cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martin Henderson
Martin Henderson (* 8. október 1974, Auckland, Nový Zéland) je novozélandský herec. Herectvu sa začal venovať v trinástich rokoch, kedy sa objavil v relácii "Strangers" z produkcie jednej lokálnej televízie. Navštevoval základnú školu Birkenhead Primary a potom chlapčenskú strednú školu Westlake Boys 'High School. V rokoch 1992 až 1995 účinkoval v seriáli Shortland Street v úlohe Stuarta Neilsona a následne sa objavil v niekoľkých austrálskych filmoch a televíznych reláciách. V roku 1997 sa odsťahoval do USA, aby tu mohol pokračovať v budovaní svojej hereckej kariéry prostredníctvom účinkovania v hollywoodskych filmoch a navštevovať dvojročné štúdium na divadelnej škole Neighborhood Playhouse v New Yorku.
Viac ako rok strávil neúspešným obchádzaním konkurzov v Los Angeles, až bol konečne v roku 2001 obsadený do vojnového filmu Kód Navajo (Windtalkers), ktorý režíroval John Woo. V roku 2002 si zahral po boku herečky Naomi Watts v hororovej snímke Kruh (The Ring). Vďaka kasovému úspechu tohto filmu získal Henderson hlavnú úlohu vo filme z motorkárskeho prostredia Torque: Ohnivá kola (Torque), ktorý bol uvedený do kín začiatkom roka 2004 a dostal trochu rozporuplné kritiky.
V roku 2005 sa spolu s indickou herečkou Asharyou Rai objavil v bollywoodskej variácii na Pýchu a predsudok od Jane Austenovej Moja veľká indická svadba (Bride and Prejudice) a v niekoľkými cenami ovenčenom filme Malá ryba (Little Fish) s Cate Blanchettovou v hlavnej úlohe.
Eva Birnerová
Eva Birnerová (* 14. august 1984, Duchcov) je bývalá česká profesionálna tenistka. V súčasnosti má na konte jeden vyhraný turnaj vo štvorhre okruhu WTA. Je dcérou bývalého československého tenistu Stanislava Birnera.
Martin Henderson
Henderson si tiež zahral malú roličku vo videoklipe Britney Spearsovej k piesni Toxic.
Patrick Roy
Pôsobenie v Montreale
Počas pôsobenie v tíme Canadiens patril medzi hviezdy tímu. V roku 1993 sa po prehre prvých dvoch zápasov Canadiens v prvom kole play-off s Quebec Nordiques špekulovalo o výmene Roya. Nakoniec Montreal otočil sériu z 0-2 na 4-2 a pokračoval na ceste za Stanley Cupom.
Eva Birnerová
Pohár Federácie (FED Cup)
Eva Birnerová odohrala 2 zápasy Pohára federácie za tím Česka s bilanciou 0-0 v dvojhre a 0-2 vo štvorhre.
Patrick Roy
Pôsobenie v Montreale
Zlom prišiel v decembri 1995, keď v zápase proti Detroitu Red Wings Montreal vysoko prehral a tréner Mario Tremblay nechal Roya v bráne, aj keď už dostal 9 gólov.
Martin Henderson
Spolu s herečkou Jordanou Brewsterovou by sa mal objaviť v hlavnej úlohe pripravovaného seriálu Mr. & Mrs. Smith nakrúcanom podľa rovnomenného filmu z roku 2005 s Angelinou Jolie a Bradom Pittom.
Patrick Roy
Pôsobenie v Colorade
Ešte v decembri 1995 prestúpil do Colorada v rámci výmeny "Le Trade" (Roy spolu s vtedajším kapitánom Mikeom Keanom boli vymenení do Colorada za brankára Jocelyna Thibaluta, českého útočníka Martina Ručinského a ruského útočníka Andreja Kovalenka). Roy doviedol Colorado k víťazstvu v play-off hneď v svojej prvej sezóne v tíme. Tento úspech v roku 1996 znamenal aj prvý zisk Stanley Cupu pre Colorado Avalanche.
Passage du Ponceau
Pasáž bola otvorená v roku 1826 a v roku 1854 skrátená pri vzniku bulváru Sébastopol.
Patrick Roy
Pôsobenie v Colorade
22. apríla 2003 odohral svoj posledný zápas v kariére, Colorado vypadlo v siedmom zápase prvého kola play-off s tímom Minnesota Wild.
Niger (rieka)
Niger je jednou z najväčších riek v Afrike, tiahnuca sa cez vo veľkom oblúku, ktorý sa rozširuje k severu z Guiney do Mali predtým ako sa vracia späť na juh a raziac si cestu Nigerom a Nigériou sa vlieva do Guinejského zálivu.
Rieka má relatívne čistú vodu, unáša totiž asi len desatinu sedimentov v porovnaní s Nílom. Rieka preteká štítovými oblasťami, ktoré neposkytujú toľko jemného materiálu, predovšetkým ílu a prachu. Niger sa každoročne rozvodňuje. Záplavy začínajú v septembri a končia v máji. Jeho povodie má rozlohu asi 1 milión km², jeho väčšiu časť tvoria savany.
Delta rieky
Delta rieky Niger ústi do Guineiského zálivu, teda do Atlantického oceánu. Je jednou z najväčších delt, ktorej nadmorská časť zaberá a má šírku asi. Hrúbka nanesených sedimentov v delte dosahuje. . Jej najstaršie sedimenty majú spodnokriedový (albský) vek, ale samotný vývoj delty nastal až počas paleocénu a eocénu. Nadmorská časť delty bola pôvodne pokrytá dažďovými pralesmi. Od 19. storočia však bolo toto územie kultivované, rozvinulo sa tu pestovanie palmy olejovej. Oblasť je husto obývaná, hlavne v oblasti mesta Port Harcourt. V súčasnosti tu nadobúda rozmach ťažba ropy.
Friedrich Paulus
Friedrich Paulus (* 23. september 1890, Breitenau – † 1. február 1957, Drážďany, Nemecko) bol nemecký poľný maršal v druhej svetovej vojne. Vyznamenal sa ako schopný štábny dôstojník a plánovač. Pôsobil ako veliteľ 6. armády, ktorá bola obkľúčená a zničená počas bitky o Stalingrad.
Vojnová kariéra
Počas prvej svetovej vojny jeho 111. peší pluk (tiež označovaný ako 3. bádenský pluk) bojoval vo Vogézach a neskôr pri Arrase. Onedlho však ochorel a po návrate slúžil v horskom zbore (Alpenkorps) ako štábny dôstojník. Dostal sa tak do Macedónska, Francúzska a Srbska. Vojnu ukončil v hodnosti kapitána.
Po vojne zostal v Reichshwehre. Slúžil v 13. pechotnom pluku v Stuttgarte rovnako ako Erwin Rommel, neskôr od roku 1932 velil motorizovanému práporu. Podieľal sa na vývoji moderného pohyblivého boja. Roku 1935 pracoval v štábe veliteľstva tankových vojsk.
Druhú svetovú vojnu začal Paulus ako náčelník štábu 10. armády, ktorej velil Walter von Reichenau. Ako štábny dôstojník výborne doplňoval von Reichenaua, ktorý sa radšej pohyboval a velil z prvej línie. Paulusove pracovné zaradenie bolo vypracovávanie vojnových plánov a štábna práca, keďže bol inak špičkový expert na vojnové hry. Je málo známe, že vypracoval a odsimuloval väčšinu nemeckých vojnových plánov. Od októbra 1939 pôsobil v rovnakej funkcii v štábe 6. armády (na ktorú bola premenovaná 10. armáda). Onedlho na to bol prevelený na generálny štáb (OKH), kde pôsobil ako zástupca jej náčelníka v sekcií riadenia bojových operácií. Významnou mierou sa podieľal na rozpracovaní osnovy útoku do ZSSR. Pri tom urobil veľký dojem na náčelníka štábu Haldera. Myšlienku na to, že sa podieľa na rozpútaní vojny s krajinou, ktorá je momentálne nemeckým spojencom považoval za bezvýznamnú, pretože si ako vojak musel plniť svoje povinnosti nehľadiac na politiku. vľavo|náhľad|Paulus na Hitlerovej vojenskej porade K veleniu 6. armády sa Paulus dostal v januári 1942 na priamu žiadosť maršala von Reichenaua, ktorý bol povýšený do hodnosti veliteľa Skupiny armád Juh. Paulus však predtým nikdy nevelil žiadnej väčšej bojovej jednotke ako bol prápor. (Aby mohol nemecký generál veliť armáde, musel predtým veliť armádnemu zboru a ešte predtým divízii atď.) Pri tom to boli obídení oveľa starší, či skúsenejší dôstojníci, čo mnohí odôvodňujú Hitlerovou podporou. 6. armáda, ktorej velil, sa stala rozhodujúcou údernou silou nemeckej letnej ofenzívy na juhu ZSSR v lete 1942. Jeho vojská boli spoločne s časťou 4. tankovej armády zatiahnuté do brutálnych pouličných bojov v Stalingrade. Ale to, že sa im nepodarilo ovládnuť mesto, preťať Volgu a ovládnuť železničné trasy na jej východnom brehu nemožno prisudzovať jeho neschopnosti, ale chybnej stratégii, ktorú presadzoval Adolf Hitler. Keď 19. novembra 1942 zaútočili sovietske jednotky na krídla jeho armády, bránené prevažne rumunskými divíziami, nemohol urobiť už takmer nič, okrem toho, že rýchlo zorganizoval obranu svojho tyla, čím zabránil prieniku sovietskych vojsk a likvidácii celej armády. 30. januára 1943 ho Hitler povýšil na poľného maršala, ani to však nezabránilo, aby sa medzi ostatnými dôstojníkmi svojho štábu nasledujúceho dňa vyšiel z pivníc stalingradského obchodného domu a vzdal sa do rúk Rokossovského vojsk.
Kritici Paulusa poukazujú i na to, že v sovietskom zajatí sa celé roky nevedel rozhodnúť či prejsť na stranu Spojencov alebo ostane verný nacistom. Paulus v zajatí spočiatku síce skutočne odolával vyše roka tlaku na pripojenie k Združeniu Nemeckých Dôstojníkov v ZSSR, ale po atentáte na Hitlera 20. júla 1944 sa predsa len pridal. Hitler sa Paulusovi pomstil tým, že držal vo väzbe jeho syna Ernsta a vyvíjal tlak na jeho ženu aby sa zriekla manželovho mena.
Povojnové obdobie
náhľad|vpravo|Paulus po návrate zo zajatia Svedčil vo viacerých prípadoch na Norimberskom tribunále. V sovietskom zajatí žil pod rovnakým tlakom ako väčšina ostatných zajatých generálov. Do vlasti sa vrátil po vyše 10 rokoch zajatia v roku 1953. Medzitým v roku 1949 zomrela v Nemecku jeho manželka. Jeho syn Ernst pôsobil ako tankový dôstojník a vojnu prežil, druhý syn Friedrich však padol na východnom fronte vo februári 1944. Paulus po návrate do Východného Nemecka pracoval ako policajný inšpektor. Zomrel postihnutý laterálnou sklerózou v Drážďanoch vo Východnom Nemecku v roku 1957.
Vislava (rozlišovacia stránka)
Vislava môže byť:
Maxus
Maxus môže byť:
Myron Podhajecký
Myron Podhajecký (* 16. jún 1911, Brusnica – † 3. september 1995, Klenov) bol slovenský gréckokatolícky kňaz, v období komunizmu vysvätený za tajného biskupa, za čo bol štátom prenasledovaný a väznený.
Mladosť a štúdium
Narodil sa v dedine Brusnica. v okrese Stropkov, ako najmladší zo štyroch detí gréckokatolíckeho kňaza. Navštevoval Štátne reálne gymnázium v Prešove, teologické štúdia absolvoval v Prešove, v Olomouci a v Prahe a napokon študoval na Karlovej univerzite v Prahe.
Pôsobenie
Sviatosť kňazstva sa rozhodol prijať v celibáte. Kňazskú vysviacku prijal dňa 28. júla 1935 z rúk prešovského biskupa Pavla Petra Gojdiča, OSBM.
Po vysviacke pôsobil ako kaplán v Drienici a v Prahe, neskôr ako prefekt v prešovskom kňazskom seminári. Krátko bol administrátorom farnosti Medzilaborce a následne profesorom náboženstva na Štátnom reálnom gymnáziu a Evanjelickom kolégiu v Prešove.
Roky útlaku
V čase rastúcej nenávisti a obmedzovania slobody gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol tajne vysvätený za biskupa.
Otec Myron počnúc 21. marcom 1950 bol väznený v rôznych väzniciach a táboroch (Trenčín, Nováky, Ilava, Hlohovec, Podolínec, Želiv, Osek u Duchcova), kde prežil sedem a pol roka.
Po prepustení do roku 1968 pracoval ako pomocný robotník.
O svojich utrpeniach, prenasledovaniach ako aj biskupskej hodnosti nikdy nerozprával. Nemal rád, keď sa o ňom pochvalne rozprávalo. Zvykol hovorievať: Kto mene chvalit, tot mene neľubit.
Roky Po
Po štátnom obnovení gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol vymenovaný za správcu farnosti Veľká Poľana, neskôr pôsobil vo farnosti Fulianka a od roku 1972 ako správca farnosti Čirč.
Otec Myron
Ešte v roku 1969 ho Mons. Ján Hirka, apoštolský administrátor prešovského biskupstva, vymenoval za súdneho vikára, v roku 1971 za člena liturgickej komisie, za synodálneho examinátora a v roku 1977 za defensora vinculi – obhajcu manželského zväzku na cirkevnom súde.
Otec Myron bol ctiteľom presvätej Bohorodičky. V roku 1991 bol prešovským sídelným biskupom vymenovaný za člena komisie na skúmanie údajných mariánskych zjavení v Litmanovej.
Vo farnosti Čirč pôsobil až do konca svojho života, najprv ako správca farnosti, neskôr, keď mu už ubúdalo síl, ako výpomocný duchovný. Týždeň pred smrťou odišiel k svojej neteri na faru do Klenova (okres Prešov), kde jeho statočné srdce dotĺklo 3. septembra 1995. V roku 2006 bolo v Čirči sprístupnené ''Gréckokatolícke farské múzeum ThDr. Myrona Podhajeckého''.
Trstené (rozlišovacia stránka)
Trstené môže byť:
Vlastiboř (okres Tábor)
Vlastiboř je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 310 obyvateľov, z toho 149 mužov a 161 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,2 roka (muži 42,7 roka, ženy 43,7 roka).
Fayet-le-Château
Fayet-le-Château je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michelle Rodriguezová
Mayte Michelle Rodriguezová (* 12. júl 1978, San Antonio, Texas, USA) známejšia pod menom Michelle Rodriguezová, je americká herečka, scenáristka a DJ. Preslávil ju film Boxerka (Girlfight) (2000), vďaka ktorému sa stretla s veľkým ohlasom a získala niekoľko ocenení, vrátane Independent Spirit Award a Gotham Award v kategórii „Najlepší debut“. Nasledujúci rok stvárnila rolu Letty Ortizovej vo filmovom trháku Rýchlo a zbesilo (The Fast and the Furious) (2001) a v nektorých z jeho pokračovaní: Rýchli a zbesilí (Fast & Furious) (2009), Rýchlo a zbesilo 6 (Fast & Furious 6) (2013) a Rýchlo a zbesilo 7 (Furious 7) (2015).
Počas svojej kariéry stvárnila silné a nezávislé ženy v rade úspešných akčných filmov, ako je napríklad Osudové leto (Blue Crush), Jednotka rýchleho nasadenia (S.W.A.T.), Svetová invázia (Battle: Los Angeles) a Avatar. Tiež ju preslávili filmy Machete a Machete zabíja (Machete Kills), v ktorých stvárnila rolu Shé, ako aj filmy Resident Evil a Resident Evil 5: Odveta (Resident Evil: Retribution).
Vďaka svojim filmom zarobila cez 5 miliárd dolárov a v roku 2013 ju článok v Entertainment Weekly opísal ako „pravdepodobne najviac ikonickú herečku v akčnom žánri, rovnako ako jednu z najviditeľnejších Latino-američaniek v Hollywoode.“
Osobný život
Otec Rafael Rodriguez je pôvodom z Portorika, matka Carmen Milady Parede pochádza z Dominikánskej republiky. Michelle má celkom desať súrodencov a bola vychovaná svojou nábožensky založenou babičkou z matkinej strany.
Ako osemročná sa odsťahovala s matkou do Dominikánskej republiky a od jedenástich rokov žila v Portoriku. Nakoniec sa usadila v New Jersey.
Hucul (kôň)
náhľad|Hucul Hucul (iné mená: huculiak, huculský kôň) sa zaraďuje medzi primitívne plemená koní domácich, ktoré nie sú svojou stavbou tela veľmi vhodné na športové využitie, ale sú to výborné kone na terénne jazdenie. Rozhodne sa o huculoch nedá povedať, že sú elegantné, ale v každom prípade sú spoľahlivé, skromné, obratné, vytrvalé a vynikajú pokojným temperamentom.
Stavba tela
Hucul je dlhoveký kôň tvrdej telesnej konštrukcie s dobre vyjadreným typom. Telesný rámec má dlhšie línie, postoj je korektný, chody pravidelné. Jeho výška sa pohybuje u kobýl medzi 134 - 142 cm a u žrebcov medzi 136 - 144 cm, obvod hrude je u kobýl 160 - 180 cm a u žrebcov 165 - 185 cm a obvod holene u kobýl 17,5 - 19,5 cm a u žrebcov 18,2 - 20,2 cm.
Telesná stavba hucula je súladná, telo pevne stavané. Hlava je masívnejšia. Žuchvy sú mohutné. Krk je silný, svalnatý, stredne nasadený, často skôr klenutý. Kohútik je väčšinou menej výrazný, chrbát pevný, bedrá krátke. Zadok je široký, svalnatý, stredne sklonený, často kratší. Typický je široký a hlboký hrudník. Končatiny sú suché s výraznými kĺbmi a kratšími prednými holeňami. Kopytá sú pravidelné s dobrou a veľmi tvrdou kopytnou rohovinou. Postoj je vpredu pravidelný, vzadu niekedy mierne kravský.
Najčastejšie sfarbenie je hnedák alebo plavák všetkých odtieňov, menej ryšiak a vraník, typický je výrazný úhorí pruh, často sa vyskytuje zebrovanie predkolenia a predlaktia a niekedy oslí kríž. Biele znaky sú nežiaduce. Srsť je dlhšia, hrubšia a hustá, dobre prispôsobivá nepriazňam počasia. Na koreni chvosta sa niekedy vyskytuje štetka z krátkych vlasov, chvost splýva až k zemi.
Charakteristika
Hucul patrí medzi pozdné plemená, dospieva v 5 – 6 rokoch, výkonný zostáva až do 25 rokov často sa dožíva 30 rokov aj viac. Chody sú kratšie a pravidelné, v teréne sa hucul pohybuje veľmi isto a obratne. Hucul má pevné zdravie a je veľmi plodný. Vývoj žriebät je pravidelný a bezproblémový.
Chov v zoo
Od roku 1981 sa chovu huculov intenzívne venuje Zoologická záhrada Košice. Boli to úplne prvé zvieratá chované v tamojšej zoo a rovnako tak prvé tam rozmnožené zvieratá. V rokoch 1985 - 2009 mal tamojší chov status génovej rezervy popri chove v Národnom žrebčíne Topoľčianky. Do roku 2013 tu odchovali 95 mláďat.
Bret Easton Ellis
Bret Easton Ellis (* 7. marec 1964, Los Angeles) je americký spisovateľ.
Patrí do Generácie X a zaradil sa do literárneho zoskupenia Brat Pack (po slov. Svorka chuligánov). Sám seba nazýva moralistom, aj keď býva označovaný ako nihilista. Jeho postavy sú mladí ľudia, ktorí sú si vedomí svojej skazenosti, ale rozhodli sa žiť s ňou.
Život
Vyrástol v Sherman Oaks v údolí San Fernando. Vyštudoval hudbu a hral v skupinách až do vydania svojej prvej knihy Less Than Zero (Menej než nula). V roku 1987 sa presťahoval do New Yorku.
Jeho najkontroverznejším dielom je novela American Psycho, ktorú vydavateľstvo Simon & Schuster odmietlo vydať a neskôr vyšla vo vydavateľstve Vintage. Hlavným hrdinom novely je Patrick Bateman, materialistický yuppie a sériový vrah. Bret Ellis sa vyjadril, že postavu Patricka Batemana napísal podľa svojho otca Roberta Ellisa. Dielo sa neskôr stalo kultovým.
Bret Easton Ellis bol známy svojou bisexuálnou orientáciou, až kým v auguste 2005 nepovedal v interview pre noviny New York Times, že v januári 2004 zomrel vo veku 30 rokov jeho najlepší priateľ a milenec Michael Wade Kaplan, s ktorým žil 6 rokov. Novelu Lunar Park (slov. Mesačný park) venoval Michaelovi Kaplanovi a svojmu otcovi. Píše v nej otvorene o svojom vzťahu.
Biłgoraj
Biłgoraj je poľské mesto v Lubelskom vojvodstve.
Žije tu 25 838 obyvateľov (31. 12. 2021).
Tauriers
Tauriers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Tauriers má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Tauriers má 180 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Dinkovia
náhľad|vlajka Dinkov náhľad|Žena Dinka náhľad|Muž Dinka
Dinkovia tvoria najväčšiu etnickú skupinu v Južnom Sudáne, po nich nasledujú Nuerovia a Šilukovia. Žijú po oboch stranách Bieleho Nílu, v provincii Horného Nílu a na juhovýchode Sudánu. Patria k etnickej skupine Nilotov. Na rozdiel od južných susedov, Azandov a Bariov, ktorí väčšinou veria v Ježiša Krista, uznávajú prírodné božstvá. Hoci sú známi pod názvom Dinkovia, oni sami si hovoria Moinjaang, „Ľudia z ľudu“.
Dejiny
Pred kolonizáciou Britmi žili Dinkovia pomerne nerušeným životom. Nežili v stálych osadách, ale celé rodiny cestovali a striedali usadlosti s dobytkom. Po získaní nezávislosti nasledovali dve občianske vojny. Prvá sa týkala náboženského konfliktu medzi islamským severom a kresťanským juhom. Príčinou druhej občianskej vojny v 80. rokoch boli novoobjavené ložiská ropy. Arabská vláda mala v úmysle vyľudniť južný Sudán pre zahraničné ropné spoločnosti. SPLA (People’s Liberation Army – SPLA) bola organizovaná skupina Dinkov, ktorej sa podarilo v januári 2005 uzavrieť mier a získať veľkú autonómiu. Dnes sa Dinkovia pomaly vracajú z utečeneckých táborov do svojej vlasti.
Zvyky
Dinkovia žijú hlavne pastierskym spôsobom života. Chovajú kozy, ovce, ale hlavne kravy. Na juhu Sudánu je krava najdôležitejším ekonomickým ukazovateľom: určuje bohatstvo a tiež prestíž majiteľa. Preto sú častým dôvodom k boju medzi rodinami. Dokonca je zavedená takzvaná Zvieracia jednotka (Animal Unit; AU), kde 1 zvieracia jednotka predstavuje 1 kravu a 1 teľa alebo ich ekvivalent. V Sudáne je dnes viac ako 27 miliónov kráv. Zužitkujú z nich hlavne mlieko, moč a trus. Močom si umývajú vlasy a popolom z kravského trusu si umývajú zuby a zdobia telo. Popolom tiež chránia zvieratá pred kliešťami. Ak krava zahynie, jej kožu spracovávajú na rohože, opasky, či ozdoby. Sami však kravy na mäso nezabíjajú. Výnimkou je smrť v rodine. Vtedy zabijú kravu, aby bolo počas smútku v rodine mäso. Okrem chovu sa venujú aj pestovaniu obilia, kukurice, prosa, ciroku a iných. Kvôli živobytiu migrujú v závislosti na prírodných podmienkach – striedanie záplav a období sucha v celom regióne Dinkov. Pestovať začínajú v máji a žatva sa koná v júli až októbri. Tradičné obydlie na juhu Sudánu sú kruhovité hlinené chatrče so strechou v tvare ihlanu. Domorodci im hovoria tukul. Murované budovy tu postavili až britskí kolonialisti. Na väčšine územia sú len malé mestečká tvorené hlavne z tukulov a niekoľkých tehlových domov. Jedine rýchlo rozvíjajúce mesto na juhu je Juba.
Rodina
Základom spoločnosti je rodina. Každá rodine žije vo vlastnom tukule, alebo v domčeku na strome, ktoré sú sústredené okolo ohniska. Všetci sa odkazujú na jedného spoločného predka, čo ich zaväzuje sa navzájom podporovať. Čím bližšie je pokrvné puto, tým samozrejmejšia je podpora. Spoločnosť je prísne rozdelená na mužskú a ženskú. Muži pasú kravy a ženy sa starajú o domácnosť a deti. Dinkovia majú sexuálnych partnerov už od štrnástich rokov. Môžu ich mať až päť, a to ako muži, tak aj ženy. Ak dievča otehotnie, určí muža s ktorým čaká dieťa - zvyčajne toho najbohatšieho. Rodiny ženícha a nevesty sa potom dohodnú na cene tehotnej ženy – obvykle dvadsať až tridsať kráv. Ak manžel zomrie, jeho mladší brat nastúpi na jeho miesto, pretože on si manželky staršieho brata bral s ním. Deti narodené ktorémukoľvek mladšiemu bratovi sa vždy volajú po najstaršom bratovi. Praktikujú to nie len animisti, ale aj kresťania. K manželstvu medzi Afričanmi a Arabmi dochádza výnimočne.
Náboženstvo
Dinkovia veria v jediného boha, ktorého nazývajú Nhialic. Veria, že Nhialac je tvorcom života, ale je vzdialený od svetských záležitostí. Boha kontaktujú cez duchovných sprostredkovateľov a subjekty s názvom Yath a Jok. Rituály spravujú veštci alebo liečitelia. Taktiež dobytok má náboženský význam - používajú ho k obetným rituálom. V niektorých prípadoch môžu byť použité ovce. Odmietli konvertovať na islam, o čo sa pokúšal sudánsky sever, ale kresťanským misionárom boli sčasti otvorení.
Kresťanstvo
The Sudan Interior Mission pracuje medzi Dinkami už od roku 1930, spolu s národmi Uduk a Mabaan. Z týchto skupín sa evanjelium šírilo do okolitých národov, vrátane Jum Jum, Berta, Gumus, Ignessena a Shilluk. Odhaduje sa, že medzi národom Dinka je asi 4 – 8% kresťanov.
Zlatný potok
Zlatný potok môže byť:
Bukotvaré
Bukotvaré (Fagales) sú rad patriaci do skupiny fabidy dvojklíčnolistových rastlín (Magnoliopsida).
Opis
Obsahuje prevažne kríky a stromy. Veľmi častá je ektomykoríza. Jednoduché listy majú vrúbkovaný okraj a častý je výskyt palistov.
Rastliny sú väčšinou jednodomé, zriedkavo dvojdomé. Opeľujú sa vetrom. Prevažne suché plody sú často orechy alebo okrídlené oriešky.
Čeľade
bukotvaré :
Gymnázium (Bratislava, Grösslingová 18)
Gymnázium, Grösslingová 18, Bratislava (zaužívane Gamča) je osemročné, štvorročné a päťročné štátne gymnázium s matematickými, všeobecnými a bilingválno-prírodovednými triedami v centre Bratislavy, ktoré navštevuje šesťsto študentov a študentiek. Škola bola založená kardinálom Petrom Pázmaňom v roku 1626 ako Collegium Posoniense, v súčasnosti je jej zriaďovateľom Bratislavský samosprávny kraj. Na škole študovalo veľa významných osobností a vďaka zameraniu na matematiku a prírodné vedy aj veľa úspešných účastníkov medzinárodných kôl predmetových (matematických, fyzikálnych, informatických a iných) olympiád. V roku 1986 bola otvorená prvá trieda 8-ročného gymnázia (okrem tried 4-ročného gymnázia). Od školského roku 1988/89 sa na škole každoročne konajú školské "olympijské hry" – "OH Gamča".
História
Škola bola založená 11. septembra 1626, kedy kardinál a ostrihomský arcibiskup Peter Pázmaň vydal zakladaciu listinu jezuitského kolégia Collegium Posoniense. Vyučovanie sa začalo v prenajatej budove na Kapitulskej ulici dňa 5. novembra 1627 s riaditeľom a tromi profesormi a 46 študentami – chlapcami.
Prehľad názvov školy:
V súčasnosti používaný názov Gamča, ktorý sa používa už iba ako slovo, pochádza zo skratky jedného z predošlých názvov školy a ulice, teda Gymnázium Alexandra Markuša na ulici Červenej Armády.
Budovy
Škola od roku 1908 (s krátkymi prestávkami) sídli v budove na Grösslingovej ulici číslo 18, čo je jej štvrtá "vlastná" budova. Počas celej doby svojej existencie škola sídlila skoro v tucte "dočasne prenajatých" budov (pozri nižšie Predošlé budovy).
Súčasná budova
Do priestorov súčasnej secesnej budovy na Grösslingovej 18 sa škola presťahovala od školského roku 1908/09. Budova bola postavená priamo pre potreby školy podľa návrhu maďarského architekta Ödöna Lechnera v rokoch 19061908. Budova bola naposledy zrekonštruovaná v rokoch 20082010. V rámci tejto rekonštrukcie, ktorá stále viac ako 20 miliónov eur, kompletne vynovili fasádu, oplotenie areálu, vymenili strechu, zrekonštruovali okná, dvere i schodiská. Bola zbúraná pristavaná budova šatní a kompletne prerobili telocvične, vymenili počítačové siete, aj školský nábytok a tabule. (V rokoch 2008 až 2010 výučba prebiehala na Račianskej ulici číslo 78, v priestoroch Združenej strednej školy chemickej.)
Budova má tri nadzemné podlažia v pôdoryse písmena L, ktoré sú doplnené dvoma podzemnými podlažiami v centrálnej časti. Budova je bohato zdobená zvonku i zvnútra, podobne ako i plot okolo celého areálu školy. Po rekonštrukcii má budova miesto modrej naspäť svoju pôvodnú žlto-sivú (fasáda), respektíve zeleno-okrovo-bielu (vnútro), respektíve sivo-zelenú (oplotenie) farebnú kombináciu. Samotná budova bola v roku 1963 vyhlásená za Národnú kultúrnu pamiatku, oplotenie sa k nej pridalo v roku 2012.
S areálom školy susedí Modrý kostolík na Bezručovej ulici, ktorý bol postavený v rokoch 19091913 rovnako podľa návrhu Lechnera pôvodne ako kaplnka školy.
Dejiny budovy a priebeh realizácie
Stavba bola financovaná vládou na základe dohody vtedajšieho ministra školstva Gyula Wlassics s mestom Bratislava v roku 1901, ktoré malo za úlohu nájsť vhodné miesto. Nakoniec sa mesto rozhodlo odkúpiť parcelu na Grösslingovej ulici. Plány boli odovzdané v roku 1904. S výstavbou sa začalo v roku 1906 pod vedením bratislavského odborníka Antala Durvaya. Budova bola skolaudovaná 28.októbra 1908.
Počas výstavby v roku 1907 sa konali oslavy 700. výročia narodenia sv. Alžbety. Stavbu kaplnky zasvätenej Alžbete inicioval už v roku 1906 kardinál a ostrihomský arcibiskup Klaudius Vasari, ktorý si želal aby bola súčasťou stavby gymnázia. Priamo na parcele dnešného gymnázia sa nepočítalo s budovou kaplnky a fary (budovy pre záhradníka, ktorá síce v projektoch bola ale sa nerealizovala). Od tohto situovania sa však upustilo a to z dôvodu nedostatočného exterierového priestoru pre študentov a rušivých vplyvov na sakrálnu stavbu. Nakoniec bola budova kaplnky situovaná na susednej parcele na Bezručovej ulici. Stavba komplexu sa realizovala pod vedením Antala Durvaya. Kaplnka sa začala stavať na jar 1909 a vysvätená bola 11. októbra 1913.
Opis objektu
Lechnerova jedinečná architektúra obohacuje budovu gymnázia, ako na fasáde tak aj v interiéri. Trojpodlažná budova s pôdorysným schematom v tvare L. Hmota je členená pravouhlými a oblými rizalitmi a z dvornej strany je ešte obohatený oblúkovým výstupkom, v ktorom je umiestnené schodisko. Fasáda je rozdelená na viac častí prerezávanou omietkou. Vystupuje z fasády a vytvára zaujímavé plastické ozdoby v podobe pilastrov a okenných lemovaní. Portál z nezvyčajného plastického oblúku vytvára hlavný vstup do budovy a korešponduje so vstupom do kaplnky.náhľad|Budova gymnázia
Sloh a tvaroslovie
Budova spolu so susediacim známejším Modrým kostolíkom tvorí ucelený komplex a skvost secesnej architektúry na Slovensku. Komplex vyznieva ako ucelené vrcholné dielo, kde využil princípy maďarskej secesie s typickou ornamentálnou výzdobou, s využitím prehýbaných tvarov a profilovaných ornamentálnych kriviek, ktorá však v porovnaní s ostatnými Lechnerovými dielami je striedmejšia. Ornamentálne krivky lemujú základné architektonické tvary a dopĺňa ich linka z modrej keramiky.
Architektúra
Budova má pôdorys tvaru L, je trojpodlažná a stojí a vždy stála osamotene. Celý školský areál je oplotený podľa Lechnerovho návrhu vysokým murovaným bohato zdobeným plotom s výplňou z pletiva.
Hlavná predná uličná fasáda je osovo súmerná s osovým rizalitom a akcentujúcim hlavným vstupom so stlačeným oblúkom s dvomi stĺpmi, vyčnievajú z nej pravouhlé i oblé rizality. Je členená kordónovými rímsami na vyššie celky, tvoria ju tri rady okien so šambránami, využité je organické lemovanie cez dve podlažia, na strmej streche sú vykiere obličkovitého tvaru. Fasáda z vnútorného dvora je menej kompaktná, vyčnieva objem hlavného schodiska a zadného vstupu. Všetky vystupujúce časti sú zakončené vežičkami. Priečelia sú zdobené rastlinnými ornamentami, atiky figurálnymi ozdobami, hrany, rohy a kúty sú zaoblené.
Predošlé budovy
V minulosti škola sídlila v budove na Kapitulskej 26 vedľa Dómu sv. Martina (16331714; dnes tu sídli Rímskokatolícka cyrilometodská bohoslovecká fakulta Univerzity Komenského), v budove na Kostolnej 1 medzi jezuitským kostolom a bratislavským magistrátom (17141786; dnes tu sídli Teologická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave) a v budove kláštora Klarisiek na Klariskej 5 (17861908; dnes tu sídli Univerzitná knižnica), odkiaľ škola prešla do súčasnej budovy.
Z rôznych dôvodov (vojna, rekonštrukcia, reorganizácia systému škôl) škola krátke obdobia sídlila v budovách na Palisádach, Kozej, Dunajskej, Vazovovej a Račianskej ulici.
OH Gamča
Olympijské hry Gamča (OH Gamča) sú súťažou medzi triedami, ktorá sa koná každoročne od septembra do decembra už od roku 1988. Súťaž vznikla v roku 1988 na počesť 70. výročia založenia Československa a s inšpiráciou práve prebiehajúcej letnej olympiády v Soule. Počas školskej olympiády súťažia triedy medzi sebou v športových, umeleckých, vedeckých a netradičných disciplínach o celkové prvenstvo. Každé olympijské hry majú svoj názov obsahujúci písmená O a H, ostatné školské roky to boli OH Chaos 2015, OH Pochybnosť 2016, OH Kolobeh 2017, OH V ohrození 2018, OH Hodnota 2019, OH Rozhodnutie 2020 a OH Hypnóza 2021.
Súčasné aj bývalé študentstvo školy sa nazýva Gamčáci resp. Gamčáčky.
Vlčeves
Vlčeves je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 78 obyvateľov, z toho 42 mužov a 36 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,2 roka (muži 46,9 roka, ženy 49,8 roka).
1151 Ithaka
1151 Ithaka je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavil K. Reinmuth 8. septembra 1929.
La Breille-les-Pins
La Breille-les-Pins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
John B
John Bryn Williams (*1977, Maidenhead, Berkshire, Anglicko), viac známy svojím umeleckým menom John B je anglický drum and bassový hudobný producent a DJ. Je uznávaný širokou verejnosťou kvôli jeho výstrednému oblečeniu, divokým účesom a talentu pre tvorbu drum and bassových skladieb.
John B sa v roku 2010 umiestnil na 76. mieste v zozname Top 100 DJs časopisu DJ Magazine, ktorý bol vyhlásený dňa 27. októbra 2010.
Životopis
Williams sa narodil v Berkshire v Anglicku. Ako 14-ročný začal produkovať hudbu. Momentálne je na čele drum & bassového vydavateľstva Beta Recordings. Prevádzkuje ešte tri ďalšie sub-vydavateľstvá Nu Electro, Tangent a Chihuahua. Tieto vydavateľstvá boli vytvorené pre viac tvorivé sub-žánre drum & bassu.
Najznámejšími skladbami Johna B sú „Up All Night“, „Midnight Air“, „Mr. Freud“, „Mercury Skies“, „Red Sky“, „Faith In Me“, „Vampire Eyes“, „Blue Eyeshadow“, „Russian Bride“.
Osobnosti kontrakultúry
Osobnosti kontrakultúry. Zoznam osobností, ktoré boli aktívne v opozícii voči establishmentu v rámci hnutia kontrakultúra 60. rokov a 70. rokov 20. storočia v USA podľa anglickej verzie zdroja.
Osobnosti kontrakultúry v období hippies
Tieto osobnosti sa nachádzajú v zozname v Hippie encyklopédii od Johna Bassetta McClearyho. Obidva zoznamy sú pravdepodobne vytvorené subjektívnym spôsobom a preto sa odporúča ich takto vnímať. Mená vyskytujúce sa v oboch zoznamoch sú v druhom zozname vynechané.
Zmluva o ochrannom vzťahu medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom
Zmluva o ochrannom pomere medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom (vo vtedajšej slovenčine Smluva o ochrannom pomere medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom alebo v nemčine Deutsch-Slowakischen Schutzvertrag alebo len Schutzvertrag) bola prvá medzinárodná zmluva podpísaná vojnovým Slovenským štátom. Zmluva bola vyjadrením závislosti vojnovej Slovenskej republiky od Nemeckej ríše. Nacistické Nemecko sa v nej zaviazalo chrániť integritu slovenského územia výmenou za jeho podriadenosť. Za nemeckú stranu ju podpísal Joachim von Ribbentrop, za slovenskú stranu Jozef Tiso, Vojtech Tuka a minister zahraničných vecí Ferdinand Ďurčanský.
Zmluva bola výsledkom rokovaní Adolfa Hitlera a Jozefa Tisa vo Viedni, ktoré sa uskutočnili 18. marca 1939. Tuka a Ďurčanský ju podpísali ako prví 18. marca, Tiso ju podpísal 19. marca a von Ribbentrop v Berlíne 23. marca 1939, kedy zmluva oficiálne nadobudla platnosť. Platnosť zmluvy bola určená na 25 rokov.
Pôvodne mala zmluva obsahovať aj samostatné články o tzv. ochrannom pásme (Schutzzone) a o tzv. obrannom priemysle (Wehrwirtschaft). Tie však boli podpísané neskôr ako samostatné zmluvy (Zmluva Schutzzonevertrag mit der Slowakei alebo Deutsch-Slowakisches Schutzzonenstatut bola podpísaná v auguste 1939, ktorá umožnila Nemecku využiť slovenské územia ako jeden z nástupných priestorov k septembrovému útoku na Poľsko a Wehrwirtschaftsvertrag 30. januára 1940. )
Zmluva zaručovala Nemecku právo budovať na slovenskom území v blízkosti hraníc s protektorátom Čechy a Morava po Malé Karpaty, v Bielych Karpatoch a Javorníkoch, v tzv. ochrannej zóne (Schutzzone), vojenské objekty a umožňovala vstup nemeckých vojsk na toto územie. Týmto bol dodatočne legalizovaný vstup nemeckých vojsk na slovenské územie, ktorý sa uskutočnil pri obsadzovaní Čiech a Moravy. Nemecké jednotky vtedy aj skonfiškovali v tejto oblasti všetok československý vojenský materiál, ktorý objavili. Definovaná bola aj podriadená funkcia organizácie Slovenskej armády a vedenia zahraničnej politiky v súlade so záujmami Nemecka, čo výrazne podrývalo štátnu suverenitu Slovenska. Nemci tak prebrali aj priamu kontrolu nad zbrojovkami na Považí.
Okrem podriadenosti „v zhode s nemeckou brannou mocou“ zmluva podriaďovala aj hospodárske záujmy Slovenska nemeckým, vrátane poľnohospodárstva, priemyslu a výstavby dopravnej siete. Hoci základná zmluva bola verejná, zároveň bol podpísaný aj tajný dodatok - tzv. Dôverný protokol o hospodárskej a finančnej spolupráci, ktorý deklaroval ekonomickú viazanosť na Nemecko, ktoré získalo aj prednostné práva na využívanie nerastných surovín na slovenskom území.
Zmluva o ochrannom pomere bola východiskom pre ďalšie dokumenty (Zmluva Schutzzonevertrag - o ochrannom pásme podpísaná v auguste 1939 a Wehrwirtschaftsvertrag 30. januára 1940. )
Ján Scotus Eriugena
náhľad|Johannes Scotus Eriugena Johannes Scotus Eriugena (* 810/815 – † 877) bol stredoveký filozof írskeho pôvodu pôsobiaci vo Francúzsku pri dvore Karola Holého, kde riadil jeho školu.
Bol panteista a predstaviteľ realizmu. Vychádzal z novoplatonizmu. Jeho najvýznamnejšie dielo je "O rozdelení prírody", v ktorom sa snaží podať výklad biblie. Uviedol do latinskej podoby Dionysia Pseudoareopagitu a komentoval ho. Usiloval sa o vyhradenie samostatného miesta pre filozofiu vedľa teológie. Filozofiu berie ako "partnerku" teológie.
Eriugena bol predstaviteľom krajného realizmu a jedným z najvýznamnejších mysliteľov ranej scholastiky.
Karol Plicka
thumb|Hrob Karola Plicku na Národnom cintoríne. Oválny kameň znázorňuje šošovku fotoaparátu Karol Plicka (pôvodným menom Karel Plicka) (* 14. október 1894, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko – † 6. máj 1987, Praha, Česko-Slovensko) bol významný slovenský a český výtvarník, fotograf, filmový režisér, kameraman, folklorista a hudobný vedec, patril medzi zakladateľov Akadémie múzických umení v Prahe. Sám sa označoval za muža deviatich remesiel.
Život
Narodil sa v rodine obchodníka. Detstvo prežil vo Viedni a Českej Třebovej. Vďaka svojmu hudobnému talentu bol v rokoch 1899 až 1900 členom speváckeho zboru Wiener Sängerknaben a neskôr sa dokonca dostal až do zboru Dvornej opery vo Viedni. K jeho talentom však nepatrila len hudba, ale aj maľovanie, či fotografovanie. Ani jedna z týchto činností sa však nestala jeho povolaním. Na nátlak rodičov sa stal učiteľom v malom meste.
Orange (New Jersey)
thumb|Radnica Orange je mesto v Essex County v americkom štáte New Jersey. Podľa sčítania obyvateľtva v roku 2000 malo 32 868 obyvateľov.
Karol Plicka
Život
Na svoje umelecké vlohy však nezanevrel a počas niekoľkých desaťročí svojej umeleckej činnosti vytvoril bohatú zbierku diel z rôznych žánrov. Jeho fotografie dokumentujú život dvoch národov - českého a slovenského. Hoci pochádzal z českej rodiny a časť svojho života prežil v Česku, jeho srdce patrilo aj Slovensku, kam sa často a rád vracal. Na Slovensku je aj pochovaný (na Národnom cintoríne v Martine) a má svoje múzeum. Bol presvedčeným Čechoslovákom a umelcom oboch krajín.
Orange (New Jersey)
Geograpfia
Podľa United States Census Bureau má mesto rozlohu 5,7 km² bez vodných plôch. Patrí do aglomerácie New Yorku a leží asi 25 km vzdušnou čiarou od Manhattanu, centra New Yorku.
Karol Plicka
Život
Pôvodne sa mal stať huslistom, dokonca hrával vo Viedenskej dvornej opere. Bol aj malomeštiackym učiteľom a tým splnil priania svojich rodičov. Najprv učil v Úpici a potom v Novom Meste nad Metujou. Od roku 1924 pôsobil ako referent národopisu v Matici Slovenskej. Založil tu archív dokumentárnej fotografie. Zaoberal sa však aj filmom (od roku 1926 využíva na svojich cestách aj kameru).
Roku 1938 sa stal spoluzakladateľom filmového odboru na Umeleckopriemyselnej škole v Bratislave. Jeho kariéra bola prerušená začiatkom 2. sv. vojny, keď sa musel vrátiť späť do Prahy, kde sa stal zamestnancom Štátneho fotografického ústavu. Začína fotografovať Prahu, aby ju zachoval pre ďalšie generácie. Podľa Martina Slivku opustil Slovensko pre vypätý nacionalizmus, ktorý urážal jeho rodinu.
Po vojne sa vracia späť na Slovensko a vychádza jeho kniha Slovensko vo fotografiách Karola Plicku (1949). Zakladá filmovú fakultu AMU v Prahe, v ktorej bol prvým dekanom. Roku 1974 vydáva publikáciu Československo (roku 2004, k 110. výročiu jeho narodenia, bola kniha opätovne vydaná v Poprade). Roku 1988 bolo Prónayovskej kúrii v Blatnici otvorené jeho múzeum.
Tvorba
Za svoju tvorbu dostal v roku 1968 titul národný umelec.
Plicka bol etnograf i hudobný vedec. Je autorom viacerých obrazových publikácií o Slovensku. Prechovával hlbokú lásku k slovenskému folklóru a bol jeho úprimným obdivovateľom. Jestvujú mnohé zápisy slovenských ľudových piesní, ktoré nahral a zapísal pri svojich viacerých návštevách slovenských obcí. Napr. o piesňovom bohatstve Čičmian azda neexistuje ucelenejšia monografia, ako tá, ktorú vydal Karel Plicka. Tiež piesne Záhoria zachytil v knihe Eva Studeničová spieva.
Film Po horách, po dolách (1928) získal zlatú medailu na výstave fotografického umenia vo Florencii. Jeho najznámejší film Zem spieva (1933) bol hodnotený dokonca ešte vyššie, pretože na festivale Biennale (1934) získava pohár mesta Benátok. Plicku začali porovnávať s Machatom. Roku 1935 šiel dokonca nakrúcať do Prahy.
Zberateľská činnosť
Už v 20. rokoch 20. storočia sa stal v umeleckých kruhoch známou zberateľskou osobnosťou. Zapisoval texty aj melódiu slovenských a českých ľudových piesní, zbieral rozprávky, detské hry, porekadlá, obrázky, fotografoval našich predkov, kroje, ľudovú architektúru, prírodu a iné poklady civilizáciou vytláčanej ľudovej kultúry. Objavil niekoľko typov východoslovenských piesní a pre budúce generácie zachránil vrchovské piesne. Dokázal, že „antické“ stupnice slovenských ľudových piesní sú domáceho pôvodu a pochádzajú od pastierskych píšťal. Stal sa tak vlastne zakladateľom vedeckého štúdia slovenskej ľudovej piesne.
Začiatkom 80. rokov 20. storočia vznikla na pôde Slovenského národného múzea v Martine myšlienka založiť fond ľudovej kultúry. Priekopníkmi tejto myšlienky boli okrem Karola Plicku, jeho žiak prof. Martin Slivka, etnografka a fotografka Ester Plicková a Igor Krištek, vtedajší riaditeľ múzea. Najväčšiu časť tohto fondu tvoria diela Karola Plicku.
Filmová tvorba
V druhej polovici 20. rokov 20. storočia dostal Plicka od prezidenta Masaryka filmovú kameru. Vďaka vytríbenému umeleckému cíteniu vzniklo niekoľko filmov, ktoré dokumentujú Plickove zberateľské cesty. Vrcholom jeho filmovej činnosti je celovečerný dokument Zem spieva. Je to óda na tradičný život ľudu nielen slovenského či českého, ale európskeho. Film dostal ocenenie v Benátkach.
Plicka založil v roku 1938 na Škole umeleckých remesiel v Bratislave kurz kinematografie. Išlo o prvú filmovú školu v Česko-Slovensku. V dôsledku politického vývoja však kurz v roku 1939 zanikol. V roku 1946 sa Plicka stal spoluzakladateľom FAMU v Prahe, na ktorej pôsobil ako profesor a dekan.
Fotografická tvorba
Plicka od začiatku svojich výprav za ľudovou kultúrou dokumentoval krajinu a ľudí pomocou fotoaparátu. Jeho fotografie však nie sú len dokumentáciou, ale sú to umelecké diela, z ktorých dýcha hlboký vzťah k fotografovaným objektom.
Fotografická tvorba Karola Plicku odráža zmeny počas siedmich desaťročí. Zbierka obsahuje bohatý fond dokumentačných fotografií Prahy, Čiech a Moravy, jedinečné zábery slovenskej krajiny a architektúry. Plicka však nefotografoval iba prírodu a domy. Na jeho fotografiách nájdeme ľudí vo chvíľach sviatočných, odetých v slávnostných krojoch, na priedomí, na lúkach, pri prácach na poli, či pred kostolom. Z každej tváre na fotografii dýcha na nás osud človeka. Plicka s obľubou fotografoval deti. Podarilo sa mu zachytiť ich spontánnosť a temperament. Fotografie s detskou tematikou sa vyznačujú pohybom.
Piesne
Robil z nich tiež záznamy a za vrchol považoval štylizovaný zápis ľudovej piesne filmom. Nikdy sa mu to však nepodarilo práve preto, že tu nenašiel pochopenie. Jediný film, ktorý sa ňou zaoberal sa volá Večná pieseň (1941). Tento film ukazuje prostredie, v ktorom je ľudová pieseň česká a moravská. Jej hodnotu porovnáva, či skôr dáva do vzťahu s modernou piesňou, ktorá sa pre chytľavý rytmus a bezduché slová stáva veľmi populárnou medzi ľuďmi. Plicka nikdy nechcel pieseň uchovať ako archívny dokument. Tvrdil, že má byť majetkom celonárodným, hoci i v inej forme. Zachránil vrchovské piesne. Dokázal, že „antické“ stupnice slovenských ľudových piesní sú domáceho pôvodu a pochádzajú od pastierskych píšťal. Stal sa tak vlastne zakladateľom vedeckého štúdia slovenskej ľudovej piesne.
Droga (omamná látka)
Droga (v zmysle psychotropná (psychoaktívna) alebo omamná látka) je akákoľvek prírodná alebo umelo vytvorená látka, ktorá má potenciál ovplyvniť centrálny nervový systém, zmeniť vnímanie, náladu alebo vedomie. Vzhľadom na širokú definíciu existuje veľký počet drog, ktoré sa delia na: stimulanty, antidepresíva, anxiolitiká, antipsychotiká, halucinogény (aj ako psychedeliká) a sedatíva. Drogy sa od seba výrazne líšia v akej miere vyvolávajú závislosť, ako sú škodlivé pre ľudský organizmus, ako sú škodlivé pre spoločnosť a ako ľahko je možné sa predávkovať k smrti. Niektoré drogy, najmä kvôli svojmu potenciálu vytvoriť silnú fyzickú závislosť (napr. heroín, kokaín alebo legálne opiáty na predpis ako fentanyl) sú vážnym spoločenským problémom.
Na Slovensku sa pod pojmom droga rozumie aj akákoľvek látka ktorá má potenciál vyvolať závislosť.
Najčastejšie užívané drogy vo svete sú kofeín, alkohol a nikotín.
Krajiny vo svete sa výrazne líšia v právnej úprave drog. Niektoré halucinogény (psychedeliká) sú využívané pri liečbe duševných porúch v krajinách kde to povoľuje zákon.
Delenie drog
Podľa tzv. tvrdosti:
Podľa účinkov: Podľa zákona:
Zoznam drog
Populárne legálne drogy: Populárne ilegálne drogy: Ďalšie drogy:
Spoločensky tolerované drogy sú alkohol a tabak, v niektorých krajinách tiež marihuana, ópium a hašiš, v islamských krajinách naopak je alkohol zakázaný.
Drogová závislosť býva vážnym spoločenským a zdravotným problémom.
Tuileries
Tuileries alebo po slovensky Tuilerie (doslova "výrobňa škridiel") môže byť v Paríži:
Messéné
Messéné alebo Messéna (Messéné) môže byť:
Fayet-Ronaye
Fayet-Ronaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Karosa B 832
Karosa B 832 je model mestského autobusu, ktorý vyrábala spoločnosť Karosa Vysoké Mýto v rokoch 1997 až 1999.
Fayet-Ronaye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Karosa B 832
Konštrukcia
Autobus B 832 je konštrukčne takmer zhodný s vozidlom B 732. Ide o dvojnápravový autobus s hranatou, polosamonosnou karosériou panelovej konštrukcie a motorom nachádzajúcim sa za zadnou nápravou. Dizajnovo je rovnaký ako B 732. V pravej bočnici sa nachádzajú troje dvojkrídle výklopné dvere (predné sú užšie než ostatné). Sedačky pre cestujúcich sú rozmiestnené 1+2, nad nápravami 2+2. Od vozidiel B 732 sa odlišuje lepším zateplením, pretože vozidlá tohoto typu mali byť prevádzkované predovšetkým v Rusku, červenými držadlami v interiéri a tiež hlavne zasklenou prepážkou pred prvými sedadlami, ktorá oddeľuje priestor pre vodiča od priestoru pre cestujúcich. Vodič má ale možnosť nechať prepážku do zvyšku vozidla otvorenú, takže v tomto prípade môžu cestujúci využívať i predné dvere.
Výroba a prevádzka
Pretože v štátoch bývalého Sovietskeho zväzu boli problémy so schvaľovaním novej rady 900, rozhodla sa Karosa pre tieto krajiny naďalej vyrábať upravené vozidlá rady 700 pod novým označením – radou 800 (tá bola v 80. rokoch už raz použitá). „Osemstovkové“ autobusy boli vyrábané od roku 1997, kedy bola ukončená produkcia rady 700, do roku 1999, kedy konečne túto radu nahradili v exporte na východ autobusy rady 900. Autobusov B 832 bolo celkom vyrobených 102 kusov.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 1999
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 1999 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 1999, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo 21 európskych družstiev. Tie súťažili o 7 postupových miest na záverečný turnaj v siedmich kvalifikačných skupinách. Nováčikmi kvalifikácie boli Belgicko, Portugalsko a Rumunsko.
Prebiehala od 20. januára do 21. marca 1999. Na finálový turnaj postúpili víťazi skupín.