cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pagny-la-Ville
Pagny-la-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Makovický (priezvisko)
Makovický je slovenské a české priezvisko. Najčastejšie je na strednom Skovensku, najviac v mestách Banská Bystrica, Ružomberok a Žilina. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Moravský Krumlov a Třebíč.
NGC 7818
NGC 7818 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 23. októbra 1886.
Makovický (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Makovický.
NGC 7818
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Krios
Krios (Krios) môže byť v gréckej mytológii:
Épinay-sur-Duclair
Épinay-sur-Duclair je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Blanc (kantón)
Le Blanc je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho deväť obcí.
National Football League
National Football League (skratka NFL) je najväčšia a najprestížnejšia liga amerického futbalu na svete. Hrá v nej 32 klubov z rôznych amerických miest. Liga je rozdelená na dve konferencie: American Football Conference (AFC) - Americkú a National Football Conference (NFC) - Národnú. Počas základnej časti odohrá každý klub 16 zápasov počas 17. týždňov, od septembra do decembra. Na konci základnej časti sa hrá play-off, ktoré končí zápasom Superbowl. NFL bola založená v roku 1920 ako American Professional Football Association, názov National Football Leauge sa používa od roku 1923.
Sedliacky barok
right|thumb|Obec [[Holašovice - typický príklad sedliackeho baroka]]
Sedliacky barok je stavebný sloh ľudovej architektúry, ktorý sa uplatnil prevažne v južných Čechách počas 19. storočia. I keď vychádza z klasicistskej a barokovej architektúry, ide o celkom samostatný sloh. Objavuje sa v období, keď bol barok už históriou. Najstaršie pamiatky sedliackeho baroka pochádzajú z 20. rokov 19. storočia, vrchol dosiahol asi v 60. rokoch. Jednotlivé barokové a klasicistské, ale dokonca napríklad aj neorománske prvky používa (podobne ako iné ľudové umenie) v úplne špecifických, z hľadiska čistoty pôvodného slohu vlastne chybných kombináciách, ktoré sú však veľmi pôvabné. Od svojho vzoru si totiž požičiava v podstate len ornamentálne prvky, ale napríklad úplne ignoruje tektonické princípy klasickej barokovej architektúry.
Vyskytuje sa prevažne v oblasti Soběslavských a Zbudovských Blat, ale aj v oblasti Písku, Vodňan a Třeboňe.
Najvýraznejšie stavby sedliackeho baroka v Holašoviciach boli v roku 1998 zaradené medzi svetové kultúrne dedičstvo UNESCO.
NGC 7819
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
St. Georgen am Reith
St. Georgen am Reith je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Amstetten.
Žije tu obyvateľov.
Historický ústav Slovenskej akadémie vied
náhľad|Sídlo na Klemensovej ulici č. 19 v Bratislave
Historický ústav Slovenskej akadémie vied (skr. HÚ SAV; 1982–1990 Ústav historických vied) je ústav SAV, ktorý sa zaoberá základným výskumom slovenských dejín od najstarších čias po súčasnosť, vybraných problémov všeobecných dejín a dejín vied a techniky na Slovensku. Vznikol v roku 1943.
Alexander III. (Rusko)
Alexander III. (Alexander Alexandrovič Romanov, ) (* 10. marec 1845, Petrohrad† 1. november 1894, Livadija) bol predposledný ruský imperátor, otec Mikuláša II.. Na trón nastúpil po náhlom úmrtí svojho otca Alexandra II. Vládol v období 13. marec 1881 až 1. november 1894.
Životopis
Alexander bol druhorodeným synom cára Alexandra II. a Márie Alexandrovny Hessenskej (1824 – 1880). Alexandrov najstarší syn a nástupca na trón Mikuláš (Nikolaj) Alexandrovič zomrel v roku 1865 v juhofrancúzskom meste Nice na meningitídu.
Alexander Alexandrovič vyrástol na postavou mohutného muža (mal výšku okolo 190 cm), vynikal fyzickou silou, ale vo vyššom veku začal trpieť obezitou. Ako mladému mužovi sa mu nedostalo dobrého vzdelania, pretože na cársky trón bol predurčený jeho starší brat, ktorému bola venovaná väčšia pozornosť. Alexander však hovoril plynulo po anglicky, francúzsky a nemecky. Až ako nástupcovi na trón mu bol za vychovávateľa pridelený právnik Konstantin Petrovič Pobedonoscev (1827 – 1901), ktorý v cárovičovi vybudoval skôr nadšenie pre pravoslávnu cirkev ako pre liberálne politické myšlienky, ktoré boli v tej dobe populárne najmä u pokrokovej ruskej inteligencie. náhľad|vľavo|200px|Cár Alexander III. s manželkou Máriou Fiodorovnou v Kodani, 1893 Jeho manželkou sa stala snúbenica jeho staršieho brata Mikuláša dánska princezná Dagmar, dcéra kráľa Kristiána IX. Samotný Mikuláš Alexandrovič ju na úmrtnom lôžku prosil, aby sa vydala za jeho mladšieho brata Alexandra. Dagmar, ktorá mala veľmi vrelý vzťah ako k Mikulášovi, tak aj k celej jeho rodine, napokon v roku 1866 prijala Alexandrovu ponuku na sobáš. Dagmar prestúpila na pravoslávne náboženstvo a prijala meno Mária Fiodorovna. Sobáš sa uskutočnil v kaplnke Zimného paláca v Petrohrade dna 9. novembra 1866. Manželstvo s Alexandrom bolo šťastné a pár mal šesť detí, z ktorých sa dospelosti dožilo päť. Synovia Mikuláš (Nikolaj) a Michal (Michail) zahynuli tragickou smrťou počas boľševickej revolúcie (Mikuláš a Michal boli zastrelení boľševikmi), Jurij umrel na tuberkulózu (posledný záchvat dostal počas jazdy na motocykli). Dcéry Xénia a Oľga po úteku zo Soviestkeho Ruska dožili svoje životy v exile.
Manželia žili 15 rokov v Aničkovovom paláci v Petrohrade, letá trávili v cárskej vile v lokalite Livadija na Kryme. Neobľúbený a inteligenciou kritizovaný cár bol niekoľkokrát terčom atentátov. Najvážnejším z nich bol atentát na cársky vlak dňa 29. októbra 1888 neďaleko lokality Borki (dnes Ukrajina), počas ktorého vybuchla pod vozňami cárskeho vlaku nastražená nálož. Cárska rodina bola v tom čase v jedálenskom vozni, v ktorom detonáciou spadla strecha. Cárska rodina vyviazla bez zranení (cár vraj časť strechy vozňa zadržal svojimi plecami a umožnil tak z vozňa uniknúť manželke i deťom).
Cár na konci života trpel nevyliečiteľnou chorobou obličiek (nefritídou). Zomrel 1. novembra popoludní v tzv. Malom paláci v Livadii na Kryme. Jeho pozostatky boli prenesené do chrámu Sv. Petra a Pavla v Petrohrade.
Vláda
Alexander Alexandrovič sa stal cárom po náhlej smrti svojho otca Alexandra II., ktorý zomrel na následky atentátu dňa 13. marca 1881 (1. marca podľa juliánskeho kalendára). Za cára bol spolu s manželkou korunovaný v moskovskom Kremli dňa 27. marca 1883. Cársky pár žil väčšinou v paláci v Gatčine, zhruba 50 kilometrov od Petrohradu.
Cár nebol obyvateľmi Ruska obľúbený, väčším sympatiám sa tešila aj jeho dánska manželka. Cár nezdieľal liberálne myslenie svojho otca a nesympatizoval s reformami, ktoré ním boli uvedené do života v 60-tych a 70-tych rokoch 19. storočia. Alexander III. bol skôr tvrdým stúpencom konzervatívnych hodnôt a neobmedzenej autokratickej vlády, ktoré boli úradným aparátom a vojskom presadzované v politickej i spoločenskej rovine. Zrušenie nevoľníctva (v roku 1861) však ostalo zachované. V rozhodovaní sa cár podriaďoval radám svojich ministrov, medzi ktorých patrilo knieža Dmitrij A. Tolstoj (minister kultúry a neskôr minister vnútra), K. Podjedonoscev (dlhoročný prokurátor tzv. Svätej synody, ktorá kontrolovala činnosť pravoslávnej cirkvi v Rusku) a konzervatívny novinár Michail Katkov (1818 – 1887).
náhľad|Cár Alexander III. s manželkou a piatimi deťmi K úspešnej vláde ho nepredurčovala ani jeho priemerná inteligencia a neochota riešiť problémy Ruského impéria. Autori Dejín Ruska ho v skratke opisujú takto: „Akoby vypadol z oka svojmu dedovi, cárovi Mikulášovi I., - bol dokonale priemerný, spokojný sám so sebou, jeho obzor neprevyšoval úroveň veliteľa stotiny, brutalitu považoval za energiu a bol rozhodnutý svoju autoritu brániť a udržať za akýchkoľvek podmienok. Liberalizmus považoval za “odporný”, liberálnu tlač za “prašivú” a súdnictvo svojho otca za “revolučné”.“
V oblasti zahraničnej politiky cár opustil pronemeckú orientáciu dominujúcu za vlády jeho otca Alexandra II. a priklonil sa k Veľkej Británii a Francúzsku. Cár podporoval diplomatické zblíženie medzi Francúzskou republikou a Ruskom od začiatku 90-tych rokov, v roku 1891 napríklad navštívila prístav Kronštadt francúzska bojová flotila (a v Rusku bola pri tejto príležitosti prvýkrát hraná marseillaisa, štátna hymna). Spojenecká vojenská aliancia medzi Francúzskom a Ruskom bola napokon podpísaná výmenou diplomatických nót 27. 12. 1893 a 4. januára 1894.
Do vojen a rozširovania územia ríše sa nepúšťal, asi aj z dôvodu poučenia sa z porážky Ruska v krymskej vojne. Za udržanie mieru v krajine sa mu dostalo prezývky „Mierotvorca“.
Alexander III. bol horlivým kresťanom a podporovateľom pravoslávneho náboženstva. Náboženstvo pokladal za základný kameň stability v ríši a tiež za užitočný nástroj v rusifikácii početných neruských etník a národnostných skupín, ktoré v Rusku žili. Cár sa netajil ani svojím antisemitským zmýšľaním – Židov nemal v láske a inicioval niekoľko protižidovských zákonov (tzv. májové zákony z roku 1882, ktorým sa zakazovalo ich usadenie sa na vidieku a tiež zastávanie niektorých profesií; Židia v Rusku v 19. storočí mohli žiť len západne od Pskovskej, Smolenskej, Oriolskej a Charkovskej gubernie, teda na území dnešnej Litvy, Bieloruska, východného Poľska a Ukrajiny).
Makovica (priezvisko)
Makovica je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bratislave, Jaslovských Bohuniciach a Trnave.
Známi nositelia
Pozri v článku Makovica.
Makovický
Makovický je priezvisko, pozri Makovický (priezvisko), napr.:
Roupeldange
Roupeldange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
C4
C4 môže byť:
Šípová ulica
Šípová ulica je ulica:
Buzançais (kantón)
Buzançais je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 11 obcí.
Pagny-le-Château
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Františkova huta
náhľad|Vysoká pec náhľad|Obvodové múry továrenskej haly
Františkova huta (lokálne len Hámor) je technická pamiatka, ruina továrenskej haly železiarne (železnej huty) z roku 1836. Nachádza sa na Orave v katastrálnom území obce Nižná, približne 2 km juhovýchodne od centra obce Podbiel pri ceste II/584 v doline Studeného potoka smerom na Zuberec.
Budova je vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku. Ide o pôvodne klasicistickú továrenskú budovu s trojosovým rizalitom. Zachovaná je klasicistická fasáda, obvodové múry, vysoká pec, prívodný a odpadový kanál, hámor, dúchadlová komora, halda železnej rudy (za budovou).
Stavba je vo vlastníctve obce Podbiel, ktorá ju získala darovacou zmluvou zo dňa 23. novembra 2010 od občianskeho združenia Strom života. Pozemok, na ktorom stavba stojí, je majetkom Spolumajiteľstva bývalých urbarialistov obce Podbiel.
Marie Rottrová
Marie Rottrová (* 13. november 1941, Ostrava-Hrušov) je česká speváčka, skladateľka, textárka, klaviristka a moderátorka. .
1998
Narodenia
thumb|upright|[[Elle Fanningová (* 9. apríl)]]
103. prápor radiačnej, chemickej a biologickej ochrany
103. prápor radiačnej, chemickej a biologickej ochrany (prrchbo) je prápor 1. mechanizovanej brigády Pozemných síl Slovenskej republiky. Hlavnou úlohou práporu je „poskytnúť vojenskú asistenciu orgánom MV SR a civilným orgánom pri eliminácii hrozieb chemického, biologického a jadrového terorizmu i pri riešení ekologických havárií a prírodných katastrof“ a tiež spolu s Ministerstvom vnútra „plnenie úloh zdravotníckej, dozimetrickej a analytickej kontroly odídencov, utečencov a ich hygienickej očisty v rámci ochrany štátnej hranice“. Svoje úlohy musí byť schopný plniť aj v zahraničí. Neposledne prápor vykonáva tiež „zber informácií o radiačnej, chemickej a biologickej situácii na celom území Slovenska“. Prápor sídli v Rožňave, jeho veliteľ je od 15. marca 2020 pplk. Ing. Ondrej Iliško.
Dejiny a činnosť
K 1. novembru 1992 bola v Rimavskej Sobote vytvorená 3. brigáda chemickej ochrany, v roku 1995 bola reorganizovaná na 5. základňu RCHBO. . Protichemické vojsko v Československu vzniklo už v roku 1949. Samotný prápor vznikol k 1. januáru 2004, cieľom bol jeden prápor pre Pozemné sily a jeden pre Vzdušné sily, tento plán bol však v októbri zmenený a plánovaný prápor nevznikol, jeho základ bol včlenený späť do prápor RCHBO pre Pozemné sily. K 1. januáru 2005 bol následne prápor presťahovaný z posádky Rimavská Sobota do posádky Rožňava. 31. mája 2013 bol prezidentom SR rozkazom rozkaz č.3 o zapožičaní historického názvu Vojenskému útvaru 7945 práporu zapožičaný historický názov „Gemersko - malohontský prápor radiačnej, chemickej a biologickej ochrany“.
V novembri 2015 bol prápor prepodriadený. Je súčasťou 1. mechanizovanej brigády.
Prezidentka Zuzana Čaputová 25. mája 2021 práporu zapožičala bojovú zástavu. Zástava bola zapožičaná za „dosiahnutie výborných výsledkov vo výcviku v zabezpečovaní radiačnej, chemickej a biologickej ochrany, za príkladnú podporu miestnej štátnej správy a samosprávy pri riešení mimoriadnych situácií pri odstraňovaní následkov povodní či snehových kalamít v gemerskom regióne“.
Činnosť
Prápor sa zúčastňuje medzinárodných cvičení a spolupracuje aj s Policajným zborom. Vo výcvikovom a testovacom centre RCHBO v Zemianskych Kostoľanoch sa výcviku zúčastnili aj dvaja plukovníci Indickej armády. Jednotka spolupracuje aj s Organizáciou pre zákaz chemických zbraní. Za pôsobenie v Operácii Trvalá sloboda (Enduring Freedom) bola práporu udelená bojová zástava s Krížom Prezidenta SR II. stupňa.
Broumy
Broumy sú obec v Česku v okrese Beroun v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 860 obyvateľov, z toho 420 mužov a 440 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 38,5 roka, ženy 42,7 roka).
Likvidita (platobná schopnosť)
Likvidita je ekonomický, presnejšie finančný termín, znamenajúci vlastnosť aktíva, vďaka ktorej je možné dané aktívum rýchlo predať bez významných pohybov jeho ceny a bez straty jeho hodnoty. Z tejto definície prirodzene vyplýva, že medzi najlikvidnejšie aktíva patria hotovostné či bezhotovostné peniaze. Práve preto sa peniaze používajú ako univerzálne platidlo, schopné prakticky okamžite uspokojiť potreby nákupu, predaja, splatenia dlhu či pôžičky. Napriek tomu môžu v prípade určitých extrémnych udalostí trpieť aj peňažné prostriedky nedostatkom likvidity.
Charakteristika
V užšom slova zmysle je likvidita z pohľadu finančnej analýzy pomerový ukazovateľ, ktorý sa dá definovať ako momentálna schopnosť uhradiť splatné záväzky. Z hľadiska firmy potom býva považovaná za jej schopnosť získať prostriedky pre úhradu svojich záväzkov premenou jednotlivých zložiek majetku do hotovostnej formy pred splatnosťou záväzkov krytých týmito zložkami. Možno ju tak považovať za krátkodobú platobnú schopnosť firmy, čo sa prejavuje v tzv. analýze platobnej schopnosti a analýze zadĺženosti. Proces výmeny majetku za peňažné prostriedky s cieľom pokryť záväzky sa nazýva likvidácia.
Likvidné aktívum je charakterizované nasledovnými vlastnosťami: Kedykoľvek počas obchodovania môže byť urýchlene predané bez významného poklesu jeho hodnoty. Základnou vlastnosťou (hlboko) likvidného trhu je prítomnosť (veľkého počtu) schopných a ochotných predávajúcich aj kupujúcich protistrán. Matematickejšie je možná definícia likvidity ako pravdepodobnosti, že nasledujúci obchod s určitým aktívom bude uskutočnený za rovnakú cenu ako posledný vykonaný obchod.
Nelikvidné aktívum je takisto aktívum, ktorého predaj/kúpa výrazne ovplyvní cenu tohto aktíva na trhu. Príkladom môže byť nárazové obchodovanie s akciami spoločností vo veľmi veľkých množstvách.
Likviditu aktív možno merať prostredníctvom objemu transakcií s nimi vykonanými, t. j. počtom udalostí typu predaj/kúpa daného aktíva. Investície do likvidných trhov, akými sú napríklad akciový trh či trh s derivátmi úrokovej miery sú považované za likvidnejšie ako napríklad investície do nehnuteľností, keďže je možná rýchlejšia zmena ich majiteľa.
Trhová likvidita aktíva ovplyvňuje zároveň jeho cenu, či prípadné očakávané výnosy. Teoretická aj empirická skúsenosť naznačuje, že investori požadujú kompenzáciu za nízku likviditu aktíva formou jeho vyššieho očakávaného výnosu, keďže obchodovanie s takýmto aktívom je náročnejšie a tým pádom aj drahšie. Pre riziko averzných investorov (akých je na trhu s výnimkou tzv. špekulatívnych investorov väčšina) zároveň platí, že v prípade vyššieho rizika trhovej likvidity požadujú takisto kompenzáciu formou vyššieho výnosu. Toto riziko zahŕňa nielen zmenu likvidity samotného aktíva, ale aj zmenu celkovej likvidity trhu, ktorá následne vplýva na výnosy daného aktíva.
Likvidita v bankovníctve
Vo sfére bankovníctva sa pod likviditou rozumie schopnosť vysporiadania sa s aktuálne splatnými záväzkami bez utrpenia kritických strát. Kontrola likvidity je každodenným procesom všetkých bankových inštitúcií, vyžadujúci monitorovanie a predikciu ich celkových peňažných tokov. Za najdôležitejšie sa považuje udržanie rovnováhy medzi krátkodobými aktívami a krátkodobými pasívami banky. Primárnym zdrojom pasív banky sú vklady klientov (banka je povinná v prípade potreby klientom ich vklady vyplatiť, zohráva úlohu dlžníka), zatiaľ čo primárnym zdrojom aktív sú úvery iným klientom (peniaze, ktoré klienti banke dlhujú, banka tu zohráva úlohu veriteľa) a peňažné prostriedky držané bankou v podobe rezerv. V prípade nárazového a neočakávaného zvýšenia výberu peňazí z účtov banky, alebo zvýšeného dopytu po pôžičkách musí byť banka schopná udržať si dostatok likvidných aktív. To je možné prostredníctvom viacerých kanálov. Sú nimi najmä aktíva v podobe investičných portfólií, ktoré môžu byť v prípade potreby rýchlo zlikvidované, krátkodobé pôžičky od ostatných komerčných bánk alebo od centrálnej banky danej krajiny, či dodatočné zvýšenie vlastného kapitálu banky. V prípade, že klienti požadujú také množstvo peňazí, ktoré banka nie je schopná okamžite poskytnúť, stáva sa táto banka nelikvidnou. V prípade, že ich nie je schopná poskytnúť ani v dostatočnom čase v budúcnosti, stáva sa nesolventnou a hrozí jej bankrot. Vo väčšine krajín však komerčné banky podliehajú pomerne prísnym reguláciám, ktorých účelom je predísť situáciám, ktoré by mohli ohroziť vklady obyvateľstva. Takýmto opatrením je napríklad povinná minimálna výška rezerv, ktorú je banka povinná držať.
Čenej
Čenej môže byť:
St. Georgen am Ybbsfelde
St. Georgen am Ybbsfelde je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Amstetten.
Žije tu obyvateľov.
Admiral Graf Spee (ťažký krížnik)
Admiral Graf Spee bola tretia jednotka ťažkých krížnikov triedy Deutschland nemeckej Kriegsmarine. Pomenovaná bola po admirálovi grófovi Maximilianovi von Spee. Mala dve sesterské lode Deutschland a Admiral Scheer. V čase stavby sa loď považovala za bojovú, pri porovnaní s bojovými loďami iných loďstiev vznikla posmešná prezývka vrecková bojová loď. Pod týmto označením je táto trieda, teda aj loď Admiral Graf Spee, vedená v anglosaských krajinách doteraz. V klasifikácii lodí platnej pred vypuknutím II. sv. vojny je zaraďovaná medzi ťažké krížniky.
Stavba
Obmedzenia po kapitulácii v 1. svetovej vojne zakazovali Nemcom stavať bojové lode so štandardným výtlakom väčším než 10 000 ton. Preto vznikla trieda Deutschland pozostávajúca z troch lodí: Deutschland, neskôr premenovaná na Lützow, Admiral Scheer a Admiral Graf Spee. Stavba lode Graf Spee sa začala najskôr, 1. októbra 1932. Trup bol spustený na vodu 30. júna 1934 a loď bola uvedená do služby 6. januára 1936.
Projekt tzv. pancierovej lode (Panzerschiffe) bol na vtedajšiu dobu mimoriadne progresívny a novátorský. Pri stavbe boli použité najkvalitnejšie materiály: vysokopevná oceľ, ľahké kovy, špeciálne zliatiny, pričom namiesto nitovania bolo po prvýkrát v histórii vo veľkom použité elektrické zváranie.
Posádku spočiatku tvorilo 586 mužov a 33 dôstojníkov, od roku 1935 bol počet mužov zvýšený na 970 a počet dôstojníkov klesol na 30.
Pohon a pancierovanie
Vďaka váhovým úsporám bolo možné použiť mohutnú výzbroj aj účinnejšie pancierovanie. Pre dosiahnutie väčšieho akčného rádiusu boli namiesto obvyklých parných turbín použitých osem dvojdobých naftových motorov MAN-9 (údaje o výkone sa značne rozchádzajú: od 23 214 kW do 41 748 kW), ktorých výkon sa prevodovkou Vulcan prevádzal na 2 lodné skrutky, ktoré dokázali plavidlu pri ideálnych podmienkach udeliť rýchlosť až 30 uzlov, v praxi bola maximálna rýchlosť 28,5 uzla.
Bočný pás chrániaci kotolne, strojovne, sklady munície a ostatné dôležité časti lode mal hrúbku od 80 do, čo bolo na tú dobu na bojovú loď málo; aj preto nikdy nebola oficiálne klasifikovaná ako bojová. Tento pás sa mierne prekrýval s protitorpédovými oddielmi. Na prove mal hrúbku od 30 do, na korme 18 – . Podhladinová časť bola chránená ešte prepážkou (dvojité dno). Paluba dosahovala hrúbku od 30 do. Veže hlavného kalibru od 100 do, barbety a veliteľská veža až.
Výzbroj
Hlavnú výzbroj tvorilo šesť diel kalibru (po troch v dvoch vežiach), ktorých účinný dostrel činil. Granáty vážili. Tieto delá patrili k nemeckej technologickej špičke, keďže ich výrobcom bol koncern Krupp (ten o. i. vynašiel zozadu nabíjané delá). Ďalej Graf Spee niesol 8 diel kalibru, uložených v jednohlavňových vežiach typu MPL, s dostrelom , tiež 6 diel kalibru. Protilietadlovú výzbroj bolo možné rozložiť rôzne. Každopádne mohol niesť maximálne 6 kanónov kalibru, 8 – 18 kanónov kalibru aj 10 – 30 kusov  kanónov. Graf Spee tiež niesol 8 torpédometov kalibru. Loď niesla tiež dve palubné lietadlá Heinkel He 60, neskôr nahradené typom Arado Ar 196. Na lodi bol nainštalovaný radar, pravdepodobne FuMO 27.
Služba
Prvou misiou bola v rokoch 1936 – 1937 námorná blokáda Španielska počas Španielskej občianskej vojny. Verejnosti sa loď prvýkrát ukázala roku 1937 počas námornej prehliadky pri slávnostnej korunovácii britského kráľa Juraja VI. Vtedy bola v tieni obrovských bojových lodí a krížnikov z Británie, USA a Francúzska a tam získala prezývku „vrecková bojová loď“. Vtedy nikto netušil, že sa neskôr stane postrachom konvojov v Atlantiku.
21. augusta 1939 opustil Graf Spee spolu so svojou sesterskou loďou Deutschland lodenice vo Wilhelmshavene aby sa dostali do Atlantiku, kde mali pôsobiť ako korzári. Admiral Graf Spee spolu so svojou zásobovacou loďou Altmark mal likvidovať nepriateľské konvoje a viazať sily Royal Navy. Veliteľom lode bol kapitán Hans Langsdorff.
Admiral Graf Spee pomocou dômyselne rozmiestnených zásobovacích plavidiel križoval viac ako 3 mesiace Atlantický oceán a Indický oceán, kde potopil alebo zajal 9 lodí:
Po lodi pátralo niekoľko britských stíhacích skupín; spolu 3 bojové lode, 2 bojové krížniky, 4 lietadlové lode a 16 krížnikov rozdelených do ôsmich pátracích skupín:
Bitka pri ústí La Plata
13. decembra bol Admiral Graf Spee objavený skupinou 3 britských krížnikov, ktoré patrili pod juhoamerickú krížnikovú skupinu Force G, ktorej velil komodor Henry Harwood. Vlajkovou loďou flotily bol ťažký krížnik HMS Exeter (kapitán Frederick Bell), potom ľahké krížniky HMS Ajax (kapitán Charles Woodhouse) a HMS Achilles (kapitán Edward Perry).
Po bitke trvajúcej približne 2 a pol hodiny Admiral Graf Spee nejavil známky vážnejšieho poškodenia zatiaľ čo ťažký krížnik Exeter bol totálne zničený, ľahký krížnik Ajax ťažko poškodený a ľahký krížnik Achilles plne bojaschopný. Napriek tomu sa Langsdorff rozhodol zamieriť k niektorému neutrálnemu prístavu, presvedčený, že jeho loď už nie je schopná plavby v severných moriach. Admiral Graf Spee nakoniec zakotvil v prístave Montevideo. Po vyjednávaní s britskými silami sa ho nakoniec kapitán rozhodol v ústí La Plata potopiť.
17.decembra o 19:52 bol krížnik vyhodený do povetria; výbuch roztrhol bok a odtrhol zadnú časť lode. Vrak dosadol do hĺbky 9 metrov a jeho nástavby preto zostali nad vodou. Jedna z ťažkých delových veží po výbuchu v skladisku streliva vyletela do vzduchu. Vrak horel ešte 4 dni.
Kapitán Hans Langsdorff 19. decembra 1939 spáchal v Buenos Aires samovraždu.
Vrak
Po svojom potopení vyčnieval Admiral Graf Spee z veľkej časti nad hladinu. Hneď po potopení sa Briti snažili vrak od Uruguajcov kúpiť, pretože ich zaujímali materiály a použité technológie. Predovšetkým však radar, ktorý bol na oveľa vyššej úrovni ako ten britský. Britom sa skutočne podarilo odmontovať dôležité časti a odviesť ich do Británie.
V súčasnosti leží vrak mierne naklonený na pravobok a je rozlomený na tri časti. Je plný bahna; vo vode v blízkosti vraku je minimálna viditeľnosť a potápanie v silných prúdoch je veľmi riskantné. v roku 1999 vyzdvihol tím Oxfordskej univerzity z vraku delo, ktoré po rekonštrukcii stojí v centre Memorial park pred námorným múzeom v Montevideu. V posledných rokoch sa snažia súkromní investori vrak vyzdvihnúť a premeniť na múzeum. Zatiaľ sa podarilo získať len časť potrebných financií: hlavný problém je odstránenie 8 000 ton bahna a piesku. 25. februára 2004 sa podarilo vyzdvihnúť 10-metrový diaľkomer pre ťažké delá s hmotnosťou 27 ton z Kruppovej ocele a optikou Carl Zeiss slúžiaci k paľbe z del, ktorý bol vo svojej dobe technologický unikát. Plánuje sa, že po vyzdvihnutí a rekonštrukcii bude loď vystavená v Montevideu. Záchranné práce natáča slávny režisér James Cameron. Väčšina nemeckých veteránov, ktorí považujú vrak za cintorín však jeho vyzdvihnutie odmieta.
Châteauroux-Centre
Châteauroux-Centre je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho iba centrum mesta Châteauroux.
Čenej (Thinis)
Presná poloha mesta nie je neznáma, pravdepodobne sa nachádzalo pri dnešnom meste Džirdža.
Podľa Manehta to bolo hlavné mesto Tinitskej konfederácie a neskôr sídlo faraónov prvej a druhej dynastie. Dôkazy pre toto tvrdenie sa nenašli.
NGC 7820
NGC 7820 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. septembra 1830.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1976
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1976 boli v poradí 2. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Alžíri, v Alžírsku v dňoch od 10.18. apríla 1976, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo mužov Maroka. Nováčikom turnaja bolo sedem družstiev: Alžírsko, Egypt a Pobrežie Slonoviny v kategórii mužov a Alžírsko, Kongo, Nigéria a Pobrežie Slonoviny v kategórii žien. V oboch kategóriách obhájili svoje tituly družstvá Tuniska. V mužskej kategórii po finálovom víťazstve nad 🇪🇬, v ženskej nad 🇨🇬.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 1976, ktoré hostil Montreal. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá.
Konečné poradie
Pozn: Egypt bol dodatočne diskvalifikovaný.
Épouville
Épouville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Skalité
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Skalité v okrese Čadca.
Tunel Generála Milana Rastislava Štefánika
História
Už po vzniku ČSR nastala potreba prepojení Moravy a Slovenska a jedným z návrhov bolo prepojiť Myjavu a Velkú nad Veličkou. Navrhovaná trať mala mať trojicu tunelov, z ktorých najdlhší mal s dĺžkou prekonávať masív vrchu Poľana. Výstavba náročného tunela začala 8. júla 1923 a vyžiadala si vyťaženie horniny.
Tunel bol budovaný modifikovanou rakúskou tunelovacou metódou a odovzdaný do používania 8. decembra 1927. Náklady na výstavbu dosiahli 35 miliónov korún a počas výstavby zahynulo 6 robotníkov.
Človek gruzínsky
náhľad Človek gruzínsky (lat. Homo georgicus, Homo erectus georgicus, (?) Homo ergaster georgicus) je navrhovaný druh človeka (Homo), ktorý zahŕňa (skoro u všetkých autorov iba) nálezy z gruzínskej lokality Dmanisi (juhozápadne od Tbilisi).
Оpis a nálezy
Holotypom druhu je nález D2600 (telo sánky dospelého jedinca, nájdené v roku 2000, oznámené v roku 2002). Paratypy formálne neboli stanovené. Ďalšie nálezy druhu sú (D znamená Dmanisi): Thurzo 2010 spomína aj nález predpriehlavkovej kosti z roku 1997 a vyše tisíc kamenných nástrojov.
V roku 2005 boli oznámené ďalšie nálezy z rovnakej lokality a rovnakého veku, ktoré tentokrát autormi (Lordkipanidze et al.) opisu formálne neboli opísané ako Homo georgicus, ale iba ako „raný Homo“ (druhí ich radia napr. ako Homo sp. indet. alebo Homo erectus). Sú to nálezy D3444 (lebka dospelého jedinca) a D3900 (čeľusť k nálezu D344). Pozoruhodné je, že spoluautor pôvodného priradenia nálezov novému druhu Homo georgicus (a to nie len v roku 2005, ale aj neskôr) v súvislosti s nálezmi z Dmanisi hovorí namiesto o Homo georgicus už len o „ranom Homo“.
Podľa Cameron a Groves 2004 pod druh Homo georgicus možno patria aj nálezy patriace pod Homo antecessor.
Datovanie
Všetky spomínané nálezy jedincov z Dmanisi majú datovanie okolo 1,77 mil. BP (Wood 2011) alebo 1,8-1,75 (Thurzo 2010). V roku 2011 bolo oznámené, že nástroje z lokality sú staré 1,85 až 1,77 mil. BP.
Charakteristika
Taxón má podľa väčšiny autorov črty tak druhu Homo habilis (zrejme v širšom zmysle) ako aj druhu Homo ergaster (resp. Homo erectus). Aj autori, ktorý druh pôvodne opísali, ho považovali za prechod medzi druhmi Homo habilis a Homo rudolfensis na jednej strane a Homo ergaster na strane druhej.
Charakteristické znaky sú:
Zaradenie
Veľa (asi väčšina) autorov Homo georgicus neuznáva ako samostatný druh a príslušné nálezy potom zaraďuje pod druhy:
Význam
Ak sa nálezy z Dmanisi zaradia pod Homo ergaster či Homo erectus, tak patria medzi najstaršie (ak nie rovno najstaršie) mimoafrické nálezy týchto druhov.
Centrálno-černozemný ekonomický rajón
thumb|Centrálno-černozemný ekonomický rajón na mape Ruska. Centrálno-černozemný ekonomický rajón je jeden z jedenástich ekonomických rajónov Ruskej federácie. Pozostáva z piatich subjektov Federácie:
Človek gruzínsky
Význam
Z iného pohľadu nálezy z Dmanisi môžu svedčiť o tom, že sa človek, tam kde žili, vyvinul z druhu Homo habilis, ktorý už opustil Afriku (Afriku teda neopustil ako prvý druh Homo ergaster/erectus, ako sa obyčajne tvrdí, ale už Homo habilis).
Španielski veci najnovšie predpokladajú, že sa človek gruzínsky časom rozšíril do Európy a tam sa z neho vyvinul druh Homo antecessor.
Centrálno-černozemný ekonomický rajón
V Centrálno-černozemnom ekonomickom rajóne žije asi 7 872 000 obyvateľov (2008), z toho 62% žije v mestách. Rajón zaberá plochu 167 700 km².
NGC 7821
NGC 7821 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Painblanc
Painblanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roussy-le-Village
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rastlinstvo
Rastlinstvo môže byť:
Človek pracujúci
Človek pracujúci (iné názvy: človek pracovitý, homo ergaster, neformálne (a často nepresne) aj africký Homo erectus alebo raný africký Homo erectus; lat. Homo ergaster, Homo erectus ergaster, Homo sapiens ergaster) je (možný) druh rodu človek (Homo), ktorý žil najmä (alebo len) v Afrike od 1,9/1,8/1,75 mil. do 1,5/1,4/1,2/1 mil./600 000 rokov BP.
Postavenie v systéme
Mnohí autori druh Homo ergaster neuznávajú ako samostatný druh a príslušné nálezy klasifikujú ako súčasť (maximálne poddruh) druhu Homo erectus. Veľmi veľa textov v tomto ohľade „rezignuje“ a jednoducho uvádza, že druh Homo ergaster možno zaradiť buď ako samostatný druh, alebo ako súčasť Homo erectus (často sa v textoch potom píše Homo erectus/ergaster).
Menšia skupina autorov druh Homo ergaster nezaraďuje do či blízko k druhu Homo erectus, ale zaraďuje ho skôr niekde k Homo habilis, napr. Soukup 2005 druh Homo ergaster spomína aj v súvislosti s Homo habilis aj v súvislosti s Homo erectus. Manzi 2011 má – popri „štandardnom“ Homo ergaster (od 1,9 mil.) – tam, kde iní majú druhy Homo habilis a Homo rudolfensis, zoskupenie „raný Homo“ a dodáva, že tento raný Homo zahŕňa (citát:) „Homo habilis?, primitívny Homo ergaster?“.
Rozsah pojmu (taxónu)
Autori pojem/taxón Homo ergaster definujú rôzne, ale vždy zahŕňa prinajmenšom najstaršie (východo-)africké nálezy rodu Homo okrem tých, ktoré patria do druhov Homo habilis či Homo rudolfensis. Presnejšie:
Poznámky:
Nasledujú konkrétne príklady zoznamov nálezov, ktoré jednotliví autori zaraďujú do druhu Homo ergaster:
Mounier (2011)
Homo ergaster – nálezy: KNM-ER 1813, 3733, 3833, OH 9, Dmanisi, Daka
Thurzo (2010;1998)
a) 2010: Homo ergaster -človek pracujúci; 1,8 – 1 mil. BP; nálezy: Keňa (1,75 – 1,4 mil.), Swartkrans (1,4 mil.), Lung-ku-pcho (Longgupo, 1,8 mil.), Venta Micena (Orce, 1,6 – 1,0 mil.)
b) 1998: Homo ergaster -človek pracujúci; [z dátumov uvedených dole (vrátane prechodných) vyplýva trvanie druhu 1,96 – 700 000 BP] ;nálezy:
Prechod medzi „ergastrami“ a erektami tvoria africké nálezy OH 9 (Homo leakeyi, donedávna zaraďovaný pod Homo erectus; 1,3 – 1,1 mil. BP) a Melka Kunturé v Etiópii (Gomboré II – 0,7 mil. BP, Gomboré IB – 1,5 mil. BP)
Australian Museum (2009)
Homo ergaster – datovanie: jadro nálezov 1,9 – 1,5 mil. BP ale niektoré nálezy siahajú až do 2 mil. BP na jednej strane a 700 000 na druhej strane; nálezy: KNM-WT 15000, SK 847, KNM-ER 3733, KNM-ER 992, KNM-ER 42700 (1,5 mil.), BSN49/P27 (1,8 mil.), Dmanisi, odtlačky z Ileretu (1,5 mil. BP)
Cartmill et al. (2009)
Homo ergaster- nálezy: KNM-ER 164, 730, 731, 741, 803, 806, 807, 808, 820, 992, 1466, 1808, 1821, 2592, 2598, 3733, 3883, 3892, 5428; KNM-WT 15000, 16001
Mnohé nálezy čeľustí napr. KNM-ER 992 (ale určite nie KNM-ER 730 a 1808 a KNM-WT 15000) by ale mohli patriť medzi habiliny.
Vančata (2007)
Homo ergaster – najstaršie africké a mediteránne formy plus Homo georgicus; nálezy: v Afrike: Koobi Fora (KNM-ER 3733, 3783; 1,9 – 1,5 mil.), Ileret (KNM-ER 42700; 1,54 mil.), Nariokotome (KNM WT 15 000; 1,6 mil.), Olduvai Bed II (OH9; 1,5 – 1,3 mil.), v záp. Ázii: Dmanisi (1,85 [1,5?] mil.), ?Ubajdíja (Ubeidiya; 1,4 mil.)
Schwartz a Tattersall (2005)
Homo ergaster zahŕňa podľa autorov nálezy KNM-ER 992, KNM-ER 3734, OH 22. Dodávajú, že tradične sa pod Homo ergaster/„afrického Homo erectus“ zaraďujú najmä nálezy KNM-ER 992, KNM-WT 15000, KNM-ER 3733, ER 3883, ER 3732, (?) OH 9, plus prípadne Homo georgicus.
McKee (2005)
Homo ergaster – časť afrických nálezov a možno Lung-ku-pcho, t. j. nálezy: KNM-ER 3733 (1,5 mil.), KNM-WT 15000, KNM-ER 3883, (?) KNM-ER 1805 (1,5 mil.), (?) Lung-ku-pcho (Longgupo) a možno Gran Dolina a SK 847
Soukup (2005)
Homo ergaster – 1,8 – 1,4 mil. BP, Afrika a možno Dmanisi; nálezy: Karari (KNM-ER 1805), Nariokotome III (KNM-WT 15000), Koobi Fora (KNM-ER 992, KNM-ER 3733 a 3883), Ileret, možno Dmanisi (Homo georgicus) a „nie je vylúčené rozšírenie na územie južnej Afriky (podobnosť s druhom Telanthropus capensis)“
Groves (?2004)
Homo ergaster a Homo cf. ergaster – nálezy KNM-ER 730, 738, 2598, 3228, 3733, 3883, 1808, KNM-WT 15000, Dmanisi A, B 775-780
Heslip (2001)
Homo ergaster – 1,7 – 1,5 mil. BP (ale ďalej uvádza aj KNM-ER 3733 staré 1,8 mil. BP a OH 9 staré 1,2 mil. BP); Afrika a nález Dmanisi; nálezy: Afrika: Keňa: KNM-ER 730, 731, 819, 820, 992, 1466, 1478, 1593, 1648, 1808, 1811, 1812, 1821, 2592, 2595, 2598, 3733, 3734, 3883, 3889, 3892, 15000, Tanzánia: OH 9, OH 13, Južná Afrika: SK 847, Ázia: Dmanisi (D2280, D2282)
Kreger (1998-2003)
Homo ergaster – nálezy: KNM-ER 3733, OH 9, KNM-ER 992, SK 847
Wood (2000)
Homo ergaster – 1,9 až 1,5 mil.; zaraďované aj ako raný africký Homo erectus; holotyp: KNM-ER 992, paratypy: KNM-ER 730, 731, 734, 803, 806, 807, 808, 809, 820, 1480, 1805, dobre zachované nálezy: KNM-WT 15000, KNM-ER 3733, 3883;KNM-ER 820, 992.
Zeitoun 2000
rod Homo:
Klein (1999)
Homo ergaster/africký Homo erectus – všetky nálezy Afriky medzi 1,8 mil. rokov BP a 600000 BP; iní autori zaraďujú africké nálezy staré 1,2 mil. – 600 000 BP do Homo erectus (a nie do Homo ergaster); nálezy: Tarnifin/Tiganníf (Ternifine/Tighennif)/Palikao (menej ako 780 000), ’Ajn Ma’rúf (Ain Maarouf, Al-Hádžib (El Hajeb), ten istý(?) nález má ale aj pod Homo sapiens), Sídí Abdurrahmán, Thomas Quarries (posledné dve sú mladšie ako Tarnifin a teda možno už patria pod Homo sapiens), Buia (Danakilská púšť, 1 mil.), Gomboré II (Melka Kunture, 1,3 mil. – 780 000), Konso (1,4 mil.), Omo Member K (L 996-17; 1,4 – 1,3 mil. rokov), Nyabusosi, Koobi Fora (KNM-ER 1808, KNM-ER 3733 (posledné dve 1,8 – 1,7 mil.), KNM-ER 3883 (trošku mladšie ako 1,7 mil.), ďalšie nálezy z Koobi Fora majú 1,6 – 1,4 mil. rokov), Nariokotome (KNM-WT 15 000, 1,5 mil.), Olduvajská roklina (OH 9 (1,2 mil.), OH 12, OH 28, OH 22 (posledné tri: 780 – 620 000 alebo pred 1,1 mil.), OH 51, OH 23 (970 – 780 000)), Swartkrans (SK 27, SK 847 a iné, 1,8 – 1,5 mil.)
Vývojové vzťahy
Homo ergaster sa mohol vyvinúť z druhov:
Z Homo egaster sa mohol vyvinúť:
Poznámka: Niektoré z uvedených vývojových vzťahov predpokladajú, že Homo ergaster zahŕňa viac-menej aj všetky africké nálezy až do cca 900 či 600 000.
V roku 2007 bol opísané nálezy KNM-ER 42700 (1,55 mil. BP) a KNM-ER 42703 (1,44 mil. BP) z Ileretu (Koobi Fora) v Keni. Prvý bol (prinajmenšom pôvodne) pripísaný druhu Homo erectus/ergaster (ale zaradenie je čiastočne sporné) a druhý druhu Homo habilis (aj toto zaradenie je mierne sporné). Závery sú: 1. KNM-ER 42700 vykazuje známky Homo ergaster aj ázijského Homo erectus, takže podľa niektorých názorov stiera rozdiely medzi tými dvoma (údajne samostatnými) druhmi; 2. Datovanie a poloha KNM-ER 42700 a KNM-ER 42703 znižujú pravdepodobnosť možnosti, že sa Homo erectus/ergaster vyvinul z druhu Homo habilis (asi v širšom zmysle), keďže tieto dva druhy podľa týchto dvoch nálezov existovali dlhý čas paralelne.
Charakteristika
Morfologická charakteristika druhu je – tak ako rozsah nálezov, ktoré doň patria – sporná v tom zmysle, že jednotliví autori udávajú iné podľa nich charakteristické znaky. Napríklad Soukup 2005 (u ktorého Homo ergaster zahŕňa nálezy z 1,8 až 1,4 mil. BP z východnej Afriky, možno aj Dmanisi a možno aj z južnej Afriky) uvádza tieto morfologické znaky: ''Stavba lebky, anatómia tela a typ bipédie pripomínajúci tak raných zástupcov rodu Homo, ako aj archaických Homo erectus. Fosílne nálezy naznačujú, že ide o evolučne pokročilých hominidov, ktorí sa od druhu Homo habilis odlišovali: väčšou výškou (150-170 cm) a robustnejšou stavbou tela, kratšími a širšími čeľusťami, veľkosťou mandibuly a pokročilejšou stavbou chrupu, výraznejším (a naďalej plochým a širokým) nosom, vyššou kapacitou mozgovne (v priemere 600-950 cm3) a modernejším postkraniálnym skeletom.''
Podľa Vančatu sa príslušníci tohto druhu vyznačovali najmä archaickými znakmi na lebke a postkraniálnom skelete ako aj veľmi malou veľkosťou mozgu, ktorá sa príliš nelíšila od predchádzajúcich raných zástupcov rodu Homo.
Živili sa systematickým zberom rastlinnej potravy, ale boli zároveň príležitostnými lovcami a nekrofrágmi. Vo východnej Afrike žili v otvorenej savane miestami sa meniacej na lesostep.
Ich archeologickou kultúrou bola pokročila olduvajská kultúra.
Pokiaľ ide o významné nálezy (vrátane niektorých spornejších) [KNM znamená Kenya National Museum, ER znamená East Rudolf (=East Turkana), WT znamená West Turkana]:
Pedro Rodríguez Ledesma
Pedro Rodríguez Ledesma (* 28. jún 1987 Santa Cruz de Tenerife, Španielsko) je španielsky futbalista pôsobiaci v kádri AS Rím. Ide o krídelníka, ktorý môže hrať na oboch stranách ihriska.
Klubová
Svoju kariéru začínal v CD San Isidro, odkiaľ v roku 2004 prestúpil do Barcelony. Svoj debut absolvoval v ročníku 2007/08, kedy si ho vybral tréner Rijkaard a Barcelona porazila Real Murcia 4:0.
V sezóne 2008/09 patril predovšetkým do B tímu, napriek tomu si ho nový tréner Guardiola vybral do A mužstva. Veľa minút neodohral, no bol na ihrisku i vo finále Ligy majstrov proti Manchesteru United.
Zlomový bol nasledujúci ročník. Po prvýkrát na seba upozornil gólom v Španielskom superpohári do siete Athletic Bilbaa, následne ako striedajúci hráč rozhodol súboj so Šachtarom Doneck o Európsky superpohár. V Lige majstrov s klubom porazil Inter Miláno či Dynamo Kyjev a presadil sa i v lige. Na MS klubov zavŕšil svojím semifinálovým gólom absolútny rekord, keď sa strelecky presadil vo všetkých šiestich súťažiach, ktoré FC Barcelona hrala. Vo finále tohto turnaja dal taktiež gól, ktorý posunul zápas s Estudiantes do predĺženia.
Reprezentačná
Z barcelonskej zostavy vytlačil kanoniera Thierryho Henryho, strelecky sa presadil i proti Realu Madrid a nakoniec ho tréner reprezentácie Vicente del Bosque zaradil do nominácie na svetový šampionát. Počas turnaja vytlačil zo zostavy Fernanda Torresa a nastúpil aj vo finále, ktoré rozhodol Andrés Iniesta.
20. augusta 2015 prestúpil do Chelsea FC za 27 miliónov eur.
Klub
Aktualizované 13. mája 2012
Châteauroux-Est
Châteauroux-Est je francúzsky kantón v departemente Indre v regióne Centre-Val de Loire. Tvoria ho tri obce.
Milan Ivana
Milan Ivana (* 26. november 1983, Kálnica) je slovenský futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka, no môže hrať aj ako stredopoliar.
Úspechy
Klubové Individuálne
Makovická
Makovická môže byť:
Adam Fawer
Adam Fawer (* 1970, New York, New York, USA) je americký spisovateľ. Žije v New Yorku.
Vo veku 6 rokov skoro oslepol v dôsledku čudnej očnej choroby a jeho detstvo bolo plné pobytov v nemocniciach. Z tých čias pochádza aj jeho láska k literatúre. Neskôr študoval ekonómiu a štatistiku a absolvoval MBA na Standford Business School. Tri roky bol riaditeľom úspešnej internetovej firmy v New Yorku. Pracuje pre Sony Music. Jeho prvý román „Improbable“ (Nepravdepodobné) vydaný v roku 2005 preložený do 5 jazykov patrí do zoznamu najpredávanejších európskych bestsellerov. Románom si splnil detský sen – stal sa spisovateľom.
Sankt Georgen an der Leys
Sankt Georgen an der Leys je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Scheibbs.
Březová (okres Beroun)
Březová je obec v Česku v okrese Beroun v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 284 obyvateľov, z toho 128 mužov a 156 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 38,3 roka, ženy 39,4 roka).
Antonio Allegri da Correggio
Antonio Allegri da Correggio (* august 1489, Correggio – † 5. marec 1534, tamtiež) bol taliansky renesančný maliar parmskej školy. Maľoval v štýle neskorej renesancie a manierizmu.
Život
Antonio Allegri sa narodil v Correggiu, malom lombardskom mestečku blízko Reggio Emilia. Dátum jeho narodenia je neistý. Jeho otec bol obchodníkom. V rokoch 1503 až 1505 pracoval v dielni maliara Francesca Bianchi Ferrary v Modene a zrejme poznal aj práce klasických maliarov tohto obdobia Lorenza Costu a najmä Andrea Mantegnu, ktorých vplyv je v jeho prvých prácach zjavný. Do roku 1516 žil striedavo v Correggiu a Modene. V tom čase vznikli vstupné maľby v kostole sv. Ondreja v Mantove a známy obraz Madony pre kláštor sv. Františka, ktorý je v drážďanskej galérii. Pravdepodobne navštívil aj Rím, pretože na jeho Nanebovstúpení Pána v kupole chrámu sv. Jana Evanjelistu v Parme a na Nanebovzatí Panny Márie v kupole parmskej katedrály je zreteľný vplyv Michelangelov a Raffaelov.
Correggio sa presťahoval do Parmy a v roku 1519 sa tu oženil s Girolamou Francescou di Braghetis, ktorá rovnako ako Antonio pochádzala z Corregia. Manželstvo netrvalo dlho, Girolama v roku 1529 zomrela. Z tohto obdobia pochádzajú obrazy Madona s dieťaťom a sv. Jánom a Kristus sa lúči s matkou. thumb|210px|left|Nanebovzatie Panny Márie, kupola dómu v Parme Prvou Correggiovou veľkou zákazkou bola maľba stropu súkromného salónu matky predstavenej kláštora sv. Pavla v Parme. Strop vyzdobil rozkošnými malými cherubínmi a neskôr tento námet použil aj pri výzdobe paláca Villa Farnesina v Ríme. Potom vytvoril pre chrám sv. Jana Evanjelistu iluzionistický obraz Venie svätého Jána na Patme a pre parmskú katedrálu Nanebovzatie Panny Márie, obraz pozoruhodný množstvom postáv a neobyčajným využitím perspektívy. Iným majstrovským dielom sú obrazy Nárek a Utrpenie štyroch svätých (Národná galéria v Parme). Najmä druhý z nich je pozoruhodný takmer barokovou kompozíciou.
Mytologické motívy použil Correggio už pri práci v parmskom kláštore sv. Pavla plne však túto tému rozvinul na objednávku Fridricha II. Gonzagu, pre ktorého vytvoril štyri čisto mytologické obrazy na tému Ovídiových Metamorfóz. Pôvodne mali tvoriť výzdobu Gonzagovho paláca, ale Gonzago ich venoval cisárovi Karolovi V..
Zomrel v Parme 5. marca 1534 a je pochovaný v kostole sv. Františka.