cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grateful Dead
Grateful Dead bola americká rocková kapela, ktorá vznikla v San Franciscu roku 1965. Táto skupina bola známa svojráznym hudobným štýlom, ktorý bol zmesou prvkov rocku, folku, bluegrassu, blues, reggae, country, džezu, psychedélii, space rocku ale aj gospelovej hudby. Koncertné vystúpenia tejto kapely boli charakteristické dlhými improvizovanými hudobnými štruktúrami. Skupina Grateful Dead mala svoju dlhoročnú fanúšikovskú základňu zvanú „Deadhead“, ktorá ich sprevádzala a bola preslávená svojou oddanosťou k hudobnej produkcii svojej obľúbenej skupiny. V zozname najlepších umelcov všetkých čias, ktorý zverejnil časopis Rolling Stone sa táto kapela umiestnila na 55. mieste.
Svoj debutový album The Grateful Dead skupina vydala v roku 1967. Po ňom tejto kapele vyšlo niekoľko desiatok albumov so štúdiovými a koncertnými nahrávkami. V roku 1995 sa skupina Grateful Dead rozpadla.
Opekanec
náhľad|Východoslovenské štedrovečerné bobáľky Opekance (iné názvy v nárečiach: bobáľky, pupáky, pupáčiky, pupáčky) sú malé guľôčky z kysnutého cesta pečené v pekáči tak, že sú k sebe jemne pritlačené.
La Chartre-sur-le-Loir
La Chartre-sur-le-Loir môže byť:
Opekanec
Vianočné opekance
Zvyknú sa podávať ako pôstne jedlo počas Štedrého dňa. Tradične sa zalievajú horúcim mliekom a posypávajú sa mletými orechami, makom, tvarohom alebo iným druhom posýpky zmiešaným s cukrom. Ako náhrada kysnutých opekancov môžu byť využité aj nakrájané rožky.
Bellême (kantón)
Bellême je francúzsky kantón v obvode Mortagne-au-Perche v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 15 obcí.
La Flèche
La Flèche môže byť:
La Chapelle-Craonnaise
La Chapelle-Craonnaise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pilotáž
Pilotáž môže byť:
3872 Akirafujii
3872 Akirafujii je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil Brian A. Skiff 12. januára 1983.
Le Grand-Lucé
Le Grand-Lucé môže byť:
Popud
Popud je vonkajšia, často náhodná udalosť, okolnosť, ktorá dáva podnetný impulz pre nástup iných udalostí. Popud sa odlišuje od príčiny, pretože ním môžu byť najrozličnejšie fakty, ktoré nevyhnutne nesúvisia s nástupom iných udalostí, účinkov (následkov). Popud môže vyvolať niektorý podstatný jav iba preto, že jav je pripravený zákonitým, nevyhnutným priebehom vývinu.
Rybolov
thumb|Rybári
Rybolov (iné názvy: lov rýb, chytanie rýb, hovorovo rybárenie, ako sústavná činnosť aj rybárstvo) je odchyt rýb z tečúcich vôd, jazier, umelých nádrží (rybníkov, priehrad) a morí. Osoba venujúca sa rybolovu sa nazýva rybár.
Dálovský močiar
Nachádza sa v katastrálnom území obce Veľká nad Ipľom v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1999 a naposledy novelizované v roku 2012 na rozlohe 82,4501 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Rybolov
Pojem rybolov zahŕňa dve odlišné činnosti:
Dálovský močiar
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia prírodnej rezervácie je ochrana biotopov európskeho významu: Prirodzené eutrofnéa mezotrofné stojaté vody s vegetáciou plávajúcich a/alebo ponorených cievnatých rastlín typu Magnopotamionalebo Hydrocharition (3150), Vlhkomilné vysokobylinné lemové spoločenstvá na poriečnych nivách od nížin do alpínskeho stupňa (6430) a Nížinné a podhorské kosné lúky (6510), biotopov národného významu, druhoveurópskeho významu a druhov národného významu.
Velké Petrovice
Velké Petrovice je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 375 obyvateľov, z toho 185 mužov a 190 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 40,0 roka, ženy 40,4 roka).
Vienna International Centre
right|thumb|Vienna International Centre a Donau City right|thumb|UNO City, pohľad z [[Donauturm]]
Vienna International Centre (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) alebo Internationales Zentrum Wien (🇩🇪), známe aj ako UNO City, vo Viedni je komplex budov a akademickej pôdy, ktorý spravuje Organizácia Spojených národov vo Viedni.
VIC navrhol rakúsky architekt Johann Staber a bolo postavené v rokoch 1973 až 1979 severne od rieky Dunaj. Obsahuje 6 budov v tvare Y, ktoré obklopujú valcovú konferenčnú budovu v celkovej rozlohe 230-tisíc štvorcových metrov. Najvyššia budova je vysoká 120 metrov a má 28 poschodí.
V komplexe VIC pracuje okolo 5000 ľudí a poskytuje aj stravovacie, bankové, poštové a nákupné služby. Väčšie konferencie sa usporadúvajú v susednom Austria Center Vienna, konferenčnom a výstavnom centre s kapacitou 6000 ľudí.
VIC je oblasť nadregionálneho významu.
Organizácie
Hlavné sídlo OSN spolu s mestami New York, Ženeva a Nairobi, je sídlom nasledovných organizácií:
Ďalšie dve organizácie, OBSE a OPEC, majú sídlo mimo VIC.
Rekreačný rybolov
thumb|Rybárčenie je záľuba i šport Rekreačný rybolov alebo hovorovo rybárčenie je rybolov vykonávaný ako záľuba či oddychová činnosť. Podobný je športový rybolov (športové rybárstvo), čo je rybolov vykonávaný ako šport.
Rybolov je založený na prirodzenej potrebe rýb prijímať potravu. Cieľom je prinútiť rybu, aby prehltla nástrahu, v ktorej je ukrytý háčik.
Loué
Loué môže byť:
List
List môže byť:
La Chapelle-Rainsouin
La Chapelle-Rainsouin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
CS Oltchim Râmnicu Vâlcea
CS Oltchim Râmnicu Vâlcea je rumunský ženský hádzanársky klub z mesta Râmnicu Vâlcea. Vznikol v roku 1973. Je 17-násobný majster Rumunska a 14-násobný víťaz Rumunského pohára, čo z neho robí najúspešnejší rumunský ženský hádzanársky celok histórie. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvá v Pohári EHF a Pohári víťazov pohárov či finálová účasť v Lige majstrov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Liga națională de handbal feminin.
Úspechy
Rumunská najvyššia súťaž:
Víťaz Rumunského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Emanuel Lehocký
Emanuel Lehocký (* 4. január 1876, Osuské – † 24. september 1930, Bratislava) bol slovenský sociálnodemokratický politik. Bol jedným zo signatárov Martinskej deklarácie.
Profesionálna kariéra
Narodil sa v rodine remeselníka Jozefa Lehockého a jeho manželky Anny Lacóovej. Vyučil sa za krajčíra a v roku 1892 odišiel pracovať do Budapešti. V roku 1896 sa vrátil na Slovensko. V roku 1902 sa stal úradníkom nemocenskej pokladnice v Bratislave. Po vzniku ČSR bol členom revolučného Národného zhromaždenia a pracoval ako referent sociálnej spravodlivosti na Ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska. Pôsobil aj ako riaditeľ Robotníckej sociálnej poisťovne a riaditeľ Okresnej nemocenskej poisťovne v Bratislave.
Politická kariéra
Počas pobytu v Budapešti vstúpil do do Sociálnodemokratickej strany Uhorska. Po jeho návrate na Slovensko bola v roku 1905 založená Slovenská sociálnodemokratická strana. Emanuel Lehocký bol zvolený za predsedu Výkonného výboru strany. Po nútenom začlenení ústrednej SSDS do Sociálnodemokratickej strany Uhorska bol až do roku 1918 na čele Slovenského výkonného výboru.
Emanuel Lehocký sa podieľal na príprave Deklarácie slovenského národa, ktorá bola vyhlásená 30. októbra 1918 v Martine a bol zvolený za člena Výkonného výboru Slovenskej národnej rady. Po martinskom zhromaždení pripravoval zjazd SSDS, ktorý sa zišiel 25. decembra 1918 v Liptovskom Mikuláši a bola na ňom prijatá deklarácia vernosti Československej republike. Bezprostredne po skončení zjazdu odcestoval spolu s ďalšími 23 delegátmi na XII. zjazd sociálnej demokracie do Prahy. Na tomto zjazde, ktorý sa uskutočnil v decembri 1918 sa zlúčila slovenská a česká sociálna demokracia do jednotnej Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej. Emanuel Lehocký sa stal členom jej Ústredného výboru a predsedom Slovenského výkonného výboru. V rokoch 1920 až 1925 vykonával funkciu senátora Národného zhromaždenia.
Novinárska činnosť
Emanuel Lehocký sa zaslúžil o založenie Slovenských robotníckych novín, ktoré vyšli s finančným prispením českých sociálnych demokratov vo Viedni prvýkrát 1. októbra 1904 ako mesačník. V roku 1906 založil aj druhý mesačník Napred, ktorý sa objavoval vždy medzi dvoma číslami Slovenských robotníckych novín. Obidva mesačníky zanikli roku v 1909, keď namiesto nich začal vychádzať týždenník Robotnícke noviny. Pre svoju novinársku činnosť bol Lehocký niekoľkokrát policajne prenasledovaný a v roku 1907 bol odsúdený na dva mesiace väzenia a pokutu 600 korún. Emanuel Lehocký je pochovaný na Ondrejskom cintoríne v Bratislave. Martin Rázus o ňom v roku 1934 napísal, že „nebol ani o mak menším národovcom, než ktorýkoľvek z našich najprvších“.
Mutzenhouse
Mutzenhouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Lude
Le Lude môže byť:
Longonot
Longonot (alebo Olonongot) je názov stratovulkánu, nachádzajúceho sa asi 30 km juhovýchodne od jazera Naivasha a 50 km severozápadne od hlavného mesta Kene - Nairobi. 2 776 m vysoký vulkán je tvorený prevažne trachytický horninami a jeho vrchol je ukončený kalderou s rozmermi 8 × 12 km. Mladšie lávové prúdy sa nachádzajú na juhozápadných svahoch a masajské podania hovoria o erupcii koncom 19. storočia.
Vrchol a jeho okolie sú súčasťou národného parku Mount Longonot National Park.
Iné projekty
.
3873 Roddy
3873 Roddy je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 21. novembra 1984.
Národné ženské futbalové družstvo USA
Národné ženské futbalové družstvo Spojených štátov je reprezentačné futbalové družstvo zložené z hráčok, ktoré sú držiteľkami štátneho občianstva Spojených štátov amerických. Je dvojnásobným majstrom sveta, štvornásobným olympijským víťazom a šesťnásobným majstrom zóny CONCACAF.
Na Letných olympijských hrách 2012 v Londýne získalo svoj štvrtý olympijský titul, keď vo finále porazilo úradujúce majsterky sveta a svoje finálové premožiteľky z MS 2011🇯🇵.
Dobro (hudobný nástroj)
náhľad|Dobro
Dobro je rezofonická, rezonátorová alebo rezonančná gitara, vynájdená v r. 1929 slovenským rodákom Johnom Dopyerom. Pôvodne vzniklo z požiadavky na hlasnejšiu gitaru, vďaka kovovému rezonátoru však získalo dobro napriek podobnému vzhľadu špecifické zafarbenie zvuku.
História vzniku
Johna Dopyeru, výrobcu strunových nástrojov v Los Angeles, zaujímali možnosti zosilnenia zvuku týchto akustických nástrojov (elektronické snímače boli vynájdené až neskôr). Prvým jeho pokusom boli husle s kovovým rezonátorom, lievikovitým zosilňovačom z Edisonovho fonografu. Potom sa pokúsil zosilniť zvuk gitary a to sa mu podarilo na celokovovej gitare s poniklovaným korpusom vyrobeným zo zliatiny(70% medi a 30% zinku) s tromi rezonátormi umiestnenými na korpuse. Ďalšie pokusy ukázali, že najlepší zvuk má gitara s tenkými rezonátormi z postriebreného hliníku. V októbri r. 1926 požiadal John o svoj prvý patent a spoločne s bratmi za finančnej podpory investorov začali s výrobou "National Tri-Plate Style 1", ako sa tento nástroj nazýval, vo firme National Strings Instrument Corporations s 22 zamestnancami. Pre roztržky z tejto firmy spolu s bratom odišli a založili r. 1929 svoju vlastnú firmu Dobro Manufacturing Company, kde vyrábali už naozajstnú rezofonickú gitaru s dreveným korpusom a novým designom, ktorú si dal John patentovať rok predtým. Názov pre nástroj, ktorý sa v nej vyrábal predovšetkým  – DOBRO – vznikol spojením začiatočných slabík slov DOpyera BROthers (bratia Dopyerovi). Tento názov sa natoľko ujal medzi hudobníkmi, že sa tak začal nazývať všebecne tento typ hudobných nástrojov bez ohľadu na výrobcu.
Klasický štýl
Na dobro s klasickým krkom, aký má španielska gitara, sa hrá aj podobným štýlom (najčastejšie v jazzovej hudbe).
Slide štýl
Slide štýlom sa hrá podobne ako napr. na slide gitaru, kde sa k hre používa rúrka buď nastoknutá na prst, alebo uchopená prstami a stláčajúca struny. Pri tomto spôsobe sa drží dobro vodorovne zavesené alebo položené na kolenách hudobníka.
Ozdoba
Ozdoba je hľadanie krásy prostredníctvom skrášlujúcich doplnkov, čo platí najmä v oblasti odievania. Ozdoba má často podobu cenných predmetov, ako sú napríklad šperky. Zdá sa, že túžba ozdobovať sa je všeobecne rozšírenou potrebou ľudstva. Otázka, či ozdobovať alebo nie, bola neraz predmetom sporov (najmä v 18. a 19. stor.) medzi obdivovateľmi ozdôb (akým bol napr. Baudlaire) a tými, ktorí dávali prednosť kráse jednoduchých a prirodzených línií (napríklad Rousseau a jeho nasledovníci). Spor však často zahmlievala zámena otázok estetiky s problémami morálky.
Fenek (chránený areál)
Fenek je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Cerová vrchovina.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Petrovce v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 9,6815 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Územie predstavuje úzka dolina Fenek so zachovalým močiarnym biotopom na územi Cerovej vrchoviny. Je výrazným ekostabilizačným prvkom. Na podmáčaných a zavodnených plochách sa zachovali dnes už veľmi vzácne prvky fauny a flóry.''
Aramiľ
Aramiľ (rus.Арамиль) je mesto vo Sverdlovskej oblasti v Rusku. Nachádza sa na rieke Iseť (prítok rieky Ob) 25 km juhovýchodne od Jekaterinburgu. Počet obyvateľov je 15 076 (2002). V roku 1989 13 584.
Bolo založené v roku 1675 ako sloboda neďaleko prameňa rieky Aramilky. Mesto získalo postavenie mesta v roku 1966.
Malicorne-sur-Sarthe
Malicorne-sur-Sarthe môže byť:
Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 1997/1998
Ročník 1997/1998 bol prvým ročníkom Kontinentálneho pohára v ľadovom hokeji. O trofej bojovalo 42 klubov z 26 krajín. Pohár trval od 19. septembra do 28. decembra 1997. Hostiteľom finálového turnaja bol tím Ilves Tampere.
1. kolo
Prvé kolo sa hralo v dňoch 19. – 21. septembra 1997.
Skupina A
Po dvoch víťazstvách postúpil do ďalších bojov domáci celok Alba-Volán.
Skupina B
Zápasy skupiny B sa hrali v slovinských Jeseniciach. Víťazom skupiny sa stala Unia Osvienčim.
Skupina C
Skupinu hranú v Belehrade vyhral maďarský tím Dunaferr Dunaújvaros, domáci skončili na beznádejnom poslednom mieste.
Skupina D
Zápasy sa hrali v lotyšskej Rige a postup si vybojovali domáci hokejisti.
2. kolo
Záoasy druhého kola sa hrali v šiestich skupinách v dňoch 10. – 12. októbra 1997.
Skupina F
Víťazom skupiny F sa stal nórsky tím Vålerenga Oslo. Zápasy sa hrali v dánskom Herningu.
Skupina G
Z G skupiny, ktorá sa hrala v holandskom Nijmegene, postúpilo mužstvo Trondheim Black Panthers, domáci obsadili tretiu priečku.
Skupina H
Z tejto skupiny postúpil o skóre EC Klagenfurt, hokejistom domácej Ľubľany sa ušla až posledná priečka.
´
Skupina J
Bez straty bodu vyhral skupinu J domáci tím Podhale Nowy Targ.
Skupina K
Z estónskeho Tartu sa do tretieho kola prebojoval tím Juniors Riga. Domáci zástupca skončil tretí.
Skupina L
Posledným účastníkom tretieho kola sa stalo mužstvo Metallurg Magnitogorsk, ktoré bolo hostiteľom skupiny L.
3. kolo
Tretie kolo sa hralo v dňoch 14. – 16. novembra 1997.
Skupina M
Zápasy skupiny M sa hrali v Berlíne a víťazmi sa stali domáci Eisbären.
Skupina N
Napriek vysokému víťazstvu v prvom zápase nad Klagenfurtom skončil domáci Třínec až na poslednom mieste. Víťazom skupiny sa stali HC Košice.
Skupina O
Posledný finalista vzišiel zo súboja dvoch ruských klubov a stal sa ním celok Salavat Julajev Ufa. Domáci klub z bieloruského Novopolotsku skončil posledný.
Finále
Dejiskom finálového turnaja premiérového ročníka Kontinentálneho pohára bolo fínske mesto Tampere. K trom postupujúcim mužstvám z tretieho kola sa pridal domáci tím Ilves.
Viriat
Viriat môže byť:
Pontvallain
Pontvallainmôže byť:
Teplice nad Metují
Teplice nad Metují sú mesto (od roku 1972) v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 717 obyvateľov, z toho 876 mužov a 841 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,7 roka (muži 40,7 roka, ženy 44,7 roka). Prvá písomná zmienka je z roku 1362. Nemecky tiež Wekelsdorf.
Poloha
Teplice nad Metují ležia v severnej časti okresu Náchod v Královehradeckém kraji, na štátnej hranici s Poľskom, vzdušnou vzdialenosťou približne od Broumova,  od Trutnova a  od Náchoda. Mesto sa nachádza v geomorfologickom celku Broumovská vrchovina, celé jeho územie patrí do CHKO Broumovsko.
Obyvateľstvo
Pri poslednom sčítaní ľudu v roku 2001 žilo v meste celkovo 1840 obyvateľov, z toho bolo 941 žien (51,1 % zo všetkých obyvateľov). Do vekovej kategórie 0 – 14 rokov spadalo 269 obyvateľov, do vekovej kategórie 15 – 64 rokov 1281 obyvateľov a do vekovej kategórie 65+ spadalo 290 obyvateľov. V dobe svojho narodenia malo v Teplicích nad Metují trvalý pobyt 673 ľudí, podiel rodákov na celkovom počte obyvateľov teda činil 36,6 %.
Podľa údajov z jednotlivých sčítaní je zrejmé, že počet obyvateľov sa v novodobej histórii neustále znižuje. Najväčší úbytok nastal po Druhej svetovej vojne, kedy prišlo k odsunu obyvateľov nemeckej národnosti z Česko-Slovenska.
Doprava
Mestom prechádza železničná trať č. 026 Týniště nad Orlicí – Otovice zastávka, ktorá má v obci 1 stanicu (Teplice nad Metují) a 2 zastávky (Bohdašín a Dědov). Zo stanice Teplice nad Metují odbočuje lokálna trať č. 047 do Trutnova hl. n., ktorá má v obci tiež 2 ďalšie zastávky (Teplice nad Metují mesto a Teplice nad Metují skály).
V obci sa nachádzajú hraničné prechody na turistických chodníkoch Libná – Chelmsko Ślaskie a Zdoňov – Laczna.
Pamätihodnosti
náhľad|Kostol sv. Vavrinca
Osobnosti
thumb|left|300px|Letecký pohlad
Priemysel
V minulosti bol v meste zastúpený hlavne textilný priemysel, viazaný na spracovanie ľanu. Táto výroba ale v 90. rokoch 20. storočia zanikla. Dlhšiu históriu má na území mesta tiež strojársky priemysel, dnes zastúpený firmou Komap Dědov (výroba prechodov, prírub a klenutých den) a firmou G.D.P.P. (výroba potrubných dielov). V okolí mesta sa ťaží pieskovec, ktorého spracovaniu sa venujú dve firmy (Granit Lipnice a Kámen Brádle). Najnovšie vznikli podniky potravinárskeho priemyslu. Konkrétne ide o firmu Pepsi Americas / General Bottlers, ktorá v miestnom závode stáča stolnú vodu distribuovanú pod obchodným názvom Toma Natura či o firmu Stěnava, vyrábajúcu horalské trubičky (plnené cukrovinky, obdoba hořických trubičiek).
Administratíva
Obec s povereným obecným úradom (správny obvod tvoria obce Adršpach, Meziměstí, Teplice nad Metují a Vernéřovice).
Školstvo
Mesto je zriaďovateľom MŠ a ZŠ Teplice nad Metují, subjektu, ktorý integruje materskú škôlku, deväťročnú základnú školu a praktickú školu. Od svojho otvorenia v roku 1907 sídli škola v pôvodnej budove neďaleko Horního zámku.
Kultúra
Každoročne na sklonku leta sa v meste koná Medzinárodný horolezecký filmový festival. Prvý ročník sa uskutočnil v roku 1981, vzhľadom k prestávkam v usporiadaní sa v roku 2008 konal jubilejný 25. ročník. Ide o súťažný festival, na ktorom sú prezentované snímky z oblasti horolezectva a ďalších športov v prírode.
Šport
V meste pôsobí niekoľko športových organizácií. Najviac športových oddielov je združených v TJ Slavoj Teplice nad Metují. Konkrétne ide o volejbalový oddiel, futbalový oddiel, hokejový oddiel, lyžiarsky oddiel, cyklo-ski klub a ASPV (Asociácia športu pre všetkých).
V meste je v zimnom období v prevádzke lyžiarsky vlek. Obsluhovaná zjazdovka je 500 metrov dlhá, pri poslednej rekonštrukcii bola osadená delami pre umelé zasnežovanie.
Turistika
Teplice nad Metují sú (spolu s Adršpachem) východiskom do Adršpašsko-teplických skál, plošne najväčšieho pieskovcového skalného mesta v strednej Európe. Odhadovaná návštevnosť skalného mesta bola napr. v roku 2003 približne 270 tis. osôb, väčšia časť návštevníkov (cca 220 tis.) mierila do skál z Adršpachu. Vstup do skalného mesta sa nachádza na západnom okraji Teplic nad Metují. Základný prehliadkový okruh je približne dlhý a nadväzuje na neho niekoľko ďalších turistických trás. Trasou cez Vlčiu roklinu je okruh prepojený s adršpašskou časťou skalného mesta. V skalnom meste sa nachádza hrad Skály a hrad Střmen. V Teplicích nad Metují slúži turistom niekoľko desiatok ubytovacích zariadení (kempy, ubytovne, penzióny, hotely) či turistické informačné centrum (neďaleko Mestského úradu).
Anton Baláž
Životopis
Narodil sa v banícko-robotníckej rodine, vzdelanie získaval v Lehote pod Vtáčnikom, Košiciach, Prievidzi a neskôr navštevoval v rokoch 1965 – 1970 filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor žurnalistika. Po skončení štúdia sa stal redaktorom, neskôr šéfredaktorom spoločenského týždenníka Sloboda. Po novembri 1989 bol šéfredaktorom Slovenského denníka. V rokoch 1993 – 1994 pracoval v Kancelárii prezidenta SR. V súčasnosti je na dôchodku, predtým pracoval v Literárnom informačnom centre. Žije v Bratislave, kde pôsobí najmä ako novinár.
Tvorba
Svoju prvú poviedku uverejnil už v roku 1970 v časopise Mladá tvorba, no prvý román mu vyšiel až v roku 1977. Po zošrotovaní debutu Bohovia ročných období oficiálne vstúpil do literatúry historickými románmi Sen pivníc a Tiene minulosti. Vo svojich dielach sa zaoberá spoločenskými problémami, (Skleníková Venuša, Tu musíš žiť), vykresľuje obraz posledných rokov totalitného režimu (Chirurgický dekameron), no pre jeho neskoršiu tvorbu je tiež charakteristické groteskné a fantastické vnímanie reality (Hijó, kone Stalinove!, Kronika šťastných zajtrajškov, Tábor padlých žien). V druhej polovici 90. rokov nachádza pre svoju tvorbu novú tematickú oblasť: holokaust slovenskej židovskej komunity a povojnové osudy tých židov, ktorí prežili nemecké vyhladzovacie tábory a snažia sa nájsť nový zmysel života (Trhlina, Oživovanie, Ofélia nie je mŕtva, Krajina zabudnutia). V roku 2003 znova vyšla jeho prozaická prvotina Bohovia ročných období, ktorá aj s odstupom troch desaťročí od prvého vydania pôsobí ako autentická výpoveď o živote vtedajšej mladej generácie. Jeho diela boli preložené do češtiny, nemčiny, poľštiny a ukrajinčiny.
Suswa
Suswa je najjužnejšie umiestnený vulkán kenskej časti Východoafrického riftu. Nachádza sa asi 50 km západne od Nairobi. Po vytvorení hlavnej vulkanickej stavby nasledovali početné erupcie pemzovo-lávových prúdov, ktoré vyformovali kalderu s rozmermi 8 × 12 km. Následné postkalderové erupcie fonolitovo-trachytických láv dotvorili súčasný tvar sopky. Najmladšie erupcie pochádzajú z parazitických kráterov a podľa ich výzoru nie sú staršie ako pár stoviek rokov.
Velké Poříčí
Velké Poříčí je mestečko v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 419 obyvateľov, z toho 1 194 mužov a 1 225 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 40,5 roka, ženy 42,3 roka).
Kúpalisko Eva
Spolu so Zelenou žabou v Trenčianskych Tepliciach a kúpaliskom v Rajeckých Tepliciach je vynikajúcim predstaviteľom dobovej architektúry tohto funkčného druhu, napriek tomu, že výtvarný názor autorov bol bližší klasickým vzorom a tradícií, o čom svedčia aj ich ostatné stavby realizované v Piešťanoch.
Poloha a dejiny
thumb|right|Eva v roku [[1935]] Termálne kúpalisko leží na ostrove Kúpeľný ostrov s teplými liečivými prameňmi a bolo vybudované v rokoch 1933/1934, čo bolo poslednou stavebnou činnosťou Winterovcov na Kúpeľnom ostrove. Symetrická kompozícia zúžila voľbu vyhovujúcich riešení a negatívne ovplyvnila aj možnosť rozvinúť kvalitatívne nový, účelne členený architektonický celok.
Možnosti rekreácie
Kúpalisko pozostáva z 25-metrového krytého bazéna, ktorý je v súčasnosti (2019) pre zlú statiku strechy mimo prevádzky, z otvoreného 50-metrového bazéna so skokanským mostíkom, ktorý je pre zlý technický stav uzavretý, z detského otvoreného bazéna, z priestorov príslušenstva a z plôch vyhradených na slnenie. V areáli sú aj dva antukové tenisové dvorce, ihrisko na plážový volejbal a streetball. Autormi boli bratislavskí architekti Franz Wimmer a Endre Szőnyi, zatiaľ čo Václava Kolátora, bývalého pretekárskeho plavca a autora článkov o bazénoch, získal na spoluprácu Wimmer, ktorý bol súčasne profesorom na nemeckej technike v Prahe. V 21. storočí bol v areáli dostavaný nový detský bazén a šmykľavka.
Ako plynul čas
V čase vzniku projektu už prevládalo funkcionalistické chápanie tvorby, takže architektúra je strohá. Určujúca je skladba nezdobených pravouhlých hranolov. Svojbytným dielom je oblúkový skokanský mostík. Kúpalisko bolo viackrát rekonštruované, úpravy sa dotýkali predovšetkým technológie, avšak v poslednej štvrtine 20. storočia pristavili nový vstupný objekt. Časom došlo aj k obmedzeniu prítoku termálnej vody a k potlačeniu výlučnej funkcie termálneho kúpaliska na prospech zvyčajného štandardu. Kúpalisko Eva je domovom piešťanských plavcov a vodných pólistov, pôsobia tu dva plavecké kluby a jeden vodnopólový, pričom práve ten v súčasnosti kúpalisko vo vlastníctve piešťanských kúpeľov ako nájomca prevádzkuje. Eva bola odrazovým mostíkom pre viacerých vrcholových športovcov. Vyrástla tu, okrem iných výborných plavcov, dvojnásobná olympijská medailistka Martina Moravcová.
Sablé-sur-Sarthe
Sablé-sur-Sarthe môže byť:
Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
Zoznam vodných tokov v povodí Oravy obsahuje všetky pomenované vodné toky v slovenskej časti povodia Oravy.
Habsbursko-lotrinská dynastia
Habsbursko-lotrinská dynastia alebo habsbursko-lotrinský rod bola európska panovnícka dynastia v 18. – 20. storočí, v rodovej línii priamy pokračovateľ rodu Habsburgovcov.
Vznik rodu
Smrťou Karola VI. Habsburského, ktorý nezanechal mužského potomka vymrela po meči habsburská dynastia. Sobášom jeho najstaršej dcéry Márie Terézie s lotrinským vojvodom Františkom I. Štefanom však prišlo k spojeniu oboch rodov a rodovej následnosti pod spoločným menom.
Začiatkom 20. storočia sa pod vplyvom spoločensko-politických udalostí museli v jednotlivých európskych krajinách zriecť svojich dynastických a panovníckych nárokov. Členovia rodu, hlásiaci sa k rodovému dedičstvu, žijú dodnes v mnohých krajinách sveta.
left|náhľad|František I. Štefan Lotrinský (vľavo) a Mária Terézia (vpravo)ich sobášom začala éra rodu Prvým významným predstaviteľom bol najstarší syn Františka I. Štefana a Márie Terézie Jozef II. od r. 1765 rímskonemecký cisár a od r. 1780 vládca na českom a uhorskom tróne. Jeho nástupcom bol jeho brat Peter Leopold. Vydajom svojich dcér František Štefan a Mária Terézia zabezpečili vplyv rodu i v iných krajinách Európy – Mária Kristína bola manželkou saskotešínskeho vojvodu a držiteľa Nizozemska Alberta, Mária Amália parmského vojvodu Ferdinanda, Mária Karolína kráľa Obojej Sicílie Ferdinanda I. a Mária Antónia (Antoinetta) sa vydala za francúzskeho kráľa Ľudovíta XVI.
Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
A B C Č D Ď F G H CH I J K L Ľ M N O P R S Š T U V Z Ž
George C. Marshall
Armádny generál George Catlett Marshall (* 31. december 1880, Uniontown, Pensylvánia, USA – † 16. október 1959, Washington) bol americký generál a politik.
Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
Zoznam vodných tokov poľskej časti povodia
Úplný zoznam všetkých pomenovaných vodných tokov na území Poľska, ktoré patria do povodia Oravy. Sú zoradené abecedne podľa ich slovenského názvu, oficiálne poľské názvy sú uvedené v zátvorkách.
Habsbursko-lotrinská dynastia
Vznik rodu
Syn cisára Leopolda II. František sa v r. 1804 stal prvým rakúskym cisárom, druhorodený syn Ferdinand III. (* 1769 - † 1824) zdedil po otcovi secundogenitúru habsburského rodu a založil toskánsku vetvu. Ďalší zo synov Leopolda II., Karol (* 1771 - † 1847) sa preslávil ako vojvodca v bojoch s francúzskym cisárom Napoleonom Bonapartom, Jozef (* 1776 - † 1847) sa stal uhorským palatínom, Ján (* 1782 - † 1859) bol ríšskym správcom v Nemecku, Rainer Jozef (* 1783 - † 1853) lombardským miestokráľom a najmladší zo synov, Rudolf (* 1788 - † 1831) sa stal kardinálom a olomouckým arcibiskupom.
George C. Marshall
V rokoch 19391945 bol náčelníkom generálneho štábu armády USA. V rokoch 19451947 bol vyslancom v Číne, v rokoch 19471949 pôsobil ako minister zahraničných vecí („štátny tajomník“) a v rokoch 19501951 ako minister obrany. Bol iniciátorom a tvorcom tzv. Marshallovho plánu.
Mladosť a raná kariéra v armáde
Narodil sa v Uniontowne v americkom štáte Pensylvánia, asi 40 míľ juhovýchodne od Pittsburghu. Študoval na Virginskom vojenskom inštitúte, kde promoval roku 1901. V prvej svetovej vojne pôsobil krátko v štábe generála Pershinga. Do roku 1938 vykonával rôzne štábne funkcie a učil aj na americkej najvyššej vojenskej univerzite v Carlisle v Pennsylvánii.
Habsbursko-lotrinská dynastia
Vznik rodu
Cisár František I. mal dvoch synov Ferdinanda, zv. Dobrotivý, a Františka Karola, z ktorých starší Ferdinand sa stal otcovým nástupcom na rakúskom, českom a uhorskom tróne, mladší František Karol sa po bratovej smrti zriekol následníctva v prospech svojho prvorodeného syna Františka Jozefa.
George C. Marshall
Druhá svetová vojna
V júli 1938 sa stal pobočníkom náčelníka štábu pozemných vojsk. 1. septembra 1939, v dobe napadnutia Poľska, sa stal náčelníkom generálneho štábu pozemných vojsk a zostal ním až do roku 1945. Jeho úlohy v tomto období boli neľahké, mal vybudovať novú americkú armádu. Tá mala totiž v tej dobe iba asi 200 000 mužov. Neskôr, na konci druhej svetovej vojny, však mala až 8,5 milióna vojakov.
Adria (Rovigo)
Adria je malé talianske mesto, ležiace v provincii Rovigo, kraj Benátsko. V antických časoch to bol významný prístav, pôvodne založený už Etruskami. V súčasnosti už mesto leží viac ako 20 km vo vnútrozemí a s Jadranským morom ho spája Biely kanál (Canale bianco); v blízkosti leží ústie rieky Pád.
3874 Stuart
3874 Stuart je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 4. októbra 1986.
George C. Marshall
Druhá svetová vojna
Počas vojny sa vo Washingtone viedli debaty o tom, či je vhodné viesť boje súčasne proti Japonsku i Nemecku. Marshall bol spolu s Rooseveltom za oficiálne vedenú koncepciu, ktorá za primárny cieľ považovala Nemecko. Druhé krídlo, hlásajúce prioritu porážky najprv Japonska, zastupoval predovšetkým veliteľ amerického námorníctva admirál Ernest King. Ten následne kládol neustále prekážky akémukoľvek rozmiestneniu amerických lodí v Atlantiku v prospech Pacifiku. Bez námornej prevahy však nebolo možné presúvať americké vojská do Európy. Marshall tak bol nútený viesť s Kingom nekonečné spory.
V roku 1944 sa George Catlett Marshall stal druhým americkým päťhviezdičkovým generálom, po Johnovi Pershingovi, ktorého povýšili v septembri 1919. Táto hodnosť bola v americkej armáde ekvivalentná hodnosti poľného maršala. Sám Marshall vtipkoval, že je veľmi rád, že túto hodnosť v americkej armáde cez druhú svetovú vojnu nevytvorili, pretože by ho potom oslovovali „maršal Marshall“.
Po zvyšok druhej svetovej vojny, Marshall koordinoval Spojenecké operácie po celej Európe a Pacifiku, v lete 1944 čelil komplikovaným problémom, ktoré spočívali v rozdelení námorných síl pre pripravovanú operáciu Overlord ako aj vylodenie na Mariánskych ostrovoch. Roku 1944 časopis Time udelil Marshallovi titul muž roka.
Koncom roku 1944 bolo evidentné, že je vojna v Európe už rozhodnutá, a tak jedinou otázkou zostávalo, kam sa Spojenci vlastne prebojujú a aký diel Nemecka im skutočne pripadne. Marshall (a možno povedať, že prakticky všetci Američania) politickej situácii v Európe nerozumel a spoločne s novým prezidentom Trumanom i Eisenhowerom sa dopustili celej rady politických chýb. Jednou z veľmi diskutovaných otázok bolo zastavenie postupu vojsk na demarkačnej čiare stretu spojeneckých a sovietskych vojsk na Labe a následné neoslobodenie Prahy.
Povojnové obdobie
Po skončení vojny 26. novembra 1945 Marshall odstúpil z postu náčelníka generálneho štábu ale neodišiel do dôchodku ale zostal naďalej aktívnym generálom. Následne sa stal veľvyslancom v Číne. Pokúšal sa pri tom priviesť rozhádaných komunistov i nacionalistov k rokovaciemu stolu. Táto jeho činnosť však nebola úspešná a v januári 1947 bol z funkcie odvolaný. Po návrate do vlasti bol poverený vedením rezortu zahraničných vecí. Dobre pochopil hroziace nebezpečenstvo, ktoré vtedy hrozilo vojnou zničenej Európe a okamžite začal rokovať o možnej pomoci zo strany USA. Európu totiž okrem následkov vojny postihlo v roku 1946 najprv silné sucho a onedlho na to v roku 1947 nesmierne krutá zima. OSN nemalo dostatočné zdroje na odvrátení zhoršujúcej sa situácie. Zdroje v rámci UNRRA boli celkom nedostačujúce a zahrnovali iba potraviny a lieky pre tých v najzúfalejšej situácii.
5. júna 1947 Marshall preberal čestný doktorát na Harvardovej univerzite a pri tej príležitosti vo svojom prejave apeloval na potrebu pomoci vojnou zničeným krajinám. Myšlienky sa ujal britský minister zahraničných vecí Ernest Bevin, ktorý kontaktoval predstaviteľov ostatných európskych krajín vrátane ZSSR a porazeného Nemecka a následne 23. júna 1947 zorganizoval v Paríži mnohostranné rokovania o možnej pomoci. Po odchode komunistov a schválení plánu americkým kongresom a vládnymi činiteľmi sa E.R.P, známy skôr ako Marshallov plán začal realizovať. Celkovo stál amerických daňových poplatníkov 12 miliárd dolárov, no pre Európske krajiny, ktoré ho čerpali bol neoceniteľnou pomocou, ktorá výrazne zlepšila ich povážlivú situáciu.
2. januára 1949 poslal Marshall Trumanovi svoju rezignáciu na post ministra zahraničných vecí a po takmer 10 rokoch náročnej práce plánoval odchod na zaslúžený odpočinok. Jeho zdravotný stav tiež nebol najlepší. V decembri 1948 sa podrobil závažnej operácii, pri ktorej mu bola odstránená oblička. Marshall po svojom odchode z ministerstva už do politického života nezasahoval. Výnimkou boli občasné stretnutia s prezidentom Eisenhowerem. V roku 1953 získal Nobelovu cenu mieru. Stal sa tak jediným generálom, ktorý túto cenu do konca studenej vojny získal.
George Catlett Marshall zomrel v piatok 16. októbra 1959 vo Washingtone. Je pochovaný na Arlingtonskom národnom cintoríne.
Habsbursko-lotrinská dynastia
Vznik rodu
Z dcér Františka I. sa Mária Lujza stala manželkou francúzskeho cisára Napoleona I. a parmskou vojvodkyňou, Mária Leopoldína brazílskeho cisára Pedra I. a Karolína Ferdinanda saského kráľa Fridricha Augusta II.
Cisár Ferdinand I. zomrel bezdetný, jeho mladší brat František Karol mal s manželkou Žofiou Bavorskou okrem najstaršieho Františka Jozefa ešte troch synov, z ktorých druhorodený Ferdinand Maximilián ako mexický cisár skončil život v r. 1867 na popravisku.
Rod ďalej pokračoval synom cisára Františka Jozefa I. Rudolfom. Cisárov mladší brat Karol Ľudovít mal troch synov – Františka Ferdinanda, po smrti korunného princa Rudolfa následníka trónu, Otta Františka a Ferdinanda Karola. Po sarajevskom atentáte (r. 1914) na Františka Ferdinanda sa novým následníkom trónu stal jeho synovec Karol, syn arcivojvodu Otta Františka. Z Karolovho manželstva s parmskou vojvodkyňou Zitou vzišiel nový predstaviteľ habsburského arcidomu, ich najstarší syn Otto.
La Croixille
La Croixille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Novozélandské kráľovstvo
Novozélandské kráľovstvo je územie, na ktorom je hlavou štátu kráľovná Nového Zélandu. Kráľovstvo zahŕňa Cookove ostrovy, Nový Zéland, Niue, Tokelau a sporné územie v Antarktíde označované ako Rossova dependencia.
Adhézia
Adhézia alebo priľnavosť môže byť:
Sok
Sok môže byť:
Adhézia (doprava)
Adhézia alebo priľnavosť je schopnosť prenosu dotyčnicových síl v styku dvoch povrchov bez zreteľného pohybu. Pre železnicu možno definíciu inými slovami formulovať aj takto: adhézia je súhrn fyzikálnych vlastností dotykovej plôšky kolesa a koľajnice, ktoré umožňujú prenášať plôškou hnaciu dotyčnicovú silu.
Na adhézii je založená funkčnosť pozemných dopravných prostriedkov, umožňuje vyvíjať ťažnú i brzdnú silu. Zároveň táto závislosť pohonu vozidiel na adhézii je dôležitým rozdielom medzi pohonom v priemysle a trakciou. Využíva 3 fyzikálne javy: trenie, valivý odpor a spin.
Tam, kde je relatívny nízky súčiniteľ trenia medzi kolesom a jazdnou dráhou, je dôležitým parametrom adhézna hmotnosť. To je dôležité predovšetkým na železnici u rušňov.
La Suze-sur-Sarthe
La Suze-sur-Sarthe môže byť:
Zoznam mýtických kráľov Élidy
náhľad|300px|Archeologický park pod Kronovým vrchom v Olympiináhľad|300px|Mapa starovekej Élidy zostrojená geografom [[Jean-Denis Barbié du Bocage|Jean-Denis Barbié du Bocageom v roku 1786. Toto kráľovstvo bolo domovom pôvodných olympijských hier, založených v roku 776 pred Kr.]]
Staré grécke báje hovoria, že prvým kráľom Élidy bol Aethlios, syn najvyššieho boha Dia (alebo Aiola ) a Prótogeneie, dcéry Deukalióna. Jeho nástupcom sa stal syn Endymión. Po ňom vládol Epeios, ktorého menom potom ľud nazval svoju krajinu. Élida (Élis) dostala svoje meno za vlády Éleia, syna Epeiovej sestry Eurykydy a boha Poseidóna. Po Éleiovi vládlo v Élide ešte niekoľko miestnych kráľov, až kým Peloponéz nedobyli Dóri vedení Heraklovcami.
Podľa mýtov si Heraklovci Élidu podmanili dve generácie po trójskej vojne. Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že v čase keď sa Dóri s Heraklovcami chystali na posledný pokus dobyť Peloponéz, stretol Oxyla pri putovaní jeden z ich vodcov Temenos, ktorému veštba doporučila, aby si za vodcu zvolili trojokého a zabezpečili si tak úspech vojenskej výpravy. Keďže Oxylos putoval krajinou na koni (alebo oslovi), ktorý mal jedno oko, Temenos usúdil, že sa veštba vzťahuje na neho a preto ho presvedčil, aby sa k nim pridal.
Oxylos sa oženil s Pieriou a mal s ňou dvoch synov, Aitóla a Laia. Aitóla, ktorý zomrel mladý, rodičia pochovali neďaleko Olympie a ich druhý syn Laias sa stal dedičom trónu.
Nasledujúci zoznam uvádza mená kráľov Élidy, chronologicky zoradených tak, ako ich zaznamenali grécke mýty.
Vylučujúce alebo
náhľad|[[Vennov diagram buď p alebo q (p XOR q)]]
Vylučujúce alebo (iné názvy: vylučujúca disjunkcia, exkluzívna disjunkcia, alternatíva, buď...alebo..., v informatike aj XOR (z ), nonekvivalencia, antivalencia) je binárna logická operácia. Pravdivostná hodnota je 1 práve vtedy, keď nemajú obidva argumenty rovnakú hodnotu.
Pravdivostná tabuľka
Pravdivostná tabuľka operácie p XOR q (zapisuje sa aj ako buď p alebo q, p + q, p \oplus q, alebo p ≠ q) je nasledovná:
Philippe Pinel
Philippe Pinel (* 20. apríl 1745, Jonquières, Francúzsko – † 25. október 1826, Paríž) bol francúzsky lekár, zakladateľ francúzskej psychiatrie. Presadzoval humánny prístup k duševne chorým. Taktiež významne prispel ku klasifikácii mentálnych porúch a je označovaný ako "otec modernej psychiatrie".
Vincent de Paul
Svätý Vincent de Paul alebo Vincent Depaul (* 24. apríl 1581, Pouy, Francúzske kráľovstvo – † 27. september 1660, Paríž, Francúzske kráľovstvo) bol francúzsky rímskokatolícky kňaz a rehoľník. Je zakladateľom Misijnej spoločnosti (známej aj pod názvami vincentíni či lazaristi), ktorá sa venuje pastoračnej a charitatívnej činnosti. Založil aj ženský rehoľný rád Dcéry kresťanskej lásky (vincentky), ktorý opatroval siroty alebo sa staral o ranených vojakov.
Za blahoslaveného ho vyhlásil pápež Benedikt XIII. v roku 1729 a svätorečil ho Klement XII. v roku 1737. Je označovaný za Otca chudobných  a v roku 1885 ho pápež Lev XIII. vyhlásil za patróna kresťanských charitatívnych organizácií. Vincentíni majú od roku 1852 svoje zastúpenie aj na Slovensku.
Na ceste stať sa kňazom
Vincent de Paul sa narodil 24. apríla 1581 vo francúzskom Pouy (dnes Saint-Vincent-de-Paul) na úpätí Pyrenejí. Jeho otec bol chudobný roľník. Vincent bol tretím dieťaťom zo šiestich, z toho dve boli sestry. Už od detstva rád vyhľadával súkromnú modlitbu. Vzdelávali ho františkáni v Dax. Bol temperamentný, mal rád humor a dynamický život. Aby finančne nezaťažoval svojich rodičov, privyrábal si doučovaním, najmä synov sudcu Cometa v Pouy. Stade od roku 1597 začal študovať na univerzite v Toulouse. (Kvôli finančným nákladom jeho otec predal voly aj voz. ) V roku 1596 prijal subdiakonské svätenie a tonzúru.
Za kňaza bol vysvätený 23. septembra 1600 vo veku 19 rokov. Primičnú sv. omšu slávil údajne v malej kaplnke v lesoch, aby sa mohol plne sústrediť na tento slávnostný okamih. Pokračoval v ďalších štúdiách v Zaragoze a v Toulouse. Niektoré zdroje uvádzajú, že bol v roku 1605 zajatý tromi moslimskými pirátmi v Stredozemnom mori počas cesty z Marseilles do Narbonne. Bol predaný do otroctva a následné dva roky slúžil v Tunisku, pričom mal hlásať o Kristovi a učiť okolitých ľudí žalmy. Následne mal ujsť v roku 1607 do Avignonu. Viacerí autori však tieto udalosti považujú za legendu. Po pobyte vRíme, kde strávil jeden rok, začal slúžiť v roku 1609 ako kňaz na dvore Margity z Valois. Väčšinu života prežil v Paríži. Počas desiatich rokov viedol len jednoduchý klerický život, ktorý mu kňazstvo ľahko zabezpečovalo. Vystupoval pokorne, ale majestátne.
Duchovné obrátenie
Jeho vnútorný prerod nastal postupne, pričom ho ovplyvnil Pierre de Bérulle (ktorý sa neskôr stal kardinálom), ako aj František Saleský, s ktorým sa aj osobne stretol v roku 1618. O rok neskôr sa stretol aj s Janou Františkou Frémyot de Chantal. Postupne sa Vincent zaviazal slúžiť celý život chudobným. Začal sa viac modliť a intenzívnejšie prežívať slávenie sv. omše. vľavo|náhľad|Kázanie sv. Vincenta de Paul (Antoine Hérisset, [[1737, rytina)]] V roku 1612 bol Vincent priradený do farnosti Clichy na predmestí Paríža. Na žiadosť kardinála Bérulla sa stal duchovným v talianskej šľachtickej rodine generála Emmanuela de Gondi, pričom mal na starosti hlavne vzdelávanie šľachticových detí. Zotrval tu zhruba štyri roky. Stres a vyčerpanie mu v roku 1616 spôsobili silné zdravotné problémy. O jeho vplyve na rodinu Gondi svedčí fakt, že jeden zo synov sa stal významným vojvodom a druhý kardinálom.
Z tohto obdobia je zachovaný aj príbeh o umierajúcom mužovi, ktorý bol všeobecne známym kresťanom. Vincent de Paul o tom uviedol: ''„Vyšlo najavo, že tento človek bol zaťažený hriechmi, ktoré nevyznával pri spovediach. Sám to povedal grófke de Gondi po svojej spovedi, že by bol určite zatratený, keby si nebol vykonal generálnu spoveď. Zakrátko zomrel. Madame de Gondi jasne spoznala dôležitosť generálnej spovede a priala si, aby som o nutnosti dobrej spovede kázal v kostole na Sviatok obrátenia sv. Pavla. Pán Boh požehnal túto kázeň natoľko, že si všetci miestni obyvatelia vykonali generálnu svätú spoveď. Nastala taká tlačenica, že sme museli zavolať na výpomoc dvoch pátrov jezuitov, ktorí tiež kázali, katechizovali a spovedali.“  Je pravdepodobné, že sa práve tu vo Vincentovi zrodila túžba venovať sa misionárskej činnosti. ''
Zakladanie spoločenstiev
Od roku 1617 bol farárom v Châtillon-les-Dombes. V tejto farnosti si uvedomil, že je potrebné organizovať dobročinnosť ľudí. Vytváral Bratstvá kresťanskej lásky (dnes Medzinárodné združenie spolkov kresťanskej lásky),  pričom prvé zdokumentované organizované spoločenstvo založil 23. augusta 1617. Popri tom v roku 1623 ukončil doplnkové štúdiá a získal licenciát z cirkevného práva. V roku 1625 založil kňazskú kongregáciu Misijnú spoločnosť (dnes Misijná spoločnosť sv. Vincenta de Paul), ktorej cieľom bolo znovunastolenie flexibilnejšieho apoštolského života s kratšími a efektívnejšími kázaniami a misijná činnosť. Parížsky arcibiskup mu tieto aktivity schválil už 26. apríla 1626. Novyvytvorené bratstvo dostalo pápežský súhlas v roku 1631 od Urbana VIII. Pomenovanie lazaristi pochádza z parížskeho kostola sv. Lazára, ktorý dostali do svojej správy v roku 1633. Známi sú aj pod menom vincentíni. Od roku 1636 sa desať misionárov stalo vojenskými kaplánmi.
Vincent de Paul spolu s Lujzou de Marillac (ktorá ho po po smrti šľachtičnej de Gondi požiadala o duchovné vedenie ) založil 29. novembra 1633 aj ženskú rehoľu Dcéry kresťanskej lásky (dnes Spoločnosť Dcér kresťanskej lásky sv. Vincenta de Paul). Išlo o prvú ženskú "rehoľu", ktorej členky neboli oddelené od sveta klauzúrou a ani nemuseli skladať večné sľuby. Ich poslaním bola starostlivosť o chorých a chudobných. Práve Lujza de Marillac vedela pohotovo zhmotniť Vincentovu túžbu, aby sa do dobročinných aktivít zapájalo viac žien. Miestny biskup schválil túto rehoľu v roku 1655 a pápež Klement IX. jej dal svoj súhlas v roku 1668.
Vincent počas celého života evanjelizoval bohatých, ale venoval sa aj chudobným, utláčaným, sirotám, prostitútkam a i. Vždy keď videl niekoho ležať na ceste, zohol sa k nemu a ak bol dotyčný chorý, zaviezol ho do nemocnice. Zakladal tiež detské domovy. Dbal o každodenné rozjímanie, čítanie breviára a slávenie sv. omše. Niektorí mu vyčítali jeho pomalosť v rozhodovaní, ale Vincent dával priestor Božej vôli, ktorá mu mala ukázať potrebný smer.
Spor s kardinálom Mazarinom
náhľad|Sv. Vincent de Paul navštevuje [[Ľudovít XIII.|Ľudovíta XIII. na jeho smrteľnej posteli (Antoine Hérisset, 1737, rytina)]] Vincent sa vyhraňoval proti jansenizmu, ktorý vo Francúzsku rozosieval pesimizmus. Stal sa vplyvným aj na dvore francúzskej regentky Anny Habsburskej, ktorá si veľmi vážila jeho rady. Po smrti kráľa Ľudovíta XIII., pri ktorého smrteľnej posteli Vincent stál, ho kráľovná-vdova ho vymenovala za člena Rady pre cirkevné záležitosti, ktorej cieľom bolo vymenovávanie nových biskupov. Vincentovým hlavným kritériom bola Božia sláva. Na čele tejto komisie stál kardinál Mazarin, ktorého však Vincent de Paul často konfrontoval. Vincentovo pôsobenie vo vrcholnej politike sa skončilo po odvolaní kardinálom Mazarinom, ktorého Vincent žiadal o odstúpenie pre jeho obkľúčenie Paríža a všeobecnú neobľúbenosť.
Smrť
Zhruba od roku 1650 trpel Vincent bolestivou zimnicou. V roku 1656 dostal maláriu, ktorá z neho po pár rokoch spravila imobilného. Zomrel ako 79-ročný v Paríži 27. septembra 1660 po prijatí sviatostí. Keď ho po 50 rokoch exhumovali, našli jeho telo neporušené.