cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lydia Koidula
Tvorba
Svoje vlastenecké cítenie najlepšie vyjadrila v lyrických zbierkach Vaine-lilled (Poľné kvety) z roku 1866 a Emajöe ööbik (Slávik od Emajö) z roku 1867. Z jej dramatickej tvorby je najvýznamnejšia hra Saaremaa Onupoeg (Bratranec zo Saaremaa) z roku 1870. Mnohé jej básne v Estónsku zľudoveli.
Zoznam planétok 123501 – 123750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Nárai
Nárai je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Szombathely.
Má rozlohu 1599 ha a žije tu 1151 obyvateľov (2007).
Le Mans-Centre
Le Mans-Centre je francúzsky kantón v obvode Le Mans v departemente Sarthe v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho historické centrum mesta Le Mans.
Tatra T2R
Tatra T2R je električka, ktorá vznikla rekonštrukciou česko-slovenskej električky typu Tatra T2.
Dejiny
Jedným z dôvodov rekonštrukcie vozidiel T2 bol nedostatok nových vozidiel, ďalším čiastočná unifikácia s typom Tatra T3. Modernizácie prebiehali v 70. a 80. rokoch 20. storočia, dopravný podniky si električky rekonštruovali vo svojich dielňach alebo ich odosielali do iných dopravných podnikov. Takéto upravené vozidlá sa udržali v prevádzke až do konca 90. rokov.
V rokoch 1995 a 1996 odkúpil Liberec z dôvodu nedostatku električiek osem vozidiel z Ostravy. Z týchto vozidiel dodnes (2006) jazdí posledná súprava ev.č. 26+27, ktorá prešla v rokoch 2001 až 2006 celkovou opravou a modernizáciou. Tieto dve električky sú poslednými vozidlami Tatra T2, resp. T2R na svete, ktoré sú v osobnej prevádzke. V Brne a Ostrave sú električky T2R používané ako služobné.
Brioude (obvod)
Brioude je obvod v departemente Haute-Loire a regióne Auvergne vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 113 obcí.
Ščitky
Ščitky je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1 182 obyvateľov.
Chaudun
Chaudun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam piesní Ľuba Virága
Toto je zoznam piesní speváka, hudobníka, skladateľa a textára a Ľuba Virága.
Zoznam
poz. - pieseň - (autor hudby piesne / autor textu piesne)
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Kolymská nížina
Kolymská nížina je nízko položená rovina na severozápade Jakutska, v povodí riek Alazeja, Boľšaja Čukočja a dolného toku rieky Kolymy.
Tiahne sa sa na 750 km pozdĺž rieky Kolymy od Východosibírskeho mora po Čerského chrbát, medzi Alazejskou a Jukagirskou náhornou plošinou. Nadmorská výška je do 100 m s občasnými pahorkami dosahujúcimi výšku 200-300 m. Nížina je zložená z jazerno-riečnych piesočnato-hlinitých a hlinito-piesočnatých pôd (s mocnosťou približne 120 m). Podnebie je subarktické. Vyznačuje sa mrazovým a termokrasovým reliéfom s množstvom jazier a močiarov. Na juhu dominujú močiarne listnaté lesy a severne od 69° severnej zemepisnej šírky je tundra s trávou a kríkmi, ktorá smerom na severozápad prechádza do arktickej tundry. Nachádzajú sa tu pastviny sobov.
Saint-Rémy (Saône-et-Loire)
Saint-Rémy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Narda
Narda je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Szombathely.
J. J. Abrams
'''Jeffrey Jacob „J. J.“ Abrams''' (* 27. jún 1966, New York, New York, USA) je americký filmový a televízny producent, scenárista, herec, skladateľ, režisér a zakladateľ spoločnosti Bad Robot Productions, ktorý vyhral ceny Emmy a Zlatý glóbus.
Osobný život
Abrams sa narodil v New Yorku televíznemu producentovi Geraldovi W. Abramsovi a jeho žene Carol, a vyrástol v Los Angeles. Vyštudoval vysokú školu Sarah Lawrence College v New Yorku.
NGC 6539
NGC 6539 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil Theodor Brorsen v roku 1856.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
Chynorany
Chynorany sú obec na Slovensku v okrese Partizánske.
Polohopis
Obec sa nachádza na Stredonitrianskej nive, na pravom brehu rieky Nitra, približne v strede medzi mestami Partizánske a Topoľčany. Severozápadne sa terén vlní do Bojnianskej pahorkatiny, za ktorou vystupuje Považský Inovec, južným a východným smerom sa za korytom Nitry dvíha Tribečské podhorie a následne aj pohorie Tribeč.
Partizánske je vzdialené severovýchodným smerom, Topoľčany  juhozápadne a Bánovce nad Bebravou  severne.
Doprava
Okrajom Chynorian vedie cesta I/64 z Nitry do Prievidze, stredom obce prechádza železničná trať Nové Zámky – Prievidza. V tunajšej železničnej stanici je zároveň významný dopravný uzol, kde sa s ponitrianskou železnicou spája trať do Trenčína. V obci tak zastavujú aj regionálne expresy z Prievidze do Bratislavy.
Dejiny
Obec od svojho vzniku prešla búrlivým vývojom vrátane tatárskych a tureckých nájazdov s následným plienením ako i presúvaním sa z pôvodného osídlenia v lokalite Dubové do terajšej oblasti.
Vo včasnom stredoveku patrila takmer všetka pôda kráľovi. Časom sa začalo Kráľovské patrimónium drobiť rozdávaním kráľovských majetkov cirkevným inštitúciám a najmä šľachte. V roku 1243 boli majiteľmi obce šľachtici Dona, Vacík, Dubák a Tibo darom od kráľa Bela IV. Nevedno však, či išlo o bratov, ani či spomínaný majetok vlastnili už ich predkovia. V roku 1321 po smrti Matúša Čáka sa znovu stávajú kráľovským majetkom.
V roku 1387 daroval „na večné časy“ kráľ Žigmund dedinu magistrovi Petrovi, ktorý bol synom Tomáša zo Stráži, a ktorý už vlastnil aj blízke Nedanovce a Krásno. No už o rok vydal ten istý kráľ ďalšiu darovaciu listinu, ktorou udelil kráľovskú dedinu šľachticom Jánovi, synovi Dominika a Ladislavovi, synovi Kokoša z Pastuchova. V priebehu krátkej doby zmenila obec viac ráz majiteľov a až v roku 1395 sa na dlhý čas stala majetkom ostrihomského arcibiskupstva.
Kultúrne zaujímavosti
V obci je rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie z roku 1789 a kaplnka Panny Márie Karmelskej z roku 1936. Nachádza sa tu múzeum básnika Valentína Beniaka a každoročne sa v obci koná Slovenský festival poézie Beniakove Chynorany.
Časti obce
Obce pozostáva z troch väčších častí:
Chránené územia
Na severnom okraji chotára sa nachádza prírodná rezervácia Chynoriansky luh. Táto pozoruhodná prírodná lokalita je najsevernejšie položeným pozostatkom pôvodného lužného lesa v Strednej Európe. Pozoruhodný je tu hojný výskyt byliny cesnak medvedí. Kvitne na jar (apríl – máj). V tomto čase sa v Chynorianskom luhu naskytne návštevníkovi skutočne nádherný pohľad na les zaliaty bielym kobercom z jej rozkvitnutých kvetov.
Le Mans-Nord-Ville
Le Mans-Nord-Ville je francúzsky kantón v obvode Le Mans v departemente Sarthe v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho severná časť mesta Le Mans (štvrte Villaret, Gazonfier, Yzeuville a Clairefontaine).
Mérignac (Charente-Maritime)
Mérignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Porciunkula (púť)
thumb|Svätá omša u príležitosti Porciunkule, [[kostol svatého Felixe (Sušice)|kostol sv. Felixe, Sušice; celebruje P. Vítězslav Holý (2016)]] thumb|[[František z Assisi|Sv. František na obraze od El Greca]] Porciunkula (alebo aj Porcinkula) sú tradičné kresťanské oslavy, ktoré sú spájané s rádom františkánov. Cirkevné oslavy, hody, sa konajú 1. a 2. augusta vo všetkých kostoloch, ktoré majú spojitosť k františkánskemu a kapucínskemu rádu. Počas najbližšieho víkendu sa konajú rovnomenné jarmočné oslavy.
Názov a história
Názov sviatku je skomoleninou pôvodného talianskeho pomenovania miesta kaplnky Anjelskej Panny Márie, ktorý je považovaný za centrum františkánskeho rádu (Porzioncula, Porziuncola či latinsky Portiuncula = malý pozemok). Zakladateľom rádu bol sv. František z Assisi, z rádu pochádza aj svätá Klára, zakladateľka rádu klarisiek. V roku 1226 sv. František v kaplnke zomrel.
Dátum 2. august 1216 je dňom, v ktorý svätý František získal od vtedy novozvoleného pápeža Honoriusa III. privilégium dávať veriacim odpustky v kaplnke Anjelskej Panny Marie v Assisi, ktorej zľudovený názov je Porciunkula. Do toho času bolo možné získať úplné odpustky iba absolvovaním púte do Svätej zeme. Neskôr pápež Sixtus IV. dal povolenie vydávať odpustky dňa 2. augusta vo všetkých kostoloch prvého aj druhého rádu františkánov. Najprv len pre františkánov, neskôr v roku 1622 pápež Gregor XV. toto privilégium rozšíril pre všetkých veriacich, ktorí navštevovali kostoly vo vzťahu k františkánskemu a kapucínskemu rádu v určené dni po spovedi a svätom prijímaní.
Porcinkula na Slovensku
Porcinkula sa ako ľudová oslava slávi na Slovensku v Nových Zámkoch.
Lutín
Lutín je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 211 obyvateľov, z toho 1 570 mužov a 1 641 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,8 roka, ženy 40,4 roka).
Brutto registrovaná tona
Brutto registrovaná tona, skrátene BRT, je anglická objemová miera, používaná dosiaľ v námorníctve a námornej doprave, ktorá určuje veľkosť plavidla. Nepatrí do SI. Nie je to jednotka hmotnosti, ani neurčuje výtlak plavidla a tonáž.
1 BRT = 100 stopa³ = 2,8316 m³
Dejiny Istanbulu
náhľad|Konštantínopol (Carihrad) náhľad|Modrá mešita v Konštantínopole (Carihrade) Dejiny Istanbulu sú dejinami najväčšieho mesta Turecka, niekdajšieho hlavného mesta Byzantskej ríše a rokoch 14531923 hlavného mesta Osmanskej ríše.
Historické názvy
Pozri Istanbul
Starovek (Byzantion)
Mesto založili najneskôr dórski Gréci z mesta Megara v 7. storočí pred Kr. ako obchodné mesto a prístav. Podľa legendy mesto založil Megarčan Byzas, podľa ktorého mesto dostalo meno Byzantion. Gréci však mali na toto miesto prísť ešte oveľa skôr, podľa báje o Iásonovi a jeho Argonautoch. Xenofón píše, že obyvatelia Byzantia sú známi hašterivou povahou.
Na Bospore malo mesto vynikajúcu polohu a bolo predurčené na ďalší rast. Byzantion kontroloval námornú cestu medzi Egejským a Čiernym morom, odkiaľ predovšetkým Aténčania dovážali asi 1/3 svojej spotreby obilia.
V čase grécko-perzských vojen ho ovládli Peržania, po skončení vojen sa Byzantion stalo opäť nezávislým. Bolo členom aténskeho námorného spolku. Počas peloponézskej vojny ho nakrátko ovládli Sparťania.
Byzantion si uchoval svoju nezávislosť aj počas vlády Filipa II. a Alexandra Veľkého, hoci ho Filip II. v roku 340 pred Kr. neúspešne obliehal. Keď v roku 196 pred Kr. rímsky veliteľ Titus Quinctius Flamininus vyhlásil slobodu gréckych štátov, Byzantion malo postavenie slobodného spojeneckého mesta – civitas libera et foederata.
Udalosti
V roku 330 za cisára Konštantína, bolo do Byzantionu prenesené sídlo cisára z Ríma, ktorý bol už od Diocleciána cisárom opustený. Existujú tri teórie prečo sa Konštantín rozhodol vystavať nové mesto, pomenované po sebe. Prvá teória hovorí, že cisára k tomu viedla túžba postaviť mesto s jeho menom. Iná teória hovorí, že chcel postaviť mesto, ktoré nebude mať pohanskú minulosť a bude kresťanským mestom. Posledná teória hovorí, že cisár si vybral Byzantion práve pre jeho polohu a preto, že východná časť impéria bola rozvinutejšia a menej ohrozovaná ako západná časť. Každá táto teória má však kúsok pravdy. Cisár zvolil grécke meno pre mesto, Konstantinoupoli.
Konštantínopol bol vystavaný v rekordnom čase za 6 rokov, staval sa v rokoch 324 – 330. Mesto však malo byť rovnako veľké a rovnako prepychové ako Rím. Cisár tu dal postaviť obrovské fórum s názvom Augusteón, ktoré bolo srdcom mesta. Nachádzala sa tu aj budova senátu, ktorý sa sem presťahoval. Blízko bol aj hipodróm, obrovský štadión, kde sa zmestilo toľko ľudí ako do Kolosea a Circa Maxima dohromady. V strede hipodrómu sa nachádzal staroegyptský obelisk faraóna Thutmoseho III. Celé mesto ďalej obsahovalo paláce bohatých Rimanov, kolonády, parky, vodovody, cisterny, kúpele, kresťanské baziliky, ale aj pohanské chrámy. Starú grécku akropolu tu cisár zanechal. Do mesta priviezli umelecké pamiatky z najvýznamnejších starogréckych miest. Boli tu pamiatky z Atén, Alexandrie či Antiochie. Mesto bolo na jednom mieste obohnané hradbami a ostatné časti chránilo more. Cisár si tu dal postaviť aj palác bol obrovských rozmerov. Žiaden iný panovník pred ním a ani po ňom si nedal postaviť väčšie sídlo, zaberal plochu väčšiny moderných európskych panovníckych sídiel. Na ázijskej strane bola štvrť Kalchi (starogrécke mesto Kalchedón), v európskej časti Galata. Nasledujúci cisári Theodosius a Arcadius (Theodosiov syn a prvý samostatný východorímsky cisár) mesto obohatili o svoje fóra, vodovod a tiež posunuli hranice mesta viac na sever, keď vybudovali nové hradby, ktoré slúžili až do roku 1453. Ich turecký názov je Yedikule (používajú ho aj istanbulskí Gréci). Cisár Theodosius si tu dal postaviť aj veľkolepý stĺp, podobne ako aj cisár Julián na námestí Augusteon. V 5. storočí tu bola postavená aj veľká mestská cisterna s nádhernými stĺpmi, ktorá sa zachovala dodnes.
V súčasnom meste Istanbul zahŕňa územie bývalého Konštantínopola priestor od prístavu Zlatý roh až k pobrežiu Marmarského mora náhľad|Múzeum [[Hagia Sofia]] Konštantínopol bol od 4. storočia politickým, ekonomickým a kultúrnym centrom Rímskej ríše, neskôr po rozdelení Východorímskej ríše, ktorá sa moderne označuje aj ako Byzantská ríša podľa starého názvu Konštantínopola. Význam Konštantínopola však ďaleko presahoval hranice Byzantskej ríše, mesto bolo po úpadku Ríma najväčším a najľudnatejším mestom sveta. Západná časť Rímskej ríše v roku 476 padla, no východná časť (Byzancia) navzdory veľkému barbarskému tlaku prežila.
Za panovania cisára Justiniána I. (bol ešte Riman) v 6. storočí sa k mestu priblížili Slovania a Avari a na konci cisárovej vlády aj Bulhari, no všetci boli od mesta odohnaní. Práve počas Justiniánovho obdobia sa ríši vrátila sláva, keď generáli Belisar a Narses dobyli niektoré bývalé západné provincie aj s Itáliou. V tomto období sa však v meste proti cisárovi vzbúril ľud a toto povstanie má názov Νίκα (Níka-Zvíťazíš!). Povstanie viedli vzbúrenci Pompeius a Hypatios, ktorí však po cisárovom zásahu boli potlačení a popravení. Povstanie sa podarilo potlačiť aj vďaka dynamickému zásahu cisárovnej Theodory. Počas povstania boli však zničené niektoré časti mesta, medzi nimi aj starý chrám Hagia Sofia a Konštantínov cisársky palác. Justinián veľkolepo prebudoval tento palác, ktorý bol teraz v nádhernom byzantskom orientálnom slohu. Taktiež postavil nový chrám Hagia Sofia. Postavenie tak obrovskej kopule znamenalo nové architektonické riešenie. Interiér bol bohato zdobený mramorom a prepychovými stĺpmi z rôznych končín ríše. Kupola bola zo špeciálne odľahčených tehál z Ródu. Celý tento komplex v tvare gréckeho kríža navrhol architekt Anthemios. V nasledujúcom období sa gréčtina, v tom období nazývaná hlavne romeika, teda jazyk Romaiov (byzantských Grékov), stala oficiálnym jazykom. V meste sa vystriedalo viacero významných panovníckych rodov.
Zatiaľ čo v stredovekej Európe upadla spomienka na antickú kultúru, v Konštantínopole sa táto kultúra kontinuálne pestovala a zdokonaľovala. Žiadne drancovanie antických pamiatok nenastalo a pôsobilo tu mnoho stredovekých gréckych filozofov, ktorí riešili problematiku svojich starovekých predchodcov. V 11. stor. umenie zažilo veľkolepý návrat k antike a jej ideálom. Umelecké vyobrazenia zachytávajú prírodu a človeka, rovnako ako Boha vševládcu (Theos Pantokrator) podľa vzoru starogréckeho boha Dia. Takéto moderné ponímanie sveta bolo pre stredovekých Európanov nepochopiteľné a kacírske. Jedným z významných gréckych filozofov tohto obdobia bol aj Michael Psellos v 11. stor., ktorý zanechal dielo o osudoch cisárov a mesta v jeho časoch. Zanecháva nám aj svoj vlastný pracovný postup. Bohaté mesto viackrát obľahli Avari, Slovania, Arabi, Rusi a rôzni vzdorocisári, no mesto odolalo aj vďaka silným hradbám. Konštantínopol bol hlavným mestom stredovekej gréckej kultúry, tak ako v staroveku Atény. V meste bola aj univerzita (panepistimion), kde sa študovali antické diela. Cisári tu stavali pozoruhodné kostoly a svetské budovy ako kúpele či parky po celý stredovek. Bežný ľud žil spôsobom zdedeným po predkoch. Samotná Byzantská ríša sa však postupne zmenšovala najprv v prospech Arabov a potom v prospech Turkov. V meste sídlil aj patriarcha, hlava konštantínopolského patriarchátu, ktorý bol od r. 1054 v schizme s pápežom v Ríme. V roku 1204 pápež vyhlásil križiacku výpravu, aby oslobodil Svätú zem, ktorú neboli schopní Byzantínci dobyť naspäť. Po nezdaroch sa však križiaci obrátili proti miestnemu obyvateľstvu a Konštantínopol bol počas štvrtej križiackej výpravy vydrancovaný a obsadený križiakmi. Križiaci vtedy zničili a odniesli najpozoruhodnejšie antické diela. Križiaci tu založili Latinské cisárstvo a celé vtedajšie územie Rímskej ríše si rozdelili. Benátčania, ktorí ovládli mesto, tu postavili veľa stavieb, dodnes sa však zachovala iba ich veža v Galate a kostol, ktorý bol však premenený na mešitu. V meste tak môžeme obdivovať aj taliansku architektúru. Slobodné grécke štáty ako Trapezus a Epirus však trvali na vyhnaní Európanov a z ich iniciatívy bola Byzantská ríša v roku 1261 obnovená. Prvý cisár bol Michal VIII. Počas tohto obdobia mesto zažíva svoju poslednú slávu, no rúško tajomnosti už nemalo. V tom období sa tu vystriedalo viacero významných panovníckych rodov, ako Dukovci, Angelovci, Komnenovci a Palaiologovci, za ktorých zažila byzantská kultúra najväčší rozmach od čias antiky. Ríšu však postupne ničili Osmanskí Turci.
Dňa 29. mája 1453 Turci obľahli mesto. Posledný cisár Konštantín XI. Palaiologos Dragases zhromaždil poslednú grécku armádu spolu s posilami z Francúzska a Janova. Vďaka modernejšej armáde a vďaka obrovským kanónom uhorského konštruktéra turecký sultán Mehmed II. prelomil Theodosiove hradby a porazil odporcov. V boji padol aj byzantský cisár. Byzantská ríša definitívne zanikla. Turci a Gréci spočiatku spolu vychádzali, no po prísnych ediktoch nasledujúcich sultánov namierenými proti Grékom sa začala prejavovať vzájomná nevraživosť. Tak tomu bolo aj v uliciach Konštantínopola.
Obrana mesta
Z vojenského hľadiska sa Konštantínopol považoval za nedobytnú (Theodosiánske a pobrežné hradby) a najsilnejšiu pevnosť známeho sveta. Veľké množstvo útokov a obliehaní neuspelo na členitom opevnení mesta. Prvou skúškou bolo obliehanie perzskými Sasánovcami a ich spojencami Avarmi v roku 626. V roku 1204 bol Konštantínopol počas štvrtej križiackej výpravy vydrancovaný a obsadený na viac ako polstoročie križiakmi, svojimi bývalými spojencami. Až roku 1261 bolo v Konštantínopole obnovené byzantské cisárstvo po návrate cisára Michala VIII. z nikajského exilu.
Dňa 29. mája 1453 Byzantská ríša definitívne zanikla dobytím Konštantínopolu Osmanskými Turkami. náhľad|Umelecké stvárnenie Konštantínopolu, na pravej strane janovská kolónia [[Pera.]] náhľad|Orol a had, mozaika zo 6. storočia z dlážky [[konštantínopolského Veľkého cisárskeho paláca.]]
Kultúra
Konštantínopol bol najväčšie a najbohatšie mestské centrum vo východnom Stredomorí počas poslednej fázy Rímskej ríše, najväčšiu zásluhu na tom mala jeho strategická poloha strážiaca obchodné cesty medzi Egejským a Čiernym morom. Mesto ostalo hlavným mestom východnej, grécky hovoriacej časti impéria po viac ako tisíc rokov. V čase jeho rozkvetu, približne zodpovedajúcemu Stredoveku, to bolo najbohatšie a najväčšie európske mesto, vykonávajúce silný kultúrny tlak a dominujúce ekonomike Stredomoria. Návštevníci a obchodníci boli špeciálne ochromení nádhernými kláštormi a kostolmi, zvlášť Hagiou Sofiou, teda chrámom Svätej múdrosti: ruský cestovateľ 14. storočia, Štefan z Novgorodu, napísal, „Pokiaľ ide o Sv. Sofiu, ľudská duša to nedokáže povedať ani ju opísať.“
Mesto bolo špeciálne dôležité pre zachovanie množstva knižničných zbierok od gréckych a latinských autorov v čase, keď nestabilita a anarchia spôsobili ich masové ničenie v západnej Európe a severnej Afrike: po páde meste boli tisícky týchto dokumentov zachránené a prenesené do Talianska, kde zohrali kľúčovú rolu vo vzniku renesancie a v prechode do moderného sveta. Celkový vplyv Konštantínopolu na západe po celé stáročia je nezanedbateľný.
Medzinárodné postavenie
Mesto malo za úlohu chrániť východné provincie starej Rímskej ríše proti inváziám barbarov v 5. storočí. 18 metrov vysoké hradby postavené za cisára Theodosia II. boli podstatne nedobytné pre barbarov žijúcich na juh od Dunaja, ktorí radšej hľadali ľahšie ciele na západe ako bohaté provincie na východe v Ázii. Od 5. storočia bolo mesto chránené aj Anastáziovým valom, 60 kilometrov dlhým prstencom hradieb cez trácky polostrov. Mnohí vedci tvrdia, že tieto dômyselné opevnenia povolili východu relatívne nerušený vývoj, zatiaľ čo Staroveký Rím a západ sa zrútil. So vznikom kresťanstva, a vzostupom islamu, sa Konštantínopol stal bránou do kresťanskej Európy stojacou v popredí záujmu islamskej expanzie. Ako sa Byzantská ríša nachádzala medzi islamským svetom a kresťanským západom, tak aj Konštantínopol pôsobil ako prvá obranná línia Európy proti arabským postupom v 7. a 8. storočí. Mesto a impérium, síce napokon prepadli Turkom v roku 1453 (Pád Konštantínopola), ale jeho trvalé dedičstvo poskytlo Európe storočia vzkriesenia po páde Ríma.
Architektúra
náhľad|vľavo|upright|Vnútorný pohľad v chráme [[Hagia Sofia.]]
Vplyv byzantskej architektúry a umenia je viditeľný na mnohých pamiatkach po celej Európe. Jednotlivé príklady sú Katedrála sv. Marka v Benátkach, baziliky v Ravenne a mnohé kostoly na slovanskom východe. Taktiež spolu s až do 13. storočia jediným, talianskym florénom impérium pokračovalo v produkcii zlatých Diokleciánových mincí solidov, ktoré sa stali veľmi cenenou menou po celý stredovek. Mestské Theodosiánske valy boli často imitované (napríklad hrad Caerarfon) a navyše jeho mestská infraštruktúra bola zázrakom po celý stredovek, ktorý udržiaval nažive umenie, zručnosti a technické vedomosti Rímskej ríše.
Náboženstvo
Konštantínove založenie mesta dalo prestíž konštantínopolskému biskupovi, ktorý sa napokon stal známy ako Ekumenický patriarcha, súperiaci o slávu s Pápežom, situácia, ktorá vyústila do Veľkej schizmy, ktorá od roku 1054 až dodnes rozdeľuje Rímskokatolícku cirkev a Pravoslávnu cirkev.
Raný novovek (Kostantíníje – Konštantínopol/Carihrad)
Sultán Mehmed II. sem presídľoval gréckych obyvateľov z Peloponézu, Solúna a z egejských ostrovov, nakoľko väčšina obyvateľov mesto opustilo. Vrátili sa sem aj pôvodní, konštantínopolskí Gréci. Turci mesto urobili hlavným mestom Osmanskej ríše. Gréci Konštantínopol ľudovo nazývali a stále nazývajú jednoducho, Η Πόλη (I Póli – Mesto), lebo Konštantínopol bolo najväčšie mesto v ríši. Za osmanskej nadvlády bola postavená Modrá mešita, ktorú postavil architekt gréckeho pôvodu Sinan podľa vzoru chrámu Hagia Sofia, Sultánsky palác a minarety ku chrámu Hagia Sofia. Gréci tvorili väčšinu obyvateľstva mesta až do roku 1923.
náhľad|Sirkeci, Istanbul. Počas Gréckej vojny za nezávislosť Sultán zavraždil gréckeho patriarchu Kirilosa, ktorý tu stále sídlil. Počas nasledujúcej Grécko-tureckej vojny začiatkom 20. stor. grécka flotila obsadila Konštantínopol. Grécke obyvateľstvo vojsko radostne privítalo, no pre pád gréckeho premiéra Venizelosa bolo grécke vojsko z mesta stiahnuté. Po porážke gréckej armády v Malej Ázii a gréckej masakre v maloázijskom meste Smyrna (Izmir) a v gréckom anatólskom kraji Pontos Mustafom Kemalom Atatürkom, musela väčšina gréckeho obyvateľstva Turecko v r. 1921 – 23 opustiť. Výnimkou boli iba Gréci z Konštantínopola, tí tu mohli ostať, ale mnohí z nich aj tak odišli. Ostalo ich tu okolo 150 000. Gréci pokračovali vo svojej práci a až do roku 1950 držali ekonomiku a financie mesta vo svojich rukách. Najväčší tureckí podnikatelia boli práve Gréci. Situácia sa zmenila v roku 1950 pri tzv. Septemvriáde. Septemvriáda (Σεπτεμβριάδα) je grécke označenie na masaker konštantínopolských Grékov. Spory medzi gréckou komunitou v Turecku a Turkami boli veľmi vyhrotené a Turci nemohli vystáť, že Gréci fakticky kontrolujú Konštantínopol. Všetko však dala do pochodu udalosť, keď Gréci úmyselne zničili dom, v ktorom sa narodil Mustafa Kemal Atatürk v Solúne. Turecká armáda nato obsadila Konštantínopol, dopúšťala sa násilností, zničila niektoré grécke štvrte a vypálila grécke kostoly a školy v meste. Turecká vláda prikázala Grékom Turecko opustiť a väčšina Grékov tak urobila. Mesto, ktoré bolo teraz značne vyľudnené, osídlili tureckí dedinčania zo všetkých kútov Turecka.
Hlavné historické časti Konštantínopola sú Yendikule, Bospor (gr. Tharápia), Kurtuluš (gr. Tatavla), Yenikoy (gr. Nikovi) a Beyoglu (Pera). Istanbul je dnes najväčšie turecké mesto a môžeme v ňom obdivovať bohaté kultúrne pamiatky.
Súčasné dejiny (Istanbul)
V roku 1930 bolo mesto premenované na Istanbul (z gréckeho spojenia εἰς την πόλη is tin póli do Mesta, alebo ľudovo στην πόλη, stin póli, do mesta, v meste); tento názov sa však v turečtine používal už prv.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rohov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rohov v okrese Senica.
Nemesbőd
Nemesbőd je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Szombathely.
Má rozlohu 914 ha a žije tu 614 obyvateľov (2007).
NGC 6540
NGC 6540 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Strelec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. mája 1784.
Le Mans-Ville-Est
Le Mans-Ville-Est je francúzsky kantón v obvode Le Mans v departemente Sarthe v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho východná časť mesta Le Mans (štvrte Sablons-Est, Sablons-Ouest, Jaurès, Miroir, Gare Sud a Sables d'Or).
Trójsky kôň (história)
Trójsky kôň alebo zastarano trojánsky kôň bola vojnová lesť Grékov v trójskej vojne v podobe daru, ktorým bol drevený kôň. Vymyslel ju Odyseus. Zhotovil ho Epeius, zdatný tesár.
Charakteristika
alt=Laocoón a jeho synovia|náhľad|266x266bod|Laokoón a jeho synovia, mramor, kópia podľa helénskeho originálu z roku 200 pred n. l. Nájdená v Trajánových kúpeľoch, 1506. Keď trójska vojna trvala už desať rokov a Gréci nedokázali dobyť Tróju, Odyseus navrhol, aby postavili mohutnú sochu dreveného koňa. Potom Gréci spálili a opustili svoj tábor. Obrancovia Tróje sa po odchode Grékov šli pozrieť na dreveného koňa. V kríkoch objavili zviazaného muža, ktorý tvrdil, že ho tam nechali Gréci ako obeť. Trójanom prezradil, že Gréci zanechali koňa ako obetný dar bohyni Aténe. Urobili ho takého veľkého, aby ho Trójania nemohli previesť cez hradby do mesta, čím by sa mala splniť veštba, že kým bude kôň v meste, bude nedobytné. Priamovova dcéra a veštkyňa Kassandra varovala svojich rodákov, aby neprijímali tento "danajský dar" od Grékov, pretože im prinesie škodu a záhubu. Aj kňaz Laokoón varoval obyvateľov mesta. Aby dokázal, že je to lesť, hodil oštep do dreveného koňa, z ktorého sa ozvalo rinčanie zbraní. Vtedy sa z mora vynorili dva obrovské hady, ktoré stiahli Laokoónta i s jeho dvomi synmi do morských hlbín. Trójania uverili, že je to znamenie bohov a rozhodli sa dreveného koňa vtiahnuť do svojho mesta. Aby to mohli urobiť, museli zbúrať jednu bránu, ktorú potom provizórne opravili. V noci z brucha dreveného koňa vyskočili ozbrojení Gréci vedení Odyseom, ktorí premohli stráž pri bráne a do Tróje vpustili grécke vojsko, ktoré sa medzitým vrátilo. Tak sa podarilo Tróju po desiatich rokoch dobyť, mužov pozabíjali a zo žien si spravili otrokyne.
Faktické vysvetlenia
Originálny zdroj informácie o trójskom koňovi je dielo Odysea. Avšak tento text nepodáva príliš detailný opis. Viac podrobností uvádza až Vergílius v diele Eneida v 1. storočí pred n. l. Niektoré štúdie sa prikláňajú k názoru, že Gréci vo finále trójskej vojny nepoužili dreveného koňa, ale loď. Francesco Tiboni, morský archeológ z Univerzity v Marseille argumentuje nesprávnym prekladom Homéra. Podľa tohto výkladu je hippos dobový starogrécky názov pre fénické obchodné lode a je dochované, že mohli byť časťou daru porazeného vo vojne.
Ďalšie významy
Výraz trójsky kôň sa na základe tejto legendy používa v prenesenom význame lesť (najmä podobného charakteru ako vyššie spomínaný kôň), úskok, zákerná zrada, podraz. Výraz môže odkazovať na:
Lysianka (Vinnycký rajón)
Lysianka je dedina (село) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 464 obyvateľov.
Autocanone Renault 47 mm
Autocanone Renault 47 mm bol obrnený automobil, navrhnutý firmou Renault v roku 1915. Podnet na jeho vývoj dal technický odbor pozemnej armády Francúzska, ktorý požadoval predovšetkým zvýšenie palebnej sily. To jeho konštruktéri dosiahli výmenou dela štandardného kalibru 37 mm za poloautomatický kanón Hotchkiss kalibru 47 mm a dostrelom až 4,5 km. Základom sa stal nákladný dvojnápravový automobil Renault, ktorého kabína bola kompletne opancierovaná. Korba bola premenená na plošinu, na ktorú bolo nainštalované delo otočené hlavňou dozadu a chránené prednými a bočnými pancierovými bočnicami. Bolo vyrobených niekoľko kusov, ktoré boli nasadené do bojov 1. svetovej vojny od jari 1918.
Jay Clark Buckey
Jay Clark Buckey (* 6. jún 1956, New York, New York, USA) je americký lekár, kozmonaut a politik, ktorý bol raz na palube raketoplánu vo vesmíre.
Životopis
Po základnej a strednej škole absolvoval vysokoškolské štúdium na Cornell University v Ilhaca (štát New York). Doktorát medicíny získal v roku 1981. Potom nastúpil na ročnú prax do nemocnice New York Hospital, Westchester. Odtiaľ sa dostal na školu v Dallase na Dallas Soutwestern Medical School, kde pôsobil do roku 1995, teda 14 rokov. V období rokov 1995-1996 pracoval v Lebanone na Dartmouth-Hitchcock Medical Center v štáte New Hampshire. V roku 1996 odišiel do Houstonu, kde sa zúčastnil kozmonautického výcviku v NASA. V roku 1998 absolvoval let do vesmíru, po ktorom sa vrátil do Lebanonu ako riaditeľ fakulty a zostal tu do roku 2004. V roku 2008 kandidoval v senátorských voľbách za demokratickú stranu v New Hampshire. Je ženatý, jeho manželka Sarah sa za slobodna volala Mastersová.
Let do vesmíru
V roku 1998 sa zúčastnil pätnásťdennej misie STS-90 na palube raketoplánu Columbia a stal sa tak 377. kozmonautom. Misia bola katalogizovaná v COSPAR pod označením 1998-022A. Sedemčlenná posádka sa venovala práci v laboratóriu Neurolab, čo bola upravená verzia Spacelab pre potreby lekárov. Misia bola úspešná. Štart aj cieľ bol na Floride, na kozmodróme Cape Canaveral Air Force Station.
Rozptyl (žiarenie)
Všeobecne rozlišujeme dva typy rozptylu, elastický a kvázielastický. Elastický rozptyl je rozptyl, pri ktorom sa energia žiarenia nemení (alebo len veľmi málo) a kvázielastický rozptyl mení energiu žiarenia. Tieto termíny sú odvodené z kinetickej štúdie zrážok tuhých telies. Hlavné formy elastického elektromagnetického rozptylu sú Rayleighov rozptyl a Mieov rozptyl. Hlavné formy kvázielastického elektromagnetického rozptylu sú Ramanov rozptyl, Brillouinov rozptyl, rozptyl röntgenového žiarenia a Comptnov rozptyl. Pri prechode svetla (elektromagnetického žiarenia) látkou sú jej molekuly ovplyňované premenným (oscilujúcim) elektrickým poľom. Vonkajšie elektrické pole s intenzitou \vec E indukuje v látke dipólový moment orientovaný proti vonkajšiemu elektrickému poľu.
\alpha je koeficient polarizovateľnosti danej častice látky.
Indukované dipóly sa periodicky menia s rovnakou frekvenciou, ako vektor prechádzajúceho intenzity \vec E prechádzajúceho žiarenia. Po zrušení vplyvu vonkajšieho poľa zaniká aj indukovaný dipól \vec p.
Reálne látky opticky homogénne nie sú, nehomogénne zložky prostredia majú polarizovateľnosť inú ako je polarizovateľnosť prostredia (svetlo v nich indukuje dipólové momenty iné ako v časticiach prostredia), a preto nie všetko sekundárne žiarenie sa v nich vyruší interferenciou. Sekundárne žiarenie, ktoré sa interferenciou nevyruší, pozorujeme ako žiarenie rozptýlené danou látkou.
Vikomt
right|thumb|Vikomtská korunka
Vikomt (z lat. vicecomes) je stredný šľachtický titul, ktorý sa udeľoval na území Európy. V hierarchii sa umiestňuje pod grófom a nad barónom. Manželka vikomta sa volala vikomtesa.
Nemescsó
Nemescsó je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Kőszeg.
Bošany
Bošany sú obec na Slovensku, ktorá leží na hranici Trenčianskeho kraja a Nitrianskeho kraja a je vzdialená cca severovýchodne od Bratislavy.
Nemescsó
Má rozlohu 738 ha a žije tu 324 obyvateľov (2007).
Bošany
Poloha
Bošany sa rozprestierajú na strednom toku rieky Nitra, po obidvoch jej brehoch, v blízkosti rieky Bebrava a Vyčoma. Bošany z juhovýchodu obklopuje pásmo Tríbečských vrchov, zo západu výbežky Považského Inovca a zo severu Strážovské vrchy. Ani jedno z pohorí nezasahuje priamo do obce. Obec sa nachádza v nadmorskej výške 174 m n. m., najvyššia je 239 m n. m.(Plánička). Obec leží v Trenčianskom kraji na hranici s Nitrianskym krajom. Patrí do okresu Partizánske. Okresné mesto je vzdialené približne 12 km. Od mesta Topoľčany je obec vzdialená približne 9 km. Neďaleko Bošian sa nachádza osada Sádok. Východne od Sádku sa nachádza obec Klátova Nová Ves. Z východnej strany sa nachádza obec Turčianky. Kataster obce Bošany svojej severnej časti prechádza na pravý breh rieky Nitry, kde susedí s Chynoranmi. Západnú hranicu Bošian uzatvárajú katastre obcí Horné Chlebany a Krušovce.
Dejiny
Osídlenie bolo už od praveku, slovanské sídlo v čase Veľkej Moravy. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1183, kde sa spomína ako Bossa. Názov obce vznikol z mena Boš (Bohuš, Bohumír). Z ďalších písomných správ sa dozvedáme, že v 17. storočí bol majiteľom úrodnej nížiny Diviak po Bošany rod Diviakovcov a Bošany boli ich dedičným majetkom. Neskôr prevzali názov Bošany i do svojho priezviska – Bošániovci. V roku 1593 sa spomínajú Veľké a Malé Bošany v súvislosti s majetkovým sporom medzi rodmi. Po pripojení Malých Bošian (1924) a Baštína (1960) sa utvorila veľká stredisková obec. Po oslobodení sa v obci začala rozvíjať moderná skupinová a individuálna výstavba. V rokoch 1976 – 1979 tu bolo postavené panelové sídlisko Lúžok.
Povrch
Bošany ležia v strednej časti Nitrianskej pahorkatiny. Dnešná podoba Bošianskeho chotára je výsledkom zvláštneho pôsobenia prírodných síl a človeka. Terén je na západnej a severozápadnej strane úplne rovinatý. Smerom na východ mierne stúpa do zmenených svahov. Obec má rozlohu 159 ha. Povrch chotára tvoria treťohorné usadeniny, pokryté riečnymi uloženiami a sprašou. Do územia obce nezasahuje žiadne pohorie, ale v okolí sú pohoria Tribeč, Vtáčnik a Strážovské vrchy.
Podnebie
Bošany svojou polohou patria do oblasti mierne teplej s ročným zrážkovým priemerom 350 – 700 mm. Klimatická oblasť sa zaraďuje do miernych zemepisných šírok. Priemerná teplota v januári je od -2°C až -3°C a v júli 19°C až 20°C. V lete je 60 % zrážok a v zime 40 % zrážok. Akumulácia medzi najteplejším mesiacom sa pohybuje okolo 22°C. Priemerná ročná teplota sa pohybuje od 9°C do 10°C. Trvanie snehovej pokrývky je 6 – 103 dní. Priemerná výška snehovej pokrývky je.
Vodstvo
Cez Bošany preteká rieka Nitra, ktorá pramení pod Reváňom na svahoch Malej Fatry a svojho času patrila medzi najrybnatejšie rieky Slovenska. V dôsledku záplav je koryto rieky vyregulované a dnes má tvar písmena U. Prietok vody v rieke je regulovaný pomocou dedinskej hate, postavenej na sídlisku Lúžok. Rieka má dva prítoky: prítok rieky Vyčomy a Bebravy. Jazero v Bošanoch nie je, ale na uspokojenie kúpania chtivých ľudí stačí aj spomínaná hať. Spodné vody nie sú hlboké a vykazujú vysokú tvrdosť. Majú veľmi veľký hospodársky význam. Sú zdrojom pitnej a priemyselnej vody a ich množstvo a kvalita je hlavným faktorom hospodárskeho rozvoja a prosperity. Rieka Nitra je súčasťou úmoria Čierneho mora. Najvyšší vodný stav má tok v marci, v čase topenia snehu. Najvýraznejší pokles hladiny má v septembri, čo zapríčiňuje negatívna vlahová bilancia.
Clermont-Ferrand (obvod)
Clermont-Ferrand je obvod v departemente Puy-de-Dôme a regióne Auvergne vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 25 kantónov a 119 obcí.
Bošany
Pôdne druhy
Zastúpenie pôdnych druhov nie je veľmi pestré. V pahorkatinách je zastúpená hlinitá pôda. Najväčšie zastúpenie majú pôdy hlinité, ktoré sa ľahko obrábajú a sú úrodné. Tiež sú tu aj ílovito-hlinité pôdy. Spraše Nitrianskej pahorkatiny ohrozuje erózia, preto sa musí venovať pozornosť a starostlivosť pôde.
Rastlinstvo
Vzhľadom na mierne teplú oblasť je rastlinstvo v oblasti Bošian rôznorodé. Strieda sa tu teplomilné rastlinstvo so suchomilným. Pôvodná vegetácia zaznamenala výrazne zmeny. Pôvodné lesy nížin boli premenené na polia. Pri pestovaní kultúrnych rastlín sa rozšírila burinatá vegetácia.
Pozdĺž rieky rastú najmä jelše, vŕby, na brehoch rôzne druhy tráv: stoklas jalový, ovsík obyčajný, lipnica lúčna a reznačka laločnatá. Priamo v obci sa darí gaštanom, javorom, agátom a samozrejme všetkým druhom ovocných stromov. Výskyt topoľov je hlavne v oblasti futbalového a školského areálu. Častý je aj výskyt brezy a orecha. V záhradkách obyvateľov nájdeme kvietky od snežienok, fialiek, narcisov a tulipánov po ruže, muškáty a rôzne iné okrasné kvety a kríky.
Chránené územia
K chráneným stavebným pamiatkam patria plastiky svätých – sv. Floriána a sv. Antona.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov:
V roku 1869 v obci žilo 1 259 obyvateľov. K 31. 12. 2015 žije v obci 4 090 obyvateľov obyvateľov, z toho:
Priemerná hustota obyvateľstva je 284,23 obyv./km².
Národnosť:
slovenská – 98,9 %.
česká, poľská a maďarská – 0,1 %.
Poľnohospodárstvo
V stredoveku na území Bošian bol les, háje a močariny. Vzrástol počet obyvateľstva od 14. storočia. Vzrástla aj potreba novej poľnohospodárskej pôdy. V roku 1950 tu bolo založené prvé JRD. V súčasnosti je na území obce lokalizované jedno zo stredísk poľnohospodárskeho podniku AGRO-COOP Klátova Nová Ves, a. s. Sedliaci preto začali klčovať nekultivovanú pôdu a zakladali nové polia. Úrody obilia skladovali v zemných sýpkach. Dnes, keď je chotár obce úplne odlesnený, jeho celá plocha sa využíva na poľnohospodárstvo. Z kultivovaných rastlín sa pestuje pšenica, jačmeň, kukurica, raž, zemiaky, cukrová a kŕmna repa, mak a repka olejná. Z krmovín je to predovšetkým ďatelina a rôzne zmiešaniny. V záhradách obce sa darí: jabloniam, hruškám, čerešniam, slivkám, orechom a iným ovocným stromom. Pestujú sa tu aj egreše, ríbezle a vínna réva. Polia patria zväčša do poľnohospodárskeho podniku AGRO-COOP. Dedinskí pestovatelia sú zase organizovaní vo zväze záhradkárov.
Priemysel
Bošany sú známe svojou kožiarskou tradíciou, ktorá siaha do 50. rokov 18. storočia. Vtedy bola založená továreň na výrobu koží. V tom čase prišiel do Bošian rakúsky podnikateľ, majiteľ garbiarskej továrne v Kremži Adolf Schmidt, ktorý chcel nakúpiť stromovú kôru potrebnú na spracovanie koží. Schmidtovi sa zapáčil areál majera i mlyn a založil ďalší garbiarsky podnik. Bošany mali výhodné podmienky na spracovanie koží predovšetkým kvôli dostatku vody v rieke Nitre a lesov, ktoré ukrývali stromovú kôru potrebnú na výrobu moridla. Začali sa vyrábať hnacie remene a výrobky pre armádu, neskôr aj obuv (tzv. bagandže). Po smrti A.Schmidta v roku 1899 sa stal majiteľom jeho syn Karl Schmitt, ktorý zaviedol výrobu laku. Keď sa začala l. svetová vojna vyrábali sa remene na pušky, opasky, chrániče na poľné lopatky, postroje na kone a iné. V roku 1930 kúpil Bošanskú garbiareň za 4 milióny korún Tomáš Baťa, ktorý začal s výrobou obuvi. 1. januára 1953 po reorganizácii priemyslu bol utvorený podnik nesúci súčasný názov Koželužne Bošany. Baťa postavil aj obyvateľom obce vo Veľkých Bošanoch tzv. Baťove domy Červenú kolóniu, ktorá nesie toto pomenovanie dodnes. Dnes je závod zatvorený. Je však nádej, že výroba bude rozbehnutá. V prevádzke je zatiaľ čistička vody.
Kultúra
V minulosti mali Bošany bohatý kultúrny život. Po založení divadla si už v roku 1912 mohli obyvatelia Bošian pozrieť prvú ochotnícku divadelnú hru „Za slobodu“. Veľkej obľube sa tešilo kino, ktoré dnes už neexistuje. Bošianska dychová hudba svojimi vystúpeniami rozdávala radosť občanom obce i okolia. Zachovala sa dodnes, hoci v trochu zmenšenej podobe. V obci nechýbal ani spevácky zbor. Prvý vznikol v roku 1921 a v roku 1974 si Zväz žien založil nový, ženský spevokol. Telovýchovné športové kluby dosahujú i dnes výborné výsledky hoci ich finančná situácia je zlá. Je tu zväz požiarnikov, invalidov, záhradkárov, chovateľov a kynologický klub. Mládež sa stretáva v kluboch skautov alebo vo Farskom pastoračnom centre, ktoré sa nachádza vedľa kostola. Obec je známa svojím jarmokom, ktorý nadväzuje na staré jarmočné tradície.
Školstvo
Prvý doklad o existencii školstva je z roku 1584. V školskom roku 1937 – 38 bola otvorená v kaštieli terajšieho Parku hrdinov meštianska škola. Prvým riaditeľom sa stal Alexander Ondrášik. V roku 1950 chodilo do školy 698 žiakov, bolo 18 učební a učilo sa na piatich miestach. V auguste roku 1961 bol otvorený nový školský areál, ktorý mal 17 učební, telocvičňu a športové ihriská. Školu navštevovali aj žiaci zo susedných dedín. Od roku 1950 bola zriadená hudobná škola. V roku 1959 bola založená prvá materská škôlka pre 15 detí. Ďalej bol vybudovaný objekt detských jaslí pre 80 detí. V súčasnosti je v obci jedna materská škôlka, ktorá sa nachádza sa na sídlisku Lúžok a má šesť tried. V obci boli jasle, ale tie sú z finančných dôvodov zrušené. Základná škola je na školskej ulici. Riaditeľom školy je RNDr. Jana Kontúrová a zástupkyňami sú Katarína Schneidgenová a p. Gajdošíková. Skladá sa z dvoch budov. V prvej budove sú žiaci prvých a druhých tried, je tu tiež jedáleň a školský klub mládeže. Druhá budova sa delí na blok A a B. Škola má 542 žiakov, 24 tried, 33 učiteľov a 13 nepedagogických učiteľov. V bloku A sa nachádza riaditeľňa, zástupcovo, tajomníčka školy a kancelária výchovného poradcu. Základná škola dosahuje pravidelne dobré výsledky v rámci Slovenska v športovej činnosti i vo vedomostných súťažiach či olympiádách. V Bošanoch nechýba ani ZUŠ, SOU-Kožiarske bolo premiestnené do Partizánskeho.
Zdravotníctvo
Bošany majú zdravotné stredisko, ktoré sa nachádza na ulici M. R. Štefánika v budove bývalého OÚ – Kožiarskeho. Sú tu dve praktické lekárky pre dospelých, gynekologická ambulancia, detský lekár pre deti a dorast a lekáreň Amadeus. Zubný lekár má sídlo pri bývalom zdravotnom stredisku na Moyzesovej ulici. Pohotovostná služba v obci nie je, najbližšie je pohotovostná služba Nemocnica s poliklinikou Partizánske alebo Topoľčany.
Šport
V obci je na výbornej úrovni rozbehnutý hokejbal, domáce mužstvo HbK Bošany má aj vlastné ihrisko pri pizzérií Slniečko. Tím HbK Bošany hrá 2SHbL (tretia najvyššia mužská liga na Slovensku). Jednotlivci sa presadili aj v iných kluboch ako napríklad Adrián Daňo, či Dávid Žák v extraligovom tíme 19-ročných JK AFE Medokýš Martin, ktorý v sezóne 2010/2011 obsadili peknú druhú priečku. Hráči ako Lucián Daňo, či Lukáš Hradiský majú za sebou výbornú sezónu v drese ŠK Harvard Partizánske nakoľko s týmto tímom sa im podarilo vyhrať extraligu 16-ročných a druhé miesto na najprestížnejšom slovenskom hokejbalovom turnaji Mamut Cupe U16 (majstrovstvá slovenska 16-ročných)a to všetko v sezóne 2010/2011. Prvý spomínaný (Lucián Daňo) viedol v sezóne 2010/2011 tím ŠK Harvard Partizánske U16 ako kapitán na extralige aj na Mamut Cupe. Obaja hráči, čiže Lukáš aj Lucián majú na svojom konte bronzové medaily v kategórií 14 ročných – Mamut Cup, aj na minuloročnej extralige 16-ročných kde s tímom z Partizánskeho obsadili tiež tretiu priečku. Samozrejme ich zbierka obsahuje aj množstvo iných medailí či už z hokeja alebo florbalu.
Ďalším významným športom v Bošanoch je stolný tenis, ktorý tu má dlhú tradíciu. Stolný tenis vychoval množstvo úspešných reprezentantov, ktorý celoslovensky, ale aj zahranične reprezentovali svoje kluby. Prvým je Anton Kutiš, ktorý bol reprezentačným trénerom žien. Ďalším skvelým hráčom je Róbert Bučko (držiteľ 3 zlatých medailí z MSR družstiev, bronzový v mladších žiakoch, strieborný v najmladších žiakoch, 10. miesto na Eurominichamps).
Určite nemôžeme zabudnúť na Juraja Žatka (reprezentant Slovenska, Majster Slovenska v mladších žiakoch, bronzový v najmladších žiakoch, 4x majster Slovenska v družstvách, 3. miesto v reprezentácií Slovenska družstvá na Protoure v Srbsku, 2x bronzový na satelitoch). Spomenúť by bolo treba aj Jozefa Repku ml. (majster kraja v starších žiakoch, niekoľkonásobný majster okresu jednotlivcoch aj vo štvorhre, 2. miesto na kraji v zmiešaných štvorhrách starších žiakoch) a v neposlednom rade aj Juraj Krchník ml. (majster kraja, niekoľkonásobný majster okresu).
Známe osobnosti obce
Medzi občanov, ktorí sa zaslúžili o dobré meno Bošian, patria jednotlivci z radov garbiarov, roľníkov, kňazov, lekárov a iných. K najvýznamnejším patril J. CH. Korec, nitriansky sídelný biskup a kardinál. Ďalším významným rodákom je Otto Berger, zakladateľ stávkových kancelárii Niké, elektrotechnický inžinier, vynálezca a odborník vo svojom odbore, bol autorom významných objavov v tejto oblasti. Rastislav Kostka a Andrea Kostková patria k mladšej generácii, momentálne v Bošanoch nežijú. Preslávili sa v športovej činnosti vo futbale a v hádzanej. A nesmieme zabudnúť ani na Jána Fábika – výtvarníka a kronikára obce, podľa jeho návrhu bol zhotovený erb Bošian. Študoval na BŠP v Zlíne, bol aj dlhoročným prispievateľom podnikového časopisu Budovateľ (predchodca časopisu Tempo).
Nemeskeresztúr
Má rozlohu 1217 ha a žije tu 294 obyvateľov (2007).
Lužice (okres Olomouc)
Lužice je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 346 obyvateľov, z toho 165 mužov a 181 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 40,2 roka, ženy 41,8 roka).
Apokryf (kresťanstvo)
Apokryf je:
Rozlišujú sa starozákonné (starozmluvné) a novozákonné (novozmluvné) apokryfy. Ich počet sa u jednotlivých cirkví líši.
Starozákonné apokryfy
Judaizmus diskusiu o svojom kánone Biblie (Tanach, תנ״ך) uzavrel v roku 92 po Kr., kedy vznikol palestínsky kánon, ktorého súčasťou sa nestali mladšie starozákonné spisy. Ako také neboli považované za rovnako dôležité ako ostatné starozákonné knihy, nevenovala sa im preto taká pozornosť a uchovali sa preto v menej spoľahlivom rukopisnom stave než ostatné biblické knihy. Ich pôvodné hebrejské texty zostali zachované len čiastočne a obsahujú množstvo rukopisných odchýlok. Niektoré z týchto kníh existujú už len v gréckom preklade, prípadne je ich originálnym jazykom na rozdiel od ostatných starozákonných kníh gréčtina. Až 20. storočie prinieslo archeologické nálezy pôvodných hebrejských fragmentov týchto spisov, ktoré sa celé zachovali len v preklade. Použitie pojmu „apokryf“ implikuje, že pojednávaný spis nemá v skutočnosti do Biblie byť zaradený. Existuje tiež problém rozdielu v chápaní pojmu apokryf u apokryfov starozákonných a novozákonných. Pre akademické použitie sa preto pre korpus uvedených starozákonných kníh (ktoré sú súčasťou katolíckeho kánonu) väčšinou doporučuje namiesto pomenovanie „apokryf“ použitie pojmu „deuterokanonická literatúra“.
Starozákonné biblické apokryfy, hebr. chiconim, sú knihy, ktoré židovská tradícia (a podľa nej protestantská) nezahŕňa do kánonu Tanachu, resp. Starého zákona. Podľa katolíckej tradície niektoré z týchto kníh súčasťou biblického kánonu sú.
Uznanie týchto kníh sa v cirkvách líši.