cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiodor Michajlovič Dostojevskij
Život a literárna kariéra
Jeho prvý vážnejší literárny počin je spojený s prekladom diela Balzaca Eugénia Grandetová, ten však získal len malú, respektíve skoro žiadnu pozornosť. Dostojevskij v roku 1844, potom čo opustil armádu, začal písať svoj literárny debut Chudobní ľudia, ktorý bol uverejnený v roku 1846. Po jeho uverejnení sa stal okamžite slávny, dobová kritika ho oslavovala ako génia. V tom istom roku píše diela Dvojník, ktorý bude neskôr základom pre výstavbu charakterov v jeho dielach a dielo Netočka Nezvanovová. thumb|right|Mladý F. M. Dostojevskij V roku 1847 vstúpil do petraševovského krúžku; keď v ich radoch v roku 1849 predniesol  kriminálne písmo literárneho kritika Belinského adresované Gogoľovi, bol dňa 23. apríla zatknutý a uväznený v Petropavlovskej pevnosti. Neskôr degradovaný a toho roku 16. novembra odsúdený spolu s ostatnými členmi krúžku na trest smrti. Až na popravisku ho omilostil cár Mikuláš I. a dostal štyri roky vyhnanstva na sibírsku katorgu, spojené s nútenými prácami, s nadväzujúcou vojenskou povinnosťou. Tu vo väzení v Omsku často trpel epileptickými záchvatmi (epilepsiu mal po celý život). Z väzenia bol prepustený v roku 1854 a nastúpil na službu v sibírskom pluku. Nasledujúcich 5 rokov ako vojak (neskôr ako poručík) strávil s iným plukom na území Kazachstanu. V tom období sa začal jeho vzťah s Marijou Dmitrijevnou Isajevovou, ktorá bola manželkou jeho známeho. Vzali sa vo februári 1857 po smrti jej manžela.
V roku 1859 sa vracia do Petrohradu, kde vydáva spoločne so starším bratom, Michajlom, neúspešné časopisy Vremja (Čas) Epocha (Epocha). V roku 1863 cestuje po Európe, kde po prvýkrát podľahne hráčskej vášni. Tu sa tiež stretáva s Apollinariou Suslovovou. Tá sa stane jeho vzorom pre "pyšné ženy" v jeho dielach, napríklad ako Katarína Ivanovna v diele Bratia Karamazovovci.
Pre Dostojevského bol nešťastný rok 1864, kedy mu umiera manželka na tuberkulózu a zakrátko na to jeho brat Michajl. Následne bol finančne ochromený podnikateľskými dlhmi, ktoré vznikli najmä v spojitosti s neúspešným vydávaním časopisov, rovnako i v súvislosti s finančnou podporou neschopného nevlastného syna z prvého manželstva a starostlivosťou o vdovu a deti po bratovi. Dostojevskij upadá do hlbokých depresií a prepadá čoraz viac hráčskej vášni.
Tieto dva tlaky, vymaniť sa spod dlhov veriteľov a uspokojenie hráčskej vášne, ho viedli k ďalšej ceste do Západnej Európy. Tu sa začína jeho vášnivý ľúbostný pomer s Apollinariou Suslovovou, ktorá však odmieta jeho ponuku na sobáš. Dostojevskému to zlomilo srdce, avšak zakrátko sa stretáva s mladou, vtedy iba dvadsaťročnou stenografkou, Annou Grigorievnou Snitkinovou. Krátko pred uzavretím manželstva jej nadiktuje novelu Hráč. Manželstvo uzatvoria v roku 1867. Je zaujímavé, že Snitkinová sa ako vzor, na rozdiel od jeho dvoch predošlých silných vzťahov, nikdy neobjavila v jeho dielach, napriek tomu, že objektívne povedané bolo manželstvo s ňou šťastné a vyrovnané. Toto obdobie v jeho živote je však v rámci spisovateľskej kariéry všeobecne považované za obdobie kedy vytvoril svoje najväčšie diela. Od roku 1873 do 1881 vydáva Spisovateľov denník. Ide o mesačník, v ktorom píše krátke príbehy, črty a články o dobových udalostiach. Tento mesačník mal enormný úspech.
Blavignac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fiodor Michajlovič Dostojevskij
Život a literárna kariéra
U Dostojevského je rovnako známe, že ovplyvňoval a bol ovplyvnený ruským filozofom Vladimirom Sergejevičom Soloviovom. Soloviov inšpiroval Dostojevského k vytvoreniu postavy Aľošu Karamazovova.
V 1877 mal ústrednú oslavnú reč na pohrebe svojho veľkého priateľa, básnika Nekrasova. 8. júna 1880, krátko predtým než zomrel, mal svoj slávny prejav o Puškinovi pri príležitosti odhalenia Puškinovho pamätníka v Moskve. Od tejto udalosti bol s nadšením prijatý v celom Rusku ako jeden z najväčších spisovateľov a oslavovaný ako prorok, takmer až mystik.
Blavignac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fiodor Michajlovič Dostojevskij
Život a literárna kariéra
V roku 1866 vychádza jeho prvý veľký román, ktorým sa Dostojevskij stáva časťou svetovej literatúry: Zločin a trest. Príbeh chudobného študenta práva Rodiona Romanoviča Raskoľnikova, ktorý sa z presvedčenia stáva vrahom úžerníčky a jej sestry. Postupne sa však vyvinie na človeka, ktorý prostredníctvom Soni Marmeladovej, objavuje svet taký, ako je v skutočnosti. Dostojevskij presviedča svojimi psychologicky realistickými charaktermi a precíznym a názorným rozprávaním. V tom istom roku vychádza jeho román Hráč napísaný za 26 dní, jeho priznanie sa k hráčskej vášni. thumb|right|F. M. Dostojevskij, 1879 Krátko potom, ako sa druhýkrát oženil, v roku 1867, musí ujsť pre vysoké dlžoby do zahraničia. Žije dlhší čas v Baden-Badene v Nemecku a vracia sa do Ruska až v roku 1871. V roku 1868 stráca zasa všetko na hráčskom stole. V ďalšom roku vychádza jeho druhé veľké dielo, Idiot. Tragikomický príbeh kniežaťa Myškina, ktorý zlyháva v petrohradskej spoločnosti napriek svojmu dobru, úprimnosti a čestnosti.
Na konci svojho života žil pokojne. Napísal dve posledné veľké diela, Besy - politický román o zničujúcej moci anarchizmu a nihilizmu, v ktorom anticipuje príchod socializmu a jeho následky; nakoniec Bratia Karamazovci, panorámu ruskej spoločnosti na konci 19. storočia a zároveň súhrn celého jeho diela.
Keď Dostojevskij v roku 1881 zomrel na krvácanie pľúc, zúčastnilo sa na jeho pohrebe okolo 60 000 ľudí.
Dostojevského filozofia dejín
Dostojevského filozofia dejín má v dôsledku svojej umeleckoliterárnej vyjadrenosti väčší vplyv než rovnako orientované koncepcie vyjadrené v jazyku filozofie (napr. Spenglerova, Toynbeeho, Berďajevova, Jaspersova, Heideggerova).
Dielo
Romány:
Novely:
Personálna agentúra
Personálna agentúra je spoločnosť/firma/organizácia, ktorá sa zaoberá sprostredkovaním práce. Jej hlavnou činnosťou je vyhľadávanie ľudí pre svojich klientov z radov zamestnávateľov na príslušné pracovné pozície a naopak, hľadanie pracovnej pozície pre jej klientov (potencionálnych zamestnancov) podľa ich špecifických predstáv a schopností. Okrem toho poskytuje rady týkajúce sa personalistiky či pracovného práva.
Divadlo Nová scéna
Divadlo Nová scéna v Bratislave je profesionálne umelecké teleso, repertoárové divadlo, ktoré uvádza hudobno-dramatickú tvorbu (predovšetkým muzikály, komédie, ale aj drámy a rozprávky).
Divadlo Nová scéna sídli v Bratislave, v tzv. Živnostenskom dome na Živnostenskej ulici č. 1 a na Kollárovom námestí, odkiaľ je vchod do divadla. V roku 1991 sa uskutočnila rozsiahla rekonštrukcia divadla pod vedením architekta Ferdinanda Zbuška ml., ktorá bola v roku 1992 ocenená Cenou D. Jurkoviča.
Nová scéna bola založená 30. novembra 1946, až do roku 1951 patrila do zväzku Slovenského národného divadla.
Jej členmi boli mnohé významné herecké, režisérske, spevácke, hudobnícke a tanečné osobnosti.
V repertoári Nová scény boli inscenácie: Od 1. augusta 2015 je generálnou riaditeľkou divadla Ingrid Fašiangová, ktorá v tejto funkcii nahradila Juraja Ďurdiaka. Umeleckým riaditeľom je Karol Čálik.
Ján Duns Scotus
náhľad|Johannes Duns Scotus Blahoslavený Ján Duns Scotus alebo po latinsky Johannes Duns Scotus/Ioannis Duns Scoti alebo po anglicky John Duns Scotus (* 1265/1266, Duns, Škótsko – † 1308, Kolín nad Rýnom) bol františkánsky mních škótskeho pôvodu, významný predstaviteľ neskorej stredovekej scholastiky, filozof a teológ, profesor na Oxfordskej a Parížskej univerzite.
Učiteľskou a literárnou činnosťou Dunsa Scota vstúpila stredoveká filozofie do novej fázy svojho vývinu: Duns síce zostáva presvedčený o možnosti súladu medzi filozofiou a teológiou (presadzovaného v 13. stor. Tomášom Akvinským), ale súčasne ich od seba oddeľuje, pretože podľa jeho názoru sa odlišujú svojou povahou i cieľom. Teológia je podľa neho praktickou disciplínou, ktorá učí človeka žiť podľa náboženských noriem, zatiaľ čo filozofia je teoretická disciplína, ktorej úlohou je vedecky skúmať všetko, čo je prirodzene prístupné ľudskému poznaniu. Filozoficky síce možno dokázať existenciu Prvej príčiny i Nevyhnutného súcna, ale jednotlivé cirkevné dogmy nie sú rozumom plne dokázateľné. Preto Duns odmieta podriaďovanie filozofie teológii.
Boha Duns Scotus stotožňuje s absolútne slobodnou vôľou a tvrdí, že u človeka má vôľa primát nad rozumom.
V teórii poznania prichádza Duns Scotus s myšlienkou, že východiskom abstrakčného procesu je rozumová intuícia jednotlivého, ktorá, i keď nedokonale, postihuje aj individuálnu prirodzenosti (haecceitas) daného predmetu.
V chápaní univerzálií sa prikláňa k realizmu.
V učení o bytí zavádza pojem formálnej dištinkcie (distinctio formalis), t. j. rozdielu, ktorý síce nie je reálny, ale oproti dištinkcii číro pomyselnej (distinctio rationalis) má svoj základ v skutočných veciach. Pomocou tejto dištinkcie vysvetľuje mnohosť podstatných určení jednej a tej istej veci. Medzi esenciou a existenciou prirodných bytostí nepredpokladá nijakú dištinkciu.
Učenie Dunsa Scota sa stalo oficiálnou doktrínou františkánskeho rádu (tzv. skotizmus). V mnohom naňho nadviazal Guilelmus Occam.
Chad Kroeger
Chad Kroeger (vlastným menom Chad Robert Turton-Kroeger; * 15. november 1974, Hanna, Alberta, Kanada), je frontman kanadskej rockovej skupiny Nickelback.
Detstvo
Frontman skupiny Nickelback začal svoje hudobné pôsobenie ako trinásťročný, keď mu jeho mama Debbie Sulivan darovala jeho prvú gitaru. Chad pochádza z muzikantskej rodiny. Jeho starká hrávala na bicie a starý otec na basgitaru. Jeho matka dávala hodiny klavíra a preto vie Chad hrať na viacerých hudobných nástrojoch napr.klavír, basa, bicie alebo rôzne druhy bubnov. Chad neprežíval práve šťastné detstvo. V dvoch rokoch jeho rodinu opustil otec. Ani v puberte to nemal ľahké. V osemnástich zistil, že jeho brat Mike je vlastne nevlastný. S biologickým otcom Dennisom Kopetskym si veľmi nerozumel, pretože bol na jeho pomery až príliš pobožný. Ale bol to práve Dennis, kto zasponzoroval ich prvé demo s názvom Hesher.
Hudobná kariéra
Aby Chad pomohol svojmu snu, mal viacero povolaní- bol skladníkom, maliarom, pokladačom striech, dídžejom a baličom nábytku naraz. Vtedy ešte hral v pôvodnej zostave skupiny „Village Idiots“ s (nevlastným) bratom Mikom, kamarátom zo školy Ryanom Peakom a bratrancom Brandonom Kroegerom. Na prvom albume Curb, však už mali meno Nickelback. Neprišiel však nejaký veľký úspech a na bubeníckom mieste vystriedal Brandona nový člen Ryan „Nik“ Vikedal. Nasledovalo vydanie albumu The State ktorý už zožal mierne úspechy. V Kanade sa dostal singel „Leader of Men“ do top 10. Ich najväčší úspech bol svetový hit „How You Remind Me“ z roku 2001. Z Chada sa stal workoholik a okrem Nickelback začal produkovať aj iné veci. Možno spomenúť kapely: Theory Of A Deadman‚ Thornley, The Organ. Napísal tiež množstvo soundtrackov- Blairwitch Project 2 (pieseň „Old Enough“), Charlieho anjeli- „Saturdays Night Alright For Fighting“ (duet s Kidom Rockom) a tiež Spider-Man a známa pieseň „Hero“ s Joseym Scottom. Zaspieval si tiež so Carlosom Santanom (pieseň „Why Don’t You & I“), Faith Hill, či už spomínaným Kidom Rockom.
Osobný život
Dnes býva Chad v Abbotsforde, v blízkosti Vancouveru.V roku 2008 bol Chad odsúdený za jazdu pod vplyvom alkoholu.Je ženatý s kanadskou speváčkou Avril Lavigne.Od 2.septembra 2015 sú odlúčení,Avril to ohlásila na svojom účte na Instagrame.Chad má rád rýchle autá, strategické hry na konzole Xbox 360, suši a pivo Corona. V blízkosti domu má vlastné nahrávacie štúdio v ktorom trávi svoj voľný čas.V roku 2015 Chad podstúpil operáciu cysty na hrtane,na základe čoho bola časť severoamerického turné skupiny zrušená.
Bitka v Strečnianskej tiesňave
Bitka v Strečnianskej tiesňave (31. august – 3. september 1944) bola bitkou Slovenského národného povstania medzi nemeckými bojovými skupinami plukovníkov von Ohlena a Juncka, utvorenými z viacerých druhov pozemného vojska a 1. československu armádou spolu s partizánmi v Strečnianskej tiesňave, ktorá Nemcom zabezpečovala cestné i železničné spojenie prísunu posíl a zásob na východ.
Prípravy a predohra
náhľad|vpravo|Situácia na fronte v prvých dňoch SNP Strečno a najmä jeho bezprostredné okolie má kvôli svojej geografickej polohe veľký vojenský význam. Od stredoveku oblasť strážili dva hrady (Strečniansky a Starhrad). Rieka Váh (Domašínsky meander) tu v prielome rozdeľuje masív Malej Fatry na dve časti, južnejšiu Lúčanskú a severnú Krivánsku Fatru. Úzkou tiesňavou tu paralelne s riekou vedie cesta. Železničné tunely však prechádzajú naprieč horskými masívmi, pri čom na druhej strane trať križuje rieku dvoma mostami. Počas vojny bola táto trať dôležitou zásobovacou tepnou nemeckých vojsk bojujúcich na území východného Slovenska. Preto už 24. augusta 1944 partizáni zatarasili jeden z tunelov. O niekoľko dní neskôr partizánska aktivita vyvolala nemeckú reakciu a nacistické vojská vstúpili na územie Slovenska. Tomu sa postavila časť Slovenskej armády, najmä jednotky na strednom Slovensku. O 20. hodine 29. augusta 1944 sa oficiálne začalo Slovenské národné povstanie.
Veliteľom žilinskej posádky bol plukovník delostrelectva Ján Kallo, ktorý nespolupracoval s povstalcami a bol známy svojou orientáciou na slovenskú vládu na čele s Dr. Tisom. Organizáciou povstaleckých jednotiek bol Golianom poverený major Jozef Dobrovodský, ktorý sa spoliehal najmä na prápory stotníka Teodora Šlajcharta a stotníka Karola Repašského. Po tom, čo ráno 29. augusta Dobrovodskému doručili informácie o postupe nemeckých jednotiek v oblasti Púchova, ten urýchlene prevzal velenie, keď odzbrojil Kallov štáb a následne vyhlásil mobilizáciu a začal organizovať obranu.
Boje pri Žiline
Už pred obedom 29. augusta povstalecký prieskum zistil prichádzajúce nemecké transporty skupín von Ohlena a Juncka pri Hornom Hričove. V rovnakej dobe sa v meste rozhorel boj so 400 člennou nemeckou spojovacou jednotkou, ktorá sa zabarikádovala v budovách dievčenského gymnázia, synagógy, finančného paláca a hlavnej pošty. Neskôr povstalci narazili ešte na menšiu skupinu asi 40 nemeckých vojakov severne od obce Stráňavy. Likvidácia tohto nemeckého zoskupenia sa podarila až po príchode francúzskeho partizánskeho oddielu pod vedením Georgesa de Lannuriena.
Postup skupín von Ohlena a Juncka 29. augusta, ktoré večer začali ohrozovať tylo povstaleckých jednotiek pri Hornom Hričove a Brodne, prinútil povstalcov najprv ustúpiť do mesta. Slabá posádka však nemala možnosti brániť Žilinu na širokom fronte, preto sa začala sťahovať do Strečnianskej tiesňavy. Tu povstalci zo žilinskej posádky majora Jozefa Dobrovodského zaujali obranné pozície na ľavom brehu Váhu spolu s časťou martinskej posádky podplukovníka Emila Perka. Pridali sa k nim francúzsky partizánsky oddiel kapitána de Lannuriena (neskôr známy ako Prápor maršala Focha) a mínometný oddiel 1. československej partizánskej brigády M. R. Štefánika. V komunikácií medzi armádou a partizánmi však opakovane dochádzalo k nedorozumeniam a svojvoľným akciám partizánov, ktorí mali obsadiť pozície na pravom brehu Váhu na línii Starhrad – Jedľovina, no do týchto miest nikdy nedorazili.
Bitka v Tiesňave
Keďže ale partizáni neobsadili vrcholy na pravom brehu Váhu, podarilo sa Nemcom, ktorí prepravili na druhý breh Váhu oddiel pechoty, bez boja obsadiť Starý hrad a okolité výšiny. Napokon im ešte pomohla Luftwaffe z Malaciek, ktorá bombardovala ústie tunelov obsadené slovenskými a francúzskymi partizánmi. Francúzi vystavení v Domašínskom meandri na pravom krídle povstaleckej zostavy sa ocitli pod paľbou nemeckých ťažkých guľometov z druhej strany Váhu. Táto paľba jednotke spôsobila značné straty a problémy. Týmto Nemci prinútili partizánov vyprázdniť svoje pozície a stiahnuť sa do neprehľadného lesnatého terénu okolo kót Rakytie a Domašín. V noci sa Dobrovodskému podarilo presunúť jednu rotu na druhý breh do oblasti kóty Panošiná a v neprehľadnom teréne aspoň čiastočne zaistiť priestor na pravom brehu rieky.
1. septembra ráno Nemci opakovali útok na tunely. Pod tlakom však partizáni napokon vyhodili tunely do vzduchu, zával čiastočne zablokoval i cestu. De Lannurienov oddiel bol po predošlých ťažkých stratách stiahnutý na odpočinok. V noci sa následne povstalci stiahli na ďalšiu čiaru obrany. 2. septembra pribudla obrancom aj podpora zo vzduchu, ktorá sa ale nevyrovnala tej nemeckej. Tiež sa vrátil partizánsky oddiel kapitána de Lannuriena. V tomto čase sa začala prejavovať aj únava niektorých oddielov, ktoré boli nasadené v akcii už dlhšie. Nemci boli navyše posilnení ďalšími tankmi a neprestajne útočili na obranné pozície. Pri nemeckom útoku boli zničené všetky 3 ľahké tanky a poškodený i Marder, v ktorom zahynul desiatnik Buco. Pri mínometnom prepade bol ťažko ranený i stotník Repašský, ktorý 5. septembra zraneniu podľahol. Večer navyše povstalci utrpeli ťažké straty nemeckým bombardovaním a jednotky sa museli stiahnuť až k Dubnej Skale, kde sa medzitým budovalo záložné postavenie. Večer dorazili dlho očakávané posily a nahradili alebo doplnili pozície povstaleckých jednotiek, zároveň boli vyčlenené jednotky na obranu Vrútok. 3. septembra sa povstalci pokúšali brániť, ale popoludní boli ich predsunuté pozície opäť bombardované, čo ich prinútilo opäť sa stiahnuť. 4. septembra pokračovali sústredné útoky pechoty, delostrelectva a popoludní i bombardovanie Stukami. Povstalci, ktorým chýbali protilietadlové a protitankové zbrane, boli postupne vytlačení. Minulého dňa prisunuté oddiely Vitalaya, Šlajcharta a Oškvarka boli bombardovaním a pozmenými bojmi zdecimované. Povstalcom sa nepodarilo zabezpečiť ani odsun húfnic a diel, ktorých časť museli ich obsluhy pred ústupom zničiť. Večer Nemci, ktorých oddiely sa v tejto dobe sformovali do 178. divízie granátnikov Tatra, prelomili s 10 tankmi posledné obranné postavenia a obsadili Vrútky. Pomerne tvrdé boje o Vrútky, ktoré sa povstalecké velenie ako dôležitú križovatku snažilo za každú cenu získať späť, pokračovali niekoľko nasledujúcich dní.
Výsledky
V tiesňave, napriek veľkému nasadeniu povstalcov i francúzskej partizánskej brigády, ktorá sa v mnohom vyrovnala profesionálnej armáde, sa nepodarilo Nemcov zastaviť. Výrazne sa prejavila veľká prevaha Nemcov v ťažkej technike, keďže povstalcom chýbali protitankové i protilietadlové zbrane.
Rad Lenina
Leninov rad alebo Rad Lenina, pomenovaný podľa vodcu Veľkej októbrovej socialistickej revolúcie Lenina, bol najvyšším sovietskym vyznamenaním. Bol zriadený 6. apríla 1930 a automaticky ho získavali nositelia vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu. V priebehu 2. svetovej vojny bolo udelených vyše 41 000 týchto vyznamenaní, z toho väčšina bola udelená sovietskym vojakom a partizánom. Rad Lenina sa udeľoval:
Rad sa tiež udeľoval mestám, spoločnostiam, fabrikám, regiónom, vojenským jednotkám a lodiam.
Psychóza 4:48
Psychóza 4:48 je poslednou hrou Sarah Kane je po kompozičnej stránke jej najexperimentálnejšia. Predstavuje vyvrcholenie jej snahy o dokonalé spojenie formy a obsahu. Hra predstavuje obrovskú výzvu pre niekoho, kto ju chce realizovať na javisku. Počet hlasov nie je presne určený a je ponechaný na interpretáciu režiséra. Výrazné sú však najmä dva hlasy – hlas pacientky a hlas lekára.
Dej
Hra pozostáva z fragmentov rozhovorov a vnútorných monológov. Postavy, ani jednotlivé repliky nie sú vôbec vyznačené. Forma hry naznačuje, čo sa asi stane s mysľou človeka, ktorý zažije psychický kolaps. Pevné hranice medzi realitou a predstavivosťou miznú. Hranice medzi snom a bdením a medzi sebou samým a vonkajším svetom sú zborené. Napriek tomu obsah hry je nadovšetko jasný.
Názov hry súvisí s časom 4:48, o ktorom sa hlas zmieňuje niekoľkokrát. O 4:48 je ľudská vôľa žiť vo svojom najnižšom bode: O 4:48 / keď sa dostaví zúfalstvo / obesím sa / počúvajúc dych môjho milenca. 4:48 ráno je ten čas, keď hlas z hry prežíva hodinu čistej mysle. V akomkoľvek inom čase, stráca schopnosť dotknúť sa samého seba – blúzni. A práve vtedy všetci ostatní ju považujú za zdravú a normálnu? Vzniká teda otázka: Kto má právo rozhodovať o tom, čo je normálne a čo nie?
Dej hry sa z veľkej časti odohráva v samotnej mysli hlavnej postavy, prípadne v ambulancii psychiatra. Hra bola napísaná v štádiu ťažkej depresie a už po skúsenostiach s liečbou psychiatrov. V hre sa nachádzajú útržky zo sedení, ale aj z chorobopisu pacientky – uvádza sa tu jej stav, naordinované lieky, ich dávkovanie a ich vplyv na konanie pacientky.
Hra je plná smútku, beznádeje a hnevu: ''Jebem ťa! Jebem ťa! Jebem ťa preto, že ma odmietaš a preto, že tu nikdy nie si, jebem ťa preto, že kvôli tebe sa cítim mizerne, jebem ťa preto, že si zo mňa vysal všetok skurvený život a lásku, jebem svojho otca predože mi skurvil celý môj žviot a jebem svoju matku preto, že ho nikdy neopustila a zo všetkých najviac jebem teba, Bože, pretože si ma stvoril aby som milovala niekoho, kto neexistuje. Jebem ťa! Jebem ťa! Jebem ťa!''
Hlavná postava pociťuje odpor voči pokryteckosti lekárov a ich falošnému súcitu. Znechutenie zo sveta okolo nej a túžbu umrieť charakterizuje slovami: ''Nič nemôže upokojiť môj hnev. A nič nemôže obnoviť moju vieru. Toto nie je svet, v ktorom si prajem žiť.''
Láska pre ňu znamená všetko, je schopná pre ňu čokoľvek urobiť, len aby o ňu neprišla (Vyrežte mi jazyk / vytrhajte mi vlasy / odseknite mi údy / ale nechajte mi moju lásku / radšej by som prišla o nohy / vytrhala si zuby / a vypichla oči / než stratila svoju lásku). Je sklamaná z lásky, pretože nikdy nenašla človeka, ktorého by mohla milovať. Nenávidí svet a Boha, pretože ju stvoril, aby milovala človeka, ktorý sa nenarodil. Cíti sa prázdna, ako by sa zmysel jej života nikdy nenaplnil.
Alebo hľadal hlas v hre celý život sám seba a nikdy sa nenašiel? Som to ja, koho som nikdy nestretla, koho tvár je nalepená na spodnej strane mojej mysle. Hra Psychóza 4:48 bola uvedená 16 mesiacov po autorkinej samovražde.
Zvíkovské Podhradí
Zvíkovské Podhradí je obec v Česku v okrese Písek v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 201 obyvateľov, z toho 104 mužov a 97 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,9 roka, ženy 41,6 roka).
Koža
thumb|Juan Valverde de Amusco - Anatomia del corpo humano, Rím, 1559 Koža (lat. integumentum, integumentum commune; gr. derma) je vonkajšia pokrývka tela všetkých mnohobunkových živočíchov.
Zloženie
Koža v užšom zmysle má takéto zloženie:
Koža stavovcov sa nazýva po latinsky aj cutis. Ako cutis sa však niekedy označuje len zamša.
Koža v širšom zmysle (u stavovcov) zahŕňa aj:
Koža človeka
thumb|Zloženie kože: 1 zrohovatená vrstva pokožky, 2 zvyšok pokožky, 3 zamša, 4 podkožný tuk.
Koža je orgán pokrývajúci ľudské telo. Jej povrch je približne 1,5 až 2 m². Má veľa rôznych funkcií - ochrannú, termoregulačnú, senzorickú a imunitnú funkciu.
Funkcia
Je aj zmyslovým (senzorickým) orgánom hmatu. Obsahuje veľké množstvo buniek citlivých na dotyk, teplo, bolesť, tlak, či svrbenie.
Koža hrá dôležitú úlohu v udržiavaní konštantnej telesnej teploty. Je schopná vylučovať rôzne látky z tela. Pôsobením ultrafialového žiarenia sa v koži aktivuje vitamín D. Podieľa sa na činnosti imunitného systému.
Povrch a hrúbka kože
Koža dospelého človeka má povrch 1,5 až 2m2. Z toho na hlavu pripadá 11%, na trup 36%, na horné končatiny 23%, a na dolné končatiny 30% z celkovej plochy. Váži v priemere 3 kg čo je 1/10 celkovej hmotnosti tela. Hrúbka sa pohybuje od 0,5 mm do 5 mm. Na miestach kde je vystavená menšiemu tlaku či namáhaniu je koža tenšia a na miestach ktoré sú vystavené výsokej námahe a opotrebovaniu je koža hrubšia. Koža sa stenčuje aj determináciou veku.
Vplyv UV žiarenia na kožu
thumb|Ekzém.
UV žiarenie je pre človeka potrebné kvôli syntéze vitamínu D. Na vytvorenie potrebného množstva však postačuje niekoľko desiatok minút denne. Nadmerné vystavovanie kože vplyvom slnečného žiarenia (UVA a UVB), vedie naopak k jej poškodeniu. UVA žiarenie zapríčiňuje starnutie kože a negatívne ovplyvňuje imunitný systém. Nadmerné vystavovanie kože UVB žiareniu (opaľovanie) vyvoláva spálenie kože (začervenanie). Pri intenzívnom a dlhodobom pôsobení môže viesť až k nádorom kože. Jedným zo spôsobov, ako ochrániť kožu pred negatívnym vplyvom UV žiarenia je používanie ochranných prípravkov pred slnečným žiarením.
Farba kože
Farba kože závisí od pigmentu a hrúbky pokožky (pozri pokožka) a od stavu roztiahnutia ciev v zamši (pozri zamša).
Ochorenia
Oslabený imunitný systém sa môže prejaviť na koži rôznymi infekciami, ekzémami a inými symptómami.
Psoriáza - zrýchlená obmena buniek, čo má za následok odlupovanie kože a neestetický vzhľad.
Tetovanie
Hlavný článok: Tetovanie
Tetovanie je veľmi obľúbené v Tichomorí a v Afrike. V staroveku ho rozširovali Feničania po celom Stredomorí. Pre Rimanov bolo znakom otrokov a barbarov. Kresťanstvo a islam vystupovali proti nemu. V Afrike je dodnes veľmi obľúbené takzvané jazvové tetovanie. V súčasnosti je zas módnou záležitosťou.
Frank James Marshall
Frank James Marshall(* 10. august 1877 New York, USA† 9. november 1944, New York) bol americký šachový veľmajster, popredný svetový hráč v 1. štvrtine 20. storočia.
Prvé šachové skúsenosti zbieral Marshall v Montreale, kde jeho rodina dlhší čas žila. Už v roku 1890 bol jedným z najsilnejších hráčov Montrealu. Od mladosti sa profiloval, ako temperamentný hráč ostrého útočného štýlu. Počas svojej kariéry predviedol množstvo výborných kombinačných partií. Jeho slabinou však bola pozičná hra a malá vytrvalosť v obrane. Jeho výsledky boli (hlavne do 1. svetovej vojny) značne nevyrovnané, dosiahol viacero výborných výsledkov, ale mnohokrát skončil v poli porazených. V zápasoch mal slabšie výsledky.
V rokoch 19311937 reprezentoval USA (aj vo funkcii kapitána družstva) na šachových olympiádach a napriek vyššiemu veku patril k spoľahlivým oporám.
Frank James Marshall zomrel 9. 11. 1944 v New Yorku.
Orchon (rieka)
V polovici 8. storočia tu Ujguri vytvorili svoju ríšu.
Priebeh toku
Pramení v pohorí Changaj a tečie prevažne v úzkej doline, ktorá má miestami charakter kaňonu. Vytvára tu vodopád vysoký približne 20 m. Na strednom toku je dolina stále hlboká a členitá. Na dolnom toku, kde rieka opúšťa hory, sa dolina rozširuje na 100 až 150 m. Ústi sprava do Selengy (povodie Jeniseja).
Vodný stav
Priemerný ročný prietok vody v ústí činí približne 120 m³/s. Najvyššie vodné stavy dosahuje na jar vďaka topeniu sezónneho snehu. V lete dochádza k povodniam, ktoré sú spôsobené dažďami. Zamŕza od novembra do apríla.
Využitie
Využíva sa na plavenie dreva. Vodná doprava je možná do mesta Suchbátár a pri veľkej vode až k ústiu rieky Túl gol.
Na brehoch v údolí rieky sa nachádza množstvo pamiatok pre ktoré bolo údolie Orchonu v roku 2004 zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
NGC 3402
NGC 3402 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Rokoková hudba
Rokoková hudba je hudba tzv. galantného štýlu.
Obdobie rokoka tvorí prechod medzi barokom a klasicizmom. Predstavitelia tohto obdobia kriticky reagovali na barokový pátos a veľkoleposť. Počiatky siahajú do 18. storočia vo Francúzsku.
Hlavné črty: hravosť, ľahkosť, odklon od kontrapunktického vypracovania hlasov, groteskná inštrumentácia, tanečný rytmus, sklon ku krátkym, ľahko zapamätateľným melódiám, v hudbe dominujú rôzne ozdoby.
Hlavní predstavitelia: F. Couperin, J. Ph. Raveau, G. Ph. Teleman.
Kimberlit
Kimberlit je vyvretá, subvulkanická ultrabázická hornina obohatená o draslík a prchavé zložky, hlavne oxid uhličitý a vodu. Hornina je serpentinizovaná a karbonatizovaná, príbuzná peridotitu. Významná je najmä pre možnosť obsahu diamantov, ale nie všetky kimberlity sú automaticky diamantonosné.
Názov podľa lokality Kimberley v južnej Afrike zaviedol v roku 1887 americký geológ Henry Carvill Lewis.
Delenie
Pôvodne boli kimberlity delené na základe petrografických kritérií na bazaltové a sľudové. Neskôr bolo toto členenie upravené na základe izotopového obsahu Nd, Sr a Pb. V nasledujúcich rokoch sa ukázalo, že tieto skupiny kimberlitov sú natoľko odlišné, že majú pravdepodobne rôzny pôvod. Kimberlity II. skupiny sú blízke lamproitom, zatiaľ čo kimberlity I. skupiny nie. Kimberlity II. skupiny boli preto označené ako orangeity.
Zloženie a vlastnosti
náhľad|vľavo|Výbrus kimberlitu v polarizačnom mikroskope pri rovnobežných nikoloch. Veľké svetlé kryštály sú olivíny. Minerálne zloženie kimberlitov je premenlivé. Ako ultrabázická hornina má veľmi nízky obsah SiO2. Sú to tzv. subvulkanické horniny, ktoré vznikli utuhnutím magmy tesne pod zemským povrchom, majú preto znaky vulkanických a intruzívnych hornín. Skladá sa hlavne z väčšieho množstva olivínu, často serpentinizovaného, ktorý sa nachádza v asociácii s flogopitom a klinopyroxenem, karbonátmi a chromitmi. V niektorých prípadoch sa v hornine nachádza aj malé množstvo pyropov, rutilu a alebo perovskitu.
Hornina má tmavú farbu (modro až zeleno sivá, až čierna) s typickou porfyrickou štruktúrou. Často je zrejmá brekcii podobná textúra, ktorá vzniká pri pomerne expolozívnom umiestnení intrúzií, smerom do hĺbky hornina prechádza do masívnych dajkových typov. Kimberlity často obsahujú xenolity ultrabázických a vysoko metamorfovaných hornín, hlavne eklogitov, ktoré majú pôvod v spodnej kôre alebo vrchnom plášti, v hĺbkach okolo 140 – .
Kimberlity I. skupiny sú bohaté na CO2. Najväčšie zastúpenie má olivín forsterit, Mg-ilmenit, Cr-pyrop, almandín-pyrop, Cr-diopsid, flogopit, enstatit a o titán ochudobnený chromit. Majú výraznú porfyrickú štruktúru s 0,5 –  veľkými výrastlicami olivínu, pyropu a ostatných hlavných minerálov, ktoré sa nachádzajú v základnem hmote približne rovnakého zloženia.
Kimberlity II. skupiny (orangeity) sú bohaté na prchavé látky hlavne vodu. Ich najtypickejším znakom sú flogopitové výrastlice ako i základná hmota tvorené rôznymi typmi sľudy. Olivín tvorí výrastlice aj časť základnej hmoty, no nie najvýznamnejší. V základnej hmote sa tiež nachádzajú zonárne pyroxény (Ti-egirín), minerály skupiny spinelu ako (Mg-chromit až Ti-magnetit), pervoskit bohatý na stroncium a prvky vzácnych zemín, Sr-apatit, fosfáty bohaté na prvky vzácnych zemín ako monazit, daqingshanit, K a Ba hollanditové minerály, Mn-ilmenit a na niób bohatý rutil.
Geochemické vlastnosti kimberlitov:
Vznik
náhľad|Vzorka kimberlitu so xenolitmi plášťového materiálu. Dobre viditeľné najmä zelené xenolity serpenitinitu. Umiestnenie aj spôsob vzniku kimberlitovej magmy je stále predmetom diskusií. Kvôli ich chemickému zloženiu sa uvažuje o ich pôvode v oblastiach pod kontinentálnou kôrou ako aj v hlbších častiach v tzv. prechodnej zóny. Mechanizmus obohatenia bol tiež predmetom veľkého záujmu, vďaka čomu vznikli modely obohatenia v dôsledku parciálneho tavenia, asimilácie subdukovaných usadených hornín ako i odštiepenia z primárnej magmy.
Tavenina kimberlitového zloženia pravdepodobne vzniká pri čiastočnom tavení granátického lherzolitu, kedy taveniny obsahujú flogopit a dolomit. Môže asociovať s karbonatitmi. Keďže obsahujú len malé alebo takmer žiadne ortopyroxény, ich ďalším zdrojom mohol byť aj granátický dunit. Čiastočne natavený plášťový diapír je v hĺbkach okolo, kam siahajú korene vrchnoplášťovej litosféry s diamantonosnými horninami, ako sú metaperidotity, ale najmä eklogitizované ruly zdrojom len malého množstva taveniny. V týchto premenených horninách, môže dôjsť k premene uhlíkatých zlúčenín cez metamorfný grafit až na diamant. Prívodné kanály hlbšie generovaných magmatických tavenín kimberlitov, orangeitov, lamproitov, prípadne melilitov prechádzajú cez najhlbšie časti kratogénu, v ktorých sú tlaky a teploty, pri ktorých sú kubické diamanty stabilnou minerálnou modifikáciou uhlíka namiesto hexagonálneho grafitu. Často preto obsahujú xenolity najrôznejších diamantonosných hornín – lherzolitov, harzburgitov, dunitov, eklogitov, eklogitických rúl, ktoré vynáša k povrchu.
Kimberlity väčšinou vystupujú v intrakontinentálnych oblastiach, kde prerážajú staršie často prekambrické kryštalinikum. Nachádzajú sa väčšinou v zvislých telesách označovaných ako kimberlitové rúrky. Tieto valcovité telesá majú priemer menší než 1 kilometer. Vo väčších hĺbkach sa viaceré rúrky zvyknú spojovať do väčších telies.
Výskyt
Výskyty sú známe z južnej Afriky a ruského Jakutska, kde sú intenzívne ťažené pre svoj obsah diamantov. Pre získanie diamantov je ale nutné vyťažiť veľké množstvo horniny, čo v niektorých prípadoch viedlo k vzniku veľmi hlbokých povrchových lomov, často najhlbších technických diel svojej kategórie. V Českom masíve sú tiež známe výskyty z Českého stredohoria pri Měruniciach.
Využitie
Ťažia sa ako materská hornina diamantov.
Ellen Burstynová
Ellen Burstynová, rodená Edna Rae Gillooly (* 7. december 1932, Detroit, Michigan, USA) je americká modelka a herečka, nositeľka ceny Americkej filmovej akadémie Oscar (celkovo zo šiestich nominácií), držiteľka americkej divadelnej Ceny Tony ako aj niekoľkých nominácií na Cenu Emmy.
Život
V mladosti vystriedala niekoľko povolaní, pracovala napríklad ako servírka. Po štúdiách na strednej technickej škole v Michigane pôsobila, okrem iného, ako dirigentka roztlieskavačiek, modelka, neskôr ako tanečnica v montrealskom bare, vtedy používala pseudonym Keri Flynn. Neskôr na začiatku jej hereckej dráhy užívala pseudonymy Erica Dean a Ellen McRae. Začínala ako zboristka a predstaviteľka drobných epizódnych rolí v televíznych seriáloch. V roku 1957 po prvýkrát debutovala v divadle na Broadwayi.
Medzi holywoodské herecké hviezdy ju zaradil až film Posledné filmové predstavenie v roku 1971, za ktorý bola prvýkrát nominovaná na Zlatý glóbus aj na Oscara. V roku 1973 nasledoval film Vyháňač diabla, za ktorý bola opäť nominovaná na obe vyššie spomínané ceny. V roku 1974 si zahrala v snímke Alice tu už nebýva, za ktorý získala Oscara aj britskú cenu BAFTA. V tom istom roku získala aj americkú divadelnú cenu Tony. V roku 1978 bola opäť nominovaná na Oscara za prepis úspešnej divadelnej hry v snímke Na budúci rok v rovnakom čase, kde si zahrala s Alanom Aldom.
Zaujímavosť
Jedná sa aj o držiteľku nominácie na ceny Emmy z roku 2006 za herecký výkon, ktorý trval presne 14 sekúnd, čo je doterajší historický rekord.
Zlatník
Zlatník môže byť:
Brenoux
Brenoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šikocu
Šikocu je masívna (13 × 15 km široká) kaldera, nachádzajúca sa v juhovýchodnej časti ostrova Hokkaidó. Vznikla asi pred 34 až 31 000 rokmi ako následok pravdepodobne najväčšej erupcie na ostrove. Na jej okrajoch sa nachádzajú mladšie stratovulkány (Eniwa, Fuppušidake, Kitajama, Tarumai), z nich najaktívnejší je Tarumai (1 038 m) na juhovýchodnom okraji.
Jozef Čapkovič
Jozef Čapkovič (* 11. január 1948, Bratislava) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.
Reprezentačná kariéra
V reprezentácii Česko-Slovenska debutoval 25. septembra 1974 v Prahe v prípravnom zápase proti Nemeckej demokratickej republike (3:1), posledný zápas odohral 21. septembra 1977 v kvalifikácii o postup na MS 1978 proti Škótsku (1:3). Najväčší úspech dosiahol na ME 1976 v Belehrade, kde získal získal titul európskeho šampióna. Jozef Čapkovič je jediným slovenským futbalistom, ktorý bol priamym aktérom pri zisku titulu majstra Európy aj Pohára víťazov pohárov. Obe trofeje získal aj brankár Alexander Vencel st., v Belehrade 1976 bol však náhradníkom Iva Viktora.
Úspechy
Reprezentačné
Klubové
Individuálne
Sokol laner
Sokol laner (iné názvy: rároh južný, sokol tmavý, rároh tmavý lat. Falco biarmicus) je dravý vták. Vyskytuje sa v Afrike, Ázii a Arábii, v Európe hlavne v Taliansku. Prvý výskyt a prvý zástrel na Slovensku pred rokom 1927 boli neskôr spochybnené. Neskorší doklad od obce Švábovce 22. apríla 1931 mal takisto spochybnený pôvod. Nebola vylúčená možnosť, že išlo o jedinca, ktorý ušiel z chovu. Z toho dôvodu tento druh nebol prijatý medzi druhy vtákov zistené na Slovensku. V zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii nie sú žiadne novšie záznamy a v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia takisto nie je žiadny novší údaj
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov sokol laner patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, stavy boli v minulosti ohrozované vykrádaním hniezd pre sokoliarske účely. V Európe je predpokladaný pokles o 20% za obdobie troch generácií (12.8 roka).
Hniezdenie
Sokol laner žije v trvalých pároch, ktoré celý rok ostávajú vo svojom teritóriu. Na hniezdenie vyhľadáva skalnaté miesta, kde kladie 3 – 4 vajcia, na ktorých sedí iba samica asi 32 - 35 dní. Samec jej prináša potravu.
Potrava a lov koristi
Sokol laner loví vo vzduchu i na zemi rôzne druhy živočíchov, vtáky, hlodavce, plazy aj chrobáky.
Arinsal
Externé odkazy
Arinsal-Andorra: Stránka dediny
Herbert George Wells
Herbert George Wells (* 21. september 1866, Bromley, Spojené kráľovstvo – † 13. august 1946, Londýn ), bol anglický spisovateľ. Spolu s francúzskym spisovateľom Julesom Verneom je nazývaný "otec science fiction". Pôvodným povolaním bol chemik.
Riširi
Riširi môže byť:
Herbert George Wells
Spolu s G. B. Shawom založil Fabiánsku spoločnosť, ktorá šírila teóriu fabiánskeho socializmu. Tzn., že pomocou postupných reforiem zanikne kapitalizmus a vznikne socializmus.
Je po ňom nazvaný kráter H. G. Wells na odvrátenej strane Mesiaca.
Dielo
Jeho tvorbu ovplyvnil Jules Verne a T. H. Huxley. Jeho diela sú sociálno vedecké utópie, do ktorých sa výrazne premietli jeho socialistické názory. Možno ich označiť za kolektivistické diela.
Syrdarja
Syrdarja (🇷🇺; ; uzb. Sirdaryo; ) je rieka v Kazachstane a Uzbekistane dlhá, povodie. Ústi do Aralského jazera.
Émile Durkheim
Émile Durkheim (* 15. apríl 1858, Épinal, Francúzsko – † 15. november 1917, Paríž) bol francúzsky filozof, najvýznamnejší sociológ a tvorca francúzskej sociologickej školy, od 1902 profesor na Sorbonne.
V Paríži vytvoril sociologické stredisko, ktoré malo vplyv nielen vo Francúzsku, ale aj v iných krajinách. Časopis L’Année Sociologique (1896 - 1913), ktorého bol zakladateľom a vydavateľom, uverejňoval práce vedcov všetkých krajín zo všetkých odborov sociológie a príbuzných vied, monografických prác, teoretických rozpráv, kritík a recenzií. Prvá svetová vojna toto stredisko rozbila.
Všeobecná koncepcia Durkheimovej sociológie sa opiera o pozitivistickú teóriu vedy.
Durkheim vychádza z faktu sociálnej väzby človeka, ktorá sa jednotlivcovi nanucuje. Deľba práce stavia jednotlivca do siete príčin a následkov, ktorú nemôže ovládnuť. Osobnosť jednotlivca pohlcuje osobnosť kolektívu. Durkheim zastával koncepciu kolektívnych predstáv (pozri tiež heslo sakralizácia).
Durkheim je zástancom sociologizmu, podľa ktorého je spoločnosť základnou sférou ľudského života, z ktorej sú odvodené všetky ostatné, teda biologické a psychické javy, a ktorú treba skúmať špecifickou sociologickou metódou.
NGC 3403
NGC 3403 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Chrismale
Chrismale môže byť:
Sailly-sur-la-Lys
Sailly-sur-la-Lys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Masters (snooker)
Masters (formálne známy ako Saga Insurance Masters podľa hlavného sponzora, predtým mnoho rokov známy podľa britskej cigaretovej firmy Benson & Hedges Masters) je profesionálny snookerový turnaj, ktorý nepatrí medzi hlavné bodované turnaje. Napriek tomu však patrí medzi najprestížnejšie turnaje na okruhu a prize money je v tomto turnaji vyšia než na akomkoľvek inom turnaji okrem majstrovstiev sveta.
Víťazi
{| class=wikitable ! align = "center" bgcolor = "#00AF00" | Rok ! align = "left" bgcolor = "#00AF00" | Víťaz ! align = "left" bgcolor = "#00AF00" | Porazený ! align = "left" bgcolor = "#00AF00" | Konečné skóre ! align = "left" bgcolor = "#00AF00" | Sezóna ! colspan = "5" bgcolor = "#C0FFC0" align = "center" | Benson & Hedges Masters ! colspan = "5" bgcolor = "#C0FFC0" align = "center" | Masters ! colspan = "5" bgcolor = "#C0FFC0" align = "center" | Rileys Club Masters ! colspan = "5" bgcolor = "#C0FFC0" align = "center" | Saga Insurance Masters ! colspan = "5" bgcolor = "#C0FFC0" align = "center" | PokerStars.com Masters
Alfred Leblanc
thumb|right|Alfred Leblanc, okolo roku Alfred Leblanc (* 1869 – † 1921) bol francúzsky letec, držiteľ 17. leteckého oprávnenia vo Francúzsku.
V roku 1910 prekonal letecký rýchlostný rekord na lietadle Blériot XI. Dosiahol rýchlosť 109,8 km/h.
Tito & Tarantula
Tito & Tarantula je rocková hudobná skupina, ktorá vznikla v Hollywoode (Kalifornia, USA) v roku 1992. Skupina je známa vďaka svojim piesňam "After Dark", "Back to the House That Love Built", "Strange Face of Love" a "Angry Cockroaches"; zásadnú úlohu pritom zohralo jej účinkovanie vo filme Roberta Rodrigueza From Dusk Till Dawn ako skupiny "Titty Twister".
Klavírny koncert č. 1 (Brahms)
'''Klavírny koncert č. 1 d mol, Op. 15''' je koncert pre klavír a orchester od Johannesa Brahmsa.
Vznik
Tak ako mnoho iných Brahmsových diel prešiel aj Klavírny koncert č. 1 dlhým tvorivým procesom. Pôvodne Brahms skomponoval sonátu pre dva klavíre, ktorú aj verejne predviedol s Clarou Schumannovou. Neskôr sa rozhodol dielo zorchestrovať a prerobiť na symfóniu. S výsledkom však taktiež nebol úplne spokojný a z diela nakoniec vznikol klavírny koncert. Zo symfónie v ňom ale zostal zachovaný len materiál z prvej vety, pričom druhá a tretia veta bola skomponovaná nanovo. Koncert sa nakoniec dočkal svojej premiéry v roku 1859 v Hannoveri, kde klavírny part predniesol sám skladateľ. Orchester dirigoval Brahmsov priateľ, huslista a dirigent Joseph Joachim. Koncert však nezaznamenal úspech u publika, ani u kritiky. Zdrvujúci neúspech ho tiež čakal na nasledujúcom predstavení koncertu v Lipsku. Po koncerte nastalo v sále ticho, načo začalo tlieskať len niekoľko jednotlivcov, ktorých však vzápätí prerušil mohutný piskot. Kritiky boli neúprosné. Vyčítali Brahmsovi rovnocennú úlohu orchestra s klavírom a niektorí ho posmešne nazývali "symfóniou s obligátnym klavírom". Vtedajšie publikum bolo skôr zvyknuté na virtuózny lesk dlhých klavírnych pasáži, zatiaľ čo v Brahmsovom koncert im skôr skutočne pripomínal symfóniu, v ktorej klavír bol len jedným z nástrojov orchestra. História však ukázala, že práve tieto atribúty ovplyvnili vývoj klavírnych koncertov a ukazovali ďaleko do budúcnosti. V 20. storočí sa Brahmsov majstrovský kus dočkal uznania a dnes patrí k významným klavírnym koncertom.
Analýza
Nasleduje krátka mysteriózna časť, ktorá vyrastie do mohutnej a hrdej vedľajšej témy vety. Po decrescende, v ktorom celý heroický úvod orchestru končí, nastupuje klavír s melódiou odvodenej od vedľajšej témy, avšak v úplne odlišnej, melancholickej nálade. Klavírny part nenápadne, avšak vytrvalo graduje až do bravúrnych figurácií a trilkov, ktoré vyústia do orchestrálneho pripomenutia hlavnej témy. Klavír vzápäti prichádza s vlastnou, treťou témou. Nasleduje rozvedenie, dôsledne premyslené, s kontrastami úprimnej lyriky nad dramatickosťou úvodu. Repríza začína hlavnou témou, tentokrát interpretovaná klavírom. Záver diela je koncipovaný veľmi veľkoryso, pripomínajúci skôr druhé rozvedenie než reprízu. Kóda odvodená od hlavnej témy je zverená klavíru, ktorý svojou razantnosťou nezostane nič dlžný orchestru, a spoločne mohutnými akordami vetu majestátne zakončia.
Druhá veta je dojímavá svojou prostou a výrazovo jasnou melancholickou hudbou, ktorá bola pravdepodobne inšpirovaná smrťou Brahmsovho priateľa, skladateľa Roberta Schumanna, ktorý skonal dva roky pred dokončením koncertu. Otvára ju znovu orchester rozľahlou expozíciou. Klavírny part je priezračný a ľahko čitateľný, čím je vytvorený účinný kontrast k prvej vete.
Tretiu veta má formu ronda. Energicky ju otvára sólový klavír s temperamentnou, kontrapunkticky výborne spracovanou témou:
Veta pripomína Rondo z tretieho klavírneho koncertu Ludwiga van Beethovena. Vyznačuje sa výraznou rytmikou a uhorskými melodickými prvkami, zatiaľ čo striedajúce témy vynikajú skôr citovosťou. Je tu zjavný i vplyv Schumannovho Klavírneho koncertu, ktorý sa prejavil aj v závere diela. Strhujúce dramatické pasáže su dohnané až do krajnosti aby boli vzápätí vystriedané rozvážnou reflexiou. Finálna kóda je elektrizujúci dialóg klavíra a orchestru a so svojou veľkolepou koncepciou patrí k najpôsobivejším koncertným záverom.
NGC 3404
NGC 3404 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Zoznam planétok 70501 – 70750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Prostá funkcia
Postačujúca podmienka
Ak je funkcia f na D rýdzo monotónna, potom je prostá aj na D.
Vlastnosti
K prostej funkcii existuje funkcia inverzná.
Ján Damaský
Ján Damaský (iné názvy: Ján z Damasku, Ján Damašský, Ján Damascénsky, Ján Damascénius, Ióannés Damaskénos, gr. Ἰωάννης ὁ Δαμασκηνός, lat. Iohannes Damascenus; * asi 650/657, Damask , dnešná Sýria  † 749 /754 , kláštor Mar Saba pri Jeruzaleme, dnešný Izrael ) bol mních, kňaz, byzantský teológ, hymnograf, historik, exegét, filozof a básnik. Bol tiež poradcom jeruzalemského patriarchu v teologických otázkach. Pokúsil sa o syntézu byzantskej teológie. Bol významným zástancom úcty svätých ikon, vo svojich dielach ako prvý podáva ucelenú náuku o ich úcte a obhajuje ju proti ikonoklastom. Jeho najvýznamnejším dielom je trojdielny spis Prameň poznania (najznámejšia je jeho tretia časť O pravej viere). Je uznávaný za svätého a v Rímskokatolíckej cirkvi má titul učiteľa Cirkvi.
Bol jedným z najvýznamnejších byzantských hymnografov. Pripisuje sa mu sformovanie osmohlasníka (oktoichu) a významne prispel aj k formovaniu triodionu. Zostavil veľké množstvo kánonov, ktoré sa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi podnes používajú v bohoslužbách. Najznámejším z nich je Kánon Paschy.