cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Archeológia
Detektory a ničenie archeologických pamiatok
Využívanie detektora predstavuje veľkú zbraň hľadačov pokladov. Podľa zákona však všetky archeologické nálezy nájdené v zemi patria štátu. Navyše veľké množstvo lokalít má prísnu ochranu, akékoľvek neohlásené zásahy do zeme sú zakázané, stavebné aj hľadačské. Porušovanie ochrany kultúrnych pamiatok a archeologických pamiatok má za následok rabovanie jedinečných predmetov, ktoré sú naším spoločným dedičstvom, takto skončia, často za smiešne sumy, za hranicami štátu. Ohlasovacia povinnosť ukladá každému občanovi ohlásiť archeologický nález na najbližšom Pamiatkovom úrade, prípadne v miestnom múzeu alebo Archeologickému ústavu. Treba zdôrazniť že predmet, ktorý je nájdený detektorom a vybraný zo svojho kontextu sa stáva len zberateľským artefaktom. Presná lokalizácia a identifikácia kontextu (hrob, studňa, chata, náhodný nález) je kľúčom k pochopeniu skutočnej úlohy predmetu, preto použitie detektora predstavuje neodčiniteľnú skazu aj v prípade predania nálezu štátu.
Reda
Reda je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat wejherowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 18 796 obyvateľov (30.6.2007).
Gloséma
Gloséma je slovo ako jednotka jazykového systému.
Mikulovský mier
Mikulovský mier bola medzifáza povstania Gabriela Betlena proti Habsburgovcom a katolíckej cirkvi v rokoch 1619 – 1629.
Gabriel Betlen obsadil takmer celé Slovensko a skonfiškoval majetky cirkvi. Jeho prívrženci, či už šľachtici, alebo ľud, ho začali opúšťať, takže musel čo najskôr prerušiť vojnu. 11. októbra začal rokovania s cisárskym dvorom a 6. januára obidve strany podpísali mier v Mikulove. Podľa podmienok mieru sa Betlen vzdal zabratého územia spolu s uhorským kráľovským titulom. Namiesto toho dostal titul „ríšske knieža“, dve sliezske kniežatstvá Opole a Racibórz, doživotnú držbu siedmich hornouhorských (teda prevažne východoslovenských) stolíc a ročný príspevok 50 tisíc zlatých na vydržovanie pohraničných pevností. Mier prisľuboval uhorským stavom zachovávanie práv a privilégií, ktoré ustanovil snem v roku 1608.
Josef Šváb-Malostranský
Josef Šváb-Malostranský (* 16. marec 1860, Praha – † 30. október 1932, Praha) bol český herec, kabaretiér, prozaik, dramatik, pesničkár, režisér a scenárista. Stál pri zrode českého filmu (1898) a stal sa prvým českým filmovým hercom (Dostaveníčko ve mlýnici).
Životopis
Josef Šváb-Malostranský sa učil pekárom, neskôr mal v Mosteckej ulici na Malej Strane papiernictvo, vydával ľudové pesničky a kuplety. Už vtedy si začal vymýšľať vtipné veršíky, scénky a kuplety, s ktorými vystupoval ako ľudový spevák a ochotník. V 80. rokoch bol typickým predstaviteľom českého ľudového humoru a stal sa medzi ľuďmi veľmi obľúbený. Pôsobil aj v Malostranskej besede. Prispieval do humoristických časopisov Švanda dudák, Kopřivy, Humor, Dobrá kopa. Svoje kuplety zadarmo posielal aj českým krajanom do Ameriky a Austrálie. Spoločne s Heřmanom Zeffim mal významné miesto vo vývoji českého klasického kabaretu. V rokoch 1885 - 1916 bol členom Švandovho divadla.
Rád vždy zdôrazňoval, že na Jubilejnej výstave 1891 bol prvým Čechom, ktorý prehovoril a zaspieval do Edisonovho fonografu. Keď hľadal Jan Kříženecký herca do svojich prvých filmov, Šváb sa mu sám prihlásil a stal sa spoločne s Ferdinandom Gýrom prvým českým hercom vo filmoch Dostaveníčko ve mlýnici a Výstavní párkař a lepič plakátů. Oba filmy natočili v areáli Pražského výstaviska. Okrem týchto groteskných výstupov natočil v tej istej dobe aj film Smích a pláč, ktorý je vynikajúcim sólovým dielikom, v ktorom predvádzal svoju tvár na prechode od smiechu k plaču.
K filmu sa potom dostal až tesne pred 1. svetovou vojnou, kedy nová spoločnosť Lucernafilm natočila ako svoju premiéru film podľa Švábovej divadelnej hry Zlaté srdéčko. Išlo o repertoárovú hru Švandovho divadla a on sám si v nej zahral so značným divadelným prehrávaním úlohu sluhu France.
Po jeho smrti zdedil Švábov obchod s knihami v saskom dome, kde sa hovorí aj U Šteiniců na Malej Strane jeho syn Josef Šváb, popravený nacistami roku 1942.
Rameno Labute
Rameno Labute (angl. Cygnus arm) môže byť:
John Resig
John Resig (* 8. máj 1984, Boston, Massachusetts, USA) je americký programátor, vývojár JavaScript nástrojov pre Mozilla Corporation. Tiež je tvorcom a vedúci vývojár jQuery JavaScript knižnice. Cieľom tejto knižnice je zjednodušiť proces písania JavaScript kódu, ktorý je kompatibilný so všetkými webovými prehliadačmi.
Resig sa zapojil do tvorby ďalších JavaScript knižníc obsahujúce FUEL (pre vývoj Firefox pluginov), Processing.js (pre vizuálne efekty) a Sizzle (pre CSS selektory).
"Google Address Translation, bol vyvinutý Johnom Resigom a pridal Google Mapám schopnosť premeniť akúkoľvek americkú poštovú adresu do šírka/dĺžka súradníc", podľa WebProNews.
Resig je tiež autorom kníh Pro JavaScript Techniques a Secrets of the JavaScript Ninja.
Je tiež tvorcom processing.js, čo je otvorený programovací jazyk pre ľudí, ktorí chcú programovať obrázky, animácie a interakcie na webovej stránke bez použitia Flash alebo Java appletu.
Je autorom veľmi čítaného blogu, ejohn.org/blog, ktorý má viac ako 13 000 účastníkov.
jQuery
Resig má na starosti regulovanie smeru jQuery knižnice. To spočíva dohliadaním na existujúce (a očakávané) funkcie a robením informovaných rozhodnutí. Je tiež zodpovedný za riadenie rozvojových zdrojov a času na rôznych aspektoch projektu.
Lysky
Lysky je názov potoka na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Prameň a horný tok leží na území Česka. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria 6,6 km (z toho 3,5 km na Slovensku) a je tokom V. rádu.
Prameň
Vzniká na moravskej strane Bielych Karpát na západnom svahu vrchu Cibulka (636,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 570 m n. m., juhovýchodne od obce Střelná v okrese Vsetín.
Smer toku
Od prameňa tečie sprvu na sever, na východnom okraji Střelnej sa postupne stáča a pokračuje k štátnej hranici východným smerom. Po prekročení hranice v oblasti Lyského priesmyku (528 m n. m.) tečie severovýchodným smerom, pričom sa koryto viacnásobne vlní. Tesne pred ústím sa výrazne esovito ohýba.
Ústie
Do Beňadína sa vlieva na území obce Lysá pod Makytou, západne od stredu obce pri osade Vnukovci, v nadmorskej výške 385,4 m n. m.
My všichni školou povinní
Príbehy sa odohrávajú v školskom prostredí, kde sa stretávajú 3 generácie: skúsený Lamač odchádzajúci do dôchodku, nastupujúci Michal a školou povinné deti. Okrem bežných i menej častých situácii riešia protagonisti i komplikované rodinné vzťahy, lásku nevynímajúc.
Neon Engine
Neon Engine je herný engine vyvinutý spoločnosťami Codemasters a Sony Computer Entertainment využívajúci viacplatformový grafický engine PhyreEngine práve od spoločnosti Sony.
Rumia
Rumia je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat wejherowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 44 663 obyvateľov (30. 6. 2007).
Vaulx (Pas-de-Calais)
Vaulx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Construction Time Again
Construction Time Again je tretí štúdiový album anglickej synth rockovej skupiny Depeche Mode. Bol vydaný Mute Records 22. augusta 1983. V hudbe Depeche Mode sú tu zjavné dva hlavné posuny. Za prvé je zreteľnejšia vyššia hĺbka textov a za druhé začala ich hudba naberať na temnosti. Album Black Celebration z roku 1986 v týchto zmenách pokračoval a potvrdil túto tendenciu v budúcich albumoch Depeche Mode. Toto bol ich prvý album s Alanom Wilderom.
Chandolas
Chandolas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Chandolas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Chandolas má 456 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Rieutort-de-Randon
Rieutort-de-Randon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hopmanov pohár
Hopmanov pohár je medzinárodná tímová súťaž v tenise, ktorej sa každoročne zúčastňuje osem tímov z celého sveta. Tímy majú jedného mužského a jedného ženského zástupcu. Turnaj sa hrá od roku 1989 vždy na začiatku januára (výnimočne na prelome rokov) na tvrdom povrchu v perthskom Burswood Dome, ktorý je súčasť Burswood Entertainment Complex.
Lothar (Francúzsko)
thumb|Lothar I. na iluminácii zo 14. storočia (Généalogie des rois de France) Lothar (I.) alebo Lotar (I.) alebo Lotár (I.) (* 941 – † 2. marec 986 Laon) z dynastie Karolovcov bol západofranský kráľ v rokoch 954 až 986. Jeho otcom bol kráľ Ľudovít IV., matkou Gerberga Saská, sestra cisára Otta I.
Životopis
Vládu v Západofranskej ríši nastúpil po smrti svojho otca v roku 954. Zvolený bol v Reimsi na popud svojej matky a jej súrodencov. Jeho regentom (Lothar mal v čase zvolenia 13 rokov) sa stal protivník jeho otca, parížsky gróf Hugo Veľký, syn bývalého protikráľa Róberta I. Nezávisle vládnuť začal Lothar až po smrti Huga (956), strýka Bruna (965) a matky Gerbergy (969). Vedel, že parížski grófi majú veľký vplyv a preto sa so snahou o jeho zníženie spojil s grófmi z Vermandois a Flámska.
V roku 978 obsadil Lotrinsko, lebo cisár Otto II. menoval Lotharovho brata Karola dolnolotrinským vojvodom a Lothar sa tak domnieval, že mu toto územie patrí. Obsadil i Aachen, na čo cisár odpovedal protiakciou, pri ktorej s armádou obsadil Soissons, Reims a Laon a dostal sa až k Parížu. Jeho vojsko ale pod tlakom armády Huga Kapeta, syna Huga Veľkého, a ďalších šľachticov podporovaných Lotharom muselo s ťažkými stratami ustúpiť. Mier bol uzavretý v roku 980.
V roku 983 bol Lothar menovaný opatrovníkom Otta III., keď cisár Otto II. na konci tohto roku zomrel.
Lothar I. zomrel 2. marca 986, zanechajúc po sebe nástupcu, syna Ľudovíta. Pochovaný bol v Reims.
Potomkovia
Lothar I. sa v roku 966 oženil s Emou, dcérou talianskeho kráľa Lothara II. Mali spolu dve deti:
Okrem toho mal Lothar I. aj nemanželských synov:
Hamilton (Bermudy)
Hamilton je hlavné mesto Bermúd, zámorského územia Spojeného kráľovstva. Leží na ostrove Great Bermuda v západnom Atlantiku. Hamilton bol založený v roku 1790 a hlavným mestom sa stal v roku 1815.
Heliaktický
Heliaktický (gr.) znamená vzťahujúci sa na Slnko.
Heliaktický východ a západ hviezdy je prvé a posledné viditeľné objavenie hviezdy na oblohe.
Werner Karl Heisenberg
Werner Karl Heisenberg (* 5. december 1901, Würzburg, Nemecko – † 1. február 1976, Mníchov) bol nemecký teoretický fyzik, spoluzakladateľ kvantovej mechaniky. Prispel k rozvoju kvantovej elektrodynamiky, kvantovej teórie poľa, teórie jadra, fyziky kozmického žiarenia a teórie elementárnych častíc.
Životopis
V roku 1923 získal na univerzite v Mníchove doktorát z teoretickej fyziky. V roku 1925 navrhol nový výklad fyziky, ktorý sa zásadne líšil od Newtonovho výkladu. V roku 1927 formuloval slávny princíp neurčitosti, ktorý obmedzuje aplikovanie klasických pojmov na mikrosvet.
Pred začiatkom druhej svetovej vojny odmietol emigrovať z rodného Nemecka. O jeho živote v nacistickom Nemecku vznikla divadelná hra.
Vedecké výsledky
Heisenbergov princíp neurčitosti špecifikuje isté teoretické hranice ľudskej schopnosti vykonávať vedecké merania. Podľa princípu neurčitosti ani zdokonalenie meracieho prístroja nedovolí získať presné výsledky.
K praktickému využitiu kvantovej mechaniky patria elektrónové mikroskopy, lasery, tranzistory, uplatnenie našla i v jadrovej a atómovej energii, tvorí základ spektroskopie a bohato sa uplatňuje i v astronómii a chémii. Využíva sa aj v teoretickom skúmaní ako sú vlastnosti kvapalného hélia, vnútorná konštitúcia hviezd, feromagnetizmus a rádioaktivita.
Podľa jeho kvantového mechanického modelu nie je možné spočítať (s rovnakou presnosťou) dráhu a rýchlosť elektrónov – čiže polohu a energiu – čo však už podľa nových znalostí v pôvodnej formulácii neplatí.
Skarszewy
Skarszewy je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat starogardzki v rovnomennej gmine.
Žije tu 6 846 obyvateľov (30.6.2007).
Riso Kagaku
Riso Kagaku Corporation (transkripciou: Risó kagaku kógjó kabušiki gaiša), tyo: 6413, je japonská firma, ktorú v roku 1946 založil jej súčasný prezident Noboru Hajama.
Mostná ulica (Žilina)
Mostná ulica je ulica v Žiline a tvorí ju časť štvorpruhového prieťahu cesty I/18 mestom. Tvorí súčasť mestského okruhu a je pomenovaná podľa množstva križovatiek a mostov.
Priebeh
Je pokračovaním Nemocničnej ulice, začína na mimoúrovňovej križovatke s ulicou Vysokoškolákov a končí na križovatke s Kragujevskou ulicou, kde na ňu nadväzuje Estakáda. Prechádza v intraviláne mesta cez sídlisko Hliny a preto je úsek po križovatku s Rajeckou cestou (I/64) zapustený pod úroveň okolitého terénu. S mestskými komunikáciami sa križuje mimoúrovňovo. Na Mostnej ulici sa nachádza i okružná križovatka Rondel, z ktorej vedie Hálkova ulica do centra a Závodská cesta do mestských častí Závodie a Bánová. Končí na križovatke s Kragujevskou ulicou (I/61), ktorá je hlavným ťahom v smere od Bratislavy.
Hauerland
Hauerland je súhrnné nemecké označenie pre oblasť bývalých nemeckých jazykových ostrovov na strednom Slovensku s centrami Kremnica (Kremnitz), Nitrianske Pravno (Deutsch Proben), Handlová (Krickerhau) a rozptýlenejšou oblasťou v okolí obcí Veľké Pole (Hochwies) a Píla (Paulisch).
Celkový počet Nemcov žijúcich v oblasti Hauerlandu na prelome 19. a 20. storočia presahoval 200 000 osôb. Po násilných deportáciách obyvateľstva po roku 1945 klesol pred rokom 1954 na približne 40 000, v roku 1991 tu žilo už len okolo 1 500 Nemcov (od začiatku 20. storočia pod vplyvom etnografa Raimunda Friedricha Kaindla nazývaní ako Karpatskí Nemci).
Na rozdiel od Spiša nešlo nikdy o jednotný územnosprávny celok, ani o národnostne (jazykovo) jednotnú oblasť. Administratívne obce patrili do viacerých žúp: Nitrianskej, Tekovskej a Turčianskej.
Názov Hauerland vznikol až v 30. rokoch 20. storočia. Vytvoril ho asi Josef Hanika, propagoval ho Ambros Grosz. Názov je odvodený od skutočnosti, že ôsmim obciam v oblasti končí v nemčine názov slabikou -hau, čo znamená vyrúbaním lesa vzniknutú čistinu.
História osídlenia
Osídlenie stredného Slovenska nemeckými kolonistami podnietili uhorskí králi, aby rozvíjali ťažbu nerastného bohatstva. V Slovenskom stredohorí, kde sa vplyvom treťohornej vulkanickej činnosti vytvorili ložiská drahých kovov, boli v 13. až 14. storočí založené banské mestá. Dôvodom osídlenia Hornej Nitry bola tiež ťažba zlata, na južných svahoch Malej Magury (najmä medzi obcami Malinová a Chvojnica) sa aj dnes nachádzajú pozostatky ryžovania (s objemom vyťaženej suroviny 4 až 5 mil. m³), ktoré boli v 14. až 17. storočí tretie najvýznamnejšie po Kremnici a Štiavnici (aj keď ťažba nikdy nenadobudla banský charakter). V okolí miest boli neskôr založené na šoltýskom práve obce, obyvatelia ktorých sa popri práci v baniach venovali aj poľnohospodárstvu.
Pre rozmach nemeckého osídlenia malo mimoriadne veľký význam udelenie mestských privilégií Kremnici v roku 1328, čo viedlo k založeniu viacerých nemeckých obcí v okolí Kremnice. Centrom druhej nemeckej oblasti stredného Slovenska bolo Nitrianske Pravno. Obec vznikla začiatkom 14. storočia. V roku 1337 získali privilégiá na ťažbu zlatá viaceré obce na Hornej Nitre, pričom sa spomína aj Nitrianske Pravno. Ťažba zlata bola pravdepodobne impulzom aj na založenie okolitých obcí, v ktorých sa dodnes zachovali stopy po banskej činnosti. Akýsi prechod medzi kremnickou a pravňanskou oblasťou predstavuje najväčšia nemecká obec Handlová. 8. marca 1376  kráľ Ľudovít I. Veľký vydal pre osadníka Henricha Krickera zakladajúcu listinu.
Zoznam obcí
Do roku 1945 žila v 24 obciach tejto oblasti nadpolovičná väčšina nemeckých obyvateľov. K regiónu Hauerland patrili tieto nemecké obce :
Peanova aritmetika
Peanova aritmetika je jeden z axiomatických systémov formálnej teórie aritmetiky. Je jednou z najdôležitejších súčastí matematickej logiky, slúži napríklad k dôkazu Gödelovych viet o neúplnosti. Rozširuje axiomatiku Robinsonovej aritmetiky o axiomatickú schému indukcie. Je pomenovaná po talianskom matematikovi Giuseppovi Peanovi.
Vaulx-Vraucourt
Vaulx-Vraucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Akcia (zníženie cien)
Akcia je časovo obmedzené zníženie cien alebo sezónny výpredaj.
Je to jeden zo spôsobom ako sa firma predávajúca tovar alebo služby môže zbaviť svojich zásob alebo ako môže prilákať zákazníkov do svojich predajní.
Akcie v obchodoch obvykle majú za cieľ prilákať zákazníkov, ktorý si:
Ekofakt
Ekofakt (niekedy biofakt) je označenie pre prírodný výtvor (predmet) nachádzajúci sa v archeologickom kontexte, ktorý nebol nijako zmenený ľudským používaním.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nacina Ves
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nacina Ves v okrese Michalovce.
Heket
Heket alebo Hekit (🇪🇬) bola staroegyptská bohyňa zrodu, v ľudovej viere dobrotivá pomocníčka. Pre Egypťanov bola žaba symbolom plodnosti a života, keďže sa každoročne po záplavách rodili milióny týchto obojživelníkov a vyliezali z úrodných naplavenín prinášajúcich zemi úrodu. Heket bola zobrazovaná ako žaba, žena s hlavou žaby alebo menej častejšie ako žaba usadená na konci falu, čo výslovne poukazovalo na plodnosť.
Heket bola uctievaná všade tam, kde získala prevahu Ogdoada. Tak ako väčšina bohov chmúnevskej teogónie bola považovaná za dieťa boha Ré. Ako bohyňa Nílu bola niekedy považovaná za manželku boha Sobeka. Po splynutí Ogdoady s Enneadou sa z Heket stala manželka boha vzduchu Šova, otca druhej generácie bohov.
Bohyňa pôrodu
Egypťania pripodobňovali tehotenstvo a pôrod záplavám na Níle a keďže Heket bola obzvlášť bohyňou záplav v ich poslednej fáze a klíčenia zrna, začala byť od Strednej ríše spájaná aj s posledným stupňom tehotenstva a s pôrodom. V tejto funkcii bola známa ako „Tá, ktorá urýchľuje pôrod“. Pôrodné babice sa často označovali ako Služobníčky Heket a kňažky bohyne sami vykonávali toto povolanie. Ženy zvykli nosiť počas tehotenstva amulety s bohyňou v podobe žaby sediacej na lekne. Vo funkcii bohyne pôrodu bola Heket považovaná za manželku Chnuma, boha, ktorý tvoril telá novonarodených detí na hrnčiarskom kruhu.
Heket v Kráľovskom mýte
Verilo sa, že Heket vdýchla život do tela práve narodeného Hora, syna Eset a Usira. Po tom, ako Horovo zrodenie začalo byť vnímané ako akt znovuzrodenia, aj Heket získala postavenie bohyne znovuzrodenia. Tak sa na jej amuletoch objavovala veta: „Ja som znovuzrodenie,“ takže ich používali aj prví kresťania. Heket postupne začala splývať s dominantnou bohyňou mýtu, Eset, a stala sa jedným jej aspektom.
Externé odkazy
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Glosématika
Glosématika je smer v jazykovede, podľa ktorého sa vlastnosti jazyka dajú vysvetliť iba vtedy, ak sa skúmajú v provnaní s inými jazykovými systémami. Glosématika chápe jazyk ako čisto deduktívny systém. Základnými jednotkami jazyka sú glosémy - abstraktné najmenšie invariantné formy. Glosématike išlo o vypracovanie logickej gramatiky, ktorá by pripomínala algebru.
Filozoficky je glosématika blízka logickému empirizmu.
Zakladateľom glosématiky je Louis Hjelmslev.
Skórcz
Skórcz je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat starogardzki v rovnomennej gmine.
Žije tu 3 525 obyvateľov (30.6.2007).
McDonald and Giles
McDonald spoločne s Gilesom, jeho bratom Peterom (basgitara) a textárom Peterom Sinfieldom (obaja boli tiež členmi King Crimson), vytvoril progresívne rockový album, ktorý svojimi prvkami nadväzuje tak na ich hudobne zložitejšie tvorbu v King Crimson, tak aj na predchádzajúcu skupinu Giles, Giles and Fripp, kde obaja takisto pôsobili, a ktorá hrala jednoduchšie a popové piesne. Napríklad skladbu „Tomorrow's People“ napísal Michael Giles už v roku 1967, pre potreby tohto albumu bola predĺžená a prearanžované.
Album McDonald and Giles vyšlo neskôr aj v niekoľkých CD reedíciách, v niektorých z nich sú časti skladby „Birdman“ rozdelené do samostatných stôp. Reedícia z roku 2002 obsahuje niekoľko drobných odlišností v piesňach.
Rimeize
Rimeize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aberaeron
Aberaeron (z waleského Aberaeron, to znamená „ústie rieky Aeron“) je prímorské letovisko v kraji Ceredigion vo Walese. Nachádza sa medzi Aberystwythom a Cardiganom. V roku 2001 bol počet obyvateľov 1520.
Chors
Chors (iné názvy: Chers, Chrs, Churs, Chros) bol staroslovanský boh nejasného pôvodu. Niekedy je spájaný s Mesiacom, inokedy so Slnkom, prípadne je úplne stotožnený s Dažbogom.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lesné
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lesné v okrese Michalovce.
Glyptika
Glyptika (gr.) je umelecké rytie alebo rezba do kameňa, kovov alebo do skla.
Vakomyš kowari
Vakomyš kowari (Dasyuroides byrnei) je malý mäsožravý vačkovec, ktorý žije na suchých pastvinách strednej Austrálie.
Opis
Pripomína vevericu, má hustý chvost s čiernou štetkou. Žije v nore a zväčšuje si ju po dažďoch, keď zmäkne pôda.
Vakomyš je pomerne veľká: 13,5 - 18 cm, výnimočne 20 cm. Váži 70 - 150 g, výnimočne až 180 g.
Potrava
Vo veľkom loví napríklad jašterice, vtáky a hlodavce, chytá ich prednými pazúrmi a niekoľkokrát do nich zahryzne. Živí sa aj hmyzom.
Belboh
náhľad|Belboh a [[Černoboh, Maxim SucharevDeň a Noc]]
Belboh (iné názvy: Bielboh, Belbog, Beloboh; v iných slovanských jazykoch: Bieleboh, Bielbog, Bielbug, Bialbog, Bialbug, (po česky) Běl(o)bog, (južnoslov.) Bjelobog, (ukr.) Biloboh, (rus.) Belobog, (poľ.) Bialobóg) je staroslovanský boh dňa a svetla. Jeho meno je predstaviteľom moci svetla, v protiklade s neodmysliteľne spätým Černobohom. Belboh je ale pravdepodobne len výmysel z čias národného obrodenia v novoveku. Dôkazy o vyznávaní tohto boha sú veľmi sporné (napr. prvá priama zmienka o ňom je až zo 16. storočia). Niekedy preto býva úplne stotožňovaný s Perúnom.
Úloha tohoto boha bola veľmi pravdepodobne pozitívna, súvisiaca s kladným postavením bielej farby u Slovanov. Keď chcel niekto v minulosti niečo pochváliť, spojil to s bielou farbou (biely šuhaj, biele dievča, biela dedina…). Belboh je personifikáciou svetla a jeho moci. V tme sa človek „stratí“, svetlo vedie k cieľu. Zároveň je tiež bohom pribúdajúcej polovice roku.
V dobe zimného slnovratu vždy porazil Černoboha a prevzal od neho kontrolu nad riadením vývoja. V deň letného slnovratu sa boj opakoval, avšak víťazom bol tentokrát Černoboh.
Belun
Belboh je možno zhodný s bieloruskou mytologickou postavou Belun. Zjavuje sa v podobe starca s dlhou bradou v bielom odeve. Rád pomáha koscom pri práci a dáva im bohaté dary. Zjavuje sa len cez deň, vyvádza zblúdilých z lesa.
Kostol svätej Anny (Šenkvice)
Kostol svätej Anny je rímskokatolícky chrám, nachádzajúci sa v obci Šenkvice v okrese Pezinok. Farnosť patrí do bratislavskej arcidiecézy.
História
Prvé zmienky o kostole v obci pochádzajú z roku 1390, kedy vikár ostrihomského arcibiskupa Leonarda de Pensauro spomína farnosť Šenkvice – SANKAWYCH. Jeho vznik sa predpokladá okolo roku 1350.
Okolo roku 1618 začal Ján Janič s rozširovaním a renesančnou prestavbou kostola, ktorému pribudla veža i 4 metre vysoké hradby na ochranu pred lúpežnými nájazdmi tureckých vojenských oddielov. Tie plienili dediny juhozápadného Slovenska.
Kostol bol vysvätený čanádským biskupom a zasvätený Svätej Anne až 3. apríla 1672. Počas nasledujúcich rokov sa na jeho vzhľade zmenilo len vybavenie kostola, keď pribudol organ a boli vyrobené nové omšové pomôcky a rúcha. V roku 1766 kostol vyhorel a v roku 1783 bol obnovený do dnešnej podoby.
Technologická singularita
Technologická singularita je vo futurológii, kybernetike, modernej mytológii a vedecko-fantastickej literatúre označenie hypotetického stavu, keď sa, obvykle pomocou umelej inteligencie alebo pomocou prepojenia ľudského mozgu s počítačom, vytvoria entity s inteligenciou prevyšujúcou ľudskú, ktoré rapídne urýchlia technologický pokrok ďaleko za schopnosť ľudí zmysluplne sa na ňom zúčastňovať.
Vernor Vinge zaviedol termín "singularita" ako analógiu k situácii, keď sa vo fyzike teoreticky modeluje singularita uprostred čiernej diery. V tejto situácii fyzikálny model prestáva platiť. Samotná singularita je od priameho pozorovania oddelená horizontom udalostí, spoza ktorého neprenikne do okolia nijaká informácia. Podobne model nášho sveta naráža na neprekonateľné ťažkosti, keď sa snaží odhadnúť budúcnosť, ktorá obsahuje entity inteligentnejšie ako človek.
Myšlienku "inteligenčnej explózie" ako prvý skúmal I. J. Good, ktorý došiel k názoru, že stroje prekonajúce ľudský intelekt by mali byť schopné rekurzívne vylepšovať svoje vlastné mentálne schopnosti, až ďaleko presiahnu schopnosti svojich tvorcov. Rýchlosť ich rastu síce nesmeruje "donekonečna" v konečnom čase (prísne vzaté nejde o singularitu v matematickom zmysle), ale exponenciálne rastie čoraz väčším tempom nad všetky medze. V osemdesiatych rokoch potom Vernor Vinge spopularizoval myšlienku Singularity v prednáškach, esejach a sci-fi. V ostatnej dobe viacerí výskumníci v oblasti umelej inteligencie a informatiky vyjadrili svoje obavy z potenciálneho nebezpečia, ktoré by v prípade realizácie takéhoto vývoja hrozili.
Niektorí futurológovia, ako napríklad Ray Kurzweil, ju považujú za súčasť dlhodobého trendu urýchľovania vývoja, ktorý generalizuje Moorov zákon na technológie omnoho staršie ako je integrovaný obvod. .
Chanéac
Chanéac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Chanéac má 262 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Hermann von Helmholtz
Hermann Ludwig Ferdinand von Helmholtz (* 31. august 1821, Postupim, Nemecko – † 8. september 1894, Charlottenburg) bol nemecký fyziológ a fyzik. Vo fyziológii sa venoval: meraniu rýchlosti šírenia vzruchu v nervovom vlákne, výskumu zmyslových orgánov, zákonitosti vnímania priestoru a i.
Ľudovít V. (Francúzsko)
thumb|Ľudovít V. (Généalogie des rois de France) Ľudovít V. Lenivý (* 967 – † 21. máj 987) bol francúzsky kráľ v rokoch 986 až 987 a tiež posledný legitímny mužský príslušník rodu Karolovcov.
Život
Jeho rodičmi boli Lothar I. matkou Ema, dcéra talianskeho kráľa Lothara II.
Ľudovít bol korunovaný už 8. júna 979, v prvej polovici 80. rokov bol akvitánskym kráľom. Samostatnú vládu nastúpil po otcovej smrti v roku 986. Bol posledným Karolovcom na francúzskom tróne (jeho sídlo bolo v Laone) a posledným mužským legitímnym Karolovcom vôbec.
V roku 982 sa oženil v Brioude s Adlétou z Anjou, pričom ihneď potom boli obaja korunovaní za kráľa a kráľovnú Akvitánska. Manželstvo ale bolo bezdetné a vzhľadom na vekový rozdiel oboch partnerov (Adléta bola asi o 20 rokov staršia) bolo v roku 984 zrušené.
Kráľ Ľudovít V. zomrel pri loveckej nehode. Bol pochovaný v meste Compiègne.
Ľudovít V. zomrel bez potomkov a jediným legitímnym následníkom bol jeho strýko Karol Dolnolotrinský. Duchovní ale, rovnako ako neskôr pápež Silvester II., dosadili na trón Huga Kapeta, ktorý sa presadil svojou vojenskou silou a tiež ako vnuk bývalého protikráľa Róberta. Bol pochovaný v meste Compiègne.
Bobigny (mesto)
Geografia
Susedné obce: Drancy, La Courneuve, Pantin, Romainville, Noisy-le-Sec a Bondy.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Doprava
Bobigny je dostupné linkou číslo 5 parížskeho metra.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Strelenka
Strelenka je miestna časť obce Lysá pod Makytou v západnej časti okresu Púchov.
Rozprestiera sa v juhozápadnej časti Javorníkov, v geomorfologickej časti Lysianska brázda, na sútoku Lysiek s pravostranným Kozinovcom a Drdákovským potokom v nadmorskej výške 428 m n. m. Leží priamo pod Lyským priesmykom (528 m n. m.), na ceste I/49 z moravskej obce Horní Lideč do Púchova, 5 km ZJZ od stredu Lysej pod Makytou.
Cez Strelenku prechádza trať Púchov – Horní Lideč, je tu železničná zastávka, cestný aj železničný hraničný prechod do Česka. Súčasťou miestnej časti sú viaceré kopanice, roztrúsené severne (na svahoch Javorníkov) i južne (na svahoch Bielych Karpát) od jadra Strelenky.
Strelenku tvoria osady:
Tri novogrécke básne
Tri novogrécké básne, Op. 50 je zbierka piesní Antonína Dvořáka.
Dielo má časti:
Vznikli na český preklad básnika Václava Nebeského, vyšli v roku 1878 v Prahe. Skladateľ dokázal živo vystihnúť baladický ráz týchto troch básní a v tomto jednotnom tóne zladiť kontrasty dramatického pátosu a lyričnosti.
Vnútornou okolnosťou, ktorá prispela k dokončeniu opusu 50, začatého už skôr, bola príprava prvého Dvořákovho autorského koncertu v Prahe, na ktorom si prial vystúpenie Josefa Leva s novým dielom. Epicko-dramatickým obsahom je tento opus vzácny nielen u Dvořáka, ale v celej českej piesňovej literatúre. Skladateľ tu pracoval s novými hudobnými prostriedkami. Prvá pieseň „Koljas“ a tretia pieseň „Žalospev Pargy“ sú dramatické, s prevažne deklamačne vedeným spevným hlasom, majú voľnú prekomponovanú formu. Druhá pieseň „Nereidy“, je lyrická, má trojdielnu formu s prekomponovanou strednou časťou. Každá pieseň má charakteristický hudobný motív, Dvořákovu symfoniku nezaprie klavírny part zvukovo bohatý po stránke harmónie, s početnými figuráciami a dynamickými vlnami od pianissima po fortissimo. Ak majú byť splnené skladateľove požiadavky v plnej miere, vyžaduje si interpretácia tohto diela veľký hrdinský barytón.
Brežnevova doktrína
Brežnevova doktrína (obmedzenej suverenity alebo obmedzenej zvrchovanosti) bola politická doktrína zahraničnej politiky Sovietskeho zväzu, ktorú ako prvý jasne načrtol S. Kovalev 26. septembra 1968 v článku v ruskom denníku Pravda s názvom „Zvrchovanosť a medzinárodné záväzky socialistických krajín“. Leonid Brežnev ju potvrdil svojím prejavom na piatom kongrese Poľskej zjednotenej robotníckej strany 13. novembra 1968, v ktorom povedal:
Pritom ešte 15. júla predstavitelia Bulharska, Maďarska, NDR, Poľska a ZSSR na schôdzke vo Varšave odoslali otvorený list adresovaný KSČ, ktorý okrem varovaní pred kontrarevolúciou obsahoval ubezpečenie o nezasahovaní:
16. júla 1968 bol list doručený ÚV KSČ. 17. júla predsedníctvo ÚV KSČ schválilo odpoveď na varšavský list, v ktorom odmietlo neopodstatnené obvinenia, neoprávnenou kritiku a odmietlo myšlienku "internacionálnej pomoci“ brániť socializmus. 19. júla odpoveď schválil ÚV KSČ. Po týchto varovaniach nasledovali osobné stretnutia v Čiernej nad Tisou, v Bratislave, v Komárne, v Karlových Varoch, ktoré už obsahovali aj podmienky a hrozby. 20 augusta 1968 o 23.30 hodine vojská Varšavskej zmluvy vpadli do Česko-Slovenska bez varovania.
Doktrína mala najmä spätne ospravedlniť túto inváziu, ktorá ukončila Pražskú jar ako aj predchádzajúcu intervenciu v roku 1956, ktorá potlačila Maďarské povstanie. Tieto vojenské zásahy mali skoncovať s úsilím o liberalizáciu, ktoré malo potenciál ohroziť sovietsku hegemóniu vo Východnom bloku, ktorý bol Sovietmi považovaný za ich strategickú obrannú nárazníkovú zónu v prípade vypuknutia vojenského konfliktu s NATO.
V praxi politika znamenala, že síce bola povolená obmedzená nezávislosť komunistických strán satelitných štátov ale len do tej miery, aby žiadna krajina, v žiadnom prípade neohrozovala súdržnosť východného bloku. To znamenalo, že žiadna krajina nemohla odísť z Varšavskej zmluvy alebo narušiť monopol vládnutia komunistickej strany. V tejto doktríne si vedenie Sovietskeho zväzu implicitne vyhradilo právo definovať „socializmus“ a „kapitalizmus“. Po vyhlásení Brežnevovej doktríny boli podpísané početné zmluvy o medzištátnej spolupráci medzi Sovietskym zväzom a jeho satelitmi, ktoré doktrínu potvrdzovali. Výnimkou boli Čína, Rumunsko, Albánsko a Juhoslávia. Princípy doktríny boli tak široké, že Sovieti ju dokonca používali, aby ospravedlnili svoju vojenskú intervenciu mimo krajín Varšavskej zmluvy v Afganistane v roku 1979.
Podľa ruských zdrojov bolo označenie "Brežnevova doktrína" sformulované a používané na Západe. Počas studenej vojny vo Východnom bloku boli doktríny tajné a nahrádzané budovateľskými heslami, z ktorých sa k doktríne viažu najmä: Sovětský Svaz - mírová hráz! a Republiku si rozvracet nedáme!
Central Park
left|thumb|Mapa Central Parku right|thumb|Central Park right|thumb|Most v Central Parku right|thumb|Central Park zo vzduchu right|thumb|Jazero v Central Parku
Central Park je veľký verejný mestský park s rozlohou 843 akrov alebo 3,41 km² obdĺžnikového tvaru s rozmermi 4 km × 800 m) v mestskej časti Manhattan v meste New York v Spojených štátoch. Bol otvorený v roku 1859.
Ročne ho navštívi okolo 25 miliónov návštevníkov, čím je to najnavštevovanejší mestský park v Spojených štátoch a patrí aj medzi najznámejšie mestské parky na svete, pretože sa objavil v mnohých filmoch a televíznych programoch. Prevádzkuje ho súkromná nezisková organizácia.
Zo severu ho ohraničuje ulica West 110th Street, na západe Central Park West, na juhu 59th Street a na východe Fifth Avenue. Niekedy sa okrajové ulice parku označujú aj ako Central Park North, Central Park West a Central Park South. Fifth Avenue si svoj názov zachováva.
Park navrhli Frederick Law Olmsted a Calvert Vaux, pričom obaja neskôr založili brooklynský Prospect Park. Od roku 1963 patrí medzi národné historické pamiatky. Hoci väčšina parku vyzerá prírodne, v skutočnosti je vytvorený umelo a obsahuje niekoľko umelých jazier, chodníky, dva štadióny na korčuľovanie, útočisko pre divočinu a trávnaté plochy používané na rôzne športové podujatia, ako aj ihriská pre deti. Park je populárnou oázou pre migrujúce vtáky a takisto aj pre pozorovateľov vtákov. 10 km cestu okolo parku využívajú bežci, cyklisti a korčuliari, predovšetkým cez víkendy po 19. hodine, keď je zastavená automobilová doprava.
Park bol založený v roku 1857 na 778 akroch (315 ha) pozemku získaného mestom. V roku 1858 krajinský architekt Frederick Law Olmsted a architekt / krajinár Calvert Vaux vyhrali dizajnovú súťaž na zlepšenie a rozšírenie parku s plánom nazvaným "Plán Greensward". Výstavba sa začala v tom istom roku a prvá časť parku bola otvorená pre verejnosť v zime roku 1858. Výstavba severne od parku pokračovala počas americkej občianskej vojny v šesťdesiatych rokoch a park sa v roku 1873 rozšíril na svoju aktuálnu veľkosť. obdobie poklesu na začiatku 20. storočia, Robert Moses začal program vyčistiť Central Park. Ďalší pokles na konci 20. storočia podnietil vytvorenie Central Park Conservancy v roku 1980, ktorý zrekonštruoval mnohé časti parku v 80. a 90. rokoch minulého storočia.
Central Park bol vyhlásený Národným historickým orientačným bodom amerického ministerstva vnútra v roku 1963 ktorý ho v apríli 2017 umiestnil na predbežný zoznam lokalít svetového dedičstva UNESCO. Park, spravovaný po desaťročia oddelením parku a rekreácie v New Yorku, v súčasnosti spravuje Central Park Conservancy na základe zmluvy s obecnou vládou v rámci verejno-súkromného partnerstva. The Conservancy je nezisková organizácia, ktorá prispieva 75% ročného rozpočtu 65 miliónov dolárov do Centrálneho parku a zodpovedá za základnú starostlivosť o 843 akrový park.
Litovské kráľovstvo (1918)
Litovské kráľovstvo je označenie pre dve krátke historické obdobia, kedy bolo na území dnešnej Litvy kráľovstvo.
1918
Tretie a najkratšie obdobie Litvy ako kráľovstva nastalo v roku 1918. Od začiatku prvej svetovej vojny sa územie Litvy stalo rusko-nemeckým bojiskom. Nemci prenikli z Pruska na jeseň roku 1915 a celú Litvu obsadili. Litva bola administratívne zaradená do skupiny Ober Ost (Horný východ). Podľa plánov nemeckého velenia sa mala spolu s ostatnými krajinami tzv. Mitteleuropy stať bábkovým nemeckým štátom. Nemecko prišlo s niekoľkými návrhmi na pripojenie Litvy k svojmu územiu, napríklad formou personálnej únie s Nemeckým cisárstvom resp. Pruským kráľovstvom, ale Litovčania tieto návrhy zásadne odmietali. A tak 16. februára 1918 vyhlásila Litovská rada (Lietuvos taryba) obnovenie nezávislosti Litvy s hlavným mestom Vilnius. Ako najlepší prostriedok na ubránenie novovzniknutej nezávislosti sa rada rozhodla k obnoveniu domácej monarchie.
Kandidáti na trón
Keďže akákoľvek forma personálnej únie Litvy s Pruskom nebola v záujme Litovcov, ktorí hodlali uhájiť novú nezávislosť, odmietali tiež aby sa novým panovníkom stal najmladší syn cisára Viliama II. princ Joachim.
Okrem samotných Litovčanov sa možno expanzia protestantského Pruska v katolíckej Litve nepáčila katolíckemu Bavorsku a Sasku. Sasko navyše navrhovalo ako kandidáta na trón princa Fridricha Kristiána, druhorodeného syna saského kráľa Fridricha Augusta III., Predovšetkým vďaka historickým väzbám na poľsko-litovský štát (traja z jeho predkov boli litovskými veľkokniežaťami a poľskými kráľmi).
Vyhlásenie republiky
Keď však na sklonku roka 1918 bolo zrejmé, že nielenže Nemecko prehrá vojnu, ale tiež že v kurze sa vplyvom Francúzska a Spojených štátov ocitnú republiky, snažila sa Litovská rada rýchlo sa zbaviť všetkých svojich väzieb na Nemecko a tiež na monarchistickú vládu, a tak kráľ Mindaugas II. do Litvy nikdy neprišiel. 2. novembra 1918 vzala litovská rada formálne späť svoju ponuku trónu a navrhla novú dočasnú ústavu, ktorá nechala rozhodnutie medzi monarchiou a republikou na ústavnom zhromaždení. Ústavodarné zhromaždenie však už sa myšlienkou monarchie vôbec nezaoberalo a rovno prijalo novú ústavu Litvy ako republiky.
Albrecht II. (Svätá rímska ríša)
'''Albrecht II. (V.) Habsburský''' (* 10. august 1397, Viedeň – † 27. október 1439, Neszmély) bol rakúsky vojvoda (ako Albrecht V. od r. 1404), uhorský (od r. 1437), český a chorvátsky kráľ (od r. 1438), rímsky kráľ (ako Albrecht II. zvolený 18. marca 1438), syn rakúskeho vojvodu Albrechta IV. a Johanny Žofie Bavorsko-Straubingskej.
Mladé roky
Už vo veku šiestich rokov stratil otca a tak už od útleho detstva vyrastal na osobnosť samostatnú a cieľavedomú, s pevnou vôľou i odhodlaním. V roku 1411 bol rímskym kráľom Žigmundom Luxemburským prehlásený dospelým a po rokoch, kedy boli krajiny spravované regentskou vládou, stal sa samostatným vládcom nad habsburskými dŕžavami. Veľkým prínosom preň v tomto období bol okruh jeho poradcov, ktorí mu otvorili dvere do praktickej politiky. Už čoskoro musel riešiť problémy s narastajúcou šľachtickou opozíciou. Šťastnou súhrou náhod i vlastným pričinením sa mu podarilo počas prvých rokov svojej vlády upevniť nielen svoje postavenie v krajinách, ktoré spravoval, ale i získať autoritu u príslušníkov vlastného rodu. Jeho zásluhou nastúpili rakúske krajiny cestu k posilneniu vnútornej jednoty a dosiahnutiu väčšieho medzinárodného uznania.
Do začiatku jeho panovania zasiahlo rozmáhajúce sa husitské hnutie, ktoré sa z Čiech začalo šíriť do okolitých krajín. Už v roku 1418 ho vyzval pápež Martin V., aby nedopustil nárast vplyvu husitov vo svojich krajinách. Albrecht, ako horlivý obranca rímskokatolíckej viery, sa skutočne zasadil za zastavenie šírenia husitského učenia.
V roku 1420 ho Žigmund Luxemburský zasnúbil so svojou jedinou dcérou Alžbetou. V sobášnej zmluve uzavretej v Bratislave v septembri 1421 sa Albrecht zaviazal podporovať svojho svokra pri všetkých vojenských akciách proti husitom. V tom istom roku ho Žigmund menoval moravským miestodržiteľom a 3. októbra 1423 mu zveril úrad markgrófa.
Do priamych bojov s husitmi zasiahol Albrecht v lete 1420, keď priviedol rakúske vojská pred Prahu. Napriek porážke svojich vojsk v bitke na Vítkove 14. júla 1420, neochabla jeho vôľa pokoriť stúpencov kalicha. V roku 1421 síce dosiahli rakúske vojská víťazstvo nad husitskými oddielmi na južnej Morave, no v nasledujúcich rokoch, keď husiti vpadli na rakúske územia, sprevádzal Albrechta jeden neúspech za druhým. Husitské výpravy sa zmenili na rabovanie a plienenie a ohlas na ich ničivú silu priniesli mnohé súdobé kroniky. Krajina si vydýchla až na konci roku 1431, keď v bitke pri Waidhofene prekvapil husitské oddiely a uštedril im najväčšiu porážku na rakúskych územiach.
Trojitý panovník
V tridsiatych rokoch 15. storočia Albrechtova kariéra nabrala prudký vzostup. Cisár Žigmund Luxemburský, ktorý sám nemal mužského potomka, videl v Albrechtovi svojho nástupcu, predurčeného k vláde nielen v rakúskych krajinách, ale i v českom a uhorskom kráľovstve. Súčasne chcel svojho zaťa presadiť na rímsky trón. Albrecht, ktorý sa sám aktívne zapojil do európskej politiky, získal medzi katolíckymi panovníkmi veľké uznanie najmä svojím neústupným protihusitským postojom.
Čoskoro po Žigmundovej smrti (9. december 1437) vyšlo najavo, že cesta k zisku troch korún nebude vôbec jednoduchá. Najľahšiu pozíciu mal v Uhorsku, kde ho stavy zvolili za svojho panovníka na sneme v Budíne už 18. decembra 1437. Aj zásluhou jeho manželky prebehlo prevzatie moci v Uhorsku bez problémov. Komplikovanejšia situácia nastala pre Albrechta v Českom kráľovstve, kde už Žigmund presadzoval svojho zaťa za svojho nástupcu veľmi náročne. Napriek prohusitským náladám v Čechách podarilo sa Albrechtovi získať na svoju stranu protihusitsky orientovanú šľachtu na čele s Oldřichom z Rožmberku, ktorá jeho voľbu na sneme 27. decembra 1437 v Prahe presadila. V júni nasledujúceho roku bol Albrecht korunovaný v svätovítskej katedrále svätováclavskou korunou.
I v ríši sa podarilo presvedčiť kurfirstov, aby dali 18. marca 1438 Albrechtovi svoje hlasy s tým, že ako rímsky kráľ bude pokračovať v snahách o reformu ríše a najmä bude hrádzou proti vzmáhajúcemu sa tureckému nebezpečenstvu.
Zrod „podunajskej monarchie“
Albrechtovi II. sa tak podarilo, hoci iba nakrátko, ovládnuť obrovské územia od horného po dolný tok Dunaja. Dočasné zjednotenie rakúskych krajín a území českej a uhorskej koruny pod vládou Albrechta II. sa stalo predobrazom neskoršej podunajskej monarchie.
Rodinné pomery
S manželkou Alžbetou Luxemburskou mal štyri deti:
Hemisféra
Hemisféra alebo pologuľa môže byť:
Pavlovov dom
Pavlovov dom (po rusky Дом Павлова - Dom Pavlova) je tehlová trojposchodová obytná budova, ktorá sa skladá z viacerých blokov, stojaca na okraji Leninovho námestia (v minulosti Námestia 9. januára) na Sovietskej ulici vo Volgograde (Stalingrade). Pred druhou svetovou vojnou bola budova známa ako Dom odborníkov. Počas bitky o Stalingrad sa koncom septembra 1942 stala dôležitým oporným bodom sovietskej obrany. Pomenovaná je na počesť seržanta Jakova Pavlova, ktorý zodpovedal za obsadenie a začiatok obrany budovy. V súčasnosti slúži znovu svojmu účelu ako obytný dom.
Dejiny budovy
náhľad|vpravo|Pavlovov dom po skončení bojov o mesto Dom bol jedným z najprestížnejších v meste, pred vojnou v ňom bývali továrenskí špecialisti a pracovníci komunistickej strany mesta. Počas bojov o Stalingrad sa stal významným obranným objektom. Z vojenského hľadiska mal dom nesmiernu hodnotu, pretože priamo od neho viedla cesta k neďalekej Volge a z jeho okien bolo možné sledovať a pokryť paľbou ručných zbraní časť vtedajšieho Námestia 9. januára (pomenované podľa krvavej nedele roku 1905). Stavba sa navyše vkliňovala do nemeckých postavení a bolo z nej možné kontrolovať široké okolie a nachádzala sa iba 500 metrov juhovýchodne od hlavnej železničnej stanice. To bolo hlavnou príčinou toho, že velenie 13. gardovej streleckej divízie označilo dom ako významný taktický bod a rozhodlo sa ho získať. 13. gardová strelecká divízia však bola ťažko poznačená bojmi a na prieskum sa veliteľ roty I. I. Naumov, rozhodol vyslať 23. septembra iba 4 členné družstvo vedené seržantom J.F. Pavlovom. Sovietski vojaci pri nočnom prieskume budovy objavili a zlikvidovali nemecké guľometné družstvo. Zároveň zistili, že sa v pivniciach budovy nachádza viacero civilistov, dvaja ranení červenoarmejci a zdravotník, ktorý ich ošetroval. Seržant Pavlov následne začal organizovať obranu a provizórne opevnenie stavby. Nemci obranu budovy, ktorá sa vkliňovala do ich postavení odrezali od posíl. Pavlov neskôr vyslal zdravotníka Kalinina, ktorého objavili v pivnici, aby sa spojil s ich rotou a oznámil, že zaistili budovu. Posilám sa však podarilo prebiť k Pavlovovmu domu až 3. októbra. Posila pozostávala z bojom poznačenej roty I. F. Afanasieva, ktorá mala okolo 25 mužov. Posila však prišla s dostatočnými zásobami aby bola schopná prečkať obliehanie.
Budovu v prestávkach medzi bojmi obkolesili ostnatým drôtom a mínami, do okien umiestnili guľomety, na obranu pred tankmi priniesli protitankovú pušku a dokonca aj 2 ľahké mínomety. Dom bol pravidelne pod paľbou nemeckého delostrelectva a mínometov, niekoľkokrát ho napadlo i letectvo, čo malo za následok ťažké poškodenie jedného bloku. Vchody sledovali nemeckí ostreľovači. V neskoršej fáze obrancovia vybudovali okolo budovy sieť zákopov, ktorými spojili predsunuté postavenia. Odtiaľ mohli viesť krížovú paľbu po nemeckých jednotkách a dokonca vykopali niekoľko stoviek metrov dlhý spojovací zákop k najbližšiemu sovietskemu postaveniu pri Volge.
Obrana budovy trvala od jej obsadenia 23. septembra 58 dní do 25. novembra 1942, kedy sa podarilo zaistiť spojenie s okolitými jednotkami. Neskôr v januári dostali vojaci príkaz na zmenu pozície a opustili budovu. Pri následných pouličných bojoch v meste padlo viacero obrancov. Pavlov aj Afanasiev boli ranení. Veliteľ obrany Afanasiev prišiel o zrak. Na počesť seržanta Pavlova dostal dom meno „Pavlovov dom“. Počas celej doby, kedy sa o dom bojovalo, sa pivniciach domu nachádzalo asi 30 civilistov. V priebehu bitky sa dokonca v pivnici narodilo dieťa. V plánoch a mapách, ktoré boli po kapitulácii nemeckých vojsk ukoristené, bol Pavlovov dom vedený ako sovietska pevnosť.
Symbol vytrvalosti
Dom Pavlova sa stal symbolom vytrvalosti a vzdoru obrancov Stalingradu. Symbolika nebola úplne abstraktná, reálna situácia obrancov vypovedala veľa o stave obrany celého Stalingradu. V predmetnom úseku sovietskej obrany bol Pavlovov dom jediná väčšia prekážka, ktorá delila Nemcov od Volgy, ktorá bola ich konečným cieľom. Úzky pás územia okolo Volgy sa Nemcom počas bitky nikdy v plnej miere obsadiť nepodarilo. Dom bránený v úvodnej fáze bojov iba hŕstkou obrancov vytrval a nepadol ani v tých najťažších bojoch Nemcom do rúk. Budova bola po vojne čiastočne zrekonštruovaná. Juhovýchodnú časť budovy po vojne upravili do podoby pamätníka. V blízkosti Pavlovovho domu, cez ulicu, sa nachádza Múzeum panoráma stalingradskej bitky.