentíny ale i zahraničia. V súčasnosti tak patrí medzi najmodernejšie mestské časti v Buenos Aires. Ceny nehnuteľností sú to pomerne vysoké a tak sa stala cieľom pre zahraničných investorov, ktorí skupujú miestne nehnuteľnosti. V roku 2001 bol otvorený most Puente de la Mujer, teda Ženský most, ktorý je taktiež otočným mostom. Svojou modernou konštrukciou sa rýchlo stal jedným zo symbolov Puerto Madero. Viaceré umelecké projekty, ako napríklad umelecké múzeum Fortabat Art Collection, boli postavené z finančných príspevkov Maríe Lacroze de Fortabat, najbohatšej Argentínčanky. Revitalizácia trvala zhruba 10 rokov a stala sa tak jediným z najúspešnejších stavebných projektov v histórii Argentíny.