cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vizitka
náhľad|Stará vizitka Antonína Langweila z roku 1819 Vizitky sú karty, ktoré obsahujú obchodné informácie o firme alebo o jednotlivcovi. Rozdávajú sa zvyčajne pri formálnom predstavovaní, ako konvencia a prostriedok na lepšie zapamätanie. Vizitka zvyčajne obsahuje meno, prípadne názov firmy (väčšinou aj s logom) a kontaktné údaje ako sú adresa, telefónne číslo, fax, e-mail a webová stránka. Väčšina vizitiek má klasicky čierny text na bielom podklade, ale čoraz viac sú v kurze vizitky s profesionálnym dizajnom.
História
Vizitky, tak ako ich poznáme dnes, vznikli spojením tzv. návštevných kartičiek (visiting cards) a obchodných kartičiek (trade cards). Dnes sú už vizitky neoddeliteľnou súčasťou každého podnikania.
Visiting cards (navštívenky) boli prvými predchodcami vizitiek. Prvýkrát sa použili v Číne asi v 15. storočí. Do Európy sa dostali až o dve storočia neskôr. Slúžili na to aby oznámili návštevu – slávnostný príchod vzácnych hostí. Posielali sa prostredníctvom sluhov. „Vizitky“ sa teda stali nevyhnutným nástrojom etikety, a predstavovali vysoké postavenie a sofistikované správanie. Etiketu vizitiek Američania prebrali z Európy od Francúzov a Angličanov. Prvé „vizitky“ boli zdobené jemnými vyrezávanými ornamentmi a jedinečnými erbmi. Boli podávané pri uzatvorení obchodu, alebo dohody na spoločných stretnutiach. Mali za úlohu symbolizovať a pripomínať tieto záväzky. Neskôr začali slúžiť ako záznamníky na odkazy a hovory, na ktoré bolo treba odpovedať. Zvyčajne ležali na kôpke na podnosoch. Neskôr ľudia zistili, že „vizitky“ slúžia aj ako moderný a sofistikovaný spôsob predstavovania sa. Časom sa stali dôležitým a neodmysliteľným doplnkom každého muža aj ženy zo strednej a vyššej spoločenskej vrstvy 19. storočia. Medzi ľuďmi z pracujúcej triedy alebo ľuďmi z dedín boli vizitky veľmi zriedkavé.
Trade cards (obchodné „vizitky“) sa stali populárnymi začiatkom 17. storočia v Londýne. Tieto vizitky slúžili na propagáciu a reklamu, ale tiež aj ako mapy ukazujúce verejnosti miesta, kde sa nachádzajú obchodníci. V tom čase totiž neexistovali žiadne označenia budov alebo ulíc číslami. Obchodníci, teda Businessmani používali vizitky aby sa odlíšili. Takto po prvýkrát vznikla potreba vytvárať dizajn, upravovať a meniť ho. Nároky na vizitky vzrastali, začali sa tlačiť s farebnou potlačou a postupne sa stávali umeleckými dielami. Tento trend pestrých a moderných obchodných vizitiek bol podnecovaný požiadavkami rýchlo rastúcej skupiny súkromných podnikateľov. Títo podnikatelia často menili svoje kontaktné údaje. Preto si začínali tlačiť lacnejšie vlastné business cards – teda dnešné vizitky.
Technické údaje
Vizitky sa tlačia vo forme karty. Vizuálny efekt, spôsob tlače, ceny a iné podrobnosti sa líšia v závislosti od kultúrnych a organizačných noriem a osobných požiadaviek. Štandardný vizitkový papier je kartón (lesklý/matný) vo váhe 250 až 300g/m2. Používajú sa aj reliéfne alebo iné grafické papiere v gramážach od 220 do 300g/m2. Ofsetovou technológiou sa tlačí buď priamymi farbami (pantone) alebo plnofarebnou tlačou (CMYK). Nástupom nových technológii sa vizitky tlačia aj nízko nákladovou digitálnou technológiou.
Klasické hladké kartóny sa môžu upravovať lamináciou (matné / lesklé lamino), ktorá zlepšuje kvalitu vizitiek po mechanickej stránke.
Estetická úroveň vizitiek sa môže upraviť napríklad parciálnym UV lakom, reliéfnou razbou (slepotlač) alebo termorazbou (nanášanie lesklej fólie – zlatá, strieborná a iné). Často sa vizitky upravujú aj tvarovo rôznymi výsekmi.
Materiály
Bežný materiál vizitiek je papier. Čoraz väčší úspech však zaznamenávajú originálne vizitky zo špeciálnych materiálov. Najčastejšie sú to vizitky z plastu (PVC), najmä matný a priehľadný plast. Ďalšie špeciálne materiály sú kov, guma, magnety, žetóny na poker, drevo. Vizitky zo špeciálnych materiálov zvyčajne mávajú štandardné rozmery. Takéto nezvyčajné, extravagantné a umelecké vizitky sú populárne najmä v spoločnostiach,
Druhý list Timotejovi
Jeho autorstvo sa tradične pripisuje apoštolovi Pavlovi. Zaraďuje sa medzi pastorálne listy.
Tento list je osobnejší ako Prvý list Timotejovi
List má nasledujúcu štruktúru:
Prvý Jánov list
Prvý Jánov list alebo Prvý list Jánov (skratka 1 Jn alebo 1J) je kniha Nového zákona. Podľa tradície je jeho autorom apoštol Ján. V spise chýbajú charakteristické prvky listu (odosielateľ, adresát, pozdrav).
Obsah
List možno rozdeliť na tieto časti:
Druhý Jánov list
Druhý Jánov list alebo Druhý list Jánov (skratka 2 Jn alebo 2J) je kniha Nového zákona. Patrí k novozákonným deuterokánonickým knihám. Podľa tradície je jeho autorom apoštol Ján. Bol napísaný pravdepodobne v Efeze alebo v Sýrii.
Obsah
List má nasledujúci obsah:
List Rimanom
List Rimanom alebo List apoštola Pavla Rímskym (skratka Rim alebo R) je kniha Nového zákona. Je Pavlov najdlhší, najsystematickejšie komponovaný a teologicky najvýznamnejší list.
Jeho autorstvo sa tradične pripisuje apoštolovi Pavlovi.
Obsah
List Rimanom obsahuje nasledujúce časti:
List prináša rozsiahlu syntézu Pavlovho posolstva. V tomto liste sa rozoberá náuka o ospravodlivení, zachovávanie zákona, hriech, spasiteľské dielo Krista a teológia dejín spásy. List Rimanom bol v cirkevnej histórii zdroj zásadných podnetov, najmä pre Markióna, Augustína, Martina Luthera a Karla Bartha.
Antonio Valencia
Luis Antonio Valencia Mosquera (* 4. august 1985, Nueva Loja) je ekvádorský futbalový obranca. V súčasnosti je hráčom klubu Manchester United, s ktorým uzavrel zmluvu v roku 2009.
List Filemonovi
List Filemonovi alebo List apoštola Pavla Filemonovi (skratka Flm alebo Filem) je kniha Nového zákona. Jeho autorstvo sa tradične pripisuje apoštolovi Pavlovi. Zaraďuje sa medzi pastorálne listy.
Obsah a štruktúra
List je adresovaný zámožnému kresťanovi v Kolosách - Filemonovi. Zaoberá sa otrokom Onezimom, ktorý utiekol od Filemona a našiel útočisko u Pavla.
List má túto štruktúru:
List Hebrejom
List Hebrejom alebo List Židom (skratka Hebr alebo Žid alebo Heb; ) je kniha Nového zákona.
List bol zaradený do zbierky Pavlových listov, ale o Pavlovom autorstve sa na kresťanskom Západe diskutovalo. Na východe bolo Pavlovo autorstvo prijímané.
Od ostatných listov Nového zákona sa líši tým, že v ňom chýbajú základné vlastnosti listu ako sú pozdravy v úvode, meno adresáta a pod. Väčšina biblistov ho považuje za kázeň, ktorá má formu listu. List bol napísaný asi v rokoch 80 – 90. Je napísaný uhladenou gréčtinou.
V staršej literatúre bola uvádzaná ako epištola svätého apoštola Pavla Židom, s miernym nadnesením možno o tomto liste napísať „o žiadnu epištolu nejde, od Pavla nepochádza a ani nie je určený Židom“. Názov Židom je dokladovaný už v najstarších zachovaných textoch. V samotnom texte listu zmienený nie je, ani obsahovo mu neodpovedá - ide o sekundárny názov. Vznikol preto, lebo samotný list je plný starozákonných citátov, Židmi sa tu však nemyslia hovoriaci aramejčinou, ale židokresťanskí veriaci.
Členenie
Členenie listu:
podľa J. Heribana
podľa Pokorného a Heckela
Kniha Jób
Kniha Jób alebo Kniha Jóbova alebo Jób (skratka Jób alebo Job) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi poučné knihy. Kniha sa zaoberá otázkou utrpenia spravodlivého človeka. Využíva sa pritom forma rozhovorov Jóba s jeho troma priateľmi. Tradičný názor pokladal utrpenie za trest za hriechy. V knihe sa však v rozhovore spomína, že utrpenie nemá človeka len potrestať ale ho aj vnútorne očistiť. Nakoniec vystupuje Boh a pripomína že človek má skromne súdiť aj keď trpí zdanlivo nezaslúžene.
Jakubov list
Jakubov list alebo List Jakuba (skratka Jak alebo Jk) je kniha Nového zákona.
Podľa tradície je jeho autorom Jakub Mladší, Ježišov brat, syn Kleopasa a Márie, brat Jozesa, Júdu a Šimona. Niektorí moderní biblisti sa domnievajú, že autorom je neznámy židovsko-kresťanský učiteľ.
Obsah
Adresátom listu je dvanásť kmeňov v diaspóre (Jak 1,1). List nemá silnejšiu vnútornú štruktúru a obsahuje rôzne napomenutia, rady a varovania. Ide o múdroslovnú literatúru, napr. ako je v Starom zákone kniha Prísloví. Celkovo sa člení na 5 hláv (resp. kapitol). Okrem úvodu v ňom chýbajú ďalšie formálne časti listu. Vďaka používanému jazyku (časté oslovenie „bratia moji“) sa celkom nestratil jeho listový charakter. Autor v ňom chce aby kresťania Božie slovo nielen počúvali ale podľa neho aj konali.
LG Wine Smart
náhľad|LG Wine Smart
LG Wine Smart je androidový zatvárací mobilný telefón, ktorý vyrába spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v auguste a uvedený v septembri 2015.
Obsahuje IPS dotykový LCD displej s rozlíšením 320 x 480 bodov s bodovou hustotou 180 ppi a operačný systém Android 5.1.1.
Procesor je Quad-core 1,1 GHz kapacita vnútorného úložiska 4 GB, rozšíriteľná microSD kartou a pamäť RAM je 1 GB.
Primárna kamera má rozlíšenie 3,15 MP, sekundárna je VGA.
Evanjelium podľa Marka
Evanjelium podľa Marka (skratka Mk) je kniha Nového zákona.
Zaraďuje sa medzi evanjeliá. Tradične je jeho autorstvo pripisované Markovi, ktorý vraj podáva svedectvo apoštola Petra. Teória dvoch prameňov predpokladá, že toto evanjelium je najstarším a prvým spomedzi štyroch evanjelií. Bolo písané pravdepodobne evanjelistom Marekom v Ríme okolo roku 70. Jeho cieľom je posilniť kresťanov pochádzajúcich z pohanstva.
Práve autor Markovho evanjelia vytvoril literárný žaner evanjelia, „až keď uvážime koľko toho ostatní synoptici od Marka prevzali, možno doceniť literárny a teologický rozsah zmien, ktoré uskutočnili i spoločných prvkov, ktoré jednotlivé evanjeliá spájajú.“
Obsah
V evanjeliu podľa Marka obsahovo prevládajú Ježišove činy nad rečami.
Obsah tohto evanjelia možno rozdeliť nasledovne :
Nikola Gruevski
Nikola Gruevski (* 31. august 1970, Skopje, Juhoslávia) je macedónsky politik a v rokoch 2006-2016 bol premiérom Severného Macedónska. Do roku 2018 bol predsedom nacionalistickej a konzervatívnej strany VMRO-DPMNE, až kým na neho bol vydaný medzinárodný zatykač za korupciu, zneužívanie moci, a ilegálne podplácanie vládnych úradnikov na kúpu luxusného nepriestrelného vozidla, čo viedlo k jeho úteku z Macedónska do Maďarska a prijatie jeho žiadosti o politický azyl, ktorej vyhovel Viktor Orbán.
Život
Nikola Gruevski sa narodil v roku 1970 v Skopje, vyštudoval ekonómiu na Ochridskej univerzite. Jeho starý otec Nikolaos Gruios pochádzal z Grécka, z dediny Achlada v kraji Florina, bojoval na strane Grécka proti fašistickým vojskám a bol to Slavofónny Grék. Do Juhoslávie emigroval ako Grék, komunista po 2. sv. vojne, po gréckej občianskej vojne, kedy bolo veľa severogréckych komunistov (najmä slavofónnych) vysťahovaných z Grécka. Gruevského matka je Arumunka, pôvodom z gréckej Pelly.
Od začiatku svojho vládnutia sa snaží krajinu doviesť do EÚ, avšak to sa nedarí, jednak zlou ekonomickou situáciou a zlými vzťahmi so susedmi. Severné Macedónsko malo totiž spory s Gréckom kvôli menu tejto novej krajiny. Práve Gruevski sa snažil presadiť používanie mena "Macedónsko". Spory s Gréckom vrcholili počas gréckej vlády Karamanlisa, no nenachádzali riešenie ani počas gréckej vlády Jeorjosa Papandreu a Antonisa Samarasa. Nedávne stretnutia Papandreoua a Gruevského neviedli k žiadnym pokrokom. Krajina navyše musí čeliť sporom s Bulharskom a Albánskom. Moslimskí Albánci tvoria väčšinu v západnej časti krajiny a snažia sa o nezávislosť. Gruevski preto musel v roku 2008 zostaviť vládu spoločne s albánskou stranou. Počas vlády Nikola Gruevského krajina pomenovala mnohé inštitúcie a miesta (letisko a diaľnicu) menami Alexandra Veľkého, či Filipa II., pričom boli vztýčené rôzne nákladné sochy a pamätníky týmto osobnostiam, čo Grécko vníma ako propagandu a provokáciu. Gruevski bol na provokáciu upozornený aj EÚ, rovnako tak bola na neho vznesená kritika kvôli jeho účasti na radikálnych nacionalistických macedónskych slávnostiach, kde bola prezentovaná mapa "Veľkého Macedónska", teda aj s gréckym územím po Thessaloniki. Gruevskeho vláda tiež financuje rozsiahly stavebný projekt v Skopje (Skopje 2014), ktorý zahŕňa stavbu mnohých inštitúcií v neoklasickom štýle, pričom premiér čelí kritike zo strany opozície, pre veľkú predraženosť projektu a korupcie.
Osobný život
12. mája 2007 sa oženil s Borkicou Manceva, majú dcéru.
Tretí Jánov list
Tretí Jánov list alebo Tretí list Jánov (skratka 3 Jn alebo 3J) je kniha Nového zákona. Patrí k novozákonným deuterokánonickým knihám. Podľa tradície je jeho autorom apoštol Ján. Adresátom listu je Gájus. Text má charakter súkromneho listu.
Obsah
Obsah listu možno rozdeliť takto:
Kniha prísloví
thumb Kniha prísloví alebo Príslovia (skratka Prís alebo Pr) je biblická kniha Starého zákona. Podľa tradície je za jej autora označovaný Šalamún. Zaraďuje sa medzi poučné knihy.
LG GW620
náhľad|LG GW620
LG GW620 je prvý smartfón s operačným systémom Android od spoločnosti LG Electronics. Predstavený bol v septembri a uvedený v novembri 2009.
Obsahuje TFT rezistívny LCD displej s uhlopriečkou 3,0 palcov s rozlíšením 320 x 480 bodov s bodovou hustotou 192 ppi a operačný systém Android 1.5 aktualizovateľný na 2.2 a tiež vysúvaciu QWERTY klávesnicu.
Vnútorná pamäť má kapacitu 150 MB, rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB, fotoaparát má rozlíšenie 5 MP, sekundárny fotoaparát chýba.
Batéria je odnímateľná typu Li-Po s kapacitou 1500 mAh.
LG Optimus Big
LG Optimus Big je androidový smartfón, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v apríli 2011.
Obsahuje LCD IPS kapacitný dotykový displej s uhlopriečkou 4,3 palcov s rozlíšením 480 x 800 bodov s bodovou hustotou 217 ppi a operačný systém Android 2.2 aktualizovateľný na 2.3.
Čipová sada je typu TI OMAP 3630 s procesorom 1,0 GHz Cortex-A8 a grafickým procesorom PowerVR SGX530. Vnútorné úložisko má kapacitu 16 GB, je rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB.
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 5 MP, k dispozícii je aj sekundárna kamera.
Pieseň piesní
Obsah
Text obsahuje poetické zobrazenie prirodzenej lásky muža a ženy.
Kniha Ester
náhľad Kniha Ester alebo Ester (skratka Est) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi dejepisné knihy. Zobrazuje historicky verne situáciu židovskej menšiny v perzskej diaspóre, dej je však vymyslený. Kniha v Septuaginte a Vulgáte obsahuje aj deuterokánonické časti, ktoré protestanti označujú za apokryfy.
Obsah
Možno ju rozdeliť nasledovne:
Aliancia liberálov a demokratov za Európu
Aliancia liberálov a demokratov za Európu (ALDE) je najstaršou frakciou v Európskom parlamente. Jej zameranie je liberalistické, centristické a pro-európske.
Jej začiatky možno sledovať od roku 1976.
Od januára 2017 tvorí koalíciu s Európskou ľudovou stranou. Zo Slovenska je jeho členom strana PS, predtým bola jej členom aj SaS, ktorá momentálne patrí do skupiny Európskych konzervatívcov a reformistov. Predsedom ALDE je od 1. júla 2009 Belgičan Guy Verhofstadt. V januári 2017 patril ku kandidátom na predsedu Európskeho parlamentu. Vyjadrením podpory pre nového predsedu Taliana Tajaniho bola fakticky vytvorená nová koalícia, stará EPP-PES padla, keď sa socialisti rozhodli postaviť vlastného kandidáta Pitellu.
Júdov list
Obsah
List má nasledujúcu štruktúru: V liste sa odkazuje aj na židovské apokryfy (1. kniha Henochova, Nanebovzatie Mojžiša a Testament dvanástich patriarchov).
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Bratislava I (Š)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Bratislava I, časť Š.
Abwehr
Abwehr bola nemecká vojenská spravodajská služba založená v roku 1920; do 1944 pomenovanie pre pracoviská armádnych silových zložiek Reichswehr a neskôr Wehrmacht (Nacistické Nemecko), ktoré zodpovedali za protišpionážnu službu, špionáž a sabotáž. Organizačne bol Abwehr skupinou ríšskeho ministerstva obrany Reichswehrministerium. Od januára 1935 do februára 1944 bol náčelníkom Abwehru admirál Wilhelm Canaris. Krátko po jeho odvolaní sa stal Abwehr súčasťou Hlavného úradu ríšskej bezpečnosti a ako samostatný úrad prakticky zanikol.
Vznik
Po porážke Nemecka v prvej svetovej vojne s cisárskou armádou zanikla aj nemecká vojenská spravodajská služba Abteilung III b. Od roku 1919 do 1920 nemecká vojenská spravodajská služba neexistovala.
Kniha múdrosti
Kniha múdrosti (skratka Múd) je kniha Starého zákona. V gréčtine mala názov Šalamúnova múdrosť, keďže za autora bol pokladaný Šalamún.
Patrí medzi deuterokánonické spisy Starého zákona. Zaraďuje sa medzi poučné knihy. Bola určená pre Židov v diaspóre.
Obsah
V knihe sa nachádza náuka o múdrosti - napr. o múdrosti ako cnosti, o jej funkcii.
Kniha Ezdrášova
Zaraďuje sa medzi dejepisné knihy. Pôvodne táto kniha tvorila jeden spis s Knihou Nehemiášovou a spolu s Knihami kroník, na ktoré nadväzujú, tvoria tzv. "kronistické dejepisné dielo". Niektoré časti knihy sú písané v aramejskom jazyku.
Obsah
Obsah knihy možno rozdeliť takto:
Evanjelium podľa Jána
Evanjelium podľa Jána (skratka Jn alebo J) je kniha Nového zákona. Zaraďuje sa medzi evanjeliá. Podľa tradície bolo napísané pre maloázijských kresťanov asi medzi rokmi 90 a 100 po Kr.
Obsah
Oproti synoptickým evanjeliám má odlišnú štruktúru. Toto evanjelium možno rozdeliť nasledovne :
Ježišova činnosť je tu, na rozdiel od ostatných troch kánonických evanjelií, rozvrhnutá do troch rokov.
Vzťah k synoptickým evanjeliám
Evanjelium podľa Jána sa okrem podobností v rámci žánru evanjeliá od ostatných synoptických evanjelií v mnohom odlišuje. Odlišnosti sú v štýle a vo vnútornom usporiadaní. Ježišov príbeh je prerušujú dlhé zjavovateľské reči a dialógy, zoradenie materiálu veľmi sťažuje diachrónnu analýzu.
Kniha proroka Abdiáša
Kniha proroka Abdiáša alebo Abdiáš (skratka Abd) je kniha Starého zákona. Je to najkratšia starozákonná kniha (má 21 veršov). Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
V prvom verši sa popisuje ako Abdiášovo videnie. Prorok ohlasuje záhubu Edomu a blízky deň súdu Jahveho nad všetkými národmi.
Kniha Náreky
Kniha Náreky (iné názvy: Náreky, Žalospevy, Plač/nárek proroka Jeremiáša, Plač Jeremiášov, Kniha nárekov; skratka Nár alebo Žalosp) je kniha Starého zákona.
Kniha sa pripisuje prorokovi Jeremiášovi a nachádza sa v Biblii zaradená medzi knihami veľkých prorokov. Bola napísaná po spustošení Jeruzalema.
Kniha sa delí na päť žalospevov. Niektoré sú zostavené podľa poradia písmen hebrejskej abecedy.
Kniha Kazateľ
Kniha Kazateľ (iné názvy: Kniha kazateľova, Kazateľ, Kohelet – Kazateľ, staršie Ekleziastes, hebr. qohelet - kazateľ v zhromaždení, gr. LXX: Έκκλησιαστής - kazateľ, lat. Vg.: Ecclesiastes; skratka Kaz alebo Koh) je kniha Starého zákona. Kedysi sa pre túto knihu používal názov Ekleziastes avšak názov bol zmenený aby sa vyhlo zámene s Knihou Sirachovcovou, ktorá sa predtým volala Ekleziastikus.
Zaraďuje sa medzi poučné knihy. Jej slová sú vložené do úst kráľa Šalamúna ale autor knihy nie je známy. Kniha bola napísaná okolo r. 300-200 pred. Kr.
V knihe sa nachádzajú úvahy na tému zmyslu ľudskej existencie, ktorá sa končí smrťou. Kniha nemá vyhranenú štruktúru keďže úvahy nie sú v nej nejako logicky zoradené. Autor nenašiel uspokojivú odpoveď na svoj problém. Vyriešenie otázky priniesol až Nový zákon.
Kniha Nehemiášova
Kniha Nehemiášova alebo Nehemiáš (gr. LXX: Νεεμίας. Ἔσδρας δεύτερον – Nehemiáš. Druhá kniha Ezdrášova, lat. NVg: Liber Nehemiae – Kniha Nehemiášova; skratka Neh) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi dejepisné knihy. Pôvodne táto kniha tvorila jeden spis s Knihou Ezdrášovou, a spolu s Knihami kroník na ktoré nadväzujú, tvoria kronistické dielo.
Kniha je nazvaná podľa Nehemiáša, ktorý bol čašníkom perzského kráľa. Nehemiáš tu rozpráva o svojej činnosti správcu Judey.
Obsah
Kniha pozostáva z nasledujúcich častí:
Nehemiáš a Ezdráš sú zakladateľmi judaizmu ako ho poznáme v Novom zákone aj dnes.
Kniha proroka Amosa
Kniha proroka Amosa alebo Amos alebo Ámos (skratka Am) je kniha Starého zákona. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
Obsah
Knihu možno rozdeliť na tieto časti: V Novom zákone sa posolstvo Amosa spomína napríklad v reči prvého mučeníka Štefana.
LG KH5200 Andro-1
LG KH5200 Andro-1 je model androidového smartfónu, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics pre Južnú Kóreu. Predstavený bol v marci a uvedený júni 2010.
Obsahuje TFT rezistívny LCD displej s uhlopriečkou 3,0 palcov s rozlíšením 320 x 480 bodov s bodovou hustotou 192 ppi.
Kapacita vnútornej pamäte je 170 MB, rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB. Primárna kamera má rozlíšenie 5 MP, sekundárna kamera chýba.
Batéria je odnímateľná Li-Po s kapacitou 1500 mAh.
Kniha proroka Habakuka
Obsah
Obsah knihy je nasledujúci: Kritizuje modloslužobníctvo a zlo páchané na spravodlivých. Varuje pred spravodlivým trestom.
Kniha proroka Aggea
Kniha proroka Aggea/Agea/Haggea alebo Aggeus/Ageus/Haggeus (skratka Ag) je kniha Starého zákona. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
Obsah
Obsahuje 4 prorocké reči:
Pri každej z týchto rečí sa uvádza kedy presne danú reč prorok predniesol.
Kniha proroka Jonáša
Kniha proroka Jonáša alebo Jonáš (skratka Jon) je kniha Starého zákona. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
Obsah
Kniha obsahuje rozprávanie o samotnom prorokovi, ktorý bol poslaný do mesta Ninive ohlasovať pokánie. Jonáš odmietne. Na mori ho zhltne veľryba ale na tretí deň ho vyvrhne von. Prorok je opäť poslaný do Ninive kde hlása pokánie a ľudia ho vypočujú na čo sa Boh nad nimi zmiluje.
V evanjeliu Ježiš poukazuje na znamenie Jonáša ako znamenie svojho pochovania a vzkriesenia.
Zpět k pramenům
Tvorba začala v roku 2004, kedy boli vytvorené scenáre jednotlivých dielov. Nasledovali obhliadky lokalít, ktoré vykonal scenárista a režisér cyklu Bedřich Ludvík a v jednom prípade aj dramaturg Milan Vacek. Lektorovaním scenára boli poverení pracovníci Českej geologickej služby. Počas obhliadok bolo navštívených 108 miest po celom Česku, ale tiež v Rakúsku, Nemecku a Poľsku. V máji potom začalo natáčanie, počas ktorého štáb navštívil 50 sútokov a 44 prameňov. Pôvodne sa plánovalo vytvoriť 24 dielov so 64 riekami, ale nakoniec sa vytvorilo len 13 dielov so 44 prameňmi. Cyklom sprevádzal Luděk Munzar, autorom a interpretom ústrednej piesne bol Bedřich Ludvík.
Kniha proroka Nahuma
Kniha proroka Nahuma alebo Nahum (skratka Nah) je kniha Starého zákona. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov. Kniha pochádza zo 7. stor. pred Kr.
Kniha proroka Micheáša
Kniha proroka Micheáša alebo Micheáš (skratka Mich) je kniha Starého zákona. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
Kniha proroka Nahuma
Obsah
Knihu možno rozdeliť nasledovne:
Kniha proroka Micheáša
Obsah
Kniha obsahuje:
Kniha (časť Mich 5,1) sa v Novom zákone uvádza na potvrdenie toho, že Mesiáš sa má narodiť v Betleheme.
Rozhlédni se, člověče
Rozhlédni se, člověče je dokumentárny cyklus Českej televízie, zoznamujúci s českými, moravskými a sliezskymi rozhľadňami. Autorom a režisérom cyklu je Bedřich Ludvík, spoluautorom Jan Nouza, popredný znalec rozhľadní v Česku. Cyklom sprevádzal Luděk Munzar, letecké zábery sa nakrúcali z vrtuľníka W-3A-Sokol.
Majstrovstvá Európy 3. divízie v ragby mužov 2010/12
[[Súbor:ENC 2010-12.svg|upright=1.3|náhľad|
Divízie Majstrovstiev Európy 2010/12:
]]
'''Majstrovstvá Európy 3. divízie v ragby mužov 2010/12''' boli tretie najvyššie podujatie majstrovstiev Európy v ragby mužov, ktoré riadi Európska ragbyová asociácia (FIRA-AER). Konali sa od 25. októbra 201015. októbra 2011 za účasti 3 tímov. Prvá časť sa odohrala v bosnianskej Zenicy. Víťazom sa stala Bosna a Hercegovina, ktorá sa v budúcej sezóne európskeho šampionátu predstaví v Divízii 2D.
Nasadenie tímov
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IRB.
Externé odkazy
European Nations Cup 2010–2012 Championnat européen des nations de rugby à XV 2010-2012
Rybníky u Rudolce
Rybníky u Rudolce je prírodná pamiatka ev. č. 6013 neďaleko obce Rudolec v okrese Žďár nad Sázavou v nadmorskej výške 583 – 590 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú rybníky s výskytom vzácnej vegetácie letnených rybníkov a nadväzujúce mokraďové a rašelinové biotopy, populácie významných druhov rastlín, predovšetkým koleanta útleho (Coleanthus subtilis).
Kniha proroka Zachariáša
Obsah
Najprv sa kniha sústredí na stavbu chrámu, obnovu ľudu a nádeje na Mesiáša. Druhá časť hovorí o období spásy keď bude Pán vládnuť nad všetkými.
LG Optimus True HD
LG Optimus True HD LTE P936 je androidový smartfón, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v apríli a uvedený v máji 2012.
Obsahuje IPS LCD displej s uhlopriečkou 4,5 palcov s rozlíšením 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 326 ppi a operačný systém Android 2.3.6.
Použitý systém na čipe je Qualcomm APQ8060 Snapdragon S3 a procesor Dual-core 1,5 GHz Scorpion, grafický procesor Adreno 220. Kapacita úložiska je 4 GB, rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB a pamäť RAM je 1 GB.
Primárna kamera má 13 MP, sekundárna 1,3 MP.
Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 1830 mAh.
Kirinyaga
Kirinyaga môže byť:
Paměť stromů
vpravo|náhľad|Popovský jaseň, diel 15. – Stromy s NEJ Paměť stromů je pätnásťdielny televízny dokument Českej televízie, zameraný na významné a pamätné stromy Českej republiky. Reláciou natáčanou v rokoch 2001 a 2002 sprevádza Luděk Munzar.
Zameranie relácie
Cyklus Paměť stromů voľne nadväzoval na predchádzajúci cyklus režiséra a scenáristu Bedřicha Ľudovíta Rozhlédni se, člověče, úspešný dokument o českých rozhľadniach. Na rozdiel od programu o rozhľadniach nebolo cieľom zmapovať všetky pamätné stromy (v dobe prípravy relácie ich bolo registrovaných zhruba 17 tisíc, v roku 2011 ich bolo okolo 25 tisíc), ale zámerom autorov bolo vybrať tie najzaujímavejšie, najstaršie a vyrozprávať ich príbehy a s nimi spojené povesti. Autori sa nepokúšali o encyklopedické triedenie, ale sústredili sa na vzťah medzi človekom a stromom, k čomu im výraznou mierou pomohol prístup Luďka Munzara, sprievodcu seriálom.
Program prezentuje staré stromy jednak novodobými zábermi Jozefa Nekvasil (2002), dobovými kresbami akademického maliara Jaroslava Turka (druhá polovica 20. storočia), príbehmi zozbieranými Dr. Hruškovej a očami Luďka Munzara. Podľa slov Bedřicha Ludvíka sa do 15. dielov nevošli všetky stromy, ktoré boli natočené. Bola to napríklad staručká Žeberská lipa alebo tisícročná Tatobitská lipa, z ďalších to boli lipa v Libomyšli, Přemislovský brest, Smíchovský platan, Lužánky v Brne, Hostýnské platany, buky pod letohrádkom Hviezda, Nasavrcká kastanka, Neustupovská lipa, Běleňská lipa, Vilémovický tis a mnohé ďalšie.
Jedným z najväčších prínosov programu bolo zachytenie veľkého množstva pamätných stromov – predovšetkým cenné sú zábery tých, ktoré už dnes neexistujú (Jemčinská lipa, starý dub v parku Jemčina), alebo ktorých stav sa od roku 2002 zhoršil (Sudslavická lipa a ďalšie).
Kniha proroka Malachiáša
Obsah
V knihe je 6 prorockých rečí:
Dejiny Bolívie
Predkolumbovská éra
thumb|Kultúra Tiahuanaco po sebe zanechala mnohé pamiatky. Na obrázku je tzv. Slnečná brána. Prvé ľudské osídlenie na území Bolívie sa datuje do obdobia okolo roku 10 000 pred n. l., čo dokladajú archeologické nálezy. Už okolo roku 2 000 pred n. l. je doložené spracovanie medi a domestikácia zvierat. Existencia prvých vyspelých civilizácií v Bolívii sa datuje zhruba do obdobia okolo roku 1500 pred n. l., kedy sa tu objavili kultúry Chiripa a Wankarani. Jednalo sa o pomerne vyspelé poľnohospodárske spoločenstvá. Chiripa mala svoje centrum pri jazere Titicaca, kde bolo osídlenie s jednoduchšími kamennými stavbami. Wankarani zas mala centrum pri jazere Poopó. Na územie dnešnej Bolívie sa rozšírili i niektoré kultúry z územia súčasného Peru. Jedná sa napríklad o kultúru Pucará, ktorá existovala na severnom brehu jazera Titicaca v období okolo roku 200 pred n. l., no svoj vplyv rozšírila až na sever Bolívie. Aj táto civilizácia bola vyspelá, v jej hlavnom meste Pucará bolo až šesť stupňovitých pyramíd.
V 7. storočí sa dominantnou kultúrou stala Tiahuanaco (niekedy označovaná aj ako Tíwanaco, či Tíwanacu). Je pravdepodobné, že sa jedná o pokračovateľku staršej kultúry Pucará. Kultúra Tiahuanaco mala svoje centrum pri jazere Titicaca a vznikla už približne v 2. storočí a postupne pohltila menšie kultúry a presadila svoj vplyv na veľkom území. Svoje hlavné mesto pospájali obyvatelia s ostatnými časťami krajiny veľkým počtom ciest. Obyvateľstvo sa venovalo hlavne poľnohospodárstvu, pestovali sa tu rôzne druhy plodín. Súčasne však obyvatelia ťažili zlato, striebro, či meď a dokázali vyrábať bronz. V hlavnom meste Tiahuanaco žilo okolo roku 500 približne 25 000 až 50 000 obyvateľov. Aj tu sa nachádzali pyramídy, ktoré slúžili na náboženské účely. Častým javom bolo stínanie hláv pri obetovaní, ktoré je typické pre väčšinu indiánskych kultúr v tejto oblasti. Kamenné bloky, ktoré ľudia z kultúry Tiahuanaco využívali pri stavbách chrámov a pomníkov vážili aj 130 ton a museli byť dopravované až zo vzdialenosti 17 km. Najväčší rozmach dosiahla táto kultúra okolo roku 600, kedy sa začala rozširovať do Ánd. Postupne sa stala dominantnou v širokej oblasti a konkurovala aj vyspelým kultúram v Peru. Podobne, ako iné indiánske civilizácie, aj táto zanikla náhle, približne okolo roku 1000, pravdepodobne z klimatických dôvodov. Susedila s významnou kultúrou Huari (zvanou tiež Wari), ktorá sa nachádzala na území dnešného Peru. Obe krajiny uznávali svoje sféry vplyvu, do ktorých si nezasahovali. Po zániku kultúry Tiahuanaco nebol na území Bolívie dlhší čas žiadny podobne silný štátny útvar. V tejto dobe vzniklo viacero menších štátov, z nich najznámejšie boli Colla a Lupaca. V polovici 15. storočia začali zo západu do oblasti prenikať Inkovia, ktorí miestne slabé malé štáty bez väčších problémov ovládli a pričlenili k svojej ríši. Inkovia boli známi tým, že na obsadené územia sťahovali cudzie indiánske etniká, čím chceli ľahšie obsadené územia pacifikovať, tak tomu bolo aj v tomto prípade. Súčasne však začali Inkovia budovať aj tu svoj systém ciest. Inkom sa však nepodarilo ovládnuť celé územie súčasnej Bolívie, iba vyspelú západnú časť.
Príchod Španielov
thumb|[[Diego de Almagro viedol prvú expedíciu Španielov na územie súčasnej Bolívie.]] V roku 1453 dobyl osmanský sultán Mehmed II. Konštantínopol. Vďaka tomu sa Osmanskej ríši podarilo výrazne obmedziť obchod medzi Európou a Ďalekým východom, na ktorý uvalila veľmi vysoké clo a poplatky. Z tohto dôvodu bolo pre európske kresťanské štáty potrebné nájsť nové cesty, ktoré by sa vyhli územiu Osmanskej ríše. Až Krištof Kolumbus presvedčil španielskych vládcov, že do Ázie dokáže doplávať západnou cestou. Ale ešte pred reálnym objavením Nového sveta sa začali spory medzi Španielskom a Portugalskom o nepreskúmané územia. Tieto rozhodol pápež, no neskôr pokračovali vzájomné rokovania medzi zástupcami oboch kráľovstiev, ktoré vyvrcholili podpísaním Tordesillaskej zmluvy v roku 1494. Táto stanovila deliacu líniu nových území na 350 námorných míľ na západ od ostrovov Zeleného mysu, vďaka čomu získalo Portugalsko rozsiahle územia budúcej Brazílie. K samotnému objaveniu Ameriky došlo v roku 1492, no až Talian Amerigo Vespucci rozpoznal, že skutočne ide o nový svetadiel a na jeho počesť dostal nový svetadiel svoje meno. Najväčším lákadlom pre objaviteľov boli drahé kovy, ktoré vlastnili jednak miestne indiánske civilizácie a ktoré sa hojne nachádzali aj v zemi niektorých častí Ameriky. Prví Španieli sa usadili na karibskom ostrove Hispaniola, pričom už tu sa správali k miestnym indiánom veľmi kruto, čo s nepáčilo ani niektorým predstaviteľom katolíckej cirkvi, hlavne z rádu Dominikánov. Už v roku 1500 tak boli indiáni vyhlásení za slobodných podaných španielskeho kráľa a bolo tak zakázané ich zotročovanie. Povolené bolo iba v tzv. spravodlivej vojne. Neskôr boli tieto pravidlá ešte upravené tak, že vyžadovali od indiánov uznanie zvrchovanosti španielskeho kráľa, pápeža a právo šírenia kresťanstva. V prípade, ak by tieto požiadavky indiáni neuznali, mali Španieli právo viesť s nimi spravodlivú vojnu a v prípade zajatia ich zotročiť. Prví Španieli dorazili do susedného Peru zo severu z Panamy na začiatku roka 1532. Ríša Inkov, ktorá vtedy ovládala najpodstatnejšie časti súčasnej Bolívie sa v tej dobe nachádzala v občianskej vojne, kedy proti sebe bojovali synovia posledného kráľa, nevlastní bratia Huáscar a Atahualpa. Španielov viedol Francisco Pizarro a Diego de Almagro. Španieli využili zložitú situáciu, v ktorej sa Inkovia nachádzali, podarilo sa im Inkov poraziť a zajať Atahualpu, ktorému sa pred tým podarilo poraziť nevlastného brata a vyhrať tak občiansku vojnu. Atahualpa sa v zajatí stal v podstate iba bábkovým kráľom, no napriek tomu ho neskôr Španieli popravili. V ďalšom období vládli indiánom v Peru pomocou dosadených a podriadených náčelníkov a miestnych vládcov. Ak sa náhodou títo vzbúrili, Španieli spravidla tieto revolty tvrdo potlačili, hlavne vďaka pomoci od iných indiánskych kmeňov, ktoré si takto riešili staré spory s Inkami.
Indiánske spoločenstvá boli v čase španielskej expanzie do oblasti na strane európskych dobyvateľov, keďže Inkov považovali za cudzích okupantov. Španieli tak nemuseli na územie súčasnej Bolívie v počiatkoch vôbec vojensky zasahovať. Až spory medzi samotnými Španielmi spôsobili, že do oblasti dorazilo v roku 1535 španielske vojsko. Jednalo sa o vojsko Diega de Almagra, hlavného spojenca Pizarra pri ovládnutí Ríše Inkov, ktorý však už v tej dobe mal s Pizarrom veľké spory. Na územie Bolívie bol Almagro vyslaný na prieskumnú expedíciu práve Pizarrom, ktorý mu tak chcel zabrániť ovplyvňovať dianie v Peru. Španieli vtedy prešli cez celú Bolíviu až na sever súčasnej Argentíny a následne do Čile. V roku 1538 prišla do oblasti hľadať drahé kovy španielska expedícia, ktorú viedli bratia Francisca Pizarra Hernando a Gonzalo. Táto expedícia založila na území Bolívie aj prvé španielske mesto La Plata. V roku 1545 boli konečne objavené významné ložiská drahých kovov, konkrétne striebra na hore Cerro Rico, pod ktorou následne vzniklo mesto Potosí. Bola to významná správa, keďže v tej dobe už prebiehala občianska vojna medzi samotnými španielskymi dobyvateľmi. Význam Bolívie pre jej nerastné bohatstvo si uvedomovali aj v samotnom Španielsku a tak začali s väčším osídľovaním. V roku 1548 Španieli založili La Paz, ktoré malo byť dôležitým oporným bodom Španielov medzi striebornými baňami v Potosí a prístavmi v Tichom oceáne. Územie súčasnej Bolívie sa tak stalo najdôležitejšou časťou španielskych kolónii v celej Amerike. Už o ďalšie dva roky neskôr došlo k administratívnemu rozdeleniu krajiny na Horné a Dolné Peru, čím získala Bolívia svoje prvé pomenovanie to práve Horné Peru.
Horné Peru ako súčasť Miestokráľovstva Peru
thumb|[[Francisco de Toledo patrí medzi najvýznamnejších miestokráľov Peru. Vďaka jeho reformám sa podarilo výrazne zvýšiť ťažbu striebra v Hornom Peru.]] So skutočnou správnou organizáciou amerických kolónii Španielska sa začalo za vlády kráľa Filipa II. na konci 60. rokov 16. storočia. Horné Peru bolo pričlenené k Miestokráľovstvu Peru, ktoré bolo najvyššou správnou a vládnou jednotkou v Južnej Amerike. Miestokráľovstvo sa ďalej delilo na tzv. audiencie a územie Horného Peru sa stalo Audienciou Charcas s hlavným mestom Chuquisaca (ktoré Španieli pred tým založili ako La Plata). Východ Horného Peru však Španieli nemali pod reálnou kontrolou, formálne tam však zriadili guvernérstva. Kráľ presadil v roku 1569 na miesto miestokráľa Peru Francisca de Toledo. Prvé zákonné úpravy, ktoré upravovali správu kolónii boli prijaté už v roku 1573, no trvalo ďalších viac ako 100 rokov, kým boli prijaté komplexné zákony. Práve Toledo mal byť tým, kto nové predstavy kráľa o správe Ameriky realizuje. Toledo bezprostredne po svojom príchode do Peru začal s kontrolou krajiny, ktorá mu trvala päť rokov. Snažil sa študovať právo Inkov, z ktorého si bral príklad pre správu Peru. Súčasne sa však snažil hľadať právne dôvody, ktoré by predchádzajúcu vládu Inkov právne spochybňovali. Zaobchádzanie s indiánmi sa snažil robiť podľa ich pravidiel a tradícii, ktoré prispôsobil španielskym potrebám. Indiánov sa snažil premiestňovať do tzv. redukcii, kde síce boli viac chránení voči neprávostiam Španielov, no súčasne tým rozbil ich spoločenstvá. Indiáni však boli naďalej zneužívaní na tvrdú povinnú prácu, pričom faktom je, že hlavným cieľom Toleda bolo zefektívnenie ťažby striebra a vyplácania indiánskej dane. Toledo vládol viac ako 11 rokov a je považovaný za jedného z najvýznamnejších miestokráľov Peru. Tieto opatrenia pomohli zlepšiť ťažbu do takej miery, že čoskoro došlo k vyťaženiu povrchových žíl a tak sa muselo začať vo vnútri hôr, súčasne nebolo v Hornom Peru dostatok pracovnej sily potrebnej na ťažbu. Do baní tak museli posielať povinne mužov všetky indiánske komunity z Horného Peru v rámci pracovnej povinnosti, tzv. mita, ktorú Toledo kvôli tomu obnovil. To umožnilo masívny nárast ťažby a v Potosí tak na začiatku 17. storočia žilo až 160 000 ľudí. V miestokráľovstve sa postupne vytvorili rôzne spoločenské a sociálne skupiny. Hlavné rozdelenie bolo na menšinových Španielov a väčšinových indiánov. V krajine však žili tisíce čiernych otrokov, ich počet v Hornom Peru však bol obmedzený, lebo ťažkú prácu v tak vysokej nadmorskej výške dokázali znášať iba indiáni. Stále väčšiu časť populácie tvorili mestici, teda miešanci Španielov a indiánov a tzv. kreoli, čo boli potomkovia Španielov narodení už v Amerike. Kreoli boli presvedčení, že ich práva sú potláčané Španielmi, ktorí do Ameriky prišli zo Španielska, čo od počiatku vytváralo napätie v spoločnosti. Mestici zas tvorili jadro nespokojnej španielskej chudoby, pričom k tejto chudobe sa radili aj pošpanielčení indiáni (tzv. ladinos), mulati a slobodní černosi.
Najvýznamnejším miestom sa postupne stalo banícke centrum Potosí, ktoré spolu s hlavným mestom Lima ovplyvňovalo smerovanie celého miestokráľovstva. Práve na prosperitu týchto dvoch miest sa sústreďovala väčšina produkcie miestokráľovstva a súčasne od ťažby drahých kovov v Potosí a obchodnej bilancie oboch menovaných miest na druhej strane závisel zvyšok kolónie. Hlavné mesto Lima malo výnimočné postavenie, ktoré spočívalo v tom, že všetok obchod miestokráľovstva musel prechádzať cez Limu bez ohľadu na vzdialenosť miesta, kde došlo k jeho vyprodukovaniu. Aby vláda vytvorila konkurenciu veľkostatkárom, tzv. encomenderom, začala voľnú pôdu prideľovať chudobným záujemcom z radov Španielov. Pôda sa uvoľnila v dôsledku úbytku indiánskej populácie. Ale aj na nových španielskych poliach museli pracovať znova iba indiáni. Mesto Cochabamba a jeho okolie sa zas stalo významným poľnohospodárskym centrom Horného Peru, ale i celého miestokráľovstva. S rastom Horného Peru a predovšetkým banských miest ako Potosí alebo Oruro začala rapídne rásť aj kriminalita a etnické nepokoje. Po smrti španielskeho kráľa Karola II., ktorý nemal následníka vypukla tzv. vojna o španielske dedičstvo. Po vojne sa novým kráľom stal Filip V. z dynastie Bourbonovcov. Zmena vládnucej dynastie priniesla zásadné zmeny aj do fungovania španielskych kolónii v Amerike, ktoré prevzali neefektívny spôsob vládnutia zo Španielska, ktorý začal fungovať práve po nástupe nového kráľa na trón. Všetky tovary museli povinne z Limy odchádzať ďalej do konkrétneho prístavu a iba z neho mohli prichádzať do iného konkrétneho prístavu v Španielsku. To výrazne komplikovalo obchod a izolovalo kolónie. Túto situáciu tak začali využívať piráti a pašeráci z Anglicka, Francúzska či Holandska, ktorí jednak napádali španielske lode a prístavy a jednak pašovali tovar z iných štátov, čo bolo zakázané. Príliv bohatstva z Ameriky sa kvôli tomu znižoval a tak museli Bourbonovci pristúpiť k reformám. Najdôležitejšie zmeny spočívali v územných a správnych úpravách, ktoré vyvstávali z rastu významu Venezuely, Čile, či Buenos Aires. Práve Buenos Aires a oblasť Río de la Plata sa stávali kľúčovými, keďže tovar prepravovaný z Horného Peru do Španielska tadiaľto bol oveľa lacnejší, než v prípade jeho prepravy cez Peru a Panamu. Buenos Aires sa stalo hlavným cieľom zahraničných pašerákov, ktorí si tieto skutočnosti naplno uvedomovali. Z tohto dôvodu v roku 1721 povolilo Španielsko obchodovanie aj z prístavu v Buenos Aires.
Dôvody konfliktu
thumb|[[Pedro Domingo Murillo viedol v roku 1809 prvú skutočnú vzburu proti vláde Španielov v Hornom Peru, ktorá sa odohrala v meste La Paz. Táto vzbura znamenala de facto prvý pokus o vyhlásenie nezávislosti.]] V roku 1792 bolo vykonané sčítanie ľudu v Peru (vrátane Horného Peru), ktoré udávalo, že tam žilo spolu o niečo viac ako jeden milión ľudí. Z toho bolo 136 tisíc Španielov a kreolov a 608 tisíc indiánov. Koniec 18. storočia bol v Španielsku poznačený smrťou kráľa Karola III., ktorého vystriedal nie veľmi schopný Karol IV., ktorý nejavil záujem o reálne vládnutie. Tým sa pokusy o reformy v kráľovstve v podstate skončili, dokonca došlo aj k zrušeniu časti zmien, ktoré presadil ešte bývalý kráľ. Na vedúce miesta si rôzne záujmové skupiny začali dosadzovať kandidátov, ktorí taktiež neboli veľmi schopní. Riziká si uvedomovali aj niektorí čelní predstavitelia Španielska, ktorí poukazovali predovšetkým na nespravodlivé postavenie kreolov v Amerike. V roku 1805 sa uskutočnila bitka pri Trafalgare, v ktorej Španielsko stratilo väčšinu svojej flotily. Tým sa začala postupne znižovať závislosť španielskej Ameriky na Španielsku. Británia začala následne blokovať Atlantický oceán, čo situáciu ešte zhoršilo, keďže do Ameriky nevedeli Španieli preplaviť suroviny potrebné na ťažbu striebra a iné dôležité tovary. To výrazne obmedzilo ťažbu a výrobu v Hornom Peru, ale i celej španielskej Amerike, zvýšilo nezamestnanosť a chudobu. Miestni kreoli boli navyše nespokojní so svojim postavením, pretože sa domnievali, že im Španielsko odopiera ich podiel na moci, ktorú mohli mať iba Španieli narodení priamo v Španielsku. Cieľom teda nebola ani tak nezávislosť, ako získanie moci.
V roku 1808 donútil francúzsky vládca Napoleon Bonaparte španielskeho kráľa Karola IV. abdikovať a jeho dediča Ferdinanda nechal uväzniť. Na španielsky trón Napoleon dosadil svojho brata Jozefa. Tým sa Španielsko dostalo do vojny, čo spustilo obdobie bezvládia, ktoré vyplnili vlády chúnt, resp. regentskej vlády, čo zapríčinilo debaty o tom, kto má v prípade neprítomnosti kráľa právo vládnuť a ktorému územiu. Vďaka tomu sa postupne vyrovnávali rozdiely v životnej úrovni medzi Španielskom a centrom jeho vlády v Južnej Amerike. Súčasne so zvyšovaním životnej úrovne sa začala zvyšovať tiež miera nespokojnosti s vládou Španielska, no zlý vzťah k materskej krajine podporovali aj zahraniční obchodníci z iných európskych štátov. Udalosti v Európe však začali negatívne ovplyvňovať život v španielskej Amerike. V Španielsku prebiehalo v podstate občianske povstanie proti Napoleonovi, no keďže Španielsko bolo vazalským štátom Francúzska, pripojilo sa k nemu vo vojne voči Británii, kde však Francúzsko nebolo úspešné. Už v roku 1806 sa tak vylodilo pri Buenos Aires približne 2 000 britských vojakov a mesto na určitý čas obsadili. Po vytlačení z Buenos Aires Briti obsadili Montevideo. Britov však nedokázalo vyhnať španielske kráľovské vojsko, ale miestni milicionári, čo bol ďalší impulz pre separatistické tendencie v regióne. Po porážke Britov sa vlády v niektorých častiach španielskej Ameriky ujali miestne chunty, ktoré boli zriaďované na dobu, kým sa na španielsky trón nevráti legitímny panovník. Niektoré chunty v Hornom Peru však odmietli legitimitu odbojovej chunty v Španielsku, ktorú považovali iba za regionálnu vládu. Situácia v Hornom Peru sa v roku 1809 postupne vyostrila, keď v meste Chuquisaca prevzala vládu miestna správa. Tá však nebola protišpanielska, jednalo sa skôr o mocenský boj medzi samotnými Španielmi. No v La Paze vypuklo dokonca otvorené povstanie proti vláde miestokráľovstva, ktoré viedol miestny obchodník Pedro Domingo Murillo. Hlavnou požiadavkou bolo, aby peniaze z daní vybraných v Hornom Peru zostali na jeho území a neboli prenášané do Buenos Aires. V La Paze sa začali objavovať prvé otvorené výzvy na nezávislosť v oblasti. Aby boli nepokoje v Hornom Peru potlačené, vyslali sem svoje vojsko obe miestokráľovstvá, teda Río de la Plata aj Peru. Snaha o nastolenie poriadku bola rýchlo úspešná a desiatky vzbúrencov boli popravených. V Hornom Peru tak kráľovské vojsko vrátilo situáciu do pôvodného stavu. Zástancom španielskej nadvlády sa postupne podarilo spacifikovať väčšinu vzbúr, ale aj regionálnych chúnt, ktoré sa rozšírili po španielskej Amerike. Jedinou, ktorá dokázala odolať bola chunta v Buenos Aires a čiastočne severná časť Južnej Ameriky.
Májová revolúcia a boje o Horné Peru
V Buenos Aires vybrali za nového veliteľa severného vojska Manuela Belgrana, ktorému sa podarilo zreorganizovať armádu a niekoľkokrát porazil rojalistov, čo spôsobilo nové povstania v Hornom Peru. V polovici roka 1813 tak vojsko Spojených provincii La Platy (ako sa formálne pomenoval nový útvar vzniknutý po Májovej revolúcii ) začalo druhé ťaženie do Horného Peru. Podarilo sa mu obsadiť viacero miest vrátane Potosí. Už na jeseň sa však rojalistom podarilo patriotov znova poraziť. Tí počas ústupu z Horného Peru znova toto územie drancovali, mesto Potosí dokonca vážne poškodili. V januári 1814 tak prevzal velenie severného vojska Buenos Aires José de San Martín. Ten pochopil, že ovládnutie Horného Peru z juhu bude veľmi zložité, presunul sa preto na západ, kde sa začal pripravovať na inváziu do Čile. V tom istom období vypuklo v meste Cusco nové povstanie indiánov, ktoré sa rozšírilo až do Horného Peru. Vzbúrencom sa podarilo dokonca obsadiť La Paz a v celej oblasti viedli gerilovú vojnu, čím sa stalo územie Horného Peru veľmi nepokojným.
Napriek rozhodnutiu viesť novú inváziu cez Čile sa vláda v Buenos Aires pokúsila v roku 1815 ešte o jeden útok na Horné Peru z juhu, no aj toto ťaženie po počiatočných úspechoch skončilo porážkou. Nasledoval ešte jeden menší štvrtý neúspešný útok. 9. júla 1816 vyhlásili Spojené provincie La Platy formálne nezávislosť. V tom istom období bol novým miestokráľom Peru menovaný generál Joaquín de la Pezuela.