cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HC Košice
Česko-Slovensko
Obrancovia:Miroslav Danko,Mojmír Božík,Juraj Bakoš,Juraj Bondra,Peter Slanina,Jerguš Bača,Ján Varholík,Miroslav Marcinko
Útočníci:Peter Zůbek,Pavol Zůbek,Peter Bondra,Miroslav Žabka,Igor Talpaš,Anton Bartánus,Peter Veselovský,Jaroslav Spodniak,Otto Sýkora,Igor Liba,Vladimír Svitek,Viliam Belas,Marián Štefanovič,Ján Vodila,Milan Staš,Milan Jančuška,Ľuboš Jágerský
Slovensko
Tréneri: Ján Selvek,Vincent Lukáč
Brankári: Jaromír Dragan,Ján Rímsky,Jozef Škrak
Obrancovia: Matej Bukna,Juraj Horňák,Stanislav Jasečko,Martin Lenďák,Radoslav Michalčin,Daniel Sedlák,Pavol Valko,Ján Varholík,Slavomír Vorobel
Útočníci: Anton Bartánus,Peter Bondra,Miroslav Ihnačák,Slavomír Ilavský,Viliam Knap,Peter Kuzár,Martin Mižík,Miroslav Pažák,Vlastimil Plavucha,Róbert Pohanka,René Pucher,Ľubomír Rybovič,Richard Šechný,Pavol Zůbek,Peter Zůbek
Tréneri: Ján Faith,Vladimír Šandrik, v prvej časti sezóny Ján Selvek,Vincent Lukáč
Obrancovia: Matej Bukna,Stanislav Jasečko,Juraj Kledrowetz,Martin Lenďák,Daniel Sedlák,Michal Segľa,Ján Varholík,Pavol Valko,Slavomír Vorobel,Tibor Turan
Útočníci: Jiří Bicek,Radovan Hančár,Slavomír Ilavský,Martin Mižík,Miroslav Pažák,Vlastimil Plavucha,Róbert Pohanka,René Pucher,Ľubomír Rybovič,Richard Šechný,Ľubomír Vaic,Peter Veselovský,Pavol Zůbek,Peter Zůbek
Brankári: Michal Košík,Marko Milý,Miroslav Šimonovič
Obrancovia: Daniel Babka,Jerguš Bača,Juraj Kledrowetz,Stanislav Kožár,Tomáš Nádašdi,Michal Segľa,Marek Topoli,Alexander Valentín,Ján Varholík,Stanislav Vorobel
Útočníci: Ľubomír Barank,Arpád Györi,Miroslav Ihnačák,Slavomír Ilavský,Jaroslav Kmiť,Michal Košík,Kristián Kováč,Peter Kuzár,Igor Liba,Martin Mižík,Miroslav Pažák,Peter Pucher,René Pucher,Juraj Rušič,Ľubomír Rybovič,Stanislav Solopukin,Richard Šechný,Ján Šimko,Ľubomír Vaic
Tréner: Anton Tomko,Pavel Hulva,Ján Bajtoš
Obrancovia:Ján Tabaček ,Marcel Šterbák,Jaroslav Špelda,Juraj Kledrowetz,Michal Grman,Radek Deyl,Matúš Petričko,Tomáš Slovák,Petr Mocek,Ľubomír Chmelo,Radek Philipp,Michal Kozák,Ján Homer
Útočníci:Rudolf Huna,Juraj Faith,Stanislav Gron,Jaroslav Kmiť,Peter Bartoš,Peter Húževka,Michel Miklík,Jan Kopecký,Richard Jenčík,Juraj Sýkora,Marcel Šimurda,Ladislav Ščurko,Tomáš Murajda
Brankári: Július Hudáček,Ján Lašák,Tomáš Halász
Obrancovia: Peter Mikuš,Ján Tabaček,Michal Grman,Michal Šeda,Radek Deyl,Marek Mertel,Peter Huba,Peter Slimák,Ľubomír Chmelo,Ján Homer,Martin Gajdoš,Michal Pichnarčík
Útočníci: Rudolf Huna,Vladimír Dravecký,Peter Húževka,Peter Bartoš,Stanislav Gron,Róbert Tomík,Marek Vorel,Richard Jenčík,Dušan Andrašovský,Juraj Sýkora,Petr Šachl,Jaroslav Kmiť,Henric Höglund,Marcel Baláž,Ondrej Gmitter
Tréneri:Rostislav Čada,Pavol Zůbek
Brankári:Július Hudáček,Tomáš Halász
Obrancovia:Ján Tabaček,Ján Homer,Michal Grman,Radek Deyl,Marcel Šterbák,Michal Šeda,Peter Huba,Peter Slimák
Útočníci:Oliver Jokeľ,Miroslav Zálešák,Stanislav Gron,Jaroslav Kristek,Peter Bartoš,Michel Miklík,Richard Jenčík,Marcel Haščák,Martin Frolík,Dušan Andrašovský,Vladimír Dravecký,Marek Vorel,Róbert Tomík,Dušan Pašek ml.,Peter Fabuš,Martin Kriška,Marcel Baláž,Ondrej Gmitter,Tomáš Hričina
Tréneri:Anton Tomko,Pavol Zůbek
Obrancovia:Ondrej Briják,Juraj Cebák,Erik Černák,Radek Deyl,Martin Chovan,Marek Kolba,Miroslav Macejko,Michal Novák,Michal Šeda,Milan Takáč,Martin Štrbák,Tomáš Klouček
Útočníci:Marek Bartánus,Peter Bartoš,Jiří Bicek,Peter Boltun,Marek Borecký,Matej Češík,Matej Hinďoš,Ondrej Gmitter,Tomáš Hrnka,Matúš Chovan,Richard Jenčík,OliverJokeľ,Tomáš Marcinko,Matúš Matis,Dušan Pašek ml.,Pavol Skalický,Peter Sojčík,Gabriel Spilar,Marek Svatoš,Ladislav Zikmund
Tréneri:Anton Tomko,Pavol Zůbek od 43.kola Peter Oremus,Roman Šimíček
Brankári:Alexandr Hylák,Marcel Melicherčík,Dominik Riečický
Obrancovia:Juraj Cebák,Erik Černák,Adam Drgoň,Adam Jánošík,Miroslav Macejko,Branislav Pavúk,Radek Philipp,Michal Šeda,Martin Štrbák
Útočníci:Marek Bartánus,Peter Bartoš,Jiří Bicek,Radovan Bondra,Matej Češík,Matej Hinďoš,Tomáš Hrnka,Matúš Chovan,Richard Jenčík,Tibor Kutálek,Adam Lapšanský,Ivan Rachůnek,Peter Sojčík,Gabriel Spilar,Jakub Suja
Tréneri: Dan Ceman, Timo Saarikovski, Tomáš Kochan a Dušan Strharský
Brankári: Jaroslav Janus, Dominik Riečický
Katrenčíkovský potok
Prameň
Pramení v Kysuckej vrchovine na východnom svahu Mrvovej Kykule (1 040,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 940 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na severovýchod cez Kysuckú vrchovinu, západne od Kubínskej sa esovito stáča a pokračuje východným smerom územím obce Oravská Lesná. Najprv preteká časťou Kubínska, zľava priberá prítok spod Korsule (963,0 m n. m.) a pokračuje cez časť Brišovka. Tu priberá ľavostranný prítok z oblasti osady Lehotská a koryto sa výraznejšie vlní. Napokon vteká do Podbeskydskej vrchoviny, tečie centrálnou časťou obce Oravská Lesná, podteká štátnu cestu č. 520 a priamo v obci sa vlieva do Bielej Oravy.
Ústie
Do Bielej Oravy sa vlieva na území obce Oravská Lesná, priamo v jej centrálnej časti, v nadmorskej výške cca 772 m n. m.
NGC 2049
NGC 2049 je galaxia v súhvezdí Holubica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Dehumanizer
Dehumanizer je šestnásty štúdiový album skupiny Black Sabbath. Tento album nahrala rovnaká zostava členov skupiny aká bola na počiatku 80. rokov (20. storočia).
Na konci turné k tomuto albumu odišiel zo skupiny Ronnie James Dio. Album Dehumanizer sa dostal do Top 40 britského rebríčka albumov.
NGC 7191
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Sériový vrah
Sériový vrah je osoba, ktorá zavraždila tri a viac osôb s určitými prestávkami medzi jednotlivými vraždami, motiváciou pre usmrtenie je väčšinou vlastné psychologické (a často tiež sexuálne) uspokojenie. Osoba často trpí niektorou formou poruchy osobnosti (psychopatia), to však neznižuje jej trestnú zodpovednosť za čin, ktorá zostáva zachovaná. Pomerne bežne sériový vrah vystupuje navonok normálne, tento stav adaptácie sa nazýva „maska normálnosti“. Často majú jeho obete niečo spoločného (vek, pohlavie, rasu alebo sociálne postavenie).
V rámci psychopatologického profilu je najdôležitejšie detstvo, keď je možné často nájsť spoločné znaky u viacerých sériových vrahov. Patrí k nim podpaľačstvo, ničenie vecí, tiež zoosadizmus (u väčších zvierat ako psy a mačky, často v samote pre vlastné potešenie) a tiež nočné pomočovanie. V rámci sociálneho zázemia v drvivej väčšine ide o osoby vyrastajúce v disfunkčnej rodine (neúplná rodina, otec tyran, sexuálne zneužívanie).
František Nádašdy
František I. Nádašdy (* 6. október 1555, Šárvár – † 4. január 1604 Sárvár) bol uhorský šľachtic, významný bojovník proti Osmanom, manžel Alžbety Bátoriovej.
Suchohríb žltomäsový
Suchohríb žltomäsový (ľudové regionálne názvy: babka, riečičkár, ričiak, ričičár, tŕňovec, žabiak, žlták; ) je jedlá huba z čeľade hríbovité.
František Nádašdy
Život
Bol synom významného uhorského veľmoža Tomáša I. Nádašdyho. Bol hlavným županom v stoliciach Šopron, Vaš a Fogaraš a magistrom kráľovských koniarní, tiež kráľovským vojenským radcom. Bol aktívny počas celej 15-ročnej vojny s Osmanmi. Za svoju statočnosť vo vojne proti Turkom sa stal v roku 1578 hlavným veliteľom uhorských vojsk. V bojoch sa preukazoval veľkou statočnosťou a odvahou. Voči Turkom konal pomerne kruto. Po boji prikazoval hromadné popravy zajatcov. Jeho oddiel bol známy tým, že do útoku vyrážal s uťatými hlavami Turkov. V osmanskom vojsku vyvolával veľký rešpekt a bol známy ako Čierny Beg. V hodnosti hlavného veliteľa Zadunajských vojsk sa v roku 1602 zúčastnil bitky o Budín a Pešť proti Osmanskej ríši. Jeho vojská dobyli Pešť a úspešne odrazili predvoj Osmanov pri ich útoku na Budín.
Nádašdy bol verným stúpencom Habsburgovcov. Bol vychovávaný na kráľovskom dvore od svojich 12-tich rokov spolu s deťmi cisára Maximiliána II. Habsburského.
Suchohríb žltomäsový
Charakteristika
Na Slovensku je veľmi častý. Rastie od júna do novembra v listnatých, aj ihličnatých lesoch, najmä v blízkosti potokov. Väčšinou rastie v skupinách. Klobúk má 30 až 80 mm, hnedú farbu, niekedy s olivovým nádychom. Počas suchého počasia býva často rozpukaný. Hlúbik je dlhý 30 až 60 mm, obvykle mierne prehnutý, má žltú, niekedy žltohnedú farbu, naspodku do červena. Výtrusný prach má olivovo-hnedú farbu. Chutná huba, ktorá však nedosahuje kvalitu hríba dubového a podobných druhov. Nie je vhodný na sušenie, lebo rýchlo červivie. Plodnice bývajú niekedy napadnuté hubožerom zlatožltým, tieto sú jedovaté a nesmú sa konzumovať.
František Nádašdy
Dielo
Zanechal po sebe Pojednanie o vojenskej taktike na základe svojich skúseností z protitureckých vojen obsahujúce kritiku vedenia cisárskych vojsk v poli. Na svojom vodnom hrade Sárvár podporoval rozvoj umení, udržiaval a rozvíjal tlač kníh. Hrad bol centrom, kde sa zdržiavali viacerí protestantskí uhorskí humanisti a učitelia, napr. Štefan Magyari - kňaz a spisovateľ, Ján Silvester - autor maďarsko-latinskej gramatiky.
Osobný život
Od roku 1575 bol manželom Alžbety Bátoriovej, známej Čachtickej panej. Mal s ňou 5 detí, z ktorých dve zomreli v ranom veku. Maďarské pramene uvádzajú 6 potomkov: Andrej, Anna, Katarína, Pavol, Uršuľa, Mikuláš. Sobášom s Alžbetou Báthoryovou sa Nádašdy stal jedným z najbohatších mužov v monarchii. Nádašdyovci boli stúpencami reformácie kresťanskej cirkvi.
Hrady a kaštiele v majetku F. Nádašdyho po r. 1575
náhľad|vpravo|[[Šárvár - Nádašdyho hlavné sídlo.]] Šárvár, Kápuvár, Velike, Čepreg, Egervár, Šoproň, Kerestúr (Deutschkreutz), Kysek, Léka (Lockenhaus), Nádasd, Zemplínska Teplica, Čachtice (hrad Čachtice, blízky kaštieľ Částkovce), Vranov, Ečed, Făgăras (vodný hrad na území dnešného Rumunska), Nyírbátor, Piešťany (kaštieľ), Bratislava (palác), Viedeň (palác), Buják, Füzér, Čókakó, Čičava
Sainte-Fortunade
Sainte-Fortunade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 7192
NGC 7192 je galaxia v súhvezdí Indián, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. júna 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
Háj (okres Turčianske Teplice)
Háj je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Sainte-Fortunade
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Háj (okres Turčianske Teplice)
Názov
Názov Háj nesie obec podľa hájov, ktorých bolo na okolí veľa.
Vývin názvu obce
Občianska vybavenosť
V Háji sa nachádzajú dva obchody, pohostinstvo, knižnica, kultúrny dom, ihrisko a hasičská zbrojnica.
Doprava
Háj je prístupný autom z Turčianskych Teplíc smerom na Čremošné. Autobus chodí do obce rovnako na linke Turčianske Teplice – Háj – Čremošné.
Cez obec prechádza žltá cyklistická trasa z Turčianskych Teplíc do Žarnovickej doliny.
Coronado (sopka)
Coronado je menší, v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom okraji ostrova rovnakého mena v Kalifornskom zálive. Vulkán má výšku približne 440 m a jeho vrchol je ukončený kráterom s rozmermi 300 × 160 m. Vek poslednej erupcie nie je známy, jediným prejavom minulej aktivity sú fumaroly.
Pancho Segura
Francisco Olegario Segura (* 20. jún 1921, Santiago de Guayaquil, Ekvádor – † 18. november 2017, Carlsbad, Kalifornia, USA ) známy ako Pancho Segura bol americký a ekvádorský tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy v tenise patrila účasť v semifinále U.S. Championships (1942, 1943, 1944, 1945). Ako profesionál bol svetová jednotka spolu s Jackom Kramerom (1950) a s Panchom Gonzalesom (1952).
V roku 1984 bol zapísaný do Medzinárodnej tenisovej siene slávy.
Po skončení profesionálnej kariéry, vyučoval tenis v južnej Kalifornii.
Mal americké aj ekvádorské občianstvo.
Tanka
náhľad|Báseň Tanka Tanka je japonský poetický žáner - báseň. Je to najstaršia forma japonskej poézie. Od básne tanka je odvodený žáner renga a ďalej haiku. Ako synonymum pre názov tanka sa používa termín „waka“. Termín waka je však všeobecné označenie japonskej básne: wa = japonská, ka = báseň. Tento výraz vznikol z potreby odlíšiť japonskú a čínsku poéziu, ktorá isté obdobie dominovala. Waka má svoje subžánre: sedóka - popevok, tanka - krátka báseň, čóka - dlhá báseň, haiku - 17 slabičná krátka báseň.
náhľad|Zvukový záznam tanka Preto je pomenovaný konkrétny básnický útvar o 31 slabikách ako tanka pre rozlíšenie. Tento názor sa vyskytuje v obidvoch publikáciách, ktoré sa uvádzajú ako referencie. Nielen ale pre základné rozlíšenie. Aj časť básne renga má v sebe druhú slohu nesúcu tradičné pomenovanie waka alebo waki (dva sedemslabičné verše). Preto, aby sme sa nemýlili, tento subžáner jednoslohovej básne budeme i naďalej v článku nazývať „tanka“. (vysloviť ako tenka). Názov tanka preferuje aj japonský básnik Masaoka Šiki vo svojich kritických esejach a je súčasťou jeho modernej reformy japonskej poézie.
Forma básne
Formálna stránka básne tanka je: Jedna sloha s piatimi veršami vo forme: 5-7-5-7-7, teda 31 slabikami. Verše nemajú rýmy. Sú konštruované z piatich a siedmich slabík alebo mór. (móra je najkratšie zvukové vyjadrenie písanej slabiky).
História žánru
Najstarší výskyt tejto básnickej formy je v najstaršej japonskej kronike Kodžiki zo začiatku 8. storočia v období "Nara". Prvým známym autorom tanka v japončine je šľachtičná Ono-no Komači (🇯🇵). V roku 951 založil cisár Go Toba Úrad pre poéziu (🇯🇵), ktorý kontroloval verejné zbierky peňazí pre potreby básnikov a verejné súťaže poézie. Cisársky dvor nariaďoval zostavovať antológie japonsky písanej poézie waka, ktorá zahŕňala všetky vtedajšie žánre poézie.
Medzi predstaviteľov žánru tanka patria:
V 9. stor. bolo vybraných 6 nesmrteľných autorov tanka uvedených v cisárskej antológii "Kokin wakašú":
NGC 2050
NGC 2050 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel v roku 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.
Elasmotherium
Elasmotherium je vyhynutý živočích zo skupiny veľkých nosorožcov, ktorý žil v Ázii od pliocénu do pleistocénu, teda v dobe pred 2,6 miliónmi až 29 000 rokmi.
Opis
Elasmotherium dosahoval dĺžku 56 metrov a výšku približne. Jeho hmotnosť predstavovala až 7 ton. Toto zviera však malo aj cez svoju mohutnosť veľmi slušnú pohyblivosť. Na lebke malo impozantný keratínový roh s bázou takmer cez celú tvárovú časť lebky. Dĺžka rohu bola okolo 2 metrov. Elasmotherium sa vyskytoval v otvorených stepiach a na pobrežiach riek, kde sa živil trávou a malými kríkmi.
Milan Malinovský
Milan Malinovsky (* 14. august 1976, Bratislava) je slovenský skladateľ, textár, spevák a herec. Vyštudoval Štátne konzervatórium v Bratislave a Divadelnú fakultu JAMU v Brne.
Divadlo
a ďalšie.
Ars-Laquenexy
Ars-Laquenexy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
William Wyler
William Wyler (* 1. júl 1902, Mulhouse, Francúzsko - † 27. júl 1981, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol americký filmový režisér, ktorý je dnes považovaný za jedného z klasikov amerického hraného filmu. Je trojnásobným držiteľom ocenenia Americkej filmovej akadémie Oscar.
Jeho rodičia pochádzali z Alsaska, z oblasti na pomedzí Francúzska a Nemecka, do USA sa prisťahovali v roku 1920. Wiliam začal pracovať v Hollywoode najmä vďaka tomu, že jeho bratanec bol zamestnancom štúdia Universal Pictures. Najprv pôsobil ako pomocný režisér a asistent réžie, kde točil rôzne krátke westerny a dobrodružné filmy. K vlastnému režírovaniu sa dostal až s príchodom zvukového filmu na začiatku 30. rokov 20. storočia.
STS-51-J
STS-51-J bola prvá misia raketoplánu Atlantis. Celkovo išlo o 21. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bola doprava materiálu pre americké ministerstvo obrany.
Posádka raketoplánu
(v zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie)
Hlavné údaje
Išlo o druhý let raketoplánu pre ministerstvo obrany, prehlásený za tajný. Nákladom boli dva satelity DSCS-III (každý s hmotnosťou 2 615 kg), určené pre obranný komunikační systém. Satelity boli s pomocou pomocného motora IUS (Inertial upper stage) umiestnené na geostacionárnu orbitu.
Ľudovít Šimko (1859)
Ľudovít Šimko (* 6. september 1859, Martin – † 13. august 1945, Senica) bol slovenský lekár, politik, signatár Martinskej deklarácie.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Martine, kde sa zapojil do národno-kultúrnej práce v rámci činnosti Slovenského spevokolu. 21. septembra sa oženil s Irenou rod. Gavurovou (1869 - 1916). Po zrušení martinského gymnázia v roku 1874 študoval v Prešove. Študoval medicínu na univerzite vo Viedni, ktorú ukončil v roku 1883. Počas štúdií vo Viedni bol v rokoch 18801881 pokladníkom a v rokoch 18821883 predsedom slovenského akademického spolku Tatran.
Od roku 1884 pôsobil ako súkromný lekár v Senici, neskôr, v rokoch 19241936 ako okresný lekár. Bol osobným lekárom Jozefa Miloslava Hurbana.
Ako člen Slovenskej národnej strany sa zúčastnil volebných bojov na podporu slovenských kandidátov za poslancov do Uhorského snemu, za čo bol súdne stíhaný. Bol členom Slovenskej národnej rady a v rokoch 19181920 poslancom Revolučného národného zhromaždenia. Zastával aj viacero funkcií v evanjelickej cirkvi: od roku 1899 zastával funkciu dozorcu nitrianskeho seniorátu, po roku 1918 dozorcu západného dištriktu.
Bol predsedom správy Roľníckej vzájomnej pokladnice v Modre a Hospodárskeho družstva v Senici. Bol propagátorom včelárstva. Po roku 1918 prispieval do rôznych časopisov článkami o politike, cirkevnej problematike a hospodárení.
Karol I. (Rakúsko-Uhorsko)
Blahoslavený Karol I. Habsburský (* 17. august 1887, Persenbeug-Gottsdorf, Rakúsko – † 1. apríl 1922, Madeira, Portugalsko) bol rakúsky arcivojvoda a posledný cisár (v rokoch 19161918), český (ako Karol III.) a uhorský kráľ (v rokoch 19161921 ako Karol IV.) z habsbursko-lotrinského rodu, najstarší syn arcivojvodu Otta Františka a Márie Jozefy Saskej. Bol vnukom arcivojvodu Karola Ľudovíta, prasynovcom cisára Františka Jozefa I. a synovcom arcivojvodu a následníka trónu Františka Ferdinanda d´Este.
Mladosť
Plným menom sa volal Karol František Jozef Ľudovít Hubert Juraj Otto Maria a pôvodne vôbec nebol predurčený stať sa panovníkom. V následníckej línii bol až na poslednom mieste, keď pred ním v poradí ako prvý následník bol syn panujúceho cisára Františka Jozefa I. Rudolf (resp. jeho synovia), cisárovi bratia, arcivojvoda a mexický cisár Maximilián a arcivojvoda Karol Ľudovít a cisárovi synovci František Ferdinand d’Este a Otto (Karolov otec). Až po nich nasledoval v hierarchii následníctva Karol. Osud však svojou pozoruhodnou hrou doviedol na rakúsky trón práve Karola. thumb|left|Karol so svojou matkou Máriou Jozefou a bratom Maxom.
Manželstvo a kariéra
V roku 1909 pricestoval do Františkových Lázní, kde sa zoznámil so svojou budúcou manželkou Zitou. Po niekoľkých ďalších stretnutiach sa 21. októbra 1911 na zámku Schwarzau pri Steinfelde, rakúskom sídle parmských Bourbonovcov, konala svadba, keď predtým so sobášom súhlasil i František Jozef I. V tomto prípade šlo o rovnocenný sobáš. Nevestin rod nebol síce rodom vládnucim, ale rod Bourbon-Parma bol jednou z priamych línií francúzskeho kráľovského rodu Bourbonovcov, ktorý v minulosti panoval nielen vo Francúzsku, ale aj v Kráľovstve oboch Sicílií (Sicília a Neapolsko). Po skončení svadobnej cesty, počas ktorej navštívili mladomanželia krajiny habsburskej monarchie, sa Karol opäť vrátil k vojenskej službe. Pri jazdeckých manévroch svojho 7. dragúnskeho pluku utrpel zranenie mozgu. Po vyliečení bol preložený v hodnosti majora k 39. pešiemu pluku vo Viedni.
Hlavnou náplňou jeho života bola armáda. Zaujímal sa síce o reformné plány svojho strýka, následníka trónu Františka Ferdinanda d´Este, ale ostával mimo politického diania. V dolnorakúskom Reichenau ho zastihla správa o Ferdinandovej smrti. Karol, už ako následník trónu, vypuknutie prvej svetovej vojny prežíval v hlavnom stane rakúsko-uhorskej armády v hodnosti plukovníka. Tu pôsobil ako informačná spojka medzi náčelníkom štábu a cisárom Františkom Jozefom. Ten ho v júli 1915 povýšil do hodnosti generálmajora. Pri úradných jednaniach ho cisár zasväcoval do politických a vladárskych povinností. Medzitým sa Karol so svojou rodinou presťahovali do cisárskej rezidencie Schönbrunn, kde sa mali možnosť bližšie spoznávať staručký cisár a mladá rodina. V prvej polovici roku 1916 bol Karol povýšený na poľného podmaršála a neskoršie na veliteľa zboru a generála jazdectva. V tejto funkcii a hodnosti bol nasadený do bojov proti Taliansku. V hlavnom stane svojej jednotky v uhorskom Segesváre dostal v novembri 1916 správu o cisárovej chorobe a žiadosti aby sa vrátil do Viedne. František Jozef I. umrel 21. novembra 1916. V ten istý deň Karol prevzal vládu nad monarchiou a o pár dní nato, 2. decembra 1916 sa ujal vrchného velenia armády.
Na cisárskom tróne
Habsburské dedičstvo zdedil uprostred vojnovej vravy. Jeho hlavným cieľom bolo urýchlené ukončenie vojnového besnenia, ktoré sa mohlo stať záhubou celej ríše. Narážal však na rozhodný nesúhlas nemeckej strany. Prínosom pre skoré mierové urovnanie situácie mala byť i korunovácia za uhorského kráľa, ktorá sa konala 30. decembra 1916 v Budapešti. Do nepriaznivého vývinu vojnovej situácie zasiahli i udalosti v cárskom Rusku, kde boľševici zvrhli vládu Romanovcov a vyhlásili sovietsku republiku. thumb|Hannes Scheucher, Cisár Karol I., 2005, olej na plátne. Obraz symbolizuje Karola ako cisára a mierotvorcu.
Pod vplyvom prebiehajúcich udalostí gradovali odstredivé snahy národov rakúsko-uhorského mocnárstva o samostatnosť. Najmä zo strany Čechov narastal odpor k monarchii. Karol v snahe o zmiernenie napätia navštevoval s manželkou krajiny Rakúsko-Uhorska, aby dokázal, ako veľmi mu záleží na budúcnosti ríše. Neustále však narážal najmä na uhorskú neústupnosť a nelojálnosť, nepodarilo sa mu uzmieriť národnostné spory v Predlitavsku. Narastajúca závislosť monarchie na nemeckom spojenectve úplne odcudzila nenemecké národy, ktoré sa priklonili k exilovým politikom, usilujúcim sa o vznik národných štátov. V zahraničnej politike sa cisár snažil začať mierové rokovania. No už pokusy o ich sprostredkovanie skončili neúspechom. Pod vplyvom nemeckej porážky po skončení prvej svetovej vojny došlo k postupnému rozpadávaniu sa ríše.
V tejto situácii sa Karol podujal na zúfalý krok. 16. októbra 1918 vydal vo Viedni manifest Verným rakúskym národom. Bol to jeden z posledných pokusov, ktorý mal za cieľ zachrániť ríšu pred jej rozpadom. V manifeste sa zaviazal k pretvoreniu Rakúskej monarchie na spolkový štát. Opäť narazil na odpor Maďarov, ktorí rozhodne odmietli myšlienku, aby každý národ mal v rámci monarchie svoj vlastný štátny útvar. Ich odpoveďou bolo vypovedanie rakúsko-uhorského vyrovnania z roku 1867, čím sa fakticky odtrhli od Predlitavska. Karol na záchranu situácie podnikol cestu do Uhorska. 23. októbra sa cisársky pár zúčastnil na otvorení univerzity v Debrecíne. No v Uhorsku už nebol Karol s rodinou v bezpečí.
3. novembra 1918 Rakúsko-Uhorsko podpísalo v Padove prímerie so štátmi Dohody, čím sa skončila prvá svetová vojna. Dňa 11. novembra 1918 bol Karol nútený podpísať manifest, v ktorom oznámil stiahnutie sa z riadenia vládnych záležitostí, ale výslovne sa nezriekol trónu. Tlak na jeho abdikáciu narastal a preto sa rozhodol opustiť Viedeň. Nasledujúci polrok strávil s rodinou na loveckom zámku Eckartsau, ležiacom neďaleko Hainburgu. Odtiaľ sa už iba bezmocne prizeral vývinu udalostí.
12. novembra 1918 bola vo Viedni vyhlásená republika Nemecké Rakúsko. Cisárove právomoci prešli na štátnu radu a habsburské privilégiá boli zrušené. 16. novembra vyhlásili republiku Maďari, keď predtým, 13. novembra, zbavili Habsburgovcov všetkých nárokov na uhorský trón. 14. novembra podnikla rovnaký krok česko-slovenská vláda v súvislosti s prípadnými nárokmi dynastie na český trón.
Rezignácia a exil
Napriek tomu, že sa stiahol z verejného i politického života, neustávali snahy o jeho abdikáciu, alebo aby opustil krajinu. To však Karol odmietal. Súčasne v Rakúsku nastala kuriózna situácia: Rakúsko bolo republikou, malo však cisára, ktorý de jure bol stále hlavou štátu, hoci nemal žiadnu moc. Krajina neustávala vo vyvíjaní nátlaku na Karola, aby ju opustil. Ten však tvrdošijne odmietal odísť z vlasti a jeho jedinou snahou bola opätovné prinavrátenie moci, ktorá mu náležala. Očakával pomoc od anglického a španielskeho kráľa. Anglická vláda mu mohla zaručiť bezpečnosť ale iba v prípade, ak opustí Rakúsko. Táto skutočnosť i naliehanie manželky ho prinútilo, aby zmenil stanovisko, keď sa nechal presvedčiť, že situácia sa bude dať lepšie zvládať z exilu. 23. marca 1919 Karol opustil vlasť, do ktorej sa už nikdy nevrátil. thumb|left|Sarkofág cisára Karola I. v kostole Nossa Senhora do Monte. S rodinou sa usadili vo Švajčiarsku na zámku Wartegg v meste Rorschacherberg. Čoskoro našli nový domov pri Ženevskom jazere vo vile Prangins. Tu si po dlhom čase konečne mohla rodina vydýchnuť. Napriek tomu Karol neprestával vyvíjať aktivity smerujúce k reštaurácii monarchie a navráteniu rodových práv. Jeho prvým činom bolo vydanie tzv. Feldkirchenského manifestu, ktorý anuloval všetky rozhodnutia rakúskej vlády od 11. novembra 1918.
Stále veril, že sa vráti do vlasti ako cisár. Prijímal návštevy, čítal listy a správy prichádzajúce z bývalej monarchie. Najmä jedna z nich bola pre neho a jeho rodinu zvlášť krutá. Rakúsky parlament schválil 3. apríla 1919 protihabsburské zákony, na základe ktorých boli zrušené všetky Karolove panovnícke práva a prepadnutie habsburského majetku v prospech štátu. Z cisára sa stal žobrák bez vlasti i majetku. Ďalším ustanovením spomínaných zákonov bolo vyhostenie každého, kto sa nezriekne príslušnosti k tomuto rodu.
Zo svojho švajčiarskeho exilu podnikol dva neúspešné pokusy o prevzatie vlády. Najmä prvý z nich spočiatku vyzeral veľmi nádejne, keď optimizmus mu dodával vývin posledných udalostí v Maďarsku. Práve sem začal Karol upierať svoje nádeje na obnovu predchádzajúceho stavu. 1. marca 1920 bola v Maďarsku opäť vyhlásená monarchia na čele s regentom admirálom Miklósom Horthym. Ten sprvu otvorene prejavoval lojalitu k Habsburgovcom a ubezpečoval Karola, že podnikne kroky vedúce k jeho návratu na uhorský trón. Karol sa podujal na riskantný plán a koncom marca 1920 inkognito pricestoval do Maďarska. Horthy bol však medzitým menovaný tzv. Regentom Maďarska (faktickou hlavou štátu) a o svoj post nemienil prísť, zvlášť, keď za sebou cítil podporu politických síl, ktoré sa rozhodli nepovolať Karola na uhorský trón. Karolova túžba tak stroskotala.
Rovnakým výsledkom dopadol i ďalší pokus na jeseň roku 1921, keď opäť podnikol cestu do Maďarska, tentoraz i so svojou manželkou. Tu síce najprv v Budapešti zažil chvíľkový pocit z návratu zašlej slávy, keď menoval novú vládu, prijal slávnostnú prísahu vojenskej jednotky v Šoproni a pri prechádzke Budapešťou ho ľud oslavoval ako svojho kráľa. No nasledujúci deň dorazili Horthyho ozbrojené jednotky a všetkým snahám bol koniec. Karol bol vzápätí definitívne detronizovaný.
Internácia a úmrtie
Ďalší osud Karola i jeho rodiny už nebol v jeho rukách. Na základe jednaní dohodových štátov bolo rozhodnuté o internácii Karolovej rodiny i jeho samotného na ostrove Madeira. Sem dorazili v novembri 1921. Vo vile Quinta de Monte nad mestom Funchal 1. apríla 1922 po mesiacoch strádania zomrel na zápal pľúc. O štyri dni sa konal pohreb.
Jediizmus
Jediizmus je viera založená na filozofii rytierov Jedi. Pôvodne fiktívne náboženstvo sa zmenilo v reálne hnutie. Človek, ktorý vyznáva jediizmus (buď ako filozofiu, alebo vieru) sa označuje ako jedi. Niekedy sa používa i označenie jedi–realista, aby sa zdôraznilo, že nejde o hru, ale o ozajstnú celoživotnú cestu.
Karol I. (Rakúsko-Uhorsko)
Internácia a úmrtie
Karol bol pochovaný v kostole Nossa Senhora do Monte. V rodinnej hrobke Habsburgovcov v Kapucínskej krypte vo Viedni bola neskôr postavená jeho busta. 3. októbra 2004 (82 rokov po svojej smrti) bol blahorečený pápežom Jánom Pavlom II.
Rodinné pomery
Zo šťastného manželstva so Zitou Bourbon-Parmská sa narodilo osem detí:
Jediizmus
Prísaha
Zaväzujem sa pred všetkými svojimi jediiskými druhmi, že ja (celé Meno a Priezvisko) narodený (dátum narodenia), bez akejkoľvek výhrady si vyberám cestu Jediho, so všetkými jej povinnosťami a zodpovednosťami. Budem konať to, čo je správne, a rovnako tak vyznávam svoju oddanosť Sile a jej vôli. Prísahám, že budem podporovať jedijské učenie a týmto dňom sa zasväcujem životu Jediho.”
Základný kódex rádu Jedi
„Emócie sú skutočnou súčasťou každého z nás, popierať to nemusí vždy viesť k dobrému. Emócie nám pomáhajú načúvať našim inštinktom, varujú nás pred nebezpečím a umožňujú nám si vychutnať každú príjemnú chvíľu. Ale nesmú byť tým hlavným, čím sa riadime. Rytier Jedi emócie má, samozrejme, ale v jeho mysli vládne mier. Vníma svoje emócie, ale sám rozhoduje, čí sa podľa nich bude správať, alebo nie. Akoby ich pozoruje, bez toho aby ho zaslepovali, má vo svojich rukách, ako veľmi ovplyvňujú jeho myseľ.“
Niet nevedomosti, je iba poznanie.
„Každý z nás sa celý život učí. Jedi sa učí nielen z informácií a umenia, ale i zo situácii, do ktorých sa dostane, alebo do ktorých sa dostanú ostatní v jeho okolí. Od Sily navyše môže získavať niektoré informácie aj priamo. Ale nielen vnuknutím, ale napríklad v podobe človeka, článku, alebo knihy, udalosti. Nesústreďuje sa len na učenie Jediizmu, i keď ho berie za vysokú prioritu, ale učí sa rozvíjať rozmanité schopnosti i vedomosti pre pomoc sebe a okoliu. Táto veta nenabáda len k vedomostiam o svete, ale i k sebapoznaniu, k úprimnosti k sebe samému. Lebo rozumieť ostatným vyžaduje v prvej rade rozumieť sám sebe.“
Niet vášne, je iba pokoj.
„Vo vášni vidím takmer, alebo úplne zvierací pud. Čo nevychádza z duše, z jadra bytosti, to je rýchlo pominuteľné. Jedi takéto krátke zážitky nevyhľadáva. Jedi vyhľadáva dlhodobé a trvalé vzťahy. Snaží sa nežiť len uspokojovaním svojho tela, ale nastolením pokoja medzi telom a dušou.“
Niet chaosu, je len harmónia.
„Jedi sa snaží udržovať vo svojej mysli harmóniu, rovnako ako vo svojom živote. Harmónia je spolužitie. Jedi by mal udržovať dobré vzťahy so svojím okolím a vnášať do neho svetlo. Z toho potom čerpajú nielen jeho priatelia ale i on sám. Stáva sa žiaričom svetlej strany a služobníkom Sily.“
Niet smrti, je len Sila.
„Naše tela umierajú, ale duša je nesmrteľná. Pochádza zo Sily a k nej sa zase vráti. Ale vedomie zostane zachované. Raz už existuje a to raz a navždy, len energia, ktorú využíva k existencii, tú musí vrátiť a prenechať tým, čo sem prídu po ňom. Jedi ale smrť nevyhľadáva. Berie ju síce za prirodzenú, ale ak naozaj nemusí, neprivoláva ju ani ju nespôsobuje. Váži si života, pretože kde je život, tam je aj Sila.“
Villebon-sur-Yvette (kantón)
Villebon-sur-Yvette je francúzsky kantón v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Vznikol 7. decembra 1975.
NGC 7193
NGC 7193 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Pegas, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. októbra 1825.
Juríkov potok
Juríkov potok je potok na hornej Orave, tečie západnou časťou okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Bielej Oravy, má dĺžku 8,4 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v Oravských Beskydách na južnom svahu Bednárovej (1 093,0 m n. m.) v nadmorskej výške cca 920 m n. m., v blízkosti slovensko-poľskej štátnej hranice, na katastrálnom území obce Oravská Lesná.
Ústie
Do Bielej Oravy sa vlieva na okraji obce Oravská Lesná (časť Pribišská), neďaleko horárne Ustrig, v nadmorskej výške približne 736 m n. m.
Róbert Pobožný
ThDr. Róbert Pobožný (* 30. máj 1890, Tisovec – † 9. jún 1972, Rožňava) bol rímskokatolícky duchovný, biskup a apoštolský administrátor Rožňavskej diecézy.
Životopis
Narodil sa do rodiny zlievača železa ("ferri fusor") Benjamína Pobožného a Márie, rod. Schmidt. Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Rožňave. Teológiu študoval na Pázmaneu vo Viedni. Svoje štúdia tu dovŕšil získaním titulu doktora teológie v roku 1915. V roku 1913 bol v Rožňave vysvätený za kňaza. S výnimkou krátkeho pôsobenia v Gelnici ako kaplán a núteného pobytu v izolácii v Čechách v päťdesiatych rokoch 20. storočia ustavične pôsobil na biskupskom úrade v Rožňave v rôznych funkciách.
Po rozpade Rakúsko-Uhorska a vzniku ČSR sa zúčastňoval rokovaní medzi česko-slovenskou vládou a Svätou stolicou o riešení cirkevných pomerov v ČSR. Bol aj členom komisie, ktorá pripravovala zmluvu Modus Vivendi.
Kuruovci
Kuruovci bol mytologický rod zo staroindického eposu Mahábhárata, ktorý vládol v dávnej minulosti, ešte pred začatím kalijugy. Z tohoto rodu sa časom vymanili Pánduovci, ktorým Kuruovci odmietli vrátiť ich časť kráľovstva. Výsledkom bolo zničenie starobylého rodu v bratovražednej vojne.
Róbert Pobožný
Životopis
22. júna 1949 ho pápež Pius XII. vymenoval za titulárneho biskupa neilinského. Za biskupa bol vysvätený v Trnave 14. augusta 1949. Hlavným svätiteľom bol olomoucký arcibiskup Josef Matocha. Diecézu spravoval až do svojej smrti ako apoštolský administrátor a nikdy nebol oficiálne menovaný za rožňavského biskupa.
Kuruovci
Za Kuruovcov sa považuje 100 synov slepého kráľa Dhrtaráštru, a to hlavne Durjódhana a Duhšasána. Na bojisko vychádzali s ich hlavnými spojencami – Bhíšmom, Drónom, Karnom, Kripom a ďalšími.
Róbert Pobožný
Životopis
Po tom, čo komunistická vláda násilne rozpustila kňazské semináre a rehole, biskup Pobožný tajne vysvätil viacerých kňazov. Najznámejším takýmto svätením bolo vysvätenie Pavla Hnilicu, SJ najprv za kňaza a následne 2. januára 1951 za biskupa. Toto svätenie prebehlo bez vedomia Svätej stolice, následne ale bolo Svätou stolicou akceptované bez akýchkoľvek výhrad.
Kuruovci
Hrdinní Dróna a Bhíšma bojovali proti Pánduovcom nedobrovoľne, prinútila ich k tomu česť. Radca Kuruovcov, Vidura, zachránil Pánduovcov z horiacej budovy, a Jujutsú, 101. syn Dhrtaráštru, ktorého mal so slúžkou, sa priamo na bojovom poli obrátil na stranu Pánduovcov.
Hlavné mesto rodu Kuruovcov bol Hastinápur, ktoré je dnes známe ako Dillí.
Róbert Pobožný
Životopis
Postupne ho štát úplne izoloval od kňazov a veriacich a fakticky bol domácim väzňom v biskupskej rezidencii. V rokoch 1953 - 1956 ho internovali, spolu s ďalšími česko-slovenskými biskupmi, do Myštěvsi pri Novom Bydžove a následne do Roželova (dnes súčasť obce Hvožďany v okrese Příbram).
V rokoch 1963 - 1965 sa Róbert Pobožný zúčastňoval zasadaní II. vatikánskeho koncilu s výnimkou prvého zasadania. Počas svojho pobytu v Ríme písomne informoval pápeža Pavla VI. o tajnej biskupskej vysviacke Pavla Hnilicu. Pápež následne vysviacku potvrdil.
V rokoch 1965 – 1969 ako predseda Slovenskej liturgickej komisie sa Róbert Pobožný významnou mierou zaslúžil o zavedenie obnoveného obradu svätej omše, ktorý bol zavedený v latinskej cirkvi po II. vatikánskom koncile. Na Slovensku bol obnovený obrad svätej omše definitívne zavedený 1. adventnou nedeľou 30. novembra 1969. Prvá „vzorová“ omša bola slávená 10. novembra 1969 v kostole sv. Františka Xaverského v Rožňave.
Zomrel v Rožňave 9. júna 1972. Po jeho smrti zostal biskupský stolec neobsadený až do roku 1990, keď bol za nového biskupa menovaný Eduard Kojnok.
Sainte-Marie-Lapanouze
Sainte-Marie-Lapanouze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Villard-sur-Doron
Villard-sur-Doron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Sainte-Marie-Lapanouze
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Villard-sur-Doron
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Marie-Lapanouze
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ars-sur-Moselle (obec)
Ars-sur-Moselle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Internátna ulica (Banská Bystrica)
Internátna ulica je ulica v centrálnej časti Banskej Bystrici. Rozprestiera sa medzi ulicami Tulská, Moskovská, Havranské, Kyjevské námestie, Zelená, Jazmínová, Slnečná, Bagarova a Nová.
Na ulici sa nachádza sa nákupné stredisko Astra. MHD spojenie je zabezpečené trolejbusovou linkou 7 na žel. stanicu a autobusovou linkou 26 na Starohorskú, pod Bánošom. Linky zabezpečujú obsluhu na zastávkách Internátna (konečná liniek 7 a 26 a Internátna Astra.
Rádio Impuls
Rádio Impuls je česká súkromná rozhlasová stanica, ktorá má sídlo v Prahe. Jej vysielanie šíri 27 vysielačov, čím má zabezpečené celoplošné pokrytie. Rádio vystriedalo Rádio Alfa, ktoré neobhájilo svoju licenciu a bolo nútené ukončiť vysielanie. Impuls vysiela spravodajstvo, dopravné informácie, zábavu a hudbu.
Stanica začala vysielať v roku 1999 a stabilne patrí s Radiožurnálom a rádiom Frekvence 1 k najpočúvanejším českým staniciam.
Zafír
thumb|right|200px|Prírodný zafír z [[Madagaskaru.]] Zafír je drahokamová odroda korundu. Sfarbenie zafíru je najčastejšie modré, no farba môže nadobúdať aj žlté, zelené a ružové odtiene (s výnimkou červených korundov, ktoré sa nazývajú rubín), ktoré je spôsobené prímesou železa, titánu, alebo chrómu. Bezfarebný zafír sa nazýva leukozafír.
Názov zafír je arabského pôvodu (sapphyros - modravý). Najčastejšie sa vyskytuje v dávnovekých náplavoch.
Archaický (sociológia)
Archaický znamená dávny, starobylý. Vo vzťahu k dnešnému človeku je archaické všetko, čo spadá svojím pôvodom do pradávnych zvykov, návykov, kultúry, obradov atď. Archaické sú aj hypotetické zvyšky mentálnej výbavy človeka. Sú väčšinou nevedomého charakteru a spadajú do oblasti tzv. kolektívneho nevedomia. Archaické črty psychiky sú symbolicky pritomné v mýtoch, rozprávkach a vo folklóre celého sveta.
NGC 2051
NGC 2051 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Stolový vrch, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Milan Kundera
Milan Kundera (* 1. apríl 1929, Brno† 11. júl 2023, Paríž, Francúzsko ) bol česko-francúzsky spisovateľ, žijúci od roku 1975 vo Francúzsku a od konca 80. rokov píšuci po francúzsky. Je svetovo najúspešnejším a najprekladanejším autorom českého pôvodu a jeho romány a eseje výrazne prispeli k vývoju románu ako žánru. V mladosti publikoval tiež básne, drámy a preklady.
Životopis
Je synom významného muzikológa Ludvíka Kunderu, bratrancom básnika a prekladateľa Ludvíka Kunderu. V roku 1948 maturoval na brnianskom gymnáziu a zapísal sa na Filozofickú fakultu Karlovej univerzity. Štúdium však skoro prerušil a prešiel na štúdium hudobnej skladby. Absolvoval potom aj Filmovú fakultu AMU a v rokoch 1958 – 1970 tu prednášal svetovú literatúru (od roku 1964 ako docent. )
V rokoch 1948 – 1950 bol členom KSČ (spoločne s Janom Trefulkom vylúčený pre „protistranícku činnosť“). V roku 1956 mu bolo obnovené členstvo; angažoval sa v reformnom hnutí (vystúpil napr. na IV. zjazde Zväzu spisovateľov, všeobecne považovanom za začatie tzv. Pražskej jari ) a po vpáde vojsk bol v roku 1970 bol znova vylúčený a počas normalizácie sa stal pre komunistov definitívne nepohodlným a v bývalom Československu prestali oficiálne vychádzať jeho diela, stal sa disidentom.
V roku 1975 mu bolo ponúknuté miesto hosťujúceho profesora na univerzite vo francúzskom Rennes, ktoré prijal, a hneď nato do Francúzska odišiel. Neskôr prednášal aj na univerzite v Paríži. Z dôvodu emigrácie mu bolo v roku 1979 odobrané česko-slovenské štátne občianstvo. Zostal teda vo Francúzsku a v roku 1981 získal tamojšie občianstvo.
Kontroverzia
Podľa informácií, ktoré zverejnil týždenník Respekt 13. októbra 2008, poslalo na začiatku 50. rokov 20. storočia udanie mladého Kunderu do komunistického väzenia jeho známeho Miroslava Dvořáčka. V článku Adam Hradilek z Ústavu pre štúdium totalitných režimov tvrdí, že na základe ním objaveného záznamu, sa mal 14. marca 1950 Kundera dostaviť na ZNB vypovedať, že si nejaký muž nechal v úschove kufor u jednej Kunderovej spolubývajúcej na internáte. Majiteľ kufra Dvořáček bol potom zatknutý a odsúdený na 22 rokov väzenia, z ktorých strávil takmer 14 rokov v ťažkých podmienkach pracovných táborov, kde fáral do uránových baní. Dôvodom mal byť obsah kufru, z ktorého ZNB usúdila že Dvořáček je západný agent. O údajnej Kunderovej účasti v tejto kauze má svedčiť aj dokument z roku 1952, kde je uvedená spolupráca Kunderu s orgánmi ZNB. Spisovateľ sa k celej záležitosti vyjadril s prekvapením a udavačstvo poprel. Existuje výpoveď svedka, ktorá za udavača označuje inú osobu, nie Kunderu alebo úvahy, že Kundera bol do záznamu zapísaný len ako jeden zo študentov prítomných na koleji Letná. Z Kunderových neskorších textov čitatelia pochopili, že z oduševneného študenta - stalinistu sa stal dospelý muž, ktorý komunistický režim odmietal, respektíve, ktorý jasne videl, ako život v komunizme človeka morálne zdeformoval. Hriechy z mladosti mu odpustili. Nie však všetci.
3. novembra 2008 podporilo obhajobu Kunderu jedenásť medzinárodne uznávaných spisovateľov vrátane štyroch laureátov Nobelovej ceny Orhana Pamuka, Gabriela Garcíu Márqueza, Nadine Gordimer a J. M. Coetzee, ako aj Carlosa Fuentesa, Juana Goytisola, Philipa Rotha, Salmana Rushdieho a Jorgeho Semprúna.
Tvorba
Veľký úspech zaznamenal Kundera prvým románom Žert z roku 1967. Bol to však jediný román, ktorý vyšiel v bývalom Československu. Po roku 1989 sa opäť na pultoch kníhkupectiev objavil až v roku 1996.
Po básnických začiatkoch písal filozoficky založené poviedky a romány modelujúce ľudské osudy na pozadí krízy dejinného vedomia. Jeho rané diela boli poplatné komunistickej ideológii; neskôr ich zavrhol. Vo vrcholnej exilovej tvorbe zachytil problémy vnútornej a vonkajšej slobody človeka a zodpovednosti.
NGC 7194
NGC 7194 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 9. novembra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Karneol
thumb|right|200px|Karneol. Karneol je žltý, červený, oranžový až hnedý priesvitný chalcedón (odroda kremeňa). Ako drahý kameň sa používa už od čias Rímskej ríše.
Salon-la-Tour
Salon-la-Tour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
STS-79
STS-79 bola misia raketoplánu Atlantis. Cieľom letu bolo štvrté stretnutie raketoplánu s ruskou orbitálnou stanicou Mir.
Návrat z misie na Mire
(v zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie)
Priebeh misie
Misia STS-79 bola tiež druhým letom modulu Spacehab na podporu aktivít pri programe Shuttle-Mir a prvý let tohto modulu v dvojitej konfigurácii (Spacehab DM). Experimenty umiestnené v rozšírenom Spacehabe boli aktivované ešte pred pripojením raketoplánu k stanici. Veľkú časť modulu zaberali zásoby, ktoré sa mali dopraviť na Mir. Išlo o potraviny, oblečenie, nové experimenty a náhradné diely.
K spojeniu medzi raketoplánom a orbitálnou stanicou došlo 19. septembra 1996 o 03:13:18 UTC. Po otvorení prielezov a privítaní posádok si Blaha a Lucidová vymenili sedadlá. Blahu na Mire očakával veliteľ 22. posádky Valerij Korzun a letový inženier Alexander Kaleri.
250px|left|thumb|Pohľad z výšky na Atlantis, umiestnený na mobilnej platforme MLP pred misiou STS-79.
Späť na Atlantis bolo prenesených 907 kg výsledkov experimentov a ďalšieho materiálu. Astronautka Lucidová počas šiestich mesiacov výskumov na stanici uskutočňovala technologické, biologické, lekárske experimenty, výskum mikrogravitácie a vesmíru. Výskumy robila aj v novom module na Mire – Priroda, ktorý na stanicu dorazil počas jej prítomnosti.
Ďalšie pokusy sa uskutočnili na palube Atlantisu:
Počas všetkých letov v rámci programu Shuttle-Mir boli uskutočňované experimenty, ktoré mali znížiť riziká pri vývoji a stavbe Medzinárodnej vesmírnej stanice. Po prvýkrát bol na palube raketoplánu experiment ARIS (Active Rack Isolation systém) - odtlmenie nákladového priestoru od vibrácií a ďalších porúch.
Raketoplán sa od orbitálnej stanice odpojil 24. septembra 1996 o 01:31:34 UTC. Posádka dokončila zostávajúce experimenty a úspešne pristála na Kennedyho vesmírnom stredisku 26. septembra 1996 o 12:13:20 UTC.
Brandon Manilow
Brandon Manilow (* 5. január 1983, Brno, Česko-Slovensko) je český model a pornoherec, ktorý pracuje pre produkčnú firmu produkujúcu homosexuálne pornofilmy pre ochrannú známku Bel Ami. Prvé video (Personal Trainers 5) natočil ako 19 ročný v roku 2002. V análnom sexe preferuje aktívnu pozíciu, v žiadnom filme nevystupoval ako pasívny. V jednej scénke s Alexom Oriolim účinkoval bez kondómu. Reakcia na vyvolanú kritiku bola správa, že v dobe natáčania filmu Alex Orioli a Brandon Manilow žili spolu už pol roka ako pár. Podľa profilu na stránkach Bel Ami študoval na športovej škole.
Hyracotherium
Hyracotherium je vymretý treťohorný nepárnokopytník, zvyčajne považovaný za prapredka dnešného koňa.
Opis
Hyracotherium bolo malé, nanajvýš vysoké zviera (občas sa porovnáva so psom) s malou hlavou, krátkymi čeľusťami a očami takmer v strede hlavy, čo obmedzovalo videnie do strany, zato však zlepšovalo priestorové videnie. Telo bolo štíhle a ľahké, končatiny trochu krátke. Srsť hyracotheria mala zrejme podobný vzhľad ako srsť dnešných jeleňov a pravdepodobne mala svetlé škvrny alebo pruhy na tmavom podklade – Hyracotherium bol tvorom, ktorý obýval prales, a také ochranné sfarbenie je bežné u dnes žijúcich bylinožravcov, ktorí žijú v rovnakom prostredí.
NGC 7195
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Hyracotherium
História objavov
Prvé fosílie boli objavené v Anglicku roku 1841 paleontológom Richardom Owenom. Nešlo o kompletnú kostru a kvôli stavbe chrupu sa Owen najprv domnieval, že ide o pozostatky primáta. Neskôr bol považovaný za jazveca – a zviera dostalo meno Hyracotherium, teda zviera podobné Damanovi. V roku 1876 bola v americkom štáte Wyoming nájdená takmer celá kostra zvieraťa, ktoré bolo pre svoju podobnosť s koňmi pomenované Eohippus, teda kôň z úsvitu dejín. Až neskôr sa zistilo, že ide o druh totožný s už opísaným Hyracotheriom a podľa pravidla priority je preto platným rodovým menom práve Hyracotherium.