cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mišpuľka horská
Opis
Súkvetím je priamy chocholík s bielo plstnatými konárikmi a opadavými úzkymi listeňmi. Kališné zuby sú úzko trojuholníkovité, vzpriamené, na líci holé, na rube bieloplstnaté. Koruna je ružová, lupienky vzpriamené, obrátene vajcovité, veľké do 5 mm. Tyčiniek je dvadsať, piestiky sú dva.
Rozšírenie
Mišpuľka horská je prirodzene rozšírená v strednej Európe vo Švajčiarsku, Rakúsku, Česku a Slovensku. Na západe je jej areál ohraničený Španielskom a Francúzskom, na severe Nemeckom a Poľskom, na východe Bulharskom a Rumunskom a na juhu sa vyskytuje v Taliansku a na Balkánskom polostrove.
Na Slovensku rastie v Malej a Veľkej Fatre, Chočských vrchoch, Nízkych, Západných a Vysoké Tatrách a na Muránskej planine. Najnižší zistený výskyt 674 m n.m. a najvyšší 1 810 m n.m.
Ekológia
Mišpuľka horská je horský až subalpínsky európsky druh. U nás rastie hlavne na karbonátoch ale aj žulách. Najčastejšie sa vyskytuje na veľmi plytkých, humóznych a hlinitopiesočnatých pôdach. Je to svetlomilný druh, uprednostňuje nízke, uvoľnené, krovité alebo trávnaté zárasty hrebeňov alebo prudších svahov a prázdne miesta v kosodrevine, na ktorých rastie najhojnejšie. Kvitne v máji a júni a plody dozrievajú koncom augusta a v septembri.
Bucovăț
Bucovăț môže byť:
Maisons-du-Bois-Lièvremont
Maisons-du-Bois-Lièvremont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Caderousse
Caderousse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chavela Vargas
Je považovaná za hlavnú osobnosť a veľkú svojráznu umelkyňu mexickej rancherskej hudby a má významný vplyv na mnohých umelcov latinskoamerickej populárnej hudby. Slúžila aj ako inšpirácia pre rôzne filmové osobnosti, napríklad španielskeho režiséra Pedra Almodóvara a niekoľkých ďalších.
Vďaka svojmu vokálnemu štýlu bola známa ako "La Voz áspera de la Ternura fuerte y armónica" ("Drsný hlas silnej a harmonickej nehy"). V roku 2007 bola ocenená cenou Latin Grammy za hudobnú výnimočnosť od Akadémie nahrávacích umení a vied.
Životopis
Chavela Vargas sa narodila v Kostarike, v San Joaquín de Flores, kantón San Joaquín v provincii Heredia, ako dcéra Francisca Vargasa a Herminie Lizano. O tri mesiace neskôr, 15. júla 1919, bola pokrstená v Bazilike Panny Márie Anjelskej v Cartagu v Kostarike pod menom María Isabel Anita Carmen de Jesús.
Mala ťažké detstvo: jej rodičia sa rozviedli a nestarali sa o ňu, nechali ju v starostlivosti strýkov a trpela poliomyelitídou. V Mexiku, krajine, v ktorej získala štátnu príslušnosť, prežila takmer osem desaťročí a tam aj zomrela.
Štýl
Chavela experimentovala s rancherskými piesňami a mala zvláštny štýl interpretácie. Jeden z aspektov rancherskej piesne, ktorú predstavuje José Alfredo Jiménez, zvykne byť emotívny. Chavela spievala tieto druhy piesní, ale robila to sama, len s gitarou a svojím hlasom, napodobňujúc spôsob, akým spieva opitý muž. Z tohto dôvodu občas znížils rytmus melódií. Podfarbils tak piesne, ktoré iní chápali ako šibalské či humorné.
Od malička bola osobnosťou proti prúdu: obliekala sa ako muž, fajčila cigarety, veľa pila, nosila zbraň a bola známa charakteristickou červenou serapou. Vo veku 81 rokov v rozhovore pre kolumbijskú televíziu v roku 2000 sa prvýkrát otvorene vyjadrila, že je lesba.
Pocty
Získala okrem iného aj tieto ocenenia:
Ministerstvo kultúry a mládeže Kostariky vzdalo v roku 2018 hold Chavele Vargas v rámci Medzinárodného festivalu umenia 2018, na ktorom sa zúčastnili medzinárodní umelci ako Los Macorinos, Debi Nova, Gaby Moreno, Tania Libertad, Andrea Echeverri a Marisoul.
Trelew
Trelew je mesto ležiace v provincii Chubut v južnej Argentíne. Je najväčším mestom a ekonomickým centrom departmentu Rawson, no nie jeho hlavným mestom. Tým je mesto Rawson. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto Trelew 97 915 obyvateľov. Trelew je tak najväčšie mesto v povodí rieky Chubut. Trelew je centrom spracovania ovčej vlny v regióne a patrí medzi najvýznamnejšie centrá tohto priemyslu v celej krajine. Produkty sú z mesta vyvážané cez neďaleké prístavy Puerto Madryn a Puerto Deseado.
Mesto bolo založené 1886, teda viac ako 20 rokov neskôr ako mesto Rawson. Aj Trelew (podobne ako iné mestá v oblasti) založili waleskí prisťahovalci. Bolo pomenované po Lewisovi Jonesovi (tref znamená vo waleštine mesto a Lew je odvodené priamo z krstného mena Jonesa), ktorý patril medzi vodcov waleských prisťahovalcov v Patagónii. Keďže okolo skôr založeného mesta Rawson bola nevhodná pôda pre poľnohospodárske účely, začalo sa mesto Trelew rozvíjať rýchlejšie a v súčasnosti je fakticky centrom regiónu.
Druhá inaugurácia Ivana Gašparoviča
Druhá inaugurácia prezidenta Ivana Gašparoviča sa uskutočnila v pondelok 15. júna 2009 v Bratislave. Konala sa v budove Slovenského národného divadla na Hviezdoslavovom námestí. Bolo to prvý raz, čo slovenský prezident skladal sľub inde, ako v budove Slovenskej filharmónie zvanej Reduta, tá bola v tom čase v rekonštrukcii.
Priebeh inaugurácie
Inaugurácia začala o 11.45 hod. a prezident Gašparovič napoludnie zložil do rúk predsedníčky Ústavného súdu Slovenskej republiky Ivetty Macejkovej sľub. Text sľubu je presne stanovený Ústavou Slovenskej republiky (čl. 104, ods. 1) a znie nasledovne:Potom ako prezident prečítal text sľubu, jeho zloženie potvrdil podaním ruky predsedníčke Ústavného súdu a následne text sľubu podpísal, Ivetta Macejková osvedčila, že ústavný akt prebehol v súlade so základným zákonom štátu a vyhlásila, že sa Ivan Gašparovič ujal funkcie prezidenta Slovenskej republiky na obdobie piatich rokov. náhľad|[[Ivan Gašparovič, prvý slovenský prezident, ktorý slúžil dve funkčné obdobia]] Na znak toho, že sa prezident ujal úradu zaspieval zbor Slovenskú hymnu a z nábrežia Dunaja bolo vypálených 20 delostreleckých sálv.
Prejav
Prezident sa v prejave dotkol viacerých tém. Venoval sa zahraničnej politike, rešpektu medzinárodného práva, riešeniu ekológie vidieka, posilňovaniu vlastenectva či rozvoju spoločnosti.
Ďalší program
Po zložení sľubu nasledovala ďakovná bohoslužba Te Deum v Dóme svätého Martina, obed v Miestodržiteľskom paláci pre úzky okruh pozvaných hostí vrátane najvyšších ústavných činiteľov a prehliadka Čestnej stráže prezidenta Slovenskej republiky.
Záverom sa prezident prihovoril ľudu z balkóna Grasalkovičovho paláca, jeho prejav narušila skupinka demonštrantov.
Kontroverzie
V divadle chýbala väčšina poslancov Hnutia za demokratické Slovensko, z poslancov za túto stranu na inauguráciu dorazili iba Zdenka Kramplová, Sergej Kozlík a minister spravodlivosti Štefan Harabin. Chýbali aj poslanci Mosta-Hídu a niekoľko ďalších opozičných poslancov.
Na prázdne miesta si posadali zamestnanci Kancelárie prezidenta Slovenskej republiky a sála bola opäť plná.
Hostia
Okrem predsedu parlamentu Pavla Pašku, predsedníčky Ústavného súdu Ivetty Macejkovej a členov vlády na čele s jej predsedom Robertom Ficom boli pozvaní aj ďalší hostia, ktorých bolo spolu 500. Medzi nimi bývalí prezidenti Slovenskej republiky Rudolf Schuster a Michal Kováč, či všetci ostatní kandidáti na fuknciu prezidenta, ktorí vo voľbách neuspeli.
Arabské hry
náhľad|300px|Dejiská Arabských hier Arabské hry sú medzinárodné regionálne multi-športové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v krajinách arabského sveta, pod dohľadom Arabskej olympijskej únie (UANOC). Zúčastňujú sa ich športovci arabských štátov Severnej Afriky a Juhozápadnej Ázie. Svoju históriu začali v roku 1953, kedy sa v Alexandrii konali prvé Arabské hry. Ženy majú právo štartovať od roku 1985.
Štáty
300px|náhľad|Mapa s vlajkami členských štátov Na hrách sa doteraz zúčastnilo 22 súčasných štátov.
Športy
V celej histórii Arabských hier sa predstavilo 36 športov.
Historická tabuľka medailistov
* Zjednotená arabská republika (1958 – 1961) sa skladala z 2 štátov: Egypt a Sýria.
** Jemen vrátanie Severného Jemenu a Južného Jemenu.
Eros Riccio
Eros Riccio (* 1. december 1977, Lucca, Taliansko) je taliansky korešpondenčný šachista. Je veľmajster a držiteľ striebornej európskej a bronzovej olympijskej medaily.
Aristos z Efezu
Aristos bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. Aristos, grécky sochár z Efezu, tvoril zrejme na začiatku 2. storočia pred Kr. Zo staroveku sa o ňom nezachovali písomné správy, jeho signatúry sú ale uvedené na dvoch fragmentárnych mramorových podstavcoch zo sôch, objavených na ostrove Rodos.
Eros Riccio
Majster sveta FICGS, známy predovšetkým ako šachový šampión a autor knihy známych šachových otvorení.
Petejovce
Petejovce (okres Stropkov) bola obec na Slovensku vo východnej časti doliny Ondavy.
Historické názvy
Historické názvy :
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1595 (najmladšia obec vo východnej časti doliny strednej Ondavy). V roku 1600 boli obyvatelia po prvýkrát danení (nachádzalo sa tu 6 domov). V roku 1610 bolo zdanených 0,75 porty, v roku 1635 \frac{3}{8}.
V Petejovciach sa nachádzal drevený kostolík svätého Archanjela Michala, ktorý bol postavený v prvej polovici 17. storočia a gréckokatolícky chrám postavený koncom 19. storočia.
Severovýchodne od Petejoviec (asi 1 km) bola osada - veľkostatok "Bartkov Majer" (maď. Bartkó Majorság) - zanikla okolo roku 1900.
V dostupnej cirkevnej matrike z 19. storočia sa dozvedáme priezviská vtedajších občanov: Bodnár, Drobňák, Havaj, Hudák, Humeník, Hurný, Husár, Horňák, Jakubčák (mlynár), Kaňuk, Kleban, Kokinda, Kolesár, Kráľ, Kulin, Popovec, Ragan, Slíž, Staurovský, Štefánik a Tarabčák.
Obec zanikla v roku 1965 (zaplavená vodným dielom Veľká Domaša).
Časť obyvateľov sa presťahovala v roku 1963 do okolitých obcí: Turany nad Ondavou, Vyšný Hrabovec, Nová Kelča a mesta Stropkov.
Cairanne
Cairanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Aristos z Efezu
Tieto nápisy, datované do 2. storočia pred Kr., sú takmer identické. Prvý nápis je známy prostredníctvom transkripcií, druhý nájdený v meste Lindos má nápis vyrytý na spodnej časti valcovitého mramorového podstavca. Podľa dánskeho archeológa Blinkenberga je začiatok tohto nápisu uvedený na ďalšom fragmente podstavca cylindrického tvaru z Lindosu, kde sa uvádza, že sochu venovali bohom ako votívny dar Androsthenov syn Lysistratos a Lykónov syn Pytheios.
Cairanne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malans (Doubs)
Malans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maîche
Maîche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bell AH-1Z Viper
AH-1Z Viper je americký dvojmotorový útočný vrtuľník, ktorý bol vyvinutý na báze AH-1W SuperCobra. Bol primárne skonštruovaný pre potreby United States Marine Corps, ale neskôr si našiel zákazníkov aj na zahraničnom trhu.
Konštrukcia
náhľad|Statická ukážka AH-1Z Viper na leteckej šou Miramar v roku 2008 Hlavný rotor vrtuľníka je štvorlistý a vyrobený z kompozitných materiálov. Poháňa ho dvojica turbohriadeľových motorov T700-GE-401C, z ktorých každý má výkon 1 800 koní. Vrtuľník dosahuje maximálnu rýchlosť /h a s externými palivovými nádržami preletí až. Maximálny dostup stroja je viac ako a rýchlosť stúpania dosahuje /s.
Kabína posádky má tandemové usporiadanie, pričom vrtuľník môže byť pilotovaný zo sedadla v prednej aj zadnej časti. Všetky relevantné parametre misie sú zobrazené prostredníctvom farebných displejov. Digitálna 3D mapa umožňuje posádke lepšiu navigáciu. Jedným z kľúčových vylepšení, ktorým sa Viper odlišuje od predchodcov z rodiny vrtuľníkov Cobra, je prilbový zameriavač Top Owl od spoločnosti THALES. Tieto helmy zobrazujú pilotom informácie o misii, letové údaje a sú prepojené s palubnými zbraňovými systémami, ktorým dodávajú súradnice cieľa.
Základnú výzbroj vrtuľníka tvorí trojhlavňový rotačný kanón M197 kalibru s palebným priemerom 750 nábojov. Na konce krídel AH-1Z je možné umiestniť dvojicu rakiet vzduch-vzduch AIM-9 Sidewinder. Na štyroch závesných bodoch pod krídlami môžu byť nesené bloky neriadených rakiet vzduch-zem Hydra70 kalibru, riadené rakety vzduch-zem AGM-114 Hellfire alebo zápalné bomby Mk 77.
Jedným z najdôležitejších prvkov avioniky AH-1Z je Target Sight System (TSS), ktorý obsahuje infračervený systém (FLIR) tretej generácie. Zo všetkých vrtuľníkových avionických systémov sveta TSS údajne poskytuje najdlhší dosah, najmenšie chvenie a najvyššiu presnosť zbraní. Vrtuľník však môže byť vybavený aj ďalším senzorom, ktorým je rádiolokátor AN/APG-78.
AH-1Z Viper zdieľa až 84% svojich súčiastok (vrátane avioniky) s užitkovým vrtuľníkom UH-1Y Venom, ktorý je tiež v službe USMC, čo významne znižuje náklady na údržbu.
Používatelia
Pakistan
USA
Budúci používatelia
Bahrajn - v novembri objednal 12 vrtuľníkov v hodnote 912 miliónov dolárov. Dodávky by mali začať v roku 2022 a Bahrajn plánuje k vrtuľníkom objednať aj výzbroj v podobe riadených striel AGM-114 Hellfire.
Česko - objednalo štyri bojové vrtuľníky AH-1Z Viper, ktorými chce nahradiť zastarané stroje Mi-24/Mi-35.
Slovensko - dostane 12 strojov od USA ako náhradu za 13 strojov MiG-29 poslaných na Ukrajinu.
Špecifikácie
vpravo|350px
Aristón (sochár)
Aristón bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. Aristón, grécky sochár z ostrova Chios, bol činný pravdepodobne v 1. polovici 3. storočia pred Kr. Starovekí autori nám o ňom nezanechali správy, ale svedectvom tvorby tohto umelca sú jeho signatúry na podstavcoch zo sôch nájdené na ostrove Rodos, troch z archeologickej lokality starovekého mesta Kameiros  a jednej objavenej na akropole mesta Lindos, zo sochy, ktorú zhotovil spolu s Agathónom z Efezu:
Tento nápis, vytesaný do mramorového podstavca cylindrického tvaru, hlása, že socha pôvodne predstavovala Eufanovho syna Timothea, kňaza bohyne Atény v meste Lindos. Nápis je datovaný do roku 270 pred Kr.
Kameiros
Kameiros môže byť:
Adam Šangala
Adam Šangala môže byť:
Obed na vrchole mrakodrapu
Obed na vrchole mrakodrapu je slávna čierno-biela fotografia zhotovená počas výstavby mrakodrapu 30 Rockefeller Plaza na Manhattane v New Yorku v USA.
Prehľad
náhľad|Dokončená budova 30 Rockefeller Plaza v decembri 1933 Fotografia zachytáva jedenásť mužov počas obeda, ktorí sedia na nosníku s nohami visiacimi 840 stôp (260 metrov) nad ulicami New Yorku. Fotografia bola zhotovená 20. septembra 1932, na 69. poschodí RCA Building v posledných mesiacoch výstavby. Podľa archivára, fotka bola v skutočnosti vopred dohodnutá a pod nimi nie je priepasť, ale dokončené predošlé poschodie. Hoci fotografia ukazuje skutočných ironworkers, v tom čase bol predstavený Rockefeller Center na podporu jeho nového mrakodrapu. Fotografia sa objavila v nedeľu ako foto doplnok v New York Herald Tribune dňa 2. októbra.
Vlastníctvo
Negatív je teraz vo vlastníctve Branded Entertainment Network, ktorý ju získal od Acme Newspictures archívu v roku 1995.
Autor
Autor je formálne „neznámy“, ale od roku 2003 bola pripísaná Charlesovi C. Ebbetsovi. Autorstvo bolo omylom pripisované aj Lewisovi Hinemu. No Corbis Corporation oficiálne ponechal stav autorstva ako „neznámy“, aj keď rôzne zdroje naďalej pripisujú autorstvo Ebbetsovi.
Muži na obrázku
náhľad|Zreštaurovaná a kolorizovaná verzia fotografie Existujú mnohé tvrdenia o totožnosti mužov na obrázku. Film Men at Lunch (Muži na obede) vystopoval niektorých mužov s Írskym pôvodom, ale režisér plánuje urobiť ďalšie rozhovory s cieľom nadviazať na ostatné požiadavky od švédskych príbuzných. Zľava číslo tri je Jozef Eckner, číslo štyri je Michael Breheny, číslo päť je Albin Svensson a číslo šesť s cigaretou je Peter Rice, Mohawk z Kahnawake v Kanade. Prvý človek sprava je slovenský pracovník Gustáv (Gusti) Popovič zo spišskej obce Vyšný Slavkov v okrese Levoča. Gusti bol pôvodne drevorubač a tesár. V roku 1932 poslal svojej manželke pohľadnicu s touto fotografiou, na ktorej napísal: ''„Drahá žena moja Mariška, tak stavjame Ameriku. Nič še ty neboj, moja milá Mariška, jak vidziš, ta ja furt s fľašečku. Tvoj Gusti.“'' Gusti sa vrátil do Vyšného Slavkova na začiatku druhej svetovej vojny, kúpil nejaké lesy, polia, aby mohol gazdovať a stal sa poľnohospodár. Koncom druhej svetovej vojny Gustiho zabil granát v jeho dedine, kde ho pri prechode frontu zasiahla črepina. Gusti a Mariška majú spoločný hrob na cintoríne vo Vyšnom Slavkove. Tretí sprava je Joe Curtis. Muž, ktorý sedí štvrtý sprava je údajne Ír Francis Michael Rafferty s jeho celoživotným najlepší priateľ a kolega Ír, Stretch Donahue, sedí po jeho pravici.
Zaujímavosti
Manažér futbalového klubu Manchester United sir Alex Ferguson použil fotografiu v roku 2011 ako motivačný nástroj smerom k hráčom: ''„Akú najväčšiu vec tím môže robiť? Dokážu obetovať svoj život pre všetkých iných a niekedy keď človek padá, dvaja ho môžu zachrániť.“''
Ján Lunter
Ing. Ján Lunter (* 15. júl 1951, Telgárt) je slovenský podnikateľ, majiteľ rodinnej potravinárskej firmy a predseda Banskobystrického samosprávneho kraja (BBSK) po voľbách v novembri 2017, v ktorých porazil Mariana Kotlebu.
Životopis
Po ukončení štúdia technickej kybernetiky na Elektrotechnickej fakulte SVŠT v Bratislave sa vrátil do Telgártu kde okrem iného pestoval seno. Po revolúcii 21. 6. 1990 založil sotfvérovo-hardvérovú firmu Proces (dobrovoľne vymazaná z Obchodného registra 20.11.1996 ) a 10.10.1991 potravinársku firmu Alfa-Bio. V roku 2016 firma vyprodukovala 160 ton tofu a 100 ton nátierok mesačne. Rodinný podnik viedol štvrťstoročie. Firma, ktorú vybudoval, zamestnáva 200 ľudí.
Kandidatúra a predvolebné obdobie 2017
Spolu s kandidátmi Martinom Klusom a Stanislavom Mičevom sa dohodli, že do konečných bojov proti súčasnému županovi Marianovi Kotlebovi zasiahne ten z nich, ktorý bude mať najväčšiu šancu. Rozhodnutie malo padnúť v septembri 2017. Lunter spoločné memorandum nepodpísal, odkazujúc na ústny sľub.
Hyde Park
Hyde Park môže byť:
Ján Lunter
Kandidatúra a predvolebné obdobie 2017
Koncom augusta 2017 Luntera nečakane podporila SMER-SD. Podpora strany vyjadrená Petrom Pellegrinim Luntera prekvapila. Aj keď sa o nej dozvedel z tlače prijal ju. Neskôr získal aj podporu strán MOST – HÍD, Progresívne Slovensko a Šanca. V decembri 2017 o podpore od SMERu-SD vyhlásil: "„Hneď pri ohlásení kampane som dal jasný signál, že ako nezávislý kandidát prijmem podporu akejkoľvek demokratickej strany. A Smer doteraz vnímam ako demokratickú politickú stranu. Rovnako ako bolo demokratickou stranou svojho času napríklad SDKÚ či KDH napriek všetkým hriechom, ktoré v politike v stranách vznikajú. Môj cieľ bol získať post župana a nie byť tým, kto sa má v tomto čase vyhraňovať k politickým stranám.“"Prieskumu agentúry Focus z augusta 2017 indikoval, že by Lunter voľby vyhral. Rozdiel medzi ním a Kotlebom (ktorý v tom čase kandidatúru ešte neoznámil ) bol menší než percento. Podľa prieskumu agentúry Focus z konca septembra Lunter viedol s 30,8% pričom Marian Kotleba získal druhé miesto s 22,2%. Lunter potom uviedol, že z kandidatúry definitívne neodstúpi. 3. októbra kandidát Martin Klus oznámil, že sa na základe prieskumov rozhodol vzdať svojej kandidatúry a podporiť kandidáta Luntera. 4. októbra sa v prospech Luntera vzdal Viliam Baňák a 6. októbra tiež Stanislav Mičev.
Volebný výsledok
Vo voľbách získal 99 169 hlasov (48,53%) a bol zvolený za predsedu Banskobystrického kraja. Druhým v poradí bol Marian Kotleba, ktorý získal 47 502 hlasov (23,24%).
Po zvolení
Ján Lunter po zvolení oznámil, že svojho syna Ondreja chce mať "pri sebe". Nevylúčil ani post podpredsedu kraja. Zožal tým kritiku. Bude tiež musieť nájsť podporu v krajskom zastupiteľstve. Vo svojom klube má len 5 poslancov, je možné, že sa pokúsi vyrokovať podporu SMERu-SD, ktorý má v zastupiteľstve väčšinu. Lunterov tím však ešte 21. novembra apeloval na Kotlebu, aby určil kde a kedy má prebehnúť odovzdanie úradu. Na tlačovej konferencii tím uviedol, že majú informácie, že "na Úrade BBSK sa v posledných týždňoch a dňoch horúčkovito tendruje, na poslednú chvíľu sa upravujú pracovné zmluvy a nehospodárne rozpredáva majetok Banskobystrickej regionálnej správy ciest".
Župan Banskobystrického samosprávneho kraja
Svoj úrad Lunter prevzal od Mariana Kotlebu 4. decembra 2017 počas zasadania krajského zastupiteľstva v Rimavskej Sobote. Pred odovzdávaním úradu prístup novinárom opäť blokovala súkromná ochranka. Kotleba sa s novým županom stretol až tesne pred inauguráciou. Stretnutie mu prikazuje zákon. Lunter ohlásil finančný a personálny audit kraja. Medzi krajské priority zaradil "školstvo a v rámci neho duálne vzdelávanie, ako aj integrovanú dopravu či sociálnu ekonomiku". Chce venovať pozornosť južnej časti kraja, lobovať za dostavbu rýchlostnej cesty R2 a podporiť farmárov v kraji.
Camaret-sur-Aigues
Camaret-sur-Aigues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Luis Abinader
Jeho Excelencia Luis Rodolfo Abinader Corona (španielska výslovnosť IPA: [ˈlwis roˈðolfo aβinaˈðeɾ koˈɾona]; * 12. júl 1967, Santo Domingo, Dominikánska republika) je dominikánsky ekonóm, podnikateľ a politik, ktorý je od roku 2020 54. prezidentom Dominikánskej republiky. Bol kandidátom strany Partido Revolucionario Moderno na prezidenta Dominikánskej republiky v prezidentských voľbách v roku 2016 a 2020.
Životopis
Je absolventom ekonómie na Instituto Tecnológico de Santo Domingo, postgraduálne študoval v Spojených štátoch na Hult International Business School, Harvard University a Dartmouth College.
V minulosti pracoval ako manažér v oblasti turistického ruchu. Od roku 2014 je predsedom Partido Revolucionario Moderno (PRM). V roku 2016 za ňu kandidoval na úrad prezidenta a so ziskom 34,98 percent hlasov skončil druhý za Danilom Medinou, ktorý funkciu obhájil. Nasledujúce prezidentské voľby uskutočnené 5. júla 2020 Abinader vyhral, ​​keď už v prvom kole získal nadpolovičnú väčšinu 52,51 %. Prezidentskú prísahu zložil 16. augusta 2020. Abinader sa vo funkcii chce sústrediť na posilnenie spojenectva so Spojenými štátmi americkými. Predstavil tiež plán, ktorý má lákať zahraničných turistov na povesť Dominikánskej republiky ako bezpečnej krajiny.
Luis Abinader je prvou hlavou Dominikánskej republiky, ktorá sa narodila po smrti diktátora Rafaela Trujilla.
Malbrans
Malbrans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jorge Rafael Videla
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Generál Jorge Rafael Videla (v strede) skladá prísahu pri príležitosti svojho menovania do funkcie prezidenta dňa 29. marca 1976. Narodil sa v meste Mercedes v provincii Buenos Aires do významnej vojenskej a politickej rodiny. Svoje krstné mená dostal na počesť súrodencov (dvojičiek), ktoré zomreli dva roky pred jeho narodením. V decembri 1944 úspešne absolvoval štúdium na Národnej vojenskej akadémii ako jeden z najlepších študentov s hodnosťou druhého poručíka. V rokoch 1952 až 1954 študoval na Vysokej vojenskej škole, následne od roku 1958 pracoval dva roky na ministerstve obrany. Potom ďalšie dva roky riadil Národnú vojenskú akadémiu. Do politického života krajiny sa zapojil už v roku 1970, kedy ho vtedajší vojenský režim dosadil za guvernéra provincie Tucumán. V roku 1971 bol povýšený do hodnosti brigádneho generála. V roku 1973 bol vymenovaný za veliteľa pozemných síl, o dva roky neskôr ho prezidentka María Estela Martínezová Perónová vymenovala za vrchného veliteľa ozbrojených síl. V tej dobe už krajina čelila množstvu teroristických útokov ľavicových gerilových skupín, ktoré vznikli predovšetkým ako následok predchádzajúcich vojenských vlád, ktoré zakázali Peronizmus. Napriek návratu Perónistov k moci, pričom v roku 1973 sa do úradu prezidenta vrátil aj samotný Juan Perón, tieto organizácie neukončili svoju činnosť. Po smrti Peróna v júli 1974 však gerilové skupiny obnovili útoky, ktoré sa stále viac stupňovali. Prezidentka Perónová situáciu nezvládala, na určitý čas dokonca musela odísť na psychiatrické liečenie do sanatória. Objavili sa výzvy na rezignáciu prezidentky, ktoré táto odmietla, nasledoval neúspešný pokus o prevrat z decembra 1975, ktorý vykonali letecké sily. Martínezová Perónová tak radšej vyhlásila nové voľby na október 1976, no ani to bezpečnosť nezlepšilo, naopak ekonomické nezdary vlády situáciu iba vyhrotili.
Úrad prezidenta
náhľad|vľavo|Prvá vládnuca chunta Národného reorganizačného procesu. Admirál Emilio Eduardo Massera, generál Jorge Rafael Videla a generál Orlando Ramón Agosti. Pri nástupe vojenskej chunty k moci bola bezpečnostná situácia v krajine veľmi zložitá. Na začiatku svojej vlády v roku 1976 predstavil generál Videla plán, ktorý nazval Národný reorganizačný proces (Proceso de Reorganización Nacional). Počas tohto procesu došlo k zrušeniu všetkých perónistických inštitúcii, opozícia bola úplne potlačená, stávky a protesty zakázané. Vojaci začali riešiť tiež nepriaznivú ekonomickú situáciu štátu, do čela ministerstva financií bol armádou dosadený jeden z najbohatších Argentínčanov José Alfredo Martínez de Hoz. Ten nechal rýchlo znížiť mzdy, pričom toto zníženie bolo najväčšie v dejinách krajiny. Taktiež zmrazil mzdy štátnym zamestnancom a zvýšil dane. Tieto opatrenia pomohli ekonomike, keď export začal znova stúpať. Ale tvrdé ekonomické opatrenia boli možné iba vďaka silnej vojenskej represii. Hlavnou úlohou vojska však bolo zastaviť ľavicových teroristov tvorených viacerými ľavicovými skupinami, čo sa armáde za pomerne krátky čas z väčšej časti podarilo. Podiel na násilí však mali aj krajne pravicové skupiny vedené pravicovými Perónistami, ktoré boli tiež cieľom armády. Potlačenie tejto hrozby však bolo vďaka nebývalej brutalite vojakov, ktorí zabíjali všetkých bez ohľadu na vek, či skutočné členstvo v nejakej teroristickej skupine. Vojna proti teroristom sa však rýchlo zmenila na prenasledovanie kohokoľvek, kto nesúhlasil s režimom, alebo mal ľavicové názory. Začala sa tzv. Špinavá vojna (Guerra Sucia), ktorá je do súčasnosti veľkou traumou pre celú Argentínu. Počas tejto doby zmizli tisíce ľudí, ktorí boli zavraždení v špeciálnych táboroch či väzeniach, časť z nich dokonca vojaci vyhadzovali z lietadiel nad oceánom. Stovkám obetí, ktoré ozbrojené sily zavraždili, boli odobraté malé deti, ktoré si do tzv. prevýchovy zobrali prívrženci vojenského režimu.
Po páde vojenského režimu sa v priebehu vyšetrovania celkový počet zavraždených ("zmiznutých") nepodarilo hodnoverne upresniť. Avšak odhady celkového počtu zavraždených medzi rokmi 1976 až 1983 sa pohybujú v závislosti na zdroji od 7 158 až po 30 000 obetí. Argentína sa v tomto období dostala znova do sporu so susedným Čile o oblasť Ohňovej zeme. Vojaci sa rozhodli využiť hrozbu vojny na upevnenie svojej moci a chceli vyvolať masovú vlasteneckú podporu prípadnej vojne a teda aj svojej vláde. Spor s Čile nakoniec vyriešila mediácia pápeža Jána Pavla II. a následné referendum, čím sa podarilo presvedčiť oba štáty k dohode a predišlo sa tak vojne. Chunta však chcela zlepšiť svoju reputáciu doma, ale aj v zahraničí. Rozhodla sa preto pomôcť argentínskej futbalovej reprezentácii k výhre na Majstrovstvách sveta vo futbale 1978, čo sa jej aj rôznymi manipuláciami podarilo.
Súdne procesy a smrť
náhľad|vľavo|V roku 1985 sa uskutočnil súdny proces s čelnými predstaviteľmi vojenskej chunty. Demokratická vláda sa v Argentíne vrátila na konci roku 1983. Už 22. apríla 1985 sa začal na civilnom súde proces s čelnými predstaviteľmi vojenskej chunty. Obžalovaní boli v prvom kole Jorge Rafael Videla, Emilio Eduardo Massera, Roberto Eduardo Viola, Armando Lambruschini, Orlando Ramón Agosti, Omar Graffigna, Leopoldo Galtieri, Jorge Anaya a Basilio Lami Dozo, všetko poprední predstavitelia poslednej chunty. Obžaloba sa týkala skoro 9 000 skutkov zmiznutí, no zahŕňala aj obvinenia z únosov, mučenia, znásilnení a vrážd politických disidentov. Rozsudok bol vynesený 9. decembra 1985. Jorge Rafael Videla bol odsúdený na doživotný trest. Odsúdení boli aj ďalší vysokí predstavitelia režimu. Obžaloba bola podaná aj v ďalších 600 prípadoch, no následne v roku 1986 bol prijatý zákon, ktorý časovo obmedzoval podanie ďalších žalôb a súčasne pokračovanie už začatých súdnych konaní. To znamenalo zastavenie väčšiny zostávajúcich súdnych konaní. Následne v roku 1990 udelil prezident Carlos Menem amnestiu na zločiny spáchané počas vlády vojenskej chunty, vďaka čomu bol aj Videla prepustený. V roku 1998 však bol Videla opäť zatknutý, keď boli voči nemu vznesené obvinenia týkajúce sa únosov detí zavraždených disidentov. Po mesiaci bol ale zo zdravotných dôvodov prepustený a presunutý do domáceho väzenia.
V roku 2007 po veľkom spoločenskom tlaku zrušil argentínsky najvyšší súd amnestie prezidenta Menema ako neústavné, čo umožnilo zahájiť nové súdne procesy. V roku 2010 bol generál Videla znova odsúdený na doživotný trest, pričom pred súdom prevzal na seba plnú zodpovednosť za činy spáchané počas jeho vlády s tým, že jeho podriadení iba plnili jeho rozkazy, zločiny chunty však nikdy neoľutoval. V roku 2012 bolo rozhodnuté aj v prípadoch odobratých detí disitentov. Okrem Videlu bol v tomto prípade obžalovaný aj generál Reynaldo Bignone. Oboch uznal súd vinnými, Videla bol odsúdený na 50 rokov väzenia, Bignone na 15 rokov. Odhaduje sa, že počas vlády vojenskej chunty bolo takto disidentom odobratých okolo 500 malých detí. Ešte pred svojím odsúdením však Videla stihol poskytnúť rozhovor médiám, kde súdny proces označil za pomstu prezidentky Cristiny Fernándezovej Kirchnerovej voči jeho osobe. 17. mája 2013 zomrel Jorge Rafael Videla vo väzení na vnútorné zranenia, ktoré si spôsobil pri pošmyknutí v sprche pár dní pred tým. Po jeho odsúdení mu bol odopretý vojenský pohreb, jeho rodina ho tak pochovala počas súkromného obradu. Konflikt však vyvolal aj samotný pohreb, pôvodne mal byť totiž pochovaný vo svojom rodisku meste Mercedes, no po protestoch bol nakoniec tajne pochovaný v meste Pilar.
Čečatová
Čečatová je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Sokoľ, približne severozápadne od Košíc.
Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pokryvy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Sokoľ, okrajovo i mesta Košice. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Sokoľ, Trebejov a Kostoľany nad Hornádom, južne sa nachádzajú Kavečany a západne Košická Belá.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no ojedinele tiež Tatry, Čergov, Slanské a Volovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedie na rázc. Kráľova studňa:
Malbuisson
Malbuisson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Naftali Bon
Naftali Bon (* 9. október 1945 †2. november 2018 ) bol kenský bežec, ktorý súťažil hlavne v disciplíne 400 metrov. Narodil sa v Kapsabet, provincii Rift Valley.
Na Letnej paralympiáde 1968 konanej v Mexiku získal bronzovú medailu v štafete 4x400m. Jeho spolubežcami boli Daniel Rudisha, Munyoro Nyamau a Charles Asati. Dostal sa na cover septembrového vydania magazínu Track and Field News (spolu s ním tiež Kip Keino). Zomrel 2. novembra 2018 v Kapsabet County Hospital.
Carpentras
Carpentras je francúzske mesto v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov mesta.
Caromb
Caromb je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Caseneuve
Caseneuve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Castellet
Castellet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulica sv. Cyrila a Metoda (Žilina)
Ulica svätých Cyrila a Metoda je ulica v Žiline. Je to jedna z najdôležitejších dopravných tepien sídliska Vlčince. Pomenovaná je po svätcoch Cyrilovi a Metodovi.
Priebeh
Štvorprúdová ulica so zeleným pásom v strede začína na križovatke s Obchodnou ulicou a pokračuje severovýchodným smerom. Po približne 550 metroch prechádza do mostu, ktorý vedie ponad Košickú ulicu, a následne sa stáča dole, kde sa na ňu napája. V opačnom smere sa odpája z Košickej a hore kopcom pokračuje až na sídlisko. Ulica tvorí výpadovku zo sídliska Vlčince smerom do mesta aj smerom na Martin. Ústi do nej niekoľko ulíc, mimoúrovňovo križuje Nanterskú ulicu, a tvorí hranicu medzi časťou Vlčince II a časťami Vlčince I a IV.
Občianska vybavenosť
Na ulici sa nachádza veterinárna klinika, čerpacia stanica OMV či supermarket Billa. Popri ulici sú takisto viaceré menšie stánky a pohostinstvá. Takisto sa na nej nachádza aj dôležitá zastávka MHD - zastavjú tu trolejbusové linky č. 1, 4, 5, 6, 7 a 14, autobusová linka 20 a nočná linka č. 50.
Malpas
Malpas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dáždnikové hnutie
thumb|Večerný pohľad na miesto protestov, 10. októbra 2014. thumb|Piktogram žltého dáždnika, ktorý sa stal symbolom Dáždnikovej revolúcie thumb|Fotografia "Umbrella Man", ktorá obletela svet počas policajného zákroku 28. septembra 2014. thumb|Video: Polícia zasahuje proti demonštrantom nasadením granátov so slzotvorným plynom. Dáždnikové hnutie (kantónsky: 雨傘革命 yue saan gaak ming; mandarínsky: 雨伞革命 yǔsǎn gémìng), známe taktiež ako dáždniková revolúcia alebo Occupy Central, bolo protestné hnutie v Hongkongu, ktoré vyvrcholilo tri mesiace trvajúcim obsadením ulíc mesta v roku 2014.
Protesty boli bezprostrednou reakciou na vyhlásenie vlády Čínskej ľudovej republiky z augusta 2014, ktorými špecifikovala voľbu predsedu hongkonskej vlády. Demonštranti odmietli volebný mechanizmus navrhnutý centrálnou vládou, požadovali všeobecné volebné právo a odstúpenie vtedajšieho predsedu vlády, Leung Chun-yinga.
Okupácie ulíc, ktorá trvala 79 dní, sa zúčastnilo viac ako 100 000 ľudí. Po počiatočnom nasadení poriadkovej polície, ktorá sa snažila rozohnať dav slzným plynom, bol priebeh protestov pokojný. Celkovo bolo zadržaných 955 ľudí, odsúdených bolo 16 ľudí, vrátane troch vedúcich postáv hnutia.
Pozadie
Na základe Sino-britskej deklarácie z roku 1984 sa od 1. júla 1997 presunula zvrchovanosť nad Hongkongom pod Čínu, teritórium sa ale stalo špeciálnym administratívnym regiónom, v ktorom sa uplatňuje politika zvaná jedna krajina, dva systémy. Súčasťou deklarácie bola dohoda, že sa do roku 2017 bude predseda hongkonskej vlády voliť vo všeobecných voľbách.
Aby sa voľby v roku 2017 mohli uskutočniť takýmto spôsobom, legislatíva musela byť prijatá najneskôr koncom roku 2014. Do parlamentnej diskusie o konkrétnej podobe volieb sa vložila centrálna vláda v Pekingu, ktorá na konci augusta 2014 vydala interpretáciu dohody, na základe ktorej môžu občania vyberať len z dvoch, nanajvýš troch kandidátov, ktorých predtým schváli pekingská vláda. Poslanci prodemokratických strán vzápätí ohlásili, že zákon v tejto podobe nepodporia.
V očakávaní negatívneho rozhodnutia vzniklo v roku 2013 hnutie Occupy Central with Love and Peace (Okupujme Centrál s láskou a mierom), ktorej zakladateľ, profesor práva Benny Tai, navrhol, aby v prípade neúspechu demonštranti pokojne obsadili ulice v ekonomickom centre mesta. V júni 2014 zorganizovalo hnutie neformálne referendum, ktorého sa zúčastnilo takmer 800 000 ľudí (každý piaty dospelý občan) a ktoré ukázalo, že verejnosť odmieta návrhy Pekingu a zároveň žiada ničím neobmedzené všeobecné volebné právo. Následne vyšlo 1. júla, pri príležitosti výročia presunu Hongkongu pod čínsku správu, vyjadriť nespokojnosť do ulíc viac než 100 000 ľudí. Occupy Central plánovalo uskutočniť blokádu ulíc 1. októbra 2014, pretože je to štátny sviatok pripomínajúci vznik ČĽR.
Od roku 2012 zároveň posilňovalo študentské hnutie Scholarism (Vzdelanosť), ktoré viedol vtedy len 17. ročný Joshua Wong a ktoré vzniklo v reakcii na neúspešný pokus hongkonskej vlády presadiť reformu učebníc, ktorá mala podporovať výchovu k patriotizmu. Vysokoškolskí študenti, zjednotení v Hongkonskej federácii študentov (Hong Kong Federation of Students, HKFS), sa taktiež výrazne angažovali, predovšetkým organizáciou bojkotu vyučovania.
Priebeh nepokojov
Prvého októbra sa osláv 65. ročného založenia ČĽR zúčastnili aj predstavitelia študentov, ktorí sa demonštratívne obrátili k čínskej vlajke chrbtom. Počas slávnostnej recepcie prišiel poslanec Paul Zimmerman so žltým dáždnikom, ktorý sa stal symbolom protestov. Polícia sa po počiatočnom neúspechu stiahla a do ukončenia protestov proti demonštrantom výrazne nezasiahla. Vláda zmenila stratégiu, snažila sa hrať o čas dúfajúc, že ľudia z ulíc odídu, a pomaly začala viesť s demonštrantmi dialóg. Situáciu však vyhrocovali útoky triád, hongkonskej obdoby mafie, ktorých členovia pravidelne útočili na demonštrantov. Angažovanie triád pripisovali kritici buď vláde, alebo miestnym podnikateľom, ktorí počas okupácie ulíc prichádzali o tržby.
Vláda počas dialógu v priebehu októbra trvala na tom, že obom požiadavkám študentov - odstúpenie predsedu vlády Leunga a umožnenie všeobecných volieb predsedu vlády - nemôže vyhovieť. V tomto nekompromisnom postoji bola podporená aj centrálnou vládou v Pekingu. Zároveň sa v reakcii na demonštrácie sformovali pročínske hnutia, ktoré zorganizovali svoje mítingy na podporu vlády a kritiku demonštrantov.
Na konci októbra sa začali disciplinárne konania ohľadom legálnosti obsadenia ciest. Súdy vydávali rozhodnutia, ktoré umožňovali polícii postupne uvoľniť obsadené cesty. Posledné barikády boli strhnuté vo štvrti Causeway Bay 15. decembra 2014, po 79 dňoch protestov.
Následky
Dáždnikové hnutie zaznamenalo najväčšie protesty v Hongkongu od roku 1989, kedy vyšlo do ulíc milión ľudí v reakcii na udalosti na Námestí nebeského pokoja v Pekingu. Nenaplnenie požiadaviek demonštrantov viedlo k počiatočnému rozčarovaniu, ktoré neskôr prešlo k radikalizácii prodemokratickej časti spoločnosti. Študentskí vodcovi odmietli parlamentnú prax demokratických poslancov, ktorí sa snažili o dohodu s Pekingom, a presadzovali radikálnejšie požiadavky. Lídri študentských hnutí ako Joshua Wong, Nathan Law či Alex Chow s veľkým úspechom kandidovali do hongkonského parlamentu.
Prodemokratická opozícia v máji 2015 neschválila reformu volebného systému, ktorý predložila čínska vláda, a v nasledujúcich voľbách v roku 2017 sa volilo nezmeneným spôsobom. Vláda taktiež úspešne žalovala lídrov protestov, ktorí si museli odpykať niekoľkomesačné tresty vo väzení. Protestmi výrazne utrpela prestíž hongkonskej polície, ktorá mala výbornú reputáciu vďaka profesionalite, ale nezvládnutím zásahov proti demonštrantom a tým, že konala pod politickým tlakom, sa zdiskreditovala.
Kontroverzná časť Dáždnikového hnutia
Pohľad zo strany ČĽR:
Podľa systému jedna krajina, dva systémy a podľa Základného zákonu Hongkongu (Hongkonská konštitúcia pozostávajúca z deviatich kapitol), špeciálnej administratívnej oblasti Čínskej ľudovej republiky, ktoré uvádza, že občania Hongkongu majú právo na slobodné voľby, by ČĽR do volieb nemala zasahovať. Občania Hongkongu ale nemôžu požadovať od centrálnej čínskej vlády, aby sa držala hongkonského Základného zákonu, a zároveň niektoré jeho elementy odmietať, ignorovať, či popierať. Ten istý Základný zákon totižto obsahuje článok 23, ktorý pojednáva o zákaze zrady, odlúčenia, rozvratnej, či protištátnej činnosti a spolupráce so zahraničnými politickými skupinami. V roku 2003 nastali protesty, ktorých sa zúčastnili stotisíce protestantov, ktoré boli reakciou na pokus vlády implementovať 23. článok. Protesty dopadli v prospech demonštrantov a článok sa neimplementoval. V tomto prípade občania Základný zákon odmietajú, no zároveň sa naňho odvolávajú, ak ide o článok 45., pojednávajúci o slobode výberu kandidátov vo voľbách.
Protesty prebiehali na viacerých miestach - Causeway Bay, Admiralty a Mong Kok. Prozápadné média prichádzali so správami typu „Hongkonskí demonštranti protestujú mierumilovne“, čím si snažili aj vyargumentovať, že policajná brutalita je neprijateľná. Podľa výpovedí samotných Hongkončanov je pravdou presný opak. Zatiaľ čo v obchodnej časti Admiralty (Kam Chung) boli protestujúci viac slušní, tak v nákupnej časti Mong Kok, v Kowloone, demonštranti so slušným prístupom silne nesúhlasili a presadzovali agresívnejší postoj: „biť sa za svoje práva“, ktorý aj uplatňovali. Podľa zdrojov, 1003 protestujúcich bolo políciou zadržaných za ilegálnu činnosť, z toho viac než 220 čelilo následkom. Aspoň 18 nevinných ľudí, ktorí sa do protestov nezapájali boli náhodne napadnutí demonštrantmi, a ďalších 6 policajtov bolo takisto fyzicky napadnutých. K zadržaným patria osoby, ktoré vykonali fyzické útoky vrátane spôsobenia ujmy na zdraví (policajtom alebo anti-demonštrantom), vyvolali verejné nepokoje a osoby s vlastníctvom nebezpečných zbraní a predmetov. Okrem toho, polícii bolo predaných 1133 video záznamov, ktoré zaznamenali páchané výtržnosti a trestné činy. Vo výsledku tak nemožno zovšeobecniť mierumilovnosť demonštrantov.
Pelvis on Fire
„Pelvis on Fire“ je skladba dánskej hudobnej skupiny Volbeat z ich siedmeho albumu Rewind, Replay, Rebound. Vyšla ako piaty singel 26. júla 2019.
Hudobné video
V deň, kedy bol vydaný singel, vyšlo aj hudobné video len s pohyblivým obrázkom a skladbou.
Julia Shawová
Julia Shawová, PhD (neprechýlene: Julia Shaw; * 1987, Kolín nad Rýnom) je kanadská psychologička, vysokoškolská pedagogička a popularizátorka vedy nemeckého pôvodu, ktorá pôsobí na University College London. Vo svojej vedeckovýskumnej činnosti sa zameriava na konštruovanie falošných spomienok.
Doktorát získala na University of British Columbia s dizertačnou prácou Constructing Rich False Memories of Committing Crime („Konštruovanie pestrých falošných spomienok na spáchanie zločinu“). Je autorkou popularizačných kníh The Memory Illusion (2016) a Evil: The Science Behind Humanity's Dark Side (2019). Pravidelne prispieva do popularizačného časopisu Scientific American.
V roku 2017 spoluzaložila startupovú spoločnosť Spot, ktorá sa venuje mitigácii problémov na pracovisku (obťažovanie a pod.) využitím umelej inteligencie.
Caumont-sur-Durance
Caumont-sur-Durance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Motorový rušeň 731
Motorový rušeň radu 731 je dieselelektrický rušeň určený pre stredne ťažký posun a nákladné vlaky. Rušeň je zdokonalenou verziou starších rušňov radu 730, predovšetkým po ergonomickej stránke (zlepšený výhľad obsluhy a z miesta pre posunovača, blokové usporiadanie agregátov a ich prístupnosť veľkoplošnými dverami), pribudla aj elektrodynamická brzda a k ďalšiemu zdokonaleniu prispel tiež rýchly vývoj elektroniky.
Rušne vyrábala firma ČKD Praha v počte 62 kusov (dva prototypy v roku 1988 a dve tridsať-kusové série v rokoch 1991–1992). Ďalších 60 bolo objednaných, ale táto objednávka bola zrušená.
Konštrukcia
thumb|left|731.053 v čele nákladného vlaku odchádzajúceho zo železničnej stanice [[Železničná stanica Poprad-Tatry|Poprad-Tatry.]] Rušeň má kapotové usporiadanie so stredovou vežovitou kabínou rušňovodiča, ktorá oproti rade 730 umožňuje lepší výhľad (je stavaná do väčšieho obrysu vďaka čomu má rušňovodič lepší bočný výhľad pri posune a kabína má aj väčšie čelné sklá). V kabíne sú dve diagonálne usporiadané ovládacie stanovištia. Od kabíny na obidve strany pokračujú zúžené a znížené predstavky, pričom pri dlhšom, prednom, je kapota ešte montážne rozdelená na prednú a strednú.
V prednej kapote je uložený blok chladenia spaľovacieho motora, prevodovka pomocných pohonov, kompresor typu K3-lok-3, elektricky poháňaný ventilátor chladenia trakčných motorov predného podvozku, pomocné elektrické stroje, pomocný pneumatický rozvádzač a skriňa líniového vlakového zabezpečovača.
V strednej kapote je uložený motorgenerátor skladajúci sa z Vznetového motora ČKD K 6 S 230 DR spojeného s trakčným alternátorom ČKD typu TA 604 A, ďalej ventilátor chladenia trakčných motorov zadného podvozku, ďalšie pomocné elektrické stroje, trakčný usmerňovač a tlmič výfuku. Vznetový motor je preplňovaný turbodúchadlom, avšak bez medzichladiča plniaceho vzduchu a teda so zníženým výkonom oproti prevedeniu pri rušni radu 742. Rušeň je vybavený centrálnym elektronickým regulátorom, združujúcim regulátor naftového motora s reguláciou elektrického prenosu výkonu a elektrodynamickej brzdy.
V zadnej, kratšie kapote je umiestnený elektrický rozvádzač, blok prístrojov vzduchotechniky a zvisle prefukovaný odporník elektrodynamickej brzdy.