cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adenozylkobalamín
Reakcie
Podobným mechanizmom prebiehajú mnohé reakcie, v ktorých vystupuje ako koenzým S-adenozylmetionín (SAM), ktorý takisto produkuje 5'-deoxyadenozylové radikály. Enzýmy, ktoré využívajú SAM, však katalyzujú aspoň 65 unikátnych reakcií, zatiaľ čo je známych len 12 enzýmov, ktoré využívajú kobalamín. Predpokladá sa, že kobalamín sa vyvinul relatívne nedávno, čo by tento nepomer čiastočne vysvetľovalo. Okrem toho je SAM výrazne menšia molekula, takže stérická náročnosť adenozylkobalamínu znamená, že jeho použitie je pre enzýmy náročnejšie, a okrem toho musí u adenozylkobalamínu zvyčajne deoxyadenozylový radikál prekonať výrazne väčšiu vzdialenosť počas reakcie. Radikálové SAM enzýmy však obsahujú železo-sírny klaster, ktorý enzýmy využívajúce kobalamín mať nemusia - železo-sírne klastre sú senzitívne na okolitý kyslík, takže je možné, že adenozylkobalamín predstavuje alternatívu v prostredí s kyslíkom. Niektoré zdroje takisto tvrdia, že kobalamín pomáha stabilizovať produkty, takže jeho úloha je väčšia, než len tvorba radikálov.
Japonské cisárstvo (1868 – 1945)
Japonské cisárstvo bol štátny útvar existujúci v rokoch 1868 – 1945 na území súčasného Japonska, Kurilských ostrovov, Taiwanu a po jej okupácii v roku 1910 aj Kórey. Vládli mu cisári z dynastie Jamato. Vzniklo po páde šógunátu v roku 1868 a zaniklo po prehranej Druhej svetovej vojne roku 1945.
Historické obdobia
Od druhej polovice 16. storočia prichádzali do Japonska obchodníci a kresťanskí misionári z Portugalska, Španielska, Holandska a Anglicka. V prvej polovici 17. storočia podozrieval japonský šógunát katolíckych misionárov, že sú predvojom ozbrojenej iberskej invázie a okamžite zakázal všetky styky s Európanmi s výnimkou významne obmedzených kontaktov s protestantskými holandskými obchodníkmi na umelom ostrovčeku Dedžima (tiež Dešima) pri Nagasaki. Čínskym lodiam bolo naďalej povolené vchádzať do Nagasaki a kórejskí vyslanci mali prístup do hlavného mesta. Táto izolácia trvala 251 rokov, dokiaľ si komodor Matthew Perry nevynútil otvorenie japonských prístavov pre amerických obchodníkov v roku 1854 na konferencii v Kanagawe. Následne došlo k podpisu obdobných zmlúv (Ansejská dohody) aj s európskymi mocnosťami.
Moderné dejiny
Počas niekoľkých rokov obnovený kontakt so Západom zásadne zmenil japonskú spoločnosť. Po vojne Bošin v rokoch 1867 – 1868 bol šógunát zrušený a bola znovuobnovená moc cisára. V roku 1867 nastúpil na trón nový cisár Mucuhito (dnes známy ako cisár éry Meidži) a počas jeho 45 ročnej vlády sa uskutočnilo mnoho reforiem (tzv. reformy Meidži). Feudálny systém bol zrušený a boli prevzaté početné západné inštitúcie, vrátane západného právneho zriadenia a formy vlády. Spolu s ďalšími ekonomickými, sociálnymi a vojenskými reformami vyústili tieto zmeny k prerodu Japonska na modernú svetovú mocnosť. Ako výsledok prvej čínsko-japonskej a rusko-japonskej vojne získalo Japonsko Taiwan a Sachalin a neskôr v roku 1910 okupovalo Kóreu.
Počas prvej svetovej vojny krajina bojovala po boku krajín Dohody proti Cisárskemu Nemecku. Výsledky vojny však Japonsko nemohli neuspokojiť.
Na počiatku 20. storočia zaznamenalo Japonsko vzrastajúci vplyv expanzívneho militarizmu, vedúcemu k invázii do Mandžuska a druhej čínsko-japonskej vojne (1937). Japonsko sa spojilo s Nemeckom a Talianskom a vytvorilo Os Berlín-Rím-Tokio. Japonskí politickí vodcovia, obávajúci sa rastúcej vojenskej a ekonomickej prítomnosti v juhovýchodnej Ázii považovali za nevyhnutné zaútočiť na americkú námornú základňu v Pearl Harbor (1941), aby bola zaistená japonská nadvláda v Pacifiku. Aj keď vstup Spojených štátov do 2. svetovej vojny postupne zmenil rovnováhu sil v Pacifiku v neprospech Japonska. Po dlhom pacifickom ťažení Japonsko stratilo Okinawu v súostroví Rjúkju a bolo zatlačené na štyri hlavné ostrovy. Spojené štáty mohutne zaútočili na Tokio, Ósaku a ďalšie mesta strategickým bombardovaním a na Hirošimu a Nagasaki atómovými bombami. Japonsko oznámilo bezpodmienečnú kapituláciu 15. augusta 1945.
Okupácia
Porazené Japonsko zostalo pod okupačnou správou USA až do roku 1952, po ktorom skončení začalo významné ekonomické oživenie s pomocou USA, ktoré vrátilo ostrovom prosperitu. Úspech v Tokiu v roku 1964 je považovaný za jeden z mnoho znakov, že Japonsko znovu získalo svoj národný status. Ostrovy Rjúkju zostali pod správou USA až do roku 1972, aby bola zaistená stabilizácia východnej Ázie a významná vojenská prítomnosť USA zostavá až do týchto dní.
Systém vlády
Základným zákonom Japonského cisárstva bola ústava známa aj ako Meidžiho ústava. Bola vyhlásená 29. novembra 1789 a platila až do 2. mája 1947. Prehlásila Japonsko konštitučnou monarchiou na čele s cisárom, zaisťovala oddelenie zákonodarnej, výkonnej a súdnej moci a základné ľudské práva.
Cisár
Aj napriek demokratickému zriadeniu zostávala väčšina moci v rukách cisára. Jeho titul znel Vládca nebies (Tennó) a bol považovaný za "posvätného a nedotknuteľného" vládcu, ktorý vo svojich rukách držal zákonodarnú, výkonnú aj súdnu moc, všetky zákony, vyhlášky a rozsudky boli vydávané "V mene Cisára". Výkonnú moc vykonával nepriamo, prostredníctvom Tajnej rady, ktorej členov a všetkých vládnych úradníkov ľubovoľne menoval a odvolával. Ďalšou cisárskou výsadou bolo velenie japonskej armáde a japonskému námorníctvu. V rokoch 1868 – 1945 sa na Japonskom tróne vystriedali traja cisári:
Vláda a ministerstva
Výkonnú moc vykonával cisár prostredníctvom tzv. Tajnej rady, ktorá bola de facto vládou a poradným orgánom cisára. Jej členovia rokovali spoločne s cisárom o všetkých dôležitých štátnych otázkach. Tajnú radu tvorili premiér a ministri, z ktorých každý mohol povedať cisárovi odporúčanie zo svojho oboru, za ktoré bol zodpovedný. Ďalej každý z nich spravoval jedno z 8 ministerstiev:
Parlament
Zákonodarnú moc vykonával do roku 1890 cisár. S prijatím Meidžiho ústavy vznikol v Japonsku prvý parlament, nazvaný Ríšsky snem (Imperial Diet). Skladal sa z dvoch komôr. Hornú komoru, takzvanú Šľachtickú snemovňu (House of Peers) tvorili členovia Cisárskej rodiny, osoby s dedičným šľachtickým titulom a ďalší členovia menovaný cisárom. Dolnú komoru – Poslaneckú snemovňu, alebo tiež Snemovňu reprezentantov (House of Representatives) volili občania, pričom volebné právo sa vzťahovalo len na majetných dospelých mužov, ktorí však tvorili len malé percento obyvateľstva.
Záviš Kalandra
Záviš Kalandra (* 10. november 1902, Frenštát pod Radhoštěm – † 27. jún 1950, Praha) bol český literárny kritik, historik, novinár a ľavicový intelektuál, ktorý vystupoval pod pseudomnymami J. Pokorný, J. Albert, J. Bitnar, J. Krejčí a pod. V júni 1950 bol vo vykonštruovanom procese so skupinou Milady Horákovej odsúdený k trestu smrti a následne 27. júna popravený.
Mladosť a štúdium
Narodil sa vo Frenštáte pod Radhoštěm ako prvorodený syn lekára a sociológa Břetislava Kalandru (1871-1930) a jeho ženy Eleonory (rod. Fišerová). Mal troch súrodencov - bratov Břetislava, Dušana a sestru Drahomíru. Do desiatich rokov žil Kalandra vo Frenštáte, kde navštevoval miestnu chlapčenskú školu. Rodina sa potom presťahovala do Vsetína. Kalandrov otec inklinoval k ľavicovým myšlienkam s dôrazom na zlepšovanie pracovných podmienok robotníckej triedy, čo ovplyvnilo politické názory mladého Záviša.
O veci verejné a sociálne záležitosti sa Záviš Kalandra začal zaujímať v priebehu štúdia na gymnáziu vo Valašskom Meziříči. So spolužiakom a priateľom Oldřichom Peclom, s ktorým sa neskôr stretol pred komunistickým tribunálom, vydával študentský časopis s ľavicovým zameraním. Po maturite v roku 1921 študoval filozofiu a klasickú filológiu na FF UK v Prahe. Štúdium síce ukončil, avšak doktorom filozofie sa nikdy nestal. Dizertačnú prácu, ktorú napísal z neznámych dôvodov nikdy neodovzdal. Jeho text vyšiel v ucelenej knižnej podobe až v roku 1996, pod názvom Parmenidova filozofia. V rokoch 1928-30 pokračoval v štúdiu filozofie na univerzite v Berlíne.
Vstup do KSČ a počiatok novinárskej kariéry
Po vstupe do Komunistickej strany Československej (KSČ) v roku 1923 aktívne pracoval vo vedení Komunistickej studentskej frakce (Kostufra), študentskej organizácie zoskupujúcu mladých komunistov, organizačne podriadenej Komunistickému svazu mládeže (KSM). Ako študent rozširoval svoju literárne kritickú publicistiku v časopise Avantgarda - časopis dělnictva a studentstva. Po absolvovaní štúdia Kalandra pokračoval ako v novinárskej, tak aj v politickej činnosti.
V prvej fáze svojej profesionálnej kariéry sa zaoberal komentovaním domácich a zahraničných udalostí, filozofiou, kultúrou, estetikou a históriou. Od roku 1927 pracoval ako redaktor (resp. šéfredaktor) vo viacerých periodikách ako Meztiskor, Rudý večerník, Dělnícka rovnost, Haló noviny, neskôr v Rudom práve či Tvorbe, ktorú v rokoch 1930-34 spoločne riadil s Juliusom Fučíkom a Kurtom Konradom. V rovnakom období medziiným publikoval aj v Levej fronte, Světe práce či Volných směroch. V polovici 30. rokov sa Kalandra pridal k Surrealistickej skupine, ktorú založil jeho priateľ Vítězslav Nezval a propagoval francúzskych surrealistov v zborníku Surrealismus v diskusi. Vo svojej štúdii Princip slasti a princip reality v umění (Volné směry 1935) sa zaoberá úlohou feudalizmu v surrealizme.
Múzejné námestie (Trnava)
Múzejné námestie je ulica v Trnave, v mestskej časti Trnava-stred. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Záviš Kalandra
Rozchod so stranou
V 30. rokoch patril Kalandra ku skupine ľavicových intelektuálov, ktorí kritizovali stalinské moskovské procesy. Neľudskú podstatu stalinizmu si skoro uvedomili aj Jiří Weil, Karel Teute, Emil František Burian či Josef Guttmann. Kalandra spoločne s Guttmannom vydali dve publikácie, brožúru Odhalené tajomství moskevského procesu (1936) a Druhý moskevský proces (1937), kde protestujú proti Stalinovým inscenovaným procesom so starými boľševikmi. Za svoju kritiku boli obidvaja označení za trockistov a vylúčení z KSČ.
Po odchode z tlačových orgánov KSČ v novinárskej činnosti pokračoval a založil antistalinistický dvojtýždenník s názvom Proletář. Členovia redakcie boli presvedčení, že II. a III. Internacionála nie sú schopné reformácie, preto sa snažili vytvoriť nový komunistický smer založený na leninových tézach. Hneď v prvom čísle redakcia vydala prehlásenie ''„II. Internacionála se pohřbila svojí zradou v roce 1914 a III. Internacionála je dnes už také mrtva a proto před mezinárodním proletariátem stojí nový historický úkol: zbudovat novou leninskou Internacionálu.“''. Pre finančné problémy a nedostatok záujmu muselo byť vydávanie časopisu Proletář ukončené. Jeho posledné číslo bolo publikované na počiatku októbra 1937. Okrem iného Kalandra prispieval aj do obrázkového časopisu Světozoru, ďalej pôsobil ako redaktor Přítomnosti či Encyklopedie aktualit v nakladateľstve Mazač.
Druhá svetová vojna
Počas nacistickej okupácie nedokázal opustiť svoju ženu, výtvarníčku Ľudmilu Rambouskú a okruh priateľov. Pôsobil v protinacistickej odbojovej skupine V boj, ktorá mala za úlohu organizovať ilegálne prechody antifašistov a prenasledovaných osôb na poľskú stranu. Na základe jeho komunistickej minulosti bol Kalandra v septembri 1939 gestapom zatknutý (ktoré nemalo tušenia o jeho pôsobení v odboji) a až do konca vojny nacistami väznený. Pri domovej prehliadke mu bol zabavený rukopis jeho ústredného historické diela České pohanství.
Po výsluchoch bol na konci roku 1939 deportovaný do koncentračného tábora Sachsenhausen, 6. apríla 1940 dorazil do koncentračného tábora vo Flossenbürgu, z ktorého bol následne 18. júla 1942 odvedený do koncentračného tábora v Ravensbücku pod číslom 2560. Tu sa na ošetrovni stretol so svojou bývalou kolegyňou a dobrou priateľkou, českou novinárkou Milenou Jesenskou. Vo februári 1945 bol opäť prevezený do Sachsenhausenu. Pri postupe sovietskych vojsk hlbšie do vnútrozemia krajiny v apríli následoval pochod smrti do Schwerinu, kde sa 2. mája dočkal oslobodenia jednotkami 8. pechotnej divízie a 82. výsadkovej divízie americkej armády a odkiaľ sa vydal pešo k rodinným príbuzným do Vsetína, kde sa celý rok fyzicky zotavoval. Jeho zdravie bolo drasticky podlomené mizernou výživou v koncentračných táboroch. Podľa spomienok príbuzných, jeho vzhľad pripomínal živého kostlivca, vážil okolo 30 kilogramov a chýbalo mu viacero zubov. Po zotavení sa vrátil naspäť do Prahy.
Povojnové obdobie
Po vojne Kalandra ďalej už nemal záujem sa politicky angažovať. Napriek všeobecnej pracovnej povinnosti nikde ho nechceli zamestnať. Zostal prakticky nezamestnaný. Okrem písania príspevkov do sociálne demokratického týždenníka Cíl či národne socialistického Slova pracujících sa venoval prevažne vedeckej a spisovateľskej tvorbe. Písal aj do renomovaných amerických denníkov ako New York Times. Pod pseudonymom František Kohout vydal v roku 1946 knihu Socialisté a antisemitismus. Opäť sa vrátil k písaniu Českého pohanstva, v ktorom spochybnil existenciu svätého Václava ako skutočnej historickej postavy. Namiesto toho ho označil za súčasť pohanského panteónu Čechov dodatočne využitého kresťanstvom. K tomuto názoru sa historici vyhranili.
Neskôr v roku 1948 napísal v slovenčine pod pseudonymom Juraj Pokorný príspevok k výročiu Slovenského povstania z roku 1848 pod názvom Zvon Slobody. V tomto období sa taktiež stretával s mladým filozofom Zbyňkom Fišerom, neskôr známym pod pseudonymom Egon Bondy. V roku 1949 Kalandrovi ponúkol jeho dobrý priateľ Laco Novomeský miesto v Slovenskej akadémii vied. Pracuje i na svojom nedokončenom vedecko–analytickom diele Skutečnost snu. Krátko po Víťaznom februári sa spustili politické monster procesy s "triednymi nepriateľmi pracujúceho ľudu" ku ktorým patrili politickí oponenti z Demokratickej strany, príslušníci západného odboja, duchovní, bohatí roľníci a nepohodlní komunisti vrátane Záviša Kalandru.
Zatknutie a výsluch
Dňa 7. novembra 1949 podnikla ŠtB policajnú raziu s cieľom zatknúť MUDr. Arnošta Ungára, Kalandrovho blízkeho priateľa a švagra. Zhodou okolností bol zadržaný aj Kalandra, ktorý si prišiel K Ungárovi zatelefonovať. Zatknutý bol iba nešťastnou náhodou, v tomto období Kalandra nepatril medzi hlavné ciele ŠtB. Pod dohľadom sovietskych poradcov následovali vyčerpávajúce výsluchy, v priebehu ktorých Kalandra musel desiatky hodín bez spánku pod fyzickým násilím a psychickým tlakom odpovedať na otázky vyšetrovateľov. Na výsluchoch bol nútený sa priznať k špionáži v prospech "západných imperialistov", ktorú mal vykonať v spolupráci s Oldřichom Peclom, Antoniou Kleinerovou a anglickou tlmočníčkou americkej tlačovej agentúry Mary Bakerovou. Podľa spomienok Bedřicha Hájeka, člena ÚV KSČ, ktorý bol zatknutý v roku 1951, mu vyšetrovateľ povedal, "V tejto miestnosti sme kedysi tri dni a tri noci roztáčali Kalandru. Rozumiete, my sme sa striedali ale on tu bol po celú dobu. Keď už nemohol stáť na nohách a ležal na zemi, tak nám to podpísal, tak si to Hájek rozmyslite".
Vykonštruovaný proces
Začiatkom 50. rokov 20. storočia po vzore veľkých Stalinových čistek dochádzalo v komunistickom Československu k viacerým vykonštruovaným politickým procesom, ktorých cieľom bolo odradiť ľudí od akejkoľvek kritiky štátneho režimu. Bezpečnosť hľadala, koho by mohla zaradiť do veľkého procesu, ktorý sa chystal s dr. Miladou Horákovou. Napriek tomu, že Kalandra Horákovú osobne vôbec nepoznal, bol pre kritiku moskovských procesov adekvátnou osobou, ktorá vyhovovala koloritu pripravovaného monsterprocesu. Vďaka zákulisným machináciam sa stal spoločne so svojim priateľom a niekdajším spolužiakom Oldřichom Peclom súčasťou skupiny trinástich obvinených, ktorí sa v júni 1950 postavili pred Štátnym súdom v Prahe ako "členovia ilegálneho vedenia spikleneckého centra". Žaloba ich obvinila z toho, že z nenávisti k ľudovému demokratickému režimu pripravovali protištátny puč a rôzne teroristické akcie a to v službách Spojených štátov. Kalandra bol pre kritiku pomerov v Sovietskom zväze obžalovaný z trockizmu, vlastizrady a špionáže. Spolu s Peclom a Antoniou Kleinerovou boli pred súdom vypočutí 3. júna 1950. Podobne ako starí boľševici z moskovských procesov sa rozhodol držať scenára, ktorý sa musel naučiť ale po celú dobu výsluchu vypovedal s pohŕdavým sarkazmom a iróniou, čo veľmi rozhodilo štátnych prokurátorov, najmä dr. Juraja Viesku. Už na počiatku vyšetrovania si jasne uvedomoval, že o jeho vine je vopred rozhodnuté. Spomienky obhajcu dr. Jiřího Vízku potvrdzujú, že Záviš trest smrti očakával. Jeho očakávania sa naplnili do bodky.
Amanlis
Amanlis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Záviš Kalandra
Rehabilitácia a vyznamenanie
Politický odmäk v 60. rokoch priniesol snahy o rehabilitáciu Záviša Kalandru. O jeho očistenie sa angažovala rehabilitačná komisia Zväzu československých spisovateľov ale s nástupom normalizácie tieto snahy stroskotali. Rozsudok bol v roku 1968 zrušený ale až po nežnej revolúcii sa všetkým odsúdeným dostalo plnej rehabilitácie. V roku 1991 prezident Václav Havel udelil Závišovi Kalandrovi in memoriam Rad T. G. Masaryka I. triedy.
Amanlis
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Záviš Kalandra
Osobný život a rodina
Kalandra mal povesť nadpriemerne vzdelaného človeka. Mal mimoriadne nadanie na jazyky - dohromady ovládal sedem jazykov. Vďaka exotickému vzhľadu, obľúbeného u žien, ktorý ľudí do strany získaval svojou vierou a charizmou. Na druhú stranu, jeho priateľ Arnošt Ungár sa zmienil, že bol chudobným ako počas štúdia, kedy zvykol prespávať u neho na internáte, tak aj po dokončení školy. Túžba po veľkých honorároch či majetku mu bola cudzia.
Jeho starý otec básnik a publicista Jana Alberta Kalandru (1826-1909) sa vo Viedni angažoval v oblasti organizovania spoločenského a kultúrneho života českej obrodeneckej scény. Otec Břetislav Kalandra bol politicky aktívnym a sociálne cítiacim človekom. Úzko spolupracoval s T. G. Masarykom a rovnako bol členom Masarykovej realistickej strany, s ktorou sa však pred prvou svetovou vojnou názorovo rozišiel. Kalandrovou manželkou bola maliarka a ilustrátorka Ludmila Rambouská (1899–1952), autorka karikatúr ľavicového časopisu DAV. Manželstvo zostalo bezdetné. Bol prastrýkom folk-rockového a bluesového hudobníka Petra Kalandru, narodeného krátko pred Kalandrovou smrťou.
Amanlis
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leona Lewisová
Leona Louise Lewisová (* 3. apríl 1985, Londýn, Anglicko) je britská speváčka, skladateľka a aktivistka za práva zvierat. Preslávila sa v roku 2006, keď vyhrala tretiu sériu, britskej televíznej show The X Factor.
Jej úspešný singel, „Bleeding Love“, bodoval na 1. mieste vo viac ako 30. krajinách sveta a bol najpredávanejším singlom roku 2008. Stala sa Top interpretom v Billboard magazíne v roku 2008. Neskôr vydala svoje dva albumy, Spirit a Echo, v roku 2007 a 2009. Spirit sa stal najrýchlejšie predávaným albumom a zároveň albumom s najväčším ziskom v Spojenom kráľovstve a Írsku, a urobil z Lewis prvého britského sólo artistu, ktorý sa dostal do Billboard 200 so svojím debutovým albumom. Štvrtý najpredávanejší album roku 2008 – Spirit predal 6,5 milióna kópií po celom svete.
V novembri 2008 Lewis nahrala ešte dva single pre rýchly predaj s jej coververziou skladby „Run“ od skupiny Snow Patrol, ktorej sa predalo 69 244 kópií za dva dni. Jej debutové turné, The Labyrinth, bolo v roku 2010. Lewis vydala tretí album Glassheart, v druhej polovici roku 2012. Zároveň vyšiel aj debutový singel pre tento album – „Collide“, ktorý sa stal siedmym najlepším singlom v hitparáde Spojeného kráľovstva.
The Pas
The Pas je mesto v kanadskej provincii Manitoba. Nachádza sa na Saskatchewan River. Je to mesto obchodu a komunikácie. V roku 2021 malo 5 639 obyvateľov.
Dejiny
Miesto bolo sídlom pôvodných obyvateľov národa Cree. Po návštevách európskych prieskumníkov sa stalo centrom obchodu s kožušinami, založená bola pevnosť Fort Paskoyac. Jej názov mohol pochádzať z jazyku Cree a znamenať zalesnenú úžinu na rieke. V roku 1847 členovia tímu, ktorý hľadali Franklinovu expedíciu v meste založili anglikánsku misiu, v roku 1887 bola založená aj rímskokatolícka misia. V roku 1876 pôvodní obyvatelia podpísali dohodu Treaty 5 s federálnou vládou. Od začiatku 20. storočia sa rozvíjalo baníctvo a rybársky a drevársky priemysel. Význam mesta vzrástol po sprevádzkovaní Hudson Bay Railway.
Demografia
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 5 639 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 5 369. V roku 2021 cca 20 ľudí uviedlo ako etnický pôvod český, nikto slovenský ani československý.
Ekonomika
Dnešným hlavným zamestnávateľom je Canadian Kraft Paper Industries Ltd., drevárska a papierenská firma. Väčšina ľudí však pracuje v službách. V meste sídli University College of the North.
Turizmus
Na sever od mesta sa nachádza Clearwater Lake Provincial Park.
Oceánsky pohár národov 2002
Oceánsky pohár národov 2002 bol šiestym ročníkom Oceánskeho pohára národov, medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy pod hlavičkou Oceánskej futbalovej konfederácie (OFC). Turnaj sa konal na Novom Zélande a hralo sa v dňoch od 5. do 14. júla 2002. Titul obhajovala 🇦🇺.
Medzinárodný pouličný beh Komárno – Komárom
Medzinárodný pouličný beh Komárno – Komárom je beh tradične sa konajúci medzi slovenským Komárnom a maďarským Komáromom na rozmedzí apríla a mája.
História
V 30. marca 1945 Červená armáda oslobodila vtedajšie územie severného Maďarska a južného Slovenska v okolí miest Komárno a Komárom, čím ukončila 2. svetovú vojnu na ich území.
Koncom roku 1974 sa na základe nápadu troch športovcov (Dezső Bangha, Gyula Herczeg a István Jóny) objavila správa, že nasledujúci rok, 4. apríla, pri príležitosti 30. výročia oslobodenia Maďarska a Československa sa uvažuje o bežeckej súťaži medzi Komárnom a Komáromom. Myšlienky sa organizačne ujal prezident atletického oddielu MTK-VM Endre Rubin a z československej strany Okresný výbor Československého zväzu telesnej výchovy v Komárne. Prvý beh sa uskutočnil v roku 1975. Na štart 8 200 metrov dlhej trate sa na Leninovom štadióne v Komárome postavilo 65 maďarských a 18 československých bežcov.
V roku 1977 sa okrem maďarských a československých pretekárov zúčastnili aj rumunskí, juhoslovanskí, východonemeckí a vôbec prvýkrát západonemeckí pretekári spoza železnej opony.
Súťaž z roku 1980 bola prvou, ktorá vyhlásila špeciálnu súťaž pre ženy na vzdialenosť 4 000 metrov. Už v roku 1982 boli vyhlásení víťazi v mužských dospelých jednotlivcoch a družstvách, v ženských dospelých a mladých a v mužských mládežníckych kategóriách.
K desiatemu výročiu roku 1984 už bolo zaregistrovaných takmer tisíc bežcov. Aj keď sa magická hranica v nasledujúcom roku neprekročila, od roku 1986 až do zmeny režimu prišlo na štartovú čiaru každý rok viac ako tisíc štartujúcich.
Miranda Richardsonová
Miranda Jane Richardson (* 3. marec 1958, Southport, Spojené kráľovstvo) je anglická divadelná, filmová a televízna herečka. V rokoch 1993 a 1995 bola nominovaná na Academy Awards a je držiteľkou dvoch cien Zlatý glóbus. Je známa z filmov ako Ríša slnka (1987), Hra na plač (The Crying Game, 1995) Ospalá diera (1999), The Phantom of the Opera (2004) či Made in Dagenham (2011). Známa je jej interpretácia kráľovnej Mab v televíznom filme Merlin z roku 1998. Hrala vo viac ako 90 filmoch.
Medzinárodný pouličný beh Komárno – Komárom
História
Po zmene režimu sa upustilo od myšlienky oslobodenia Červenou armádou, ale beh pokračoval v rámci Komárňanských dní, tentoraz oficiálne pri príležitosti revolučných bojov o komárňanskú pevnosť v roku 1849. Účasť je už menšia a bez významnejších športovcov.
Miranda Richardsonová
Detstvo a mladosť
Richardsonová sa narodila v meste Southport, v Spojenom kráľovstve. Už od malička vystupovala v rôznych školských predstaveniach a rada vystupovala pred publikom.
Medzinárodný pouličný beh Komárno – Komárom
História
Kvôli pandémii COVID-19 sa ročníky 2020 a 2021 neuskutočnili. Ročník 2022 sa uskutočnil prvýkrát len na území Slovenska.
Miranda Richardsonová
Kariéra
Richardsonová študovala na Bristol Old Vic Theatre School po boku Daniela Day-Lewisa.
Medzinárodný pouličný beh Komárno – Komárom
Trať
Trať behu je rovinatá a vedie cez most hraničnej rieky Dunaj, medzi Komárnom (Slovensko) a Komáromom (Maďarsko). Štart a cieľ sa medzi Maďarskom a Slovenskom mení. Dĺžka trate je približne 10 km.
Listina víťazov
náhľad|Vyryté mená víťazov pred športovou halou v Komárne. zdroj:
Miranda Richardsonová
Kariéra
V roku 1985 debutovala vo filme Dance with a Stranger po boku Ruperta Everetta. V roku 1987 odmietla úlohu Alex v dráme Fatal Attraction, ktorú neskôr získala Glenn Closová.
V roku 1992 hrala v dráme Damage po boku Juliette Binocheovej, kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na Academy Awards a získala cenu BAFTA.
V roku 1995 získala znovu nomináciu na Academy Awards, tentokrát za film Tom & Viv. V roku 1999 prijala úlohu Lady Van Tassel v mysterióznej dráme Tima Burtona Ospalá diera.
V roku 2017 stvárnila manželku Winstona Churchilla v životopisnej dráme Churchill.
Súkromný život
Richardsonová žije v západnom Londýne. Medzi jej záľuby patrí sokoliarstvo, kreslenie, prechádzky, záhradkárčenie či móda. Je známa pre svoj nenáročný a jednoduchý spôsob života. Miluje zvieratá a má doma dve mačky a jedného psa. Podporuje tiež niekoľko charitatívnych organizácii. Nie je vydatá a nemá deti.
Eurytión
Eurytion môže byť aj:
Wait a Minute My Girl / Dagen Før
„Wait a Minute My Girl“ / „Dagen Før“ je dvojsingel dánskej hudobnej skupiny Volbeat. Vyšiel 2. júna 2021.
Boca Chica (Texas)
Boca Chica je oblasť na východnom konci polostrova v delte rieky Rio Grande v okrese Cameron County, v najjužnejšom cípe Texasu pri hraniciach s Mexikom, pri pobreží Mexického zálivu. Je ohraničená brownsvilleským lodným kanálom na severe, hraničnou riekou Rio Grande na juhu a Mexickým zálivom na východe. Tiahne sa v dĺžke približne 40 km východne od mesta Brownsville. Miestnou dopravnou tepnou je cesta Texas State Highway 4 z Brownsville až k pobrežiu Mexického zálivu na pláž Boca Chica Beach.
Medzinárodné letisko Calgary
right|thumb|Hlavná letisková hala right|thumb|Airbus A319 spoločnosti Air Canada (v popredí) spolu s Antonovom An-124 (v pozadí vpravo)
Medzinárodné letisko Calgary, (IATA: YYC, ICAO: CYYC), pôvodne nazývané Letisko McCall, je medzinárodné letisko v meste Calgary, v provincii Alberta v Kanade a priľahlého regiónu Calgary. Nachádza sa približne 17 km juhovýchodne od downtownu Calgary. Letisko ponúka pravidelné non-stop lety do významných miest v Kanade, Karibiku, Strednej Amerike, Európe, USA a Východnej Ázii.
Boca Chica (Texas)
V súčasnosti (rok 2021) je oblasť známa skôr kozmodrómom spoločnosti SpaceX (SpaceX South Texas launch site), umiestneným východne od dediny, takmer pri pobreží. Výstavba kozmodrómu začala v roku 2014 a zahŕňa vývojové a výrobné priestory spoločnosti SpaceX, skúšobnú rampu a štartovaciu rampu pre orbitálne kozmické lety.
Medzinárodné letisko Calgary
Letisko slúži ako sídlo pre WestJet a ako letecký uzol pre Air Canada a Air Canada Express. Letisko je jedným z ôsmich kanadských letísk s možnosťami hraničného preclenia USA. Letisko je prevádzkované The Calgary Airport Authority ako časť National Airports System. Je tiež štvrtým najvyťaženejším letiskom Kanady podľa prepravy cestujúcich a tretie najvyťaženejšie podľa pohybu lietadiel s 12630695 cestujúcimi, čo je viac o 3,7% oproti roku 2009, a 234239 pohybmi lietadiel, čo je viac o 0,5%.
Boca Chica (Texas)
Boca Chica znamená v španielčine „malé ústa“, alebo tiež ústie rieky, a myslí sa tým, že prietok rieky Rio Grande je tu veľmi skromný a v obdobiach sucha úplne zaniká.
Kolačnianska brázda
Kolačnianska brázda je geomorfologickou časťou Rázdiela, podcelku pohoria Tribeč. Leží v severnej polovici podcelku, južne od Partizánskeho.
Polohopis
Územie patrí do povodia Nitry a najvýznamnejším vodným tokom je Drahožica. Odvodňuje celú strednú časť brázdy a v obci Veľké Uherce priberá Drndavu a Kolačniansky potok. V tejto časti leží Veľkouherecká a Kolačnianska priehrada. Centrálnou časťou cez Veľké Uherce vedie na Skýcov a do Zlatých Moraviec cesta II/511, na ktorú sa pripája III/1764 do Kolačna. Východný okraj obsluhuje III/1795, odbočujúca z cesty II/512 (Oslany – Žarnovica), západnú časť obsluhuje cesta II/593 (Partizánske – Bošany) a z nej vedúce miestne komunikácie.
Chránené územia
Táto časť Tribča leží v Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie, pričom vyňaté je územie sídiel s intenzívne poľnohospodársky využívaným okolím. Osobitne chráneným územím je len na západnom okraji ležiaci chránený areál Brodziansky park a juhovýchodne sa nachádzajúca prírodná rezervácia Dobrotínske skaly.
Tydeus (mytológia)
náhľad|250px|Tydeus a Isméné, čiernofigúrová [[amfora, cca 560 pred Kr.]] Tydeus alebo Týdeus (starogr. Τυδεύς – Tydeus, ) je v gréckej mytológii syn kalydónskeho kráľa Oinea. Jeho matkou bola druhá kráľova manželka Periboia.
V rovnakej dobe sa objavil v Argu Polyneikes, syn tébskeho kráľa Oidipa. Bolo to v pohnutých časoch, keď bol slepý Oidipus po zverejnení jeho ťažkých osudových previnení vyhnaný ľuďom aj svojimi synmi z bohatých, opevnených Téb a nútený odisť do vyhnanstva sprevádzaný len svojou dcérou Antigonou. Medzi Polyneikom a jeho bratom Eteoklom prepukol následne spor o trón. Víťazne zo sporu vyšiel Eteokles, ktorý za pomoci strýka Kreonta vyhnal Polyneika z Téb a on si našiel spojenca pre znovuzískanie svojich práv v Argu.
Ich výprava však skončila katastrofálne, všetci veliaci hrdinovia pred bránami Téb padli, prežil z nich jediný Adrastos. Padol aj Tydeus, aj napriek ochrane bohyne Atény. Bol zranený tébskym bojovníkom Melanippom, ktorého vzápätí zabil Amfiaraos. Odťal Melanippovi hlavu a niesol ju zranenému Tydeovi, ktorému ponúkol mozog nepriateľa aby si tak zachoval život. Ale v tej chvíli sa blížila bohyňa Aténa, aby Tydea zachránila, ale keď videla tú odpudivú scénu, vyliala na zem čarovný liek, ktorý ho mal zachrániť a Tydeus na následky svojho zranenia zomrel.
Andouillé-Neuville
Andouillé-Neuville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rímskokatolícky kostol svätých Petra a Pavla (Brašov)
Charakteristika a dejiny
Na mieste terajšieho kostola stál predtým gotický dominikánsky kláštor z roku 1342. V období reformácie sa kláštor dostal na čas pod správu evanjelickej cirkvi. V roku 1711 kláštor prevzala opäť rímskokatolícka cirkev a do správy ho dostali františkáni, neskôr v roku 1716 správu nad kláštorom prevzali jezuiti. Gotická bazilika predstavujúca kláštor bola neskôr zbúraná za účelom výstavby dnešného kostola.
Kostol bol postavený v barokovom slohu ku koncu 18. storočia na základe návrhu a pod vedením architekta Karla Josepha Lamascha. Ako lokácia pre výstavbu bolo zvolené miesto bývalého dominikánskeho kláštora v historickej časti mesta. Potom čo kňaz Ignatius Wagensei získal od cisárovnej Márie Terézie odobrenie, výstavba sa začala v roku 1776. V roku 1787 bol kostol dokončený a vysvätený sedmohradským biskupom Ignatiom Batthyanyim.
Od roku 1840 patrilo pod správu kostola brašovské rímskokatolícke gymnázium.
Stavba je postavená v klasickom barokovom slohu a pri výstavbe bol rešpektovaný vzhľad ulice. Nad hlavným vchodom sa nachádza nartex a prístup k hlavnému vchodu je po schodoch. Na kostole je vyobrazený rok dokončenia výstavby spolu s erbami Brašova a Sedmohradska.
Hod oštepom
right|thumb|Bregje Crollová počas Europacupu 2007 Hod oštepom je atletická disciplína, v ktorej sa hádže oštepom na vzdialenosť. Hod oštepom je disciplína pre mužský desaťboj a pre ženský sedemboj. Mužský oštep je dlhý od 260 do 270 centimetrov a má hmotnosť 800 gramov, ženský oštep je dlhý od 230 do 240 centimetrov a má hmotnosť 600 gramov. Aby hod platil, musí oštep letieť do kruhového výseku vymedzeného bielymi čiarami. Musí tiež dopadnúť hrotom vpred, nie je však nutné, aby sa zapichol do zeme (ale musí zanechať stopu).
Antrain (obec)
Antrain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žralok obrovský
Žralok obrovský môže byť:
Carcharhinus amblyrhynchos
Carcharhinus amblyrhynchos je druh žraloka z čeľade Carcharhinidae.
Charakteristika
Do tejto čeľade patrí aj Carcharhinus albimarginatus, ktorý je Carcharhinus amblyrhynchos veľmi podobný. Carcharhinus amblyrhynchos sa vyskytuje najčastejšie v slaných vodách trópov a subtrópov, okolo atolov, koralových útesov a v lagúnach. Môže sa potopiť do hĺbky 280 metrov, ale jeho prítomnosť bola zaznamenaná aj v omnoho väčších hĺbkach (až 1000 metrov). Dosahuje dĺžky až 2,6 metra a hmotnosti okolo 34 kilogramov. Pre človeka nie je príliš nebezpečný, pokiaľ sa však cíti ohrozený, môže dôjsť k obrannému útoku – uhryznutiu. Predtým nám ale tzv. exhibičným plávaním, pri ktorom sa nahrbí, dá najavo svoju agresivitu. Toto chovanie je typické skôr u jedincoch, v skupine sa príliš neprejavuje. Carcharhinus amblyrhynchos patrí medzi ohrozené druhy, čo je spôsobené jeho vysokým výlovom.
Výskyt
Carcharhinus amblyrhynchos je typický pre Indický a Tichý oceán, konkrétnejšie potom pre oblasť Madagaskaru, Maurícia a Seychel. Ďalej ho nájdeme v Červenom mori, pri pobreží Juhoafrickej republiky, kde je označovaný ako Carcharhinus wheeleri (žralok Wheelerov). Ďalšia dlhá oblasť jeho výskytu sa tiahne od južnej Číny po severnú Austráliu a súostrovie Tuamotu.
Opis
Aj keď môže Carcharhinus amblyrhynchos dosiahnuť dĺžky necelých 3 metrov (čo je maximum), jeho priemerná dĺžka činí len 2 metre. Chrbát má tmavo šedý, brucho bledé až biele. Chvostová plutva má okraj sfarbený do čierna, zadná strana prsných a panvových plutiev je čierna celá. Má veľké oči a pretiahnutý rypec. Jeho čeľuste sú opatrené trojuholníkovitými zubami. Carcharhinus amblyrhynchos býva občas zamieňaný so žralokom čiernohrotým (Carcharhinus melanopterus). Aktívny je hlavne v noci. Plutvy Carcharhinus amblyrhynchos sú veľmi cenené, jeho mäso je veľmi obľúbené. Je lákadlom pre turistov napríklad v oblasti Maldív.
Potrava
Carcharhinus amblyrhynchos loví útesové ryby, väčšinou dlhé do 30 cm, ale aj malé žraloky, hlavonožce a kôrovce. Potravu si zháňa za šera a v noci. Keď loví, dokáže vyvinúť rýchlosť až 48 km/h.
Rozmnožovanie
Carcharhinus amblyrhynchos je živorodý. Samica je gravidná približne 12 mesiacov a v jednom vrhu sa narodí 1 až 6 mláďat. Mláďa meria po narodení asi 45 až 60 cm. Dospelosti dosahuje v 7 rokoch a dožíva sa až 25 rokov.
Stará radnica (Brašov)
Radnica je historická budova radnice a dnes sídlo historického múzea nachádzajúca sa na Radničnom námestí  v strede historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a patrí k najvýznamnejším pamiatkam Brašova.
Dejiny a charakteristika
Iniciatíva na výstavbu radnice prišla na základe dokumentu vydanom župnou radou 23. decembra 1420, kde bola spomenutá nutnosť výstavby radničnej budovy. Výstavba bola pozastavená v dôsledku tureckého vpádu v roku 1421.
V roku 1503 je sídlo radniice prvýkrát zdokumentované, budova vtedy mala tvar strážnej veže. Nová veža bola postavená v rokoch v roku 1515, po tom čo mestská rada obdržala 50 florinov potrebných k financovaniu výstavby. Neskôr bola pristavaná budova, kde sídlila rada. Podľa dokumentu z roku 1520, ktorý budúcu stavbu znázorňoval, mala táto budova pozostávať len z jednej miestnosti o rozmeroch 5 x 12 metrov. V rokoch 1521 - 1528 bolo postavené opevnenie radnice. V roku 1521 bola budova radnice prvýkrát použitá ako väzenie.
V priebehu nasledujúcich storočí sa vzhľad radnice niekoľkokrát menil, predovšetkým kvôli prestavbám v dôsledku prírodných katastrôf.
5. júla 1608 bola veža radnice zasiahnutá bleskom a spoôsobila na veži velké škody. Na hasenie ohňa boli vtedy použité aj víno, ocot a mlieko. 16. septembra 1608 bola veža pokrytá medenou strechou a celá budova bola zrenovovaná v roku 1646. Medená strecha veže bola vymenená za novú v roku 1661. 17. júna 1662 v ranných hodinách postihlo mesto silné zemetrasenie a 2/3 veže radnice následkom tejto udalosti 2. júla toho istého roku padli. Následná rekonštrukcia trvala 3 roky.
21. apríla 1689 velký požiar zničil veľkú časť Brašova a významne poškodil aj radnicu, ktorá bola čiastočne zrenovovaná v roku 1691. Velká renovácia sa začala v roku 1770 a trvala až o roku 1778, odvtedy má radnica súčasný vzhľad. Prestavba budovy bola v rámci tejto renovácie v podstate kompletná, z pôvodnej radnice ostali len základy.
V rokoch 1835 - 1837 prebehla renovácia časti interiéru a rekoštrukcia strechy a v roku 1870 bola budova vybavená plynovým osvetlením.
Na začiatku 20. storočia existovala iniciatíva, ktorá požadovala na základe rozhodnutia mestskej rady z 26. novembra 1902 demolíciu budovy radnice, toto však nakoniec nebolo uskutočnené najmä v dôsledku protestných akcií miestnej komunity a rozhodnutie bolo v roku 1903 zrušené.
V rokoch 1909 - 1910 prebehla výmena strechy.
Od roku 1950 je budova sídlom župného historického múzea.
Arbrissel
Arbrissel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rúnar Alex Rúnarsson
Rúnar Alex Rúnarsson (* 18. február 1995, Reykjavík, Island) je islandský profesionálny brankár, ktorý pôsobí v tureckom tíme Alanyaspor na hosťovaní z Arsenalu.
Klubová kariéra
S kariérou začal v islandskom klube KR Reykjavik. Neskôr pôsobil v dánskom Nordsjællande v ktorom pôsobil päť sezón. V júni 2018 podpísal štvorročný kontrakt s francúzskym klubom Dijon.
Arsenal
21. septembra 2020 podpísal Rúnarsson kontrakt s Arsenalom na štyri roky. Za klub debutoval 29. októbra 2020 v zápase skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2020/21 proti Dundalku. Rúnarsson chytil čisté konto pri výhre 3:0. V Premier League odohral jeden zápas a to 2. februára 2021 ako náhradník za vylúčeného Bernda Lena. Jeho jediny zápas skončil prehrou 1:2 s Wolverhamptonom.
OH Leuven (hosťovanie)
Dňa 31. augusta 2021 bol Rúnarsson poslaný na hosťovanie do belgického klubu OH Leuven, ktorý pôsobí v Jupiler League.
Alanyaspor (hosťovanie)
Dňa 15. augusta 2022 bol Rúnarsson poslaný na hosťovanie do tureckého tímu Alanyaspor v tureckej Süper Lig.
Medzinárodná kariéra
Rúnarsson reprezentoval svoju krajinu na mládežníckej úrovni. Svoj seniorský debut si odkrútil 9. novembra 2017 v priateľskom zápase proti Česku.
V máji 2018 bol nominovaný do 23-člennej zostavy Islandu na Majstrovstvá sveta 2018 v Rusku. Na turnaj neodohral ani jeden zápas.
Klubové
''K 17. júnu 2023'' Poznámky
1 Európska liga UEFA
Medzinárodné
''K 17. júnu 2023''
Lamna sleďová
Lamna sleďová alebo žralok sleďový (Lamna nasus) je veľký druh žraloka z čeľade Lamnidae.
Charakteristika
Databáza ISAF Floridského múzea eviduje k roku 2009 tri útoky lamny sleďovej na ľudí. Jeden z týchto útokov bol vyprovokovaný a neskončil fatálne, v ďalších dvoch prípadoch zaútočil žralok proti lodi.
Nezlomná Valentína
Nezlomná Valentína ( Soy tu dueña) je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 2010. Hlavné úlohy stvárnili herci Lucero a Fernando Colunga. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Doma prvýkrát od 4. januára 2016 do 1. apríla 2016 a druhýkrát od 24. augusta 2016 do 30. novembra 2016.
Apple Watch
Apple Watch je pomenovanie inteligentných hodiniek vyvinutých, navrhnutých a predávaných spoločnosťou Apple Inc. Prvá séria bola uvedená na trh 24. apríla 2015, aktuálna séria 8 bola predstavená v septembri 2022.
S Apple Watch je možné telefonovať, prijímať alebo posielať SMS správy, podporujú nový systém bezkontaktného platenia Apple Pay. Môžu sledovať vašu fyzickú aktivitu, spúšťať aplikácie tretích strán alebo používať handoff - funkciu pre dokončenie práce aj napriek striedaniu zariadení. Apple Watch môžu taktiež slúžiť ako diaľkový ovládač pre Apple TV, hľadáčik pre kameru na iPhonu, navigovať s mapovou aplikáciou, možno do nich ukladať zľavové a klubové karty. V Apple Watch je tiež Siri - osobná asistentka. Apple pri hodinkách používa technológiu "force touch", vďaka ktorej nositeľ vie, ako silno sa dotkol samotného displeja.
Základné informácie
Apple Watch v sebe združujú monitor fyzickej aktivity a snažia sa o sledovanie zdravia samotného nositeľa s iOS a ďalšími produktmi a službami spoločnosti Apple. Hodinky využívajú vlastný operačný systém watchOS, vďaka tomu je možné do nich inštalovať aplikácie z App Store. Pôvodná generácia prístroja bola k dispozícii v štyroch variantoch: Apple Watch Sport, Apple Watch, Apple Watch Hermès a Apple Watch Edition. Varianty boli dostupné v hliníkovom, oceľovom alebo zlatom (len u Apple Watch Edition) prevedení.
Apple Watch spoliehajú na bezdrôtové pripojenie k iPhone, aby moholi vykonávať mnoho svojich východiskových funkcií, ako je volanie, čítanie a písanie textových správ, zobrazovanie notifikácií, používanie Siri alebo počúvanie hudby. Sú kompatibilné s modelmi iPhone 5 alebo novšími, so systémom iOS 8.2 alebo novším, pomocou Wi-Fi alebo Bluetooth. Prvú generáciu oznámil generálny riaditeľ Apple Tim Cook v septembri 2014, predaj bol spustený 24. apríla 2015. Druhá generácia Apple Watch, ktorá bola vydaná v septembri 2016, obsahuje dve varianty: Apple Watch Series 1 a Apple Watch Series 2 sú dostupné v hliníkovom, oceľovom alebo keramickom prevedení. Apple Watch Series 3 boli predstavené 22. septembra 2017, Series 4 12. septembra 2018. Posledná najnovšia séria bola predstavená 20. septembra 2019. Generácie 1, 2 a 3 ponúkajú veľkosti 38 a 42 mm s vymeniteľným remienkami a generácia 4 a 5 je dostupná vo veľkosti 40 mm a 44 mm.
Modely
Watch sú ponúkané v troch prevedeniach: hliníkové, oceľové (Apple Watch) a keramické (Apple Watch Edition). Vedľa nich ponúka Apple tiež Watch Nike +, ktoré sú totožné s hliníkovým modelom, ponúkajú ale unikátne ciferníky a remienky. Podobne aj Watch Hermés, vytvorené v spolupráci s francúzskou značkou Hermés, ponúkajú exkluzívne ciferníky a remienky. Všetky remienky sú ponúkané aj samostatne. Hliníkový model generácie prvej generácie Apple Watch mal označenie Sport.
SpaceX Starbase
thumb|Nápis Starbase thumb|Mapa Starbase
Starbase, predtým známe ako SpaceX South Texas launch site alebo Boca Chica launch site, je súkromné ​​raketové vývojové a výrobné zariadenie, skúšobná základňa a kozmodróm spoločnosti SpaceX, ktorý sa nachádza sa v oblasti Boca Chica v Texase, približne 32 km východne od mesta Brownsville, na pobreží Mexického zálivu. Základňa bola pôvodne zamýšľaná pre štarty nosných rakiet Falcon 9, Falcon Heavy a viacero rôznych suborbitálnych rakiet na opakované použitie, ale v roku 2018 SpaceX oznámila zmenu plánov s tým, že základňa sa bude naďalej používať výhradne pre novú generáciu kozmických rakiet Starship. V rokoch 2019 až 2020 bola lokalita rozšírená o rozsiahle výrobné a testovacie kapacity. Generálny riaditeľ SpaceX Elon Musk naznačil už v roku 2014, že z južného Texasu budú štartovať komerčné a súkromné ​​pilotované lety a pravdepodobne tiež lety na Mars.
Ceremónia položenia základného kameňa sa uskutočnila v septembri 2014 a výkopové práce začali v októbri 2015. Prvý sledovací radar bol inštalovaný v auguste 2016 a prvá nádrž na skladovanie paliva v júli 2018. Koncom roka 2018 výstavba prudko zrýchlila a výroba prvého prototypu testovacej rakety Starhopper (ktorej skúšky a skúšobný let sa uskutočnili v priebehu marca až augusta 2019) už prebehla tu v Boca Chica. K marcu 2020 už v mieste pracovalo 500 zamestnancov SpaceX, väčšina z nich v nepretržitej prevádzke výroby druhej generácie rakiet spoločnosti SpaceX, Starship.
Mních (vrch v Skorušinských vrchoch)
Mních je vrch v Skorušinských vrchoch. Leží nad obcou Zuberec, približne južne od Tvrdošína.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kopec. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Tvrdošín a zasahuje na katastrálne územie obce Zuberec a Oravský Biely Potok. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí ležiaca Habovka a Zuberec, severným smerom sa nachádza Oravský Biely Potok.
Opis
Mníchom začína hrebeň, smerujúci juhozápadným smerom na Kopec. Severne susedí Biedna, západným smerom Bane a Turínok , juhozápadným Machy  a Kopec, južným Biela skala  a východným Javorková  a Štít. Vrch patrí do povodia rieky Orava, pričom celý masív odvodňujú prítoky Studeného potoka. Vrcholom vedie značený chodník. Na východných svahoch sa nachádza lyžiarske stredisko.
Výhľady
Vrchol Mnícha pokrýva súvislý lesný porast, neumožňujúci ucelenejší rozhľad, na svahoch sú však rozsiahle horské lúky. Z odlesnených miest je vidieť okolité vrchy Skorušinských vrchov, Chočských vrchov a Západných Tatier, pri vhodných podmienkach aj Malú Fatru, Oravskú Maguru a Oravské Beskydy.
Konodonty
thumb|Zvyšky konodontov z vrstiev Deer Valley [[súvrstvia Mauch Chunk.]] Konodonty (lat. Conodonta, Conodontophorida) alebo [ak sa klasifikujú ako podkmeň chordátov, tak aj:] konodontochordáty (lat. Conodontochordata) sú vyhynutý taxón (obyčajne trieda) morských organizmov s tradične sporným systematickým zaradením. Dnes (cca. 2023) sa zaraďuje v rámci stavovcov do bezčeľustnatcov ako sesterská skupina kruhoústnic (Cyclostomata) v najužšom zmysle.
Existujú tri rôzne široké definície taxónu konodonta/konodontochordáty; podrobnosti pozri nižšie.
Konodonty žili od kambria po vrchný trias (pred asi 542 až 200 miliónmi rokov). Kondontové telieska sú dôležitou indexovou (mikro-)fosíliou.
Význam
Dlhú dobu boli známe iba ako mikroskopické fosfatizované zvyšky zubov, známe ako konodontové telieska, pozostatky mäkkých častí týchto organizmov sú veľmi zriedkavé (známe iba z dvoch lokalít Južnej Afriky a Škótska). Konodonty, predovšetkým konodontové telieska sú významné zo stratigrafického hľadiska.