cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anton Špiesz
Životopis
Detstvo strávil v Malackách, kde v roku 1949 zmaturoval na tamojšom gymnáziu. Po maturite študoval históriu na Univerzite Komenského v Bratislave. Po nadobudnutí vysokoškolského vzdelania pracoval v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied v Bratislave. Publikačne bol veľmi činný, napísal mnoho odborných článkov a vydal niekoľko kníh týkajúcich sa hospodárskych dejín Slovenska.
Už v roku 1961 vyšla jeho prvá práca Manufaktúrne obdobie na Slovensku 1725-1825. V roku 1972 nasledovala kniha Remeslo na Slovensku v období existencie cechov . Dokumenty Štatúty bratislavských cechov vyšli v roku 1978. Knihu Slobodné kráľovské mestá na Slovensku v rokoch 1680-1780 vydal v roku 1983. V tom istom roku vyšla aj jeho kniha Remeslá, cechy a manufaktúry na Slovensku. ''Bratislava v 18. storočí'' bola vydaná v roku 1987. Dejiny Slovenska na ceste k sebauvedomovaniu vyšli v roku 1992. Nedožil sa vydania knihy Bratislava v stredoveku  (2001), ktorej bol spoluautorom. Čitateľ sa z nej môže dozvedieť ako vyzeralo terajšie hlavné mesto Slovenskej republiky v stredoveku. Ďalšou knihou vydanou po Špieszovej smrti sú Ilustrované dejiny Slovenska, kde sa opisuje vývoj dejín Slovenska od príchodu Slovanov až do roku 1989. Je to publikácia, ktorá v prvej polovici deväťdesiatych rokov vyšla už dvakrát pod názvom Dejiny Slovenska / Na ceste k sebauvedomeniu. Autorské práva sú na nej označené použitie symbolu © do rokov 1992 a 1992 (dedičia). Vo vydavateľstve Perfekt, vyšla v roku 2000 s doslovom a výberom fotografií Dušanom Čaplovičom. Novým vydaním tejto knihy sa poskytla čitateľovi možnosť, získať na malej ploche informácie o všetkom, čo bolo v slovenských národných dejinách dôležité. Atraktivitu titulu zvyšuje pôsobivá grafická úprava s vyše tristo farebnými i čiernobielymi ilustráciami. Kniha sa používala na stredných školách ako učebnica dejín.
Dr. Anton Špiesz vystupoval so svojimi odbornými prednáškami na rôznych sympóziách doma i v zahraničí. V roku 1990 bola Dr. Špieszovi udelená Cena hlavného mesta SR Bratislavy za celoživotnú prácu v oblasti dejín.
Dr. Špiesz navštevoval aj zahraničné archívy, kde získaval materiál pre svoje práce. Pri takejto návšteve archívov vo Viedni v roku 1993 náhle zomrel. Pochovaný je na Martinskom cintoríne v Bratislave.
Bratislavské mestské zastupiteľstvo vydalo v roku 2003 Všeobecne záväzné nariadenie hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy č. 5/2003 z 11. decembra 2003 o určení názvov novovzniknutých ulíc v mestských častiach hlavného mesta Slovenskej republiky, ktorým jednu z ulíc mestskej časti Karlova Ves nazvalo Špieszova ulica.
V roku 2008 obdržal štátne vyznamenanie Pribinov kríž I. triedy, udelený in memoriam za významné zásluhy o rozvoj Slovenskej republiky v oblasti historických vied.
Villardonnel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Heuilley-le-Grand
Heuilley-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Villardonnel
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heuilley-le-Grand
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Romantická architektúra
thumb|Viedenská radnica, neogotika Romantická architektúra preberala vzory zo stredovekej architektúry, najmä z gotickej, ale aj z románskej, ktoré sa uplatnili tak pri stavbách chrámov, ako aj svetských budov. Najmä anglická neogotika, ktorá sa vyznačuje tupým zakončením stavieb i veží a nárožných vežičiek bez viditeľných striech, ovplyvnila formálnu stránku zámockej architektúry.
Charakteristika
Architekti napodobňovali diela vybudované na iných miestach, v iných časoch. Takúto architektúru nazývame historizmus. V romantickej architektúre sa odráža historizmus – návrat k stredovekým slohom, najmä ku gotike, zdôrazňuje sa teda minulosť a jej historické slohy sa pokladajú za trvalé vzory (architekt a maliar Karl Friedrich Schinkel – škica pre mauzóleum s gotickými prvkami, Berlínske múzeum, budova Novej stráže), Európa sa naplno stretáva s exotickou kultúrou. Svet sa stáva definitívne pluralitným spoločenstvom, otvoreným smerom k poznávaniu nového a pripájaniu známeho.
19. storočie bolo silne ovplyvnené týmto pokrokom. S rozvojom hospodárstva sa objavovali nové materiály, ktoré boli využívané aj v stavebníctve.
Toto sa stalo jedným z významných priemyslových odvetví. V architektúre samotnej sa kládol najväčší dôraz na funkčnosť, ale zároveň aj na estetický dojem. Preto boli postupne oživované všetky významné slohy minulosti a vytváral sa tak jedinečný štýl, ktorý nasledoval po krátkom období klasicizmu na samom počiatku 19.storočia. Moderným stavbám – železničným staniciam, továrniam, skleníkom – sa dávala podoba historických budov: v duchu novorománskom, neogotickom a novorenesančnom.
Tento prístup spôsobil napr. aj začiatok záujmu o pamiatky minulosti a o ich ochranu. Súčasne sa rozvíjala túžba po poznaní minulosti, vyjadrená reštaurovaním romantických zrúcanín hradov. V 19. storočí sa konali aj pravidelné výstavy. Vďaka nim sa ľudia dozvedeli o nových výrobkoch či materiáloch a pracovných postupoch, čo spôsobovalo celkové zrýchlenie vývoja. Historizmus bol preto ešte pred koncom storočia prekonaný a na jeho miesto sa dostali moderné štýly ponúkajúce lepšie uplatnenie pre nové materiály – železo, sklo, betón. Historizmus zanechal výraznou stopu predovšetkým na verejných budovách, kostoloch a divadlách (novorenesančná budova Národného divadla v Prahe).
Európa
Každá architektonická forma odzrkadľuje kultúrne ovzdušie. Romantická architektúra chcela rojčiť o minulosti, čo bolo podnetom na drahé reštaurovanie monumentálnych budov. Typickými príkladmi z tohto obdobia sú reštaurované stavby:
Slovensko
V architektúre na Slovensku využíval romantizmus spočiatku formálne prvky neskorého klasicizmu – (župný dom v Šahách, pravoslávny chrám v Gerlachove, kostol v Ťahanovciach, synagóga v Trnave, kúpeľné stavby v Sobranciach, Trenčianskych Tepliciach, Sliači, Herľanoch, kúrie v Jakubanoch, Rozhanovciach, Liptovskom Jáne, kaštieľ v Senci), neskôr sa orientoval na historizmus, ktorého pôvodnou inšpiráciou bola gotika.
Neogotika sa uplatnila pri výstavbe a prestavbe kaštieľov (Galanta, Rusovce, Smolenický zámok) a sakrálnych objektov (veža dómu sv. Martina v Bratislave, kostol Panny Márie v Rakovej, regotizácia kostola sv. Egídia v Bardejove a dómu sv. Alžbety v Košiciach, Kapucínsky a Blumentálsky kostol v Bratislave) a v inžiniersko-technickom staviteľstve (tunel na trati Bratislava – Marchegg, prvá železničná stanica v Košiciach, vodná veža v Komárne).
Česko
V Česku reprezentujú romantickú architektúru pamiatky – zámok Hluboká a zámok Lednice na južnej Morave. Historizmus reprezentuje pseudorenesančné Národné divadlo v Prahe. Romantizmus sa veľmi prejavil pri cirkevných stavbách, napríklad kostol sv. Petra a Pavla v Prahe, kostol sv. Cyrila a Metoda v Prahe-Karlíne, dostavba katedrály sv. Víta a Prašnej brány v Prahe (tu sa nezabudlo na logickú dispozíciu a mnoho detailov – novorenesancia – 2. polovica 19. storočia). Ďalšou romantickou kompozíciou objektov bola aj Mlýnska kolonáda v Karlových Varoch od Josefa Zítka.
Občas sa architekt dal uniesť svojou fantáziou, ako John Nash pri neoindickom kráľovskom pavilóne v Brightone, kde kombinoval rozličné architektúry, čo nazývame eklektizmus. Takýmito stavbami sú aj parížska Opera alebo Rijksmuseum v Amsterdame.
Adolf Eichmann
Otto Adolf Eichmann (* 19. marec 1906, Solingen, Nemecko – † 1. jún 1962, Ramla, Izrael) nemecký príslušník SS, jeden z hlavných organizátorov nacistického holokaustu a koncentračných táborov. Vojnový zločinec.
Po druhej svetovej vojne sa mu podarilo roku 1952 ujsť pred spravodlivosťou do Argentíny, kde sa ukrýval až do roku 1960. Tam ho vypátrala izraelská tajná služba Mosad za pomoci lovca nacistov Simona Wiesenthala, uniesla ho a postavila pred súd. Bol odsúdený a roku 1962 popravený obesením.
Život
Narodil sa 19. marca 1906 v Solingene v Nemecku. Študoval v Rakúsku inžinierstvo, ale nedokončil štúdium. Neskôr, od roku 1930 pracoval v Nemecku ako obchodník. V roku 1932 sa znova vrátil do Rakúska, kde vstúpil do rakúskej nacistickej strany, a neskôr do rakúskej odnože SS. V roku 1933 sa vrátil do Nemecka a nastúpil do nemeckej SS, kde dosiahol ku koncu kariéry hodnosť Obersturmbannführer.
Od januára do októbra 1934 slúžil v koncentračnom tábore v Dachau. Neskôr bol povolaný do ústredného úradu Sicherheitsdienst v Berlíne, ujal sa židovskej problematiky ako vedúci Abteilung Juden - židovského oddelenia. Zaoberal sa problematikou židovskej emigrácie do Palestíny, ktorú navštívil v roku 1937. Po vstupe nemeckých vojsk do Viedne, v marci 1938 tam bol poslaný, aby dohliadal na zatýkanie a likvidáciu Židov.
Z výpovedí D. Wislicenyho, A. Macha a ďalších, učinených po vojne pred národným súdom vyplýva, že 4. novembra 1938 (dva dni po viedenskej arbitráži a deň po bratislavských protižidovských demonštráciách) Eichmann pricestoval na Slovensko, kde sa spoločne s Alexandom Machom podieľal na príprave nariadenia o tzv. postrku približne 7 500 Židov na územia, ktoré boli odstúpené Maďarsku. Eichmann sa stretol s Jozefom Tisom, ktorý toto nariadenie 4. novembra podpísal. Následne sa deportácie začali, keďže však „postrkovaných“ Židov Maďarsko odmietlo prijať, títo ostali v internačných táboroch, respektíve na poli v daždi a snehu, na území nikoho.
Eichmann po 15. marci 1939 presídlil do Prahy, kde sa spolupodieľal na holokauste Židov v Čechách a na Morave. Počas druhej svetovej vojny bol prevelený na Reichssicherheitshauptamt (Ríšsky hlavný bezpečnostný úrad) na Úrad IV-A do oddelenia 4B, kde riešil spôsoby deportácie Židov. Po konferencii na tému konečného riešenia židovskej otázky 20. januára 1942 vo Wannsee sa ujal dohľadu nad vykonávaním jej rozhodnutí ako poverenec Heinricha Himmlera. Jeho úlohou bolo transport Židov do miest ich fyzickej likvidácie vo vyhladzovacích táboroch v Poľsku. V marci 1944 bol poverený organizáciou deportácie židovského obyvateľstva Maďarska. Tieto transporty smerovali do vykynožovacích táborov v dnešnom Poľsku a mali za následok stovky tisíc nevinných obetí.
Martinček (priezvisko)
Martinček je slovenské priezvisko odvodené od mena Martin.
Adolf Eichmann
Život
Po vojne nebola Eichmannova úloha v nacistickej vykynožovacej mašinérii celkom známa. Eichmann sa síce dostal do zajatia, ale pod falošnou identitou ho ako Otta Eckmanna spočiatku nikto nehľadal. Neskôr síce bol prezradený, ale zo zajatia v meste Cham utiekol. Získal doklady na meno Otto Heninger a niekoľko mesiacov sa skrýval na rôznych miestach. V Lüneburg Heath najprv pracoval v lesnom hospodárstve, neskôr si kúpil menší pozemok v Altensalzkothe, kde žil až do roku 1950.
Martinček (priezvisko)
Najčastejšie je v okrese Žilina, najviac v Gbeľanoch, Terchovej a Žiline. V Česku sa najviac vyskytuje v Opave. Zaujímavosťou je, že v oboch štátoch je počet mužských nositeľov vyšší než ženských.
Adolf Eichmann
Život
Medzitým sa na Norimberskom procese objavili dôkazy o jeho zločinoch a podiele na organizácii nacistického vyvražďovania. Podal ich rad svedkov ako Rudolf Höß alebo Dieter Wisliceny.
Martinček (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Martinček.
Adolf Eichmann
Život
V roku 1958 sa usadil v Argentíne. Po vypátraní ho izraelská rozviedka Mosad 11. mája 1960 uniesla a dopravila do Izraela, kde bol postavený pred súd. 15. decembra 1961 ho súd odsúdil na trest smrti obesením. Rozsudok vykonali 1. júna 1962 vo väzení Ramla (Izrael) pár minút po polnoci.
Robert Edward Lee
Narodil sa v Severnej Virgínii, po vypuknutí americkej občianskej vojny mu prezident Abraham Lincoln ponúkol funkciu vrchného veliteľa Únie, Lee však zostal verný Severnej Virgínii, ktorá sa pridala ku Konfederácii. Po dlhú dobu aktívnymi výpadmi udržoval v šachu silnejšie severoamerické vojská, v bitke pri Chancellorsville už siahal po cieli svojich snáh: zničení Potomackej armády a víťazstve Konfederácie. Severanom sa však podarilo kvôli smrti generála Jacksona a následnému zmätku včas ustúpiť. V bitke pri Gettysburgu v júli 1863 bol Lee porazený a jeho elitné jednotky utrpeli strašné straty. Po zvyšok vojny vytrvalo vzdoroval zničujúcej presile severoamerických vojsk, ktorým opakovane spôsoboval značné straty, avšak bol postupne zatlačovaný a nakoniec so svojou vyčerpanou armádou kapituloval pri Appomattoxe.
Klára
Klára je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 29. októbra.
Pôvod a význam mena
Meno vzniklo z latinského tvaru „clara“, čiže „jasná“, „svetlá“, ale aj „slávna“. Patrónkou tohto mena je svätá Klára (nar. 1194 v Assisi), ktorá je aj patrónka televízie.
Gyula
Gyula môže byť:
Adolf Eichmann
Lov na Adolfa Eichmanna
náhľad|Eichmann počas súdu v Izraeli. Lov na nemeckého nacistu Adolfa Eichmanna sa stal v dejinách ľudstva tým najslávnejším lovom na bývalého vysoko postaveného nacistu, ktorý sa skončil úspešne.
Eichmann bol hlavný vykonávateľ nacistického plánu konečného riešenia, čo znamenalo, že organizoval transporty židovského obyvateľstva do táborov smrti najmä v okupovanom Poľsku, kde väčšina Židov zahynula v plynových komorách. Bol zodpovedný za smrť miliónov ľudí.
Po vojne bol dvakrát zajatý, no podarilo sa mu ujsť. Spočiatku pracoval ako drevorubač v Nemecku, neskôr s pomocou františkánskeho kláštora získal falošný pas a ušiel roku 1952 ako zamestnanec lodnej spoločnosti do Južnej Ameriky, konkrétne do Argentíny, kde sa usadil a niekoľko rokov žil pokojným nerušeným životom, dokonca udržiaval kontakty s bývalými nacistami. Na konci 50. rokov ho v Argentíne vypátrala izraelská tajná služba Mosad, ktorá plánovala jeho únos do Izraela. Viacerí agenti Mosadu prileteli pod falošnými menami do Argentíny začiatkom mája 1960. Niekoľko dní Eichmanna hľadali a našli ho žiť na predmestí Buenos Aires. Ďalší čas strávili jeho pozorovaním, aby zistili, kam chodí, s kým sa stretáva a aké má denné zvyky.
Keď nadišiel ten správny čas, agenti Mosadu pod vedením Rafi Eitana večer 11. mája 1960 A. Eichmanna chytili a naložili do prenajatého auta. Potom ho odviezli do skrýše v jednom z tzv. bezpečných domov v Buenos Aires. Jeho prvé slová po zajatí boli: "Viem, že ste Izraelci, viem, že som v rukách Židov". Tam Eichmanna držali niekoľko dní, pretože Mosad údajne vypátral aj Anjela Smrti z Osvienčimu, beštiálneho doktora Jozefa Mengeleho a Mosad chcel dostať aj jeho. Nakoniec sa však šéf Mosadu Iser Harel rozhodol, že Mengeleho nechajú tak, pretože spojiť tieto dva únosy by bolo až priveľmi riskantné.
Agenti Mosadu dali požiť Eichmannovi, ktorý bol stále v tajnej skrýši, nejaké ľahké drogy, aby ho mierne omámili. Potom sa agenti spolu s Eichmannom, ktorý bol pod vplyvom drog, prezliekli za leteckých stewardov a dostali sa na palubu izraelského lietadla, ktorým predtým prileteli do Argentíny vládni predstavitelia Izraela na oslavy nezávislosti juhoamerickej krajiny. Agenti museli byť veľmi opatrní, pretože ak by boli odhalení, určite by ich neminul trest smrti v Argentíne. Pred políciou na letisku preto použili výhovorku, že ich kamarát (Eichmann) sa iba trochu opil a aby ich pustili. Polícia ich pustila a oni sa bezpečne dostali na palubu.
Koncom mája 1960 pristálo v Izraeli lietadlo s Eichmannom na palube. Toho priamo na letisku zatkli izraelské úrady. Súd sa mohol začať. Kvôli Eichmannovi bola postavená dokonca nová súdna sieň, a on počas procesu bol v klietke z nepriestrelného skla. Čelil mnohým obvineniam, usvedčujúcim svedeckým výpovediam, a množstvu dôkazov. Stále opakoval vetu: "Iba som plnil rozkazy!". Ani to mu však nepomohlo a v roku 1962 bol najvyšším izraelským súdom odsúdený na trest smrti obesením. Ten bol vykonaný 1. júna 1962. Jeho telesné pozostatky boli spopolnené, vyvezené ďaleko na more, kde boli rozprášené.
Dušan Martinček
Dušan Martinček môže byť:
Študijný odbor
Študijný odbor je zameranie odbornej prípravy na stredných školách a vysokých školách podľa požiadaviek príslušného povolania a zamestnania.
Rimava (rieka)
Rimava je rieka na juhu stredného Slovenska, preteká cez územie okresu Rimavská Sobota.
Je to významný pravostranný prítok Slanej s dĺžkou, plochou povodia a priemerným prietokom /s v Rimavskej Sobote, resp. /s v ústí. Je to tok IV. rádu a priemerná lesnatosť povodia je 30%. Je to vrchovinovo-nížinný typ rieky. Významný znečisťovateľ rieky je spracovateľský podnik v Hnúšti a Rimavskej Sobote.
Prameň
Pramení vo Veporských vrchoch na juhovýchodnom úpätí Fabovej hole v nadmorskej výške cca  Je najdôležitejšou riekou regiónu Malohont.
Opis toku
Najprv tečie na juh a v pramennej oblasti priberá viaceré krátke prítoky, na krátkom úseku tečie na území Muránskej planiny, kde sprava priberá Strieborný potok, potom zľava Kačkavu a Slávču a tečie územím mesta Tisovec už v Stolických vrchoch. Na území mesta priberá pravostranný Furmanec, ľavostrannú Skaličku a Losinec, následne sprava Rejkovský potok pretekajúci osadou Rejkovo. Ďalej pokračuje cez obec Rimavská Píla, kde sprava priberá Blatný potok.
Následne tečie na hranici Stolických vrchov a Revúckej vrchoviny a preteká osadami Hačava (tu priberá sprava Bystrý potok), Skálie a Mútnik. Vteká na územie mesta Hnúšťa v Rimavskom podolí, sprava priberá Klenovskú Rimavu a tečie okolo osady Likier. Od hlavného koryta sa na pravej strane oddeľuje vedľajšie rameno, ktoré sa opätovne pripája pri obci Rimavské Brezovo, na krátkom úseku sa zarezáva do Revúckej vrchoviny. Pokračuje cez Rimavskú Baňu, kde sprava priberá najprv Repno a následne aj Rimavicu.
Tečie ďalej na juh, oddeľuje obce Rimavské Zalužany na pravom brehu a Príboj na ľavom brehu a vstupuje na územie Rimavskej kotliny. Prudšie sa stáča a pri obci Kociha vytvára niekoľko meandrov a priberá pravostranný Kocižský potok. Ďalej preteká pomedzi obce Hrachovo na pravom brehu a Vyšný Skálnik na opačnom brehu Rimavy, následne oddeľuje pravobrežné Vrbovce nad Rimavou (tu sprava priberá Lužné) a ľavobrežný Nižný Skálnik (tu zľava priberá Vyvieračku). Potom priberá z pravej strany Mihovec, oddeľuje obce Malé Teriakovce (ľavý breh) a Veľké Teriakovce (pravý breh) a Rimava tečie viac na juhovýchod. Sprava sa vlieva Krásňanský potok, pri Čerenčanoch tiež pravostranný Čerenčiansky potok a vteká na katastrálne územie mesta Rimavská Sobota.
Preteká mestom popri Sobôtke, sprava priberá Čiernolúcky potok, oddeľuje sídlisko Západ a Tomášovú od zvyšku mesta a pri časti Sabová sa stáča opäť na juh. Južne od Rimavskej Soboty opúšťa región Malohont a dostáva sa do regiónu Gemer. Tečie popri obci Rimavské Janovce, kde priberá sprava Ľukavu a Gemerčecký potok, následne pokračuje popri obciach Pavlovce a Jesenské, priberá pravostrannú Gortvu a stáča sa na juhovýchod.
Obteká obec Širkovce, pri susedných Šimonovciach sa stáča na severovýchod, sprava priberá Mačací potok a ďalej preteká územím s vybudovanými ochrannými hrádzami. Pokračuje okolo obcí Dubovec a Martinová viac-menej východným smerom, z pravej strany priberá Belínsky potok, tečie v blízkosti obce Orávka a osady Višňové. Pri obci Rimavská Seč priberá z pravej strany druhé rameno Mačacieho potoka a zľava významný prítok Blh. Potom priberá zľava Tešku a koryto rieky sa oblúkom stáča na juhovýchod, priberá sprava Vlkynský potok, obteká obec Vlkyňa, opätovne sa stáča k severovýchodu a na katastrálnom území tejto obce sa v nadmorskej výške približne vlieva do Slanej.
Povodie Rimavy podľa prítokov (v smere toku)
Rimava (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok)
Trilla
Trilla je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dukla Košice v sezóne 1963/1964
VTJ Dukla Košice v sezóne 1963/1964 odohrali svoju jedinú sezónu v 1. slovenskej národnej hokejovej lige. Vtedy sa hrala ako D skupina II. ligy, ktorá bola v hierarchii na druhom mieste hneď za I. ligou. Košice skupinu vyhrali a v kvalifikácii si vybojovali postup do najvyššej hokejovej súťaže v Česko-Slovensku.
Herný systém
Druhá najvyššia hokejová súťaž v československu sa oficiálne nazývala '''II. Liga'''. 2.Liga bola rozdelená do 4.skupín resp. 4.divízii po 8 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 doma. Víťazi skupín sa stretli v kvalifikačnej skupine, kde odohrali medzi sebou každý s každy jeden zápas doma a jeden vonku. Tím Vojenskej Telovýchovnej Jednoty Dukly Košice patril do D skupiny. Od tejto sezóny vznikla jedna úplne celá divízna skupina kde hrali len Slovenské kluby. Táto súťaž sa nazývala tiež ako 1. slovenská národná hokejová liga. Ku vzniku tejto skupiny sa pričinili hlavne vzniknuté Dukly ako Dukla Nitra, Dukla Trenčín či Dukla Košice.
3283 Skorina
3283 Skorina je planétka s priemerom 15 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 27. augusta 1979.
Levický park
Levický park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Levice v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1984 na rozlohe 1,7277 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana historického parku v Leviciach.
Vedný odbor
Vedný odbor alebo vedecká disciplína je teoreticky a empiricky zdôvodnená, historicky vzniknutá, relatívne stála štruktúrna jednotka vedy. Je súčasťou vedy vo všeobecnom zmysle, charakterizovaný špecifickým predmetom a metódou bádania.
Vedný odbor je vyvíjajúci sa systém vedeckých poznatkov o určitej oblasti skutočnosti a zároveň aj základná forma organizácie vedeckej práce. Vo vednom odbore sa formuje predmetná a metodologická jednota výskumu v danej oblasti vedeckého bádania.
Marián Filadelfi
Marián Filadelfi (* 1. máj 1947, Zlaté Moravce – † 2. január 2006, Bratislava) bol slovenský herec a rekvizitár.
Vyrastal v Bratislave a v roku 1965 zmaturoval na Strednej všeobecno-vzdelávacej škole. Následne absolvoval deväť semestrov na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1965-1968). V roku 1968 sa zamestnal ako rekvizitár vo filmových ateliéroch na bratislavskej Kolibe. Asistoval vo viacerých filmových projektoch. Ako herec debutoval vo filme v roku 1968. Filadelfi neskôr odišiel z filmových ateliérov na Kolibe a v roku 1973 začal pracovať v Ústave experimentálnej chirurgie ako chovateľ laboratórnych zvierat. Neskôr bol sanitárom v Hygienickej stanici mesta Bratislavy, ošetrovateľom na gynekologickom oddelení, správcom zubnej kliniky. V rokoch 1992 až 1994 sa opäť vrátil k filmu a nastúpil ako manipulant archívnych filmov do Slovenského filmového ústavu. Po dlhej prestávke si ho opäť všimli aj filmári.
S režisérmi Markom Škopom a Jurajom Johanidesom spolupracoval na dokumentárnom filme o Elovi Havettovi Slávnosť osamelej palmy (2005). Na jeho premiére, v júni 2005, mu odovzdali Cenu Ela Havettu.
1935
Narodenia
thumb|upright|[[Kenzaburó Óe (* 31. január)]] thumb|upright|[[Märta Tikkanenová (* 4. apríl)]] thumb|upright|[[Dalajláma XIV. (* 6. júl)]] thumb|upright|[[Donald Sutherland (* 17. júl)]] thumb|upright|[[Jerry Lee Lewis (* 29. september)]] thumb|upright|[[Alain Delon (* 8. november)]] thumb|upright|[[Woody Allen (* 1. december)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[John James Richard Macleod|John J. R. Macleod († 16. marec)]] thumb|upright|[[Jane Addamsová († 6. september)]]
Edyta Herbuśová
Edyta Herbuśová (* 26. február 1981, Kielce, Poľsko) je poľská tanečnica, televízna a divadelná herečka. Tancu sa venuje od detstva. Od deviatich rokov navštevovala tanečnú školu „Step by Step“. Zúčastnila sa prestížnej medzinárodnej súťaže Eurovision Dance Contest 2008 a získala 1. miesto. V roku 2010 založila tanečnú školu v meste Otwock.
Villarzel-Cabardès
Villarzel-Cabardès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 183 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karpatsko-balkanske planine
náhľad|Rieka Dunaj ohraničuje územie zo severu. Karpatsko-balkanske planine je sústava pohorí v strednej časti severného Balkánu. Zaberá priestor medzi Panónskou panvou s údolím Veľkej Moravy na západe, Rodopskou planinou na juhu, Dolnodunajskou nížinou na východe a Dunajom na severe. Tvoria ich horniny rôzneho veku a pôvodu, ako je pieskovec, vápenec a vulkanické horniny, ojedinele dosahujúce hrúbku 6001000 metrov.
Všeobecná charakteristika
Povrchové a podzemné krasové útvary sú veľmi časté, aj keď nie rozsiahle. Z povrchových krasových javov sú zastúpené trhliny, závrty a krasové polia, doplnené o množstvo jaskýň (Resavska, Zlotska (Lazareva), Bogovinska, Ceremošnja, Dubočka, Ravanička). Planiny sú pokryté lesmi a pastvinami, v podzemí sa ukrývajú veľké zásoby hnedého a čierneho uhlia, medi, zlata i striebra. Karpatske (na severe) a Balkanske planine (na juhu) oddeľuje línia Ražanj (dolina Moravice) – Sokobanjska kotlina – Knjaževačka kotlina.
Planine
Na území Karpatsko-balkánskych vrchov boli vytvorené 3 horské hrebene, oddelené kotlinami a údoliami riek. Vnútornú (západnú) časť tvoria pohoria Zviške, Homoljske, Beljanica, Kučajske, Rtanj, Ozren, Devica a Suva planina. Centrálnu časť tvoria celky Šomrda, Stol, Veliki Krš, Crni vrh, Tupužnica, Tresibaba a Svrljiške planine, vonkajšiu (východnú) časť tvoria pohoria Miroč, Veliki Greben, Deli Jovan i Stara planina. Táto časť má dĺžku asi 90 kilometrov a nachádza sa tu najvyšší vrchol celej sústavy i centrálneho Srbska, Midžur.
Údolia a rokliny
Vrchy sú rozdelené kotlinami a tiesňavami, ktorými vedú hlavné cesty. Najznámejšie kotliny sú: Zviždška (Kučevska), Homoljska (Žagubička), Crnorečka a Zaječarska. V balkánskej horskej oblasti sú to: Knjaževačka, Sokobanjska, Svrljiška, Belopalanačka, Zaplanjska i Pirotska. Medzi kotlinami je tiež viacero tiesňav, napríklad: Đerdapska, Čestobrodica a Sićevačka.
Karol Kállay (fotograf)
Karol Kállay (* 26. apríl 1926, Čadca – † 4. august 2012) bol slovenský umelecký fotograf a dokumentarista, autor reportážnych fotografických cyklov zo zahraničia, monotematických publikácií a fotografií moderného odievania pre domáce i zahraničné časopisy.
Život
Po skončení gymnázia v Trenčíne a v Ružomberku začal amatérsky fotografovať.
Vyštudoval Vysokú školu ekonomickú a Univerzitu Komenského v Bratislave. Od roku 1945 fotografoval profesionálne. V roku 1954 vydal svoju prvú knihu. Člen Medzinárodnej federácie umeleckej fotogragie (FIAP) a držiteľ titulu EFIAP (Excellence de la Féderation Internationale de l'Art Photographique). V roku 1992 získal cenu redakcie magazínu GEO - Fotograf roka.
Je považovaný za jedného z najlepších slovenských fotografov.
Určitý čas pracoval aj ako asistent filmového režiséra, napr. pri filme Čertova stena.
Zastúpenie vo zbierkach (výber)
Slovenská národná galéria, Bratislava
Moravská galéria, Brno
Výstavy (výber)
1983 - Los Angeles, Galéria F, Banská Bystrica (kurátor Tomáš Fassati)
1986 - Life znamená život, cyklus Trendy súčasnej slovenskej fotografie, Galéria F, B. Bystrica (kolektívna výstava - Kurátor Tomáš Fassati)
2000 - Výstava k 20. výročiu Galérie F, Krajská galéria, Banská Bystrica (kolektívna výstava)
2000 - Zakázaná galerie, výstava o Galérii F, Muzeum umění a designu, Benešov u Prahy (kolektívna výstava)
2003 - Muzeum umění Benešov. Výber zo zbierky slovenských a českých osobností fotografie. Galéria Profil. Bratislava.
2016 - 90 RETROSPEKTÍVA, Galéria mesta Bratislavy
Huilliécourt
Huilliécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Sacharovova cena za slobodné myslenie
Sacharovova cena za slobodu myslenia je ocenenie, ktoré každoročne udeľuje Európsky parlament. Pomenované je po sovietskom vedcovi a disidentovi Andrejovi Sacharovovi. Európsky parlament ju udeľuje od roku 1988 tým jednotlivcom a organizáciám, ktorí bojujú za ľudské práva a slobody.
Huilliécourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sacharovova cena za slobodné myslenie
Každoročne sa odovzdáva okolo 10. decembra, čím si Parlament pripomína podpis Všeobecnej deklarácie ľudských práv členmi OSN v roku 1948.
Huilliécourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vtedy na Západe
Vtedy na Západe je legendárny spaghetti western talianskeho režiséra Sergia Leoneho z roku 1968.
Podľa niektorých filmových kritikov je tento film najlepším westernom všetkých čias a tiež jedným z najlepších filmov v dejinách svetovej kinematografie. Pre všetkých milovníkov príbehov z divokého západu je učebnicovým dielom, ako sa má správne natočiť skvelý príbeh, ktorý je stále fascinujúci pre diváka aj mnoho rokov po svojej premiére. Jeho originálny názov je: "C'era una volta il West" (angl.: "Once Upon a Time in the West"). Filmový zážitok pre diváka je umocnený hlavne nezabudnuteľnou hudbou Ennia Morriconeho.
Monizmus
Monizmus môže byť:
Pandora
Pandora môže byť
Trouillas
Trouillas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Odborník
Odborník je pracovník, ktorý sa dobre vyzná v istom odbore, špecialista.
Bitka pri Chancellorsville
thumb|Generál Jackson je smrteľne ranený Bitka pri Chancellorsville, známa aj ako Leeho perfektná bitka, predstavovala významné víťazstvo konfederačných vojsk nad vojskom Únie a patrí ku klenotom vojenskej stratégie. Generáli Jackson a Lee majstrovsky využili blufovanie a skryté presuny na oklamanie nepriateľa a v jednej chvíli siahali po možnosti obkľúčiť a úplne zničiť celú, dvakrát silnejšiu armádu generála Hookra. Pravdepodobne len smrteľné zranenie Jacksona a likvidácia celého jeho štábu (jeho muži si ich v nočnom boji pomýlili s nepriateľskou jazdou) zachránila hlavnú armádu Únie pred skazou. Vďaka tomu nebolo nakoniec víťazstvo Konfederácie ani zďaleka také úplné, aké malo byť. Konfederačná armáda utrpela síce menšie, ale citeľnejšie straty, čo minimálne dočasne vynahradil fakt, že pripravila nepriateľa o veľkú časť proviantu a diel. Avšak hlavná severanská armáda unikla a smrť Jacksona, považovaného za najlepšieho poľného taktika Konfederácie a nenahraditeľnú pravú ruku generála Lee, predstavovala katastrofu, z ktorej sa južanské vojská nikdy úplne nespamätali.
Tapas
Tapas môže byť:
Mikuláš Dušek
Študoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave.
Po štúdiu pôsobil ako pedagóg (učil zemepis, dejepis, jazyk slovenský a nemecký) a spolupracovník Balneologického múzea v Piešťanoch, neskôr v rokoch 1945-1954 pracoval ako kustód a riaditeľ Podunajského múzea v Komárne, od 1954 zamestnanec Archeologického ústavu SAV v Nitre, od 1970 predseda Slovenskej archeologickej spoločnosti a korešpondujúci člen Deutsches Archäologisches Institut Berlin.
Zameriaval sa na štúdium doby hallstattskej, predovšetkým Trákov. Viedol viacero výskumov v Nesvadoch, Patinciach, Chotíne, Smoleniciach a i. Napísal desiatky štúdií publikovaných v slovenských i zahraničných odborných časopisoch. Autor viacerých monografii.
3284 Niebuhr
3284 Niebuhr je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil J. A. Bruwer 13. júla 1953.
Justin Gimelstob
Justin Gimelstob (* 26. január 1977, Livingston, New Jersey, USA) je bývalý americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 13 turnajov ATP vo štvorhre.
Dolní Marklovice (Petrovice u Karviné)
Dolní Marklovice je časť obce Petrovice u Karviné v okrese Karviná. Nachádza sa na severovýchode Petrovic u Karviné. V roku 2014 tu bolo evidovaných 375 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 1371 obyvateľov.
Dolní Marklovice je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe 4,93km2.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1305.
Pelykosaury
Pelykosaury alebo [ak sa hodnotia ako rad, tak aj:] chrbtoštítovcotvaré (lat. Pelycosauria) je v starších systémoch skupina primitívnych synapsíd, ktorá bola úspešná koncom karbónu a začiatkom permu. Vývojovo predchádzala terapsidám, ktoré predstavovali na rozdiel od pelykosaurov prirodzenú skupinu. Dnešný systém taxónov, ktoré patrili pod pelykosaury pozri v článku synapsidy.
Pavol Diňa
Pavol Diňa (* 11. júl 1963) je bývalý slovenský futbalový útočník, odchovanec MFK Snina.
Hráčska kariéra
Diňa ako hráč obliekal dresy mnohých slovenských futbalových klubov. Najviac sa mu darilo v Banskej Bystrici, Dunajskej Strede a v 1.FC Košice. V roku 1994 sa prebojoval aj do slovenskej futbalovej reprezentácie v ktorej odohral 3. oficiálne medzištátne zápasy. Ďalšie neoficiálne odohral za slovenský výber na turnajoch v Číne a Malajzii. Svoj 100. gól v najvyššej súťaži dal dňa 6. novembra 1993 za DAC Dunajská Streda v zápase proti Chemlonu Humenné. O víťazstve 1:0 rozhodol v 86. minúte.
Manažérska kariéra
V roku 2005 sa Pavol vrátil do rodnej Sniny a rozhodol sa trénovať domáci klub MFK Snina.
Úspechy
Klubové
Hopmanov pohár 2006
Hopmanov pohár 2006 bol osemnásty ročník Hopmanovho pohára, turnaja zmiešaných družstiev v tenise. Zúčastnilo sa na ňom osem družstiev svetovej skupiny a víťaz kvalifikácie ázijského regiónu. Prvé zápasy sa odohrali 30. decembra 2005 a finálové zápasy 6. januára 2006 na dvorcoch Burswood Entertainment Complex v austrálskom Perthe. Víťazom sa stalo družstvo Spojených štátov, Lisa Raymondová a Taylor Dent, ktoré vo finále porazilo družstvo Holandska, ktoré postúpilo z kvalifikácie. Michaëlla Krajiceková zvíťazila v dvojhe žien a Taylor Dent porazil Petra Wesselsa. Rozhodovalo sa v zmiešanej štvorhre, ktorú tesne vyhral americký pár.
Dejiny Česka
thumb|České krajiny – Čechy, Morava a Rakúske Sliezsko v roku 1892 Tento článok sa venuje dejinám Česka.
Pravek
vľavo|náhľad|225x225bod|Kamenná hlava Kelta z Mšeckých Žehrovíc Územie Česka (čiže tzv. českých krajín), teda Čechy, Morava a časť menšieho Sliezska, bolo osídlené od pradávna. Prvé doklady o tomto osídlení v podobe artefaktov siahajú až do staršej kamennej doby, zhruba 28 000 rokov pred Kr. Od 3. storočia pred Kr. obývali Česko Kelti. Meno keltského kmeňa Bojov sa stalo základom pre latinské pomenovanie Čiech Boiohaemum, z ktorého vznikol názov Bohemia, ktorý sa dodnes pre Čechy používa v mnohých jazykoch. Začiatkom 1. storočia prišli na územie Čiech germánske kmene a nedávne archeologické nálezy svedčia o tom, že sa rímske légie v 2. storočí na pár rokov dostali až na strednú Moravu k dnešnému Olomoucu.
Počiatky slovanského osídlenia
Na Morave a v Čechách sa prví Slovania objavili v 6. storočí, prevažne v jeho druhej polovici. Prišli z východu cez horské pásma, priesmyky a dolinami riek. Na území chránenom zo všetkých strán prirodzenou hranicou hôr a hlbokých lesov, panoval pomerný pokoj. V tom čase tu sídlili už iba zvyšky predchádzajúceho germánskeho obyvateľstva, ktorého väčšia časť sa odsťahovala na západ. Slovanov prišlo po menších skupinách niekoľko desiatok tisíc. Pokojne sa usadili vedľa germánskych osád, pretože pôdy bolo v úrodných nížinách okolo Labe, Ohře a dolného toku Vltavy dostatok. Najprv sa usadili na severnej Morave, odtiaľ pokračovali do Čiech, ktoré opustili predkovia Bavorov. Z Čiech pokračovali na stredné Labe a k Sále, odkiaľ sa v roku 531 stiahli Durinkovia.
O príchode Slovanov do Česka neexistujú písomné správy. Svedectvo o ňom sa dochovalo iba v rozprávaní, ktoré až po stáročiach zaznamenal a literárne spracoval Kosmas. Vierohodnejšie doklady podávajú archeologické nálezy. Jedným z najpozoruhodnejších je nálezisko pozostatkov 1 500 rokov starej osady v Březne u Loun v západných Čechách. Z nich vidno, že tu pôvodne stávala osada germánskych poľnohospodárov. Neskôr prišli Slovania a vybudovali si tu svoje sídlisko. Život Slovanov sa od životného spôsobu Germánov veľmi nelíšil, preto si mohli postupne odovzdať získané skúsenosti a navzájom sa prispôsobiť. náhľad|210x210bod|Približný rozsah [[Samova ríša|Sámovej ríše]]
Samova ríša
V roku 623, podľa archeologických nálezov asi v oblasti Bratislavy, sa synovia avarských bojovníkov a slovanských žien vzbúrili proti útlaku Avarov. Vtedy prišiel do oblasti vzbury franský kupec Samo so svojou družinou. Pridali sa vraj na stranu Slovanov a spoločne pobili veľa Avarov. Slovania preto prijali Sama za svojho vládcu. „Tak sa stalo, že Samo založil prvú slovanskú ríšu. Oženil sa potom s dvanástimi slovanskými ženami, mal s nimi dvadsaťdva synov a pätnásť dcér a šťastne vládol 35 rokov. Všetky ďalšie boje, ktoré za jeho vedenia zvádzali Slovania s Avarmi, boli víťazné.“ Jadro ríše sa nachádzalo v oblasti dolného Pomoravia (južná Morava, Dolné Rakúsko, juhozápadné Slovensko, časť Maďarska), neskôr do nej patrili aj Čechy, Lužica a možno aj Korutánsko. Nešlo o skutočný štát, ale o nadkmeňový zväz.
658 – 833
Podľa českých povestí bol jedným zo Samových synov český knieža Krok.Po Krokovi vraj vládu prevzali jeho tri dcéry – Libuša, Kazi a Teta. S Libušinou, s ich vládou avšak neboli spokojní mužskí šľachtici, ktorí nechceli aby im vládla žena. a tak si Libuša vzala za muža Přemysla Oráča, ktorý nastolil poriadok. náhľad|231x231bod|Kríž z veľkomoravského obdobia, [[Mikulčice]] Čechy (presnejšie „Bohemia“ – čo bolo v tom čase označenie pre územie kedysi obývané Bójmi) sa prvýkrát spomínajú až roku 788 v súvislosti so zriadením „Českej marky“, čiže vojenskej marky proti Čechám, v severnom Bavorsku (neskôr Česká marka označovala Čechy v časoch, kedy boli „dobyté“ Východofrankami/Nemcami).
„Moravania“ (teda obyvatelia istého územia po oboch stranách rieky Morava a/alebo v okolí mesta „Morava“) sa prvýkrát spomínajú roku 822. Podľa archeologických nálezov však vieme,: náhľad|[[Veľká Morava|Veľkomoravská ríša za vlády Svätopluka I.]] Vo vyspelom dolnom Pomoraví vzniklo niekedy v 8. storočí kniežatstvo, dnes nazývané Moravské kniežatstvo, prvý známy ozajstný štát na území dnešného Česka. Roku 833, keď Moravské kniežatstvo anektovalo susedné Nitrianske kniežatstvo, ležiace zhruba na území dnešného Slovenska a severného stredného Maďarska, vznikol štát neskôr nazývaný Veľká Morava (Veľkomoravská ríša). Prvým známym moravským (od roku 833 veľkomoravským) panovníkom bol knieža Mojmír I., ktorý vládol snáď od roku 830, a podľa ktorého sa dynastia nazýva Mojmírovci.
Veľká Morava
Do roku 846 Veľkej Morave vládol knieža Mojmír I. Knieža Svätopluk (vládol 870894) vytvoril z Veľkej Moravy rozsiahlu a mocnú ríšu, ktorá sa rozkladala ďaleko za hranice Moravského a Nitrianskeho kniežatstva. Na Svätoplukovom dvore prijal krst aj český knieža Bořivoj I. V roku 888/890 k Veľkej Morave pripojil aj Čechy (Bohemia), ktoré sa však hneď po jeho smrti (konkrétne roku 895), podobne ako ostatné pripojené územia, od Veľkej Moravy odtrhli. V roku 863/864 prišla na Veľkú Moravu z byzantského Solúnu kresťanská misia Konštantína Cyrila a Metoda, ktorí priniesli hlaholiku a šírili kresťanstvo v staroslovienčine – macedónskom dialekte zrozumiteľnom slovanskému obyvateľstvu. Metod sa neskôr stal prvým veľkomoravským arcibiskupom. Veľkú Moravu asi v roku 907 vyvrátili starí Maďari.
Počiatky českého štátu
thumb|upright|[[Bořivoj I., prvý historicky doložený panovník Českého kniežatstva]] Počiatky českého štátu sú zahalené tajomstvom. V čase, keď Morava bola súčasťou veľkej ríše, Čechy („Bohemia“, „Česká marka“) ešte neboli zjednotené pod vládou jediného panovníka. Existovalo tu niekoľko menších celkov, v ktorých čele stáli miestni náčelníci – kniežatá. Niekedy v 9. storočí sa medzi kmeňmi na území Čiech presadili ako najsilnejší vládcovia zo stredočeského rodu Přemyslovcov, ktorý svoj pôvod odvádzal od bájnych predkov Přemysla Oráča a kňažnej Libuše. V 9. storočí Slovania z územia Čiech striedavo bojovali, podliehali alebo mali priateľské vzťahy s Franskou/Východofranskou ríšou aj Veľkou Moravou. Napokon sa Slovania zo stredných Čiech (a Slovania, ktorých prípadne ovládali) roku 895 po odtrhnutí od Veľkej Moravy stali vazalmi Východných Frankov (Nemcov) – Nemci ich kniežatá odvtedy titulovali ako vojvodov (Herzog) svojej ríše.
Za skutočného tvorcu českého štátu je dnes považovaný Boleslav I. (vládol 935967 alebo 972), ktorý nastúpil vládu po zavraždení svojho staršieho brata kniežaťa Václava. Kým za Václavovej vlády boli novo dobyté územia pripájané k přemyslovskému štátu iba voľne (boli tu ponechané miestne kniežatá a obyvateľstvu bola uložená povinnosť odvádzať tribút), usiloval sa Boleslav o zjednotenie celých Čiech. Prostriedkom bolo zavádzanie hradskej sústavy.
Na novo dobytých územiach nechal Boleslav stavať hrady, do ktorých dosadzoval svojich správcov (kastelánov) a vojenské posádky. Prostredníctvom tejto hradskej správy pevne ovládal a riadil celú krajinu. Tento postup mu umožnila skutočnosť, že sa postavenie Přemyslovcov v stredných Čechách za jeho tridsaťročného panovania natoľko upevnilo, že si mohol dovoliť vyberať od tunajších obyvateľov pravidelné dane. Daň predstavovala poplatok za ochranu, ktorú knieža svojmu ľudu poskytoval. Zo získaných prostriedkov zriadil a vydržiaval početnú a dobre vyzbrojenú družinu s ktorou začal konečný boj za zjednotenie celých Čiech. Upevnenie moci vo vnútri štátu umožnilo Boleslavovi zahájiť výboje, počas ktorých pripojil Sliezsko, Krakovsko a Moravu. Jedinými pánmi zjednotených Čiech sa přemyslovské kniežatá stali až roku 995 po vyvraždení konkurenčného rodu Slavníkovcov, ktorých prakticky nezávislé panstvo sa rozkladalo vo východných Čechách okolo Libice nad Cidlinou.
České kniežatstvo lénom Svätej rímskej ríše
Po smrti Boleslava II. († 999) sa postavenie českého štátu v dôsledku rozbrojov medzi jeho následníkmi značne zhoršilo. Slabosti panovníckej moci využilo poľské knieža Boleslav Chrabrý a na český trón dosadil záhadného príbuzného Přemyslovcov Vladivoja (vládol 10021003). Knieža chcel upevniť svoje neisté postavenie, preto požiadal rímskeho kráľa, aby mu udelil Čechy do léna. Tým umožnil začlenenie českého štátu do rímskonemeckej ríše.
Christianizácia Čiech
Tak ako inde v Európe malo aj na utváraní českého štátu dôležitý vplyv kresťanstvo. Kronikár Kosmas spojil jeho príchod do Čiech s pokrstením kniežaťa Bořivoja na Veľkej Morave. Dnes je však známe, že kresťanstvo sa do Čiech šírilo už predtým z Franskej ríše (na Morave aj z iných oblastí – Írsko, Byzancia, atď.). Všetky kniežatá Čiech počnúc Bořivojom sa stali kresťanmi. Kresťanstvo upevňovalo ich postavenie.
Každý kresťanský štát a jeho panujúci rod získali časom svojho patróna, svätca, k nemu sa veľmoži aj ľud obracali v ťažkých chvíľach o pomoc. Títo „nebeskí“ ochrancovia pochádzali často z vládnucej dynastie. Patrónmi českého štátu a dynastie Přemyslovcov sa stali sv. Václav a jeho stará matka sv. Ľudmila, ktorá zahynula rovnako ako jej vnuk za nejasných okolností. thumb|left|[[Rotunda svätého Juraja (Říp)|Rotunda sv. Jiří na hore Říp zo začiatku 12. storočia]] náhľad|296x296bod|Bazilika sv. Jiří na Pražskom hrade Prvé kresťanské kostoly boli vybudované koncom 9. storočia na kniežacích sídlach (Levý Hradec, Pražský hrad). Veľa kostolov nechal neskôr vystavať na novo zakladaných správcovských hradoch Boleslav I. Slúžili najskôr kniežaťu a veľmožom, ktorí prijali novú vieru, neskôr tiež obyvateľstvu hradského obvodu. Od 11. storočia sa stavali rotundy a baziliky v románskom slohu. Ako druhá kresťanská stavba vznikla na Pražskom hrade bazilika sv. Juraja (vystavaná za vlády Vratislava I. a dočasne sa stala hlavným kostolom kniežacieho paláca a celých Čiech. Zakrátko tu nechal knieža Václav vystavať ešte rotundu sv. Víta, do ktorej uložil pozostatky tohto svätca, ktoré získal do daru od východofranského kráľa Henricha Vtáčnika. Medzi najznámejšie dochované románske objekty v Čechách patrí rotunda sv. Juraja na hore Říp alebo rotunda sv. Martina na Vyšehrade.
Spočiatku sa kresťanské Čechy nachádzali pod cirkevnou správou biskupstva v bavorskom Rezne (Regensburgu). Roku 973 dosiahol Boleslav II. založenie biskupstva v Prahe, ktoré bolo podriadené mohučskému arcibiskupovi. Zriadenie samostatnej cirkevnej organizácie posilnilo postavenie utvárajúceho sa českého štátu a prestíž jeho panovníka. Knieža a jeho nástupcovia darovali pražskému biskupstvu rozsiahle pozemky s poddanými, aby ho hmotne zabezpečili. Biskupov považovali za svojich služobníkov a presadili si rozhodujúci vplyv na ich výber. Biskupským kostolom a tým aj najvýznamnejšou cirkevnou stavbou v krajine sa stala rotunda sv. Víta.
Ako prvý zasadol na pražský biskupský stolec saský kňaz Dětmar a po ňom Slavníkovec Vojtech. V svojej dobe patril k najvzdelanejším mužom Európy a bol priateľom cisára Otta III., ktorý bol jeho príbuzným. Dlhé roky žil v ríši, kde študoval na cirkevných školách. Pomery v Čechách, kde sa prostí vidiečania len pozvoľna stotožňovali s kresťanským učením a dlho ľpeli na pohanských zvyklostiach, ho silno sklamali. Márne sa snažil primäť knieža a jeho dvor, aby žili ako praví kresťania. Na znamenie nesúhlasu s ich chovaním opustil dvakrát Čechy. Uchýlil sa do Ríma a vstúpil tu do kláštora. Neskôr sa vybral šíriť vieru do Pobaltia medzi pohanských Prusov, ktorí ho zabili. Bol vyhlásený za svätého a stal sa ďalším z radu českých patrónov.
K cirkevnej organizácii patrili neodmysliteľne tiež kláštory. Ako prvý v Čechách vznikol ženský benediktínsky kláštor pri bazilike sv. Juraja na Pražskom hrade (okolo roku 970). Jeho predstavenou (opátkou) sa stala sestra Boleslava II. Mlada. Nie dlho nato založili benediktíni, ktorých priviedol do Prahy z Talianska biskup Vojtech, mužský kláštor v Břevnove pri Prahe (993). Kláštory sa stali významnými strediskami kultúry a vzdelanosti. Pri biskupstvách a kláštoroch sa zriaďovali prvé školy, ktoré slúžili na výchovu budúcich kňazov. Vyučovalo sa latinsky. Kostoly a kláštory zakladali spočiatku výlučne členovia panovníckej dynastie, od konca 11. storočia aj šľachtické rody. náhľad|272x272bod|Kráľ [[Vratislav|Vratislav II.]]
Povýšenie na kráľovstvo
Vratislav II. (vládol 10611092) sa počas svojej vlády stal účastníkom neľútostného boja o investitúru medzi cisárom Henrichom IV. a pápežom Gregorom VII.. V spore hájil cisárovu stranu. Odmenou za to mu Henrich IV. udelil osobný kráľovský titul, ktorý pápež samozrejme nepotvrdil. Ako Vratislav I. bol roku 1086 v Prahe slávnostne korunovaný ako prvý český kráľ.
Vladislav II. (vládol 11401172), vnuk kráľa Vratislava I., sa stal blízkym spojencom rímskeho cisára Fridricha I. Barbarossu, ktorý sa usiloval ovládnuť Itáliu. Knieža mu pri tom výdatne pomáhal. Českí bojovníci sa nejeden raz vyznamenali v boji, zvlášť pri obliehaní Milána. Keď sa mesto vzdalo, konala sa tu slávnostná omša, pri ktorej bol Vladislav I. v roku 1158 za odmenu korunovaný za českého kráľa. Titul údajne získal dedične, ale jeho nástupcom sa ho nepodarilo udržať.
Karol IV.
thumb|upright|Karol IV.