cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Modulové domy
Dejiny
Roku 1908 boli zákazníci vyzvaní k spísaniu osobných požiadaviek na bývanie a zároveň ich vyzvali k požiadaniu o kópiu prvého „Katalógu moderných domov“, ktorý obsahoval projekty rodinných domov a stavebných materiálov. Tento katalóg mal 68 strán, obsahoval 44 typologicky odlišných domov v cenovom rozsahu od 695 dolárov do 4115 dolárov. Úspešnosť predaja domov Sears, Roebuck and Company bola v časovom rozhraní rokov 1908 – 1940 až 75 000. Zákazníci boli vyzvaní aby po tom čo si vybrali daný typ domu zaplatili 1 dolár a následne im poštou prišiel kusovník prvkov, zoznam materiálov a projektová dokumentácia k danému rodinnému domu. O pár dní železnicou doviezli celú objednávku z 30 000 ks obsahujúcu klincov, 80 litrov farby a lakov, 22 000 ks šindľov na strechu či exteriérových obkladov. Muriva a omietky neboli zaradené do zoznamu, ale návod odporúčal, že 1100 cementových blokov by malo stačiť na základy a suterén.
Celú stavebnicu bolo následne podľa 75 stranového manuálu zoskladať. Počas hlbokej hospodárskej krízy roku 1938 poklesol dopyt firmy "Sears, Roebuck and Company" o takmer 40 percent. Straty z tohto roku znamenali pre firmu začiatok konca pre predaj modulových katalógových rodinných domov.
Roku 1939 časopis Business Week uviedol: „Sears stiahol tiene a ticho po špičkách odchádza z izby“. Firma vyhlásila krach, ale myšlienka modulových domov začala výrazne expandovať.
Konštrukcia
Základnú konštrukciu modulových domov tvoria jednotlivé modulové jednotky postavené z priemyselne vyrábaných stenových konštrukcií. Základný skelet prefabrikovane vyrábaných obvodových stien je zväčša z drevených stĺpikov, do ktorých sa kotví ľahký obalový plášť. Plášť je tvorený sendvičovou konštrukciou z viacerých vrstiev, kde základ tvorí hrubá niekoľkonásobná izolácia. Práve táto konštrukcia radí tieto domy do kategórie nízkoenergetických alebo v lepšom prípade pasívnych stavieb.
Výhody
Problematika modulových domov je v súčasnosti čoraz viac rešpektovaná odborníkmi ako i laickou verejnosťou. Je to vďaka nízkym nákladom na prevádzku a ekologickou výhdnosťou materiálov. Vzhľadom na fakt že domy sú tvorené prevažne z ľahkých priečok možno interiéry variabilne meniť. Výhodou modulovej výstavby je najmä rýchlosť výstavby a tiež nezávislosť od počasia, keďže jednotlivé časti sú zložené už vo fabrike. Takto vystavaný modul možno koncipovať do architektonicky odlišne koncipovaných štruktúr, ktoré možno mobilne premiestňovať
Luemschwiller
Luemschwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5317
NGC 5317 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. apríla 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,4.
Březinky
Březinky sú obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 138 obyvateľov, z toho 66 mužov a 72 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 40,0 roka, ženy 43,0 roka).
Apollo 9
Záložná posádka
* Nahradil Cliftona C. Williamsa, ktorý zahynul 5. októbra 1967 pri havárii lietadla T-38 neďaleko Tallahassee.
Podporná posádka
* Nahradil Haisa dňa 12. júla 1968.
Emblém misie
thumb|Emblém misie
Kruhový emblém zobrazuje nosnú raketu Saturn V s nápisom „USA“, kozmickú loď Apollo (CSM) a lunárny modul (LM). Za povšimnutie stojí umiestnenie oboch kozmických lodí, pričom CSM mieri na bočný prielez LM, zatiaľ čo spojenie CSM a LM sa vykonávalo spojovacím otvorom v hornej časti LM. Pozdĺž horného okraja kruhu sú abecedne zaznamenané mená astronautov Apolla 9. V mene McDivitt je červenou farbou vyplnené písmeno „D“, čo symbolizuje charakteristiku misie, pri ktorej mala posádka za úlohu otestovať lunárny modul na nízkej obežnej dráhe okolo Zeme. V spodnej časti emblému je zobrazený názov misie. Námorná modrá farba v pozadí symbolizuje nekonečnú hĺbku vesmíru. Letový emblém navrhol Allen Stevens z Rockwell International.
Prípravy na let
Dňa 20. novembra 1967 NASA zverejnila zloženie posádok misií Apollo 8 a 9, ktoré mali nasledovať po Apolle 7, čiže prvom pilotovanom lete programu Apollo. Veliteľom Apolla 8 sa stal Jim McDivitt, pilotom veliteľského modulu David Scott a pilotom lunárneho modulu Russell Schweickart. V záložnej posádke sa začali pripravovať Pete Conrad, Richard Gordon a Alan Bean. Hlavným cieľom Apolla 8 bola prvá pilotovaná skúška lunárneho modulu na obežnej dráhe Zeme. Za veliteľa Apolla 9 bol určený Frank Borman, pilotom veliteľského modulu sa stal Michael Collins a pilotom lunárneho modulu William Anders. Záložnou posádkou sa stali Neil Armstrong, Jim Lovell a Edwin „Buzz“ Aldrin. Apollo 9 malo simulovať na vysoko eliptickej obežnej dráhe Zeme všetky kroky a úkony skutočného pristátia na Mesiaci.
thumb|left|[[Nosná raketa Saturn V roluje z montážnej haly Vehicle Assembly Building (VAB) k štartovaciemu komplexu 39A, 3. január 1969]]
Ciele týchto misií a zostavy posádok sa čoskoro zmenili. Výroba lunárneho modulu pre jeho prvý pilotovaný let na obežnej dráhe Zeme sa neustále zdržiavala a čoraz viac bolo zrejmé, že jeho prvý let sa oneskorí. Výcvik posádok medzitým pokračoval. V júli 1968 však vypadol z hlavnej posádky Apolla 9 Michael Collins kvôli operácii kostných výrastkov na chrbtici, ktorú podstúpil 23. augusta. Collinsovo miesto nahradil Jim Lovell zo záložnej posádky a na Lovellovo miesto sa posunul Aldrin, čiže stal sa záložným pilotom veliteľského modulu. Na uvoľnené miesto záložného pilota lunárneho modulu bol dosadený Fred Haise. Dňa 9. augusta 1968 sa oficiálne rozhodlo, že nasledujúci pilotovaný let programu Apollo, čiže Apollo 8, poletí v prípade úspechu Apolla 7 k Mesiacu. Riaditeľ operácií letových posádok Deke Slayton si 10. augusta zavolal do svojej kancelárie Jima McDivitta, veliteľa Apolla 8, a oznámil mu, že jeho posádka sa presúva na Apollo 9 a k Mesiacu poletí Bormanova posádka s Apollom 8 bez lunárneho modulu. McDivitt s tým bez problémov súhlasil, pretože posledné dva roky participoval na vývoji lunárneho modulu a chcel byť tak prvým, kto v ňom poletí. Verejnosť sa o týchto plánoch zatiaľ nedozvedela. V októbri 1968 Apollo 7 úspešne otestovalo veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo na obežnej dráhe Zeme. Dňa 28. októbra NASA vo svojej tlačovej správe uviedla, že Apollo 8 je momentálne plánované ako misia na obežnú dráhu Zeme pomocou rakety Saturn V (ktorá sa už od 9. októbra nachádzala na štartovacom komplexe 39A) s tým, že na základe vyhodnotenia misie Apollo 7 sa cieľ letu môže zmeniť na jeden z troch scenárov, medzi ktorými boli let na vysoko eliptickú obežnú dráhu Zeme, oblet Mesiaca a let na obežnú dráhu Mesiaca. Dňa 11. novembra sa definitívne rozhodlo, že Apollo 8 prvýkrát zamieri aj s ľudskou posádkou na obežnú dráhu Mesiaca. Nasledujúci deň to NASA oznámila verejnosti. Medzitým pokračovali aj prípravy kozmickej lode a nosnej rakety pre prvý pilotovaný let lunárneho modulu na obežnej dráhe Zeme. Ešte v polovici mája 1968 začali na Kennedyho vesmírne stredisko prichádzať prvé časti nosnej rakety Saturn V s výrobným číslom SA-504. Dňa 9. júna 1968 prišiel na kozmodróm pristávací stupeň lunárneho modulu a 14. júna aj jeho štartovací stupeň. Následne začali ich skúšky vo vákuovej komore, ktoré skončili 27. septembra. Dňa 5. októbra bol dodaný aj veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo, ktorý tiež podstúpil skúšky vo vákuovej komore. Koncom novembra sa skúšky veliteľského a servisného modulu skončili a začalo sa s montážou lode Apollo.
Dňa 3. decembra sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do Vehicle Assembly Building (VAB) a tam ju pripevnili na vrchol nosnej rakety. Celá zostava sa napokon 3. januára 1969 presunula na štartovací komplex 39A a 19. januára bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety. V priebehu 11. a 12. februára sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie a 26. februára o 22:00:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred plánovaným štartom, sa začalo finálne odpočítavanie, ale 27. februára o 10:30:00 miestneho času sa kvôli ochoreniu posádky muselo vrátiť na T-42 hodín. Apollo 9 malo pôvodne odštartovať 28. februára, ale pár dní predtým lekári zistili v krvi Jima McDivitta pokles počtu bielych krviniek, čo signalizovalo nástup ľahkej infekcie dýchacieho traktu. McDivitt dostal nádchu, ktorá však v beztiažovom stave dokáže spôsobiť nepríjemné problémy. Nádchu dostali aj zvyšní dvaja členovia posádky, David Scott a Russell Schweickart, a tak sa rozhodlo dať im trocha času na zotavenie. Odpočítavanie sa opäť rozbehlo 1. marca o 02:30:00 miestneho času v T-42 hodín.
Priebeh letu
V pondelok 3. marca 1969 astronauti vstávali o 05:45 miestneho času. Potom Jim McDivitt, David Scott a Russell Schweickart absolvovali poslednú lekársku prehliadku pred štartom a usadili sa k raňajkám. Tradične sa podávali miešané vajíčka, steak, toast, pomarančový džús a káva. Pri raňajkách im spoločnosť robili predstavitelia NASA, šéfastronaut Alan Shepard, záložný pilot lunárneho modulu Alan Bean a ďalší hostia. Potom nasledovalo obliekanie skafandrov a o 08:05 astronauti vyšli z Budovy pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building), zamávali prítomným a spolu s dvoma technikmi a Shepardom nasadli do špeciálne upravenej dodávky, ktorá ich doviezla k 14 km vzdialenému štartovaciemu komplexu 39A. Shepard z dodávky vystúpil pri Stredisku riadenia štartu (Launch Control Center). Veliteľ Jim McDivitt nastúpil do veliteľského modulu o 08:29 ako prvý, o 08:34 ho nasledoval pilot lunárneho modulu Russell Schweickart a o 08:40 napokon pilot veliteľského modulu David Scott. Záložný pilot veliteľského modulu Richard Gordon bol vtedy v kabíne a všetkým trom pomáhal usadiť sa na svoje miesta. Okolo 09:20 došlo k uzavretiu poklopu prielezu kozmickej lode.
thumb|left|170px|Štart Apolla 9, 3. marec 1969
Misia Apollo 9 odštartovala 3. marca 1969 o 11:00:00,67 miestneho času (16:00:00,67 svetového času) zo štartovacieho komplexu 39A v Kennedyho vesmírnom stredisku. V čase 11 minút po štarte kozmická loď dosiahla nízku obežnú dráhu okolo Zeme vo výške 189,6 – 192,6 km. O 18:43 UTC sa veliteľský a servisný modul oddelil od tretieho stupňa rakety Saturn V, otočil sa o 180 stupňov, a o 19:01:59 UTC sa spojil s lunárnym modulom, pomenovaným pri tomto lete Spider (pavúk), ktorý bol umiestnený v „hornej“ časti tretieho stupňa. „Spojenie prebehlo hladko,“ oznámil Scott. ''„Západky zabrali úplne spoľahlivo. Po spojení sme nepocítili žiadne vibrácie. Zdá sa, že sme sa pevne chytili.“'' O 20:08:05 UTC sa teraz už kompletná kozmická loď Apollo 9 definitívne oddelila od tretieho stupňa rakety Saturn V. Oddelený stupeň bol neskôr navedený na vyššiu dráhu s apogeom 3 000 km. Keď kozmická loď potom letela nad Havajskými ostrovmi, posádka upravila dráhu na výšku 200,7 – 232,8 km pomocou hlavného motora SPS servisného modulu. Astronauti zároveň dostali z Houstonu povolenie na ďalších 24 hodín letu a potom už šli spať. Keď 4. marca posádku vzbudil komunikátor (CAPCOM) Ronald Evans, Scott oznámil, že ich spánok štyrikrát rušilo záhadné vysielanie, ktoré podľa jeho slov vyzeralo ako čínske. V riadiacom stredisku čoskoro zistili, že „čínsky vysielač“ bol v skutočnosti rádiomajákom amerického námorníctva. „Nie som síce zvláštny expert v tomto odbore,“ čudoval sa nad týmto zistením Scott, „ale znelo to dosť cudzo.“ V priebehu dňa sa posádka potom venovala manévrom kozmickej lode ako celku, pričom astronauti opäť skúšali hlavný motor servisného modulu, pomocou ktorého upravili dráhu lode na výšku 199,6 – 351,4 km. Druhým manévrom zvýšili apogeum na 503,7 km. Posledným manévrom stočili rovinu dráhy tak, aby v čase plánovaného stretnutia s lunárnym modulom boli optimálne svetelné i sledovacie podmienky.
Dňa 5. marca si McDivitt a Schweickart obliekli skafandre na prácu vo vesmíre a po prvýkrát prestúpili do lunárneho modulu Spider. Prestup im skomplikovali drobné závady na stabilizáciu kozmickej lode a Schweickartovi potom ostalo zle, pričom dvakrát zvracal. Z paluby lunárneho modulu uskutočnili aj priamy televízny prenos, z ktorého bolo okrem iného zrejmé, že Schweickart nie je úplne v poriadku. Podľa Dr. Berryho nešlo o kinetózu, ale o následky vírusového ochorenia, ktoré postihlo celú posádku krátko pred letom. Napriek týmto problémom sa astronautom podarilo splniť aj hlavnú úlohu toho dňa, ktorou bolo spustenie motora pristávacieho stupňa lunárneho modulu. O 17:41 UTC tak McDivitt a Schweickart zapálili motor na 367 sekúnd, čím loď zrýchlili o 522 m/s. Potom sa vrátili do veliteľského modulu Gumdrop (žuvačka). Než šli spať, Scott ešte upravil dráhu lode pomocou motora SPS na takmer kruhovú vo výške 228,4 – 239,3 km. Nasledujúci deň, 6. marca, sa posádka vzbudila po desaťhodinovom spánku a začala opäť pracovať. Na odporúčanie lekárov bol Schweickartov výstup do otvoreného vesmíru najprv úplne zrušený, ale neskôr, keď sa jeho zdravotný stav podstatne zlepšil, dali astronautom možnosť, aby sa rozhodli sami. Schweickart sa rozhodol pre výstup s tým, že neuskutoční plánovaný prestup voľným priestorom z lunárneho do veliteľského modulu. Počas celého výstupu tak Schweickart stál na plošinke pred spodným prielezom lunárneho modulu, pričom nohy mal uchytené v tzv. zlatých črievičkach. Skúšal skafander, venoval sa inšpekcii povrchu lunárneho modulu, odkiaľ odobral vzorky fólie, vystavené pôsobeniu kozmického prostredia a plynom z trysiek riadiacich motorčekov. Fotografoval tiež Zem, Mesiac, žartoval s oboma kolegami a pozoroval viacero predmetov, ktoré vyplávali z otvorených dverí veliteľskej sekcie, kde práve stál Scott. „Chlapci, to je pohľad,“ tešil sa Schweickart. Vysoko nad ním sa týčila kozmická loď a nad ňou svietil Mesiac, hlavný cieľ programu Apollo. Pod ním ubiehali Spojené štáty. Počas výstupu sa Schweickart cítil dobre.
thumb|right|Pohľad na [[lunárny modul Spider z veliteľského modulu Gumdrop, 7. marec 1969]]
Zvyšok letu posádka sledovala satelit na detekciu meteoroidov Pegasus III agentúry NASA, ktorý bol vypustený 30. júla 1965. Snímali tiež multispektrálne snímky Zeme, k čomu im poslúžili štyri synchronizované kamery Hasselblad 500-EL, ktoré boli vybavené rôznymi filtrami a pracovali s rôznymi emulziami. Tými tiež astronauti získali štvoricu snímok rovnakých oblastí zemského povrchu v rôznych spektrálnych oboroch. Všetky kamery boli upevnené na spoločnej kostre, umiestnenej v priebehu experimentu v okne dverí veliteľského modulu. Snímkovalo sa vertikálne. Výsledky slúžili na výber kombinácií filtrov a emulzií pre družicu ERTS-A (Earth Resources Technology Satellite). Na bežné fotografovanie mala posádka k dispozícii ešte ďalšie tri kamery Hasselblad a dve 16 mm kamery Maurer. Troj a pol kilogramová televízna kamera, ktorá bola na palube Apolla 9, bola prototypom kamery určenej na prenosy z mesačného povrchu a podstatne sa líšila od kamery použitej na Apolle 7 a 8. Pracovala s rýchlosťou snímania 10 obr./s a s 320 riadkami. Bola vybavená sadou výmenných objektívov s bajonetovým spojom a sadou filtrov. V priebehu 8. a 10. marca astronauti vykonali ešte dve korekcie dráhy motorom SPS. V deň návratu na Zem, 13. marca 1969, bolo na mieste plánovaného pristátia nepriaznivé počasie, a preto sa let predĺžil o jeden oblet. O 16:31:41 UTC posádka vykonala brzdiaci manéver zapálením hlavného motora servisného modulu na 11,8 sekúnd, čím sa loď spomalila o 77 m/s. O 16:34 UTC bol už nepotrebný servisný modul odhodený a o 16:46 UTC veliteľský modul vstúpil do horných vrstiev atmosféry vo výške 120 km. O 17:00:54 UTC veliteľský modul Gumdrop pristál pomocou padákov na hladinu Atlantického oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo 400 km severovýchodne od ostrova Grand Turk a 4,8 km od plánovaného bodu. Necelú hodinu po pristátí vrtuľník dopravil posádku na palubu čakajúcej lietadlovej lode USS Guadalcanal.
Psaligrafia
Psaligrafia je umelecké vystrihovanie z papiera, najmä siluetových obrázkov.
Havrankó (priezvisko)
Havrankó je priezvisko, ktoré vzniklo maďarským zápisom slovenského priezviska Havranko. Je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v obci Žarnov (okres Košice-okolie). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Havrankó.
Havranko
Havranko môže byť:
Mengusovská dolina
Mengusovská dolina je veľká dolina na južnej strane Vysokých Tatier.
Preteká ňou Hincov potok, z ktorého po sútoku s Krupou vzniká rieka Poprad. V hornej časti sa delí na Hincovu kotlinu a Kotlinu Žabích plies. V Hincovej kotline je najväčšie a najhlbšie pleso na slovenskej strane Tatier, Veľké Hincovo pleso, no sú tu ešte Malé Hincovo pleso a Hincove oká. V Kotline Žabích plies sú Veľké, Malé a Vyšné Žabie pleso mengusovské. V dolnej časti pri ústí Zlomiskovej doliny je Popradské pleso.
Turistika
Dolinou prechádza niekoľko značených chodníkov:
Od zastávky tatranskej elektrickej železnice vedie Mengusovskou dolinou značkou značený bezbariérový turistický chodník, vhodný pre ľudí so zníženou mobilitou a imobilných. Má dĺžku 4,5 km, končí pri Popradskom plese a jeho povrch je asfaltový. Vzhľadom na značné prevýšenie sa vozičkárom odporúča sprievod.
Clécy
Clécy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1238 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toulon-8
Toulon-8 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.náhľad|center|Kantón Toulon-8 na mape mesta Toulon v departemente Var
4449 Sobinov
4449 Sobinov je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 3. septembra 1987.
Bexar County
Bexar County je americký okres v strednom Texase. Je to 19. najľudnatejší okres v Spojených Štátoch a je súčasťou aglomerácie San Antonio Metropolitan Statistical Area. Vznikol v roku 1836. Nachádza sa tu niekoľko leteckých základní US Air Force.
V okrese sa narodil napríklad režisér Robert Rodriguez (Desperado, Od súmraku do úsvitu, či Sin City – mesto hriechu).
Norrköping
Leží pri ústí rieky Motala ström do zátoky Baltského mora. Splavnosť rieky Motala ström a dobrý prístav boli faktory, ktoré spôsobili prudký rozvoj tohto priemyselného mesta známeho svojim textilným priemyslom.
Mesto má niekoľko prezývok, napr.: „švédsky Manchester“, „Peking“ a „Surbullestan“ (Surbulle bola miestna prezývka pre textilných robotníkov, a stan je skrátenina slova Staden znamenajúceho vo švédštine mesto.
Brenerský rybník
vpravo|thumb|Brenerský rybník Brenerský rybník (-normovaný názov; iné názvy: Brennerský tajch, Praniarsky tajch) je tajch v Štiavnických vrchoch v katastrálnom území obce Hodruša-Hámre.
Dejiny
Brennerský tajch má najhrubšiu a najmasívnejšiu hrádzu zo všetkých tajchov v Štiavnických vrchoch – na korune hrádze šírka tejto hrádze presahuje 30 metrov pri relatívne malom objeme zadržiavanej vody a pri výške vzdušného svahu hrádze do 10 metrov.
Nepomer masy hrádze a zadržiavanej kapacity vody možno vysvetľovať niekoľkými spôsobmi: 1) Bezpečnostný faktor – predimenzovanie hrádze kvôli faktu, že pod hrádzou tajchu je celé historické jadro Banskej Hodruše s obytnými domami, kostolmi, cennými baňami, hutami a úpravňami rudy. Masívne predimenzovanú hrádzu môžu prívalové vody poškodiť ťažšie. 2) Problémy s vybudovanou hrádzou – pokiaľ prvotná hrádza prepúšťala vodu netesnosťami, mohli sa jej prevádzkovatelia a majitelia pokúšať situáciu riešiť jej spevňovaním masívnymi navážkami 3) Vysvetlenie, že Brennerský tajch nikdy nebol dostavaný na projektovaný objem a výšku hrádze, a že teda zostal len masívny základ hrádze. Táto hypotéza je málo pravdepodobná, preto že investori podobné veľké stavebné akcie vedeli riadne spočítať už v 16. storočí.
Hrádza Brennerského tajchu bola viackrát nadstavovaná a zväčšovaná, aj po tom, ako bol v roku 1705 Samuelom Mikovínym dobudovaný Horný Hodrušský tajch a v roku 1744 Dolný Hodrušský tajch, ktoré fakticky niekoľkonásobnou kapacitou zadržiavanej vody prevzali pôvodnú funkciu Brennerského tajchu. Tento sa po tomto období stal len pomocnou vodnou nádržou, ako rezervný zdroj vodnej energie pre banské a hutnícke stroje a zariadenia v Hodrušskej doline.
Posledná prestavba Brennerského tajchu – zvýšenie hrádze o jednu siahu (2 metre) a tým zvýšenie kapacity tajchu na terajšie parametre prebehla v roku 1811 v súvislosti so skúškami Kempelenovho reaktívneho stroja (predchodcu turbín) v šachte Michal strojným majstrom Chenotom. Brennerský tajch slúžil pre tento stroj ako zdroj tlakovej vody v rokoch 1814 - 1816. V druhej polovici 19. storočia po zavalení ústia šachty Michal v Hodruši údržba tajchu pravdepodobne začala byť zanedbávaná. Šachta sa síce naďalej používala, ale voda sa do nej už nedala privádzať z povrchu. Po 2. svetovej vojne bol dnový výpustný systém jazera úmyselne poškodený, ale tajch stále slúžil ako obľúbené výletné miesto a kúpalisko miestnych obyvateľov. V roku 1955 sa po dlhotrvajúcich letných dažďoch zosunula časť plášťa vzdušnej hrádze a voda z tajchu pozvoľne vytiekla. Hrádza bola opravená, ale výpustné zariadenie nie, takže voda sa v Brennerskom tajchu akumuluje len v menšom objeme. V súčasnosti je tajch v správe Slovenského vodohospodárskeho podniku, nijako sa nevyužíva.
Súčasnosť
Prakticky nefunkčný Brennerský tajch je v správe Slovenského Vodohospodárskeho Podniku, Odštepný závod Povodie Hrona. Plní sa len malou časťou svojej maximálnej kapacity pri topení snehu a výdatnejších dažďoch, pričom splytčuje priebeh lokálnych povodní. Zátopová časť tajchu je porastená vodomilnými drevinami ako Vŕba Biela, Jelša Lepkavá. Kamenné vyloženie návodného svahu hrádze je zachovalé, systém dnového výpustu je poškodený, ale prietočný. Rekonštrukcia Brennerského tajchu je už desiatky rokov odkladaná, plocha koruny hrádze sa dostala odpredajom do súkromného vlastníctva ako poľnohospodárska pôda. Vo vzdušnej strane hrádze tajchu vidno jasne zachovalú časť Kráľovského náhonného jarku za vyústením Kráľovskej vodnej štôlne v mieste dotyku hrádze so svahom. V literatúre sa často uvádza, že Kráľovským vodným jarkom sa dal Brennerský tajch dopúšťať vodou od Horného Hodrušského tajchu. Kvôli výškovému rozdielu jarku (je nižšie) a koruny hrádze (je vyššie) je však jasné, že ide o omyl.
Typ hrádze
Zemná sypaná – heterogénna, konštrukcia a členenie hrádze je rovnaké ako pri tajchu Rozgrund alebo Dolnohodrušský tajch.Podľa plánu z roku 1811 vyhotoveného meračom Markom mala hrádza vrchné prepadové jarky po oboch okrajoch hrádze. Dnes nie sú čitateľné.
Dĺžka prívodných (zberných) jarkov
Od tajchu po Mária Mutter Gottes štôlnu cca
Dĺžka náhonných jarkov
Jarok Kráľovský vodný od Brennerského tajchu po šachtu Michal v doline Althandel cca.
Toulon-9
Toulon-9 je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Toulon.náhľad|center|Kantón Toulon-9 na mape mesta Toulon v departemente Var
Slavomír Pavličko
Slavomír Pavličko (* 11. jún 1972, Poprad) je bývalý slovenský hokejový útočník, ktorý hral na pozícii centra.
Klubový hokej
Jeho kariéra sa spája predovšetkým s klubom HK Poprad. V česko-slovenskej lige debutoval v sezóne 1991/92. Pred ročníkom 2001/02 uzavrel kontrakt so Slovanom Bratislava, v prvých dvoch sezónach získal majstrovský titul. Od ročníka 2004//05 hral opäť v Poprade.
V priebehu sezóny 2006/07 prestúpil z Popradu do klubu HK Dynamax Oil Nitra, následne pôsobil dva roky v MHK Kežmarok.
Ročník 2009/10 hral za HK Spišská Nová Ves, poslednú sezónu aktívnej kariéry začal v HC Prešov v 1. SHL a na play-off ho angažoval srbský klub HK Partizan Beograd pôsobiaci v medzinárodnej súťaži Slohokej.
NGC 5318
NGC 5318 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Lukko Rauma
Lukko Rauma (lukko znamená po fínsky zamknúť) je fínsky hokejový tím v súťaži SM-liiga, ktorý bol založený v roku 1936. Celý názov klubu je Rauman Lukko. Tím hrá v meste Rauma v aréne Äijänsuo Arena. V roku 1963 vyhral zatiaľ svoj jediný národný šampionát. Vlastníkom klubu je Rauman Lukko Oy.
Luttenbach-près-Munster
Luttenbach-près-Munster je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
As-Súfí
As-Súfí (iný prepis: Al-Súfí) môže byť:
Hermagor (okres)
Hermagor je okres v rakúskej spolkovej krajine Korutánsko. Má rozlohu, žije tu 19 019 obyvateľov (2010) a jeho sídlom je mesto Hermagor-Pressegger See.
Eu
Eu môže byť:
Panzerkampfwagen VI Tiger II
'Panzerkampfwagen VI Ausf''. B, známy ako Tiger II, prezývaný Königstiger''' (kráľovský tiger), bol nemecký ťažký tank, vyvinutý a nasadený počas druhej svetovej vojny.
Vývoj
Tento tank sa mal stať nástupcom tanku PzkpfwVI Tiger, ktorého výroba začala v roku 1942. Ale už krátko po začiatku výroby tanku PzKpfw VI Tiger Ausf H1 podalo nemecké velenie zákazku na nový ťažký tank, ktorý mal byť vyzbrojený kanónom 8.8 cm KwK 43. Tento kanón bol schopný na vzdialenosť preraziť  pancier. Vývoja nového tanku sa ujali firmy Porsche a Henschel. Okrem danej výzbroje mal mať sklonený pancier na čele s hrúbkou 150 mm a na bokoch s hrúbkou 80 mm. Tank mal by dosiahnuť rýchlosť aspoň 40 km/h.
Firma Porsche prišla s návrhom kombinovaného systému pohonu s elektromotormi. Dva spaľovacie motory s výkonom 150 kW mali pohánať generátory. Tento systém sa zdal náchylný na poruchy a navyše sa na výrobu elektromotorov spotrebovalo veľké množstvo medi a tak bol návrh firmy Porsche zamietnutý.
Henschel použil ako pohonnú jednotku motor Maybach s výkonom 515 kW. Tento motor bol už predtým použitý pri tanku Tiger I. Bol použitý systém dvojitých pojazdových kolies, štyri kolesá boli v zadnom rade a päť kolies bolo v prvom rade. Čelné pancierovanie bolo 150 – . Tento model bol vo februári 1943 prijatý do výroby pod názvom ''PzKpfw VI Tiger I Ausf. B'' (Tiger II) a boli objednané tri prototypy.
Predhistória
Predhistória môže byť:
Panzerkampfwagen VI Tiger II
Výroba tanku Tiger II
left|thumb|Model zobrazujúci prvú verziu veže, známu aj ako „veža Porsche“. left|thumb|Veža Henschelovej konštrukcie. Výroba prototypov sa značne predĺžila. Prvý prototyp bol predvedený až 20. októbra 1943. V decembri toho istého roku bola začatá sériová výroba. Prvých 50 kusov malo vežu "Porsche", ostatné tanky mali vežu Henschel. Vzhľadom na použitie ťažšieho kanónu a silnejšieho pancierovania bola hmotnosť tanku Tiger II vyššia než hmotnosť tanku Tiger I. Tiger II vážil 69,8 t. To znižovalo jeho rýchlosť, spoľahlivosť a jazdné vlastnosti. Ale aj tak išlo o jeden z najlepšie vyzbrojených a najodolnejších tankov 2. svetovej vojny.
Pri niekoľkých prvých tankoch bol použitý binokulárny zameriavač, u ostatných bol však použitý monokulárny zameriavač. Veliteľské tanky boli vybavené rádiostanicami. Typ SdKfz 267 bol vybavený rádiostanicami FuG5 a FuG8 pre spojenie s plukom a divíziou. Tieto rádiostanice mali štandardné prútové antény. Na veliteľské tanky bolo prerobených asi 10 tankov Tiger II.
Bojové nasadenie tankov Tiger II
Tanky Tiger II boli prijaté do výzbroje na jar v roku 1944 a prvý raz boli použité v boji na východnom fronte. Najznámejšie je ale ich nasadenie v Ardenskej ofenzíve v decembri 1944. Tá sa začala 16. decembra 1944. Jej cieľom bolo znemožniť veľké akcie anglo-amerických jednotiek, aby mohli byť všetky vojenské sily nacistického Nemecka použité na východnom fronte proti ZSSR.
Tiger II bol jedným z najsilnejších tankov 2. svetovej vojny, proti ktorému nemali spojenci vhodnú zbraň. Ich čelné pancierovanie nebol schopný prekonať žiadny spojenecký protitankový kanón. Kráľovské Tigre mali vo svojej výzbroji predovšetkým elitné tankové divízie SS. Išlo o papierovo bezkonkurenčnú zbraň. Na západnom fronte im však Spojenci čelili svojou vzdušnou a početnou prevahou, na východnom fronte sa onedlho objavili ich kvalitní súperi vo forme ťažkých tankov IS-2 a stíhačov tankov ISU-122 a ISU-152. Ich nasadenie neovplyvnilo priebeh bojových operácii aj v dôsledku ich nízkeho počtu – 485 vyrobených kusov.
Výroba nemeckých tankov bola limitovaná vysokým podielom hrúbkového zvárania (X alebo V) pri výrobe korby a veže. To vyžadovalo 4x toľko osobohodín ako porovnateľné tanky spojencov (kde bola veľká časť konštrukčných prvkov liata).
Blanco County
Blanco County je americký okres v strednom Texase. Vznikol v roku 1858 a je pomenovaný podľa rieky Blanco, ktoré ním prechádza. Nachádza sa v horskom prostredí centrálneho Texasu.
Hronec (okres Brezno)
Hronec je obec na Slovensku v okrese Brezno.
Polohopis
Leží v údolí Čierneho Hronu na severnom okraji Veporských vrchov, približne 5 km západne od Brezna a 4 km východne od Podbrezovej. Rozloha obce je 35,14 km², nadmorská výška stredu obce je 492 m.
Dejiny
V Hronci sa nachádza zlieváreň, ktorej tradícia siaha až do konca 18. storočia. V roku 1810 tu bol vyrobený prvý liatinový most v strednej Európe. V neďalekom horskom údolí (lokalita Tri vody) sú zvyšky vysokej pece, dokonca z roku 1795.
Život je krásny (film, 1997)
Život je krásny (v talianskom origináli La vita è bella) je taliansky film z roku 1997 režiséra Roberta Benigniho, ktorý v ňom tiež stvárnil hlavnú postavu. Film opisuje príbeh talianskeho žida Guida Oreficeho, ktorý musí vymyslieť, ako pomôcť svojej rodine počas jej zajatia v nacistickom koncentračnom tábore.
Havránek (priezvisko)
Havránek je české priezvisko odvodené od slova havran. Český ženský variant je Havránková, slovenský zriedkavo aj Harváneková. Najčastejšie je v mestách Praha, Brno, Ostrava a Plzeň. Na Slovensku je najčastejšie v Bratislave
Život je krásny (film, 1997)
Film bol v roku 1999 nominovaný na sedem Oscarov, pričom získal tri ceny v kategóriách najlepší herec (Roberto Benigni), najlepšia hudba a najlepší cudzojazyčný film.
Hronec (okres Brezno)
Dejiny
V obci okrem zlievárne pracuje aj píla, spracúvajúca drevo z okolitých lesov. Pre obec je dôležitý aj turistický ruch spojený s neďalekým biatlonovým areálom v Osrblí a s Čiernohronskou železnicou, vedúcou z Hronca do Čierneho Balogu. Niekoľko rokov sa tiež vážne uvažuje o obnovení trate tejto železnice k biatlonovému areálu.
Havránek (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Havránek.
Thomas Attwood
Thomas Attwood môže byť:
Březiny
Březiny sú obec v Česku v okrese Svitavy v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 154 obyvateľov, z toho 75 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 37,6 roka, ženy 43,7 roka).
4513 Louvre
4513 Louvre je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 30. augusta 1971.
Kameň (rozlišovacia stránka)
Kameň môže byť:
Havránek
Havránek je priezvisko, pozri Havránek (priezvisko), napr.:
Jan Havránek
Jan Havránek môže byť:
4609 Pizarro
4609 Pizarro je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil Eric Walter Elst 13. februára 1988.
Cartouche (hudobná skupina)
Cartouche bola belgická eurodance hudobná skupina ktorá dosiahla úspech a slávu tanečným hitom „Feel the Groove“ z roku 1991, ktorý sa umiestnil na 13. mieste vo Francúzskych hitparádach. Skupina pozostávala z dvoch členov a to Myrellela Tholena a Jean-Paula Vissera. Celkovo vydali iba jeden album, „House Music All Night Long“ v roku 1991. V polovici deväťdesiatych rokov vydali ďalšie úspešne skladby ako „Miracles“, „Shame“ alebo „Touch the Sky“.
Gerbécourt-et-Haplemont
Gerbécourt-et-Haplemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5319
NGC 5319 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 27. marca 1856.
Ostrihomsko-budapeštianska arcidiecéza
Ostrihomsko-budapeštianska arcidiecéza je arcibiskupstvo v Maďarsku. Od 7. decembra 2002 až doteraz na jej čele stojí arcibiskup Péter kardinál Erdő.
Zaberá územie od Ostrihomu po Budapešť v celkovej rozlohe, na ktorom býva (2003) 2 094 000 obyvateľov, z toho 60% katolíkov (1 258 000).
V súčasnosti sa člení na 16 dekanátov, v ktorých je spolu 151 farností (apríl 2004). Ako sufragánne diecézy sú jej podriadené diecézy Győr (Ráb), Székesfehérvár (Stoličný Belehrad) a grécko-katolícka diecéza Hajdúdorog.
Dejiny
Do roku 1918 pozri samostatný článok Ostrihomská arcidiecéza.
Po prvej svetovej vojne, rozpade Uhorska a vzniku Česko-Slovenska sa väčšina územia arcidiecézy dostala mimo hraníc Maďarska. Táto časť arcidiecézy bola vyčlenená do samostatnej apoštolskej administratúry so sídlom v Trnave. Formálne boli cirkevno-právne pomery doriešené až v roku 1977, keď vznikla na území Slovenska Bratislavsko-trnavská rímskokatolícka arcidiecéza.
Od 31. mája 1993 sa Ostrihomská arcidiecéza na základe apoštolskej konštitúcie Hungarorum gens pápeža Jána Pavla II. oficiálne nazýva Ostrihomsko-budapeštianska arcidiecéza.
31. júl
Narodenia
thumb|upright|[[Bolek Polívka (* 1949)]] náhľad|upright|[[Evonne Goolagongová Cawleyová|Evonne Goolagongová (* 1951)]] thumb|upright|[[Joanne Rowlingová (* 1965)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Denis Diderot († 1784)]] náhled|upright|[[Alan Parker († 2020)]]
Völkermarkt (okres)
Völkermarkt je okres v rakúskej spolkovej krajine Korutánsko. Má rozlohu, žije tu 42 734 obyvateľov (2010) a jeho sídlom je mesto Völkermarkt.
Maderas
Iné projekty
.
Cléville (Calvados)
Cléville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 346 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ollioules (kantón)
Ollioules je francúzsky kantón v obvode Toulon v departemente Var v regióne Provence -Alpes-Côte d'Azur. Tvoria ho 4 obce.
Juraj I. (Veľká Británia)
Juraj I. (* 28. máj 1660, Hannover, Nemecko – † 11. jún 1727, Osnabrück, Nemecko) bol od roku 1698 vojvoda brunšvicko-lüneburský a od roku 1714 kráľ Veľkej Británie a Írska.
Juraj Ľudovít sa narodil v Hannoveri ako najstarší syn vojvodu Ernesta Augusta z Braunschweig-Calenberg a princeznej Žofie Falckej, bavorskej vojvodkyne.
Pavel Havránek
Pavel Havránek môže byť:
Juraj I. (Veľká Británia)
Manželstvo bolo rozvedené v roku 1694.
Gerbéviller (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borden County
Borden County je americký okres v strednom Texase. Mestečko Gail a okres Borden sú pomenované podľa Gaila Bordena, vynálezcu kondenzovaného mlieka. Je to jeden z piatich najmenej ľudnatých okresov Texasu a desiaty najmenej ľudnatý okres v celých Spojených štátoch.
NGC 5320
NGC 5320 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. apríla 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
4450 Pan
4450 Pan je planétka s priemerom 5 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker, E. M. Shoemaker 25. septembra 1987.
Pséfofória
Pséfofória (gr.) je počtárske umenie pomocou obliakov, malých okrúhlych kamienkov (pséfoi, j. č. pséfos), ktoré používali už Kréťania. Od Kréťanov sa tomuto umeniu naučili aj Gréci. V pytagorovskom období bola pséfofória bežne známa v celom gréckom svete.
Cesta Slobody
thumb|Tatry s Cestou slobody pri [[Vyšné Hágy|Vyšných Hágoch]] Cesta Slobody alebo Cesta slobody (staršie: Cesta Svobody ;, , ) je cestný okruh okolo Vysokých Tatier. Je tvorený cestami II/537 a I/66.
Začína sa na Podbanskom a končí sa na Lysej Poľane. Prechádza okrajom Štrbského Plesa, cez Vyšné Hágy, Novú a Tatranskú Polianku, Starý Smokovec, Tatranskú Lomnicu, Kežmarské Žľaby, Tatranskú Kotlinu, Ždiar, Podspády a Tatranskú Javorinu.
Vedie prevažne geomorfologickými podcelkami Tatranské podhorie, Popradská kotlina a Ždiarska brázda. Najvyšší bod dosahuje v križovatke pod Štrbským Plesom, kde sa nachádza v nadmorskej výške.
História
Cesta sa postupne vyvinula z pašeráckej prte, ktorá viedla cez Vtáčnik, Štôlu, Nižné Hágy k terajšej Tatranskej Kotline. Prvé správy o chodníku pochádzajú zo 16. storočia, konkrétne z roku 1590, keď ho nazývajú Zbojníckym chodníkom. V nasledujúcich rokoch pomaly zanikal. Keď bola postavená Košicko-bohumínska železnica a v Tatrách začali vznikať prvé osady bolo potrebné ich pospájať cestou. O výstavbu cesty sa zaslúžil Uhorský karpatský spolok. Prvý návrh cesty pochádzal od riaditeľa smokoveckých kúpeľov Eduarda Blásyho (18201888) a turistického pracovníka z Kežmarku majora Antona Döllera (18311912). Podľa nich cesta mala viesť z Vyšných Hágov cez Mengusovskú dolinu okolo Popradského plesa. V roku 1879 schválil výbor spolku nový návrh, ktorý vypracoval Karol Kummer (18471936) z Vyšných Hágov, na základe podkladových materiálov novosmokoveckého lekára Mikuláša Szontágha staršieho a dobrého znalca Tatier, Alexandra Münnicha (18421918). Jeho chodník bol v podstate schodný už od roku 1880 bola to tzv. Turistická cesta.
Bolo treba presvedčiť majiteľov lesov, aby tento chodník - každý z nich na svojom úseku - dali prestavať na dva metre širokú jazdeckú cestu. Na jar 1883 sa začali práce a keď v roku 1885 odovzdával spolok upravenú cestu verejnosti, dal jej názov Turistická cesta. V rokoch 18861889 prestavali cestu na vozovku širokú štyri metre. Súčasne vybudovali vozovku medzi Starým Smokovcom a Tatranskou Kotlinou. Úsek od Smokovca na západ nazvali Klotildina cesta a na východ odtiaľ cesta Márie Terézie podľa arcikňažien, ktoré mali v Tatrách letohrádky. Do roku 1897 koče a jazdci platili vysoké mýto za používanie cesty. Už koncom 19. storočia v rokoch 18921894 vznikli dva pešie chodníky medzi Štrbským Plesom, Troma studničkami a Podbanským. Krátko po prestavbe tatranskej transverzálnej cesty boli ako autocesty upravené vozovky z podtatranských stredísk do Vysokých Tatier (Štrba – Štrbské Pleso, Lučivná – Vyšné Hágy, Poprad – Starý Smokovec, Veľká Lomnica – Tatranská Lomnica a Spišská Belá – Tatranská Kotlina). Prvé auto došlo do Starého Smokovca roku 1900, v zime 1906 do Tatranskej Lomnice. V roku 1912 prvá autobusová linka spojila Starý Smokovec so Spišskou Novou Vsou.
Od roku 1893 postupne spevňovali povrch Turistickej cesty a do roku 1906 ju skoro v celej dĺžke rozšírili na 6 metrov. V roku 1895 sa koču so štvorzáprahom sa podarilo prekonať vzdialenosť medzi Starým Smokovcom a Štrbským plesom za 43 minút. Úsek medzi Tatranskou Poliankou a Tatranskými Matliarmi rozšírili v rokoch 19131915 na 8 metrov a sprístupnili automobilom. V takomto stave ju po prvej svetovej vojne prevzal nový československý štát a bola premenovaná na Cestu slobody. Pomenovaná bola na pamiatku oslobodenia Slovenska, ako to uvádza vo svojich spomienkach Alois Chytil.
R7
R7 môže byť:
Cesta Slobody
História
Od roku 1923 bola postupne prestavovaná na bezprašnú, asfaltovú autocestu. V druhej polovici 20. storočia, aj v súvislosti s Majstrovstvami sveta v klasických lyžiarskych disciplínach v roku 1970 prešla radikálnymi prestavbami. V čase pred týmto svetovým šampionátom predĺžili Cestu slobody na západ zo Štrbského Plesa do Liptovského Hrádku. V roku 1986 bol premostený kritický úsek pri Vyšných Hágoch a do roku 1987 sa tiež upravila trasa cesty pri Kežmarských Žľaboch. Od 1. augusta 2015 došlo k preklasifikovaniu cesty I/67 na I/66.
Dňa 27. júna 2022 sa oficiálne začala rekonštrukcia približne 42 kilometrového úseku Cesty Slobody, ktorá je rozdelená na šesť úsekov:
Stavebné práce, okrem rekonštrukcie vyššie spomínaných úsekov cesty, budú zahŕňať aj elimináciu bezpečnostných rizík na 27 mostoch, 81 priepustoch, 14 oporných a 12 zárubných múroch, ako aj výstavbu 4 odpočívadiel, 1 poloestakády a iných spevnených plôch pozdĺž dotknutej cesty.
Lutter
Lutter je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Solárny systém (zariadenie)
Solárny systém je forma využívania a premeny solárnej energie v prospech prevádzky budovy.
Solárne systémy - rozdelenie
Solárne systémy delíme z hľadiska využívania solárnej energie:
Pasívne(priame) solárne systémy
Spočívajú vo využívaní slnečného žiarenia na vyhrievanie alebo ochladzovanie miestnosti. Väčšinou fungujú na princípe premeny viditeľného - svetelného slnečného žiarenia po jeho dopade na povrchy stien, podláh (absorbér) na dlhovlnné infračervené - tepelné žiarenie(fototermická premena). Základom využitia slnečnej energie, je zodpovedajúci architektonicko - ekologický koncept(stratégia ziskov energie z prostredia kontroly dopadajúceho žiarenia).To znamená vhodné umiestnenie a orientácia objektu v teréne, faktor tvaru, presklenie priečelí, usporiadanie vnútorných priestorov, teplotechnické vlastnosti stavebných materiálov atď.
Aktívne(nepriame) solárne systémy
Využívajú technické zariadenia, ktoré zachytávajú, akumulujú a odovzdávajú teplo, resp. elektrickú energiu získanú zo solárnej energie. Tento proces prebieha nasledovným spôsobom: slnečné lúče dopadajú na zbernú plochu, sú pohlcované absorpčnou plochou, ktorú môže tvoriť napr. systém rúrok. Táto plocha teplo odovzdáva do zásobníka pomocou teplonosného média. Odtiaľ sa teplo odoberá priamo na vyukurovanie interiérov. Podľa druhu teplonosného média rozoznávame:
Teplovzdušné helioenergetické systémy
Na prenos tepla slúži vzduch. Teplý vzduch vedieme potrubím do zásobníku tepla, ktorým býva drobné kamenivo, štrk alebo betónové bloky, umiestnené v izolovanom obale. Teplý vzduch sa zo zásobníka vháňa do jednotlivých miestností pomocou ventilátorov. Nevýhodou tohto systému je, že sa môže využívať len na vykurovanie teplovzdušnými vykurovacími sústavami.
Kvapalinové helioenergetické systémy
Sú omnoho výhodnejšie ako teplovzdušné, pretože majú vyššiu akumulačnú schopnosť a možno ich využiť aj na vykurovanie, aj na prípravu TÚV (teplej úžitkovej vody). Teplo z kolektora sa odvádza pomocou teplonosného média do zásobníka inštalačnými rozvodmi. Ako teplonosné médium sa najčastejšie využíva voda, oleje a nemrznúce zmesi.
Fotovoltické helioenergetické systémy
Zachytená solárna energia sa premieňa priamo na elektrický prúd. Absorpčnú plochu tvoria solárne články (najčastejšie z kremíku), ktoré slnečné svetlo nabíja elektrickým nábojom. 100cm2 solárneho článku vyprodukuje 1,5W. Účinnosť týchto systémov je rôzna, pohybuje sa v rozmedzí 4 - 28% z celkového množstva dopadajúceho žiarenia.
Klíring
Klíring (angl. clearing) je účtovanie vzájomných operácií bez hotovostného platenia - ide o bezhotovostný platobný styk, môže byť uskutočnený aj zúčtovaním obojstranných pohľadávok a záväzkov.
Klíringový platobný styk funguje medzi bankami - každá banka má v Klíringovom (zúčtovacom) centre svoj účet, na ktorý prichádzajú platby od iných bánk. Z tohto účtu sa následne uhrádzajú platby ostatným bankám. Vyrovnávanie pohľadávok a záväzkov prebieha vzájomným započítavaním.
Clearstream je medzinárodný systém pre clearing, založený v roku 2000.
Euroclear je medzinárodná clearingová organizácia, prevádzajúca zúčtovanie/prevod pôžičiek/úverov cenných papierov a peňazí cez elektronický systém.
Clinchamps-sur-Orne
Clinchamps-sur-Orne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1103 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pustý hrad (Sklené Teplice)
Pustý hrad sa nachádza západne nad obcou Sklené Teplice, nazývaný aj hrad Teplica, Sklenoteplický hrad alebo Červený hrad.
Nachádza sa na strmom kopci vo výške a jeho pôvod nie je známy. V roku 1456 sa ho zmocnili Jiskrove vojská. V bojoch s poľským kráľom Kazimírom bol v roku 1471 poškodený a následne v roku 1489 obnovený. Zánik hradu sa odhaduje v priebehu 17. storočia. Stavebný materiál z rozpadajúcich sa ruín hradu bol v rokoch 18071810 použitý na stavbu kostola v Sklených Tepliciach.
Róbert Lačík
Róbert Lačík (* 14. február 1902, Hulín, okres Příbram, Česko, vtedy Rakúsko-Uhorsko - † ??) – menej známy, ale významný entomológ českého pôvodu, ktorý pracoval a pôsobil na Slovensku, kde prevádzal i väčšinu svojich zberov hmyzu.
Biografia
Robert Lačík sa narodil v Čechách v Hulíne, okres Příbram. Pracoval ako štátny zamestnanec - úradník mestského národného výboru. Dlhšiu časť svojho života pôsobil na území Slovenska.
Entomologické aktivity
Počas svojho života sa zaoberal zberom a štúdiom chrobákov a motýľov. Zbery prevádzal na území stredného Slovenska, hlavne v oblasti a okolí Banskej Bystrice. Druhá najväčšia zbierka Stredoslovenského múzea je práve zbierka Róberta Lačíka „Motýle stredného Slovenska“, ktorá zahrňuje cca 14 968 exemplárov motýľov (okolo 5 000 denných a 10 000 nočných druhov). Do múzea bola zakúpená postupne v rokoch 1960, 1961, 1962 a 1970. Väčšinu motýľov zozbieral Róbert Lačík, ale na zbierke sa podieľali aj ďalší zberatelia, ako napr.: J. Šuška, J. Procházka, Adolf Rudolf, J. Obermajer, V. Skala, F. Cedivoda, Šterba a Turček. Jednotlivé druhy motýľov boli zozbierané v rokoch 1947 – 1970. V zbierke sa nachádzajú druhy, ktoré charakterizujú nasledovné lokality: Banská Bystrica, Urpín, Mičinská dolina, Laskomerská dolina, Medzihorská dolina, Môlča, Uľanka, Šalková, Sebechleby, Hrochoť, Kordíky, Špania Dolina, Donovaly, Sliač, Zvolen, Banská Štiavnica, Kremnica, Malá Fatra, Krížna, Lučenec, Fiľakovo, Levice, Ladzany, Feledince, Modrý Kameň, Nitra – Zobor, Bratislava. Niekoľko exemplárov pochádza dokonca z Česka, Rakúska, Španielska, Číny a Japonska. Keďže v dnešnej dobe sa už mnohé z motýľov stali ohrozenými druhmi, zbierka slúži ako dokladový materiál ich výskytu na konkrétnych lokalitách stredného Slovenska. Zozbieral i zbierku cca 6 000 kusov chrobákov. Bol aj členom Slovenskej entomologickej spoločnosti pri SAV v Bratislave. Faunistické údaje o svojich nálezoch významných chrobákov (Coleoptera) z čeľade bystruškovitých (Carabidae) poskytol RNDr. Janovi Pulpánovi pre jeho "Prodromus Carabidů Československa".
ISO 3166-2:MG
Kódy ISO 3166-2 pre Madagaskar identifikujú 6 provincii. Prvá časť (MG) je medzinárodný kód pre Madagaskar, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho provinciu.
Spittal an der Drau (okres)
Spittal an der Drau je okres v rakúskej spolkovej krajine Korutánsko. Má rozlohu, žije tu 79 271 obyvateľov (2010) a jeho sídlom je mesto Spittal an der Drau.
Mainstream Rock Tracks
Mainstream Rock Tracks alebo Hot Mainstream Rock Tracks je jeden z mnohých hudobných rebríčkov magazínu Billboard, uverejňovaný od 21. marca 1981. Predstavuje najpopulárnejšie piesne hrané cez rozhlasové stanice žánru rock.