cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prvá viedenská arbitráž
Komárňanské rokovania
9. októbra 1938 sa v Komárne začali rokovania česko-slovenskej delegácie (predseda Jozef Tiso, ostatní členovia Ferdinand Ďurčanský, generál Rudolf Viest, Ivan Krno, zástupca Podkarpatskej Rusi I. Parkányi) s maďarskou (minister zahraničných vecí Kálmán Kánya, minister školstva Pál Teleki a iní) o vytýčení novej hranice s Maďarskom.
Vzhľadom na rýchly vývoj situácie nebola česko-slovenská delegácia na rokovanie dostatočne pripravená. Materiály sa vopred nevypracúvali a pražská ministerská rada neurčila postup ani konkrétne kroky. Postoj delegácie sa kryštalizoval v priebehu rokovaní. Jozef Tiso a Ferdinand Ďurčanský sa navyše podobných rokovaní zúčastňovali prvýkrát a museli čeliť medzinárodne skúseným politikom. Napriek tomu kládli pri rokovaniach tvrdý odpor. Maďarská delegácia naopak prišla s vypracovanou koncepciou. Napriek oficiálnemu postoju – revízii na základe etnického princípu – tento princíp porušovala, pričom dávala najavo, že jej cieľom nie je dosiahnutie kompromisu, a požiadavky predkladala ultimatívnym spôsobom.
Delegácie sa nezhodli ani na otázke etnických hraníc. Maďarská strana požadovala za základ sčítanie obyvateľstva z roku 1910, ktoré bolo silne poznačené prebiehajúcou maďarizáciou. Česko-slovenská strana namiesto toho navrhovala výsledky sčítania z roku 1930, prípadne z roku 1880, ktoré ešte nebolo maďarizáciou natoľko poznačené. Okrem toho namietala, že maďarský návrh nerešpektuje ani sčítanie z 1910, keďže zahŕňa aj súvislé slovenské etnické územie, na ktorom ani podľa daného sčítania nežila maďarská väčšina.
Česko-Slovensko bolo na znak svojej ochoty rokovať ochotné odstúpiť Maďarsku Šahy a Slovenské Nové Mesto. Tým sa prerušilo priame železničné spojenie medzi Podkarpatskou Rusou a českými krajinami. Maďarská armáda obsadila tieto mestá 11. októbra 1938. Maďarská delegácia sa však s týmto územným ziskom neuspokojila. Ultimatívne požadovala okamžité odstúpenie územia od línie Devín – Bratislava – Nitra – Tlmače – Levice – Lučenec – Rimavská Sobota – Jelšava – Rožňava – Košice – Trebišov – Pavlovce nad Uhom – Užhorod – Mukačevo – hranice s Rumunskom (vrátane miest). Česko-Slovensko s tým, samozrejme, nesúhlasilo.
Ešte počas rokovaní Ferdinand Ďurčanský a Alexander Mach navštívili Nemecko, kde sa na stretnutí s Hermannom Göringom (12. októbra 1938) snažili získať podporu voči nadmerným maďarským požiadavkám. Na základe Ďurčanského informácií česko-slovenská delegácia dospela k názoru, že Nemecko nebude tieto nadmerné požiadavky podporovať.
Česko-slovenská strana ponúkla niekoľko ďalších návrhov, vrátane autonómie pre maďarskú menšinu alebo odstúpenia Žitného ostrova, pričom na zvyšných územiach malo dôjsť k vzájomnej výmene obyvateľstva, čím by boli obidva štáty národnostne kompaktnejšie.
Maďari obvinili česko-slovenskú delegáciu, že odmieta naplniť dodatok Mníchovskej dohody o vyriešení hraníc s Maďarskom, a 13. októbra jednostranne rozhodli o ukončení rokovaní.
Koncom októbra 1938 sa ČSR a Maďarsko dohodli, že sa podriadia rozhodnutiu veľmocí – Nemecka a Talianska. Arbitráž bola zvolaná na zámok Belvedér vo Viedni na 2. november 1938. Anglicko a Francúzsko sa vzdali nároku na zasahovanie.
Územné nároky Maďarska a Poľska
Poľsko vznieslo požiadavky voči Česko-Slovensku už 21. septembra 1938 a následne 1. októbra anektovalo Těšínsko, obývané najmä Poliakmi. Dvojstranné rozhovory s Poľskom nadiktované Mníchovskou dohodou sa začali až 25. októbra 1938. Výsledkom týchto rokovaní bolo, že Poľsko získalo 1. decembra ďalšie územia, tentoraz na severe Slovenska. Išlo o a 4 280 obyvateľov.
Arbitráž
Arbitráž sa konala vo Viedni v zámku Belvedér dňa 2. novembra 1938. Členmi delegácie za jednotlivé krajiny boli:
Výsledok arbitráže
náhľad|Maďarské vojsko obsadzuje Lučenec
Česko-Slovensko prišlo na rokovania úplne nepripravené a výsledkom tejto tzv. Prvej viedenskej arbitráže bol dokument, ktorý nariaďoval Česko-Slovensku vzdať sa južného územia tvoreného líniou Senec – Galanta – Šaľa – Nové Zámky – Vráble – Levice – Lučenec – Rimavská Sobota – Jelšava – Rožňava – Košice – Michaľany – Veľké Kapušany – Užhorod – Mukačevo (vrátane týchto miest) až po hranice s Rumunskom v prospech Maďarska.
Napriek deklarovanému cieľu vytvoriť etnické hranice stratili Slovenská krajina a Karpatská Ukrajina aj veľa prevažne či čisto slovenských, resp. rusínskych území.
Zrušenie prvej a druhej viedenskej arbitráže
Viedenské arbitráže boli právne neplatné, pretože predstavovali akt medzinárodného násilia. Po skončení 2. svetovej vojny bola táto skutočnosť ešte potvrdená 10. februára 1947, keď ich Parížska dohoda (mierové dohody s Maďarskom a ostatnými porazenými krajinami) vyhlásila za zrušené a neplatné. Boli tak obnovené hranice spred viedenskej arbitráže, s tým, že Podkarpatskú Rus „darovalo“ Česko-Slovensko ešte v roku 1945 Sovietskemu zväzu a Jarovce, Rusovce a Čunovo (dnes časti Bratislavy) pripadli Česko-Slovensku.
Heineken Open 2007
Heineken Open 2007 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 8. do 15. januára 2007  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v novozélandskom Aucklande. Titul v dvojhre získal Španiel David Ferrer, ktorý vo finále porazil krajana Tommyho Robreda. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Juhoafričan Jeff Coetzee a Holanďan Rogier Wassen, ktorí vo finále porazili švédsko-juhoafrický pár Simon Aspelin, Chris Haggard. Pre Coetzeeho to bol štvrtý a pre Wassena druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇪🇸 David Ferrer vs. 🇪🇸 Tommy Robredo 6-4 6-2
Štvorhra mužov
🇿🇦 Jeff Coetzee / 🇳🇱 Rogier Wassen vs. 🇸🇪 Simon Aspelin / 🇿🇦 Chris Haggard 6-7(9) 6-3 10-2
Americký sen (divadelná hra)
Americký sen je absurdná dráma Edwarda Albeeho z roku 1961. Dráma nesie podtitul Hra o jednom akte (1939-1960).
Téma
Hra o meštianskej rodine, v ktorej rodičia utýrajú adoptovaného syna, pretože nevyhovuje ich predstavám o dokonalom americkom mládencovi. Témou drámy je i materializmus, chýbajúci zmysel života, hodnoty v živote postáv, dosiahnutie práva, či nedefinovaného ideálu.
Prostredie
Celá hra sa odohráva v obývacej izbe v dome mamky a tatka. Postavy sedia na pohovke alebo idú do vedľajšej izby, či k dverám otvoriť hosťom. Celý dej sa odohráva v jeden deň (v hre nie je uvedený čas, ani rok), ale ako uvádza podnadpis, zrejme pôjde o obdobie medzi rokmi 1939-1960.
Postavy
Postavy v hre sú zobrazené pre ne v nepochopiteľnom svete a stále opakujú, že chcú dosiahnuť svoje právo. Vzťahy medzi nimi sú absurdné, nevedia medzi sebou komunikovať, stále opakujú tie isté vety, riešia banálne vety (napríklad kúpu klobúka). Nachádzajú sa tu monológy, ktoré na seba logicky nenadväzujú. Postavy sú podriadené modernej dobe, ktorú však vnímajú ako niečo, čo ich ohrozuje. Nie sú charakterizované ani bližšie vykreslené (nemajú konkrétne mená, aby sa posolstvo hry mohlo vzťahovať na všetkých ľudí sveta). Hrdinovia odnikiaľ neprichádzajú a nikam nesmerujú, ocitajú sa v chaotickom svete osamelí, bez možnosti a snahy svoju situáciu zmeniť. Mamka a tatko márne čakajú na ľudí, ktorí by im opravili záchod, chladničku, či zvonček pri dverách. Keď však musia zaplatiť mesačný nájom, vtedy si po peniaze verejní pracovníci prídu.
Jazyk
Jazyk postáv je chaotický, monológy na seba prevažne nenadväzujú, niekedy sú dokonca príliš dlhé. Autor naznačuje neschopnosť komunikácie medzi postavami. Výpovede a situácie sa často opakujú, čím sa naznačuje monotónnosť života a zdôrazňuje sa pocit beznádeje a chodenia v kruhu. Albee vymenúva banality, ktoré parodujú tradičnú rodinu bez lásky.
Dej
Príbeh začína rozhovorom manželov (mamky a tatka), ktorý sedia v obývacej izbe a riešia problém pokazeného záchoda, chladničky, zvončeka pri dverách. Náhle sa však téma mení, pretože mamka spomína na kúpu klobúka. V obchode jej tvrdili, že je béžový, tak si ho kúpila. V dámskom klube jej však predsedníčka s určitosťou tvrdila, že klobúk nie je béžovej, ale brezovej farby. Nahnevaná mamka išla klobúk vrátiť, urobila v obchode scénu, a ako sama hovorí dosiahla svoje právo. Tatko so všetkým súhlasí a pozorne počúva. Do rozhovoru vstupuje babka, ktorá je už veľmi stará a jej vlastná dcéra ju chce dať do ústavu. Prináša zo sebou balíčky, v ktorých je zabalený pes, televízor, či zuby (o obsahu balíčkov sa dozvedáme až v závere hry). Babka odjakživa rada balila balíčky, ktoré potom dávala dcére do školy, tá ich však nezjedla, priniesla ich naspäť domov a „uležané jedlo“ zjedla babka. Postavy vedú rozhovor, no každý z nich rozpráva o niečom inom - mamka o svojom práve na vydržiavanie sa od bohatého manžela, babka o vedomí vlastnej zodpovednosti. Postupne na povrch vyplávajú ďalšie skutočnosti – babka si o dcére myslí, že je pobehlica, dokonca tvrdí, že má radšej tatka. Medzi ženami dochádza k hádke, do toho však zazvoní zvonček. Vstupuje pani Barkerová, verejná pracovníčka a predsedníčka dámskeho klubu. Sama nevie, prečo prišla, dozvedá sa to až od babky (musí ju však úpenlivo prosiť). Pred dvadsiatimi rokmi totiž prišli manželia do adopčnej kancelárie Čiapočka, pretože túžili po dieťati (v hre používajú výraz náplň). Babka spomína, že vtedy tam pracovala žena podobná pani Barkerovej. Rodičia však dieťa utýrali (najskôr si vykričalo pľúca, potom mu odrezali prirodzenie a následne aj ručičky), pretože nebolo podľa ich predstáv. Pani Barkerová pozorne počúva, dokonca sa jej príbeh zdá napínavý. Rodičia sa teraz cítia ukrivdení, chcú aby im vrátili peniaze, keďže dieťa zomrelo. Na scénu prichádza posledná postava – mládenec, ktorý prichádza s požiadavkou o prácu. Pri rozhovore s babkou zisťujeme, že mládenec je brat zosnulého dieťaťa. Záver drámy končí odchodom babky z domu (spolu s balíčkami) a prijatím mládenca za svojho. Všetci okrem babky si pripijú šampanským. Babka sa prihovára publiku, že toto mala byť komédia a nech sú všetci šťastní. Zároveň čitateľom praje dobrú noc.
Dráma nemá súvislý dej, skladá sa len z množstva obrazov, ktoré nie sú dejovo skĺbené (hra dokonca nie je rozdelená na dejstvá). Je to vlastne groteskný, absurdný príbeh odohrávajúci sa v bližšie neurčenom čase a priestore. Scéna pozostáva len s minimálnej dekorácie, jednej izby. Albee vyjadruje pocit hroziacej katastrofy, všeobecného ohrozenia a absurdity – nezmyselnosť sveta. Nazdáva sa, že svet si nezaslúži nijaké iné, len parodické a paradoxné zobrazenie.
Záver
Americký sen (spolu s dvoma ranými hrami Stalo sa to v ZOO a Pieskovisko) predstavuje zrod americkej absurdnej drámy. Edward Albee sa nimi postavil do radu vedľa Samuela Becketta a Eugèna Ionesca, no sám sa najviac prikláňal k anglickému dramatikovi a básnikovi Haroldovi Pinterovi. Sám tvrdí, že jeho hry sú skôr alegóriami, ktoré odkrývajú súkromné životy. Snažil sa odhaliť nezmyselnosť sentimentálnych predstáv o rodinnom živote.
V dráme Albee využíva absurdné divadelné prvky, predovšetkým druh Ionescovej satiry v rozpore s rodinnou dobrotou. Vďaka autorovmu nadanému písaniu, v ktorom mieša prvky vtipnej paródie a citových záležitostí, jeho satira stále šokuje a posúva sa ešte ďalej od jednoduchej alegórie. Je to hra o skúške americkej spoločnosti, útočí ňou na zmeny hodnôt v spoločnosti. Vytvára požiadavky pre autorovo neskoršie a komplexnejšie svedectvo o americkej rodine a objasňuje charakteristickú absurdnú techniku vyjadrovaním doslova klišé. Albee podáva dramatický život jednej rodiny pútavými všednými výrazmi a zobrazovaním hrozivých následkov.
Hry Edwarda Albeeho sa objavujú aj v repertoári slovenských divadiel (Malá scéna SND).
Citáty
"Když jeden zestárne, tak si už nemúže s nikým povídat, poněvadž se na něj každej utrhuje. Na tak starýho člověka jako jsem já už nikdo kloudně nepromluví. Starý lidi kolikrát radiš umřou." (babka)
"Až jednou umřeš, tak budu mít právo na všechny tvoje peníze. Po tvý smrti si budem žít s babí samy...jestli bude babí ještě tady." (mamka)
"Liďi středních let si myslej, že ješte dokážou búhvíco. Ale ve skutečnosti už většinou nedokážou ani to, co kdysi. Liďi středních let si myslej, že to je něco extra, když jsou jako každej druhej. Žijeme v éře abnormalizace." (babka)
"Byl jednou jeden mužskej - a není to tak dávno, ale zase už dost dávno - asi tak dvacet let - a ten se moc podobal taťkovi. A byla jedna ženská, která se moc podobala mamce; a ty dva spolu byli ženatý, moc podobně jako mamka s taťkou, a žili v bytě, kterej se moc podobal jednomu bytu, kterej se moc podobá tomuhle; a v tom bytě bydleli s jednou starou pani, která se moc podobala vaši v úctě oddaně, jenže byla tehdy mladší, poněvadž se to všechno stalo před nějakým tím rokem." (babka)
"Ja síce skutečně vykonávám dobrovolnou funkci v jedně adopčni kanceláři...Karkulka...a i když se pamatuju, že si ke mně mamka s taťkou před nějakými dvaceti ley přišli koupit životní nádivku, nedovedu se rozpomenout na nikoho, kdo by si ke mně prišel koupit životní nádivku a taťkovi a mamce se jen moc podobal. Chápete?" (pani Barkerová)
"Byli jsme pravá dvojčata...my dva...ne prostě dva bratři...pravá dvojčata; vznikli jsme ze stejného vajíčka; a právě proto, poněvadž jsme nebyli dvojčata ze dvou rúzných vajíček, ale z jednoho, proto nás spojovalo pokrevní bratrství, jaké si nedovedete ani představiť." (mládenec)
Nevratnosť
Nevratnosť alebo ireverzibilita je charakteristika zmeny, pri ktorej nenastáva návrat k začiatočnému stavu, ale sa prechádza do kvalitatívne nového stavu. Vo väčšej alebo menšej miere je vlastnosťou všetkých procesov vo svete.
Zoo story
Zoo story (iné názvy: Príbeh v Zoo ; pravdepodobne len doslovné preklady českého/anglického názvu: Stalo sa v zoo, Príbeh zo zoologickej záhrady ; čes. Stalo se v zoo; 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je hra s jedným dejstvom, ktorou roku 1958 debutoval americký dramatik Edward Albee, predstaviteľ absurdného divadla (Theatre of the Absurd), resp. avantgardného hnutia. Prostredníctvom 2 kontrastných postáv, priblíženia dvoch diametrálne odlišných a neporovnateľných svetov, zobrazuje samotu človeka, jeho odcudzenie, izolovanosť a uväznenie v spoločnosti, ktoré ho privedú k násilnému aktu a brutálnej smrti.
Hra bola napísaná v roku 1958 len za 3 týždne. Pôvodne niesla názov Peter a Jerry. Najskôr bola odmietnutá newyorskými vydavateľmi kvôli absurdným témam, ktoré zahŕňa a násilnému koncu. Hra bola preto prvýkrát predstavená v Európe, premiérovaná v Berlínskom Schiller Theater Werkstatt 28. septembra 1959 ako súčasť dvojtitulu s Beckettovou Poslednou páskou.
Nevratnosť
Nevratnosť z pohľadu techniky
Podľa prvého Carnotovho princípu spôsobujú nevratnosti zníženie účinnosti premeny energie v strojoch. Preto je potrebné sa nimi zaoberať a pokúsiť sa ich účinok čo najviac znížiť. Ďalej sú uvedené niektoré základné prípady nevratných procesov.
Klement Šilinger
Klement Šilinger (* 15. november 1887, Sazená – † 15. január 1951, Bratislava) bol významný slovenský architekt.
Nevratnosť
Prestup tepla pri konečnom rozdiele teplôt
Ak je rozdiel teplôt konečný (väčší ako \mathrm{d}T), je smer prechodu tepla podľa druhého termodynamického zákona daný, teplo prestupuje z teplejšieho telesa na chladnejšie. Pri cyklicky pracujúcom stroji tento prestup tepla nemožno obrátiť, preto je zdrojom nevratnosti.
Trenie
Trecia sila pôsobí vždy proti pohybu súčastí stroja. Na jej prekonanie je potrebná nejaká práca, ktorá sa premení na teplo a ohreje súčiastky trecej dvojice. Aj keď sa cyklicky pracujúci stroj vráti do pôvodného stavu, pri jeho opačnom pohybe sa súčiastky ohrievajú ďalej a spotrebuje sa ďalšia práca, vzniká nevratnosť. Trenie patrí medzi je najznámejšie formy.
Klement Šilinger
Životopis
Narodil sa v rodine staviteľa Václava Šilingera (1850 - 1939), matka Mária, rod. Heligeová (1853 - ?). Mal troch bratov, z ktorých Bohumír bol staviteľ a Václav maliarom.
Zoo story
Ľudia si začali uvedomovať skutočnú správu zahrnutú v hre a začali sa stotožňovať s hlbokým zámerom jej obsahu. Preto bola hra neskôr úspešne predstavená v Amerike, ako aj v Anglicku. Je to jedna z hier, ktorá priniesla Edwardovi Albeemu národnú a medzinárodnú slávu.
Nevratnosť
Izotermické prúdenie tekutiny
Aj pri pomalom prúdení tekutiny vzniká trenie medzi jej jednotlivými vrstvami, čo zapríčiňuje vlastnosť každej tekutiny - viskozita. Na prekonanie tohoto trenia sa spotrebuje energia, ktorá sa prejaví poklesom tlaku v smere prúdenia.
Klement Šilinger
Životopis
Bol dvakrát ženatý, prvá manželka Ružena, rod. Schweracková (? - 1971), druhá manželka Anastázia, rod. Chytrá, úradníčka (1908-1984). Mal dvoch synov, Klementa, fotografa (* 1921) a Jána, architekta (* 1948).
Zoo story
Postavy
Hlavnými a jedinými postavami tejto hry sú Peter a Jerry.
Dej
Dej sa odohráva v jedno letné nedeľné popoludnie v odľahlej časti amerického Central Parku na jednej z dvoch lavičiek otočených k javisku, za ktorými sú len listnaté stromy a obloha. Na jednej z lavičiek sedí Peter a číta knihu.
K čítajúcemu Petrovi prichádza Jerry, fajčí a neohrabane sa mu prihovára s tým, že prichádza zo ZOO. Peter nie je ochotný nadviazať konverzáciu, ale Jerry je neodbytný. Jerry niekoľkokrát zopakuje, že navštívil ZOO a že Petrovi o tom povie. Viackrát spomenie aj tvár, ktorú určite zajtra v novinách alebo v televízii spozná. Peter je zmetený, pretože Jerry neozrejmí o koho tvár ide. Lenže Jerry nerozpráva o ZOO, pýta sa na Petrov osobný život (manželku, deti, domáce zvieratá, prácu, bydlisko, príjem). Isté detaily ho však nezaujímajú, a tak ho preruší, nenechá ho dopovedať a pozornosť obracia na seba.
Jerry začne vysvetľovať Petrovi, kde žije, rozpráva o svojich susedoch a ich zvykoch, o smrti jeho rodičov a tety. Zoznamujú sa. Jerry pokračuje v rozprávaní o tom, že bol 11 dní homosexuálom, že so ženami sa stretne a vyspí len jedenkrát. Opisom približuje aj zanedbanú, smradľavú a špinavú majiteľku penziónu, ktorá má o Jerryho záujem. Približuje aj problémy s jej psom, ktorý ma neustále erekciu a zakaždým na neho útočí. Rozhodne sa ho preto zabiť (dobrotou alebo priamo). Po dobrom tak, že mu kupuje mäso, a preto dúfa, že ho pes prestane napádať, že sa zblížia,  nestane sa tak. Rozhodne sa ho preto otráviť potkaním jedom, ktorý pridá do mäsa a dúfa, že pes zomrie. Lenže čierny pes neskapal a Jerry bol z toho nesmierne rád, pretože vedel, že ho v penzióne bude niekto čakať, že ho bude čakať blízky kamarát. Jerry to zdôvodňuje tým, že ak človek nemá žiadny vzťah k ľuďom, musí niekde začať. U zvierat. Psí miláčik majiteľky penziónu bol prvou bytosťou, ku ktorej si nešťastný Jerry vytvoril vzťah (doteraz mal vzťah len k veciam, ktoré mal u seba doma). Peter Jerryho nechápe, je znechutený, a preto chce odísť, ale jeho náhodný známy ho začne štekliť a Peter ostáva.
Jerry opäť pripomína, že chce hovoriť o historke v ZOO. Lenže začne rozprávať o tom, prečo ju navštívil: chcel sa dozvedieť viac o spolužití zvierat a ľudí. Počas tohto výkladu neustále strká do Petra, aby sa posunul na lavičke ďalej (aj keď Jerry má miesta dosť), čo Petra napáli a rozčúli. Jerry v tej chvíli hovorí, že je cvok a lavičku chce len pre seba, je nasrdený. Svojím správaním vyvolá bitku. Jerryho vyvádza z miery to, že Peter má všetko a ešte chce aj lavičku. Jerry vyprovokuje Petra k bitke, podhodí mu pod nohy nôž, facká ho a pľuje na neho. Peter pod nátlakom nôž zdvihne, nie však k útoku, a Jerry sa na nôž napichne. Priznáva sa, že sa bál, že Petra odstraší a hovorí, čo sa podľa neho stalo v zoo, hovorí aj o tvári (ako na začiatku), ktorú Peter istotne zajtra spozná v novinách alebo v televízii (o sebe). Následne Petrovi niekoľkokrát poďakuje. Vystríha Petra aby si nezabudol knihu a utiekol preč. Jerry zomiera.
Nevratnosť
Prúdenie v dýzach
Pri vysokých rýchlostiach prúdenia v dýzach dochádza k veľkému poklesu tlaku, teploty aj hustoty prúdiacej tekutiny.
Prúdenie cez prekážky
Prúdenie cez prekážky sa nazýva aj škrtenie. Ide o prúdenie v potrubí s prudkým zmenšením prierezu. Kinetická energia prúdu sa v zúženom mieste najskôr zvýši, ale trením a vírením sa nevratne premení na teplo.
Zmiešavanie tekutín
V technických zariadeniach sa zvyčajne miešajú prúdy tekutín s nerovnakými teplotami. Počas ich zmiešavania dochádza k prestupu tepla pri konečnom teplotnom rozdiele čo je, ako bolo uvedené vyššie, nevratný proces.
Nevratnosť z pohľadu termodynamiky
Jednou z otázok, na ktoré našla odpoveď termodynamika je kvantifikácia nevratnosti jednotlivých procesov a cyklov. Odpoveď je dôležitá preto, aby bolo možné porovnať jednotlivé technické zariadenia navzájom a určiť, koľko energie sa nenávratne stratí.
Zoo story
Téma
Prostredníctvom kontrastu úspešného a spokojného Petra a osamelého a nešťastného Jerryho Edward Albee tematizuje odcudzenie zo spoločnosti, stratu kontaktu so živými stvoreniami, „uväznenie v klietke“, neschopnosť komunikovať, izolovanosť. Jerryho neohrabané spôsoby len upevňujú predstavu toho, že Jerry je zviera uväznené v klietke na treťom poschodí neomietnutého penziónu. Zoo story je príbeh izolovaného moderného človeka, ktorý stratil skutočnú podstatu vo svete, v ktorom ľudí nezaujímajú ľudské, ale materiálne hodnoty.
Symbolika
Hlavné postavy hry symbolizujú dva odlišné svety: 1. šťastný svet úspechu a prosperity, 2. úbohý svet uväznenia, odcudzenia, nezáujmu a samoty. ZOO symbolizuje miesto, kde sa zvieratá stretávajú s ľuďmi. Ľudia sú konfrontovaní so zvieratami zatvorenými v klietkach, netušia o ich utrpení. Tak ako ľudia z vyššej spoločnosti sa nezaujímajú o tých z jej okraja, tak ani Peter nemal poňatia o Jerryho uväznenej duši a nezaujímali ho jeho problémy. Celý príbeh sa odohráva v parku na lavičke. Petrova lavička je symbolom teritoriálnej túžby.
Jazyk
V hre je vykreslené ako Jerry bezohľadne komunikuje s Petrom, a to tak, že sa pýta, ale nečaká na odpoveď, nedáva mu priestor zodpovedať otázku, nenechá ho ani dopovedať, Jerryho v podstate Peter nezaujíma. Pozornosť upriamuje na seba. On je ten, kto rozpráva, ku komu sa rozpráva a Peter len poslucháč. Jerry už nechce byť len „zviera, na ktoré sa prišli pozrieť do ZOO“. Preto väčšina prehovorov patrí Jerrymu, ktorý rozpráva svoj životný príbeh. Peter hovorí len veľmi málo. Jerryho otázky sú miestami nepríjemné, Peter niekedy váha, či na ne odpovedať, iné ho vyvádzajú z miery. Petrovo konanie je prevažne obsiahnuté len v scénických poznámkach. Albee svojimi dialógmi, predovšetkým Jerryho prehovormi, predstavil agresívny súčasný mestský jazyk plný horkého vtipu a urážajúcej poézie.
Klement Šilinger
Životopis
Je pochovaný na Martinskom cintoríne
3068 Khanina
3068 Khanina je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil L. G. Karachkina 23. decembra 1982.
Klement Šilinger
Životopis
Keď mal pätnásť rokov, opustil rodisko a odišiel študovať do Prahy. Vedomosti získané na Vyššej priemyselnej škole mu umožnili vykonávať prácu a stali sa mu mostíkom na ďalšie štúdium. V rokoch 1910 až 1914 študoval architektúru u prof. Jana Kotěru na pražskej Akadémii výtvarných umení. Z textu absolutória možno usudzovať, že profesor bol s ním veľmi spokojný, považoval ho za mimoriadne nadaného študenta, ktorý opúšťa školu ako umelecky úplne kvalifikovaný architekt. Počas štúdií v jeho ateliéri aj pracoval. V tomto období vznikol jeho neuskutočnený návrh štadióna v Tróji.
Stal sa členom spolku českých architektov. Študijné pobyty absolvoval v Paríži, vo Švajčiarsku, Taliansku a v USA, kde sa zoznámil s F. L. Wrightom.
Šilingerov sľubný odborný štart stlmila prvá svetová vojna. Zbaviť sa frontovej traumy mu pomohli nové udalosti v jeho živote. Založil si rodinu a stal sa architektom ministerstva verejných prác, kde pôsobil do roku 1925. Pracovné povinnosti ho priviedli do Bratislavy, s ktorou je spojená takmer celá jeho tvorba.
Zo zamestnania vyplývalo, že prevažne projektoval obytné domy pre štátnych zamestnancov (napr. na Dobrovičovej, Štetinovej, Legionárskej a Heidukovej ulici). Od roku 1925 pracoval ako samostatný architekt, založil si vlastnú architektonickú kanceláriu sídliacu na Dostojevského rade v Bratislave.
Roku 1928 sa stal členom kurátoria Školy umeleckých remesiel. V rokoch 1939 až 1946 pre ochorenie tvorbu prerušil. Pracovať začal až po oslobodení, kedy sa zapojil do kolektívnej obnovy Bratislavy. O dva roky neskôr vážne ochorel. Jeho architektonická tvorba zahŕňa (z dôvodu dlhej choroby) pomerne krátky časový úsek. Napriek tomu však sleduje vývojový oblúk charakteristický pre celkovú situáciu československej architektúry od prvej polovice 20. storočia až po koniec štyridsiatych rokov.
Tvorba
Prvé práce Klementa Šilingera majú zdržanlivo historizujúci ráz. Tesne po vzniku republiky tvoril v duchu rondokubizmu (vychádza z použitia a aplikácie kruhu a jeho výsečí) (napr. Anatomický ústav v Bratislave, niekoľko bytových domov a školských stavieb), v ktorom počas prvých poprevratových rokov hľadali národný štýl aj iní českí architekti na Slovensku: architektúra mala vyjadrovať jednak špecifickosť národa jednak svojou monumentálnosť a zdôrazňovať silu.
851 Zeissia
851 Zeissia je planétka s priemerom 14 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 2. apríla 1916.
Klement Šilinger
Tvorba
Projektoval prevažne veľké obytné domy pre štátnych zamestnancov. Jeho architektonický štýl charakterizovala monumentálnosť a farebnosť, ornamentika a plastickosť s príklonom ku konštruktivizmu a k výrazným a čistým funkcionalistickým formám (napr. budova Lafranconi a bývalý Živnostenský dom v Bratislave).
Šilingerova koncepcia výstavby architektonického objektu vychádza z tradičného členenia na podnož, telo a ukončenie. Tieto základné prvky konštruuje zdôrazňovaním ich tektonických článkov. Zatiaľ čo podnož domu je u Šilingera vždy robustná a kompaktná, telo nadobúda dynamický expresívny výraz prostredníctvom valcových a kruhových segmentov a výsekov. Miestami sa objavujú hutné šikmé tvary pripomínajúce ihlanový kubizmus (obytný dom z roku 1922 na Stetinovej ulici č. 1. 3. 5 v Bratislave má také hlavice pilastrov). Domy spravidla ukončuje masívna manzardová strecha, ktorá sa od ostatnej stavby vymedzuje stupňovitou rímsou.
Šilingerove stavby z tohto obdobia spája využitie kruhových terčov na fasáde, kubistický detail na oceľovom zábradlí a najmä výrazné farby: kombinácia červenej a žltej. Sklon k expresívnej farebnosti sa však nesie celým architektonickým dielom Klementa Šilingera a nie je výlučnou záležitosťou tohto obdobia. Po roku 1925 sa jeho architektonický názor výrazne zmenil, nasledujúce práce nadväzujú na diela Le Corbusiera, P. L. Nerviho a sovietsku avantgardu.
Blumeray
Blumeray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laroque-des-Albères
Laroque-des-Albères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nevyhnutné externé súvislosti štruktúry
Nevyhnutné externé súvislosti štruktúry (NESŠ) je prvok poslednej z troch hlavných skupín parametrov, ktoré možno študovať na štruktúre nejakej entity. Nevyhnutné externé súvislosti zahŕňajú podmienky existencie skúmanej entity, názory na ňu, literatúru o nej a iné okolnosti, dôležité pre jej pochopenie.
Pri výskume nevyhnutných externých súvilostí štruktúry nejakej entity sa zameriavame na sledovanie jej väzieb s okolím alebo prostredím, v ktorom existuje.
Zámok Černá hora
thumb|Zámok Černá Hora Zámok Černá Hora je zámok na kopci v severnej časti mestysa Černá Hora v okrese Blansko.
Ján Madlen
Ján Madlen (* 28. júl 1918, Lišov – † 17. apríl 1981, Zvolen) bol lesnícky muzeológ, pedagóg.
Zámok Černá hora
História
Pôvodný hrad bol postavený v rokoch 1279 -1298 Matúšom z Černé Hory, ktorý pôsobil vo významnej funkcii moravského komorníka. Keďže zomrel bez mužského potomka, hrad dostal v roku 1305 kráľovský mincmajster Arpád z Florencie. V roku 1320 hrad vlastnil Jindřich z Lipé a v roku 1330 sa po ňom píše jeho syn Jindřich, zvaný Železný.
Pred rokom 1348 hrad získal rod pánov z Boskovic. Roku 1390 sa výslovne uvádza Vaněk Černohorský z Boskovic. Ten nielenže pripojil svoju pečať pod protestný list proti upáleniu majstra Jana Husa do Kostnice, ale za husitských vojen vystupoval na strane moravských husitov proti olomouckému biskupovi Janovi XII. Železnému. Hrad bol asi v roku 1423 vojskami olomouckého biskupa dobytý a Vaněk ho získal späť až konverziou ku katolíctvu. Vaňkov syn Beneš Černohorský z Boskovic sa v česko-uhorských vojnách pridal na stranu Mateja Korvína a v roku 1471 od neho dostal práve dobitý Nový hrad. Po Benešovi prevzal Černú Horu Jaroslav Černohorský z Boskovic, ktorý však nemal mužských potomkov. Panstvo tak zdedili jeho štyri dcéry, ktoré ho v roku 1550 predali Václavovi Bučovickému z Boskovic] Jeho syn Albrecht Bučovický z Boskovic vykonal na hrade renesančné úpravy. Posledný mužský potomok černohorských z Boskovic Jan Šembera z Boskovic zomrel v roku 1597 a panstvo vyženil Karol I. z Lichtenštajnska. V rokoch 1627 - 1684 držal panstvo jeho syn Karol Eusebius. Rod Lichtenštajnovcov však na hrade nesídlil a spravoval ho iba kastelán.
Hrad bol poškodený za tridsaťročnej vojny, ale opravy podstatu sídla nezmenili. V roku 1719 vyženil černohorské panstvo Jindřich Josef Ján z Aueršperku. V roku 1726 hrad vyhorel, bol provizórne opravený, avšak v roku 1818 bol opustený. V roku 1857 kúpila zámok Henrietta Pereira-Arnstein, ktorá začala pseudorenesančnú prestavbou hradu na zámok. Práce dokončil v rokoch 1859 - 1861 jej zať, gróf Moritz Friess z Friessenburgu. V roku 1945 bol zámok Friessovcom skonfiškovaný a bol tu zriadený sociálny ústav.
Methexis
Methexis (gr.) je účasť, podielnictvo. U Platóna je to súvislosť idey a veci zo strany veci. Pojmom methexis Platón spojil dva svety, svet ideí a svet zmyslových vecí, ktoré nemohli zostať v úplnom odlúčení. Ale pre jeho ďalšie myslenie sa methexis sama stala ťažko riešiteľným problémom.
Ivan Gajan
Ivan Gajan (* 2. september 1958, Žilina) je významný slovenský klavirista.
Životopis
Od roku 1972 do roku 1977 študoval na Konzervatóriu v Žiline v triede Antona Kalláya. Počas štúdia získal niekoľko ocenení z národných a medzinárodných klavírnych súťaží. V rokoch 1974 a 1975 sa opakovane zúčastnil Medzinárodnej súťaže F. Chopina v Mariánských lázňach, kde získal 3. cenu (1974) a 2. cenu (1975). V roku 1976 sa zúčastnil súťaže Beethovenov hradec, kde získal 1. cenu. V roku 1977 získal titul absolútneho víťaza na Súťaži študentov slovenských konzervatórií.
Od roku 1977 do roku 1982 študoval na Moskovskom štátnom konzervatóriu (v Rusku je konzervatórium vysoká škola) u významného ruských pedagógov Stanislava Nejgauza, Viery Gornostajevovej a Eleny Richter. Počas štúdia sa zúčastnil Medzinárodnej klavírnej súťaže Roberta Schumanna v Zwickau, kde ako finalista získal 6. cenu a titul laureáta (1981).
V súčasnosti vyučuje na VŠMU v Bratislave a na JAMU v Brne.
Referencie
http://old.hc.sk/src/osobnost.php?lg=sk&oid=331&show=cv http://www.osobnosti.sk/index.php?os=zivotopis&ID=5857
Petrova Ves (vodná nádrž)
Petrova Ves je vodná nádrž v obci Petrova Ves. Do značnej miery je zhodná s chráneným areálom "Vodná nádrž Petrova Ves".
Chránený areál
Chránený areál je v správe štátnej ochrany prírody Záhorie. Nachádza sa v katastrálním území obce Petrova Ves v okrese Skalica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1996 na rozlohe 34,8036 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana významnej ornitologickej lokality s výskytom mnohých chránených, vzácnych a ohrozených hniezdiacich a migrujúcich druhov vtákov.
3069 Heyrovsky
3069 Heyrovsky je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 16. októbra 1982.
Voyager 1
Voyager 1 (po slovensky Cestovateľ) je medziplanetárna kozmická sonda pre výskum vonkajšej časti slnečnej sústavy. Váži, bola vypustená 5. septembra 1977 a je stále funkčná. Sonda je od Zeme najvzdialenejší ľudský výtvor.
Voyager 1 sa v súčasnosti dostáva na hranice slnečnej sústavy, kde sa vplyv Slnka stretáva s medzihviezdnym priestorom. Vo vzdialenosti 17,6 miliárd kilometrov (90 AU) od Slnka (v lete 2012) je pred vstupom do helioplášťa, oblasti za rázovou (terminačnou) vlnou. Vedci nevedia presne určiť za aký čas hranicu dosiahne. V tejto vzdialenosti trvá signálom zo sondy viac ako 13 hodín než dorazia na Zem, do riadiaceho strediska Laboratória prúdového pohonu blízko Pasadeny v Kalifornii. Voyager 1 je na hyperbolickej dráhe a pohybuje sa únikovou rýchlosťou, čo znamená, že sa naspäť do slnečnej sústavy nevráti.
Vzdialenosť Voyageru 1 k 25. júlu 2014 činila takmer 128 AU (19,2 miliárd km), čo predstavuje len 0,002 ly (svetelný rok). Aktuálny stav vzdialenosti oboch sond Voyager od Zeme a Slnka je možné sledovať na tejto stránke agentúry NASA.
Hlavným cieľom Voyageru 1 bol prieskum planét Jupiter, Saturn, ich mesiacov a prstencov. V súčasnosti sonda študuje heliopauzu a výplň medzihviezdneho priestoru. Pre oba Voyagery sú zdrojom energie tri rádioizotopové termoelektrické generátory, ktoré síce už prekonali minimálnu plánovanú životnosť, ale predpokladá sa, že budú schopné generovať dostatok energie pre komunikáciu so Zemou aj po roku 2020.
V septembri 2013 NASA potvrdila, že sonda 25. augusta 2012 opustila priestor, kde prevláda pôsobenie slnečného vetra a v podstate sa tak dostala do medzihviezdneho priestoru.
Plánovanie misie
Voyager 1 bol vypustený 5. septembra 1977 z mysu Canaveral raketou Titan 3E Centaur. Aj keď bol vypustený až po svojom dvojčati Voyageru 2, kvôli chybe objavenej až na poslednú chvíľu je jeho rýchlosť asi o 10 % vyššia a planéty Jupiter a Saturn dosiahol skôr.
Popis telesa
Na tretej výklopnej konštrukcii sú umiestnené 3 rádioizotopové termoelektrické generátory (priemer, dĺžka , hmotnosť , zdroj tepla 238PuO2, počiatočný tepelný výkon 2.4 kW), elektrický 3×160 W elektrickej energie na začiatku letu.
Súbor vedeckých prístrojov tvorí:
Celková prevádzka sondy je riadená zdvojeným palubným počítačom CCS (Computer Command Subsystem). Jeho napevno zabudovaný program obsahuje dekódovanie príkazov, detekciu chýb, opravné postupy, počítanie zameriavania antény a počítanie ďalších sekvencií a rutín na prevádzku sondy. Tento počítač je zdokonalenou verziou počítača zo sond Viking 1 alebo 2.
Spracovanie vedeckých a telemetrických dát a riadenie vedeckých experimentov zaisťuje digitálny systém spracovania dát FDS (Flight Data Subsystem). Dáta môžu byť zaznamenané na magnetopáskovú pamäť DSS (Data Storage Subsystem) s kapacitou 536 Mbit. Komunikačný systém pracuje v pásme "X" (8.4 GHz, rýchlosť prenosu 8 bit/s až 115.2 kbit/s, výkon 23 W) a "S" (2.3 GHz, rýchlosť prenosu min. 40 bit/s), v praxi dovtedy ešte nevyskúšaný. Rovnako bol po prvýkrát použitý aj stabilizačný digitálny systém AACS (Attitude and Articulation Control Subsystem), využívajúci detektory Slnka, sledovače hviezd a 3 uhlomerných gyroskopov, zaisťujúci orientáciu a stabilizáciu sondy v priestore a natáčanie plošiny s optickými prístrojmi na skúmané ciele. Celkom 16 stabilizačných trysiek na jednozložkové palivo KPL (hydrazín) (každá s ťahom 0.9 N) slúži ako výkonný prvok pre korekciu dráhy (4 motory) a pre orientáciu a stabilizáciu sondy (8 motorov).
Celá sonda váži a pri štarte bola poskladaná vo valci vysokom  s priemerom. Viac ju zložiť nebolo možné, pretože anténa s priemerom je nezložiteľná. Prvé štyri minúty letu bola sonda uzavretá v špičke rakety Centaur. Raketa potom odhodila aerodynamický kryt a až po 49 minútach, keď už bola sonda navedená na dráhu k Jupiteru, začala vysúvať všetky nosníky a antény.
Priebeh letu
Po desiatich minútach od štartu bola dosiahnutá parkovacia dráha, po ďalších 50 minútach medziplanetárna dráha. V priebehu štartu došlo k predčasnému vypnutiu motorov na pevné palivo. Táto strata bola kompenzovaná dlhším horením ďalšieho stupňa Centaura a nakoniec bola potrebná rýchlosť dosiahnutá len 3,4 sekundy pred úplným spotrebovaním paliva. left|náhľad|Štart sondy na vrchole rakety Titan/Centaur Po dvoch hodinách letu bola sonda stabilizovaná v dvoch osiach na Slnko a za niekoľko ďalších hodín bola stabilizovaná aj v tretej osi na hviezdu Canopus. Dvojka mala pred ňou náskok 14 miliónov kilometrov, ale bola vyslaná na pomalšiu dráhu. 11. septembra bola vykonaná korekcia dráhy +2,45 m/s a 13. septembra korekcia dráhy +10,11 m/s. V obidvoch prípadoch bola zmena rýchlosti o 20% nižšia ako bolo plánované.
Posledný novembrový týždeň prekrížili obidve sondy dráhu planéty Mars. Boli od neho vzdialené 137 miliónov km, čo je približne toľko, ako vzdialenosť Zeme od Slnka. 15. decembra 1977 jednotka predbehla dvojku, pričom ich vzájomná vzdialenosť bola 17 miliónov kilometrov. Začiatkom decembra 1977 sa obidve sondy vnorili do pásu asteroidov medzi Marsom a Jupiterom.
Problémy s natáčaním plošiny
22. februára 1978 nastala na Voyageri 1 prvá vážna porucha. Pri kalibračných skúškach otočnej plošiny a príkazu o otočenie o 62 stupňov došlo po 27 stupňoch k spomaleniu pohybu a po ďalších 5 stupňoch sa plošina zastavila úplne. Nefunkčnosť plošiny by znamenala, že pri snímkovaní by sa musela otáčať celá sonda, nielen plošina s kamerami. Dáta by sa museli najprv nahrávať na magnetofónovú pásku, ktorej kapacita je ale obmedzená, pretože otáčaním by sonda stratila rádiový kontakt so Zemou. Na identickom exemplári sondy, ktorý zostal v Pasadene, sa poruchu nepodarilo nasimulovať. Táto porucha spôsobila, že sonda nevyfotografovala planétku Medeu, ktorú minula vo vzdialenosti 15,9 mil. km.
Plošinu sa napokon podarilo opakovaným zapínaním elektromotora rozhýbať. Predpokladanou príčinou poruchy boli úlomky mäkkého poddajného materiálu, ktoré sa tam dostali zrejme z viacerých zdrojov pri zostavovaní jednotky a pôvodne boli zistené na výstupnom ozubenom prevode a tiež v predposlednom prevode. Úlomky boli ozubenými kolesami prevodu pravdepodobne rozdrvené a technici už neočakávali žiadne ďalšie ťažkosti.
Prelet okolo Jupitera
4. januára 1979 sa začalo nepretržité pozorovanie Jupitera vzdialeného 60 mil. km počas 60 dní. Ultrafialový spektrometer monitoroval Jupiter 8-krát denne, každý deň bola vyhotovená stovka infračervených spektier. Fotopolarimeter zisťoval elektromagnetické vlastnosti prostredia, kde sa sonda nachádzala. Merania boli celý deň zaznamenávané na magnetofónovú pásku dlhú a schopnú uložiť 536 miliónov bitov informácií, čo je asi 100 kvalitných snímok. Nazbierané údaje sa vysielali na Zem jedenkrát denne, v trojhodinovej sekvencii. Pri každom zapnutí alebo prevíjaní pásky prístrojom trochu trhlo a museli sa na chvíľu zapnúť stabilizačné trysky sondy, aby snímkovanie mohlo byť plynulé. Pôvodne mala NASA v pláne len výskum planéty. Bradford Smith nakoniec presadil, aby sonda mohla uskutočniť aj výskum jeho mesiacov.
13. januára 1979 sa začalo intenzívne snímkovanie. Počas nasledujúcich 100 hodín a 10 otočiek planéty vznikol každých 96 sekúnd jeden snímok. Spolu bolo zachytených 3750 snímok, z ktorých poskladaním sa vytvoril prvý film tohto druhu. Kotúč Jupitera sa postupne zväčšoval, až sa napokon nevošiel do zorného poľa kamery a snímky bolo nutné skladať. Od 21. februára 1979 sa na zachytenie celého disku muselo použiť 9 obrázkov.
3. marca 1979 bolo kvôli 3 hodiny trvajúcej búrke s bleskami nad austrálskou pozorovacou stanicou v Tidbinbille prerušené spojenie so sondou. Tým boli nenávratne stratené výsledky spektrometrického sledovania mesiaca Io v oblasti ultrafialového žiarenia. 4. marca 1979 o 19:13 hod bol ukončený snímok s veľmi dlhou expozíciou 672 sekúnd, z dôvodu spresnenia polohy sondy. V tej dobe nepracoval automatický kontrolný systém polohy plošiny, preto sa musela za hviezdami v otvorenej hviezdokope M44 natáčať celá plošina s kamerami. Vďaka tomu boli na fotografii objavené prstence, doteraz známe len u Saturna. Stephen Synnott na snímkach Voyagera 1 neskôr objavil aj nový malý mesiac pomenovaný Metis.
5. marca 1979 prebehlo snímkovanie malého mesiaca Amalthea a najtesnejší prelet okolo Jupitera vo vzdialenosti od jeho oblakov. Prebiehal detailný fotografický a rádiový prieskum, v činnosti boli postupne všetky prístroje. 6 hodín po najväčšom priblížení asi o 18:00 hod. boli v atmosfére Jupitera zaznamenané blesky. Keď bola sonda ukrytá za Jupiterom, bolo s ňou stratené spojenie na 2 hodiny.
Snímky mesiaca Io priniesli prekvapivé zistenie, že toto teleso má aktívny vulkanizmus. Rovnako neočakávané boli zábery na ľadom pokrytý mesiac Európa. K 15. marcu 1979 odoslala sonda Voyager 1 viac ako 15 000 fotografií Jupitera a jeho mesiacov a nespočítateľné množstvo ďalších meraní. 9. apríla 1979 prebehla ešte malá korekcia dráhy a Voyager 1 urýchlený Jupiterom bol na ceste k Saturnu.
Prelet okolo Saturna
náhľad|Saturn z Voyageru 1 vo falošných farbách 24. marca 1980 vo vzdialenosti začal Voyager 1 fotografovať Saturn, hlavne kvôli vyhodnoteniu a upresneniu dráhy. 22. augusta 1980 nastal začiatok pozorovania a prieskumu planéty. 12.–14. októbra 1980 vznikol počas 42 hodín každých 288 sekúnd jeden snímok Saturnu. 24. októbra 1980 predstavovala vzdialenosť k Saturnu. 3. novembra 1980 prebehlo snímkovanie Saturna a prstencov s cieľom objaviť nové družice. 12. novembra 1980 sonda pozorovala najväčší Saturnov mesiac Titan s najväčším priblížením o 7:05 hod vo vzdialenosti. Tethys minula asi 23:40 hod. vzdialenosť. 13. novembra 1980 nastalo najväčšie priblíženie k atmosfére Saturnu vo vzdialenosti.
náhľad|center|500px|"Rodinný portrét" slnečnej sústavy
Súčasný stav
Voyager 1 sa 8. septembra 2012 nachádzal 121,7958 AU (18 220,39 miliónov kilometrov) od Slnka, čo predstavuje 0,001926 ly (svetelný rok). Je ďalej, než akákoľvek známa planéta v našej sústave, vrátane planétok Eris a 90377 Sedna. Nie je však ďalej, ako Oortov mrak či dlhoperiodické kométy. Signály z Voyageru 1 prídu na Zem za 16,8 hodiny. Jeho rýchlosť je približne (o 10% rýchlejšie ako Voyager 2.) 19. novembra 2015 bude Voyager 1 133.15 AU od Slnka.
V lete roku 2012 sa sonda nachádzala na hraniciach heliosféry, čo bolo zrejmé z prístrojových údajov. V máji 2012 bolo zaznamenané zvýšenie množstva kozmických lúčov, čo dopadajú na sondu. Ukazovatele sa však odvtedy pohybujú hore aj dolu, nie je jasné, kedy sonda definitívne opustí solárny priestor, či "o dni, mesiace, alebo roky". Možné je aj to, že sa sonda nachádza v novej oblasti prepojenej s heliopauzou.
Za predpokladu normálneho fungovania sondy budú musieť byť v roku 2015 vypnuté ďalšie senzory. V roku 2025 sa očakáva úplné vyčerpanie energie.
NASA si všimla, že Voyager 1 prichádza o svoju schopnosť natáčať sa vo vesmíre. Ak by sa sonda nebola schopná natočiť tak aby jej anténa smerovala k Zemi, NASA by nebola schopná zachytávať jej signály. Dôvodom bolo opotrebovanie drobných orientačných trysiek. Úrad prišiel s riešením, že sonda by mohla používať inú súpravu trysiek – také, ktoré sa pôvodne používali na korekciu dráhy pri preletoch okolo planét našej slnečnej sústavy. Naposledy však Voyager 1 letel okolo Saturnu v roku 1980 a od 8. novembra toho roku sonda trysky nepoužila. Dňa 28. novembra 2017 napokon NASA vyslala na diaľku takmer 21 miliárd kilometrov signál, aby sa trysky nakrátko spustili. Na ďalší deň v NASA zistili, že všetko funguje. Signál k sonde "cestoval" 19 hodín a 35 minút a taký istý čas NASA čakala na spätnú väzbu od sondy.
náhľad|500px|center|Polohy a trajektórie sond [[Pioneer a Voyager k aprílu 2007.]]
Banksy
thumb|[[Anarchia|Anarchistický potkan]]
Banksy je anglický grafity umelec pochádzajúci z Bristolu. Špekuluje sa tiež, že švajčiarsky umelec Maître de Casson môže byť práve Banksy. Maître de Casson to na svojej webovej stránke popiera.
Banksyho diela sú často satirické a nesú politické, kultúrne alebo etické posolstvo. Jeho pouličné umenie (angl.: street art), ktoré kombinuje grafity s využitím šablónovej techniky, sa objavilo v Londýne i v iných svetových mestách. Zatiaľ žije anonymne a nikto presne nevie, kto sa nachádza za prezývkou „Banksy“. Sú o ňom tiež natočené filmy „Banksy - Exit Through the Gift Shop“ z roku 2010 a „The Antics Roadshow“ z roku 2011.
Pre Season 22 kresleného seriálu Simpsonovci vymyslel pre epizódu 3 tzv. gaučový skeč, ktorý sa objavuje v každej časti Simpsonovcov. Pri tvorbe mal úplnú autorskú slobodu. O maliarovi Banksy sa nevie veľa. Nevie sa koľko má rokov, kedy sa narodil a iné informácie. Grafituje veľmi pekne. Najpopulárnejší grafit od Banksyho je Dievča s balónom.
Pieusse
Pieusse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 960 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
852 Wladilena
852 Wladilena je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 2. apríla 1916.
Pěnčín
Pěnčín môže byť:
Àlex Corretja
Àlex Corretja (* 11. apríl 1974, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 17 turnajov ATP v dvojhre. Jeho najväčšími úspechmi sú dve finálové účasti na French Open v rokoch 1998 a 2001, kde ho najskôr porazil krajan Carlos Moyá, neskôr Brazílčan Gustavo Kuerten. V roku 1996 sa prebojoval do štvrťfinále turnaja US Open, kde ho zastavil legendárny Američan gréckeho pôvodu Pete Sampras.
Nevyhnutnosť
Nevyhnutnosť je neodvratnosť udalostí alebo bezpodmienečná potrebnosť.
Polárna dráha
thumb|Animácia družice na polárnej dráhe (video) Polárna dráha je taká obežná dráha prirodzeného alebo umelého kozmického telesa okolo iného prirodzeného kozmického telesa (planéty, hviezdy, ...), ktorej rovina je kolmá k základnej rovine súradnicovej sústavy (rovine rovníka planéty). Teleso pri svojom pohybe teda prelietava cez póly planéty. Ak sa pohybuje teleso po obežnej dráhe okolo Slnka, tak za polárnu dráhu sa považuje taká dráha, ktorej rovina je kolmá na rovinu ekliptiky. Sklon dráhy i (inklinácia) k základnej rovine je pri polárnych dráhach 90°. Dráhy so sklonom menším ako 90° sa nazývajú prográdne dráhy, so sklonom väčším ako 90° sa nazývajú retrográdne dráhy.
Nevyhnutnosť
Podľa Kanta je nevyhnutnosť atribút vedeckého poznania, ktorý súvisí s priestorom, časom a kategóriami. Podľa Homéra je nevyhnutnosť Moira.
Časticový horizont
Časticový horizont v kozmológii je vzdialenosť, z ktorej častice (kladnej prípadne nulovej hmotnosti) mohli doraziť k pozorovateľovi od vzniku vesmíru.
Zlatá Olešnice
Zlatá Olešnice môže byť:
Časticový horizont
Je rozdielny od horizontu udalostí.