cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahmed Ben Bella
Roku 1936 vstúpil do francúzskej armády. V rokoch 1939-1940 bol futbalistom klubu Olympique de Marseille. Počas druhej svetovej vojny získal vo francúzskej armáde vojnový kríž, bol demobilizovaný po páde Francúzska, ale vstúpil do marockej pechotnej divízie, ktorá sa zapojila do bojov v Taliansku. Bojoval v bitke o Monte Casino, za ktorú získal od Charlesa de Gaulla Médaille militaire. Po roku 1945 sa v Alžírsku zapojil do polovojenskej organizácie Organisation spéciale, ktorá začala boj proti francúzskemu koloniálnemu panstvo a za nezávislosť Alžíru. Z nej vzápätí vznikla Fronta národného oslobodenia (Front de Liberation Nationale - FNL), ktorá následne začala ozbrojené povstanie (roku 1954). Roku 1951 bol Ben Bella za svoju činnosť uväznený a odsúdený na osem rokov žalára, čoskoro sa mu však podarilo utiecť a odísť do exilu v Egypte a Tunisku. Akonáhle vypuklo povstanie, Ben Bella sa stal jedným z členov Revolučného výboru jednoty a akcie, ktorý riadil FNL aj priebeh bojov. Bol Francúzmi zatknutý roku 1956, keď bolo unesené jeho lietadlo. Po tejto kontroverznej akcii vznikli rozpory vnútri francúzskej Socialistickej strany, ktorá bola v tom čase pri moci (kabinet Guy Molleta, po zatknutí rezignoval sekretár pre zahraničné veci Alain Savarin). Ešte vo väzení bol zvolený za podpredsedu Alžírskej dočasnej vlády. Dosiahol tiež veľkej podpory egyptského prezidenta Džamál Abd an-Násira, sám sa v tej dobe označoval za násiristu. Silne ho podporoval tiež Pakistan, ktorý mu udelil pas, na ktorý po prepustení cestoval po svete. Roku 1962 revolúcia zvíťazila a Alžírsko získalo nezávislosť. Ben Bella sa stal rýchlo najpopulárnejšou osobnosťou FNL a stal sa premiérom krajiny. Roku 1963 získal aj funkciu prezidenta. Úspešne odrazil marockú inváziu a zahájil rozsiahlu pozemkovú reformu, keď veľké množstvo pôdy bolo rozdaných bezzemkom. Jeho socialistická rétorika mu získala priazeň Sovietskeho zväzu. Vďaka svojim autokratickým tendenciám si však rýchlo znepriatelil rad ľudí vnútri FNL. Roku 1965 bol preto Ben Bella zvrhnutý svojim blízkym spolupracovníkom Houari Boumédiènem, ktorý ho umiestnil do domáceho väzenia, v ktorom bol až do roku 1980.
Christina Hendricksová
Christina Hendricksonová (* 3. máj 1975, Knoxville, Tennessee, Spojené štáty) je americká herečka známa z televízneho seriálu Mad Men (2007 - 2015).
Kariéra
Svoju kariéru započala v roku 1999. Objavila sa v niekoľkých televíznych seriáloch ako napríklad Angel, Pohotovosť či Odložený prípad. Zlom v jej kariére nastal v roku 2007, keď bola obsadená do televízneho seriálu Mad Men. V seriály účinkovala až do roku 2015 a za jej herecké výkony si vyslúžila niekoľko hereckých nominácii a ocenení.
V roku 2011 si zahrala po boku Nicolasa Cagea a Carey Mulligan v akčnom filme Drive. Objavila sa vo filme Ginger a Rosa z roku 2012. Herec Ryan Gosling vytvoril postavu Billy vo filme Lost River, podľa Hendricksovej a rolu jej ponúkol.
V roku 2015 prijala rolu Krissy Cates v trileri Dark Places po boku Charlize Theron a Tyea Sheridana. Po tom, čo herečka Samantha Morton odstúpila z natáčania a postava Patty Day bola voľná, bola táto rola ponúknutá Hendricksovej a rolu Krissy Cates tak získala Drea de Matteo.
Po skončení televízneho seriálu Mad Men v roku 2015 Hendricksová stvárnila prostitútku v dvoch seriách seriálu Another Period v rokoch 2015 až 2016, ktorého dej sa odohrával na začiatku 20. storočia.
V roku 2016 si zahrala po boku Billyho Boba Thortona, Kathy Bates a Briana Coxa v komédii Bad Santa 2. Objavila sa tiež v televíznom seriály Hap & Leonard.
V roku 2018 sa Hendricksová spolupracovala s Matthewom Weinerom na televíznom seriály The Romanoffs. Bola obsadená ako jedna z hlavných rolí v komediálnom seriáli Good Girls. Koncom roku 2018 Hendricksová hrala po boku Sienny Miller v dráme American Woman a stvárnila ženu, ktorá pomáha svojej sestre s výchovou rodiny na vidieku v Pensylvánii. Poskytla tiež hlas Gabby Gabby, v animovanom pokračovaní Disney / Pixar Toy Story 4 z roku 2019. O rok neskôr (2020) dabovala jednu z vedľajších postáv v animovanom filme Scoob!.
Súkromný život
V októbri 2009 sa vydala za Geoffreya Arenda. Ich bezdetné manželstvo bolo rozvedené v decembri 2019.
Roger Etchegaray
Roger Etchegaray (* 25. september 1922, Espelette, Francúzsko – † 4. september 2019, Cambo-les-Bains ) bol francúzsky kardinál a emeritný predseda Pápežskej rady Justitia et Pax.
Štúdiá
Študoval na menšom seminári v Ustaritze (19341943), na kňazskom seminári v Bayonne (19431947) a dva roky na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme (19471949), kde získal doktorát z kánonického práva.
Kňaz
Za kňaza bol vysvätený pre diecézu Bayonne 13. júla 1947. V rokoch 1947 až 1961 vykonával dušpastiersku činnosť v rámci svojej diecézy. Od roku 1954 bol generálnym sekretárom Katolíckej akcie a iných diel diecézy a od roku 1958 ich riaditeľom. 18. októbra 1960 bol vymenovaný za generálneho vikára diecézy.
V rokoch 1961 až 1966 bol pomocným riaditeľom sekretariátu Biskupskej konferencie Francúzska. Zúčastnil sa na Druhom vatikánskom koncile ako expert. V roku 1965 bol sekretárom Komisie pre vzťahy medzi európskymi biskupskými konferenciami. Medzi rokmi 1966 a 1970 vykonával funkciu riaditeľa generálneho sekretariátu Biskupskej konferencie Francúzska.
Biskup
29. marca 1969 ho pápež Pavol VI. vymenoval za parížskeho pomocného biskupa a 27. mája 1969 prijal v Paríži biskupskú vysviacku z rúk parížskeho arcibiskupa Françoisa Martyho. Spolusvätiteľmi boli kardinál Paul Gouyon, arcibiskup Rennesu, a biskup Władysław Rubin, generálny sekretár Biskupskej synody. Zúčastnil sa na prvom mimoriadnom zasadnutí Biskupskej synody v októbri 1969. V roku 1970 bol vymenovaný za arcibiskupa Marseille.
Vykonával funkciu predsedu Rady európskych biskupských konferencií v rokoch 1971 až 1979. V roku 1975 bol zvolený za člena rady gerenálneho sekretariátu Biskupskej synody. V rokoch 1975 až 1981 slúžil ako predseda Biskupskej konferencie Francúzska.
Kardinál
Pápež Ján Pavol II. ho na konzistóriu 30. júna 1979 vymenoval za kardinála s titulárnym chrámom San Leone I. Od 31. mája 1981 bol členom Rady kardinálov pre štúdium organizačných a ekonomických problémov Svätej stolice.
8. apríla 1984 bol menovaný za predsedu dvoch pápežských rád - Pápežskej rady Justitia et Pax a Pápežskej rady Cor Unum. Pápežská rada Justitia et Pax sa zameriavala na dodržiavanie mieru a spravodlivosti a Pápežská rada Cor Unum na podporu solidarity, pomoc obetiam katastrof a chudobným (obe tieto rady zanikli k 1. januáru 2017). 13. apríla 1985 rezignoval na svoj úrad marseillejského arcibiskupa. 28. marca 1994 bol vymenovaný za čestného člena Académie des sciences morales et politiques. 2. decembra 1995 sa vzdal funkcie predsedy pápežskej rady Cor Unum. 24. júna 1998, po dosiahnutí predpísaného kánonického veku, ukončil svoju aktívnu činnosť, vrátane funkcie predsedu pápežskej rady Justitia et Pax.
7. októbra 2002 bol vymenovaný za veľkodôstojníka Čestnej légie. 24. marca 2004 obdržal cenu Felixa Houphouet-Boignyho organizácie UNESCO za jeho činnosť pre svetový mier.
Po zvolení pápeža Benedikta XVI. sa stal prodekanom kardinálskeho kolégia. 28. apríla 2014 obdržal veľkokríž Čestnej légie.
Zo všetkých funkcií vo Vatikáne sa stiahol v roku 2017, keď sa na vlastnú žiadosť vrátil do rodného Francúzska.
Zaujímavosti
Počas polnočnej sv. omše 24. decembra 2009 ho zrazila k zemi psychicky nestabilná mladá žena, ktorá sa chcela dostať k pápežovi Benediktovi XVI. Kardinál bol súčasťou slávnostného sprievodu. V dôsledku pádu utrpel vážne zlomeniny.
Roger Etchegaray bol historicky najdlhšie pôsobiacim kardinálom, ktorý sa nikdy nezúčastnil konkláve ako volič. Kardinálom sa stal v roku 1979, v prvom roku pontifikátu Jána Pavla II. a vekovú hranicu oprávňujúcu kardinála k voľbe pápeža, t.j. 80 rokov, dosiahol v roku 2002, čiže 3 roky pred konkláve po smrti Jána Pavla II.
Denudácia (geológia)
náhľad|Schematický príklad denudácie sopky. Denudácia je v širšom zmysle súbor pochodov, ktoré vedú k znižovaniu (zarovnávaniu) zemského povrchu a zmenšovaniu tak nadmorskej výšky a výškových rozdielov v teréne. V užšom zmysle môže byť termín chápaný ako obnaženie podložných hornín a ich vystavenie zvetrávaniu.
Denudáciu delíme na:
Denudácia je odborný termín z exogénnej geológie, s ktorým sa ale môžeme stretnúť aj v medicíne.
Senonges
Senonges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Paslavský
Životopis
Narodil sa v Drahňove v Zemplínskej župe v rodine Jozefa Paslavského a jeho manželky Márie rod. Sivkovej. Základnú a strednú školu navštevoval v Slovenskom Novom Meste a v Užhorode. Krátko študoval teológiu v Košiciach, následne v rokoch 18681872 prírodné vedy na univerzite v Budapešti, kde zároveň pracoval v Maďarskom národnom múzeu (18701873). V roku 1872 získal kvalifikáciu stredoškolského profesora, v rokoch 18731874 pôsobil ako asistent na katedre zoológie, v rokoch 18741911 ako profesor prírodopisu na vyššej reálnej škole v Budapešti, kde v rokoch 18961911 zároveň pôsobil ako riaditeľ. V roku 1911 odišiel na dôchodok. Zomrel 21. septembra 1919 v Budapešti.
Vedecká činnosť
Bol zástancom a propagátorom darwinizmu. Vo svojich vedeckých prácach sa zaoberal výskumu rýb, vtákov a zoocecídií tvorených blanokrídlovcami. Vydal faunistické, ekologické i vedecko-popularizačné práce a ako pedagóg tiež vypracoval učebné osnovy, školské predpisy a učebnice zoológie a zemepisu. Od roku 1877 pôsobil ako redaktor vedeckého časopisu Természettudományi Közlöny („Prírodovedné noviny“), v rokoch 18991900 ako zostavovateľ syntézy Fauna Regni Hungariae („Fauna Kráľovstva uhorského“). Od roku 1888 bol členom korešpondentom Uhorskej akadémie vied. Zaslúžil sa o rozvoj činnosti Uhorskej prírodovedeckej spoločnosti, ktorej bol v rokoch 18971906 prvým tajomníkom.
Betty Gilpin
Detstvo a mladosť
Gilpinová sa narodila do hereckej rodiny. Jej otec je herec Jack Gilpin a matkou je herečka Ann McDonough. Je absolventkou Fordhamskej Univerzity, ktorú dokončila v roku 2008. Počas štúdia v univerzite, študovala herectvo u Dianne Wiest.
Kariéra
Svoju hereckú kariéru začínala hosťovaním v rôznych televíznych seriáloch, od roku 2006. V rokoch 2013 až 2015 získala jednu z hlavných úloh v televíznom seriály Sestrička Jackie. Objavila sa v deviatych epizódach televízneho seriálu Mystérium sexu, po boku Lizzy Caplan a Martina Sheena. V rokoch 2017 až 2019 si zahrala spoločne s Alison Brie, jednu z hlavných úloh v televíznom seriály GLOW: Nádherné ženy wrestlingu. Herecký výkon Gilpinovej bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a vyslúžila si tiež niekoľko nominácii na rôzne filmové ocenenia. O rok neskôr, si zahrala vo filme Nenávisť, po boku Andrei Riseborough, Lin Shaye a Jacki Weaver. V rovnakom roku stvárnila tiež hlavnú úlohu v kontroverznom filme Lov.
Spoločne s Shailene Woodley, sa objaví v televíznom filme Three Womens, ktorý by mal mať premiéru v roku 2022.
Súkromný život
V roku 2016 sa vydala za herca menom Cosmo Pfeil.
Villez-sous-Bailleul
Villez-sous-Bailleul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Volejbal na Panamerických hrách 2019
Volejbal na Panamerických hrách 2019 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v meste Callao (metropolitná oblasť Limy), v Peru v dňoch od 31. júla do 11. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo mužov domáceho 🇵🇪. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1955 a toto bolo jeho 17. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Polideportivo Callao s kapacitou 6 100 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Villa Deportiva del Callao. Aréna hostila na hrách tiež súťaže v taekwonde.
Titul v mužskej kategórii získala 🇦🇷, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad 🇨🇺. U žien zvíťazila 🇩🇴, ktorá vo finále vyhrala nad 🇨🇴.
Ženy
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB.
Za lyžicu medu
Za lyžicu medu je názov EP slovenskej skupiny Le Payaco. Tento album bol vydaný v roku 2002 hudobným vydavateľstvom Kuku Productions.
Zoznam skladieb
Autormi hudby a textov sú Juraj Vitéz, Martin Stempel a Tomáš Sloboda.
Seraumont
Seraumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kaja Kallasová
Kaja Kallasová (* 18. jún 1977, Tallinn, Estónska SSR, Sovietsky zväz) je estónska politička, od januára 2021 premiérka Estónska ako prvá žena v tomto úrade. Od apríla 2018 pôsobí vo funkcii predsedníčky Estónskej reformnej strany.
Politická kariéra
V roku 1999 absolvovala bakalárske štúdium práva na Tartuskej univerzite. Počas právnického praxovania žila krátko vo Francúzsku a Fínsku, neskôr bola partnerkou v druhej najväčšej právnickej firme v Estónsku. Od roku 2007 dištančne študovala na súkromnej Estonian Business School a v roku 2010 získala titul EMBA z ekonómie.
V politike sa začala angažovať v roku 2010, kedy vstúpila do Estónskej reformnej strany. V rokoch 2011 až 2014 bola poslankyňou estónskeho parlamentu (Riigikogu). V rokoch 2014 až 2018 bola poslankyňou Európskeho parlamentu v liberálnej frakcii ALDE.
V januári 2021 sa stala prvou premiérkou Estónska. Vo funkcii zastáva veľmi kritické postoje voči Rusku, najmä v súvislosti ruskou inváziou na Ukrajinu. Ruského prezidenta Putina označila za vojnového zločinca a jej vláda rýchlo poskytla napadnutej Ukrajine rozmanitú pomoc, vrátane dodávok zbraní ako sú protitankové strely alebo húfnice.
15. júla 2022 obhájila v parlamente mandát svojej druhej vlády. Prvá sa rozpadla 3. júna po tom, ako premiérka odmietla spoluprácu s koaličnou stredoľavou Estónskou stranou stredu, ktorá zablokovala vládnu reformu týkajúcu sa sociálnej politiky a predškolského vzdelávania.
Rodina
Jej otcom je Siim Kallas, ktorý v roku 1994 Estónsku reformnú stranu zakladal. V 90. rokoch bol ministrom zahraničných vecí Estónska, v rokoch 2002 – 2003 aj premiérom. V rokoch 2010 až 2014 bol členom Európskej komisie. Je druhýkrát vydatá, z prvého manželstva má syna, s druhým manželom vychováva syna a dcéru z jeho prvého manželstva.
SEPECAT Jaguar
SEPECAT Jaguar je britsko-francúzske prúdové bojové lietadlo určené k útokom na pozemné ciele, pôvodne používané britskou Royal Air Force (RAF) a francúzskou Armée de l’Air (ALA) k vykonávaniu priamej leteckej podpory a k jadrovým útokom. Lietadlo je aj naďalej používané v niekoľkých ďalších krajinách, kde bolo vyvážané (napr. India (IAF), Omán (RAFO)).
Lietadlo bolo pôvodne koncipované v 60-tych rokoch ako cvičné prúdové a ľahké bojové lietadlo. Požiadavky na lietadlo sa skoro zmenili na nadzvukové lietadlo schopné vykonávať prieskum a údery taktickou jadrovou zbraňou. Pre Francúzsko bol plánovaný aj variant pre službu na lietadlových lodiach. Lenže ten bol zrušený v prospech lacnejšieho lietadla Dassault-Breguet Super Étendard. Draky lietadiel boli vyrábané spoločnosťou SEPECAT, čo bol spoločný podnik firiem Breguet Aviation a British Aircraft Corporation. Toto spojenie bolo jedným z prvých veľkých spoločných britsko-francúzskych programov výroby vojenských lietadiel.
Lietadlá Jaguar boli úspešne vyvážané do Indie, Ománu, Ekvádoru a Nigérie. V rámci rôznych leteckých síl boli Jaguary použité v niekoľkých konfliktoch a vojenských operáciách v Mauritánii, Čade, Iraku, Bosne a Pakistane. Lietadlo rovnako tiež predstavovalo nosič jadrovej zbrane pre Veľkú Britániu, Francúzsko a Indiu v druhej polovici studenej vojny a po jej skončení. Počas druhej vojny v Perzskom zálive bolo lietadlo cenené pre svoju spoľahlivosť a bol cenným príspevkom pre koaličné letectvo. Lietadlo slúžilo v rámci Armée de l'Air ako hlavné útočné lietadlo do 1. júla 2005 a v Royal Air Force do konca apríla 2007. U RAF bol nahradený lietadlami Panavia Tornado a Eurofighter Typhoon a u ALA lietadlami Dassault Rafale. India plánuje do budúcnosti vymeniť lietadlá Jaguar vyvíjanými strojmi Advanced Medium Combat Aircraft (AMCA).
Igor Mráz
Igor Mráz môže byť:
SEPECAT Jaguar
Pozadie
Výroba súčastí lietadla bola rozdelená medzi spoločnosti Breguet a BAC. Tieto súčasti boli montované na dvoch výrobných linkách – jedna v Spojenom kráľovstve a jedna vo Francúzsku, ale žiadne súčasti neboli vyrábané duplicitne, každý diel lietadla mal len jedného výrobcu. Britské požiadavky na cvičné lietadlo boli náročnejšie, vyžadovali nadzvukové výkony a vynikajúcu avioniku. Výsledkom bolo, že Br. 121 potreboval tenšie krídlo, zväčšený náklad zbraní a väčší výkon, aby sa priblížil požiadavkám RAF na lietadlo s preletovým doletom 4 200 kilometrov.
Inou spoluprácou medzi spoločnosťami Rolls-Royce a Turbomeca boli vyvinuté turboventilátorové motory s prídavným spaľovaním Adour. Br. 121 bol navrhnutý s motorom Tourmalet spoločnosti Turbomeca, ale Breguet preferoval motor RR RB.172. Pre spoločné lietadlo sa počítalo s motorom, ktorý obsahoval prvky oboch motorov. Nový motor, ktorý mal byť používaný aj pre AFVG bol vyrábaný v Derby (Anglicko) a Tarnose (Francúzsko).
Uvedené spoločné úsilie medzi Britániou a Francúzskom bolo komplikované – AFVG program skončil zrušením a spory obklopovali aj vývoj nadzvukového dopravného lietadla Concorde. Aj napriek tomu sa technická spolupráca medzi BAC a Breguetom nakoniec vyvinula dobre, keď Dassault prevzal spoločnosť Breguet v roku 1971, začal presadzovať predaj svojich vlastných lietadiel, ako bolo napríklad námorné útočné lietadlo Super Étendard a Mirage F1, z ktorých by získal oveľa väčší zisk, ako z anglicko-francúzskeho projektu Jaguaru.
Veľká Británia mala pôvodne v pláne kúpiť 150 cvičných Jaguarov „B“ a Francúzsko malo kúpiť 75 cvičných lietadiel „E“ (école) a 75 jednomiestnych bojových lietadiel „A“ (appui). Dassault však presadzoval svoje vlastné lietadlo Mirage G namiesto spoločného AFVG. V júni 1967 Francúzsko zrušilo svoju účasť na AFVG z rozpočtových dôvodov. To viedlo k vytvoreniu medzery v plánoch RAF na bojové lietadlo pre 70. roky. Ale v období, keď Francúzsko zrušilo svoju účasť na AFVG, Nemecko prejavilo skutočný záujem o lietadlo Jaguar a preto sa projekt začal viac orientovať na bojové lietadlo pre nízke letové hladiny. Aj napriek tomu sa Nemecko nakoniec k programu nepripojilo, Veľká Británia sa rozhodla pre túto novú bojovú verziu.
V októbri 1970 sa požiadavka RAF zmenila na 165 jednomiestnych bojových lietadiel a 35 cvičných strojov. Jaguar mal nahradiť lietadlá McDonnell Douglas Phantom FGR2 v roli lietadla pre priamu leteckú podporu, taktický prieskum a pre taktické údery. Uvoľnené Phantomy mali byť použité na potileteckú obranu. Francúzske aj britské požiadavky na cvičné stroje sa značne vyvíjali, a nakoniec boli Jaguary použité namiesto lietadiel Alpha Jet a Hawker Siddeley Hawk. Francúzsko medzitým vybralo Jaguar ako náhradu za lietadlá námorného letectva Dassault Étendard IV a zvýšila svoju objednávku o 40 lietadiel Jaguar M schopných operovať z lietadlové lodi. Z týchto zdanlivo nesúrodých požiadaviek malo vzniknúť jedno úplne odlišné lietadlo: na pomerne vysokej technickej úrovni, nadzvukové a optimalizované pre útoky proti pozemným cieľom v oblastiach s vysokým ohrozením.
Gemerská pahorkatina
Gemerská pahorkatina je geomorfologický podcelok Bodvianskej pahorkatiny. Leží na rozhraní stredného a východného Slovenska v okresoch Rimavská Sobota a Rožňava.
SEPECAT Jaguar
Prototypy
Prvý z ôsmich prototypov prvýkrát vzlietol 8. septembra 1968. Bola to dvojsedadlová verzia osadená prvou výrobnou verziou motora Adour. Toto lietadlo neskôr pri treťom lete prekonalo rýchlosť zvuku, ale bolo zničené pri pristátí 26. marca 1970 kvôli požiaru motora. Druhý prototyp vzlietol vo februári 1969. V tom roku sa tri prototypy objavili na parížskom aerosalóne. Prvý francúzsky prototyp „A“ vzlietol v marci 1969. V októbri vykonal svoj prvý let aj britský prototyp „S“.
Gemerská pahorkatina
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Lučensko-košická zníženina → Bodvianska pahorkatina → Gemerská pahorkatina *** Gemerská pahorkatina tvorí jednu z dvojice samostatných častí Bodvianskej pahorkatiny, oddelených Slovenským krasom. Juhovýchodný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, severozápadne sa nachádza Rimavská kotlina, podcelok Juhoslovenskej kotliny a na východe nadväzuje Silická planina, patriaca do Slovenského krasu.
SEPECAT Jaguar
Prototypy
Prototyp verzie „M“ vzlietol v novembri 1969. Verzia M mala zosilnený trup, pristávací hák a odlišný podvozok – dvojité predné koleso a hlavný podvozok osadený jedným kolesom. Po skúškach vo Francúzsku bolo lietadlo odoslané do Thurleighu ku skúškam na katapulte umiestnenom na zemi. V júli 1970 vykonal skutočné štarty a pristátia z francúzskej lietadlovej lode Clemenceau (R98). Pri týchto skúškach vznikli pochybnosti ohľadom reakcií lietadla na prudké zvýšenie ťahu pri rušení prisátia počas priblíženia. Skúšky na lodi tiež odhalili problémy s ovládaním lietadla pri lete na jeden motor, hoci projektované motory s niečím takým počítali. Verzia M bola zamýšľaná ako vhodná náhrada za lietadlá Étendard IV, ale francúzske námorníctvo bolo schopné zakúpiť iba 60 miesto plánovaných 100 lietadiel.
Tým, že bol Jaguar taký drahý, by bola obmedzená sila francúzskeho námorníctva, ktoré by si nemohlo dovoliť viac lietadiel. Spoločnosť Dassault preto navrhla lietadlo Super Étendard, ktorého vyvoj bol jednoduchší a lacnejší, pretože vychádzal z existujúceho stroja Étendard IV. V roku 1973 francúzske námorníctvo objednalo tieto stroje miesto Jaguarov, hoci si ich nakoniec mohlo dovoliť len 71 miesto plánovaných 100 vďaka tiež rastúcim nákladom na vývoj stroja Super Étendard. Verzia M bola zrušená francúzskou vládou v roku 1973.
Celkový prehľad
thumb|Jaguar T4 RAF pri lete nad Škótskom dňa 15. júna 1981 Jaguar je klasický, jednomiestny, dvojmotorový jednoplošník so skosenými krídlami a vysokým zaťahovacím trojbodovým podvozkom. Vo svojom pôvodnom usporiadaní má maximálnu vzletovú hmotnosť viac ako 15 ton a bojový dolet pri lete len na vnútorné palivové nádrže je okolo, čo mu poskytovalo lepší operačný dolet ako moderným lietadlám protivníka, ako bol MiG-27 alebo Suchoj Su-30MK. Lietadlo je vybavené piatimi externými závesníkmi s celkovou nosnosťou, a medzi typické zbrane nesené lietadlom patrili raketnice neriadených rakiet MATRA LR.F2, bomby BAP 100-mm, protiradarové rakety MATRA AS37, protiletecké rakety AIM-9 Sidewinder a kazetové bomby Rockeye. Jaguary RAF obdržali niektoré nové zbrane počas vojny v Perzskom zálive. Medzi tieto zbrane patrili vysokorýchlostné strely CRV7 a americké kazetové bomby CBU-87. Každý Jaguar bol vyzbrojený buď dvojicou francúzskych kanón DEFA, alebo britských kanónov Aden.
Niektoré Jaguary mali namontované neobvyklé závesníky nad krídlami (nad vnútorným závesníkom pod krídlom) používané pre rakety vzduch-vzduch krátkeho dosahu, ako boli napríklad rakety Matra R.550 Magic alebo AIM-9 Sidewinder. Takto boli uvoľnené závesníky pod krídlami pre ďalšie zbrane a náklad. Jaguary RAF obdržali tieto pylóny počas vojny v Perzskom zálive (Operácia Granby) v roku 1990, francúzske Jaguary ale neboli takto upravené. Jaguary 97 RAF mali byť vybavené aj možnosťou vypúšťať rakety ASRAAM z pylónov nad krídlami, ale z rozpočtových dôvodov tieto zbrane neboli týmito raketami vybavené.
Motory
thumb|left|Jaguar GR3 RAF počas dopĺňania paliva za letu. Keď 8. septembra 1968 prvýkrát vzlietol prototyp Jaguaru, bol to zároveň aj prvý vzlet motora Adour. Na začiatku svojho vývoja mali motory Adour problémy so stabilitou systému prídavného spaľovania a testovanie na lietadlovej lodi odhalilo dlhú reakciu na pridanie výkonu, čo bolo problematické v situácii, kedy bolo pristávanie prerušené. Rôzne vylepšenia motora odstránili tieto závady pred uvedením lietadiel do operačnej služby. Francúzske Jaguary boli uvedené do služby s použitím pôvodných motorov Mk. 101. Jaguary RAF používali motory Mk. 102, ktoré mali vylepšené prídavné spaľovanie a ovládanie regulácie výkonu. RAF neskôr vymenilo v roku 1983 vo svojich Jaguaroch motory za Adour Mk. 104 a opäť v roku 1999 za Mk. 106. Každá z týchto výmen poskytla zlepšenie výkonu.
Motor Adour bol vyvinutý ako vo verzii s prídavným spaľovaním, tak aj bez neho. Lietadlo BAE Hawk používalo motor Adour bez prídavného spaľovania. Motor Adour bol tiež použitý v niekoľkých zahraničných lietadlách, ako boli napríklad McDonnell Douglas T-45 Goshawk, Mitsubishi T-2 a Mitsubishi F-1 (ktoré sa podobali lietadlám Jaguar). Dokonca aj po vyradení Jaguarov v Európe zo služby sú motory Adour vyrábané a sú vyvíjané aj nové verzie.
Avionika
thumb|Kokpit britského lietadla Jaguar GR3A. Kým operačné nasadenie, ako napríklad druhá vojna v Perzskom zálive, preukázalo, že Jaguary sú po mechanickej stránke spoľahlivejšie ako lietadlá Panavia Tornado, avionika lietadiel bola počas misií slabým článkom. Vzhľadom ktomu, že Jaguary mali problémy s navigáciou a navedením na cieľ, boli francúzske lietadlá doprevádzané prieskumnými lietadlami Dassault Mirage F1CR, ktoré pracovali vo funkcii leteckých navádzačov pre Jaguary. Na britskej strane zase slúžili lietadlá Blackburn Buccaneer ako lietadlá označujúce ciele laserom. Jaguary však boli cenným príspevkom do leteckej kampane počas vojny v Perskom zálive. 12 lietadiel RAF vykonalo 612 bojových letov, pričom nebolo stratené ani jedno lietadlo. Ale na lietadlách museli byť urobené významné zmeny ako počas tejto vojny, tak aj po vojne.
Vzhľadom k zastaraným navigačným systémom, ktoré neboli schopné poskytnúť požadovanú presnosť, boli francúzske aj britské Jaguary rýchlo vybavené prijímačmi GPS, čo bola v tej dobe pomerne nová technológia. Pred bombardovaním NATO v Bosne a Hercegovine v roku 1995, známe pod názvom operácia Deliberate Force bol určitý počet Jaguarov vylepšený schopnosťou niesť laserový značkovací kontajner TIALD a lietadlá boli preznačené na Jaguar GR1B alebo T2B. Krátko nato boli Jaguary RAF vylepšené do jednotného štandardu, ktorý zahŕňal systém TIALD a chopnosť niesť nové prieskumné kontajnery. Lietadlá GR3 (Jaguar 96) boli vylepšené novým head-up displejom (HUD), ovládaným pomocou joysticku, zabudovaním GPS a navigačného systému TERPROM (Terrain Referenced Navigation). Ďalším vylepšením lietadiel Jaguar GR3A bolo zavedenie digitálnych prieskumných kontajnerov EO GP1 (JRP), zobrazovanie údajov priamo na helme pilota, vylepšené displeje v kokpite, dátové spojenie a vylepšené systémy nočného videnia.
Jeden Jaguar bol prestavaný na Jaguar Active Control Technology (ACT) s riadením po kábloch a aerodynamickými úpravami draku. Získané skúsenosti boli použité pri vývoji lietadla Eurofighter Typhoon.
Francúzsko
Francúzske letectvo obdržalo prvý sériový Jaguar v roku 1973, prvý zo 160 jednosedadlových lietadiel Jaguar A. Pre preškolenie pilotov na nový typ a ďalší výcvik Francúzsko odobralo 40 dvojsedadlových strojov Jaguar E. Hoci bol Jaguar Schopný niesť jednu francúzsku taktickú jadrovú pumu AN-52, francúzska vláda nikdy nezahrnula žiadny Jaguar pre použitie v Force de frappe, čo sú francúzske odstrašujúce strategické sily. Tieto úlohy vykonávajú lietadlá Dassault Mirage IV a neskôr Mirage 2000-N. Jaguary vyzbrojené jadrovými zbraňami mali namiesto toho slúžiť v „predstrategickej“ roli, mali vyčistiť cestu pre strategické úderné sily. Jadrové bomby AN-52 boli vyradené zo služby v septembri 1991. Potom sa letka „Escadron de Chasse 7“, pôvodne vyzbrojená jadrovými zbraňami, preorientovala na útoky konvenčnou výzbrojou. Francúzske Jaguary tiež slúžili v roli lietadiel pre elektronický boj (ECM), kde niesli protiradarové strely Martel, mali schopnosť zostávať vo vzduchu dlhú dobu a potláčať nepriateľskú protilietadlovú obranu, přičom palivo tankovali za letu.
thumb|Francúzsky Jaguar vlečený na letisku. vo francúzskej službe boli Jaguary v 70-tych rokoch často umiestňované do Afriky na obranu francúzskych národných záujmov. Tejto politike sa občas hovorilo „Jaguarová diplomacia“ (la diplomatie du Jaguar). Jaguary vykonali svoj bojový krst proti povstaleckému hnutiu Front Polisario v Mauritánii v decembri 1977 ako súčasť Opération Lamantin. V auguste 1978 bola založená konvenčne vyzbrojená letka rýchlej reakcie, ktorá bola pripravená k rýchlemu presunu, aby mohla podporovať francúzske sily a záujmy kdekoľvek na svete.
Francúzsko sa taktiež na dlhú dobu zapojilo do Čadsko-Líbyjského konfliktu. 2 000 mužov vrátane vrtuľníkov a Jaguarov bolo premiestnených do centrálneho Čadu na jeho obranu v roku 1978. Ďalšie sily dorazili neskôr v rámci Opération Tacaud. Jaguary sa zúčastnili bojov v máji a júni 1978, kedy významne prispeli k zastaveniu ofenzívy síl FROLINAT, ktoré viedol Goukouni Oueddei. Jedno lietadlo bolo zostrelené, ale pilot bol zachránený vrtuľníkom.
Pretože Francúzsko nebolo členom vojenských štruktúr NATO, boli spoločné operácie s britskými Jaguarmi v 80-tych rokoch obmedzené. Ale v 90-tych rokoch boli francúzske Jaguary odoslané, aby sa zúčastnili niekoľkých koaličních kampaní, a to od vojny v Zálive v roku 1991 do vojny v Kosove v roku 1999. Počas bombardovania NATO v Bosne a Hercegovine v roku 1995 sa šesť Jaguarov štartujúcich z Talianska zúčastnilo 63 bojových letov. Posledný Jaguar bol vo Francúzsku vyradený zo služby v roku 2005, pričom bol vo svojej roli lietadla útočiacemu proti pozemným cieľom nahradený lietadlom Dassault Rafale.
Spojené kráľovstvo
V roku 1974 RAF prijala prvé zo 165 jednomiestnych lietadiel Jaguar GR1 (Britské služobné označenie lietadiel Jaguar S). Tieto stroje boli doplnené 35 dvojmiestnymi cvičnými lietadlami Jaguar T2 (pôvodne Jaguar B). Jaguary S a B mali lepší navigačný a útočný systém ako verzie A a E používané v Armée de l’Air. Jaguary RAF boli používané u perutí rýchleho nasadenia a ako regionálne posily. Ďalšie lietali ako lietadlá pre taktický úder jadrovou zbraňou, přičom nosili jadrovú pumu WE.177.
Od decembra 1983 bolo 75 Jaguarov GR1 a 14 Jaguarov T2 vylepšených na štandard GR1A a T2A vybavenými navigačným a útočným systémom FIN1064 miesto pôvodného NAVWASS. V tom istom čase bola tiež väčšina vybavená motormi Adour Mk.104 a boli vybavené schopnosťou niesť strely vzduch-vzduch AIM-9 Sidewinder a kontajnery AN-ALQ-101 (V)-10 pre elektronické rušenie pod krídlami.
Počty Jaguarov v RAF sa začali meniť na konci roku 1984, kedy 17., 20. a 31. letka RAF vymenila svoje Jaguary za lietadlá Panavia Tornado GR1. Tieto letky aj potom pôsobili v roli lietadiel pre úder jadrovou zbraňou. Dve ďalšie jednotky RAF v Nemecku, 14. a 2. letka, prezbrojili v rokoch 1985 a 1989. A tak Jaguary zostali iba u 6., 41. a 54. letky na základni RAF Coltishall.
Kateřina Mrázová
Kateřina Mrázová môže byť:
SEPECAT Jaguar
Spojené kráľovstvo
V roku 1991 sa 12 Jaguarov RAF zúčastnilo vojny v Perzskom zálive. V roku 1994 vzišla potreba zväčšiť počet lietadiel schopných niesť laserom navádzané bomby, preto bolo 10 lietadiel GR1A a 2 T2A upravených na nesenie laserového značkovača TIALD. Tieto lietadlá boli preznačené na Jaguar GR1B a T2B. Jaguary GR1B vybavené značkovačmi TIALD boli v auguste 1995 poslané do Talianska aby sa zúčastnili bombardovania pozícií bosnianskych Srbov (operácia Deliberate Force). Pri týchto akciách označovali ciele pre lietadlá RAF Harrier. Počas operácií v Bosne a Hercegovine Jaguary 41. letky RAF vykonali prvé bombardovacie akcie RAF v Európe od skončenia Druhej svetovej vojny, teda po 50 rokoch.
Jaguary neslúžili vo Irackej vojne v roku 2003. Bolo síce plánované, že budú operovať z Turecka nad severným Irakom, ale Turecko odmietlo vstup na svoje základne a tak bol severný útok odvolaný. Požiadavky ministerstva financií Spojeného kráľovstva na zníženie výdajov na obranu viedli 21. júla 2004 ministra obrany, ktorým bol Geoff Hoon, k predloženiu detailného plánu na vyradenie Jaguarů do roku 2007. Predpokladaný termín vyradenia v októbri 2007 bol zmenený iba päť dní dní predtým na 30. apríla 2007.
India
thumb|Jaguar indického letectva počas cvičenia Cope Thunder na Aljaške.
India bola oslovená ako potencionálny zákazník nákupu lietadiel Jaguar už v roku 1968, ale odmietla, čiastočne preto, že nebolo jasné či Francúzsko a Spojené kráľovstvo prijmú lietadlo do svojich služieb. Ale o desať rokov neskôr sa mala stať najväčším exportným zákazníkom s objednávkou lietadiel za 1 miliardu amerických dolárov. Jaguar bol vybraný po dlhom a obtiažnom výberovom konaní. Protikandidátmi boli lietadlá Dassault Mirage F1 a Saab Viggen. Objednávka znela na 40 Jaguarov postavených v Európe vo Wartone a 120 strojov postavených v licencii v spoločnosti Hindustan Aeronautics Limited (HAL) pod miestnym označením Shamshir („Meč“).
Ako predbežné opatrenie RAF požičala 27. júla 1979 18 Jaguarov Bhartiya Vāyu Senā spolu s dvomi lietadlami už prevádzkovanými indickým západným leteckým veliteľstvom (Western Air Command). Druhá várka lietadiel pre Bhartiya Vāyu Senā bola 40 Jaguarov International postavených vo Wartonu. Prvé lietadlo bolo dodané v marci 1981. Treťou várkou bola montáž 45 lietadiel v spoločnosti HAL z dielov, ktoré boli dovezené ako stavebnica zo Spojeného kráľovstva. Prvý bol dopravený do Indie v máji 1981. Ďalšie lietadlá už boli vyrábané v Indii bez európskej účasti.
thumb|left|Dvojica indických Jaguarov letiacich vo formácii s párom indických lietadiel Sea Harrier a párom [[Boeing F/A-18E/F Super Hornet|F/A-18 Super Hornet nad indickou lietadlovou loďou INS Viraat počas cvičenia Malabar.]]
Indické Jaguary boli požívané k vykonávaniu prieskumných misií na podporu indických mierových síl na Srí Lanke medzi rokmi 1987 a 1990. Neskôr hrali v roku 1999 aktívnu rolu v Kargilskej vojne s Pakistanom, v ktorej zhadzovali laserom navádzané bomby. Indické letectvo definovalo ich rolu ako „hlboko prenikajúce úderné lietadlá“. Malý počet Jaguarov bol tiež použitý v roli protilodných lietadiel vybavených strelami Sea Eagle. Jaguary zostávajú dôležitou súčasťou indických ozbrojených síl spoločne s lietadlami Mirage 2000. Jaguar bol popísaný ako jedno z mála lietadiel, ktoré je schopné plniť úlohu lietadla pre jadrový úder s rozumnou šancou na úspech. Ale indická armáda odmiestla Jaguary ako nosič svojich jadrových zbraní údajne preto, že nemajú dostatočnú svetlú výšku pod lietadlom pre nesenie indických jadrových bômb.
Ako lietadlo starlo, bolo zrejmé, že avionika nemala dôležité komponenty pre vykonávanie útokov na pozemné ciele. Medzi tieto komponenty patril radar na sledovanie terénu, navigácia GPS a moderný systém nočného videnia. Preto bolo v polovici 90. rokov vykonaných niekoľko vylepšení, čo zahŕňalo aj kontajnery s označovačmi cieľa. India objednala ďalších 17 vylepšených Jaguarov u HAL v roku 1999 ďalších 20 v rokoch 2001-2002. Indické letectvo plánuje vylepšenie 120 Jaguarov osadením nových výkonnejších motorov, buď Adour Mk.821 alebo Honeywell F125IN k zvýšeniu výkonu, a to zvlášť v stredných výškach.
Druhá vojna v Perzskom zálive
thumb|Jaguar RAF z 41. letky premiestnený na Stredný východ štartuje, aby sa podieľal na operácii Púštny štít.
Niekoľko dní po irackej invázii do Kuvajtu schválila britská vláda 9. augusta 1990 vyslanie prvých 12 Jaguarov GR1A a 12 lietadiel Tornado F3 na Stredný východ, aby sa zúčastnili operácie Granby (britský názov pre britskú účasť v druhej vojne v Perzskom zálive). Tieto lietadlá operovali zo základní v Ománe a Bahrajne. 23. augusta 1990 bola do regiónu odoslaná aj letka lietadiel Tornado GR1, ale tieto lietadlá mali v horúcom podnebí problémy. Lietadlá Blackburn Buccaneer dorazili v januári 1991, aby slúžili ako lietadlá pre značkovanie laserompre lietadlá vykonávajúce vlastné útoky na pozemné ciele navádzanými bombami. Počas druhej vojny v Zálive obdržali Jaguary RAF niekoľko nových zbraní. Boli to napríklad vysokorýchlostné rakety CRV7 a americké kazetové pumy CBU-87, pretože kazetové pumy BL755 používané v RAF boli navrhnuté na vypúšťanie z malých výšok, a preto boli nevhodné počas operácií vo väčších výškach, ktoré boli v Zálive bežné. Skupina 12 Jaguarov RAF vykonala 612 bojových letov, žiadny z nich nebol zničený. Lietadlo XZ364 „Sadman“ vykonalo 47 misií, čo bolo najväčší počet misií jediného lietadla vo vojne v Zálive.
Villez-sur-le-Neubourg
Villez-sur-le-Neubourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
SEPECAT Jaguar
Druhá vojna v Perzskom zálive
Francúzsko rovnako prispelo svojim dielom do síl koalície. V októbri 1990 odoslala na Stredný východ 8 Jaguarov A spolu s niekoľkými prieskumnými lietadlami Dassault Mirage F1CR. Mirage mali omnoho lepšiu avioniku, a preto slúžili v roli leteckých navigátorov pre Jaguary. Kvôli zastaraným navigačným systémom, ktoré nemohli lietadlám poskytnúť požadovanú presnosť, boli britské aj francúzske Jaguary urýchlene vybavené prijímačmi GPS, v menšej miere potrebovali úpravu aj lietadlá Tornado. Počet francúzskych Jaguarov v Saudskej Arábii dosiahol počet 28 strojov, ktoré vykonali 615 bojových letov. Jeden francúzsky Jaguar bol zničený irackou protileteckou strelou. Ich typickými cieľmi boli iracké obrnené jednotky, stanovištia rakiet Scud a námorné plavidlá.
Villez-sur-le-Neubourg
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
SEPECAT Jaguar
Druhá vojna v Perzskom zálive
thumb|left|Jaguar RAF na Strednom Východe počas dopĺňania paliva na zemi.
Villez-sur-le-Neubourg
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
SEPECAT Jaguar
Druhá vojna v Perzskom zálive
15. januára 1991 francúzske Jaguary bombardovali leteckú základňu Ahmed Al Jaber v Kuvajte. Tri z nich boli poškodené, ale všetky sa vrátili na základňu. 26. januára Jaguary a Tornada RAF zaútočili na niekoľko batérií protilodných striel Silkworm v Kuvajte, čím podporili zdanie, že k pozemnému útoku na Kuvajt dôjde obojživelným útokom z mora. 30. januára dva Jaguary RAF zničili výsadkovú loď triedy Polnocny vyzbrojenú raketami a kanónmi. Iracká garda Ḥaris al-‘Irāq al-Jamhūriyy sústredená na saudsko-kuvajtských hraniciach bola predmetom intenzívnej bombardovacej kampane niekoľko týždňov, čo prispelo k jej demoralizácii. Tohto bombardovania sa zúčastnili aj spojenecké Jaguary. Jaguary tiež vykonávali hodnotné prieskumné misie nad bojiskom pre koaličné sily. Obidve krajiny stiahli svoje Jaguary z oblasti v marci 1991 s koncom operácie Púštna búrka.
Villez-sur-le-Neubourg
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SEPECAT Jaguar
Ostatní užívatelia
thumb|Jaguar S (O) Ománskeho kráľovského letectva eskortuje lietadlo [[Iljušin Il-38|Il-38 v roku 1987.]] Už od začiatku vývoja Jaguarov sa predpokladalo, že lietadlo bude vyvážané do zahraničia, a to vrátane rozvojových krajín. V roku 1969, kým lietadlo bolo stále v štádiu vývoja prototypu, bolo ponúknuté Švajčiarsku, Indii, Japonsku, Austrálii, Holandsku, Belgicku a Nemecku. Japonsko zahájilo rokovania o licenčnej výrobe Jaguarov, ale ale tieto plány zlyhali čiastočne ak kvôli vysokým licenčným poplatkom, ktoré požadoval SEPECAT. Plány Turecka vyrábať Jaguary v licencii pre vlastné letectvo tiež nepriniesli svoje ovocie. Plány na vývoz do Kuvajtu a Pakistanu sa nedostali do fázi objednávky. Kuvajt chcel pôvodne objednať 50 Jaguarov a 16 lietadiel Mirage 5, ale nakoniec sa rozhodol pre lietadlá Mirage F1. Pakistan začal uvažovať o lietadlách spoločnosti SEPECAT po americkom zamietnutí nákupu lietadiel LTV A-7 Corsair II kvôli zbrojnému embargu. Nakoniec sa ale rozhodol pre lietadlá Mirage 5.
Jaguary boli úspešne predané do niekoľkých zámorských štátov. Najväčším odberateľom bola India. Exportná verzia Jaguar International bola predané ešte do Ekvádoru, Nigérie a Ománu. Ekvádorské letectvo bolo jediným latinskoamerickým odberateľom Jaguarov. Vybavilo si 10 jednomiestnych a 2 dvojmiestne stroje, ktoré boli oficiálne označené ako Jaguar ES a EB. Prvé z týchto 12 lietadiel bolo dodané v januári 1977. boli požívané hlavne pre útoky na pozemné ciele a príležitostne aj pre vybojovanie vzdušnej prevahy počas konfliktu s Peru (Cenepská vojna), ale väčšina flotily bola držaná v zálohe pre prípad, že by sa konflikt s Peru rozšíril.
Nigéria objednala 13 jednomiestnych lietadiel verzie SN a 5 dvojmiestnych BN. SEPECAT dodal prvé z nich v máji 1984. Ďalšia objednávka na 18 lietadiel bola zrušená. Z ekonomických dôvodov boli tieto lietadlá stiahnuté zo služby.
Kráľovské vzdušné sily Ománu, podobne ako Ekvádor, objednali 10 jednomiestnych a 2 dvojmiestne varianty označené Jaguar OS a OB. Prvý bol dodaný v marci 1977. Druhá identická objednávka 12 lietadiel nasledovala uprostred 80. rokov. K nim boli pridané dva použité lietadlá od IAF a RAF.
Varianty
Jaguar B / Jaguar T2 thumb|Dvojmiestne cvičné lietadlo Jaguar T4 patriace RAF Jaguar E Jaguar S / Jaguar GR1 thumb|Sepecat Jaguar GR3A 41. letky RAF na letisku Kemble, Gloucestershire v Anglicku. Jaguar M Jaguar Active Control Technology Jaguar Internacional
Užívatelia
thumb|SEPECAT Jaguar S(O) kráľovských vzdušných síl Ománu
Súčasní užívatelia
🇮🇳 India
Bývalí užívatelia
Nigéria
Omán
Spojené kráľovstvo
Špecifikácie (Jaguar A)
right|400px thumb|Motor Rolls-Royce Turbomeca Adour Mk 102. Technické údaje pochádzajú z publikácie „Jane’s All The World’s Aircraft 1980–81“ a „Air Force Tac Recce Aircraft: NATO and Non-aligned Western European Air Force Tactical Reconnaissance Aircraft of the Cold War“.
Výzbroj
thumb|SEPECAT Jaguar GR1
Košická futbalová aréna
Košická futbalová aréna (skrátene KFA), je viacúčelový štadión v Košiciach. Štadión má kapacitu 5 836 osôb a bol dokončený v januári 2021.
Priebeh výstavby
Celá stavba je rozdelená do troch etáp. Ešte začiatkom roka 2018 bolo rozhodnuté, že ako zhotoviteľ stavby bude skupina dodávateľov AVA-stav z Galanty a OHL ŽS SK z Bratislavy. V rámci prvej etapy bol vypracovaný projekt pre stavebné povolenie, realizačný projekt a boli zabezpečené príslušné stavebné povolenia a stavebné práce pre sfunkčnenie štadióna. Všetky 3 etapy mali spolu stáť 19,47 milióna eur. Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky dotovalo 4 milióny eur a Ministerstvo financií Slovenskej republiky 8 miliónov eur.
Po ukončení prvej etapy Košice získali futbalový štadión kategórie UEFA 3. Následne po dostavaní tribún za bránami (druhá a tretia etapa) bude štadión disponovať klasifikáciou kategórie UEFA 4. Prvá etapa bola ukončená v októbri 2020. Druhá a tretia etapa by mala byť ukončená v roku 2022. Cena stavebnej časti sa navýšila na 20,82 miliónov €. Mesto Košice do výstavby plánovalo investovať 12 miliónov €, no nakoniec do projektu investovalo 13,5 milióna eur. Na dokončenie tribún za oboma bránkami je potrebných ďalších 5 miliónov eur, v rámci prvej etapy bol pripravený základ pre montáž zabránkových tribún B a D. Okrem toho je stále potrebných aj 1,6 milióna eur na vnútorné vybavenie štadióna. Po kompletnom dokončení by malo ísť o najlacnejší štadión UEFA 4 v prepočte na jedno sedadlo. Slovenský futbalový zväz ponúkol mestu na dostavanie štadiónu, pôžičku. Kolaudácia štadióna s tribúnami A a C prebehla v januári 2021. V júli 2021 sa začali zatrávňovacie práce na hracej ploche. Generálnym manažérom arény je Peter Schmiedl.
V decembri 2021 odobrila Vláda Slovenskej republiky 4 milióny eur na dobudovanie arény ako športovej infraštruktúry národného významu. Financie mali ísť spočiatku na účet Fondu na podporu športu v roku 2022. Prestavenstvo KFA sa po zhodnotení viacerých možností rozhodlo o vyhlásenie nového verejného obstarávania. Dostavba sa takto síce mierne oneskorí, no tento spôsob by mal priniesť čo najmenší vplyv na verejné financie.
Vybavenie štadióna
Štadión bude disponovať vyhrievanou hracou plochou a tréningovými ihriskami, kde by mala vyrásť futbalová akadémia. Štadión obsahuje 4 tribúny, A a C už stoja. Tribúny B a D majú pripravené základy, no budú dobudované až po vysporiadaní finančných záležitostí. Podzemné podlažie hlavnej tribúny obsahuje šatne pre hráčov, rozhodcov, delegátov, priestory ošetrovne, dopingovej kontroly, tlačovkovú miestnosť aj mix zónu.
Na prvom nadzemnom podlaží sa nachádzajú vstupy, VIP sektor a zázemie pre gastro. Na druhom podlaží sú priestory pre administratívu, novinárov a fotografov. Na treťom sú TV štúdiá, skyboxy, réžia prenosov a velín pre bezpečnosť štadióna. Štvrté podlažie je vyhradené na prístup kameramanov k hlavnej kamerovej plošine. Nad hlavnou tribúnou budú tri plošiny, nad ostatnými po jednej kameramanskej plošine.
V apríli 2023 sa začala dostavba zostávajúcich dvoch tribún arény. Realizácia dostavby bude stáť 5,86 milióna eur a stavebníkom je spoločnosť AVA-STAV. Kompletné dokončenie štadióna je naplánované na jar 2024.
Akadémia pri KFA
V areáli štadióna by sa mala v budúcnosti postaviť aj futbalová akadémia, zložená zo štyroch tréningových ihrísk a budovy so šatňami a zázemím. Pôvodne mala byť výstavba akadémie súčasťou tretej etapy výstavby KFA. Po vzájomných rokovaniach medzi mestom Košice, spoločnosťou Slovak Sport Development (zastupujúca maďarského investora) a klubom FC Košice došlo k podpísaniu memoranda o porozumení. Plánovanú výstavbu a prevádzku tak bude financovať Slovak Sport Development. Odhadované náklady sú vo výške 4 miliónov eur.
Vojtech Dangl
PhDr. Vojtech Dangl, CSc. (* 15. apríl 1937, Šahy† 8. júl 2018, Bratislava) bol slovenský historik, spoluzakladateľ, popredný predstaviteľ a popularizátor vojenských dejín na Slovensku.
Život
V rodných Šahách absolvoval základnú a strednú školu a po maturite (1955) nastúpil na České vysoké učení technické v Prahe, no zakrátko prestúpil na Filozofickú fakultu Karlovej univerzity, kde absolvoval štúdium v odbore história – filozofia. Následne v rokoch 19621968 pôsobil ako odborný pracovník v Múzeu Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici a po vojenskej prezenčnej službe pracoval v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Bratislave (19651970). V rokoch 19702004 pôsobil ako vedecký pracovník vo Vojenskom historickom ústave (VHÚ) v Bratislave, kde v rokoch 19901994 zastával funkciu zástupcu náčelníka a v rokoch 19941999 riaditeľa Odboru vojensko-historických výskumov. V rokoch 19992004 pôsobil ako predseda vedeckej rady VHÚ.
V roku 2004 odišiel z VHÚ a vo svojej vedecko-výskumnej práci pokračoval v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied. Bol členom Slovenskej historickej spoločnosti, Slovensko-maďarskej historickej komisie a Spolku slovenských spisovateľov.
Zomrel 8. júla 2018 a 12. júla 2018 bol skremovaný v Krematóriu v Bratislave.