cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenský pohár vo futbale 2012/2013
3. kolo (osemfinále)
Účasť v 3. kole si vybojovali postupujúci z 2. kola (16 tímov - 12 z prvej ligy, 1 z druhej ligy a 3 z tretej ligy). Žreb 3. kola sa uskutočnil 6. septembra 2012 na zasadnutí ŠTK SFZ. Výhodu domáceho prostredia získalo prvé vyžrebované družstvo. V prípade vzájomného stretnutia klubov, medzi ktorými je rozdiel aspoň dvoch ligových súťaží, sa toto stretnutie odohralo na ihrisku klubu z nižšej súťaže. Aj 3. kolo sa hralo na jeden zápas, pričom v prípade nerozhodného výsledku sa hneď po skončení riadneho hracieho času kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Kuriózna situácia nastala v dueli Spartak Myjava - FC Nitra, nakoľko tím hostí dostal trest od disciplinárnej komisie SFZ v podobe zastavenia činnosti na dve súťažné stretnutia (a jedno z nich bol práve pohárový duel), už pred začiatkom súboja bolo jasné, že v prípade akéhokoľvek výsledku postúpi do ďalšieho kola Spartak Myjava. Duely 3. kola sa odohrali v dňoch 25. a 26. septembra 2012. Do štvrťfinále postúpilo 8 víťazov z 3. kola.
Štvrťfinále
Účasť vo štvrťfinále si vybojovali postupujúci z 3. kola (8 tímov z prvej ligy). Žreb štvrťfinále sa uskutočnil 4. októbra 2012 na zasadnutí ŠTK SFZ. Prvé vyžrebované družstvo získalo výhodu domáceho prostredia v prvom stretnutí. Štvrťfinále sa hralo na dva zápasy, pričom v prípade nerozhodného výsledku po dvojzápase a rovnakého počtu gólov strelených na ihrisku súpera sa hneď po skončení riadneho hracieho času odvetného duelu kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Úvodné duely štvrťfinále sa odohrali v dňoch 23. a 24. októbra 2012, odvety boli na programe v dňoch 6. a 7. novembra 2012. Do semifinále postúpili 4 tímy - úspešnejší klub z každej zo štvrťfinálových dvojíc.
Odvety
MFK Košice postúpil pri celkovom skóre 3−3 vďaka gólu na ihrisku súpera.
MŠK Žilina postúpil pri celkovom skóre 3−3 a zhodnom počte gólov na ihrisku súpera až po jedenástkovom rozstrele 4−2.
FC Spartak Trnava postúpil s celkovým skóre 4−3.
ŠK Slovan Bratislava postúpil pri celkovom skóre 3−3 vďaka gólu na ihrisku súpera.
Súhrn
Pri zhodnom celkovom skóre rozhodoval o postupe vyšší počet gólov na ihrisku súpera, pri zhodnej bilancii jedenástkový rosztrel po skončení odvetného duelu.
Semifinále
Účasť v semifinále si vybojovali postupujúci zo štvrťfinále (4 tímy z prvej ligy). Žreb štvrťfinále sa uskutočnil 15. novembra 2012 na zasadnutí ŠTK SFZ. Prvé vyžrebované družstvo získalo výhodu domáceho prostredia v prvom stretnutí. Semifinále sa hralo na dva zápasy, pričom v prípade nerozhodného výsledku po dvojzápase a rovnakého počtu gólov strelených na ihrisku súpera sa hneď po skončení riadneho hracieho času odvetného duelu kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Úvodné duely semifinále sa odohrali dňa 9. apríla 2013, odvety boli na programe dňa 16. apréla 2013. Do finále postúpili 2 tímy - úspešnejší klub z každej zo semifinálových dvojíc.
Odvety
ŠK Slovan Bratislava postúpil s celkovým skóre 6−1.
MŠK Žilina postúpil s celkovým skóre 4−3.
Finále
Účasť vo finále si vybojovali postupujúci zo semifinále (2 tímy z prvej ligy - ŠK Slovan Bratislava a MŠK Žilina). Finále sa odohralo 1. mája 2013 od 16:00 hod. v Ružomberku na štadióne MFK Ružomberok. Cena vstupeniek bola 4 eurá a 7 eur, pričom boli v predaji od 24. do 30. apríla. V deň zápasu na štadióne v Ružomberku nebolo možné si zakúpiť vstupenky. Finále sa hralo na jeden zápas, pričom v prípade nerozhodného výsledku sa po skončení riadneho hracieho času duelu odohralo predĺženie 2x15 minút a v prípade nerozhodného stavu po predĺžení sa kopali jedenástky, ktoré rozhodli o víťazovi pohára. Vo finále napokon triumfoval ŠK Slovan Bratislava a Slovenský pohár získal po 17. raz.
Výsledok
ŠK Slovan Bratislava získal Slovenský pohár v sezóne 2012/2013.
Najlepší neprofesionálny tím
Slovenský futbalový zväz premiérovo vyhodnotil a ocenil najúspešnejšie neprofesionálne mužstvo. Víťazom sa stal klub ŠKF Sereď, ktorý v 1. kole vyhral na ihriksu FK Raven Považská Bystrica 2:0, v 2. kole uspel v Moravanoch nad Váhom 2:1. Sereď našla premožiteľa až v 3. kole, keď prehrala so Spartakom Trnava 2:3. ŠKF Sereď tak odohral v Slovenskom pohári 2012/2013 tri zápasy s bilanciou 2-0-1 a skóre 6:4.
Neoficiálne poradie tímov
FC Nitra dostal trest od disciplinárnej komisie SFZ v podobe zastavenia činnosti na dve súťažné stretnutia (a jedno z nich bol práve pohárový duel). Z tohto dôvodu má odrátané 3 body za zastavenie činnosti v jednom pohárovom dueli.
Hor-Aha
Aha alebo Hor-Aha je v súčasnosti považovaný za 2.vládcu 1. dynastie starovekého Egypta (za prvého je považovaný Narmer). Jeho totožnosť, život a dokonca i poradie v zozname vládcov je sporné, pretože pre toto obdobie egyptských dejín nám chýbajú hodnoverné záznamy.
Ak máme veriť staroegyptským zdrojom, jeho otcom bol kráľ Narmer, zjednotiteľ Egypta. Meno Hor-Aha (Hor bojujúci) je trónne meno, rodné meno tohoto vládcu bolo Itej. Aha sa stal kráľom približne v 33. La roku a vládol do 62 rokov. Podľa povesti ho odniesol hroch, zviera boha Sutecha. Podľa iného podania zahynul Hor-Aha pri love hrocha, ak by bol legendárnym kráľom Menim.
Podľa niektorých egyptológov bol Hor-Aha v skutočnosti Meni, a teda on prvý zjednotil Egypt.
Map of the Problematique
„Map of the Problematique“ je skladba od anglickej rockovej skupiny Muse. Jej nahrávka sa nachádza ako štvrtá na albume Black Holes and Revelations a dňa 18. júna 2007 bola vydaná ako jeho piaty oficiálny singel. Po vydaní, ktoré realizovali ako internetovú publikáciu pre digitálne stiahnutie nasledovali dva koncerty 16. a 17. júna na štadióne vo Wembley.
Pieseň „Map of the Problematique“ bola v rokoch 2006 až 2007 použitá vo viacerých televíznych reklamných spotoch: okrem iných aj v sci-fi seriáli Pravek útočí, v traileri katastrofického filmu Potomkovia ľudí (2006), v traileri filmu Cudzinec (2010), v dvoch dieloch série Top Gear, bola použitá aj v kuchárskej show MasterChef. Pri odpočítavaní začiatku Letných olympijských hier 2012 v Londýne, bola nahrávka „Map of the Problematique“ použitá ako scénická hudba pri premietaní historických záberov olympijských hier atď.
Robert Floyd
Robert W Floyd (* 8. jún 1936, New York, USA - † 25. september 2001, Stanford, Kalifornia) bol americký informatik. Svoje stredné meno si počas života nechal zmeniť na "W", ktoré sa vďaka tomu píše bez bodky. Floyd však pripúšťal, že je možné jeho meno "W" skracovať ako "W.".
V roku 1978 dostal Turingovu cenu za svoj všeobecný prínos v oblasti informatiky - v odôvodnení sa spomínajú oblasti ako syntaktická analýza, sémantika programovacích jazykov, verifikácia programov, či analýza algoritmov.
Je známy predovšetkým ako výrazná osobnosť v oblasti grafových algoritmov, kde je jedným z objaviteľov Floydovho-Warshallovho algoritmu.
Životopis
Narodil a v New Yorku. Už ako štrnásťročný ukončil strednú školu a v roku 1953, ako sedemnásťročný, získal na Chicagskej univerzite titul bakalára slobodných umení. Ďalší titul bakalára získal v roku 1958, keď úspešne vyštudoval fyziku.
Začiatkom šesťdesiatych rokov 20. storočia začal pracovať ako informatik, pričom publikoval niekoľko povšimnutiahodných článkov. Ako dvadsaťsedemročný získal miesto na Carnegie Mellon University a už o šesť rokov neskôr sa stal profesorom na Stanfordovej univerzite, pričom toto miesto získal bez titulu PhD.
Floyd bol dvakrát ženatý a rozvedený, mal štyri deti. Bol aktívnym hráčom backgammonu a zapáleným turistom.
Práca
Robert W Floyd je známy predovšetkým ako pôvodca Floydovho-Warshallovho algoritmu (niekedy známy aj ako Royov-Floydov algoritmus, Royov-Warshallov algoritmus,  WFI algoritmus alebo len ako Floydov algoritmus), ktorý objavil v roku 1962. V podstate rovnaký algoritmus objavili nezávisle od seba aj Bernard Roy v roku 1959 a Stephen Warshall v roku 1962, čo je aj dôvodom rôznych názvov algoritmu. Najčastejšie sa však pripisuje práve Robertovi Floydovi. Ide o algoritmus na výpočet najkratších ciest medzi každými dvoma vrcholmi v orientovanom grafe. Využíva dynamické programovanie a jeho časová zložitosť je \theta(n^3).
Významný je tiež Floydov prínos v oblasti verifikácie programov. Jeho článok Assigning Meanings to Programs (1967) bol významným príspevkom k teórii neskôr nazývanej Hoareova logika.
Spolupracoval s Donaldom Knuthom, bol hlavným recenzentom jeho svetoznámej knihy The Art of Computer Programming. V tejto knihe bol tiež najcitovanejším autorom v zozname použitej literatúry.
Emil Filla
Emil Filla (* 4. apríl 1882, Chropyně – † 7. október 1953, Praha) bol český kubistický maliar, grafik a sochár.
Život a dielo
Emil Filla sa narodil v rodine železničného úradníka, detstvo prežil v Brne, kde absolvoval obchodnú školu a pracoval ako úradník v poisťovni. Práca úradníka ho však vôbec nenapĺňala, preto po niekoľkých mesiacoch odišiel do Prahy.
Od roku 1903 študoval v Prahe na Akadémii výtvarných umení. Školu však zanechal po troch rokoch kvôli konvenčným metódam a vyučovacej náplni a spolu s niekoľkými svojimi spolužiakmi sa rozhodol sám hľadať novú cestu. V prvom období jeho tvorby ho výrazne ovplyvnila predovšetkým tvorba maliara Edvarda Muncha, ktorý mal v roku 1905 v Prahe výstavu. Stal sa členom skupiny Osma, s ktorou vystavoval v rokoch 1907 a 1908. Z tohto obdobia pochádza jeho expresionistické dielo (Čtenář Dostojevského, 1907; Hráči šachů, 1908; Červené eso, 1908).
V roku 1909 vstúpil do Spolku výtvarných umelcov Mánes, v ktorom bol nepretržite členom – s prestávkou pôsobenia v Skupine výtvarných umelcov (1911–1914) – až do svojej smrti.
V roku 1913 sa Filla oženil s dcérou profesora filozofie na pražskej univerzite Hanou Krejčí, ktorá bola jeho celoživotnou ideálnou partnerkou. Tesne pred prvou svetovou vojnou odišiel do Paríža, ale po jej vypuknutí musel dramaticky utiecť do Holandska. Okrem intenzívnej maliarskej tvorby (Zátiší se slanečkem, 1915; Čtenářka, 1915; Muž v klobouku, 1916; Zlaté rybičky u okna, 1916; Holandské zátiší, 1917) sa v tomto holandskom období sústredil aj na prácu v českom odboji, v takzvanej Českej Mafii.
Po vojne pôsobil na veľvyslanectve v Holandsku. Potom sa však vrátil do Československa a pracoval na Ministerstve zahraničia. Podobne ako pred takmer dvadsiatimi rokmi tejto práce po niekoľkých mesiacoch zanechal a znova sa intenzívne vrhol do maľovania. V tom čase boli stredobodom jeho maliarskeho záujmu ďalej predovšetkým zátišia (Zátiší na stole, 1920; Zátiší, 1922; Zátiší s notami, 1923; Zátiší s rakem, 1927; Zátiší s lahví sklenicí a lulkou, 1929; Zátiší s loutnou, džbánem a ovocem, 1929; Zátiší s kytarou, 1929), avšak na rozdiel od Holandského obdobia v nich už dominovala farba.
V tridsiatych rokoch sa potom v jeho tvorbe objavila téma ženy (Dívka s mandolínou, 1929; Stojaca ženská postava, 1930; Hlava dívky, 1930; Žena s býčí hlavou, 1930; Hlava, 1934; Žena se psem, 1936; Tři ženy, 1937). Vzrastajúce nebezpečenstvo fašizmu v druhej polovici 30. rokov viedlo k potrebe varovať pred ním. Filla sa preto aktívne zúčastňoval na akciách, ktoré varovali pred nacizmom. Pochopiteľne na toto nebezpečenstvo reagoval aj umelecky. Vytváral cyklus Heraklových zápasov, cyklus českých a slovenských ľudových piesní (Bude vojna, bude, Člověk a smrt, Válka, 1939), a predovšetkým cyklus Boje a zápasy, v ktorých spolu zápasia zvieratá (Tropická noc, Kůň napadený lvem, Bílá noc, 1938). V tom čase znova vytváral aj drobné sochárske diela.
Mladé ninja korytnačky (všeobecne)
Názov
Pôvodný názov seriálu aj komiksu znel Teenage Mutant Ninja Turtles (TMNT). V Spojenom kráľovstve, Taliansku, Írsku, Švédsku, Nórsku, Fínsku, Francúzsku, Poľsku, Rakúsku a Nemecku bol seriál uvedený pod názvom "Teenage Mutant Hero Turtles" (TMHT).
Emil Filla
Život a dielo
Hneď v prvý deň 2. svetovej vojny (napadnutie Poľska) ho spolu s ďalšími, okrem iného s Josefom Čapkom nacisti zatkli a uväznili v koncentračnom tábore v Dachau a neskôr v Buchenwalde. V koncentračnom tábore nemaľoval, ale napísal tu celý rad teoretických textov a dokonca niekoľko básni. Na rozdiel od mnohých iných prežil a hneď v roku 1945 mal výstava v „Mánese“, na ktorej boli vystavené dovtedy nevystavované diela z rokov 1938–1939, všetky v podstate z okruhu Bojov a zápasov.
Mladé ninja korytnačky (všeobecne)
Charakteristika
Tím 4 korytnačiek bol vycvičených ich učiteľom (sensei) Majstrom Splinterom. Ich domovom sú kanály Manhattanu. Štyroch hlavných korytnačích hrdinov majster Splinter pomenoval po talianskych renesančných umelcoch.
Emil Filla
Život a dielo
V roku 1945 ho vymenovali za profesora novo založenej Vysokej školy umeleckopriemyselnej v Prahe. Pretože však v Buchenwalde prekonal šesť infarktov a jeho zdravie bolo ťažko podlomené, trvalo ešte rok než sa pustil do akejkoľvek práce. V maľbách a grafikách nadviazal na predvojnové cykly. Intenzívne sa venoval maľbe zátiší. Trikrát sa vrátil k téme Buchenwaldu (Osvobození Buchenwaldu, 1947). Od roku 1947 až do smrti vytváral krajinomaľby Českého stredohoria (Slavětín u Peruce, 1949, Hazmburk u Stradonic, 1950; Od Brníkova, 1951; Hazmburk, 1951; Lounské kopce, 1951; Stradonice, 1952; Kamýk u Litoměřic, 1952; Chodžov, 1952). Tieto aktivity mu umožnil pobyt na zámku v Peruci, kde v roku 1946 dostal do užívania jedno krídlo zámku.
V krajoch Českého stredohoria Filla okrem iného reagoval na dielo holandského krajinára Jana van Goyena, o ktorom v tom čase napísal aj knihu. Zároveň mu tieto kraje zrejme boli aj istou formou akejsi terapie z vojnových hrôz. Od roku 1947 pracoval aj na svojom najvýznamnejšom povojnovom diele, cykle monumentálnych malieb na papieri (a hodvábe) na tému slovenskej zbojníckej piesne (Ovce moje ovce, 1951; Hej nebudem roľníkom, 1951; Zaleť sokol biely vták, 1950), v ktorých Filla umelecky vychádzal nielen z kubizmu, ale aj z ľudového umenia a dokonca aj z tradičnej čínskej tušovej maľby. Zároveň týmto dielom nadviazal na predvojnový cyklus na tému Erbenovej Kytice a cyklus ľudových piesní (Žaloval sa pták ptákovi; Bude vojna bude). Tieto práce mali byť v roku 1951 vystavené, ale keďže podľa vtedajších politických predstaviteľov boli obrazy "ohavné" a nezodpovedali vtedy striktne presadzovanému socialistickému realizmu, nakoniec sa výstava nerealizovala. Filla mal potom zákaz vystavovať čokoľvek okrem krajov Českého stredohoria. V tom čase bol aj zbavený možnosti pedagogicky pôsobiť na VŠUP.
Mladé ninja korytnačky (všeobecne)
Charakteristika
Podľa prvého komiksu si chlapec menom Chester Manley (Chet) jedného dňa kúpil štyri korytnačky, na ceste domov ale uvidel slepého chodca pred rozbehnutým nákladným autom prevážajúcim hmotu Mutagen, na poslednú chvíľu ho zachránil, ale upustil korytnačky, ktoré spláchol Mutagen do kanála, čím zmutovali do dnešnej podoby.
Dejiny
Prvýkrát sa korytnačky objavili v máji 1984 vo forme komiksu vydaného spoločnosťou Mirage Studios v neveľkej sérii 3000 výtlačkov. Prebal 1. série bol paródiou na sériu komiksov Ronin od Franka Millera.
Emil Filla
Život a dielo
Emil Filla sa venoval mnohotvárnej činnosti – bol predovšetkým maliar a grafik. Pôsobil však aj ako sochár, zberateľ, teoretik, redaktor, organizátor, diplomat. Jeho výrazná osobnosť formovala smerovanie kultúrneho diania už krátko pred prvou svetovou vojnou a hlavne v medzivojnovom období.
Mladé ninja korytnačky (všeobecne)
Dejiny
U nás sa však korytnačky preslávili až vďaka seriálovému spracovaniu, ktorého sa americkí diváci dočkali v päťdielnej minisérii už ku koncu roku 1987. O tri roky neskôr už existovalo epizód viac ako 70.
Emil Filla
Život a dielo
Fillove teoretické texty vznikali predovšetkým pre časopis Volné směry, v ktorom bol redaktorom. Odrážali sa v nich problémy, ktoré Filla v tom čase riešil v maľbe a sú dobrým kľúčom k pochopeniu jeho maliarskeho diela. Zvláštnou kapitolou sú texty z Buchenwaldu, ktoré sú veľmi emotívne, avšak dnes slúžia skôr ako dobový doklad, než ako seriózny text o umení, filozofii, histórii a podobne. Filla jeden z nich charakterizoval takto: „Toto nie je kniha. Nie je to ani denník. Písal som to v Buchenwalde, aby som nezahynul“. Značná emotívnosť, nesystematičnosť a v podstate prístup zapáleného diletanta však nesú všetky Fillove texty a je preto nutné k nim tak aj pristupovať.
Prakovce
Prakovce je obec na Dolnom Spiši na Slovensku v okrese Gelnica.
Časti obce
Sídlisko Breziny (Ortváň) a Sídlisko SNP, Za čurinku, Pánska štvrť(za traťou), Gelnická dolina, Malé domky, Prakovská dolina
Dejiny
Prakovce s počtom obyvateľov 3 400 boli niekedy centrom Hnileckej doliny. Súviselo to s umiestnením Závodov ťažkého strojárstva, ktoré zamestnávali do troch tisíc ľudí žijúcich v Hnileckej doline. Konverziou zbrojárskeho priemyslu po roku 1989 sa dostal závod do likvidácie, čo malo za následok zrušenie pracovných miest. Tento stav sa podpísal pod zhoršovanie ekonomicko-sociálnych podmienok obyvateľov obce. Miera nezamestnanosti dosiahla hranicu  30%. Zhoršovaním životnej úrovne sa znižoval záujem ľudí o spoločenské dianie v obci. Aj napriek tomu pôsobí v obci niekoľko komunitných organizácii a skupín, ktoré svojou činnosťou napomáhajú kultúrnemu, športovému, spoločenskému rozvoju obce. Jednou z komunít v obci sú aj Rómovia, ktorých počet sa v obci neustále zvyšuje.
Obec uvítala možnosti ponúkané programom TVOJ SPIŠ pri hľadaní spôsobov ako uľahčiť zložitú situáciu občanov a zlepšiť životné podmienky Rómov. Prakovce sa stali súčasťou programu TVOJ SPIŠ v máji 2003.
V rámci 4. grantového kola boli podporené projekty bývania Rómov v častiach obce Kolónia 5 a 197, vybudovania osvetlenia tenisového kurtu, ako podnikateľskej aktivity OZ Športový klub Prakovce a rekonštrukcie budovy v areáli futbalového štadióna. Zároveň bol schválený projekt zriadenia Komunitného rozvojového a servisného centra, ktorý sa má stať hybnou pákou aktivity obyvateľov obce v prospech ich samých ako aj v prospech obce ako celku.
Obyvateľstvo
Zdroj údajov: Štatistický úrad Slovenskej republiky
Najväčšia obec v okrese Gelnica.
Hudba
V Prakovciach pôsobí Dychová hudba Prakovčanka na čele s dirigentkou Vierou Vojtilovou. Je to profesionálna hudba zložená najmä z mladých hudobníkov, ktorí svojim talentom dokážu spríjemniť divácku chuť na počúvanie hudby, ktorú DH hrá.
Školstvo
náhľad|SOŠ Prakovce
Pokémon Emerald
Pokémon Emerald je v poradí dvanástou hrou zo série videohier Pokémon vydaných v Japonsku, a jedenástou v Severnej Amerike a Európe. Titul je vylepšenou verziou predchádzajúcich dvoch hier Pokémon Ruby a Pokémon Sapphire. Hra bola vydaná 16. septembra 2004 v Japonsku ako Pocket Monsters Emerald (Poketto Monsuta Emerarudo). V Severnej Amerike a Hongkongu bol titul vydaný 1. mája 2005, v Austrálií 9. júna 2005 a v Európe 21. októbra 2005.
Gameplay
Pokémon Emerald je vylepšená verzia hier Pokémon Ruby a Sapphire, ako je napríklad Pokémon Crystal vylepšená verzia hier Pokémon Gold a Silver. V Pokémon Emerald majú na rozdiel od hier Ruby a Sapphire Pokémoni krátke animácie (ako to bolo v hre Pokémon Crystal). Navyše titul disponuje vylepšeným grafickým spracovaním a obsahuje nových Pokémonov.
Hráč začína v mestečku Littleroot. Na začiatku hry je Professor Birch napadnutý divým Pokémonom Zigzagoon. Ak mu hráč pomôže, dostane na výber z nasledovných Pokémonov: Potom už môže hráč chytať a trénovať Pokémonov, ktorých nájde. Navyše je tu ešte jeden háčik. Teamy Magma a Aqua, sa chystajú zmocniť sa dvoch legendárnych Pokémonov Groudon a Kyogre. To sa im však nepodarí a namiesto toho ich rozzúria. Groudon a Kyogre začnú spolu bojovať, čo vyvolá neznesiteľnú zmenu počasia - silnú búrku striedajúcu sa s horúčavami a suchom. Úlohou hráča je navštíviť Sky Pillar a prebudiť legendárneho Pokémona Rayquaza, ktorý konflikt vyrieši a umierni ich.
Počas hry sa hráč snaží nazbierať všetkých osem odznakov, ktoré dostane postupne, za porazenie všetkých Gym Leaderov. Ak sa mu to podarí, čaká naňho Hoennská liga, v ktorej sa nachádzajú len tí najlepší tréneri. Po porazení členov elitnej štvorky aj šampióna sa hráč stane najlepším trénerom Pokémonov v Hoenne. Ale stále je tu čo robiť. Chlapík menom Scott vás zavezie na ostrov Battle Frontier kde sa konajú rôzne súťaže, ktorých sa možno zúčastniť.
Ďalším obľúbeným cieľom je kompletizovanie PokéDexu, čo znamená, že sa hráč snaží nazbierať všetkých Pokémonov, ktorí sa v hre nachádzajú (v tomto prípade od #252 do #386).
Prijatie
Pokémon Emerald bol celkovo veľmi dobre prijatý. Herný server Gamespot udelil hre hodnotenie 7.5. Emerald sa stal v roku 2005 druhou najpredávanejšou hrou v Spojených štátoch, kde bolo predaných vyše 6.32 miliónov kópií, čím sa titul stal treťou najpredávanejšou hrou pre hernú konzolu Game Boy Advance.
Referencie
Pokémon Ruby and Sapphire Pokémon Rubis et Saphir
Rád templárov
Rád templárov (oficiálny názov Pauperes commitiones Christi templique Salomonis - Chudobní ochrancovia Kristovi a chrámu Šalamúnovho) bol stredoveký vojensko-mníšsky rytiersky rád, ktorý v roku 1119 založil francúzsky rytier Hugo de Payens. Prioritnou úlohou Rádu bolo ochraňovať kresťanských pútnikov zo Západu na cestách po Svätej Zemi. Rád bol násilne rozpustený a neskôr, roku 1312 aj oficiálne zrušený. História Rádu dodnes vyvoláva mnoho nezodpovedaných otázok, neobjasnených záhad a templári sú zdrojom najúžasnejších legiend.
Počiatky Rádu
náhľad|Kráľ Balduin odovzdáva Šalamúnov chrám Hugovi de Payens a Gottfriedovi zon Saint-Omer|vľavo Počiatky Templárskeho rádu sú dnes pomerne málo známe. V súvislosti s problematikou vzniku Rádu existuje niekoľko teórií, ktoré sa do značnej miery rozchádzajú. Najpravdepodobnejšou je verzia, že v roku 1119 sa niekoľko hlboko veriacich a bohabojných mužov, pod vedením francúzskeho rytiera Huga de Payens a jeho blízkeho priateľa Gottfrieda zo St. Omeru prisľúbilo Bohu, že budú slúžiť Kristovi. Títo muži boli odhodlaní žiť podľa mníšskych pravidiel a bez osobného majetku. Ich hlavnou povinnosťou bolo ochraňovať kresťanských pútnikov zo Západu na cestách po Svätej Zemi. Jeruzalemský kráľ Balduin II., ktorý uvítal túto iniciatívu, Rádu poskytol za obydlie časť svojho paláca, ktorý údajne stál na mieste niekdajšieho Šalamúnovho chrámu. Jedným z hlavných impulzov pre vzniku Rádu mal byť lúpežný prepad, ktorý sa uskutočnil na Veľkú Noc roku 1119, pri ktorom lúpežné bandy zaútočili na dav približne 700 kresťanských pútnikov na ceste z Jeruzalema k Jordánu.
Podľa jednej z najčastejších legiend o templároch, v prvých 9 rokoch svojej existencie Rád zahŕňal iba 9 členov. Prakticky to však bolo iba ťažko predstaviteľné. Číslo "9" malo pre templárov symbolický význam (Deviatka je 3-násobkom Svätej Trojice, deviatka je svätým číslom rádu anjelov, ale aj číslom, ktorým sa končí každý číselný rad, čo malo symbolizovať aj neúplatnosť).
V prvých rokoch svojej existencie templári zaznamenali iba veľmi skromné úspechy. Z tohto obdobia pochádzajú záznamy o archeologickej aktivite Templárskeho rádu v tzv. Chrámovej hore - vrchu, na ktorom stál pred rokom 587 pred Kr. Šalamúnov chrám, na vrchu, ktorí si prví templári zvolili za svoje pôsobisko. Podľa Starého zákona sú práve tieto miesta považované za miesta uloženia Archy zmluvy, resp. na tomto mieste sa naposledy uvádza Archa, ktorá tu mala byť ukrytá pred blížiacimi sa babylonskými vojskami. Templári sa okrem tejto činnosti zaoberali aj štúdiom starých hebrejských textov a kabaly (židovskej mystiky).
Aby Rád templárov nabral na svojej vážnosti, opodstatnenosti a prestížnosti, podnikol Hugo de Payens v rokoch 1127-1131 cesty po európskych kráľovstvách. V tomto období "návratu", začínajú o templároch kolovať prvé legendy, hovoriace o tom, že objavili bájnu Archu zmluvy a legendárny Svätý grál, z ktorého pil Ježiš Kristus pri poslednej večeri. Predovšetkým za účelom naverbovania nových členov, navštívil Hugo de Payens najmä Francúzsko, Anglicko, a dostal sa až do Škótska. Na týchto cestách získal od kráľov a miestnej šľachty štedré dary pre Rád. Tieto dary mali skôr povahu polí, domov, viníc, oblečenia pre rytierov, než peňažný charakter.
Roku 1129 sa uskutočnil koncil v Troyes, výsledkom ktorého bolo oficiálne pápežské uznanie a požehnanie Rádu templárov a schválenie Pravidiel Rádu.
Pravidlá Rádu
Na koncile v Troyes, ktorí sa uskutočnil 13. januára 1129 za prítomnosti pápežského legáta, vysokých cirkevných predstaviteľov a zástupcov Rádu templárov bol okrem iného, prijatý aj súbor 79 Pravidiel Rádu templárov, ktorými sa členovia bratstva museli prísne riadiť.
Pravidlá Rádu obsahovali najmä tieto povinnosti:
Zánik rádu
náhľad|Filip IV. sa prizerá upaľovaniu templárov Ohromné bohatstvo rádu začalo lákať francúzskeho kráľa Filipa IV. Pekného (1268–1314), ktorý mal finančné problémy a nútil pápeža Bonifáca VIII., aby rád rozpustil. Ten to však odmietol, nápomocný sa mu preto stal jeho nástupca Klement V. (vtedy sídliaci v Avignone (avignonské zajatie)). Filip IV. poveril svojho ministra Nogareta a inkvizítora Francúzska Ymberta, aby tajne zhromaždili všetko, čo by mohlo skompromitovať templársky rád. Obžaloval ich, že na miesto Krista uctievajú boha Bahometa. V noci z 12. na 13. októbra 1307 (povera v negatívny piatok trinásteho vznikla vďaka tomuto dňu) boli všetci templárski rytieri vo Francúzsku zatknutí a ich majetok skonfiškovaný. V zajatí sa ocitli aj veľmajster Jacques de Molay spolu so svojím zástupcom Huguesom de Pairaudom. Mnoho templárov bolo obvinených z kacírstva a upálených. V októbri roku 1311 sa zišiel koncil vo francúzskej Vienne, ktorého sa zúčastnilo okolo 300 biskupov z Anglicka, Francúzska, Škótska, Talianska, Uhorska a ďalších katolíckych krajín, väčšina biskupov sa postavila proti návrhu, aby bol rád odsúdený a zrušený. Keď sa na koncile objavil kráľ Filip IV. s oddielom ozbrojencov a dal najavo, čo očakáva od koncilu, biskupi sa podriadili návrhu Klementa V. a 22. marca 1312 bol rád oficiálne zrušený. Súd s predstaviteľmi rádu (veľmajster Jacques de Molay, vizitátor Francúzska Hugues de Pairaud, majster Normandie Geoffroy de Charnay a majster v Akvitánii Geoffroy de Gonneville) sa uskutočnil v marci 1314 pred chrámom Notre-Dame, kde boli verejne odsúdení a 18. marca 1314 aj upálení (na ostrove Ile-des-Javiaux, na rieke Seine v centre Paríža).
Podľa objavených dokumentov o vatikánskom vyšetrovaní templárov, boli templári uznaní za nevinných a pápež sa snažil o ich oslobodenie. Kráľ ale potreboval ich majetky.
Legendy o ráde
Podľa legendy veľmajster Jacques de Molay tesne pred svojou smrťou preklial francúzskeho kráľa, ministra i pápeža a všetkých povolal aby sa do roka zodpovedali zo svojich činov pred Božím súdom. Všetci traja prekliati zomreli ešte ten istý rok.
Vo väčšine krajín bolo templárom umožnené prestúpiť do iných rádov, v Portugalsku sa v roku 1319 dokonca len premenovali na Kristov rád
Motto templárov - Žalm 115
Non nobis, Domine, non nobis, sed Nomini Tuo da gloriam (po slovensky: Nie nás, Pane, nie nás, ale svoje meno osláv).
Karel Effa
Karel Effa (pôvodným menom Karel Effenberger; * 23. máj 1922, Praha – † 11. jún 1993, Praha) bol český herec.
Život
Za 2.svetovej vojny slúžil vo vládnom protektorátnom vojsku, ktoré bolo odvelené do Talianska. Tu následne zbehol k československým jednotkám bojujúcim na strane západných spojencov. Po vojne hral a spieval dva roky v novo vzniknutom Armádnom umeleckom súbore Víta Nejedlého. Odtiaľ potom prešiel do Divadlá satiry, z neho do Divadla štátneho filmu, odtiaľ potom do Hudobného divadla v Karlíne, z neho si nakrátko odskočil do Divadla ABC, aby sa opäť vrátil do karlínskeho divadla. Od roku 1979 bol členom Divadla Semafor.
Karel Effa bol veľmi výrazný komediálny herec, ktorý za svoj život vytvoril niekoľko desiatok menších a epizódnych filmových rolí - napr. zloducha Pancho Kida vo vynikajúcej českej komédii Limonádový Joe aneb Koňská opera, čierneho Gustava v známom Zemanovom filme Ukradená vzducholoď alebo strážcu pokladu v obľúbenom rozprávkovom filme Pyšná princezna. Karel Effa po mnoho rokov pôsobil ako člen hereckého súboru Československého štátneho filmu, resp. Filmového štúdia na Barrandove, zahral si aj v Divadle na Fidlovačce, či v niekdajšom hudobnom divadle v pražských Nusliach, pôsobil aj v povojnovom Divadle satiry.
Okrem vystupovania v divadle a vo filme uskutočnil za svoj život na šesť tisíc zájazdových vystúpení, kde uplatnil svoj ľudový humor, hru na gitaru a spev trampských piesní.
Strana nového typu
Strana nového typu je podľa V. I. Lenina politická strana, ktorá do seba zahrnula všetky funkcie štátu a systematicky eliminuje opozíciu.
Aka
Aka je obec v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe v obvode Kisbér.
Petr Bezruč
Petr Bezruč je literárny pseudonym Vladimíra Vašeka (* 15. september 1867, Opava – † 12. február 1958, Olomouc), českého básnika, ktorý uverejnil svoju jedinú básnickú zbierku Slezské písně na začiatku 20. storočia. Úplne výnimočné verše, ktoré svojim útočným prihováraním sa za sociálne a národné záujmy českých ľudí v Sliezsku nemajú v českej literatúre obdobu ani svojim vznikom, ani štýlom a ani ďalším osudom. Literárni historici radia Bezruča do generácie tzv. anarchistických buričov. Jeho dielo je ovplyvnené symbolizmom a Českou modernou.
Rodičia
Narodil sa v rodine Antonína Vašeka a Marie Vašekovej (rod. Brožkovej). Jeho otec Antonín Vašek bol učiteľ, filológ a sliezsky buditeľ. Od roku 1860 vydával prvý český časopis v Sliezsku Opavský besedník. Ako jeden z prvých odmietol uznať pravosť rukopisov Královodvorského a Zelenohorského a obvinil Václava Hanku z ich sfalšovania. Jeho matka Marie pochádzala zo zámožnej rodiny z Týnca nad Labem. V roku 1873 bol otec za svoje pročeské aktivity (v takmer nemeckej Opave) nútený sa presťahovať do Brna. Každé leto trávil malý Vladimír Vašek v Háji u Opavy, kam chodieval jeho otec kvôli svojej záľube – lovu. Detstvo Vladimíra Vaška je však poznamenané nezhodami medzi jeho rodičmi a tiež bezohľadnými útokmi proti otcovi za jeho filozofickú prácu o Královodvorskom a Zelenohorskom rukopise. V roku 1880 jeho otec zomiera na tuberkulózu. Matka tak zostala so 6 deťmi sama v zložitej finančnej situácii.
Detstvo
V roku 1881 začal navštevovať brnianske gymnázium. Najhorší prospech mal z nemčiny, matematiky a spevu. Sám básnik neskoršie priznal, že hudbe nikdy nerozumel. Ešte na meštianke jeho učiteľ spevu ho posmešne prezýval Anton (ein ton = jeden tón), pretože všetky piesne spieval v jedinom tóne. Naopak darí sa mu v štúdiu gréčtiny. V priebehu štúdia na gymnáziu už píše prvé verše, ktoré sa však nezachovali. Väčšinou sú to ironické veršovačky namierené proti profesorom. Je ovplyvnený čítaním Vrchlického, Svatopluka Čecha, Jana Nerudu, Friedricha Hölderlina a Edgara Allana Poea. Už ako štrnásťročný vie po rusky a číta v origináli Puškina a Lermontova. Na gymnáziu sa mu prospech trvale zhoršuje a po jeho ukončení uvažuje o tom, že vstúpi do kláštora. Nakoniec sa však rozhodne pre štúdium klasickej filológie v Prahe.
Pražské štúdiá
Tri roky (1885 – 1888) študoval v Prahe. Štúdium však nedokončil. Tu sa začal intenzívne venovať záľube v antike a v etymológii. Nie je bez zaujímavosti, že medzi jeho učiteľov patrili T. G. Masaryk, Josef Durdík, Jaroslav Goll, Otakar Hostinský. V tomto období väčšinu svojho času trávi v pražských krčmách a kaviarňach. Viacej ako štúdiu sa venuje kartám a pitkám so spolužiakmi. Stretáva sa tu prvýkrát s Janom Herbenom a tiež s Vilémom Mrštíkom, s ktorými diskutuje o literatúre. Stále častejšie však podlieha melanchólii a uzatvára sa do seba. Nezúčastňuje sa na žiadnych politických a vlasteneckých aktivitách. Aj sám neskoršie priznáva, že nenavštívil ani len Národní divadlo, ani katedrálu sv. Víta.
Návrat do Brna
V roku 1888, kedy sa Vladimír vracia z Prahy do Brna, je situácia v jeho rodine kritická. Jeho matka sa musela zadlžiť, aby uživila jeho piatich súrodencov. Vašek si preto hľadá nejaké zamestnanie, ale nejaví žiadnu snahu, aby aspoň trocha pomohol matke. Len vďaka matkinmu prihovoreniu sa za neho, zamestnal sa ako pisár zemského výboru. Rodine však vôbec nepomáha i napriek tomu, že by mohol. Žije v akejsi apatii, z ktorej ho dokáže dostať len alkohol, cigarety a prvé príležitostné výlety do okolia Brna. Objavujú s prvé príznaky pľúcnej choroby. V tejto dobe sa pokúša písať prozaické črty. Z tohto obdobia pochádzajú tiež drobné prózy, ktoré v roku 1889 uverejňuje pod názvom Štúdia z Café Lustig v časopise Švanda dudák pod pseudonymom Ratibor Suk. V tom istom roku začína pracovať na pošte. Ale až v roku 1891 skladá úradnícku skúšku, ktoré mu zaručuje platový postup. Po jej zložení je ihneď pridelený na poštu v Místku.
Rok 1899
V januári 1899 začína Vladimír Vašek posielať svoje básne pod pseudonymom Petr Bezruč Jánovi Herbenovi do časopisu Čas. Súčasne sa mu začína zhoršovať jeho zdravotný stav a objavuje sa chŕlenie krvi ohlasujúce tuberkulózu. Herben inhneď spoznal kvalitu básní a vydáva ich v beletristickej prílohe časopisu Čas. Z prvej Vašekovej zásielky vydáva tri básne: Den Palackého, Škaredý zjev a Jen jedenkrát (niekedy je nazývaná tiež Zkazka – tu je ešte však bez názvu). Toto číslo časopisu Čas je však zhabané rakúskou políciou a cenzúra potom dovoľuje uverejňovať len intímnu lyrickú báseň Jen jedenkrát.
Od vydania Slezských písní po proces
Od roku 1904 potom Vašek posiela celkom 74 básní v 39 zásielkách. Básne majú veľký ohlas, ktorý bol prevažne kladný. V roku 1903 vydáva Herben prvé číslo Besed Času s podtitulom Slezské číslo. Potom za mesiac vychádza zbierka knižne v náklade 3000 výtlačkov. V roku 1904 vychádzajú Bezručove básne prvýkrát pod názvom Slezské písně v grafickej úprave Vojtěcha Preissiga, ktoré boli vydané Spolkom českých bibliografov. V roku 1910 bola na verejnej prednáške Adojfa Kubisa prezradená pravá identita Petra Bezruča. V roku 1911 vychádzajú dve knižné vydania Slezských písní. V roku 1915 vychádzajú v zahraničnom odbojovom časopise L'Indépendance Tchéque básne oslavujúce ruské vojská a ruského cára ako osloboditeľov. Básne sú podpísané iniciálami P. B., ktoré sú verejnosťou okamžite pripísané Petrovi Bezručovi. Ale autorom týchto básní je Jan Grmela, ostravský rodák a neúspešný básnik žijúci v tej dobe v Paríži. Keď sa tieto básne objavia v Čechách, je na Vladimíra Vašeka vydaný zatykač pre velezradu a hrozí mu za to trest smrti. Je zatknutý, vypočúvaný a ešte v roku 1915 je odvezený do posádkového väzenia v Hernalsergürteli vo Viedni, kde čaká na svoj proces na vojenskom súde.
Z protokolu vypočúvania Vladimíra Vašeka:
''„Politické presvedčenie, ktoré sa odráža v mojich básňach, sa rovná najčistejšiemu demokratizmu. Moje básne boli predovšetkým napísané pre robotníctvo. Toto celé zameranie je v rozpore s oslavovaním cára, ktorého robotníctvo a demokrati nenávidia práve tak dnes, ako i predvojnou. Preto báseň s touto tendenciou, uverejnená v akomsi francúzskom časopise, nie je odo mňa.“''
a ďalej
„Nikdy som sa nezaoberal politikou, vždy som sa zaujímal len o literatúru.“
Polícii sa nepodarilo zaistiť žiadne dôkazy svedčiace proti Vladimírovi Vašekovi. Súd si nechal vypracovať posudok od dvoch literárnych vedcov (nemeckého a českého) a nakoniec rozhodol o Vašekovej nevinne. V roku 1916 bol prevezený do brnianskej väznice na Cejli. Na slobodu však nebol prepustený. Ďalej bol vypočúvaný a väznený, tentoraz za najútočnejšie básne v Slezských písních. V tomto roku vyšiel kvalitný nemecký preklad Slezských písní (Die schlesischen Lieder des Petr Bezruč) v Lipsku s predslovom Franza Werfela. Vytlačené boli aj najútočnejšie básne a zároveň bolo Bezručovi priznané dôležité miesto v českej literatúre. Ešte v tomto roku bol prepustený, ale najrôznejšie súdy a spory (tentoraz so zamestnávateľom) pokračovali až do októbra 1918. V roku 1917 prišli českí spisovatelia s Manifestom, ktorý však Vašek nepodpísal.
1918 – 1958
Slezské písně vychádzali stále častejšie a Bezruč sa stal „národným“ básnikom. Vašek sa však čoraz viac uzavrel pred svetom. Utekal pred verejnosťou a pred akýmikoľvek ováciami. Rád podnikal túry (sám tomu hovorí „výplazy“) po Beskydách. Bol v dobrej kondícii, ktorú si udržoval otužovaním (rád sa kúpal v riekach nahý) a výletmi. Záver svojho života prežíval v meste Kostelec na Hané. Zomrel v olomouckej nemocnici 12. februára 1958 vo vysokom veku – 90 rokov. V roku 1945 získal titul národný umelec.
Tvorba
Poézia Petra Bezruča je v kontexte českej literatúry vonkoncom ojedinelá. Jeho originalita netkvie len v (jedinom) prudkom básnickom výboji, ktorý sa zaoberá sociálnymi a národnostnými problémami v Sliezsku na konci 19. storočia ale tiež i v jeho zvláštnom vzťahu k vlastnému jedinému dielu, v ktorom sa dal tak prudko na stranu chudobných a utláčaných. A to len jedenkrát za svoj život. Pre tieto aspekty býva zaraďovaný medzi sociálnych, buričských autorov. Literárny teoretici prichádzali s najrôznejšími teóriami, ktoré mali vysvetliť mnoho nejasností ohľadne života a diela Petra Bezruča. Tieto teórie nie sú však dodnes uspokojivo vysvetlené.
Stavba jeho básní je dramaticky vzdorovitá a útočná. Keďže vo svojich básňach používa výhražné pokriky, hyperboly, kontrasty, štipľavý sarkazmus, zámerné prerušovanie rytmu, nárečové prvky, metafory, zvukomaľbu, ktoré nútia čitateľa zamýšľať sa nad témami jeho básní.
Slezské písně
1909, ide o básne veľmi často s národnou a sociálnou tématikou, ale sú tam však napr. i ľúbostné básne. Toto dielo bolo pôvodne vydané pod názvom Slezské číslo a až po rozšírení získalo svoj známy názov Slezské písně.
Niektoré básne zo Slezských písní.
Lamorville
Lamorville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kochnáčsky potok
Kochnáčsky potok je potok v severnom výbežku Podunajskej pahorkatiny, v západnej časti okresu Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Hradnianskeho potoka, meria 3,1 km a je tokom VII. rádu.
Prameň
Tečie v Nitrianskej pahorkatine, v geomorfologickej časti Bánovská pahorkatina, na severoseverovýchodnom svahu Podhlinia (332,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 280 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom lesnatým prostredím, následne sa stáča na východ a z ľavej strany priberá prítok z oblasti Kopanice, prameniaci južne od kóty 319,2 m. Potom sa esovito stáča a k ústiu pokračuje juhovýchodným smerom. Na území obce Malá Hradná, juhovýchodne od miestnej časti Kochnáč, sa v nadmorskej výške cca 224,5 m n. m. vlieva do Hradnianskeho potoka.
Oplotenie
náhľad|Prútené oplotenie v skanzene v Poľskom [[Sanoku.]] Oplotenie alebo plot je voľne stojaca stavba, ktorej úlohou je zabrániť alebo obmedziť pohybu cez nejakú hranicu, často slúži na ochranu nehnuteľností. Na rozdiel od steny má podstatne jednoduchšiu konštrukciu, nemusí však bezprostredne zabraňovať výhľadu.
Oplotenia sa vyrábajú z najrôznejších materiálov, ako je betón, drevo alebo plast. Konštrukcia je tvorená najmä pletivom alebo murivom. Sú to najčastejšie trvácne do exteriéru použiteľné materiály. Existujú aj dekoračné ploty vytvorené napríklad z okrasných krovín (prípadne popínavých rastlín ako brečtan) tzv. „živý plot“. Ich udržiavaním možno vypestovať prirodzenú bariéru. Dvere v oplotení sa v exteriéri označujú ako brána.
Stávanie
Stávanie je substanciálna zmena vecí a javov – ich nepretržitá premena na iné. Stávanie je jednota vnzikania a zanikania: vznikanie niečoho určitého je vždy zanikaním niečoho iného, zanikanie niečoho určitého je vždy vznikaním niečoho iného.
Muchovo námestie
Muchovo námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory.
Je pomenované podľa Alfonsa Muchu (1860 – 1939), českého maliara. Do 1. apríla 1991 malo názov Martího námestie, podľa Josého Martího (1853 – 1895), kubánskeho revolucionára. Nachádza sa v blízkosti Černyševského ulice a Farského ulice.
Benetice
Benetice je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 200 obyvateľov, z toho 98 mužov a 102 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,3 roka (muži 35,7 roka, ženy 40,8 roka).
O’Brien Trophy
O'Brien Trophy alebo aj O'Brien Cup bola trofej udeľovaná v NHA a v NHL v rokoch 1910 až 1950. Po prvýkrát bola udelená v NHA kanadským senátorom Michaelom Johnom O'Brienom na počesť svojho syna Ambrosa O'Briena.
V rokoch 1910 – 1917 bola udeľovaná víťazovi NHA. Po prechode do NHL bola udeľovaná víťazovi play-off, v roku 1923 bola udelená naposledy. Od roku 1927 sa opäť udeľovala víťazovi kanadskej divízie. V rokoch 1939 – 1950 porazenému finalistovi.
Vimont (Calvados)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bucey-lès-Traves
Bucey-lès-Traves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Annavölgy
Annavölgy je obec v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe v Dorogskom obvode.
Má rozlohu 460 ha a žije tu 990 obyvateľov (2007).
SAP Open
SAP Open je mužský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa od roku 1994 hrá v kalifornskom San José. Je to druhý najstarší tenisový turnaj v Spojených štátoch amerických; po prvýkrát sa hral už v roku 1889. Patrí do kategórie ATP World Tour 250 series na okruhu ATP World Tour. Koná sa v hale HP Pavilion na kurtoch s tvrdým povrchom.
Dvojhra
od roku 1970:
Štvorhra
od roku 1970:
Plot
Plot môže byť:
Cesta I. triedy 49 (Slovensko)
Cesta I. triedy 49 (I/49) je cesta I. triedy v severozápadnej časti Slovenska, ktorá prechádza výhradne územím okresu Púchov. Na území Slovenska meria. Do Česka pokračuje pod rovnakým označením ako I/49. V budúcnosti bude kopírovaná R6.
Priebeh
Na území Slovenska začína v Lyskom priesmyku, na hraničnom priechode Lysá pod Makytou, odkiaľ pokračuje najprv na severovýchod. Sleduje tok potoka Lysky, prechádza osadou Strelenka a následne míňa odbočku do osady Dešná (III/1935). Potom pokračuje východným smerom cez obec Lysá pod Makytou, postupne sa stáča na juhovýchod a prebieha údolím riečky Biela voda. Odbočuje cesta III/1936 do obce Lazy pod Makytou, prechádza obcou Lúky a následne opäť odbočuje cesta III/1938 do obce Vydrná. Ďalej prechádza obcami Záriečie a Mestečko, tu odbočuje najprv cesta III/1939 do osady Zbora, potom aj cesta III/1940 do osady Mostište a cestná komunikácia prechádza obcou Dohňany. Vzápätí cesta I/49 vstupuje na územie mesta Púchov, najprv prechádza mestskou časťou Vieska-Bezdedov, následne vedie aj intravilánom mesta, kde sa na významnej križovatke stretáva s cestou II/507. Pokračuje po novovybudovanom obchvate mesta na ľavom brehu Váhu severojužným smerom, ďalej pretína pôvodnú (starú) cestu I/49 (v súčasnosti kategorizovaná ako I/49a) a z východu obchádza obec Beluša. Napokon sa križuje s cestou I/61 a diaľničným privádzačom sa pripája na diaľnicu D1.
Atlantída (Hviezdna brána)
Atlantída je fiktívne mesto postavené Antikmi. Vyskytuje sa v amerických seriáloch Stargate: Atlantis a v jednom dieli seriálu Stargate SG-1. Mesto bolo pôvodne postavené na Zemi a Antikovia s ním odleteli do galaxie Pegasus, aby utiekli pred „antickým morom“, zákernou chorobou, ktorá sa objavila na Zemi.
Mesto je vybavené mestským štítom, strelami, množstvom laboratórií, zariadením na destiláciu vody, hangárom, hviezdnym pohonom, hyperpohonom, antickým experimentálnym pohonom na princípe červých dier, uzemňovacími stanicami, ošetrovňou, podvodným hangárom a antickou databázou. Pôvodne bolo mesto napájané tromi ZPM. Pri menšom počte ZPM sú niektoré funkcie mesta nedostupné kvôli ich vysokej energetickej spotrebe.
Lamouilly
Lamouilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Okostica
Okostica alebo periost (lat. periosteum) je väzivový obal pokrývajúci povrch kostí. Nepokrýva kosť v miestach, kde sa upínajú šľachy alebo väzy, a časti kosti, ktoré sú pokryté kĺbovou chrupavkou (lat. facies articulares). Je to tvrdá a pevná väzivová blana rôznej hrúbky, ktorá sa dá väčšinou od kosti odlúpiť (no je veľmi pevne prirastená v miestach spojenia jednotlivých plochých kostí lebky a v miestach úponov šliach a väzov). Pevné spojenie okostice s kosťou zabezpečujú husté zväzky kolagénových vlákien - tzv. Sharpeyove vlákna.
Okostica zrelej kosti sa skladá z dvoch vrstiev - povrchovej a hlbokej.
134P/Kowal-Vávrová
134P/Kowal-Vávrová je periodická kométa, ktorú objavili Charles Thomas Kowal a Zdeňka Vávrová.
Kryštof Dientzenhofer
Kryštof Dientzenhofer (* 7. júl 1655, Guggenhof, Bavorsko – † 20. jún 1722, Praha, Česko) bol český barokový architekt a staviteľ nemeckého pôvodu, predstaviteľ vrcholného baroka; otec českého architekta Kiliána Ignáca Dientzenhofera.
Životopis
Pochádzal z hornobavorskej staviteľskej rodiny - bol prostredným z piatich bratov, ktorí sa všetci stali významnými staviteľmi. Vyučil sa za murára a v roku 1677 sa presťahoval do Čiech. V roku 1689 dostal povolenie prevádzkovať staviteľskú činnosť; v tejto dobe už pracoval spoločne s A. Leuthnerom na stavbe zámku v Ostrove pri Karlových Varoch. V roku 1698 začal pôsobiť v Chebe, neskôr staval dvor zámku v Hamrníkoch alebo kostol sv. Kláry v Chebe. O dvadsať rokov neskôr začal samostatne budovať i v Prahe.
Tvorba
Jeho najvýznamnejšími stavbami sú kaplnka Zjavenia Pána v Smiřiciach, kostol svätého Mikuláša v Prahe na Malej Strane, kláštorný kostol svätej Markéty v břevnovskom kláštore a kostol svätej Kláry v Chebe. Ako architekt a staviteľ sa podieľal na mnohých ďalších barokových stavbách v Čechách. Pôsobil tiež ako pevnostný staviteľ v Chebe a Prahe, a ako kláštorný staviteľ Břevnovsko-Broumovského kláštora.
Účinnosť (technika)
thumb|right|Vyjadrenie účinnosti elektrospotrebiča na štítku. Účinnosť je bezrozmerné číslo, ktoré vyjadruje, ako blízko k ideálnemu procesu prebieha proces v hodnotenom stroji alebo zariadení. Účinnosť sa vypočíta ako podiel sledovanej veličiny na výstupe zariadenia k sledovanej veličine na vstupe zariadenia v rovnakom časovom úseku. Ideálny proces má účinnosť 100 %. Doplnok účinnosti do 100 % hodnotí veľkosť strát procesu.
Pre označenie účinnosti sa obvykle používa grécke písmeno η (eta). Všeobecne môžeme zapísať:
η =
Účinnosť sa najčastejšie používa pre porovnanie energií (napr. mechanická práca) alebo výkonu, ale pre rôzne technické aplikácie môžu byť sledované veličiny aj iné (napríklad objem). Dôležité je, aby boli porovnávané veličiny ekvivalentné, t. j. mali rovnaké fyzikálne jednotky. Účinnosťou môžeme hodnotiť zariadenie ako celok, alebo môžeme hodnotiť len časť procesu (funkcie) zariadenia, alebo porovnávať reálne zariadenie s jeho teoretickým alebo iným modelom.
Pri energetickom porovnávaní môžeme hodnotiť: