cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zábleskový granát
Stavba a princíp fungovania granátu
Zábleskový granát sa skladá z vonkajšej a vnútornej stavby. Vonkajšiu časť tvorí oceľové telo, ktoré aj po aktivácii granátu ostane celé a nepoškodené. Z granátu vyjde silný záblesk bleskového prášku spôsobujúci dočasnú slepotu, ktorý je založený na báze dusičanu amónneho. Ten sa nachádza vo vnútornej časti granátu uzavrený v hliníkovom obale, ktorý je hneď pri rozbuške. Pri odistení granátu sa objaví spomínaný silný záblesk, ktorý automaticky naruší všetky tyčinky a zornice v oku a spôsobí dočasnú, veľmi pomaly ustupujúcu slepotu. Záblesk je sprevádzaný silnou zvukovou ranou dosahujúcou 170-180 decibelov (dB). To naruší tekutinu v uchu, ktorá slúži na rovnováhu. Osoba, ktorá je omráčená zábleskovým granátom teda hneď stráca kontrolu, padá na zem a so zlým zrakom narušeným zábleskom je v priestore dezorientovaná a paralyzovaná.
La Croix-Valmer
La Croix-Valmer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozcestník
náhľad|Dvojjazyčný rozcestník v [[Albrechtice|Albrechticiach]]
Rozcestník je prvok dopravného, turistického alebo iného obdobného značenia, umiestnený na rázcestí, na ktorom sú uvedené jednotlivé dosiahnuteľné ciele, poprípade ich vzdialenosť od rozcestníka. Často má podobu stĺpu.
Železničná stanica Dubová
Železničná stanica Dubová je železničná stanica v miestnej časti Dubová, obce Nemecká v okrese Brezno. Leží na trati 172 Banská Bystrica – Červená Skala. Nie je elektrifikovaná.
Doprava
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné, 1 manipulačnú a 2 odstavné koľaje. Nachádzajú sa tu dva nástupištia. Do stanice je vlečkou pripojená Petrochema Dubová. Stanica je pridelená k Slovenská Ľupča.
Stanica nemá otvorenú pokladňu ZSSK.
Martin Bukata
Martin Bukata (* 2. október 1993, Košice) je slovenský futbalový záložník, hrajúci za slovenský klub Spartak Trnava.
MFK Košice
Bukata debutoval v Corgoň lige 11. marca 2012, keď striedal Kamila Kuzmu v 84. minúte. V tomto zápase prehrali 0:1 so Slovanom. Prvý gól za Košice dal 2. marca 2013 proti najväčšiemu rivalovi Prešovu. V tomto zápase Košice vyhrali nad Prešovom 3:0. V sezóne 2013/2014 vyhral s Košicami Slovenský pohár, keď Bukata dal víťazný gól na 2:1 proti Slovanu. Bukata bol vyhlásený za najlepšieho hráča zápasu. Vďaka tomuto víťazstvu hrali FC VSS Košice Európsku ligu. Tam sa stretli v 2. predkole s českým prvoligistom Libercom.
Piast Gliwice
V januári 2016 prestúpil do Piastu. Zmluvu podpísal na 3 sezóny. V poľskej Ekstraklase debutoval 13. februára 2016 proti Górniku Łęczna. V sezóne 2015/2016 dosiahol historické 2. miesto a prebojovali sa do Európskej ligy. S Piastom sa objavil v 2. predkole Európskej lige proti švédskemu tímu IFK Göteborg. Po prehre 3:0 a remíze 0:0 Piast vypadol.
Benevento
Bukata 1. augusta 2018 podpísal zmluvu s talianskym druholigistom Beneventom. V tomto tíme neodohral ani jedno stretnutie, keďže bol zranený a neskôr sa nedokázal presadiť do zostavy. Po vzájomnej dohode s Beneventom ukončili spoluprácu 9. januára 2019.
Karviná
Ako voľný hráč 21. januára 2019 prestúpil do Karvinej. Najskôr nastupoval v základnej zostave, neskôr sa z neho stal náhradník. V júni 2020 sa stal voľným hráčom.
Spartak Trnava
Bukata 27. júla 2020 uzavrel zmluvu so slovenským prvoligistom Spartakom. A tak sa pripojil ku Dobrivojovi Rusovovi, ktorý je krstným otcom Bukatovho syna. Pripojil sa tiež aj k Erikovi Pačindovi, bývalému spoluhráčovi z Košíc, ktorý len pár dni pred Bukatom podpísal zmluvu s Trnavou. Trnava sa usilovala približne 1 rok o Bukatu.
Asklépiades z Aradu
náhľad|Asklépiadova mozaika, Dom delfínov, Délos Asklépiades bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.
Ilza Vilímová-Kajetánová
Ilza Vilímová-Kajetánová (* 22. september 1909, Maribor, Slovinsko† 23. december 1993, Bratislava) bola významná slovenská klavírna pedagogička.
Asklépiades z Aradu
Asklépiades, umelecký mozaikár z fenického Aradu (dnes v západnej Sýrii), tvoril približne v druhej polovici 2. stor. pred Kr. Z jeho mozaikovej tvorby je známa len jediná podlahová mozaika z ostrova Délos, a to vďaka tomu, že bola autorom signovaná (táto signatúra je však už len fragmentárna).
Ilza Vilímová-Kajetánová
Život a vzdelanie
Jej matka, mimoriadne vzdelaná hudobníčka Emanuela Kajetánová-Janotová sa narodila vo Viedni. Bola absolventkou viedenského Konzervatória z triedy prof. Prossnitza a Majstrovskej školy svetoznámeho, legendárneho klaviristu a pedagóga Theodora Leschetizkého. Pochádzala z českej rodiny a po viedenskom pobyte žila v Krakove, Maribore a napokon sa s rodinou usadila v Bratislave. Pôsobila ako koncertná pianistka a ako zakladajúca, dlhoročná znamenitá profesorka klavírnej hry na Hudobnej a dramatickej akadémii pre Slovensko. Poskytla svojej dcére nielen základné hudobné vzdelanie vysokej úrovne, ale viedla ju čiastočne i v rokoch vyššieho profesionálneho štúdia.
Ilza Vilímová-Kajetánová študovala na Reálnom gymnáziu a na Hudobnej a dramatickej akadémii pre Slovensko v Bratislave. V klavírnej hre ju aj tu viedla matka Emanuela Kajetánová a neskôr až do absolutória prof. Anna Kafendová. Po absolutóriu, od roku 1930 koncertovala a účinkovala i v rozhlasovom vysielaní.
Asklépiades z Aradu
Túto mozaiku našli vo dvore tzv. Domu delfínov. V porovnaní s inými mozaikami objavenými na ostrove Délos má neobvyklý vzhľad. Je štvorcová s vpísaným kruhom (okrúhly tvar mozaiky je na ostrove vzácny), ktorý je orámovaný kvetinovými girlandami a meandrami. Vzniknuté rohy sú vyplnené dvojicami delfínov, na ktorých sedia drobné postavičky odeté v chitóne nesúce insígnie rôznych božstiev (tyrsus, caduceus, trojzubec a jeden objekt, ktorý kvôli poškodeniu chýba). Ďalšou zaujímavosťou je prevedenie figúr, zatiaľ čo delfíny sú vytvorené formou opus tessellatum, ktorá bola vyrábaná z čiernych a bielych kocôčok vo veľkostiach zhruba od pol do troch centimetrov (tvorili sa z nich väčšinou geometrické obrazce), postavy na nich sú dobrou ukážkou formy opus vermiculatum, ktorá sa naopak skladala z veľmi malých dielikov, často menších ako pol centimetra, ukladaných veľmi presne nahusto vedľa seba (používala sa hlavne na obrysové kresby, jemné farebné prechody a tieňovanie).
Ilza Vilímová-Kajetánová
Pedagogické pôsobenie
Od roku 1942 Ilza Vilímová pôsobila ako učiteľka na Hudobnej škole v Bratislave a na základe vynikajúcich výsledkov, od roku 1951 na jej novo konštituovanom pedagogickom oddelení. Spolupracovala na zjednocovaní učebných osnov rozvíjajúceho sa slovenského hudobného školstva a podieľala sa na výchove početných klavírnych pedagógov. V tomto období totiž jediná špecializovaná inštitúcia – Štátne konzervatórium v Bratislave – už nestačilo svojimi absolventmi pokryť potreby hudobných škôl na celom území Slovenska. Roku 1951 boli pri vytypovaných hudobných školách v Bratislave, Žiline a Košiciach zriadené tzv. pedagogické oddelenia pre výchovu učiteľov hudobných škôl. Najlepší absolventi základného stupňa mali možnosť pokračovať na pedagogickom oddelení v 4-ročnom odbornom štúdiu konzervatoriálneho charakteru, ktoré okrem hlavného predmetu špecializácie zahŕňalo hudobnoteoretické i všeobecnovzdelávacie predmety. Štúdium bolo ukončené štátnou skúškou z odborných predmetov pred štátnou skúšobnou komisiou v Bratislave.
Roku 1954 sa Ilza Vilímová stala profesorkou Štátneho konzervatória. Vo svojom odbore vychovala celý rad znamenitých profesionálnych i amatérskych hudobníkov a svojich pokračovateľov, medzi nimi boli Miloslav Starosta, Helena Tejkalová, Peter Elan, Tomáš Breuer, Alexander Březina a mnohí ďalší.
Ilza Vilímová-Kajetánová bola manželkou významného operného režiséra, skladateľa a prekladateľa českého pôvodu Bohuša Vilíma (* 7. apríl 1884, Seč, okres Chrudim† 7. február 1953, Bratislava), ktorý dlhoročne pôsobil v Slovenskom národnom divadle (1. marec 192030. jún 1921 a 16. august 19287. február 1953).
La Farlède
La Farlède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Frambouhans
Frambouhans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fournets-Luisans
Fournets-Luisans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná stanica Uľanka
Železničná stanica Uľanka je železničná stanica v banskobystrickej mestskej časti Uľanka. Leží na trati 170 Zvolen – Vrútky. Nie je elektrifikovaná.
Doprava
Má 4 koľaje. V stanici sa nachádzali vodojemy. Pôvodný názov bol Ulmanka, od roku 1951 má súčasný názov. Zo stanice vedie vlečka do obce Harmanec vlastnená SHP Harmanec (Harmanecké papierne).
Zastavovanie vlakov osobnej dopravy bolo ukončené na konci roku 2012 spolu so zrušením osobných vlakov v úseku Turčianske Teplice – Banská Bystrica.
Chris Wood (herec)
Christopher Charles Wood (* 14. apríl 1988, Dublin, Ohio, Spojené štáty) je americký herec. Známy je vďaka postave Malachaia „Kaia“ Parkera v seriáli stanice CW, Upírske denníky, ako aj v The Carrie Diaries, kde stvárnil rolu Adama Weavera (2013). V roku 2016 si zahral hlavnú úlohu policajta Jakea Rileyho v seriáli Containment. Od roku 2016 tiež hrá v seriáli Supergirl postavu menom Mon-El.
Franey
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Garde (Var)
La Garde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ReGenerácia
ReGenerácia je názov deviateho štúdiového albumu slovenskej skupiny Modus, ktorý v roku 2018 vydalo hudobné vydavateľstvo Warner Music.
Franois
Franois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Garde-Freinet
La Garde-Freinet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rázcestie
Rázcestie je konkrétne miesto, kde sa zbiehajú, rozbiehajú alebo križujú rôzne cesty. V prípade kríženia lesných alebo poľných ciest máva takéto rázcestie len obmedzený lokálny význam pre malé množstvo miestnych užívateľov. U turisticky značených ciest obvykle dochádza ku kríženiu alebo súbehu niekoľko turistických značiek rôznych farieb, z praktických dôvodov býva turistické rázcestie opatrené turistickým rozcestníkom.
Orlí hnízdo
Orlí hnízdo je prírodná pamiatka ev. č. 5929 neďaleko obce Štítary v okrese Znojmo v nadmorskej výške 350 - 440 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú nízke xerofilné kroviny - porasty so skalníkmi, hercynské dubohrabiny, sutinové lesy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolin, pohyblivé sutiny silikátových hornín a skalná vegetácia s kostravou tvrdou (Festuca pallens). Z hmyzu je predmetom ochrany kriticky ohrozený jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne), ohrozený roháč veľký (Lucanus cervus) a fuzáč veľký (Cerambyx cerdo).
Rázcestie
V prípade ciest, ďiaľnic a daľších pozemných verejných komunikácií je v dnešnej dobe viac využívaný odborný termín križovatka, termín rázcestie sa v tomto kontexte obvykle používa len pre kríženie miestnych komunikácií alebo ciest nižších tried, ktoré môžu byť (ale nutne nemusia) označené cestným rozcestníkom alebo smerníkom.
Prenesený význam slova
Slovo má aj svoj prenesený význam všade tam, kde používame v prenesenom význame slovo "cesta", "dráha", "púť" a pod. Rázcestie, kde sa krížia dobré a zlé cesty sa objavuje aj v niektorých rozprávkach a príbehoch pochádzajúcich z oblasti ľudovej slovesnosti.
La Martre
La Martre môže byť:
Maximo v mojom srdci
Maximo v mojom srdci ( Máximo corazón) je argentínska telenovela z produkcie televízie Telefe v rokoch 2002 – 2003. Hlavné úlohy stvárnili herci Gabriel Corrado a Valeria Bertuccelli. Na Slovensku túto telenovelu vysielala verejnoprávna Jednotka prvýkrát od 5. januára 2004 do 22. júla 2004 a druhýkrát od 27. januára 2005 do 2. septembra 2005.
La Londe-les-Maures
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zmijiště
Zmijiště je prírodná pamiatka ev. č. 5923 neďaleko obce Kyjovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 250 - 280 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú panónske dubohrabiny a perialpidské bazifilné teplomilné dúbravy. Z hmyzu je predmetom ochrany ohrozený roháč veľký (Lucanus cervus) a fuzáč veľký (Cerambyx cerdo).
Frasne
Frasne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gallegos
Gallegos môže byť:
Froidevaux
Froidevaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj (arcibiskup)
Arcibiskup Juraj vlastným menom Rudolf Jíří Stránský (* 19. október 1979, Jeseník) je slovenský pravoslávny duchovný českého pôvodu. Od roku 2007 je biskupom Michalovsko-košickej eparchie.
Život
Narodil sa 19. októbra 1979 v Jeseníku. Vyštudoval teológiu v Užhorode a anglistiku-amerikanistiku a turkológiu v Prahe. V roku 2005 bol vysvätený za kňaza. Za michalovského biskupa bol zvolený 1. septembra 2007. Biskupské svätenie prijal v 30. septembra toho istého roku. Hlavným svätiteľom bol pražský arcibiskup Kryštof. Ďalšími svätiacimi biskupmi boli Pavol, metropolita Servií a Kozani; Izajáš, metropolita tamasoský a orinský; Ján, arcibiskup prešovský; Simeon, biskup olomoucko-brnenský; Feodosij, biskup tambovský a mičurinský a Agapita, biskup mukačevský a užhorodský. Na základe rozhodnutia Eparchiálnej rady Michalovskej pravoslávnej eparchie v Michalovciach zo dňa 19. februára 2009 o zmene názvu eparchie sa vladyka Juraj stal prvým michalovsko-košickým biskupom. 21. februára 2009 bol povýšený na arcibiskupa. Venuje sa prekladom teologických a liturgických textov a prispieva aj do cirkevnej tlače. Hovorí po anglicky, rusky, turecky a grécky. Je členom niekoľkých vedeckých a spoločensko-kultúrnych asociácií.
Justovci
Justovci (iné názvy: Juštovci, starší pravopis: Justhovci ; základný tvar: Just, Jušt, staršie Justh ; maď. Justh) bol uhorský zemiansky rod.
Prvým významným predstaviteľom rodu bol Jodok (slov. Jušt) pochádzajúci z Kusavy v Čechách. Ako kapitán Vígľašského zámku bol 1451 povýšený do šľachtického stavu a na základe záložného práva získal Vígľašské hradné panstvo. Jeho syn Andrej získal 1479 po vymretí turčianskeho rodu Necpalskovcov ich majetky v Turčianskej stolici – Necpaly, Žabokreky a iné, pričom Necpaly sa stali rodovým sídlom Justovcov (začali používať latinsko-maďarský prídomkom "Justh de Neczpál"). Obec vlastnili až do konca 19. storočia. Rodinnými zväzkami získali ďalšie majetky v Turčianskej, Liptovskej a Spišskej župe, v polovici 16. storočia Veľký Lél (dnes súčasť Zlatnej na Ostrove) v Komárňanskej župe a v 18. storočia aj ďalšie majetky v Nitrianskej župe. Viacerí predstavitelia rodu zastávali významné funkcie v Turčianskej župe, ako aj štátne úrady.
Guy Hebert
Guy Hebert (* 1. júl 1967, Troy, New York, USA) je bývalý americký hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä v drese Mighty Ducks of Anaheim.
Kariéra
Do NHL vstúpil z univerzitného hokeja, kde pôsobil v tíme Hamilton College. V roku 1987 bol tímom St. Louis Blues draftovaný až v 8. kole (celkovo 159.). V rámci prípravy na najvyššiu hokejovú súťaž sa v sezóne 1989/1990 stal brankárskou jednotkou už profesionálneho tímu Peoria Rivermen v kanadskej IHL. Tam podával stabilné výkony a jeho vzostup do NHL sa približoval.
Dňa 11. decembra 1991 zažil svoj NHL debut v drese St. Louis proti Buffalu Sabres.
V drese Blues strávil dve sezóny, v ktorých „kryl chrbát“ elitnému kanadskému gólmanovi a budúcej legende NHL Curtisovi Josephovi.
Keď do NHL v roku 1993 vstupovali Mighty Ducks of Anaheim, bol zriadený tzv. „Expension Draft“, kde Anaheim siahol po trojici nádejných gólmanov; po Rusovi Michailovi Štalenkovi, Ronovi Tugnuttovi (ktorý už po prvej sezóne bol vymenený do Montrealu Canadiens) a Guyovi Hebertovi (bol ich úplne prvým výberom).
Až do roku 1998 sa Hebert so Štalenkovom stali nosnými prvkami bránkoviska Anaheimu. Hebert hájil post „jednotky“ a v priemere chytal vo viac než 60 zápasov za sezónu. Stal sa kultovou osobnosťou Mighty Ducks, kde v tom čase pôsobil jeho celoživotný blízky priateľ, elitný útočník Paul Kariya.
Hebert si v prvých štyroch sezónach držal úspešnosť zákrokov medzi 90-91% a bol veľkou istotou a stabilitou pre tím. Chytal dnes už zastaralým brankárskym štýlom: v stoji, bol akrobaticky pružný, mimoriadne rýchly.
Kľúčové sezóny jeho pôsobenia v Anaheime boli 1996/1997 a 1998/1999. V týchto sezónach Mighty Ducks dosiahli dlhoočakávané Play-off.
Ducks sa dostali do 2. kola Play-off, kde narazili na Detroit Red Wings a ich hviezdami nabitý výber. Hebert exceloval, ale prišlo zranenie dolnej časti tela, po ktorom ho v bráne musel nahradiť Štalenkov.
Séria sa napokon skončila prehrou pre Anaheim.
V ďalšej sezóne sa Ducks neprebojovali do vyraďovacích bojov a hoc v sezóne 1998/1999 sa im to podarilo, Hebertova výkonnosť postupne klesala a aj napriek tomu, že jeho sezónne štatistiky boli vtedy vôbec najlepšie za celé jeho pôsobenie v NHL (92,2%), v Play-off sa dostal pod hranicu 90% (87,9%). Po druhom sklamaní v Play-off sa Hebertova výkonnosť už nikdy nevrátila na pôvodnú úroveň.
Po sezóne 1999/2000, kedy sa Ducks znova nedostali do Play-off sa na začiatku nového tisícročia v bránkovisku Ducks objavil dôvod, pre ktorý Hebert opustil nie len bránkovisko Anaheimu, ale ukončil svoju kariéru. Jean-Sébastien Giguère ako mladý extrémne talentovaný gólman v sezóne 2000/2001 zobral Hebertovi značnú porciu jeho zvyčajného množstva zápasov a tesne pred uzávierkou prestupov sa Mighty Ducks rozlúčili so svojou prvou brankárskou jednotkou a zapísali ho na waiver listinu. Dôvodom bol pravdepodobne citeľný pokles výkonnosti Heberta, kedy jeho sezónna úspešnosť zákrokov klesla na 89,7% a najmä disponovali Giguerom, mladým a ambicióznym gólmanom. Z waiver listiny Heberta ho stiahli New York Rangers, avšak odchytal v ich drese iba 13 zápasov, a keďže sa jeho výkonnosť nezlepšila, Guy Hebert sa rozhodol ukončiť profesionálnu hokejovú kariéru v roku 2001 ako 34-ročný.
V roku 1996 získal s tímom USA zlatú medailu na Svetovom pohári a v tom istom roku získal aj bronzovú medailu na Majstrovstvách sveta. V sezóne 1996/1997 bol účastníkom All-Star Game NHL.
Je členom siene slávy tímu Peoria Rivermen.
Kopečky u Únanova
Kopečky u Únanova je prírodná pamiatka ev. č. 5902 neďaleko obce Únanov v okrese Znojmo v nadmorskej výške 304 - 329 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Zoznam miest v Argentíne podľa počtu obyvateľov
náhľad|Buenos Aires
náhľad|Mendoza náhľad|San Miguel de Tucumán náhľad|La Plata náhľad|Salta náhľad|Santa Fe náhľad|San Juan
Zoznam miest v Argentíne podľa počtu obyvateľov (údaje k roku 2010) podľa údajov sčítania ľudu z roku 2010.
Zoznam metropolitných oblastí v Argentíne podľa počtu obyvateľov (údaje k roku 2017) podľa aktuálnych štatistických údajov.
La Môle
La Môle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albert Bandura
Albert Bandura (* 4. december 1925, Mundare, Alberta, Kanada† 26. júl 2021, Stanford, Kalifornia, USA) bol kanadský psychológ, profesor psychológie na Stanfordskej univerzite.
Patril k najvýznamnejším predstaviteľom behaviorizmu a kognitívnej psychológie. Je štvrtým najcitovanejším psychológom všetkých čias (po B. H. Skinnerovi, S. Freudovi a J. Piagetovi). Do roku 2007 bol štvrtým najcitovanejším autorom v humanitných a spoločenských vedách. Najviac sa preslávil svojou teóriou sociálneho učenia a teóriou „sebaúčinnosti“. Známy a často citovaný je tiež jeho experiment s Bobo bábikou (tzv. Bobo doll experiment) z roku 1961.
Rodina
Bol synom farmára ukrajinského pôvodu, najmladší zo šiestich potomkov a jediný syn. Obaja jeho rodičia boli imigranti z východnej Európy, otec z Krakova a matka z Ukrajiny. Matka pracovala v lokálnom obchode so zmiešaným tovarom. Potom, čo rodina našetrila dostatok financií na zakúpenie nehnuteľnosti, začala sa venovať farmárstvu. V roku 1918 jeho najmladšia sestra podľahla chrípkovej epidémii. Bandurova matka sa preto rozhodla začať pomáhať v lokálnej nemocnici ľuďom, ktorých postihla rovnaká choroba.
Bandura stretol svoju manželku, Virginiu Varns, na golfovom ihrisku. V roku 1952 sa s ňou oženil a mali spolu dve dcéry, Mary (* 1954), a Carol (* 1958).
Vzdelanie a kariéra
Vyštudoval základnú aj strednú školu v jedinej škole v Mundare. Škola nebola veľká a chýbal v nej učiteľ. Vzdelával sa preto iniciatívne sám, občas mu pri učení pomáhal jeho otec, ktorý ovládal tri cudzie jazyky.
Po maturite na strednej škole sa Bandura prihlásil na University of British Columbia vo Vancouveri. K psychologickej kariére sa však dostal čisto náhodou, keď počas letných prázdnin pracoval v drevárskom závode a dostal sa do styku so študentmi medicíny. Keďže ráno museli všetci pracovať, študentom nezostalo nič iné, než sa škole venovať v popoludňajších hodinách. Bandura mal však veľa voľného času, a tak sa tiež začal zaujímať o medicínu. Jedného dňa si sediac v knižnici všimol, že niekto zabudol vrátiť katalóg, a tak si ho z dlhej chvíle prečítal. Ako sám povedal „Všimol som si kurz v odbore psychológia, ktorý by mi slúžil ako vynikajúca výplň voľného času. To podnietilo môj záujem a tak som našiel svoju budúcu kariéru“. Preto si neskôr na University of British Columbia zapísal predmet „Úvod do psychológie“. O tri roky neskôr, v roku 1949, svoje štúdium úspešne dokončil.
Keď sa potom hlásil na ďalšie štúdia, bola mu odporučená University of Iowa. Táto univerzita bola považovaná za jednu z najlepších v oblasti štúdia psychológie. Bandura ju v roku 1951 úspešne dokončil s magisterským titulom z klinickej psychológie, o rok neskôr už ako Ph.D.
V roku 1953 získal prácu ako profesor na Stanfordovej univerzite. Venoval sa tu aj vlastnému výskumu na tému agresivita u adolescentov, presnejšie sa jednalo o agresivitu u chlapcov, ktorí pochádzali zo strednej vrstvy. Ďalej sa zaoberal detskou schopnosťou samoregulácie a sebareflexie.
Práce Dr. Banduru sú široko publikované a získal za ne celosvetovo mnoho ocenení. Je vysoko uznávaný pre svoju prácu v oblasti teórie sociálneho učenia, s ktorou prišiel ako prvý, pričom ju opísal ako teóriu sociálno-kognitívneho učenia. Skúmal ľudské správanie, emócie a myslenie, vieru vo vlastné schopnosti (tzv. sebaúčinnosť) a stresové reakcie ľudí (napríklad na akej úrovni vnútorného kontrolného systému sa môžu ľudia oddeliť od zločinov, ktorých sa dopúšťajú).
Do vysokého veku pôsobil ako emeritný profesor na Standfordovej univerzite. K jeho koníčkom patrilo napríklad cestovanie.
Experiment s Bobo bábikou
Tento experiment sa stal vďaka svojim výsledkom veľmi významný. Pomohol tak upozorniť na negatívne ovplyvňovanie detí prostredníctvom násilia v médiách a na ničivý dopad tyranskej výchovy.
Teória sociálneho učenia
Bandurova teória sociálneho učenia sa stala jednou z najvplyvnejších teórií učenia a vývoja. Stojí na tom, že človek sa učí primárne pozorovaním správania ostatných jedincov, čo je jav známy ako observačné učenie a vysvetľuje širokú škálu ľudského správania.
Bandura určil 4 základné procesy, ktoré vedú k tomu, že sa človek niečo naučí. Každé učenie musí spĺňať všetky 4 charakteristiky. Sú nimi:
Táto schéma je univerzálne aplikovaná a dá sa použiť napríklad pri cvičení na hudobné nástroje alebo pri športe.
Aspremontovci
Aspremontovci (Aspremont) alebo staršie Apremontovci (Apremont) je rod pochádzajúci z územia dnešného Belgicka, pričom okolo roku 1200 časť rodu prešla do Lotrinska a ako grófi tam vlastnili panstvo. Kniežacia línia de Amblisse (dol. 1323) vymrela začiatkom 15. storočia. Prvá zmienka o rode siaha do 12. storočia. Spomína sa tam istý Gobert d'Aspremont ako svetský svedok v listine z roku 1131. Do Uhorska sa rod dostal v 60. rokoch 17. storočia vo vojenskej službe a neskôr manželským zväzkom cisárskeho generála Ferdinanda Goberta a Julianou Barborou Rákociovou.
Dejiny rodu
Vznik rodu sa datuje do 12. storočia kde sa darovacej listine cisteriánského opáta Christophe Buntken z roku 1131 sa spomína Gobert d'Aspremont ako svetský svedok. Gobert V. d'Aspremont bol menovaný kráľom Ľudovítom IX. (známym aj ako Svätý Ľudovít) do barónského stavu a jeho potomkovia neskôr niesli titul grófov z Aspremontu a Amblise et Dun. Hrad Apremont bol v 12. storočí prestavaný pánom Aspremont-Briey na izolovanej hore neďaleko mesta Commercy, bol hlavným mestom barónie, ktoré patrilo do jurisdikcie biskupstva Metzu. Toto ovládané územie Aspremontovcami zahrňovalo asi 280 miest a dedín.
Dňa 24. marca 1354 bol postavený zámok v barónstve d'Aspremont cisárom Karol IV. ktorý mu udelil určité množstvo kráľovských práv. V roku 1357 mu zase udelil niekoľko zvrchovaných práv, vrátane práva na legitimizáciu bastardov, razenie mincí a vytváranie tabelácií.
Rod sa v čase tridsaťročnej vojny dostal do Čiech, odkiaľ sa premiestila do Uhorska línia Aspremont–Linden, ktorá sa vyčlenila z rodu Aspremont – Reckheim. Manželským zväzkom cisárskeho generála Ferdinanda Goberta (* okolo 1645† 1708) s Julianou Barborou Rákociovou (* 1669† 1717), sestrou Františka II. Rákociho získali časť skonfiškovaných rákociovských majetkov, panstvo Makovica a Veľký Šariš. V roku 1687 sa stal plukovníkom bratislavského pluku. Za zásluhy a vernosť mu Leopold I. udelil 29.11.1694 indigenát. O rok neskôr sa stal kráľovským radcom a komorníkom a v roku 1696 zemplínskym županom. Syn Karol Gobert (manž. kň. Terézia Eszterházy) mal troch synov, v Uhorsku zostal iba Ján Nepomuk Gobert, ktorý získal v roku 1765 indigenát a panstvo Lednické Rovne. Roku 1769 odkúpil gróf Ján Nepomuk Gobert I. (* 1732† 1805) erdödiovský park (dnešná Medická záhrada) v Bratislave a dal v ňom postaviť pavilónový palác v barokovom štýle (dnes sídlo dekanátu Lekárskej fakulty UK). Bol kráľovským radcom a od roku 1807 komandérom rádu Maltézskych rytierov. Ján udržal aj veľké rodové majetky v Trenčianskej, Gemerskej, Boršodskej a Turnianskej stolici. V Boršode a Gemeri mu patrilo po 15 obcí a Turnianskej stolici až 25. Posledným mužským členom rodu bol Ján Nepomuk Gobert II. (* 1757† 1819). Jánom Nepomukom Gobertom uhorská línia rodu vymrela po meči.
Erb rodu
náhľad|Aspremont Juliana Barbara, rodená kňažná Rákoczy, 1693 Košice. Za najstaršiu podobu erbu sa považuje zlatý kríž v červenom doprava naklonenom štíte. Klenotom je červený šesťhranný vankúš so zlatým krížom v korune. Na cípoch je po zelenom pávom pere. Prikrývadlá sú zlato-červené po oboch stranách. Barónsky erb je takmer zhodný. V červenom štíte sa nachádza zlatý kríž, v jeho strede je modrý štít s pravou striebornou orlicou. Klenotom je šesťhranný červený vankúš so zlatým lemom, na cípoch je po zelenom pávom pere. Prikrývadlá sú strieborno-červené po oboch stranách. Grófskym ríšskym variantom je v modrom korunovanom štíte pravá strieborná orlica s červeným štítkom so zlatým krížom. Štítonosičmi sú lesní muži s kyjakmi a bedernými rúškami z lístia. Kráľovský hermelínovo-purpurový stan s ríšskymi čiernymi orlicami na purpure má dve prilby, pravým klenotom je privrátená strieborná vyrastajúca orlica, ľavým na korune sediaci privrátený čierny pes. Ferdinand Gobert odtlačil v roku 1686 pečať so štvrteným štítom so srdcovým štítkom. V prvom a štvrtom červenom poli sa nachádza zlatý kríž so stredovou linkou, v druhom a treťom zlatom červený lev. V srdcovom štítku je strieborná pravá orlica. Na štíte je listová korunka, štít je v hermelínovom stane, po bokoch má po tri ľavé a tri pravé orlice. Pečať Juliany Barbory, manželky Ferdinanda Goberta, je aliančná. Štít manžela je identický s jeho pečaťou, vľavo je štít s Rákoczyovským erbom. Medzi štítmi sa hore nachádza puti a nad ním je na korune zavesený hermelínový plášť. Erb má tri klenoty: v prvom v korune stojí ľavá strieborná orlica, druhým je sediaci čierny pes so strieborným obojkom (niektoré línie zlatý), tretím z koruny vyskakujúci červený lev. Prikrývadlá sú strieborno-modré po oboch stranách, zlato-červené a zlato-červené.
Fuans
Fuans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia
Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia (pôvodne T-Systems Slovakia s.r.o.) je spoločnosť, ktorá bola založená spoločenskou zmluvou z 13. januára 2006 a do obchodného registra zapísaná 20. januára 2006. Dňa 1. júla 2020 sa názov spoločnosti zmenil na Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia. Cieľom spoločnosti je poskytovať služby outsourcingu informačno-komunikačných riešení pre globálnu korporátnu klientelu koncernu Deutsche Telekom. Spoločnosť od svojho založenia pôsobí výlučne v Košiciach. Vznikla ako dcérska spoločnosť T-Systems International GmbH, ktorá patrí do globálnej skupiny Deutsche Telekom AG. Slovenský Deutsche Telekom IT sídli na Moldavskej Ceste v biznis centre BCT-2, kde časť zamestnancov pôsobí aj v biznis centre BCT-1.
Gellin
Gellin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia
Slovenská firma svoje služby poskytuje formou outsourcingu firemným zákazníkom v Nemecku, Európskej únii, ale aj na globálnej úrovni. Svojou neustálov činnosťou tak Deutsche Telekom IT prispieva k tomu, že celková značka T-Systems ostáva na najvyššom poste na nemeckom trhu a patrí do prvej štvorky poskytovateľov IKT služieb v Európe.
Gellin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia
Posledné desaťročie prinieslo očakávaný rast na post druhej najväčšej IT firmy na Slovensku a druhého najväčšieho zamestnávateľa na Východnom Slovensku. Deutsche Telekom IT Solutions ku koncu roka 2018 zamestnávala až 3 860 zamestnancov, čo predstavuje druhé najväčšie centrum zdieľaných služieb na Slovensku a zároveň patrí do prvej pätnástky najväčších zamestnávateľov na Slovensku.
Gellin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia
Predmetom činnosti Deutsche Telekom IT Solutions je vlastne vzdialené spravovanie všetkých služieb, ktoré súvisia s IKT. A to napríklad pri vnútrofiremných alebo diaľkových počítačových a komunikačných sieťach, počítačových serverov s rôznymi operačnými systémami, SAP systémov pre podnikové riadenie ale aj špecifických zákazníckych riešení pre výber cla či vzdelávanie a výskum.
Brunoy
Brunoy je mesto v juhovýchodnej časti metropolitnej oblasti Paríža v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Od centra Paríža je vzdialené 21 km a má približne 25 000 obyvateľov. Preteká ním rieka Yerres. Má veľkú knižnicu, divadlo otvorene v roku 2007 a niekoľko múzeí.
Miesto je osídlené už od prehistorických dôb.
Geografia
Susedné obce: Yerres, * Villecresnes, Mandres-les-Roses, Montgeron, Soisy-sur-Seine a Épinay-sous-Sénart.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Krčiažnikovité
Krčiažnikovité (zastarano [a po česky]: láčkovkovité; lat. Nepenthaceae) je čeľaď mäsožravých rastlín s jediným rodom krčiažnik (zastarano [a po česky]: láčkovka ; lat. Nepenthes). Rod tvorí viac ako 100 druhov.
Rod opísal švédsky prírodovedec Carl Linné, pre taxonómiu kľúčovú monografiu The Nepenthaceae of the Netherlands Indies ale napísal až dánsky vedec Benedictus Hubertus Danser v roku 1928. Krčiažnikovité sú rozšírené prevažne v Malajskom súostroví, centrom výskytu je ostrov Borneo, dosiahli ale tiež napríklad Srí Lanku (Nepenthes distillatoria) alebo Indočínu, niekoľko druhov rastie aj na Madagaskare (Nepenthes madagascariensis a Nepenthes masoalensis) a v Austronézii (Nepenthes vieillardii, Nová Kaledónia; Nepenthes mirabilis, Austrália). Pre čeľaď je typický endemizmus; len na ostrove Borneo rastie 25 endemitných druhov. Vyskytujú sa do nadmorskej výšky cez 3000 m.
Okrem predácie uzatvárajú krčiažnikovité so živočíchmi aj iné vzťahy. Vnútri krčahu žijú niektoré larvy. Pre pavúka rodu Misumenops je tekutina v krčahu neškodná a stavia si nad ňou pavučiny, do ktorých chytá hmyz. Mravce Camponotus obývajú krčahy Nepenthes bicalcarata a hľadajú tu potravu. Krčiažniky Nepenthes lowii, Napenthes rajah a Nepenthes macrophylla potom uzatvárajú mutualizmus s drobnými cicavcami tanou Tupaia montana a potkanom Rattus baluensis. Krčiažnikovité im poskytujú nektár a počas kŕmenia cicavce do krčahu vylučujú výživný trus.
Krčiažnikovité sú dvojdomé rastliny, opeľovačom je hmyz. Ľahké semená potom roznáša vietor. 2n = 80 chromozómov.
Nebezpečenstvo pre krčižnikovité predstavuje strata biotopov a zber z prírody, navyše ak má druh obmedzenú distribúciu. Druhý problém sa darí čiastočne riešiť pestovaním In vitro, všetky druhy sú tiež na zoznamu CITES.
Rádio Dychovka
Rádio Dychovka je internetové rádio zamerané na prezentáciu dychovej hudby. Rádio vzniklo v roku 2020. Prevádzkovateľom Rádia je občianske združenie Slovenská dychová hudba ktorej cieľom je rozvoj a podpora dychovej hudby, orchestrov, big bandov a hudobných skupín. Playlist rádia obsahuje najmä dychovú hudbu (slovenskú, českú, moravskú, nemeckú, rakúsku) dychové orchestere, big bandy a hudobné skupiny ktoré hrajú live nie z midi či mp3 podkladov. Moderátorom rádia je Tomáš Vaňo.
La Motte (Var)
La Motte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gémonval
Gémonval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam častí seriálu Susedia (10. séria)
Nasledujúci zoznam je zoznam častí 10. série seriálu Susedia.
Geneuille
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Roque-Esclapon
La Roque-Esclapon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Filosebastos z Efezu
Filosebastos (Filosebastos) bol olympijský víťaz v roku 189.
Filosebastos si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 242. olympijských hrách v roku 189.
La Roquebrussanne (obec)
La Roquebrussanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verónica Vieyra
Verónica Vieyra (* 24. marec 1968, Gualeguaychú, Argentína) je argentínska televízna, filmová a divadelná herečka.
Osobný život
V roku 1986 sa vydala za speváka Silvestra, ktorému porodila dve dcéry Macarenu (* 1989) a Camilu (* 1995). V roku 2010 sa zistilo, že pár sa rozpadol.
Živočíšstvo v Austrálii
Živočíšstvo Austrálie zahŕňa enormné množstvo výnimočných druhov zvierat. 83 % cicavcov, 89 % plazov, 90 % rýb a hmyzu a 93 % obojživelníkov, ktoré obývajú austrálsky kontinent, sú živočíchy pôvodné. Vysoká miera pôvodných živočíchov môže byť zapríčinená izoláciou austrálskeho kontinentu, stabilitou tektonických platní alebo pôsobením nezvyčajných klimatických zmien, ktoré postihujú pôdu a rastlinstvo už od ich vzniku. Jednou z hlavných charakteristík austrálskeho živočíšstva je malý počet placentovcov, no na druhej strane vysoký počet vačkovcov. Vačkovce zahŕňajú cicavce z čeľade kengurovité, podradu Phalangeriformes a kunovce (ako napríklad vakovlk tasmánsky), ktoré obsadzujú ekologické niky obsadené v ostatných krajinách sveta placentovcami. Austrália bola domovom dvoch z piatich známych vyhynutých druhov vtákozobcov, ale aj početných jedovatých druhov, ako sú napríklad vtákopysky, pavúky, škorpióny, chobotnice, medúzy či raje. V Austrálii sa nachádza viac jedovatých hadov než nejedovatých hadov, čo je jedna z jej typických charakteristík.
Obrovský dopad na živočíšstvo mala kolonizácia Austrálie austrálskymi domorodcami pred viac ako 40 000 rokmi, ale najmä Európanmi od roku 1788. Lov zveri, dovoz iných druhov zvierat, ale aj zmena spôsobu obrábania pôdy a ničenia životného prostredia, viedli k vyhynutiu veľmi početných druhov. Tak napríklad vyhynul druh Psephotus pulcherrimus, druh Chaeropus ecaudatus a druh Potorous platyops. Nekontrolovateľné užívanie terénu však aj naďalej ohrozovalo početné druhy zvierat. Aj napriek tomu, že sa austrálska legislatíva proti ohrozovaniu postavila a vytvorila rôzne opatrenia, ako aj množstvo chránených oblastí, tieto opatrenia sa ukázali ako nedostatočné a nepodarilo sa zastaviť ohrozovanie živočíšnych druhov.
Počiatky austrálskeho živočíšstva
náhľad|V minulosti bola Austrália súčasťou superkontinentu nazývaného Gondwana. Rôznorodosť austrálskeho živočíšstva ovplyvnili v minulosti dva hlavné faktory: geologické a klimatické. Austrália bola súčasťou prakontinentu Gondwana, ktorý zahŕňal aj terajšiu Južnú Ameriku, Afriku a Antarktídu. Gondwana sa začala rozpadávať zhruba pred 140 miliónmi rokov. Austrália sa od Antarktídy odtrhla zhruba pred 50 miliónmi rokov a zostala relatívne izolovaná aj počas zrážky Indoaustrálskej platne s Áziou v miocéne pred 5,3 miliónmi rokov. Stabilita a vývin dnešného živočíšstva boli zdanlivo určené jedinečnou klímou a geológiou kontinentu. Austrália sa počas pohybu kontinentov izolovala od globálnych klimatických zmien. Práve to bol dôvod, prečo pôvodné jedinečné živočíšstvo mohlo prežiť a adaptovať sa v Austrálii.
Po Miocéne sa pôvodné ázijské živočíšstvo usadilo aj v Austrálii. Pomyselná čiara, nazývaná aj Wallaceova čiara, ktorá oddeľuje biogeografiu Ázie a Austrálie, sa adaptovala na hranici Euroázijskej a Indoaustrálskej litosferickej dosky. Táto kontinentálna hranica prerušila migráciu ázijských zvieracích druhov, s jedinou výnimkou vtáctva. Pred 15 miliónmi rokov postihla austrálsku klímu kríza sucha, ktorá však napomohla k rozvoju takých druhov živočíchov, ktoré sú prispôsobené práve tomuto druhu počasia.
Austrália disponuje veľmi bohatou históriou skamenelín cicavcov, rovnako ako disponuje veľkou pestrosťou vyhynutých druhov (predovšetkým vačkovcov). Zoznam skamenelín dokazuje, že napríklad vtákozobce sa na austrálskom kontinente nachádzali už od skorej kriedy (145-99 miliónov rokov), ale aj to, že vačkovce a placentovce sa tu nachádzali už od eocén u ( 56-34 miliónov rokov). Prvé skameneliny zvierat v registri sa datujú práve do tohto obdobia. Do dnešných čias však prežili iba vačkovce. Placentovce sa v Austrálii znova objavili počas miocénu, v období kedy sa Austrália priblížila k Indonézii. Práve z tohto obdobia sa zachovali v registri prvé skameneliny netopierov a hlodavcov. Vačkovce sa tiež postupne vyvíjali, až zastávali miesto v ekologickej nike namiesto placentovcov z Eurázie a Južnej Ameriky, prostredníctvom fenoménu konvergencie. A tak napríklad superpredátor Austrálie, takzvaný tasmánsky vlk, má isté spoločné znaky s niektorými psovitými šelmami, ako napríklad s polárnym vlkom.
Vtákozobce a vačkovce
náhľad|Vtákopysk Vtákozobce sú cicavce, ktoré sa rozmnožujú veľmi jednoduchým spôsobom. Kladú vajíčka, zatiaľ čo majú svoje mláďatá uložené v brušnom vačku. Dva z doterajších piatich známych druhov vtákozobcov sú pôvodom z Austrálie: vtákopysky a čeľaď ježovité. Vtákopysk, vajcorodý cicavec podobný kačke, avšak so životom obojživelníka, je jeden z najzvláštnejších tvorov zvieracej ríše. Keď v 18. storočí Joseph Banks ukázal kožu vtákopyska britským prírodovedcom, tí si spočiatku mysleli, že je to len nejaký zlý vtip. Medzi zvláštnych živočíchov môžeme zaradiť aj čeľaď ježovité. Sú to živočíchy, ktoré majú naježené pichliače, dutý zobák a jazyk, ktorý sú pre ulovenie svojho hlavného zdroju potravy, termitov, schopné vystrčiť až 100x za minútu. vľavo|náhľad|Kunovec veľký je jedným z najväčších mäsožravých vačkovcov v Austrálii. Hrozí mu však nebezpečenstvo vyhynutia. Austrália je domovom aj pre veľké množstvo vačkovcov, čiže cicavcov, ktoré majú na svojom tele vačok, ktorý slúži na dokončenie embrionálneho vývoja mláďat. Mäsožravé vačkovce (rad Desyuromorphia) sú aktuálne zastúpené dvoma rodmi: kunovcami (52 druhov) a numbatom pásavým. náhľad|Vakovlk tasmánsky Vakovlk tasmánsky je jeden z najväčších žijúcich kunovcov a posledný žijúci z druhu vakovlkovitých, keďže posledný exemplár zomrel v zajatí v roku 1936. Najväčší žijúci mäsožravý vačkovec dnešnej doby je však diabol tasmánsky. Dorastá do výšky menšieho psa, ktorého jedinou obživou sú zdochliny. V Austrálii vyhynul zhruba pred 600 rokmi, ale naďalej ho možno nájsť v Tasmánii. Existujú 4 druhy východných kunovcov, všetky zákonom chránené. Ostatné jedince z čeľade kunovitých nazývame aj „vačkovité krysy“, pretože väčšina z nich váži menej ako 100 g. Existujú taktiež dva druhy vačkovcov, ktoré obývajú púšte  na východe Austrálie. Výzorom sú však veľmi zvláštne. Veľa o nich ešte nevieme, doposiaľ známe je, že sú to podzemné, mäsožravé a slepé tvory. náhľad|Kusu líščí s chvostom v tvare metly Medzi všežravé vačkovce sa radí čeľaď bandikútcov. V Austrálii možno nájsť iba sedem druhov, väčšina z nich je však v nebezpečenstve. Patria sem predovšetkým malé stvorenia, ktoré sa od ostatných odlišujú drobnými detailmi: majú zavalité telo, z ktorého sa tiahne dlhý a krehký pysk. Majú taktiež veľké vztýčené uši, krátke nohy a dlhý chvost. Ich pôvod je zatiaľ nejasný, pretože vykazujú znaky vačkovcov, ale aj mäsožravcov či bylinožravcov. vľavo|náhľad|[[Koala medvedíkovitá|Koala nepotrebuje piť. Živí sa totiž konzumáciou listov, ktoré jej telo udržujú dostatočne hydratované.]] Jeden z najznámejších austrálskych bylinožravých vačkovcov je bezpochyby koala medvedíkovitá. Je to vačkovec žíjúci na stromoch, ktorý sa živí prevažne listami zo 120 druhov eukalyptov. Naopak, vombaty žijú na zemi a živia sa prevažne trávami a rôznymi druhmi koreňov. Na prijímanie takéhoto druhu potravy majú vombaty vyvinuté podobné zuby ako hlodavce. Sú to predovšetkým večerné a nočné tvory.
Placentovce
V pobrežných austrálskych vodách možno nájsť až 46 druhov morských cicavcov z radu veľrýb. Existuje 9 druhov veľrýb, medzi ktoré patrí aj obrovský vráskavec dlhoplutvý. Žije tu aj 37 druhov zubatých veľrýb a 21 druhov oceánskych delfínov, medzi ktoré patrí aj takzvaný austrálsky delfín. Niektoré delfínovce žijúce v slaných morských vodách, ako napríklad kosatky dravé, sa nachádzajú vo všetkých typoch slaných vôd, zatiaľ čo iné sa pohybujú predovšetkým v zakalených vodách na severe kontinentu. Dugong morský je druh morského cicavca, ktorý sa pohybuje prevažne v severovýchode Austrálie, predovšetkým v Torresovom prielive. Tento cicavec môže dorastať až do dĺžky 3 metrov a vážiť viac ako 400 kg. Je zaujímavé, že je to jediný morský bylinožravý cicavec v Austrálii. Živí sa morskými semennými rastlinami.
Vtáky
náhľad|[[Lezec bielohrdlý (Cormobates leucophaea)]] Austrália disponuje viac ako 800 druhmi vtákov, z čoho až 350 druhov sú pôvodné vtáky austrálskej ekozóny, ktorá zahŕňa Austráliu, Novú Guineu a Nový Zéland. Zoznam skamenelín vtákov je nekompletný, no nájdeme tu už skamenelinu predkov dnešných vtákov z neskorého oligocénu. Medzi vtáky spojené s históriou Gondwany patria nelietavé vtáky radu pštrosotvaré, ako napríklad emu alebo kazuár veľkoprilbý, ďalej sú to vtáky z čeľade tabonovité, ako napríklad tabon okavý a tabon morkovitý. Potom je to veľká skupina papagájov.
Austrálske papagáje sú šiestym najrozmanitejším druhom na svete, do ktorého patrí aj veľká časť vtákov z radu kakaduorodé.
Vtáctvo Austrálie zahŕňa čelade Petrocidae, Artamidae, Pardalotidae, Meliphagidae, Climacteridae, Menuridae, Paradisaeidae (rajkovité) a Ptilonorhynchidae.
Spevavý vták šiatorník fialový je pre ornitológov veľmi fascinujúci. Fascinujúci je spôsob dvorenia, počas ktorého samec vytvára pestrofarebné škrvny, ktorými priťahuje samice.
Nová vlna kolonizácie vtákov z Eurázie zahŕňa lastovičky obyčajné, škovránky, drozdy a orla klinochvostého. Niektoré druhy vtákov sem priviezli ľudia, ako napríklad stehlík obyčajný, ktoré však spolunažívali s pôvodnými druhmi.
Na pobreží Austrálie žije až 200 druhov morských vtákov, z ktorých väčšina sú vtáky sťahovavé. Austrália tvorí hranicu na ázijsko-austrálskej ceste pre sťahovavé vtáky. Táto cesta sa rozprestiera od Ruska a Aljašky cez juhovýchodnú Áziu, až po Austráliu a Nový Zéland. Každý rok prekoná túto náročnú cestu zhruba dva milióny vtákov. Medzi veľmi rozšírený druh vtáka v Austrálii patrí austrálsky pelikán. Jediný druh tučniaka, ktorý možno v Austrálii nájsť, je tučniak malý.
Obojživelníky a plazy
V Austrálii sa nachádzajú štyri rody pôvodných žiab a jeden rod ropúch, ktorý stojí za zmienku, a to je ropucha obrovská (Bufo marinus). V roku 1935 bola ropucha obrovská privezená za účelom ochrany plantáží cukrovej trstiny pred larvami chrobákov. Avšak z invázie lariev sa stala invázia ropúch, ktoré sa rozliezli po celom severe Austrálie. Ropucha obrovská produkuje toxický jed, ktorý je nebezpečný nie len pre pôvodné živočíšstvo, ale aj pre ľudí.