cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zbor voliteľov (Prezidentské voľby v Spojených štátoch amerických)
Na zvolenie prezidenta a viceprezidenta je potom potrebná nadpolovičná väčšina voliteľov, v súčasnom stave podľa sčítania obyvateľstva z apríla 2010 to znamená 270 hlasov z celkovo 538 možných. Toto číslo sa nezmenilo od roku 1964. Štáty podľa druhého článku Ústavy delegujú 535 z týchto voliteľov, zatiaľ čo 3 zvyšní sú delegovaní Federálnym dištriktom Washington, D.C. podľa XXIII. Dodatku Ústavy z roku 1961. Ten dáva federálnemu hlavnému mestu nárok na taký počet voliteľov, aký má štát s najnižším počtom obyvateľov v USA (momentálne štát Wyoming). Zámorské územia USA (napr. Portoriko) podľa legislatívy historicky nemali ani nemajú nárok na žiadnych voliteľov.
Voľba prostredníctvom zboru voliteľov mala historicky množstvo oponentov a kritikov, ktorí argumentujú, že táto forma nepriamej voľby je nedemokratická, nakoľko porušuje základný princíp "jeden človek, jeden hlas". Použitím zboru voliteľov môžu prezident a viceprezident byť zvolený aj v prípade, že za nich nehlasuje nadpolovičná väčšina občanov, čo sa stalo v rokoch 1824, 1876, 1888, 2000, a 2016. Kritici tvrdia, že neférovým rozložením hlasov voliteľov majú štáty z nižsím počtom obyvateľov vyššie zastúpenie, ako by proporcionálne mali mať, a teda hlas občana z menej obývaného štátu je "silnejší" ako hlas občana z viac obývaného štátu. Tento problém nastáva, pretože podľa Ústavy má každý štát nárok na minimálne 3 zástupcov v Kongrese, čo ale nie je vždy v súlade s počtom obyvateľov daného štátu. Ďalšia vlna kritiky sa zaoberá tzv. nevernými voliteľmi (angl. faithless electors), čo je pomenovanie pre voliteľov, ktorí boli nominovaní štátom aby hlasovali v prospech istého kandidáta, no odovzdajú hlas pre iného. Ústava toto nevylučuje, nakoľko nedefinuje možnosť ani prostriedky ako tomuto konaniu zabrániť, čo doteraz viedlo k 165 takýmto prípadom. Žiadny z týchto však nebol dostačujúci, aby ovplyvnil konečný výsledok volieb.
Voľba prezidenta a viceprezidenta
Po novembrových voľbách sa volitelia z každého štátu tradične vždy stretnú v hlavnom meste daného štátu v prvý pondelok po druhej decembrovej strede, kde na spoločnom zasadnutí odovzdajú svoje hlasy. Tie sú následne odoslané do Kongresu, kde sú spočítané a tabulované počas prvého januárového týždňa na špeciálnom zasadnutí, ktorému predsedá viceprezident (ako predseda Senátu). V prípade, že kandidát získa nadpolovičnú väčšinu hlasov voliteľov, Kongres potvrdí výsledky volieb.
V prípade, že žiadny kandidát nadpolovičnú väčšinu nezíska, zodpovednosť za voľbu prezidenta a viceprezidenta preberá Kongres. V takomto prípade podľa Ústavy Snemovňa reprezentantov volí prezidenta - každý z 50 štátov má prostredníctvom svojej delegácie 1 hlas; Senát je zodpovedný za voľbu viceprezidenta - každý senátor má 1 hlas. Kongres takto hlasuje dovtedy, až kým nejaký kandidát nezíska nadpolovičnú väčšinu hlasov, t.j. aspoň 26 hlasov štátov v prípade prezidenta, 51 hlasov senátorov v prípade viceprezidenta.
Svatava Poľská
Svatava Poľská (* asi 1046 až 1048† 1. september 1126) bola treťou manželkou Vratislava II.
Pôvod
Svatava bola dcérou poľského kniežaťa Kazimíra I. a jeho manželky Dobronegy Kyjevskej, dcéry Vladimíra I. a po prababičke Dúbravke bola spriaznená s Prěmyslovcami. Jej bratmi boli poľskí králi Boleslav II. a Vladislav I.
Svadba s Vratislavom
K sobášu Svatavy s Vratislavom došlo zrejme v roku 1062, rok po smrti predchádzajúcej kňažnej, Vratislavovej druhej manželky Adelaidy Uhorskej. Jeho prvá manželka zomrela pri predčasnom pôrode potom, čo ju Spytihněv II. väznil. Podľa nemeckých historikov mala Svatava v čase svadby asi 15 rokov, podľa Oswalda Balzera 19 až 22. Dôvodom svadby bolo zachovanie neutrality Čiech v poľsko-nemeckom konflikte a Vratislav tak potvrdil priateľské vzťahy so Svataviným bratom, poľským kniežaťom (neskôr kráľom) Boleslavom II., s ktorým ale Vratislav neskôr bojoval o česko-poľské hranice.
Kňažná Svatava
O manželke kniežaťa sa však nezachovalo z tej doby veľa správ, snáď len tá, že podporovala vyšehradskú kapitulu.
Korunovácia
V roku 1085 sa konal dvorský zjazd v Mohuči, ktorý sa významne zapísal do českých dejín. Vratislav II. obdržal od Henricha IV. za svoje verné služby kráľovskú korunu (avšak len nededičnú), bol zbavený poplatkov a povinný účasťou českých vládcov s družinou na korunovačných cestách rímsko-nemeckých panovníkov do Ríma. Postupne sa tak uvoľňovali väzby českých a nemeckých panovníkov.
15. júna 1085 na Pražskom hrade trevírsky arcibiskup Egilbert Vratislava a jeho manželku Svatavu korunoval kráľom a kráľovnou, pri tejto príležitosti je pri Vratislavovi uvádzaný aj titul kráľ poľský.
Pri príležitosti korunovácie vznikol Vyšehradský kódex.
Vdova
Vratislav si užíval titul kráľa šesť rokov, zomrel 14. januára 1092. Svatava tak ovdovela a prizerala sa potom bojom medzi členmi prěmyslovského rodu. V roku 1111 zohrala rolu pri jednaní Vladislava I. s Boleslavom III. po kráľovej smrti Svatava taktiež uzmierovala svojich najmladších synov Soběslava a Vladislava.
V roku 1125 umierajúci Vladislav I. potvrdil ako svojho nástupcu Ota II. Olomouckého, ktorého nástupníctvo podporoval aj Vladislavova manželka Richenza z Bergu. Až zásah kráľovnej jeho rozhodnutie zmenil. Po veľkom nátlaku ku ktorému sa pripojil aj Svatavin priateľ Oto Bamberský, sa umierajúce knieža s bratom zmieril i keď veľmi nerád.
Svatava, ktorá bola viac než 30 rokov vdovou, ešte zažila víťazstvo svojho syna v bitke pri Chlumci a umrela 1. septembra 1126. Pochovaná je rovnako ako jej manžel na Vyšehrade v kostole sv. Petra a Pavla.
Potomstvo
Z piatich detí Svatavy a Vratislava II. sa všetky dožili dospelosti:
Oleg Grigorievič Drobnickij
Oleg Grigorievič Drobnickij (🇷🇺; * 18. január 1933, Mytišči, Sovietsky zväz† 3. marec, 1973) bol sovietsky filozof, predstaviteľ marxizmu-leninizmu, doktor vied, odborník v oblasti etiky a morálnej filozofie. Zomrel vo veku 40 rokov pri leteckom nešťastí.
Bariérová skúška
Bariérová skúška v doprave
V doprave ide o skúšku, ktorou sa overuje pasívna bezpečnosť karosérie auta nárazom auta do pevnej betónovej steny (prípadne iného auta a podobne) rýchlosťou 48,3 km/h. Na sedadle vodiča je umiestnená skúšobná figurína (tzv. Oscar), v ktorej sú zabudované snímače. Pri náraze sa sledujú deformácie auta a následky nárazu na skúšobnú figurínu.
Peter Sextius (evanjelický kňaz)
Peter Sextius (Sexti, Sexty, Šesták) (* 1628, Brezno† 1691, Ľuboreč) bol náboženský spisovateľ a evanjelický kňaz.
Životopis
Pochádzal z kňažskej rodiny. Teológiu študoval vo Wittenbergu (1657). Učiteľ v Brezovej, rektor tamojšej školy (16581660), diakon v Brezne (16601663), farár v Liptovskej Teplej (16631667), v Banskej Bystrici (16671673). Nábožensky prenasledovaný, žil v exile. V roku 1684 sa vrátil na Slovensko, farár v Banskej Bystrici (1684), Brezne (16841688), Ľuboreči (16901691).
Autor viacerých latinských príležitostných básní, modlitebnej knižky určenej mládeži.
Toplické povstanie
Toplické povstanie bola vzbura srbských obyvateľov Toplického obvodu v Bulharskom okupovanom Srbsku v roku 1917 a dôležitý medzník dejín Srbska v prvej svetovej vojne. Povstanie vedené srbskými partizánmi vypuklo 21. februára a skončilo 25. marca, kedy bolo definitívne potlačené bulharskými okupačnými jednotkami. Išlo tiež o jediné povstanie celej vojny na niektorom z území okupovaných centrálnymi mocnosťami.
Pozadie
V októbri 1915 sa Srbsko, ktoré od vypuknutia vojny v roku 1914 čelilo a úspešne odrazilo tri rakúsko-uhorské invázie, ocitlo znova pod útokom, kedy ho z dvoch smerov súčasne napadli vojská Rakúsko-Uhorska, Nemecka a Bulharska. Armáda malej balkánskej krajiny nedokázala veľkej presile dlho odolávať a v decembri 1915 bola porazená. Namiesto kapitulácie sa však srbskí politickí a vojenskí lídri rozhodli pre dlhý a náročný ústup na juh smerom k Albánsku v nádeji, že sa im podarí dosiahnuť jadranské pobrežie, kde by mohli preskupiť a evakuovať svoje sily. V dôsledku toho armády centrálnych mocností čoskoro okupovali celé územie Srbského kráľovstva. V rámci delenia územia pripadla Bulharsku kontrola nad srbským moravským údolím.
Predohra
thumb|Kosta Pećanac v Toplickom obvode. Hlavnou príčinou povstania boli politiky, ktoré na ovládanom území začali okupačné sily uplatňovať. Neustála denacionalizácia vrátane zatvárania srbských škôl, zákaz srbského jazyka a tradícií, pálenie kníh, rabovanie, rekvizície a väzobné stíhania spôsobovali u lokálneho obyvateľstva rastúci hnev. Vstup Rumunska do vojny na strane spojeneckých krajín navyše u mnohých Srbov vzbudil nádej na prelomenie macedónskeho frontu, na základe čoho sa začali ozbrojovať a ukrývať v miestnych lesoch. Kosta Vojinović, srbský vojak a účastník balkánskych vojen, začal pripravovať odbojové jednotky a v lete 1916 založil v meste Leposavić skupinu, ktorá sa neskôr stala jadrom jedného z oddielov bojujúcich v povstaní. Na konci septembra poslalo srbské armádne velenie Kostu Pećanaca, poručíka srbských rezervných jednotiek a četnického vojvodu, lietadlom do Toplíc. Pećanac mal v oblasti založiť tajnú odbojovú organizáciu, ktorá sa mala prebudiť keď spojenci a srbská armáda prelomia macedónsky front a dorazia do Skopje.
Napätie medzi srbským obyvateľstvom dosiahlo svoj vrchol v čase, keď Bulhari ohlásili zámer začať s náborom mužov vo veku 18 až 50 rokov spomedzi samotných Srbov. So začiatkom náboru sa začal i masový útek Srbov do okolitých pohorí. 20. februára došlo k prvým ozbrojeným konfliktom medzi utekajúcimi odvedencami a ich bulharskými prenasledovateľmi. Pećanac a Vojinović si svoj hlavný stan založili v pohorí Kopaonik, kde padlo aj rozhodnutie o samotnom povstaní. To vypuklo 21. februára neďaleko rieky Toplica.
Povstanie
Povstanie zahŕňalo toplickú, jablanickú a jastrebackú oblasť a východné a stredné časti pohoria Kopaonik. Povstalci oslobodili mestá Kuršumlija (27. februára), Lebane (1. marca), Prokuplje (3. marca) a Blace (5. marca). Povstanie sa postupne rozšírilo do oblastí na pravom brehu rieky Zapadna Morava a oblastí miest Sokobanja a Svrljig v priľahlom údolí.
12. marca začal bulharský protiútok pod vedením Aleksandra Protogerova, vrátane jednotiek VMRO vedených Taneom Nikolovom. Najnásilnejšie akcie podnikli počas bojov bulharské polovojenské jednotky, ktoré riadil bulharský dôstojník a veliteľ VMRO Todor Aleksandrov. Po niekoľkých dňoch bojov vstúpili 14. marca Bulhari do mesta Prokuplje a 16. marca vojaci rakúsko-uhorskej armády do Kuršumlije. Do 25. marca sa okupačným silám podarilo obnoviť poriadok v celej vzbúrenej oblasti. V jednotlivých bitkách padli dokopy tisícky ľudí, pričom v prevažnej väčšine išlo o civilné obete. V apríli 1917 zaútočil Pećanac so svojimi partizánmi na vlakovú stanicu, 15. mája dorazil k predvojnovej srbsko-bulharskej hranici a napadol Bosilegrad, ktorý nechal vypáliť. Následne sa stiahol do Rakúsko-Uhorskom kontrolovaného regiónu Kosova. V júni spustili spojenci nové boje na macedónskom fronte, srbskej armáde sa však nepodarilo prelomiť bulharské obranné pozície. Po tom, čo dal o sebe nakrátko vedieť na prelome septembra a októbra 1917, Pećanac opäť zmizol. V októbri rakúsko-uhorské velenie vytvorilo albánske polovojenské oddiely s cieľom zajať zvyšok srbských povstalcov ukrývajúcich sa v horách. V nich v decembri 1917 padol v boji Kosta Vojinović.
thumb|Srbská poštová známka k príležitosti 100. výročia Toplického povstania. Ešte pred oslobodením Srbska padlo v bojoch veľa povstaleckých vodcov. Okrem Vojinovića sa konca vojny nedožili ani Uroš Kostić, Jovan Radović či Milinko Vlahović, jediným preživším sa stal Kosta Pećanac. Jeho rola v povstaní bola počas existencie Juhoslovanského kráľovstva romantizovaná a často bol uvádzaný ako samotný iniciátor a vodca povstania. Napriek jeho spornej úlohe v ňom však Pećanac dokázal svoju účasť v povstaní využiť na to, aby sa po vojne dostal do popredia četnickej organizácie a neskôr ju i sám viedol.
Koman (vodná nádrž)
Geografia
V blízkosti nádrže prevláda takmer nedotknutá príroda. Jazero Komani v jeho južnej časti je obklopené vrcholmi s nadmorskou výškou asi 5001000 metrov, o niečo ďalej od priehrady, najmä na severe, je výška hôr okolo 20002500 metrov. Z niektorých miest pozdĺž nádrže je možno vidieť vrcholy Dinárskych vrchov. Na brehu jazera Komani a jeho zátok sú len menšie osady a dediny, alebo len jednotlivé usadlosti, pričom jediným spojením s vonkajším svetom pre miestnych obyvateľov sú len lode. V blízkosti priehrady, nad pravým brehom Drinu, sa nachádza veľká jaskyňa Spella e Zojes (Jaskyňa Panny Márie). Plavba po jazere Komani je považovaná za jednu z najkrajších vodných ciest na svete.
História
Priehrada Koman, vysoká 115 metrov, bola postavená v rokoch 1980 až 1988 na rieke Drin v tiesňave Malgun (gryka e Malgunit) neďaleko obce Koman. Vodná elektráreň, ktorá pôvodne niesla meno albánskeho komunistického vodcu Envera Hoxhu, bola vybavená štyrmi výkonnými turbínami z Francúzska a má kapacitu 600 MW. Priehrada je hlboká až 96 m a miestami je len 50 metrov široká. Objem nádrže je 430 miliónov kubických metrov.
Výstavba sústavy vodných diel a elektrární na rieke Drin v Albánsku začala v 60. rokoch 20. storočia. Na dolnom toku Drinu sa nachádza priehrada Vaut të Dejës. Tunajšia vodná elektráreň bola uvedená do prevádzky v roku 1973. Na hornom toku Drinu bola v rokoch 1971 až 1978 v blízkosti rovnomenného mesta postavená najväčšia priehrada a najväčšie umelé jazero v Albánsku – Liqeni i Fierzës. Tieto vodné diela a elektrárne boli vybudované s čínskou pomocou. Počas komunistickej éry v Albánsku bolo v oblasti priehradnej kaskády na rieke Drin natočených niekoľko romantických filmov.
Attalos z Atén
Attalos bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr. Attalos, syn Lachara, bol aténsky sochár. Svedectvom jeho tvorby je jeho menom signovaný podstavec (SEG 19, 328), ktorý bol súčasťou veľkej základne postavenej z bielych kamenných blokov (4,81 x 2,95 m), základne kultových sôch Asklépia a Hygieie, objavenej na severovýchode Arkádie, v lokalite starovekej obce Feneos.
Táto základňa stála v zadnej časti miestnosti (budova mala dve miestnosti) zrejme „Asklépiovej svätyne“, zatiaľ čo prednú časť miestnosti pokrývala mozaiková podlaha, zdobená geometrickými motívmi a obklopená pásmi utlačenej hliny. Okolo základne sa našli fragmenty veľkorozmerných mramorových sôch, akrolity, hlava a prsty Hygieie a obuté nohy Asklépia. Pozdĺž hornej časti základne sa tiahol nápis, ktorý pripomínal vztýčenie sôch za pôsobenia kňaza boha Asklépia Therilaa, syna Heroida (nižšie bol uvedený autorský podpis Attala).
Nápis na základe paleografických čŕt písma datujú do 2. stor. pred Kr. (koniec 2. stor. pred Kr. alebo okolo roku 100 pred Kr. ). Attala je zrejme možné stotožniť s rovnomenným sochárom (datovaného do rokov okolo roku 150 pred Kr. ), ktorého spomína Pausanias ako autora sochy Apolóna Lykia v Argose.
Varechovský potok (prítok Oľky)
Varechovský potok je potok v regióne Horný Zemplín na území obce Varechovce v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Je pravostranným prítokom Oľky a má dĺžku. Je vodným tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v v lesnom extraviláne v priestore lesa Nad Vlčím potokom v severovýchodnej časti územia obce Varechovce.
Opis toku
Od prameňa tečie juhozápadným smerom lesným extravilánom, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Nad Vlčím potokom, stáča sa do južného smeru, preteká cez poľnohospodársky extravilán, preteká po juhovýchodnom okraji intravilánu obce a v v priestore lúky Lán ústi do Oľky ako jej pravostranný prítok. Varechovský potok nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Varechovský potok na území obce Varechovce v období pomenovacieho procesu bol názov osady (obce) Varechovce, cez územie ktorej vodný tok preteká. Najstarší dochovaný písomný záznam názvu osady (obce) v období pomenovacieho procesu sa viaže k roku 1430 v podobe Warihhaza; neskôr 1454 Waryho, 1773 Warchowcze, 1927 Varechovce. Pôvod sídelného názvu Varechovce je najpravdepodobnejšie v osobnom mene prvého šoltýsa osady Varecha vo význame osada obyvateľov spravovaných šoltýsom Varechom. Zo sídelného toponyma Varechovce rozšírením o formant -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Varechovský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Varechovský potok bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Varechovský potok nie je jedinečným hydronymom (máj 2022).
Melchior Smrtník
Melchior Smrtník môže byť:
Augustíni
Augustíni môže byť:
Ҡ
Používa sa len v baškirčine. Je to variant písmena К. Písmeno zachycuje rovnakú hlásku ako písmeno Ӄ v chantyjčine a čukotčine, písmeno Қ v turkických jazykoch, písmeno Ԟ v aleutčine, a dnes už nepoužívané písmeno Ԛ, ktoré bolo v minulosti používané na zápis kurdčiny a abcházštiny.
České Budějovice jižní zastávka
České Budějovice jižní zastávka je železničná zastávka v meste České Budějovice v Juhočeském kraji. Nachádza sa na Lineckom predmestí v nadmorskej výške 395. Prevádzkovateľom zastávky je Správa železniční dopravní cesty.
Wardriving
náhled|Wardriving zoznam z aplikácie PyNetMony Wardriving je vyhľadávanie bezdrôtových sietí Wi-Fi, zvyčajne z idúceho vozidla, pomocou prenosného počítača alebo smartfónu. Softvér na wardriving je voľne dostupný na internete.
Etymológia
War driving vznikol z wardialingu, metódy, ktorú spopularizovala postava Matthewa Brodericka vo filme WarGames a ktorá je podľa tohto filmu aj pomenovaná. Wardialing spočíva vo vytáčaní každého telefónneho čísla v určitom poradí pri hľadaní modemov.
Varianty
náhľad|Muž realizujúci warwalking v Keni Warbiking alebo warcycling je podobný wardrivingu, ale realizuje sa z pohybujúceho sa bicykla alebo motocykla. Túto prax niekedy uľahčuje montáž zariadenia s podporou Wi-Fi na vozidlo.
Warwalking alebo warjogging je podobná wardrivingu, ale realizuje sa pešo, a nie z pohybujúceho sa vozidla. Nevýhodou tejto metódy je nižšia rýchlosť pohybu (čo však vedie k objavovaniu zriedkavejšie objavovaných sietí) a absencia vhodného výpočtového prostredia. Preto v tejto praxi prevládli vreckové zariadenia, ako sú smartfóny alebo jednodoskové počítače napájané batériou, ktoré môžu vykonávať takéto úlohy počas chôdze alebo státia používateľov. Technologický pokrok a vývoj začiatkom roka 2000 rozšíril rozsah tejto praxe. V tom čase nastúpili počítače s integrovaným rozhraním Wi-Fi namiesto prídavných kariet CompactFlash (CF) alebo PC Card (PCMCIA) v prenosných počítačoch, ako sú Dell Axim, Compaq iPAQ a vreckové počítače Toshiba od roku 2002. Neskôr aktívne komunity nadšencov pre Nintendo DS a Sony PSP dostali do týchto zariadení podporu Wi-Fi. Všetky moderné smartfóny majú integrovaný systém Wi-Fi a globálny systém určovania polohy (GPS).
Warkitting je kombináciou wardrivingu a rootkittingu. Pri warkitting útoku hacker vymení firmware napadnutého routera. To mu umožňuje kontrolovať všetku prevádzku obete a môže mu to dokonca umožniť vypnúť šifrovanú prevádzku TLS nahradením obsahu HTML počas jeho sťahovania. Warkitting bol odhalený Tsowom, Jakobssonom, Yangom a Wetzelom.
Mapovanie
náhľad|Mapa uzlov Wi-Fi v Seattli vytvorená na základe informácií zaznamenaných študentmi v roku 2004 náhľad|Mapa uzlov Wi-Fi v Spojených štátoch a niektorých častiach Kanady sledovaných v rámci projektu [[WiGLE]]
Na zaznamenávanie polohy bezdrôtových sietí sa používa zariadenie vybavené Wi-Fi spolu so zariadením GPS. Výsledky potom môžu byť nahrané na webové stránky s mapami, ako WiGLE, openBmap alebo Geomena, kde sa údaje spracujú na vytvorenie máp okolia siete. K dispozícii sú aj klienti pre smartfóny s operačným systémom Android, ktorí môžu údaje odosielať priamo. Na dosiahnutie lepšieho dosahu a citlivosti sa stavajú alebo kupujú antény, ktoré sa líšia od všesmerových až po vysoko smerové.
Mapy známych sieťových ID sa potom môžu použiť ako geolokačný systém - alternatíva k GPS - na základe triangulácie aktuálnej polohy na základe sily signálu známych SSID. Medzi príklady patria Place Lab od spoločnosti Intel, Skyhook, Navizon od Cyrila Houriho, SeekerLocate od Seeker Wireless, openBmap a Geomena. Navizon a openBmap kombinujú informácie z máp Wi-Fi a veží mobilných telefónov, ktoré poskytli používatelia mobilných telefónov vybavených Wi-Fi. Okrem vyhľadávania polohy poskytuje navigačné informácie a umožňuje sledovať polohu priateľov a označovať geografickými značkami.
V decembri 2004 pracovala skupina 100 vysokoškolákov niekoľko týždňov na mapovaní mesta Seattle v štáte Washington. Našli 5 225 prístupových bodov; 44 % bolo zabezpečených šifrovaním WEP, 52 % bolo otvorených a 3 % boli platené. Všimli si trendy vo frekvencii a zabezpečení sietí v závislosti od lokality. Mnohé z otvorených sietí boli zjavne určené na používanie širokou verejnosťou, s názvami sietí ako napríklad "Open to share, no porn please" alebo "Free access, be nice". Informácie boli zhromaždené do máp s vysokým rozlíšením, ktoré boli zverejnené na internete. Predchádzajúce pokusy mapovali mestá, ako je Dublin.
Právne a etické aspekty
Niektorí označujú wardriving za pochybnú praktiku (zvyčajne z dôvodu jeho spojenia s piggybackingom), hoci z technického hľadiska všetko funguje tak, ako je navrhnuté: mnohé prístupové body vysielajú identifikačné dáta, ktoré sú dostupné každému, kto má vhodný prijímač. Dalo by sa to prirovnať k vytváraniu mapy s číslami susedných domov a štítkami poštových schránok.
Hoci niektorí môžu tvrdiť, že wardriving je ilegálny, neexistujú žiadne zákony, ktoré by wardriving výslovne zakazovali alebo povoľovali, hoci v mnohých lokalitách platia zákony zakazujúce neoprávnený prístup do počítačových sietí a chrániace súkromie. Spoločnosť Google vyvolala v niektorých krajinách vlnu nevôle v oblasti ochrany súkromia po tom, ako nakoniec priznala, že systematicky, ale tajne zhromažďuje údaje Wi-Fi pri zachytávaní videozáznamov a mapových údajov pre svoju službu Street View. Odvtedy používa na zhromažďovanie týchto údajov mobilné zariadenia so systémom Android.
Pasívny wardriving, zameraný iba na počúvanie (s programami ako Kismet alebo KisMAC) vôbec nekomunikuje so sieťami, iba zaznamenáva vysielacie adresy. Môžeme to prirovnať k počúvaniu rozhlasovej stanice, ktorá náhodou vysiela v danej oblasti, alebo k iným formám DXingu.
Pri iných typoch softvéru, ako je napríklad NetStumbler, wardriver aktívne odosiela tzv. probe request správy a prístupový bod odpovedá podľa návrhu. Zákonnosť aktívneho wardrivingu je menej istá, pretože wardriver sa dočasne "spája" so sieťou, aj keď sa neprenášajú žiadne dáta. Väčšina prístupových bodov pri použití predvolených nastavení zabezpečenia "po vybalení" je určená na poskytovanie bezdrôtového prístupu všetkým, ktorí oň požiadajú.
V Spojených štátoch sa pri určovaní, či bola sieť "sprístupnená", zvyčajne uvádza prípad State v. Allen. V tomto prípade sa Allen snažil získať bezplatné medzimestské hovory prostredníctvom počítačových systémov spoločnosti Southwestern Bell. Keď sa mu však ukázala obrazovka s ochranným heslom, nepokúsil sa ju obísť. Súd rozhodol, že hoci "kontaktoval" alebo sa "priblížil" k počítačovému systému, nepredstavovalo to "prístup" do siete spoločnosti.
Softvér
Existujú aj podomácky vytvorené aplikácie na wardriving pre vreckové herné konzoly, ktoré podporujú Wi-Fi, napríklad sniff jazzbox/wardive pre Nintendo DS/Android, Road Dog pre Sony PSP, WiFi-Where pre iPhone, G-MoN, Wardrive, Wigle Wifi pre Android a WlanPollution pre zariadenia Symbian NokiaS60.
V hre Metal Gear Solid: Portable Ops pre Sony PSP existuje aj režim (v ktorom hráč môže nájsť nových kamarátov hľadaním bezdrôtových prístupových bodov), ktorý sa dá použiť na wardrive. Treasure World pre DS je komerčná hra, v ktorej sa hranie úplne točí okolo wardrivingu.
Zlatá kamera (Cannes)
Zlatá kamera je udeľovaná na Medzinárodnom filmovom festivale v Cannes za najlepší filmový debut z výberu filmov, ktoré boli prezentované v oficiálnej sekcií a sekcií súbežnej s festivalom (La Semaine de la critique a Štrnásťdenník režisérov). Prvýkrát bola udelená na XXXI. ročníku festivalu v roku 1978. Udeľuje ju porota pre Zlatú kameru. Filmy, ktoré nemôžu vyhrať túto cenu, ale boli neobyčajné, získajú Osobité uznanie.
Pont-Noyelles
Pont-Noyelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Slávik (dopravný odborník)
Ján Slávik (* 23. máj 1886, Dobrá Niva† 11. apríl 1953, Bratislava) bol slovenský dopravný odborník.
Životopis
Študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Bratislave, maturoval roku 1905, architektúru na polytechnike v Budapešti, Ing. arch. Pracovník súkromných firiem v Budapešti, technický námestník Riaditeľstva štátnych železníc v Košiciach, od roku 1936 riaditeľ, neskôr v Bratislave.
Expert železničnej sekcie, vládny radca, člen a funkcionár profesijných a i. spolkov. Účastník protifašistického odboja. Autor knihy cestopisných čŕt z európskych krajín a článkov v časopisoch.
Pont-Remy
Pont-Remy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Excentricita
Excentricita alebo excentrickosť alebo výstrednosť môže byť:
Slovensko na Festival de Cannes
Toto je článok o účasti Slovenska na Festival de Cannes (resp. do roku 2002 Festival international du film) od roku 1992 po súčasnosť.
Slovensko na festivale podporuje Slovenský filmový ústav (SFÚ), MK SR a Slovenská asociácia producentov v audiovízii (SAPA).
Filmová účasť
1 Štrnásťdenník režisérov, 2 Cinéfondation
Víťazstvá
Cena CICAE je cena Medzinárodnej konfederácie artkín.
Ivan Kononovič Baľuta
Ivan Kononovič Baľuta rus. Балюта, Иван Кононович, (* 24. august 1914, Záporožie, Ruská ríša -  †1973, Záporožie, Sovietsky zväz) bol pôvodom Ukrajinec. V apríli 1944 sa stal prvým veliteľom Automatnej partizánskej skupiny Čapajev, ktorá v tom istom roku operovala na východnom Slovensku. V októbri 1944 bol na základe vykonštruovaného obvinenia zadržaný a nasledujúci mesiac uväzenený. Prepustený bol v júni 1945 a v roku 1964 plne rehabilitovaný.
Mladosť
Ivan Kononovič Baľuta sa narodil v robotníckej rodine. Vyučil sa za sústružníka a pracoval v závore Záporožstaľ, V rokoch 1936-1937 vykonával základnú vojenskú sužbu v Červenej armáde. kde absolvoval plukovnú službu v hodnosti seržanta. Po jej absolvovaní sa vrátil späť do svojho civilného zamestnania.
Počas druhej svetovej vojny
Po prepadnutí Sovietskeho zväzu nacistickým Nemeckom v júni 1941 a vypuknutí Veľkej vlasteneckej vojny je Záporožstaľ evakuovaný na nové bezpečné miesto. Baľuta sa zúčastnil prípravy evakuácie závodu no skôr ako sa im podarilo evakuovať celý závod, prišli nemecké jednotky a okupácia.
Nútené práce v Nemecku
Začiatkom roka 1942 Nemci Baľutu deportovali na nútené práce do Nemecka. Pracoval v závode na výrobu vagónov pri Mníchove, no keďže sa tam podieľal na sabotážach, deportovali do koncentračného tábora v Dachau. Po polročnom väznení bol opäť zadelený do pracovného tábora, tentoraz v Poľsku, no počas transportu do Poľska sa mu podarilo ujsť a dostal sa na Slovensko.
Dostal sa na Liptov, kde ho zamestnal Pavel Ruman z Bobrovoníka. Baľuta pracoval na stavbe domu. Na Liptove sa zoznámil s odbojovými aktivistami a koncom roka 1943 aj npor. let. Ľudovítom Kukorellim.
Partizánsky veliteľ
Baľuta bol medzi skupinou sovietskych utečencov, ktorých Kukorelli za pomoci odbojových príslušníkov žandárstva previezol vo februári 1944 na východné Slovensko.
Najskôr sa spoločne s ďalšími sovietskymi utečencami ocitol v "drevorubačskom tábore" na Maťaška (dnes Matiaška). Keďže miestni odbojoví aktivosti plánovali založenie organizovanej partizánskej skupiny a tábor na Matjažke nevyhovoval zvyšujúcemu sa počtu osôb, padlo rozhodnutie o presune do nového tábora. Za budúcu záklaďňu boli vybrané Slánske vrchy a tábor nad obcou Petrovce.
Dňa 9. apríla 1944 vznikla 1. automatná partizánska skupina Čapajev a Ivan Kononovič Baľuta sa stal jej veliteľom.
Ako veliteľ partizánskej skupiny sa zúčastňoval aj rokovaní s vojakmi Východoslovenskej armády, s velením skupiny Karasjov-Stepanov a ďašími, či už domácimi ilegálnymi odbojovými skupinami, alebo skupinmi, ktorí prenikali na Slovensko
Na konci prvej dekády septembra sa zvázok v súvislosti so začiatkom Karpatsko-duklianskej operácie presunul do nového operačného priestoru - Ondavskej vrchoviny. Pri obci Závada bolo zriadené ďalšie partizánske letisko, ktorým partizáni udržiavali kontakt s velením sovietskych a česko-slovenských jednotiek. 3. októbra k Závade priletelo lietadlo s odkazom pre veliteľa Baľutu, aby sa dostavil na Štáb partizánskeho hnutia pri 1. UF. Baľuta ním odlete nasledujúci deň a už sa ku svojej jednotke nevrátil.
Obvinenie zo špionáže
Zo štábu partizánskeho hnutia pri 1, UF bol Baľuta 7. októbra 1944 presunutý do Kyjeva na Ukrajinský štáb partizánskeho hnutia, kde bol 15. novembra 1944 vzatý do väzby. V júni 1945 bol pre nedostatok dôkazov z väzby prepustený.
Po vojne
Po vojne slúžil Baľuta v hodnosti seržanta od júla 1945 v automechanickej rote. Pre chorobu bol však koncom roka 1945 z armády uvoľnený. Učil na učňovskej škole a v roku 1948 sa vrátil do závodu Záporožstaľ. Absolvoval trojročný kurz pre majstrov a vedúcich výrobných úsekov pri metalurgickej strednej škole.v Záporoží. V roku 1963 sa stal vedúcim technickej kontroly dielní odboru hlavného mechanika. V tom istom roku vstúpil do Komunistickej strany Sovietskeho zväzu. V roku 1964 ťažko ochorel a prešiel do invalidity. Amputovali mu obidve nohy,
Po odhalení a odmietnutí kultu osobnosti v bývalom Sovietskom zväze sa naštartovalo obdobie rehabilitácií ľudí prerzekvovaných na základe vykonštruovaných obvinení. V roklu 1964 bol plne rehabilitovaný.aj Baľuta. Podľa informácií obsiahnutých liste vedúceho vojenskej kancelárie prezidenta Česko-slovenskej republiky bol Baľuta uväznený na základe zavádzajúcich informácií podaných velením skupiny Alexander Nevskyj.
Kamenný potok (prítok Trnianskeho potoka)
Kamenný potok je potok v Bratislavskom kraji, v Bratislavskom regióne, v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a ústi do Trnianskeho potoka, ktorý ďalej ústi do Stoličného potoka v povodí Čiernej vody. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku a je tokom V. rádu.
Vznik
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v lesnom extraviláne v na juhovýchodnom úpätí vrchu Kamenné vráta so  v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Zdrojnica pritekajúca zo severu pramení v. Zdrojnica pritekajúca zo severozápadu pramení v.
Opis toku
Preteká v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a v jeho podcelku Pezinské Karpaty. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj skalný útvar v lese Kamenné vráta. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).
Kŕčové žily
náhľad|Krčové žily na nohe. Kŕčové žily, odborne nazývané varixy, sú viditeľným prejavom zväčšenia, predĺženia či vinutia povrchových žíl. Toto ochorenie postihuje najčastejšie dolné končatiny, ktoré sú vystavené veľkému ortostatickému tlaku. Typickými príznakmi kŕčových žíl je pocit ťažkých nôh, opuchy končatín, tenké fialovo-červené žilky či svalové kŕče a svrbenie.
Rozdelenie kŕčových žíl
Kŕčové žily rozdeľujeme do troch kategórií:
Filmografia Michaely Čobejovej
Hereckú filmografiu Michaely Čobejovej zastupujú v distribúcii štyri celovečerné filmy; na poli krátkometrážnej kinematografie boli jej príspevky zaznamenané v jednom prípade. V rámci televízneho formátu bola bez ohľadu na metráž filmu obsadená do dvadsaťjeden hraných titulov, z toho desiatich TV filmov vrátane jednej minisérie i muzikálu, a desiatich seriálov. Na báze internetového vysielania, účinkovala v dvoch webových seriáloch.
Petra Smaržová
Petra Smaržová (* 4. jún 1990, Valašské Meziříčí ) je slovenská zjazdová lyžiarka. Na Zimnej paralympiáde 2014 získala striebornú medailu v zjazdovom lyžovaní.
Začiatky
Petra Smaržová začala svoju kariéru na Svetovom šampionáte v Rakúsku v roku 2002.
Zúčastnila sa Zimnej paralympiády 2010 v kanadskom Vancouveri. Na Zimnej paralympiády 2014 v ruskom Soči získala bronzovú medailu v zjazdovom lyžovaní. Na Zimnej paralympiáde 2018 v juhokórejskom získala 5. miesto v slalome, 5. miesto v obrovskom slalome a 6. miesto v super kombinácii.
V druhom slalome Svetového pohára v Záhrebe získala v januári 2018 tretie miesto.
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004
'''Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004''' stanovuje spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim v leteckej doprave pri odmietnutí nástupu do lietadla, zrušenia alebo veľkého meškania letov. Nariadenie nadobudlo účinnosť 17. februára 2005.
Ponthoile
Ponthoile je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004
Pôsobnosť
Nariadenie sa týka cestujúceho, ktorý sa dostal do jednej z nasledujúcich situácií:
Ponthoile
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004
Meškanie letu
Cestujúci má právo na náhradu ak je jeho let v čase príletu omeškaný najmenej:
Ponthoile
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004
Právo na náhradu
Výška náhrady je Nariadením stanovená na:
V určitých prípadoch má letecký dopravca právo znížiť výšku náhrady o 50 %.
Ponthoile
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Luis Alberto Suárez
Svoju kariéru začal ako mladík v roku 2003 za Nacional. V 19. rokoch prestúpil do Holandska, konkrétne do Groningenu, predtým ako v roku 2007 prestúpil do Ajaxu. V roku 2010 získal svoju prvú trofej, KNVB Cup, a sezónu ukončil ako najlepší strelec ligy a bol zvolený Futbalistom roka Holandska. O rok neskôr pomohol Ajaxu získať ligový titul a strelil 100. gól za Ajax. V januári 2011 prestúpil do Liverpoolu, kde vyhral v jeho prvej plnej sezóne Ligový pohár.
Klubová kariéra
Kariéru začal vo svojej rodnej krajine v klube Nacional Montevideo s ktorým sa stal v roku 2006 majstrom Uruguaja. Po tejto sezóne bol zakúpený holandským klubom FC Groningen za 800 000 €. Vo svojej prvej sezóne v Holandsku odohral 29 zápasov a strelil 10 gólov. Upútal pozornosť ostatných klubov a po jednej sezóne v Groningene sa sťahoval do Ajaxu, ktorý ho kúpil za 7,5 milióna €. V drese Ajaxu debutoval v predkole ligy majstrov proti Slavii Praha.
Luisa Suaréza kúpila v roku 2014 FC Barcelona.V Barcelóne vyhral v sezóne 2014/15 Španielsku ligu,pohár a Ligu majstrov.
Reprezentačná kariéra
V reprezentačnom drese debutoval 8. februára 2007 v zápase proti Kolumbii. V 85. minúte bol vylúčený po druhej žltej karte.
V júni 2010 bol nominovaný na MS 2010 v Juhoafrickej republike. Vo štvrťfinálovom zápase proti Ghane bol vylúčený za chytenie istého gólu rukou. Ghanský futbalista Asamoah Gyan nariadenú penaltu nepremenil a Uruguaj v penaltovom rozstrele uspel. Suaréz sa nemohol učastniť semifinálového duelu Uruguaj s Holandskom. Aj kvôli jeho absencii Uruguaj prehral. Uruguaj nakoniec obsadil 4. miesto po prehre s Nemeckom.
V roku 2011 výrazne pomohol reprezentácii Uruguaja k už pätnástemu prvenstvu na Copa América. Trafil sa dvakrát v semifinále a raz vo finále, bol tiež vyhlásený za najlepšieho hráča turnaja.
Na MS 2014 v Brazílii sa opäť nešťastne preslávil v zápase s Talianskom, kedy uhryzol do pleca obrancu Chielliniho, bol dištancovaný do ďalších zápasov a FIFA mu udelila trest vo výške 4 mesiace bez futbalu.
Osobný život
Suárez sa narodil v meste Salto (Uruguaj), a je štvrtým zo siedmich synov. Keď mal 7 rokov, presťahoval sa so svojou rodinou do Montevidea, neskôr, keď mal 9, jeho rodičia sa rozviedli. Žil so svojou matkou a bratmi, ale naďalej udržiaval kontakt s otcom. V Montevideu si Suárez rozvíjal svoje futbalové zručnosti na uliciach. V roku 2009 sa oženil so svojou dlhoročnou partnerkou Sofiou Balbi. 5. augusta 2010 sa im narodila prvá dcéra Delfina.
Melchior Smrtník (richtár)
Život
Narodil sa 19. januára 1646 v Liptovskom Mikuláši. Pred rokom 1672 pôsobil ako učiteľ v Brezne. Roku 1672 bol prijatý za mešťana slobodného kráľovského mesta Banskej Bystrice, kde sa venoval podnikaniu. Koncom 17. storočia tu založil podnik na výrobu mlynských kameňov. Z roku 1683 je doložený ako člen mestskej rady, z rokov 16851707 ako senátor a v rokoch 1687, 1695, 1703, 1705 a 1705 bol richtárom.
Zachovala sa jeho valedikciarozlúčka s richtárskym úradom (1687), ktorej rukopis je uložený v Štátnom okresnom archíve v Banskej Bystrici. Bol prívržencom reformácie.
Slaná louka u Újezdce
Slaná louka u Újezdce je prírodná pamiatka evidenčné číslo 5780 v okrese Mělník. Nachádza sa na východnom okraji obce Újezdec v nadmorskej výške 168 m. Chránené územie s rozlohou 1,38 ha bolo vyhlásené 19. apríla 2013.
Ochrana
Dôvodom jeho zriadenia bola ochrana európsky významnej lokality tvorenej slanými lúkami, poloprírodnými suchými trávnikmi a fáciami krovín na vápnitom podloží.
Stan
Stan môže byť:
STAN môže byť:
Parent
Parent môže byť:
Bitka pri Cambrai
Bitka pri Cambrai bol britský útok na západnom fronte nasledovaný najväčším nemeckým protiútokom vedeným voči Britskému expedičnému zboru (britským jednotkám bojujúcim na západnom fronte počas prvej svetovej vojny) od roku 1914. Cambrai v tej dobe zohrávalo dôležitú úlohu v zásobovaní Hindenburgovej línie a strata mesta by vystavila nebezpečenstvu zadnúť časť nemeckej obrannej línie na severe. Generál Julian Byng v pláne bitky skombinoval použitie inovačných techník spoločného postupu pechoty a krycej delostreleckej paľby s prekvapujúcimi výpadmi tankov. Francúzska i britská armáda si už masové nasadenie tankov na bojisku vyskúšali v skorších mesiacoch roka 1917, no nepodarilo sa im pomocou nich dosiahnuť žiadny významnejší efekt na vývoj bitky.
Bitka
Protiútok sa začal ráno 30. novembra. Nemci v ňom použili taktiku krátkych a intenzívnych delostreleckých sálv nasledovaných bleskovými útokmi menších skupín úderných jednotiek špecializovaných na infiltráciu zákopov. Mohutný útok umožnil Nemcom spočiatku až prekvapujúco hladký postup a hneď v priebehu prvého dňa aj napriek vysokým stratám zatlačili zúrivo sa brániacich Britov niekoľko kilometrov na západ. Ich postup sa zastavil až s príchodom britských posíl vrátane tankov a s blížiacou sa nocou. Na druhý deň už nemecké útočiace jednotky postupovali len veľmi pomaly. Po čiastočnom britskom ústupe 3. decembra a opustení väčšiny dobytých území 7. decembra sa pohyb v oblasti prakticky zastavil a bitka sa tým skončila.
Význam bitky
Myšlienka masového nasadenia tankov nebola nová, no až táto bitka ukázala skutočný dosah, ktorý môže použitie tankov na vývoj bitky mať. Veľký údiv spôsobila predovšetkým efektivita tankov v úvodnej fáze bitky pri preniknutí ťažko opevnenej Hindenburgovej línie, ktorá so všetkými svojimi defenzívnymi prvkami vrátane ostnatého drôtu bola dovtedy považovaná za nepreniknuteľnú. Úspech tejto taktiky tiež spôsobil, že Nemci museli investovať podstatne väčšie množstvo zdrojov do protitankových opevnení a zbraní, čo už pre nich v tejto fáze vojny predstavovalo veľký problém. Viacerí historici však neprikladajú tankom v súvislosti s úvodnými britskými úspechmi osobitý význam, ale vyzdvihujú skôr ich použitie v kombinácii so zdokonaľujúcim sa systémom nasadzovania delostrelectva, peších jednotiek a leteckej podpory, teda kombinovanej taktiky zdokonaľovanej počas celej vojny, ktorá v čase bitky dozrela a začala prinášať reálne výsledky.
Mirka Brezovská
Miroslava „Mirka“ Brezovská (* 9. júl 1964, Košice) je slovenská speváčka, textárka a prekladateľka. Jej otec je hudobný skladateľ Ali Brezovský, mama je textárka Vlasta Brezovská a brat Marek Brezovský bol hudobník.
Zo života
Vystupovala so svojou kapelou Mona Lisa, s kapelou Ventil RG. V roku 2009 bola porotkyňou súťaže Veľká cena Eurovízie - Slovensko.
Preklad a úprava dialógov
zoznam nie je úplný
Port-le-Grand
Port-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bukový vrch (vrch v Čergove)
Bukový vrch je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Hertník, približne juhozápadne od Bardejova.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Hertník a Šiba. Najbližšími sídlami sú východne situované Fričkovce, Hertník a Šiba, severne leží Hervartov a Kríže, západne osada Majdan (Olejníkov) a juhovýchodne Geraltov.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Ľubovniansku vrchovinu, Busov, Vihorlatské a Slanské vrchy.
Potte
Potte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kykula (vrch v Kysuckých Beskydách, Oščadnica)
Kykula je vrch v Kysuckých Beskydách. Leží približne východne od Čadce. Vrcholom prechádza štátna hranica s Poľskom.
Poloha
Nachádza sa na okraji centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Rača. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Vedie ním hranica okresu Čadca a Powiatu żywieckeho a zasahuje na územie obcí Oščadnice a Rajcza. Masív sa nachádza v hlavnom hrebeni Kysuckých Beskýd, ktorým vedie rozvodnica povodí Dunaja a Visly. Slovenská, západná časť je odvodňovaná prítokmi Kysuce, východná časť odvádza vodu prítokmi rieky Sola. Juhovýchodne na hrebeni leží Veľký Príslop, východne vrch Magura a západne sa nachádza Zanka. Vrch leží v CHKO Kysuce.
Opis
Vrch je súčasťou horského chrbta, ktorý sa tiahne zo severu južným smerom na Veľkú Raču. Vedie ním štátna hranica i rozvodie Čierneho a Baltského mora. Vrchol leží zhruba južne od osady Vreščovka na okraji Oščadnice. Severozápadnú časť masívu odvodňuje Vreščovka, ktorá je prítokom Čierňanky, západné a južné svahy odvodňujú prítoky Oščadnice a východnú časť vrchu na poľskom území odvodňuje riečka Rycerka, ktorá ústi do rieky Sola.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške je z čiastočne odlesnených miest vrchu pekný výhľad na široké okolie. Pozorovať je možné najmä severnú časť pohoria, vrátane značnej časti hrebeňa. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať susedné pohoria, napríklad Krivánsku Fatru, Moravsko-sliezske Beskydy, Sliezske Beskydy a Kysuckú vrchovinu, nezriedka však vidieť i Oravské Beskydy, Oravskú Maguru a Tatry.
Peter Valušiak
Mgr. Peter Valušiak (* 4. február 1967, Spišská Sobota) je slovenský športovec, horolezec, polárnik, cestovateľ a podnikateľ. Má za sebou viac než dvadsať výprav do polárnych oblastí sveta. Ako podnikateľ vybudoval značku Outdoor Guide a okrem obchodu sa venuje sprevádzaniu ľudí do polárnych oblastí.
Životopis
Peter Valušiak sa narodil 4. februára 1967 v Spišskej Sobote. Jeho rodina sa presťahovala do Bratislavy a prvým športom, ktorému sa vážnejšie venoval bol volejbal. Počas prázdninových pobytov u starých rodičov však čoraz viac silnel aj jeho vzťah k prírode, až sa napokon rozhodol nasledovať svojho otca a začal študovať geológiu na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Vysokú školu absolvoval v roku 1992 už ako profesionálny expedičný harcovník. Po výpravách do pohorí Ťan-Šan, Altaj, Pamír, Východné Sajany, k jazeru Bajkal či na Kaukaz sa prvý raz priblížil v júli až auguste 1990 aj k polárnym oblastiam. Ruské ostrovy Zeme Františka Jozefa ho natoľko zaujali, že o pol roka sa na ne vrátil, aby ich okúsil aj v zimných podmienkach. V roku 1991 nasledovala výprava na Kamčatku a o rok neskôr viedol expedíciu do Iránu, Afganistanu, Pakistanu, Indie, Nepálu, Sikkimu a západného Bengálska.
Expedícia na Severný pól
Po týchto skúsenostiach prišli na rad oba póly. Severný pól dosiahol najskôr v roku 1993 ako člen prvej slovenskej expedície do týchto končín a ešte aj o dva roky neskôr počas tréningovej výpravy.
Má za sebou zoskok na padáku priamo na Severný pól. V roku 1995 mali v pláne spolu s ruskými spojencami prejsť Antarktídu naprieč, bez vonkajšj pomoci. Odvážny plán zoskočiť na padákoch na miesto štartu expedície (oblasť polárnej stanice Generál Belgramo) skončil tesne pred odchodom z dôvodu byrokratických problémov. Pokúsili sa výpravu zachrániť, no pre už dosť pokročilý čas nemohli uskutočniť celý prechod, iba na Južný pól. Južný pól nakoniec dosiahol vo februári 1996 spolu s jeho dvoma ruskými kolegami Vladimírom Čukovom a Ivanom Kuželivským. Počas tejto výpravy vznikol nápad prejsť Arktídu v celej svojej šírke.