cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kryoskopická konštanta
Využitie v kryoskopii
Pomocou kryoskopie je možné určiť molárnu hmotnosť látky, pokiaľ je známa kryoskopická konštanta. Zmena teploty tuhnutia patrí medzi koligatívne vlastnosti roztokov, takže táto zmena nie je závislá na druhu rozpustenej látky, len na jej množstve (resp. množstve častíc rozpustených v roztoku). Podobnou metódou ku kryoskopii je ebulioskopia, v ktorej sa používa ebulioskopická konštanta.
Espargos
Espargos (názov odvodený z portugalského: Espargo "špargľa") je hlavné mesto ostrova Sal, jedného z deviatich obývaných ostrovov Kapverdskej republiky.
Geografia
left|thumb|Dočasne vyhasnutý sopečný vrch Monte Curral s radarovou stanicou zabezpečujúcou bezpečnosť letov Espargos leží uprostred ostrovčeka severne od medzinárodného letiska Aeroporto Internacional Amilcar Cabral. Je hlavným mestom ostrova Sal a podľa sčítania z roku 2005 s počtom 6137 obyvateľov jeho druhým najväčším mestom. Hlavný cestný ťah z mesta vedie na juh okolo letiska cez obec Murdeira až do turistického centra Santa Maria na južnom pobreží. Ostatné cesty spájajú mesto na východnom pobreží s obcami Pedra de Lume a s Palmeirou a s prístavom ostrova Sal na západnom pobreží. Na piesčitom teréne možno dosiahnuť aj neobývané časti severu ostrova.
V blízkosti mesta na juhozápade čnie približne 107 metrov vysoký vrch Monte Curral. Okolitá púštna krajina je zväčša rovinatá, čo je pre ostrov Sal typické. Vrchol sopky Monte Curral zrovnali a postavili tam radarovú stanicu, ktorá sa používa pri sledovaní letovej prevádzky, ako aj rádiokomunikačnú vežu, ktorá poskytuje ostrovu prijímanie rozhlasových programov a mobilných telefónnych sietí. Medzi významnejšie stavby mesta patrí miestny kostol, krytá tržnica a budova miestnej samosprávy.
Dejiny
náhľad| ulica v centre mesta Espargos Kapverdské ostrovy boli objavené 15. storočí a prví osadníci postavili osady len pozdĺž pobrežia. Espargos je pomerne mladé mesto. Bolo založené v čase druhej svetovej vojny v roku 1939 talianskym diktátorom Benitom Mussolinim, ktorému koloniálna vláda Portugalska povolila vybudovať tranzitné letisko spájajúce Európu s Južnou Amerikou na ostrove Sal. Ku koncu vojny ostalo v blízkosti vrchu Monte Curral severne od letiska niekoľko neobývaných vojenských kasární, ktoré sa onedlho stali jadrom mesta. Odvtedy sa mesto Espargos podstatne rozrástlo. Názov mesta je odvodený od divej špargle, ktorá rastie v okolí mesta po vzácnych dažďoch. (Táto divá špargľa je však nechutná.)
V dôsledku vojnových dejín museli Taliani letisko opustiť. Portugalská vláda ho prevzala v roku 1945. O štyri roky neskôr sa už používalo ako úplne funkčné tranzitné letisko, ktoré odvtedy slúži nepretržite.
Ekonomika
Vzhľadom na to, že sa všetky cesty ostrova zbiehajú v meste Espargos, stalo sa mesto hlavným administratívnym a hospodárskym centrom ostrova. Sal nemá žiadne významné prírodné zdroje ani vlastnú výrobu. Dominantným ekonomickým faktorom mesta je letisko, a to vďaka významnému turistickému ruchu.
Audenge (obec)
Audenge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ivan Masár
Študoval Fakultu architektúry Slovenskej vysokej školy technickej (dnes Slovenskej technickej univerzity) (1975 – 1981). V rokoch 1981 – 1990 pôsobil ako architekt Stavoprojektu Bratislava, Ateliér pre rekonštrukciu pamiatkových objektov a miest. V roku 1990 založil spolu s Ing. arch. Petrom Boudom architektonický ateliér Bouda Masár architekti, kde pôsobí dodnes. K ich najznámejším architektonickým realizáciám patrí: Rekonštrukcia Erdődyho paláca / 1999 (cena za architektúru CE.ZA.AR), Bratislavský hrad – obnova hradného paláca / 2012, Polyfunkčný objekt Westend Bratislava / 2014, Obchodná a priemyselná komora Gorkého 4 v Bratislave / 2018 a iné.
Architektonické realizácie
Medzi najvýznamnejšie realizácie Petra Boudu patria:
Henrich Krejča
Henrich Krejča (* 22. august 1973) je slovenský investigatívny novinár.
Životopis
Vyštudoval Ekonomickú univerzitu v Bratislave. Od roku 1996 do roku 2010 pracoval v TV Markíza ako redaktor domáceho a neskôr zahraničného spravodajstva v Prahe. Od roku 2006 šéfoval spravodajstvu, neskôr publicistike. Zároveň moderoval reláciu Paľba, ktorú aj scenáristicky pripravoval. Od roku 2012 zastáva post riaditeľa spravodajstva a publicistiky v Televízii Markíza.
Okrem svojej manažérskej činnosti sa venuje dokumentárnej tvorbe a cestovaniu. Zo sedemmesačnej cesty naprieč Afrikou nakrútil osemdielny dokumentárny cyklus Slnko a tiene Afriky, za ktorý získal 2. miesto na festivale Camera Slovakia. Za dokument Nežná 1989 - 20 rokov manželstva so slobodou získal prémiu Literárneho fondu. V 2014 mu bola opäť udelená rovnaká cena za aktualizovanú verziu k 25.výročiu nežnej revolúcie. V roku 2019 režíjne spracoval ďalší dokumentárny film ''Ján a Martina. Vražda, ktorá zmenila Slovensko'´, za ktorý získal od Literárneho fondu Mimoriadnu cenu a nomináciu na Novinársku cenu. Henrich Krejča je ženatý a má dve dcéry.
Liga majstrov UEFA 2019/2020 – Finále
Liga majstrov UEFA 2019/2020 – Finále bol finálový zápas Ligy majstrov UEFA 2019/2020, 65. ročníka popredného európskeho futbalového turnaja v Európe, ktorý organizovala UEFA, a 28. ročníka, odkedy bola premenovaná z Pohára majstrov európskych krajín na Ligu majstrov UEFA. Zápas sa odohral 23. augusta 2020 na Estádio da Luz v Lisabone, Portugalsko, medzi francúzskym klubom Paris Saint-Germain, v ich vôbec prvom finále v Lige majstrov, a nemeckým klubom Bayernom Mníchov. Tak ako vo finálových zápasoch v sezónach 2009/2010 a 2014/2015, oba tímy mali šancu získať treble. Zápas sa odohral za zatvorenými dverami, kvôli pandémii COVID-19 v Európe.
Bayern Mníchov vyhral vo finále 1:0 gólom bývalého hráča Parisu Saint-Germain Kingsleyho Comana, čím získali druhé kontinentálne treble.
Tímy
V nasledujúcej tabuľke boli finále do roku 1992 v ére európskeho pohára, od roku 1993 boli v ére Ligy majstrov UEFA.
Miesto konania
Výkonný výbor UEFA vybral miesto konania - oficiálne známe ako Estádio do Sport Lisboa e Benfica - na svojom zasadnutí 17. júna 2020. Toto je druhé finále Ligy majstrov UEFA, usporiadané na tomto štadióne; prvé bolo v roku 2014, kedy si Real Madrid zabezpečil svoj desiaty titul tým, že porazil Atlético Madrid 4:1 vo vôbec prvom finále medzi tímami z toho istého mesta. Domáci štadión portugalského tímu Benficy sa v roku 2003 prestaval na päť zápasov UEFA Euro 2004 vrátane finále. Pred demoláciou v roku 2003, aby sa uvoľnil priestor pre nových 65 000 miest, sa v pôvodnom Estádio da Luz hostilo finále Pohára majstrov európskych krajín 1992, kde Werder Bremen porazil AS Monako 2:0 a druhý dvojzápas Pohára UEFA v roku 1983, kde Anderlecht zabezpečil 1:1 remízu s Benficou, po čom vyhral titul.
Lisabon tiež usporiadal finále Európskeho pohára v roku 1967, kedy Celtic porazil Inter Miláno 2:1 na Estádio Nacional. Portugalské hlavné mesto hostilo aj finále Pohára UEFA 2005 v Estádio José Alvalade, na štadióne mestského súpera Benficy a finalistu Sporting CP, ktorí prehrali 3:1 proti CSKA Moskva.
Pozadie
Zápas je prvým finále Ligy majstrov pre Paris Saint-Germain, čím sa stal piatym finalistom z Francúzska a 41. celkovo. Do finále sa dostali po odohraní 110 zápasov v Pohári majstrov európskych krajín/Lige majstrov UEFA, čo je najviac pre debutanta, čím predbehli rekord Arsenalu s 90 zápasmi v ich prvom finále v roku 2006. Zápas je siedmym finále, v ktorom sa predstavy francúzsky tím, a prvý od Monaka v roku 2004. Marseille je jediný francúzsky klub, ktorý vyhral túto súťaž v roku 1993. Paris Saint-Germain sa objaví tretíkrát vo finále Euróspskej súťaže, predtým sa objavil v dvoch po sebe idúcich finále Pohára víťazov pohárov UEFA. Klub vyhral v roku 1996 finále proti Rapidu Viedeň výsledkom 1:0, potom však prehral 1:0 proti Barcelone, keď sa pokúšal obhájiť svoj titul vo finále v roku 1997. PSG taktiež hralo v Superpohári UEFA 1996 s Juventusom, kde však prehral celkovým skóre 9:2. Paris sa môže stať prvým francúzskym tímom, ktorý vyhrá kontinentálne treble, keď vyhral Ligue 1, ktorá bola predčasne ukončená, kvôli pandémii COVID-19 vo Francúzsku, a Coupe de France. Klub vyhral v tejto sezóne tiež Coupe de la Ligue (ligový pohár) a Trophée des Champions (superpohár), čím vyhral všetky štyri domáce trofeje. Za kontinentálne treble sa však považuje iba hlavná domáca pohárová súťaž.
Bayern Mníchov sa prebojoval do ich jedenásteho finále Pohára majstrov európskych krajín/Ligy majstrov UEFA, čím vyrovnal AC Miláno ako druhého v poradí za Realom Madrid (16). Bayern vyhral v piatich prípadoch, v rokoch 1974, 1975, 1976, 2001 a 2013, a prehral v rokoch 1982, 1987, 1999, 2010 a 2012.
Cesta do finále
Poznámka: Vo všetkých nižšie uvedených výsledkoch sa skóre finalistov zapisuje ako prvé (D: doma; V: vonku; N: neutrálne).
Identita
Konečná identita Ligy majstrov UEFA 2020 bola odhalená v skupinovom žrebovaní 29. augusta 2019.
Ambasádor
Ambasádorom pôvodného istanbulského finále je bývalý turecký medzinárodný Hamit Altıntop, ktorý bol finalista Ligy majstrov UEFA 2009/2010 s FC Bayern Mníchov a tiež vyhral Intertoto Cup v roku 2003 a 2004 so Schalke 04.
Oficiality
20. augusta 2020 UEFA oznámila, že hlavným rozhodcom zápasu bude Talian Daniele Orsato. Orsato je rozhodcom FIFA od roku 2010, a predtým bol štvrtým rozhodcom vo finále Európskej ligy UEFA 2018/2019. Bol tiež asistentom video asistenta vo finále Majstrovstiev sveta 2018.
Detaily
„Domáci“ tím (na administratívne účely) bol určený dodatočným losovaním, ktoré sa uskutočnilo 10. júla 2020 (po štvrťfinálovom a semifinálovom losovaní) v ústredí UEFA v švajčiarskom Nyone.
Majstrovstvá Európy v korfbale 2016
Majstrovstvá Európy v korfbale 2016 bol v poradí 6. turnaj majstrovstiev Európy v korfbale, ktoré organizuje Európska korfbalová federácia (IKF Europe). Konal sa v dňoch od 22.30. októbra 2016 v Dordrechte, v Holandsku, za účasti 10 tímov. Počet tímov sa oproti predchádzajúcim turnajom znížil kvôli vysokému počtu družstiev a s tým súvisiacej dlžke turnaja (10 dní) o 6 družstiev. Holandsko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 2010, v piatich rôznych mestách. Zápasy sa odohrali v hale športového centra Sportboulevard Dordrecht. Titul šiestykrát získalo domáce 🇳🇱, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇧🇪. Bronzové získalo svoju prvú medailu.
Posledné 2 družstvá zostúpili do novovytvorenej B kategórie majstrovstiev Európy, ktorá sa v roku 2018 bude spolu s A kategóriou konať opäť v Holandsku.
Nový herný poriadok
Na tomto turnaji sa zápasy prvýkrát hrali podľa nového herného poriadku. Miesto doterajších dvoch polčasov po 30 minút sa hrací čas rozdelí na 4 štvrtiny po 7,5, resp. po 10 minút. Polčasová prestávka trvala 10 minút, prestávka medzi prvými dvoma a poslednými dvoma štvrtinami 1 minútu.
Nasadenie do skupín
Žrebovanie skupín prebehlo 6. júna 2016 a družstvá boli nasadené podľa svetového rebríčka: Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku IKF k augustu 2016.
Auriolles
Auriolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Indulona
Indulona je slovenská značka krémov na ruky, neskôr aj ďalšej kozmetiky. Značku v súčasnosti (2023) vlastní grécka skupina Sarantis. História značky siaha do roku 1948, vznikla v slovenskom Hlohovci, kde sa vyrába podnes. Vyrobí sa približne šesť miliónov kusov za rok.
Názov
Názov krému Indulona je inšpirovaný slovom industrializácia, pretože v období, kedy vznikla, bola v povojnovom Česko-Slovensku industrializácia častou témou. Indulona bola vyvinutá pre ľudí vo vzrastajúcej výrobe, kvôli ochrane pred vysychaním a podráždením pokožky. Ešte v päťdesiatych rokoch nemal ochranný hydratačný a vyživovací krém žiadne meno a ľudovo sa mu hovorilo „zázračný krém“. Počnúc rokom 1964 sa vyrábal pod označením „A/64“.
Henrieta Moravčíková
Štúdium a prax
Začala sa venovať teórii, výskumu a publikačnej činnosti najmä modernej a o súčasnej architektúre. V 90. rokoch 20. storočia sa venovala publikačnej činnosti a reflexii súčasných architektov (Branislav Somora, architekti Bogár – Králik – Urban, Ľubomír Závodný).
Od roku 2014 je profesorkou na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity. Venuje sa teórii, histórii a kritike architektúry 20. a 21. storočia. Je editorkou a členkou redakčnej rady vedeckého časopisu Architektúra & Urbanizmus. V rokoch 1997 až 2009 bola šéfredaktorkou mesačníka Arch o architektúre a inej kultúre. Od roku 2000 pôsobí ako predsedkyňa slovenskej pracovnej skupiny DOCOMOMO – medzinárodnej organizácie na výskum a ochranu modernej architektúry.
Publikovala niekoľko monografií, desiatky štúdií a kritík o architektúre 20. a 21. storočia. Pripravila viacero domácich i zahraničných architektonických výstav. Je spoluautorkou (s Matúšom Dullom) rozsiahlej knižnej publikácie Architektúra Slovenska v 20. storočí (Slovart 2002) a zostavovateľkou prvej súhrnnej monografie o slovenskej architektúre Architektúra na Slovensku: stručné dejiny (Slovart 2005).
Spolupracovala s Matúšom Dullom na dokumentárnom filme Ladislava Kaboša o modernej architektúre na Slovensku, ktorý vyrobila Slovenská televízia v roku 2008. Je dvojnásobnou nositeľkou Ceny literárneho fondu a dvojnásobnou laureátkou Ceny Martina Kusého za teoretické dielo v oblasti architektúry. V roku 2014 vydala svoj obsiahly výskum o dovtedy neznámom architektovi v knižnej podobe pod názvom Friedrich Weinwurm – Architekt/Architect (vyd. Slovart). Kde interpretuje dielo architekta a osvetľuje dosiaľ neznáme skutočnosti súvisiace s jeho prácou. Nechýba ani porovnanie Weinwurmovho diela s dobovými architektonickými prejavmi miestnej a medzinárodnej scény a jeho začlenenie v kontexte domácej aj širšej európskej architektonickej situácie. Na základe svojho publikovaného výskumu pripravila v roku 2018 (spolu s D. Haberlandom) samostatnú výstavu Friedrich Weinwurm: Nová cesta v priestoroch Slovenskej národnej galérie v Bratislave. Výstava pripomenula dielo a architektúru Friedricha Weinwurma (18851942), najvýznamnejšieho predstaviteľa architektonickej avantgardy na Slovensku.
Skillet (album)
Skillet je debutový štúdiový album americkej kresťansko-rockovej skupiny Skillet. Album vyšiel v roku 1996.
Abú Ma’šar
náhľad|Latinský preklad Abú Ma’šarovej práce De Magnis Coniunctionibus. Benátky, 1515
Abú Ma’šar, celým menom Abú Ma’šar Dža’far ibn Muhammad (ibn Umar) al-Balchí, po latinsky Albumasar (* 787, Balch, Afganistan – † 886, Vasit, Irak) bol arabský astronóm a astrológ. Pôsobil na dvore v Bagdade.
Kryoskopia
náhľad|350x350bod|Roztoky (svetlomodrá) majú nižšie teploty tuhnutia a vyššie teploty varu, než čisté rozpúšťadlá (tmavomodrá). Táto zmena súvisí so zmenou [[Chemický potenciál|chemického potenciálu, ktorý sa mení po rozpustení látky v rozpúšťadle.]] Kryoskopia je fyzikálne chemická metóda, ktorá umožňuje stanovenie molárnej hmotnosti látky na základe zmeny bodu tuhnutia roztoku. Bod tuhnutia roztoku je totižto iný, než je bod tuhnutia čistého rozpúšťadla, na základe čoho je možné zistiť množstvo látky v roztoku a z toho i molárnu hmotnosť tejto látky. V minulosti šlo o významnú metódu určovania molárnej hmotnosti látok. Podobnou metódou, ktorá namiesto zmeny bodu tuhnutia využíva bod varu, je ebulioskopia.
Princíp
Zmena teploty tuhnutia či teploty varu roztoku patrí medzi koligatívne vlastnosti roztokov. To znamená, že táto zmena nie je závislá na druhu látky, ktorá je rozpustená v roztoku a nezávisí teda na jej veľkosti alebo napríklad náboji.
Zmena teploty tuhnutia je spojená so zmenou chemického potenciálu roztoku oproti čistému rozpúšťadlu. Pri teplote tuhnutia sa chemické potenciály tuhej a kvapalnej fáze rovnajú. Pridaním rozpustenej látky k rozpúšťadlu dochádza k posunu chemického potenciálu, čo má za následok zníženie teploty topenia.
Po rozpustení látky v čistom rozpúšťadle teda dôjde k zníženiu teploty tuhnutia, čo sa označuje ako kryoskopické zníženie. Zmena teploty tuhnutia roztoku je lineárne závislá na koncentrácii látky, respektíve jej množstve v roztoku:
kde ΔTK je zmena teploty tuhnutia (v Kelvinoch), Kkr je kryoskopická konštanta, ktorá je daná pre konkrétne rozpúšťadlo, a m̃ je molalita. Po vyjadrení molality možno vzorec previesť do podoby
z ktorého je vidieť, že zmena teploty tuhnutia je závislá na hmotnosti látky, mA. Závislosť je lineárna a jej smernica je a. Pomocou smernice je možné následne zistiť molárnu hmotnosť látky, a to pomocou vzorca
Tieto vzťahy platia len pre dostatočne zriedené roztoky, pre ktoré platí Raoultov zákon.
Z predposledného vzorca je takisto možné molárnu hmotnosť vyjadriť priamo ako
Meranie teploty
Počas kryoskopie sa roztok chladí až kým nedôjde k fázovej premene. Pri chladení roztoku teda teplota roztoku stále klesá až do momentu, kedy dôjde k fázovej premene (tuhnutiu roztoku), kedy sa zmena teploty zastaví a jej hodnota je konštantná. Táto teplota sa označuje ako teplota tuhnutia a jej meranie je základom kryoskopie. V niektorých prípadoch môže dôjsť k zníženiu až pod teplotu topenia (napr. v čistom rozpúšťadle alebo pri nedostatočnom miešaní), čím vzniká podchladená kvapalina. V takých prípadoch potom vznikajú (alebo možno vyvolať) nukleačné centrá, v ktorých začne tuhnutie roztoku. Následne dochádza k stuhnutiu celého roztoku a ustanovení teploty na skutočnej teplote tuhnutia.
Použitie
Typickým použitím kryoskopie je stanovenie molárnej hmotnost látky. Jej použitie je však obmedzené na dobre rozpustné látky (pre konkrétne použité rozpúšťadlo), neprchavé látky a látky, u ktorých v roztoku nedochádza k disociácii a asociácii. Ak u látky dochádza k disociácii, je i tak možné stanoviť molárnu hmotnosť, ale je nutné vedieť, na koľko častí látka disociuje (napr. NaCl disociuje na Na+ a Cl-, takže zmena teploty tuhnutia je dvojnásobná oproti látkam, ktoré nedisociujú). Naopak, ak u látky dochádza k asociácii, je možné zistiť mieru tvorby asociácie (napríklad u kyseliny benzoovej dochádza k tvorbe dimérov, takže je možné stanoviť mieru dimerizácie na koncentrácii kyseliny).
Okrem toho sa kryoskopia využíva v prístrojoch na meranie osmotického tlaku, osmometroch.
Abú al-Wafá
Abú al-Wafá alebo presnejšie Abu 'l-Wafá, celým menom Abu l'Wafá Muhammad ibn Muhammad ibn Muhammad (ibn Jahjá ibn Ismáíl ibn al-Abbás) al-Búzdžání, (* 10. jún 940, Búzdžán, Perzia – † 15. júl 998, Bagdad) bol arabský matematik a astronóm. Pôsobil na panovníckom dvore Bújovcov. Autor komentárov a prekladov Diofanta, Euklida a Ptolemaia a viacerých spisov o aritmetike, geometrii a astronómii. Venoval sa algebre, teórii čísel a sférickej trigonometrii.
Silvia Krivošíková
Silvia Krivošíková (* 1976 Zvolen) je slovenská maliarka.
Kariéra
Absolvovala Vysokú školu výtvarných umení v Bratislave (1998 - 2004, ateliér prof. Vladimíra Popoviča). V roku 2003 študovala v Portugalsku na Faculdade de Belas Artes da Universidade do Porto v Porte. V roku 2008 spoluzaložila v Porte súkromnú galériu Kubikgallery. Od roku 2011 tvorí a žije vo Viedni v Rakúsku. Často vystavuje v Česku. Vo svojej tvorbe sa venuje médiu maľby, s presahom do expandovanej maľby v podobe inštalácie, tvorby objektu, kresby.
„''Maľujem akrylom na plátno, ale aj na kartón a s kartónom pracujem veľmi rada. Práve v tomto materiály sa cítim viac slobodnejšia. Tiež som začala pracovať s pastelom, a je to nádherný zážitok, pretože pastel má úplne inú silu farby, je pre mňa magický, je v tom kus alchýmie. Experimentovanie a skúšanie mi umožňuje posúvať sa ďalej. Potom, ale prichádzajú momenty, keď sa vraciam späť k niečomu pevnému.''“
Vrbiarka (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Vrbiarka je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severovýchodne od Tisovca.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka, juhozápadne sa nachádza Tisovec a severne Pohorelá a Heľpa. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a juhovýchodné svahy zasahujú do NPR Javorníková.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným smerom vedie hrebeňom cez Ostricu zeleno značený turistický chodník z Tisovca a severne ležiacou Hrdzavou dolinou  žlto značený chodník z Muráňa na rázc. Nižná Kľaková.
Auros
Auros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sally Kirklandová
Sally Kirklandová (* 31. október 1941, New York, New York, USA) je americká herečka. Bola nominovaná na herecké ocenenie Oscara za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe za film Anna (1987).
Detstvo a mladosť
Kirklandová sa narodila v New Yorku. Meno dostala po svojej matke Sally Kirkland (rodená Sarah Phinney), ktorá bola módnou redaktorkou v časopisoch Vogue a LIFE a vyrastala v Oklahome. Kirklandová začínala ako modelka pre Vogue a potom študovala v Actors Studio u Lee Strasberga a Uty Hagen.
Ostrá skala (vrch v Malej Fatre)
Ostrá skala je vrch v hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Leží približne južne od Rajca.
Sally Kirklandová
Kariéra
Kirklandová začal hrať Off-Broadway v roku 1963. Pripojila sa k filmu Andyho Warhola The Factory a objavila sa nahá a priviazaná k stoličke na 45 minút v dramatickom filme 13 najkrajších žien z roku 1964. O štyri roky neskôr sa vrátila k filmu, objavila sa vo westerne Blue a nasledujúci rok si zahrala v undergroundovom filme Coming Apart z roku 1969.
Ostrá skala (vrch v Malej Fatre)
Poloha
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kľak. Vrch leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obcí Rajecká Lesná a Vrícko. Juhozápadným smerom vedie hrebeň na dominantu okolia Kľak, severovýchodným smerom po hrebeni je Vríckym sedlom oddelený vrch Kútik. Južným smerom sa nachádza vrch Partizán a severne vrch Grúň.
Opis
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie od severu z Martinských holí cez Hnilickú Kýčeru a Ostrú skalu juhozápadným smerom na Kľak. Skalnatý vrchol vyčnieva nad lesný porast, ktorý pokrýva svahy a umožňuje tak pomerne dobrý rozhľad. Severozápadné svahy sa zvažujú do doliny Rybná, ktorou preteká rovnomenný potok, odvodňujúci túto časť hrebeňa. Juhovýchodné úpätie je v povodí riečky Vríca, ktorá smeruje do rieky Turiec.
Sally Kirklandová
Kariéra
V roku 1987 získala Kirklandová pozitívne recenzie od filmových kritikov a nomináciu na Oscara za najlepšiu herečku za hlavnú rolu v nezávislom dramatickom filme, Anna. Za tento herecký výkon získala Zlatý glóbus a Independent Spirit Award a iné filmové ocenenia.
Ostrá skala (vrch v Malej Fatre)
Výhľady
Vrcholová časť vrchu vystupuje v podobe masívnej skaly nad lesným porastom, čím umožňuje dobrý výhľad. Južný horizont zakrýva Kľak, severným smerom však vidieť väčšinu vrchov Lúčanskej Fatry. Z okolitých pohorí je viditeľná Veľká Fatra, Kremnické vrchy, časť Strážovských a Súľovských vrchov a pri vhodných podmienkach i Lysá hora v Moravsko-sliezskych Beskydách a Veľký Choč.
Sally Kirklandová
Súkromný život
Kirklandová je rozvedená a bezdetná. Kirklandová je vysvätenou služobníčkou v cirkvi Hnutia duchovného vnútorného vedomia. Je maliarkou vystavovanou v galériách a uznávanou učiteľkou herectva, medzi ktorej študentov patrili okrem iného Sandra Bullock, Barbra Streisand, Liza Minnelli, Dwight Yoakam a Roseanne Barr.
Natasha Richardsonová
Natasha Richardsonová (vlastným menom Natasha Jane Richardson, * 11. máj 1963, Londýn, Spojené kráľovstvo† 18. marec 2009, New York, New York, USA) bola anglická herečka. Je známa z filmov ako Príbeh služobníčky (1990), Nell (1994), Pasca na rodičov (1998), Kráska z Manhattanu (2002), Ústav (2005), a Chodiaca katastrofa (2008).
Detstvo a mladosť
Richardsonová sa narodila a vyrastala Londýne a je členkou, rodiny Redgrave, ktorá je známa ako divadelná a filmová herecká dynastia. Bola dcérou režiséra a producenta Tonyho Richardsona a herečky Vanessy Redgrave, vnučkou hercov Sira Michaela Redgravea a Rachel Kempson, sestrou Joely Richardson, nevlastnou sestrou Carla Gabriela Nera a Katharine Grimond Hess. Tiež bola neterou herečky Lynn Redgrave a herca Corina Redgravea.. Richardsonovej rodičia sa rozviedli v roku 1967.
Kariéra
Richardsonová začala svoju kariéru divadle už ako dieťa. V roku 1984 účinkovala v divadelnej inscenácii Sen noci svätojánskej s Ralphom Fiennesom a Richardom E. Grantom. V rovnakom roku, sa objavila aj prvýkrát vo filme, Every Picture Tells A Story. V roku 1986 si zahrala v dráme Gothic - Noc hrôzy. O rok neskôr, si zahrala s Kennethom Branaghom a Colinom Firthom vo filme Mesiac na vidieku, ktorý režíroval Pat O'Connor.
V roku 1990 bola obsadená do hlavnej ženskej úlohy, po boku Faye Dunaway, Roberta Duvalla a Aidana Quinna, v dráme Príbeh služobníčky. Na Broadwayi debutovala v roku 1993 v titulnej úlohe Anny Christie, kde sa zoznámila s budúcim manželom Liamom Neesonom, s ktorým, si v roku 1994, zahrala vo filme Nell.
V roku 1998 sa objavila v komédii Pasca na rodičov, kde stvárnila matku, Lindsay Lohan. Ďalej, sa objavila vo filmoch ako Dohola? (2001), Chelsea Walls (2001), Prebudenie v Rene (2002), Kráska z Manhattanu (2002), Ústav (2005), kde za svoj herecký výkon, získala druhú cenu Evening Standard Award za najlepšiu herečku, Večer u Bielej grófky (2005) a V ten večer (2007). Jej posledná filmová rola, bola vo filme Chodiaca katastrofa, po boku Emmy Roberts z roku 2008. V januári 2009, dva mesiace pred jej smrťou, hrala Richardsonová rolu Desirée v divadelnej inscenácii A Little Night Music s jej matkou Vanessou Redgrave.
Súkromný život
Richardsonova bola dva krát vydatá. Jej prvé manželstvo bolo s filmárom Robertom Foxom, s ktorým sa zoznámila v roku 1985 a boli manželmi v rokoch 1990 až 1992. V lete 1994 sa vydala za herca Liama ​​Neesona, s ktorým má dvoch synov: Micheála (nar. 1995) a Daniela (nar. 1996).
Pomohla získať milióny dolárov v boji proti AIDS; jej otec Tony Richardson zomrel na príčiny súvisiace s AIDS v roku 1991. Aktívne sa zapájala aj do AmfAR, v roku 2006 sa stala členkou predstavenstva a zúčastnila sa mnohých ďalších charitatívnych organizácií zameraných na boj proti AIDS, vrátane Bailey House, God's Love We Deliver, Mothers' Voices, AIDS Crisis Trust a National AIDS Trust, pre ktoré bola veľvyslankyňou. V novembri 2000 získala Cenu odvahy od amfAR.
Richardsonová bola vášnivá fajčiarka, hoci údajne prestala fajčiť, otvorene kritizovala zákaz fajčenia v reštauráciách v New Yorku.
Úmrtie
Dňa 16. marca 2009 utrpela Richardsonová zranenie hlavy, keď spadla na lekcii lyžovania pre začiatočníkov v stredisku Mont Tremblant, asi 130 kilometrov od Montrealu. Najprv odmietala akúkoľvek lekársku pomoc, no asi dve hodiny po nehode sa sťažovala na silné bolesti hlavy. Previezli ju do nemocnice Lenox Hill v New Yorku, kde o dva dni neskôr zomrela na epidurálny hematóm. Rodina Richardsonovej vydala v deň jej smrti vyhlásenie: "Liam Neeson, jeho synovia a celá rodina sú šokovaní a zdrvení tragickou smrťou ich milovanej Natashy. Sú hlboko vďační za podporu, lásku a modlitby všetkých."
Dňa 19. marca 2009 sa na Broadwayi na Manhattane a vo West Ende v Londýne stlmili divadelné svetlá na znak úcty k Richardsonovej. 22. marca 2009 sa konal súkromný pohreb v biskupskom kostole sv. Petra neďaleko Millbrooku v štáte New York. Richardsonová bola pochovaná v blízkosti jej starej mamy Rachel Kempson z matkinej strany na cintoríne, kde neskôr, bola pochovaná aj jej teta Lynn Redgrave.
Anna Verešová
Mgr. Anna Verešová (* 25. apríl 1964, Kamenná Poruba) je slovenská sociálna pracovníčka, politička, bývalá poslankyňa NR SR a spoluzakladateľka neziskovej organizácie Áno pre život.
V roku 2016 bola ako nestraníčka na kandidátke hnutia OĽaNO-NOVA zvolená do Národnej rady Slovenskej republiky, kde zároveň pôsobila ako predsedníčka Výboru NR SR pre ľudské práva a národnostné menšiny. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidovala ako nestraníčka za KDH. Od roku 2017 je poslankyňou zastupiteľstva Žilinského samosprávneho kraja za obvod Žilina.
Od marca 2020 je generálnou riaditeľkou Sekcie rodinnej politiky na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny.
Štúdium
Narodila sa v Žiline. V 1983 absolvovala Strednú priemyselnú školu stavebnú v Žiline, odbor geodézia. V roku 2008 získala magisterský titul zo sociálnej práce na Vysokej škole sociálnej práce a zdravotníctva sv. Alžbety v Bratislave, kde neskôr externe vyučovala.
Sociálna práca a pro-life aktivizmus
V roku 1998 spolu s manželom Dušanom a Marcelou a Petrom Dobešovcami založila neziskovú organizáciu Áno pre život poskytujúcu odborné poradenstvo a sociálne služby v zariadení núdzového bývania pre osamelé tehotné ženy v núdzi a osamelé matky s deťmi, ktoré sú obeťami domáceho násilia. Organizáciu Áno pre život riadila do roku 2016 a bola tiež garantkou vykonávania opatrení sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately a špecializovaného poradenstva.
Počas tohto obdobia Verešová presadzovala myšlienku sociálneho podnikania, ktorú popísala v brožúre Sociálne podnikanie - mýtus alebo invoácia? V roku 2013 vytvorila v rámci organizácie Áno pre život chránené pracovisko, remeselné dielne, špecializujúce sa na krajčírsku výrobu, ktoré v roku 2015 rozšírili aj o cukrársku výrobu. Chránené pracovisko zamestnávalo zdravotne znevýhodnené ženy, osamelé matky sociálne znevýhodnené na trhu práce a tiež bývalé klientky azylového domu. V roku 2020 organizácia transformovala toto chránené pracovisko na sociálny podnik LABORE, n.o., ktorý poskytuje pracovné miesta ľuďom so zdravotným hendikepom alebo ľuďom, ktorí sú z iných dôvodov znevýhodnení na trhu práce. LABORE má tri prevádzky - cukrárenskú výrobňu v Rajci a cukrárne v Rajeckých Tepliciach a Žiline.
Patrila medzi iniciátorov pre nízku účasť neplatného Referenda o rodine, ktoré sa konalo 7. februára 2015. Doposiaľ sa angažuje v treťom sektore ako členka predsedníctva pro-life organizácie Fórum života a ako supervízorka poskytujúca individuálnu aj skupinovú supervíziu pre sociálnych pracovníkov a dobrovoľníkov.
Politické angažovanie
Do politiky vstúpila vo voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2016. Kandidovala za poslankyňu zo 7. miesta kandidátky hnutia OĽaNO-NOVA. Bola zvolená z 15. miesta s 9 802 hlasmi. V parlamente sa venovala ľudskoprávnym témam a rodinnej a sociálnej politike. Pripravila publikáciu Rodinná politika pre Slovensko ako pracovný dokument vydaný k odbornej konferencii v NR SR, ktorá sa uskutočnila 15. mája 2018. Bola tiež predsedníčkou Výboru NR SR pre ľudské práva a národnostné menšiny, kde presadila spoločné uznesenie výboru o ochrane slobody náboženstva alebo viery a pomoci prenasledovaným kresťanom a iným náboženským komunitám vo svete, ktoré bolo schválené 145 hlasmi z prítomných 146 poslancov.
Vo voľbách do VÚC v roku 2017 kandidovala za volebný obvod Žilina ako nominantka koalície KDH, NOVA, OĽaNO, OKS a SaS a bola zvolená za poslankyňu Žilinského samosprávneho kraja so 7 813 hlasmi. V krajskom zastupiteľstve je členkou komisie sociálnej pomoci a rodiny.
V júni 2019 vystúpila z poslaneckého klubu OĽaNO a pôsobila v parlamente ako nezávislá poslankyňa. V septembri 2019 ohlásila kandidatúru za KDH ako nečlenka strany. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidovala zo 17. miesta kandidátky KDH, hnutie však získalo len 4,65 % hlasov a do parlamentu sa nedostalo.
Aktuálne je generálnou riaditeľkou Sekcie rodinnej politiky na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny.
Osobný život
Býva v Kamennej Porube v Rajeckej doline v okrese Žilina. Je vydatá za Dušana Vereša a má päť detí.
Skillet
Skillet je kresťansko-rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1996 v Tennessee (USA). Hrajú rôzne žánre – nielen rock, alternatívny rock, ich hudba skĺzava k industriálnemu rocku a nu metalu.
Skupina od svojho vzniku nahrala 9 dosiek, dve DVD a viaceré z ich skladieb sa hrali v rozhlasových staniciach a vo filmoch. Ich hudba je energická s aktuálnými, trefnými textami. Hlas speváka Johna Coopera je pre skupinu typický nielen naliehavosťou, živosťou, ale aj surovosťou – hlavne v jednej z posledných dosiek Comatose.
Prvé dva albumy nahrali len traja (John Cooper – spev, basgitara, Trey McClurkin – bicie, Ken Steorts – gitara), z ktorých v súčasnej zostave zostal len John Cooper. V súčasnosti má skupina štyroch členov. Do dnes bola skupina Skillet obdarovaná dvomi cenami Grammy.
Názov skupiny
Názov Skillet navrhol zakladajúcim členom ich pastor. John Cooper predtým hral v skupine Seraph a Ken Steorts v skupine Urgent Cry. Trey McClurkin sa k nim pridal neskôr. Ich skupiny sa však rozpadli a oni sa rozhodli založiť spolu novú skupinu. A pretože každý z nich pochádzal z inej skupiny, vznikol ten nápad nazvať novú skupinu Skillet. "Skillet" znamená v slovenčine "panvička". John Cooper prirovnal skupinu k omelete, a povedal: „Všetko sme hodili dokopy, bez toho aby sme vedeli, čo z toho bude.“
Ocenenia a uznania
Skupina Skillet dostala uznanie 1. februára 2016 za nahratie najväčšie digitálneho singlu v histórii kresťanskej hudby od ich skladby „Monster“, ktorá získala 2,6 milióna predajov. Bola 2x certifikovaná na platinu od RIAA, bola na čísle jedna streamujúcej kresťanskej skladby roku 2015 a bola čísle osem streamujúcej rockovej skladby roku 2015.
Greenwashing
náhľad|Protest proti fenoménu greenwashing. Greenwashing alebo „green sheen“ („zelený lesk“) je termín anglického pôvodu, ktorý vznikol spojením výrazov green (zelený v zmysle ekologický) a whitewashing (manipulatívna technika zatajovania nepriaznivých faktov o nejakej téme či osobe, za účelom zlepšenia verejnej mienky).
Kritici tejto praktiky upozorňujú, že nárast greenwashingu spolu s neúčinnou reguláciou do veľkej miery prispieva ku skepse spotrebiteľov voči všetkým ekologických tvrdeniam a znižuje schopnosť spotrebiteľov viesť spoločnosť k ekologickejším výrobným a obchodným procesom.
Hlavne v posledných rokoch sa vplyv tohto fenoménu rapídne zvýšil, za účelom uspokojenia dopytu spotrebiteľov po tovaroch a službách, ktoré by boli šetrné k životnému prostrediu. Nové zákony a nariadenia sa však snažia odradiť firmy od používania greenwashingu za účelom zavádzania spotrebiteľov.
Charakteristika
V roku 2007 spustila spoločnosť TerraChoice v snahe opísať, pochopiť a kvantifikovať rast greenwashingu štúdiu environmentálnych tvrdení. Na základe výsledkov bolo vyvinutých tzv. „7 hriechov greenwashingu“, za účelom pomôcť spotrebiteľom identifikovať výrobky, ktoré obsahujú zavádzajúce tvrdenia o životnom prostredí. Zároveň spoločnosť uviedla, že 95% výrobkov, ktoré sa vydávajú za ekologické spáchalo v Kanade a USA aspoň jeden zo spomínaných „hriechov“.
História
V roku 1953, ešte predtým ako vznikol pojem greenwashing, vznikla kampaň Keep America Beautiful, ktorá bola vytvorená výrobcami nápojov. Kampaň sa zameriavala na recykláciu a znečisťovanie životného prostredia odpadom, čím sa odvrátila pozornosť od zodpovednosti podnikov za ochranu životného prostredia. Cieľom bolo zabrániť regulácii jednorazových obalov.
V polovici 80. rokov 20. storočia pripravil gigant ropného priemyslu, spoločnosť Chevron, sériu televíznych a tlačových reklám, v ktorých informovala o svojej environmentálnej angažovanosti. Zatiaľ čo prebiehala neslávne-slávna kampaň „People Do“, kde zamestnanci Chevron chránili medvede, motýle, morské korytnačky a najrôznejšie roztomilé zvieratá, spoločnosť aktívne porušovala zákony o čistote ovzdušia a čistote vody, ako aj o únikoch ropy do oblastí s voľne žijúcimi živočíchmi.
V roku 1989 chemická spoločnosť DuPont predstavila svoje ropné tankery prostredníctvom reklám, v ktorých vystupovali morské živočíchy „tancujúce“ v refréne na Beethovenovu Ódu na radosť.
V súčasnosti zákony greenwashing dobiehajú. Európska komisia v štúdii z roku 2020 obsahujúcej 150 tvrdení spoločností v oblasti životného prostredia zistila, že 53 % z nich poskytlo nejasné, zavádzajúce alebo nepodložené informácie a 40 % nemalo žiadne podporné dôkazy. Americká Federálna obchodná komisia mala v roku 2022 prehodnotiť svoju Zelenú príručku, ktorá bude obsahovať osnovu pre environmentálne marketingové tvrdenia.
Psychologické efekty
Greenwashing je v psychológii relatívne novou oblasťou výskumu a štúdie sa len málo zhodujú v tom, ako greenwashing ovplyvňuje spotrebiteľov a zainteresované strany. Vzhľadom na rozdielnosť krajín a geografických oblastí v nedávno publikovaných štúdiách by sa rozpory medzi správaním spotrebiteľov mohli pripísať kultúrnym alebo geografickým rozdielom.
Vplyv na vnímanie spotrebiteľov
V niekoľkých štúdiách výskumníci zistili, že výrobky, ktoré sú skutočne šetrné k životnému prostrediu, sú spotrebiteľmi výrazne viac preferované ako ich greenwashované náprotivky. Iné výskumy zase naznačili, že len málo spotrebiteľov si skutočne všimne greenwashing, najmä ak vnímajú spoločnosť alebo značku ako serióznu. Keď spotrebitelia vnímajú zelenú reklamu ako dôveryhodnú, vytvárajú si pozitívnejší postoj k značke, aj keď je reklama greenwashing. Taktiež bolo zistené, že tí spotrebitelia, ktorí sa viac zaujímajú o „zelenú reklamu“ majú o to silnejší zámer nenakupovať od spoločností, od ktorých vnímajú ich reklamné správanie ako greenwashing.
Atribúty greenwashingu
Produkt môže byť označený ako udržateľný externou organizáciou, tak aj samotnou firmou, čo vyvoláva obavy, pretože firmy môžu označiť výrobok za zelený alebo ekologický zverejnením selektívnych vlastností výrobku bez odhalenia škôd spôsobených na životnom prostredí. Ďalší výskum spájajúci teóriu atribúcie a greenwashing zistil, že spotrebitelia často vnímajú zelenú reklamu ako greenwashing, pričom zelené posolstvo pripisujú vlastným záujmom spoločnosti. Zelená reklama môže mať opačný účinok, najmä ak propagované environmentálne tvrdenie nezodpovedá skutočnej environmentálnej angažovanosti firmy.
Dôsledky pre zelené podnikanie
Zistilo sa, že zelený marketing, označovanie a reklama sú najúčinnejšie vtedy, keď zodpovedajú skutočnej environmentálnej angažovanosti firmy. Sprostredkúva to aj viditeľnosť týchto environmentálnych záväzkov, čo znamená, že ak spotrebitelia nevedia o záväzku firmy k udržateľnosti, nemôžu to následne zohľadniť vo svojom hodnotení firmy alebo výrobku. Významné postavenie fenoménu greenwashing môže v konečnom dôsledku spôsobiť, že spotrebiteľ začne byť ľahostajný voči zelenému marketingu alebo bude mať voči nemu skôr negatívny postoj.
Greenwashing na Slovensku
Príkladom greenwashingu je aj jedna nedávna kampaň zo Slovenska. Ide o kampaň na čokoládu Študentská pečať, ktorá využívala slogan „Hráme s prírodou fair“, čo v mnohých ľuďoch evokuje pocit, že čokoláda pochádza z „fair-trade“ trhu, čo však vôbec nie je pravda. Vo svojej reklame Nestlé podotýka, že ich kakao je zo 100% udržateľných zdrojov. Ako bolo už vyššie spomenuté, táto značka pritom spôsobila veľmi veľa environmentálnych škandálov.
Avensan
Avensan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Morový stĺp (Kremnica)
náhľad|Celkový pohľad na stĺp tvoriaci dominantu [[Štefánikovo námestie (Kremnica)|Štefánikovho námestia v Kremnici]]
Morový stĺp Najsvätejšej Trojice v Kremnici je neskorobaroková stavba z rokov 1765 – 1772, tvoriaca dominantu centrálneho námestia v tomto meste v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji.
Vznik diela
Obdobie baroka je v dejinách stredoslovenských banských miest, Kremnicu nevynímajúc, „zlatým obdobím“. Oživenie baníctva, hutníctva a mincovníctva, záujem Habsburgovcov o nerastné bohatstvo Horného Uhorska, podpora banskej techniky našli odraz aj v rozvoji výtvarného umenia. V tomto období umenie prekonávalo veľké kvalitatívne skoky. Okrem línie domáceho, provinčného umenia, nadväzujúceho na tradície gotiky a renesancie, obdobie baroka povznieslo Kremnicu vo výtvarnom umení na úroveň vyspelých stredoeurópskych miest. Zásluhu majú na tom aj dvaja domestikovaní tvorcovia neskorobarokového umenia – maliar Anton Schmidt a sochár Dionýz Ignác Staneti.
V máji 1765 sa mestská rada v Kremnici rozhodla postaviť na mestskom námestí morový stĺp na pamiatku morovej epidémie, ktorá mesto a okolie postihla v roku 1710. Na tomto mieste už stál starší, no jednoduchší stĺp, ktorý chceli mestskí radní nahradiť novým, honosnejším a monumentálnejším (pôvodný stĺp z roku 1711 v roku 1761 rozobrali a a premiestnili do neďalekej obce Horná Ves kde stojí dodnes). Oslovili Dionýza Ignáca Stanetiho, meštianskeho sochára, a poverili ho vypracovaním výtvarného návrhu ako aj zostavením rozpočtu na realizáciu tohto diela. Staneti v júli 1765 predložil magistrátu rozpočet (jeho celková suma predstavovala 22 850 zlatých), nákresy a návrhový model nového stĺpa, ktorého sochárska obelisková koncepcia myšlienkovo i formálne vychádzala z viedenského, o takmer storočie staršieho morového stĺpu, nachádzajúceho sa dodnes na ulici Graben.
náhľad|vľavo|Detail hlavice stĺpa so súsoším Najsvätejšej Trojice Vzhľadom k náročnosti takého rozsiahleho a ambiciózneho diela prizvala mestská rada Stanetimu spolupracovníka v osobe skúseného viedenského sochára Martina Vögerleho. Jeho dovtedy realizované diela – morový stĺp v dolnorakúskom Hainburgu z roku 1749 a mariánsky stĺp v Nitre z roku 1750 – patria dodnes k skvostom neskorobarokového sochárstva v strednej Európe. Obaja umelci so svojimi dielňami začali pracovať na kamenných sochách a reliéfoch.
No čoskoro začali problémy. Prvým bol nesúhlas Uhorskej kráľovskej komory a Hlavného komorsko-grófskeho úradu v Banskej Štiavnici s rozhodnutím o postavení takého monumentálneho diela. Obe inštitúcie ho označili za zbytočný luxus a odporučili, aby mesto financie použilo užitočnejšie. Stavba sa zastavila. Prerušenie prác dohotovenie diela značne oddialilo a ani jeden z jeho autorov sa konečnej realizácie nedožil. O dva roky nato, v máji 1767, zomrel Dionýz Staneti a v roku 1770 aj Vögerle. Po Stanetiho smrti na diele pokračoval jeho nasledovník Ignác Peter Götz a po Vögerleho smrti práce dokončil jeho tovariš Theodor Mayer.
Stĺp bol napokon v roku 1771 dokončený a v nasledujúcom roku, na sviatok Najsvätejšej Trojice, vysvätený.
V 19. storočí bol stĺp opravovaný. V roku 1820 stĺp natreli ľanovým olejom, neskôr olejovými farbami. Chceli tým zabrániť poškodzovaniu porézneho pieskovca poveternostnými vplyvmi. Výsledok bol však presne opačný. Uzavretie kameňa urýchlilo jeho koróziu a povrch kameňa začal praskať a opadávať. V rokoch 1891 – 1894 na základe prieskumu sochára Alojza Štróbla sa začalo s renováciou stĺpa, pri ktorej boli viaceré sochy nahradené kópiami. V roku 1905 bola postavená okolo stĺpa kamenná balustrádová ohrada. Stĺp bol reštaurovaný v dvadsiatych a päťdesiatych rokoch 20. storočia, posledná reštaurácia diela prebehla v rokoch 1995 – 2005.
Popis diela
náhľad|Svätá RozáliaMorový stĺp tvorí základný pylón s výškou dvadsať metrov, trojuholníkového pôdorysu, so súsoším Najsvätejšej Trojice na jeho hlavici. Celá stavba stojí na vyvýšenom piedestáli, prístupnom schodiskom, za balustrádovou ohradou. Charakteristickým kompozičným prvkom diela je množstvo sôch svätých (ochrancov proti moru – sv. Rochus, sv. Karol Boromejský, sv. Rozália, sv. Šebestián, mučeníkov – sv. Barbora, sv. Katarína Alexandrijská, pomocníkov baníkov – sv. Anton Padovský, sv. Kliment, anjelov – Michal, Gabriel, Rafael) a reliéfov s náboženskou a morovou tematikou.
Kyslinky
Kyslinky môže byť:
Anna Jurievna Netrebková
Anna Jurievna Netrebková (* 18. september 1971, Krasnodar, Sovietsky zväz) je ruská operná speváčka, sopranistka. Je považovaná za jednu z najvýznamnejších operných hviezd súčasnosti. Už v roku 2007 zaradil americký časopis Time Annu Netrebkovú na tretie miesto medzi 100 najvýznamnejších ľudí z oblasti umenia a zábavy. Zdôvodnil to jej veľkým ohlasom v médiach, ktoré neúnavne zaznamenávali jej záľubu v móde (haute couture), ale predovšetkým ohromujúcu plnosť a silu jej hlasu a jej herecké schopnosti. S poukázaním na nádheru hlasu (vocal splendor) a dramatickú intenzitu speváckeho výrazu prirovnal autor článku Christopher Porterfield Annu Netrebkovú ku slávnej speváčke Marii Callasovej.
Súkromný život
Narodila sa a vyrastala v Krasnodare, meste na juhozápade dnešnej Ruskej federácie; tam sa začala zaujímať o hudbu a spev. Jej matka Larisa Netrebková, ktorá už nežije, bola inžinierkou. Otec Jurij Netrebko je povolaním geológ.
thumb|left|Anna Netrebková počas svojho prvého vystúpenia v [[Nemecko|Nemecku v roku 2003]]
Po určitú dobu, až do roku 2007, mala Anna Netrebková známosť s talianskym barytonistom Simonom Alberghinom. Koncom roku 2007 sa spoznala s uruguayským spevákom (tiež barytonistom) Erwinom Schrottom. Podľa niektorých zdrojov oznámila Netrebková v apríli 2008, že ona a Schrott uzavreli manželstvo. Podľa iných správ Netrebková a Schrott neboli manželia. 5. septembra roku 2008 sa im narodil syn Tiago Aruã Schrott. Druhé meno "Aruã" je odvodené z reči indiánskeho kmeňa Charrúa, ktorý žije v Uruguayi, a znamená "cenný" alebo "pokojný".
Po dobu trvania ich partnerstva v súkromnom živote, vystupovali Netrebková a Schrott spolu pravidelne na koncertoch a to hlavne v Nemecku. Je možné pripomenúť okrem iného koncert v Berlíne, kde spievali spoločne s nemeckým tenoristom Jonasom Kaufmannom, a koncert pod otvoreným nebom dňa 9. júna 2012 vo Wiesbadene. V decembri 2013 oznámila Anna Netrebková v ruskej televíznej show "Pusť govorjat", že ona a Erwin Schrott žijú oddelene. Ako dôvod uviedla, že sa následkom početných speváckych angažmánov na rozdielnych miestach sveta vzájomne odcudzili. Zároveň po prvýkrát otvorene prehovorila o zdravotných problémoch ich spoločného syna. Tiago trpí ľahkou formou poruchy autistického spektra.