cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chinameca (sopka)
Chinameca (alebo El Pacayal) je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa neďaleko väčšieho a aktívnejšieho suseda – vulkánu San Miguel. Vrchol vysokej sopky, ktorej svahy sú posiate kávovníkovými plantážami, je ukončený  širokou kalderou Laguna Seca el Pacayal. Na severnom svahu sa nachádza aktívne fumarolické pole a oblasť je predmetom geotermálneho prieskumu.
Iné projekty
.
Žukovova ulica
Žukovova ulica je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Lúky.
Vznikla v prvej polovici 80. rokov 20. storočia pri výstavbe panelákového sídliska. Bola pomenovaná podľa Georgija Konstantinoviča Žukova (1896 – 1974), sovietskeho maršala. Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila na Strečniansku a Znievsku ulicu.
Saint-Philbert-des-Champs
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 696 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Suchá (okres Jihlava)
Suchá je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 265 obyvateľov, z toho 130 mužov a 135 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 39,1 roka, ženy 40,1 roka).
Sourcieux-les-Mines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dagonville
Dagonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dave Randall
Dave Randall (* 8. máj 1967, Memphis, Tennessee, USA) je bývalý americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP vo štvorhre.
Podnikateľský barok
náhľad|Vila v Prahe, časť Opatov Podnikateľský barok je pejoratívne označenie architektonického štýlu, ktorý sa prejavuje približne od 90. rokov 20. storočia. Pomenúva okázalé a prehnane vyzdobené vily zbohatlíkov. Typickými prvkami týchto stavieb sú dórske stĺpy, vežičky, výklenky, oblúky, striešky, farby, levíci, gule a balustrády.
Pôvodný barok vznikol v polovici 16. storočia v Taliansku a charakterizuje ho dynamika, pohyb, skrivené línie, sklon k monumentalite, pompéznosti a iluzívnosti.
Pasiphae (mesiac)
náhľad|300px|Tento diagram znázorňuje obežné dráhy v závislosti k ostatným nepravidelným satelitom Jupitera. Excentricita jednotlivých mesiacov je znázornená žltými čiarami (smerom od pericentra k apocentru). Najvzdialenejší pravidelný mesiac [[Kallisto (mesiac)|Kallisto je umiestnený na začiatku.]] Pasiphae alebo Pasifae je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1908 Philibertom Jacquesom Melottom, a neskôr bol pomenovaný podľa postavy Pasifaé, manželke Minóa a matke Minótaura z gréckej mytológie.
Pasiphae získal svoje súčasné meno až v roku 1975, dovtedy bol označovaný ako Jupiter VIII. Medzi rokmi 1955 a 1975 ho tiež nazívali "Poseidon".
Obežná dráha
Pasiphae obieha okolo Jupitera s vysokou excentricitou a vysokou inklináciou retrográdneho obehu. Je po ňom pomenovaná rodina Pasiphae, skupina retrográdnych mesiacov obiehajúcich vo vzdialenosti 22,8 až 24,1 Mm a s inklináciou medzi 144.5° a 158.3°. Obežné prvky sú z roku 2000. Často sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych odchyliek. Pasiphae je známy svojou sekulárnou rezonanciou s Jupiterom.
Fyzikálna charakteristika
S priemerom približne 58 km je Pasiphae najväčším retrográdnym a tretím najväčším nepravidelným satelitom po mesiacoch Himalia a Elara. Spektroskopické infračervené merania indikujú, že Pasiphae má asteroidný pôvod. Pravdepodobne je zvyškom po kolízii spolu s ostatnými satelitmi rodiny Pasiphae. V optickom spektre sa javí ako sivý (farebné indexy B-V=0,74 a R-V=0,38) podobne ako asteroidy typu C.
Sofista
Sofista môže byť:
Kras
Typický povrch krasových oblastí|right|thumb
Kras je geologické označenie pre málo poľnohospodársky úrodné vápencové oblasti, v ktorých došlo vplyvom erózie k odstráneniu väčšiny zvetralinového plášťa. Prevládajúce chemické (korózia) i mechanické (erózia) zvetrávanie na povrchu i v podzemí následne narúša obnaženú krajinu, resp. krasový masív a vytvára tak typické krasové formy primárneho a sekundárneho charakteru. Krasové oblasti vznikajú pôsobením povrchovej a podpovrchovej vody, v dobre rozpustných horninách.
Slovo vzniklo zo slovinského pomenovania kras, označujúceho vápencovú oblasť s krasovým vývojom na slovinsko-talianskom pohraničí.
Podobné formy zvetrávania sú možné aj v iných ako vápencových horninách. Sú nimi napríklad kamenná soľ, sadrovec, sadrovcové a soľné íly, vápnité pieskovce a zlepence či sliene alebo vo výnimočných prípadoch aj spraš. Karbonatické horniny (vápence, dolomity) sú však najbežnejšie, keďže tvoria až 90% všetkých rozpustných hornín na zemskom povrchu.
Krasové oblasti sú poľnohospodársky málo úrodné, jednak preto že v nich došlo k odstráneniu väčšiny zvetralinového plášťa, ako aj preto že väčšina vody sa okamžite rýchlo stratí v podzemí, takže ich povrch je do značnej miery suchý.
Interdisciplinárny vedný odbor, ktorý sa zaoberá skúmaním krasových javov sa nazýva karsológia. V tejto podobe sa termín uplatňuje v slovenskej i českej karsologickej a speleologickej literatúre.
Predpoklady vzniku krasovej geológie, geomorfológie; korózna a erózna činnosť podzemnej vody
thumb|Detailný pohľad na chemické rozrušovanie vápenca Obnažená krajina vápencových oblastí je náchylná podliehať chemickému zvetrávaniu, ktoré je prevažne dielom vody obohatenej o humínové kyseliny a pôdny CO2, pretože kalcit sa v čistej vode rozpúšťa iba veľmi slabo. Ale prítomnosť vápencových hornín a dostatok zrážok nie je ešte automaticky predpoklad pre vznik krasu. Vápencové komplexy dostatočne veľkej hrúbky musia byť v prvom rade obnažené, bez pokryvu nepriepustným ílom. Aby do nich voda cez pukliny prenikala dostatočne ľahko, je nutné aby boli tektonicky porušené. V prípade, ak je materskou horninou vrstevnatý vápenec, zohráva úlohu aj sklon vrstiev. Územie v tom prípade nesmie mať veľké rozdiely v nadmorskej výške, inak z neho voda odtečie skôr ako stihne vsiaknuť. Dôležité je aj to, do akej miery zrážkovú vodu pohlcuje hustá vegetácia, čo má význam najmä v tropických oblastiach.
V podmienkach Slovenska, teda v krasových oblastiach mierneho pásma, zohráva vegetácia – predovšetkým dreviny – významnú úlohu pri tvorbe a pretváraní krasu, keďže prostredníctvom biomechanickej sily koreňových sústav mechanicky i chemicky rozrušuje krasové podložie, pričom pôsobí hlavne ako katalyzátor: urýchľuje destabilizáciu nadložnej horniny a spôsobuje rútenie pripovrchových častí endokrasu. Agresívne dreviny (napr. lipy) dokážu odtrhnúť od materského masívu aj vyše 1000 kg vážiace bloky. Dôvod invázneho vstupu koreňových systémov do krasového podložia tkvie v prístupe k jedinému trvalému zdroju vody v krasovom prostredí, a tým je vzduch s vysokou vlhkosťou v podzemných dutinách (jaskyniach, rozsadlinách, otvorených puklinách, zlomoch). Tá sa neustále zráža na bohato rozvetvenom systéme tzv. rizín (koreňových vláskov), ktoré drevinám zabezpečujú príjem vody. V Slovenskom krase je zatiaľ preukázaný biomechanický vplyv drevín na krasové podložie až do hĺbky 810 m.
Z chemického hľadiska je základom krasových javov reakcia vzdušného oxidu uhličitého s vodou za vzniku slabej kyseliny uhličitej. Málo koncentrovaná kyselina postupne preniká puklinami vápencov a rozrušuje ich. Dochádza pri tom k reakciám, pri ktorých sa uvoľňuje katión Ca2+ a hydrogénuhličitanový anión HCO3-. Chemické rozrušenie horniny neustále postupuje a umožňuje tak vytvárať krajinné prvky, ktoré majú neraz veľmi bizarné tvary.
Krasové javy
Krasové oblasti sa vyznačujú mnohými unikátnymi geomorfologickými a geologickými útvarmi. Podľa spôsobu vzniku, ktorý charakterizuje či vznikli rozrušovaním alebo usadzovaním materskej karbonatickej horniny (napr. vápenca), ich rozdeľujeme na prvotné a druhotné krasové javy (alebo tiež primárne a sekundárne).
Prvotné krasové formy možno rozdeliť na povrchové (exokras) a podpovrchové, resp. podzemné (endokras).
Povrchové formy a vlastnosti krasových oblastí
thumb|vpravo|[[Škrapy pri Hallstate v Rakúsku]] Krasové oblasti majú viaceré typické znaky. Okrem prítomnosti karbonátových hornín sa vyznačujú osobitým hydrologickým režimom. V rámci kolobehu vôd v krase sa povrchové alochtónne (z nekrasových území) alebo autochtónne (v rámci krasového územia) vodné toky v podobe potokov či riek, náhle strácajú sústredeným vtokom do podzemia v miestach zvaných ponory (na plošinách planín, v dolinách, v stráňach kopcov), alebo miznú v závrtoch či terénnych depresiách. Miznutie sa v tomto prípade – na rozdiel od sústredeného vtoku do ponorov – deje väčšinou pozvoľna, tzv. infiltráciou, čiže vsakovaním v sieti puklín, ktorými je krasový masív prestúpený. K obom javom (vtoku i vsakovaniu) dochádza často v zóne styku vápencov s nepriepustným podložím (tzv. kontaktný kras), kde do krasovej oblasti pritekajú toky z nekrasových území. Vodný tok sa tak môže na dlhé kilometre strácať z povrchu, pretekať podzemím, a na inom mieste opäť vyvierať v mieste tzv. krasového prameňa, resp. vyvieračky. Príklady na Slovensku predstavujú napr. sústava ponorových krasových jám Hančinej, Čertovej diery a Líščej diery v Slovenskom krase s aktívnymi ponormi na dne, ktoré drénujú nekrasovú Bodviansku pahorkatinu, pričom vodu v podobe podzemnej rieky Styx do vyvieračiek v Maďarsku odvádza v masíve Silickej planiny dobre vyvinutá, svetoznáma jaskynná sústava Domica-Baradla dlhá 22 km. Analógie možno nájsť tiež v Nízkych Tatrách – Demänovská jaskynná sústava dlhá 40 km s Objavným ponorom a jaskyňou Vyvieranie (vyvieračka), alebo vo Važeckom krase – ponor Priepadlé, Važecká jaskyňa, vyvieračka Teplica. Príkladom zo zahraničia je slovinská Reka, ktorá takto tečie pod povrchom asi a vlieva sa priamo do Benátskeho zálivu.
Krasové oblasti boli v dávnych dobách osídlené ľuďmi, ktorí využívali jaskyne ako prirodzené úkryty (refúgiá), a nachádzali tam útočisko pred nepriazňou okolitého prostredia či vojnami. Ako dôkaz osídlenia jaskýň sa do dnešných dní zachovalo mnoho kostrových pozostatkov predkov človeka, ale i jeho umelecké prejavy v podobe nástenných malieb.
Z pohľadu poľnohospodárstva nie sú krasové oblasti vhodné pre pestovanie úžitkových monokultúr, kvôli ich vápnitým pôdam – prevažne rendzinám, ktoré sú nehostinné a chudobné na živiny. Pôdny profil je slabý a humus je často splavovaný vodou. I napriek dostatočným zrážkam bývajú oblasti pomerne suché, keďže sa tu voda nemá ako udržať a väčšinou rýchlo prenikne cez pukliny do hĺbky krasového masívu.
Kras môže byť na základe geomorgologických štruktúr a geologických podmienok rozdelený na niekoľko typov:
Jaskynné komplexy
thumb|Jaskyňa v [[Alabama|Alabame v USA]] Rýchlosť postupu vodnej erózie vo vápencoch je priamo úmerná veľkosti porušenia horninových komplexov. Vsakujúca voda postupuje po drobných puklinách, ktoré sama ďalej rozširuje, svojimi reakčnými schopnosťami rozleptáva horninu, rozpúšťa minerály a odvádza ich v podobe roztoku. Z drobných prasklín sa časom stávajú pukliny. Nasledujúca erózia pukliny neustále zväčšuje do značných rozmerov až začnú vznikať útvary, ktoré voláme jaskyne.
Jaskyne sú často rozsiahle systémy chodieb dlhé niekoľko metrov až desiatky či stovky kilometrov, do hĺbky môžu siahať až niekoľko sto metrov pod povrch. Môžu dosahovať šírok železničných tunelov. V prípade, že erózia veľmi oslabí vápencové komplexy, masy hornín v nadloží sa môžu v dôsledku svojej vlastnej váhy zrútiť do vzniknutého prázdneho priestoru, tento jav sa nazýva zrútenie jaskynného stropu. Takéto javy umožňujú vznik novým krasovým útvarom. Takto napríklad vznikla najznámejšia česká priepasť Macocha v Moravskom krase. Ak sa zrútenie neprepojí so zemským povrchom, vzniká veľký klenutý priestor, ktorému sa hovorí dóm.
Svojkovice (okres Jihlava)
Svojkovice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 56 obyvateľov, z toho 25 mužov a 31 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,3 roka (muži 47,4 roka, ženy 47,1 roka).
Kras
Krasové oblasti na Slovensku
náhľad|[[Kršlenica, Plavecký kras]] náhľad|Zádielska tiesňava v Slovenskom krase
Výstupné slovo
Výstupné slovo je množina všetkých informácií vydaná komunikačným objektom v dobe jedného strojového cyklu na jeho jednom výstupe.
NGC 5615
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Rázsochy
Rázsochy sú miestna časť bratislavskej mestskej časti Lamač v Malých Karpatoch.
Táto miestna časť je známa tým, že asi 2 desaťročia sa tu nachádza rozostavaná veľká nemocnica, ktorá stále nie je dokončená a ktorá po dokončení mala slúžiť aj ako sídlo lekárskej fakulty a malo tu byť aj študentské mesto. V roku 2019 sa začalo s búraním existujúcich konštrukcií.
Letisko Malaga-Costa del Sol
Letisko Malaga (IATA: AGP, ICAO: LEMG) alebo Malaga-Costa del Sol alebo Letisko Pabla Ruiza Picassa je štvrté najrušnejšie letisko v Španielsku, po Madride-Barajas, Barcelone a Palma de Mallorce. Je dôležité pre španielsky cestovný ruch a je hlavným letiskom pre Costa del Sol. Nachádza sa 8 km juhozápadne od mesta Malaga a 5 km severne od mesta Torremonilos. Letisko má spojenie do viac ako 60 krajín po celom svete. Má denné spojenie s dvadsiatimi mestami Európy, prevádzkuje linky aj do Afriky, Stredného východu a v letných mesiacoch aj do Severnej Ameriky. V roku 2011 odbavilo cez 12 800 000 cestujúcich.
Letisko má tri terminály. Posledný tretí terminál bol otvorený dňa 15. marca 2010. Druhá pristávacia dráha bola otvorená 26. júna 2012.
Slúži aj ako medzinárodné letisko pre Andalúziu, prechádza ním 85% všetkých cestujúcich do Andalúzie.
História
Letisko Malaga je jedno z najstarších španielskych letísk, ktoré zostali stáť na svojom pôvodnom mieste. Bolo otvorené dňa 9. marca 1919. Prvá pravidelná linka z Malagy odštartovala 1. septembra 1919, kedy Didier Daurat začal pravidelné lety medzi mestami Toulouse, Barcelona, Alicante, Tangeru a Casablanca.
V roku 1937 sa letisko Malaga stalo vojenskou základňou.
Dňa 12. júla 1946 sa letisko otvorilo pre medzinárodné civilné lety.
Hagana
Hagana ( ההגנה, doslova obrana) bola podzemná židovská vojenská organizácia, založená v roku 1920, ktorá pôsobila na území Palestíny počas britského mandátu v rokoch 1920-1948. Jednou z jej hlavných úloh bolo ochraňovať jišuv (židovské obyvateľstvo na území Palestíny). Briti považovali organizáciu za ilegálnu.
Pôvod
Predchodcom Hagany bol ha-Šomer (doslova Spolok strážcov) založený v roku 1909. Šlo o malú skupinku židovských imigrantov, ktorí za ročný poplatok strážili osady. Skupinka mala do 100 členov.
Predstavitelia jišuvu založili Haganu, aby chránila židovské poľnohospodárske osady, pretože sa po arabských nepokojoch v rokoch 1920 a 1921 domnievali, že Briti, ktorí získali od Spoločnosti národov mandát v Palestíne, nemajú ambíciu vojensky konfrontovať Arabov, ktorí v tom čase útočili na palestínskych Židov. V roku 1921 sa konal prvý kurz pre veliteľov Hagany organizovaný v Tel Avive a v Kfar Giladi. V rokoch 1920-1929 Hagane chýbalo silné centrálne vedenie. „Jednotky“ Hagany boli veľmi početne obmedzené a slabo vyzbrojené. Boli zložené prevažne zo židovských farmárov, ktorí začali brániť svoje farmy a kibucy. Úloha Hagany sa dramaticky zmenila po arabských nepokojoch v roku 1929, najmä po masakre v meste Hebron, ktorý bol ich súčasťou a ktorý viedol k etnickým čistkám a k vysťahovaniu všetkých Židov z Hebronu. Stala sa rozsiahlou organizáciou zahrňujúcou takmer všetku mládež a dospelých z židovských osád, rovnako ako tisíce obyvateľov miest. Získala cudzie zbrane a začala rozvíjať dielne na výrobu ručných granátov a jednoduchého vojenského vybavenia. Z netrénovaných milícií sa tak stala zárodočná armáda.
Sila (filozofia)
Sila z filozofického pohľadu má rôzne definície, líšiace sa podľa jednotlivých škôl:
Hagana
Pôvod
V roku 1936 bolo v radách Hagany okolo 10 000 mobilizovaných mužov a takmer 40 000 rezervistov. V rokoch 1936-1939, kedy prepuklo arabské povstanie v Palestíne, sa Hagana aktívne zapojila do ochrany britských záujmov a potlačenia arabskej revolty. Do velenia Hagany sa vtedy zapojil Jicchak Sade, ktorý presadzoval ofenzívnu taktiku spočívajúcu v odvetných výpadoch proti arabským ozbrojencom. Prvý takýto protiúder podnikla Hagana pod jeho velením v júni 1936, kedy špeciálna jednotka ha-Nodedet zasiahla v Judských horách v okolí Jeruzalema. Na financovanie rozvoja židovských vojenských síl na seba židovská komunita v mandátnej Palestíne roku 1938 uvalila daň kofer ha-jišuv. Jej zavedenie inicioval najmä sionistický funkcionár Aharon Cizling.
Saint-Pierre-Azif
Saint-Pierre-Azif je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Hagana
Pôvod
Aj keď britské úrady oficiálne Haganu neuznávali, britské tajné služby s Haganou spolupracovali. V rámci spolupráce s Britmi tak vznikla Židovská osadnícka polícia (Jewish Settlement Police), Židovská pomocná polícia (Jewish Auxiliary Police) a Špeciálne nočné oddiely (Special Night Squads). Skúsenosti z bitiek získané počas veľkého povstania boli veľmi užitočné v roku 1948 v arabsko-izraelskej vojne (vojna o nezávislosť).
Saint-Pierre-Azif
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hagana
Pôvod
V roku 1931 sa z Hagany odklonilo najpravicovejšie krídlo a utvorilo Irgun Cvai-Leumi (Národnú vojenskú organizáciu), viac známu ako Irgun (alebo ako jej hebrejská skratka, vyslovovaná ako „ha-Ecel“). Toto krídlo bolo nespokojné s politikou zdržanlivosti v okamihu, keď boli konfrontovaní s britským a arabským tlakom. Irgun sa rozštiepil v roku 1940 a jeho odnož sa stala známou ako Lechi (hebrejská skratka - Lochamej cherut Jisrael - Slobodní bojovníci Izraela - ako aj vďaka Britom známou ako „Sternov gang“, pomenovaný po ich vodcovi Avrahamovi Sternovi).
Saint-Pierre-Azif
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 174 obyvateľov (2009).
Marchegg
Marchegg je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko, vo vinárskej oblasti (Weinviertel), v okrese Gänserndorf v blízkosti bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves, pričom je s Bratislavou a Viedňou spojené pravidelným železničným spojením.
Saint-Pierre-Azif
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hagana
Pôvod
Briti od roku 1939 značne obmedzovali imigráciu Židov do Palestíny. Ako reakciu založila Hagana jednotky Palmach (Úderné jednotky, hebr. Plugot machac), ktoré organizovali aj ilegálnu imigráciu Židov do Palestíny. V uplynulej dekáde druhej imigračnej vlny (Haapala alebo Alija Bet) do Palestíny priviedli približne 100 000 Židov na viac než sto lodiach. Palmach organizoval aj demonštrácie proti britským imigračným kvótam.
Marchegg
Žije tu obyvateľov  (cca 10 % Slovákov a Čechov). Rieka Morava (nem. March) tu tvorí hranicu so Slovenskom.
Hagana
Pôvod
Hagana spolupracovala v roku 1944 po atentáte na Lorda Moyna (britského ministra pre Blízky východ) na lapení, vypočúvaní a v niektorých prípadoch i na deportácii zainteresovaných členov skupiny Lechi. Táto akcia, nazvaná Saison (obdobie lovu) vážne demoralizovala Irgun a obmedzila jeho aktivity. Saison síce pozastavil Irgun, neukončil však spoluprácu medzi Haganou a Sternovou skupinou. Tieto tri skupiny mali odlišné funkcie, slúžili na odsun Britov z Palestíny a mali učiniť z Palestíny židovský štát. Menachem Begin, veliteľ Irgunu, v roku 1944 vyhlásil: „V skutočnosti existuje rozdelenie úloh; jedna organizácia háji individuálny terorizmus (Lechi), iná vedie sporadické vojenské operácie (Irgun) a existuje tretia organizácia, ktorá sa pripravuje na svoju konečnú úlohu v rozhodujúcej vojne.“
Účasť v druhej svetovej vojne
Hoci sionistické vedenie v Palestíne rozhnevalo vydanie britskej Bielej knihy z roku 1939, David Ben Gurion, predseda Židovskej agentúry určil postup vzťahov sionistov s Britmi následovne:„Budeme bojovať vo vojne proti Hitlerovi, ako keby Biela kniha neexistovala a budeme bojovať proti Bielej knihe, akoby nebola žiadna vojna.“ Irgun však zaujal oveľa extrémnejší postoj, ktorý začal v roku 1944 bombardovaním britských zariadení.
Marchegg
Dejiny
Marchegg je jediné mesto v Rakúsku, ktoré založil český kráľ Přemysl Otakar II. a olomoucký biskup Bruno zo Schauenburgu. Od svojho zakladateľa dostalo aj titul „kráľovské mesto“. Mesto a tvrdzu (neskôr prebudovanú na zámok) založil Přemysl Otakar II. pravdepodobne hneď po bitke pri Kressenbrune (12. júla 1260) na rieke Morave ako baštu proti Uhrom a plánoval tu vybudovať predovšetkým veľké obchodné centrum (vtedy navrhnuté námestie by bolo s cca 7,5 ha najväčšie v Európe). Mesto bolo založené na mieste bitky, t. j. „dve míle od mesta a hradu Hainburg“, v rokoch 1260/1261.
Hagana
Účasť v druhej svetovej vojne
V prvých rokoch druhej svetovej vojny požiadali Briti Haganu znova o spoluprácu, obávajúc sa prelomenia Osi v severnej Afrike. Jicchak Sade sa v tom čase podieľal na príprave plánov na prípadnú obranu severnej Palestíny pred očakávaným nacistickým útokom. Keď bol ale Rommel v roku 1942 porazený pri Al-Alamajne, Briti prestali mohutne podporovať Haganu. Britská armáda oznámila v roku 1943, po dlhej sérii požiadavkov a zamietavých reakcií, vznik židovskej brigádnej skupiny (Jewish Brigade Group). Hneď ako mohli od roku 1940 palestínski židia vstúpiť do britskej armády, bolo to prvý raz, kedy výlučne židovská vojenská jednotka slúžila vo vojne pod židovskou vlajkou. Židovskú brigádnu skupinu tvorilo 5 000 vojakov a bola rozmiestnená v septembri 1944 v Taliansku. Brigádu rozpustili v roku 1946.
Marchegg
Dejiny
Spolu s olomouckým biskupom sa tu usilovali o zriadenie prvej diecézy vo vtedajšom Rakúsku, podriadenej olomouckému arcibiskupstvu. Preto tu položili aj základy prvej katedrály v Rakúsku, z ktorej však bolo realizované iba presbytérium (predná časť, chór). Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1268, keď Přemysl Otakar odovzdal patronátne práva k tomuto mestu rádu johanitov (dnes maltézskych rytierov). Z veľkých plánov zišlo po prinútení Přemysla Otakara II. odovzdať rakúske krajiny Rudolfovi Habsburskému 26. novembra 1276. Po Přemyslovej smrti pri Dürnkrute (cca 30 km severne od Marcheggu) 26. augusta 1278 mesto v nasledujúcich stáročiach skôr iba prežívalo.[1]
Hagana
Účasť v druhej svetovej vojne
Celkovo slúžilo v britskej armáde počas vojny viac než 30 000 palestínskych židov.
Marchegg
Doprava
Marchegg je železničným uzlom a pohraničnou prechodovou stanicou na Slovensko. Železničná stanica je v prevádzke od 20. augusta 1848, keď bola sprevádzkovaná prípojná trať Bratislava-hlavná stanica – Devínska Nová Ves – Marchegg – Gänserndorf na Severnú dráhu cisára Ferdinanda (Viedeň – Stadlau –Gänserndorf – Břeclav). Neskôr bola vybudovaná aj priama trať Marchegg – Stadlau. V roku 2017 bola realizovaná generálna rekonštrukcia stanice a do budúcna sa počíta s tým, že cez Marchegg budú premávať priame rýchliky Košice - Žilina - Bratislava - Viedeň, prípadne vlaky RailJet od Salzburgu cez Viedeň do Bratislavy. Najprv ale bude potrebné dokončiť elektrifikáciu celej trate. V súčasnosti chýba už len úsek Marchegg - Devínska Nová Ves.
Hagana
Účasť v druhej svetovej vojne
19. mája 1941 vytvorila Hagana Palmach (skratka pre Plugot machac, dosl. úderné jednotky), polovojenskú sekciu, ktorá sa zameriavala na poskytovanie výcviku mladým. Nikdy však nebola veľká. V roku 1947 mala len 5 bataliónov (zhruba 2000 mužov), ale ich členovia nezískali iba telesné a základné vojenské zručnosti, osvojili si aj vodcovské schopnosti, ktoré im neskôr umožnili nástup na veliteľské pozície v budúcej izraelskej armáde.
Po vojne
Po vojne Hagana pokračovala v protibritských operáciách v Palestíne, ako aj v oslobodzovaní internovaných imigrantov z tábora Atlit, bombardovaní cestnej siete, sabotážach radarových zariadení a základní britskej polície. Pokračovala aj v organizovaní ilegálnej imigrácie.
Marchegg
Doprava
Priame cestné spojenie pre motorové vozidlá so Slovenskom zatiaľ neexistuje a nie je ani medzi prioritami výstavby cestnej siete na Slovensku.
Hagana
Po vojne
28. mája 1948, menej než dva týždne po založení štátu Izrael 14. mája 1948, dočasná vláda vytvorila Izraelské obranné sily, ktoré sa stali následníkom Hagany. Mimo zákon sa tak ocitla podpora akýchkoľvek iných ozbrojených síl. Irgun spochybnil rozhodnutie, ktoré viedlo ku krátkemu stretu medzi Haganou a Irgunom. Nakoniec Irgun zložil zbrane a Menachem Begin premenil svoje milície na politickú stranu - Cherut.
Medzi známych členov Hagany patria: Jicchak Rabin, Ariel Šaron, Rechavam Zeevi, Dov Hoz, Moše Dajan, a Dr. Ruth Westheimer.
Hagana a Česko-Slovensko
Česko-Slovensko malo už pred vojnou veľmi dobré vzťahy so sionistickým hnutím. Hrôzy holokaustu tieto vzťahy ešte umocnili. Veľmi dôležitá bola vojenská pomoc, ktorú Česko-Slovensko Hagane poskytlo.
V máji a júni 1948, v čase, keď prebiehala veľká kríza izraelského štátu, sa organizoval letecký most Žatec-Bari-Haifa, ktorým sa do Izraela prepravovali československé zbrane.
Externé odkazy
Brynda, H. - Český rozhlas, ''Česko, svět a Evropa. Díl čtvrtý: česko-izraelské vztahy I.'' [online] [12-10-2003], citované 25.12.2006, URL: <http://www.radio.cz/cz/clanek/46190/limit?anketa=2>
Marchegg
Doprava
V marci 2022 bol dokončený Cyklomost Vysomarch, ktorý spája katastre mesta Marchegg a obce Vysoká pri Morave. VysoMarch sa stal po Cyklomoste slobody druhou lávkou na hraničnej rieke Morava medzi Rakúskom a Slovenskom. Obe lávky sú medzi sebou po cyklotrase vzdialené 11 km. Sprístupnené sú tak chránené územia Marchauen (Moravské luhy) v Rakúsku a Chránený areál Devínske jazero na Slovensku, ktoré sú v čase povodní zaplavované.
Lodger (album)
Lodger je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1979. Album uzatvára takzvanú "berlínsku trilógiu" – sériu kolaborácií s anglickým hudobníkom Brianom Enom.
Zoznam skladieb
Autorom skladieb je David Bowie, s výnimkou označených skladieb.
Reedície
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1991 americkým vydavateľstvom Rykodisc a obsahol dve ďalšie bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
NGC 5616
NGC 5616 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Matěj Václav Jäckel
Matěj Václav Jäckel (, ; * 11. september 1655, Wittichenau, Nemecko – † 16. január 1738, Praha) bol lužickosrbský sochár a rezbár, ktorý pôsobil prevažne v Čechách, ale aj na Morave a Hornej Lužici. Je považovaný za predstaviteľa českého vrcholného baroka. Jeho práca bola ovplyvnená talianskym barokovým sochárstvom Gian Lorenzo Berniniho a C. Rainaldiho.
Biografia
Sochárstvo študoval v Nemecku a jeho učiteľom bol zrejme drážďanský sochár Melchior Barthel. Okolo roku 1684 si v Prahe otvoril vlastnú sochársku dielňu, v ktorej zamestnával niekoľko tovarišov. Počas päťdesiatich rokov svojej existencie vyprodukovala dielňa veľké množstvo sôch a plastík, prevažne pre cirkevnú klientelu. Medzi najznámejšie Jäckelove diela nepochybne patrí trojica sôch, ktoré sú umiestnené na Karlovom moste v Prahe. Najstaršia z trojice sôch je Svätá Anna Samotretia z roku 1707 spracovaná na objednávku Rudolfa z Lisova, pána na Novom Stránove a Vtelné, ktorú nasledovali súsošia ''Madona so sv. Dominikom a sv. Tomášom Akvinským (1708) pre dominikánsky a Madona so sv. Bernardom'' (1709) pre cisterciánsky rád.
Za sochára sa vyučil aj jeho syn Antonín Jäckel, v jeho diele potom pokračoval aj jeho zať František Ignác Weiss.
Dainville-Bertheléville
Dainville-Bertheléville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Rumanovo pleso
Rumanovo pleso je hlavné pleso Rumanovej dolinky pod Rumanovým štítom vo Vysokých Tatrách. V niektorej literatúre sa jazierka označujú ako Rumanove plesá. Leží v nadmorskej výške, má rozlohu. V tejto oblasti absolvoval horský vodca Ján Ruman Driečny mladší v druhej polovici 19. storočia veľa túr so zákazníkmi a urobil aj niekoľko nových výstupov. Toto pleso i plesá povyše i poniže tohto – Vyšné Rumanovo pliesko a Nižné Rumanovo pliesko boli pomenované po ňom. K plesu nevedie turistický chodník.
Externé odkazy
náhľad|vľavo|Rumanovo pleso, nad ním [[Vyšné Rumanovo pliesko. Pod Rumanovým plesom vidieť vyschnuté Nižné Rumanovo pliesko]]
Majstrovstvá NORCECA vo volejbale
Majstrovstvá NORCECA vo volejbale sú najvyššie severoamerické medzinárodné podujatie národných družstiev vo volejbale, ktoré riadi Volejbalová konfederácia Severnej, Strednej Ameriky a Karibiku (NORCECA). Ich história siaha do roku 1969, kedy sa v Mexiku konali prvé majstrovstvá NORCECA, spoločné pre kategóriu mužov i žien. Až od roku 1993 sa začali organizovať samostatné turnaje v obidvoch kategóriách. Majstrovstvá prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. V mužskej i ženskej kategórii dominujú družstvá Kuby.
Turnaj tiež slúži ako kvalifikácia severoamerických družstiev na Svetový pohár či Pohár majstrov.
Dainville-Bertheléville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá NORCECA vo volejbale
Účasti družstiev na majstrovstvách NORCECA mužov
(do 2021)
Účasti družstiev na majstrovstvách NORCECA žien
(do 2021)
Pearlharborská zátoka
right|thumb|Letecký pohľad
Pearlharborská zátoka (-normovaný slovenský názov; iné slovenské názvy: Pearlharborský záliv, Pearl Harbor  , zriedkavo: Perlový prístav ; angl. Pearl Harbor (Bay)  ) je zátoka (prípadne záliv) a zároveň prirodzený (a sčasti aj umelý) prístav na ostrove Oahu na Havajských ostrovoch, západne od mesta Honolulu.
Pri a v tejto zátoke sa nachádza okrem iného vojenská základňa USA, ktorá sa volá Joint Base Pearl Harbor-Hickam. Táto vznikla v roku 2010 formálnym zlúčením námornej základne Naval Station Pearl Harbor (skrátene nazývanej: Pearl Harbor ) a leteckej základne Hickam Air Force Base. Základňu Naval Station Pearl Harbor 7. decembra 1941 napadlo japonské letectvo, čo spôsobilo vstup USA do druhej svetovej vojny - pozri: útok na Pearl Harbor.
Karma (mesiac)
Karma alebo Carme alebo Jupiter XI je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený Sethom Barnesom Nicholsonom v observatóriu Mount Wilson Observatory v Kalifornii v júli 1938. V roku 1975 bol pomenovaný podľa gréckej postavy Karmé. Medzi rokmi 1955 až 1975 ho nazývali aj Pan. Dnes je Pan pomenovanie Saturnovho mesiaca.
Je podľa neho pomenovaná Rodina Carme, skupina nepravidelných mesiacov Jupitera, ktoré objehajú vo vzdialenosti 23 až 24 Gm s inklináciou 165°. Obežné prvky sú z roku 2000. Pravidelne sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych porúch.
Jozef Kohuth
Jozef Kohuth (v niektorých prameňoch Jozef Kohúth) (* 1. marec 1828, Ústie nad Oravou (zaniknutá obec) – † 16. jún 1900, Dolný Kubín) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, literárny historik, farár v Dolnom Kubíne, mecén a podporovateľ slovenských kultúrnych inštitúcií. Po skončení teologických štúdií bol kaplánom v Rabči a Liskovej. Od roku 1853 pôsobil v Dolnom Kubíne ako farár. Bol veľkým odporcom maďarizácie, najme maďarizačných snáh spolku sv. Štefana. Staral sa o vydávanie slovenských učebníc. Bol členom Oravskej učenej spoločnosti i Matice slovenskej a jej horlivým organizátorom na Orave. Spolupracoval so Ctibohom Zochom Pracoval v oblasti literárnohistorického výskumu, venoval sa skúmaniu rukopisov literárnych pamiatok, vyhľadával biografické dáta. Je pochovaný na historickom Dolnokubínskom cintoríne.
Externé odkazy
Parenička Pavol: Historik Jozef Kohuth
Ihnačák
Ihnačák je priezvisko, pozri Ihnačák (priezvisko), napr.:
Slovosled
Slovosled je poradie slov vo vete dané významovými, gramatickými a rytmickými faktormi.
NGC 5617
NGC 5617 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 8. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,3.
Jan Bulis
Jan Bulis (* 18. marec 1978, Pardubice) je bývalý český reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej
Jan Bulis je stredný útočník. Je 186 cm vysoký a váži 92 kg (údaj z roku 2006). Už ako sedemnásťročný začal hrať v sezóne 1995/1996 v zámorí za Barrie Colts v juniorskej súťaži OHL. V roku 1996 si ho vybral klub Washington Capitals v úvodnom drafte NHL v druhom kole ako 43. v poradí. Už v sezóne 1997/1998 sa stal stabilným hráčom Washingtonu. V sezóne 2000/2001 prestúpil do klubu Montreal Canadiens, kde hral s výnimkou sezóny 2004/2005, keď počas lockoutu v NHL hral za HC Moeller Pardubice v českej hokejovej extralige. V sezóne 2006/2007 hral za Vancouver Canucks. Následne hral v Kontinentálnej hokejovej lige, kým neukončil kariéru.
Reprezentácia
Jan Bulis získal s reprezentáciou Česka bronzovú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Bol nominovaný aj na Majstrovstvá sveta v lotyšskej Rige. Oblieka reprezentačný dres s číslom 38.
Zimné olympijské hry 2006
Česko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 bronzové medaily. Úvod olympiády českej reprezentácii nevyšiel, keď v základnej skupine skončila až na štvrtom, poslednom postupovom mieste, po prehrách so Švajčiarskom 2:3, Fínskom 2:4 a Kanadou 2:3. Vo štvrťfinále Česko vyradilo Slovensko. V semifinále ich vyradili neskorší zlatí medailisti Švédi a v boji o bronzové medaily porazili Rusko 3:0.
Věžnice (okres Jihlava)
Věžnice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 156 obyvateľov, z toho 79 mužov a 77 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 37,5 roka, ženy 42,3 roka).
Souzy
Souzy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marek Malík
Marek Malík (* 23. jún 1975, Ostrava) je bývalý český hokejista.
Klubový hokej
Marek Malík je obranca. Je 196 cm vysoký a váži 98 kg (údaj z roku 2006). Najvyššiu hokejovú súťaž začal hrať v českej hokejovej extralige v sezóne 1993/94 za HC Vitkovice. Ešte v roku 1993 si ho v úvodnom drafte NHL vybral dnes už nejestvujúci klub Hartford Whalers v treťom kole ako 72. v poradí. Už v nasledujúcej sezóne sa v drese tohto klubu dostal aj na ľad NHL, ale bolo to iba na jediný zápas. Získal v ňom však svoj prvý bod v NHL za prihrávku na gól. Väčšinu tejto aj nasledujúcej sezóny však odohral za Springfield Falcons v nižšej profesionálnej súťaži AHL. Až v sezóne 1996/97 sa mu podarilo preraziť a odohral za Hartford 47 zápasov. To však bol posledný rok existencie klubu Hartford Whalers, ktorý sa presťahoval do Severnej Karolíny a zmenil názov na Carolina Hurricanes.
Marek Malík strávil nasledujúce tri sezóny v Európe a v nižšej súťaži AHL (1997/98 Malmö Redhawks v švédskej Elitserien, 1998/99 New Haven Beast v AHL a 1998/99 HC Vítkovice). V sezóne 1998/99 sa vrátil do NHL a stal sa stabilným hráčom klubu Carolina Hurricanes až do sezóny 2002/03, keď prestúpil do Vancouver Canucks. V tomto klube strávil aj nasledujúcu sezónu. V sezóne 2004/05 (počas lockoutu v NHL) hral opäť za rodné Vítkovice v českej extralige. V sezóne 2005/06 sa stal členom silnej českej légie v New York Rangers. Hrá s číslom 8 a má uzavretú zmluvu na 2,5 mil. dolárov ročne.Po sezóne 2007/2008 si hladá nový klub.
Reprezentácia
Marek Malík získal s reprezentáciou Česka bronzovú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Oblieka reprezentačný dres s číslom 8.
Zimné olympijské hry 2006
Česko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 bronzové medaily. Úvod olympiády českej reprezentácii nevyšiel, keď v základnej skupine skončila až na štvrtom, poslednom postupovom mieste, po prehrách so Švajčiarskom 2:3, Fínskom 2:4 a Kanadou 2:3. Vo štvrťfinále Česko vyradilo Slovensko. V semifinále ich vyradili neskorší zlatí medailisti Švédi a v boji o bronzové medaily porazili Rusko 3:0.
Žeriav popolavý
Vzhľad
Je to do siva sfarbený vták o niečo väčší ako bocian biely s dlhými nohami, dlhým krkom a pomerne silným, klinovitým zobákom. Od podradu dropy sa odlišuje voľne visiacim perím na chvoste. Celkové zafarbenie oboch pohlaví je sivé (mladých vtákov hnedosivé), s čiernym čelom, bradou, záhlavím, hrdlom, krajmi a koncami krídel a chvostom. Líca, boky hrdla a väzy sú biele, temenná škvrna je červená. Žeriavy lietajú v klinovitých formáciách a ozývajú sa nezameniteľnými trúbivými zvukmi.
Výskyt a stav na Slovensku
Žeriavy sú sťahovavé vtáky, zimujú v Stredomorí a v Malej Ázii, kam odlietajú v priebehu júla a augusta, návrat na hniezdisko je počas marca a apríla.
Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 NA - (regionálne) nepríslušný. Žeriav popolavý je jeden z 15. nehodnotených druhov, z niektorého z nasledujúcich dôvodov: o ktorých pravidelnom hniezdení u nás existujú údaje z menej ako 10 posledných rokov, sú v štádiu rozširovania areálu, hniezdia alebo hniezdili u nás len sporadicky alebo ojedinele.
Biotop
Obývajú rybníky s rozsiahlym rákosím, prípadne močiarovitým územím, v ktorých si z rastlinného materiálu stavajú kopovité hniezda, ale aj vlhké a riedke lesy.
Hniezdenie
Pri dvorení predvádzajú žeriavy charakteristický tanec, pri ktorom sa klaňajú a vyskakujú do výšky. V apríli až máji znášajú zvyčajne dve vajcia, na ktorých obidvaja striedavo sedia asi jeden mesiac. Mláďatá sú nekrmivé a rodičia ich vodia ďalších 8 – 10 týždňov. Aj potom sa rodina zdržuje pohromade.
Potrava
Žeriavy sa živia hmyzom, rastlinami, zrnom a hľúzami alebo korienkami. Pri ťahu sa žeriavy často zdržujú na poliach.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Klárov
Klárov je námestie na Malej Strane za Mánesovým mostom v Prahe, patriace pod Prahu 1.
Námestie dostalo názov Klárov v roku 1922, keď bolo pomenované na počesť profesora a jazykovedca Aloisa Klara. Ten na začiatku 19. storočia venoval veľa času problémom nevidiacich a už v roku 1807 bol jedným zo zakladateľov ústavu pre nevidiace deti a pre deti so zrakovými chorobami, ktorý stál na Hradčanoch. Taktiež založil v roku 1832 na Kampe ústav pre dospelých nevidiacich, ktorý im mal poskytnúť dostatočné zaopatrenie a taktiež možnosť pracovať. Zriadil i nadáciu ústavu a priviedol do nej bohatých mecenášov. Po jeho smrti v tejto činnosti pokračoval jeho syn Pavel Alois Klar, ktorému pomáhala ako jeho matka, tak i jeho manželka, grófka Vratislavová z Mitrovíc.
V rokoch 1836 - 1844 bola v dnešnom Klárove vybudovaná nová budova ústavu, ktorá stojí vedľa stanice metra „Malostranská“ a Valdštejnskeho paláca. Základný kameň tejto stavby položil sám arciknieža František Karel.
Fakulta elektrotechniky a informatiky Technickej univerzity v Košiciach
Fakulta elektrotechiky a informatiky Technickej univerzity v Košiciach (skr. FEI TUKE) je jedna z fakúlt Technickej univerzity v Košiciach, ktorá vznikla dňa 21. júla 1969 pod názvom Elektrotechnická fakulta, ktorú tvorilo 5 katedier. V nasledujúcich rokoch sa počet katedier zvyšoval a taktiež začal vzrastať záujem o štúdium na tejto fakulte aj vďaka jej výsledkom v oblasti vzdelávacieho procesu a vedecko-výskumnej činnosti. Dekan fakulty je prof. Ing. Liberios Vokorokos, PhD.
Katedra kybernetiky a umelej inteligencie
Hlavné oblasti výskumu na katedre sú napríklad: umelá inteligencia, inteligentný priestor, cloudová robotika, inteligentné kybernetické systémy, Internet vecí, dátové vedy, diagnostiky dynamických systémov, metódy výpočtovej inteligencie v inteligentných agentových systémoch a v aplikáciách, inteligentné systémy pre podporu rozhodovania a znalostné technológie pre vyhľadávanie informácií vedomostí.
Katedra vznikla v roku 1964, ešte pred vznikom samotnej fakulty. V roku 1989 po rozdelení Katedry technickej kybernetiky, vznikla súčasná Katedra kybernetiky a umelej inteligencie.
Katedra technológií v elektronike
Katedra sa ako samostatný subjekt sformovala v roku 1991, história katedry však siaha až do 70-tych rokov.
Katedra zabezpečuje výučbu vo všetkých 3 stupňoch vzdelávania a má akreditované tieto študijné programy:
Katedra matematiky a teoretickej informatiky
Katedra bola založená v roku 1969. Pred rokom 1981 mala názov Katedra matematickej informatiky. Do roku 2010 niesla názov Katedra matematiky. Zabezpečuje výuku matematických predmetov pre bakalársky a inžiniersky stupeň štúdia. Okrem toho spolupracuje aj pri zabezpečení niektorých ďalších predmetov v rámci celej Technickej univerzity.
Katedra fyziky
Katedry fyziky bola založená v roku 1952 a je orientovaná na skúmanie magnetických vlastností materiálov prostredníctvom rádiospektroskopických a statických magnetických metód.
Katedra elektroenergetiky
Katedra bola založená 1. októbra 1973 ako samostatné vedecko-výskumné oddelenie fakulty. Najprv na katedre prebehla integrácia pôvodnej katedry s katedrou elektrického tepla a elektrochémie 1. septembra 1981, a taktiež zlúčenie Katedry techniky vysokých napätí s Katedrou elektroenergetiky 1. októbra 2003.
Katedra elektroniky a multimediálnych telekomunikácií
Katedra vznikla v septembri 1969. Katedra sa oddelila z katedry elektrotechniky fakulty strojného inžinierstva. Vznikla súčasne so vznikom fakulty elektrotechniky. Prvým vedúcim katedry bol doc. Ing. Viktor Špány, CSc. Výskum katedry sa zameriaval na modernizáciu a digitalizáciu štúdiových zariadení piatej genrácie pre Tesla Elektroakustiku. V roku 1996 sa zmenil názov katedry na Katedra elektroniky a multimediálnych telekomunikácií.
Katedra teoretickej a priemyselnej elektrotechniky
Katedra teoretickej a experimentálnej elektrotechniky vznikla v roku 1969. V roku 1984 dochádza k premenovaniu pracoviska na Katedru teoretickej elektrotechniky a techniky obvodov. Ďalej katedra rozširovala výučbu a svoje výskumné zameranie o oblasti elektrotechnológie a mikroelektronických obvodov, v ktorých nadviazala spoluprácu s Univerzitou vo Wuppertale.
Marketingová komunikácia
Marketingová komunikácia môže byť:
Zoologická záhrada Košice
náhľad|Časť areálu ZOO náhľad|Zoo Košice odchovala od roku 2008 už vyše 40 mláďat [[Tučniak jednopásy|tučniakov jednopásych]] náhľad|Dino Park Zoologická záhrada Košice (iné názvy: ZOO Košice, Košická zoologická záhrada ) je celkovou rozlohou, veľkosťou expozičnej časti a počtom chovaných jedincov živočíchov najväčšia zoologická záhrada na Slovensku a z hľadiska celkovej rozlohy dokonca najväčšia v Strednej Európe. Rozprestiera sa na ploche v prírodnom prostredí Čiernej Hory v Košiciach – mestskej časti Kavečany. Z celkového areálu je dnes takmer prístupných návštevníkom. V tom je na ploche takmer jediný DinoPark na Slovensku, otvorený 1. júna 2013. Zoologická záhrada Košice bola zriadená Krajským národným výborom v Košiciach k 1. máju 1979 ako príspevková organizácia. Od roku 1993 je jej zriaďovateľom štatutárne Mesto Košice.
Počiatky úvah o vybudovaní ZOO v Košiciach spadajú do prelomu šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov minulého storočia. Zásadný podiel na konečnom presadení jej výstavby a výbere lokality pre zoo areál mal Ing. Josef Vágner, dlhoročný riaditeľ svetovo známej Zoologickej záhrady vo Dvore Králové v Česku. S výstavbou ZOO sa začalo v roku 1979, ale budovanie tak rozsiahleho areálu sa komplikovalo a pre verejnosť bola ZOO otvorená až v roku 1986 – vtedy na ploche s 23 druhmi zvierat najmä pôvodnej, karpatskej fauny. Od roku 1985 do roku 1991 v Centre mládeže na Popradskej ulici, ZOO prevádzkovala Vivárium prístupné školám a verejnosti. V danom čase to bola najväčšia kolekcia vivárijných živočíchov, teda rýb, obojživelníkov a plazov vo vtedajšom Československu. Po vybudovaní pavilónu exotária bolo Vivárium v meste v roku 1991 zrušené. V súčasnosti v ZOO Košice žije viac ako 320 druhov zvierat v počte približne 2800 kusov. Viacero druhov vystavuje ako jediná na Slovensku, napr. tulene obyčajné a tučniaky jednopáse, ale aj wapiti sibírske, tukany veľkozobé či kondory veľké. Nachádza sa tu najväčšia voliéra na Slovensku, unikátna najmä svojim technickým riešením a najväčší areál medveďa hnedého v ZOO strednej Európy. V roku 2002 sa podaril jedinečný chovateľský úspech, keď sa tu narodili medvedie pätorčatá, ktoré boli zapísané do svetovej Guinnesovej knihy rekordov. Dva z nich žijú dodnes.
ZOO bola v počiatkoch budovaná prevažne ako mestská Stavba mládeže v „Akcii Z“. Jej pôvodné zameranie na prevažne eurázijskú faunu sa postupne zmenilo a ZOO sa dnes buduje ako univerzálna ZOO väčšieho typu so zastúpením fauny všetkých kontinentov.
Od roku 2017 sa ZOO stala riadnym členom najprestížnejšej Asociácie svetových zoologických záhrad a akvárií (WAZA), ktorá združuje okolo 270 elitných svetových ZOO.
ZOO je dostupná z Košíc mestskou hromadnou dopravou (linka 29) na konečnú zastávku ZOO. Priemerná ročná návštevnosť sa pohybuje na úrovni nad dvesto tisíc návštevníkov ročne. Za rok 2019 košickú zoo navštívilo 254 528 návštevníkov, z ktorých zhruba 35 percent tvorili zahraniční turisti.
Ako jediná ZOO na Slovensku má vybudovaný botanický náučný chodník (2011), ku ktorému postupne pribudli vtáčí chodník (2012), včelársky chodník (2013) a geologický chodník (2015), porovnávajúci pohoria Karpaty v strednej Európe a Altaj v strednej Ázii. Súčasťou chodníka je na ploche takmer jedného hektára jediný areál kozorožcov sibírskych na Slovensku a interaktívne prvky s geologicko-paleontologickou tématikou. V roku 2019 ZOO vybudovala náučný chodník Lužný les, kde okrem moderných interaktívnych tabúľ, prezentuje návštevníkom pôvodnú fauny karpatských lužných lesov na 3D modeloch obojživelníkov, plazov o bezstavovcov. ZOO chová aj pomerne veľkú kolekciu plemien domácich zvierat, spomedzi ktorých sú najcennejšie huculské kone, ktoré boli v minulosti zaradené do genofondu Slovenska a Kozy Walisserské – pôvodné plemeno čiernobielych kôz alpskej oblasti Francúzska a Švajčiarska.
14.septembra 2022 Zoo otvorila vysunuté pracovisko - Centrum ekologickej výchovy na Mojmírovej ulici 1 v centre Košíc ozvláštnený expozíciou terarijnej výstavy.
Riaditeľ košickej zoologickej záhrady Mgr. Erich Kočner bol v rokoch 2016 - 2022 prezidentom Únie českých a slovenských zoologických záhrad (20 členských ZOO). Vo funkcii vystriedal Mgr. Michala Bobka, dlhoročného riaditeľa pražskej ZOO. Od roku 2022 zastáva v tejto organizácii volenú funkciu viceprezidenta. Od roku 2019 je personálnym členom Rady EAZA (vrcholného orgánu Európskej asociácie zoo a akvárií, sídliacej v Amsterdame), kde zastupuje Slovensko. Rovnako od roku 2019 do marca 2022 bol členom Prezídia EARAZA so sídlom v Moskve. Po vojnovom útoku na Ukrainu na protest z tejto pozície odstúpil.