cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erik Aresta
Biografia
Najväčší zlom v jeho kariére prišiel v marci 1995, kedy spoločne s Barbarou založil hudobné duo pod názvom Mc Erik & Barbara. Po vydaní úspešných albumov ako U Can't Stop či Second sa v roku 1997 duo na jeden rok odmlčalo, pretože každý začal pracovať na svojej vlastnej sólo kariére. Zároveň v roku 1997 Erik vydal svoj sólový album Just the music. Po ročnej prestávke plánoval pokračovanie hudobného dua, ale po nezhodách sa hudobné duo v decembri 1998 rozpadlo. Erik aj naďalej pracoval na sólo kariére a v roku 2000 vydal druhý sólo album pod názvom Dotkni sa ma. V januári 2010 nahral album MCEB 2010 s remixami hitov ako „Do It“, „I feel good“, „Keď príde láska“, „Sen“, „Save the jungle“ či „It's your day“.
Naďalej pracuje ako sólista a DJ v hlavnom meste Česka – Prahe.
Sylvain Maréchal
Pierre Sylvain Maréchal (* 15. august 1750, Paríž, Francúzsko – † 18. január 1803, Montrouge) bol francúzsky filozof, zástanca materializmu a ateizmu. Bol účastníkom Babeufovho Sprisahania rovných.
Život
Narodil sa v Paríži v rodine obchodníka s vínom a vyštudoval právo. Vo veku dvadsiatich rokov publikoval zbierku idyl Bergeries, ktorej úspech mu v roku 1770 dopomohol k miestu asistenta knihovníka v Mazarinovej knižnici. V tomto období sa zaujímal o deizmus aj ateizmus a venoval sa štúdiu vied a filozofov 18. storočia; značný vplyv na neho mali Rousseau, Voltaire, Holbach, Diderot, Helvétius. Vytvoril si aj vlastnú predstavu o agrárnom socializme s kolektívnym vlastníctvom nehnuteľností a začal kritizovať náboženstvo a absolutizmus. V roku 1774 bol prepustený z Mazarinovej ​​knižnice a prenasledovaný pre parodistické parafrázy žalmov, ktoré poukazovali na porušovanie ľudskej dôstojnosti a sociálnu nespravodlivosť.
Tesne pred revolúciou strávil štyri mesiace vo väzení, pretože uverejnil Almanach des Honnêtes Gens (1788), ktorý bol odsúdený na verejné spálenie katom. Tento spis bol vlastne pokusom o vytvorenie nového kalendára, v ktorom by svätca nahradili mučeníci slobody, vedci a iní myslitelia. Svoje ďalšie práce už Maréchal publikoval spravidla anonymne, aby sa uchránil pred prenasledovaním.
Za Veľkej francúzskej revolúcie bol stúpencom najradikálnejšieho krídla jakobínov a podporoval ich radom článkov, a to najmä v týždenníku Revolutions de Paris [Revolúcia parížska], ktorý redigoval. V období direktória sa stal jedným z predákov Babeufove sprisahania rovných, ale jeho účasť na sprisahaní zostala utajená, takže nebol popravený ani väznený. V posledných rokoch svojho života sa stiahol z aktívnej politiky a venoval sa literárnej práci a ateistickej propagande.
Zomrel 18. januára 1803 v Montrouge.
Čili paprička
náhľad|Čili papričky rôznej zrelosti náhľad|Čili s dozrievajúcou papričkou náhľad|Graf porovnania pálivosti (SHU) vybraných čili paprík Čili paprička (tiež chilli paprička, feferónka; niekedy sa používa aj názov kajenské korenie) je plod predovšetkým exotických druhov krovitých paprík, rastúcich v trópoch a subtrópoch Indie, Číny, Japonska, Vietnamu, Afriky, Južnej a Strednej Ameriky, zvlášť Mexika. Hojne sa používajú aj na Balkáne.
Okrem ďalších látok obsahuje vitamín C a karotén B. Podporujú chuť do jedla, ale vo väčšom množstve dráždia pohlavné a močové ústrojenstvo. V primeraných dávkach pôsobia na žalúdok lepšie ako korenie. Priaznivo vplývajú na trávenie. Dokázalo sa, že kultúry, zvyknuté na ostré jedlá s týmto korením, ľahšie znášajú zamorenie pokrmov a prostredie okolo seba rozličnými baktériami, najmä tými vyvolávajúcimi hnačku. Čili vyvoláva zmeny v črevnej sliznici, ktorá potom znesie viac. Čili sa považuje aj za afrodiziakum.
Čili má pálivú a sladkú chuť.
Pôvod
Čili papričky pestovali Indiáni už v predkolumbovskom období, a to už od 6. tisícročia pred naším letopočtom. Bola to jedna z prvých samoopelivých plodín, ktoré sa začali pestovať v Amerike. Po objavení Ameriky ju európski (najmä portugalskí) kupci rýchlo rozšírili do celého sveta, lebo predstavovali cenné korenie ako náhradu za čierne korenie. Veľkú obľubu si získali predovšetkým v Indii, kde dnes predstavujú neoddeliteľnú súčasť indickej kuchyne. Z Indie sa cez Osmanskú ríšu dostali do Maďarska, kde z nich Maďari vytvorili svoje národné korenie – mletú papriku.
Druhy
Čili papričky sa rozdeľujú na množstvo kultivarov, ktoré spadajú pod nasledujúce druhy:
Superčili
Jedny z najpálivejších papričiek majú svoj pôvod na indickom subkontinente. Tamojšie čili sa honosí príznačným názvom Bhut Jolokia, teda "démon čili" a používa sa ako donucovací prostriedok miestnej polície a vojenských zložiek, kde sa používa ako náplň do dymových granátov.
Kajenské korenie
Týmto názvom sa často označuje prášok zo sušených čili papričiek. Je žltej až červenej farby a má veľmi pálivú chuť. Pochádza z oblasti Strednej Ameriky. Karibskí domorodci s ním oboznámili už Kolumbových námorníkov.
Rozmnožovanie
Čili papričky sa rozmnožujú semenami. Tie sú okrúhle, sploštené, spravidla vráskavé, žltej farby. Po čase semená postupne hnednú, čo môže poukazovať na nižšiu klíčivosť semienok. Semená majú vysokú klíčivosť okolo 95% a môžu si ju zachovať aj niekoľko rokov.
Pestovanie
Papričky možno s úspechom pestovať aj v našich podmienkach, vyžaduje sa však špeciálny postup, ktorý možno rozdeliť na tri dôležité kroky.
Hurbanovo
Hurbanovo (v minulosti Stará Ďala,, ) je mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji.
Polohopis
Mesto Hurbanovo sa nachádza v centrálnej časti okresu Komárno, ktorý je najjužnejším okresom Nitrianskeho kraja. Mesto Hurbanovo susedí na západe s obcami Martovce a Imeľ, na severe s obcou Bajč, na východe s Dulovcami, na juhovýchode má spoločnú hranicu so Svätým Petrom a na juhozápade má krátku spoločnú hranicu s okresným mestom Komárno. Rozloha katastra mesta je, čím sa zaraďuje medzi najväčšie nielen v okrese. S 8 133 obyvateľmi patrí do kategórie menších miest. V okrese Komárno je tretím najväčším sídlom, pričom asi každý deviaty obyvateľ okresu Komárno je Hurbanovčan. Hustotou obyvateľstva 135,7 obyv/km² sa zaraďuje medzi redšie osídlené mestá na Slovensku.
Územie mesta Hurbanovo je tvorené dvoma katastrálnymi územiami: Bohatá na severe a Hurbanovo na juhu, ktoré sú tvorené siedmimi mestskými časťami. Najhustejšia zástavba a osídlenie je v strede katastrálneho územia v mestských častiach Hurbanovo, Bohatá a Zelený Háj s Výkom. Okrajové časti katastra sú neosídlené z dôvodu využívania ornej pôdy, alebo nevhodných podmienok na výstavbu – okolie riek a pod. Výnimkou sú mestské časti, ktoré majú uličný charakter ako Holanovo, Konkoľ a Nová Trstená.
Stredom územia mesta sa tiahne cesta I/64 spájajúca Komárno s Novými Zámkami resp. Žilinou. Túto cestu kopíruje železničná trať, ktorá rovnako spája Komárno s Novými Zámkami. Leží severne od Komárna,  južne od Nových Zámkov, Štúrovo je vzdialené  východne a Kolárovo  západným smerom.
Časti mesta
Hurbanovo sa skladá zo siedmich mestských častí: Bohatá, Holanovo, Hurbanovo, Pavlov Dvor, Nová Trstená, Vék, Zelený Háj. Najviac obyvateľov žije v mestských častiach Hurbanovo a Bohatá.
Ulice
Agátová ulica, Komárňanská ulica, Športová ulica, Rybárska ulica, ulica 28. októbra, ulica 1. mája, Sládkovičova ulica, Nálepkova ulica, Kvetná ulica, Lipová ulica, Podzáhradná ulica, ulica Slobody, ulica A. Fesztyho, Pribetská ulica, ulica Komenského, Novozámocká ulica, Výskumnicka ulica, Svätopeterská ulica, György Klapku ulica, Kirivá ulica, Komenského, Nejedlého, Malá, Hroznová ulica, Ordódyho, Konkolyho.
Vodné toky
Katastrom mesta Hurbanovo pretekajú dve rieky. Na západe je to rieka Stará Žitava a na juhozápade je to rieka Stará Nitra. Stará Žitava sa vlieva do Starej Nitry v katastrálnom území susednej obce Martovce. Stredom katastru i intravilánu mesta tečie umelý vodný tok Hurbanovský kanál (Ibolyás), ktorý sa vlieva do Patinského kanálu a ten potom do Dunaja.
Dejiny
Do roku 1948 sa mesto nazývalo Stará Ďala (maď. Ó Gyalla, Ógyalla), podľa zemianskej rodiny Ďalajovcov (Gyallay). Pozri aj Dulovce.
Prírodné zaujíavosti
V Hurbanove evidujú 8 bocianich hniezd.
Kostolná pri Dunaji
Kostolná pri Dunaji (historicky, , ) je obec na juhozápadnom Slovensku v okrese Senec v Bratislavskom kraji.
Poloha
Obec leží na Podunajskej rovine na vyvýšenine medzi riekami Malý Dunaj a Čierna Voda v nadmorskej výške 128 metrov. Susedí s obcou Kráľová pri Senci, ktorá je vzdialená od Kostolnej pri Dunaji necelý kilometer, podobne ako ďalšia susedná obec Hrubý Šúr. Vzdialenosť od Hrubej Borše a Turne je približne. Od centra okresného mesta Senec ju delí asi, no na začiatok mesta, na tzv. Dolný majer (nýr) sú to necelé. Po spevnenej ceste sa po cez majer Maholánka dostaneme do obce Hurbanova Ves, prípadne cez ďalší majer Oraľa do vzdialenejšej obce Jelka. Bratislava je vzdialená. Jej súčasťou je lokalita Malý Šúr.
Podnebie
Obec patrí do teplého a suchého pásma. Priemerná ročná teplota 9,7 st., priemerný ročný úhrn zrážok. Prevládajú západné vetry, prípadne (najmä v zime) juhovýchodné, zriedkavé sú severovýchodné vetry. Lokálne búrky aj frontálne zrážky obec často obchádzajú, prípadne sa dosahujú nižšie úhrny v porovnaní s Bratislavou, zrážky sú nerovnomerne rozložené počas roka. Snehová pokrývka sa objavuje menej ako 40 dní v roku (v zime 2006 – 2007 len 3 dni).
Dejiny
Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1332, hoci sa v obci nachádza kostol sv. Panny Márie z 13. storočia. Miestny cirkevný zbor sa pripadol k reformácii v r. 1643, ale už v r. 1674 bol rekatolizovaný. Dedina spadala pod pálfyovské panstvo a vyvíjala sa ako poddanská obec. Dlho ju tvorili dve osady – severnejší Hasvár (Egyházfa) a južnejší Malý Šúr (Pénteksúr). V Hasvári (názov je od vodený od nemeckého názvu Gaswar) sa nachádzal aj kostol, kým v Malom Šúri sa nachádzal len trojičný stĺp. V roku 1910 mal Hasvár 316, Malý Šúr 161 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti. V r. 1919 – 20 sa stali súčasťou Československa, po Viedenskej arbitráži v r. 1938 pripadli hortyovskému Maďarsku. Keďže dediny ležali v tesnej blízkosti, boli v r.1943 zlúčené pod spoločným názvom Egyházfa. Po r.1945 sa používal názov Hasvár, ale tento názov pomenúval len časť obce a navyše je nemeckého pôvodu, preto sa od r. 1948 používa nový názov Kostolná pri Dunaji. Napriek spojeniu sa Malý Šúr stavebne dodnes nespojil s Kostolnou (Hasvárom) a oddeľuje ho úzky pás poľa.
Súčasnosť
V roku 2001 mala Kostolná pri Dunaji 458 obyvateľov, z toho 315 maďarskej a 137 slovenskej národnosti. Počet obyvateľov pozvoľna stúpa, koncom roka 2004 mala už 470 obyvateľov. Nachádza sa tu obecný úrad, hasičská stanica, materská škola, kultúrny dom, poľnohospodárske družstvo, obchod, kostol a krčma. Napriek socialistickému obdobiu si zachovala tradičný charakter, nestojí tu ani jeden bytový dom (panelák). Stále badať, že sa dnešná obec skladala pôvodne z dvoch dedín. Sú tu oddelené cintoríny, autobusové zastávky, donedávna obchody a dokonca aj jazerá. V poslednom období sa rozvíja individuálna výstavba nových rodinných domov a staršie domy sa vynovujú. V roku 2008 bol otvorený nový kultúrny dom. V roku 2011 mala obec 508 obyvateľov, z čoho bolo 265 maďarskej a 235 slovenskej národnosti.
Zaujímavosti
'''Románsky kostol sv. Panny Márie z 13.storočia''' – románsky kostol s vežou, neorománsky pristavaný. V blízkosti sa nachádza historická fara.
Trojičný stĺp – nachádza na malom námestíčku v časti Malý Šúr.
Zachovaná ľudová architektúra – po celej obci sú viaceré pôvodné, prípadne len málo prestavané ľudové domy zo začiatku 20. storočia. V časti Malý Šúr sa nachádza zdevastovaný ľudový dom z r.1884.
Jazero – malé jazero so zaujímavým mólom a trstinovým prístreškom.
Maholanský les – lesný porast južne od obce.
Rezervácia sibírskych tigrov – približne od Kostolnej pri Dunaji sa nachádza rezervácia tigra sibírskeho.
Zlaté Moravce
Zlaté Moravce sú mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji.
Polohopis
Nachádza sa na severnom okraji Podunajskej pahorkatiny, na rozhraní Pohronského Inovca a Tribča, v údolí Žitavy. Mestom prechádza cesta II/511, ktorá križuje južne od mesta vedúcu cestu I/65 a rýchlostnú cestu R1. Križujú sa tu železničné trate Leopoldov – Kozárovce a Nové Zámky – Zlaté Moravce. Nachádza sa východne od Nitry,  severne od Vrábľov,  severozápadne od Levíc,  západne od Novej Bane a  južne od Partizánskeho.
Časti mesta
Mestské časti:
Vodné toky
Mestom preteká rieka Žitava a v jeho dolnej časti Hostiansky potok. Od sútoku s Levešom v Topoľčiankach nosí tento zlatonosný potok aj názov Zlatnianka alebo tiež Zlatňanka.
Obyvateľstvo
Podiel slovenskej národnosti tvorí 95 %. Obyvateľstvo maďarskej národnosti predstavuje 0,57 %, českej národnosti 0,5 % a rómskeho etnika 0,5 % a u 3,2% nebola národnosť zistená. Až po začiatok holokaustu tu aktívne pôsobila komunita Židov, ktorý v r. 1942 predstavovali vyše 12 % z celkového vtedajšieho obyvateľstva mesta.
Zamestnanosť prevažne v strojárstve, priemysle a službách a poľnohospodárstve. Nezamestnanosť v okrese je približne 6 %.
Dejiny
Najstaršie stopy osídlenia lokality Zlatých Moraviec siahajú do obdobia mladšej doby kamennej, ktoré dokladajú prítomnosť ľudí na okraji dnešného parku. Nájdené boli ručne zdobené úlomky hlinených nádob, ako aj niekoľko obytných jám s úlomkami nádob a kostí. V zápiskoch rímskych kronikárov sa nachádzajú správy o osídlení tejto oblasti Kvádmi, Osmi a Kotínmi. V 2. storočí sa v okolí rieky Hron pohybovali rímske légie, ktoré tu mali prechodné tábory. Po Kvádoch, Hunoch, Longobardoch a Avaroch oblasť osídlili Slovania. Oblasť sa v 9. storočí stala širším centrom Nitrianskeho kniežatstva a následne Veľkomoravskej ríše s centrom v neďalekej Nitre. Potvrdzujú to nálezy zlatého pektorálneho kríža v Zlatých Moravciach a fragmenty pyxidy zo slonovej kosti, objavené v blízkych Čiernych Kľačanoch. Pyxida bola pravdepodobne súčasťou daru byzantského cisára Michala III. veľkomoravskému panovníkovi.
V 10. storočí začali do oblasti prenikať Starí Maďari, Pečenehovia a Kumáni, ktorých hroby sa nachádzajú v celom Požitaví. Región sa postupne stal súčasťou vznikajúceho Uhorska a vznikli tu viaceré hradiská. Významnú úlohu hral Tekovský hrad a kláštor v Hronskom Beňadiku, písomne doložené v listine uhorského kráľa Gejzu už v roku 1075. Z rovnakej listiny je doložená aj osada „Maurod”, stotožnená so súčasnými Zlatými Moravcami. V Zoborskej listine z roku 1113 sa spomína ako „Morowa“. Tekov bol sídlom župy, siahajúcej aj na Požitavie, no okolie patrilo pod správu hradu Gýmeš. Zlaté Moravce vlastnili Forgáčovci, Paluškovci a Migazziovci, no istý čas aj Matúš Čák Trenčiansky.
V 13. storočí stál v Moravciach kostol, o storočie neskôr aj fara. V roku 1431 kraj spustošili husitskí Sirotci, ktorí dobyli hrady, vydrancovali mestá a dediny a vypálili župné sídlo Tekov. V roku 1435 husitské vojská vypálili Hronský Beňadik a v roku 1440 obsadili Tekovskú župu a sídelné mesto Tekov. Po odchode Husitov sa objavilo nové nebezpečenstvo, Turci. 5. októbra 1530 boli napadnuté a vyplienené aj Zlaté Moravce a časť obyvateľov odvlečených do otroctva. Od roku 1543 patrila južná časť Tekova pod sandžak v Ostrihome, preto boli nájazdy do okolia častejšie a ničivejšie. Najhoršie boli v roku 1556, kedy Turci vypálili 24 obcí a odvliekli 3000 obyvateľov do zajatia, a v roku 1573, kedy vypálili mesto a okolité obce. Mnohé z obcí boli dočasne vyľudnené a život do nich sa vracal len pomaly. Už v roku 1577 tu vypukol mor, ktorý si vyžiadal množstvo obetí a opakoval sa aj v rokoch 1645, 1665, 1680, 1700, 1709, 1710, 1714 atď.
Okolo roku 1600 už celú oblasť ovládali Turci, ktorí z obsadených hradov vymáhali od obyvateľstva dane a poplatky. V roku 1610 sa v Zlatých Moravciach konal prvý župný snem. Na sneme v Topoľčiankach, ktorý prebehol 7. septembra 1634, boli vyhlásení tureckí zemepáni pre obce a majiteľom Zlatých Moraviec sa stal Omer aga z Ostrihomu. Obrat nastal v roku 1663, kedy boli Turci pri rieke Hron porazení a zahnaní ďaleko na juh. Oslobodená bola Nitra i Levický hrad s celým mestom. Po opätovnej porážke 19. júla 1664 pri Tlačoch sa skončili pustošivé nájazdy Osmanov.
Už v roku 1678 sa však začali boje kuruckých povstalcov proti cisárovi a Tekovská župa sa k nim pripojila. Levický hrad dobyl Imrich Tököli, ktorý tak ovládal časť územia, no Zlaté Moravce zostali verné cisárovi. V roku 1703 sa v okolí pohyboval František II. Rákoci, sídliaci v Topoľčiankach. Po potlačení povstaní boli majetky kuruckých prívržencov zhabané cisárom. Časť Gýmešského panstva odkúpil Juraj Paluška a Zlaté Moravce sa tým (zrejme) v roku 1714 stali samostatným panstvom. V roku 1735 bola zakúpená od rodiny Paluškovcov budova pre sídlo župy.
Prvé sčítanie obyvateľov v roku 1784 zistilo, že okres Topoľčianky, do ktorého patrili aj Moravce, ich mal 19 279. Pri následnej reorganizácii bola oblasť pričlenená k Nitre. Novým župným sídlom sa namiesto Zlatých Moraviec stali od roku 1787 Levice. V roku 1785 bol v meste postavený katolícky kostol, do dnešnej podoby upravený v roku 1823. Po smrti cisára Jozefa II. bolo 6. júna 1790 sídlo župy znovu presunuté do Zlatých Moraviec. V roku 1790 vlastnil mesto gróf Krištof Migazzi. V roku 1831 prepukla v okolí cholera, ktorá si vyžiadala veľa obetí.
Ľudová škola s 8. učebňami a učiteľským bytom bola v meste zriadená v roku 1898 (malotriedky fungovali už od 16. stor.), učňovská fungovala od roku 1879 a meštianska od roku 1887. Z mesta sa (najmä) po zriadení okresu a napojení na železnicu stalo dôležité regionálne centrum a tak tu boli prevádzkované bankové inštitúcie; Zlatomoravecká sporiteľňa od roku 1872 a Tekovská ľudová banka od roku 1891.
V meste prekvitali remeslá, preto tu sídlili mnohé cechy a v širšom okolí boli zriaďované menšie priemyselné podniky ako papierne, sklárne, píly, mlyny, tehelňa, cukrovar, pivovar, pálenica, bitúnok či ľadovňu.
Počet obyvateľov bol v roku 1800 1397, v roku 1900 2786 a v roku 1940 už 4358.
V roku 1906 sa na Topoľčiansku cestu presídlila továreň na stavebný materiál Petö z Machuliniec. V roku 1911 bola touto firmou postavená na rohu Bernolákovej a Štefánikovej ulice budova pre dievčenskú meštiansku školu, nižšie gymnázium vzniklo v roku 1913.
Múzeá
Mestské múzeum sídli v Migazziovskom kaštieli. Bolo založené 12. mája 1896 miestnou šľachtou pri príležitosti osláv Milénia v Uhorsku. Jeho hlavnou úlohou bolo zbierať a zachovávať informácie o histórii Tekovskej župy. Neskôr boli v roku 1924 prenesené zbierky spolu s knižnicou do Nitry a tie sa preniesli v roku 1951 do Bojníc. Vlastivedné múzeum vzniklo v roku 1947 a svoju prvú expozíciu otvorilo v roku 1955. V súčasnosti funguje ako pobočka Ponitrianskeho múzea a je orientované na horné Požitavie. Prírodovedná expozícia pozostáva z paleontologických nálezov a mineralogickej zbierky, ktorá je zostavená zo zberov v hornom Požitaví a darov z iných oblastí. Patria tam napríklad drobné zrnká vyryžovaného zlata alebo údajný meteorit, ktorého pravosť však expertíza nepotvrdila. Spoločenskovednú expozíciu tvoria archeologické, historické, numizmatické, etnografické a umelecké predmety, ktoré pochádzajú z Požitavia aj z iných regiónov a krajín. Medzi najvzácnejší exponát patrí aj unikátna hracia skrinka, ktorá bola pôvodne umiestnená v zájazdovom hostinci a dodnes je funkčná. Po roku 2001 sem bol prenesený aj mobiliár pamätnej izby Janka Kráľa.
Parky
náhľad|Obľúbená oddychová zóna – námestie s fontánou
Hospodárstvo a ekonomika mesta
Za čias Rakúsko-Uhorska sa ekonomická aktivita sústredila medzi statkárov, drobných remeselníkov a šľachtu. Boli tu zriadené viaceré hospodársky užitočné budovy, ako napríklad parný mlyn, cukrovar a pod. V roku 1859 bol pre potreby miestnych statkárov zriadený Tekovský hospodársky spolok. Koncom 19. storočia sa začalo rozvíjať bankovníctvo. Napriek tomu malo mesto ešte pred druhou svetovou vojnou stále prevažne agrárny charakter. V meste sa ekonomicky činili Židia, ktorí prevádzkovali menšie rodinné živnosti a obchody. Väčšími priemyselnými podnikmi boli najmä tehelne Arthura Petöa a tiež drevené píly. Pôsobili tu, ako aj v okolitých dedinách viaceré sklárske hute, výrobne majoliky a pod. – z nich získala ocenenie napríklad firma Bradsch (diplom je vystavený priamo v múzeu). Po roku 1942 sa začal arizačný proces a väčšina obchodov a firiem bola buď zabavená alebo zlikvidovaná.
Calex a socialistický priemysel
Širší rozvoj priemyslu nastal až po druhej svetovej vojne. Základný kameň nového podniku Calex n.p. bol položený v roku 1949 v severnej časti mesta. Pôvodne sa mal orientovať na výrobu obuvníckych strojov, ale od 50. rokov sa tu začala výroba chladničiek. Továreň sa postupne stala hlavným výrobcom chladiarenských zariadení pre celé Česko-Slovensko a bola hlavným zamestnávateľom v regióne. Do roku 1989 zamestnávala vyše 5 400 obyvateľov. Okrem toho tu v období socializmu pôsobili podniky na výrobu obuvi (Závody 29. Augusta Partizánske) či KOVOPLAST, ktorý užíval priestory historického Župného domu priamo v centre mesta. Tiež sa rozšírila tehelňa. Po prestupe na trhovú ekonomiku sa Calex musel prispôsobiť konkurenčnému prostrediu, novým pravidlám používania nebezpečných freónov a z tohoto dôvodu od roku 1991 založil spoločný podnik s firmou SAMSUNG, kde sa orientovali na výrobu ekologických kompresorov a súbežne s tým pokračoval aj Calex a. s. Firmu však neskôr zasiahli v časoch divokej privatizácie problémy a skrachovala. Oživenie areálu nastalo až po roku 2000, kedy areály začal využívať dánsky investor, ktorý vyrába chladiacu techniku a kompresory. Značka Calex sa však stala známou a dodnes mesto niektorý prezývajú ako "CALEX city". V roku 1982 sa vo vzdialenosti asi 20 km od mesta začala stavať jadrová elektráreň Mochovce.
Súčasný stav priemyslu
Hlavnými spoločnosťami sú firmy vyrábajúce káble, tehly, iné drobné komponenty a spomínaná dánska spoločnosť. Zo stavebných spoločností má silné zastúpenie spoločnosť ViOn, ktorá má rozsiahlu stavebnú činnosť po celom Slovensku
Obchod
V meste sa nachádza viacero supermarketov a OD Tekov.
Infraštruktúra a doprava
Dopravná poloha Zlatých Moraviec je voči hlavným ťahom excentrická. Práve preto mesto Zlaté Moravce zohráva dôležitú a náročnú úlohu uzla vo vnútroregionálnej doprave horného Požitavia, ale aj prepojenie regiónu s celým Slovenskom.
Železničná doprava
V minulosti bola konská doprava realizovaná cez poľné cesty dvoma hlavnými smermi – na juh popri Žitave a smerom na Nitru povedľa Tribeča. Snaha o ďalší rozvoj sa podpísala pod výstavbu Požitavskej železnice, ktorá je vedená až do Šurian a mesto tým získalo spojenie s Novými Zámkami. Do prevádzky bola daná v roku 1894. Má a  a v roku 1895 bola predĺžená až do Topoľčianok. Využívala sa najmä na prepravu dreva.
V roku 1912 sa vybudovala trať Zlaté Moravce – Kozárovce, ktorá mala zastávku pri tehelniach Zlaté Moravce závody n.z. Slúžila na prepravu cestujúcich z tehelne,Calexu,Baťovky dole na veľkú stanicu v ZM, prípade aj Do Kozaroviec.Posledná trať vedie do Dražoviec po severných svahoch Tríbeča. Dokončená bola v roku 1938. Jej umiestnenie bolo najmä zo strategických dôvodov a jej význam vzrástol po Viedenskej arbitráži, kedy boli odtrhnuté južné územia a tak de facto viedla priamo popri hranici s Maďarskom a bola jediným železničným spojením so stredným Slovenskom.Od roku 1941 sa žačína priama vozba diaľkových vlakov v kategórii rýchlik, najskôr (motorový rýchlik) MR 153/154 z Banskej Bystrice do Bratislavy cez Kozárovce,Zlaté Moravce,Zbehy a Leopoldov.Pre opačný smer taktiež protiidúci MR 154 križujúcich sa v Zlatých Moravciach.V roku 1950 ako R 325/326 z Plešivca cez Zvolen a Zlaté Moravce do Bratislavy a späť.Rok 1958 začína jazdiť rýchlik pod novým číslovaním R 375/376 z Košíc cez Rožňavu-Fiľakovo-Zvolen-Zlaté Moravce-Leopoldov do Bratislavy a späť. V GVD 1967/68 pod číslami R 367/368. V ďaľších rokoch mení číslovanie vlakov na známe R 580/581 Tekov,ktorý končí svoju jazdu v dennej vozbe. Najprv je jeho trasa skrátená len po Zvolen osobná stanica( 1992/93. Od GVD 1993/94 mení rýchlik Tekov číslovanie a spadá do kategórie spešný vlak Sp 1851 Tekov jazdiaci v piatky z Bratislavy nového mesta cez Leopoldov ,Lužianky, Zlaté Moravce do Zvolena os.st. a v nedeľu ako Sp 1850 Tekov zo Zvolena do Bratislavy nového mesta. O rok nato sa mení jeho číslovanie na Sp 1731/1730 Tekov avšak trasa vlaku v nedeľu končí v ŽST. Bratislava Petržalka.Tieto spešné vlaky boli predovšetkým vlaky študentské a robotnícke, ktoré boli vhodnou prepravou cestujúcich do Bratislavy.Od GVD 1996/97 jazdí rýchlik Tekov naposledy a od nového GVD 1997/98 je jeho trasa presmerovaná cez Levice. Takto mesto Zlaté Moravce ako aj okres ZM, stráca jedinečné priame spojenie z Braislavou.
V súčasnosti význam železníc v regióne upadá a postupne sa redukuje intenzita prepravy. Cez mesto už jazdia len regionálne linky, ktoré sú však pomerne slabo vyťažené.
Cestná doprava
Je najrozšírenejšou formou prepravy v okolí mesta v dnešnom období. Popri meste vedie cesta prvej triedy I/65, ktorá je zároveň hlavným ťahom na stredné Slovensko. Pri prvom vjazde sa nachádza veľký kríž ako pomník obetiam tejto cesty, lebo je považovaná za nehodový úsek a vyslúžila si označenie ako "cesta smrti". Situáciu vyriešilo dokončenie rýchlostnej cesty R1 koncom roka 2011. Pri Moravciach prechádza úsek Beladice-Tekovské Nemce, na ktorom je mimoúrovňová odbočka ku Zlatým Moravciam. Všetky tieto ťahy sú využívané osobnou aj nákladnou dopravou.
Veľkou križovatkou je tiež križovatka pri OD Tekov (ulíc Hviezdoslavova – Továrenská – Duklianska), ktorá je od roku 2014 okružnou križovatkou.
Dôležitou hlavnou cestou je Župná ulica, ktorá je vydláždená pôvodnou kamennou dlažbou z roku 1928. Rovnako je vydláždená aj Bernolákova ulica. Vo všeobecnosti je stav ciest vyhovujúci, ale existujú aj značne poškodené. Patrí tam najmä ulica Janka Kráľa priamo v centre mesta a tiež niektoré okrajové cesty v obytných štvrtiach.
Po konci druhej svetovej vojny zabezpečovali autobusovú dopravu Autosprávy a súkromný dopravcovia, ale situácia v doprave bola pomerne chaotická. Po zjednotení a zoštátnení autobusovej dopravy začal pôsobiť pod podnikom ČSAD Nitra ako závod SAD v Zlatých Moravciach. Hlavná autobusová stanica bola spočiatku na dnešnom námestí Andreja Hlinku a neskôr presunutá do areálu pri rieku Žitava. Po vzniku samostatného Slovenska v roku 1993 začala pôsobiť ako závod pod SAD Bratislava, odštepný závod Nitra š. p., následne pod SAD Nitra. Od roku 2000 sa zlúčili podniky SAD Nitra a Zlaté Moravce a následne bola spoločnosť sprivatizovaná. V súčasnosti dopravu prevádzkuje súkromný dopravca ARRIVA NITRA a.s. Spoločnosť v meste sídli na autobusovej stanici pri Bille.
Prevádzkuje prímestské, diaľkové linky a okrem toho aj málo využívanú mestskú autobusovú dopravu. Vyťaženosť liniek je pomerne vysoká, ale s nárastom individuálnej automobilovej dopravy klesá. Vozidlový park sa postupne obnovuje a okrem značiek Karosa vlastní dopravca vozidlá značiek SOR, Iveco-IRISBUS a ďalšie.
Infraštruktúra
Prvá telefónna linka bola v Zlatých Moravciach zavedená v roku 1902. Najintenzívnejší rozvoj inžinierskych sietí nastal po druhej svetovej vojne a začiatku budovania nových štvrtí. Intenzívna plynofikácia pokračovala po roku 1989.
Mestská výstavba
Prvé zmeny v charaktere mesta nastali v 19.-tom storočí, kedy sa pôvodné domy dedinského typu menili na obydlia mestského typu z pálenej tehly, pevnej krytiny. Väčšina obydlí mala veľkú bránu orientovanú do ulice, za ktorou bol hospodársky dvor. Koncom 19. storočia sa začali stavať aj prvé vily. Výstavbu riadila komisia a Okrášľovací spolok založený V.Migazzim v roku 1890. V tomto roku sa začala aj prestavba námestia pod vedením staviteľa Guttmana.
V čase prvej republiky nastalo rozparcelovanie veľkej časti mestského parku a pozemky boli určené na výstavbu domov. Modernú architektúru tridsiatych rokov možno vidieť na stavbách Imricha Drexlera. Medzi jeho diela patrí Lukáčova vila, Objekt pri MsKs ako aj nájomný dom oproti pošte.
Socializmus, bol tak, ako na celom území Československa poznačený výstavbou sídlisk, ale aj iných štátnych stavieb. Na začiatku 50. rokov sa dokončili stavby ZŠ na dnešnej Pribinovej ulici, polikliniky a viacerých bytových domov postavených v "stalinistickom" štýle, lemujúcich ulicu 1. mája. Ďalšími sídliskami v 70. a 80. rokov boli Žitava I. a II. Sú situované za rovnomennou riekou. Súbežne s tým pokračovala aj stavba vlastných rodinných domov vo štvrtiach Ďatelinisko, tiež na parcelách bývalého parku a v častiach nad Sládkovičovou ulicou.
V poslednom období výstavba bytov stagnuje, poslednou veľkou investíciou bola tzv.v. Tekovská bytovka, ktorá bola postavená zo štátneho fondu rozvoja bývania ale pre komplikácie a problémy musela byť vrátená.
Umelecké školy
náhľad|Základná umelecká škola
Politika
Z hľadiska celoštátneho bolo v minulosti mesto za Rakúsko-Uhorska samostatným volebným obvodom. Začiatkom 20. storočia sa volilo vo voľbách verejne na dnešnom námestí A.Hlinku. Za prvej republiky sa v meste angažovali mnohé strany. V komunálnych voľbách niekoľkokrát vyhrala Krajinská kresťansko-sociálna strana pred HSĽS a Židovskou stranou. V parlamentných voľbách bolo poradie na prvých dvoch miestach opačné, pričom na treťom mieste sa umiestnila ČSSD (Československá strana sociálne demokratická). Mesto v tomto období často navštevoval aj prezident T.G.Masaryk vzhľadom na to, že v neďalekých Topoľčiankach mal svoje letné sídlo. Rovnako tak niekoľko návštev vykonal aj jeho nástupca E.Beneš. Po roku 1989 sa v meste opäť začala rozvíjať politická aktivita. V 90. rokoch tu v parlamentných približne polovicu hlasov dostávali strany HZDS a SNS, zvyšok si rozdelili pravicové uskupenia (KDH, DÚ, neskôr SDK a SDKÚ) a ľavicová strana (SDĽ). Po roku 2000 sa volebná podpora niesla -tak ako na celom Slovensku- v znamení poklesu podpory HZDS a náraste podpory strane SMER-SD.
Štatút okresného mesta
Zlaté Moravce boli od 18. storočia sídlom Tekovskej župy, patrili však k počtom obyvateľov medzi najmenšie centrá žúp a tak sa hlavný rozvoj sústredil do iných miest. Napriek tomu si udržali význam aj za prvej ČSR a v roku 1924 sa stali sídlom okresu a to potrvalo až do roku 1960, kedy boli pričlenené k okresu Nitra. V roku 1975 bola ku mestu pričlenená pôvodne samostatná obec Žitavany a stala sa mestskou časťou. Sídlom okresu sa stali opäť v roku 1996. Tento štatút však v súčasnosti nemá taký značný význam, keďže sa po reforme štátnej správy v roku 2001 uvoľnili kompetencie samosprávy miest a krajov. Napokon bol v roku 2002 zrušený okresný úrad a jeho kompetencie prenesené na MsÚ a iné úrady. V tom istom roku sa odtrhli aj Žitavany na základe slobodného rozhodnutia obyvateľov tejto obce v referende.
Mestské zastupiteľstvo a samospráva
V meste fungovala vedľa Župnej administratívy aj miestna samospráva na čele s richtárom.Po roku 1918 sa premenovala na starostu a bola už volená, neskôr, v rokoch 1938 – 45 vládny komisár a v období 1948 – 89 predseda Národného výboru. Po roku 1989 sa začal označovať ako primátor. Volí sa na štyri roky spolu s 17-členným Mestským zastupiteľstvom, ktoré je volené z piatich obvodov, v ktorých sú zahrnuté aj Prílepy a Chyzerovce. Silné zastúpenie v ňom má po roku 2010 koalícia Smer-HZDS-KDH a tiež nezávislí. Mesto má tiež vlastnú políciu pozostávajúcu z dvanástich príslušníkov.
Primátori mesta od r.1991
Po komunálnych voľbách v roku 2006 bola primátorkou mesta opätovne zvolená Ing. Serafína Ostrihoňová ako nezávislá kandidátka. Za 2 funkčné obdobia sa stala známou prakticky po celom Slovensku a s ňou aj Zlaté Moravce. Mesto sa zviditeľnilo najmä stálymi spormi medzi primátorkou a poslancami Mediálnu pozornosť si vyslúžila aj držaním 4-dňovej protestnej hladovky v stane pred Úradom vlády SR v máji 2006, kedy žiadala urýchlené dobudovanie rýchlostnej cesty R1, ktorá mala byť riešením na často nehodový úsek I/65 medzi Nitrou a Zlatými Moravcami, ktorý je súčasťou hlavného ťahu na Banskú Bystricu Po vyostrenej kampani v roku 2010 v komunálnych voľbách skončila na druhom mieste s vyše 1600 hlasmi. Za primátora mesta bol zvolený Ing. Peter Lednár, ako kandidát koalície Smer-SD, KDH, HZDS.
Rodáci
Architekti a vedci
Spisovatelia a akademici
Umelci
Politici
Kovanie
thumb|Kováč pri práci - otvorená vyhňa pre ohrev materiálu Kovanie je technologický proces objemového tvárnenia, pri ktorom v dôsledku pôsobenia vonkajších síl dochádza k zmene štruktúry a tvaru materiálu, pričom sa nemení jeho objem.
Kovanie spočíva v tom, že na prvovýrobok opretý o pevnú podložku (nákova, zápustka) pôsobí sila (dopadom kladiva, barana buchara alebo kovadla kovacieho lisu). Pôsobením tejto sily dochádza v materiáli ku sklzu (plastickej deformácii kryštálovej mriežky), častice sa posúvajú v smere najmenšieho odporu a týmto posuvom získame zmenu tvaru.
Rozdelenie kovania podľa teploty
Rekryštalizácia je proces, pri ktorom dochádza v zahriatom kove k tvorbe a rastu nových kryštálov (zŕn), na úkor kryštálov pôvodných, pričom zaniká spevnenie materiálu a nedochádza k zmene druhu mriežky.
Podľa toho, či kovanie sa vykonáva pod rekryštalizačnou teplotou, alebo nad ňou, rozoznávame:
Teplota rekryštalizácie u uhlíkovej ocele je 723°C, pozri diagram Fe-Fe3C.
Voľné kovanie
voľným kovaním rozumieme kovanie, pri ktorom výkovok nadobudne svoj tvar kombináciou základných kováčskych operácií bez použitia kováčskych foriem. Požadovaný tvar výkovku sa dosiahne postupnými údermi na materiál, postupným tvarovaním do požadovaného stavu. thumb|kované oká
Základné kováčske operácie sú:
Pri voľnom kovaní sa materiál zohreje na kovaciu teplotu a potom sa vykonávajú kováčske operácie. Kuje sa obvykle kladivom (ručné kovanie), alebo bucharom (strojové kovanie). Kovanie musí byť ukončené skôr ako teplota klesne pod kovaciu teplotu. Na akosť výkovku má veľký vplyv stupeň prekovania, napr. ak kovaním predĺžime tyč o dvojnásobok, stupeň prekovania je dva. Počas kovania dochádza k zhutneniu materiálu a tiež k tvorbe tvrdších oxidov ktoré odpadávajú vo forme okují.
Zápustkové kovanie
rozumieme také kovanie, pri ktorom výrobok dostáva svoj tvar v dutine zápustky. Materiál je úderom vtlačený do zápustkovej formy a tým prevezme jej tvar. Zápustka je dvojdielna kovová forma s dutinou, ktorá má tvar budúceho výkovku. Jeden diel zápustky je pevný (na nákove) druhý sa priloží na výkovok a úderom naň sa forma spojí. Niekedy je zápustka priamo súčasťou kovacieho stroja. Pri kovaní v zápustkách dostávame rovnaké rozmerové a tvarové výkovky – je určené pre sériovú výrobu.
Stroje pre kovanie
Pre zápustkové kovanie používame
Razenie
je špecifická forma zápustkového kovania - objemového tvárnenia za studena. Takto sa vyrábajú mince, medaily, prívesky, príbory ... . Spodná a horná časť zápustky obsahuje reliéfny negatív mince. Vystrihnutý plech kruhového tvaru rozmerov budúcej mince sa vloží do formy a úderom sa reliéf z oboch strán naraz otlačí na materiál.
Umelecké kovanie
Kovaním sa zhotovujú aj umelecké a úžitkové predmety, ktoré sú na trhu veľmi žiadúce. Kované brány, zábradlia, ploty, mreže na okná ...
Spevňovanie
Pri kovaní (a aj inom deformačnom tvárnení materiálu) je materiál schopný len určitej plasticity – pri tvárnení dochádza k premiestňovaniu častíc materiálu. Dôsledkom nehomogenity materiálu, ako aj nehomogenity samotných kryštálových mriežok sa posúvajúce častice zachytávajú o seba. Materiál tvrdne a na jeho ďalšie deformovanie potrebujeme čoraz väčšiu silu. Tento jav sa nazýva deformačné spevnenie a spôsobuje zvýšenie pevnosti a tvrdosti materiálu, pričom sa zmenšuje ťažnosť materiálu (vyčerpáva sa plasticita). Po vyčerpaní plasticity dochádza k trhaniu materiálu – vznikajú mikropraskliny až praskliny na úrovni mriežky aj kryštálových zŕn. Preto sa materiál kove zahriaty nad rekryštalizačnú teplotu – vnútorné napätia nevznikajú a materiál je schopný trvalej plasticity.
Spevňovanie čo je obvykle pri kovaní negatívny proces sa využíva pre účelovú zmenu vlastností materiálu. Typickým príkladom je výroba meča, kedy spevňovaním na ostrí dosiahneme tvrdosť, ale v tele meča je žiadúca húževnatosť. Podobným príkladom je naklepávanie kosy, kedy naklepaním "vytiahneme" ostrie, ktoré je zároveň tvrdšie ako pôvodný materiál.
295 Theresia
295 Theresia je planétka v hlavnom páse planétok.
Centre national de la photographie
Centre national de la photographie bola francúzska asociácia a galéria so sídlom v Paríži venovaná fotografovaniu a súčasnému umeniu. V roku 2004 bola spolu s Patrimoine photographique spojená s Galerie nationale du Jeu de Paume ako nová asociácia financovaná francúzskym ministerstvom kultúry. Fotografické výstavy prebiehajú v paláci Hôtel Salomon de Rothschild v ulici Rue Berryer.
No Code
No Code je štvrtým štúdiovým albumom americkej rockovej skupiny Pearl Jam, ktorý augusta 1996 vydalo hudobné vydavateľstvo Epic Records. Do roku 2007 sa tento album stal v USA platinovým.
Saint-Aubin (Aube)
Saint-Aubin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 598 obyvateľov (2009).
2472 Bradman
2472 Bradman je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil český astronóm Luboš Kohoutek 27. februára 1973.
Fridrichova česť
Súhvezdie Fridrichova česť (lat. Honores Frederici) zaviedol na nebeskú oblohu Johann Elert Bode v roku 1787 ako poctu pruskému kráľovi Fridrichovi II. Veľkému, ktorý zomrel rok predtým. Skladalo sa z vavrínového venca vinúceho sa okolo kráľovského žezla a koruny. Nachádzalo sa medzi Cefeom, Jaštericou, Pegasom, Andromedou a Kasiopejou. Známe bolo aj pod latinskými názvami Gloria Frederica alebo Gloria Frederici. Dnes sa už nepoužíva.
FC Viktoria Plzeň
FC Viktoria Plzeň je futbalový klub z českého mesta Plzeň. V sezónach 2010/2011, 2012/13, 2014/15, 2015/16, 2017/18,2021/22(dohromady 6x. Majster) vyhral najvyššiu futbalovú súťaž.
História klubu
Klub bol založený v roku 1911 pod názvom SK Viktoria Plzeň. V Československom pohári v roku 1970/71 obsadili druhé miesto a získali tak možnosť hrať UEFA Pohár víťazov pohárov.
V roku 2010 hrali v Európskej lige ako víťazi Českého futbalového pohára 2009/10.
V roku 2011 klub vyhral po prvýkrát v histórii Českú ligu. V Lige majstrov sa stretli v hlavnej skupine s FC Barcelona, AC Miláno a FC BATE Borisov.
Lignon (Marne)
Lignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4523
NGC 4523 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 19. apríla 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
297 Caecilia
297 Caecilia je planétka v hlavnom páse planétok.
Merboltice
Merboltice je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 170 obyvateľov, z toho 86 mužov a 84 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,7 roka, ženy 40,6 roka).
Rolls-Royce Wraith (2013)
Rolls-Royce Wraith je štvorsedadlové kupé, ktoré od roku 2013 vyrába anglická automobilka Rolls-Royce. Je postavené na základe modelu Rolls-Royce Ghost. Uvedené bolo počas Ženevského autosalónu v roku 2013. Jeho základná cena bola určená na 229 128 libier. Všetky modely používajú 8-rýchlostnú automatickú prevodovku ZF "8HP90".
NGC 4524
NGC 4524 je galaxia v súhvezdí Havran, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 9. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Zdeněk Fránek
Zdeněk Fránek (* 26. august 1961, Boskovice) je súčasný brniansky architekt. Korene jeho názoru na architektúru musíme hľadať u nemeckých expresionistov a maďarských organikov. Sám sa hlási k čistým formám Tadaa Anda.
Génos (Hautes-Pyrénées)
Génos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kunratice
Kunratice môže byť:
Saint-Benoist-sur-Vanne
Saint-Benoist-sur-Vanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 233 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenský pohár
Slovenský pohár môže byť:
2473 Heyerdahl
2473 Heyerdahl je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 12. septembra 1977.
Daliborka
thumb|Daliborka - interiér thumb|Pražský hrad, Čierna veža a Daliborka Daliborka je pevnostná veža postavená v roku 1496 za vlády Vladislava II. Jagelovského staviteľom Benediktom Rejtom. Bola súčasťou hradného opevnenia Pražského hradu a stojí na konci Zlatej uličky. Slúžila až do roku 1781, kedy vyhorela, ako väzenie. Prvým väzňom bol Dalibor z Kozojed, po ktorom je pomenovaná, ďalším zo známych väzňov bol mecenáš gróf František Antonín Špork.
V roku 1782 bola znížená o jedno poschodie a v roku 1883 bola sprístupnená verejnosti.
Hněvošický háj
Hněvošický háj je prírodná rezervácia ev. č. 109 neďaleko obce Hněvošice v okrese Opava. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú karpatské prvky kveteny, ktoré tu dosahujú severozápadnú hranicu svojho rozšírenia.
The Acid House
The Acid House je film režiséra Paula McGuigana, za ktorý bol v roku 1998 nominovaný ako najlepší debutujúci režisér na Filmovom festivale v San Sebastiane. Predlohou pre scenár k filmu sa stala rovnomenná novela spisovateľa Irwina Welsha.
NGC 4525
NGC 4525 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Polykleitos
Polykleitos (Polykleitos) môže byť:
Linthelles
Linthelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
2474 Ruby
2474 Ruby je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 14. augusta 1979.
Linthelles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
298 Baptistina
298 Baptistina je planétka v hlavnom páse planétok.
Maison européenne de la photographie
Maison européenne de la photographie (doslova Európsky dom fotografie) je galéria v Paríži, ktorá sa venuje fotografii.
Sídlo
Inštitúcia sídli v mestskom paláci Hôtel Henault de Cantorbe. V roku 1702 a 1704 kúpil kráľovský pokladník François-Alphonse Henault de Cantobre dva susediace domy a do roku 1707 ich nechal prestavať na palác, ktorý nesie jeho meno.
Vyšehradská brána
Vyšehradská brána (maď. Visegrádi-Dunakanyar; skôr neformálne aj Dunakanyar - slovenské ekvivalenty pozri v článku Dunakanyar) je geomorfologická časť pohoria Burda.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Matransko-slanská oblasť → Burda → Vyšehradská brána *** Je to relatívne úzke územie medzi pohorím Burda v užšom zmysle (resp. v Maďarsku Börzsöny) na severe a pohorím Dunazug na juhu. Je tvorené prielomovým úsekom Dunaja cez vulkanické pohoria na hraniciach Slovenska a Maďarska medzi obcami Kamenica nad Hronom (resp. Ostrihomom) a Kisoroszi (z toho na území na Slovenska medzi obcami Kamenica nad Hronom a Chľaba). Vyšehradská brána je vyše 20 km dlhá, z toho na Slovensku 8 km. Dunaj tu vytvára hlbokú antecendentnú dolinu s mohutným vklesnutým meandrom pri obci Nagymaros.
NGC 4526
NGC 4526 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,6.
Satoši Furukawa
Satoši Furukawa (* 4. apríl 1964, jap. 古川 聡, ) bol pôvodne chirurgom, od februára 1999 je astronautom japonskej kozmickej agentúry JAXA. Na svoj prvý kozmický let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedícií 28 a 29 odštartoval na palube Sojuzu TMA-02M 7. júna 2011. Na tejto misii strávil 167 dní.
Lekár
Satoši Furukawa sa narodil v Jokohame, vyštudoval medicínu na Tokijskej univerzite – absolvoval v marci 1989. Po škole liečil v univerzitnej nemocnici, od roku 1990 bol štyri roky chirurgom v Ústrednej nemocnici prefektáry Ibaragi, neskôr aj v iných nemocniciach. Roku 1997 sa vrátil do univerzitnej nemocnice a na Tokijskú univerzitu k postgraduálnemu štúdiu, po troch rokoch úspešne dokončenom ziskom titulu PhD.
Astronaut
Roku 1998 sa prihlásil do 4. náboru japonskej kozmickej agentúry NASDA (v októbri 2003 zlúčená s dvomi ďalšími agentúrami v JAXA), úspešne prešiel všetkými kolami výberu a 10. februára 1999 bol zaradený medzi astronautov oddielu NASDA. V apríli 1999 – januári 2001 absolvoval kozmonautický výcvik v stredisku JAXA v Cukube, po jeho ukončení mu JAXA priznala kvalifikáciu astronauta.
Po zakončení základného výcviku sa zúčastnil prací na module Kibó. August – september 2002 strávil na stáži v Európskom astronautickom stredisku v Kolíne nad Rýnom. V prvom štvrťročí 2003 v Cukube cvičil prácu v module Kibó. V júli – septembri 2003 sa v Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku zoznamoval s loďou Sojuz. Koncom roku 2003 sa podieľal na vypracovaní postupu pripojenia Kibó k ISS (vrátane súvisiaceho výstupu do kozmu). Potom sa vrátil na výcvik do Ruska zakončený v máji 2004 získaním kvalifikácie palubného inženiera Sojuzu. Od júna 2004 precházal v Johnsonovom vesmírnom stredisku v texaskom Houstone prípravou na let v amerických raketoplánoch, kvalifikácia letového špecialistu mu bola priznaná vo februári 2006. V Houstone už zostal, venoval sa príprave vypustenia modulu Kibó.
Mikulášovice
Mikulášovice je mesto v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 250 obyvateľov, z toho 1 123 mužov a 1 127 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,7 roka (muži 40,0 roka, ženy 43,3 roka).
Carolina Reaper
thumb|Carolina Reaper Carolina Reaper je typ čili papričky, presnejšie kultivar druhu paprika čínska (Capsicum chinensis). Často sa zaraďuje do skupiny habanero.
Priečelie
náhľad|Priečelie stredovekého domu Priečelie alebo priečelná fasáda alebo front je hlavná (t. j. predná) fasáda budovy. Priečelie býva spravidla bohatšie dekorované ako ostatné časti fasády. Často je riešené osovo, opatrené rizalitmi, arkiermi či balkónmi. Býva ukončené štítom alebo atikou. Priečelie s hlavným vchodom je spravidla obrátené do ulice, prípadne orientované na inú urbanistickú dominantu.
Carolina Reaper
Charakteristika
Vypestoval ho v roku 2012 Ed Currie v meste Fort Mills v Južnej Karolíne pod pôvodným označením HP22B. Ide pravdepodobne o hybrid viacerých kultivarov papriky čínskej.
V roku 2013 bola zapísaná do Guinessovej knihy rekordov ako najpálivejšia paprička na svete: podľa testov, ktoré vykonali študenti juhokarolínskej Winthropovej univerzity, môže dosiahnuť až 2 200 000 bodov na Scovilleho stupnici.