cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plzeň
Plzeň je známa ako priemyselné a pivovarnícke mesto. V rozsiahlych továrenských halách Škodovky sa vyrábajú dopravné prostriedky a priemyselné stroje, na druhej strane krajskej metropoly sa potom varí známe pivo Prazdroj a Gambrinus. Spodnokvasený svetlý ležiak sa celosvetovo označuje ako Pilsner alebo Pils podľa nemeckého mena mesta Pilsen. Nachádza sa tu množstvo budov ešte z čias Rakúsko-Uhorska. V meste sídli tiež biskupstvo Plzenskej diecézy. Školstvo potom zastupujú rôzne stredné a vysoké školy, medzi ktoré patrí napríklad Západočeská univerzita.
Antimachos z Élidy
Antický autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že Antimachos z Élidy zvíťazil na 2. olympijských hrách v behu na jedno stadion. Eusebios k tejto informácii dodáva, že v tom čase sa narodili bratia Romulus a Rémus.
Plzeň
Súčasné historické jadro mesta má pravidelnú sieť ulíc s uprostred takmer štvorcovým námestím Republiky (166 × ), ktorému dominuje Katedrála sv. Bartolomeja s najvyššou kostolnou vežou v Česku, budovaná od roku 1295 a dokončená (v dnešnej dispozícií) na začiatku 16. storočia.
V roku 2015 bola Plzeň spoločne s belgickým mestom Mons Európske hlavné mesto kultúry.
Antimachos z Élidy
Beh na jedno stadion bola jediná disciplína v ktorej sa na hrách súťažilo. Zavedenie ďalšej disciplíny behu na dve stadiá (diaulos) sa uskutočnilo na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).
Plzeň
Dejiny
right|thumb|Pohľad na mesto z veže katedrály sv. Bartolomeja
Stredovek
left|thumb|Renesančná plzenská radnica Prvé zmienky o Plzni (dnešnom Starom Plzenci) pochádzajú z roku 976, kedy u tohto přemyslovského hradiska knieža Boleslav II. porazil vojsko nemeckého kráľa Ota II. V podhradí postupne vyrástlo mestské sídlo s radom kostolov a živým obchodným ruchom. Do terajšej polohy (v južnom susedstve vtedajšej obce Malice) presunul mesto pod názvom Nová Plzeň kráľ Václav II. v roku 1295 ako dôležitú obchodnú križovatku západných Čiech na ceste z Prahy do Bavorska. Vyriešila sa tým tiež dodávka vody, lebo miesto ležalo na sútoku riek Mže a Radbuzy.
Vďaka svojej výhodnej polohe na križovatke obchodných ciest a hlavne na trase z nemeckých krajín do Prahy sa čoskoro Plzeň stala tretím najväčším a najdôležitejším mestom po Prahe a Kutnej Hore. V tejto dobe boli tiež vystavané kostoly sv. Bartolomeja v strede námestia, františkánsky kláštor na juhovýchode, blízko stredovekého opevnenia, neskôr zborený dominikánsky kláštor na severozápade a nemocničný kostol ''sv. Márie Magdalény'' z roku 1320.
Na samom počiatku husitských vojen mali kališníci - vďaka veľmi radikálnemu farárovi Václavovi Korandovi - v meste veľký vplyv, ale už v roku 1420 musel Koranda s Jánom Žižkom odísť na Tábor a Plzeň sa stala hlavnou baštou katolíckej strany ("pod jednou"). Trikrát bola neúspešne obliehaná, najprv Jánom Žižkom a potom dvakrát Prokopom Holým a podieľala sa na odpore proti Jiřím z Poděbrad. Od roku 1467 sídlila v Plzni pražská kapitula, ktorá bola v rokoch 1431-1561 najvyšším orgánom rímsko-katolíckej cirkvi v Čechách.
Prvá česká tlačená kniha - Kronika trojánská - bola v roku 1468 vytlačená na rohu dnešných ulíc Smetanova a Bezručova, kde fungovala do roku 1533 jediná česká tlačiareň.
Raný novovek
Začiatkom 16. storočia bolo mesto výrazne poškodené požiarmi, najmä v roku 1507, kedy zhoreli dve tretiny mesta. Na deväť mesiacov sa stala Plzeň hlavným mestom ríše a sídlom vlády, keď sem cisár Rudolf II. utiekol pred morovou epidémiou na prelome rokov 1599 a 1600 (od septembra až do júna). Sídlil v tzv. Cisárskom dome, ktorý sa nachádza vedľa dnešnej budovy plzenskej radnice.
Roku 1618 bola Plzeň prvýkrát dobytá vojskom českých stavov pod velením kniežaťa Mansfelda. Počas tridsaťročnej vojny hospodárstvo aj kultúra upadali. Švédske obliehanie v rokoch 1637 aj 1648 bolo neúspešné. 8. januára 1683 tu bol založený plzenský 35. peší pluk.
Priemyselný rozvoj
V 19. storočí nechal mešťanosta Martin Kopecký (1828-1850) zbúrať hradby a na ich mieste vybudovať okolo starého mesta sady, dnes známe ako sady Pětatřicátníků, Smetanove, Kopeckého, Šafárikove, Křižíkovej a 5. mája. V roku 1832 potom vzniklo prvé kamenné divadlo. Roku 1839 bolo rozhodnuté o založení Meštianskeho pivovaru (neskôr Prazdroj) a 5. októbra 1842 v ňom bavorský sládek Josef Groll uvaril prvú várku piva. V roku 1859 Emil Škoda prevzal Škodove závody a František Křižík zaviedol svoj vynález - oblúkové lampy na pouličné osvetlenie. V roku 1869 bol založený Pivovar Gambrinus Plzeň (PAP, pivo Gambrinus). Na konci 19. storočia sa Plzeň stala kolískou českej secesie.
Už od polovice 19. storočia bola Plzeň druhým najväčším mestom v Čechách a tretím v rámci všetkých českých krajín, ku koncu 20. storočia už ale bola štvrtým v Česku, keď bola predstihnutá Ostravou. Ako západočeská metropola však prosperovala vďaka rozvoju strojárskych a ďalších priemyselných závodov. Počas medzivojnového obdobia došlo k rozširovaniu mesta, roku 1924 boli pripojené obce Doubravka, Doudlevce, Lobzy a Skvrňany a vznikla tak Veľká Plzeň, ktorej počet obyvateľov prekročil stotisícovú hranicu. Starostom mesta bol v rokoch 1919-1938 Luděk Pik. Na námestí T. G. Masaryka bol vybudovaný pamätník Národného oslobodenia s dominujúcou bronzovou sochou T. G. Masaryka, ktorý bol slávnostne odhalený 28. októbra 1928, ako vďaka prezidentovi za založenie a desaťročné fungovanie Česko-slovenskej republiky.
V roku 1938 došlo k odstúpeniu pohraničných území Česko-Slovenska Nemecku. Plzeň síce zostala na území Česko-Slovenska, stala sa však mestom na samotnej hranici. Obce severozápadným a juhozápadným smerom už patrili k Ríši, rovnako ako dnešné mestské časti Plzeň-Litice a Plzeň-Lhota. 1. mája 1942 bola Plzeň podľa vládneho nariadenia č. 142/1942 Zb. rozšírená o obce Bolevec, Božkov, Bukovec, Černice, Hradište, Koterov, Radobyčice, Újezd ​​a časť územia obce Litice (obec začlenená do Ríše) a stala sa štatutárnym mestom. Priemyselný podnik Škoda Holding bol v tejto dobe významnou zbrojovkou, zásobujúcou nemeckú armádu. Aj napriek tomu Plzeň dlhšiu dobu unikala bombardovaniu a k prvému veľkému náletu došlo až 20. decembra 1944, pri ktorom bol však najviac zdemolovaný pivovarský komplex, najmä Prazdroj (18 mŕtvych). Škodove závody boli bombardovaním významne poškodené až na samom sklonku vojny, náletom 25. apríla 1945. Celkovo bolo za celú dobu vojny 11 náletov, ktoré si vyžiadali 926 obetí.
Povojnová éra
left|thumb|Pomník oslobodenia americkou armádou Plzeň a západné Čechy boli oslobodené americkými jednotkami vedenými generálom Patton 6. mája 1945. Podľa americko-sovietskej dohody Patton už nesmel pokračovať ďalej. Slávny je jeho výrok, že keď už, tak to Američania majú vziať až do Moskvy. Dnes oslobodenie Plzne pripomína Pamätník americkej armády 1945 vybudovaný ako stále múzeum. Po februári 1948 bola Pattonova úloha v oslobodení Plzne zámerne znevažovaná a pri oslavách výročia konca vojny zväčša nepadlo o Američanoch v Plzni ani slovo.
Plzeň sa tiež zapísala do histórie bojov proti komunistickému režimu. 1. júna 1953 došlo v Plzni k prvej manifestácii proti vtedy prebiehajúcej menovej reforme so streľbou do demonštrujúcich. Odveta komunistického vedenia bola typická pre politiku vtedajšej doby. Okrem represií zistených demonštrantov, prevažne robotníkov Škodovky, zbúralo komunistické vedenie vtedajšieho Plzenského kraja pomník T. G. Masaryka, ako symbol nežiaducej demokracie. Jednalo sa o prvý ľudový protest v celom sovietskom bloku (tzv. Východonemeckej júnové povstanie vypuklo až o dva týždne neskôr 17. júna 1953).
Na konci 50. rokov sa začalo s masívnym rozvojom bytovej výstavby, tzv. sídlisk, a to podobným spôsobom, ako tomu bolo v celom Česko-Slovensku. Prvý rozsiahly areál vznikol na Slovanoch, nasledovala v roku 1961 Doubravka a roku 1968 potom Bory. Dňa 20. januára 1969 sa na blízkom námestí T. G. Masaryka upálil na protest proti sovietskej okupácii mladý pivovarnícky robotník Josef Hlavatý. Výstavba sa v 70. a 80. rokoch presunula na sever, budovalo sa rozsiahle sídlisko v oblasti Bolevca a Lochotína, tesne pred Nežnou revolúciou sa výstavba presúvala postupne smerom na západ k oblasti Vinice, kde sa pokračuje v budovaní nových domov ešte dnes. Vďaka tomuto rýchlemu rozvoju prekročilo mesto roku 1972 hranicu 150 tisíc obyvateľov. O štyri roky neskôr potom boli pripojené aj obce Černice, Radobyčice, Koterov, Červený Hrádek, Křimice a Radčice a Plzeň získala hranice, aké mala do roku 2002.
V 90. rokoch bola k Plzni postavená aj diaľnica D5, ktorá spojila Prahu s bývalým Západným Nemeckom. Dokončenie tejto dôležitej dopravnej tepny, ktorá čiastočne vyriešila vtedy katastrofálnu dopravnú situáciu v Plzni, sa však kvôli komplikáciám pretiahlo až do prvého desaťročia 21. storočia.
Európske hlavné mesto kultúry 2015
V septembri 2010 vyhlásili zástupcovia medzinárodnej poroty v Prahe mesto Plzeň za víťaza súťaže o titul Európske hlavné mesto kultúry roku 2015. Vo finále merala svoje sily Plzeň s Ostravou. V rámci projektu sa napríklad vybudovalo nové divadlo, v Štruncových sadoch v okolí futbalového štadióna vzniklo športovo-relaxačné centrum.. Koncom apríla 2014 získal projekt Cenu Meliny Mercouri, ktorú odporúča monitorovací a poradný výbor pre Európske hlavné mestá kultúry. Podmienkou bolo naplnenie vopred daných kritérií pripravenosti, vďaka čomu Plzeň 2015 tak pre svoj projekt získala dotáciu 1,5 milióna eur.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania 1921 tu žilo v 3 284 domoch 88 416 obyvateľov, z ktorých bolo 43 057 žien. 79 166 obyvateľov sa hlásilo k československej národnosti, 6 757 k nemeckej a 701 k židovskej. Žilo tu 52 514 rímskych katolíkov, 5 763 evanjelikov, 4 427 príslušníkov Cirkvi československej husitskej a 3 094 židov. Podľa sčítania v roku 1930 tu žilo v 6 451 domoch 114 704 obyvateľov, z toho 105 731 obyvateľov sa hlásilo k československej národnosti a 6 782 k nemeckej. Žilo tu 61 344 rímskych katolíkov, 10 891 evanjelikov, 6 803 príslušníkov Cirkvi československej husitskej a 2 773 židov.
Územie mesta Plzne
thumb|right|Mestské obvody a katastrálne územie Plzne Súčasnú rozlohu má Plzeň od 1. januára 2003, kedy sa k nej pripojili do tej doby samostatné obce Lhota a Malesice, ktoré sa zároveň stali novými mestskými obvodmi. Od tej doby mesto Plzeň pozostáva z desiatich mestských obvodov, najväčšie z nich sú obvody 1 až 4, ktoré sa skladajú z niekoľkých pôvodných mestských častí. Deväť mestských obvodov tvorí pri voľbách do Senátu volebný obvod č. 9, len obvod Plzeň 2 - Slovany spolu s ďalšími obcami patrí do volebného obvodu č. 7. Iba pre územie mesta Plzne je zriadený Okresný súd Plzeň-mesto, hoci samotný okres zahŕňa aj ďalšie obce.
Významné stavby, inštitúcie a zaujímavosti
left|thumb|Veľká synagóga v sadoch Pětatřicátníků
Historické pamiatky
Medzi najvýznamnejšie pamiatky západočeskej metropoly patrí historické jadro mesta a okolité ulice. Tie sú dnes chránené ako mestská pamiatková rezervácia, na území mesta je ešte niekoľko ďalších dedinských pamiatkových rezervácií a tiež mestských a dedinských pamiatkových zón.
Dominantou mesta je gotický chrám sv. Bartolomeja, založený roku 1292, s vežou vysokou 102 metrov je najvyššia v Čechách. Na vyhliadku vo výške 62 metrov vedie 301 schodov. Dnes je to katedrálny chrám, lebo od roku 1993 je v Plzni biskupstvo. Ďalšie významné cirkevné pamiatky sú bývalý františkánsky kláštor s kostolom Nanebovzatia P. Márie a baroková budova kláštora dominikánok s kostolom sv. Anny z rokov 1711-1714, zariadená v rokoch 1805-1807 na školu, kde je dnes umiestnená Študijná a vedecká knižnica Plzenského kraja. K najstarším kostolom v Čechách patrí kostol sv. Jiří na sútoku Úslavy a Berounky v Plzni-Doubravce.
Na tunajšom Ústrednom cintoríne sú pochovaní napr. Jiří Trnka, Josef Skupa, Karel Klostermann alebo Augustin Němejc. V skorších dobách sa však plzenská elita nechávala pochovávať tiež na mikulášsky cintorín, kam bol pochovaný napr. Emil Škoda, Josef Kajetán Tyl alebo mešťanosta Martin Kopecký.
Ďalšie významné inštitúcie
V meste sídli biskup Plzenskej diecézy Cirkvi československej husitskej, známe sú tiež Západočeská galerie, mestská knižnica, Techmania Science Center, kultúrny dom Peklo alebo Pamätník obetiam zla a meditačná záhrada v Plzni-Doudlevce.
Príroda
V Plzni sa nachádza zoologická záhrada alebo arborétum Sofronka, niekoľko pamätných stromov: duby pri Veľkom rybníku, Koterovská lipa, Körnerov dub, lipy pri Mže, smrek - Troják v Lánoch a alej Kilometrovka.
Kiná
V časoch komunizmu mala takmer každá plzenská časť svoje kino, ďalšie kiná potom pôsobili v centre - napríklad kino Hviezda v Pražskej ulici, kino Moskva (neskôr Elektra) na Americkej triede, kino Eden v Rejskovej ulici za hlavnou vlakovou stanicou, kino Mier na Lochotíne alebo kino Leningrad v Doubravke. Všetky tieto kina ale po nežnej revolúcii roku 1989 skôr či neskôr zanikli.
V súčasnosti majú filmoví diváci v Plzni k dispozícii dve multikina, Cinema City v obchodnom centre Plaza v priestoroch bývalého výstaviska, a Cinestar v obchodnom centre Olympia pri výpadovke na Nepomuk. Pravidelné predstavenia sa tiež konajú v Kine Beseda, pôsobiacom v historickej budove Meštianskej besedy. V letných mesiacoch sa konajú predstavenia v Lochotínskom amfiteátri.
Sfairos
Sfairos (Sfairos) môže byť:
Plzeň
Školstvo
thumb|Právnická fakulta Západočeskej univerzity v sadoch Pětatřicátníků Plzeň je krajské mesto s takmer 170 000 obyvateľmi, čomu zodpovedá aj množstvo stredných škôl, vyšších a vysokých škôl, za ktorými sa sem schádzajú študenti z celého kraja i ďalších miest Česka.
Stredné školstvo
V Plzni sa nachádza rad stredných odborných škôl a učilíšť, ako aj 6 gymnázií:
Doprava
thumb|V Plzni začali električky jazdiť už v roku 1899 Plzeň je ako krajské mesto veľmi dôležitou dopravnou križovatkou. Hlavný význam má dnes diaľnica D5 medzi Prahou a Norimbergom s diaľničným obchvatom Plzne, ďalšie dôležité cesty vedú do Strakoníc, do Karlových Varov a Stříbra. Železničné trate vedú na Rokycany - Prahu, Žatec, Mariánské Lázně - Cheb - Schirnding a Nürnberg, Nýřany - Domažlice - Cham a Regensburg, na Klatovy a na Strakonice - České Budějovice.
Samozrejmosťou je aj hustá sieť MHD, zahrňujúca tri druhy dopravy: električky, trolejbusy a autobusy. Električkovú dopravu zaisťujú iba tri linky, čo ale zvyšuje prehľadnosť prevádzky. Linka č. 1 spája Bolevec a Slovany, linka č. 2 Světovar a Skvrňany a najvyťaženejšia linka č. 4 Košútku a Bory. Trolejbusy dopĺňajú sieť električiek, zaisťujú dopravné spojenie do miest, kam električky nemohli byť zavedené a kde by bola autobusová doprava nevhodná. V prevádzke je celkom 9 trolejbusových liniek. Mestské autobusy zaisťujú hlavne spojenie veľmi vzdialených častí mesta a ako prímestské spoje aj niektoré obce za mestom.
Verejné vnútroštátne a neverejné medzinárodné letisko sa nachádza 11 km juhozápadne od Plzne, v neďalekej obci Líně.
Svojšice (okres Kolín)
Svojšice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 596 obyvateľov, z toho 314 mužov a 282 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,4 roka (muži 43,7 roka, ženy 47,4 roka).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1241.
Meltdown (Vinnie Moore)
Meltdown je tretí štúdiový album gitaristu Vinnie Mooreho.
Estónske národné futsalové družstvo mužov
Estónske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Estónsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Eesti Jalgpalli Liit (EJL). Prvý medzinárodný zápas odohralo až v roku 2008. Vo februári 2017 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 110. miesto.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa estónskemu družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz. Vo svojej prvej kvalifikácii na MS 2008 skončilo v skupine posledné, keď prehralo všetky stretnutia. V kvalifikácii na MS 2012 muselo začať kvalifikáciu už v predkvalifikačnom kole, ktoré organizovalo aj Estónsko. Opäť však prehralo všetky stretnutia, skončilo na poslednom mieste svojej skupiny a nepostúpilo do hlavnej kvalifikácie.
Rovnako sa estónske družstvo neprebojovalo ani na majstrovstvá Európy UEFA. Absolvovalo 5 kvalifikácií, prvú až v roku 2009 na ME 2010. V predkvalifikačnom kole prehralo, rovnako ako aj v ďalších 4 predkvalifikáciách, všetky zápasy, skončilo v skupine posledné a do hlavnej kvalifikácie sa neprebojovalo.
Okrem toho sa zúčastnilo 3-krát aj Baltského pohára, v ktorom zakaždým skončilo na 3. mieste.
7. jún
Narodenia
thumb|upright|[[Mária Kráľovičová (* 1927)]] thumb|upright|[[Tom Jones (* 1940)]] thumb|upright|[[Wolfgang Schüssel (* 1945)]] thumb|upright|[[Liam Neeson (* 1952)]] thumb|upright|[[Jaromír Nohavica (* 1953)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Henry Miller († 1980)]] thumb|upright|[[Christopher Lee († 2015)]]
Cholesterol
náhľad|Štruktúra molekuly cholesterolu. Cholesterol je lipid zo skupiny steroidov. Sumárny vzorec je C27H45OH. Jeho názov pochádza z gréčtiny: chole znamená žlč a stereos znamená pevný, pretože cholesterol prvýkrát izolovali zo žlčových kameňov.
Cholesterol je životne dôležitá látka, ktorá je súčasťou bunkových membrán, nervových obalov, steroidných hormónov a žlčových kyselín.
Výskyt
Cholesterol sa nachádza v bunkovej membráne eukaryotických buniek. V ľudskom tele sa nachádza vo všetkých tkanivách vrátane krvi buď voľný alebo estericky viazaný s vyššou karboxylovou kyselinou. Voľný cholesterol sa zúčastňuje na stavbe bunkových stien. Väčšina telesného cholesterolu nepochádza zo stravy, ale syntetizuje sa priamo v organizme. Najväčšia koncentrácia cholesterolu je v tkanivách, kde sa cholesterol syntetizuje (pečeň), alebo kde sa nachádzajú pevnejšie bunkové membrány (mozog, miecha).
Cholesterol je známy v súvislosti s kardiovaskulárnymi ochoreniami spojenými so zvýšenou hladinou lipoproteínov v krvi (ateroskleróza, hypercholesterolémia).
Biosyntéza cholesterolu
Cholesterol je neesenciálna zložka potravy človeka, t.j. nemusí byť prijímaný v potrave, pretože organizmus disponuje schopnosťou syntézy cholesterolu z intermediátu metabolizmu, ktorým je acetylkoenzým A čiže cholesterol vzniká z kyseliny octovej.
Od skvalénu ku lanosterolu
náhľad|Premena skvalénu na lanosterol pôsobením skvalénepoxidázy a skvalénoxidcyklázy Skvalén je nenasýtený rozvetvený biogénny uhľovodík, ktorého priestorová štruktúra je podobná steránovému tetracyklickému steránu. Reakcia katalyzovaná skvalénepoxidázou, ktorá je lokalizovaná v endoplazmatickom retikule, vedie na vznik epoxidového heterocyklu skvalénoxidu. Skvalénoxid sa premieňa pôsobením skvalénoxidcyklázy až na lanosterol.
Premenu skvalénu na lanosterol môžeme rozdeliť na tri časti:
Prvá časť: tvorba epoxidového cyklu
Skvalénepoxidáza je oxidoreduktáza, ktorá na premenu skvalénu na skvalénoxid vyžaduje jednu molekulu NADPH a jednu molekulu kyslíka O2, pričom iba jeden atóm kyslíka molekuly O2 skončí v cieľovej molekule. Druhý atóm kyslíka vytvorí molekulu vody H2O, čiže slúži ako akceptor elektrónov. Keďže redukcia dvoch atómov kyslíka v molekule O2 vyžaduje štyri elektróny, ďalšie dva elektróny na redukciu druhého atómu kyslíka poskytne substrát (zároveň sa tento redukovaný atóm kyslíka naviaže na molekulu substrátu). Z opísaného mechanizmu je jasné, že skvalénepoxidáza je monooxygenáza.
Druhá časť: cyklizácia skvalénoxidu za tvorby protosterolového katiónu
Skvalénoxidcykláza je enzým, ktorý umožňuje (okrem iného) cyklizáciu skvalénoxidu na protosterolový karbkatión. Vytvorenie všetkých štyroch cyklov steránového jadra začína nukleofilným atakom eopxidového kruhu susednou dvojitou väzbou, ktorá poskytne elektróny na tvorbu σ-väzby medzi C5 a C4. Tým sa kladný náboj presunie z protonizovaného kyslíka epoxidového kruhu na uhlík C10. Tým sa úspešne uzvarel cyklus-A steránového jadra.
Karbkatión na C10 je elektrofilný, preto prijme elektróny π-väzby medzi uhlíkmi C8 a C9, čím sa vytvorí σ-väzba medzi uhlíkmi C10 a C9 a kladný náboj sa presunie z C10 na C8. Týmto sa uzavrel cyklus-B steránového jadra.
Karbkatión na C8 je elektrofilný, preto prijme elektróny π-väzby medzi uhlíkmi C13 a C14, čím sa vytvorí σ-väzba medzi uhlíkmi C14 a C8 a kladný náboj sa presunie z C8 na C13. Týmto sa uzavrel cyklus-C steránového jadra. Tu treba podotknúť, že z dvoch možností (tvorba sekundárne karbkatiónu vs. tvorba terciárneho karbkatiónu), vzniká nestabilnejší sekundárny karbkatión.
Karbkatión na C13 je elektrofilný, preto prijme elektróny π-väzby medzi uhlíkmi C17 a C20, čím sa vytvorí σ-väzba medzi uhlíkmi C17 a C13 a kladný náboj sa presunie z C13 na C20. Týmto sa uzavrel cyklus-D steránového jadra (cyklopentánový kruh).
Touto cyklizačnou sekvenciou sme získali protosterolový karbkatión, ktorý nesie kladný náboj na C20 a patrí medzi terciárne karbkatióny.
Tretia časť: tvorba lanosterolu z protosterolového karbkatiónu
Skvalénoxidcykláza je enzým, ktorý umožňuje aj tvorbu lanosterolu z protosterolového karbkatiónu pomocou hydrodových a metylových posunov.
Od lanosterolu ku cholesterolu
náhľad|Od lanosterolu ku cholesterolu Lanosterol (1) sa premieňa na cholesterol v sekvencií 19 krokov, ktorá si vyžaduje deväť rôznych enzýmov, pričom 2 z nich katalyzujú viaceré kroky (oxidácie metylových skupín: metyl (alkán) → hydroxymetyl (alkohol) → formyl (aldehyd) → karboxylová skupina → oxid uhličitý/formiát). Tri metylové skupiny lanosterolu (C30, C31 a C32) sa oxidujú a sú odstránené ako formiát (kyselina mravčia), respektíve ako oxid uhličitý.
Premenu lanosterolu (1) na cholesterol môžeme rozdeliť na dve časti:
Významným intermediátom druhej časti je 7-dehydrocholesterol (19), z ktorého fotolýzou pôsobením slnečného žiarenia vzniká cholekalciferol - vitamín D3.
Prvá časť: odstránenie metylových skupín lanosterolu
1. štiepenie σ-väzby C32-C14
Ako prvá sa odstraňuje metylová skupina viazaná na C14 steránového jadra, ktorá tvorí uhlík C32. Najskôr prebieha hydroxylácia C32 metylovej skupiny lanosterolu (1) za vzniku hydroxymetylovej skupiny pomocou lanosterol-14α-demetylázy, ktorá katalyzuje oxidáciu uhlíka C32 až po štiepenie väzby uhlík-uhlík: C32-C14. Oxidácia primárneho alkoholu 3β-hydroxylanost-8-én-32-olu (2) na aldehyd 3β-hydroxylanost-8-én-32-ál (3) je nasledovaná oxidáciou aldehydu (3) Baeyerovou - Villigerovou oxidáciou za vzniku formylovaného alkoholu 14α-formyloxy-lanost-8-en-3β-olu (4), ktorý eliminačnou reakciou prejde na alkén cholestatrién (5), pri ktorej sa odštiepi uhlík C32 vo forme formiátu (HCOOH). Získaná dvojitá väzba sa redukuje na jednoduchá väzbu pomocou Δ14-sterolreduktázy, čím vznikne 14-demetyllanosterol (6).
2. štiepenie σ-väzby C30-C4
14-demetyllanosterol (6) vstupuje do podobnej sekvencie oxidačných reackií ako lanosterol, pričom sa však oxiduje 4α-metylová skupina pôsobením sterol-4α-metyloxidázy. Produktom je karboxylová kyselina: 4β-metyl-4α-karboxycholesta-8,24-dien-3β-ol (9), ktorá dekarboxyluje, pričom súčasne dôjde ku:
Ketón 3-oxo-4-metylzymosterol (10) musí byť zredukovaný na sekundárny alkohol 4α-methyl-cholesta-8,24-dien-3β-ol (11) pomocou steroid-3-oxoreduktázy, aby sa mohla byť odstránená aj tretia metylová skupina.
3. štiepenie σ-väzby C31-C4
Sekundárny alkohol 4α-methyl-cholesta-8,24-dien-3β-ol (11) nesie metylovú skupinu na C4 v správnej polohe (4α), preto sa stáva substrátom pre sterol-4α-metyloxidázu, ktorá zoxiduje aj druhú metylovú skupinu viazanú na uhlíku C4 za uvoľnenia oxidu uhličitého. Produktom sterol-4α-metyloxidázy je znova ketón: zymosterón (15), ktorý je zredukovaný na sekundárny alkohol pomocou steroid-3-oxoreduktázy, čím vznikne zymosterol (16).
Degradácia cholesterolu
Molekula cholesterolu je bohatá na redukované atómy uhlíka (podobne ako mastné kyseliny), preto by mohla byť zdrojom energie. Organizmy však nedisponujú enzýmami, ktoré by dokázali rozložiť cholesterol na oxid uhličitý a vodu za zisku energie uloženej v molekule cholesterolu. Z dôvodu, že syntéza cholesterolu je energeticky veľmi náročná, organizmus prísne reguluje biosyntézu cholesterolu (i.e. syntetizuje len minimálne množstvo cholesterolu) a jeho degradáciu. Degradácia cholesterolu súvisí v jeho premenami na iné látky, ktoré majú svoj význam v organizme:
Borič
Borič je priezvisko, pozri Borič (priezvisko), napr.:
Kirchschlag bei Linz
Kirchschlag bei Linz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Urfahr-okolie.
Žije tu 1 993 obyvateľov (1. 1. 2010).
Ostrava
Ostrava je tretie najväčšie mesto v Česku na hraniciach Moravy a Sliezska, pri hraniciach s Poľskom, v Ostravskej panve na sútoku Odry, Opavy a Ostravice. Ide o aglomeráciu pôvodne 33 samostatných obcí (postupne zlúčené 1924, 1941, 1957, 1960 a 1976), rozkladajúcu sa na 214 km². Mesto vytvára veľkú metropolitnú oblasť, kde žije až 1,164 milióna obyvateľov na ploche 3896 km². Od konca 18. storočia, kedy sa tu našlo kamenné uhlie, bola Ostrava v Česku centrom ťažby uhlia a ťažkého priemyslu.
Dejiny
Pôvodne malá osada vznikla nad riekou Ostrá (dnes Ostravice), ktorá jej dala meno a dodnes ju delí na dve základné časti, Moravskú a Sliezsku Ostravu. Poloha na zemskej hranici v mieste, kadiaľ prechádzala Jantárová cesta, viedla v stredoveku k rozvoju mesta; po tridsaťročnej vojne však význam Ostravy poklesol. V roku 1763 bolo v sliezskej časti Ostravy objavené bohaté ložisko kvalitného čierneho uhlia, čo predznamenalo výraznú premenu mesta. V roku 1828 založil majiteľ panstva, olomoucký arcibiskup Rudolf Jan, tzv. Rudolfové huty. Neskôr tieto huty prešli do majetku rodiny Rothschildovcov a získali názov Vítkovice. Stali sa jadrom rozsiahleho priemyselného rozmachu mesta, ktorého odrazom bola aj (v druhej pol 20. storočia) prezývka mesta: oceľové srdce republiky.
Významné historické udalosti
thumb|Ostrava v roku 1728, vtedy Moravská Ostrava.
Turistické atrakcie
Ostrava nepatrí medzi najnavštevovanejšie české mestá. Pravdepodobne najznámejšou atrakciou je najväčšie banské múzeum v Česku, Hornické muzeum, kde je možné vidieť komplexnú expozíciu banskej techniky, ktorá sa používala na ťažbu uhlia. Ďalšou atrakciou je Stodolní ulice. Je to ulica a komplex okolitých uličiek s vysokou koncentráciou barov, klubov a iných podnikov, ktoré umožňujú nočný život v meste a po celý rok lákajú tisíce turistov. V súčasnosti sa tam nachádza okolo 60 podnikov a nočných barov. Každoročne sa v meste usporadúva niekoľko veľkých akcií, z ktorých najznámejší je letný hudobný festival Colours of Ostrava. Vyhliadková veža na mestskej radnici vo výške 85 metrov ponúka návštevníkom panoramatický pohľad na celé mesto a okolité hory.
Kultúra
V Ostrave sú 4 divadlá.
Priemysel a baníctvo
V meste je jeden z najväčších českých priemyselných koncernov Vítkovické železiarne. Sústreďuje sa tu metalurgia a strojná výroba. Podnik bol založený v roku 1828 a v súčasnosti prebieha jeho veľká transformácia. Najstaršia časť koncernu, Dolní oblast, bola zatvorená. Nová huť, ktorá bola založená v roku 1951 a teraz patrí medzinárodnému koncernu ArcelorMittal, je ďalším dôležitým metalurgickým komplexom. Napriek tomu, že to väčšina ľudí nevie, Ostrava už nie je banské mesto. Všetky bane boli zatvorené krátko po Nežnej revolúcii.
Doprava
Železnica prišla do Ostravy v roku 1847. Bola to rakúska severná železnica cisára Ferdinanda, vedúca z Viedne cez Břeclav a Přerov do Krakova. V roku 1855 bola postavená trať do Opavy. Dnes existujú trate aj smerom na Frýdek-Místek – Valašské Meziříčí a Havířov – Český Těšín.
Cez Ostravu vedie diaľnica D1 z Prahy k poľskej hranici. Úsek, vedúci mestom, bol otvorený v roku 2007.
Cestovanie po samotnom meste je veľmi jednoduché vďaka rozvinutej mestskej hromadnej doprave, ktorá disponuje autobusmi, trolejbusmi aj električkami.
Šport
V Ostrave je druhá najväčšia hokejová hala v Česku, ČEZ Aréna, kde sa konali Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2004, Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2015 a Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2017.
Členenie mesta
Ostrava je rozdelená na 23 obvodov. Niektoré obvody zahŕňajú aj viac katastrálnych území.
Borič (priezvisko)
Borič je priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Dolných Zahoranoch (okres Rimavská Sobota). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Borič.
Štíhlice
Štíhlice je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 145 obyvateľov, z toho 75 mužov a 70 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 40,3 roka, ženy 40,5 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1358.
Sieťové umenie
Sieťové umenie je označenie používané pre projekty otvárajúce aktuálne technologické, estetické, sociálne, kultúrne, právne či politické otázky, ktoré so sebou prinášajú elektronické siete. Tie sú jeho primárnym výrazovým prostriedkom a nosičom.
Internetové umenie
Steve Dietz, bývalý kurátor umenia nových médií vo Walker Art Centre, tvrdí, že pre internetové umelecké projekty je internet primárnym médiom na ich zobrazovanie, archivovanie a participáciu na nich.
Internetové umenie má formy umeleckých webstránok, e-mailových projektov, umeleckého internetového softvéru, internetových alebo sieťových inštalácií, či sieťových performance. Internetové umenie je mediálnym umením. Medzi jeho podžánre patrí napríklad softvérové umenie, generatívne umenie, net.radio, browser art, spam art, či kódová poézia.
V literatúre sú pojmy internetové umenie, net art, net.art či web art používané ako synonymá. Niektoré zdroje uvádzajú net.art ako produkciu špecifickej skupiny umelcov pracujúcich s internetom v rokoch 1994-1999: Vuk Ćosić, Jodi, Alexei Shulgin, Olia Lialina a Heath Bunting. K ďalším patria Mark Amerika, Superbad (Ben Benjamin), etoy, mez, Entropy8Zuper či I/O/D.
Definícia sieťovej hudby
V prácach výskumníka zvukovej kultúry a organizátora experimentov v sieťovej hudbe, zvukovom a rádioumení, Gola Föllmera, termín sieťová hudba zahŕňa všetky formálne a štylistické druhy hudby, na ktorých zanechávajú viditeľné stopy špecifiká elektronických sietí. Napríklad kde elektronické siete silne ovplyvňujú proces hudobnej produkcie, hudobnú estetiku alebo spôsob akým je hudba prijímaná.
Poetika sieťovej hudby
Kým rané projekty v sieťovej hudbe sa takmer výlučne zaoberajú technickými, sociálnymi a estetickými vlastnosťami internetovej komunikácie, novšie práce pracujú so sieťami ako jednými z mnohých nástrojov, spôsobov alebo tém. V produkčných technikách nachádza dve protichodné tendencie: „kompozičnú paradigmu“ a „komunikačnú paradigmu“, ktoré reprezentujú deduktívny, resp. induktívny model tvorby hudobných štruktúr.
Sieťové eventy
Pomerne novým fenoménom sú sieťovo organizované stretnutia hudobníkov, vizuálnych umelcov či programátorov. Ide o celosvetové distribúcie formátu eventov s voľne formulovaným manifestom, jednotnou propagáciou (spoločná hlavička a webstránka), komunikáciou cez mailing list a bez riadenia z centrálnej inštitúcie. Konajú sa spravidla jeden večer, s rôznou periodicitou. Spomenúť možno slúchadlové koncerty Le Placard, audiovizuálne improvizácie Share, umelecko-technologické stretnutia Dorkbot, open-source konferencie Barcamp, debatno-prezentačné stretnutia Upgrade!, prezentačné stretnutia dizajnérov Pecha Kucha, či Art's Birthday alebo The Hub.
Spotrebná daň (selektívna)
Vstup Slovenskej republiky do EÚ v roku 2004 priniesol, okrem iných dôležitých skutočností, aj zásadné zmeny dotýkajúce sa slovenských podnikateľských subjektov podnikajúcich s tovarmi podliehajúcimi spotrebným daniam (minerálne oleje, lieh, pivo, víno, tabakové výrobky), ako aj zmeny ovplyvňujúce zmenu postavenia štátnych orgánov a celej hospodárskej politiky štátu zahŕňajúcej aj samotný daňový systém SR.
V rámci daňového systému došlo k najväčším zmenám práve v oblasti nepriamych daní (DPH a spotrebných daní), pretože práve táto oblasť patrí k najviac harmonizovaným v rámci EÚ a jednotne sa na ňu aplikuje európsky právny rámec prijatý kompetentnými európskymi orgánmi, ktorý bolo treba prevziať do slovenskej legislatívy. V praxi to znamená, že novovytvorený slovenský právny rámec regulujúci oblasť spotrebných daní, vychádzajúci z európskej legislatívy, spoluvytvára jednotný daňový systém uplatňovaný v rámci celého Spoločenstva.
Harmonizácia legislatívy spotrebných daní bola docielená prijatím nasledujúcich základných slovenských zákonov upravujúcich oblasť spotrebných daní: - zákon č. 98/2004 Z. z. o spotrebnej dani z minerálneho oleja; - zákon č. 104/2004 Z. z. o spotrebnej dani z vína; - zákon č. 105/2004 Z. z. o spotrebnej dani z liehu a o zmene a doplnení zákona č. 467/2002 Z. z. o výrobe a uvádzaní liehu na trh v znení zákona č. 211/2003; - zákon č. 106/2004 Z. z. o spotrebnej dani z tabakových výrobkov; - zákon č. 107/2004 Z. z. o spotrebnej dani z piva.
V tejto slovenskej právnej úprave boli viac, či menej úspešne transponované jednotlivé ustanovenia smernice Rady č. 92/12/EHS o všeobecnom systéme, držbe, preprave a kontrole tovarov podliehajúcich spotrebným daniam ako aj ostatných smerníc a iných právnych predpisov Spoločenstva. Keďže v samotnom Spoločenstve (ako na úrovni Európskej Komisie, tak aj na úrovni jednotlivých členských štátov) dochádza k neustálej snahe o zmenu aktuálne platného daňového právneho rámca, je potrebné a užitočné sledovať aj tieto trendy, ktoré následne prispievajú jednak k lepšej aplikácii slovenských právnych predpisov, ako aj k následnej zmene slovenskej daňovej legislatívy upravujúcej oblasť spotrebných daní.
Na Slovensku v roku 2007 existujú tieto:
Luise Rainerová
Luise Rainerová (* 12. január 1910, Düsseldorf, Nemecko – † 30. december 2014, Londýn, Spojené kráľovstvo) bola nemecká a americká filmová herečka pôsobiaca v Hollywoode, ktorej talent objavilo štúdio Metro-Goldwyn-Mayer.
Je prvou ženou, ktorá získala dva Oscary a zároveň prvým hercom, ktorý ich získal dva roky po sebe. Vzhľadom na jej vek bola ku koncu života najstarším žijúcim držiteľom Oscara.
Začiatky
Narodila sa v Düsseldorfe do židovskej rodiny podnikateľa Heinricha Rainera a jeho ženy Emmy Koenigsbergerovej. Detstvo strávila v Düsseldorfe a vo Viedni, kde chodila do školy. Záľubu našla v tanci a v maľovaní. Vo veku šestnástich rokov predviedla svoj divadelný debut v umeleckej škole v Düsseldorfe. Prijala úlohu Wendly vo Wedekindovej hre Frühlings Erwachen, čím nahradila chorú herečku. Čoskoro na to dostala ponuku od Louisa Dumonta a Gustava Lindemanna, ktorí jej nakoniec dali angažmán v Dumontovom divadle. Tam začala pôsobiť od roku 1928. Hrávala v hrách od Ibsena (Peer Gynt), Shakespeara (Oko za oko), a tiež Pirandella (Šesť postáv hľadá autora). Keď sa rozhodla hosťovať v divadle Ha-Bima, jej otec bol silne proti. Ani on, ani nikto z jej rodiny na predstavenia nechodil, pretože to bolo pre nich ponižujúce. Rainerová si nakoniec vybrala Maxa Reinhardta a jeho umeleckú skupinu. Predstavenia sa konali vo Viedni, Berlíne a v iných európskych mestách. Zažila požiar budovy Ríšskeho snemu v Berlíne 27. februára 1933, čo bolo považované za nástup nacizmu v Nemecku. Rainerová neváhala a chytila ​​sa príležitosti vycestovať do Spojených Štátov. Jej rodičia ju neskôr nasledovali.
Kariéra
Ešte pred odchodom hrala v niekoľkých nemeckých filmoch. Hľadač talentov z MGM, Bob Ritchie, si všimol Rainerovú v jednom z predstavení Dreiserovho románu Americká tragédia. Po vystupňovaní napätia v Európe a ponuke od MGM, vycestovala do USA. Prvé mesiace bývala v plážovom domčeku, ktorý jej platilo štúdio. Popri čakaní na svoju prvú americkú filmovú ponuku si krátila čas tým, že sa učila anglický jazyk. Po prvotných dezilúziách a rozpakoch získala v roku 1935 rolu v romantickom filme Escapade, v ktorom jej partnera robil William Powell. .
náhľad|vľavo|Luise Rainerová v roku 1930 Po podpísaní päťročného kontraktu so štúdiom MGM a po filmovej premiére filmu Escapade dostala prezývku „nová Garbo“. Druhá šanca prišla v podobe hudobného filmu The Great Ziegfeld, kde stvárnila Annu Heldovú, prvú manželku broadwayského impresária Florenza Ziegfelda. V snímke jej sekundovali William Powell a Myrna Loyová. Film získal troch Oscarov, jedného z nich získala Luise Rainerová za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe, čo bol jej prvý Oscar. . Hneď ďalšou snímkou, drámou The Good Earth, zlomila rekord. Stala sa prvou ženou, ktorá získala druhého Oscara a prvým hereckým umelcom, ktorému sa to podarilo dva roky po sebe. V tomto dramatickom filme hrala čínsku farmárku O-Lan. Partnera jej robil Paul Muni.
V roku 1937 nakrútila ešte snímku Big City so Spencerom Tracym. O rok neskôr jej Mayer ponúkol hlavnú úlohu v romantickej dráme Dramatic School a v muzikáli The Great Waltz. Po týchto krátkych, hoci úspešných roliach sa kariéra Rainerovej blížila ku koncu. Po päťročnej prestávke ešte natočila vojnovú snímku Hostages s Paulom Lukasom.
Sporadicky sa však objavila ešte v niekoľkých televíznych filmoch a v roku 1997 získala rolu v holandskej snímke The Gambler.
Osobný život
Ešte pred odchodom do USA v januári 1935, prišla o svojho snúbenca pri leteckej nehode.
Prvé z dvoch manželstiev uzavrela so scenáristom Cliffordom Odetsom 8. januára 1937. O tri roky neskôr sa však rozviedli. Druhým manželom sa v roku 1945 stal newyorský nakladateľ Robert Knittel, s ktorým žila až do jeho smrti v roku 1989 vo Švajčiarsku. Mali spolu jednu dcéru, Francescu Knittel-Bowyerovú.
Zaujímavosti
náhľad|Rainerová pri udeľovaní hviezdy V roku 1935 opustila Európu a plavila sa na lodi Ile de France, ktorá plávala z Francúzska do New Yorku, kde jej robil spoločnosť ruský spevák Fiodor Ivanovič Šaľapin.
Počas svojho života sa stretávala s Albertom Einsteinom, Ernestom Hemingwayom a jej obľúbenou herečkou bola Julia Robertsová.
Od roku 1960 má hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
V roku 2003 bola na 75. ročníku udeľovania Oscarov, ako jedna z držiteľov Ceny Akadémie.
V septembri 2011 sa po mnohých rokoch vrátila do rodného Nemecka, aby sa v Berlíne zúčastnila odovzdania pocty v podobe hviezdy na pamätníku Boulevard der Stars.
Filmografia
thumb|Luise Rainerová ako Anna Heldová vo filme The Great Ziegfeld
Arbourse
Arbourse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Villars-Fontaine
Villars-Fontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Arbourse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Villars-Fontaine
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Arbourse
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Villars-Fontaine
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arbourse
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mauny
Mauny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klaffer am Hochficht
Klaffer am Hochficht je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1 304 obyvateľov (1. 1. 2010).
Súkromné gymnázium (Košice, Katkin park 2)
Súkromné gymnázium Katkin park je gymnázium, ktoré sa nachádza v mestskej časti Západ mesta Košice. Je zároveň prvé súkromné gymnázium na východnom Slovensku.
V roku 2011 Súkromné gymnázium Katkin park, ako prvá škola na Slovensku, zaviedla výučbu s laptopmi. Gymnázium má taktiež vybudovanú spoluprácu s Fakultou materiálov, metalurgie a recyklácie Technickej univerzity v Košiciach.
Muráň (hrad)
náhľad|Čast opevnenia hradu náhľad|Zvyšky hradu Muráň (-normovaný názov) alebo Muránsky hrad sú zrúcaniny hradu nad obcou Muráň. Muráň je tretí najvyššie položený slovenský hrad.
Poloha
Zrúcaniny hradu Muráň stoja na vrchu Cigánka (935 m n. m.), na južnom okraji Muránskej planiny, na sever od obce Muráň. Obec Muráň leží na križovatke ciest smerujúcich do Tisovca, Červenej Skaly a Revúcej, 9 km na SZ od Revúcej.
Dejiny
náhľad|Hradná brána Hrad postavili ako kráľovský v 13. storočí na ochranu cesty vedúcej z Gemera do Liptova a Zvolena. Vďaka svojim neobyčajne pestrým dejinám patrí k najznámejším gemerským hradom. V roku 1271 je písomne doložený ako Muráň a nevieme, ako v tom čase vyzeral, pretože ho v prvej polovici 15. storočia prestavali. Je viac ako pravdepodobné, že už v tom čase veľký priestor jediného nádvoria obklopoval hradobný múr s viacerými baštami.
Newport (Wales)
thumb|Centrum mesta Newport (po walesky Casnewydd) je mesto a administratívne aj jednostupňový celok vo Walese.
Na ploche 190 km² žije 140 400 obyvateľov (2009). Je súčasťou konurbácie South East Wales, kde žije 350 000 obyvateľov.
Muráň (hrad)
Dejiny
Keď sa Jiskrove a bratrícke vojská zmocnili Gemera, vytvorili si na Muránskom hrade veľké zhromaždisko. Približne v strede areálu stál palác s kaplnkou a ďalšími obytnými a hospodárskymi budovami. Matej Bašo, lúpežný rytier, je tiež spájaný s dejinami hradu, a to v rokoch 1529 – 1549, keď hrad vlastnil a so svojou družinou podnikal výpravy do širokého okolia Malohontu, Gemera a Spiša, kde prepadával a raboval panské sídla a dediny. Vypálil Levoču, Dobšinú a jeho meno je spojené aj so zničením kartuziánskeho kláštora na Kláštorisku v Slovenskom raji, ako aj s tvrdým vykorisťovaním poddaných. Cisárske vojsko, ktoré vyslal proti nemu snem, hrad v roku 1548 dobylo a Baša zabili pri úteku z hradu.
Z ďalších majiteľov si zaslúžia pozornosť Séčiovci (Széchyovci), ktorí hrad odkúpili a po roku 1621 aj prestavali. Po zavraždení Juraja Séčiho sa o hrad starala jeho manželka Mária spolu so 4 dcérami. Najstaršia z nich sa po ovdovení znovu vydala za Františka Vešeléniho, známeho organizátora proticisárskeho sprisahania v roku 1666. Po jeho smrti vdova (ktorá bola nielen udatná, ale vraj aj pekná a volali ju „Muránska Venuša“) hrad bránila a cisárske vojská ho dobyli po piatich dňoch. V roku 1720 predala hrad kráľovská komora Štefanovi Kohárymu. Jediná dcéra posledného Koháryho sa vydala za Coburga a tí vlastnili hrad až do roku 1945.
Hrad v 18. storočí dvakrát vyhorel a koncom 18. storočia už nebol obývaný. V roku 1972 hrad vyčistili a od roku 1980 sa vykonávala postupná nutná údržba hradu.
Exteriér
Na rozsiahlom nádvorí stálo niekoľko budov. Veľké nádvorie obklopovalo opevnenie, ktoré sledovalo tvar terénu. Na jeho severovýchodnej strane bolo niekoľko kruhových bášt, na západnej strane boli hranolové bašty. Keďže hrad bol ťažko prístupný, vybudovali v jednej hranolovej bašte výťah. Vstupná veža je gotická, v jej interiéri je kamenná sedília (sedadlo). Na jednom z múrov je viditeľná renesančná nárožná listová a esovitá sgrafitová ornamentika.
Súčasný stav
Úprava okolia a pokusy o konzerváciu hradných ruín prispeli k čitateľnosti jednotlivých budov rozmiestnených po rozsiahlom nádvorí. Hrad by však poriadne potreboval vyčistiť od náletovej zelene a, samozrejme, zakonzervovať múry.
V roku 2005 sa uskutočnila pomerne rozsiahla rekonštrukcia hradu, v rámci ktorej boli postavené dve vyhliadkové plošiny. Tiež bola zrekonštruovaná hradná brána.
Prístup
Východiskom na výstup k hradu je chata Zámok (843 m) v sedle pod hradom. Od nej vedie okolo Coburgovho pamätníka z roku 1883 priamo na hrad krátke, ale strmé stúpanie po červeno značenom chodníku. Prevýšenie z chaty na hrad je asi 90 metrov. Pár desiatok metrov pred záverečnou časťou výstupu na hrad sa nachádza malá plošina s pamätnou tabuľou bývalému správcovi CHKO Muránska planina, ktorý tu zahynul. V týchto miestach bol v minulosti vybudovaný výťah – škripec, pomocou ktorého dopravovali do hradu všetok materiál. Cesta odtiaľto stúpa k miestu pred vstupnou bránou do hradu, kde sú v skale vytesané pravidelné žliabky, slúžiace na upevnenie drevených trámov pre schody, ktorých tu údajne bolo vyše 100. K chate sa dá dostať viacerými spôsobmi. Najprirodzenejším je spomínaná červená značka, ktorá spája hrad s obcou Muráň a cestou na chatu prekonáva prevýšenie cca 450 m. Oveľa menšie prevýšenie je potrebné prekonať po žltej značke zo sedla Predná Hora, začínajúcej sa pri odbočke do rovnomennej obce. Ďalšia prístupová cesta je modrá, prichádzajúca k chate spopod sedla Javorinka. Je takmer bez prevýšení a ľahko zjazdná aj pre rekreačných cyklistov, ibaže veľmi nudná. Od chaty pokračuje súbežne s červenou dolu do obce Muráň. Do zoznamu prístupových ciest ešte patrí červeno značená Rudná magistrála prichádzajúca tichým údolím z Muránskej Huty, ktorá sa napája na modrú asi 1 km pred Veľkou Lúkou. Prevýšenie z Muránskej Huty (703 m) do spojenia s modrou je okolo 200 metrov.
Okolie
Muránska planina je národný park v rovnomennom pohorí. Umožňuje svojim návštevníkom množstvo výletov po krásnych turistických chodníkoch.
Píseň o zámku Muránském
Hrad sa spomína v jednej z najstarších dochovaných slovenských piesní, v Piesni o zámku Muránskom (Píseň o zámku Muránském) od Martina Bosňáka, ktorá opisuje pôsobenie Mateja Bašu na hrade, a dobytie hradu. Jej autor sa mal dobývania hradu sám zúčastniť.
náhľad|Pozostatky hradu
Orion (kozmická loď)
Orion bol pôvodne súčasťou projektu Constellation. Mal nahradiť raketoplány po ich vyradení v roku 2011, pričom prvý pilotovaný let bol plánovaný na rok 2014. Plavidlo malo byť vynášané raketou Ares I z Kennedyho vesmírneho strediska. Orion mal zabezpečovať logistické lety k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), ale počítalo sa s ním aj pre plánované lety k Mesiacu, výhľadovo aj pre pilotovaný let k Marsu.
Loď Orion bola spolu s lunárnym modulom Altair (predtým Lunar Surface Access Module – LSAM) a nosnými raketami Ares I a Ares V súčasťou programu Constellation Národného úradu pre letectvo a vesmír, ktorého cieľom bolo vyvinutie novej generácie kozmických dopravných prostriedkov.
Finančné náklady a oneskorovanie vývoja viedli v roku 2010 k prehodnoteniu vesmírnej politiky Spojených štátov a k zrušeniu programu Constellation. Prezidentský návrh rozpočtu Spojených štátov na rok 2011 z 1. februára 2010 už v kapitole venovanej NASA výdavky na program Constellation nezahŕňal. V novej koncepcii americkej kozmonautiky, predstavenej Obamom v apríli 2011, Orion „prežil“ pod názvom Multi-Purpose Crew Vehicle (MPCV, v preklade: viacúčelová pilotovaná loď). V rámci nového zadania má Orion slúžiť k výpravám k Mesiacu a prípadne aj k Marsu.
Podľa zadania kongresu musí byť tiež schopný dopravovať posádku na Medzinárodnú vesmírnu stanicu, to ale NASA považuje za krajné (a neefektívne) riešenie, ku ktorému by došlo iba v prípade, že by túto funkciu nemohli plniť súkromné ​​spoločnosti.