cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rusalka (opera)
Prvé dejstvo
V lese, na brehu rybníka tancujú a spievajú lesné víly. Uťahujú si z Vodníka a posmievajú sa mu. Vodník ich spevu neodolá a vynára sa. Laškuje s vílami, tie mu však po krátkom čase unikajú. Namiesto nich sa však ozýva Rusalka. Rusalka je vodná víla, ktorá sa beznádejne zamilovala do mladého princa, ktorého často vídava pri rybníku. Keď sa so svojím tajomstvom zverí "tatíčkovi" Vodníkovi, ktorý ju od jej lásky začne odhovárať, prizná sa mu, že sa chce zbaviť vodných pút a stať sa človekom, aby mohla získať lásku onoho krásneho mladého muža. Vodník je nešťastný, napriek tomu poradí Rusalke, aby pomoc hľadala u Ježibaby. Rusalka sa bojí Ježibaby, ale jej láska ju donúti a Ježibabu zavolá. Keď sa jej zverí so svojím trápením a prezradí jej svoju prosbu, že sa chce stať človekom, Ježibaba ju vysmeje, no nakoniec jej sľúbi pomoc. Má však podmienku: Rusalka sa stane nemou, nebude môcť s ľuďmi rozprávať a ak sa jej nepodarí získať lásku svojho milého, vráti sa medzi rozprávkové bytosti už len ako šedivá bludička. Nebude sa môcť vrátiť do rybníka k sestrám a vodníkovi. Bude musieť blúdiť sama po nociach. Rusalka súhlasí, lebo verí, že svojou čistou dušou získa svoju lásku. Ježibaba odvádza Rusalku do svojej chalupy a pripravuje jej zázračný nápoj. Medzitým sa pri rybníku objaví Princ so svojou loveckou družinou. Cíti však čosi zvláštneho a preto, že chce byť sám, posiela svojich lovcov späť na zámok. Pri rybníku sa znova objaví Rusalka. Už to nie je vodná víla, ale človek. Princ je toľkou krásou nemej Rusalky tak očarený, že si ju okamžite odvádza na zámok ako svoju nevestu.
Druhé dejstvo
Na zámku sa chystá svadba Princa a Rusalky. V zámockej kuchyni sa rozpráva hájnik s mladým kuchtíkom o pripravovanej svadbe. Kuchtík je presvedčený, že mladá nevesta určite nie je ľudská bytosť a hájnik mu dáva za pravdu, vraj takéto spanilé žienky - víly vídava v lese. Kuchtík však verí, že sa svadba nebude konať, lebo vraj princ je vrtkavý a určite sa ešte zahľadí do inej ženy. Princ sa prechádza s Rusalkou po zámockom dvore a ticho jej vyčíta jej chladnosť, kým sa na zámku neobjaví nový hosť - cudzia kňažná. Princ stráca záujem o Rusalku a točí sa už len okolo cudzej kňažnej. Rusalku posiela do svojich komnát, aby sa vystrojila na svadbu a sám s kňažnou odchádza. Zúfalá Rusalka nezadrží plač a uteká z paláca. Na dvore sa začalo tancovať, hostia sa schádzajú. Zo zámockej studne celé dianie sleduje aj Vodník. Vidí Rusalkino nešťastie a oplakáva jej nešťastný osud. Zaraz prichádza aj svadobný pár, v sprievode všetkých hostí a svadobčanov, princ však opäť odbieha od svojej nevesty, necháva ju samú a odvádza si cudziu kňažnú. Odchádzajú aj ostatní. Rusalka utvrdená vo svojom nešťastí klesá zúfalo na zem. Vodník už neznesnie pohľad na jej utrpenie a snaží sa ju uchlácholiť. Rusalka, prekvapená Vodníkovou návštevou, všetko mu vyrozpráva: ''" Vodníku, tatíčku drahý! Tatíčku, Vodníčku, spas mne spas, úzkost mne pojala hrozná, běda, že chtěla jsem zradit vás, běda, kto člověka poznaá, běda! Běda, běda! Jiná jej krásou jala vráz... divokou lidskou láskou. A mne už nezná, nezná zas, Rusalku prostovlasou... O marno, o marno! O marno to je, o marno to je a prázdnota je v srdci mém. Jsou marny všechny vděky moje, když spola jen, spola jsem člověkem. O marno to je, o marno to je! Mne už nezná, nezná zas, mneb už nezná, nezná zas, Rusalku prostovlasou... o marno to je, jsou marny všechny vděky moje! Jí hoří v očích vášne síle, té lidské vášne prokleté, mne voda chladná porodila a nemám, nemám vášne té, mne chladná voda porodila a nemám, nemám vášne té. Prokletá vámi, pro neho stracena odvěkých živluů vodná ozvěna. Ženou ni vílou, nemohu být, nemohu zemřít, nemohu žít. Nemohu žít!!"'' Chápe, že nikdy sa nemôže stať naozajstným človekom a prizná, že človeka nemožno ničím upútať. Chce žiť alebo umrieť, no nemôže ani jedno. Princ, ktorý vzplanul túžbou po cudzej kňažnej sa vracia spolu s objektom jeho túžby na dvor k studni. Rusalka, ktorú Vodník schoval takto pozoruje dvorenie svojho ženícha inej žene. Zúfalo vybehne zo svojej skrýše a naposledy spýtavo objíma princa, no ten ju vyháňa. Zo studne vystúpi Vodník, a zlou predzvesťou preklína princa. Princ celý vystrašený, prosí o pomoc cudziu kňažnú, tá však so zlomysleným výsmechom rýchlo mizne. Princ ostáva sám.
Tretie dejstvo
Rusalka sa podľa Ježibabinej predzvesti stala bludičkou. Sama sa túla po nociach v močiaroch a oplakáva svoj osud: "Mladosti své pozbavena, bez radosti sester svých, pro svou lásku odsouzena, teskním v proudech studených. Strativši svůj půvab sladký, miláčkem svým prokleta, marne toužím k sestrám spátky, marne toužím do světa. Kde jste kouzla letních nocí nad kalichy leknínu? Proč v tom chladu bez pomoci neshynu? Proč neshynu? Ah, necitelná vodní noci, stáhlas mne zas v hlubinu, proč v tom chladu bez pomoci, ach proč nezhynu?"Zrazu sa objaví sama Ježibaba. Vysmieva sa Rusalke a jej naivnosti o svete ľudí. Rusalka však žiada Ježibabu ešte raz o pomoc. Keď nemôže byť v blízkosti svojho milého, nech sa aspoň môže vrátiť napäť do rybníka k Vodníkovi a sestričkám. Ježibaba opäť pod jednou podmienkou súhlasí: Rusalka musí princa zabiť vlastnou rukou a tým sa spasiť. Podáva jej nôž, ale Rusalka odmieta obetovať svoju lásku a radšej bude navždy opustenou bludičkou, ako ublížiť milovanému princovi. Ježibaba so smiechom odchádza. Rusalka rezignovane s vedomím, že už nikdy neuvidí ani princa, ani ostatné víly odchádza do bažín. Do lesa však prichádza mladý kuchtík v sprievode staráho hájneho. Princ sa vraj pomiatol, vodne v noci hľadá Rusalku - svoju bielu krásu, behá po zámku a volá po nej. Nikto mu nevie pomocť sa uzdraviť a ani nájsť záhadnú princovu nevestu. A preto poslali kuchtíka hájnika do lesa. Majú vyhľadať Ježibabu a poprosiť ju o radu. Ježibaba sa dvom ľudským bytostiam naozaj zjaví, ale nemá pre nich nič, okrem výsmechu a tak obaja odchádzajú naprázdno. No je čoraz tmavšia a nad rybníkom opäť vyšiel mesiac. Aj lesné žienky vybehli k rybníku, popýtať sa Vodníka, čo je nové. Ten im so zármutkom rozpovie Rusalkin strašný osud a ešte raz volá po pomste. Vracia sa dole do rybníka a vystrašené lesné víly radšej tiež odchádzajú. Jediný, kto sa ešte túla lesom, je sám princ. Chce nájsť svoju nevestu a tak sa vracia k rybníku, na miesto, kde ju prvýkrát zbadal a odkiaľ si ju priviedol. Zúfalo prosí, aby sa mu objavila. A Rusalka naozaj prichádza. No nie je tu už krásna vodná víla, ale šedivá bludička. Princ v nej rozpozná svoju lásku a vrhá sa jej do náručia. Prosí o odpustenie. Rusalka však nemôže už nič iné, ako ho pobozkať. A po bozku bludičky by musel umrieť. Princ si želá smrť zo všetkého najviac, keď už ju navždy stratil. Che umrieť v jej náručí. Rusalka teda chytí princa a pobozká ho. Posledné vyznanie lásky a princ šťastný umiera v Rusalkinom náručí. Z rybníka sa ozve Vodníkov hlas: "Nadarmo v loktech zemře ti, marný jsou všetky objetí. Ubohá Rusalko bledá, o běda, běda, o běda!" Rusalka si uvedomuje, že princ je navždy mŕtvy a že sama ostane naďalej bludičkou, zatratenou na večné veky. Napriek tomu ďakuje Bohu a princovi za pár šťastných chvíľ, v ktorých mohla milovať ako človek: "Za tu lásku, za tu krásu tvou, za tvoji lidskou vášeň nestálou, za všetko, čímž klet je osud můj, lidská duše, Bůh tě pomiluj! Bůh tě pomiluj"
Fajjúm (mesto)
Fajjúm alebo Al-Fajjúm (- al-Fajjúm, resp. الفيوم المدينة - Madína al-Fajjúm - doslova: mesto Fajjúm) je mesto v strednom Egypte a hlavné mesto guvernorátu Al-Fajjúm. Leží juhozápadne od Káhiry, na mieste starovekého Krokodilopolu.
V roku 2021 žilo v meste 519 047 obyvateľv.
Pôvod mena
Moderný názov pochádza z koptského efiom/peiom s významom more alebo jazero. Koptské pomenovanie zasa vychádza z neskoroegyptského pa y-m s rovnakým významom, ktorý sa vzťahoval na neďaleké jazero Meoris.
Moderné mesto
Fajjúm má niekoľko veľkých bazárov, mešít, kúpeľov a každý týždeň hojne navštevovaný trh. Mestom prechádza kanál Bahr Júsuf (Bahr Yussef), na brehoch ktorého sú postavené obytné domy. Cez rieku vedú dva mosty: jeden s troma oblúkmi, ktorý nesie hlavnú triedu a bazár, a jeden s dvoma oblúkmi, s Kaitbajovou mešitou. Pahorky na sever od mesta označujú miesto, kde kedysi stálo mesto Arsinoe, starými Grékmi nazvané Krokodílopolis. Na tomto mieste bol uctievaný posvätný krokodíl chovaný v jazere Moeris.
NGC 639
NGC 639 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 27. septembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Bes (boh)
thumb|Bes na freske z Dendery Bes alebo Bisu bol staroegyptský boh, ktorý bol v neskoršom dynastickom období uctievaný ako ochranca domácnosti, obzvlášť matiek a detí. Neskôr bude považovaný za obrancu všetkého dobrého a nepriateľa všetkého zlého. Staršie práce ho identifikovali ako prebratého z NúbiaNúbie počas Strednej ríše, ale podľa novších výskumov sa zdá byť pôvodne egyptským božstvom. Zmienky o Besovi možno sledovať v južných regiónoch už počas Starej ríše, ale jeho kult sa rozšíril až v Novej ríši.
Besovo meno vykazuje spojitosť s nábijským slovom pre mačku (besa), ktoré doslova značí ochranca. Aj jeho najstaršie vyobrazenia v sebe obsahuju prvky mačacieho boha. Egypťania chovali mačky, aby zabíjali hady a škodcov, ktorí mohli poškodiť zásoby obilia a tak bol Bes vhodný ako božstvo aj pre Egypt.
Besove funkcie
Besova prvoradá funkcia bola ochrana domu, čo v sebe zahrňovalo rozličné úlohy, napr. odháňanie hadov, stráženie detí a pomoc (tým, že chránil pred zlými duchmi) pri pôrode (takto bol spolu Tweret prítomný pri rodení). Ako protivník zlého sa Bes stal aj symbolom toho príjemného – hudby, tanca a sexuálneho potešenia. V dobe Ptolemaiovcov vznikali miestnosti zdobené vyobrazeniami Besa a jeho manželky Beset, o ktorých sa egyptológovia domnievajú, že snáď slúžili pri liečbe neplodnosti alebo vôbec pri obradoch spojených s liečením.
Archeológovia odhalili mnoho masiek a kostýmov Besa z Novej ríše a neskorších období. Na všetkých sú známky výrazného opotrebovania, príliš veľkého, aby zodpovedalo noseniu počas občasných slávností, preto sa predpokladá, že ich používali profesionálny herci alebo boli prenajímané. Počas Novej ríše bol Bes ako tetovanie obvyklou ozdobou na stehnách tanečníc, hudobníc a slúžok.
Tak ako mnohí egyptskí bohovia, aj Bes prenikol za hranice zeme a získal popularitu obzvlášť medzi Feničanmi a starovekými Cyperčanmi.
Jeremy Roenick
Jeremy Roenick (* 17. január 1970, Boston, Massachusetts, USA) je bývalý profesionálny americký hokejista naposledy pôsobiaci ako hráč tímu NHL San José Sharks.
V NHL odohral vyše tisíc zápasov v drese Chicaga, Philadelphie, Los Angeles a Phoenixu. Nosil číslo 97. Reprezentoval USA na ZOH v rokoch 1998 a 2002.
Kocour
Kocour môže byť:
Brie-sous-Chalais
Brie-sous-Chalais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tarnaméra
Tarnaméra je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 2826 ha a žije tu 1673 obyvateľov (2007).
Max Brod
Život
Max Brod bol syn pražského riaditeľa banky. Študoval právo na nemeckej časti Karlovej univerzity. Vzápätí sa začal zaujímať o literatúru a jeho prvé literárne práce sa objavili už u v prvej dekáde 20. storočia. V písaní prózy a literárnych štúdií pokračoval až do konca svojho života. Zásadným spôsobom sa zaslúžil o publikovanie diel v tej dobe už zosnulého Franza Kafku, ktorý bol jeho priateľ. Na vydanie pripravil tiež Kafkove denníky a korešpondenciu.
Pred prvou svetovou vojnou začal pociťovať svoje židovské korene a aktívne sa zaujímal o sionistické hnutie Theodora Herzla. Po ustanovení samostatného Česko-Slovenska bol menovaný viceprezidentom Židovskej národnej rady.
V roku 1913 sa oženil s Elsou Taussigovou. V roku 1939 emigrovali Brod s manželkou do vtedajšej Palestíny, kde v Tel Avive pracoval ako dramaturg a kritik. V Tel Avive (v tej dobe už v Izraeli) roku 1968 zomrel.
Literárna a publikačná činnosť
Na rozdiel od Kafku bol Brod od začiatku úspešným autorom. Jeho prvý román a v poradí už štvrtá kniha, Schloss Nornepygge (Zámok Nornepygge), vydaný v roku 1908, kedy mal Brod 24 rokov, bol verejnosťou prijatý s nadšením. V Berlíne, centre vtedajšej nemeckej kultúry, bola kniha ocenená ako významný príklad expresionizmu. Aj ďalšie diela zaznamenali veľký ohlas a Brod sa v nemecky hovoriacich oblastiach preslávil.
S Franzom Kafkom sa Brod prvýkrát stretol v októbri 1902, keď v študentskom spolku prednášal o Arthurovi Schopenhauerovi. Brod a Kafka, v tej dobe tiež študent Karlovej univerzity, sa spriatelili a schádzali sa často, takmer denne. Na návšteve u Maxa Broda sa Kafka stretol aj s jeho príbuznou a svojou neskoršou snúbenicou Felice Bauerovou. Max Brod patril k najbližším osobnostiam Kafkovho života. Bol mu oporou, povzbudzoval ho v literárnej tvorbe a snažil sa mierniť jeho duševné krízy. Pomáhal mu aj s publikovaním textov.
Kafka a Brod zostali blízkymi priateľmi až do Kafkovej smrti roku 1924. Než Kafka zomrel, stanovil vo svojom závete, že jeho dosiaľ nepublikované diela majú byť zničené. Vykonávateľom poslednej vôle určil Broda. Ten sa však rozhodol Kafkovu pozostalosť vydať. Od roku 1925 začal Brod publikovať Kafkove diela z pozostalosti, o. i. romány Amerika, Das Schloss (Zámok) či Der Process (Proces). V nasledujúcich troch desaťročiach vydal celkom šesť zväzkov Kafkovej tvorby a jeho biografiu.
Okrem Kafku stál Brod aj za Franzom Werfelom a Karlom Krausom, ale len dovtedy, kým sa obaja neodklonili od judaizmu ku kresťanstvu. Pre českú kultúru je Max Brod významný, pretože sa pričinil o divadelné uvedenie Haškovho Dobrého vojáka Švejka v Berlíne a presadzoval Janáčkove opery v zahraničí.
Hudobné tvorba Maxa Broda je v porovnaní s literárnou len skromná. Napísal niekoľko piesní a klavírnych skladieb. Prekladal Janáčkove opery do nemčiny a napísal jeho biografiu.
Dielo
Z rozsiahleho diela Maxa Broda sú vybrané len najdôležitejšie práce.
Kocura (priezvisko)
Kocura je české priezvisko. Najčastejšie je v mestách Praha, Votice (okres Benešov) a Vlašim. Na Slovensku sa takmer nevyskytuje, v roku 1995 žil jediný nositeľ priezviska (v neprechýlenej podobe) v meste Martin.
Známi nositelia
Pozri v článku Kocura.
Sleepy Hollow
Sleepy Hollow je americký seriál, ktorý vysielala stanica Fox od 16. septembra 2013 do 31. marca 2017. Seriál je založený na poviedke The Legend of Sleepy Hollow (Legenda o ospalej diere) od Washingtona Irvinga s prvkami ďalšej Irvingovej poviedky Rip Van Winkle. 9. mája 2017 bolo oznámené, že seriál skončil.
José Fernando Bonaparte
José Fernando Bonaparte (* 14. jún 1928, Rosario, Argentína † 18. február 2020, Mercedes) bol argentínsky paleontológ, preslávený nálezmi niekoľko desiatok juhoamerických dinosaurov. Bol synom talianskeho námorníka, vyrástol v Buenos Aires.
Fosílie začal zbierať už ako veľmi mladý a bez formálneho vzdelania dokázal urobiť veľké pokroky. Neskôr sa stal kurátorom paleontologických zbierok a v 70. rokoch bol menovaný Doctor honoris causa a stal sa jedným z popredných vedcov v celej Argentíne. Dnes je predovšetkým jeho zásluhou, že Argentína je jednou z najväčších fosílnych „pokladníc“ sveta.
Pomenoval napríklad rody Abelisaurus, Alvarezsaurus, Amargasaurus, Argentinosaurus, Carnotaurus, Piatnitzkysaurus a Saltasaurus.
Abbé Pierre
Abbé Pierre, vlastným menom Henri Antoine Grouès (* 5. august 1912, Lyon, Francúzsko – † 22. január 2007, Paríž) bol francúzsky katolícky kňaz, člen francúzskeho odporu počas druhej svetovej vojny a člen Ľudového republikánskeho hnutia (Mouvement républicain populaire). Počas druhej svetovej vojny pomáhal židovským obyvateľom utiecť pred nacistickám prenasledovaním.
Po roku 1945 sa venoval politickej kariére. V roku 1949 založil charitatívnu organizáciu Emmaus na pomoc bezdomovcom a utečencom.
Život
Abbé Pierre, vtedy Henri Groues, sa narodil do veľmi zámožnej továrnickej rodiny. V 19 rokoch vstúpil do rádu kapucínov. Kvôli pľúcnej tuberkulóze ale musel po niekoľkých rokoch prísny rád opustiť a stal sa kaplánom v Grenobli. Počas 2. svetovej vojny sa po obsadení Francúzska nacistami angažoval v odboji a pomáhal Židom utekať do Švajčiarska.
Názory
V posledných rokoch svojho života sa abbé Pierre od oficiálnej rímskokatolíckej cirkvi vzdialil. Vo svojej poslednej knihe „Môj Bože... prečo“ z roku 2005 sa nekonformne vyslovil k povinnému celibátu, homosexuálnym partnerstvom alebo kňazskému sväteniu žien.
Písal aj o osobných témach, napr. svojom vlastnom zaobchádzaní so sexualitou. Priznal, že niekoľkokrát mal letmé sexuálne vzťahy. „Ale nikdy som nemal pevný vzťah, pretože som nedovolil, aby sexuálna túžba vo mne zakorenila“. Pripustil, že pozná sexuálnu túžbu a „jej veľmi zriedkavé uspokojenie, ale toto uspokojenie bolo v skutočnosti zdrojom nespokojnosti, pretože som cítil, že som nebol v pravde“.
NGC 570
NGC 570 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm George Mary Searle 31. októbra 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Ružinovská ulica
Ružinovská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov, podľa ktorej je pomenovaná. Do 22. apríla 1992 mala názov Ulica Karola Šmidkeho, podľa Karola Šmidkeho (1897 –– 1952), slovenského komunistického politika. Tvorí hlavnú ulicu tejto mestskej časti, vedie po nej električková trať.
Popis
Ulica je situovaná v smere západ-východ. Na západnom konci nadväzuje na Záhradnícku ulicu v mieste mimoúrovňového križovania s Bajkalskou ulicou. Na východnom konci končí slučkou okolo obratiska električiek, ktorá je prepojená s Vrakunskou cestou.
V celej svojej dĺžke je Ružinovská ulica koncipovaná ako delená štvorpruhová komunikácia s dvomi jazdnými pruhmi v každom smere. Ulica je určená hlavne na vnútromestskú dopravu. V deliacom páse je po celej dĺžke ulice vedená električková trať, ktorá je súčasťou ružinovskej električkovej radiály.
Približne v polovici svojej dĺžky križuje dôležitú mestskú komunikáciu - Tomášikovu ulicu, spolu s ktorou predstavujú dve komunikácie rozdeľujúce sídliskovú zástavbu Ružinova na štyri miestne časti.
Úsek Bajkalská ulica – Tomášikova ulica
Na tomto úseku Ružinovská ulica predstavuje hranicu medzi miestnou časťou Štrkovec na severnej strane a miestnou časťou Trávniky na južnej strane.
V miestne mimoúrovňového križovania (prvá mimoúrovňová križovatka v Bratislave 1965 – 1966) s Bajkalskou ulicou Ružinovská ulica plynule nadväzuje na Záhradnícku ulicu, predĺžením ktorej pôvodne vznikla.
Na severnej strane ulice sa nachádza Štrkovecké jazero spolu s areálom hier Radosť. Za ním nasleduje panelová zástavba sídliska Štrkovec.
Na južnej strane ulice sa nachádza rad významných objektov - Zimný štadión Vladimíra Dzurillu, Nemocnica Ružinov a Poliklinika Ružinov. Za nimi nasleduje rozsiahly Park Andreja Hlinku, ktorý siaha až po Tomášikovu ulicu.
Úsek Tomášikova ulica – Vrakunská cesta
Na tomto úseku Ružinovská ulica predstavuje hranicu medzi miestnou časťou Ostredky na severnej strane a miestnou časťou Pošeň na južnej strane.
Na severnej strane sa nachádza rozsiahly park, ktorý siaha až po areál Paneurópskej vysokej školy. Ďalej nasleduje panelová zástavba sídliska Ostredky, na konci ktorej sa nachádza areál Stredného odborného učilišťa stavebného.
Na južnej strane ulice sú dominantné budovy Biznis Centra Kerametal na Jašíkovej ulici. Ulica končí slučkou okolo obratiska električiek. Spojka s Vrakunskou cestou je dvojpruhová. Tesne za východným koncom ulice sa nachádza estakáda diaľnice D1, ktorá je dobre viditeľná po celej dĺžke Ružinovskej ulice. Ulica s diaľnicou nie je prepojená.
Varogne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tarnaörs
Tarnaörs je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 3028 ha a žije tu 1827 obyvateľov (2007).
LIAZ 100
LIAZ 100 bol rad česko-slovenských nákladných automobilov, vyrábaný v spoločnosti LIAZ. Nahrádzal automobil Škoda 706 MT, ktorý predstavoval určitý medzistupeň medzi modelom Škoda 706 RT a novým LIAZom 100.
Jozefína
Jozefína je ženské krstné meno. Pochádza z hebrejského slova Jóséph, s významom Boh pridá. Meniny na Slovensku má 6. augusta. Je ženskou obmenou mužského mena Jozef.
LIAZ 100
Vývoj
V LIAZe prebiehal vývoj nového radu už v 60. rokoch, no pre problémy s dodávkami bola vyrábaný len modernizovaný rad RT, LIAZ MT. Pôvodne zamýšľaný prechodný model, ktorý sa mal vyrábať len dočasne, napokon nahradil LIAZ 100 až v roku 1974. Verzie so sklápaciu kabínou boli označované číslom 110, vyrábané od roku 1984.
Slaný potok (prítok Neresnice)
Slaný potok je krátky vodný tok na Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Neresnice, meria 1,7 km a je tokom V. rádu.
LIAZ 100
Vývoj
Nový LIAZ mal mať oproti Škode 706 RT úplne nový motor, prevodovku, kabínu i nápravy, spĺňajúce požiadavky odberateľov i doby. Úsilie vývojárov prekazili komplikácie s dodávateľmi a tak vznikla v roku 1969 prechodný rad MT s novými motormi a nápravami.
Od roku 1974 sa postupne rozbehla výroba ťahačov 100.45, valníkov 100.05 a ďalších variánt vozidiel radu 100. Prvé vozidlá mali šikmo uložený motor radu M s objemom 11 940 cm³ a výkonom 210 k, v roku 1978 bol modernizovaný a označovaný ako M1 a v roku 1988 bol opäť zmodernizovaný na M1.2. Nové agregáty dosahovali vďaka prepĺňaniu výkon až 236 kW (320 k) a životnosť do generálnej opravy 420 000 km. Nové boli i 9 a 10 stupňové synchronizované prevodovky Praga. Modernizácia v roku 1984 priniesla sklápaciu kabínu a vzduchové odpruženie prednej i zadnej nápravy.
Vyrábať sa začali sklápače 150 (4x2) a 151 (4x4), podvozky 111 (4x4) a 122 (6x2) pre nadstavby. Ďalších vylepšení sa rad 100 dočkal po roku 1989, kedy sa otvorením trhu zvýšila konkurencia. V ponuke sa tak objavila nová 16-stupňová prevodovka ZF, diaľková kabína s vysokou strechou MAXI, brzdový systém ABS, centrálne mazanie, elektrické ovládanie zrkadiel i okien, chladiaci box alebo sedačky ISRI.
Výroba radu 100/110 bola ukončená po 20. rokoch produkcie v roku 1994, no podľa prianí zákazníkov sa realizovali objednávky až do konca existencie podniku.
Zoznam častí seriálu Peklo na kolesách
Toto je zoznam častí amerického westernového televízneho seriálu Peklo na kolesách. Seriál vysielala stanica AMC od 11. novembra 2011 do 23. júla 2016. Dohromady bolo odvysielaných 57 častí.
Kozák brezový
Súbor:Gatunek jadalny.svg Kozák brezový (Leccinum scabrum) ľudovo nazývaný brezák je jedlá huba z čeľade hríbovité (Boletaceae).
Opis
Klobúk má v priemere 5 - 15 cm, spočiatku je polkruhovitý, neskôr vankúšovo vyklenutý. Klobúk je hnedej farby. Povrch je suchý a matný za vlhka lepkavý, v mladosti je pevný, neskôr mäkne. Pri reze je vnútro bielej farby. Hlúbik je asi 8 - 20 cm dlhý, hrubý asi 1 - 3 cm, valcovitý, smerom nahor zúžený, hnedo biely, pokrytý hnedými šupinkami. Dužina hlúbika je biela, vypĺňa celý objem hlúbika, v mladosti je pevná a tuhá, neskôr vláknitá a mäkká. Má príjemnú vôňu.
Výskyt
Rastie od júna do októbra v zmiešaných lesoch, v hájoch, výhradne pod brezami. Vyskytuje sa v miernom pásme severnej pologule. Kozák brezový žije v symbióze s koreňmi brezy.
Možnosť zámeny
Nedá sa zameniť za jedovaté huby. Medzi kozákmi je niekoľko podobných druhov, ktoré sa líšia viazanosťou na určitý druh dreviny.
Tarnaszentmária
Tarnaszentmária je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1100 ha a žije tu 269 obyvateľov (2007).
Kocourek
Kocourek je priezvisko, pozri Kocourek (priezvisko), napr.:
Gregoriánsky chorál
Gregoriánsky chorál je forma jednohlasného liturgického latinského bohoslužobného spevu rímskokatolíckej cirkvi v kostole. Je to vlastne súbor niekoľko tisíc spevov.
Najvýraznejšou črtou gregoriánskeho chorálu je neosobný a objektívny charakter. Neusiloval sa o vyjadrenie afektu, či individuálnych citov. Chorály sú súčasťou sústavy obradov liturgického roka. Nadväzuje na hudbu židovského náboženského spevu, grécko-helenistického dedičstva, východných byzantských prvkov a ľudových hudobných prejavov národov, ktoré prijali kresťanstvo. Prvé hudobné prejavy vznikli z psalmódií - žalmových spevoch, modlitieb (na slovo Amen a Alleluja). Vznikli rôzne druhy liturgií, v ktorých sa vyskytoval aj rozličné druhy spevov, ovplyvnené miestnou kultúrou - mozarabská, galikánska, írska, milánska-ambroziánska, benevetská a rímska. V 8. storočí bol pre všetky vytvorený jeden záväzný bohoslužobný spev. Ako "gregoriánsky chorál" sa označuje až od 9. storočia. Poradie a slovosled textov bol zachytený v normatívnych knihách liturgických spevov. Repertoár gregoriánskeho chorálu je anonymné dielo, avšak sú známe mená autorov - Ambrózius, Tuotillo alebo Balbulus.
V karolínskej dobe prenikol do západnej a strednej Európy. Pri kláštoroch a biskupstvách sa zakladali spevácke školy tzv. Schola cantorum. Spevy gregoriánskeho chorálu sa uplatňovali v rámci dvoch druhov bohoslužieb (omša a ofícium).
Štýlový ideál gregoriánskeho chorálu, jeho formy a druhy
Gregoriánska melodika smeruje k dosiahnutiu princípov čo najväčšej čistoty, názornosti a poriadku. Jasnosť a poriadok sa dosahujú niekoľkými spôsobmi.
Predovšetkým každý druh spevu je odlišne zhudobnený podľa jeho miesta v ofíciu. Modlitby a čítania sú najjednoduchšie, viac-menej recitované. Bohatšiu melodiku má psalmódia. Je to vlastne spev žalmov a žalmových textov.
Treťou skupinou sú útvary, ktoré nie sú ani recitatávne ani psalmodické, ale voľne komponované. Tie sú aj hudobne náročnejšie. Sem patria spevy od jednoduchších útvarov až po koncertné kusy spievané sólistami.
Rôznym druhom zodpovedajú tri typy spevu:
Spevy sa členia aj podľa spôsobu spievania:
Hlavným činiteľom dosahovania princípu jasnosti a poriadku je jednota textu a melódie.
Spev
O predvádzaní chorálu v stredoveku existuje, bohužial, málo informácií. Spievalo sa pravdepodobne viac nazálne, používal sa aj spev falzetom. Ním sa snažili dosiahnuť mimoriadne vysoké polohy pretože stredovek považoval vysoké tóny všeobecne za krásne.
Organ
Otázne zostáva aj použitie organu. V ranom stredoveku bol organ ešte dosť hlučný a zvukovo nepríjemný, a preto sa v tomto období používal hlavne pri väčších a hlučnejších produkciách a procesiách, alebo sprevádzal hymny spievané veriacimi. Hoci o organoch v kostoloch vieme už od 8. storočia. So zborom sa pravidelne začal používať až od 13. storočia. Vtedy sa totiž zdokonalila jeho konštrukcia a skultivoval sa jeho zvuk.
Vznik nových foriem
Prenikanie gregoriánskeho chorálu do nových oblastí je spojené aj so vznikom nových foriem, predovšetkým trópov a sekvencií.
Notácia gregoriánskeho chorálu
Jednou z ústredných otázok hudobných teoretikov bolo vytvorenie adekvátnej notácie. Pokým sa chorál tradoval ústne postačovala notácia, ktorá slúžila ako opora pamäti. Značky, tzv. neumy, sa písali nad text a označovali približné stúpanie a klesanie melódie. Neurčovali ešte ani presnú výšku ani dĺžku. Hraničným intervalom medzi ktorým sa neuma pohybovala bola kvinta.
Hlavné značky boli tri a tie sa medzi sebou kombinovali:
V priebehu 10. storočia sa neumy už vpisovali do rôznej výšky nad textom. Veľký pokrok znamenalo zavedenie linajky (najprv červenej pre tón „f“, neskôr žltej pre „c“), okolo ktorej sa neumy grupovali. Quido z Arezza už v 11. storočí používal štvorlinajkovú osnovu a používal písmená na začiatku linajok pre tóny "f" "c" a "g", z ktorých sa pravdepodobne vyvinuli moderné kľúče.
V snahe o spresnenie zápisu sa vytvorili viaceré notácie, v ktorých sa používali sa označovanie nôt a intervalov písmená. Všetky tieto notácie mali len časovo a miestne obmedzenú platnosť. Budúcnosť bola v zdokonaľovaní neum, ktoré sa v praxi dobre zaužívali. Miestami sa udržali do 13. až 14. storočia a spočiatku sa nimi zapisovala aj raná viachlasná hudba.
Zavedenie osnovy si vyžiadalo úpravu v písaní neum. Vznikla notová hlavička a nôžka. Zložené neumy sa prepracovali do tzv. ligatúr zložených zo spojených, rovných alebo zaokrúhlených čiar. V 12. a 13. storočí sa v južnej Európe ustálili hlavičky v charakteristickej štvorhrannej forme, tzv. nota quadrata, ktorá sa používa dodnes pri notovaní chorálu. Táto notácia sa nazývala kvadratická.
Význam gregoriánskeho chorálu
Svojou krásou uchvacoval myseľ stredovekého človeka. Z gregoriánskeho chorálu čerpala ľudová pieseň takmer všetkých európskych národov, duchovná pieseň, hudba stredovekých duchovných hier a rytierske umenie.
Melodika gregoriánskeho chorálu mala vplyv na počiatky operného recitativu. Ako cantus firmus (základná melódia) sa stala oporou viachlasnej hudby a témou pre tvorbu mnohých novodobých skladateľov, ako napr. Johann Sebastian Bach, Hector Berlioz, Ferenc Liszt alebo Gustav Mahler. Vzniklo veľa chrámových skladieb ovplyvnených práve gregoriánskym chorálom.
Národná kriminálna agentúra Prezídia Policajného zboru
náhľad|Sídlo na Račianskej 45 v Bratislave
Národná kriminálna agentúra Prezídia Policajného zboru (skr. NAKA) je špecializovaný útvar Policajného zboru. Agentúra sa zaoberá najzávažnejšou organizovanou trestnou činnosťou. NAKA vznikla 1. decembra 2012 spojením Úradu boja proti korupcii s Úradom boja proti organizovanej kriminalite. Do novej agentúry prešli policajní špecialisti z oboch predchádzajúcich úradov. Cieľom zlúčenia malo byť zefektívnenie špeciálnej policajnej činnosti. Riaditeľ agentúry je priamo podriadený prezidentovi Policajného zboru.
Od 11. januára 2022 je riaditeľom NAKA plk. Ľubomír Daňko, bývalý šéf tímu Očistec. 24. mája 2021 prezident Policajného zboru Peter Kovařík vedením NAKA poveril pplk. JUDr. Evu Kurrayovú. Predtým pôsobila ako vedúca vyšetrovania NAKA Stred.
Členenie agentúry
Národná kriminálna agentúra sa člení na :
NAKA sídli na Račianskej ulici v Bratislave.
Činnosť agentúry
V septembri 2013 sa stalo kontroverzným menovanie nového riaditeľa agentúry prezidentom PZ Tiborom Gašparom. Novovymenovaný Daniel Goga mal byť spoluzodpovedný za nevydarenú policajnú akciu v Leviciach pri ktorej v auguste 2008 zomreli dvaja ľudia: civilista Ivan Rigo a policajt Róbert Vida. Po akcii Goga odstúpil z funkcie zástupcu krajského riaditeľa Policajného zboru v Nitre, odstúpil tiež krajský riaditeľ Ján Štark a riaditeľ krajskej kriminálky Mário Machovec. „Po vyšetrení incidentu vtedajší policajný prezident Ján Packa povedal: Akciu v Leviciach sme dôkladne vyšetrili a vyšlo nám, že osoby prítomné priamo na akcii niesli 70 percentný podiel viny a ich nadriadení 30 percentný podiel.“
Kontroverzie
24. júna 2020 príslušníci Úradu inšpekčnej služby zadržali bývalého šéfa finančnej jednotky Pavla Vorobjova. Bol obvinený zo zneužívania právomoci verejného činiteľa. Mal lustrovať novinára Jána Kuciaka a iné osoby.
NGC 935
NGC 935 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 18. septembra 1885.
Tadeusz Wolański
Tadeusz Wolański (* 17. október 1785, Šiauliai, Litva — † 16. február 1865, Ryńsk, Poľsko) bol poľský archeológ, autor hypotézy o slovanskom pôvode etruskov.
Myšlienky
V súčasnosti v štúdiu pokračuje ruský vedec Valerij Čudinov, ktorý predpokladá, že Slovania osídľovali Európu v dávnej minulosti.
Andrej Martvoň
MgPh. Andrej Martvoň (* 14. október 1891, Hruštín – † 11. apríl 1955, Pezinok) bol slovenský lekárnik a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany. V roku 1939 sa stal poslancom Snemu Slovenskej republiky ako náhradník na neuplatňovaný mandát Jozefa Tisa, ktorý sa stal prezidentom. Následne pôsobil aj ako funkcionár Zväzu lekárnikov Slovenska, predseda správnej rady spoločnosti Facet a člen správnej rady spoločnosti Medica.
Josef Kocourek
Josef Kocourek môže byť:
Tarnaszentmiklós
Tarnaszentmiklós je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Kocúrik
Kocúrik môže byť:
Štefánia
Štefánia je ženské krstné meno. Pôvod má v gréčtine a význam mena je „víťazka“. Meniny na Slovensku má 7. augusta.
Úvrat
Úvrat (slovo je mužského rodu; nespisovný bohemizmus je úvrať, čo je slovo ženského rodu; iné názvy: mŕtvy bod, mŕtva poloha ) je krajná poloha pohybu, a to buď v technike (napr. úvrat piestu, križiaka či šmýkadla)  alebo v letectve, kde je to bod okamžitej polohy lietadla vo vzduchu, v ktorom sa rýchlosť rovná nule.
Úvrat piestových strojov
Pri piestových strojoch s vratným pohybom piesta označuje úvrat krajnú polohu piesta voči valcu. Piest týchto strojov vykonáva opakovaný priamočiary vratný pohyb, úvrate sú teda dve a vymedzujú pracovnú oblasť piesta. Vzdialenosť medzi úvratmi sa nazýva zdvih a objem valca medzi úvratmi zdvihový objem. V špeciálnych prípadoch sa úvraty pomenúvajú, aby sa dali odlíšiť.
Horný úvrat
Pri piestových strojoch s kľukovým mechanizmom sa medzná poloha piesta najviac vzdialená od osi kľukového hriadeľa nazýva horný úvrat (iné názvy: horný mŕtvy bod, horná mŕtva poloha) a označuje skratkou HÚ (v angličtine top dead center - TDC). Definícia je relatívna voči osi kľukového hriadeľa, preto horný úvrat nemusí byť vždy umiestnená v najvyššej polohe (napríklad pri invertnom, ležatom alebo hviezdicovom motore).
Dolný úvrat
Ekvivalentne sa pre tieto stroje medzná poloha piesta najmenej vzdialená od osi kľukového hriadeľa nazýva dolný úvrat (iné názvy: dolný mŕtvy bod, dolná mŕtva poloha) a označuje skratkou DÚ (v angličtine bottom dead center - BDC).
Kinematické veličiny v úvratoch
Pri práci piestového stroja je v úvrate okamžitá rýchlosť piesta nulová a zrýchlenie nenulové. Špeciálne pre piestové stroje s kľukovým mechanizmom pri predpoklade rovnomerného rotačného pohybu hriadeľa je absolútna hodnota zrýchlenia v úvrate najvyššia v porovnaní so zrýchleniami v ostatných bodoch dráhy piesta. Pritom platí, že zrýchlenia sú v úvratoch opačné a absolútna hodnota zrýchlenia v hornom úvrate je vždy vyššia ako absolútna hodnota v dolnom úvrate. Tento rozdiel je tým väčší, čím je menší pomer dĺžky ojnice k polomeru kľukového mechanizmu.
NGC 740
NGC 740 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 11. októbra 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Silvia Stredňanská-Letková
Silvia Stredňanská (* 22. august 1938, Doubrava, dnes časť Orlovej) je slovenská herečka a rozhlasová režisérka, bývalá členka vtedajšieho Martinského divadla. Dlhší čas žila a pôsobila v Spojených štátoch, kde sa zoznámila aj so svojím terajším manželom, režisérom a autorom Ernestom Stredňanským (laureát najvyššieho televízneho ocenenia v Spojených štátoch - Ceny Emmy) Bývalá manželka herca a pedagóga Ivana Letka, s ktorým má dcéru Hanu Gajdošovú - Letkovú, slovenskú herečku a hereckú pedagogičku.
Brigueuil
Brigueuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale žien 2009
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale žien 2009 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy UEFS vo futsale AMF žien, ktoré organizuje Európska futsalová únia (UEFS). Konali sa v dňoch od 8.12. decembra 2009 v Paczkówe, v Poľsku, za účasti rekordných 7 tímov. Pôvodne sa malo predstaviť 8 tímov, účasti sa ale zrieklo Belgicko. Nováčikmi turnaja boli družstvá Bulharska, Galície a domáceho Poľska. Svoj tretí titul získalo 🇷🇺. Stalo sa tak po diskvalifikovaní jeho finálového súperaGalície, ktorého hráčky si pred samotným stretnutím odmietli prezliecť dres.
Turnaj mal zároveň slúžiť ako kvalifikácia európskych družstiev na plánované druhé Majstrovstvá sveta 2010, ktoré sa mali uskutočniť v Argentíne. Malo sa na ne kvalifikovať 5 najlepších družstiev, MS sa však neuskutočnili.
Brigueuil
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale žien 2009
Finále
Galícia bola diskvalifikovaná.
Brigueuil
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Card Verification Code
CVC kód (z ), resp. CVV kód (z ), resp. CID (z ) je označenie kontrolného verifikačného kódu uvedeného na platobnej karte. Jeho úlohou je zníženie podvodov pri tzv. „not present“ transakciách, t. j. platbách, pri ktorých nedochádza k fyzickému kontaktu karty s platobným terminálom (napr. platby na internete, cez mobilné telefóny a pod.). Kontrolný kód označujú kartové spoločnosti rôzne – spoločnosť VISA používa označenie „CVV“, Mastercard označenie „CVC“, American Express zase „CID“.
Kontrolný kód je vpísaný v dátovom nosiči (magnetický prúžok, čip) platobnej karty a vytlačený zväčša na zadnej strane karty pri podpisovom prúžku.
CVC2 (CVV2)
Tzv. „CVC2 kód“ (resp. „CVV2 kód“) je číselný kód vytvorený kryptovaním z čísla karty, exspirácie karty a servisného kódu karty. Tento kód je fyzicky vytlačený na platobnej karte a používa sa pri potvrdzovaní transakcií, pri ktorých sa nevyžaduje fyzická prítomnosť karty, t. j. pri tzv. „card non present“ transakciách (platby kartou cez internet).
Pri platbách bez fyzickej prítomnosti karty sa ukázala ochrana CVC/CVV kódom ako nedostatočná, preto kartové spoločnosti vyvíjajú čoraz dokonalejšie metódy verifikácie takýchto kartových platieb. Jednou z najrozšírenejších je ochrana tzv. 3D Secure protokolom.
Tarnazsadány
Tarnazsadány je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 2519 ha a žije tu 1271 obyvateľov (2007).
Tenk
Má rozlohu 1234 ha a žije tu 1221 obyvateľov (2007).
Oskár
Oskár (v cudzích jazykoch často Oskar) je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 8. augusta.
Vars (Haute-Saône)
Vars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 640
NGC 640 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
NGC 571
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Stredoamerická volejbalová asociácia
Stredoamerická volejbalová asociácia (skr. AFECAVOL) je stredoamerická športová konfederácia, ktorá združuje volejbalové zväzy stredoamerických štátov. Sídli v Guatemala City, v Guatemale a združuje 7 národných volejbalových zväzov. Na jej čele od roku 2007 stojí Guatemalčan Marta Centeno de Sajché. AFECAVOL je členom Volejbalovej konfederácie Severnej, Strednej Ameriky a Karibiku (NORCECA).
Lidice
Lidice sú obec v Stredočeskom kraji, známa tým, že počas druhej svetovej vojny bola vyhladená nemeckými vojskami. Po vojne bola obec obnovená, v súčasnosti tu žije 563 obyvateľov (údaj ČSÚ k 1.1.2018).
História
left|thumb|Pamätník lidických detí Najstaršia zmienka o obci pochádza z roku 1318. Lidice boli neveľká poľnohospodárska obec v údolí Lidického potoka, patriacou k buštěhradskému panstvu. Najvýznamnejšou pamiatkou a dominantou obce bol barokový farský kostol sv. Martina. Významnejší nárast obce bol spôsobený rozvojom baníctva a hutníctva na Kladensku v 2. polovici 19. storočia. V roku 1942 mala obec 104 domov s 503 obyvateľmi. V dôsledku represívnych akcií vyvolaných nacistami po atentáte na Heydricha bola obec vypálená a zrovnaná so zemou, akcia sa začala v noci z 9. na 10. júna 1942. Priamo v obci nacisti zastrelili 173 mužov, ženy a deti boli deportované do koncentračných táborov Chełmno a Ravensbrück, 17 detí bolo uznaných z rasového hľadiska vhodných na prevýchovu v nemeckých rodinách. Celkovo prišlo o život 340 obyvateľov Lidíc (192 mužov, 60 žien a 88 detí).
Megalosauroidea
Megalosauroidea (neformálne megalosauroidy) alebo Spinosauroidea bola pomerne početná nadčeľaď dravých dinosaurov zo skupiny tetanury (Tetanurae). Podľa niektorých novších názorov táto nadčeľaď patrí v rámci tetanurov do Carnosauria.
Megalosauroidea žili v období strednej jury až spodnej alebo snáď aj vrchnej kriedy.
Samotný rod Megalosaurus, od ktorého je odvodený názov skupiny, sa v roku 1824 stal vôbec prvým vedecky opísaným nelietavým dinosaurom.
Systematika
nadčeľaď Megalosauroidea:
Spinosauridae
Spodnokriedovú čeľaď Spinosauridae zastupovali štíhle teropody s veľkými pazúrmi na predných končatinách, ktoré mali hlavy podobné hlavám krokodílov – dlhé, úzke a nízke, čo dobre vidieť na lebke rodu Baryonyx. Nielen ich hlavy pripomínali krokodíly, ale aj ich zuby a zrejme aj spôsob života, keďže pravdepodobne išlo o rybožravce žijúce snáď podobne ako dnešný medveď grizzly.
Megalosauridae
Megalosauridae boli stredne veľké až veľmi veľké dravce zo strednej jury až spodnej kriedy, ktoré priniesli základ typického výzoru veľkého dravého dinosaura – veľká hlava, pevne stavaný trup a krátke, no silné predné končatiny. Najväčšie úspechy dosahovali v koncom strednej jury, kedy bol v rámci tejto skupiny rozšírený aj rod Megalosaurus, prvý vedecky opísaný dinosaurus. Na druhej strane, aj počas vrchnej jury existovali dôležité formy tejto skupiny – menovite Torvosaurus.
Mestská radnica (Žilina)
Mestská radnica (s oficiálnym názvom Radnica mesta Žilina) je radnica na Radničnej ulici v meste Žilina.
História radnice
Žilinská radnica sa po prvý raz spomína v roku 1508 v Žilinskej knihe pod názvom radhuus či radhaws (z nemeckého Rathaus). Pravdepodobne existovala i staršia radnica uprostred námestia, no archeologický výskum v roku 1966 - 1995 - ktorý však nebol na celej ploche námestia - stopy po nej našiel. Predpokladá sa, že pravdepodobne po zničení tohto objektu si Žilinčania ako náhradu kúpili dom, na mieste ktorého stojí i dnešná radnica. Dlhé roky prebiehali o tento dom vlastnícke spory (1471 - 1509) medzi mesto, strečnianskym panstvom a dedičnými richtármi. Až v roku 1509 majiteľ Strečna Juraj Kereky vrátil murovaný dom mestu a odvtedy slúži pre potreby mesta nepretržite až do dnes. Žilinských mešťanov stálo vyplatenie dedičného richtárstva a budovy radnice takmer 3 000 zlatých. Žilinčania si tak ako jediní na Slovensku dokázali kúpiť dedičné richtárstvo a radnicu z vlastných zdrojov.
Sídlo orgánov mesta
Radnica slúžila od počiatku ako stredisko správnych orgánov mesta - mestskej rady, zastupiteľstva, mestského súdu, notára, administratívy a hospodárstva. V dome sídlili volení richtári z radov žilinských mešťanov, ktorý existovali popri dedičných richtároch. Richtári boli volení na obdobie jedného roka. Voľby sa konali vždy 24. apríla na sviatok sv. Juraja, od roku 1771 sa termín volieb presunul na 1. novembra. Prvým známym žilinským voleným richtárom je Jokl Smyt, ktorý stál na čele mesta v rokoch 1419 - 1420. Prvým známym dedičným richtárom bol Ján Pezold z roku 1325. Celkovo poznáme mená 11 dedičných richtárov a mená 188 volených predstaviteľov mesta, z nich viacerí boli na miesto richtára zvolení opakovane. Medzi najvyššími predstaviteľmi mesta boli zemania - Straňavský, Košeľovci, Skalovci a ďalší, v roku 1900 dokonca barón - Karol Kloch, ktorý zomrel vo výkone funkcie. V 20. storočí, keď mesto postavilo budovu tzv. Finančného paláca - dnes Dexia banka (1931), sa mestský úrad aj najvyšší predstaviteľ mesta premiestnili do týchto nových priestorov. Aj preto radnica dostala pomenovanie stará radnica. Mestský úrad neskôr ešte niekoľkokrát zmenil svoje sídlo (budova Drevoúnie na rohu ulíc 1. mája a Moyzesovej, dom č. 5 na Mariánskom námestí, Dom odborov na Štúrovom námestí a od roku 1995 budova bývalého OV KSS na dnešnom Námestí obetí komunizmu 1, kde je dodnes). Primátori mesta sídlia opäť v starej radnici od konca roka 1992, teda presne po šesťdesiatich rokoch.
left|thumb|Žilinská mestská kniha thumb|Privilégium pre žilinských Slovákov
Mestský archív
Písomnosti mesta, ktoré sa zhromažďovali v priestoroch radnice, po prvý raz spracoval Ľudovít Stárek (1843) a neskôr i známy slovenský historik Richard Marsina. Archív bol pôvodne tajný - listiny ukladali do truhlice, po Stárkovom spracovaní boli uložené v druhom sklade. Pôvodne bola v archíve i strieborná mestská pečať (stratila sa v 19. storočí), päť katovských mečov a misa, v ktorej si kat umýval ruky po výkone trestu. V archíve boli i mestské zástavy. Mestský archív ako organizácia zanikla v roku 1960, posledným mestským archívom bol v rokoch 1958-1960 ''PhDr. Marián Klapita''. Písomnosti prešli do okresného archívu a dnes sú v budove Štátneho archívu v Žiline na Framborskej ulici. Je medzi nimi i známe Privilégium pre žilinských Slovákov - Privilegium pro Slavis z roku 1381, čo je prvý dokument o našej národnej identite, či Žilinská kniha z rokov 1378-1524 v nemeckom, latinskom a slovenskom jazyku. V tejto knihe sa nachádza aj prvý knižný zápis v slovenčine na Slovensku vôbec (1451). Žilinská mestská kniha je najstaršia a najvýznamnejšia jazyková a právna pamiatka Slovenska. Je pozoruhodné, že mesto si dokázalo napriek požiarom, zemetraseniam a vojnovým časom zachovať svoj archív a mestské zápisnice. V archíve sú uložené písomnosti z rokov 1378-1995.
Zoznam najvyšších predstaviteľov Žiliny
Od roku 1520 až do roku 1848 mala Žilina len volených richtárov. Vo funkcii pôsobili od apríla uvedeného roku až do voľby nového richtára v apríli nasledujúceho roku. Od roku 1771 pôsobili richtári vo funkcii od 1. novembra predchádzajúceho roku do 1. novembra uvedeného roku.
Interiér radnice
Až do asanovania domu a jeho výstavby do súčasnej podoby (1893 - 1894 za richtára Ignáca Balogha a Jozefa Hrabovca) boli v radnici tieto priestory: dve dodnes zachované gotické klenuté pivnice, na prízemí miestnosť pre nočnú stráž, sklad, kuchyňa, veľká miestnosť pre krčmu s uvedeným rokom 1528. Na poschodí bola na strane od námestia veľká sála pre úrady mesta, ďalej tu bola miestnosť pre strážnikov, väznica a miestnosti archívu. Vzadu za stavbou sa nachádzal aj prízemný dom pre strážnikov. Hlavná miestnosť na poschodí, kde zasadala mestská rada, magistrát a súd, bola bohato zdobená rôznými obrázkami a nápismi. Strop bol z drevených dosiek podelených na štvorhranné polia s obrazom, na ktorom bol znak mesta uprostred - dvojitý zlatý kríž v zelenom poli, okolo ktorého bol nápis V preklade to znamená: ''„Uvidel a zaplakal - opraviť dal 1685. Richtár, celé mesto a senát.“''
Okolo tohto nápisu bol verš v štvorhrane s číslami v každom uhle (1797): V preklade: „Čoskoro dozrel však čas siedmej žatvy hrôz Keď vzbĺkli v plameňoch veže, radnica, kostoly a dom Radnice, slziac, siedme už ruiny zrel Tak sa stalo, že nemohol svoje práva vykonávať.“