cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plana (pohorie)
Charakteristika
Plana je z fyzikálno–geografického hľadiska súčasťou Kraištensko-srednogorskej oblasti (charakteristickej striedajúcimi sa pohoriami a kotlinami) a v rámci tejto oblasti leží v juhozádnej časti Plansko-zavalského horského reťazca. Ako osobitná orografická jednotka bola uznaná pomerne nedávno, keďže sa dlho predpokladalo, že sa jedná o súčasť pohoria Vitoša. Neskôr však bolo zistené, že sa jedná o dve rôzne pohoria s množstvom geologických a geomorfologicych rozdielov. Prví prišli so zistením, že sa jedná o osobitné pohorie českí bratia pôsobiaci v Bulharsku, Herman a Karel Škorpilovci, vo svojom diele „Geografia Bulharska“, ktoré vyšlo v Plovdive v roku 1899. Pohorie vo svojom diele pomenovali už Plana a to na základe hlavného rozvodného hreneňa pohoria, ktorý už niesol toto meno.
Plošne je pohorie oválneho – takmer okrúhľeho – tvaru, pričom na dĺžku od severu k juhu meria približne 20 km a šírka (od západu na východ) sa pohybuje medzi 1518 km. Pohorie leží medzi Pančarevským prielomom rieky Iskăr, Samokovskou kotlinou a pohorím Vitoša. Od Vitoše je Plana oddelená sedlom Jarema, nazývaným aj Egulsko-palakarijské sedlo a na severe je ohraničená hlbokou dolinou rieky Vedena. Tvorí ju dioritový plutón umiestnený medzi skalami z kryštalických hornín a sedimentárnych hornín z obdobia terciéru. Súčasný reliéf pohoria je výsledkom zložitého a dlhodobého geologického vývoja. Jedná sa o ploský masív s najvyšším vrchom Manastirište ,ktorý dosahuje výšku    a ktorý sa nachádza v hlavnom rozvodnom hrebeni pohoria blízko dediny Plana. K ďalším vyšším vrchom pohoria patria dioritové vrchy Muhčel, , Streľanska mogila , , alebo Višino bărdo , (aďalšie), ktoré predstavujú pozostatky pôvodného staršieho reliéfu. Vrcholová časť pohoria je pomerne rozsiahla náhorná plošina, ktorá sa (okrem niektorých vystupujúcich vrchov) rozprestiera takmer celá v nadmorskej výške medzi a. Napriek rovinatému charakteru sa v pohorí rysujú tri hlavné hrebene a to centrálny, v ktorom sa nachádza aj vrch Manastirište, ako aj dva vedlajšie hrebene s najvyššímo vrchmi Streľanska mogila a Muhčel.
Vodstvo
V oblasti vyviera niekoľko riek, všetky sú malé a pomerne krátke a patria do povodia Iskăru a povodia Čierneho mora. Reliéf pohoria umožňuje, že tečú pokojne a širokými dolinami. Z hlavného rozvodného hrebeňa tečú rieky buď severným smerom (medzi najvýznamnejšie rieky v tejto časti patria Eguľa, Planštica a Porkolica ) a tieto sa vlievajú priamo do Iskăru), alebo južným smerom, ktoré sa vlievajú do rieky Palakarija , ktorá je ľavým prítokom Iskăru. Najväčšou a najdlhšou riekou v pohorí je Eguľa (na dolnom toku nazývaná Vedena), ktorej dĺžka toku dosahuje približne 17 km a druhou najväčšou riekou je Planštica, ktorá je dlhá zhruba 16 km a celé jej povodie sa nachádza na území pohoria Plana. Napriek tomu je v pohorí vody dostatok z dôvodu vyvierania mnohých drobných prameňov a najmä z dôvodu existencie veľkých zásob podzemnej vody. Priamo v pohorí sa nachádzajú aj minerálne pramene a to v doline rieky Železniška reka , ktoré vyvierajú na dvoch miestach pri pravom brehu tejto rieky v nadmorskej výške.
Klimatické podmienky
Klíma je mierna kontinentálna,  podobná ako v iných stredne vysokých pohoriach západného Bulharska. Ročný úhrn zrážok dosahuje úrovne 800 – 850 mm, pričom najdaždivejší mesiac je máj. Sneh sa drží na vrcholkoch približne 3 – 4 mesiace, vo vrcholových častiach dosahuje výška snehovej pokrývky v priemere 25 – 40 cm a vzhľadom k odkrytému profilu pohoria sa rýchlo topí.
Chránené územia
Na teritóriu pohoria sa nenachádzajú žiadne chránené územia. Malá časť pohoria však patrí spolu s časťou toku rieky Iskăr pod územia európskeho významu (Natura 2000) pod kódom BG0001042.
Flóra a fauna
V minulosti sa vyskytoval v pohorí najmä buk a dub a borovica. Dnes je to väčšinou buk a lieska, ale vyskytuje sa aj breza, jelša a hloh pričom na niektorých miestach ale ostalo pozostaky pôvodných dubových porastov a niekde boli aj vysadené borovicové porasty. Časť pohoria je pokrytá pastvinami. Na cicavce Plana nie je veľmi bohatá. Vyskytujú sa líšky, divé svine a srny. Občas sa môže stať, že na územie z vedľajšej Vitoše prebehne medveď.
Turizmus
Plana je vďaka svojej dostupnosti, jednoduchému terénu ako aj blízkosti Sofie pomerne obľubeným turistickým cieľom. V pohorí existujú tri núdzové prístrešky a jedna horská chata - Pejova buka.
Július Draskóczy
Július Draskóczy (* 30. máj 1824, Harkáč – † 13. marec 1873, Bratislava) bol zemepán, poslanec uhorského snemu, župan Šopronskej župy, cisársky a kráľovský komorník.
Životopis
Jeho rodiačia boli Samuel Draskóczy, podžupan gemerskej župy a Klementiny Ujházyovej. Od roku 1838 študoval na evanjelickom lýceu v Rožňave. Štúdium humanitných vied ukončil v Prešove. V rokoch 1848 – 1849 počas uhorskej revolúcie bol kapitánom husárov.
V Pešti sa 21. júna 1854 oženil s Alojziou Jeszenákovou (* 1831 – † 1896).
V rokoch 1865 – 1868 bol zvoleným poslancom uhorského snemu za Gemerskú župu. V 1871 sa stal županom Šopronskej župy.
Marcollin
Marcollin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Americká asociácia pre rozvoj vedy
Americká asociácia pre rozvoj vedy (iné preklady: Americká asociácia/americké združenie pre/na vedecký rozvoj/pozdvihnutie vedy/povznesenie vedy/podporu vedy/napredovanie vedy/vedecký pokrok; angl. American Association for the Advancement of Science), skr. AAAS, je medzinárodné združenie na podporu vedy. Je to najväčšia svetová medziodborová vedecká organizácia združujúca viac ako 140 000 členov zo všetkých odborov vedy a techniky. Bola založená v roku 1984. Vydáva renomovaný časopis Science, ktorý publikuje najnovšie poznatky vedy a techniky.
Rozpočet AAAS (viac ako 75 mil. USD) sa skladá z členských príspevkov, reklamy uverejňovanej v týždenníku Science, príjmov z poriadaných konferencií a poskytovaných online služieb, ďalej z grantov a kontraktov od nadácií a vládnych agentúr. Asociáciu riadi 13-členné predstavenstvo, ktoré volia členovia AAAS a rada asociácie (83 členov), ktorá pripravuje jej politiku.
Asociácia má tri sekcie:
Molfetta
Molfetta je talianske mesto v regióne Apúlia, na pobreží Jadranského mora, od hlavného mesta rovnomennej provincie Bari.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Sándor Bujanovics
Sándor Bujanovics ( * 2. novembra 1837, Prešov – † 16. februára 1918, Budapešť) statkár a poslanec uhorského snemu.
Životopis
Gymnázium absolvoval v Tate a v Prešove. Právo začal študovať v Košiciach a univerzitný diplom z práva získal v Pešti. V roku 1861 sa stal podnotárom Šarišskej župy. V roku 1865 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom obvode Prešov, ktorý zastupoval do roku 1881. V rokoch 1881 až 1887 bol riaditeľom správy majetkov grófa Alajosa Károlyiho. Aj vďaka úspešnému pôsobeniu v tejto náročnej funkcii si získal povesť jedného z najlepších hospodárskych odborníkov v celom Uhorsku. Súčasne sa však aktívne podieľal na založení a činnosti viacerých celouhorských hospodárskych organizácií.
V roku 1887 bol znovu zvolený za poslanca uhorského snemu, kde patril k opozícii. „... Vyhlásil som pred troma rokmi, pri voľbách poslancov otvorene a úprimne, snáď práve z tohto miesta, že k práve vzniknutej “liberálnej„ strane sa nepripojím, hoci som vedel to, že názory, ktoré som dovtedy predstavoval, nenájdu v rámci krajiny odozvu a hoci som vedel, že v parlamente s podobne zmýšľajúcimi budem predstavovať iba málo početnú menšinu.“
Rodinný život
Oženil sa s Hermínou Gertrúdou Pechy (18441920) a začal hospodáriť na vidieckom statku. V Pečovskej Novej Vsi sa im v nasledujúcich rokoch narodili dve deti: Gyula Bujanovics (18621946), neskorší župan Šariša a poslanec a Mária Bujanovicsová (18631941).
Xenagoras
Xenagoras môže byť:
Polydóros (syn Hippomedonta)
Polydóros alebo Polydoros (starogr. Πολύδωρος – Polydóros, latinsky Polydorus) je v gréckej mytológii syn hrdinu Hippomedonta a jeho manželky Euanippy, bol vnuk Aristomacha z Argu.
Polydóros bol synom Hippomedonta z Argu, jedného zo siedmich vodcov výpravy „siedmich proti Tébam", ktorý sa zúčastnil tzv. vojny epigonov. (potomkov) Epigoni boli potomkovia padlých veliteľov neúspešnej vojny Siedmi proti Tébam, ktorí po desiatich rokoch znova zaútočili na Téby. Mesto bolo tentoraz už dobyté a z pomsty za smrť otcov zničené.
Michal Šírica
Michal Šírica (* 1. február 1894, Smrečany † 18. júl 1970, Bratislava) bol slovenský vojak, zborový generál, česko-slovenský legionár, česko-slovenský dôstojník, dôstojník armády Slovenskej republiky. Počas Slovenského národného povstania velil II. Taktickej skupine „Fatra“. Po vojne sa stal veliteľom Vojenskej oblasti 4. V roku 1946 inicioval väčšiu aktivitu česko-slovenských bezpečnostných orgánov proti banderovcom. Po nástupe komunistov k moci bol prepustený z armády, degradovaný a väznený. Rehabilitovaný bol v 60. rokoch.
Mladosť a štúdiá
Michal Šírica sa narodil do rodiny Michala a Márie, rod. Červeňovej. Mal 12 súrodencov, no 8 z nich zomrelo v detskom veku. Ľudovú školu navštevoval v Smrečanoch a v rokoch 19111914 študoval v Nižšej hospodárskej škole v obci Široké (pri Prešove) s vyučovacím jazykom maďarským.
1. svetová vojna
Ako vojak cisárskej a kráľovskej armády bol prezentovaný 17. septembra 1914 v pešom pluku 67 v Prešove. Dňa 9. decembra bol v hodnosti slobodníka zaradený do V. pochodového práporu. Na ruský front bol odvelený 2. januára 1915, konkrétne do priestoru Piortkówa pod Lublinom a už 21. marca 1915 sa pri Smolniku, neďaleko Lupkovského priesmyku v Karpatoch dostal do ruského zajatia. V ruskom zajatí v zajateckom tábore Krasnoufimsk v Permskej gubernii pobudol až do augusta 1917. Pracoval na stavbe železnice Kazaň – Sverdlovsk.
Legionár
Dňa 6. augusta 1917 sa Šírica ako dobrovoľník prihlásil do česko-slovenského vojska na Rusi a ako Slovák bol 20. augusta v hodnosti strelníka zaradený do 12. roty 7. streleckého pluku „Tatranského“ v Berezani. 4. marca 1918 odišiel v hodnosti slobodník vlakom do Vladivostoku. Od júna do augusta 1918 sa so svojím plukom zúčastnil bojov proti boľševikom o Spasskoje a Kaul na Sibíri. Dňa 5. októbra 1918 prišiel do česko-slovenského tábora pre Slovákov v Irkutsku.
Funkcie a pôsobenia
Československý dôstojník
Dňa 21. októbra 1920 bol Šírica prijatý do stavu dôstojníkov z povolania česko-slovenskej armády a vrátil sa k svojmu kmeňovému pešiemu pluku 12 „M. R. Štefánika“ v Komárne.
Po vojne
V 1. polovici apríla 1945 sa Šírica hlásil na Ministerstve národnej obrany, ktoré sa v tom čase nachádzalo v Košiciach.
Náčelníkom jeho štábu sa stal plk. Elemír Polk. V druhej polovici roka 1945 začali na severovýchodné Slovensko prenikať skupiny Ukrajinskej povstaleckej armády, tzv. banderovcov. Dopúšťali sa pritom rabovania a vrážd, na čo poukázala správa náčelníka štábu VO 4 Elemíra Polka. Samotný Širica prejavil veľkú nespokojnosť s postupom podriadených veliteľov česko-slovenských vojenských jednotiek, ktorí sa dovtedy obmedzovali len na sledovanie a evidovanie pohybu skupín.
Vo funkcii veliteľa Vojenskej oblasti 4 v Bratislave zotrval až do 20. septembra 1950, keď bol odoslaný na nútenú dovolenku.
V ozbrojených silách Slovenského štátu
Po vzniku Slovenského štátu bol ako splnomocnenec vlády pridelený na Veliteľstvo 17. divízie v Prešove a od 15. marca 1939 prevzal jej velenie. V tejto funkcii sa v 3. dekáde marca 1939 podieľal na obrane východného Slovenska pred maďarským agresorom.
Od 22. marca 1944 bol ustanovený za veliteľa pešieho pluku 3 vo Zvolene a 3. mája 1944 odišiel so štábnou rotou pluku 3 do Svidníka k jednotkám Východoslovenskej armády. V júli 1944 bol hospitalizovaný vo Vojenskej nemocnici Prešov a krátko nato nastúpil na kúpeľnú liečbu v Korytnici, kde ho aj zastihlo vypuknutie Slovenského národného povstania.
V povstaní
Bezprostredne po vypuknutí Slovenského národného povstania sa Šírica dal k dispozícii Veliteľstvu Česko-slovenskej armády na Slovensku a 3. septembra 1944 prevzal velenie posádky náhradného práporu pešieho pluku. 6 v Dolnom Kubíne.
Dňa 10. septembra 1944, keď vstúpila do platnosti nová reorganizácia povstaleckej armády na šesť taktických skupín, prevzal Šírica velenie nad II. taktickou skupinou s krycím názvom Fatra a veliteľstvom v meste Brezno, ktorá mala na starosti obranu východnej časti oslobodeného územia.
Keďže protivník na úseku II. TS nevyvíjal žiadnu aktivitu využil Šírica situáciu a jemu podriadené jednotky uskutočnili v 3. dekáde septembra 1944 úspešné protiútoky na smere Telgárt – Hranovnica a Malužiná – Kráľova Lehota.
Šíricove jednotky čelili prvému útoku generálnej ofenzívy proti povstaleckému územiu. Proti II. TS stáli formácie skupín Wittenmayer, 86. pešia divízia a pridala sa k nim aj 18. SS divízia Horst Wessel. Dňa 19. októbra 1944 zaútočili nemecké jednotky na postavenia skupiny kpt. Staneka zo smeru Hranovnica - Vernár. Nemci útočili aj zo smeru Hrabušice - Dobšinská ľadová jaskyňa. Podskupina Staneka síce bola zatlačená na čiaru Popová - Pusté Pole, no nemeckému tlaku húževnato odolávala. Odolávali aj ďalšie jednotku II: TS no postupne boli zatláčané a situácia celej Šíricovej skupiny sa stávala kritickou.
Podľa rozkazov velenia 1. ČSAS mali jednotky skupiny v dňoch 25. a 26. októbra ustúpiť údolím Hrona k Banskej Bystrici a v noci na 27. októbra mali zaujať obranné postavenia v Nízkych Tatrách. Šíricovo veliteľstvo ustúpilo do Brusna a ďalej cez hrebene Nízkych Tatier na Magurku.
Po potlačení povstania sa Šíricov zdravotný stav natoľko zhoršil, že musel byť prevezený do nemocnice v Martine, kde ho začiatkom januára 1945 zaistila pátracia skupina Ústredne štátnej bezpečnosti. Nasledovalo jeho odovzdanie Vojenskému poľnému súdu v Bratislave. Na základe obžaloby, ktorá obsahovala obvinenia zo zrady vypracovanej vojenskou prokuratúrou bol väznený v Bratislave. Vďaka prístupu vojenského prokurátora Karola Vladimíra Hochela nebol jeho prípad vôbec prerokovaný a 2. apríla 1945 bol prepustený, čím unikol hroziacej deportácii do Nemecka.
Politické perzekúcie
Ďalší služobný postup Michala Šíricu zastavilo vykonštruované obvinenie, na základe ktorého bol 1. februára 1951 preložený do výslužby. Nasledovalo zbavenie vojenských hodnosti, súd a v rokoch 1954 – 1955 aj väznenie. Po prepustení z väzenia pracoval najskôr ako pracovník turistickej kancelárie „Turista“ v požičovni člnkov na bratislavskej Železnej studničke. Počas rokov 1957 – 1963 v jej nocľahárni na Bratislavskom hrade. V roku 1964 bol Vyšším vojenským súdom v Trenčíne občiansky i právne rehabilitovaný.
AAAS
AAAS môže byť skratka pre:
Obchodný dom Dargov (Košice)
Obchodný dom Dargov (alebo skrátene OD Dargov) je obchodný dom nachádzajúci sa na Štúrovej ulici 1 v Košiciach. Obchodný dom situovaný v centre mesta na rohu Hlavnej a Štúrovej ulice v blízkosti Námestia osloboditeľov.
Plocha
Obsahuje 29 510 m² obchodných, kancelárskych a skladových priestorov. Spolu má 4 podlažia. V suteréne je zásobovací dvor s rampami pre dovoz tovaru. Dovezený tovar zo zásobovacieho dvora sa do priestorov na 1. až 3. poschodia prepravuje štyrmi nákladnými výťahmi. Priestor pre zákazníkov je vybavený eskalátormi a osobným výťahom.
História
Do začiatku 19. storočia na mieste kde je terajší obchodný dom, existovalo len predpolie košického opevnenia. Okolo roku 1820 na tomto mieste pribudla prvá prízemná budova s jedným uličným a jedným malým dvorným krídlom a susedila s priľahlými časťami hradieb. Časom za ňou, podľa zachovaného plánu z roku 1844, vznikli viaceré záhrady. V polovici 19. storočia tu vyrástli jednoposchodové meštianske domy. Dva južnejšie, na mieste kde sa dnes nachádza spomínaný Dargov, zbúrali.
Základný kameň bol položený 18. augusta 1980. Stavba sa začala v roku 1983 podľa projektu architekta Františka Antla. Náklady na stavbu sa vyšplhali na 158 207 000 československých korún. Jeho otvorenie sa konalo 23. februára 1987 za éry komunizmu. V tom čase to bol najväčší obchodný dom v Česko-slovensku. Pri slávnostnom prestrihávaní pásky preto nechýbal ani predseda Východoslovenského Krajského výboru Ján Pirč či minister obchodu SSR Jaroslav Zelko. Očakávalo sa, že sa v ňom budú predávať celkom dobré tovary, teda aspoň také, ktoré v bývalom režime neboli na pultoch predajní bežné. Štyri poschodia však Košičanom priniesli obchody ponúkajúce textil, odevy, domáce potreby, lahôdky ale aj kaderníctvo, poštu, bufet či zdravotné stredisko.
S obchodným domom Dargov sa už vtedy, spájali rôzne kauzy. Hovorilo sa, že sa mal pôvodne volať Domino. Predpkladalo sa, že existujú dve možnosti prečo sa tak nevolá. Prvá vravela o tom, že Dominus znamená po latinsky Pán, a to by podľa komunistických ideológov pripomínalo náboženstvo, čo sa vtedy pokladalo za absolútne neprípustné. Druhá teória bola založená na tom, že obchodný reťazec Domino existoval už niekde na západe, a tak by šlo o narušenie autorských práv. Pôvodný názov Domino bol údajne vyvesený, ale asi len na jeden deň. Krátku dobu niesol obchodný dom aj názov Otex.
Umelecké diela
Ako takmer každá verejná budova či sídlisko, ktoré bolo postavené za socializmu, ani v OD Dargov nechýbajú rôzne umelecké diela. Napravo od vchodu do potravín Fajne je prvý reliéf od keramikára Imricha Vaneka a nad schodiskom do podzemia sa nachádza druhý, ktorý zobrazuje roh hojnosti. Pri vchode zo Štúrovej ulice je umelecky stvárnená fontána od sochárky Márie Bartuszovej, ktorá nesie názov Klíčenie. Dnešná fasáda slúži na reklamné účely, no inak tento objekt na tú dobu nevyzeral zle. Je to dobrý príklad modernej architektúry 80. rokov. Pre jeho výstavbu museli zbúrať viaceré hodnotné historické budovy. V jednej dlhé roky sídlilo železiarstvo Fleischer a Schirger patriace Ľudovítovi Oelschlagerovi, v ďalšej bola banka. Z jednej z nich bol dobrý výhľad na protiľahlý bývalý Hotel Schalkház (dnes miesto Hotela DoubleTree by Hilton).
Marnans
Marnans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Olšovec (rybník)
Olšovec je rybník, ktorý sa nachádza v mestečku Jedovnice v Okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. Rozloha rybníka je 42 ha.
Popis rybníka a jeho histórie
Rybníky sú v Jedovniciach spomínané niekoľko storočí. Výlov z rybníka Olšovec je prvýkrát spomínaný v rok 1900. Spolu s rybníkom Budkovan je od roku 1931 v majetku obce. Tá ho od roku 2002 prenajíma spoločnosti Olšovec, s.r.o., ktorá prevádzkuje na brehu rybníka kemp. V roku 1967 bol rybník vyhlásený za rekreačný. Výlov rýb sa koná dodnes v mesiaci október.
Okolo rybníka vedie Naučná stezka Jedovnické rybníky a Rudické propadání.
Sammy James, Jr.
Samuel James Buonaugurio, Jr. (* 20. júl 1972 alebo 1973, Tenafly, New Jersey, USA), známy ako Sammy James, Jr. alebo King Vitamin, je americký spevák, gitarista, skladateľ a producent. Je frontmanom a spoluzakladateľom skupiny The Mooney Suzuki a zložil hudbu pre rôzne filmy od Disney, Paramount Pictures a Dreamworks.
Životopis
Pochádza z mesta Tenafly. V roku 1990 absolvoval štúdium na štvorročnej strednej škole Tenafly High School. V roku 1995 a 1997 vydal dve EP s rap rockovou skupinou 2 Skinnee J's, pri prvom EP známou ako Too Skinnee J's, pod pseudonymom King Vitamin. V roku 1996 zverejnil v obchode s gitarami inzerát a keď naň odpovedal Graham Tyler, založili spolu skupinu The Mooney Suzuki. Sammy James, Jr. bol hlavným skladateľom titulnej skladby „Teacher's Pet“ filmu Škola rocku z roku 2003. V tejto skladbe ale herec Jack Black nehrá naozaj na gitaru, ale hrá na ňu Sammy. Zložil aj záverečnú skladbu „Tread Lightly Rosie Grier“.
So skupinou The Mooney Suzuki si zahral cameo rolu vo filme Tropická búrka a do soundtracku filmu prispeli cover verziami skladieb „I Just Want to Celebrate“ a „All Along the Watchtower“.
V roku 2008 Sammy James, Jr. mentoroval mladého rockera v epizóde ocenenej série televízie MTV s názvom Made.
Châteauneuf-d’Entraunes
Châteauneuf-d'Entraunes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Polohopis
Châteauneuf-d'Entraunes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Châteauneuf-d'Entraunes má 65 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Dub červený
Dub červený (lat. Quercus rubra ) je statný, opadavý strom, vysoký 25 m (výnimočne až 50 m) z rodu dub (Quercus) z čeľade bukovité (Fagaceae). Jeho pôvodný areál je vo východnej časti Severnej Ameriky a v Kanade.
Do Európy bol introdukovaný už začiatkom osemnásteho storočia a po začiatočnom pestovaní v botanických záhradách a vo veľkých súkromných parkoch sa dostal aj do európskych lesov.
Opis
Dub červený je statný strom s hrubým kmeňom, s priemerom 50 až 100 cm; koruna stromu je vajcovitá, na vrchole zaokrúhlená, s konármi široko odstávajúcimi, niekedy je koruna široká, košatá, s konármi rovnobežne odstávajúcimi (kolmo na kmeň).
Borka je hrubá, tmavohnedá s červenkastým odtieňom, pri mladých jedincoch je hladká, sivozelená, neskoršie plytko rozpukaná. Jednoročné konáriky sú husto chlpaté.
Púčiky sú podlhovasto kužeľovité, končisté, 5 až 8 mm dlhé, gaštanovohnedé, s tmavším okrajom.
Listy duba sú dlhostopkaté; stopka listu 3 až 5 cm dlhá; čepeľ listu tenká, slabo kožovitá, v obryse obrátene vajcovitá alebo elipsovitá, na báze zaokrúhlená alebo šikmo klinovitá, perovito laločnatá s 2 až 3 pármi lalokov, 12 až 22 cm dlhá a 8 až 15 cm široká, v mladosti plstnatá, na líci tmavozelená, na rube bledšia, žltozelená, na žilách a pazuchách žilnatina chlpatá, na jeseň jasnočervená; laloky listov postupne od bázy sa zužujúce, zúbkaté, vrcholový lalok dlhší, plytko zúbkatý.
Od podobných dubov s podobnou stavbou listov dub močiarny (Quercus palustris), dub šarlátový (Quercus coccinea) a dub farbiarsky (Quercus velutina) sa líši predovšetkým ich nápadne matným povrchom; ostatné duby tejto skupiny majú lesklé listy.
Kvety duba červeného sú jednopohlavné, samčie tvoria previsnuté jahňady, samičie sú jednotlivé, sediace alebo krátko stopkaté.
Tyčinkové kvety sú v 10 až 15 cm dlhých jahňadách; okvetie 4 až 5 laločnaté, tyčiniek 4 až 5, vyvíjajú sa pazuchách listov z predchádzajúceho roka a vychádzajú pred alebo súčasne s aktuálnymi listami v apríli alebo máji.
Piestikové kvety sú jednotlivé alebo vo dvojiciach, krátko stopkaté, stopky 6 až 8 mm dlhé, vyvíjajú sa v pazuchách listov bežného roku.
Plodmi sú žalude po 1 až 2 na krátkych stopkách, guľovité, na vrchole so zvyškom blizny; čiaška plytko miskovitá, hrubostenná; šupiny čiašky elipsovité, kožovité, lesklé, červenohnedé, chlpaté; žaluď je na báze plochý, 18 až 30 mm dlhý, lesklý, hnedý, jemne chlpatý. Dozrievajú od konca augusta do konca októbra v závislosti od geografickej polohy.
V lesných porastoch dub červený začína rodiť približne vo veku 25 rokov, ale zvyčajne produkuje veľa semien až okolo 50. roku života. Dobré až vynikajúce úrody sú v nepravidelných intervaloch, zvyčajne každých 2 až 5 rokov.
Rozšírenie
Dub červený má svoj pôvodný areál rozšírenia vo východných oblastiach Spojených štátov amerických, od Nového Škótska po Floridu a od Minnesoty po Texas.
Na Slovensku sa prirodzene vyskytuje v panónskej oblasti, najhojnejšie na Záhorskej nížine a v Ipeľsko-rimavskej brázde. V karpatskej oblasti je hojný.
Ekológia
Dub červený je svetlomilná rastlina, ale menej náročná na svetlo a vlhkosť ako ostatné druhy našich dubov. Relatívne dobre znáša vysýchanie pôd a teplotné rozdiely prostredia, neznáša však zaplavovanie. Stupeň aklimatizácie v Európe je taký vysoký, že aj v umelo založených porastoch nastáva samoobnova.
Vo svojej domovine rastie v listnatých aj zmiešaných lesoch mierneho pásma. Najlepšie sa mu darí na nižších a stredných svahoch so severným alebo východným smerom, v zátokách a hlbokých roklinách a na dobre odvodnených údoliach. Rastie v nadmorských výškach do 1070 m v Západnej Virgínii a až do 1680 m v Apalačských vrchoch.
V oblastiach, kde sa dub červený vyskytuje prirodzene, sa priemerné ročné zrážky pohybujú od 760 mm do 2 030 mm. Priemerná ročná teplota, v závislosti od geografického rozšírenia, sa pohybuje od 4°C do 16°C.
Dub sa dobre rozmnožuje aj vegetatívne pretože ľahko vytvára výhonky. Viac ako 95 percent jedincov v nových produkčných porastoch vzišlo z výhonkov. Nové výhonky rastú rýchlo a sú zvyčajne rovné a dobre tvarované.
Druh sa môže krížiť aj s dubom marylandským (Quercus marylandica) a dubom Quercus ellipsoidalis.
Intenzita svetla na stanovišti je pre druh najkritickejší faktor ovplyvňujúci nielen prežitie prvého roku, ale aj prežitie a rast v nasledujúcich rokoch.
Na regenerácii duba červeného sa aj v dobrých plodných rokoch podieľa len asi 1 percento žaluďov. Na produkciu jednej jednoročnej sadenice býva potrebných až 500 žaluďov. Vzhľadom na veľkosť a hmotnosť žaluďov je ich rozptýlenie veľmi obmedzené. Na ich šírení na väčšie vzdialenosti sa podieľajú hlavne veveričky a myší.
Význam a využitie
Keďže rastie aj na chudobných a degradovaných pôdach, zavádza sa ako pôdoochranná a melioračná drevina. Drevo má menej kvalitné a je pórovitejšie.
Žalude sú dôležitou potravou pre veveričky, jelene, myši, hraboše a iné cicavce a vtáky.
Hrozby a choroby
V porovnaní s našimi domácimi druhmi, dub červený menej trpí chorobami, ktoré spôsobuje drobnomúčka dubová.
Z hubových patogénov je závažným škodcom Bretziella fagacearum (= Ceratocystis fagacearum), ktorý dokáže zabiť hostiteľa v tom istom roku, v ktorom ho infikoval.
Z motýľov je pre dub červený najnebezpečnejším defoliátorom mníška veľkohlavá (Lymantria dispar). Húsenice tohto škodcu sa živia listami hostiteľa.
Kostol Kráľovnej pokoja (Košice)
Kostol Kráľovnej pokoja je kostol nachádzajúci sa v mestskej časti Juh v Košiciach na ulici Milosrdenstva. Je zasvätený Panne Márii kráľovnej pokoja a od roku 1963 je národnou kultúrnou pamiatkou SR.
Vzhľad
Kostol bol postavený v krízových rokoch 1938 – 1939 v duchu funkcionalistickej moderny. Interiér aj exteriér kostola je zariadený pomerne jednoducho, je minimálne zdobený, zameraný na funkciu ktorú má plniť. Po druhom vatikánskom koncile, keď dochádzalo v kostoloch k zmenám liturgického priestoru, bol z tohto kostola odstránený pôvodný hlavný oltár a jeho funkciu začalo plniť predné vitrážové okno. Neskôr boli čiastočne prekryté aj dve postranné okná, aby hlavná vitráž vynikla. Jej autorom je významný maďarský sklársky výtvarník Palka József. Motívom tejto vitráže je Mária, kráľovná pokoja, ktorá je obklopená anjelmi, nad ňou je biela holubica ako symbol Ducha svätého.
Pod ňou sa nachádza nápis:
Obsah tejto vitráže je vnímateľný len z interiéru kostola, pretože z exteriéru za ňou je osadené veľké okno so žlto-hnedým ornamentálnym sklom, ktoré skresľuje vnímanie reálnych farieb vitráže.
Kód OSN
Kód OSN alebo číslo OSN môže byť:
Ladislav Kušnír
Ing. arch. Ladislav Kušnír, PhD. (* 16. júl 1929, Blažice – † 25. december 2010, Bratislava) bol slovenský architekt, ktorý vyučoval na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Spolu s Jánom Antalom, Ivanom Slameňom a Blaženou Havránkovou napísal učebnú publikáciu pod názvom Abstrakcia a kreslenie architektonického priestoru So Slameňom zároveň v autorskom kolektíve s Jozefom Lackom, Arpádom Tesárom a Jozefom Zvarom navrhli výslednú podobu mosta SNP – druhého bratislavského mosta cez Dunaj.
Za jeho celoživotné dielo mu Spolok architektov Slovenska udelil v roku 2010 Cenu Emila Belluša.
Orkán
Orkán alebo zriedkavejšie uragán je najvyšší (12) stupeň Beaufortovej stupnice sily vetra. Zapisuje sa ako 12° B. Označuje vietor o rýchlosti 118 km/h (čiže 32 m/s) a viac (Podľa staršej verzie Beaufortovej stupnice jej 12. stupeň - orkán zodpovedal vetru o rýchlosti nad 104 alebo 105 km/h, čiže zahŕňal aj skoro celý 11 stupeň súčasnej verzie Beaufortovej stupnice). V staršej (a nemeckej) literatúre sa za orkán (tzv. tropický orkán) považuje aj tropická cyklóna.
Veľký Lysec (vrch v Javorí)
Veľký Lysec je vrch v Javorí. Leží nad obcou Vígľašská Huta-Kalinka, približne juhozápadne od Detvy.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorianska hornatina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Pliešovce a Vígľašská Huta-Kalinka. V okolí je početné laznícke osídlenie; západne sa nachádza osada Zaježová (patriaca k obci Pliešovce) a severovýchodne a východne leží Vígľašská Huta-Kalinka.
Opis
Veľký Lysec zakončuje rázsochu, vybiehajúcu z Homôľky severným smerom cez Kukučkov kopec. Severným smerom sa nachádza Malý Lysec a Kozí hrb, západným Hôrka  a Sekier , južným Králikov vrch , Priečne bralo  a Homôľka a východným Kukučkov kopec a Makytová. Severovýchodné svahy odvodňuje potok Ľubica do rieky Slatina v povodí Hrona, vodu zo západných odvádza Krupinica do rieky Ipeľ. Na vrchol nevedie značená trasa.
Výhľady
Symetrický vrchol Veľkého Lysca pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných miest možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach tiež časť Štiavnických vrchov, Vtáčnika, Kremnických vrchov, Veľkej Fatry, Nízkych Tatier a Poľany.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých usadlostí.
Massieu
Massieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2012
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2012 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Letné olympijské hry 2012 v Londýne, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 27. apríla 20116. mája 2012, zúčastňilo sa jej 25 tímov a mala niekoľko etápeliminačné kolo, predkvalifikáciu a samotný kvalifikačný turnaj. Len víťaz sa mohol kvalifikovať na záverečný olympijský turnaj. Stal sa ním tím Turecka.
Nasadenie družstiev
V zátvorke je uvedené aktuálne umiestnenie v rebríčku FIVB k 4.1.2012
Eliminačné kolo
27. august4. september 2011, Holte, Ängelgolm, Graz
Pozn: Dánsko postúpilo vďaka zlatému setu v 2. zápase.
Turnaj 1 v Rusku
9.13. november 2011, Kaliningrad (Jantarnyj Kaliningrad)
Turnaj 2 v Chorvátsku
9.13. november 2011, Poreč (Športska dvorana Žatika)
Finále
Pozn: Holandsko postúpilo na záverečný kvalifikačný turnaj ako najlepšie družstvo z druhých miest.
Turnaj 3 v Azerbajdžane
8.12. november 2011, Baku (Sports Games Palace)
Kvalifikačný turnaj
Záverečný kvalifikačný turnaj sa koná od 1.6. mája 2012 v Ankare, v Turecku, za účasti 8 tímov.
Zijárovci
Zijárovci bola menšia perzská panovnícka dynastia vládnuca zhruba v rokoch 9311090 na území Tabaristanu na južných brehoch Kaspického mora. Svoj pôvod odvodzovali od starovekých gílánských panovníkov.
V ranom období existencie svojho panstva boli Zijárovci schopní viesť relatívne nezávislú politiku, zakladateľ rodu, žoldniersky veliteľ Mardávidž ibn Zijár využil mocenské vákuum v Perzii a vytvoril vlastné panstvo. Dobyl Rajj, Kazvín a rozšíril svoje panstvo až po Hamadán, Dínavar a Esfahán, v roku 934 sa jeho vojská dostali do Ahvázu. Po jeho smrti v roku 935 Zijárovci prišli o južné územia, ktoré ovládli bývalí zijárovskí velitelia, bratia Bújovci. V druhej polovici 10. storočia, po smrti jeho brata Vušmgíra sa Zijárovci navyše priamo dostali pod striedavý vplyv Sámánovcov a Bújovcov umocnený spormi v rámci dynastie. Niekedy v rokoch 1011/2 sa stali vazalmi Ghaznovcov a okolo roku 1037 nakoniec vazalmi Seldžuckej ríše. O posledných 90 rokoch existencie vazalského zijárovského panstva sa historické zdroje zmieňujú pomenej, po vláde Manúčihra miznú aj zijárovské mince. Koniec dynastie je zahmlený, pravdepodobne sa datuje približne k roku 1090 a je spojený s rozvojom sekty assassínov.
Zoznam panovníkov
Kozorožec vrchovský
Kozorožec vrchovský (iné názvy: kozorožec alpský, kozorožec horský ; lat. Capra ibex) je druh z rodu koza (Capra).
V užšom zmysle je to druh, ktorý obýva len Alpy. V širšom zmysle je to oveľa širšie definovaný druh obývajúci aj mnohé iné miesta Eurázie a jeho slovenské názvy sú kozorožec vrchovský (v širšom zmysle), kozorožec horský (v širšom zmysle), kozorožec alebo ojedinele ibex. V rámci kozorožca vrchovského v širšom zmysle zodpovedá kozorožec vrchovský v užšom zmysle poddruhu Capra ibex ibex, ktorý sa po slovensky označuje buď rovnako ako druh alebo názvom kozorožec vrchovský [alebo horský] alpský.
Tento článok sa zaoberá len kozorožcom vrchovským v užšom zmysle. O kozorožcovi vrchovskom v širšom zmysle pozri článok Capra (rod).
Výskyt a počet
Vyskytuje sa v európskych Alpách. Divo žijúca populácia sa odhaduje na 53 000 jedincov.
Opis
Samce kozorožca vrchovského v kohútiku merajú od 90 do 101 cm a vážia od 67 do 117 kg, dĺžka tela je od 149 do 171 cm. Samice v kohútiku merajú od 73 do 84 cm a vážia od 17 do 32 kg, dĺžka tela je od 121 do 141 cm. V porovnaní s ostatnými členmi rodu, má kozorožec vrchovský kratšiu a širšiu hlavu, a menej výrazné sfarbenie srsti.
Obe pohlavia majú veľké, smerom dozadu sa stáčajúce rohy, ktoré pri samcoch merajú od 69 do 98 cm, pri samiciach od 18 do 35 cm.
Sfarbenie srsti je na väčšine tela hnedosivé, brucho je svetlé. V okolí brady, na krku, a na chrbte je srsť trochu tmavšia. Pĺznutie nastáva dvakrát do roka, najprv v apríli alebo máji, a potom znova v septembri, kedy letnú srsť nahradí hustejšia, zimná.
Spôsob života a správanie
Obdobie párenia prebieha od decembra do januára. Počas ruje sa samce predvádzajú pred samicami. Jeden samec sa môže páriť s viacerými samicami.
Imrich Moróc
Barón Imrich Moróc z Beketfalvy (po maďarsky Imre Mórocz; * 1699, Kőszeg, Maďarsko† 1758) bol uhorský šľachtic. Bol synom Františka Moróca z Beketfalvy (* 1683† 1706), Evy Terézie Jakusith (* odhadom medzi 1631 a 1691) a vnukom Štefana Moróca z Beketfalvy.
Kozorožec vrchovský
Spôsob života a správanie
Gravidita trvá od 165 do 170 dní. Samice rodia väčšinou jedno, v 20% prípadov dve mláďatá.
Imrich Moróc
Životopis
Narodil sa do šľachtickej rodiny Morócovcov (maď. Mórocz) zo Žitného ostrova a svoju najväčšiu slávu prežil počas panovania Márie Terézie v období sedemročnej vojny. Imrich (maď. Imre) patril už do generácie Morócovcov, ktorá vymenila pozície v celouhorskej politike za vojenskú službu a bol jej najvýznamnejšou osobnosťou. Radí sa medzi najväčších uhorských generálov v 18. storočí (v storočí „rozumu“). Bol pôvodne tajomník uhorského palatína Mikuláša Pálffiho, neskôr slúžil ako vojak, stal sa podmaršálom a majiteľom husárskeho pluku (v 18. storočí boli majiteľmi plukov len tí najvýznamnejší aristokrati). V rokoch 1747/1748 sa spomína ako jeden zo sponzorov (Moróc, Baťán a Esterházi) obnovy uhorskej kaplnky v nemeckom Aachene. Do dejín sa zapísal ako jeden z veliteľov ľahkej jazdy v bitke pri Kolíne (1757), bitka, ktorá zachránila habsburskú monarchiu. Barón Imrich Moróc de Beketfalva (nem. Emmerich von Morocz, maď. Beketfalvi Mórocz Imre Báró) po smrti podmaršála Nikolausa von Beleznay (27. októbra 1754) prevzal 10. husársky pluk, stal sa jeho majiteľom a dostal pomenovanie pluk „Mórocz“. Hlavné sídlo pluku bolo v okolí Rosenbergu (dnešný Ružomberok).
Kozorožec vrchovský
Spôsob života a správanie
Samce i samice pohlavne dospievajú vo veku osemnástich mesiacov. Samce rastú do veku 9 až 11, samice 5 až 6 rokov. Rohy rastú počas celého života, najviac ale počas druhého roku, po ktorom rastú okolo 8 cm každý rok, pričom po desiatich rokoch sú to už len 4 cm ročne.
V prírode sa kozorožec vrchovský dožíva približne 14 až 19 rokov.
Imrich Moróc
Životopis
V máji 1757 vpadol pruský kráľ Fridrich II. do Čiech, porazil Rakúšanov pri Prahe a mesto začal obliehať. Mária Terézia vyslala maršala von Dauna v čele 60 000 mužov, aby druhé najdôležitejšie mesto ich ríše zachránil. Fridrich II. dosiahol nad Rakúšanmi už niekoľko víťazstiev a bol presvedčený, že jeho vojsko bude víťaziť i naďalej. Zaútočil bez ohľadu na početnú prevahu protivníka, avšak Rakúšania boli pripravení. K stretu došlo 18. júna 1757 pri českej obci Kolín. Imrich bol v tejto bitke menovaný za podmaršála ľahkej jazdeckej divízie „Mórocz“, ktorá bola umiestnená na pravom krídle. Veliteľom druhej divízie bol gróf Andrej Hadik. Obe divízie patrili do zoskupenia, ktorému velil generál gróf František Nádasdy, bán chorvátsky. Vrchným veliteľom celej rakúskej armády bol poľný maršál Leopold von Daun.
Kozorožec vrchovský
Rozšírenie
Vyskytuje sa v Taliansku, do Francúzska, Nemecka, Švajčiarska a Rakúska bol reintrodukovaný. Bol introdukovaný do Slovinska a Bulharska.
Obýva vysokohorské alpínske lúky a skalnaté svahy nad hornou hranicou lesa v nadmorskej výške od 1 800 do 3 300 metrov. Samce trávia zimu v ihličnatých lesoch, na jar, keď sa topí sneh, sa kŕmia na čerstvej tráve lúk v nižších polohách, a počas leta sa presúvajú na vyššie položené, alpínske lúky.
Imrich Moróc
Životopis
Rakúska armáda túto bitku vyhrala a nemalý podiel na tejto vôbec prvej porážke Fridricha II. na bojisku mali aj husárske pluky, ktoré boli nasadené v rámci dvoch jazdeckých zoskupení v celkovom počte 18 630 mužov. S dátumom víťaznej bitky pri Kolíne je spojený aj oficiálny vznik najvyššieho vojenského vyznamenania habsburskej monarchie – Vojenského radu Márie Terézie. Imrich bol po bitke povýšený z generálmajora na generálporučíka. Barón Imrich Moróc zomrel 15. januára 1758 na neznámom mieste za neznámych okolností. Jeho nástupcom vo funkcii veliteľa pluku sa stal gróf Jozef Bethlen viac ako jeden rok po smrti Imricha, 21. augusta 1759.
Kozorožec vrchovský
Ohrozenie a ochrana
Na začiatku 16. storočia, kedy sa strelné zbrane stali bežnejšími, začala populácia kozorožca klesať v dôsledku nadmerného lovu a pytliactva. V 18. storočí bol už vyhubený vo Švajčiarsku a Nemecku, a v 19. storočí v Rakúsku a severovýchodnom Taliansku. Posledná populácia o veľkosti 100 jedincov prežila v okolí masívu Gran Paradiso na území vtedajšieho Sardínskeho kráľovstva. Toto územie v roku 1854 vyhlásil za kráľovskú loveckú rezerváciu Viktor Emanuel II., prvý kráľ zjednoteného Talianska, čo viedlo k záchrane tohto druhu kozorožca.
V roku 1914 dosiahla populácia veľkosť 3 020 jedincov. V roku 1922 bol založený Národný park Gran Paradiso, vďaka čomu bol kozorožec ešte viac chránený. Následne sa z tohto miesta prirodzene rozšíril do okolitých regiónov. Šíreniu však najviac pomohli ľudia, ktorí reintrodukovali kozorožca do viacerých oblastí.
Maubec (Isère)
Maubec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sušica
Sušica môže byť:
Zoznam piesní skupiny Elán
Toto je zoznam piesní, ktoré nahrala a naspievala skupina Elán.
Zoznam
poz. – pieseň – (autor hudby / autor textu piesne)
(na doplnenie)
Identifikačné číslo nebezpečnosti látky
náhľad|Identifikačné číslo nebezpečnosti látky (horný riadok čísel) na výstražnej tabuľkenáhľad|Tabuľka s identifikačné číslo nebezpečnosti látky na vozidle
Identifikačné číslo nebezpečnosti látky (-oficiálny názov; iné názvy: identifikačné číslo nebezpečnosti, Kemlerov kód, kód nebezpečenstva látky, kód nebezpečnosti látky, číslo nebezpečnosti) je kód, ktorý označuje nebezpečnosť nebezpečnej látky pre potreby prepravy podľa zmlúv ADR a RID. Na Slovensku sú identifikačné čísla uvedené napr. v Oznámení Ministerstva zahraničných vecí č. 444/2005 Z.z.
Umiestňuje sa do hornej polovice výstražnej (oranžovej) tabuľky vozidla prepravujúceho predmety podľa týchto zmlúv. Kód slúži na rýchle zistenie približných vlastností (správania) látky. Dolná polovica tabuľky obsahuje podrobnejší kód, určujúci presne prepravovanú látku. V prípade zásahu pri dopravnej nehode teda požiarnici vďaka hornému číslu na prvý pohľad vidia, aké správanie možno od látky očakávať, a vďaka dolnému číslu môžu zo zoznamu vo svojom aute alebo na dispečingu zistiť presný názov látky. Na cisternách často môžeme vidieť napr. Kemlerov kód 33, ak sa prepravuje benzín alebo iná prudko horľavá látka.
Na označenie nebezpečnosti sa používajú kombinácie týchto deviatich číslic:
Pretože kód musí mať aspoň dve čísla, používa sa 0 na doplnenie do dvojciferného čísla. Tabuľka na označovanie nebezpečných nákladov má rozmery 30 cm x 40 cm
Príklady použitia:
Plašná
Plašná je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Haligovce, približne severozápadne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Pienin, v Prešovskom kraji a na hranici okresov Stará Ľubovňa a Kežmarok. Masív zasahuje na katastrálne územie obcí Lechnica, Haligovce a Lesnica. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Haligovce, juhovýchodne sa nachádza Veľký Lipník, severovýchodne Lesnica a západne Červený Kláštor a Lechnica.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Spišskú Maguru, Tatry, Oravské Beskydy a mnohé prihraničné vrchy v Poľsku.
Trasavka koscovitá
Trasavka koscovitá je pavúk z čeľade trasavkovitých. Spolu s trasavkou veľkou (Pholcus phalangioides) a niekoľkými ďalšími druhmi synantropných pavúkov býva ľudovo prezývaná „záchodový pavúk“.
Opis
Dlhé nohy tohto pavúka pripomínajú kosca (čo vyplýva aj z názvu), no pri bližšom pohľade je zjavné delenie tela na hlavohruď a bruško. Loví bez pomoci siete. Samička nosí vajíčka v guľovitom zámotku na chelicerách. Vyliahnuté mláďatá sa spočiatku držia pohromade, ako u väčšiny pavúkov. Farba je svetlosivá, s nevýraznou tmavšou kresbou.
Ekológia a rozšírenie
Rozšírená je v celej Európe, na Slovensku bežný synantropný druh. Uprednostňuje suché stanovištia, chodby, pivnice, kúpeľne, mimo ľudských príbytkov pod kameňmi.
Mayres-Savel
Mayres-Savel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Ristovski
Milan Ristovski (* 8. máj 1998, Skopje, Severné Macedónsko) je severomacedónsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste útočníka v slovenskom klube Spartak Trnava.
Rabotnički Skopje
Ristovski vyrastal v mládežníckom tíme FK Rabotnički Skopje kde debutoval už vo veku 16 rokov. Svoj debut si pripísal 22. novembra 2014 pri výhre 4:0 nad Bregalnica Štip. Svoj jediný gól za klub si pripísal 28. februára 2016 pri výhre 2:1 nad Metallurg Skopje.
HNK Rijeka
19. júla 2017 sa pripojil k chorvátskemu klubu HNK Rijeka. V tíme hrával aj za mládežnícky tím. V seniorskom tíme debutoval 10. decembra 2017 proti Slaven Belupo (výhra 2:0).
Hosťovanie v NK Krško
Dňa 10. júla 2018 bol poslaný na ročné hosťovanie v slovinskom klube NK Krško. V klube debutoval 22. júla pri prehre 0:2 s tímom NK Domžale. Svoj prvý gól strelil 16. augusta pri remíze 1:1 s tímom NK Triglav Kranj.
Hosťovanie v FC Nitra
Po ročnom hosťovaní v Slovinsku bol Ristovski poslaný na ročné hosťovanie do slovenského klubu FC Nitra. Debutoval 21. júla 2019 pri prehre 0:1 s MFK Ružomberok. V sezóne odohral 27 zápasov a strelil 11 gólov a bol tak druhým najlepším strelcom ligy v sezóne 2019/20.
Spartak Trnava
Dňa 15. júla 2021 spečatila prestup Ristovskeho za nezverejnenú sumu ale má ísť o najdrahší prestup v histórii klubu. So Spartakom podpísal trojročný kontrakt.
S tímom sa tešil z dvoch víťazstiev v Slovnaft Cupe v sezónach 2021/22 a 2022/23.
Medzinárodná kariéra
Ristovski hrával v mládežníckych kategóriách Severného Macedónsko. V seniorskej reprezentácii Severného Macedónska debutoval v priateľskom zápase 24. júna 2021 proti Kazachstanu (výhra 4:0), v zápase strelil aj svoj prvý gól v reprezentácii.
Ristovski bol členom kádra Severného Macedónska na EURE 2020, ktoré sa hralo v lete 2021. Na turnaji si zahral jeden zápas proti Rakúsku, v ktorom nastúpil v 86. minúte za Visara Musiliu.
Klubové
''K 15. júlu 2023''
Medzinárodné
''K 15. júlu 2023''
Úspechy
Spartak Trnava
Nebo-M
náhľad|Radarové moduly RLM-D (vpredu) a RLM-M (vzadu) systému 55Ž6M „Nebo-M“
Nebo-M je mobilný radarový systém na detekciu aerodynamických a balistických objektov v stredných a veľkých výškach. Systém pozostáva z troch radarových modulov, z ktorých každý pracuje v inom rozsahu vlnového pásma.
Vznik a vývoj
Vývoj systému „Nebo-M“ sa začal v 90. rokoch 20. storočia vo Výskumnom ústave rádiového inžinierstva v Nižnom Novgorode (NNIIRT). V roku 1999 bolo prijaté rozhodnutie umiestniť radarové moduly na podvozok vozidla z Brianského automobilového závodu (BAZ). V roku 2008 prebehli prvé skúšky prototypu radarového modulu metrového vlnového pásma RLM-M a riadiacej kabíny KU RLC. Orok neskôr sa uskutočnili pozemné skúšky prototypu radarového modulu decimetrového vlnového pásma RLM-D. V roku 2010 bola ukončená prvá etapa štátneho testovania prototypu systému 55Ž6M „Nebo-M“ a podpísaná zmluva na dodávku prvej sériovo vyrobenej súpravy.