cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zamestnávateľ
Referencie
Popolazione attiva 雇用 僱傭
Tibesti (pohorie)
Podnebie v Tibesti je vlhšie ako v okolitej saharskej púšti, priemerné zrážky sú 12 cm ročne. Pohorie je známe jaskynnými maľbami z 5. tisícročia pred Kr., horúcimi prameňmi a gejzírmi lokality Soborum.
Rinyaszentkirály
Rinyaszentkirály je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Nagyatád.
Má rozlohu 3056 ha a žije tu 422 obyvateľov (2007).
Neuwerk
thumb|Neuwerk thumb|Neuwerk thumb|Neuwerk
Neuwerk je nemecký ostrov, leží neďaleko estuára Labe v Helgolanskej zátoke Severného mora.
Ostrov je administratívnou súčasťou spolkovej krajiny Hamburg, nachádza sa severozápadne od prístavného mesta Cuxhaven. Je hlavným ostrovom hamburskej mestskej časti Neuwerk v rámci mestského okresu Hamburg-Mitte. Materské mesto leží približne na juhovýchod. Ostrov je de facto hamburskou enklávou obklopenou teritoriálnymi vodami spolkovej krajiny Dolné Sasko
Na ploche žije 36 obyvateľov (r. 2005), maximálna nadmorská výška ostrova je  Prvá písomná zmienka o ostrove pochádza z roku 1316, v roku 1369 tu bol z dôvodu strategického významu pre hanzové mestá vybudovaný maják. Od roku 1388 bol ostrov pod správou mesta Hamburg. V roku 1937 sa stal súčasťou Pruska a po 2. svetovej vojne patril spolkovej krajiny Dolné Sasko. V roku 1969 získal Hamburg ostrovy Neuwerk a Scharhörn výmenou za časť prístavu v meste Cuxhaven, ktorú vlastnil.
Motyčka (potok)
Motyčka je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, má dĺžku 4,7 a je tokom VII. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na západnom svahu Kyjova v nadmorskej výške cca  Na hornom toku tečie územím Vojenského obvodu Valaškovce. V pramennej oblasti tečie juhozápadným smerom, zľava priberá prítok zo západného svahu Kyjova a prudko sa stáča na severozápad. Následne vytvára oblúk smerujúci na juhozápad, sprava priberá prítok zo severozápadného svahu Čiernej hory, esovito sa stáča a opúšťa územie vojenského obvodu. Na krátkom úseku tečie na západ, vteká do výbežku Beskydského predhoria, rozvetvuje sa na dve ramená, pričom ľavostranné koryto (cca ) tečie na juhozápad a v obci Porúbka vteká v nadmorskej výške cca  do Fenkovho potoka. Pravostranné koryto pokračuje severozápadným smerom a do Ptavy ústi severne od Porúbky v nadmorskej výške približne
Zámok (stavba)
thumb|Romantický zámok [[Neuschwanstein v Nemecku]] Zámok je buď väčšia starostlivo architektonicky riešená stavba, ktorá bola kedysi šľachtickým alebo panovníckym sídlom, alebo podľa inej definície synonymum slova hrad na Slovensku v novovekých kontextoch. Presnejšie definície sa rôznia - pozri nižšie.
Pamiatkový úrad Slovenskej republiky nepozná kategóriu "zámok" a všetky slovenské zámky klasifikuje ako "hrad", alebo zriedkavo ako mestský hrad či kaštieľ. Podrobnejšie pozri v úvode článku hrad.
Etymológia
Použitie slova zámok v význame, ktorý je predmetom tohto článku, je v slovenčine doložené od 15. storočia. Slovo má rovnakú etymológiu ako slovo zámok v zmysle mechanizmus na zamykanie, čiže pochádza z praslovanskej podoby slovesa, ktoré v dnešnej slovenčine znie zamknúť. Rozšírenie významu slova zámok z mechanizmu na zamykanie na hrad či šľachtické sídlo, sa uskutočnilo pod vplyvom nemeckého slova Schloss, ktoré má rovnaké významy ako v slovenčine, t.j. jednak mechanizmus na zamykanie a jednak (od 13. stor.) hrad, kastel, neskôr šľachtické sídlo.
Štefanko
Štefanko môže byť:
Iliušin Il-62
Iliušin Il-62 (v kóde NATO: "Classic") je úzkotrupé prúdové dopravné lietadlo s dlhým doletom vyvinuté v Sovietskom zväze v 60. rokoch 20. storočia ako nástupca populárneho turbovrtuľového lietadla Il-18.
Vznik a vývoj
Sergej Iliušin a jeho kancelária začali vyvíjať Il-62 ako náhradu za dosluhujúci a už zastaraný turbovrtuľový Tupolev Tu-114. Vtedajšie vedenie Aeroflotu potrebovalo nové lietadlo pre zabezpečenie prevádzky svojich diaľkových liniek. Hlavnou požiadavkou, ktorú muselo lietadlo spĺňať, bol dolet bez medzipristátia okolo 7 700 km, pri kapacite minimálne 150 cestujúcich.
Koncepcia Il-62 pripomínala lietadlo Vickers VC10, teda aerodynamicky čisté krídlo s 35° šípom, štyri motory po pároch uchytené zboku na chvostovej časti trupu a chvostové plochy v tvare písmena T. Tak isto ako aj u lietadla VC-10 boli použité dvojštrbinové vztlakové klapky, ale namiesto slotov bol na krídle Il-62 použitý tzv. „psí zub“, čo je zalomenie vodiacej hrany krídla, ktoré zlepšuje aerodynamické vlastnosti lietadla pri vzlete a pristátí. Ďalšou výraznou odlišnosťou je posun ťažiska stroja dozadu, čo si síce vyžiadalo vysúvaciu štvrtú podvozkovú nohu pod zadkom, ale zásadne to zmenšilo rozmer chvostových plôch a spotrebu paliva. Iliušin Il-62 je diaľkový, výlučne civilný stroj s klasickou výbavou, ktorý prekonal jedinú zásadnú modernizáciu, Vickers civilný/vojenský stroj pre stredné trate, so snahou o moderné, až prelomové technické riešenia, a po celú dobu výroby sa na ňom vykonávali technické úpravy.
thumb|right|Na palube Iliušinu Il-62 Aeroflotu, 1981
Prvý z dvoch prototypov Il-62 s registračným číslom СССР-06156 vzlietol 3. januára 1963 a bol poháňaný štvoricou prúdových motorov Liulka AL-7, každý s ťahom 77,53 kN. Tieto staršie motory neboli určené pre Il-62 – pre toto lietadlo boli vyvíjané motory Kuznecov NK-8-4, každý s ťahom 103 kN, ktoré v čase začatia letových skúšok neboli ešte dokončené. Počas letových skúšok sa vyskytlo veľa problémov hlavne v oblasti aerodynamiky, značný problém bol aj s vysokými vibráciami motorov. Riešenie týchto problémov spôsobilo značné oneskorenie začatia sériovej výroby. Výroba Il-62 začala vo výrobnom závode v Kazani.
Prevádzka
thumb|left|Il-62 v službách Aeroflotu na [[Letisko Zürich|letisku v Zürichu, 1973]]
Aeroflot prevzal prvé lietadlo v januári 1967, 10. marca 1967 bol Il-62 nasadený na pravidelné lety Aeroflotu a dopravoval poštu medzi Moskvou a Chabarovskom na ruskom Ďalekom východe. S cestujúcimi na palube vzlietol Il-62 prvýkrát na diaľkovej linke z Moskvy do Montrealu bez medzipristátia dňa 15. septembra 1967 pri príležitosti Svetovej výstavy. Do júla 1968 sa podieľal na zabezpečení tejto pravidelnej linky spolu s turbovrtuľovými Tupolevmi Tu-114. Od júla 1968 bola táto linka obsluhovaná výlučne Il-62 a predĺžená do New Yorku.
Il-62 sa rýchlo udomácnil ako na transatlantických letoch Aeroflotu, tak aj na transsibírskych letoch do Japonska. Spoločnosť Aeroflot ho začala využívať pre svoje pravidelné lety do hlavných miest Európy a na vnútroštátne lety z Moskvy do Chabarovsku, Taškentu a Alma-Aty. Lietadlo Il-62 tak postupne nahrádzalo turbovrtuľové diaľkové stroje Aeroflotu.
Iliušin Il-62 (reg. č. CCCP-86666) prvýkrát pristál na letisku Praha-Ruzyně dňa 9. februára 1963 z dôvodu rokovania o prípadnom budúcom nákupe pre Československé aerolínie.
Modernizovaný Il-62M
thumb|right|Iliušin Il-62M Aeroflotu na letisku [[Letisko Paríž-Orly|Paríž-Orly, jún 1977]]
Už od doby, kedy bol Il-62 zavedený do prevádzky sa ukazovalo, že nepatrí práve k najekonomickejším strojom a problémy boli aj s hlučnosťou. Úspora paliva bola hlavným dôvodom pre modernizáciu Il-62, na ktorej sa začalo pomerne intenzívne v konštrukčnej kancelárii S. V. Iliušina pracovať. Výsledkom bolo lietadlo Il-62M, ktoré sa na verejnosti prvýkrát predstavilo na Aerosalóne v Paríži v roku 1971.
Iliušin Il-62M bol vybavený štyrmi novými, úspornejšími, prúdovými motormi Soloviov D-30-KU (tak ako Tu-154M alebo Il-76), každý s ťahom 112,8 kN. Vonkajšie motory boli rovnako ako u predchádzajúceho typu Il-62 vybavené spätným ťahom – u Soloviovov D-30-KU boli použité nové mušľového tvaru. Motory Kuznecov NK-8-4 mali obrácače ťahu kaskádové. Pridaná bola aj palivová nádrž pre 5000 litrov paliva, umiestnená do chvostovej časti. Zdokonalená bola tiež avionika, aby zodpovedala medzinárodným normám.
Encore – Live and Direct
Encore - Live and Direct je album nemeckej techno skupiny Scooter vydaný 13. mája 2002 v Nemecku vydavateľstvom Sheffield Tunes. Na albume sa nachádzajú nahrávky z koncertu Push the Beat for This Jam-Tour 2002 zaznamenané 21. januára 2002 v Kolíne nad Rýnom.
Iliušin Il-62
Modernizovaný Il-62M
Vďaka úspornejším motorom a zvýšením zásoby paliva bol predĺžený dolet lietadla na 10 000 km, skrátená vzdialenosť pre vzlet na 3000 m, zvýšená bola aj maximálna vzletová hmotnosť zo súčasných 162 200 kg na 165 500 kg. Prvýkrát bol Il-62M nasadený na vtedy najdlhšiu linku Aeroflotu z Moskvy do Havany v roku 1974, postupne bol nasadený na ďalšie diaľkové linky Aeroflotu. Celkom bolo vyrobených 292 kusov lietadiel Il-62 oboch verzií, výroba bola ukončená až v roku 1995.
Služba u ČSA
thumb|left|Iliušin Il-62 (OK-ZBC) [[České aerolinie|Československých aerolínií na letisku v Aténach, máj 1972]]
V polovici 60. rokov boli Československé aerolínie veľmi modernou leteckou spoločnosťou, ktorá na svojich linkách prevádzkovala lietadlá Avia Av-14 pre krátke, väčšinou vnútroštátne trate. Pre linky do západnej Európy, predovšetkým do Bruselu, Paríža, Frankfurtu či do škandinávskych krajín, používala lietadlá typu Tupolev Tu-124. Na diaľkové linky boli nasadzované lietadlá Iliušin Il-18 a Tupolev Tu-104, ktorý bol uprednostňovaný. Jedinou linkou cez Atlantický oceán bola linka Praha – Havana. Na tejto linke sa začalo lietať 3. februára 1962. Touto linkou Československé aerolínie prvýkrát pokorili Atlantický oceán. Prevádzka linky bola spočiatku obsluhovaná lietadlami Bristol Britannia 318 s imatrikulačnými značkami OK-MBA a OK-MBB. Linka mala medzipristátie v Berlíne, v írskom Shannone a v kanadskom Gandere. Neskôr bola linka obsluhovaná aj Iliušinom Il-18D. Prepravovať cestujúcich cez Atlantik turbovrtuľovými lietadlami bolo v 60. rokoch už nemoderné. Vtedajšie vedenie sa začalo obzerať po diaľkových prúdových lietadlách, ktorými by mohli ČSA lietať cez oceán modernejším spôsobom a zabezpečiť plánované rozšírenie liniek ČSA do USA a Kanady.
thumb|right|Iliušin Il-62 (OK-YBA) Československých aerolínií pristáva na letisku [[Letisko Londýn Heathrow|Londýn-Heathrow, marec 1983]]
V hre boli lietadlá Boeing 707, Douglas DC-8 a Vickers VC10. So spoločnosťou Vickers boli rokovania už tak ďaleko, že boli vybrané posádky na školenie na typ VC10 a bola pripravovaná dokumentácia. Politická situácia po 21. auguste 1968 však definitívne rozhodla o nákupe sovietskych Il-62.
Prvé lietadlo Il-62, ktoré si ČSA prenajali od Aeroflotu, nieslo imatrikulačnú značku CCCP-86665. Aerolínie ho okamžite nasadili na linky do krajín Ďalekého východu, napríklad z Prahy do kambodžského Phnom Pénhu a na linku z Prahy na londýnske letisko Heathrow. Malo sfarbenie Aeroflotu a ČSA ho používali od apríla 1968 do júla 1969. Celkom si ČSA prenajali od Aeroflotu 6 lietadiel typu Il-62. Posledný stroj vrátili Aeroflotu v októbri 1969, keď dostali prvý stroj vyrobený priamo pre ČSA.
Prvým strojom, ktorý pribudol do lietadlovej flotily Československých aerolínií, bolo lietadlo s imatrikulačnou značkou OK-YBA (výr. č. 90602). Spoločnosť ho prevzala 29. októbra 1969 a dostal meno "Praha". Dodanie vlastných Il-62 umožnilo otvorenie diaľkových liniek do New Yorku a Montrealu, čo bol tiež prvý let ČSA, kde sa tento Il-62 vo farbách aeroliniek objavil. Na linke Praha – Montreal – New York sa začalo lietať 4. mája 1970. Ďalšie stroje nasledovali a celkovo Československé aerolínie prevzali 15 strojov typu Il-62 (z toho 6 modernizovaných Il-62M).
Prehľad lietadiel Il-62 používaných ČSA:
Iliušin Il-62M
thumb|right|Iliušin Il-62M (OK-KBK) na [[Letisko Václava Havla Praha|letisku Praha-Ruzyně, september 1988]] Il-62 postupne nahradili ostatné diaľkové stroje ČSA a stali sa tak dominantným a prakticky jediným typom na diaľkových linkách Československých aerolínií. Il-62 vo farbách ČSA alebo ministerstva vnútra navštívili takmer všetky kontinenty. Objavili sa, napríklad v Mexiku a Luande. Týmto lietadlom boli prevážaní aj vojaci OSN na Fidži. Tento typ bol využívaný aj na charterové lety do konca 80. rokov najmä do bulharského Burgasu či rumunskej Constanţy. Po zmene režimu boli tieto letné destinácie rozšírené o Grécko, Taliansko, Španielsko, Tunisko a Turecko.
Počas služby u ČSA nemali stroje Il-62 a Il-62M závažnejšie problémy (okrem tragickej havárie lietadla OK-DBF v roku 1975), služieb týchto strojov využívali ČSA viac ako 25 rokov.
Il-62M
thumb|right|250px|Iliušin Il-62M ruského [[Aeroflotu pristáva na letisku Šeremetievo v Moskve, apríl 1994]]
Tchaj-pej
Tchaj-pej (pchin-jin: Táiběi Shì – slov. prepis Tchaj-pej ši) je hlavným mestom Taiwanu. Nachádza sa na severe ostrova. Má rozlohu a vyše 2,6 milióna obyvateľov. V správnom systéme Čínskej republiky je centrálne spravovaným mestom. V meste sa nachádza štvrtá najvyššia budova na svete, Taipei 101.
Hlavnými priemyslovými odvetviami sú elektronický priemysel, textilný priemysel, hutníctvo, stavba lodí a výroba motocyklov.
Poloha
Tchaj-pej se nachádza v Tchajpejskej panve (台北盆地) na severe ostrova Taiwan. Na juhu ňou preteká rieka Sin-tien (新店溪), na západe rieka Tan-šuej (淡水河); severné obvody Š'-lin a Pej-tchou zasahujú severne od rieky Ťi-lung (基隆河) a priliehajú k národnému parku Jang-ming-šan (陽明山國家公園).
Podnebie
Kvôli svojej údolnej polohe mesto v letných mesiacoch trpí vysokými teplotami a vlhkosťou. Problém zvyšuje husté zaľudnenie a časté používanie klimatizácie. Podnebie v oblasti je subtropické.
Doprava
Verejná doprava predstavuje podstatnú časť dopravy na Taiwane. Obyvatelia Tchaj-pej majú najvyššiu mieru využitia verejnej dopravy 34,1%. Individuálna doprava sa skladá z motorových skútrov, osobných automobilov a bicyklov. Motorové skútre a motocykle často kľučkujú medzi autami a občas aj cez protiidúce vozidlá. Dodržiavanie dopravných predpisov v Tchaj-pej je mizivé. Situácia sa zlepšuje zavedením dopravných kamier a rastúcim počtom policajných kontrol.
Tchaj-pejská hlavná železničná stanica slúži ako komplexné centrum pre metro, autobus, prímestské železnice a vysokorýchlostné železnice. Bezkontaktné karty, známe ako EasyCard, môžu byť použité pre všetky druhy verejnej dopravy, rovnako ako niekoľko maloobchodných predajní.
Metro
Tchaj-pejské metro (bežne označované ako MRT), obsahuje spojenie metra a ľahkej železnice založeným na vyspelých technológiách VAL a Bombardier. V súčasnej dobe existuje päť liniek metra, ktoré sú označené tromi spôsobmi: farba, číslo linky a názov depa. Metro obsahuje 108 staníc a vyše 131 kilometrov liniek. V roku 2015 prepravilo metro 717 511 809 pasažierov.
Železničná doprava
Vznikla v roku 1983, povrchové železničné trate v meste boli presunuté do podzemia ako súčasť Tchaj-pejského metra. Systém Taiwan High Speed Rail bol otvorený v roku 2007. Vysokorýchlostné vlaky jazdia z Tchaj-pej na západné pobrežie mesta Nový Tchaj-pej, Taoyuan, Hsinchu, Tchaj-čung, Chiayi, a Tainan pri rýchlostiach, ktoré znižujú jazdnú dobu o 60% oproti autobusom a klasickým vlakom.
Autobusová doprava
Rozsiahly mestský autobusový systém slúži metropolitným oblastiam, ktoré neobsluhuje metro. V týchto oblastiach sa nachádza množstvo BUSpruhov pre uľahčenie dopravy. Hlavne medzimestské autobusové terminály sú umiestnené po celom meste, vrátane autobusovej stanice Tchaj-pej(台北轉運站) a Tchaj-pej City Hall Station (市府轉運站).
Letecká doprava
Väčšina medzinárodných letov sa uskutočňuje z letiska Taiwan-Tchao-jüan (IATA: TPE, ICAO: RCTP) ktoré sa nachádza v susediacom meste Taoyuan. Songshan Airport v centre mesta v okrese Songshan slúži pre domácich s pravidelnými letmi na medzinárodné letisko v Tokiu, medzinárodné letisko v Soule a asi 15 destinácií v Čínskej ľudovej republike. Songshan Airport je z mestom spojené metrom linky č.1. Taiwan Taoyuan Airport je spojené s mestom železnicou, linka metra je vo výstavbe. náhľad|Tchaj-pej
Vysoké školy a univerzity
Tchaj-pej je taktiež centrom vzdelávacích zariadení Taiwanu. V meste sa nachádzajú dôležité štátne a súkromné vysoké školy:
Šport
Vzhľadom na to, že Taiwan bol v minulosti pod vplyvom Ameriky a Japonska, v meste sa stal populárnym basketbal a bejzbal. Tchaj-pej, bol dejiskom ázijského bejzbalového šampionátu v rokoch 1962, 1969, 1997 a 2001. V roku 1997 mesto postavilo Tianmu Baseball Stadium (kap. 10 500). Štadión stojí v blízkosti vysokej cenovej rezidenčnej štvrti vďaka čomu sa smie využívať na bejzbalové zápasy z technických príčin iba cez víkendy.
Taipei Arena sa nachádza na mieste bývalého Taipei Municipal Baseball Stadium (zbúraný v roku 2000), s kapacitou viac ako 15 000. Aréna bola otvorená 1. decembra 2005. Od svojho otvorenia v roku 2005, aréna hostila viac umeleckých a kultúrnych aktivít (napríklad živých koncertov) než športových podujatí, pre ktoré bola pôvodne navrhnutá a postavená. Hlavná aréna má nastaviteľnú podlahovú plochu vďaka ktorej sa v aréne môžu konať aj zápasy ľadového hokeja.
Tchaj-pej má jediný futbalový štadión na Taiwane, Zhongshan Football Stadium, ktorý hostí národný futbalový tím. Vzhľadom na to, že na Taiwane nie sú žiadne profesionálne futbalové ligy, žiadne iné športové podujatia sa tu nekonajú.
Média
Tchaj-pej je centrum pre mnoho televíznych a rozhlasových staníc v Taiwane. Sídlia tu aj niektoré z najväčších novín v krajine.
CTS Education and Culture, CTS Recreation, CTV MyLife, CTV News Channel, China Television, Chinese Television System, Chung T'ien Television, Dimo TV, Eastern Television, Era Television, FTV News, Follow Me TV, Formosa TV, Gala Television, Public Television Service, SET Metro, SET News, SET Taiwan, Sanlih E-Television, Shuang Xing, TTV Family, TTV Finance, TTV World, TVBS, TVBS-G, TVBS-NEWS, Taiwan Broadcasting System, Videoland Television Network a Taiwan Television.
Apple Daily, Central Daily News, The China Post, China Times, Kinmen Daily News, Liberty Times, Mandarin Daily News, Matsu Daily, Min Sheng Bao, Sharp Daily, Taipei Times, Taiwan Daily, Taiwan News, Taiwan Timesand United Daily News.
Vláda a politika
Od roku 2014 je starostom Kche Wen-če (柯文哲).
Na miesto starostu boli ľudia volení od doby zahrnutia Tchaj-pej pod centrálnu vládu v roku 1967 až po prvé verejné voľby, ktoré sa konali v roku 1994. Volí sa raz za 4 roky. Prvým zvoleným starostom bol Čchen Šuej-pien (陳水扁) z Demokratickej pokrokovej strany (民主進步黨; DPP), ktorý je v súčasnosti prezidentom Čínskej republiky.
Podľa výsledkov volieb v predchádzajúcom desaťročí voliči vykazujú určitú náklonnosť k pro-KMT táboru (tzv. „Modrý“ tábor), avšak obhájcovia tábora pro-DPP (tzv. „Zelený“ tábor) reprezentujú nezanedbateľnú časť voličov.
Ako mesto, ktoré je sídlom prezidentského úradu, centrálnej legislatívy a mnoho ďalších administratívnych celkov, je Tchaj-pej často postihovaná veľkými politickými kampaňami a náhodnými zrážkami medzi zástancami odlišných táborov. Masový pochod a následná demonštrácia na bulvári Ketagalan pred prezidentským úradom po voľbách v roku 2004 je vhodným príkladom politického tlaku, ktorý v meste je.
Écommoy
Écommoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Urbanita
Urbanita je odborný časopis o urbanizme a územnom plánovaní s 22-ročnou tradíciou. Vychádza 4-krát ročne a jeho vydavateľom bol do júla 2013 Inštitút urbanizmu a územného plánovania URBION.
Časopis vychádzal ako interná odborná publikácia Štátneho ústavu pre urbanizmus a územné plánovanie URBION od roku 1973 do 1992, kedy bolo jeho vydávanie na 16 rokov prerušené. Od roku 2009 vychádza znova a v roku 2013 má už 25. ročník. Šéfredaktorkou časopisu je Ing. arch. Martina Jakušová, redaktorkou je Ing. M.Heinrichová,PhD. Redakčná rada (RR) je zložená z významných odborníkov pôsobiacich v oblasti teórie a praxe urbanizmu, územného a priestorového plánovania, dopravy a krajiny, ďalej zástupcov Urbionu a Ministerstva dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja, ako aj profesijných združení Slovenskej komory architektov (SKA) a Združenia pre urbanizmus a územné plánovanie Slovenska (ZUÚPS). V čase znovuobnovenia časopisu boli dvaja členovia ako hlavní architekti miest Bratislavy a Žiliny. Predsedom redakčnej rady je prof. Ing. arch. Bohumil Kováč, PhD., vedúci Ústavu urbanizmu a územného plánovania na Fakulte architektúry STU v Bratislave, člen predstavenstva SKA. Ďalšími členmi sú prof. Ing. arch. M. Finka, PhD., prof. Ing. arch. Š. Šlachta, PhD., prof. Ing. J. Čelko, PhD., Ing. arch. Ľ. Priehodová (zástupkyňa predsedu RR), Ing. T. Németh (zástupca predsedu RR), Ing. arch. M. Baloga, PhD., Ing. A. Dobrucká, PhD., Ing. arch. Ž. Kalinová, Ing. arch. P. Kováčik, Ing. arch. M. Kropiláková, Ing. arch. A. Mitske, PhD., Ing. arch. M. Pavelek, Ing. arch. I. Pleidel, RNDr. M. Záhumenská. Zrušenie Urbionu v júni 2013 malo za následok aj zmeny vo vydávaní časopisu a v zložení redakčne rady.
Jednotlivé čísla sú tematicky zamerané. Každá téma má svojho garanta z redakcie a významného odborníka z praxe, ktorí navrhuje témy článkov a autorov. Každý príspevok je garantmi čísla a redakčnou radou odborne recenzovaný a publikovaný je po odsúhlasení RR. Prvé obnovené číslo, ktoré dostali obce a mnohí odborníci z praxe zadarmo, vyšlo koncom roka 2009 a bolo zamerané na všeobecné a aktuálne otázky urbanizmu a územného plánovania. V roku 2010 vyšli tieto témy: 2010 – Verejné priestory (1/2010), Doprava (2/2010), Vidiecke osídlenie (3/2010), Voda v krajine (4/2010) 2011 – Premeny sídlisk (1/2011), Slušné mesto (2/2011), Brownfieldy (3/2011), Krajina (4/2011) 2012 – Dynamika a stabilita rozvoja (1/2012), Pamiatková ochrana (2/2012), Mesto ako zrkadlo spoločnosti (3/2012) 2013 – Procesy v územnom plánovaní (1/2013)
Koralovcovité
Koralovcovité alebo korálovcovité (Elapidae) je čeľaď hadov.
Rozšírenie
Táto čeľaď je rozšírená v Ázii, Afrike, Severnej a Južnej Amerike a v Austrálii. Mornáre sa vyskytujú v oblasti od pobrežia Ázie po východnú Afriku, Austráliu a tropickú Ameriku.
Opis
Dosahujú dĺžku  –, väčšinou  – . Majú zavalité telo so širokou hlavou alebo štíhle telo (mornáre) s chvostom splošteným do veslovitého tvaru. V očiach je okrúhla zrenica. Všetky druhy majú proteroglyfné jedové zuby (nie veľmi veľké jedové zuby umiestnené vpredu, na prednej strane s hlbokou ryhou, niekedy uzavretou do kanálika). Sfarbené sú zväčša do siva, hneda alebo čierna, často s prstencami, krúžkami alebo priečnymi pásmi. Niektoré druhy sú svetlozelené, pri koralovcoch sa striedajú červené, žlté a čierne prstence.
Taxonómia
Koralovcovité sa najnovšie delia na dve podčeľade:
Tieto podčeľade sa niekedy klasifikujú ako (samostatné) čeľade Elapidae (v užšom zmysle) a Hydropiidae.
Do týchto podčeľadí sú rozdelené nasledujúce rody:
Poznámka
Podčeľade Laticaudinae a Hydrophiinae sa niekedy zaraďujú ako samostatná čeľaď Hydrophiidae.
Melie
náhľad|Sarkofág s triumfálnym pochodom Dionýza cez územie Indie, na ktorom sú zobrazené aj nymfy (Melie), [[Walters Art Museum]] Melie alebo Meliády sú v gréckej mytológii lesné nymfy, Dryády zrodené z krvi boha Úrana a bohyne Gaie.
Po prvopočiatočnom Chaose sa boh Úranos stal prvým vládcom sveta. Úrana neskôr kosákom zbavil mužnosti a aj vlády najmladší z dvanástich Titanov, jeho syn Kronos. Z vytekajúcich kvapiek krvi Úrana dopadajúcich na matku Zem, bohyňu Gaiu, sa potom zrodili Melie, dryády stromu jaseň a takisto sa zrodili aj Erínye.
Keď sa Kronos stal vládcom sveta, oženil sa so svojou sestrou Rheiou a mal s ňou šesť detí. Z obavy, že sa mu stane to isté čo otcovi, deti hneď po narodení zhltol. Rheu to trápilo a aj keď vedela, že jej deti ako božské bytosti v jeho útrobách žijú, rozhodla sa svojho najmladšieho syna Dia zachrániť. Kronovi potom namiesto dieťaťa podala kameň zabalený do plienok a on ho zhltol. Dia následne ukrývala na Kréte v hlbokej jaskyni vo vrchu Dikté, kde sa o neho starali melie, Adrasteia a Idaia. Tie ho potom kŕmili mliekom božskej kozy Amaltheie a "medom" (miazgou vytekajúcej z jaseňa mannového -, ktorá má v gréčtine ten istý názov ako med "méli", Gréci verili, že je darom z nebies ). V gréckych mýtoch mali Melie ako jediné z nýmf záľubu v krvi a násilí. V príbehu antického autora Nonna z Panopole sa Melie pridali k vojsku boha Dionýza pri ťažení proti indickému kráľovi Dériadovi.
Giuseppe Mazzini
Giuseppe Mazzini (* 22. jún 1805, Janov, Taliansko – † 10. marec 1872, Pisa) bol taliansky vlastenec, filozof a politik.
Mladosť
Narodil sa v Janove v rodine lekára a univerzitného profesora Giacoma Mazziniho a jeho manželky Márie. Mladý Giuseppe bol mimoriadne inteligentný, čo mu umožnilo už v štrnástich rokoch začať študovať medicínu na univerzite v Janove. Neskôr však toto štúdium zanechal a začal študovať na právnickej a filozofickej fakulte. Roku 1827 skončil štúdium práva, advokátsku prax však vykonával len krátko.
Mazzini, vychovaný vo vlasteneckom duchu, videl svoje poslanie v boji za zjednotenie Talianska. Preto roku 1827 vstupuje do tajného spolku karbonárov, ktorý združoval talianskych vlastencov. Pod vplyvom júlovej revolúcie z roku 1830 vo Francúzsku sa zúčastnil na príprave povstania v Toskánsku. Bol však chytený a päť mesiacov strávil zatvorený v savonskej pevnosti. Počas pobytu dospel Mazzini k rozhodnutiu založiť nové vlastenecké hnutie, ktoré by malo vyššie a reálnejšie ciele.
Mladé Taliansko
Po prepustení z väzenia odišiel Mazzini do exilu. Cez Ženevu a Lyon prišiel až do Marseille, kde sa usadil na dva roky. Tu založil hnutie Mladé Taliansko (Giovine Italia). Úlohou hnutia bolo oslobodiť Taliansko od cudzej nadvlády a zjednotiť ho na republikánskom základe, pretože Mazzini iba túto formu štátneho zriadenia považoval za schopnú zabezpečiť národnú nezávislosť. Svoje myšlienky publikoval Mazzini v novinách Mladé Taliansko, ktoré sa tajne šírili po Taliansku.
Mazzini sa snažil pre myšlienku zjednotenia Talianska získať sardínsko-piemontského kráľa Karola Alberta. Poslal mu list s požiadavkou, aby sa stal kráľom Talianska a vypovedal vojnu Rakúsku. Kráľ však namiesto toho podpísal s Rakúskom vojenskú zmluvu. Mazzini preto naplánoval roku 1832 v Piemonte a Janove vzbury, ktoré však boli tvrdo potlačené. Mazzini bol v neprítomnosti odsúdený na trest smrti. Bol vypovedaný z Francúzska, odkiaľ zamieril do Švajčiarska. Roku 1834 pripravil povstanie v Savojsku, nebolo však úspešné.
Mladá Európa
Aktivity hnutia Mladé Taliansko boli podnetom ku vzniku podobných hnutí medzi nemeckými a poľskými emigrantmi. V apríli 1834 založil Mazzini v Berne tajnú organizáciu Mladá Európa, ktorej členmi boli hnutia Mladé Taliansko, Mladé Nemecko a Mladé Poľsko. Cieľom hnutia bolo zvrhnúť vládu dynastií a vytvoriť spolok slobodných a samostatných národov.
Na nátlak francúzskej vlády museli však radikálni emigranti roku 1837 opustiť aj Švajčiarsko, čím Mladá Európa stratila zmysel existencie. Mazzini odišiel do Londýna. Tu ďalej pracoval na prípravách povstaní za zjednotenie Talianska. Jedno sa uskutočnilo v Kalábrii roku 1844, ale nenašlo oporu a bolo zlikvidované políciou.
Revolúcia 1848 – 1849
Keď v marci 1848 vypuklo povstanie proti Rakúšanom v Miláne a kráľ Karol Albert vyhlásil Rakúsku vojnu, vrátil sa Mazzini do Talianska. V Miláne začal vydávať časopis Ľudové Taliansko (Italia del popolo) a založil Taliansku národnú asociáciu (Associazione Nazionale Italiana). Po porážke pri Custozze 25. júla 1848 odišiel do zahraničia (Švajčiarsko). Keď bola vo februári 1849 vyhlásená Rímska republika, prišiel do Ríma a stal sa vodcom triumvirátu (ktorý okrem neho ešte tvorili Carlo Armelini a Arno Saffi). Po zásahu francúzskych vojsk v júli 1849 Rímska republika padla a Mazzini odišiel do Londýna.
Zjednotenie Talianska
V Londýne pripravoval nové povstania. Neúspešne sa skončilo povstanie v Miláne v roku 1853. Roku 1856 prišiel tajne do Janova, kde pokračoval v prípravách povstaní. Úspech však nedosiahol a vrátil sa do Londýna. Keď v roku 1859 vypukla vojna Sardínskeho-piemontského kráľovstva a Francúzska proti Rakúsku, vrátil sa do Talianska, ale do udalostí nezasahoval. Mazzini chcel riešiť národnú otázku demokraticky cestou zdola. Ministerský predseda Sardínsko-piemontského kráľovstva Camillo Cavour však presadil zjednotenie Talianska cestou zhora, opierajúc sa o spoluprácu piemontského kráľovského dvora a národného hnutia a o spojenectvo s Francúzskom. Vznikla monarchia, a nie republika, o ktorú sa snažil Mazzini. Roku 1870, keď bol proces zjednotenia Talianska zavŕšený obsadením pápežského štátu a Ríma, bol Mazzini zatvorený a opäť poslaný do exilu. S falošnými dokladmi sa vrátil späť do Talianska. Žil v Pise, kde 10. marca 1872 zomrel na zápal pohrudnice.
Pavlovova ulica
Pavlovova ulica je ulica:
Convair F-102 Delta Dagger
Convair F-102 Delta Dagger bolo americké prepadové stíhacie lietadlo navrhnuté a vyrábané spoločnosťou Convair. Vzniklo z experimentálneho lietadla Convair XF-92 v polovici 50. rokov 20. storočia ako hlavná súčasť protivzdušnej obrany USA a do služby vstúpilo v roku 1956 s trojročným oneskorením. Do roku 1958 slúžilo v 26 letkách amerického letectva, ale stále plnilo funkciu dočasného lietadla. Jeho hlavnou úlohou bolo zachytávať útočiace sovietske strategické bombardéry (predovšetkým Tupolev Tu-95) počas studenej vojny. Celkovo bolo vyrobených 1 000 kusov F-102.
F-102 bolo prvým nadzvukovým prepadovým stíhacím lietadlom s delta krídlom v službe u amerického letectva. Využívalo vnútorný zbraňový priestor na nesenie riadených striel aj rakiet. Podľa pôvodnej konštrukcie nemohlo vo vodorovnom lete dosiahnuť nadzvukovú rýchlosť. Stroj musel byť prepracovaný a dostal nový motor. F-102 nahradili podzvukové typy stíhačiek, ako napríklad Northrop F-89 Scorpion, a v 60. rokoch 20. storočia v obmedzenej miere slúžili vo vietnamskej vojne, pričom chránili bombardéry a útočili na pozemné ciele. Dopĺňali ich stíhačky McDonnell F-101 Voodoo a neskôr McDonnell Douglas F-4 Phantom II.
Mnohé z F-102 boli v priebehu 60. rokov presunuté z vojenského letectva do Národnej leteckej gardy a s výnimkou exemplárov prerobených na bezpilotné lietadlá QF-102 Full Scale Aerial Target bol typ v roku 1976 úplne vyradený z operačnej služby. Náhradou bol dvojmachový Convair F-106 Delta Dart, ktorý bol rozsiahlou prestavbou F-102.
Varianty
thumb|Prototyp YF-102 thumb|Dvojmiestny cvičný TF-102A-45-CO Delta Dagger patriaci 57. stíhacej-prepadovej letke [[United States Air Force|amerického letectva na základni Keflavík na Islande, 1969]]
Používatelia
thumb|F-102A v službách 11. stíhacej-prepadovej letky na základni [[Duluth Air National Guard Base|Duluth v Minnesote, 1958]] thumb|Turecký F-102A v istanbulskom leteckom múzeu
Zánik systému
Zánik alebo rozklad systému je strata schopnosti systému uskutočniť jeho ciele.
Pavlovská ulica
Pavlovská ulica je ulica:
Šesťuholník
Vnútorné uhly pravidelného šesťuholníka (všetky strany a uhly sú si rovné) zvierajú 120°. Rovnako ako štvorce a rovnostranné trojuholníky, možno aj šesťuholníky poskladať vedľa seba bez medzier a úplne tak vyplniť rovinu. Týmto spôsobom sa vytvárajú včelie plásty.
Parametre
Pre pravidelný šesťuholník so stranou a platí:
Zostrojenie šesťuholníka
Pravidelný šesťuholník možno zostrojiť pravítkom a kružidlom. Nasledujúca animácia vychádza z Euklidových Základov, Kniha IV, Veta 15.
left|Animácia zostrojenia šesťuholníka
Skat
Skat môže byť:
Hronsek
Hronsek je obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica. Nachádza sa na ľavom brehu rieky Hron asi 10 km južne od Banskej Bystrice.
Dejiny
Oblasť, v ktorej sa nachádza dnešná obec Hronsek, bola pôvodne kráľovským majetkom. Uhorský kráľ Belo IV. ju daroval, za zásluhy v boji proti Mongolom (Tatárom...), zvolenskému županovi Radunovi Oszlárovi. Ten na tomto území založil aj blízku obec Radvaň (dnes súčasť Banskej Bystrice). Táto darovacia listina je prvým písomným dokumentom o tejto oblasti (1250). Pravdepodobne sa tu usadil Radunov vnuk Gala, keďže starší názov obce bol Galowycz.
Najranejšia písomná zmienka o obci pochádza z roku 1500, pod názvom Zyklafalu. Postupne sa názov obce menil: Czwiklafalwa, Czwiklina (1506), Galowyczfalwa (1514), Galowycz (1515), Czwyklina (1522), Czwyklina alebo Galfalwa (1558), Garanzegh (1565), Cwklina (1572), Garamsseg (1786), Hronec (1808), Hronsek-Skalka (1920), Garansek (1927) až do dnešného Hronsek (1946) – maďarsky Garamszeg.
Z tejto lokality pochádzala šľachtická rodina – Geczyovci, písali si šľachtický prídomok „de Garamszek“ (z Hronseku). Ďalšími majiteľmi veľkopanstva, ktorí vlastnili pozemky a okolité lesy, boli Rothovci z Kráľovej, grófi Telekyovci, Battikovci z Vlkanovej, baróni Schmiddegovci, Juraj Géczy, hlavný župan a Štefan Soós z Poltára. Dr. Aladár Déchy tu mal veľkostatok a mlyn. V roku 1828 mala obec 67 domov a 508 obyvateľov.
Vodný hrad
Najstaršou dochovanou stavbou je vodný hrad z 15. storočia. V roku 1576 bol tento Rothovsko-Telekyovský hrad prestavaný a opevnený. Goticko-renesančná stavba mala pôvodne opevnenie tvorené obranným múrom so štyrmi vežami a vodnou priekopou s padacím mostom. Za rákoczyovského stavovského povstania (170314) tu boli údajne razené mince. V kaštieli istý čas žil aj otec Juliany Korponayovej-Géczyovej (Levočská biela pani) Zsigmond Géczy.
V 20. storočí bol hrad čiastočne prebudovaný a v roku 2016 bola dokončená jeho 26 rokov trvajúca rekonštrukcia.
Soósovsko-Géczyovský kaštieľ
Soosovsko-Géczyovský kaštieľ z r. 1775 je postavený v barokovom slohu. Má obdĺžnikový pôdorys s kruhovými nárožnými baštami. Vonkajšia fasáda má bohato členenú rokokovú štukovú výzdobou. Interiér zdobia pôvodné pruské a zrkadlové klenby.
V zámockej záhrade je stará, vyše 200-ročná, lipa a mohutný dub. Lipa je 25 m vysoká, obvod kmeňa v metrovej výške je takmer 500 cm a patrí medzi unikátne exempláre. Na barokovom kaštieli je už vyše 70 rokov pravidelne obývané hniezdo bociana bieleho.
Drevený artikulárny kostol
Miestny evanjelický kostol je drevená halová stavba postavená podľa prísnych nariadení Šopronského snemu, teda na vopred vyhradenom pozemku mimo obec, z dreva, bez veže a dokončená počas jedného roka. Kostol stavali od roku 1725 do 1726, teda za jednu sezónu. Interiér kostola obsahuje hodnotný inventár.
Rinyaújlak
Rinyaújlak je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Barcs.
Má rozlohu 2426 ha a žije tu 312 obyvateľov (2007).
Zanikanie
Zanikanie (zaniknutie) môže byť:
Guillermo Cañas
Guillermo Cañas (* 25. november 1977) je bývalý argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral sedem turnajov ATP v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Električková doprava v Perme
náhľad|Mapa siete náhľad|[[KTM-23]]
Froidmont-Cohartille
Froidmont-Cohartille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Električková doprava v Perme
Električková doprava v ruskom meste Perm funguje od roku 1929. Spolu 11 liniek jazdí na sieti s rozchodom.
Vozňový park
Technický vozňový park sa skladá zo 17 vozidiel.
Froidmont-Cohartille
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Omorika
Omorika môže byť:
Froidmont-Cohartille
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dendrológia
náhľad|Drevina [[dub (v strede)]] Dendrológia (z gr. δένδρον (dendron) = strom) je veda študujúca dreviny, teda stromy, kry, liány a pod. Je odborom vedy botanika a zamestnáva dendrológov.
Froidmont-Cohartille
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dendrológia
Dendrológia je súčasťou systematickej botaniky. Jej pôvod súvisí s rozvojom nemeckého lesníctva v polovici 19. storočia. Prvá dendrologická učebnica bola súčasťou učebníc pestovania lesov. Postupne sa vyčleňovali jednotlivé aplikované odbory ako napríklad lesnícka, sadovnícka a ovocinárska dendrológia a z nich boli odvedené drevárske, krajinárske a melioračné. Súčasťou štúdie dendrológie je skúmanie aklimatizácie nepôvodných drevín. Zaoberá sa tiež úlohou drevín v určitých ekosystémoch (informácie o stanovištiach druhov a územiach ich prirodzeného rozšírenia a klíme, ktorá tam panuje).
Ihličnaté dreviny
Patria sem napríklad jedľa biela, borovica, sekvoja, tis, ginko, smrek, tuja, smrekovec opadavý, jedľovec, borievka a ďalšie.
Listnaté dreviny
Patria sem napríklad pagaštan, javor, breza, jeľša, buk, dub, jabloň, orech, platan, moruša, višňa, hruška, vŕba, jarabina, lipa, gaštan, jaseň, lieska a ďalšie.
Kry
Patria sem napriklad muchovník kanadský, beztvarec krovitý, dulovec nádherný, hamamel virgínsky, orgován, baza čierna, slivka, nátržník krovitý, zlatovka prostredná, bršlen, mahónia, vres, skalník a ďalšie.
Popínavé dreviny
Rozdeľujú sa na ovíjavé s úponkami (pavinič pätlistý), samopopínavé (brečtan, hortenzia), ovíjavé (vistéria) a dreviny bez vlastných upevňovacích orgánov (ruža, jazmín).
Estetické hodnoty drevín
Pri sadovníckych a krajinárskych úpravách je potrebné okrem funkčnosti prehliadať i na estetické hodnoty. Ide o ich vonkajšie vlastnosti : veľkosť, tvar, textúra, farba, premenlivosť počas roka, premenlivosť v priebehu celoživotného vývoja drevín a ostatné vlastnosti.
Semoussac
Semoussac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Dendrológia
Veľkosť
Rozumieme ňou rozmery dreviny vo vyspelom veku (výška, šírka a hrúbka). Na veľkosť prihliadame pri komponovaní vegetačných úprav. Stromy vytvárajú kostru a kulisu jednotlivých častí kompozície. Rámujú priehrady, výhľady, začleňujú stavby do prostredia, zakrývajú nevhodné objekty a vytvárajú tieň. Kry dopĺňajú stromy, uzatvárajú priestor, zvyšujú rozmanitosť a v malých úpravách nahrádzajú stromy. V priestore musia byť vegetačné prvky usporiadané tak, aby menšie boli pred väčšími.
Tvar
Ide o obrysy drevín, pozorované z rôznych strán. Rozlišuje prirodzený tvar (pri stromoch môže mať vajcovitý, kužeľovitý a oválny, pri kroch vzpriamený, guľovitý, poliehavý, kužeľovitý) a tvarové formy (atypické tvary – stĺpovité, bizarné, previsnuté, dáždnikové, zakrpatené, stĺpovité).
Semoussac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dendrológia
Textúra
Textúra je vlastnosť povrchu korún (veľkosť, farba listov, hrúbka, spôsob vetvenia). Rozlišujeme jemnú (mäkká a neurčitá), hrubú (pevná a tvrdá), ťažkú (veľké listy, husté olistenie) a ľahkú (riedke olistenie, vzdušné, presvetlené).
Semoussac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dendrológia
Farba
Frebnosť sa uplatňuje pri všetkých častiach drevín, kvetov, plodov, konárikov a kôry.
Premenlivosť v priebehu roka a v priebehu vývoja drevín
Premenlivosť textúr a farebné stupne – významná (5 rokov – pučanie, kvitnutie, opadávanie listov), priemerná (v priebehu 2 rokov).
Barbara Liskovová
Liskovová je prvou ženou, ktorá v USA získala doktorský titul v informatike, na Stanfordovej univerzite v roku 1968.
Pažického ulica
Pažického ulica je ulica:
Nantes
Nantes môže byť:
Rinyaújnép
Rinyaújnép je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Barcs.
Štefanko (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Štefanko.
Užovkovité
Užovkovité je čeľaď hadov z taxónu Caenophidia (Colubroidea). Jej presná definícia sa v literatúre mení podľa autora a menila sa aj v priebehu času. Podrobnosti pozri nižšie.
Rozsah definície
Čeľaď užovkovité (Colubridae) môže byť definovaná niektorým z nasledujúcich rôznych spôsobov (názvy taxónov v nasledujúcich odrážkach majú – kvôli porovnateľnosti – vždy len taký význam, aký majú v systéme nižšie označenom ako „Systém A“) : V súčasnosti sa najčastejšie vyskytuje možnosť d) (nižšie označená ako „Systém A“), na konci 20. stor. a začiatku 21. storočia sa najčastejšie vyskytovala možnosť e).
Zoznam slovenských leteckých es
Zoznam obsahuje slovenské letecké esá z obdobia druhej svetovej vojny a počet ich potvrdených zostrelov. Nepotvrdené zostrely sú uvedené v poznámkach.
Užovkovité
Charakteristika
Charakteristika závisí od zvolenej definície užovkovitých (pozri vyššie). Nasledujú charakteristiky pre dve hlavné definície užovkovitých:
Pre definíciu e) (bez Acrochordidae) platí nasledujúca charakteristika: Takto definovaná čeľaď zahŕňa až okolo 63 % všetkých druhov hadov, konkrétne asi 335 recentných a 26 vymretých rodov, resp. asi 2 132 recentných a 79 vymretých druhov (čísla sa vzťahujú na definíciu bez Atractaspididae) . Vyskytuje sa po celej Zemi (okrem Antarktídy), a to v jazerách, pobrežných močiaroch, mokradiach v ústiach riek, i na súši, napr. v dažďových lesoch a na púštiach. Užovkovité nemajú funkčný ľavý pľúcny lalok a pletenec zadnej končatiny, v spodnej čeľusti nemajú tzv. os coronoideum, na rozdiel od primitívnejších hadov (slepúšiky, slepániky, veľhady a pytóny) majú pružnejšiu lebku a na rozdiel od veľhadov, pytónov a väčšiny vreteníc majú niekoľko tanierovitých šupín pokrývajúcich hlavu. Spomínané tanierovité šupiny na hlave sú pomerne spoľahlivým identifikačným znakom tejto čeľade. Užovkovité môžu byť nejedovaté alebo jedovaté, pričom jedovaté druhy sú vždy opistoglyfné hady, čiže majú jedové zuby v zadnej časti ústnej dutiny (13 páry jedových zubov), v dôsledku čoho sú pre človeka len málo nebezpečné (s výnimkou niektorých druhov, napr. bojgy stromovej). Niektoré druhy usmrcujú korisť (aj) škrtením. Užovkovité kladú vajcia alebo rodia živé mláďatá.
Pre definíciu d) platí nasledovné: Čeľaď zahŕňa okolo 260 (v závislosti od zdroja 230, 253, 263 a podobne) recentných a okolo 26 vymretých rodov, resp. okolo 1 850 (v závislosti od zdroja 1 649, 1 809, 1 910 a podobne) recentných a okolo 79 vymretých rodov . Čeľaď sa vyskytuje po celej Zemi (okrem Antarktídy). Morfologicky je čeľaď charakterizovaná dobre vyvinutými calyces na hemipenisových kapsách, ďalej centrifugálnym sulcus spermaticus, ktorý sa deli na proximálnej a centrálnej oblasti telesa hemipenisu, a aglyfným chrupom (čiže zuby nemajú kanálik ani ryhu na vypúšťanie jedu). Spomínané calyces však sekundárne zanikli u podčeľade Natricinae.
Na Slovensku sa (pri definícii e aj d) vyskytujú tieto druhy užovkovitých: užovka stromová (Zamenis longissimus), užovka hladká (Coronella austriaca), užovka obojková (Natrix natrix) a užovka fŕkaná (Natrix tessellata).
Najbežnejší systém („Systém A“)
Zdroje: Slovenské názvy podľa:
užovkovité (Colubridae):
Alternatíva
Alternatívne sa (okrem niektorých vecných zmien v systéme) všetky vyššie uvedené podčeľade klasifikujú ako samostatné čeľade. Z toho vyplýva, že Colubridae je len to, čo je vyššie uvedené pod názvom Colubrinae, a to, čo je vyššie uvedené pod názvom Colubridae, je nadčeľaď Colubroidea (v najužšom zmysle – porov. Colubroidea)  :
nadčeľaď Colubroidea:
Stav na konci 20. a zač. 21. storočia
==== Zug et al. 2001, Grzimek et al. 2003 ====
Poznámky:
Rozsah čeľade Colubrinae má rovnako definovaný Burnie 2001, ktorý však neuvádza vnútorné delenie čeľade.
==== Zaher 1999 ====
Užovkovité (Colubridae):
Podobný systém má Haaramo 2003
užovkovité (Colubridae):
Terentiev 1961
Čeľad užovkovité (Colubridae) v tomto systéme zodpovedá v Systéme A čeladiam Colubridae a Lamprophiidae (okrem podčeľade Atractaspinae v užšom zmysle a jadra podčeľade Dipsadinae) a čeľadi Hamalopsidae. Čeľaď sa ďalej nedelí.
Poznámky: Samostatné (t. j. do Colubridae nepatriace) čeľade v tomto systéme sú: Acrochordidae [t. j. v systéme A: Acrochordidae a Xenodermidae], Amblycephalidae [rody: Haplopeltura, Amblycephalus, Leptognathus, Dipsas a Pseudopareas, t. j. v systéme A: jadro podčeľade Dipsadinae a čeľaď Pareidae], Elapidae [v užšom zmysle] a Hydrophidae. Podčeľaď Atractaspinae v užšom zmysle zo Systému A je v tomto systéme pod Viperidae.
==== Romer 1956 ====
Užovkovité (Colubridae): Poznámka: Elapidae a Hydrophidae tvoria v tomto systéme samostatné čeľade.
Veľmi podobný systém má Darevskij 1969, s tým rozdielom, že 1. má navyše vyčlenenú podčeľaď Boiginae, do ktorej patria napríklad rody Telescopus, Malpolon, Psammophis, Boiga, Dispholidus, Chrysopelea, Dryophis, Oxybelis, Thelotornis, a 2. do podčeľade Dasypeltinae zaraďuje aj rod Elachistodon. Rod Atractaspis je pod Viperidae.
Boulengerov systém
Zdroje:
Tento systém v tejto podobe pôvodne pochádza od Boulengera (cca. 1893). Ide o delenie užoviek podľa zubov/jedovatosti. Toto delenia sa používalo ako štandardný systém v prvej polovici 20. storočia a potom ešte veľmi často až do 70./80. rokov 20. stor. Mimo taxonómie sa v základných rysoch používa dodnes.
Užovkovité (Colubridae):
Poznámky:
==== Brehm 1883 ====
Užovkovité (Colubridae) – rody: Coronella [t. j. časť dnešného Lampropeltis a Coronella], Coluber [časť dnešného Coluber], Elaphis [časť dnešného Elaphe], Coryphodon [časť dnešného Coluber a Pantherophis], Zamenis [časť dnešného Hierophis a Elaphe], Periops [časť dnešného Hemorrhois], Rhinechis [t. j. časť dnešného Zamenis], Tropidonotus [časť dnešného Natrix]
Vysielač Góra Jawor
Vysielač Góra Jawor alebo sa nachádza v južnej časti Podkarpatského vojvodstva v južnom Poľsku, neďaleko Soliny.
Oceľová konštrukcia takmer 100 m vysokého vysielača sa nachádza na vrchu Jawor, v nadmorskej výške, asi 2 km východne od Soliny. Signál televíznych a rozhlasových programov pre juhovýchodný výbežok krajiny šíri od roku 2000 a vďaka polohe a vysokému vyžiarenému výkonu sú zachytiteľné aj na časti severovýchodného Slovenska.
Vysielanie
V súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:
Skat (hra)
Skat je kartová hra, na Slovensku pomerne neznáma, no v Nemecku je najobľúbenejšou zo všetkých. Hráva sa aj v USA, najmä v oblastiach, kde žijú ľudia nemeckého pôvodu. Nie je totožná s pôvodne americkou hrou scat.
Ságvár
Ságvár je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Siófok.
Má rozlohu 3844 ha a žije tu 1897 obyvateľov (2007).
Estadio de los Juegos Mediterráneos
Estadio de los Juegos Mediterráneos je viacúčelový štadión v Almeríi, Andalúzia, Španielsko. V súčasnosti je k dispozícii pre atletické podujatia a zároveň ho používa futbalový klub UD Almería. Štadión bol postavený v roku 2004 a má kapacitu 22 000 miest.
V roku 2005 boli na tomto štadióne usporiadané Stredozemné hry.
Štefunko (priezvisko)
Štefunko je slovenské priezvisko odvodené od mena Štefan. Vyskytuje sa najmä na západnom Slovensku, najviac v Trnave, obci Abrahám (okres Galanta) a Majcichove (okres Trnava).
Gino Bartali
Gino Bartali (* 18. júl 1914, Ponte a Ema, Taliansko – † 5. máj 2000, tamže) bol taliansky profesionálny cyklista, trojnásobný víťaz Giro d´Italia a dvojnásobný víťaz Tour de France. Kariéru ukončil po 19 rokoch v roku 1954 vo veku 40 rokov, čím sa zaradil medzi cyklistov s najdlhším pôsobením v profesionálnej cyklistike v histórii.
Profesionálna kariéra
Profesionálna kariéra Gina Bartaliho sa začala v roku 1935. Ešte v tom istom roku získal na pretekoch Giro d´Italia prvenstvo v súťaži vrchárov a vyhral Majstrovstvá Talianska. O rok neskôr po prvýkrát vyhral Giro d´Italia.