cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Portobelo a San Lorenzo
Po celom pobreží Panamy budovali Španieli pevnosti, ktoré mali za úlohu chrániť prístavy z ktorých pochádzali lode plné amerického striebra i iného tovaru do Európy. Väčšina striebra pochádzala z územia dnešnej Bolívie a Peru. Materiál bol naložený na lode na pobreží Peru ho previezli do mesta Ciudad de Panamá. Tam musel byť náklad z lodí vyložiť a následne sa musel prepraviť cez Panamskú šiju práve do prístavov na karibskom pobreží, odkiaľ bol vypravený do Európy. Obidve tieto lokality sa nachádzajú v provincii Colón.
Portobelo
Mesto Portobelo bolo založené v roku 1597. Vtedy dostalo názov San Felipe de Portobelo na počesť španielskeho kráľa Filipa II. Z Portabela plávali lode z miestokráľovstva Nová Granada mieriace do Španielska. Dnes má mesto asi 4 000 obyvateľov. Okolie mesta bolo vyhlásené za národný park.
San Lorenzo
Pevnosť San Lorenzo bola postavená v roku 1597 blízko významnej panamskej rieky Chagres (dnes je na rieke priehrada a Gatúnske jazero, ktoré je dôležitou súčasťou Panamského prieplavu). Okolitých 9 653 ha pevniny je dnes chránenou prírodnou oblasťou.
Miroslav Kusý
Prof. PhDr. Miroslav Kusý, CSc. (* 1. december 1931, Bratislava – † 13. február 2019) bol slovenský marxistický filozof, disident, politológ a univerzitný profesor, bývalý politik.
Život
V roku 1954 vyštudoval Filozofickú fakultu Karlovej univerzity a v roku 1956 tamtiež dokončil postgraduálne štúdium. Prahe začínal študovať na Vysokej škole politických a hospodárskych vied, čo bola politicky angažovaná škola, ktorá mala vychovávať budúcich politikov a diplomatov. Z tej neskôr prešiel na filozofiu. Potom sa vrátil do Bratislavy, kde pôsobil na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, najprv ako odborný asistent, potom docent a nakoniec v rokoch 19671970 profesor marxistickej filozofie. V rokoch 196869 bol členom Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. Viedol ideologické oddelenie.
Pravidelne ho kontrolovala Štátna bezpečnosť a príležitostne bol preventívne zadržaný a sledovaný pod kódovým menom „RENEGÁT“. Pripojil sa k spisovateľom okolo Edice Petlice Ludvíka Vaculíka a Edice Expedice Václava Havla.
V roku 1988 verejne vystúpil, formou otvorenej výzvy zaslanej do Slobodnej Európy, proti názorom vtedajšieho predsedu Matice slovenskej Vladimíra Mináča, ktorý v ankete k 20. výročiu federalizácie Československa staval na roveň maďarizáciu za Uhorska a čechoslovakizmus po vzniku Československej republiky. Kusý to odmietol a naopak vyzval na upevnenie československého povedomia.
V októbri 1988 vzniklo v Prahe Hnutie za občiansku slobodu (HOS). Na prvom stretnutí HOS v Bratislave 11. novembra 1988 sa zúčastnilo 15 ľudí. Reakcia na petíciu Niekoľko viet (jar 1989) bola na Slovensku podstatne ako v Česku. Kusý sa stal členom takzvanej Bratislavskej päťky. Táto päťčlenná skupina zorganizovala v obci Predmier 21. júla 1989 verejné zhromaždenie, na ktorom o. i. požadovali slobodné voľby. Dôvod zadržania v auguste 1989 bolo „poburovanie“. Miroslavovi Kusému a Jánovi Čarnogurskému pridali aj rozvracanie republiky. Obaja skončili vo vyšetrovacej väzbe, ostatných stíhali na slobode. Čarnogurskému priťažilo aj nelegálne vydávanie Bratislavských listov, Kusému zase príspevky v rádiu Slobodná Európa. Žaloba bola podaná na základe § 176 ods. 1 Tr. Por. Vo väzení strávil desať týždňov, kde čakal na súdny proces za zradu a podvracanie republiky. Prepustili ho tesne pred Nežnou revolúciou v novembri 1989.
Počas Nežnej revolúcie sa stal podpredsedom VPN. Ako jediného chartistu vo VPN ho tlačili do vyšších pozícií a tak sa 10. decembra 1989 stal už v prvej vlády národného porozumenia, ktorú viedol Marián Čalfa riaditeľom Federálneho úradu pre tlač a informácie (čo bolo na úrovni ministerstva). Neskôr (v roku 1990) sa stal rektorom Univerzity Komenského ale sa tam stal už po roku stal neprijateľným.
Po pár rokoch od revolúcie a zvolenia V. Mečiara, ktorý založil už svoje HZDS, ľudia pri jednom výročí 17. novembra na námestí vykrikovali aj „Kusý národ dusí". Kusý na to reagoval v rozhovore s Karol Sudorom takto:"„Viete, veľmi rýchlo sa tu utvorila takzvaná národná vrstva. Šlo o ľudí, ktorých sme nikdy nevideli ani v disente, ani nikde. Ja som pritom so svojimi dcérami každoročne chodil na Bradlo, kde sme spievali „Kto za pravdu horí'. Mali sme prirodzený vlastenecký cit, pričom z dnešných národniarov tam vtedy nikto nechodil. A keď si tí národovci po revolúcii „prevzali' Bradlo, prestali sme tam chodiť a sprotivila sa mi aj tá pesnička.' A stali ste sa zradcom a janičiarom. "Mečiar a HZDS spôsobili nielen Kusého odchod z politiky (VPN) ale ako povedal Kusý celý rad nepriaznivých dôsledkov, s ktorými sme nerátali: "„Pre mňa bolo najnepriaznivejším dôsledkom rozdelenie Československa. Ja som sa v Československu narodil, študoval som v Prahe, pre mňa bolo Československo vlasťou. Samozrejme, keď sa to udialo, bolo to pre mňa omnoho tragickejšie, no postupne ten moment vyprchával. Stálo nás to ale veľa energie aj prostriedkov, no, našťastie, to malo dobrý koniec. Slovensko vyšlo z mečiarovského marazmu a dostali sme sa znovu hore, to bol skutočne zázračný postup.'"Po odchode z univerzity a politiky, už ako dôchodca, pôsobil ako politický analytik.  Bol medzi najcitovanejšími analytikmi v médiách vo všetkých prehľadoch od roku 2006 do roku 2017.
Miroslav Kusý 3. januára 2013 verejne kritizoval prezidenta Ivana Gašparoviča, keď pre denník SME uviedol: „''Dávam ti svoje ultimátum z tej ulice, ktorou tak pohŕdaš: buď konečne vymenuješ Jozefa Čentéša za generálneho prokurátora SR, alebo okamžite odstúpiš! Pokiaľ nesplníš jednu z týchto podmienok, vyhlasujem ti občiansku neposlušnosť a nebudem ťa uznávať za svojho prezidenta.''“
Kusý potvrdil, že pred parlamentnými voľbami v roku 2016 niekoľkokrát radil predsedovi SNS Andrejovi Dankovi.
S manželkou Jolanou, rodenou Vargovou, mal dcéry Alexandru a Dagmar.
Štrkovské presypy
Štrkovské presypy je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Galanta v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v rokoch 1973, 1983 na rozlohe 1,7755 ha. Štvrtý stupeň ochrany, ochranné pásmo nebolo určené preto platí ochranné pásmo 60 m s tretím stupňom ochrany.
Predmetom ochrany je: ''Územie predstavuje tri pieskové presypy spevnené vo svojej vrcholovej časti agátovým porastom. Dôvodom ochrany je zachovanie hĺbkovej a plošnej neporušenosti presypov s rastlinným krytom pre vedecké a náučné ciele.''
Dojčiansky potok
Dojčiansky potok je potok na Záhorí, v centrálnej časti okresu Senica. Je to pravostranný prítok Koválovského potoka, meria 3,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Zámčisko, na juhovýchodnom úpätí vrchu Zámčisko (434,1 m n. m.) v lokalite Bažantnica, v nadmorskej výške približne 293 m n. m.
Opis toku
Na hornom toku tečie sprvu severojužným smerom územím so zachovanými brehovými porastmi na oboch brehoch, postupne sa stáča viac na juhojuhovýchod. Ďalej preteká lokalitou Záhumenice západne od obce Koválov, pričom opäť tečie na juh. Na dolnom toku mení smer toku najprv na juhojuhovýchod, následne na juhovýchod. Napokon sa tesne pred ústím stáča na juh a južne od Koválova, nad vodnou nádržou Koválov, ústi v nadmorskej výške cca 190,5 m n. m. do Koválovského potoka. Nepriberá žiadne trvalé prítoky.
Besarabská oblasť
Besarabská oblasť bola oblasť na juhozápade európskej časti Ruského impéria, v Besarábii, v rokoch 1812/1818 – 1873. V roku 1873 ju nahradila Besarabská gubernia.
Dejiny
Práve rusko-turecké vojny sa pričinili o oslobodenie Besarábie spod nadvlády Osmanskej ríše. Podľa mierovej zmluvy z Bukurešti, ktorá bola podpísaná v roku 1812, bolo toto územie pripojené k Ruskému impériu.
Oficiálny dátum vzniku Besarabskej oblasti bol stanovený na 29. apríla 1818, kedy bolo vydané nariadenie o jej vzniku. Najdôležitejšou osobitosťou zriadenia v Besarabskej oblasti bolo vytvorenie Najvyššieho sovietu, ktorý nahradzoval hlavnú vládu. Orgán mal administratívno-súdny charakter a bol oprávnený konať v mene Besarabskej oblasti. Nariadenie z roku 1818 však bolo 29. februára 1828 novelizované. Na základe novelizácie vznikla tzv. Inštitúcia na správu Besarabskej oblasti a jej vláda sa v tomto regióne viac podobala celkovej vláde gubernií v Ruskom impériu. Hlavné vedenie a vedenie gubernie boli podriadené ústredným orgánom, tak ako vo vnútorných guberniách. Novinkou, ktorú mala iba Besarabská oblasť však bol vznik oblastnej rady, ktorý zamenil predchádzajúci Najvyšší soviet. Kompetencie aké mal jeho predchodca jej však ostali.
Spočiatku to bola najviac spustošená časť Moldavska, na ktorej žilo sotva 25 % z celkového počtu obyvateľov Besarábie. V sústave Ruského impéria sa oblasť začala rýchlejšie rozvíjať, pretože do krajiny už nepodnikali svoje pustošivé výpravy ani Tatári ani Osmanská ríša. Do roku 1812 bol tento región slabo osídlený. Situácia sa však zmenila po príchode kolonistov z Nemecka, Ukrajiny, Ruska, Bulharska a Gagauzska. Národnostné etniká prišli podporiť svojou prítomnosťou aj Moldavci zo stredných oblastí Besarábie a spoza rieky Prut.
V roku 1829 po vzájomnom podpise Adrianopolskej mierovej zmluvy medzi Osmanskou ríšou a Ruským impériom, posledný menovaný získal oblasť pri delte Dunaja, ktorá sa tiež stala súčasťou Besarábie, avšak iba na 27 rokov. Po roku 1856, keď Ruské impérium prehralo Krymskú vojnu, bola táto oblasť opätovne pripojená k Dobrudži.
NGC 4878
NGC 4878 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. marca 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Mongoli
Mongoli (jednotné číslo Mongol) môžu byť:
Mongol môže byť aj:
Ján Jacina
Doc. MUDr. Ján Jacina, CSc. (* 13. máj 1923, Brekov – † 20. jún 1990, Košice) bol slovenský lekár a pedagóg.
Životopis
Narodil sa v roľníckej rodine. Po absolvovaní ľudovej školy v Brekove nastúpil do Gymnázia v Michalovciach. Začiatkom roku 1945 sa stal dobrovoľníkom v Československom armádnom zbore. Po trojmesačnom výcviku v Poprade sa stal veliteľom čaty a bol nasadený do bojov pri Vrútkach, kde bol ťažko ranený. V rokoch 19451948 študoval na Lekárskej fakulte Masarykovej univerzite v Brne, v štúdiu pokračoval na Lekárskej fakulte Slovenskej univerzite v Košiciach a v Bratislave.
V roku 1950 začína vyučovať na Lekárskej fakulte UPJŠ v Košiciach ako asistent, neskôr odborný asistent, v roku 1961 je docent, v roku 19621965 je dekan. Kandidátsku prácu obhájil roku 1961 na tému: Vylučovanie anorganického fosforu obličkami u dojčiat s umelou výživou, habilitačná práca: Renálne vylučovanie anorganického fosforu v detskom veku.
Je autorom alebo spoluautorom mnohých ďalších vedeckých a odborných prác publikovaných v zborníkoch a odborných časopisoch. Jeho diela boli publikované aj v zahraničných médiách. Bol členom vedeckej spoločnosti v Bratislave a zároveň primárom Detskej kliniky v Košiciach.
Po smrti v roku 1990 mu bol udelený titul Profesor in. memoriam.
Ako rodák obce Brekov sa aktívne zapájal do ochotníckeho divadla v obci. Bol vynikajúcim futbalistom a hrával za mužstvá Michalovského okresu: Michalovce, Budkovce, Trhovište, Lastomír.
666
Rok 666 (DCLXVI) je rok, ktorý začal v pondelok v súlade s juliánskym kalendárom. Skončil sa v pondelok 31. decembra 666.
Motív
Motív (z lat. motivus = uvádzajúci do pohybu) môže byť:
3031 Houston
3031 Houston je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 8. februára 1984.
Taekwondo na Letných olympijských hrách 2012
Taekwondo na Letných olympijských hrách 2012 v Londýne sa konal od 8. augusta do 11. augusta 2012 v športovej hale ExCeL London. Súťažilo sa v ôsmich váhových kategóriach, štyroch mužských a štyroch ženských.
Kvalifikačný prehľad
Na Letných olympijských hrách 2012 v tejto disciplíne súťažilo 128 športovcov, 64 mužov a 64 žien, 16 v každej z ôsmich kategórií. Jeden štát mohli reprezentovať maximálne 4 pretekári, 2 muži a 2 ženy.
4 miestá boli rezervované pre Spojené kráľovstvo ako hostiteľskú krajinu, a ďalšie štyri rozdeľila trojstranná komisia. Zvyšných 120 miest sa prideľovalo systémom kvalifikačných súťaží (pozri nižšie).
Emil Černaj
Emil Černaj (* 1. február 1923, Žiar nad Hronom† 26. máj 2000, Chicago) bol slovenský misionár na Filipínach, v Indonézii, USA a v Austrálii.
Životopis
Gymnázium študoval v Nitre, filozofiu vo Vidinej a teológiu v Ríme, kde ho v roku 1951 vysvätili za kňaza. Tesne po vysvätení ho Rím vyslal na 20 rokov ako misionára do Indonézie na ostrov Flores. Počas svojho pôsobenia tu postavil kostol, niekoľko kaplniek a škôl, ale aj kníhkupectvo a seminár pre kňazskú výchovu domorodcov. Po 20 rokoch odchádza na Filipíny. Do jeho tamojšej farnosti patril aj prezident Filipín, od ktorého sa mu dostalo pocty viackrát s ním povečerať. Z Filipín odišiel na 5 rokov do Spojených štátov amerických, kde pôsobil medzi americkými Slovákmi, hlavne v mestách Chicago, New York, Cleveland a Pittsburgh. V roku 1975 odchádza do Austrálie na misiu medzi tamojších Slovákov v Sydney, Brisbane, Wollongongu a Canberre. Získal pozemok v Sydney a v roku 1982 dal postaviť slovenský kostol zasvätený sv. Cyrilovi a sv. Metodovi. V Austrálii zorganizoval zbierku na národný poklad, začo bol aj vyznamenaný. Páter Černaj sa zaslúžil aj o postavenie nového kostola v jeho rodnom meste Žiar nad Hronom. Na tento kostol vyzbieral podstatnú časť finančných prostriedkov od krajanov po celom svete. Po jeho smrti všetky jeho celoživotné úspory boli venované na dostavbu kostola v Žiari nad Hronom. V máji roku 2000 umrel v štáte New York a pochovaný je v meste Chicago.
Rozália Danková
Rozália Danková, sestra Stella alebo aj Rozália Stella Danková (* 26. apríl 1920, Svätý Kríž nad Hronom – † 14. august 2017) bola rehoľná sestra - vincentka, spoluautorka dokumentárnych kníh o prenasledovaní rehoľných komunít počas komunizmu.
V roku 1939 vstúpila do Spoločnosti Dcér kresťanskej lásky sv. Vincenta de Paul, tzv. vincentky. Pôsobila aj na generálnom sekretariáte spoločnosti v Paríži.
Amok
Amok môže byť:
NGC 4879
NGC 4879 je hviezda v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. marca 1789.
816 Juliana
816 Juliana je planétka s priemerom 62 km, ktorú objavil M. F. Wolf 8. februára 1916.
Ning
Ning je prostredie pre vývoj webových aplikácií. Projekt založili Marc Andreessen (zakladateľ Netscape) a Gina Bianchini. Projekt pôvodne bežal vyše roka pod názvom 24 Hour Laundry v prísnom utajení a oficiálne bol spustený v októbri 2005.
Ning je vývojové prostredie pre PHP, ktoré umožňuje užívateľom vytvárať a zdieľať kód a projekty. Obsahuje nástroje pre interakciu medzi užívateľmi a ďalšie pomôcky so zameraním na vývoj sociálnych aplikácií.
Vlastnosti
Jednou z jedinečných vlastností je funkcia „zobraziť zdrojový kód“, ktorá umožňuje užívateľom nazerať do zdrojového kódu ktorejkoľvek bežiacej aplikácie. Užívatelia navyše majú možnosť „klonovať“ aplikáciu: vziať si zdrojový kód a skopírovať si ho do svojej aplikácie. Toto umožňuje užívateľom vytvárať nové aplikácie na základe už jestvujúcich a tým ich prispôsobovať špecifickým požiadavkám.
Obchodný model
V súčasnosti je Ning voľne dostupný pre užívateľov a vývojárov a podľa Ning FAQ sa nepredpokladá, že by sa toto malo zmeniť. To však vytvára mnoho otáznikov o tom, ako Ning plánuje vytvárať zisk.
Podľa Ning FAQ firma vykonáva nasledovné toky príjmu:
Okna (okres Česká Lípa)
Okna (okres Česká Lípa) je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 295 obyvateľov, z toho 152 mužov a 143 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 38,1 roka, ženy 42,6 roka).
Kováčik (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Kováčik.
Metakritika
Metakritika je kritika kritiky, napr. Herderova kritika Kantovej Kritiky čistého rozumu.
Felluns
Felluns je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ivan Žiak
Ivan Žiak (* 30. október 1952, Rudina - okres Kysucké Nové Mesto), slovenský prvoligový futbalový brankár 80-tych rokov 20. storočia. V súčasnosti podniká a vo svojej futbalovej škole trénuje novú generáciu brankárov.
Felluns
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Žiak
Futbalové začiatky
Medzi žrde sa začal stavať ako 7-ročný a jeho prvým trénerom bol Teodor Zvara. K výkonnostnému rastu mladého Ivana Žiaka prispeli tréneri Beniač, Ing. Hančin, Kľučiar, Baránek a J. Marko. Brankárskym vzorom mu bol jeho dlhoročný starší kolega František Plach, ktorý ho zaúčal do tajov brankárskeho umenia.
V žiackej súťaži dosiahol kolektív ZVL Žiliny, za ktorý Ivan Žiak chytal, 3. miesto na 1. majstrovstvách Slovenska. Súčasne si však Ivan Žiak brával i masku hokejového brankára. Obom športom sa venoval až po dorasteneckú ligu. Nakoniec ostal verný futbalu. Už ako 13-ročný bol preradený do dorasteneckého družstva a po dvoch rokoch chytal v dorasteneckej lige. Vtedy patril tento kolektív medzi dorasteneckú elitu. Hrali v ňom aj iní bývalí žilinskí prvoligisti Chobot, Beleš, Gerhárt. Tento kolektív dosiahol aj niekoľko medzinárodných úspechov. Stal sa dvojnásobným víťazom turnaja v Paríži, zvíťazil tiež na turnaji v Nordkirchene v bývalej NSR. Po prekročení vekovej hranice bol Ivan Žiak preradený do B-mužstva ZVL Žiliny, odkiaľ po polroku narukoval do Tatrana Prachatice v južných Čechách. Tam značnou mierou prispel k postupu tohto mužstva do divízie.
Po návrate z vojenskej služby mal viac ponúk od ligových mužstiev, no ostal verný farbám ZVL Žilina a stal sa členom prvoligového kolektívu. Silná konkurencia brankárskych individualít, akými boli Cepo, Plach, Smak však znamenala, že Ivan Žiak chytal za divízne Béčko. Až po odchode Placha a Smaka sa stal druhým brankárom ZVL. No túžba postaviť sa medzi prvoligové žrde sa mu ešte nesplnila. Zranil sa a medzitým svoju šancu využil iný odchovanec Žiliny, Murarík.
Chemlon Humenné (január 1976-1977)
Ako 23-ročný Ivan Žiak prestúpil po všetkých zraneniach do Chemlonu Humenné a stál v bráne hneď od začiatku jarnej sezóny. Úspech ne seba nedal dlho čakať. V ankete o najúspešnejšieho športovca roka 1976 v okrese Humenné sa objavil v prvej desiatke aj Ivan Žiak. Chemlon Humenné skončil na 3. mieste SNL (po 1. a 2. celoštátnej federálnej lige tretia najvyššia futbalová súťaž spolu s ČNL v ČSSR). V nasledujúcej sezóne 1976-1977 sa Humenné stalo víťazom SNL, ktorá sa v rámci reorganizácie po zrušení 2. federálnej ligy stala spolu s ČNL druhou najvyššou súťažou. Ivan Žiak sa po tejto úspešnej sezóne rozhodol o prestup.
VSS-ZŤS Košice (1977-1980)
Napriek záujmu viacerých prvoligových oddielov (Inter, Slovan, Žilina, Trenčín, VSS) o Ivana Žiaka, jeho ďalšou zastávkou bolo mužstvo VSS Košice, ktoré kvôli poslednému miestu muselo opustiť 1. ligu. A tak novým cieľom mužstva, v ktorom v tom čase hrávali okrem iných aj Dušan Gallis, Polák, Štafura, Danko alebo Jutka, bolo prispieť k návratu mužstva do najvyššej futbalovej súťaže. Ročník 1977-1978 bol úspešný a kolektív sa stal víťazom SNL. V modrožltom drese Ivan Žiak so spoluhráčmi obhájil česť svojho tímu aj proti takým prestížnym súperom ako boli reprezentanti ČSSR A, Bohemians Praha alebo Sparta Praha. V sezóne 1978-1979 klub vystupoval, už opäť v 1. lige, pod názvom ZŤS. Na Bohemianse Ivan Žiak hrdo zdolával Panenkove útoky, ale školácku chybu, ktorej sa tam dopustil, mu vtedajšie noviny nezabudli pripomenúť. V zápase proti olympijskému tímu ČSSR však jeho konto zostalo čisté. V tejto sezóne boli ZŤS Košice víťazom Slovenského pohára a mali právo spolu s českým prvým mužstvom bojovať o víťaza Československého pohára. V poradí 20. pohár si nakoniec odniesli hráči Sparty Praha. Počas zápasu, v priamom televíznom prenose, proti Dukle Praha utrpel Ivan Žiak ťažký úraz hlavy spôsobený protihráčom Gajdúškom. Aj napriek nútenej prestávke sa od roku 1980 meno Ivana Žiaka  začalo objavovať v zostavách reprezentačných mužstiev A a B, ktoré vyhodnocovala športovo orientovaná tlač ako napr. denník Šport alebo týždenník Gól.
SIGMA Olomouc (1985-1986)
Po 111-tich prvoligových zápasoch, ako 33.ročný, Ivan Žiak prestúpil v lete 1985 do Sigmy Olomouc. Tam sa však jeho ambície nenaplnili. Mužstvo nezískalo titul majstra a sezónu neodchytal Ivan Žiak, ale Zdeněk Tulis. V novembri 1985 ešte stál v bránke Sigmy Olomouc v zápase Stredoeurópskeho pohára proti Pize. Keďže posledné roky futbalovej kariéry nechcel Ivan Žiak stráviť na lavičke, rozhodol sa odísť. Pokúsilo sa ho získať FO Dynamo České Budějovice, ale matričná komisia prestup zamietla.
Baník Havířov (1986-1988)
Nakoniec Ivan Žiak nastúpil v drese Baníka Havířov, kde sa pričinil o postup mužstva do 1. ČNFL.
Výroky z brankárskeho sveta Ivana Žiaka
„''Obranca brány má byť v stálom strehu, pohotový a rýchly v rozhodovaní, musí sa vedieť bleskovo hádzať pod nohy súpera, vyskočiť najvyššie ponad všetkých hráčov, chytiť loptu a pevne je držať v rukách. Musí uhádnuť, kam smeruje úmysel protihráča, najmä pri trestnom a pokutovom kope. Má toho veľa. Okrem spomínaných vlastností musí byť pokojný a odvážny''.“
NGC 4880
NGC 4880 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. apríla 1784.
Ivan Žiak
Výroky z brankárskeho sveta Ivana Žiaka
„Penalta sa dá chytiť len v tom prípade, ak ju strelec zle kopne alebo keď vám šťastena nešepká hodiť sa slepo na jednu stranu a – lopta letí práve tam.“
NGC 4880
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Ivan Žiak
Výroky z brankárskeho sveta Ivana Žiaka
„''Čim je brankár starší, tým je lepší. Je vyzrelý, pozná svoje slabiny a má skúsenosti. Ja si napríklad „mapujem“ futbalistov a veľmi mi to pomáha. Viem o Vojačkovej sile (1982-1983) vo vzdušných súbojoch, poznal som dobre schopnosti strelcov, akými boli Nehoda, Gajdúšek či Kroupa. Snáď len u Panenky som nikdy nevedel, čo s loptou vyvedie. Teraz je rovnako nepríjemný pre brankárov aj Vízek''.“
Montséret
Montséret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 500 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Autigny-le-Grand
Autigny-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teodor II. (koptský pápež)
Teodor II. alebo Tawadros II. (po koptsky (v prepise zo starobohairickej výslovnosti): Tawadros; po novogrécky (v prepise) Theodoros; po arabsky: البابا تواضروس الثاني – al-bábá Tawádurús at-Tání; * 4. november 1952, Al-Mansúra, Egypt) je 118. koptský pápež.
Stanový chrbát
Stanový chrbát je pohorie v južnej časti ruského Ďalekého východu. Je tvorené niekoľkými hrebeňmi a má dĺžku 700 km. Na západe prechádza v Stanovoje nagorie, od ktorého ho oddeľuje rieka Oľokma; na východe sa tiahne takmer k Ochotskému moru. Vytvára rozvodie medzi Severným ľadovým a Tichým oceánom.
Teodor II. (koptský pápež)
Životopis
V civilnom živote najskôr získal v roku 1975 titul z farmácie na Alexandrijskej univerzite a neskôr v danom obore pracoval. V roku 1986 sa stal mníchom vo Wádí an-Natrún, v roku 1989 sa stal kňazom a v roku 1997 biskupom Koptskej pravoslávnej cirkvi. 4. novembra 2012 bol zvolený za nástupcu zosnulého koptského pápeža Šenudu III. Do úradu nastúpil 18. novembra toho istého roku ako 118. v poradí.
Stanový chrbát
Hrebeň pohoria vymedzoval medzi rokmi 1689 a 1859 hranicu medzi Ruskom a Čínou. Hrebeň vytvára výrazný klimatický predel medzi juhom a severom.
Geografia
Ako najvyšší bod je často nesprávne uvádzaný Skalistyj Golec, pričom vrcholov s týmto názvom je viac a najznámejší z nich leží v Stanovoje nagorie. Dôvodom je skutočnosť, že Stanový chrbát nebol dlho jednoznačne definovaný a niekedy sa k nemu počítal aj Jabloňový chrbát. Aj dôveryhodné zdroje sa v informácii o najvyššom bode líšia, podľa mapy to je bezmenná kóta 2 412 m v hrebeni Tokinskij stanovik v mieste.
Pohorie je charakteristické svojimi skalnatými plochými chrbtami oddelenými pozdĺžnymi údoliami. Vrcholové partie sú prevažne vo výške do 2 000 m. Sú tu početné ľadovce, z ktorých je napájaná Lena.
Geológia
Pohorie je tvorené predovšetkým bridlicami, rulami a žulovými intrúziami. Sú tu náleziská zlata, ľahkých kovov, železnej rudy a sľudy.
Flóra
Na úbočiach sa rozprestiera tajga. Hranica lesa je v nadmorskej výške 1 200 m a nad ňou rastú borovice trpasličie alebo tu je alpínska tundra.
Krmeš
Krmeš môže byť:
Neurológia
Neurológia (gr.) je náuka o nervovej sústave a nervových chorobách; odbor medicíny, ktorý sa zaoberá prevenciou, diagnostikou a liečením ochorení nervového systému, spojených s poruchami hybnosti a citlivosti a poruchou funkcií zmyslových a vnútorných orgánov; navyše sem patria niektoré choroby svalov a žliaz s vnútornou sekréciou, ak sa prejavujú nervovými príznakmi, a niektoré funkčné poruchy centrálneho nervového systému. Neurológia je odbor pomerne mladý, ale rozsiahly a neustále sa vyvíjajúci. Úzko súvisí s inými odbormi, najmä s vnútorným lekárstvom, psychiatriou a endokrinológiou, čo vyplýva i z toho, že neurológia sa formovala súčasne s nimi a v určitom štádiu vývoja sa osamostatnila.
Predmetom neurológie nie sú duševné choroby, ako sa niekedy chybne usudzujeme. Duševné choroby, t. j. choroby prejavujúce sa poruchou správneho vzájomného vzťahu človeka k prostrediu, poruchou poznávnia prostredia, správania sa a pod., ich diagnostika, prevencia a liečba, patria do oblasti psychiatrie.
Okrem spomínaných odborov neurológia súvisí s očným, krčným a detským lekárstvom, s traumatológiou a chirurgiou, sexuológiou a pod. Zasahuje prakticky do všetkých lekárskych disciplín.
MPEG-4
MPEG-4 je skupina štandardov primárne určená na kompresiu videa a audiovizuálnych (AV) digitálnych dát, predstavená v roku 1998. Bola vyvinutá pracovnou skupinou Moving Picture Experts Group (MPEG) a zahŕňa skupinu audio a video kódovacích štandardov a príbuzných technológií vydaných pod formálnym označením ISO/IEC 14496. MPEG-4 sa používa pre webové (strímované médiá) a distribúciu na CD alebo Blu-ray, na videokonverzáciu (videotelefónmi), a televízne vysielanie, kde sa prejavuje výhoda veľkej kompresie AV strímu. Viaceré MPEG-4 štandardy sú aj v roku 2017 stále vo vývoji.
MPEG-4 prebral mnohé vlastnosti z MPEG-1 a MPEG-2 a iných príbuzných štandardov, ale tiež pridal nové rozširenia ako VRML, podporu pre 3D rendering, objektovo-orientované kompozitné súbory (ako audio, video a VRML objekty), podporu pre DRM a rôzne typy spolupráce. AAC (Advanced Audio Codec) (Pokročilý audio kódek) bol štandardizovaný ako doplnok MPEG-2 (ako Part 7), predtým než bol vydaný MPEG-4.
MPEG-4 je stále sa vyvíjajúci štandard a je rozdelený na 28 častí. Nanešťastie, firmy propagujúce MPEG-4 nešpecifikujú jednotlivé úrovne kompatibility. Kľúčové časti sú: MPEG-4 part 2 (MPEG-4 SP/ASP, používaný kodekmi ako DivX, Xvid, Nero Digital a 3ivx a tiež Quicktime 6) a MPEG-4 part 10 (MPEG-4 AVC/H.264, využívaný enkodérom x264, v Nero Digital AVC, v Quicktime 7, a tiež next-gen DVD formátmi ako HD DVD a Blu-ray).
Implementácia mnohých vlastností MPEG-4 je ponechaná na programátorov, aby sa rozhodli, či ich chcú implementovať. To znamená, že sa vyskytujú aj nekompletné implementácie MPEG-4 štandardu. Preto bol zavedený koncept "profilov" a "levelov" dovoľujúc, aby bola definovaná špecifická množina vlastností podľa potreby, pre určitú podmnožinu aplikácií.
Prehľad
MPEG-4 poskytuje súhrn technológií pre programátorov, a rôznych poskytovateľov služieb ako aj konečných používateľov.
MPEG-4 formát tiež umožňuje:
MPEG-4 časti
MPEG-4 pozostáva z viacerých štandardov označovaných ako "parts" (časti) zahrňujúc nasledovné:
Profilly sú tiež definované v jednotlivých častiach "parts", takže implementácia nemusí obsahovať celú špecifikáciu.
MPEG-1, MPEG-2, MPEG-7 a MPEG-21 sú ďalšie štandardy MPEG štandardu.
Licencia
MPEG-4 je patentovaná proprietárna technológia. To znamená, že hoci je softvér na vytváranie a prehrávanie MPEG-4 obsahu hotový, aby ho bolo možné legálne použivať v krajinách, ktoré uznávajú patenty, je na to potrebná licencia. Patenty na MPEG-4 požadujú asi 2 tucty spoločností. MPEG Licensing Authority licencie patentov pre MPEG-4 Part 2 Visual z rôznych spoločností (audio je licencované oddelene) sú v zozname. Nové licencie pre MPEG-4 patenty sa vyvíjajú ale žiadne nové licencie sa neponúkajú, hoci držitelia starých MPEG-4 licencií sú stále zahrnutí pod podmienkami tejto licencie (MPEG LA – Patent List).
AT&T sa snaží žalovať spoločnosti ako Apple Inc. za porušovanie MPEG-4 patentu. Ujednania v Apple's Quicktime 7 licencii popisujú v § 14 podmienky Apple's MPEG-4 System Patent Portfolio licencie od MPEGLA.
MC Hammer
MC Hammer (vlastným menom Stanley Kirk Burrell, * 30. marec 1962, Oakland, Kalifornia, USA) je americký pop-repový spevák, ktorý slávil úspech v 80. rokoch a 90. rokoch 20. storočia. Je známy aj vďaka piesni „U Can’t Touch This“. Celosvetovo predal viac ako 50 miliónov nahrávok.
Životopis
MC Hammer sa narodil v Oaklande, v štáte Kalifornia.
V roku 1985 sa oženil a má šesť detí: A'Keiba (* 1987), Jamaris (* 1990), Sarah (* 1993), Stanley Jr.(* 1995), Jeremiah (* 1998) a Samuela (* 2005).
MC Hammer je tiež pastorom. V súčasnosti jeho pseudonym "MC" (pôvodne "Master of Ceremony", hip-hopový titul) dostalo význam "Man of Christ" ("človek Krista").
Leningradskaja
Leningradskaja môže byť:
Teodor II.
Teodor II. (v niektorých kontextoch aj po starogrécky: Theodóros II., po novogrécky Theodoros II., po latinsky Theodorus II.) môže byť:
Viliam IV. (Spojené kráľovstvo)
Viliam IV. (William Henry; * 21. august 1765, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 20. jún 1837, Windsor) bol kráľ Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Írska a kráľ Hannoveru od 26. júna 1830 do svojej smrti v roku 1837. Ako tretí syn Juraja III. vystriedal na tróne svojho staršieho brata Juraja IV., a stal sa posledným kráľom a predposledným panovníkom britského rodu Hannoverovcov.
V mladosti pôsobil v kráľovskom námorníctve, trávil čas v Severnej Amerike a Karibiku a neskôr ho prezývali „námornícky kráľ“. V roku 1789 bol vymenovaný za vojvodu z Clarence a St Andrews. V roku 1827 bol vymenovaný za prvého britského lorda veľkoadmirála od roku 1709. Keď jeho dvaja starší bratia zomreli bez legitímnych potomkov, zdedil trón vo veku 64 rokov. Jeho vláda priniesla niekoľko reforiem: zlý zákon bol vylepšený, detská práca bola obmedzená, otroctvo bolo zrušené takmer v celom Britskom impériu a britský volebný systém bol preformulovaný reformným zákonom z roku 1832. Hoci sa neangažoval v politike rovnako ako jeho brat alebo jeho otec, bol posledným britským panovníkom, ktorý v rozpore s vôľou parlamentu vymenoval predsedu vlády. Udelil svojmu nemeckému kráľovstvu krátkodobú liberálnu ústavu.
V čase svojej smrti nemal žiadne legitímne deti, ale zostalo po ňom osem z desiatich nemanželských detí, ktoré mal s herečkou Dorotheou Jordanovou, s ktorou spolu žili dvadsať rokov. Neskôr sa oženil a zjavne zostal verný princeznej Adelaide Sasko-meiningenskej. Po jeho smrti nastúpila na trón jeho neter Viktória vo Veľkej Británii a jeho brat Ernest Augustus v Hannoveri.
Raný život
vľavo|náhľad|295x295bod|13-ročný Viliam (vľavo) a jeho mladší brat [[Princ Eduard, vojvoda z Kentu a Strathearnu|Eduard, maľba od Benjamina Westa, 1778]] Narodil sa 21. augusta 1765 v skorých ranných hodinách v Buckingham House, ako tretie dieťa a syn kráľa Juraja III. a kráľovnej Šarloty. Mal dvoch starších bratov Juraja, princa z Walesu a Fridricha (neskoršieho vojvodu z Yorku), a neočakávalo sa, že by zdedil korunu. Pokrstený bol vo Veľkej radnej komore paláca svätého Jakuba 20. septembra 1765. Jeho krstnými rodičmi boli kráľovi súrodenci: princ William Henry, vojvoda z Gloucesteru a Edinburghu; Princ Henry (neskorší vojvoda z Cumberlandu); a princezná Augusta, dedičná vojvodkyňa z Brunšvicko-wolfenbüttelského kniežatstva.
Počas americkej vojny za nezávislosť slúžil v New Yorku, čím sa stal jediným členom britskej kráľovskej rodiny, ktorý navštívil Ameriku pred americkou revolúciou a cez ňu. V dobe, keď bol v Amerike, schválil George Washington plán na jeho únos. Plán nevyšiel; počuli o tom Briti a pridelili mu stráže, pretože dovtedy chodil po New Yorku bez sprievodu.
V roku 1785 sa stal poručíkom a v nasledujúcom roku kapitánom lode HMS Pegasus. Koncom roku 1786 bol preložený do Západnej Indie, kde slúžil pod vedením Horatia Nelsona. Boli veľkými priateľmi a večerali spolu takmer každý večer. V roku 1788 dostal velenie nad fregatou HMS Andromeda a v nasledujúcom roku bol povýšený na kontraadmirála vo vedení lode HMS Valiant.
Usiloval sa o to, aby sa stal vojvodom ako jeho starší bratia, a aby dostal podobný poslanecký grant, ale jeho otec s tým nesúhlasil. Vyvinul na svojho otca teda nátlak tým, že pohrozil kandidovaním do Britskej poslaneckej snemovne za volebný obvod Totnes v Devone. Juraj III., zdesený myšlienkou, že sa tak udeje, ho 16. mája 1789 vymenoval vojvodom z Clarence a St Andrews a grófom z Munsteru. V politike sa verejne spojil s Whigmi, rovnako ako jeho starší bratia, o ktorých sa vedelo, že nesúhlasia s politickými postojmi ich otca.
Služba a politika
vľavo|náhľad|275x275bod|Viliam v uniforme, maľba od Sira [[Martin Archer Shee|Martina Archera Sheea, cca. 1800]] Aktívnu službu v kráľovskom námorníctve ukončil v roku 1790. Keď v roku 1793 vyhlásila Británia vojnu Francúzsku, usiloval sa slúžiť svojej krajine a očakával, že dostane velenie, avšak nedostal, možno spočiatku preto, že si zlomil ruku tým, že spadol opitý zo schodov, ale neskôr možno preto, že vyhlásil prejav v Snemovni lordov proti vojne. Nasledujúci rok vyhlásil prejav, v ktorom súhlasil s vojnou, a preto očakával príkaz k nástupu; nič neprišlo. Admiralita na jeho žiadosť neodpovedala. Nestratil nádej na vymenovanie na aktívny post. V roku 1798 sa stal admirálom, ale táto hodnosť bola čisto nominálna. Napriek opakovaným žiadostiam mu počas napoleonských vojen nikdy nebolo udelené velenie. V roku 1811 bol menovaný do čestnej funkcie admirála flotily. V roku 1813 sa priblížil k účasti na skutočných bojoch, keď navštívil britské jednotky bojujúce v Nizozemsku. Pri sledovaní bombardovania Antverp z kostolnej veže sa dostal pod paľbu a guľka mu prerazila kabát.
Namiesto služby na mori strávil čas v Snemovni lordov, kde sa postavil proti zrušeniu otroctva, ktoré v britských kolóniách stále existovalo. Sloboda by otrokom urobila veľmi dobre, tvrdil. Veľa cestoval a v jeho očiach bola životná úroveň slobodných ľudí na Vysočine a ostrovoch Škótska horšia ako životná úroveň medzi otrokmi v Západnej Indii. Jeho skúsenosti z Karibiku, kde „rýchlo vstrebal názory majiteľov plantáží v otázke otroctva“, prispeli k váhe jeho postavenia, ktoré niektorí jeho súčasníci vnímali ako dobre argumentované a spravodlivé.
Vzťahy a manželstvo
náhľad|[[Dorothea Jordanová|Pani Jordanová, obraz od Johna Hoppnera|vľavo]] Od roku 1791 žil s írskou herečkou Dorotheou Blandovou, lepšie známou pod pseudonymom „pani Jordanová“. Vyzeral, že si užíva domácku atmosféru svojho života s pani Jordanovou, a priateľovi poznamenal: „Pani Jordanová je veľmi dobré stvorenie, veľmi domáca a opatrná voči svojim deťom. Pre istotu je niekedy absurdná a má svoje nálady. Ale to je tak viac-menej vo všetkých rodinách.“ Tento pár, zatiaľ čo žil v tajnosti, si užíval zábavu a pani Jordanová napísala koncom roku 1809: „Na tieto Vianoce budeme mať plný a veselý dom. To je to, čo drahý vojvoda miluje.“ Juraj III. akceptoval vzťah svojho syna s herečkou; v roku 1797 vytvoril pre rozrastajúcu sa rodinu Williama Bushy Park, ktorého súčasťou bolo veľké sídlo Bushy House. Viliam využíval Bushy ako svoje hlavné sídlo, dokým sa nestal kráľom. Jeho londýnska rezidencia, Clarence House, bola postavená podľa návrhov Johna Nasha v rokoch 1825 až 1827.
Pár mal desať nemanželských detí - päť synov a päť dcér - z ktorých deväť bolo pomenovaných po Viliamových súrodencoch; každý dostal priezvisko „FitzClarence“. Ich aféra trvala dvadsať rokov a skončila sa v roku 1811. Dostala finančné vyrovnanie vo výške 4 400 libier (k roku 2021 to činí 364 556 libier) a väzba s jej dcér bola pod podmienkou, že sa nevráti na pódium. Keď pokračovala v snahe splácať dlhy, ktoré vyrobil manžel jednej z jej dcér z predchádzajúceho vzťahu, zobral Viliam do starostlivosti dcéry a prestal platiť 1 500 libier (ekvivalent 124 280 libier k roku 2021) určených na ich výživu. Po tom, čo herecká kariéra pani Jordanovej začala upadať, utiekla do Francúzska, aby sa vyhla svojim veriteľom. Zomrela v roku 1816 neďaleko Paríža v chudobe. náhľad|Adelaide Sasko-meiningenská, obraz od Sira [[William Beechey|Williama Beecheya, cca. 1831]] Pred stretnutím s pani Jordanovou mal nemanželského syna, ktorého matka nie je známa; syn, ktorý sa tiež volá Viliam, sa vo februári 1807 utopil na Madagaskare na lodi HMS Blenheim. Karolína von Linsingenová, ktorej otec bol generálom v hannoverskej pechote, tvrdila, že mala syna Heinricha Viliama, ktorý sa narodil okolo roku 1790, avšak Viliam v tom čase v Hannoveri nebol, čiže historici považujú za nepravdepodobné, že by bola ona matkou Viliamovho syna Viliama.
Hlboko zadĺžený Viliam sa viackrát pokúsil oženiť s bohatou dedičkou, ako je Katarína Tylney-Longová, ale bol neúspešný. Po smrti jeho neteri, princeznej Šarloty z Walesu, ktorá bola druhou v poradí na britsky trón, zostalo Jurajovi III. v roku 1817 dvanásť detí, ale žiadne legitímne vnúčatá. Preteky pokračovali medzi jeho synmi, kráľovskými vojvodami, o sobáš a narodenie dediča. William mal v týchto pretekoch veľké výhody - jeho dvaja starší bratia boli bezdetní a odcudzili sa so svojimi manželkami, ktoré boli aj tak po plodnom veku, a on sám bol z tých troch najzdravší. Keby žil dosť dlho, takmer s určitosťou by nastúpil na britský a hannoverský trón a mal možnosť splodiť ďalšieho panovníka. Viliamove počiatočné hľadania potenciálnych manželiek sa buď stretli s nesúhlasom jeho najstaršieho brata, princa z Walesu, alebo ho oni samé odmietli. Jeho mladší brat princ Adolfus, vojvoda z Cambridge, bol poslaný do Nemecka, aby vyhľadal dostupné protestantské princezné; prišiel s princeznou Augustou Hessensko-kasselskou, ale jej otec Fridrich sobáš odmietol. O dva mesiace neskôr sa vojvoda z Cambridge oženil so samotnou Augustou. Nakoniec sa Viliamovi našla princezná, ktorá bola prívetivá, domáca a bola ochotná prijať, dokonca nadšene vítala jeho deväť prežívajúcich detí, z ktorých niekoľko ešte nevyrástlo do dospelosti. V salóne v Kew Palace sa 11. júla 1818 Viliam oženil s princeznou Adelaidou Sasko-meiningenskou.
Viliamovo manželstvo, ktoré trvalo takmer dvadsať rokov až do jeho smrti, bolo šťastné. Adelaide zobrala do rúk Viliama aj jeho financie. Prvý rok manželstva žil pár v Nemecku. Viliamove dlhy boli čoskoro na ceste k vyplateniu, najmä preto, že mu parlament odhlasoval zvýšenie príspevku, čo však s nevôľou prijal po zamietnutí jeho žiadostí o ďalšie zvýšenie. Nie je známe, že by mal po svadbe milenky. Pár mal dve dcéry, ktoré žili krátko, a Adelaide utrpela tri potraty.
Lord veľkoadmirál
náhľad|Viliam ako veľkoadmirál, 1827 Viliamov starší brat, princ z Walesu, bol princom regentom od roku 1811 kvôli duševnej chorobe ich otca. V roku 1820 Juraj III. zomrel a princ regent sa stal Jurajom IV. Viliam, vojvoda z Clarence, bol teraz druhý v rade následníctva na trón, pred ním bol iba jeho brat Fridrich, vojvoda z Yorku. Odkedy sa stal manželom chodil hodiny na prechádzky, jedol pomerne šetrne a jediný nápoj, ktorý do seba vstrebával, bola jačmenná voda ochutená citrónom. Obaja jeho starší bratia nemali dobré zdravie a považovalo sa to len za otázku času, kým sa stane kráľom. Keď Fridrich zomrel v roku 1827, stal sa Viliam, vo veku viac ako 60 rokov, predpokladaným dedičom. Neskôr v tom roku ho nastupujúci premiér George Canning vymenoval do funkcie lorda veľkoadmirála, ktorá bola od roku 1709 v komisii (a nie u jediného jednotlivca). Počas svojho pôsobenia v tejto funkcií mal opakované konflikty so svojou radou, ktorú tvorili dôstojníci admirality. Veci nakoniec vyvrcholili v roku 1828, keď ako lord veľkoadmirál vyplával na more s eskadrou lodí, nedal nikomu vedieť kam ide, a zostal preč celých desať dní. Kráľ ho požiadal o rezignáciu prostredníctvom premiéra, vojvodu z Wellingtonu; tejto požiadavke vyhovel.
Napriek ťažkostiam, ktoré zažil, urobil ako lord veľkoadmirál veľa dobrého. Zrušil deväťchvostú mačku pre väčšinu priestupkov okrem vzbury, pokúsil sa o zlepšenie štandardu námorného delostrelectva a vyžadoval pravidelné správy o stave a pripravenosti každej lode. Zadal do služby prvú parnú vojnovú loď a zasadzoval sa o stavbu ďalších.
Väčšinu svojho zostávajúceho času strávil väčšinu počas vlády svojho brata v Snemovni lordov. Podporil návrh zákona o katolíckej emancipácii proti odporu svojho mladšieho brata Ernesta Augusta, vojvodu z Cumberlandu. Zdravie Juraja IV. bolo čoraz horšie; začiatkom roku 1830 bolo zrejmé, že je blízko smrti. Kráľ sa na konci mája rozlúčil so svojím mladším bratom a uviedol: „Božia vôľa nastane. Nikoho som nezranil. Všetko bude spočívať na vás.“ Jeho skutočná náklonnosť k jeho staršiemu bratovi nemohla zakryť jeho rastúce očakávanie, že čoskoro bude kráľom.
Raná vláda
vľavo|náhľad|Viliam IV., portrét od [[James Lonsdale|Jamesa Lonsdalea, 1830|241x241bod]] Keď 26. júna 1830 zomrel kráľ Juraj IV. bez legitímnych žijúcich potomkov, nastúpil Viliam na trón ako Viliam IV. Vo veku 64 rokov sa stal najstarším človekom, ktorý kedy nastúpil na britský trón. Na rozdiel od svojho extravagantného brata bol Viliam nenáročný, odrádzal od pompéznosti a ceremoniálov. Na rozdiel od Juraja IV., ktorý trávil väčšinu času na hrade Windsor, bol Viliam, najmä na začiatku svojej vlády, známy tým, že chodil bez sprievodu po Londýne alebo Brightone. Kým reformná kríza nenarušila jeho postavenie, bol medzi ľuďmi veľmi obľúbený, pretože ho považovali za prístupnejšieho a viac na zemi ako jeho brata.
Kráľ sa okamžite prejavil ako svedomitý pracovník. Premiér Wellington uviedol, že s kráľom Viliamom urobil viac záležitostí za desať minút, ako za mnoho dní s Jurajom IV. Lord Brougham ho opísal ako vynikajúceho obchodníka, ktorý kládol dostatok otázok, aby vedel pochopiť onú záležitosť - zatiaľ čo Juraj IV. sa bál klásť otázky, aby neprejavil svoju nevedomosť a Juraj III. by ich sa ich pýtal príliš veľa a potom nečakal na odpoveď.
Prepustil francúzskych kuchárov a nemeckú kapelu svojho brata a na súhlas verejnosti ich nahradil Angličanmi. Národu venoval veľkú časť umeleckej zbierky Juraja IV. Juraj začal rozsiahlu (a nákladnú) rekonštrukciu Buckinghamského paláca; Viliam tam odmietol bývať a dvakrát sa pokúsil palác darovať, raz armáde ako kasárne a raz parlamentu po vyhorení budovy parlamentu v roku 1834. Jeho neformálnosť mohla byť zarážajúca: keď kráľ Viliam býval v Kráľovskom pavilóne v Brightone, posielal do hotelov zoznam svojich hostí a pozýval na večeru kohokoľvek, koho poznal, a vyzýval hostí, aby sa „neobťažovali oblečením. Kráľovná po večeri nerobí nič iné, iba vyšíva kvety.“
Reformná kríza
náhľad|Politická karikatúra na podporu reformného zákona: Kráľ Viliam sedí nad oblakmi obklopený Whigmi; dole [[Britannia a Britský lev spôsobujú, že toryovia utekajú.]] V tom čase si smrť panovníka vyžadovala nové voľby a vo všeobecných voľbách v roku 1830 Wellingtonovi Toryovci stratili pôdu pod nohami Whigmi, ktorých viedol lord Gray, hoci Toryovci mali stále najväčší počet kresiel. Keď boli Toryovci trpko rozdelení, bol Wellington v novembri porazený v Dolnej snemovni a lord Gray zostavil vládu. Gray sa zaviazal reformovať volebný systém, ktorý od 15. storočia zaznamenal len málo zmien. Nerovnosti v systéme boli veľké; napríklad veľké mestá ako Manchester a Birmingham nezvolili žiadnych členov (hoci boli súčasťou okresných volebných obvodov), zatiaľ čo malé mestské časti - napríklad Old Sarum s iba siedmimi voličmi - volili po dvoch členoch parlamentu. Malé mestské časti často kontrolovali veľkí aristokrati, ktorých nominantov vždy volili voliči - ktorí boli najčastejšie ich nájomníkmi - najmä preto, že tajné hlasovanie ešte nebolo použité v parlamentných voľbách. Vlastníci pôdy, ktorí ovládali kreslá, ich boli dokonca schopní predať potenciálnym záujemcom.
Keď bol v Dolnej snemovni v roku 1831 neodsúhlasený návrh prvej reformy, Greyovo ministerstvo vyzvalo Viliama, aby rozpustil parlament, čo by viedlo k novým všeobecným voľbám. Viliam spočiatku váhal s uplatnením svojich právomocí rozpustiť parlament, pretože rok predtým sa konali voľby a krajina bola v stave veľkého vzrušenia, ktoré by mohlo vyústiť do násilia. Bol však podráždený konaním opozície, ktorá oznámila svoj úmysel posunúť adresát alebo uznesenie v Snemovni lordov proti rozpusteniu. Pokiaľ ide o návrh opozície ako útok na jeho výsadu, kráľ sa na naliehavú žiadosť lorda Graya a jeho ministrov pripravil osobne ísť do Snemovne lordov a do parlamentu. Príchod panovníka by zastavil všetky debaty a zabránil priechodu adresy. Keď mu bolo povedané, že jeho kone nemôžu byť pripravené v takom krátkom čase, mal na to odpovedať: „Potom pôjdem drožkou!“ Koč a kone sa rýchlo zhromaždili a okamžite pokračoval do parlamentu. The Times opísal scény pred jeho príchodom: „Je úplne nemožné opísať túto scénu ... Násilné tóny a gestá ušľachtilých pánov ... udivili divákov a prítomné dámy zasiahli viditeľným poplachom.“ Lord Londonderry sa oháňal bičom a hrozil, že udrie vládnych priaznivcov, po čom ho zadržali štyria jeho kolegovia. Viliam si narýchlo nasadil korunu, vošiel do rokovacej sály a rozpustil parlament. To si vynútilo nové voľby do Dolnej snemovne, ktoré priniesli veľké víťazstvo reformátorov. Ale hoci bola Dolná snemovňa jednoznačne za parlamentnú reformu, lordi proti nej zostali rázne proti.
Počas krízy nastalo krátke utíchnutie vášni v čase slávnosti kráľovskej korunovácie, ktorá sa konala 8. septembra 1831. Viliam si najskôr želal úplne upustiť od korunovácie. Tradicionalisti ho presvedčili o opaku. Odmietol však oslavovať korunováciu tak nákladne, ako to robil jeho brat - korunovácia v roku 1821 stála 240 000 libier, z čoho 16 000 libier bolo iba na prenájom klenotov. Na Viliamov pokyn stanovila Súkromná rada na korunováciu necelých 30 000 libier.