cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nezávislosť Grónska
Nezávislosť Grónska (, grón. Kalaallisuut kiffaanngissusiat) je politickou ambíciou niektorých politických strán (ako sú Siumut, Inuit Ataqatigiit, Partii Naleraq a Nunatta Qitornai ), advokačných skupín a jednotlivcov z Grónska, autonómneho územia v rámci Dánskeho kráľovstva, stať sa nezávislým suverénnym štátom.
Nórska a Inuitská kolonizácia
Súčasnú populáciu Grónska tvoria prevažne Inuiti pochádzajúci z kmeňa Thule, ktorý migroval zo severoamerickej pevniny v 13. storočí nášho letopočtu a postupne sa usadil na ostrove. Dánsky nárok na ostrov pochádza zo severského osídlenia južného Grónska, ktoré trvalo od 80. rokov 10. storočia do 15. storočia.
Vedci sa domnievajú, že najstaršie známe severské osady v Grónsku pochádzajú z Islandu a že Erik Červený založil ranú kolóniu v roku 985. Nórske kráľovstvo si neskôr nárokovalo a kontrolovalo Grónsko ojedinele približne v rokoch 12611319.
Tieto severské osady zanikli v priebehu 14. a začiatkom 15. storočia a jedinými obyvateľmi ostrova sa stali Inuiti, ktorí sa rozšírili na južné a západné pobrežie a boli de facto nezávislí viac ako 200 rokov, kým sa neobnovila európska kolonizácia. Napriek tomu európske mocnosti de iure pokračovali v európskej držbe Grónska.
Európska kolonizácia v 18. – 20. storočí
Európsky kontakt s Grónskom bol obnovený až v roku 1721 misiou Hansa Egedeho, po ktorej nasledovali moravské misie. Tie založili trvalé kolónie a – po neúspechu pri hľadaní severských národov – sa pokúsili christianizovať Inuitov.
V tom čase sa Nórsko a Dánsko zjednotili pod Dánsko-Nórsko, ktoré považovalo Grónsko za súčasť svojho územia. To sa skončilo 14. januára 1814 po odstúpení Nórska od Dánska v dôsledku napoleonských vojen v Európe. V dôsledku Kielskej zmluvy Dánsko čoskoro získalo plnú koloniálnu kontrolu nad Grónskom. Od roku 1814 do roku 1953 bolo Grónsko kolóniou, ktorá nebola nezávislá a nebola súčasťou Dánska, ale bola priamo kontrolovaná dánskou vládou.
Americký protektorát a okupácia
Počas druhej svetovej vojny bolo Dánsko v rokoch 1940 až 1945 okupované a kontrolované nacistickým Nemeckom. V dôsledku toho dánska a americká vláda podpísali 9. apríla 1941 dohodu o odovzdaní obrany a kontroly nad Grónskom Spojeným štátom (Dánsku vládu zastupoval dánsky veľvyslanec v USA, keďže USA neuznali nacistickú vládu Dánska). Prvé jednotky dorazili do Grónska 7. júla 1941. USA vybudovali dve letiská s pristávacími dráhami v plnej dĺžke, ktoré sú od roku 2018 stále hlavnými medzinárodnými letiskami Grónska; nachádzajú sa však ďaleko od akéhokoľvek tradičného osídlenia.
Grónsko bolo v týchto rokoch skutočne nezávislé a umožnilo Spojeným štátom vybudovať na svojom území základne, a to aj napriek dánskej predvojnovej neutralite. Po vojne sa obnovila predvojnová situácia, americké základne zostali a Dánsko s Grónskom ako súčasťou kráľovstva vstúpilo do NATO.
Kroky k nezávislosti
V roku 1953 nová dánska ústava začlenila Grónsko do Dánska, ostrov tým získal zastúpenie v dánskom parlamente a bol uznaný ako dánska provincia známa ako grófstvo Grónska.
V roku 1972 na žiadosť provinčnej rady Knud Hertling zriadil výbor grónskych členov, aby preskúmal možnosť zvýšenia miestnej moci. V roku 1975 výbor odporučil čo najrýchlejší prechod na domovskú vládu. Hertling reagoval vytvorením Komisie pre samosprávu v Grónsku so 14 členmi rovnomerne rozdelenými medzi zástupcov Grónska a Dánska. Práca komisie predložila svoju záverečnú správu v júni 1978 s návrhmi na zákon o domácom poriadku.
V roku 1979 dánska vláda udelila Grónsku domovskú vládu, pričom Dánsko si ponechalo kontrolu nad množstvom oblastí vrátane zahraničných vzťahov, obrany, menových záležitostí a právneho systému v Grónsku.
Minimálne zastúpenie Grónska v dánskom Folketingu znamenalo, že hoci viac ako 70 % Grónčanov bolo proti vstupu na spoločný európsky trh (EHS), vstúpilo v roku 1973 ako súčasť Dánska. Obavy Grónčanov, že colná únia umožní zahraničným firmám konkurovať a nadmerne loviť ich vody, sa rýchlo naplnili. Po zabezpečení domácej vlády sa holá väčšina (53 %) grónskeho obyvateľstva 23. februára 1982 vyslovila za odchod z EHS, pričom tento proces trval až do roku 1985. Výsledkom bola zmluva o Grónsku z roku 1985.
Ako súčasť zákona o samospráve z roku 2009 (oddiel § 21) môže Grónsko vyhlásiť úplnú nezávislosť, ak si ju želá presadzovať, ale musí to schváliť ľud Grónska v referende. Prieskum v roku 2016 ukázal, že medzi grónskym ľudom bola jasná väčšina (64 %) za úplnú nezávislosť, ale prieskum v roku 2017 ukázal, že existuje jasná opozícia (78 %), ak by to znamenalo pokles životnej úrovne.
V roku 2008 bojovníci za nezávislosť uvádzali rok 2021 (300. výročie dánskej koloniálnej nadvlády) ako dátum možnej nezávislosti.
Prieskum verejnej mienky
Prieskum v roku 2016 ukázal, že medzi obyvateľmi Grónska existuje jasná väčšina (64 %) za úplnú nezávislosť.
Prieskum z roku 2019 ukázal, že 67,8 % Grónčanov podporuje nezávislosť od Dánska niekedy v nasledujúcich dvoch desaťročiach.
V oblasti fikcie
Otázka nezávislosti Grónska sa výrazne objavuje v ôsmej epizóde švédsko-islandského televízneho seriálu Tenký ľad (20192020). Napísali ho Søren Stærmose a Lena Endre a natáčal sa prevažne v Grónsku na vrchole grónskej zimy. Na konci prvej sezóny získa Grónsko nezávislosť s tajnou podporou Spojených štátov. Politický systém nového nezávislého Grónska nie je uvedený, hoci sa ukazuje, že krajina udelila nemenovanej americkej ropnej spoločnosti práva na ťažbu ropy v mori na veľkom hlbokomorskom nálezisku.
Deskriptor (chémia)
Deskriptor je v chemickom názvosloví predpona, ktorá sa nachádza na začiatku systematického názvu látok, ktorá popisuje konfiguráciu alebo stereochémiu molekuly. Niektoré deskriptory uvedené nižšie sa používali historicky, ale už by sa nemali používať v publikáciách, pretože neodpovedajú moderných odporučeniam IUPAC. Stereodeskriptory sa často používajú v spojení s lokantmi, aby bola chemická štruktúra definovaná jednoznačne.
Deskriptory sa zvyčajne používajú na začiatku systematického názvu a neberú sa do úvahy pri abecednom zoradzovaní substituentov.
Konfiguračné deskriptory
Konfiguračné deskriptory zvyčajne udávajú konfiguráciu substituentov vzhľadom na iné časti molekuly alebo iné substituenty.
cis, trans
Deskriptory cis a trans sa píšu kurzívou a malými písmenami.
Názvoslovie s cis/trans deskriptormi nie je dostatočne jasné pre dvojité väzby s väčším počtom substituentov a aktuálne bolo nahradené (E)/(Z) notáciou.
(E), (Z)
Deskriptory (E) (z nemeckého entgegen, oproti) a (Z) (z nemeckého zusammen, spolu) sa používajú na jasné určenie polôh substituentov u alkénov, kumulénov a iných systémov s dvojitými väzbami, napríklad oximov.
Priradenie deskriptoru (E) alebo (Z) závisí na relatívnej pozícii dvoch substituentov s vyššou prioritou na každej strane dvojitej väzby. Priorita je priradzovaná podľa pravidiel CIP. E-Z notácia sa dá použiť u akéhokoľvek systému s dvojitými väzbami (vrátane heteroatómov), ale nie na substituované kruhové systémy. Tieto deskriptory sa vždy píšu veľkými písmenami a kurzívou v zátvorke, podobne ako dodatočné lokanty.
o-, m-, p-
Skratky o- (z orto, z gréckeho orthós pre rovný), m- (meta, z gréčtiny, (približne) v strede) a p- (para, z gréckeho pará pre na boku) popisujú tri možné pozičné izoméry dvoch substituentov na benzénovom kruhu. Zvyčajne sa jedná o nezávislé substituenty, ale pre spojené kruhové systémy sa orto-spojenie takisto uvádza, ak nie je táto substitúcia uvedená priamo v názve, ako je napríklad u [2.2]paracyklofánu. V aktuálnom systematickom názvosloví sa tieto skratky často nahrádzajú lokantmi (1,2-dimetylbenzén namiesto o-xylén).
o-, m- a p- (alebo orto-, meta- a para-) sa píšu malými písmenami kurzívou.
exo, endo
Deskriptory exo (z gréčtiny, vonku) alebo endo (z gréčtiny, vnútri) označujú relatívnu konfiguráciu bicyklických zlúčenín s mostíkovými atómami. Pozícia substituentu na hlavnom kruhu vzhľadom na mostíkový atómy tvoriace najkratší mostík (respektíve, podľa pravidiel IUPAC, mostíkové atómy s najvyšším číselným lokantom) sa označuje týmito deskriptormi. Substituent označený ako exo je natočený smerom k mostíku, naopak deskriptor endo naznačuje jeho natočenie od mostíka. Ak sú na tom istom uhlíku dva substituenty, používa sa exo/endo na označenie substituentu s vyššou prioritou podľa pravidiel CIP.
syn, anti
vpravo|240x240bod|Isomerie der Aldoxime: links ein früher als syn-, heute als (E)-konfiguriert zu beschreibendes Aldoxim, rechts das entsprechende (Z)- (veraltet: anti)-Isomer. Ak majú mostíkové atómy najkratšieho mostíka v bicyklických systémov substituent, exo a endo deskriptory nemožno použiť. Preto sa pre tieto izoméry používa syn/anti notácia. Ak je substituent otočený smerom ku kruhu s vyšším počtom atómov, konfigurácia je syn (z gréčtiny, spolu), inak je anti (z gréčtiny, proti). Ak majú oba kruhy rovnaký počet atómov, porovnáva sa s tým kruhom, ktorý má substituent s najvyššou prioritou podľa pravidiel CIP.
Kedysi sa deskriptory syn a anti používali na popis dvojitých väzieb, ale už sa nepoužívajú, hlavne u aldoximov a aldehydov odvodených od hydrazónov. Zlúčeninám bola priradená konfigurácia syn, ak bol aldehydový vodík a oximový kyslík (prípadne hydrazónový dusík) na tej istej strane (teda cis). Tieto zlúčeniny sa aktuálne správne označujú pomocou E-Z notácie. Aldoximy a hydrazóny predtým klasifikované ako syn sú teda aktuálne (E).
Pri popise diastereomérov sa syn a anti používajú na popis skupín na rovnakej/opačnej strane cikcak projekcie.
Deskriptory syn a anti sa vždy píšu malými písmenami a kurzívou, lokanty sa píšu pred ne a oddeľujú sa pomlčkou.
fac, mer
Deskriptory fac(z latinského facies) a mer (z latinského meridonal) popisujú usporiadanie troch identických ligandov viazaných na centrálny atóm v oktaédrických komplexoch. Tieto deskriptory sa dnes už nepoužívajú, ale sú povolené. Predpona fac sa používa, keď všetky tri ligandy tvoria vrcholy steny osemstenu. Predpona mer sa používa vtedy, keď tri ligandy tvoria rovinu, v ktorej sa nachádza centrálny atóm.
n, iso, neo, cyklo
Predpony n (normálny), izo (z gréckeho ísos, rovnaký), neo (z gréckeho néos, nový/mladý) a cyklo (z gréckeho kyklos, kruh) sa používajú hlavne na popis usporiadania atóm, hlavne u uhlíkovej kostry. Deskriptory n, izo a neo sa už v systematickom názvosloví nepoužívajú, ale stále sa bežne vyskytujú v triválnych názvoch.
Predpona n označuje lineárnu uhlíkovú kostru bež postranných reťazcov, zatiaľ čo izo popisuje vetvenú kostru bez ďalšíchdetailov. Všeobecne sa izo používa pre zlúčeniny izomérne s n zlúčeninami.
Deskriptor neo je nešpecifický termín je "novú", typicky synteticky produkovanú zlúčeninu alebo izomér dlho znýmych n zlúčenín či prírodných látok (napríklad neomentol odvodený od mentolu alebo kyselina neoabietová od kyseliny abietovej). Podľa IUPAC sa predpona neo odporúča len pre neopentán alebo neopentylovú skupinu.
Predpona cyklo sa naďalej bežne používa na označenie všetkých cyklických a heterocyklických zlúčenín. U mnohých názvov sa cyklo nepoužíva ako predpona, ale priamo ako súčasť názvu, napríklad cyklohexán alebo cyklooktatetraén.
Zatiaľ čo n, izo a neo sú zvyčajne písané malými písmenami a kurzívou, pri cyklo to platí len u anorganických zlúčenín. U organických zlúčenín sa cyklo používa ako súčasť názvu, nie je oddelená pomlčkou a uvažuje i pri abecednom radení substituentov.
sec-, terc-
Pojmy sec a terc sú považované za zastarané a mali by sa používať len na nesubstituované sec-butoxy, sec-butylové a terc-butylové skupiny. Používajú sa i iné spôsoby zápisu, ako "sec-butyl", "s-butyl", "sBu" alebo "bus", ale i tieto sú považované za zastarané. Napriek tomu sa bežne používa názov t-Bu pre terc-butyl.
spiro
náhľad|150x150bod|Spiro[4.5]dekán Predpona "spiro" popisuje názvoslovie organických zlúčenín, ktoré majú cykly spojené jediným spoločným atómom, spiroatómom. Ak je takýchto atómov viac, používajú sa predpony na určenie počtu (dispiro, trispiro...).
catena
Pojem catena sa používa v anorganickom názvosloví na popis lineárnych polymérov pripomínajúcich reťazce tvorených identickými polyatómovými jednotkami. Príkladom sú catenatrifosfazény. Príbuznými zlúčeninami v organickej chémii sú katenany.
Stereodeskriptory absolútnej konfigurácie
Deskriptory uvedené vyššie popisujú pozíciu substituentov relatívne voči inému substituentu či časti štruktúry. Deskriptory absolútnej konfigurácie popisujú konfiguráciu bez nutnosti poznať konfiguráciu či polohu iných substituentov.
(R), (S)
náhľad|Priradene konfigurácie stereocentru "X". Substituenty sú zoradené podľa pravidiel CIP a ich klesajúce poradie je naznačené šípkou. Stereochemické deskriptory (R) (z latinského rectus, vpravo) a (S) (z latinského sinister, vľavo) sa používajú na popis absolútnej konfigurácie stereocentier (zvyčajne chirálnych uhlíkových atómov). Pri ich použití je každému substituentu na stereocentre priradená priorita podľa pravidiel CIP a substituent s najnižšou prioritou (na obrázku "D") sa otočí smerom za rovinu (od pozorovateľa). Stereocentru je priradená konfigurácia (R), ak sú ostávajúce substituenty v kruhu v smere hodinových ručičiek (v zostupnom poradí priorít, teda na obrázku "A" → "B" → "C"). Konfigurácia (S) je priradená v opačnom prípade (v zostupnom poradí priorít sú substituenty proti smeru hodinových ručičiek.
Ak má jedna molekula viac stereocentier, je nutné použiť lokanty pred každým deskriptorom (napríklad (1R, 2S)-2-amino-1-fenylpropan-1-ol, čo je systematický názov pre norefedrín). Ak majú všetky stereocentrá rovnakú konfiguráciu, lokanty možno vynechať a nahradiť ich za "all-R" alebo "all-S".
(r), (s)
Deskriptory (r) a (s) sa používajú v prípade pseudoasymetrických (pseudochirálnych) centier. Pseudoasymetrické centrá vznikajú vtedy, ak má atóm štyri rôzne substituenty, z ktorých dva sa líšia len absolútnou konfiguráciou. Príkladom takýchto mezozlúčenín sú tropánové alkaloidy, odvodené od tropínu, ktorého systematický názov je (1R, 3r, 5S)-8-metyl-8-azabicyklo[3.2.1]oktan-3-ol. V tejto molekule je C3 atóm (uhlík s hydroxylovou skupinou) pseudoasymetrický. Kvôli tomu je jeho stereochemický deskriptor v systematickom názve napísaný malým písmom a kurzívou, zatiaľ čo ostatné chirálne uhlíky (C1 a C5) sú popísané klasickými veľkými písmenami.
D -, L -
Deskriptory D - (z latinského dexter, vpravo) a L - (z latinského laevus, vľavo) sa používajú na popis konfigurácie aminokyselín a cukrov, prípadne iných biologicky významných molekúl. Najprv je nutný prepis trojdimenzionálnho vzorca molekuly do definovaného dvojdimenzionálneho zápisu (Fischerovej projekcie). Počas toho sa uhlíkový atóm s najvyššou prioritou podľa klasických pravidiel názvoslovia umiestni úplne navrch a najvzdialenejší uhlík sa umiestni zvislo úplne dole. Chirálny uhlíkový atóm, ktorý je najvzdialenejší od skupiny s najvyššou prioritou, sa používa na určenie D - alebo L -. Ak reziduum na tomto atóme (typicky OH skupina) ukazuje doľava, správny deskriptor je L -. Ak ukazuje doprava, je D -.
d-, l-, (+)-, (-)-
Tieto deskriptory popisujú smer stáčania roviny polarizovaného svetla (d- alebo (+)- doprava a l- alebo (-)- doľava). Niekedy je možné si deskriptory D - a L - pomýliť so staršími d- a l- (malé písmená a kurzívou), ktoré odpovedajú (+)- a (-)- stereodeskriptorom.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2009
Kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2009, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF), sa zúčastnilo 6 štátov, ktoré bojovali o 2 miesta na záverečný turnaj. Prebiehala od 10.14. septembra 2008.
Doprava v Košiciach
right|thumb|Mimoúrovňová križovatka Prešovská - Sečovská je jedným z najvyťaženejších úsekov v meste Doprava v Košiciach je zabezpečovaná rozsiahlou infraštruktúrou mestskej a diaľkovej dopravy. Košice, ako metropola Východného Slovenska, sú významným dopravným uzlom.
Postupnú koordináciu všetkých systémov hromadnej dopravy by mala zabezpečiť integrovaná doprava na Východnom Slovensku s názvom IDS Východ.
Cestná doprava
left|thumb|Pararelná k mestskému okruhu je ulica [[Kuzmányho ulica (Košice)|Kuzmányho]] Košice sú spojené diaľnicou D1 s Prešovom, Popradom a Ružomberkom. Dokončenie jej nadväzujúcich úsekov, umožňujúcich diaľničné spojenie do Bratislavy a Žiliny, je predpokladané do roku 2024. Kvalitné prepojenie južným ťahom cez Zvolen má priniesť rýchlostná cesta R2. Diaľničné spojenie na maďarské hranice smerom na juh na Budapešť a Miškovec priniesla rýchlostná cesta R4, ktorej výstavba prebehla v rokoch 20102013.
Vzhľadom na priaznivú urbanistickú štruktúru existujú v Košiciach dva mestské dopravné okruhy (sú označené zvislými informatívnymi dopravnými značkami) a vo výstavbe je diaľničný obchvat.
Vnútorný mestský okruh (I.) obkolesuje historické jadro a je tvorený širokými štvorpruhovými ulicami: Štefánikova, Protifašistických bojovníkov, Senný trh, Námestie osloboditeľov, Štúrova, Moyzesova a Hviezdoslavova (v opačnom smere Bačíkova-Továrenská).
Vonkajší mestský okruh (II.) prebieha okrajovými mestskými časťami štvorpruhovými komunikáciami: Alejová, Trieda SNP, Watsonova, Hlinkova, Prešovská, Južné nábrežie, Nižné Kapustníky. Východná časť mestského okruhu sa v rokoch 19872008 budovala ako diaľničný privádzač ku diaľnici D1 mimoúrovňovo. V obchvate sa križujú aj medzinárodné cesty: E50, E58, E71 a E571.
Diaľničný košický obchvat po dobudovaní obíde mesto a odkloní tranzitnú dopravu na všetky smery, spojí D1, R4 a R2. Začína v križovatke D1 Budimír, pokračovať bude v smere na východ kde sa plánuje pokračovanie diaľnice na ukrajinskú hranicu. Košický obchvat bude pokračovať ďalej na juh, tam sa napojí na R4 pokračujúcu k maďarským hraniciam. Západná časť košického obchvatu skončí v križovatke Košice - Šaca, tu sa plánuje pokračovanie rýchlostnej cesty R2 až do Bratislavy. Výstavba obchvatu sa začala 11. novembra 2016, úsekom ďaľnice D1 Budimír - Bidovce. Úsek bol slávnostne otvorený 16. decembra 2019. Ukončenie výstavby celého diaľničného obchvatu je naplánované na rok 2023. náhľad|Cesta prvej triedy 19 medzi [[Sečovce|Sečovcami a Dargovom]]
Autobusová doprava
Autobusová doprava je zabezpečovaná z autobusovej stanice susediacej so železničnou, na prímestských, štátnych i medzinárodných linkách. Okrem tradičných západoeurópskych liniek je zabezpečované aj kvalitné spojenie s Ukrajinou do miest Užhorod a Mukačevo ale aj poľského mesta Krakov. Dopravu v rámci Košického kraja ale aj na medzinárodných linkách, zabezpečuje spoločnosť Eurobus.
Železničná doprava
náhľad|[[Vlak na širokorozchodnej železnici pri Slančíku]] right|thumb|Železničná stanica Košice Železničná doprava v Košiciach existuje od 14. augusta 1860, kedy bola predĺžená Potiská železnica od Miškovca do Košíc. Neskôr pribudli i ďalšie trate:
Železničná stanica Košice vo východnej časti širšieho centra je hlavnou stanicou mesta, na ktorého území sa nachádzajú aj železničné stanice Barca, Krásna nad Hornádom a železničné zastávky Košice predmestie a Ťahanovce.
Z Košíc jazdí štátny národný dopravca Železničná spoločnosť Slovensko, a.s., České dráhy, maďarské železnice MÁV a dve súkromné spoločnosti jazdiace do Prahy - RegioJet a LeoExpress. Okrem štandardných prímestských liniek sa z Košíc dá cestovať priamo do Budapešti, Viedne, Prahy a Bratislavy.
V Čermeľskom údolí na severovýchode mesta je v letnej sezóne v prevádzke úzkorozchodná Košická mládežnícka železnica.
V Košiciach končí širokorozchodná železničná trať s číslom 500 , po ktorej sa dopravuje železná ruda z Ukrajiny do U. S. Steel Košice. V minulosti sa vážne uvažovalo o jej predĺžení až do Viedne.
Cyklistická doprava
Cyklistická doprava v Košiciach, sa teší vysokému záujmu najmä v letných mesiacoch, no ešte väčší záujem občanov mesta by moholi rozvinúť cyklistické chodníky, ktorých je na území mesta stále málo. Celková dĺžka cyklistickej siete v meste v roku 2013 bola 26 042 m. Z toho najviac cyklistických trás sa nachádza v mestskej časti Západ, v centre mesta pozdĺž celej Hlavnej ulice a na síslisku Nad Jazerom, popri nábreží rieky Hornád. Ďalšie cyklistické chodníky sú v mestskej časti Sever, smerujúce ku Čermeľskej železnici ale aj v južnej časti mesta, ktoré vedú popri ulici Južná trieda.
Od 22. apríla 2019, sa v Košiciach spustila prevádzka najväčšieho systému bikesharing na Slovensku. Prevádzkovateľom tejto služby je spoločnosť Antik Telecom, ktorá začala s testovacou prevádzkou na jendom z najväčších košických sídlisk – v mestskej časti Nad jazerom. Systém dostal komerčný názov ANTIKCityBike. Postupne po ukončení testovacej prevádzky a vyladení možných chýb, sa bikesharing sprevádzkoval v celých Košiciach a spolu je v meste nasadených 1000 bicyklov.
Spoločnosť Antik prišla s ďalšou, tentokrát celoslovenskou novinkou a to zdieľaním elektrických skútrov. Systém spustila ešte pred začiatkom zimy roka 2019 a funguje na takmer identickom princípe ako bikesharing. Celkovo je k dispozícii až 120 skútrov.
Mestská hromadná doprava
right|thumb|Električka Pragoimex Vario LF2+
Dopravný podnik mesta Košice je pokračovateľom prevádzky najstaršej mestskej hromadnej dopravy na Slovensku. Už v roku 1891 bola v Košiciach prevádzkovaná koľajová doprava, ktorá bola plne elektrifikovaná v roku 1914. Od polovice 90 - tych rokov sa začala prevádzka autobusov a od roku 1993 prevádzka trolejbusov.
Autobusová doprava sa v Košiciach prevádzkuje od polovice 20. storočia. V rokoch 2014 a 2015 bolo nakúpených 127 autobusov SOR, v roku 2016 ich doplnilo dalších 9. 14 z nich sú elektrobusy.
Košice majú najstaršiu električkovú dopravu na Slovensku. Mestské koľajové dráhy majú rozchod 1435 mm. Dopravný podnik prevádzkuje jedinú električkovú rýchlodráhu na Slovensku. V minulosti bolo rekonštruovaných 8 kusov prebehla rekonštrukcia, vozidiel Tatra ČKD KT8D5 boli rekonštruované na nízkopodlažný model KT8D5R.N2. V rokoch 2014, 2015 a 2017 bolo zakúpených celkovo 46 električiek Pragoimex Vario LF2+. Maximálna povolená rýchlosť električiek v Košiciach je stanovená na 65 km/h. V súčasnosti DPMK prevádzkuje 16 električkových linkiek.
Iné projekty
.
Podbeľová ulica (Bratislava)
Podbeľová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vrakuňa. Križije sa len s Podpriehradnou ulicou.
Rovnaký názov mala aj ulica v Petržalke pred výstavbou panelového sídliska.
Marcilly-sur-Eure
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gircourt-lès-Viéville
Gircourt-lès-Viéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Olympijské hry mládeže
Olympijské hry mládeže (anglicky: Youth Olympic Games, YOG) sú medzinárodné multi-športové podujatie organizované Medzinárodným olympijským výborom. Konajú sa každé štyri roky a sú určené pre mladých športovcov vo veku 14 až 18 rokov.
História
S myšlienkou olympijských hier pre mládež prišiel ako prvý rakúsky manažér Johann Rosenzopf v roku 1998. Svoj projekt prezentoval aj vtedajšiemu prezidentovi Medzinárodného olympijského výboru (MOV) Jacquesovi Roggemu. MOV najskôr nemal o podujatie záujem, dôvodom mal byť nedostatok termínov a zvýšenie finančných nákladov národných olympijských výborov (NOV). No 6. júla 2007 v Guatemala City členovia MOV na svojom 119. zasadnutí schválili projekt mládežníckych olympijských hier. Podujatie tak nadviazalo na Európsky olympijský festival mládeže (EYOF, pôvodne EYOD), ktorý vznikol najmä Roggeho zásluhou v roku 1991 pod patronátom Európskych olympijských výborov (EOV).
Čakanková ulica (Bratislava)
Čakanková ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vrakuňa. Križuje sa s 2 ulicami: Platanová a Orgovánová.
Olympijské hry mládeže
História
Cieľom mládežníckych OH je dať šancu mladým talentovaným športovcom z celého sveta zúčastniť sa na vrcholnej súťaži, ktorá v sebe skombinuje šport, kultúru a vzdelanie. Majú inšpirovať mladých športovcov, aby sa stali skutočnými šampiónmi nielen v športe, ale aj v živote. Za týmto účelom vznikol kultúrno-edukačný program CEP, ktorého súčasťou sú početné kultúrne a výchovno-vzdelávacie aktivity s mottom „Uč sa a zdieľaj“.
Čakanková ulica (Bratislava)
Rovnaký názov niesla aj ulica v Petržalke pred výstavbou panelového sídliska.
Olympijské hry mládeže
História
Predchodcom OHM boli Svetové hry mládeže, ktoré sa uskutočnili pod patronátom MOV jediný raz v roku 1998 v Moskve. Na podujatí štartovalo 4623 športovcov zo 131 krajín, súťažilo sa v 148 disciplínach 12 olympijských športov. Slovensko reprezentovalo 86 mladých športovcov, jedinú medailu bronzovú získala trojskokanka Dana Velďáková.
Usporiadateľom prvej mládežníckej olympiády sa stal v roku 2010 Singapur, ktorý bol vo voľbách úspešnejší ako Moskva. Zúčastnilo sa na nich 3500 športovcov z 204 krajín, súťažilo v 26 športoch. Dejiskom prvých zimných OHM sa stal o dva roky neskôr rakúsky Innsbruck, ktorý dostal vo voľbách prednosť pred fínskym Kuopiom.
Športy
V programe mládežníckych olympiád sú okrem klasických olympijských športov aj nové športové odvetvia a disciplíny, ktoré majú snahu zatraktívniť šport mladým ľuďom. Mnohé z nich sa už stali súčasťou programu "veľkých" olympiád ako basket 3×3, skateboarding, breakdancing, športové lezenie. Ďalšie športy z OH mládeže skialpinizmus, plážová hádzaná, futsal či inline rýchlokorčuľovanie majú tiež ambície zaradiť sa k olympijským športom.
V olympijskom programe si postupne našli svoje miesto aj nové disciplíny, úspešne "otestované" na olympiáde mladých. V individuálnych športoch pribudli nové formáty súťaží miešaných družstiev v alpskom lyžovaní, krasokorčuľovaní, džude a miešané štafety v biatlone, sánkovaní, atletike a plávaní. Na I. Zimných OHM v Innsbrucku mali svoju premiéru skoky na lyžiach dievčat a preteky rýchlokorčuliarov s hromadným štartom, tak isto sú už v programe OH.
Atraktívne sú súťaže v individuálnych zručnostiach v basketbale či ľadovom hokeji alebo paralelný vodný slalom na hladkej vode formou vyraďovacích kôl. Na OHM 2020 v Lausanne nahradil hokejové súťaže zručnosti nový formát hokej 3×3, novinkou bola súťaž v monoboboch. Špecifické sú tiež miešané súťaže chlapcov a dievčat z rôznych krajín či dokonca kontinentov v spoločných tímových a štafetových discipínach.
Slovensko na OHM
Na prvé Letné OHM 2010 v Singapure vyslalo Slovensko výpravu 17 športovcov, ktorí súťažili v ôsmich športových odvetviach. Výprava získala šesť medailí, z toho o tri sa pričinili tenisti. Najcennejšiu vybojovala džudistka Andrea Krišandová, členka víťazného miešaného tímu zloženého z pretekárov a pretekárok z rôznych krajín. Táto medaila sa však nezarátava do medailovej bilancie krajín. Aj ďalšie letné OHM 2014 sa konali v Ázii, hostiteľom bolo čínske mesto Nanking. Slovensko reprezentovalo 37 mladých športovcov v 11 športoch s bilanciou dve strieborné a jedna bronzová medaila. Družstvo futbalistiek do 15 rokov, jediný európsky zástupca obsadilo štvrté miesto, keď v semifinále prehralo s Čínou po penaltovom rozstrele a v stretnutí o 3. miesto s Mexikom 1:3. Dva roky po OH 2016 v Riu de Janeiro sa olympijská slávnosť, tentoraz mládežnícka opäť konala v Južnej Amerike. V Buenos Aires 2018 sa o historicky prvé zlato z letných OHM pre Slovensko zaslúžila vodná slalomárka Emanuela Luknárová, ktorá zvíťazila v disciplíne K-1 a navyše pridala bronz v C-1. Kanoisti zatiaľ z každých OHM priviezli medailu, vodný slalom je tak našim najúspešnejším športom pod olympijskými kruhmi nielen v kategórii dospelých, ale aj medzi mládežníkmi.
Na prvých Zimných OHM (ZOHM) 2012 v Innsbrucku nás reprezentovalo 30 športovcov a hneď v premiére sme sa mohli tešiť z prvej zlatej medaily, získala ju budúca hviezda lyžiarskych svahov Petra Vlhová v slalome. V Lillehammeri 2016 vybojoval striebro v súťaži hokejových zručností Sebastián Čederle. Doteraz najúspešnejšie boli pre Slovensko ZOHM v Lausanne 2020. Striebro priviezla bobistka Viktória Čerňanská, bronz hokejové družstvo dievčat a v hokejovom turnaji 3×3 miešaných tímov sme získali dve bronzové a dve strieborné medaily, tie sa však do medailovej bilancie krajín nepočítajú.
Prehľad medailistov Slovenska z Letných OH mládeže
Medaily nezarátané do bilancie krajín
Prehľad medailistov Slovenska zo Zimných OH mládeže
Medaily nezarátané do bilancie krajín
Martagny
Martagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Švédske Pomoransko
náhľad|Švédske Pomoransko (oranžové) v rámci Švédskej ríše v roku 1658 Švédske Pomoransko bolo švédske panstvo v rokoch 1630 až 1815 na dnešnom pobreží Baltského mora v Nemecku a Poľsku. Po poľskej a tridsaťročnej vojne Švédsko ovládalo krajiny na južnom pobreží Baltského mora, vrátane Pomoranska a častí Livónska a Pruska (súčasťou domínia maris baltici).
Švédska posádka v Pomoransku obliehala Stralsund od roku 1628. Švédsko aktívne kontrolovalo Pomoranské vojvodstvo po Štetínskej zmluve z roku 1630. Vestfálskym mierom v roku 1648 a štetínskym mierom v roku 1653 dostalo Švédsko Západné Pomoransko s ostrovmi Rujana, Usedom a Wolin, ale aj časť Zadného Pomoranska. O mierových zmluvách sa rokovalo, kým bola švédska kráľovná Kristína I. neplnoletá a Švédske impérium spravovali príslušníci vysokej aristokracie. V dôsledku toho nebolo Pomoransko pripojené k Švédsku, čo by znamenalo zrušenie nevoľníctva. Namiesto toho zostalo súčasťou Svätej ríše rímskej, vďaka čomu sa švédski panovníci stali cisárskymi kniežatami. Šľachta si ponechala plnú zodpovednosť za vidiecke oblasti a ich obyvateľov. Keď králi z konca 17. storočia znovu získali politickú moc, ustanovenia vestfálskeho mieru naďalej bránili presadzovaniu politiky jednotnosti v Pomoransku až do rozpustenia Svätej ríše rímskej v roku 1806.
V roku 1679 stratilo Švédsko väčšinu svojho pomoranského územia východne od rieky Odry po vydaní Zmluvy zo Saint-Germain-en-Laye a v roku 1720 Švédsko stratilo územia južne od rieky Peene a východne od riek Peenestrom v dôsledku Štokholmskej zmluvy. Tieto oblasti boli postúpené Brandenbursko-Prusku a boli začlenené do Brandenburského Pomoranska. V roku 1720 Švédsko získalo späť územie v rámci Frederiksborgskej zmluvy, ktoré bolo postúpené Dánsku v roku 1715. V roku 1814, bolo v dôsledku Napoleonských vojen Švédske Pomoransko postúpené Dánsku výmenou za Nórsko vydaním Kielskej zmluvy a v roku 1815, výsledkom Viedenského kongresu, postúpené Prusku.
Geografia
Najväčšie mestá vo švédskom Pomoransku boli Stralsund, Greifswald a Štetín. Rujana je dnes najväčším nemeckým ostrovom.
Územné zisky počas tridsaťročnej vojny
vľavo|náhľad|[[Gustáv II. Adolf]] Pomoransko sa zapojilo do tridsaťročnej vojny v 20. rokoch 17. storočia. Keďže mesto Stralsund obliehali cisárske vojská, jeho vládca, Bogislaw XIV., uzavrel v júni 1628 zmluvu so švédskym kráľom Gustávom II. Adolfom. 10. júla 1630 bola zmluva rozšírená na „večný“ pakt v Štetínskej zmluve (1630). Do konca toho roku Švédi úspešne dokončili vojenskú okupáciu Pomoranska. Po tomto momente bol skutočným vládcom krajiny Gustáv II. Adolf a aj keď boli uznané práva nástupníctva Pomoranska, švédsky kráľ stále požadoval, aby Brandenburské markgrófstvo zrušili pakt s cisárom Ferdinandom II. V roku 1634 ustanovili Pomoranské stavy dočasnú vládu, ktorá trvala až do roku 1638, kedy Brandenbursko nariadilo zrušiť právo cisárskej investitúry.
V dôsledku tohto Pomoransko upadlo do stavu anarchie, nútiac Švédov konať. Od roku 1641 administratívne vládla rada zo Štetína, až kým mierová zmluva v roku 1648 nevyriešila práva provincie v prospech Švédska. Na mierových rokovaniach v Osnabrücku dostalo Brandenbursko-Prusko Zadné Pomoransko, okrem Štetína. Časť územia na východ od rieky Odry s okresmi Damm, Golleniów, ostrovom Wolin a Predného Pomoransko s ostrovmi Rujana a Usedom boli postúpené Švédom ako léno od cisára Ferdinanda III.
Ústava a správa územia
vpravo|náhľad|Bývalé Pomoranské vojvodstvo (v strede) bolo rozdelené medzi [[Švédske impérium a Brandenbursko po Štetínskom mieri (1653). Švédske Pomoransko („Západné Pomoransko“) je označené modrou farbou, Brandenburské („Východné Pomoransko“) je znázornené oranžovou farbou.]] náhľad|Mapa Švédskeho Pomoranska, 1679 Pomoranská šľachta bola mocná s množstvom privilégií, na rozdiel od druhého konca spektra, ktorý obývala trieda početných nevoľníkov. Ešte koncom 18. storočia tvorili nevoľníci dve tretiny obyvateľstva vidieka.
Štvrtinu „rytierskych“ majetkov vo Švédskom Pomoransku vlastnili švédski šľachtici. Vojvodské majetky, pôvodne rozdelené medzi švédskych šľachticov a úradníkov sa v roku 1654 začali spravovať bývalou švédskou kráľovnou Kristínou I. Švédska a pomoranská šľachta sa v priebehu 18. storočia sobášili a stali sa etnicky nerozoznateľnými.
Kráľovská vláda Pomoranska sa skladala z generálneho guvernéra, ktorý bol vždy švédskym tajným radcom, ako aj z predsedu súdu, kancelára a hradu a piatich radcov kráľovskej vlády. Keď to okolnosti vyžadovali, stavy, šľachta, mešťania a – až do 90. rokov 17. storočia – klérus, mohli byť zvolávaní na zasadnutia miestneho parlamentu nazývaného Krajinským snemom. Šľachtu zastupoval jeden zástupca za okres a mešťanov zastupoval jeden zástupca za každé politické mesto, najmä Stralsund. Krajinskému snemu predsedal maršal. Tretím prvkom stretnutia stavov bolo päť, pôvodne desať, radcov snemu, ktorých menovala kráľovská vláda Pomoranska po ich nominácii stavmi. Členovia krajinského snemu vytvorili Zemskú radu, ktorá bola sprostredkovateľom švédskej vlády a dohliadala na ústavu.
Mestá Stralsund, Štetín, Greifswald a Anklam dostali autonómiu.
Právny systém
Právny systém v Pomoransku bol mätúci pre nedostatok legislatívy alebo dokonca najzákladnejšej zbierky zákonov a namiesto toho pozostával z odlišných zbierok právnych princípov. Švédska vláda priniesla aspoň vládu práva do súdneho systému. Počnúc rokom 1655 bolo možné odvolávať sa na súdoch na odvolací súd v Greifswalde, kde boli vynesené rozsudky podľa odvolacieho zákona z roku 1672. Prípady podľa kánonického práva smerovali na do Greifswaldu. Odvolacie súdne prípady sa mohli odvolať na najvyšší súd pre švédske panstvo v Nemecku, na Najvyšší tribunál vo Wismare, ktorý bol otvorený v roku 1653.
Druhá severná a Skånská vojna
V rokoch 1657 až 1659 počas Druhej severnej vojny pustošili krajinu poľské, rakúske aj brandenburské vojská. Územie bolo okupované Dánskom a Brandenburskom v rokoch 1675 až 1679 počas Skånskej vojny, čím si Dánsko nárokovalo Rujanu a Brandenbursko zvyšok Pomoranska. Obe kampane boli pre víťazov márne, keďže Švédske Pomoransko zmluvou zo Saint-Germain-en-Laye, s výnimkou Gollnowa a časti územia na východnej strane Odry, ktoré patrilo Brandenbursku sa vrátilo Švédsku.
Pretože Pomoransko bolo ťažko zasiahnuté už tridsaťročnou vojnou a v nasledujúcich rokoch sa ťažko zotavovalo, švédska vláda v rokoch 1669 a 1689 vydala dekréty, ktoré oslobodzovali každého, kto si postavil alebo prestaval dom od daní. Tieto dekréty boli v platnosti až do roku 1824.
What About Love
„What About Love“ je skladba kanadskej rockovej skupiny Heart, ktorá bola vydaná v júni 1985. Je to prvá skladba skupiny, ktorá sa dostala do Top 40 po troch rokoch a do Top 10 po piatich rokoch. Bola vydaná ako prvý singel z albumu Heart z roku 1985 a stala sa prvým hitom pod vydavateľstvom Capitol Records.
Švédske Pomoransko
Územné zmeny počas Veľkej severnej vojny
Dánsko 17. januára 1721 vrátilo svoje pomoranské územia do švédskej správy. Záznamy z dánskeho obdobia boli prenesené do Kodane a sú dostupné v Dánskom národnom archíve.
Sedemročná vojna
Slabý švédsky pokus získať späť stratené územia v pomoranských kampaniach sedemročnej vojny (1757 – 1762) zlyhal. Švédske jednotky sa snažili koordinovať so svojimi francúzskymi a ruskými spojencami a to, čo sa začalo ako švédska invázia do Pruského Pomoranska, čoskoro viedlo k tomu, že Prusi obsadili veľkú časť Švédskeho Pomoranska a dokonca ohrozili Stralsund. Keď Rusko uzavrelo mier s Pruskom v roku 1762, Švédsko tiež vypadlo z vojny s návratom k status quo ante bellum.
Integrácia v jedenástej hodine
vpravo|náhľad|Švédske Pomoransko (vpravo od stredu) v roku 1812 Kráľovským vyhlásením 26. júna 1806 bola Ústava Pomoranska vyhlásená za pozastavenú a zrušenú. Švédske vládne nástroje z roku 1772, zákon o únii a bezpečnosti z roku 1789 a zákon z roku 1734 boli vyhlásené za prednostné a mali byť implementované po 1. septembri 1808. Dôvodom pre spáchanie tohto kráľovsky schváleného štátneho prevratu bolo, že stavy sa napriek kráľovskému zákazu obrátili na súd, aby sa odvolali proti kráľovským štatútom, konkrétne proti štatútu z 30. apríla 1806 o postavení pomoranskej armády. V novom poriadku sa švédsky kráľ Gustáv IV. Adolf pokúsil zaviesť vládu rozdelenú na oddelenia. Zaviedlo sa švédske cirkevné právo. Krajina bola rozdelená na štyri stovky podľa švédskeho modelu správy. V auguste 1806 sa uskutočnilo stretnutie podľa nového poriadku, ktoré deklarovalo svoju vernosť kráľovi a vítalo ho ako svojho vládcu. Po tejto revolúcii sa zaviedlo a naplánovalo množstvo sociálnych reforiem; najvýznamnejším bolo zrušenie poddanstva kráľovským štatútom 4. júla 1806.
V roku 1806 začal Gustáv IV. Adolf stavať ďalšie veľké prístavné mesto v Pomoransku, Gustavia. V roku 1807 však toto miesto obsadili francúzske sily.
Strata počas napoleonských vojen
Vstup do Tretej koalície v roku 1805, následne viedol k okupácii Švédskeho Pomoranska francúzskymi jednotkami v rokoch 1807 až 1810. Po podpísaní Parížskej zmluvy v roku 1810 bolo územie vrátené Švédsku. V roku 1812, keď francúzske jednotky opäť vpochodovali do Pomoranska, sa švédska armáda zmobilizovala a pomáhala proti Napoleonovi v Bitke národov v roku 1813 spolu s jednotkami z Ruska, Pruska a Rakúska. Švédsko zaútočilo aj na Dánsko a Kielskou zmluvou z roku 1814 Švédsko postúpilo Pomoransko Dánsku výmenou za Nórsko.
Osud Švédskeho Pomoranska bol vyriešený počas Viedenského kongresu prostredníctvom zmlúv medzi Pruskom, Dánskom a Švédskom v júni 1815. V tomto manévri Prusko získalo Švédske Pomoransko zatiaľ čo Dánsko získalo Saxe-Lauenburg a 2,6 milióna toliarov. Ako vojnové reparácie bolo Švédsku udelených 3,5 milióna toliarov. Švédske Pomoransko bolo začlenené do Pruska ako Nové Západné Pomoransko v rámci Pruskej provincie Pomoransko.
Populácia
Počet obyvateľov Švédskeho Pomoranska bol 82 827 v roku 1764. V roku 1766 to bolo 89 000 a v roku 1802 to bolo 113 000, pričom asi štvrtina žila na ostrove Rujana a v roku 1805 dosiahla populácia 118 112.
Významní ľudia
náhľad|Johann Joachim Spalding, 1800 náhľad|Philipp Otto Runge
náhľad|Lord Macleod
Malhostovické kopečky
Malhostovické kopčeky sú prírodná pamiatka ev. č. 6005, ktorá sa nachádza pri obci Malhostovice v okrese Brno-venkov. Zriadená bola 1. júla 2015 na území skorších prírodných pamiatok Malhostovická pecka a Drásovský kopeček, ktoré boli k tomuto dňu zrušené.
Ochrana
Predmetom ochrany sú trávniky a kroviny na vápnitých substrátoch s bohatým výskytom vzácnejších druhov rastlín a živočíchov, najmä ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Laura Mancinelliová
Laura Mancinelliová (* 18. december 1933, Udine, Taliansko† 7. júl 2016, Turín, Taliansko  ) bola talianska germanistka, medievalistka, prekladateľka, profesorka a spisovateľka historických románov.
Životopis
Narodila sa v Udine, v ranom detstve žila štyri roky v meste Rovereto. V roku 1937 sa s rodinou presťahovala do Turína.
V roku 1956 ukončila štúdium na Univerzite v Turíne s diplomovou prácou o modernej nemeckej literatúre.
V rokoch nasledujúcich po doktorandskom štúdiu vyučovala bez toho, aby sa vzdala svojej vášne pre stredovekú nemeckú kultúru. V roku 1969 napísala esej ''La canzone dei Nibelunghi. Problemi e valori'' ("Pieseň o Nibelungoch. Problémy a hodnoty").
V sedemdesiatych rokoch vyučovala germánsku filológiu na Univerzite v Sassari, neskôr na Ca'Foscari Univerzite v Benátkach.
Na radu svojho kolegu a priateľa Claudia Magrisa v roku 1972 vydala a do taliančina preložila z pôvodného zväzku Nibelungenlied, v roku 1978 nasledoval Tristan (Gottfried von Straßburg) a v roku 1989 Gregorius a chudobný Heinrich (Hartmann von Aue).
Po návrate do Turína, kde Laura Mancinelliová viedla univerzitnú katedru germanistiky, debutovala v roku 1981 v oblasti beletrie vydaním historického románu Dvanásť opátov z Challant, ktorý autorka začala písať v roku 1968. Nasledovali romány Mozartov duch v roku 1986 a Zázrak svätej Odílie v roku 1989.
Začiatkom 90. rokov Laura Mancinelliová, postihnutá skleróza multiplex, opustila katedru germanistiky.
Girecourt-sur-Durbion
Girecourt-sur-Durbion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orgovánová ulica (Bratislava)
Orgovánová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vrakuňa. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Zoznam skladieb skupiny Volbeat
thumb|Volbeat naživo v roku 2009 Toto je zoznam skladieb dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Skladby sú zoradené podľa abecedy. Sú zohľadnené všetky skladby zo štúdiových albumov The Strength / The Sound / The Songs, Rock the Rebel / Metal the Devil, Guitar Gangsters & Cadillac Blood, Beyond Hell / Above Heaven, Outlaw Gentlemen & Shady Ladies, Seal the Deal & Let's Boogie a Rewind, Replay, Rebound ako aj z DVD Live: Sold Out!, Live from Beyond Hell / Above Heaven a Let's Boogie! Live from Telia Parken.
Girmont
Girmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martainville (Eure)
Martainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kajniansky potok
Prameň
Pramení v v poľnohospodárskom extraviláne na hranici obcí Michalok a Kvakovce, severne od poľa Chotárne ležiaceho na území obce Michalok, v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji.
Opis toku
Od prameňa tečie južným až juhovýchodojužným smerom cez poľnohospodársky extravilán súbežne s hranicou medzi obcami Kvakovce a Michalok, je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, pravým brehom obmýva pole Chotárne v obci Michalok, v opúšťa obecnú hranicu a tečie ďalej územím Kvakoviec, ľavým brehom obmýva pole Mokriny, pravým brehom obmýva pole Úzka tabla, vytvára výrazné meandre, ľavým brehom obmýva pole Glosa a juhovýchodne od neho aj pole Pri hrabine, v  opúšťa územie Kvakoviec vteká na územie obce Slovenská Kajňa a zároveň priberá málo výdatný pravostranný prítok bez názvu a v suchšom období bez vody, pokračuje v juhovýchodnom smere cez poľnohospodársky extravilán, pravým brehom obmýva les a lúku Polčia hora, ľavým brehom obmýva samotu Grúň a pri východnom okraji intravilánu Slovenská Kajňa v  ústi do Kvakovského potoka ako jeho pravostranný prítok, v povodí Ondavy. Preteká v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a v jeho geomorfologickom podcelku Mernícka pahorkatina. Nemá prítoky.
Zoznam chránených území v okrese Náchod
Toto je zoznam chránených území v okrese Náchod, aktuálny k júlu roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Náchod.
Girmont-Val-d’Ajol
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Folkmanovský dom
Je to národná kultúrna pamiatka a súčasť mestskej pamiatkovej rezervácie.
Budovu vlastnila rodina Harhovských (17. až 18. storočie). Pavol Folkman, po ktorom je pomenovaná, budovu kúpil v roku 1881. Od 1949 do 1991 bol vlastníkom štát a neskôr prešla po reštitúcii do súkromného vlastníctva.
Z gotickej časti budovy sa zachovala iba pivnica, lebo budovu zničil požiar v roku 1521. Neskoršie vznikla jednoposchodová baroková nadzemná časť a podlubie. Na začiatku 20. storočia sa budova zväčšila smerom do ulíc Bottova a Makovického. Ďalšia rekonštrukcia v 1977 vytvorila v druhom podlaží klub mládeže. Poslednou veľkou rekonštrukciou budova prešla v 90. rokoch 20. storočia, keď sa upravila dominantná vežička na priečelí.
Martot
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abdullah bin Abdulkadir Munshi
thumb|238px|Stránka z Hikajat Abdullah, napísaná v [[malajčina|malajčine (Národná knižnica, Singapur). Vzácne prvé vydanie, napísané v období 1840 – 1843, vytlačené litograficky, a vydané v roku 1849.]] Abdullah bin Abdulkadir Munshi alebo Abdullah bin Abdul Kadir Munshi (* 1796, Melaka, Malajzia – † 1854, Mekka, Saudská Arábia) je malajzijský spisovateľ, zakladateľ modernej malajzijskej prózy. Spolupracoval s britskými kolonialistami a snažil sa o kultúrny rozvoj Malajzijčanov. Jeho dielo vykazuje zreteľný európsky vplyv.