cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tesáre
Kultúra v obci
Pre kultúrne vyžitie majú možnosť obyvatelia využívať priestory kultúrneho domu, ktorý sa nachádza v jednej budove spolu s Obecným úradom v centre obce. Knižnica je dostupná v priestoroch budovy kultúrneho domu. V rámci verejnej občianskej vybavenosti sa v centre obce nachádza v objekte Domu kultúry Obecný úrad, vedľa neho budova bývalej školy, v ktorej sú  priestory v súčasnosti využívané pre obecné účely. Za touto budovou sa nachádza samostatná budova požiarnej zbrojnice. Dom smútku a cintorín je lokalizovaný pri vstupe do centra obce. Vo vlastníctve obce sa nachádza ešte budova, ktorej priestory obec prenajíma podnikateľom na účely drobnej prevádzky.
V obci sídli niekoľko dobrovoľných spolkov – DHZ- dobrovoľný hasičský zbor, spolok žien Babinec, Spevokol pri Kostole sv.Martina, turistický klub KST KROKO-VELO Tesáre, ktorý Vás prevedie nielen po okolí. Na kultúrnom dianí v obci sa výrazne podieľa existencia ochotníckeho divadla DIVALLO Tesáre. náhľad|plagát k 14.Tesárskemu Vinobraniu Obec je známa kultúrnym podujatím Tesárske Vinobranie.
Školstvo v obci
Školské zariadenia v obci sú zastúpené materskou a základnou školu (ročník 1-4), ktoré sa nachádzajú v spoločnej budove.
História školstva v obci
S cirkevnou minulosťou úzko súvisí aj história ľudového školstva, ktoré bolo do 20. storočia v rukách cirkvi a dôsledne sa poštátnilo až po 2.svetovej vojne. V dávnejších dobách boli školy veľkou zriedkavosťou na sklonku stredoveku koncom 15. storočia, existovalo v celom Uhorsku iba 100 škôl. na začiatku 16. storočia bolo v celom Uhorsku asi 100 škôl všetkých typov, o sto rokov neskôr, v prvom desaťročí storočia 17.bolo iba v Nitrianskej stolici 100 škôl evanjelických a ďalšie desiatky katolíckych. Aj v bezprostrednom okolí Tesár už v 17. storočí jestvovali farské školy. Vo Vítkovciach bola okolo roku1650 pri tamojšej fare evanjelická škola a v Jacovciach katolícka. Deti z Tesár navštevovali jacovskú katolícku farskú školu až do druhej polovice 19. storočia. Prekážkou  denného navštevovania školy bola vzdialenosť 9 km. Pre namáhavé presúvanie najmä pre malé deti, vznikla v Tesároch 1.škola. Nevie sa presne, kedy škola vznikla, bolo to však medzi rokmi 1865-1887. Pre tesárske deti to však bola veľká výhoda a ani nevadilo, že škola mala iba Jednu miestnosť v prenajatom gazdovskom dome so slamenou strechou. V roku 1900 si obec Tesáre vlastným nákladom
postavila novú školskú budovu. Táto škola sa dlhší čas volala nová a mala okrem dvoch učební aj učiteľov byt. Obec bola odľahlá, spojená s okolitým svetom zlými cestami, a Škola si zachovávala svoju autonómiu, lebo hlavné slovo tu nemalo uhorské ministerstvo školstva a kultu, ale školská stolica, ktorá dozerala na výučbu a starala sa o financie. Stolica bola zložená z popredných mužov v obci a medzi jej čestných členov obvykle patril jacovský kňaz a tesársky richtár.
Škola dostala súčasnú podobu v roku 1938. Náklady boli 96 OOO korún a hradila ich obec. Urbárska obec darovala pozemok. Stavalo sa nie podľa predstáv správkyne školy, ale tak ako rozhodla obec. Nová budova sa vystavala vo vzdialenosti asi 60 metrov od starej, pravda adaptovanej školy, takže žiaci boli rozdelení. Zároveň bol postavený aj jednoizbový učiteľský byt. V januári 1945 boli v škole dočasne ubytovaní vojaci, ktorí poškodili školské zariadenie a rozkradli knihy. Po prechode frontu a obnovení Československej republiky bola tesárska rímsko- katolícka ľudová škola poštátnená.
Po druhej svetovej vojne začalo oveľa viac žiakov navštevovať strednú školu. Najčastejšie to bola jedenásťročenka v Bojnej, kam ale žiaci museli dochádzať pešo. Od roku 1955, keď získala obec autobusové spojenie s Topoľčanmi, sa chodilo na topoľčiansku jedenásťročenku. Po reforme vzdelávacej sústavy na tamojšie gymnázium, či odborné školy. školopovinné deti od šiestej triedy navštevovali základnú deväťročnú školu v Jacovciach. Tesárska škola bola pre žiakov 1.-5. ročníka, ktorí sa učili rozdelení do troch tried.
Počet žiakov však postupne klesal, v r. 1970 ich bolo 84. V roku 1981 poklesol počet žiakov na 42. v roku 1986 navštevovalo tesársku ZDŠ 30 žiakov. Pokles pôrodnosti spôsoboval však stále menšie počty žiactva. Tento jav bol na Slovensku všeobecný a v priebehu posledných rokov sa zvýraznil. Školská budova bola pre tesárskych žiakov už začiatkom deväťdesiatych rokov zbytočne veľká a tak bola v roku 1993 základná škola premiestnená do budovy materskej školy. Škola a učitelia boli v minulosti dôležitou súčasťou života obce. Popri výuke a výchove žiakov učitelia organizovali kultúrny, športový a do istej miery aj spoločenský život všetkých obyvateľov. Ich zásluhou sa rozvíjalo ochotnícke divadlo, usporiadali sa filmové predstavenia, podnikali sa spoločné výlety za poznaním okolia, športové zápasy, ba šírili aj osvetu. Učitelia usporadúvali prednášky pre dospelých o výchove detí, zdravom stravovaní, hygiene atď. Oboznamovali ľudí o aktuálnych politických otázkach a o dianí vo svete. Na sklonku tridsiatych rokov učiteľka Kováčová vlastnila ako prvá rozhlasový príjimač na baterky a umožňovala počúvanie rádia nielen žiakom, ale vo večerných hodinách aj dospelým.
Do školskej minulosti patrí aj krátka zmienka o materskej škôlke. Zamestnanosť žien si vyžiadala zriadenie aj tejto, v minulých časoch v obci neznámej ustanovizne. V októbri 1977 otvorili v Tesároch novú budovu pre materskú školu s kapacitou pre 60 detí.
Základná škola s materskou školou v súčasnosti
Základná škola Tesáre je málotriedna škola pre žiakov 1. stupňa. Od roku 1995 sídli v spoločnej budove s materskou školou. Na prízemí sa nachádza trieda materskej školy s  dvoma  pedagogickými pracovníkmi. Na poschodí sú dve triedy základnej školy a jedna počítačová učebňa. V škole pôsobia štyria pedagogickí zamestnanci a dvaja prevádzkoví pracovníci. Školu navštevuje 15 žiakov.
Materská škola sa nachádza na prízemí budovy, pozostáva z 1 triedy, ktorú navštevuje 23 detí. O deti sa starajú 2 pedagogickí a 2 nepedagogickí zamestnanci.
ZŠ a MŠ sa podieľajú na živote v obci. Spolu s obecnou samosprávou organizujú triedne schôdzky, individuálne pohovory s rodičmi, poskytovanie informácií rodičom  v  otázkach výchovy, logopédie, zdravého životného štýlu, posedenie pri príležitosti sviatkov, tvorivé dielne, výstavky, výlety, zber papiera, vystúpenia na obecných podujatiach...
Pri základne škole funguje školský klub detí Krokodílik, ktorý zabezpečuje mimoškolskú vzdelávaciu činnosť pre deti ZŠ.
Cestovný ruch
Z hľadiska cestovného ruchu obec navštevujú turisti kvôli spomínaným sakrálnym pamiatkam, kultúrnym podujatiam, parku, kaštieľu a RZ Tesáre Nové Mlyny. Obec je pre cestovný ruch atraktívna aj kvôli vodnej nádrži využívanej na rybolov.
História obce
Osídlenie územia na východnom podhorí Považského Inovca sa na základe archeologických nálezov z Jacoviec datuje pred takmer sedemtisíc rokmi.
Historický vývoj
Prvou písomnou zmienkou o obci je listina kráľa Bela IV., kde sa v roku 1265 spomína Kokošová. Z 13. a z väčšej časti 14. storočia nie sú o Tesároch priame písomné správy. Územie obce bolo pravdepodobne v prvej polovici 13. storočia začlenené do topoľčianskeho hradného panstva, ktoré sa formovalo v tomto období. Rozsiahlejšie písomné pramene pochádzajú až z poslednej dekády 14. storočia. Ďalší vývoj Tesár bol úzko spätý s osudmi topoľčianskeho hradného panstva a celého stredného Ponitria. Názov obce „Tesáre“ súvisí s tesárskym remeslom, je pravdepodobné, že v 11. storočí tu boli usadení tesári – služobníci Nitrianskeho hradu. V roku 1930 sa spomína ako Thezer, v rokoch 1920-1948 znel úradný názov Tesáre. Pomenovanie Kokošovej na začiatku 20. storočia zlúčenej s Tesármi sa odvodzuje od osobného mena  Kakaš – čo po maďarsky znamená aj kohút.
Historické budovy
Najstaršou kultúrno-historickou pamiatkou v Tesároch je Rímskokatolícky kostol sv. Martina, ktorého výstavba nie je presne známa, ale z dostupných zdrojov je naznačené, že mohol vzniknúť v období od 11. do začiatku 16. storočia. Kostol bol renovovaný v roku 1772, rozsiahla rekonštrukcia bola prevedená v roku 1972. Rozšírenie kostola prístavbou novej časti (novej lode) bolo zrealizované v roku 2004. náhľad|Kaštieľ v Kokošovej náhľad|sekvoja v parku v Kokošovej Atraktívnou pamiatkou je jednopodlažný barokovo-klasicistický kaštieľ z 2. polovice 18. storočia v lokalite Kokošová spolu s chráneným parkom. Park bol založený v prírodne krajinárskom slohu v 19. storočí a dominuje v ňom sekvoja (Sequoia gigantea) s vyše 7 metrovým obvodom kmeňa pri zemi. I keď je v súčasnosti kaštieľ v súkromnom vlastníctve, areál parku je prístupný verejnosti. Park a kaštieľ sú vyhlásené ako Národné kultúrne pamiatky. V tomto parku sa natáčala detská relácia Spievankovo 2 (v podaní Mária Podhradská a Richard Čanaky a deti), dokonca v istých pasážach je počuť aj škrekot páva, ktorý sa nachádza v areáli kaštieľa. náhľad|Kostolík sv.Jána Nepomuckého V oblasti Kokošová sa ďalej nachádza historická kaplnka zasvätená sv. Jánovi Nepomúckemu z roku 1772, na portáli kaplnky je zachovaný Šélejovský erb s menami Séllyey aliter (alias) Horváth, Šélejovci mali chorvátsky pôvod. V Kokošovej v Háji pri majetkoch kaštieľa sa tiež nachádza zabudnutá schátraná rodinná krypta z roku 1890-  majiteľov kaštieľa Lenártovcov.
V parku v centre obec sa nachádza kamenná socha Sv. Urbana, ktorý je patrónom vinohradníctva. Socha sv. Urbana súvisí s vinárskym remeslom, vinice ktoré je vidno už pri vstupe do obce obklopujú obec  a utvárajú jej celkový obce, ktorý je citeľný aj v obecnej heraldike, pretože strapec hrozna sa vyskytoval v obecnom znaku od 18.storočia. S touto tradíciou súvisí už tradičné obľúbené podujatie Vinobranie, ktoré sa koná v septembri ako oslava úrody vína.
Hlávková prietoková žila
Hlávková prietoková žila (lat. vena emissaria mastoidea) je hlavová žila, ktorá vedie krv z esovitého splavu do záhlavnej žily (vena occipitalis) alebo do zadnej ušnicovej žily (vena auricularis posterior).
Tesáre
Heraldika obce
V minulosti všetky dôležité dokumenty vydané obcou boli spečatené obecnou pečaťou. Pôvodná obecná pečať pochádza z 18. storočia. Obsahovala obecný znak – strapec hrozna s listom, sprevádzaný po bokoch klasmi a pluhovými súčasťami - lemešom a čerieslom. Kruhový nápis na tejto pečati znel: (Pecet) OSADI TESARSKEG. Aj obec Kokošová v tom čase používala podobný a na okolí rozšírený symbol, ktorý si však v 19. storočí zamenila za motív kohúta. Kohút sa viaže na niekdajšie maďarské pomenovanie obce Kakasfalva. (Kakas-maď. kohút) Na základe týchto starších predlôh bol v roku 1995 navrhnutý nový symbol obce s takouto podobou: V modrom štíte pod zlatým strapcom hrozna zlatý kohút s červenou zdrojov starej obecnej pečate. Z erbu bola odvodená aj vlajka obce Tesáre,, ktorá pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách modrej, červenej, žltej a je ukončená dvoma zástrihmi
do tretiny listu vlajky. Autorom erbu a vlajky je popredný slovenský heraldik PhDr. Ladislav Vrtel'. Erb bol schválený heraldickou komisiou pri Ministerstve vnútra SR. Po jednom storočí si tak Tesáre obnovili niekdajšiu tradíciu -obecný znak.
Hagyárosbörönd
Hagyárosbörönd je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Dietenheim
Dietenheim je mesto v krajinskom okrese Alb-Donau v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Mesto sa nachádza asi 22 km od väčšieho mesta Ulm a má 6 590 obyvateľov a rozlohu 18,76 km².
Geografia a poloha
Mesto Dietenheim sa nachádza na ceste medzi mestami Ulm a Memmingen na ľavom brehu rieky Iller.
Dietenheim susedí na severe s obcou Illerrieden, na východe s bavorským mestom Illertissen, na juhu s obcou Balzheim a na západe s obcami Wain a Schwendi, ktoré obidve sa nachádzajú už v krajinskom okrese Biberach.
Baugy (Cher)
Baugy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soňa Valentová
V roku 1967 absolvovala štúdium herectva na Vysokej škole múzických umení (VŠMU) v Bratislave, v roku 1984 vyštudovala aj televíznu réžiu.
Louis Raymond
Louis Raymond (* 1895 - † 1962) bol juhoafrický tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy v tenise patrí zlatá medaila v tenise, v mužskej dvojhre z olympijských hier v roku 1920 v Antverpách. Na grandslamových turnajoch patria medzi jeho úspechy účasť v semifinále Wimbledonu 1924 a účasť vo štvrťfinále French Championships 1927.
Juhoafrickú republiku reprezentoval aj v Davisovom pohári odohral celkovo 21 zápasov, z toho 13 v dvojhre (5 výhier, 8 prehier) a 8 v štvorhre (5 výhier, 3 prehry).
Záhlavná prietoková žila
Záhlavná prietoková žila (lat. vena emissaria occipitalis) je hlavová žila. Je pomerne ojedinelá. Spája sútok splavov (confluens sinuum) s niektorou zo záhlavných žíl a prijíma často záhlavnú medziplošnú žilu (vena diploica occipitalis).
Hlavicová prietoková žila
Hlavicová prietoková žila (lat. vena emissaria condylaris) je prietoková žila, ktorá spája esovitý splav (sinus sigmoideus) cez canalis condylaris a chrbticové žilové splete (plexus venosi vertebrales).
Súpisný znak
Súpisný znak je znak diela vytvorený z jeho vonkajších údajov alebo na základe dôkladnej analýzy jeho tématiky, ktorý určuje zaradenie daného záznamu do katalógu, bibliografickej kartotéky alebo dokumentačnej kartotéky a pod.
Uluru
Uluru (iné názvy: Ayers Rock, Oolora, The Rock, ľudovo Ayersova skala) je skalnatá vyvýšenina, ktorá vznikla eróziou a denudáciou okolitej planiny (inselberg). Tento jednoliaty arkózový útvar leží v strede austrálskeho kontinentu na domorodom území v Severnom teritóriu a Národnom parku Uluṟu-Kata Tjuṯa. Má veľké množstvo prameňov, zaplavených dier, jaskýň a starovekých malieb. Uluru je zapísané aj na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Uluru tvorí červený pieskovec z najstarších prvohôr. Jeho vek sa odhaduje na viac ako 500 miliónov rokov. Pre miestnych Aborigencov je hora posvätná. Prisťahovalci z Európy ju nazvali po sirovi Henrym Ayersovi, vtedajšom premiérovi.
Kudlovice
Kudlovice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 960 obyvateľov, z toho 470 mužov a 490 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,6 roka, ženy 39,8 roka).
Plch
Plch môže byť:
Znakovenie
Znakovenie je semiotizovanie sa a nadobúdanie znakového charakteru, fungovanie ako znak.
Trstiansky potok
Trstiansky potok je potok vo východnej časti Podunajskej pahorkatiny, preteká územím okresov Levice a Krupina. Je to pravostranný prítok Veperca a meria 8,7 km.
Pramení v Ipeľskej pahorkatine v lokalite Roveň v nadmorskej výške okolo 320 m n. m. Najprv tečie na juh, priberá prítok sprava, napája malú vodnú nádrž a pri samote Hrondín sa stáča na juhovýchod. Tečie južne od obce Hontianske Trsťany, v blízkosti ktorej priberá ľavostranný prítok (150,6 m n. m.) a pri obci Hontianske Moravce (časť Opatové Moravce) sa v nadmorskej výške 141 m n. m. vlieva do Veperca.
Červený Hrádok
Školstvo
Základná škola s materskou školou Červený Hrádok je škola pre spádové obce Nevidzany, Nemčiňany, Malé a Veľké Vozokany, prípadne Čierne Kľačany. Škola je umiestnená vo prostredí prírodného parku. Žiaci účastníkmi majstrovstiev sveta v cezpoľnom behu.
Znak rovnosti
Znak „=“ prvýkrát použil v roku 1557 Robert Recorde, ale ešte do konca 17. storočia mnohí používali aj znak dvoch zvislých čiar („obrátené rovná sa“) alebo skratky ae (z lat. aequalis - rovný) či oe.
Epidémia eboly v západnej Afrike v rokoch 2013 až 2016
Epidémia eboly v západnej Afrike v rokoch 2013 až 2016 bola epidémia eboly (presnejšie eboly vyvolanej vírusom z druhu Zaire ebolavirus), ktorá vypukla v decembri 2013 a skončila sa v roku 2016 v západnej Afrike.
Belujský potok (prítok Štiavnice)
Belujský potok je potok na juhu stredného Slovenska, tečie územím okresov Banská Štiavnica a Krupina. Je to významný pravostranný prítok Štiavnice a má dĺžku 19,5 km. Na strednom toku, pod obcou Beluj, preteká Belujskou dolinou, nad obcou Sebechleby napája rovnomennú vodnú nádrž. Na dolnom toku sa koryto výraznejšie horizontálne vlní a hlbšie sa zarezáva do podložia Ipeľskej pahorkatiny.
Epidémia eboly v západnej Afrike v rokoch 2013 až 2016
Prehľad situácie
Počtom nakazených ide o doteraz vôbec najväčšie vypuknutie eboly. Vyvola ho konkrétne druh Ebolavirusu nazývaný Ebola virus (jediný vírus z druhu Zaire ebolavirus). Prvý výskyt choroby bol v decembri 2013 v južnej Guinei (oznámený bol WHO až v marci 2014), odtiaľ sa choroba šírila do susedných dvoch krajín a sekundárne diaľkovým cestovaním aj do niekoľkých ďalších štátov (medzi nakazených v afrických krajinách sa rátajú aj nakazené osoby neskôr evakuované z postihnutých oblastí domov do európskych krajín). Celkový prehľad je k 12. októbru 2014 takýto: K 12. októbru 2014 bolo nahlásených celkovo 8997 nakazených (z toho 5006 nakazených laboratórne potvrdených) a z týchto 8997 zomrelo 4493 osôb (čo je smrtnosť 50 %).
Symptómy choroby
V epidémii bol k 14. septembru (teda po 9 mesiacoch trvania od vypuknutia choroby) hlásený takýto výskyt symptómov: horúčka (87 %), únava (76 %), nechutenstvo (64 %), zvracanie (67,6 %), hnačka (66 %), bolesti hlavy (53 %), bolesti brucha (44 %), bolesti svalov (39 %), bolesti kĺbov (39 %), bolesti hrude (37 %), kašeľ (30 %), ťažkosti s dýchaním (23 %), ťažkosti pri prehĺtaní (33 %), zápal spojoviek (21 %), bolesti hrdla (22 %), zmätenosť (13 %), čkanie (11 %), žltačka (10 %). Ostatné symptómy sa vyskytli u menej než 10 % pacientov, vrátane vyrážky (6 %). . O symptómoch pozri aj článok choroba vyvolaná vírusom Ebola.
Belujský potok (prítok Štiavnice)
Prameň: v Štiavnických vrchoch, v podcelku Sitnianska vrchovina, na južnom úpätí Sitna (1 009,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 460 m n. m.
Epidémia eboly v západnej Afrike v rokoch 2013 až 2016
Reakcie na epidémiu
Rôzne štáty (napr. Austrália, Kanada, Čína, Kanada, Francúzsko, Kuba, Nemecko, USA, Spojené kráľovstvo, Česko) a medzinárodné organizácie darovali finančné a iné prostriedky na pomoc v boji proti epidémii. Napríklad EÚ boju proti chorobe venovala 150 miliónov EUR a Hospodárske spoločenstvo západoafrických štátov 250 000 USD.
Kamenistý potok
Kamenistý potok môže byť:
Stanislav Procházka
Stanislav Procházka môže byť:
Belujský potok (prítok Štiavnice)
Smer toku: po obec Sebechleby viac-menej na juhojuhovýchod, odtiaľ na juh až juhojuhozápad
Geomorfologické celky: 1.Štiavnické vrchy, podcelky Sitnianska vrchovina a Sitnianske predhorie, časť Prenčovská kotlina, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina
Prítoky: sprava Viničný potok a Klastavský potok, zľava nemá významnejšie prítoky
Ústie: do Štiavnice pri obci Hontianske Tesáre v nadmorskej výške 147,5 m n. m.
Obce: Beluj, Sebechleby a Šipice
FC St. Gallen
FC St. Gallen je švajčiarsky futbalový klub so sídlom v meste St. Gallen. Bol založený 19. apríla 1879 a je najstarším existujúcim švajčiarskym futbalovým klubom. Napriek tomu je menej úspešný, nakoľko iba v dvoch sezónach vyhral najvyššiu domácu ligu a väčšinou sa umiestňuje až v druhej polovici tabuľky. Počas posledného desaťročia sila klubu neustále klesala; nakoniec dvakrát vypadol z najvyššej ligy, ale vždy sa do nej dokázal vrátiť. Momentálne hráva Švajčiarsku superligu po tom ako do nej postúpil v sezóne 2011/2012 po víťazstve v druhej najvyššej švajčiarskej Challenge League.
Domáce zápasy hrá na štadióne Kybunpark, ktorý má kapacitu 19 455 miest. Štadión sa nachádza na západe mesta a nahradil starší štadión Espenmoss stadium, ktorý sa nachádzal na východe.
FC St. Gallen v európskych súťažiach
zdroj: kassiesa.net
Bayerova
Bayerova je prírodná rezervácia ev. č. 612 severne od obce Křtiny v okrese Blansko. Oblasť spravuje AOPK Brno. Pár desiatok metrov od rezervácie sa nachádza Arborétum Křtiny.
Predmetom ochrany sú dubovobukové a bukové porasty s prímesou jedle nachádzajúce sa na ľavom svahu Křtinského potoka.
Na území rezervácie sa nachádza pamätník Augusta Bayera, profesora vtedajšej lesníckej fakulty Vysokej školy poľnohospodárskej v Brne.
La Celle-sous-Montmirail
La Celle-sous-Montmirail je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hair (pieseň, Lady Gaga)
"Hair" je pieseň americkej speváčky Lady Gaga z jej druhého štúdiového albumu Born This Way (2011). Napísala a produkovala ho Gaga a RedOne, Pieseň "Hair" vyšla digitálne dňa 16. mája 2011 ako propagačný singel z albumu.
O piesni
Je to dance popová skladba s prvkami elektronického rocku. Gaga svoje vlasy analogicky prirovnáva ku slobode a voľnosti. V piesni zaznie saxofón v podaní Clarence Clemonsa (tiež The Edge of Glory).
Recenzie
Pieseň získala väčšinou kladné recenzie od kritikov. Matthew Perpetua ju nazval "inšpirujúcou" a žartovne dodal, že z piesne sa stane "hymna kaderníckych salónov".
Mézeray
Mézeray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hahót
Hahót je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Nagykanizsa.
Má rozlohu 3901 ha a žije tu 1167 obyvateľov (2007).
Veľký Kostol
Veľký Kostol je skalná veža lichobežníkového tvaru. Leží v Prostrednom hrebeni poniže Prostredného hrotu.
Topografia
Od Malého Kostola (2095,4 m)  ho oddeľuje Zadná Bránička, od Chmúrnej veže (2257,9 m) zasa Bránička. Smerom od Bráničky však ešte rozoznávame Kopu a Vežu Veľkého Kostola. Na JZ smerom do Veľkej Studenej doliny spadá elegantnou, asi 65-metrovou stenou.
Pár zaujímavých výstupov
Pár ciest (obťažnosti cca IV) vedie aj SV stenou zo strany Malej Studenej doliny.
Kamenný potok (prítok Myslavského potoka)
Kamenný potok je potok v Above, preteká západnou časťou mesta Košice, cez okresy Košice I a Košice II. Je to ľavostranný prítok Myslavského potoka, meria 4,1 km a je tokom VI. rádu.
Pramení vo Volovských vrchoch, v podcelku Kojšovská hoľa, na juhovýchodnom svahu Kamenného hrbu v nadmorskej výške približne  Od prameňa tečie spočiatku severojužným smerom, zľava priberá krátky prítok  a preteká západnou časťou Košického lesa. Následne sa stáča juhojuhovýchodným smerom, priberá ľavostranný prítok vznikajúci juhozápadne od kóty 513,0 m, vstupuje do Košickej kotliny, do podcelku Medzevská pahorkatina a preteká chatovou osadou Girbeš. Na dolnom toku preteká okrajovo intravilánom mestskej časti Myslava, na krátkom úseku tečie smerom na juh a podteká Myslavskú cestu a severozápadne od jej centra ústi v nadmorskej výške cca do Myslavského potoka.
Židia v Spojených štátoch
Židia v Spojených štátoch amerických tvoria prvú alebo druhú najväčšiu židovskú komunitu na svete (v závislosti na štatistických metódach a rozdielnych dátach). Židovská komunita v Spojených štátoch sa skladá predovšetkým z aškenázskych Židov, ktorí emigrovali zo strednej a východnej Európy, a ich potomkov narodených v Spojených štátoch. Náleží do nej však aj menšie množstvo starších komunít sefardských Židov, ktorých korene siahajú na Pyrenejský polostrov (Španielsko, Portugalsko) a severnú Afriku, mizražskí Židia (z Blízkeho východu, Kaukazu a strednej Ázie), rovnako ako malé množstvo etiópskych, indických, čínskych Židov a mnoho ďalších.
Židovská komunita v Spojených štátoch je ukážkou rozmanitých kultúrnych tradícii a národov, rovnako ako ukážkou celého spektra denominácií judaizmu, počnúc ultraortodoxnými charedim po celkom sekulárne komunity.
Salvianus
Salvianus (asi 400 – 470) bol kresťanský spisovateľ žijúci v období zániku Západorímskej ríše v Galii, narodený možno v Kolíne. Jeho dielo je silne poznačené problémami, s ktorými sa Galia v dobe rozpadu rímskej moci potýkala, a pokúša sa riešiť naliehavé otázky, ktoré so sebou prináša prienik barbarských Germánov do zanikajúceho impéria.
Židia v Spojených štátoch
Príchod Židov a osídľovanie USA (do r. 1881)
náhľad|vľavo|Rozširovanie židovského obyvateľstva v 13 britských severoamerických kolóniách Prví Židia sa na územie dnešných Spojených štátov objavujú s holandskými osadníkmi roku 1654, ktorí tu zakladajú Nový Amsterdam. Išlo o celkom 23 sefardských židovských rodín využívajúcich náboženskú toleranciu v holandských kolóniách. Do roku 1830 mal Charleston v Južnej Karolíne viac Židov než ktorékoľvek iné mesto v severnej Amerike. Potom túto pozíciu prebral New York, ktorý si ju udržal dodnes. Začiatkom 18. storočia začína z Európy migrovať stále viac Aškenázov, a to hlavne z Nemecka a Poľska. Už v prvej polovici storočia (1730) získavajú majoritné postavenie, ale aj naďalej zostáva dominantnou liturgiou tá sefardská.
Salvianus
Život
Salvianus, ako sa zdá, pochádzal z kresťanského prostredia, z bohatej rodiny, ktorá sa postarala o jeho vzdelanie podľa rímskych štandardov v meste Treves. Oženil sa s ženou menom Palladia, dcérou pohanských rodičov Hypatia a Quiety. Keď presvedčil svoju manželku, aby sa spolu utiahli do vzdialeného kláštora, ktorý musel byť takmer s istotou ten, ktorý založil svätý Honoratus v Lerins, vzťahy so svokrovcami sa výrazne zhoršili. Dve časti rodiny obnovili kontakt až po tom, ako sa aj Hypatius stal kresťanom. Salvianus mu napísal cituplný list, v ktorom od svojho svokra v menej celej svojej rodiny žiadal obnovenie starých vzťahov.
Práve v Lerins sa Salvianus zoznámil s niekoľkými významnými osobami kresťanskej cirkvi – Honoratom (zomrel roku 429), Hilariom z Arles (zomrel roku 449) a Eucheriom z Lyonu (zomrel roku 449). O prvom z menovaných dokonca napísal životopis. Po nejakú dobu bol učiteľom dvoch Eucheriových synov, Salonia a Verana. Práve Saloniovi, budúcemu biskupovi v Ženeve, sú venované obe dochované Salvianove spisy.
Židia v Spojených štátoch
Príchod Židov a osídľovanie USA (do r. 1881)
Integráciou do novo vznikajúcej spoločnosti dochádza k ústupu pôvodných jazykov imigrantov (nemčina, jidiš, španielčina, ladino), ktoré nahradzuje angličtina. V kontraste s touto integráciou dochádza k posiľovaniu židovskej identity. Dochádza k zakladaniu synagóg (prvá založená v New Yorku roku 1729) a židovských škôl (prvá založená v New Yorku roku 1755).
Salvianus
Život
Pravdepodobne okolo roku 430, kedy vznikol Hilariov Život svätého Honorata (Vita Honorati), v ktorom sa spomína už ako kňaz, odišiel Salvianus do Marseille, kde žil až do svojej smrti. Okolnosti a presný dátum jeho smrti nie sú presne známe.
Židia v Spojených štátoch
Príchod Židov a osídľovanie USA (do r. 1881)
Ku koncu 18. storočia sa v Spojených štátoch nachádzalo 1 600 Židov. Tento počet sa v následujúcom storočí takmer zostonásobil (v rokoch 1820 – 1880 sa zvýšil z 2 700 na 250 000). Väčšina z prisťahovalcov pochádzala z civilizačne vyspelých oblastí (prevažne nemecky hovoriacich krajín). Začalo ponemčovanie kultúry a začala transformácia ortodoxného judaizmu na reformný. Ideológiu reformného hnutia definoval tzv. Pittsburský program (1855).
Salvianus
Dielo
Zo Salvianovej tvorby sa dochovali dva spisy – De gubernatione Dei (O božom riadení, 8 kníh) a Ad ecclesiam (K cirkvi, 4 knihy) – a súbor deviatich listov osobnej korešpondencie. Obe väčšie diela sú významné ako doklad života v rímskej Galii v 5. storočí, v dobe, kedy bola provincia vystavená silnejúcim útokom barbarov.
Židia v Spojených štátoch
Príchod Židov a osídľovanie USA (do r. 1881)
Rozširovanie územia so židovskou populáciou súvisí s intenzívnou imigráciou, ktorá začína v 40. rokoch 19. storočia. Židovské komunity sa novo objavujú v oblasti Veľkých jazier (Chicago, Cincinnati, Cleveland, Detroit, Milwaukee), Kalifornia (San Francisco). Hlavným jadrom však aj naďalej zostáva severovýchodný pobrežný pás s mestami New York, Philadelphia, Baltimore a Boston. Zhruba od polovice 19. storočia sa začína zvyšovať sociálny status Židov (predtým niekoľko obchodníkov, priemyselníkov, lekárov, ale predovšetkým potulných kupcov), ktorí sa začínajú zameriavať na finančníctvo a podnikanie. náhľad|„Skry ma v tieni tvojich krídel“ [[Kniha žalmov|Žalm 17:8. Americkí Židia vítajú s otvorenou náručou svojich východoeurópskych bratov. Naivná maľba. Rané 20. storočie]]
Príliv imigrantov z východnej Európy (1881 – 1914)
Po atentáte na ruského cára Alexandra II. (1881) začala séria neľútostných pogromov. Reakciou na ne bola emigrácia, do tej doby nebývalého rozmeru, kedy 85 % emigrantov malo za cieľ práve Spojené štáty. Tento príliv imigrantov z východnej Európy znamenal zmenu podielu židovského obyvateľstva na celkovej populácii z 0,5 % na 3,4 %. V absolútnych číslach znamenala táto migrácia medzi rokmi 1880 až 1914 vzrast počtu židovského obyvateľstva z 25 012 na 3 300 000. Títo Židia však na rozdiel od imigrantov z prvej polovice 19. storočia pochádzali z chudobných pomerov východnej Európy, hovorili jidiš a hlásili sa k ortodoxnému judaizmu, alebo chasidizmu.
Židia v tomto období takmer ovládli odevný priemysel, kedy sa pôvodne zo šičov a šičiek stali majiteľmi a už roku 1888 patrilo Židom 234 z celkových 241 odevných dielní v New Yorku. Keď sa v roku 1913 stal odevný priemysel hlavným priemyselným odvetvím New Yorku, nachádzalo sa tu 16 552 továrni a dielní, zamestnávajúcich na 312 tisíc pracovníkov, a všetky patrili židovským majiteľom. Ich vlastnosti a predovšetkým dôraz na vzdelanie viedol k tomu, že sa už takmer po pätnástich rokoch sťahovali do lepších štvrtí a následujúce generácie sa už radili medzi strednú triedu pracujúcu v terciárnom sektore priemyslu. Zmena sociálneho postavenia sa odrážala aj v zmenách, ktoré nastali v rámci židovskej komunity, kedy ortodoxné synagógy svojim počtom prekonali reformné. náhľad|vľavo|Hustota zaľudnenia židovskej populácie, [[1930]] V tomto období tiež zosilneli antisemitské tendencie, začínajúce v 90. rokoch 19. storočia, (napr. zákazom vstupu do vybraných hotelov a klubov, vylúčenie z viac druhov zamestnaní atp.) vyvrcholili rôznymi diskriminačnými opatreniami v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Svojim rozsahom však nedosiahla rozsahu ako inde vo svete.
Medzivojnové obdobie
Situácia po 1. svetovej vojne sa v USA mení. Spojené štáty sa stávajú izolacionistickou krajinou a snahou je zaistiť prevahu „bieleho“ protestantského obyvateľstva. V 20. rokoch sú prijaté tri prisťahovalecké zákony, stanovujúce ročné kvóty pre príjem prisťahovalcov. Prijatie týchto zákonov znamenalo tragédiu pre Židov z východnej Európy, ktorí tak stratili možnosť útočišťa. Tieto kroky mali za dôsledok vzrast významu britského mandátu Palestína, ako nového cieľa imigrácie európskych Židov. V polovici 20. rokov imigrácia do Palestíny prevýšila imigráciu do USA.
Vývoj po 2. svetovej vojne
Po druhej svetovej vojne sa stáva židovská obec v USA najdôležitejším centrom židovského národa a snaží sa pomáhať tým, ktorí prežili holokaust. V povojnovom období je tiež príznačný rast obľuby sionizmu a hlavne potom vo forme finančnej pomoci novému štátu. Podpora Izraelu zo strany USA je do dnešnej doby značná a to najmä vďaka silnej lobby, ktorá vznikla už zrodením nového židovského štátu, ktorý bol americkými Židmi vítaný.
Populácia
350px|náhľad|Židovská populácia v USA, [[2000]] Údaje o populácii sa líšia v závislosti na tom, či počítame Židov podľa halachistických pravidiel či nie. V prvom prípade sa v roku 2001 v USA nachádzali 4 milióny vyznávačov judaizmu (t. j.1,4 % celkovej populácie USA). V druhom prípade sa tu nachádza približne 7 miliónov Židov (t. j. 2,5 % populácie). Podľa údajov Jewish Agency pre rok 2007 je v Izraeli 5,4 miliónov Židov (40,9 % svetového židovstva), zatiaľ čo v USA 5,3 miliónov (40,2 %). Údaje Jewish Agency pre Izrael však zahrňujú aj tých, ktorí podľa halachy Židmi niesu, zatiaľ čo odhady pre USA takéto osoby nezahŕňajú.
Aktuálnejší veľký demografický prieskum, uverejnený v American Jewish Yearbook 2006, uvádza 6,4 miliónov amerických Židov (t. j. 2,1 % celkovej populácie). Toto číslo je omnoho väčšie, než vyšlo v predchádzajúcom veľkom populačnom prieskume, zorganizovanom v rokoch 2000 – 2001, ktorý uvádzal 5,2 miliónov Židov. Štúdie Steinhardt Social Reseach Institute na Brandei University predkladá dôkaz, ktorý dokazuje, že obe čísla podhodnocujú aktuálny stav amerického židovstva, ktoré sa pohybuje v rozmedzí 7 – 7,4 miliónov.
Medzi desať miest s najväčšou židovskou populáciou patrí:
Židia sa v Spojených štátoch usídľovali hlavne vo veľkých mestách a v ich okolí. Aškenázi, ktorí sú v súčasnosti majoritnou skupinou amerického židovstva sa po prvýkrát usadili na severovýchode a stredozápade, ale v uplynulých desaťročiach je zaznamenané usadzovanie na juhu a západe. Tieto metropolitné oblasti sú v zostupnom poradí oblasti s najväčšou židovskou populáciou: náhľad|Synagóga Wilshire Boulevard, Los Angeles
Hoci je New York v absolútnych číslach druhé najväčšie židovské centrum na svete, po metropolitnej oblasti Guš Dan v Izraeli, v relatívnych číslach ho predstihlo Miami, ktoré má v pomere k celkovej populácii 9,9 % židovského obyvateľstva oproti 9,3 %, ktoré má New York. Niekoľko ďalších miest prekračuje 5 % pomer na celkovom obyvateľstve. Patrí medzi nich: Cleveland, Baltimore a St. Louis. Hlavnými centrami sú už po dlhú dobu Miami a Los Angeles. Medzi menšie, ale rastúce mestá sa radí: Houston, Dallas, Phoenix, Charlotte a hlavne potom Atlanta a Las Vegas. V mnohých metropolitných oblastiach žije väčšina židovských rodín v prímestských oblastiach. Napríklad v Detroite, je väčšina židovskej populácie koncentrovaná v predmestskej Oakland County.
náhľad|vľavo|Synagóga Emanu, San Francisco Židovskí Texasania sú súčasťou histórie Texasu od čias, kedy prví európski osadníci prišli začiatkom 16. storočia. K roku 1990 bolo v Texase 108 000 vyznavačov judaizmu.
Izraelská komunita je v USA menej rozptýlená. Štyri hlavné izraelské komunity sa nachádzajú v Los Angeles (približne 150 000), New York (162 000), Miami (105 000) a Chicago (50 000).
Imigranti zo Sovietskeho zväzu začali prichádzať po prijatí Jackson-Vanikovho zákona zo 70. rokov a sú hojne koncentrovaní v mestách New York, Houston, Dallas, San Francisco, Baltimore, Los Angeles a v mnohých ďalších, hoci ruských Židov možno nájsť po celých Spojených štátoch aj v malých židovských komunitách.
Iránskí Židia začali do Spojených štátov vo veľkom prichádzať koncom 70. rokov pred Islamskou revolúciou a väčšina z nich sa usadila v Los Angeles a v Great Neck na Long Islande. Väčšina Buchárskych Židov prišla po rozpade ZSSR do New Yorku, Atlanty, Arizony, atď.
Podľa National Jewish Population Survey má 4,3 miliónov amerických Židov nejaký druh silného prepojenia so židovskou komunitou, či už náboženský alebo kultúrny.
Asimilácia a populačné zmeny
Významným a kontroverzným problémom americkej židovskej komunity je asimilácia, najmä potom jav, vyskytujúci sa stále častejšie a to zmiešané manželstvá. Počas rokov 1950 až 2000 vzrástla miera zmiešaných manželstiev zo 6 % na 40 – 50 %. Prispenie k rozširujúcej asimilácii je prisudzované tým samým sociálnym a kultúrnym vlastnostiam Spojených štátov, ktoré vytvorili vhodné podmienky pre neobyčajný ekonomický, politický a spoločenský úspech a vzostup americkej židovskej komunity. Zatiaľ čo niektorí Židia niesu proti zmiešaným manželstvám, mnoho členov židovskej komunity začína byť znepokojených týmto javom a domnieva sa, že väčšia miera zmiešaných manželstiev by mohla znamenať konečné vymiznutie a asimiláciu americkej židovskej komunity.
Počas rokov 1950 až 2000 vzrástla miera zmiešaných manželstiev z 6 % na 40 – 50 %. Len 33 % párov, ktoré uzavreli zmiešané manželstvo navyše vychováva svoje deti podľa judaizmu. Tento jav, v kombinácii s pomerne nízkou mierou pôrodnosti v židovskej komunite vedie k 5 % poklesu židovskej populácie v USA v 90. rokoch. Okrem toho je židovská populácia voči celkovej americkej populácii priemerne nepatrne staršia.
Navzdory tomu, že len 33 % párov zmiešaných manželstiev vychováva svoje deti podľa judaizmu, je bežnejšie, že tak činia v oblastiach s väčšou mierou židovskej populácie, ako napr. v oblastiach miest New York, Boston, Los Angeles, Philadelphia, Detroit, Baltimore-Washington, Chicago, a Cleveland, ktoré majú najväčší pomer židovského obyvateľstva. Jedna štúdia dokladá, že v oblasti Bostonu je 60 % detí zo zmiešaných manželstiev vychovávaných ako Židia, čo vyvoláva dojem, že zmiešané manželstvá prispievajú na raste počtu Židov. Rovnako tak niektoré deti zo zmiešaných manželstiev znovuobjavia a príjmu svoje židovské korene, keď sa oženia (vydajú) a majú deti.
V kontraste s pokračujúcimi tendenciami asimilácie, zaznamenali niektoré komunity amerického židovstva (predovšetkým ortodoxné) vzrast pôrodnosti a úbytok zmiešaných sobášov a zároveň celkový rast komunity. Pomer ortodoxných Židov v USA vzrástol od roku 1971 z 11 % na 21 % k roku 2000, zatiaľ čo celkový počet Židov sa znižuje.
V roku 2000 bolo medzi americkými Židmi 360 000 ultraortodoxných charedim Židov (7,2 % z celkového počtu). Pre rok 2006 sa odhadovalo číslo 468 000 (t. j. 9,4 %).
Zhruba polovica americkej židovskej populácie sa považuje za zbožnú. Z tejto populácie zhruba 2 831 000 zbožných Židov je 92 % „bielych“, 5 % hispánskych (predovšetkým argentínski aškenázi), 1 % ázijských (prevažne buchárovia a Iránci), 1 % negroidných a 1 % ostatných (mulati, atď.).
Jamníček
Jamníček je názov dvoch potokov na Slovensku:
Židia v Spojených štátoch
Náboženstvo
Judaizmus je v Spojených štátoch veľmi rozmanitý a možno tu nájsť niekoľko jeho prúdov. Z celkového počtu židovskej populácie sa 4,3 milióny označilo ako „silno zapojených“ do židovského života či už dennými modlitbami či zapaľovaním chanukových svieci. V USA prevláda reformný judaizmus s 38 %, nasledovaný konzervatívnym s 33 %, ortodoxným s 22 %, rekonštruktívnym 2 % a 5 % patrí ďalším denomináciám. Viac Židov je zbožných na severovýchode a stredozápade, oproti juhu a západu USA.
Vzdelanie
thumb|Tigert Hall na University of Florida Ako už bolo povedané, Židia vždy kládli veľký dôraz na vzdelanie, vďaka ktroému nastal ich spoločenský vzostup. Zo všetkých imigrantských skupín to boli práve Židia, ktorí uprednostňovali vzdelanie najviac. V súčasnosti možno po celej krajine nájsť celú radu židovských škôl (prvá založená v New Yorku roku 1755) a ješiv. Jednotlivé kongregácie ďalej ponúkajú štúdium židovskej kultúry a hebrejčiny ako doplňujúce štúdium. Väčšina židovských študentov školského veku však študuje na štátnych školách.
Do 50. rokov platili kvóty (numerus clausus) pre židovských študentov na mnohých univerzitách (vrátane Harvardu), ktoré obmedzovali prístup Židov k vzdelaniu. Pre profesorov nebola situácia lepšia. Pred rokom 1945 bolo len niekoľko málo židovským profesorom umožnené vyučovať na elitných univerzitách.
Dnes už niesu americkí Židia vystavení diskriminácii ako tomu bolo skôr. K roku 1986 bola tretina prezidentov vysokoškolských klubov na Harvarde Židia. Podľa prieskumu potom tvorí židovské študentstvo plnú pätinu všetkých študentov najprominentnejších univerzít:
Jedlo
thumb|Lox (údený losos) a bagel Americká mainstreamová kultúra v minulosti prijala mnoho prvkov aškenázskej židovskej kuchyne. Medzi tieto adoptované jedla a pokrmy patrí napríklad bagel, lox (údený losos) či pastrani. Tieto jedla boli prijaté newyorskou kultúrou a následne sa šírili po celých Spojených štátoch.
Jazyk
Takmer všetci americkí Židia sú dnes rodnými anglickými hovoriacimi. Množstvo ďalších jazykov sa používa v niektorých židovských komunitách. Mnoho amerických chasidov začína hovoriť jidiš. Jidiš bol v minulosti hlavným jazykom židovských emigrantov zo strednej a východnej Európy. Tento jazyk ovplyvnil americkú angličtinu natoľko, že z neho prevzala množstvo slov, medzi ktoré patria napríklad: chutzpah („drzosť“, „guráž“), nosh („bašta“), schlep („pokaziť“), schmuck („hlupák“, doslova „penis“).
Iránska židovská komunita v Spojených štátoch, ktorá je najpočetnejšia v Los Angeles a Beverly Hills v Kalifornii, hovorí doma a v synagóge prevažne perzsky. Na perzštinu nezabúdajú a vydávajú aj vlastné noviny v perzštine. Iránski Židia sa usídľujú tiež vo východných častiach New Yorku, ako je Kew Gardens a Great Neck na ostrove Long Island.
Mnoho imigrantév z Ruska a Ukrajiny má za svoj hlavný jazyk ruštinu a mnohé komunity využívajú vo verejnom živote a obchode hlavne ruštinu, ako napríklad v Brighton Beach v New Yorku.
Americkí buchárski Židia hovoria buchárčinov (dialektom perzštiny) a rusky. Publikujú svoje vlastné noviny – Bukharian Times – a mnoho ich žije v newyorskej štvrti Queens. Mnoho buchárcov žije v Arizone, Miami, Floride a v oblastiach južnej Kalifornie ako napr. v San Diegu.
Hebrejčina je jazyk väčšiny židovskej náboženskej literatúry, ako je Tanach a Sidur. Moderná hebrejčina je zároveň oficiálnym jazykom štátu Izrael, čo mnohých povzbudzuje, aby si ju vybrali ako svoj druhý jazyk.
V hŕstke starších európskych židovských imigrantských komunít sa hovorí jazykom ladino.
Americká židovská literatúra
Akokoľvek americkí Židia prispeli americkej kultúre a americkému umeniu ako celku, ich postavenie v literatúre je do značnej miery špecifické. V ich dielach je skúmaná skúsenosť byť Židom, hlavne potom Židom v Amerike a konflikt sekulárnej spoločnosti a židovskej histórie. Do skupiny takýchto autorov patria Philip Roth, Saul Bellow, Chaim Potok, Leon Uris, Herman Wouk, Cynthia Ozick a Bernard Malamud. Mladší autori (napr. Paul Auster, Lisa Crystal Carver, Allegra Goodman, Gary Shteyngart, Michael Chabon a Jonathan Safran Foer) okrem týchto tém navyše skúmajú holocaust.
Slávni americkí Židia
náhľad|upright|[[Adrien Brody]] náhľad|upright|[[Woody Allen]]
Populárna scéna
Mnoho jednotlivcov má veľký podiel na obohatenie americkej populárnej scény. Mnoho hercov a umelcov je židovského pôvodu. Počnúc prvou kovbojovou hviezdou Broncho Billy Anderson, po klasické hollywoodské filmové hviezdy ako sú Lauren Bacall, Kirk Douglas, Tony Curtis, a pokračujúc cez súčasných známych hercov a herečky ako sú napríklad Sarah Michelle Gellar, Winona Ryder, Alicia Silverstone, Natalie Portman, Sarah Jessica Parker, Kate Hudson, Scarlett Johanssonová, Zac Efron, Evan Rachel Wood, Adrien Brody, Lisa Kudrow, Ben Stiller, Adam Sandler, Jerry Seinfeld, Larry David, Bahar Soomekh, Sara Paxton, Jake Gyllenhaal a Maggie Gyllenhaal. Mnoho hollywoodských filmových magnátov je židovského pôvodu ako napríklad Samuel Goldwyn, Louis B. Mayer, William Fox, Jesse L. Lasky, Carl Laemmle, Marcus Loew, Adolph Zukor, a tiež bratia Warnerovi (Warner Brothers). Tradičnou židovskou doménou je tiež americká komédia, v ktorej možno nájsť hercov vrátane bratov Marxkových, ďalej potom Milton Berle, Bea Arthur, Mel Brooks, Woody Allen, Joan Rivers a Gilda Radner. Medzi židovských spisovateľov patrí napríklad J. D. Salinger, Joseph Heller, E.L. Doctorow, Lillian Hellman, Allen Ginsberg, Isaac Asimov a Harlan Ellison.
Štátna správa a armáda
Do senátu bolo od roku 1845 zvolených 29 Židov vrátane následujúcich súčasných senátorov: Chuck Schumer (D-NY), Frank Lautenberg (D-NJ), Arlen Specter (R-PA), Norm Coleman (R-MN), Russ Feingold a Herb Kohl (both D-WI), Barbara Boxer a Dianne Feinstein (obidve D-CA), Carl Levin (D-MI), Ron Wyden (D-OR), a Joe Lieberman (Nezávislý-CT). V roku 2007 počet židovských senátorov vzrástol po doplnení senátorov: Bernie Sanders (I-VT) a Ben Cardin (D-MD), na 13. 7 Židov bolo menovaných do Vrchného súdu.
Šestnástim americkým židom bola udelená Medaila cti. Judah P. Benjamin bol členom konfederačného kabinetu.
Veda, obchod, akademické kruhy
Aškenázskí Židia znamenali veľký prínos vede, ekonómii a ďalším humanitným odborom. Z celkového počtu Nobelových cien udelených Američanom ich 37 % patrí americkým Židom a z celkového počtu udeleného prestížneho ocenenia John Bates Clark Medal (americká obdoba Nobelovej ceny pre ekonómiu) ich patrí americkým Židom 71 %.
Roscommon (grófstvo)
Roscommon je írske grófstvo. Nachádza sa v írskom vnútrozemí v provincii Connacht. Podľa sčítania uskutočneného v roku 2011 má grófstvo 64 065 obyvateľov. Počet obyvateľov dosiahol svoj vrchol v roku 1841, keď v grófstve Roscommon žilo 253 591 obyvateľov, približne štvornásobok dnešného počtu. Sídlom grófstva je mesto Roscommon s necelými šiestimi tisícmi obyvateľov, kým v najväčšom meste - Athlone - žije niečo vyše 20-tisíc ľudí.
Geografia
Grófstvo Roscommon leží v stredozápadnom Írsku, je to vnútrozemské grófstvo. Je 9. najväčšie z 32 írskych grófstiev a zároveň podľa počtu obyvateľov je piate najmenšie grófstvo pre nízku hustotu obyvateľstva.
Roscommon susedí so siedmimi grófstvami: s grófstvom Sligo na severe, s grófstvom Leitrim na severovýchode, s grófstvami Longford a Westmeath na východe, s grófstvom Offaly na juhu, s grófstvom Galway na juhozápade a Mayo na západe. Po východnej hranici grófstva preteká rieka Shannon, po západných zas rieka Suck, ľavostranný prítok Shannon.
Írčina
Podľa sčítania 2011 z populácie staršej ako 3 roky (61 243 ľudí) ovládalo írčinu 43,9 % (26 875 obyvateľov). Niečo vyše štvrtina z nich (28,6 % – 7 679) írčinu používa iba v školstve, kde je vyučovanie írčiny povinné.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2010
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2010 boli v poradí 44. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová asociácia (ABASU). Konali sa v meste Neiva, v Kolumbii v dňoch od 26.31. júla 2010, za účasti 8 tímov. Kolumbia bola organizátorom juhoamerického šampionátu mužov piatykrát, keď predtým hostila toto podujatie v rokoch 1955, 1973, 1976 a 1985. Zápasy sa hrali v aréne Coliseo Álvaro Sánchez Silva. Svoj osemnásty titul získala 🇧🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇦🇷.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2011, ktoré organizovala Argentína. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Zároveň sa 3 najlepšie družstvá kvalifikovali aj na Panamerické hry 2011 v Guadalajare.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Iža
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Iža v okrese Komárno.
Pavel Trávníček
Pavel Trávníček (* 26. október 1950, Konice, Česko) je český herec, moderátor, dabér a divadelný režisér. V Česku i v zahraničí je známy svojou úlohou princa vo filmovej rozprávke Tři oříšky pro Popelku.