cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veľká francúzska revolúcia
Druhé direktórium (4. september 1797 – 18. jún 1799)
12. novembra 1798 (1797?) sa zásadne zmenil spôsob samotného vyrubovania a vyberania priamych daní. Pribudli aj zmeny sústavy daní, zákon z decembra 1798 (1797?) o daňovej registrácii ostal až do 20. storočia vzorom fiškálneho zákonodarstva. Ministerstvo vnútra zas zreformovalo školstvo a starostlivosť o chudobných, vykonalo prvé francúzske sčítanie ľudu a prvý súpis poľnohospodárskych majetkov. V apríli 1799 zaviedli prísne colné konanie. V septembri 1798 sa na Marsovom poli konala úspešná priemyselná výstava.
Pokiaľ ide o Anglicko, nové direktórium čoskoro vyzvalo na boj proti Anglicku. Výpravou do Anglicka bol poverený Bonaparte, ale zišlo z nej, pretože Bonaparte spolu s vtedajším ministrom zahraničných vecí Talleyrandom sa rozhodli urobiť najprv (už od roku 1796 plánovanú) výpravu do Egypta (vtedy ovládaného Anglickom), a to tak zo strategických dôvodov, ako aj ako základ na operácie proti Anglickej Indii. Bonaparte tvrdil, že „ k skutočnej porážke Anglicka potrebujeme ovládať Egypt“. O zmysluplnosti tejto výpravy sa podarilo presvedčiť Direktórium až keď bol uzavretý kontinentálny mier (s Rakúskom, 27. októbra 1797). 19. mája 1798 sa výprava do Egypta začala, Bonaparte vzal so sebou aj 200 učencov, spisovateľov a umelcov. 11. júna sa po ceste flotila zmocnila Malty, kde ponechala 3000 mužov. 1. júla Francúzi pristáli v Alexandrii, potom pri pyramídach porazili Mamelukov a 23. júla vstúpili do Káhiry. 1. augusta však francúzsku flotilu prekvapila anglická flotila pod vedením Nelsona v prístave Chalídž Abú Kír. V auguste 1798 sa Francúzi bezúspešne pokúsili vylodiť v Írsku.
Nové direktórium viedlo expanzívnu politiku aj v ostatnej Európe. Po smrti jedného francúzskeho generála pri streľbe v Taliansku, Francúzi vpochodovali do Talianska, zosadili pápeža a vo februári 1798 na území Pápežského štátu zriadili Rímsku republiku, spravovanú generálmi a neskôr civilnými komisármi. Súčasne Cisalpínsku republiku premenili na francúzsky protektorát (vojenská okupácia). V apríli 1798 premenili Švajčiarsko na ďalšiu sesterskú republiku – Helvétsku republiku. Ženevu pripojili priamo k Francúzsku. V Piemonte sa konali vzbury a preto direktórium nariadilo v júni 1798 okupáciu Turína. Po novom boji Francúzi v januári 1799 Neapolsku zriadili Parthenopskú republiku (Parthenopenskú republiku).
Reakciou na expanzívnu politiku do Egypta aj do Európy bolo v apríli až decembri 1798 vytvorenie tzv. druhej koalície (Anglicko, Rakúsko, Osmanská ríša, Neapolsko (v januári 1799 dobyté, pozri vyššie) a Rusko). Vo Francúzsku v septembri 1798 schválili zákon o všeobecnej a povinnej vojenskej službe v čase vojny.
Nespokojnosť s režimom pre hospodárske ťažkosti, vojenské porážky a manipuláciu posledných volieb, rástla, a to aj v Zákonodarnom zbore. Vo voľbách z 21. marca až 9. apríla 1799 vo voľbách (volilo sa 315 poslancov zo 750) zvíťazila opozícia, najmä neojakobíni a katolíci, podporovaná aj viacerými generálmi. Boli zvolení skoro všetci poslanci, ktorí boli 11. mája 1798 zo Zákonodarného zboru vylúčení. 16. mája bol zvolený za direktora Sieyès namiesto Reubella. Sieyès, známy svojim hlavným cieľom zrušiť ústavu z III. roku. 5. júna 1799 Rada 500 požadovala od direktorov vysvetlenie svojej (podľa nich zlej) politiky a vojenských neúspechov Francúzska. Keď direktórium nereagovalo, vyhlásil Zákonodarný zbor 16. júna za neplatné zvolenie Treilharda za direktora, hoci bol direktorom už vyše roka, a na druhý deň ho nahradilo Gohierom, bývalým jakobínskym poslancom. 18. júna (30. prairial) po tlaku Zákonodarného zboru odstúpili aj direktori Merlin de Douai a La Revellière, označení Zákonodarným zborom za pôvodcov prevratu z 11. mája 1798. Nahradili ich Roger Ducos a Moulin. Gohier, Ducos a Moulin boli síce republikáni, ale bez veľkej autority. Nové direktórium za ministrov povolalo bývalých členov Konventu. Tieto udalosti sa niekedy (nevhodne) nazývajú prairiálny prevrat.
Tretie direktórium (18. jún 1799 – 10. november 1799)
Strata sesterských republík v Taliansku v lete 1799 ďalej posilnila pozície neojakobínov a rojalistov, ktorí boli teraz prakticky pri moci. Po tzv. prairiálnom víťazstve sa však prejavili rozdiely najmä medzi:
Spočiatku mala v Zákonodarnom zbore prevahu druhá skupina. Bývalí členovia Konventu a rojalisti, ktorí boli 11. mája 1798 vylúčení z parlamentu, sa vrátili k metódam z čias jakobínskej diktatúry: V júli 1799 znova zriadili klub jakobínov (Sieyès ho ale dal po tlačovej „vojne“ s jakobínmi znova zrušiť); zrušili oslobodenie od vojenskej služby; obnovili slobodu tlače a jakobínske časopisy. Okrem toho 29. júna 1799 uvalili na bohatých povinnosť požičať štátu celkovo 100 miliónov frankov na vystrojenie nových vojsk. Najmä posledné opatrenie im narobilo veľa nepriateľov a čoskoro sa ukázalo, že stratili v Zákonodarnom zbore väčšinový vplyv.
Na vidieku však mali prevahu rojalisti. Lúpežnícke bandy podporovateľov rojalistov tu prepadávali republikánov, najmä tých, ktorí svojho času kúpili znárodnený majetok. Na juhu a v Bretónsku sa schyľovalo k povstaniu, podporovanému Anglickom. Za týchto okolností v júli 1799 Zákonodarný zbor odhlasoval výnimočný zákon na ochranu majetkov úradníkov a vlastníkov znárodnených majetkov, podľa ktorého za každého takto zavraždeného sa zaistili 4 rukojemníci spomedzi šľachticov alebo rodičov emigrantov. Toto opatrenie narobilo vláde ďalších nepriateľov. Plánovaný štátny prevrat prvej skupiny v Zákonodarnom zbore pod vedením vtedy všeobecne populárneho Bonaparteho mal teda vhodné podmienky. Prakticky všetci okrem jakobínov čakali na niekoho, kto „konečne nastolí poriadok“.
V zahraničnej politike sa na jar 1799 Francúzi rozhodli poslať na Viedeň 3 armády: dunajskú (mala tiahnuť na Viedeň cez Bavorsko), helvétsku (mala mať podpornú funkciu) a taliansku (mala tiahnuť na Viedeň z juhu). Dunajskú armádu Rakúšania porazili 21. marca 1799 v Stockách, potom ustúpila. Talianska armáda utrpela na jar a v lete 1799 sériu porážok od Angličanov a Rusov (pod vedením Suvorova) v Taliansku. Francúzi Taliansko definitívne stratili 15. augusta 1799 pri Novi. Helvétska armáda vo Švajčiarsku zatiaľ odolávala. V lete sa do Švajčiarska dostali ruské vojská, ale Francúzom sa ich podarilo v septembri 1799 poraziť. Zároveň sa koncom augusta Angličania a Rusi pokúsili vylodiť v Nizozemsku, ale boli porazení 19. septembra a ustúpili. Rusko po nezhodách so svojimi spojencami v októbri úplne stiahlo svoje vojská z Európy. Na jeseň koaličné vojská zastavili ofenzívu na Francúzske hranice.
Zommange
Zommange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Veľká francúzska revolúcia
Tretie direktórium (18. jún 1799 – 10. november 1799)
Medzitým v Oriente Napoleon Bonaparte po porážke v Abúkíre v roku 1798 (pozri vyššie), aby predišiel útoku tureckých vojsk, pochodoval do Sýrie a zvíťazil na výšine Thabor proti osmanským vojskám, ale potom jeho postup zastavili s podporou Angličanov a vďaka moru pri Akkone. Bonaparte sa v máji 1799 vrátil do Egypta, kde 25. júla 1799 porazil pri Abúkíre osmanskú armádu, ktorú tam dopravili Angličania z ostrova Rodos. Hoci zvíťazil, skonštatoval Bonaparte, že s armádou oslabenou vojnou a podnebím nemá šancu. Keď sa navyše dozvedel, že Francúzi boli porazení pri Novi a vo Francúzsku je nespokojnosť s direktóriom (pozri vyššie), prenechal velenie Kléberovi, tajne s dvoma fregatami opustil Egypt a 9. októbra 1799 pristál vo Fréjuse. Francúzi v Egypte vydržali do augusta 1801, kedy ich Briti dopravili domov.
Zommange
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Veľká francúzska revolúcia
Tretie direktórium (18. jún 1799 – 10. november 1799)
Keď Napoleon 24. októbra 1799 dorazil do Paríža, všade ho vítali. Ľud v ňom videl autora mieru v Campo Formio. Prišiel aj v zahraničnopoliticky veľmi vhodnom momente, pretože práve vtedy (pozri vyššie) pominulo nebezpečenstvo invázie vďaka francúzskym víťazstvám v Holandsku a Švajčiarsku. Spočiatku nebol rozhodnutý, na koho stranu sa vnútropoliticky presne prikloní. Ale 31. októbra sa Bonaparte stretol so Sieyèsom, ktorý mu navrhol zmenu ústavy. Začiatkom novembra už bol plán prevratu pripravený: Hlavní direktori podajú demisiu, Zákonodarnému zboru sa pod nejakou zámienkou naženie strach, takže zo strachu pred vakanciou moci a v núdzi vymenuje komisiu na prípravu novej ústavy. Aby sa predišlo pokusom o odpor, dohodlo sa, že vládu premiestnia mimo Paríža, ako to dovoľovala ústava z roku III. Tento prevrat stanovili na 9. novembra. Sprisahanci boli financovaní majiteľmi veľkých hnuteľných majetkov, rozhorčenými vládou nariadenou nútenou pôžičkou, a vojnovými dodávateľmi, ktorým Rada 500 29. októbra odobral právo byť prednostne vyplácaní zo štátnej pokladnice.
Přistoupim
Přistoupim je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 445 obyvateľov, z toho 213 mužov a 232 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,3 roka).
Zommange
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká francúzska revolúcia
Tretie direktórium (18. jún 1799 – 10. november 1799)
Skoro ráno 9. novembra 1799 (18. brumaira roku VIII) bola núdzovo zvolaná Rada starších do Tuileries, kde jej bolo sprisahancami naznačené, že republika je ohrozená – malo ísť o sprisahanie jakobínov a tvrdenie bolo „zosilnené“ prítomnosťou rozostavaných jazdeckých oddielov v Tuileries pod zámienkou prehliadky. Poslanci urýchlene schválili štvorčlánkový dekrét, podľa ktorého sa Zákonodarný zbor premiestňuje do St. Cloud a zasadne opäť až na druhý deň o 12 hodine a Bonaparte je poverený opatreniami potrebnými na zabezpečenie bezpečnosti poslancov. Okrem toho je Bonaparte vymenovaný za veliteľa branných síl (národnej gardy a 17. vojenskej divízie). Rada 500, vedená vtedy Napoleonovým bratom Lucienom Bonapartem, tento dekrét vzala – s miernym protestami – na vedomie. Direktórium zaniklo podľa plánu: direktori Sieyès a Ducos podali demisiu, Barras tiež (asi ho podplatili) a zvyšní direktori, keďže odmietli podať demisiu, boli strážení v Luxembourgu Moreauom.
Začiatok konzulátu (od 10. novembra 1799)
24. decembra 1799 (24. frimaira) vstúpila do platnosti nová ústava, ktorá vo Francúzsku zaviedla konzulát. Platilo všeobecné volebné právo (ale s viacnásobne filtrujúcim nepriamym volebným systémom). Parlament tvorili dve volené komory: 100-členný „Tribunát“, ktorý mohol len debatovať a 300-členný „Zákonodarný zbor“, ktorý mohol len hlasovať bez debát. Okrem toho existovala Štátna rada a Senát, ktorých členov menovali traja konzuli. Títo traja konzuli, ktorým ešte podliehali rezortní ministri, tvorili vládu, pričom faktickým vládcom bol len jeden z nich, tzv. prvý konzul, ktorým bol sám Napoleon. Ďalšími dvoma konzulmi sa stali Jacques Régis de Cambacéres a Charles Francois Lebrun.
Francúzska revolúcia teda v podstate dosiahla presný opak toho, čo chcela dosiahnuť: Chcela zvrhnúť monarchiu (vládu jedného muža), ale nakoniec nastolila znova vládu jedného muža, aj keď tento raz už pod názvom „konzulát“. Na druhej strane však veľa zákonov a vôbec výdobytkov revolúcie zostalo zachovaných. Aj neskorší Napoleonov Code civil (Občiansky zákonník) prevzal veľa prvkov z ústavy roku 1789 (osobnú slobodu, rovnosť pred zákonom, slobodu vyznania a podobne).
Za symbolický koniec Francúzskej revolúcie sa pokladá buď Napoleonov prevrat 9. novembra 1799 (resp. platnosť novej ústavy v decembri 1799) alebo menej často až odstránenie Napoleona (k tomu pozri článok Napoleon Bonaparte). Sám Napoleon revolúciu vyhlásil za „skončenú“ 15. decembra 1799, keď predstavil Francúzom novú ústavu, s komentárom, že revolúcia sa tak vraj vrátila k svojim základom.
Róbert Károlyi
JUDr., Mgr. Róbert Károlyi (* 12. október 1970, Šaľa) je bývalý viceprezident Hasičského a záchranného zboru.
Životopis
V roku 1985 ukončil Vojenské gymnázium SNP v Banskej Bystrici a následne v roku 1993 ukončil štúdium na Vysokej vojenskej pedagogickej škole v Bratislave. Po jej ukončení nastúpil do Vojenského útvaru Vajnory. Koncom roka 1995 sa stal príslušníkom Okresnej správy Zboru PO v Galante. Popri zamestnaní vyštudoval v rokoch 1996 až 2001 Akadémiu Policajného zboru v Bratislave. V roku 2002 sa stal vedúcim oddelenia požiarnej prevencie na Okresnom riaditeľstve HaZZ v Galante. V roku 2004 sa stal riaditeľom Okresného riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Galante a následne v roku 2005 riaditeľom Krajského riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Trnave.
17. novembra 2008 bol vymenovaný do funkcie viceprezidenta HaZZ SR, z ktorej bol odvolaný v roku 2009. Po odchode z HaZZ naďalej pôsobí v oblasti požiarnej ochrany ako špecialista PO. V roku 2019 bol navrhnutý a zvolený za prezidenta Asociácie pasívnej požiarnej ochrany SR.
Menen
Menen je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 32 530 obyvateľov (2010).
Josef Janíček
Josef Janíček (* 26. december 1947, Praha) je český hudobník spojovaný s hudobnou skupinou The Plastic People of the Universe, v ktorej hrá na klávesy, akordeón a okrem toho aj spieva. V hudobnej oblasti sa preslávil ako člen skupiny The Primitives Group, ktorá sa sústredila predovšetkým na hity skupín The Doors, The Fugs a ďalších. Taktiež hral v skupine Půlnoc, ktorá bola projektom Milana Hlavsy, hlavného ducha The Plastic People of the Universe. Okrem iného je členom hudobného súboru Dún An Doras, ktorý sústreďuje svoj repertoár na tradičnú írsku hudbu. V nej hrá na akustickú gitaru.
Zmluvná strana
Zmluvná strana alebo paciscent alebo kontrahent je osoba, skupina alebo podobne, ktorá s druhou alebo druhými osobami, skupinami alebo podobne uzatvára alebo uzavrie zmluvu.
Maromme (obec)
Maromme je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Liberec
Liberec je štatutárne mesto na severe Čiech v Libereckom kraji.
Maromme (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Liberec
Je krajským mestom a s počtom obyvateľov 103 088 obyvateľmi je aj v kraji najväčším mestom.
Maromme (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Liberec
Poloha
Liberec leží v kotline medzi Ještědsko-Kozákovským chrbátom a Jizerskými horami. Päta radnice je vo výške 374 m n. m.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o Liberci je z roku 1352, za vlády Redernovcov bol roku 1577 Liberec Rudolfom II. povýšený na mesto. V rokoch 1622 – 1634 patril Albrechtovi z Valdštejna, po jeho zavraždení pripadol Liberec Matejovi Gallasovi.
V 18. storočí zaznamenal Liberec veľký rozvoj textilného priemyslu, spočiatku to boli dielne súkenníckych majstrov, ktoré sa neskôr zmenili na manufaktúry.
19. storočie je zlatým vekom Liberca, kedy dochádza k búrlivému rozvoju mesta, kedy vznikajú honosné vily, nová radnica či divadlo (1883).
Liberec bol do konca druhej svetovej vojny mestom nemeckým (so 7% menšinou Čechov) a hlavným mestom po Mníchove vzniknutých Sudetov. V tridsiatych rokoch bol zároveň centrom henleinovcov.
Významné objekty
vľavo|náhľad|Budova radnice na námestí Dr. Edvarda Beneša Najvýznamnejšími budovami sú novorenesančná radnica (1893) a zámok (17. storočie), z modernej architektúry nová budova Krajskej vedeckej knižnice a predovšetkým vysielač Ještěd (1973) na rovnomennej hore, dnes symbol mesta.
Medzi ďalšie pozoruhodné stavby patrí zoologická záhrada (založená v 1919), botanická záhrada či obchodný dom Ještěd, budova Divadla F. X. Šaldy, budova Severočeského múzea, novorenesančná budova mestských kúpeľov, kaviareň Pošta postavená v štýle viedenských kaviarní a celý rad víl a rodinných domov zo začiatku minulého storočia. Najstaršími zachovanými stavbami v Liberci sú mešťanské Valdštejnské domy na Větrnej uličke, pochádzajúce z rokov 1678 - 1681.
Z cirkevných stavieb stojí za zmienku kostol sv. Antonína Veľkého, kostol Sv. srdca pánovho a kostol Svätého kríža.
Doprava
Liberec získal železničné spojenie v roku 1859, kedy boli otvorené trate do Pardubíc a nemeckej Žitavy.
Prestížnou záležitosťou bola stavba električkovej trate. Prvý úsek (od železničnej stanice k dnešnej ZOO) bol otvorený 25. augusta 1897. V ďalších rokoch električky jazdili aj do Rochlice, na Letku či do Horného Hanychova a naposledy v roku 1955 aj do Jablonca nad Nisou. V ďalších rokoch došlo k útlmu električkovej premávky (1960 – zrušená trať Rochlice - Růžodol (Letka), 1969 premávka v Jablonci n. N.).
Električková trať bola postavená s rozchodom 1000 mm. V roku 1990 sa začalo s rekonštrukciou na štandardný rozchod 1435mm. Vďaka tomu je dnes v úseku Viadukt - Lidové sady možno videt trať s troma koľajnicami, umožňujúcu premávku vlakov s obidvoma rozchodmi.
Dnes sú v prevádzke trate Lidové sady - Horní Hanychov (s prevádzkou 1435 mm vlakov), rekonštrukcia posledného úseku Dolní Hanychov - Horní Hanychov na nový rozchod bola ukončená v roku 2005. Druhou prevádzkovanou traťou je úsek Fügnerova (terminál MHD v Liberci) - Jablonec nad Nisou (rozchod iba 1000 mm).
Medzimestská trať by mala tiež prejsť prerozchodovaním, pre nedostatok finančných prostriedkov sa uvažuje o využití v úseku Vratislavice - Jablonec n.N. súbežnej železničnej trate. Uvažuje sa o hybridných vozidlách ľahkej železnice, ktorá by v budúcnosti mala spojiť aj ďalšie mestá Euroregiónu Nisa, napr. Žitavu, Jelenie Góru, Tanvald, Harrachov či Železný Brod.
České dráhy prevádzkujú aj kabínkovú lanovú dráhu dlhú 1183 m s prevýšením 450 m, ktorej dolná stanica sa nachádza v Liberci - Hornom Hanychove neďaleko konečnej stanice MHD a druhá stanica je na vrchole hory Ještěd pri televíznom vysielači s hotelom.
Cestnú dopravu najviac reprezentuje rýchlostná cesta R35, na ktorú v Turnove nadväzuje cesta R10 na Prahu.
Všeobecná chirurgia
Všeobecná chirurgia je súbor činností a znalostí z chirurgickej propedeutiky.
Tieto činnosti a znalosti musia byť v súlade so zásadami medicíny založenej na dôkazoch („evidence based medicine“ – EBM). Rozumieme tým vedecké, explicitné a uvážlivé používanie súčasného najlepšieho dôkazu na rozhodnutie o starostlivosti u individuálnych pacientov (SACKETT a spol., 1980). Teoretické znalosti a praktické skúsenosti celej chirurgie s dôrazom na diagnózu a liečbu náhlych príhod brušných, úrazovej chirurgie v celom rozsahu, vrátane kraniocerebrálnych poranení a ošetrovania popálenín.
Kefermarkt
Kefermarkt je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Freistadt.
Žije tu 2 105 obyvateľov (1. 1. 2010).
Ares
Ares môže byť:
Montfaucon-d'Argonne (kantón)
Montfaucon-d'Argonne je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 17 obcí.
Muğla
Mugla (tur. Muğla, gr. Μούγλα (Múgla)) je mesto na juhozápadnom pobreží Turecka, v rovnomennej provincií.
História
V staroveku bolo toto územie obývané Kármi, pričom sa dostávalo pod vplyv Grékov, ktorí tu sídlili na neďalekom pobreží a na ostrove Rodos. Územie neskôr pripadlo Peržanom, Macedóncom, Rodosčanom, ktorí sa tu pravdepodobne aj usadili a neskôr Rimanom. Skutočné mesto tu však vzniklo až neskôr, v 10. storočí, kedy sa tu usadili mnohí Gréci z neďalekého Dodekanézu, Peloponézu a tiež ďalších egejských ostrovov. Počas turkokratie tu Gréci stále tvorili väčšinu a držali mestskú ekonomiku, nakoľko sa starali o obchodovanie. Grécka komunita sa v meste dištancovala od miestnych Turkov a tak sa mesto rozdelilo na dva samostatné celky. Významná grécka komunita Mugly a celej západnej Anatólie opustila tieto územia počas grécko-tureckej výmeny obyvateľstva v roku 1923.
Dnes
Dnes patrí Mugla k malým tureckým mestám na západnom pobreží. Má približne 20 000 obyvateľov a jej obchodný význam sa po odchode Grékov zmenšil. Sídli tu však univerzita a mesto je zaujímavé svojou starou architektúrou, ktorá láka veľa turistov. V meste môžeme navštíviť aj tradičný osmanský bazár, veľkú mešitu Kurşunlu Cami z 15. stor., kúpele (Chammam) z 13. stor. staré grécke a turecké štvrte, vežu z hodinami, ktorú postavil miestny grécky podnikateľ v 19. stor., či miestne múzeum. Z Mugli pochádza známa francúzska herečka, gréckeho pôvodu Anna Mouglalis.
Viévigne
Viévigne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Přišimasy
Přišimasy sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 721 obyvateľov, z toho 360 mužov a 361 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,8 roka (muži 35,4 roka, ženy 36,2 roka).
Terinaios z Élidy
Terinaios alebo Terirés (Terinaios, Terirés, iný prepis: Terirés) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 392 pred Kr.
Terinaios z Élidy bol na 97. olympijských hrách v roku 392 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Terinaia je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Terira zaznamenal aj historik Diodoros, a to v súvislosti s datovaním tohoročných vojnových udalostí medzi Spartou a Aténami, v ktorých Atény bojovali o znovunadobnutie moci po peloponézskych vojnách. Atény sa na kolbište celogréckej politiky nakoniec vrátili. Roku 378 pred Kr. už stáli na čele tzv. Druhého námorného spolku, ktorý bol federáciou sedemdesiatich gréckych štátov.
Cyperské národné futsalové družstvo mužov
Cyperské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Cyprus v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Kypriakí Omospondía Podosfaíro (KOP). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1998. Vo februári 2017 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 94. miesto.
Vrcholné podujatia
Rovnako sa cyperské družstvo neprebojovalo ani na majstrovstvá Európy UEFA. Absolvovalo 9 kvalifikácií, prvú v roku 1998 na ME 1999. V nej, rovnako ako aj o 4 roky neskôr, prehralo všeky stretnutia a skončilo posledné. Od roku 2005, odkedy začala prebiehať aj predkvalifikácia, muselo cyperské družstvo začínať už v nej. V rokoch 2005 i 2007 z nej postúpilo do hlavnej kvalifikácie, v ďalších 3 predkvalifikáciách však skončilo vždy na 3. mieste a nepostúpilo ďalej.
Mesen
Mesen je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 950 obyvateľov (2010) a je najmenšie mesto Belgicka.
Kematen am Innbach
Kematen am Innbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Žije tu 1 340 obyvateľov (1. 1. 2010).
Zoufftgen
Zoufftgen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Theodoros Kolokotronis
Theodoros Kolokotronis (gr. Θεόδωρος Κολοκοτρώνης, * 3. apríl 1770, Ramavuni, Grécko† 15. február 1843, Atény) bol grécky kleftis (zbojník) a neskôr jeden z najslávnejších vodcov gréckej vojny za nezávislosť.
Zoufftgen
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nikandros (kráľ Sparty)
Nikandros alebo Níkandros z kráľovského rodu Eurypontovcov bol kráľom Sparty (možno mýtickým) pravdepodobne od roku 750 pred Kr. do roku 720 pred Kr. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol  Teleklos.
Theodoros Kolokotronis
Pôvod
Kolokotronisovci patrili k starým zbojníckym peloponézskym rodom. Pôvodné a pravé meno tohto rodu bolo Tserginis. Zakladateľom bol Triantafyllakos Tserginis, ktorý žil začiatkom 16. storočia, teda v čase, kedy Turci ovládli Grécko. Tserginisa Turci vyhnali z jeho rodnej dediny (pravdepodobne v susednej Messinií) a tak a usadil v susednej dedine Libovitsi, kde žili aj ďalšie generácie. Neskôr sa Tserginisovci premenovali albánskym menom Bithekuras (v doslovnom preklade kamenný zadok). Takto totiž jedného z Tserginisovcov nazval jeden Albánec, ktorý tým chcel vyjadriť smelosť a bojovnosť. Neskôr si členovia rodu meno preložili z albánčiny do gréčtiny na Kolokotronis. Všetci členovia rodu sa angažovali v protitureckých akciach. Matka Theodorosa Kolokotronisa bola Zambia Kotsaki z váženého obchodníckeho rodu Kotsakisovcov z arkádskeho mesta Alonistena.
Raná kariéra
Kolokotronis sa narodil na Peloponéze, v Messénií, v dedine Ramavuni, avšak vyrastal v dedine Libovitsi v Arkádií. Jeho otec Konstandinos pôsobil v ruskej armáde.
Už keď mal 15 rokov, stal sa vodcom zbojníckej skupiny. Potom slúžil ako navigátor v ruskej armáde počas rusko-tureckej vojny, neskôr pôsobil v britských službách na ostrove Zakynthos. Práve vďaka jeho významným pôsobením v ruskej a britskej armáde stúpla jeho popularita a kariéra.
Vojna za nezávislosť
Po skončení jeho služieb v cudzích armádach sa Kolokotronis vrátil na Peloponéz, kde sa opäť stal vodcom miestnych kleftov (zbojníkov). Postupne premenil kleftov z neorganizovaných lúpežníckych skupín do riadnej armády, ako to videl v ruskej či britskej armáde. Keď mal 50 rokov, dostal titul Archistratigos (vrchný veliteľ) a taktiež prezývku O jeros tu Morea, teda peloponézsky starec. Jeho prvá veľká akcia bolo oficiálne vyhlásenie vojny Turkom. Spolu s generálom Mauromichalisom a Papaflessasom porazili tureckú armádu cca. 1300 mužov s iba 300 Grékmi pri dedine Valtetsi, blízsko mesta Tripoli. Gréci teda oslobodili Tripoli. Potom dobyl aj dôležité prístavné mesto, Nafplio. Následne však bola na Peloponéz vyslaná silná turecká armáda, aby zničili gréckych povstalcov. Turkom sa skutočne podarilo ovládnuť časť Peloponézu a tak grécke vojská evakuovali veľkú časť Peloponézu, ostali iba v pevnosti Kastro Larissa (Pevnosť Larissa), blízko mesta Argos, ktorý uchránil generál Dimitrios Ypsilantis. Avšak pevnosť Larissu obľahli Turci, pod vedením Mahmuda Dramaliho Pašu. Generál Ypsilantis nemal zásoby vody a tak musel so svojimi vojakmi pevnosť opustiť. Turci ju potom zničili. Potom postupovali ďalej, do okolia Nafplia, kde boli zastavení gréckym generálom Miaulisom.
Potom však na Turkov zaútočil Kolokotronis a celú ich veľkú armádu zničil v bitke pri Dervenakii a oslobodil Turkami okupované územia. Toto bolo najvýznamnejšie a najväčšie víťazstvo v Kolokotronisovej kariére. Turecký sultán sa nezmieril s porážkou, ktorá už vyúsťovala do masívnej revolúcie všetkých Grékov v ríši, a povolal do Grécka vojská egyptského miestodržiteľa, Muhammada Aliho, ktorý vyhlásil Grékom svätú vojnu a do grécka vyslal svojho syna. Kolokotronis pripravil mnohé pevnosti a čakal na príchod nepriateľa. Grécku revolúciu podporili mnohí európski filhelléni a Kolokotronis začal nosiť starovekú Korintskú prilbu a brnenie podobné, aké mali starí Gréci, avšak bol známy aj nosením tradičného gréckeho turbanu a fustanelli (sukňa). Práve vtedy sa prvýkrát po takmer 1000 rokoch vrátilo meno Peloponéz (Peloponnisos), Gréci polostrov dovtedy nazývali Moreas. Turecká armáda sa z Egypta vylodila na Kréte, kde potlačila vznikajúcu rebéliu miestnych Grékov. Potom armáda vstúpila na Peloponéz, tu ju však pri Nafplióne zastavili generáli Ypsilantis a Muromichalis. Gréci sa však nevyhli porážke v bitke pri Maniaki, kde proti drvivej presile bojoval generál Papaflessas a všetci grécki bojovníci padli v boji. Neskôr boli Turci definitívne porazení pri Navaríne.
Povojnová kariéra
Po vyhlásení Gréckeho štátu sa stal Kolokotronis národným hrdinom. Angažoval sa v politike, keď sa pridal na stranu prorusky orientovaného Ioannisa Kappodistriasa, ktorý sa stal prvým gréckym premiérom. Kappodistrias však bol zavraždený opozíciou a Kolokotronis bol odsúdený na smrť, no neskôr dostal milosť a slobodu. Mal dvoch synov a jednu dcéru. Zomrel v novom hlavnom meste, Aténach, v roku 1843. V dedine Libovitsi, kde vyrastal, sa dnes v jeho dome nachádza múzeum. Zachovali sa aj jeho pamäti z bojov, ktoré detailne opisujú rôzne situácie a príbehy, ako aj akcie samotného autora.
Nikandros (kráľ Sparty)
Z obdobia vlády Nikandra je veľmi málo vierohodných správ. Nemôžeme sa tu oprieť o dobové správy, ale len o tie, ktoré boli zaznamenané po veľmi dlhom časovom odstupe (napr. od Pausania), preto sú už považované väčšinou za legendy. Antickí historici zhodne tvrdia, že jeho predchodcom bol Charilaos. Táto zhoda pri najstarších kráľoch Eurypontovcov nie je samozrejmosťou, lebo sa v týchto zoznamoch nie vždy zhodujú. O udalostiach, ktoré sa udiali za vlády kráľa Nikandra sa dozvedáme od Pausania žijúceho v druhom storočí.
Pausanias zaznamenal, že spartský kráľ Nikandros napadol s vojskom Argolis. Asinčania žijúci v tejto oblasti sa do invázie zapojili a spolu so Sparťanmi pustošili krajinu. Keď sa Sparťania z expedície vrátili domov, vojsko Argolidu pod vedením ich kráľa Erata zaútočilo na Asin. Asinčania vidiac beznádejnosť tohto boja sa zachránili útekom. Svoje rodiny naložili na plavidlá a krajinu opustili. Počas vlády Nikandra sa odohral aj závažný incident medzi Spartou a Messéniou.
Zoufftgen
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nikandros (kráľ Sparty)
Na hraniciach medzi Messéniou a Spartou sa každoročne konali pri chráme bohyne Artemis slávnosti na jej počesť a oslavovali ich spoločne Messénčania a Sparťania. Pausanias píše, že Messénčania na týchto oslavách zavraždili Nikandrovho spolukráľa Telekla, ktorý ako to interpretovali Sparťania chcel ochrániť spartské panny pred znásilnením. Podľa verzie Messénčanov vraj kráľa Telekla zabili pri obrane, keď mladí Sparťania preoblečení za dievčatá počas noci s ukrytými dýkami napadli messénskych šľachticov. Tak či onak táto udalosť sa stala jednou z hlavných príčin neskoršieho vojenského konfliktu medzi Spartou a Messéniou, ktorý sa začal za vlády Nikandrovho následníka Theopompa.
Zoufftgen
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nikandros (kráľ Sparty)
V Ploutarchovej knihe Výroky Sparťanov je známy aj výrok pripisovaný kráľovi Nikandrovi. Keď sa ho niekto spýtal prečo nosia Sparťania dlhé vlasy a fúzy odpovedal, „Lebo je to vlastná ozdoba človeka a popritom aj najlacnejšia".
Salam alejkum
(As-)salám alejkum (arab. ٱلسَّلَامُ عَلَيْكُمْ as-salāmu ʿalaykum, člen as sa niekedy vynecháva) je bežný uvítací pozdrav v moslimských krajinách, väčšinou prekladaný ako „mier vám/s vami“. Tradičná odpoveď je wa alejkum salam („i s vami pokoj“, arabsky وَعَلَيْكُمُ ٱلسَّلَامُ wa-ʿalaykumu s-salām). Používa sa aj menej formálny skrátený pozdrav as-salám, pričom as-salám je taktiež jedným z 99 mien Boha, kde salám znamená mier, pokoj. Obdobný pozdrav existuje i v hebrejčine šalom alejchem.
Rupert Grint
Rupert Alexander Grint (* 24. august 1988, Stevenage,Spojené kráľovstvo) je anglický herec známy predovšetkým ako predstaviteľ Rona Weasleyho z filmovej série Harry Potter.
Životopis
[[Daniel Radcliffe, Emma Watsonová a Rupert Grint (zľava doprava) na premiére filmu Harry Potter a Dary smrti 2 v Londýne v júli 2011|right|thumb]] Má tri sestry a brata. Navštevoval chlapčenskú školu v jeho rodnom meste. Jeho obľúbeným predmetom bola chémia. Ovláda základy nemčiny. Jeho obľúbený herec je Jim Carrey a šport futbal. Vie hrať aj na gitare. Rád kreslí, v priebehu natáčania HP3 nakreslil nádherný obrázok Alana Rickmana.
Rupert je najstarší z trojice hlavných hrdinov v Harrym Potterovi. Na kazete s ktorou sa uchádzal o úlohu Rona rapoval vlastnú pieseň. Ako jeho postava, tak aj Rupert sa veľmi bojí pavúkov. Zabudol režisérovi Alfonsovi Cuaronovi napísať sloh o svojej postave, pretože "to isté by asi spravil aj Ron". Bol obsadený do úlohy vo filme A Cinderella Story, ale v tom čase musel natáčať tretí diel Harryho Pottera.
Scott Altman
Scott Douglas Altman (* 15. august 1959, Lincoln, Illinois, USA) je americký testovací pilot a veterán štyroch pilotovaných letov raketoplánom operovaných americkou vládnou agentúrou NASA. Zúčastnil sa dvoch posledných misií k Hubblovmu vesmírnemu ďalekohľadu.
Zoznam misií
Svoju prvú misiu absolvoval ako pilot raketoplánu Columbia na misii STS-90. Raketoplán mal v nákladovom priestore laboratórium Spacelab. Pri svojej druhej misii STS-106, raketoplán Atlantis, letel opäť ako pilot na ISS v roku 2000. Jeho tretia misia, na ktorej pôsobil už ako veliteľ, bola STS-109, posledná úspešná misia raketoplánu Columbia pred jeho haváriou v roku 2003, ktorá zamierila k Hubbleovmu teleskopu. Svoju štvrtú misiu (STS-125) (raketoplán Atlantis), absolvoval opäť ako veliteľ. Uskutočnila sa v máji 2009, mierila k Hubbleovmu teleskopu.
Viévy
Viévy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žebětín (prírodná pamiatka)
Žebětín je prírodná pamiatka ev. č. 5743 neďaleko obce Moravské Bránice, na katastri mesta Dolní Kounice v okrese Brno-venkov.
Ochrana
Predmetom ochrany sú teplomilné stepné a lesostepné spoločenstvá s dominantným porastom úzkolistých suchých trávnikov s výskytom početných osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov, najmä európsky významného druhu ponikleca veľkokvetého.
Marques
Marques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montmédy (kantón)
Montmédy je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 25 obcí.
QR kód
QR kód alebo QR code je dvojrozmerný čiarový kód, ktorý vyvinula japonská spoločnosť Denso-Wave v roku 1994. Skratka „QR“ pochádza z anglického označenia Quick Response (Rýchla reakcia), keďže kód je navrhnutý s ohľadom na rýchle dekódovanie.
Princíp použitia spočíva v tom, že QR kód vytlačený na papier alebo predmet sa zosníma kamerou alebo fotoaparátom, a softvér dekóduje textovú informáciu obsiahnutú v kóde. V Japonsku sa QR kód stal de facto štandardom a väčšina mobilných telefónov so vstavaným fotoaparátom vie tieto kódy dekódovať.
Obsah
QR kód sa skladá z bielych a čiernych štvorcových modulov zložených do štvorcovej matice. Veľkosť matice je od 21×21 do 177×177 bodov s nárastom o 4 moduly v každom rozmere.
Kapacita
QR kód môže obsahovať písmená, čísla alebo japonské znaky kandži a je schopný pojať rôzne množstvo informácií podľa obsahu:
Použitie
Kód bol pôvodne navrhnutý na sledovanie jednotlivých súčiastok pri výrobe automobilov. Neskôr sa začal používať na kódovanie rôznych kontaktných informácií. QR kód tak môže obsahovať
Licencia
QR kód je otvorený štandard, keďže spoločnosť Denso-Wave zverejnila špecifikáciu a neuplatňuje patentovú ochranu.
Radim (okres Kolín)
Radim je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 136 obyvateľov, z toho 547 mužov a 589 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,6 roka).
Pretty Fly (for a White Guy)
„Pretty Fly (for a White Guy)“ je skladba americkej rockovej skupiny The Offspring. Je štvrtou v poradí z ich albumu Americana (1998) a bola vydaná ako prvý singel z albumu. Skladba dosiahla 53. miesto Billboard Hot 100, 5. miesto v rebríčku Hot Mainstream Rock Tracks a 3. miesto v rebríčku Modern Rock Tracks. V Austrálii bola skladba certifikovaná na 4 platinové platne a v Spojenom kráľovstve bola skladba jednou z komerčne najúspešnejších singlov skupiny.
Takisto sa objavila v ich albume Greatest Hits (2005).
Kompozícia
Na začiatku skladby zaznie pseudo-nemecká nezmyselná fráza "Gunter glieben glauten globen" zo skladby „Rock of Ages“ od Defa Lepparda, ktorá je použitá namiesto tradičného "1, 2, 3, 4" na začiatku nahrávky, ktorá je výsmechom pre kvázi-gangstrov ponorených do hip-hopovej kultúry bez toho, aby ju mali radi, ale len preto, lebo je populárna a drsná. Skladba otvorene paroduje strednú triedu mestskej mládeže, ktorá počúva rap hlavne z tohto dôvodu. Ženské vokály naspievala Nika Futtermanová.
Adenoidná vegetácia
Adenoidná vegetácia je ložiskové nahromadenie lymfatického tkaniva na zadnej stene nosohltana. Jej hyperplázia (zväčšenie) vytvára prekážku brániacu dýchaniu nosom, zároveň je častým miestom zápalov. Toto patologické zväčšenie podmieňujú okrem genetických predispozícií aj opakované zápaly horných dýchacích ciest a systémové vírusové infekcie detského veku.
Prejavmi sú dýchanie ústami, chrápanie, poruchy spánku a následný pokles dennej výkonnosti, časté nádchy, zápaly stredného ucha a prínosových dutín. Dlhodobý účinok je zníženie odolnosti dolných dýchacích ciest (vysušovanie, vystavenie chladnejšiemu vzduchu) a poruchy vývoja tvárovej časti lebky (gotické podnebie), plochý hrudník a kyfoskolióza. Konečným výsledkom neliečených adenoidných vegetácií môže byť facies adenoidea - typický tupý a ospalý výraz tváre s pootvorenými ústami a vyčnievajúcimi hornými rezákmi.
Liečba je chirurgická (adenotómia), následne je potrebná dychová rehabilitácia. Adenoidná vegetácia môže po odstránení opätovne narásť.
Gordon Bunshaft
náhľad|Lever House Gordon Bunshaft (* 9. máj 1909, Buffalo, New York, USA – † 6. august 1990, New York) bol americký architekt, ktorý získal v roku 1988 Pritzkerovu cenu.
Dušan Makovický
Dr. Dušan Makovický (* 10. december 1866, Ružomberok – † 12. marec 1921, Ružomberok), bol slovenský lekár, publicista, spisovateľ a prekladateľ.
Životopis
Pochádzal zo zámožnej rodiny. Sestra Ľudmila, mala syna Igora Beniača - slovenského politika a signatára Martinskej deklarácie. Vzdelanie získaval v Ružomberku, v Nagykőrösi a Šoprone. Medicínu začal študovať na lekárskej fakulte v Prahe, kam pricestoval 14. októbra 1885. Po roku a pol po neúspešných skúškach pokračoval v rakúskom Innsbrucku a od 29. apríla 1889 do 15. marca 1890 v Berlíne. Promoval v júli 1891 v Prahe.
Ešte ako študent podnikol svoju prvú cestu do Ruska, v Moskve pobudol od 6. marca 1890 do 1. mája 1890. V rokoch 1891 – 1894 pôsobil ako sekundárny lekár v Innsbrucku, v roku 1894 odišiel do Budapešti, no ešte toho roku začal pôsobiť ako praktický lekár v Žiline (budova v ktorej býval je pomenovaná po ňom, pozri Makovického dom), v rokoch 1904 – 1910 bol osobným lekárom ruského spisovateľa Leva Nikolajeviča Tolstého v Jasnej Poľane. V tom čase sa stretol s Milanom Rastislavom Štefánikom, ktorý tam Tolstého navštívil. V rokoch 1915 – 1916 bol internovaný za odpor voči vojne, v roku 1919 ochorel na brušný týfus. O rok neskôr sa spolu so svojou ruskou manželkou, s ktorou sa medzičasom oženil, spolu vrátili do Ružomberka, kde v roku 1921 spáchal samovraždu.
Tvorba
Počas štúdií na vysokej škole bol členom študentského spolku slovenských študentov v Prahe Detvan, kde sa stretol s Martinom Kukučínom, s filozofickými názormi Leva Nikolajeviča Tolstého, ale tiež s filozofiou T. G. Masaryka. Jeho najbližším priateľom bol ďalší slovenský tolstojovec, spolužiak na lekárskej fakulte v Prahe Albert Škarvan, ktorého aj po ukončení školy dlhé roky finančne podporoval. Už od roku 1890, kedy sa vydal prvý raz do Ruska, udržiaval písomný styk s Levom Nikolajevičom Tolstým a stal sa členom tolstého krúžku. Okrem uverejňovania jeho listov tiež publikoval preklady jeho diel, zápisky a state o ňom. V rokoch 1896 – 1898 zložil a redigoval edíciu Poučné čítanie, v ktorej vyšlo 17 brožúr, obsahujúce preklady ruských autorov. Sprevádzal Tolstého až do jeho posledných chvíľ a jeho Jasnopoľanské zápisky sú unikátnym dokumentom o vzťahoch učiteľa a žiaka, a kronikou Tolstého duševných zápasov. Po spisovateľovej smrti spracúval svoje záznamy a pred návratom domov v roku 1920 ich darov Múzeu L.N. Tolstého v Moskve. Keď cestoval za Tolstým na Krym na prelome roku 1901-02, navštívili aj M. Gorkého a A.P. Čechova. Ohlas týchto stretnutí na Slovensku viedol k zvýšeniu prekladateľského záujmu o ich tvorbu.
D. Makovický názorovo inklinoval k hlasistom, mal však dobré vzťahy i s martinským centrom – sesternica D. Makovického Bohdana bola ženou Jozefa Škultétyho.
Achun
Achun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nieuwpoort
Nieuwpoort je belgické mesto na pobreží Severného mora vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Kematen an der Krems
Kematen an der Krems je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Linz-vidiek.
Žije tu 2 444 obyvateľov (1. 1. 2010).
Nieuwpoort
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Nieuwpoort pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji – I. divízia
I. divízia MS v ľadovom hokeji je druhá najvyššia výkonnostná kategória v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Turnaj je rozdelený do dvoch skupín pozostávajúcich zo 6 tímov. Prvé 2 tímy zo skupiny A postupujú do Top Divízie, posledný tím v skupine A zostupuje do skupiny B. Víťaz skupiny B postupuje do skupiny A, posledný tím v skupine B zostupuje do II. A divízie.
Radovesnice I
Radovesnice I je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 343 obyvateľov, z toho 167 mužov a 176 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 44,6 roka, ženy 41,0 roka).
Leonid Konstantinovič Kadeňuk
Leonid Konstantinovič Kadeňuk (* 28. január 1951, Kliškovcy – † 31. január 2018, Kyjev) bol kozmonaut z Ukrajiny, 368. človek vo vesmíre. Do kozmu sa dostal na palube amerického raketoplánu Columbia.
Životopis
Absolvoval vysokú vojenskú leteckú školu, od roku 1971 slúžil v letectve. V auguste 1976 bol zaradený do oddielu kozmonautov CPK VVS, v rámci prípravy na lety raketoplánom Buran prešiel leteckú prípravou (do júla 1977), potom všeobecnou kozmickou prípravou, ktorú ukončil v januári 1979. Bol v skupine kozmonautov určených na lety raketoplánom.
V marci 1983 bol uvoľnený z oddielu kozmonautov a preložený do Lipecka, od 1984 do akťubinskej pobočky Štátneho vedecko-výskumného inštitútu vojenského letectva (GKNII VVS). Dôvodom odvolania bol rozvod. V auguste 1987 bola v inštitúte založená vlastná skupina kozmonautov, Kadeňuk bol od októbra 1988 členom tejto skupiny. Vo Hviezdnom mestečku sa pripravoval na let raketoplánom, od novembra 1990 do marca 1992 bol zaradený do programu Sojuz-záchranca (príprava záchranného letu v prípade problémov Buranu).
Roku 1995 podpísali vlády USA a Ukrajiny dohodu o lete ukrajinského kozmonauta v americkom raketopláne. Začiatkom roka 1996 Kadeňuk požiadal o ukrajinské občianstvo, vo februári 1996 ho dostal a odišiel z ruskej armády a teda aj oddielu kozmonautov. Ukrajinským výberom prešiel bez problémov, v októbri 1996 s troma ďalšími kandidátmi začal prípravu v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone, od mája 1997 v hlavnej posádke.
Let do vesmíru
Raketoplán Columbia odštartoval z mysu Canaveral na Floride k svojmu 24. letu na konci novembra 1997. Let je evidovaný v COSPAR ako 1997-073A. Na jeho palube bola šesťčlenná posádka v zložení: Kewin Kregel, Steven Lindsey, Winston Scott, Kalpana Chawlová, Takao Doi z Japonska a Ukrajinec Ledonid Kadeňuk. Počas svojej úspešnej 16dennej misie vyskúšali samostatne lietajúcu kameru, slnečné laboratórium Spartan a vykonávali nácvik výstupov EVA ako prípravu pred montážami pripravovanej stanice ISS. Pristáli na Floride.
Po lete
V januári 1998 bol povýšený a menovaný za náčelníka správy letectva Vojsk protivzdušnej ochrany Ukrajiny, neskôr sa stal poradcom ministra obrany. Od júla 1999 bol pomocníkom prezidenta Ukrajiny, od februára 2000 pracoval vo Vojenskej inšpekcii pri prezidentovi Ukrajiny, v novembri 2001 sa stal opäť pomocníkom prezidenta. V apríli 2002 bol zvolený do ukrajinského parlamentu ako nezávislý kandidát, po celé štyri roky bol podpredsedom výboru pre obranu a bezpečnosť. Od decembra 2002 do januára 2005 bol súčasne poradcom prezidenta. V marci 2006 kandidoval za Blok Litvina (tretí na kandidátke), ale Blok neprekonal päťpercentnú hranicu a do parlamentu sa nedostal.
Externé odkazy
((Portál Kozmonautika)) ((Commonscat | Leonid Kadenyuk))
Pierrefitte-sur-Aire (kantón)
Pierrefitte-sur-Aire je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 26 obcí.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji – II. divízia
'''II. divízia MS v ľadovom hokeji''' je tretia najvyššia výkonnostná kategória v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Turnaj je rozdelený do dvoch skupín pozostávajúcich zo 6 tímov. Víťaz skupiny A postupuje do I. B divízie, posledný tím v skupine A zostupuje do skupiny B. Víťaz skupiny B postupuje do skupiny A, posledný tím v skupine B zostupuje do III. A divízie.
Kaštieľ v Ožďanoch
Oždiansky kaštieľ je kaštieľ na Slovensku nachádzajúci sa v obci Ožďany. Kaštieľ prešiel v posledných rokoch niekoľkými zmenami vlastníctva, kedy ho obec odpredala za účelom rekonštrukcie, no vždy sa kvôli porušeniu zmlúv vrátil späť do obecných rúk. Momentálne je však kvôli exekúcii na bývalého majiteľa kaštieľ opäť v ďalších rukách, SAD Zvolen.
História
Na ceste z Lučenca do Rimavskej Soboty v Ožďanoch je kaštieľ, ktorý si v tomto prehľade zasluhuje zmienku z viacerých dôvodov. Pôvodne renesančný poschodový kaštieľ postavili na návrší v prvej polovici 17.storočia na mieste, kde stál starší hrad pravdepodobne zo začiatku 14. storočia, ktorý v roku 1604 vypálilo cisárske vojsko. Zvyšky gotického hradu boli včlenené do nového kaštieľa, ktorý má pôdorys nepravidelného štvoruholníka. Jeho krídla majú rozličnú dĺžku – čelné juhozápadné krídlo je mierne navonok zalomené, protiľahlé len čiastočne (doplnené múrom so zadnou bránkou na nádvorie). Vstup do kaštieľa nie je v osi, ale v ľavej časti predného krídla. Kaštieľ v polovici 18. storočia prestavali a zmenili aj fasády štyroch nárožných veží. Niektoré krídla dostali nové klenby, v rohu nádvoria pristavali schodište, takže kaštieľ mal okrem schodišťa v severozápadnom krídle ďalšie v južnom rohu a pri východnej veži. Najväčšiu zmenu priniesla prestavba fasády. Vstupnú časť zdôraznila vystupujúca bočná výplň pilastrov s prestavanými stĺpmi. Na ich bohaté rímsové hlavice dosadá stlačený oblúk až vo výške rímsy strechy. V pravej časti priečelia neskôr predstavali na štyroch stĺpoch balkón, ktorý mal vyvážiť veľké architektonické zdôraznenie portálu.
V parku kaštieľa postavili klasicistický pavilón a v prvej polovici 19. storočia pri kaštieli empírovú stavbu v podobe gréckeho chrámu in antis. Menšie opravy na kaštieli už veľa nezmenili a do druhej svetovej vojny bol obývaný. Väčšiu ujmu utrpel v roku 1945, keď bol značne poškodený priamymi zásahmi. Pred zánikom zachránila objekt aspoň provizórna oprava v rokoch 19511953 (namiesto jednej nárožnej veže postavili štvorhrannú a obnovili strechu).