cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolibríkovité
Systematika
U niektorých autorov všetky (alebo takmer všetky) slovenské rodové mená rodov z tejto čeľade majú podobu "kolibrík" (napr. namiesto názvov prilbiarik, jagavec, patagónčan atď. je u niektorých autorov vždy len názov kolibrík), o tom pozri článok kolibrík.
Zdroje kapitoly Systematika sú:
Právny poriadok
Právny poriadok je súbor právnych noriem platných v konkrétnej spoločnosti (najmä v určitom štáte). Ide tak o zužujúci pojem k právnemu systému aj keď názory právnej teórie a právnej filozofie sa v tomto ohľade rôznia a dnes už skôr prevláda názor, že ide o pojmy synonymné.
Najvýznamnejšie miesto v právnom poriadku patrí ústave štátu, prípadne aj ďalším ústavným zákonom, od ktorých odvodzujú svoju legalitu aj ostatné právne predpisy - zákonné nariadenia vlády, vyhlášky a iné všeobecne záväzné predpisy. Medzi jednotlivými právnymi predpismi musí byť určitá hierarchia záväznosti a všetky musia byť v súlade s ústavou.
Taras Buľba
Taras Buľba je historická novela Nikolaja Vasilieviča Gogoľa. Prvýkrát vyšla v jeho zbierke Mirhorod v roku 1835. Námet čerpá z ukrajinských dejín 16. – 17. storočia. Rozpráva príbeh starého kozáka Tarasa Buľbu a jeho dvoch synov Andrija a Ostapa. Tarasovi synovia študujú na akadémii v Kyjeve a vracajú sa domov. Všetci traja sa vydávajú na cestu k Záporožskej Siči v súčasnosti lokalizovanej v Ukrajine, kde sa pripoja k ďalším kozákom a idúcim do vojny proti poľskej šľachte.
998 Bodea
998 Bodea je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil K. Reinmuth 6. augusta 1923.
Fresnes-sur-Apance
Fresnes-sur-Apance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
998 Bodea
Lista de asteroidi
Fresnes-sur-Apance
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Taras Buľba
Taras Buľba je Gogoľova najdlhšia novela. Práca je charakteristická tým, že v povahy postáv nie sú zveličené alebo groteskné ako bolo zvyčajné v Gogoľových neskorších dielach. Tento príbeh možno chápať v kontexte hnutia romantického nacionalizmu v literatúre, ktoré sa vyvinulo zo spojenia historických národných tém a romantických ideálov. Príbeh je bohatý na dobrodružné a bojové scény, má však aj prvky Gogoľovho charakteristického humoru.
Fresnes-sur-Apance
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Taras Buľba
Dej
Dvaja synovia Tarasa Buľbu, Ostap a Andrij, sa vracajú domov z kyjevského seminára. Ostap má pravého nebojácneho kozáckeho ducha, Andrij má viac romantické črty. Počas svojho pobytu v Kyjeve sa zamiloval do mladej poľskej šľachtičnej, dcéry významného šľachtica v Dubne, ale po niekoľkých stretnutiach, Poľka odchádza domov spolu s jej rodinou. Ako kozák sa Taras Buľba vydal na cestu, aby dal svojim synom príležitosť zapojiť sa do bojov, pretože kozák nie je muž a nežení sa, kým nebojoval. Taras spolu so synmi dorazili do tábora kozákov - slávnej Záporožskej Siče, ktorá je veľmi živým miestom, plným kozáckej družnosti. Taras chce zburcovať kozákov do boja. Taras sa snaží nahradiť atamana, pretože ten sa zdráha porušiť mier uzavretý s Poliakmi a s ostatnými nepriateľmi kozákov, aby tým vytvoril príležitosť na boj.
Fresnes-sur-Apance
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vretenná kosť
Vretenná kosť alebo rádius (lat. radius) patrí medzi kosti hornej končatiny človeka.
Vretenná kosť je uložená v predlaktí, na jeho palcovej strane. Je to dlhá kosť, rozlišujeme na nej telo a dva konce, proximálny a distálny.
Forma práva
Forma práva je štátom uznaná a vopred definovaná podoba súborov právnych noriem. Štát spravidla ústavou a zákonmi definuje tieto formy z hľadiska ich prijímania ako aj ich realizácie. Z hľadiska právnej istoty sa tak definuje čo je záväzné a kto a za akých podmienok má právo takéto záväzné predpisy vydávať.
Príkladom môže byť ustanovenie Ústavy Slovenskej republiky v článku 68 - Vo veciach územnej samosprávy môže obec vydávať všeobecne záväzné nariadenia.
Observácia
Observácia (lat.) je pozorovanie, dohľad, meranie.
Talairan
Talairan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 367 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ghaznovci
náhľad|Ghazníjsky sultanát (mapa) náhľad|Ghazníjska minca (je na nej vyrazený Masúd I. z Ghazny s menom Masúd arabským písmom) Ghaznovci bola turkická dynastia, ktorá v rokoch 977 až 1187 vládla sunnitskému štátu dnes nazývanému Ghazníjsky sultanát. Ríša sa nachádzala v dnešnom Afganistane, časti severnej Indie a Chorasáne (Irán). Dynastia je pomenovaná podľa sídla Ghazní s historickým slovenským názvom Ghazna v provincii Ghazní. Dynastiu založil Sebüktigin.
Zoznam členov dynastie:
Sainte-Marie (Pyrénées-Orientales)
Sainte-Marie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tovarnícky park
Tovarnícky park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Tovarníky v okrese Topoľčany v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1984 na rozlohe 16,3482 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Záhrada (chránený areál)
Záhrada je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Závada v okrese Topoľčany v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2010 na rozlohe 20,0256 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia chráneného areálu je zabezpečenie ochrany biotopu európskeho významu: Porasty borievky obyčajnej (5130).
Tibetská mystika
Tibetská mystika je súčasť tibetskej kultúry, aspekt bönizmu a lamaizmu.
Tibetská mystika je hĺbková pozitivna psychológia, ktorá psychické faktory chápe ako do značnej miery nezávislé od človeka, ako obmeny najvyššieho ducha, takže len vzájomný pomer týchto javov určuje povahu reakcií, ktoré mystik vyvoláva tlakmi vôle buď na vlastnú bytosť alebo na zoskupenie psychických síl priestoru. Zmyslom mystiky je uviesť skrytý vnutorný svet do pôsobivej aktivity, aby človek poznal, že nie je trpným činiteľom na pláni sveta, ktorý ho premáha, čiže aby sa poučil, že je sám tvorcom svojich osudov. Vonkajšie udalosti sú len výsledkom pomerov subjektu k vonkájšiemu svetu.
Urban VI.
Urban VI., vlastným menom Bartolomeo Prignano (* 1318, Itri – † 15. október 1389, Rím) bol 202. pápež.
Pápežský úrad zastával v dobe od 8. apríla 1378 do svojej smrti.
Juraj Mojžišovič
Juraj Mojžišovič (Mojzsissovics, Mojsisovics) (* 20. apríl 1799, Ivančiná – † 10. marec 1860, Viedeň) bol lekár – chirurg.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, právo v Bratislave, od roku 1820 medicínu na lekárskej fakulte vo Viedni. Od roku 1832 primár chirurgického oddelenia na viedenskej klinike. Chirurg, špecialista na zlomeniny. Venoval sa aj balneológii. Zaslúžil sa o propagovanie slovenských kúpeľov v zahraničných časopisoch. Člen viedenského lekárskeho spolku.
Ondrej Mojžiš
Životopis
Navštevoval ľudovú a meštiansku školu, 1920 sa vyučil za obchodného pomocníka v Banskej Bystrici, neskôr predavač (od 1922). Zakladajúci člen a tajomník Červených odborov (1922), tajomník a predseda Jednotného zväzu súkromných a obchodných zamestnancov (do roku 1938). Zakladajúci člen a prvý predseda Komunistického zväzu mládeže Československa v Banskej Bystrici. Člen mestského zastupiteľstva (od 1930) a prvý podstarosta Banskej Bystrice (1937-1938). Zakladateľ RNV, zúčastnil sa na prípravách SNP, prispel k riešeniu úloh Banskej Bystrice ako centra povstania. V roku 1952 predseda KV KSS v v Banskej Bystrici. Riaditeľ Krajského podniku obchodu s potrebami pre domácnosť v Banskej Bystrici (1955-1956).
3223 Forsius
3223 Forsius je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 7. septembra 1942.
Lakťová kosť
Lakťová kosť (lat. ulna) patrí medzi kosti hornej končatiny človeka.
Lakťová kosť je typická dlhá kosť, uložená je na malíčkovej strane predlaktia. Skladá sa z tela a dvoch koncov, proximálneho a distálneho...
Malá Prašivá
Malá Prašivá je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách v blízkosti Vyšní Lhoty pri severnom okraji CHKO Beskydy. Dosahuje výšku 706 m n.m. Na jej vrchole sa nachádza Chata Prašivá a Kostol svätého Antona Padovskeho zo 17. storočia.
Názov
Pomenovanie "Prašivá" pochádza z predkresťanskej doby, kedy sa do lesov na svahoch hory vyvážali ľudia chorí tzv. Prašivinou.
Poloha
Hora sa nachádza v katastri obce Vyšní Lhoty. Malou Prašivou začína hrebeň, ktorý ďalej pokračuje Prašivou, Čuplom, Lipí, Ropičkou, Príslop, Velkým Lipovým a Ropicou.
Kostol
Takmer na vrchole Malej Prašivej sa nachádza drevený kostol z roku 1640 zasvätený sv. Antonovi Padovskému. Prašivá sa postupne stala významným pútnickým miestom pre Tešínsko aj neďalekú Moravu a Slovensko. Púte sa na Prašivú (ľudovo "Prašivku") konajú doteraz.
Chata
thumb|Chata Prašivá (2006) Už od konca 19. storočia sa uvažovalo o tom, že by na Prašivej mala vzniknúť turistická chata. Keď sa 1. septembra 1910 konala ustanovujúca schôdza spolku Beskydskej jednoty sliezskej, jedným z jeho cieľov bola výstavba turistickej chaty na Prašivej. Ich úmysel bol okrem iného motivovaný snahou podporiť turistický ruch Čechov po Beskydách, pretože väčšina vtedajších beskydských turistických ubytovní patrila Nemcom. Beskydská jednota sliezska v roku 1912 odkúpila stavebnú parcelu pri vrchole Prašivej od manželov Velčovských a začala chystať plány na výstavbu. Následkom prvej svetovej vojny však bola stavba chaty odložená a znovu sa o nej začalo uvažovať v roku 1918.
Počas druhej svetovej vojny pripadla chata nemeckému turistickému spolku Beskidenverein a prístup do nej bol zakázaný. Po februári 1948 bola chata znárodnená, po roku 1989 pripadla Klubu českých turistov Frýdek-Místek.
Obsesia
Obsesia je nutkavá predstava pri niektorých poruchách, chorobne sa vnucujúca predstava; duševná choroba s vtieravými stavmi, posadnutosť - psychodelikt.
Nova (astronómia)
Keď sa v blízkosti bieleho trpaslíka nachádza iná hviezda, často sa stáva, že ako táto hviezda starne a expanduje na červeného obra, jej vonkajšia atmosféra je odčerpávaná gravitačnou silou bieleho trpaslíka. Zachytené plyny sú zložené prevažne z vodíka a hélia, dvoch základných zložiek hmoty vesmíru. Plyny sú na povrchu bieleho trpaslíka zhustené jeho obrovskou gravitáciou. Počas nasávania ďalšieho materiálu sú tieto plyny stláčané a zahrievané na obrovské teploty. Nakoniec sa tlak a teplota vnútri vodíkovej vrstvy zvýšia natoľko, že spustia jadrovú reakciu, ktorá náhle premení veľké množstvo vodíka na hélium a iné, ťažšie prvky.
Obrovské množstvo energie, ktoré sa pri tomto procese uvoľní, vyvrhne ostávajúce plyny preč z povrchu bieleho trpaslíka a vytvorí tak extrémne jasnú, avšak krátkotrvajúcu explóziu svetla. Toto jasné svetlo, ktoré existuje len zopár dní, dalo vzniknúť názvu nova, čo po latinsky znamená "nová"; starovekí astronómovia videli tento úkaz na nočnej oblohe tam, kde predtým nebola žiadna hviezda a verili, že na tom mieste vznikla „nová hviezda“.
Biely trpaslík môže potenciálne vytvoriť viacero nov, pokiaľ vodík z hviezdy pokračuje v hromadení sa na jeho povrchu. Príkladom je RS Ophiuchi, ktorá zažiarila päťkrát (v rokoch 1898, 1933, 1958, 1967, a 1985). Tento proces pokračuje, dokým biely trpaslík nedosiahne Chandrasekharovu medzu (1,44-násobok hmotnosti Slnka). Po jej prekročení dôjde k zapáleniu termonukleárnej syntézy, ktorá má za následok rozmetanie bieleho trpaslíka. Túto udalosť pozorujeme ako supernovu typu Ia. Vo všeobecnosti však supernova zahŕňa odlišné procesy a tiež oveľa väčšie energie a nemala by byť zamienaná za bežné novy.
Príležitostne je nova natoľko jasná, že je viditeľná aj voľným okom. Posledným príkladom bola Nova Cygni 1975 (V1500). Táto nova sa zjavila 29. augusta 1975 v súhvezdí Labuť a dosiahla jasnosť 2 magnitúd.
Klaus Barbie
Klaus Barbie (* 25. október 1913 Bad Godesberg, Nemecké Cisárstvo – † 25. september 1991 Lyon, Francúzsko) bol nemecký nacistický dôstojník, príslušník Waffen-SS, veliteľ nacistickej polície Gestapa v Nemcami okupovanom francúzskom meste Lyon počas druhej svetovej vojny a vojnový zločinec.
Život
Narodil sa v nemeckom Bad Godesbergu blízko Bonnu v rodine učiteľov. V roku 1935 sa pripojil k nacistickej tajnej službe Sicherheitsdienst. Po začiatku vojny bol poslaný najprv do Nemcami okupovaného Holandska, v roku 1942 do francúzskeho Dijonu a v novembri toho istého roku do Lyonu, kde sa stal hlavným veliteľom miestneho Gestapa. V tejto funkcii sa stal neslávne známy pod prezývkou Mäsiar z Lyonu, keďže sa osobne podieľal na mučení väzňov a stal sa zodpovedným za smrť vyše 4000 ľudí. Známym sa stal prípad uväznenia a mučenia vrcholného predstaviteľa francúzskeho hnutia odporu Jeana Moulina, ktorého Barbie pravdepodobne osobne ubil na smrť, či jeho nariadenie deportácie 44 židovských detí zo sirotinca v Izieu do koncentračného tábora Auschwitz. Po vojne pôsobil ako informátor pre kontrašpionážnu tajnú službu americkej armády, ktorá ho kvôli tomu zatajovala pred francúzskymi spojencami a chránila pred stíhaním, hoci bol v neprítomnosti odsúdený na trest smrti. V roku 1951 mu americká CIA pomohla odisť aj s rodinou do Argentíny, krátko nato sa usadil v Bolívii, kde žil v utajení ako bohatý obchodník Klaus Altmann.
V Bolívii pôsobil Barbie ako dlhoročný blízky spolupracovník miestnych pravicových vojenských režimov, zúčastnil sa napr. príprav na vojenskom puči, ktorý dostal k moci v roku 1980 diktátora Luis García Mezu. Barbie navyše ako dôstojník bolívijskej tajnej služby vyučoval v rámci protipartizánskeho boja techniky mučenia a pomáhal vypracovávať plány na koncentračné tábory pre bolívijských politických väzňov, údajne sa tiež podieľal na zajatí a smrti Ernesta Che Guevaru.
Barbieho v Bolívii už v r. 1971 odhalili známi lovci nacistov Serge a Beáta Klarsfeldovci, no až 19. januára 1983 ho vláda novozvoleného demokratického prezidenta Hernána Silesa vydala do Francúzska. Tam čelil stíhaniu za zločiny, ktorých sa dopustil medzi rokmi 1942 a 1944 v Lyone. Súdny proces s nim sa oficiálne začal 11. mája 1987 a vyvrcholil 4. júla toho istého roku jeho odsúdením na doživotie za zločiny proti ľudskosti. Zomrel o štyri roky neskôr vo veku 77 rokov na leukémiu v lyonskej väznici.
Nut (bohyňa)
Nut (🇪🇬) alebo Nuit alebo Newet alebo Neuth je podľa onskej kozmogónie jednou z deviatky prvotných božstiev (Enneady) a bohyňou zosobňujúcou nebesá (jej meno znamená v preklade noc). Nutine telo bolo pokryté hviezdami. Nebeské telesá, planéty, mesiac a neskôr i samotné slnko, údajne putovali jej útrobami a rodili sa nadránom v krvi, ktorá robila zore červenými, nanovo. Medzi ďalšie tituly bohyne patria „Pokrývačka neba“, „Tá, ktorá chráni“, „Pani všetkého“ a „Tá, ktorá vládne tisícim dušiam“.
Nut bola považovaná za dcéru boha Šova, sucha, a bohyne Tefnut, vlhkosti (zriedkavejšie za dcéru boha Ré). Jej bratom a manželom bol Geb, zem, s ktorým mala štyri deti – Usireva, Eset, Sutecha a Nebtet. Podľa mýtov pôvodne jestvovala s Gebom v neustálom sexuálnom styku, ale Šov (či Tefnut) ich oddelil. Ak by sa opäť spojila s Gebom, ako verili Egypťania, prinieslo by to svetu, ktorý jestvoval medzi nimi dvoma, skazu.
Podoba
Nut bola zobrazovaná ako žena napnutá na špičkách prstov nôh aj rúk. Jej štyri končatiny sa vraj dotýkali štyroch svetových strán. Často bola kreslená na vnútornú dosku sarkofágov, ako chráni mŕtveho. Aj rakvy bývali natierané na tmavomodro a ozdobené hviezdami, ktoré mali zobrazovať Nut. Niekedy bola zobrazovaná s guľatým krčahom na hlave, čo bola aj súčasť jej hieroglyfického mena. Džbán bol súčasne hieroglyfickým znakom pre lono. Niekedy bola Nut zobrazovaná aj ako krava, ktorej telo je oblohou, sykomora alebo prasnica s početnými prasiatkami, ktoré predstavovali hviezdy na nebi.
Posvätným symbolom Nut bol rebrík maket, ktorý použil Usire, aby vstúpil do jej nebeských výšin. Maket bol vkladaný do hrobov, aby ochraňoval zosnulých a priniesol pomoc boha mŕtvych.
Bohyňa-ochrankyňa mŕtvych
Nut bola považovaná za naklonenú mŕtvym, ktorí sa na ňu obracali ako sa deti obracajú na svoju matku: „Ó, moja matka Nut, rozprestri sa nado mnou, aby som mohol byť umiestnený medzi nehynúce hviezdy, ktoré sú v Tebe a neumrel som.“ Verilo sa, že Nut berie mŕtvych na svoje hviezdne nebo a tu ich napája jedlom a vínom: „Ja som Nut a prišla som, aby som vás zahalila a ochránila pred všetkými zlými vecami.“
Nut bola považovaná aj za ochranu pred silami chaosu, ktorá im bránili preniknúť do sveta.
Starí Egypťania nazývali každú ženu podľa Nut Nutrit (malá bohyňa).
Nymfománia
Nymfománia (iné názvy: andrománia, hysterománia, metrománia) je druh erotománie spočívajúci v nadmernej nenásytnej sexuálnej potrebe ženy, chorobná túžba žien po mužovi. Žena s touto chorobou sa označuje ako nymfomanka.
Saleilles
Saleilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ladislav Mňačko
Ladislav Mňačko (* 29. január 1919, Valašské Klobouky – † 24. február 1994, Bratislava) bol slovenský prozaik, básnik, dramatik a publicista, ktorého nazývali aj „zúrivým reportérom“, „červeným Hemingwayom“ alebo „slovenským Kischom“.
Životopis
Detstvo a mladosť prežil v Martine. Vyrastal v chudobnej robotníckej štvrti na Marxovej ulici, v ľavicovo orientovanom prostredí, ktoré formovalo jeho zmysel pre spravodlivosť a sociálne cítenie. Už v mladosti mali naňho vplyv marxistické a komunistické myšlienky. Vyučil sa za predavača v lekárni a neskôr pracoval ako stavebný robotník. V roku 1939 sa pokúsil neúspešne utiecť do ZSSR, neskôr sa v roku 1940 pokúsil prejsť cez nemecko-holandské hranice, za čo bol uväznený v koncentračnom tábore a na nútených prácach v Nemecku. V roku 1944 sa mu podarilo utiecť a aktívne sa zúčastnil 2. svetovej vojny v radoch partizánov. V roku 1945 sa stal členom KSČ. Na začiatku 50. rokov patril ako jeden z oddaných komunistickému režimu, k najprominentnejším novinárom. V rokoch 1945 – 1953 pracoval ako redaktor pre Rudé právo a Pravdu, v rokoch 1954 – 1966 bol spravodajcom v mnohých európskych a ázijských krajinách. V roku 1956 bol šéfredaktorom časopisu Kultúrny život. Časom však stratil nielen nadšenie pre komunizmus, priradil sa k jeho kritikom a nekompromisným odporcom, za čo bol perzekvovaný. náhľad|Hrob Ladislava Mňačka
Na jeseň roku 1967 odišiel aj so svojou židovskou manželkou do emigrácie do Izraela na protest proti postoju Československa v izraelsko-arabskej vojne, ktorá bola namierená proti Izraelu. Orgány Československej socialistickej republiky ho zbavili štátneho občianstva, zobrali mu titul zaslúžilého umelca a vylúčili z KSČ. Napriek tomu sa rozhodol vrátiť v marci 1968.
Druhá emigrácia, tentoraz podstatne dlhšia, nasledovala hneď po augustovej invázii vojsk Varšavskej zmluvy v roku 1968. 28. augusta 1968 emigroval s manželkou do Rakúska aby sa usadili pri Eisenstadte. Bol zbavený členstva v Zväze slovenských spisovateľov a jeho diela boli zakázané, stiahnuté z knižníc a skartované, jeho meno vygumovali z učebníc literatúry.
Mňačko sa v roku 1989 vrátil do Československa a vystupoval proti jeho rozdeleniu. Keď sa Československo pripravovalo na rozdelenie, sklamaný spisovateľ sa opäť sťahoval a v roku 1993 si za svoje bydlisko zvolil Prahu. Zomrel však (po krátkej hospitalizácii v ružinovskej nemocnici) nečakane počas jednej zo svojich návštev Bratislavy začiatkom roka 1994. Je pochovaný v obci Lukovištia na Gemeri.
Tvorba
Vo svojich literárnych začiatkoch sa prejavoval najmä ako básnik a dramatik, ktorý sa venuje angažovanej tvorbe. K próze sa začal prikláňať až neskôr, keď vydal zbierku poviedok Marxova ulica, no úspech dosiahol až v roku 1959, keď s výraznou odozvou vydal autobiografický román Smrť sa volá Engelchen (ktorý bol sfilmovaný režisérom Jánom Kadárom a Elmarom Klosom). Na počiatku 60. rokov opísal zákulisie politických procesov 50. rokov v knihe Oneskorené reportáže, ktorých význam býva porovnávaný dokonca s prácami Alexandra Solženicyna.
V exile sa venoval intenzívne písaniu a svoje (aj predchádzajúce) diela publikoval v nemčine. Vznikol tu celý rad scenárov pre televíziu, z nich deväť bolo zrealizovaných, osem prozaických kníh, a politické eseje Agresori (nem. Die Aggressoren) a román Siedma noc (nem. Die siebente Nacht).
Taurize
Taurize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 74 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Froncles
Froncles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Miloslav Mojžiš (architekt)
Miloslav Mojžiš (* 23. február 1940, Bystrá) je slovenský architekt.
Froncles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloslav Mojžiš (architekt)
Životopis
V roku 1946-1953 navštevoval Ľudovú školu v Slovenskej Ľupči, 1953-1958 študoval na JSŠ v Banskej Bystrici, 1959-1965 absolvoval štúdium na Stavebnej fak. SVŠT v Bratislave, odbor architektúra a stavba miest. Pôsobil v architektonickom  ateliéri Stavoprojektu Banská Bystrica, na Pôdohospodárskom projektovom ústave v Banskej Bystrici ako vedúci projektant a vedúci ateliéru (1968-1971, v Stavoprojekte Banská Bystrica ako vedúci projektant (1971-1978), v Mototranse Banská Bystrica ako vedúci projekcie (1978-1979), na Útvare hlavného architekta Stredoslovenského kraja ako vedúci expertíznej činnosti (1979-1990), ako predseda projektového družstva ESTING Zvolen (1989-1990) a riaditeľ spoločnosti ESTING, s.r.o., Zvolen. Od roku 1995 pôsobí ako súkromný podnikateľ. Spracoval mnohé urbanisticko-architektonické koncepcie, získal viacero cien v rámci umeleckých a architektonických súťaží, autor množstva architektonických projektov administratívnych,  priemyselných a obytných budov, interiérov a pamätníkov na Slovensku. V roku 1975-1989 bol členom Zväzu výtvarných umelcov (1984-1989) a Zväzu architektov, kde vykonával rôzne funkcie (1967-1989). Od roku 1990 je členom SAS a členom Komory architektov (od roku 2001). Venoval sa tvorbe a interpretácii populárnej a tanečnej hudby, účinkoval v umeleckom súbore Lúčnica. Zostavil Katalóg turistických útulní a prístreškov (spoluaut., 1981), Metodické pokyny pre vypracovanie samostatnej prílohy zelene k ÚPN-SÚ (1982).
Tieň
thumb|Renderované tiene v [[Blenderi]] Tieň je oblasť priestoru, kam priamo nedopadá svetlo zo zdroja svetla; v užšom zmysle len umbra.
Tieň sa nachádza v celom priestore za nepriehľadným telesom, na ktoré dopadá svetlo. Prierez tieňa je dvojrozmerný obrys alebo obrátená projekcia objektu, ktorý blokuje svetlo.
Úplný tieň sa nazýva umbra a je to priestor, do ktorého nevniká svetlo zo žiadneho svetelného zdroja. Polotieň alebo penumbra je priestor, do ktorého z niektorého zdroja svetlo vniká.
Plný tieň je tmavý priestor za telesom kam nevniká svetlo ani z jedného svetelného zdroja. Polotieň je priestor za telesom kam vniká svetlo iba z jedného svetelného zdroja.
Samuel Mojžišovič
Samuel Mojžišovič (Mojsissovics,) (* 10. február 1797, Ivančiná - † 7. november 1861, Szarvas) bol statkár, veľkoobchodník, publicista.
Záprstná kosť
Záprstná kosť patrí medzi kosti hornej končatiny človeka.
Samuel Mojžišovič
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici. Bol obchodným pomocníkom a úradníkom v Győri a Aszóde, veľkoobchodníkom s poľnohospodárskymi produktami a statkár v Szarvasi. Prívrženec reformného hnutia uhorskej strednej šlachty a maďarskej revolúcie 1848-1849. Zavádzal moderné kapitalistické formy hospodárenia, pestovania krmovín, vynikol aj ako pomológ a  včelár. V revolučných rokoch vydával propagačné brožúrky, prispieval do novín a časopisov.
Záprstná kosť
Záprstné kosti tvoria súčasť ruky, je ich päť a označujeme ich číslom I až V, pričom číslovanie sa začína od palcovej záprstnej kosti.
Rozlišujeme na nich:
Bíňanský rybník
Bíňanský rybník je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Čata, Keť a Bíňa v okrese Nové Zámky a Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2000 na rozlohe 35,1343 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená z dôvodu zabezpečenia ochrany biotopu vodného vtáctva a významnej lokality na paneurópskej migračnej trase vtákov.
Anaxibia (dcéra Kratiea)
Anaxibia je v gréckej mytológii dcéra Kratiea.
Anaxibia sa vydala za pylského kráľa Nestora a porodila mu synov, Stratia, Aréta, Echefróna, Antilocha, Persea, Peisistrata a Thrasyméda a dve dcéry Peisidiku a Polykastu. Antickí autori o Anaxibii iné písomné správy neuvádzajú.
Philadelphská dohoda
Philadelphská dohoda alebo Filadelfská dohoda bola dohoda medzi prezidentom ČSR Tomášom G. Masarykom a predsedom Národnej rady amerických Rusínov Gregorijom Žatkovičom z 26. októbra 1918 o pričlenení Podkarpatskej Rusi k novovzniknutej česko-slovenskej republike. Philadelphská dohoda sľubovala Rusínom autonómiu v rámci federálneho usporiadania Česko-Slovenska, pričom Masaryk Žatkovičovi sľúbil, že „hranice autonómie budú určené tak, aby boli Rusíni spokojní“.
Travertín
Travertín je druh vápenca, vznikajúceho vyzrážaním zo sladkovodných minerálnych, prípadne termálnych prameňov. Mineralogicky je zložený z aragonitu, ktorý však býva prekryštalizovaný do trigonálnej modifikácie kalcitu, najčastejšia prímes býva limonit.
Termín travertín pochádza talianskeho slova travertino, čo označuje vápencový kameň.
Vznik
Travertín vzniká sedimentáciou, vyzrážaním z vôd obohatených na CaCO3. Na jeho tvorbe sa môžu výrazne podieľať riasy, alebo rastliny, ktoré z vody odoberajú CO2, čím je urýchlené vyzrážavanie CaCO3. Prostredia vzniku travertínov sú však rôzne. Väčšinou sú viazané na prechod vody karbonátovými horninami. Bežné sú pri výveroch minerálnych vôd pozdĺž mladých zlomových línií. V podzemnom krase dochádza k veľmi pomalému vyzrážavaniu z presakujúcich vôd, čím vznikajú sintrové kvaple. Za spoluúčasti organizmov môžu vznikať aj v tečúcej vode potokov a riečnych dolín a nív, najčastejšie na úpätí svahov. Diageneticky premenený starši travertín sa mení na vápenec. Travertíny často obsahujú odtlačky rastlín (inkrustácia), alebo i dobre zachované fosílie. V okolí pramenísk vznikajú travertínové kopy, alebo v údoliach kaskády (napr. Staré Hory). Travertín vzniká aj v súčasnosti. Priesakom minerálnych vôd do štrkových súvrství vznikajú travertínové zlepence.
Textúra a štruktúra
Pre travertíny je charakteristická pórovitá štruktúra. Farba horniny je premenlivá v závislosti od prímesí. Môže byť biely až svetložltý, prípadne svetlosivý, fialový. Levický zlatý ónyx je navyše páskovaný.
Slovensko
náhľad|vpravo|Penovec - Ľubochnianska dolina, Veľká Fatra Na Slovensku sa vyskytujú travertíny prevažne holocénneho veku v okolí Ružomberka (Bešeňová, Lúčky), Levíc, Gánoviec, Sliača a Spišského Podhradia (Dreveník, Sivá Brada), Vyšné Ružbachy. V Bešeňovej a Sivej Brade sa tvorí ešte aj dnes. Travertíny známe z okolia Levíc sa ťažili a boli známe ako levický zlatý ónyx, ktorý je pruhovaný. Dreveník je spolu s travertínovou kopou Spišský hradný vrch, na ktorej stojí Spišský hrad súčasťou svetového dedičstva UNESCO.
Zahraničie
Významné objemy travertínov sa nachádzajú v Taliansku v Tivoli blízko Ríma. Práve skomolenina geografického názvu mesta Tivoli, ktoré sa za rímskych čias nazývalo Tibur sa stala označením pre travertín. V Chorvátsku, budujú tieto horniny 16 veľkých prírodných hrádzí, Plitvických jazier. Podobné prírodné hrádze sa nachádzajú v Afganistane v Band-i-Amir, v Číne v údolí Huang Long, ale aj v Semuc Champey v Guatemale a Pamukkale v Turecku.
Využitie
Travertíny sa využívajú ako stavebný a obkladový kameň. Toto využitie je bežné aj na Slovensku, pretože tu patria travertíny medzi najmladšie horniny a teda aj najmenej postihnuté tektonickými procesmi, vďaka čomu nie sú popraskané. Z tohto dôvodu sú aj zaujímavým objektom výskumu neotektoniky, ktorá skúma najmladšie tektonické procesy. Tektonický výskum zlomov a puklín v travertínoch je označovaný ako travitonika.
Festival Glastonbury
thumb|Účastníci festivalu v roku 2002. Festival Glastonbury je hudobný festival, ktorý sa od roku 1970 uskutočňuje každý rok v anglickom meste Pilton. Patrí medzi multižánrové festivaly (rock, indie rock, dance, world music, elektronická hudba, reggae, folk), priestor je vyčlenený aj pre divadlo, tanec a kabaret.
Vznik festivalu ovplyvnila éra hippies. Prvý ročník sa konal pod názvom Pilton Festival a navštívilo ho 1500 účastníkov. Odvtedy sa festival vypracoval na jednu z najdôležitejších hudobných akcií leta, vystúpili tu napr. Led Zeppelin, David Bowie, Paul McCartney, Metallica, Foo Fighters, New Order, Oasis, Radiohead, R.E.M., The Smiths, The Cure, Lou Reed, Beastie Boys alebo U2.
V roku 2019 obsahovala festivalová ponuka cez 2 800 rôznych predstavení na 79 pódiách, návštevnosť bola okolo 200 000 ľudí.
Hoci každý rok postihuje festival vlna dažďov až záplav, o lístky je enormný záujem. V roku 2018 sa 135 000 vstupeniek predalo za 36 minút.
Christian August Saský
Christian August Saský (* 9. október 1666, Moritzburg - † 23. august 1725, Regensburg) bol saské knieža, uhorský prímas-kardinál (od r. 1707) a ostrihomský arcibiskup.
Život a kariéra
Pochádzal z protestantskej rodiny sasko-zeitského kniežaťa Mórica, ktorý bol príslušníkom bočnej kráľovskej línie Wettinovcov, a jeho druhej manželky Doroty Márie Sasko-Wiemarskej. Sprvu si vybral vojenskú kariéru a už ako dvadsaťročný sa zúčastnil na protitureckých bitkách (o. i. sa podieľal na oslobodení Budína).
Jeho ďalšia životná dráha začala prestúpením na katolícku vieru; vzápätí nato sa stal kňazom. Potom už jeho cirkevná kariéra rýchlo napredovala. V roku 1695, potom ako sa presťahoval do Uhorska, sa stal győrskym biskupom. V roku 1701 bol menovaný za arcibiskupa-koadjútora ostrihomského, 17. mája 1706 bol pápežom Klementom XI. menovaný za kardinála. Po smrti arcibiskupa Leopolda Koloniča sa ujal úradu ostrihomského arcibiskupa 20. januára 1707. Bol jediným cudzincom, ktorý sa stal ostrihomským arcibiskupom.
V roku 1714 dosiahol hodnosť nemeckého ríšskeho kniežaťa, pre seba, aj ako pre všetkých jeho nástupcov v úrade ostrihomského arcibiskupa. Posledné roky života prežil s podlomeným zdravím v kláštore pavlínov v Marianke. Zomrel v Regensburgu v auguste roku 1725 v čase konania ríšskeho snemu, na ktorom sa osobne zúčastňoval.
Christian August a Bratislava
K jeho veľkým zásluhám počas pôsobenia vo funkcii ostrihomského arcibiskupa bola aktívna účasť na potláčaní morovej epidémie, ktorá vypukla v Uhorsku na konci roka 1712. Na pamiatku potlačenia morovej nákazy postavili, aj za jeho finančnej pomoci, v roku 1713 na Rybnom námestí v Bratislave morový stĺp, na ktorom je arcibiskupovo meno zvečnené.
22. mája 1712 korunoval v prešporskom Dóme svätého Martina za uhorského kráľa Karola III. a o dva roky neskôr, 18. októbra 1714, za uhorskú kráľovnú aj jeho manželku Alžbetu Kristínu.
Christian August Saský je pochovaný v krypte Katedrály svätého Martina. Jeho osobnosť pripomínala náhrobná doska v dóme, ktorú mu dala zhotoviť jeho rodina ešte v roku úmrtia. Náhrobok vyhotovil viedenský sochár Adolf Konrad von Albrecht podľa návrhu známeho architekta Josefa Emanuela Fischera z Erlachu. Náhrobok sa však nedochoval, pretože padol za obeť Heillerovej regotizácii dómu v druhej polovici 19. storočia. Náhrobok vtedy rozobrali a strednú časť - reliéf s portrétom arcibiskupa - preniesli do kostola klarisiek; dnes je však aj tento reliéf nezvestný.
1000 Piazzia
1000 Piazzia je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil K. Reinmuth 12. augusta 1923.
Lista de asteroidi
The Wailers
The Wailers bola jamajská (spočiatku ska a rocksteady, neskôr reggae) kapela, ktorá preslávila reggae štýl po celom svete. Hlavnými frontmanmi boli Marley, Tosh a Wailer, ktorí neskôr, po rozpade v roku 1974 pokračovali v ich úspešných sólových kariérach. Kapela potom pokračovala len s Bobom Marley pod názvom Bob Marley & The Wailers.
3224 Irkutsk
3224 Irkutsk je planétka s priemerom 34 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 11. septembra 1977.
Bitka pri Karbalá’ (2003)
Bitka pri Karbalá’, prebiehajúca od 31. marca do 6. apríla 2003, bola súčasťou vojny v Iraku. Americké vojská sa zamerali na vyčistenie mesta od zvyšných irackých jednotiek.
Obchvat
Čelné jednotky 3. pešej divízie k mestu dorazili 31. marca. Juhovýchodne od mesta sa stretli s irackou Republikánskou gardou. Po zdolaní irackých jednotiek využili americké jednotky priechod pri Karbalá’ a postupovali ďalej na Bagdad. Úlohou dobyť samotné mesto Karbalá’ bola poverená 101. výsadková divízia podporovaná 2. práporom 70. obrneného pluku 1. obrnenej divízie. 2. apríla, ešte pred samotným útokom na mesto, sa irackým jednotkám podarilo zostreliť 1 vrtuľník UH-60 Black Hawk. Sedem členov posádky zahynulo a štyria boli zranení.
Obsadenie mesta
Podľa plánu mali najprv tri prápory 502. pešieho pluku pristáť na troch pristávacích zónach: Sparrow, Finch a Robin. Následne sa mali do boja zapojiť obrnené jednotky vyzbrojené tankmi M1 Abrams a bojovými vozidlami pechoty M2 Bradley a prepojiť jednotlivé pristávacie zóny.
3. prápor sa dostal krátko po pristátí v zóne Sparrow do ťažkých bojov, avšak odpor irackých jednotiek nebol organizovaný. 2. prápor pristál na juhu v zóne Robin. Taktiež sa musel vysporiadať so silným odporom, pričom pri svojom postupe do mesta vojaci našli v školách niekoľko skladov zbraní a komplex, o ktorom predpokladali, že slúžil na výcvik teroristov. Pred zotmením sa 2. práporu podarilo obsadiť 13 z 30 pridelených sektorov. 1. prápor postupujúci z juhovýchodu pristál v zóne Finch. Bolo objavených niekoľko skladov zbraní, no vojaci postupovali vpred len vďaka silnej palebnej podpore zo strany bojových vrtuľníkov a delostrelectva. Na maskovanie pohybu pechoty bolo vypálených vyše sto zadymovacích striel. Následne sa do boja zapojil 2. prápor 70. obrneného pluku, ktorý stratil jedného muža, keď jeho vozidlo Bradley zasiahla raketa. Za pôsobenie v meste Karbalá’ bol 3. prápor 502. pešieho pluku vyznamenaný cenou Valorous Unit Award.
Zoznam starostov, predsedov a primátorov Lučenca
Toto je zoznam starostov (richtárov), predsedov MNV, predsedu direktória a primátorov Lučenca.
999 Zachia
(999) Zachia je planétka, ktorú objavil Karl Reinmuth večer dňa 9. augusta 1923 na nemeckom observatóriu Heidelberg-Königstuhl. Je pomenovaná po Františkovi Xaverovi Zachovi.
Okolnosti objavu
Planétka sa v čase objavu nachádzala v juhozápadnej časti súhvezdia Pegas (Pegasus), asi 5° JJZ od jasnej hviezdy \varepsilon Peg (Enif, +0,7 mag) a bola 22. planétkou objavenou v prvej polovici augusta 1923. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1923 NW, ktoré dostala krátko po objave.
V objavovej opozícii bola planétka z Heidelbergu pozorovaná iba počas jednej noci, keď bola získaná jedna jediná pozícia! Následne bola planétka pozorovaná až v roku 1930 (večer 24. februára a 2. marca, 2 pozície) a v roku 1943 (večer 4. apríla, 1 pozícia).
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 391 mil. km po stredne excentrickej dráhe s dobou obehu 4,22 roku (1541 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 158 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 24 km.
Pomenovanie
Planétka je pomenovaná po astronómovi a matematikovi Františkovi Xaverovi Zachovi (1754 – 1832), riaditeľovi nemeckého observatória Seeberg a rodákovi z Bratislavy. Podľa Gaussových výpočtov znovuobjavil planétku (1) Ceres, stratenú pre nedostatok pozorovaní z roku 1801.
Externé odkazy
Lista de asteroidi
Bebrava (rieka)
Bebrava je rieka na západnom Slovensku, preteká územím okresov Bánovce nad Bebravou, Partizánske, a Topoľčany. Je to pravostranný prítok Nitry, je tokom IV. rádu. Má dĺžku, plochu povodia a priemerný prietok /s v ústí (Práznovce). Bebrava je vrchovinovo-nížinným typom rieky.
Prameň
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Zliechovská hornatina, na juhozápadnom svahu Židovho vrchu v nadmorskej výške cca, na území obce Čierna Lehota.
Opis toku
Najprv tečie na juh, preteká cez Suchú dolinu s výskytom viacerých druhov skamenelín a preteká obcou Čierna Lehota, kde zľava priberá potok, ktorý sa prelamuje cez krasové územie Sokolie skaly. V obci tiež priberá pravostranný potok z južného svahu Záhradčia a ľavostranný prítok z oblasti Závadskej poľany. Pod obcou sa stáča na juhozápad, ďalej preteká obcou Šípkov a po pripojení ľavostranného Trebichavského potoka sa oblúkom stáča cez obec Slatina nad Bebravou k severozápadu a neskôr k západu. Opúšťa Strážovské vrchy a vteká do Nitrianskej pahorkatiny. Preteká cez obce Krásna Ves a Timoradza, v ktorej sprava priberá Timoradzský potok, pod obcou zľava dva menšie prítoky, spájajúce sa v jednom mieste, ďalej tečie okolo obce Podlužany a pri Horných Ozorovciach sa spája s významným prítokom, pravostranným Machnáčom. Potom tečie cez Bánovce nad Bebravou, na území mesta priberá zľava najprv Jelešnicu a Dubničku, potom sprava Svinicu a napokon na južnom okraji mesta (pri Biskupiciach) aj pravostranný Inovec a vzápätí najvýznamnejší prítok Radišu zľava. Ďalej preteká rovinatým územím popri obciach Dolné Naštice a Rybany, na území ktorej priberá sprava Haláčovku, neskôr Livinu pri obci Livina a nasledujú prítoky zľava - Pravotický potok a Hydina. V záverečnom úseku tečie poza obec Nadlice, spája sa s Rybianskym kanálom zľava a neskôr ešte s Rajčianskym potokom a Solčianskym potokom sprava. Pri obci Práznovce sa vlieva do vodnatejšej Nitry.
Povodie Bebravy podľa prítokov (v smere toku)
Bebrava (P - pravostranné prítoky, Ľ - ľavostranné prítoky)
Námestie svätého Ondreja (Krásno nad Kysucou)
Nachádza sa medzi ulicami Žilinská, kpt. Karola Pagáča, Lazná a SNP.
thumb|Tabuľa s nápisom názvu Námestia sv. Ondreja, odhalená pri príležitosti otvorenia pešej zóny a premenovania námestia v roku 2011.
História
Prvýkrát sa námestie v Krásne spomína v roku 1795, keď františkánsky mních, správca novej farnosti vdp. Arkádius Nadhoránsky dal na tomto mieste postaviť vedľa krčmy u Hvizdáka, kde v roku 1712 počas Veľkej Noci bol aj Juraj Jánošík nové hospodárske budovy pre potreby farnosti. Námestie sa stalo od tej doby centrom obce pričom sa stalo aj pravidelným miestom na konanie svätoondrejských hodových slávností. Dlhú dobu bolo námestie vystavené ničeniu pri povodniach, ktoré boli v danej dobe častým javom vzhľadom na veľkú hladinu rieky Kysuce. Od roku 1865 tu pôsobila Rímsko-katolícka ľudová škola, ktorá zanikla po roku 1945. Do roku 1872 sa tu nachádzal aj cintorín, ktorý neskôr vytvorili kvôli ohrozeniu povodňami ďalej od centra obce smerom na sever, kde je dodnes. Na námestí sa vybudoval dnešný farský kostol svätého Ondreja, ktorý je kultúrnou pamiatkou. V rokoch 19021930 sa stavalo obecné potravinárske družstvo. V roku 1935 bolo v budove potravinárskeho družstva vystavané obecné kino (dnešná budova Farského pastoračného centra svätého Benedikta z Nursie). Počas obdobia od roku 1945 sa námestie veľmi zmenilo, postavená bola nová budova Miestneho Národného Výboru, ktorá slúžila až do roku 1972. Námestie zaniklo vybudovaním cestnej komunikácie pre vozidlá okolo kostola, čím sa priestor stal predovšetkým pre ľudí v kostole veľmi nebezpečným. Dokonca boli aj udalosti, pri ktorých osobné vozidlo zabilo človeka odchádzajúceho z kostola. Istý čas sa tu nachádzala aj Hasičská zbrojnica, neskôr presunutá na Struhy. Vybudovalo sa parkovisko, ktoré sa dodnes na časti námestia nachádza. Okrem jarmokov sa tu každoročne konal prvomájový pochod, ktorý smeroval z centra obce cez ulicu 1. mája až ku Miestnemu národnému výboru v Hornom Krásne.
Dňa 6. marca 2011 sa oficiálne začala výstavba pešej zóny spájajúcej námestie s farským úradom. Cieľom výstavby bolo obmedziť dopravu, ktorá premávala okolo kostola aby ďalej neohrozovala ľudí po nedeľných bohoslužbách vo farskom kostole ako aj obnoviť námestie pred kostolom, ktoré počas obdobia komunizmu zaniklo. V septembri 2011 sa námestie po dokončení pešej zóny premenovalo na Námestie svätého Ondreja, podľa patróna farnosti a kostola. Otvorenie bolo sprevádzané veľkými slávnosťami a osadením tabule s nápisom názvu námestia.
Burdov (národná prírodná rezervácia)
Burdov alebo Kováčovské kopce - juh je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Chľaba a Kamenica nad Hronom v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji, v pohorí Burda. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1966 na rozlohe 364,1400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je andezitová pahorkatina s najbohatšou teplomilnou flórou na Slovensku. Teplomilné dúbravy sa striedajú s lesostepou a s enklávami skalnej stepi. Množstvo vzácnych botanických druhov tu má jediné nálezisko na Slovensku a najsevernejší výskyt v severnej Európe.
Blh (rieka)
Blh je rieka na juhovýchode stredného Slovenska, preteká okresom Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Rimavy, má dĺžku, priemerný prietok je /s pri obci Rimavská Seč. Je to vrchovinovo-nížinný typ rieky.
Pramení v Stolických vrchoch pod vrchom Salašiská v nadmorskej výške okolo
Najprv tečie na juh a neskôr sa stáča na juhovýchod, zľava priberá prítok z oblasti Krokavy, preteká obcou Ratkovská Zdychava a zľava priberá Krokavku. Vstupuje do Revúckej vrchoviny, preteká obcou Rovné a tok rieky sa stáča viac na juh. Tečie obcou Potok, z pravej strany priberá Dobrú a preteká oblasťou s výskytom porastu jelše a vzácneho perovníka pštrosieho (CHA Alúvium Blhu).
Koryto rieky sa ďalej rozširuje, preteká obcou Hrušovo, priberá pravostranný Striežovský potok a tečie krasovou oblasťou (Drienčanský kras) s viacerými jaskyňami na oboch brehoch. Ďalej sa stáča na juhovýchod, preteká okrajom obce Drienčany a vteká do vodnej nádrže Teplý Vrch. Pod priehradným múrom tečie cez obec Teplý Vrch na juh, sprava priberá Papču, preteká cez obec Veľký Blh a medzi obcou Uzovská Panica a osadou Semsurov priberá sprava Dražický potok.
Potom tečie na juhovýchod súbežne s Rakytníkom na ľavej strane, popri obci Tomášovce, priberá sprava Tomášovský potok a pri obci Rakytník aj rovnomenný prítok. Následne preteká okolo obcí Bátka a Dulovo, tu priberá z pravej strany Hnojník, tečie okrajom obcí Žíp, Vieska nad Blhom a Radnovce, pri ktorej priberá pravostranný Radnovský potok. V smere toku ďalej nasledujú obce Cakov, Ivanice a Zádor na ľavom brehu a na katastrálnom území obce Rimavská Seč sa v nadmorskej výške cca vlieva do Rimavy.
Mechanická práca
Symbol veličiny
Symbol veličiny je A alebo W (angl. work), zastarano aj L. Napríklad norma STN ISO 80000-4 uvádza oba symboly, pričom ale na prvom mieste uvádza symbol A.
Jednotka
Základná jednotka je joule, značka J. Ďalšie jednotky sú napr.: kilojoule (kJ = 1000 J), megajoule (MJ = 1 000 000 J), gigajoule (GJ = 1 000 000 000 J).
Vzťah k energii
Pri mechanickom deji v izolovanej sústave vyjadruje mechanická práca odovzdávanie mechanickej energie medzi telesami. Teleso, ktoré vykonáva prácu, stráca mechanickú energiu, teleso, na ktoré je vykonávaná práca, mechanickú energiu získava. Mechanická práca ako veličina udáva veľkosť tejto odovzdanej energie.
Výpočet a definície
náhľad|Mechanická práca (Namiesto \vec s by malo byť na obrázku správnejšie napísané d\vec r)
Zdroje kapitoly:
Vysvetlivky
Nasledujú vysvetlivky (x tu reprezentuje ľubovoľné písmeno): Porovnaj aj napr. Rýchlosť (fyzikálna veličina)
Definícia prostredníctvom sily a posunutia
Najprv sú uvedené odborné vzorce, intuitívne vysvetlenie je uvedené nižšie.
Všeobecne platný vzorec
Práca je definovaná nasledujúcim vzorcom: Dosadením vzorca pre skalárny súčin vektorov (pozri vyššie Vysvetlivky) dostaneme: Keďže všeobecne platí, že |d| = ds (ale mimochodom neplatí aj |Δ| = Δs - vysvetlenia pozri napr. v článku rýchlosť (fyzikálna veličina)), možno napísať aj: Vzorec č. 3 možno mimochodom zapísať aj v tvare:
Vzhľadom na || = ||.cosα (pozri vyššie Vysvetlivky), možno samozrejme vo vzorcoch č. 2 a č. 3 výraz ||.cosα vždy nahradiť výrazom ||.
Výraz, pre ktorý sa vo vzorcoch č. 1, 2 a 3 tvorí súčet (integrál), čiže výraz, sa volá elementárna práca a značí sa aj ako dW.
Vzorec pre priamočiary pohyb a konštantnú silu
Pri špeciálnom prípade priamočiareho pohybu telesa s konštatným sa vyššie uvedené vzorce č, 1 a 2 (a 3) zredukujú na tieto tvary: pričom – ako vidno- nielenže sa vzorec zmení zo súčtu (resp. integrálu) na jeden výraz, ale navyše platí aj |Δ| = Δs. Okrem toho, tak ako vyššie, aj tu je samozrejme vždy možné nahradiť výraz ||.cosα výrazom ||.
Ak je pohyb priamočiary s konštantným a navyše je α = 0 (čiže celá  pôsobí v rovnakom smere ako je smer pohybu telesa) možno vzorec ešte viac zredukovať, a to takto:
Vysvetlenie vzorca
Vzorce č. 1 až 5 sa obyčajne v literatúre vysvetľujú nasledujúcim spôsobom, ktorý je vlastne opačným postupom než je použitý vyššie: Pri práci s naklonenou rovinou, pákami, kladkami a lanami sa v praxi ukázalo, že použitie týchto pomôcok síce má tú výhodu, že je s týmito pomôckami na zdvihnutie telesa potrebné vynaložiť menej sily než pri normálnom vertikálnom zdvihnutí telesa, lenže na druhej strane má nevýhodu v tom, že s týmito pomôckami telesom zároveň treba prejsť dlhšiu dráhu než pri normálnom vertikálnom zdvihnutí. Platí to aj opačne: dá sa skrátiť dráha, potom však ale treba vynaložiť väčšiu silu. Ukázalo sa teda, že pri podobných premiestňovaniach telies existuje veličina “sila krát dĺžka dráhy”, ktorá za daných okolností ostáva rovnaká a je teda vhodná ako miera celkovej potrebnej “námahy”. Táto veličina potom dostala meno práca. Pre jej vzorec platí:
Definícia prostredníctvom výkonu
Alternatívne sa práca dá definovať prostredníctvom výkonu (P), a to takto: Túto definíciu používa ako prímárnu aj aktuálne platná príslušná norma STN ISO 80000-4:2006 (hoci v poznámke uvádza aj vzorec č. 1) Z uvedeného vzorca č. 6 dostaneme vyššie spomínaný vzorec č. 1 nasledovne: Keďže, tak:
Prípady na ktoré sa mechanická práca nevzťahuje
Mechanická práca sa nekoná v prípadoch, že:
V prípade, že na teleso pôsobí sila, ale teleso sa pohybuje rovnomerne priamočiaro, pretože sila je vyrovnaná napr. silou trenia, sa mechanická práca konať môže, ale nemusí - mechanická energia sa môže meniť napr. na tepelnú energiu (vnútornú energiu) telesa.