cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam rekordov a štatistík FC Barcelona
náhľad|[[Lionel Messi, na obrázku v roku 2015, je barcelonský najlepší strelec s 669 gólmi vo všetkých súťažiach. |alt=]] Futbol Club Barcelona, taktiež známy ako Barcelona alebo familiárne ako Barça, je profesionálny futbalový klub, nachádzajúci sa v Barcelone, Katalánsko (štát Španielsko). Vznikol v roku 1899 zo skupiny švajčiarskych, anglických a katalánskych futbalistov vedených Joanom Gamperom, klub je symbolom katalánskej kultúry a Katalánska, s mottom „Mes Qué un Club“ (Viac ako klub). Oficiálna hymna Barcelony je „Cant del Barça“, napísaná Jaumeom Picasom a Josepom Mariou Espinàsom. Na rozdiel od iných futbalových klubov, podporovatelia vlastnia a riadia Barcelonu. Je druhý najbohatší klub na svete z hľadiska príjmov, s ročným obratom 495 miliónov € pre sezónu 2011/2012.
Barcelona hrala prvý prípravný zápas 8. decembra 1899 proti anglickej kolónií v Barcelone na starom velodróme v Bonanove. Spočiatku hrala Barcelona proti iným lokálnym klubom v rôznych Katalánskych turnajoch. V roku 1929 hrala Barcelona prvýkrát v La Lige od jej vzniku, v prvej španielskej skutočnej národnej lige, a je doteraz jedným z troch tímov, ktorým sa podarilo nezostúpiť ani raz, spoločne s Realom Madrid a Athleticom Bilbao. Barcelona je jediný európsky tím, ktorý hral v každej sezóne v európskej súťaži od roku 1955. Barcelona má dlhotrvajúceho rivala Real Madrid, zápasy týchto mužstiev proti sebe sa nazývajú „El Clásico“ (El Clàssic v katalánčine). Zápasy proti mestskému rivalovi Espanyolu sú známe ako „Derbi barceloní“.
Le Muy (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam rekordov a štatistík FC Barcelona
Barcelona od svojho založenia získava rôzne rekordy. Regionálne, domáce a kontinentálne, klub drží niekoľko rekordov za víťazstvá v rôznych oficiálnych a neoficiálnych súťažiach. V čase, keď klub hrával v regionálnych súťažiach do konca turnaja v roku 1940, získala rekordných 23 trofejí z 38 možných. V roku 2009 získala Barcelona prvé „treble“ v Španielsku za výhry v lige, pohári a Lige Majstrov a v roku 2015 získala druhé „treble“. Barcelona podpísala niekoľko významných hráčov, čím nastavila svetové rekordy v prestupoch pri príležitostiach s nákupom Johana Cruyffa v roku 1973, Diega Maradonu v roku 1982 a Ronalda v roku 1996. Klubový hráči získali sedem ocenení FIFA World Player of the Year, sedem ocenení Zlatá lopta, štyri Zlatá lopta FIFA, tri UEFA Best Player in Europe a osem európskych zlatých kopačiek, viac ako akékoľvek iné kluby.
Ocenenia
FC Barcelona vyhrala ich prvú trofej v roku 1902 keď vyhrali Copa čo bol predchodca Katalánskeho turnaja. Klub vyhral v Katalánskych turnajoch rekordných 23-krát počas 40 rokov tohto turnaja.
Le Muy (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam rekordov a štatistík FC Barcelona
Ocenenia
Klub je taktiež jeden z najúspešnejších klubov v medzinárodných súťažiach, keď dokázal vyhrať celkovo 22 oficiálnych trofejí, 14 UEFA trofejí, vrátane rekordných troch Inter-Cities Fairs Cup, považovaných za predchodcov Európskej ligy UEFA. Vyhrala päť trofejí v Lige Majstrov, rekordných päť Superpohárov UEFA, rekordné štyri Poháre víťazov pohárov UEFA, rekordné tri Poháre veľtržných miest a rekordné tri Majstrovstvá sveta klubov.
Vo všetkých súťažiach
''K zápasu hranom 14. augusta 2020.''
Medzinárodné súťaže
''K zápasu hranom 14. augusta 2020.'' - Najviac gólov na Majstrovstvách klubov FIFA: 5 - Lionel Messi (2004-), Luis Suárez (2014-)
- Najviac gólov v Lige majstrov UEFA: 115 - Lionel Messi (2004-)
- Najviac gólov v Pohári UEFA: 11 - Carles Rexach (1972-1981)
- Najviac gólov v Superpohári UEFA: 3 - Lionel Messi (2004-)
- Najviac gólov v Interkontinentálnom pohári: 1 - Christo Stoičkov (1992)
- Najviac gólov v Pohári víťazov pohárov UEFA: 10 - Hans Krankl (1978-1981)
- Najviac gólov v Inter-Cities Fairs Cup: 19 - José Antonio Zaldúa (1961-1971)
- Najviac gólov v Lige majstrov UEFA v jednej sezóne: 14 - Lionel Messi (2011/2012)
Komárnická ulica (Bratislava)
Komárnická ulica je ulica v mestskej časti Bratislava-Ružinov, v miestnej časti Štrkovec.
Zoznam rekordov a štatistík FC Barcelona
Medzinárodné súťaže
- Najviac gólov v Lige majstrov UEFA v jednom zápase: 5 - Lionel Messi, proti Bayeru Leverkusen (2011/2012)
Komárnická ulica (Bratislava)
Na ulici sa nachádzajú prevažne panelové domy typu BA-8 deväť a 2-štvorposchodové. Ulica vznikla v roku 1963 ako súčasť sídliska. Pomenovaná je po Vyšnom Komárniku. Je to ulica, ktorá sa tiahne cez celý Štrkovec, podobne ako Drieňová ulica.
Glère
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poľný mak
Poľný mak môže byť:
Gondenans-les-Moulins
Gondenans-les-Moulins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Múzeum Vojtecha Löfflera
Múzeum Vojtecha Löfflera je múzeum súčasného umenia nachádzajúce sa v Košiciach. Múzeum bolo zriadené mestskou časťou Košice - Staré Mesto dňa 17. decembra 1993. Múzeum prezentuje expozíciu významného košického sochára Vojtecha Löfflera. Expozíciu venoval Vojtech so svojou manželkou Klárou Schönherz mestu.
Expozícia
Stála expozícia múzea predstavuje výber z viac ako 2000 exponátov jedinečnej zbierky Vojtecha Löfflera. V múzeu sa nachádza zbierka ľudovej keramiky a hrnčiarstva, v ktorej veľmi významné miesto zaujímajú exponáty hollóházskej produkcie druhej polovice 19. storočia, ale aj muránskej, holíčskej a kremnickej proveniencie.
Ďalším nosným programom múzea je okrem stálej expozície aj príprava a realizácia výstavných projektov zameraných na:
Knižnica
Darovacia zmluva, podľa ktorej vzniklo múzeum, obsahovala taktiež požiadavku uchovať autorovu súkromnú knižnicu. Súbory kníh boli uložené v trojdielnej neogotickej knižnici z 19. storočia, ktorá v minulosti bola súčasťou stálej expozície múzea. Spracovaný knižničný fond bol neskôr presunutý do novovytvoreného priestoru pri pamätnej izbe Vojtecha Löfflera. Knižnica obsahuje viac ako 2000 kníh z oblasti výtvarného umenia, kultúry, histórie, náboženstva a geografie. V tejto knižničnej zbierke sú uložené diela prevažne slovenskej, maďarskej a nemeckej produkcie, od začiatku 18. storočia.
Le Plan-de-la-Tour
Le Plan-de-la-Tour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bahía Blanca (mesto)
Bahía Blanca je prístavné mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží na pobreží pri Atlantickom oceáne (Argentínske more) v južnej časti provincie Buenos Aires. V slovenskom jazyku názov mesta znamená Biela zátoka. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 291 327 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov celej metropolitnej oblasti Bahía Blanca udáva na 297 900 ľudí. Mesto bolo založené v roku 1828 ako pevnosť, ktorá slúžila na ochranu pred nájazdmi indiánov.
Odbočka (železnica)
náhľad|Odbočka [[Skochovice (Vrané nad Vltavou)|Skochovice na železničnej trati 210, kde sa táto trať vetví na trať do Měchenic a ďalej do Dobříšu a trať do Davle a ďalej do Čerčan. Koľaj v ľavej časti snímku prislúcha trati do Dobříšu a koľaj v pravej časti snímku prislúcha trati do Čerčan. V pozadí je výhybka, kde sa obidve trate rozdeľujú a budova odbočky, v ktorej koná signalista svoju službu.]] Odbočka je dopravňa s koľajovým rozvetvením na trati, umožňujúca prechod vlakov z jednej trate na druhú. Niektoré odbočky však nemusia byť dopravňou, ak neslúžia pre riadenie sledu vlakov, prípadne môžu byť dopravňou len pre vlaky určitého smeru.
Odbočka môže byť tiež dočasne zriadená pri výlukových prácach na dvojkoľajových tratiach, kde takáto odbočka slúži k prechodu medzi dvojkoľajovým a jednokoľajovým úsekom (tj. s jednou vylúčenou koľajou). Takéto odbočky boli až do 90. rokov 20. storočia nazývané výhybňami.
Karafiát
Karafiát môže byť:
Mike O’Neill
Mike O’Neill (* 3. november 1967, LaSalle, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejový brankár krátko pôsobiaci v NHL.
Kariéra
Mike O’Neill sa do NHL dostal skrz tzv. Suplemental Draft 88, kedy tímy rozširovali svoje súpisky o nové posily.
O’Neill bol draftovaný Winnipegom Jets, kde od roku 1991 pôsobil v troch sezónach, pričom v úvodných dvoch odchytal iba 3 zápasy.
Väčšinu času strávil v nižších kanadsko-amerických ligách AHL a IHL.
V sezóne 1993/1994 dostal výraznejšiu šancu v rámci organizácie Winnipegu a odchytal 17 zápasov s % úspešnosťou zákrokov pod 87%.
Winnipeg s jeho výkonmi nebol spokojný, a tak nasledujúce dve sezóny strávil znova v IHL.
Ako neobmedzeného voľného hráča ho v roku 1996 podpísali Mighty Ducks of Anaheim, ako potencionálneho záložného gólmana namiesto Michajla Štalenkova.
Štalenkovova výkonnosť sa však v sezóne 1996/1997 zvýšila a Mike O’Neill strávil drvivú väčšinu sezóny na „farme“ v AHL (San Diego Gulls).
Príležitosť v drese Mighty Ducks dostal iba v jednom zápase, v ktorom striedal Guya Heberta. V tomto jedinom zápase inkasoval 3 góly z 10 striel.
Po sezóne s ním Mighty Ducks kontrakt nepredĺžili a bol jeho posledným tímom v NHL. Medzičasom bol síce podpísaný v tímoch Los Angeles Kings a Washington Capitals, nikdy sa však v ich dresoch nepredstavil.
Mike O’Neill každopádne dodnes drží zvláštny kariérny rekord, keď odchytal najviac zápasov v NHL bez zaznamenaného víťazstva (21 zápasov).
Iveta Karafiátová
Iveta Karafiátová môže byť:
Augustín Langhoffer
doc. Dr. phil. Augustín Langhoffer (, * 17. apríl 1861, Kysáč† 28. marec 1940, Záhreb) bol zaslúžilý chorvátsky zoológ a entomológ slovenského pôvodu.
Činnosť
Langhoffer začal prednášať na Filozofickej fakulte v Záhrebe v roku 1895 entomológiu a od roku 1901 do 1927 prednášal aj iné predmety zo zoológie na tej istej fakulte. V roku 1901 sa stal riaditeľom Zoologického oddelenia Chorvátskeho národného múzea v Záhrebe. Na novootvorenej Lekárskej fakulte v Záhrebe v r. 1918 bol poverený prednášať všeobecnú biológiu a v tom istom roku prednášal aj na Lesníckej akadémii v Záhrebe. V rokoch 1919 až 1929 vyučoval poľnohospodársku a lesnícku entomológiu na Poľnohospodárskej a lesníckej fakulte v Záhrebe, hoci už v r. 1927 odišiel do dôchodku. Ako zoológ sa Langhoffer zaoberal prevažne entomológiou a študoval dvojkrídlovce (Diptera) a blanokrídlovce (Hymenoptera) - ich morfológiu, najmä ich ústne ústrojenstvo. Tiež sa zaoberal aj štúdiom pôdnej a vodnej fauny a ako prvý sa začal dôkladne venovať výskumom fauny chorvátskych jaskýň.
Tvorba
Augustínovi Langhofferovi patrí v chorvátskej zoológii a entomológii čestné miesto. Publikoval viac než 330 vedeckých a odborných článkov, tuctu článkov z oblasti všeobecnej a aplikovanej entomológie, zoológie, ochrany prírody, ekológie, zdravia, poľovníctva a rybolovu, zoologickej nomenklatúry, atď. V tejto oblasti vyniká jeho zoznam 751 druhov chrobákov v Chorvátsku, popis 260. druhov bzdôch (Heteroptera) či články o cikádach (Cicadina). Zoskupil zbierku približne 15 000 chorvátskych dvojkrídlovcov - opísal 1321 druhov dvojkrídlovcov z 50 čeľadí a tým uverejnil dosiaľ najkompletnejší zoznam tohto hmyzu v Chorvátsku. Tiež opísal aj 102 druhov lykožrútov (Scolytidae) Chorvátska. V r. 1904 uverejnil opis rýb chorvátskej fauny. Tiež sa zaujímal aj o vtáctvo a zaoberal sa aj problémom sušenia dubových lesov v Chorvátsku. Napísal niekoľko učebníc.
Ohníček
Ohníček môže byť:
Črchľový potok (prítok Osturnianskeho potoka)
Črchľový potok je potok v regióne Zamagurie pretekajúci západnou časťou územia obce Osturňa v okrese Kežmarok. Je to pravostranný prítok Osturnianskeho potoka, ktorý ústi do Dunajca; má dĺžku 2,8 km. Je vodným tokom IV. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 3-01-01-2291. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Spišská Magura, geomorfologický podcelok Repisko.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne preriedenom lúkami a pasienkami na juhovýchodnom úbočí vrchu Črchľa s nadmorskou výškou  necelých 300 m od obecnej hranice s obcou Tatranská Javorina, v západnej časti územia obce Osturňa, v geomorfologickom celku Spišská Magura, v geomorfologickom podcelku Repisko.
Opis toku
Tečie severovýchodným smerom lesným extravilánom, svojim ľavým brehom na juhovýchodnom svahu vrchu Brija s nadmorskou výškou obmýva úpätie lesa Pálenica, v nadmorskej výške  vyteká z lesa a cez pole Pod Západom tečie bez zmeny smeru, miestami je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie; v nadmorskej výške  priberá krátky bezmenný ľavostranný prítok, sleduje poľnú cestu, ktorú viackrát križuje brodom, na hornom konci intravilánu obce Osturňa vteká do intravilánu a po záverečných 200 m toku ústi do Osturnianskeho potoka ako jeho pravostranný prítok. Osturniansky potok ďalej ústi do Dunajca. Má jeden bezmenný prítok.
Pramení, preteká a ústi v geomorfologickom celku Spišská Magura, v geomorfologickom podcelku Repisko.
Pôvod názvu
Vodný tok má pôvod v názve vrchu Črchľa (Repisko) s nadmorskou výškou na juhovýchodnom úbočí ktorého potok tečie. Z toponyma Črchľa rozšírením o formant -ový a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Črchľový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov zalesneného vrchu Črchľa, ktorého lesný pokryv je aj v súčasnosti čiastočne odlesnený a transformovaný na poľnohospodárske pozemky, najmä na lúky a pasienky, má pôvod vo všeobecnom podstatnom mene črchľa vo význame časť lesa, v ktorom sa lúpala kôra zo stromov, aby vyschli, vyčrchlené miesto. Motivantom pomenovacieho procesu bol charakteristický výskyt vyčrchleného miesta v priestore vrchu v čase pomenovania. Črchlenie bol jeden zo stredovekých spôsobov odlesňovania, transformácie lesných pozemkov na kultúrnu pôdu - poľnohospodárske pozemky. Najskôr sa obsekala, olúpala kôra dookola kmeňa stromu, aby vyschol, neskôr sa očrchlené vyschnuté stromy vytínali a potom sa klčovaním získavala užitočná, kultúrna pôda. Podstatné meno črchľa je v súčasnej slovenčine vysunuté na okraj jej slovnej zásoby.
Najstarší doložený písomný doklad na výskyt názvu obce Osturňa je z roka 1593. V roku 2007 bola štandardizovaná podoba hydronyma Črchľový potok. Porovnaj aj hydronymá napr. Črchľový potok (prítok Kysuce), Črchľový potok (prítok Varínky), Črchľový potok (prítok Polhoranky), Črchlinský potok, Črchľa (prítok Jelenieho potoka), Črchľa (prítok Kučmanovského potoka).
Kokrheľ
Kokrheľ alebo kokrhel môže byť:
Zóé (Byzantská ríša)
Zóé Porfyrogennéta (iné mená: Zoé Porfyrogennetka ;, iné prepisy mena pozri pod Zoe; * okolo 978, Konštantínopol† 11. jún 1050, Konštantínopol) bola byzantská cisárovná od 11. novembra 1028 do jej smrti v roku 1050, manželka troch byzantských cisárov - Romana III. Argyra, Michala IV. Paflagónskeho a Konštantína IX. Monomacha. Ako cisárovná-vládkyňa vládla spolu so svojou sestrou Theodorou dva mesiace v roku 1042 a následne obe vládli aj spolu so Zóéinim tretím manželom Konštantínom IX. Jej literárny portrét v Psellovej Chronografii býva popisovaný ako nezabudnuteľný.
Raný život a rodina
Zóé sa narodila ako prostredná z troch dcér byzantského cisára Konštantína VIII. v čase jeho spoluvlády so Zóéiným strýkom Bazilom II. niekedy okolo roku 978. Pretože sa narodila v purpurovej komnate cisárskeho paláca, prislúcha jej podobne ako jej sestrám titul a prídomok Porfyrogennéta - narodená v purpure. Zóéinou matkou bola Helena, dcéra bohatého konštatinopolského patricija Alypia.
vľavo|náhľad|[[Bazil II. a Konštantín VIII., zlatý histamenon]]
Podľa dobových správ bola Zóé veľmi krásna, elegantná a ladná. Na druhú stranu bola pomerne nestála, márnivá a detinská. Mala záľubu v intrigách a často menila názory. Vedela sa podlizovať, no zároveň si potrpela na vzdávanie holdu jej pôvodu. Rada nosila ľahké šaty a milovala voňavky a iné kozmetické prípravky.
Po tom, čo v rokoch 996 a 1001 vyslal nemecký cisár Oto III. svojich vyslancov do Konštantínopola, aby zjednal jeho svadbu s niektorou z byzantských princezien, dostala Zóé, ktorá vynikala krásou a charizmou prednosť pred jej sestrami Theodorou a Eudokiou. V roku 1002 sa Zóé v sprievode Otovho vyslanca milánskeho arcibiskupa Arnulfa po dohode vydala do Ríma, kde sa mala konať svadba, avšak už v Bari sprievod zastihla správa o tom, že Oto pár dní predtým zomrel a tak zo svadby zišlo.
Následne sa už cisár Bazil II. nesnažil bratove dcéry vydať, pravdepodobne preto, že sa obával vzniku nového legitímneho pretendenta na trón. Novú šancu na vytúženú svadbu preto Zóé dostala až počas samovlády jej otca Konštantína VIII. Ten na svojej smrteľnej posteli v roku 1028 hľadal vhodného nástupcu na byzantský trón. Hoci najprv uvažoval o vplyvnom a lojálnom aristokratovi arménskeho pôvodu Konštantínovi Dalassénovi, nakoniec pre dvorské intrigy jeho voľba padla na Romana III. Argyra, konštatinopolského eparchu a sudcu. Prednosť k sobášu mala tentokrát dostať mladšia Theodora, čo však ona odmietla, pretože Roman bol jej vzdialeným príbuzným a najmä - bol už ženatý. Narozdiel od svojej sestry Zóé nezaváhala a 10. novembra 1028 sa konala svadba. Deň na to cisár Konštantín zomrel a Zóé sa stala cisárovnou manželkou.
Manželstvo s Romanom Argyrom
Krátko po svadbe Zóé s Romanom bola Zóéina sestra Theodora, s ktorou Zóé nikdy nemala príliš dobré vzťahy obvinená z dvoch protištátnych komplotov a poslaná do kláštora. I napriek tomu však Zóé z obáv, že by Theodora mohla ohroziť vládu jej manžela Theodoru navštívila a prinútila ju vstúpiť do rádu. V kláštore Theodora zostala až do roku 1042.
To, čo Zóé nenachádzala u manžela začala hľadať u iných mužov. V paláci nebolo tajomstvom, že sa koketná a stále krásna Zóé stýkala s rôznymi mužmi, čo nakoniec využil ambiciózny eunuch Ióannes Orfanotrofos. Ten niekedy v roku 1033 na cisársky dvor priviedol svojho brata Michala. Michal bol krásny mládenec, ktorý si Zóé svojim výzorom ihneď získal a odvtedy sa cisárovná snažila svojmu obľúbencovi čo najviac zapáčiť a zavďačiť. Hoci Michal pôvodne jej zvádzaniu odolával, nakoniec sa medzi nimi vytvoril milenecký vzťah. Pomer medzi nimi bol verejným tajomstvom, o ktorom vedel zrejme každý okrem cisára Romana. Viacerí dvorania sa snažili Romanovi otvoriť oči, medzi nimi najmä jeho sestra Pulichéria, avšak Roman sa uspokojil s Michalovou prísahou na kríž, že so Zóé nič nemá. Zóé, ktorá stratila trpezlivosť s jej manželom Romanom si začala predstavovať Michala ako cisára a Psellos tvrdí, že bola neraz strážami pristihnutá ako Michala usádzala na cisársky trón a dávala mu cisárske insígnie.
Začiatkom roku 1034 začala cisára Romana trápiť neznáma choroba a príčinou podľa vtedajších historikov pravdepodobne bol jed podávaný v malých dávkach. Na Veľký piatok - 11. apríl 1034 cisár Roman zomrel počas toho ako si dopriaval kúpeľ, dodnes nie je zrejmé, ako a kým bol v kúpeli zavraždený, alebo, či nešlo o nešťastnú zhodu náhod. V každom prípade ešte v deň Romanovej smrti sa uskutočnila svadba Zóé a Michaela a hneď ďalší deň sa uskutočnila Michalova korunovácia cisárom.
náhľad|vľavo|Vražda [[Roman III.|Romana III. (Skylitzova kronika)]] náhľad|Svadba [[Michal IV. (Byzantská ríša)|Michala IV. a Zóé (Skylitzova kronika)]]
Paflagónska kapitola
Prvé chvíle nového manželstva boli pre Zóé šťastné. Milovala svojho manžela a on mal rád ju, celé toto obdobie avšak z pozadia sledoval a čiastočne riadil Michalov brat Ján. Nahradil cisárovnine dvorské dámy ženami zo svojho rodu a Zóé postupne odsunul do ústrania ženskej časti paláca - gynaikea, kde bola starostlivo strážená a kontrolovaná. Príčinou boli obavy z toho, že by sa mohol zopakovať palácový prevrat, aký sa uskutočnil voči jej bývalému manželovi. Podľa Jána Skylitza cisárovnina nenávisť voči eunuchovi v roku 1037 vyústila k pokusu o jeho vraždu, čo sa však nepodarilo. V roku 1041 už i tak chorľavý cisár Michal ochorel a opäť vyvstala otázka prípadného následníctva. Intrigujúci eunuch Ióannes Orfanotrofos Zóé prinútil, aby adoptovala Michalovho synovca Michala Kalafata, čím by sa stal legitímnym členom Macedónskej dynastie a získal titul cézara. Michal IV. sa stiahol do kláštora, kde 10. decembra 1041 zomrel. Zóé, ktorá ešte raz túžila uzrieť tvár svojej osudovej lásky odmietol prijať.
Michal V., ktorý nastúpil na trón po svojom strýkovi sa ukázal ako nevďačný chránenec. Krátko po svojom nástupe na trón sa zbavil Orfanotrofa, ktorému vďačil za svoj vzostup a napriek tomu, že pôvodne sľúbil, že sa bude k Zóé správať ako k matke a bude si ju vážiť, i toto porušil. Zóé sa prestal vzdávať hold na cisárskych ceremóniách a keď si Michal myslel, že situácia po jeho nástupe sa stabilizovala, obvinil Zóé z travičstva a nechal ju uvrhnúť do kláštora na Princove ostrovy v Marmarskom mori. To bola posledná kvapka trpezlivosti obyvateľov Konštantínopola, ktorý v roku 1042 proti tzv. paflagónskemu klanu povstali. Cisár bol obkľúčený v kláštore a situáciu nezvrátil ani návrat Zóé do paláca. Povstalci medzitým za cisárovnú prehlásil Zóéinu sestru Theodoru, ktorú vytiahli z ústrania kláštora. Hoci Zóé mala snahu zbaviť sa Theodory a uvažovala dokonca nad ospravedlnením Michala Kalafata, avšak prinútená udalosťami bola nútená pozvať svoju sestru do cisárskeho paláca a spolu si rozdelili vládu nad ríšou. Vďaka Theodorinmu odhodlaniu bol Kalafates kruto potrestaný a oslepený.
Spoluvláda cisárovien trvala len dva mesiace. Rozličnosti medzi sestrami boli zreteľné, kým Zóé bola elegantná a krásna žena, ktorá výrazne mrhala peniazmi a často striedala milencov, Theodora nebola príliš krásna a bola pokojná, šetrná a cudná. Vláda sestier sa postupom času stále viac a viac niesla v duchu nezhôd. Zóé sa odmietala ďalej podrobovať svojej sestre a aby získala väčší vplyv, rozhodla sa ako šesťdesiatštyri ročná tretíkrát vydať. Hoci najprv uvažovala nad šľachticom Konštantínom Dalassénom, ktorý sa už raz takmer jej mužom stal, nakoniec si po predchádzajúcich skúsenostiach radšej vybrala svojho bývalého milenca Konštantína Monomacha, ktorý nebol tak ambiciózny a narozdiel od Dallaséna pokorne vystupoval voči cisárovnej a k cisárskej hodnosti. Tretí potenciálny ženích Konštantín Atroklines zomrel za záhadných okolností pravdepodobne otrávený svojou ženou. Monomachos preto ešte toho roku (1042) začal oficiálne vládnuť ako spoluvládca dvoch cisárovien, ktoré sa viacmenej stiahli z ústrania.
Zóé, Theodora a Konštantín Monomachos
náhľad|Svadba [[Konštantín IX.|Konštantína Monomacha a Zóé (Skylitzova kronika)]] Monomachos bol charizmatický a pekný muž. Narozdiel od Romana III. bol realista, nebol chorý ani ovplyvňovaný ako Michal IV. ani tvrdohlavý ako jeho synovec. Narozdiel od svojich predchodcov rešpektoval Zóéino postavenie a ona na revanš rešpektovala jeho jeho politiku a pre svoj pokročilý vek i jeho milenku Máriu Sklerainu, ktorú na jeho žiadosť sama pozvala do paláca. Zóé a Mária uzavreli dokument - zmluvu o priateľstve a Márii ktorej bol udelený titul sebasty (grécka obdoba ženského titulu augusta). Máriino meno bolo pri ceremóniách vždy pripájané k menám vládnucich cisárov. Prístup cisárovien však nekorešpondoval s názormi viacerých osôb v okolí paláca a nerozumeli mu ani mešťania. V roku 1044 preto z obavy, že chce Monomachos cisárovné odstrániť a vziať si mladú Sklerainu vypukla v Konštanínopole nová vzbura, ktorá utíchla až po tom, čo sa sestry ukázali na balkóne cisárskeho paláca a upokojili búriaci sa dav. Zóé si v tomto období konečne užívala prepychový život po akom túžila, v starobe však začala byť viac nábožná. Podľa Psella sa stále venovala svojim záľubám a premenila svoje komnaty na akési laboratórium, v ktorom skúmala a vytvárala rôzne voňavky a masti, na ktoré používala rôzne indické koreniny. I napriek svojmu veku si Zóé udržala svoju krásu a v tvári mladý výzor. Zóé zomrela vo veku 72 rokov 11. júna 1050 prenechajúc vládu jej mužovi a sestre Theodore, ktorá však až do Monomachovej smrti žila v úzadí.
Pochovaná bola v Chráme zasvätenom Kristovi Antifonetovi (Ručiteľovi), ktorý sama dala vystavať a ktorého ikonu uctievala a nechala zvečniť aj na svojich minciach.
Gondenans-Montby
Gondenans-Montby je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bahía Blanca
Bahía Blanca môže byť:
Červánky
Červánky môže byť:
Pleskanec
Pleskanec môže byť:
Prchlík
Prchlík môže byť:
Tom Askey
Tom Askey (* 4. október 1974, Tonawanda, New York, USA) je bývalý americký hokejový brankár, ktorý krátko pôsobil v NHL. V súčasnosti sa venuje trénovaniu brankárskej mládeže vo svojej vlastnej hokejovej agentúre.
Držiteľ ceny Harry "Hap" Holmes Memorial Award za najnižší priemerný počet inkasovaných gólov s Mika Noronenom.
Kariéra
Tom Askey, odchovanec univerzitného hokeja bol draftovaný v roku 1993 až v 8. kole (186. celkovo) Anaheimom Mighty Ducks.
Svoje univerzitné štúdium dokončil v roku 1996, kedy začal pôsobiť v AHL.
V roku 1997 sa zúčastnil Majstrovstiev sveta, avšak bez zisku medaile.
V sezóne 1997/1998 zažil debutový ročník v NHL kedy trápiaci sa Mighty Ducks hľadali adekvátnu náhradu za nepresvedčivého Michaila Štalenkova.
Askey dostal v Anaheime šancu v siedmich zápasoch, avšak ani v jedinom nepriviedol tím k víťazstvu, pričom jeho percentuálna úspešnosť bola prakticky totožná so Štalenkovou.
Anaheim teda vrátil Askeyho „na farmu“ a v NHL sa objavil už iba raz. V sezóne 98/99 ho Anaheim postavil do brány v zápase Play-off. Ani tu sa Askeymu nepodarilo zvíťaziť.
Niekoľko ďalších sezón strávil v AHL v tíme Rochester Americans, a napokon odišiel do Európy, kde pôsobil vo fínskej Liige, či v švajčiarskej NLA.
Kariéru ukončil v roku 2008 v anglickej EIHL. V súčasnosti sa venuje mladým gólmanom vo svojej hokejovej agentúre.
Le Pradet
Le Pradet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gonsans
Gonsans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paraná (mesto)
Paraná je hlavné mesto provincie Entre Ríos v Argentíne. Leží na východnom brehu rieky Paraná hneď oproti mestu Santa Fe. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 247 139 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov celej metropolitnej oblasti Paraná udáva na 285 700 ľudí. Mesto bolo založené v roku 1730. V súčasnosti slúži ako významný riečny prístav, cez ktorý sú vyvážané produkty z celej oblasti.
Gouhelans
Gouhelans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
Kostol svätého Michala je kostol, ktorý sa nachádza v obci Liptovský Michal v okrese Ružomberok na Slovensku. Pochádza z obdobia 2. tretiny 13. storočia. Dnes kostolík slúži ako rímskokatolícky farský kostol farnosti Liptovský Michal.
13. storočie
Prvá potvrdená písomná zmienka o ranogotickom kostolíku pochádza z roku 1288 od vtedajšieho liptovského vicearchidiakóna a farára v Liptovskej Mare, Mikusa. Išlo o majetkoprávnu listinu, podľa ktorej kostol v Liptovskom Michale patril liptovskému vicearchidikonátu a bol jeho správnym centrom. Kostolík slúžil najmä ako farský úrad pre viacero dedín na Liptove, napríklad pre Partizánsku Ľupču (ešte pred prisťahovaním privilegovaných nemeckých vojsk).
16. storočie
Roku 1575, počas reformácie, prevzali kostolík do rúk protestanti a používali ho až do roku 1686. V tomto období bola v interiéri postavená západná drevená tribúna a murovaná kazateľnica a pod kostolom bola vybudovaná krypta, do ktorej dnes už žiaľ nie je možný prístup.
Samuel Láni
Samuel Láni (iné mená pozri nižšie; * 1791 /15. apríl 1792, Spišská Nová Ves  † po 1860  /9. marec 1860, Modrý Kameň) bol kartograf, projektant, kresliar a maliar. Pôsobil pri mapovaní Dunaja od Devína po Nový Sad, a viedol vymeriavacie i mapovacie práce na Tise, kde vypracoval niekoľko hlásení a máp, ktoré sa zachovali v rukopisoch. Okrem kartografie sa venoval aj výtvarnému umeniu.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
17. storočie
Od roku 1648 sa nakrátko stali katolíci hlavným majiteľom kostola. V roku 1694 bola na kostole pristavená zvonica s cibuľou obsiahnutou na vrchole, namiesto klasického špicu, ako bolo vo zvyku.
Samuel Láni
Životopis
Narodil sa v Spišskej Novej Vsi pravdepodobne do zemianskej rodiny. Jeho otec bol remeselník Andrej Láni a matka Zuzana rod. Hartmannová.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
19. storočie
Počas rokov 18591888 tu ako farár pôsobil historik a národný buditeľ Štefan Nikolaj Hýroš a po ňom tu bol posledným farárom Albín Kontrík, rodák z Pittsburghu, hoci jeho rodičia pochádzali z Černovej.
Le Revest-les-Eaux
Le Revest-les-Eaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Samuel Láni
Životopis
Najprv študoval na gymnáziu v Kežmarku, neskôr v Košiciach. V roku 1823 ukončil inžinierske štúdium na Institutum geometricum v Pešti. Už od roku 1824 pracoval ako kartograf v Novohradskej stolici, kde sa zaoberal mapovaním Dunaja od Devína po Nový Sad. Krátky čas bol zástupcom Mateja Husára.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
19. storočie
Od 1. polovice 19. storočia do 2. polovice 20. storočia sa uskutočnilo viacero rekonštrukcií a úprav ako na fasáde tak aj v interiéri kostola. Prvá prebehla v rokoch 18241831, kedy bol v lodi postavený nový plochý strop.
Le Revest-les-Eaux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Samuel Láni
Životopis
V rokoch 18341846 viedol vymeriavacie a mapovacie práce na Tise. Jedna z nich bola o vodnej situácii Tisy a jej povodia, ktorá poslúžila ako základ pre regulačné práce (mylne pripisovaná aj Pál Vásárhelyimu). Od roku 1849 pracoval na modro-kamenskom panstve rodu Balašovcov, kde aj zomrel v roku 1860 zomrel.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
20. storočie
V rokoch 19411942 bola pred južný strop pristavená murovaná predsieň a steny interiéru boli obohatené o novú výmaľbu od M. Štalmacha. Žiaľ, tieto maľby sa udržali len do roku 1976, kedy boli odstránené pri ďalšej no tentoraz celkovej rekonštrukcii kostola. Taktiež, 3 roky pred tým, boli z kostola postupne demontované výtvarné a architektonické prvky.
Le Revest-les-Eaux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätého Michala (Liptovský Michal)
Popis exteriéru
Kostol sv. Michala sa nachádza na začiatku obce Liptovský Michal pri vstupe od obce Bešeňová po ľavej strane obecnej komunikácie. Areál kostola je ohraničený nízkym murovaným plotom s dreveným šindľom, ktorého súčasťou je drevená zvonica. Západne od kostola sa nachádza cintorín prístupný bránkou v oplotení.
Kostol je umiestnený v strede areálu. Vstup do kostola je z juhu.
Pred vstupom do kostola je situovaná malá kaplička Panny Márie.
Objekt kostola je vo východnej časti ukončený polygonálnou apsidou a má obdĺžnikový pôdorys. Zo severnej časti vystupuje z hmoty objektu priestor obdĺžnikovej sakristie. Kostol je zakrytý sedlovou šindľovou strechou.
Súčasťou muriva kostola sú masívne odstupňované oporné piliere ukončené striežkou, ktoré zabezpečujú statiku kostola. Medzi týmito piliermi sú umiestnené štíhle gotické okná s lomeným oblúkom na vrchu a delené na 2 časti. Vo vrchole sú umiestnené rozety.
Oplotenie v západnej časti je ukončené drevenou zvonicou, ktorá tvorila kedysi vstup do areálu kostola. Spodná časť zvonice je murovaná, vrchná je drevená s vežičkou pokrytou dreveným šindľom. Zvonica zo 17. storočia je chránená kultúrna pamiatka.
Popis interiéru
Jedná sa o jednoloďovú stavbu s polygonálnym presbytériom, ktoré je spolu so sakristiou zaklenuté rebrovou krížovou klenbou so svorníkom a ťažkými kamennými rebrami s lunetovým uzáverom. Kamenné rebrá následne pasujú na ihlancové konzoly so štítkami. Medzi presbytériom a sakristiou je ostroluký, sedlový, gotický, portál. V severnej sakristii sú dochované dve úzke gotické okná so štrbinami (tieto prvky patria do obdobia 2. polovice 13. storočia), a stena sakristie obsahuje skrinku s maľbou Krista z roku 1763.
V roku 1330 bola postavená polygonálne ukončená svätyňa a zároveň bola zaklenutá aj priľahlá časť lodi, takže svätyňa je dlhšia s dvoma poľami rebrovej klenby. V oknách svätyne sú kamenné kružby.
V južnej časti sa nachádza vstupný portál. V profilovanom ostení, ktoré má lomený oblúk na vrchole, je vložené sedlové nadpražie. V lomenom oblúku portálu je prázdny tympanón.
Západná strana lode obsahuje drevenú emporu s orgánom a maľovanými postavami apoštolov, z obdobia, kedy kostol slúžil protestantom. V tomto období vznikla aj murovaná kazateľnica, ktorá pochádza z obdobia neskorej renesancie z 2. polovice 17. storočia.
Popis zariadenia kostola
V sakrálnom priestore kostola je rokokový oltár sv. Michala Archanjela rozšírený po stranách stien.
Vo veži kostola sa kedysi nachádzali tri zvony, avšak dodnes sa dochoval len 1 z nich. Prvé dva z následujúcich zvonov boli za čias 1. svetovej vojny použité na vojenské účely. Prvý zvon v kanonickej vizitácii z roku 1825 bol preliaty zo starého zvona v roku 1725, ktorý bol prezývaný „campana tertia“. Druhý zvon prezývaný „campana quarta“ bol preliaty v roku 1798 a tretí zvon, ktorý pôvodne postavil Ján Kristián Bienstock, bol preliaty v roku 1732. V súčasnosti sa okrem tretieho zvonu vo veži nachádzajú ešte dva zvony, Izidor a Jozef, ktoré boli preliate v roku 1929 vo zvonolejárni Rudolf Manoušek. O niekoľko desaťročí neskôr, konkrétne v rokoch 19651974 prebiehal výskum kostola a jeho okolia.
Zaujímavosti
Je pravdepodobné, hoci nepotvrdené že sa písomne prvýkrát o ňom spomína už v roku 1270, kedy bolo územie, patriace michalskému kostolu, načas skonfiškované Partizánskou Ľupčou kvôli sporu o vymedzení majetkov.
Kulisa oltára sv. Michala Archanjela má veľa prvkov rokokovej plastickej ornamentiky a taktiež tam sú rustikálne sochy, ktoré značia vyspelosť rezbárskej práce na Liptove. Na oltári sa nachádza obraz samotného Michala Archanjela, namaľovaný Jozefom Hanulom v roku 1898, ktorý obraz obohatil harmonickým štýlom maľovania.
Citáty
„Aj keď Liptov nepatril v stredoveku medzi najrozvinutejšie regióny Uhorska a oproti susednému Spišu či Turcu mu chýbali aj výrazné kultúrne a umelecké centrá, predsa aj tu nájdeme kostoly hodné pozornosti.“
Majstrovstvá Európy v tchoukballe 2016
Majstrovstvá Európy v tchoukballe 2016 boli v poradí 7. majstrovstvá Európy v tchoukballe mužov a žien, ktoré organizuje Európska tchoukballová federácia (ETBF). Konali sa v dňoch od 3.6. augusta 2016 v Jičíne, v Česku, za účasti 9 mužských a 8 ženských tímov. Česko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 2008, v Ústí nad Labem. Zápasy sa odohrali v 3 jičínskych halách: hlavná hala Športového areálu Jičín, hala Masarykovej obchodnej akadémie a hala Strednej priemyselnej školy. Okrem seniorských kategórií sa uskutočnili aj turnaje v troch juniorských kategóriách (U12, U15, U18). V mužskej kategórii obhájilo titul Rakúsko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Talianskom. Bronzové Nemcko získalo svoju prvú medailu. U žien už siedmykrát v rade získalo titul Švajčiarsko po finálovej výhre nad Spojeným kráľovstvom.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FITB v roku 2016.
Aviastroiteľnyj zavod Sokol
Aviastroiteľnyj zavod Sokol (doslova: Letecký závod Sokol) je ruská letecká továreň Ruskej korporácie pre stavbu lietadiel „MiG“ v meste Nižný Novgorod. Dlhodobo sa zameriava na výrobu stíhacích lietadiel MiG.
Založenie
V roku 1929 prijal Soviet práce a obrany ZSSR rozhodnutie o vybudovaní leteckého závodu č. 21 v Nižnom Novogorode. Ten bol postavený v prostredí bažín a lesov na pustom mieste medzi riekami Levinka a jej prítokom Beriozovka. Toto miesto nebolo vybrané náhodne. Celý projekt bol totiž tajný a poloha v hustých lesoch umožňovala skryť objekty pred prípadnými cudzincami. V novinách o stavbe nebola ani zmienka a dokonca ani robotníci netušili, čo presne budujú. Projekt počítal s výrobou jednomiestneho stíhacieho lietadla Polikarpov I-3, bombardovacieho a prieskumného dvojplošníka Polikarpov R-5 a dopravného lietadla Kalinin K-5.
Stavba začala v máji 1930 a továreň oficiálne začala s výrobou 1. februára 1932, aj keď vtedy ešte neboli zďaleka všetky práce ukončené. Kvalita náhlivo vybudovaných objektov bola nízka, o čom svedčí pád strechy drevospracujúcej dielne už v roku 1934 (2 mŕtvi, 10 ranených). Ako továrenské letisko začalo byť využívané bývalé mestské letisko, ktoré bolo kvôli utajeniu premenované na Učebné letisko Osoaviachimu.
Prvým strojom vyrábaným v leteckom závode č. 21 bol stíhací dvojplošník Polikarpov I-5. Medzi rokmi 1932 – 1934 ich tu zhotovili 661 a k tomu ešte 20 dvojmiestnych cvičných verzií. V porovnaní s inými továrňami to nebolo príliš veľa. V roku 1933 tu vyrobili 312 lietadiel, čo predstavovalo iba necelých 8% všetkých lietadiel vyrobených v Sovietskom zväze. Kvalita výrobkov bola zároveň nízka kvôli nekvalitnému materiálu a nedostatku kvalifikovanej pracovnej sily.
Sovietska éra
V roku 1934 bol závod nazvaný podľa sekretára Prezídia Centrálneho výkonného komitétu ZSSR Aveľa Safronoviča Jenukidzeho. Ten bol však o rok neskôr vylúčený zo strany a v roku 1937 popravený. Závod sa tak musel v zhone premenovať. V roku 1936 tak získal názov Gorkovský letecký závod č. 21 Ordžonikidzeho podľa Stalinovho blízkeho spolupracovníka Grigorija Konstantinoviča Ordžonikidzeho.
Bol to práve ľudový komisár pre ťažký priemysel Ordžonikidze, ktorý v roku 1934 nariadil spustiť tu výrobu stíhacieho jednoplošníku Polikarpov I-16. Prvé kusy sa podarilo skompletizovať ešte v tom istom roku. Testoval ich slávny skúšobný pilot Valerij Pavlovič Čkalov, ktorý tu pôsobil v rokoch 1934 – 1938 ako hlavný pilot.
V novembri 1940 bola pri závode zriadená konštrukčná kancelária OKB-21, na čele ktorej stál konštruktér Semion Alexejevič Lavočkin. Pod jeho vedením tu bolo zdokonalené a zavedené do výroby stíhacie lietadlo LaGG-3. Vyvinul tu tiež stíhačky Lavočkin La-5, La-5FN a La-7, ktoré tu boli vyrábané počas druhej svetovej vojny. V rokoch 1941 – 1945 dodal podnik na front celkovo 17 691 lietadiel, asi štvrtinu všetkých stíhacích lietadiel, ktoré vtedy vyrobili sovietske závody.
V októbri 1945 bol Lavočkin menovaný riaditeľom OKB-301 v Chimkách pri Moskve. Do čela OKB-21 bol menovaný jeho zástupca Semion Michajlovič Alexejev, ale o 3 roky neskôr bola Gorkovská konštrukčná kancelária zrušená.
V rokoch 1947 až 1951 tu vyrábali Lavočkin La-11 a medzi rokmi 1948 – 1949 prúdovú stíhačku La-15 (celkovo 189 kusov).
Prelomovým sa stal rok 1949, kedy závod nadviazal spoluprácu s konštrukčnou kanceláriou OKB-155 (dnes MiG). Na jej projekty sa továreň špecializuje dodnes.
Prvým MiGom vyrábaným v Gorkom bolo stíhacie lietadlo MiG-15bis (1 784 kusov) a jeho prieskumný variant MiG-15Rbis (364 kusov), ktoré sa tu vyrábali v rokoch 1949 – 1952. Nasledoval MiG-17 (do r. 1954) a MiG-19 (1955 – 1957). Od roku 1959 tu vyrábali nadzvukové stíhacie lietadlo MiG-21. Neskôr nasledovali MiG-25 (1969 – 1985), MiG-31 (od r. 1979) a MiG-29UB (od r. 1984).
Súčasnosť
V roku 1994 sa uskutočnila privatizácia a vznikla tak akciová spoločnosť Letecký závod Sokol. V roku 2009 sa však uskutočnila výmena akcií Sokolu za akcie Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel (OAK) v pomere 1:157 a dnes je tak podnik z 99,65% vlastnený OAK.
Pôvodne sa tu vyrábalo aj cvičné prúdové a ľahké bojové lietadlo Jakovlev Jak-130, ale jeho výroba bola nakoniec presunutá do Irkutského leteckého závodu.
Paranã
Paranã môže byť:
Jü Veľký
Jü Veľký (čínsky: 大禹, pchin-jin: Dà Yǔ, cca 2200 – 2100 pred Kr.) bol legendárny vládca v starovekej Číne, preslávený svojím zavedením protipovodňovej ochrany, založením dynastie Sia a spravodlivým morálnym charakterom.
Obdobie jeho vlády sa udáva takmer o tisíc rokov skôr, ako sú najstaršie dochované písomné dôkazy o dynastií Šang. Žiadne z nápisov na nájdených artefaktoch z obdobia jeho vlády alebo neskôr, ho však nespomínajú. Nedostatok akýchkoľvek písomných dôkazov vyvoláva kontroverziu o jeho existencii. Zástancovia jeho existencie sa opierajú o príbehy a tradície o jeho živote a vláde, ktoré sa prenášali ústnou formou po celej Číne, až kým ich nezaznamenali v období dynastie Čou. Naopak, odporcovia sa domnievajú, že išlo o mýtickú bytosť (boh alebo zviera) z doby dynastie Sia, ktorú ľudia začali popisovať vo forme človeka až začiatkom vlády Čou. Najviac týchto príbehov je zaznamenaných v Zápiskách historika.
Le Thoronet
Le Thoronet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinská ulica (Žilina)
Martinská ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Vznikla na prelome sedemdesiatych a osemdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska. Nachádzajú sa na nej výlučne panelové domy. Je pomenovaná po okresnom meste Martin. Na ulici sa nachádza iba jedna základná škola.
Priebeh
Ulica začína na križovatke s ulicou Matice slovenskej a pokračuje juhovýchodným smerom. Po 150 metroch sa stáča v pravom uhle, kde do nej ústi Gemerská ulica, a pokračuje asi 240 metrov až ku križovatke s Kubínskou ulicou, kde končí.
Goumois (Doubs)
Goumois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Le Val
Le Val je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Goux-lès-Dambelin
Goux-lès-Dambelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hovoriaci vták
thumbtime=1|náhľad|Video [[Amazoňan oranžovokrídly|amazoňana oranžovokrídleho, ktorý po vyzvaní návštevníkom povie „Hello“.]] Hovoriace vtáky sú vtáky, ktoré dokážu napodobniť ľudskú reč. Vo vedeckej komunite sa vedú diskusie o tom, či niektoré hovoriace papagáje majú aj určité kognitívne znalosti jazyka. Vtáky majú rôzny stupeň schopnosti reči. Niektoré, napríklad krkavce, dokážu napodobniť iba niekoľko slov a fráz, zatiaľ čo u anduliek bola pozorovaná slovná zásoba v počte takmer dvetisíc slov. Beo posvätný, bežný klietkový vták (z čeľade škorcovitých), je všeobecne známy pre svoje schopnosti napodobniť reč, ale aj jeho príbuzný, škorec obyčajný, je tiež schopným imitátorom. Austrálska podčeľaď papagájov. kakadu. sa údajne naučila ľudskú reč vzájomným prenosom zvukov od členov kŕdľa, ktorí boli v mladosti odchovaní v ľudskom zajatí.
Najstaršiu zmienku o hovoriacom vtákovi zanechal grécky historik a osobný lekár perského kráľa Artarxerxa II., Ktésias. Zmienka pochádza obdobia okolo 5. storočia pred Kristom. Tento hovoriaci vták, ktorý mal meno Bittacus, bol pravdepodobne papagáj alexander červenohlavý.
Proces
Mláďatá niektorých vtákov sa učia sociálnej zvukovej komunikácii imitáciou rodičov ako aj od dominantných vtákov v kŕdli. Chýbajú im hlasivky, predpokladá sa, že vtáky vydávajú tóny a zvuky pomocou svalov a membrán hrdla - najmä syrinxu. V ich anatomických štruktúrach existujú aj ďalšie logické obmedzenia artikulácie zvukov, ktoré ich môžu obmedzovať. Sú to napríklad chýbajúce pery. Vyzerá to však, že napodobňovanie špecifických zvukov v etológii vtákov napriek tomu býva bežné, no pri napodobňovaní nemusí nevyhnutne ísť o ľudskú reč.