cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská kuchyňa
Geografické a klimatické podmienky gastronómie
Na juhu a nížinách je surovinová základňa pestrejšia. Druhy mäsa sú bohatšie o hovädzinu, husacinu, kačacinu a morčacinu. Kapor chovaný v rybníkoch sa preferuje na Vianoce. Kuchynské produkty z múky sú pestré. Domáce cestoviny čerstvé aj sušené boli aj sú dôležitým základom domácej kuchyne. Na juhu je bohatá ponuka ovocia a výrobkov z neho: lekvár, džem, sterilizované a sušené ovocie. V súčasnosti je aj pestrá ponuka zeleniny pestovanej na juhu. Múčniky a cestoviny sa jedia sladké aj slané.
Polievky
thumb|Kapustnica – najtradičnejšia polievka na Slovensku
Najtradičnejšia polievka na Slovensku je kapustnica. Na kapustovú polievku – kapustnicu sa používa kyslá kapusta, údené mäso, sušené lesné huby, sušené slivky, klobása a trochu múky a kyslej smotany. Medzi ďalšie polievky patrí fazuľová a šošovicová. Ostatné polievky sú typické ako napríklad kuracia alebo hovädzia a gulášová. Na Vianoce je najrozšírenejším štedrovečerným jedlom kapustnica alebo hubová polievka na kyslo.
Príklady polievok:
Prívarky
thumb|Zemiakový prívarok
Prívarky sú obľúbenou súčasťou slovenskej kuchyne. Dajú sa nazvať zahustenými polievkami. Základom je obyčajne zelenina, hlavne koreňová, varená vo vode a zahustená pridaním múky. Môže obsahovať pretlak, mlieko alebo – na Slovensku obľúbenú – smotanu.
Napríklad:
Hlavný chod
thumb|Bryndzové halušky – slovenské národné jedlo thumb|Strapačky thumb|Liptovské droby
Pokiaľ ide o hlavný chod je slovenská kuchyňa trochu mastnejšia ako napríklad talianska alebo španielska. Veľmi často sa používa na prípravu jedál, bravčová masť alebo olej. Jednou zo špecialít, ktorá je typická pre slovenskú kuchyňu, sú halušky. Národným jedlom sú bryndzové halušky, ktoré sa podávajú s bryndzou a kúskami smaženej slaniny. Veľmi chutné a rovnako populárne sú kapustové halušky. Existuje veľa variantov úprav halušiek, pretože slovenská kuchyňa má veľa regionálnych variantov.
Múčniky, slané koláče
thumb|Marhuľový koláč thumb|Žemľovka
Pre slovenskú kuchyňu sú typické záviny, kysnuté koláče a buchty, zriedkavejšie bábovka. Medzi typické patrí štrúdľa a žemľovka. Okrem bežného konzumu sa múčniky najviac pečú na Vianoce a Veľkú Noc a to aj viac druhov naraz. V pečení sa často používajú mak, orechy a tvaroh.
Šaláty
Na šaláty sa často používa červená alebo biela kapusta. V zimných mesiacoch bývalo zvykom podávať kyslú kapustu k hlavnému jedlu. V súčasnosti sa konzumuje pestrý výber šalátov európskej kuchyne. Hlávkový šalát sa konzumuje aj len obyčajne zaliaty sladkokyslým nálevom, môže byť podávaný aj s cukrom a kyslou kapustou, prípadne posypaný červenou paprikou.
Syry
K tradičným špecialitám v slovenskej kuchyni patrí bryndza, oštiepok, parenica, tvaroh a syrové korbáčiky. Tiež je tradičný ovčí syr.
Nápoje
Medzi typické nápoje patrila žinčica vyrobená z ovčieho mlieka, ktorá sa okrem kyslého mlieka podávala k bryndzovým haluškám. Na Slovensku je pivo rozšíreným nápojom. V regiónoch, kde sa pestuje vinič, je pohárik vína obvykle podávaný k jedlu. Tradične bývalo biele víno populárnejšie ako červené alebo ružové (s výnimkou niektorých regiónov) a sladké vína populárnejšie než suché, ale obidve tieto chute sa ako sa zdá menia. Tokajské víno z Tokaja patrí k najlepším slovenským vínam. K značkovým vínam s tradíciou patria červené vína Račianska frankovka a Skalický rubín. Z destilátov je typickou borovička a slivovica. Za posledných štyridsať rokov sa zaviedla výroba brandy z vína v Malokarpatskej oblasti. „Karpatské brandy“ sa destiluje z odrodového vína Veltlínske zelené a neblenduje sa s inými odrodami. Na Slovensku býva zvykom pri príležitosti pozvania na rodinný obed či večeru alebo večierok priniesť fľašu vína alebo liehoviny.
Ilija Bozoljac
Ilija Bozoljac (v cyrilike Илија Бозољац) (* 2. august 1985, Aleksandrovac, Srbsko) je súčasný srbský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry zatiaľ nevyhral ani jeden turnaj ATP.
Powiat policki
Žije tu 65503 obyvateľov (30.6.2007).
Dán
Dán môže byť:
15. obvod
15. obvod alebo '''XV. obvod''' môže byť:
14. obvod
14. obvod alebo '''XIV. obvod''' môže byť:
Le Mesnil-Rogues
Le Mesnil-Rogues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saľut 7
Saľut 7 (DOS-6 alebo DOS-5-2; ) bola sovietska orbitálna stanica vypustená na obežnú dráhu v apríli 1982. Išlo o poslednú stanicu programu Saľut.
Stanica bola vypustená na dráhu s priemernou výškou 280 km 19. apríla 1982 z kozmodrómu Bajkonur nosnou raketou Proton-K. Saľut 7 mala podobné vybavenia a parametre ako jej predchodkyňa Saľut 6, prešla však zároveň viacerými modifikáciami, ktoré jej umožnili napr. predĺžiť dĺžku jej využívania vo vesmírnom priestore či rozšíriť obytné priestory vďaka možnosti pripájania ťažkých zásobovacích lodí typu TKS (technológia, ktorá poslúžila ako príprava pred neskorším budovaním stanice Mir).
Na stanici slúžilo medzi májom 1982 a júnom 1986 celkovo 6 základných a 5 návštevníckych posádok s celkovo 21 kozmonautmi (z toho traja ju navštívili dvakrát, Vladimir Džanibekov dokonca trikrát). V návštevníckych posádkach boli aj prví kozmonauti Francúzska (Jean-Loup Chrétien) a Indie (Rákeš Šarma). S výnimkou niekoľkých krátkych období bola stanica nepretržite obývaná celkovo 816 dní.
So stanicou sa spojilo celkovo 11 pilotovaných lodí Sojuz T, 12 nepilotovaných zásobovacích lodí typu Progress a 2 typu TKS (Kosmos-1443 a Kosmos-1686).
Zo Saľutu 7 sa uskutočnilo 13 výstupov do otvoreného vesmíru s celkovou dĺžkou trvania 48 hodín a 33 minút.
Po tom, ako stanicu opustila posledná posádka, pripojená nepilotovaná loď TKS-4 (Kosmos-1686) v auguste 1986 zdvihla jej dráhu na výšku až 495 km a mala ju tak zakonzervovať do budúcnosti, pretože v tom čase sa uvažovali viaceré možnosti o jej ďalšom využití, vrátane jej návratu na Zem pomocou raketoplánu Buran (ktorého program bol nakoniec po jednom lete úplne zrušený). Vplyvom zvýšenej slnečnej činnosti v roku 1990 však stanica začala klesať do hustejších vrstiev atmosféry rýchlejšie ako sa predpokladalo a 7. februára 1991 sa v nej rozpadla, pričom jej trosky dopadli na územie Argentíny.
NGC 4012
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
1605 Milankovitch
1605 Milankovitch je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil P. Djurkovic 13. apríla 1936.
Škrabalka
Škrabalka je prírodná rezervácia ev. č. 436 neďaleko obce Lipník nad Bečvou v okrese Přerov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je sústava vodných tôní a slepých ramien rieky Bečvy, bohaté vtáčie hniezdiská.
Paul Felix Lazarsfeld
Paul Felix Lazarsfeld (* 13. február 1901, Viedeň, Rakúsko – † 30. august 1976, New York, New York, USA) bol americký sociológ židovského pôvodu narodený v Rakúsku (vtedajšie Rakúsko-Uhorsko), ktorý sa zaoberal metodológiou sociálnych vied. V jeho výskume mnohokrát využíval matematické postupy (tzv. matematická sociológia). Vytvoril niekoľko významných sociologických prác, ako napríklad práca The Language of Social Research (Jazyk spoločenského výskumu), ktorá je dodnes základnou príručkou empirickej sociológie. Zúčastnil sa na veľkých empirických sociologických výskumoch, niektoré aj sám viedol. V neposlednej rade bol autorom mnohých výskumných metód.
Život
Paul Felix Lazarsfeld sa narodil 13. februára 1901 vo Viedni. Tu vyštudoval matematiku a psychológiu. V roku 1933 odcestoval za pomoci Rockefellerovej nadácie do Spojených štátov amerických, kde kvôli nástupu nacizmu v Rakúsku zostal a získal štátne občianstvo. Založil niekoľko vedeckých inštitúcií. Tri desaťročia vyučoval ako profesor na Kolumbijskej univerzite v New Yorku. Zomrel 30. augusta 1976 v New Yorku na rakovinu.
Výskum vo Viedni
Lazarsfeld v roku 1931 založil vo Viedni inštitút Wirtschaftpsychologische Forschungsstelle, ktorý sa zaoberal aplikáciou psychológie do sociálnych a ekonomických problémov. Inštitút vykonal radu výskumov menšieho rozsahu, hlavne pre obchodné spoločnosti alebo mestské agentúry. V roku 1933 predviedol Lazarsfeld, spolu so svojou terajšou ženou Marie Jahoda a Hansom Zeiselom, výskum rakúskeho mestečka Marienthal, kde bola v dôsledku ekonomickej recesie po 1. svetovej vojne vysoká nezamestnanosť. Pri výskume bola použitá kombinácia kvalitatívnych i kvantitatívnych metód. Lazarsfeld napríklad sledoval vývoj vypožičiavania kníh z miestnej knižnice, ktoré malo klesavú tendenciu napriek tomu, že poplatok za vypožičanie bol úplne zrušený. Tento objav, spolu s ďalšími, bol chápaný ako indikátor apatie a Lazarsfeld nakoniec dospel ku záverečnej myšlienke výskumu, že dlhotrvajúca nezamestnanosť pracovníkov vedie skôr ku apatii ako k revolúcii.
Princeton Radio Project
V roku 1937 sa Lazarsfeld stal riaditeľom tohto projektu sponzorovaného Rockefellerovou nadáciou. Výskum sa uskutočnil na univerzite v Princetone. Zo začiatku sa na výskume podieľalo aj Lazarsfeldovo výskumné stredisko v Newarku a študenti Newarskej univerzity, avšak postupne táto spolupráca degradovala.
Spolu so psychológom Hadleyim Cantrilom a Frankom Stantonom z rozhlasového koncernu CBS sa venovali vplyvu rozhlasových médií na verejnú mienku. Ako príklad Lazarsfeld použil prípad amerického senatŕa, ktorý bol nominovaný na post člena najvyššieho súdu. Až po jeho nominácii, však vyšlo najavo, že je sympatizantom Ku Klux Klanu. Predmetom skúmania bolo, aký vplyv na nerozhodnutých občanov mal tento prejav, či ho poslúchali alebo nie.
Stredisko sa takisto zameralo na spokojnosť poslucháčov s vysielaním. V súvislosti s týmto výskumom bol vyvinutý tzv. analyzátor programu, ktorý zaznamenával spokojnosť poslucháčov s obsahom vysielaného programu. Poslucháči mohli stlačiť jedno z dvoch tlačidiel (červené alebo zelené), čím vyjadrili svoju spokojnosť. Neutralitu vyjadrili nestlačením tlačidla.
Medzi kľúčové témy výskumu patril aj vzájomný vzťah medzi tlačenými novinami a rozhlasovým vysielaním. Svoje postrehy uverejnil vo svojej knihe Radio and the Printed Page (1940).
Najznámejšie publikácie
Lazarsfeld je autorom a spoluautorom mnohých vedeckých esejí a výskumov, ktoré sa zaoberali rozdielnymi témami, ako napr. výskum verejnej mienky. Následujúci zoznam chronologicky zoraďuje Lazarsfeldovu publikáciu tak, ako bola zhrnutá v diele Velký sociologický slovník od Miloslava Petruska.
Aby Warburg
Aby Warburg (* 13. jún 1866, Hamburg, Nemecko – † 26. október 1929, Hamburg) bol nemecký historik umenia.
Zakladateľ (1900) nadácie Bibliothek Warburg v Hamburgu (od r. 1933 Warburg Institute v Londýne). Venoval sa ikonografii a ikonológii, študoval vplyv antického mýtu a tradície na kultúru nasledujúcich epoch.
A.S. Ormi-Lux Patras
A.S. Ormi-Lux Patras je grécky ženský hádzanársky klub z mesta Patra. Vznikol v roku 2003 spojením ostatných klubov Patry: Thriamvos, Poseidonas a Foinikas. V tom istom roku debutoval v najvyššej gréckej súťaži a vybojoval v nej bronz. Je 6-násobný víťaz Grécka a 4-násobný víťaz Gréckeho pohára. Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia štvrťfinálová účasť vo Vyzývacom pohári EHF. V roku 2012 hrá najvyššiu domácu súťaž, Protathlima Illadas Heirosfairis Gynaikon.
Úspechy
Grécka najvyššia súťaž:
Víťaz Gréckeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Biriatou
Biriatou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vienok (folklórny súbor)
Detský folklórny súbor Vienok vznikol v roku 1968. Vo svojej činnosti sa zameriava na zmysluplné a efektívne využitie voľného času detí a mládeže, smerujúce ku prezentácii slovenského tradičného umenia doma i v zahraničí. Udržiava si stále vysokú umeleckú úroveň, každoročne vytvára nové choreografické celky, vychováva množstvo šikovných mladých ľudí, ktorí pokračujú v začatej činnosti v mládežníckych súboroch, v umeleckých školách, na konzervatóriu, na VŠMU v opere, činohre a balete SND. Príznačné pre súbor je komplexná múzická výchova, založená na prepojení tanečného, speváckeho a hereckého prejavu, vďaka čomu dostali deti možnosť účinkovať v predstaveniach opery i činohry SND (napr. Krútňava, Carmen, Bohéma, Liška bystrouška, Ženský zákon), v muzikáloch Novej scény – (Klietka bláznov, Jozef a jeho zázračný plášť) a iné. Súbor navštevuje 100 detí vo veku od 5 do 17 rokov, ktoré pracujú v šiestich vekových skupinách.
Počas svojej takmer dlhoročnej činnosti dosiahol súbor významné úspechy na domácich a zahraničných podujatiach. Účinkoval na mnohých domácich festivaloch – Východná, Detva, Myjava, Likavka, Strážnica, Detský Prešov – kde získal významné ocenenia – napr. strieborná medaila FF Východná, 10 krát získal hlavnú cenu na celoslovenskej prehliadke detských kolektívov v Prešove a v roku 2005 sa stal laureátom detského folklórneho festivalu na Likavke.
V zahraničí reprezentoval Slovensko na medzinárodných folklórnych festivaloch – Maďarsko, Poľsko, Rakúsko, Anglicko, Taliansko, Juhoslávia, Švajčiarsko, Fínsko, Francúzsko, Kanada, Turecko, Maroko, Nemecko.
Vienok sa vo svojom repertoári zameriava na spracovanie tradičného slovenského folklóru z rôznych regiónov Slovenska, napríklad z Ponitria, Oravy, Terchovej, Podpoľania, Zemplína, Šariša, Myjavy, Záhoria, okolia Bratislavy.
Príležitostne spolupracuje s ĽH FS Ekonóm, FS Skaličan a ĽH Petra Kuštára a na harmonike ho taktiež príležitostne doprevádza Štefan Dzugaš.
Bolonský šerm
Bolonský šerm alebo Dardiho škola je tradícia v rámci talianskej školy šermu, ktorá vychádza z dochovaných šermiarskych pojednaní zverejnených niekoľkými šermiarskymi majstrami 16. storočia z mesta Bologna.
Powiat pyrzycki
Powiat pyrzycki je powiat v Poľsku vo Západopomoranskom vojvodstve.
Bolonský šerm
Dardiho škola je pomenovaná po Lippovi Bartolomeovi Dardim, profesorovi matematiky a astronómie na univerzite v Bologni, ktorý bol licencovaný ako šermiarsky majster a zakladateľ školy šermu v Bologni v roku 1415, len niekoľko rokov potom, ako Fiore dei Liberi dokončil svoj Fior di Battaglia. Dardiho škola predstavovala poslednú veľkú stredovekú tradíciu západného bojového umenia a prvú veľkú renesančnú tradíciu, ktorá zahŕňala ozbrojený aj neozbrojený boj. Nezachoval sa žiadny rukopis pripisovaný Dardimu, aj keď jeho postupy sa stali základom pre prácu Antonia Manciolina a Achillea Marozza. Obaja boli pravdepodobne žiakmi slávneho bolonského majstra Guida Antonia de Lucu.
Bolonskí majstri, ktorých spisy prežili, zdieľali väčšiu súdržnosť štýlu, terminológie a pedagogiky ako šermiarski majstri rovnakého obdobia z ostatných častí Talianska, čo ospravedlňuje ich zaradenie do jednej školy. Dardiho škola sa zameriavala predovšetkým na jednoručný meč (všeobecne označovaný ako "bočný meč"), stále využívaný pre sekanie aj bodanie. "Bočný meč" (Spada da lato) bol používaný v kombinácii s rôznymi obrannými zbraňami vrátane štítu (brocchiero, rotella alebo targa), dýky, rukavíc alebo plášťa. Vyučoal sa aj obojručný meč alebo spadone, ale postupne strácal svoju dôležitosť. Okrem toho poskytoval návod na boj s halapartňou a inými tyčovými zbraňami.
Manciolino
Opera Nova Antonia Manciolina bola zrejme prvýkrát vydaná v raných 20-tich rokoch 16. storočia, zachovalo sa však len jeho „novo prepracované 2. vydanie“ z roku 1531. Bola venovaná Donovi Luiovi de Cordobe, v období 1522-23 cisárskemu veľvyslancovi pápeža Hadriána VI..
Marozzo
Vydanie Achillea Marozza Opera Nova dell'arte delle armi ("Nové pojednanie o umení boja") bolo vydané v roku 1536 v Modene, a venované grófovi Rangonimu. Je považované za najdôležitejšiu prácu v talianskom šerme 16. storočia a je príkladom techniky boja so všetkými hlavnými zbraňami doby a zahŕňa veľkú časť konvencií a pravidiel duelu.
Anonimo Bolognese
L'Arte della Spada ("Umenie meča") od Anonima Bolognese (anonymného majstra v Bologni), Rukopisy Ravenna M-345 a M-346 sú manuál šermu 16. storočia z bolonskej školy. Rubboli a Cesari (2005) ho datujú do „prvých rokov 16. storočia“, a pripisujú veliteľovi Manciolinovi, zatiaľ čo iné odhady čas vzniku datujú bližšie k roku 1550.
Angelo Viggiani
Lo Schermo Angela Viggianiho bolo napísané okolo roku 1550 a zverejnené po jeho smrti cca v roku 1575.
Dall'Agocchie
Giovanni dall'Agocchie, Dell'Arte di Scrimia, rok 1572. Táto práca je nezvyčajne jasná, obsahuje významné množstvo podkladov o teórii šermu spolu s mnohými špecifickými popismi základov.
Maxim Maximovič Kovalevskij
Maxim Maximovič Kovalevskij (* 8. september 1851 – † 5. apríl 1916, Petrohrad, Rusko) bol ruský sociológ, právnik, politický činiteľ; stúpenec klasického pozitivizmu, jeden z organizátorov Moskovskej psychologickej spoločnosti (1884).
13. obvod
13. obvod alebo '''XIII. obvod''' môže byť:
Pavel Roth
Pavel Roth (* 7. september 1955, Praha) je český spevák, skladateľ a gitarista.
Marián Chudovský
Marián Chudovský (* 5. február 1959, Banská Bystrica) je slovenský operný režisér. Od júla 2012 do 1.8.2018 bol generálnym riaditeľom Slovenského národného divadla.
Životopis
Od 1. septembra 2002 do roku 2006 vykonával funkciu riaditeľa Opery Slovenského národného divadla v Bratislave. Medzitým bol dočasne menovaný generálnym riaditeľom SND. Túto funkciu vykonával od 1. januára 2006 do 1. júna 2006. V rokoch 2006 - 2008 bol režisérom Opery SND (do 31. 8. 2008), potom v slobodnom povolaní. Od júla 2012 je generálnym riaditeľom SND.
V Opere SND ako režisér inscenoval Verdiho Rigoletta (1987), Traviatu (1992) a Macbeth (2003) I Due Foscari (2010), Cilèaovu Adrianu Lecouvreur (1989), Čajkovského Pannu Orleánsku (2001), Bizetovu Carmen (2002), operetu Franza Lehára Veselá vdova (2005), dvojtitul: Mascagni Sedliacka česť – Leoncavallo Komedianti (2006), Musorgského Borisa Godunova (2008)
Medzi jeho ďalšie profilové inscenácie možno zaradiť: A. Dvořák: Čert a Káča (ŠD Košice 1984, ND Praha 1990), G. Donizetti: Nápoj lásky (ŠD Košice 1986), G. Verdi: Il Due Foscari (ŠD Košice 1987), L. Janáček: Příhody lišky Bystroušky (ŠD Košice 1988), B. Britten: Zneuctenie Lukrézie - The Rape of Lucretia (KO Bratislava 1988), G. Donizetti: La Favorita (DJGT Banská Bystrica 1992), J. Offenbach: Hoffmannove poviedky (ŠD Ostrava 1992), L. Janáček: Její pastorkyňa (ŠO Banská Bystrica 1999), P. Mascagni: Sedliacka česť - Cavalleria rusticana, R. Leoncavallo: Komedianti - Pagliacci (ŠO Banská Bystrica 2000), G. Puccini: La Bohème (Vest Norges Opera Bergen – Nórsko 2004), B. Smetana: Braniboři v Čechách (JO ND Brno 2004), C. Saint-Saëns: Samson a Dalila (ND Praha 2006), B. Smetana: Hubička (ND Praha 2007), G. Donizetti: Lucia di Lammermoor (ŠD Košice 2009), G. Bizet: Carmen (NDM Ostrava 2010)
12. obvod
12. obvod alebo '''XII. obvod''' môže byť:
Piazza San Pietro
thumb|300px|Námestie svätého Petra je považované za najkrajšie na svete. Pohľad z kupoly [[Bazilika svätého Petra|svätopeterskej baziliky]] Piazza San Pietro alebo Námestie svätého Petra je centrálne vatikánske námestie ležiace pred Bazilikou svätého Petra.
Námestie tvoriace dominantný priestor tohto mestského štátu je dielom významného architekta, sochára a maliara talianskeho baroka Gian Lorenza Berniniho.
Dejiny vzniku
Stavbu skúsenému architektovi zadal v roku 1656 pápež Alexander VII. Cieľom bolo pretvorenie jestvujúceho, architektonicky nevyhovujúceho priestranstva novým námestím, ktoré by dalo tomuto priestoru dôstojnú formu. Existovala tu stavba svätopeterskej baziliky, ktorej hmotu a pohľadové dispozície musel Bernini rešpektovať a zakomponovať do svojich plánov. Odhliadnuc od toho však priestranstvo, ktoré okrem jednej fontány a egyptského obelisku, vztýčeného v roku 1586, neobsahovalo žiadne ozdoby, poskytovalo architektovi netušené možnosti realizácie.
Výsledkom Berniniho prác, dokončených v roku 1667, je unikátny a monumentálny priestor, tvorený po oboch stranách známou elipsovitou kolonádou, radiacou sa k najvydarenejším architektonickým dielam na svete.
Vzhľad námestia
left|thumb|230px|Najpôsobivejší prístup na námestie je ulicou Via della ConciliazioneKoncepcia Námestia svätého Petra, ktoré je vlastne tvorené spojením dvoch menších námestí - elipsovitého Piazza Obliqua a menšieho lichobežníkového Piazza Retta, je jednoduchá a originálna zároveň: obrovská elipsa, či skôr mierne stlačený kruh, zložený z dvoch polkruhov, vzdialených naprieč dvestoštyridsať metrov, je z oboch strán obklopený stĺporadím nesúcich mohutné trámovie. Stĺporadie, slávna Berniniho kolonáda, pozostáva z dvestoosemdesiatich ôsmich dórskych stĺpov, každý s výškou pätnásť metrov, rozostavených v štyroch radoch (po tridsiatich šiestich stĺpoch), a osemdesiatich ôsmich pilastrov. Na rímse stĺporadia širokej sedemnásť metrov je umiestnených stoštyridsať travertínových sôch svätcov, diela významných umelcov talianskeho a francúzskeho baroka (napr. Lazzaro Morelli, Giovanni Maria de Rossi, Lorenzo Ottoni, Jean-Baptiste Theodon a ďalší).
Výsledný vzhľad kolonády má okrem architektonického i duchovný rozmer: Bernini sám prirovnával kolonádu k „náručiu cirkvi prijímajúcej všetkých veriacich, ktorí prichádzajú na toto miesto, aby upevnili svoju vieru“. Berniniho riešenie našlo ohlas v mnohých európskych krajinách.
Bernini pôvodne plánoval uzavrieť námestie monumentálnym súborom stĺpov, ktorý by bol symetrický k priečeliu baziliky a tvoril by vstup na námestie. Perspektíva tohto dotvoreného námestia sa zachovala iba na medailách a kresbách. Bol to zrejme jediný Berniniho projekt, ktorý sa vo veľkolepom architektonickom komplexe Vatikánu nezrealizoval.
Via della Conciliazione
Podpísanie Lateránskych zmlúv vo februári 1929 bolo akýmsi „aktom zmierenia“ medzi Talianskom a Svätou stolicou čo našlo odozvu i v názve tejto ulice. Symbolicky možno tiež názov ulice chápať aj z jej geografickej polohy; ide o hlavnú cestnú spojnicu medzi oboma suverénnymi štátmi.
V roku 1936 sa podľa plánov architektov Marcella Piacentiniho a Attilia Spaccarelliho pristúpilo k rozsiahlej demolácii tu existujúcich budov. Vznik ulice okrem toho úzko súvisel s projektom rozsiahleho plánu prestavby historických centier talianskych miest podľa predstáv vodcu Benita Mussoliniho.
Architektúru Via della Conciliazione dotvára viacero významných stavieb - karmelitánsky kostol Santa Maria in Traspontina, Palazzo dei Penitenzieri, Palazzo Serristori, Palazzo Giraud Torlonia.
Egyptský obelisk
right|thumb|160px|Obelisk v strede námestia postavili na príkaz pápeža [[Sixtus V.|Sixta V. v roku 1586]]Uprostred námestia sa týči monolitický egyptský obelisk (bez hieroglyfov) z červeného granitu vysoký 25,5 metrov (s podstavcom a krížom na vrchole dosahuje stavba výšku štyridsaťjeden metrov) a s hmotnosťou 331 ton. Obelisk z 13. storočia pred Kr. dal z Heliopolu do Ríma previezť cisár Caligula v roku 37 a umiestnil ho uprostred rímskeho cirku, ktorého dokončenie však prebehlo za vlády neskoršieho cisára Nera a preto dostal jeho meno.
Obelisk v Nerovom cirku stál až do roku 1586, kedy ho na príkaz pápeža Sixta V. na terajšom mieste vztýčili na základe návrhu architekta Domenica Fontanu. Pôvodnú polohu obelisku dokladá v zemi zapustená kamenná štvorcová tabuľa na tzv. Dvorci rímskych prvomučeníkov neďaleko ľavej časti chrámového priečelia smerom k Vatikánskym záhradám. Premiestnenie obelisku predstavovalo na svoju dobu veľký technický problém a iba prípravy na jeho presun trvali šesť mesiacov (samotné práce na presune a vztýčení trvali ďalšie štyri mesiace).
Most Cetina
Most Cetina je jeden z mnohých mostov na diaľnici A1 v Chorvátsku a je dlhý 584 m.
Most prekonáva 28 metrov hlboký kaňon rieky Cetina a pozostáva z dvoch častí, pričom každá z nich má dva jazdné pruhy a širokú krajnicu.
Piazza San Pietro
Egyptský obelisk
left|thumb|160px|Socha sv. Petra je dielom benátskeho umelca [[Giuseppe de Fabris|Giuseppe de Fabrisa z roku 1840]] right|thumb|160px|Socha sv. Pavla je dielom [[Adamo Tadolini|Adama Tadoliniho z roku 1838]]Z historického hľadiska je zaujímavý piedestál pod obeliskom. Obsahuje totiž historické i biblické nápisy; napr. na východnej strane ECCE CRVX DOMINI FVGITE PARTES A DVERSAE VICIT LEO DETRIBVIVDA (Hľa kríž Pánov. Utekajte nepriatelia, víťazí Lev z kmeňa Júdovho), na južnej a severnej strane je zvečnené meno Sixta V. s rokom vztýčenia, západná strana obsahuje oslavný kristologický nápis.
Po oboch stranách obelisku sa na námestí nachádzajú osem metrov vysoké fontány – pravá od Carla Maderna z roku 1613 a ľavá od Berniniho z roku 1675.
Západným ohraničením námestia je voľné priestranstvo lichobežníkového tvaru pred bazilikou. Jedinými umeleckými doplnkami tohto priestoru sú dve, vyše päť metrov vysoké sochy svätcov, stojace na podstavcoch vysokých 4,9 metra – vľavo sv. Petra a vpravo sv. Pavla. Sochy, ktorých objednávateľom bol pápež Gregor XVI., nahradili v roku 1847 na príkaz Gregorovho nástupcu Pia IX. pôvodné sochy oboch svätcov. Svätý Peter (autor Giuseppe de Fabris, 1840) drží v pravej ruke dvojicu kľúčov – symbol moci, ktorú mu udelil Kristus, v ľavej zviera zvitok so slovami: „ET TIBI DABO CLAVES REGNI CAELORUM“ – „A tebe dám kľúče od nebeského kráľovstva“ (Mt 16,19). Vpravo stojaca socha apoštola Pavla je dielom talianskeho sochára Adama Tadoliniho z roku 1838. V pravej ruke drží vztýčený meč (dĺžka 2,8 metra), v ľavej zvitok s hebrejským textom svojho Listu Filipanom „Všetko môžem v Kristovi, ktorý ma posilňuje“ (Fil 4,13). Obe sochy boli pôvodne určené pre Baziliku svätého Pavla za hradbami.
Kovorytectvo
Kovorytectvo je umelecké rytie do kovu.
NGC 4013
NGC 4013 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 6. februára 1788.
9. obvod
9. obvod alebo '''IX. obvod''' môže byť:
NGC 4013
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Powiat sławieński
Powiat sławieński je powiat v Poľsku vo Západopomoranskom vojvodstve.
Žije tu 57513 obyvateľov (30.6.2007).
Ted Bundy
Theodore Robert Bundy (rodený Cowell; * 24. november 1946, Burlington, Vermont, USA - † 24. január 1989, Starke, Florida, USA) bol americký sériový vrah, ktorý uniesol, znásilnil a zavraždil množstvo mladých žien a dievčat v 70. rokoch a pravdepodobne aj skôr. Po viac ako desaťročí odmietania sa pred svojou popravou v roku 1989 priznal k 30 vraždám, ktoré spáchal v siedmich štátoch v rokoch 1974 až 1978. Skutočný počet obetí sa považuje za vyšší.
Bundy bol považovaný za pekného a charizmatického človeka, čo využíval na získanie dôvery obetí a spoločnosti. Spravidla sa priblížil k svojim obetiam na verejných miestach, predstieral zranenie alebo zdravotné postihnutie alebo sa vydával za autoritu, potom ich zrazil do bezvedomia a odviezol na odľahlé miesta, aby ich znásilnil a uškrtil. Občas sa vracal k svojim obetiam, pripravoval sa a vykonával sexuálne akty s rozkladajúcimi sa mŕtvolami, až kým hniloba a zničenie divými zvieratami znemožnili ďalšie interakcie. Dekapitoval najmenej 12 obetí a časť odrezaných hláv si nechal ako spomienku vo svojom byte. Pri niekoľkých príležitostiach sa v noci vlámal do obydlí a svoje obete utĺkal, keď spali.
V roku 1975 bol Bundy prvýkrát uväznený, keď bol väznený v Utahu za závažný únos a pokus o trestný čin. Potom sa stal podozrivým z postupne dlhšieho zoznamu nevyriešených vrážd vo viacerých štátoch. Čeliac obvineniam z vraždy v Colorade, pripravil dva dramatické úteky z väzenia a spáchal ďalšie útoky na Floride, vrátane troch vrážd. Za vraždu na Floride dostal v dvoch procesoch tri rozsudky smrti. Bundy bol popravený na elektrickom kresle vo floridskej štátnej väznici v Raiforde na Floride 24. januára 1989.
Životopiskyňa Ann Rule, ktorá predtým spolupracovala s Bundym, ho opísala ako „sadistického sociopata, ktorý sa až do smrti a dokonca aj po smrti tešil z bolesti iného človeka a kontroly nad svojimi obeťami.“ Bundy sa kedysi nazýval „najchladnejším synom mrchy, akého kedy stretnete“. Advokátka Polly Nelson, člen jeho posledného obranného tímu, napísala, že Bundy bol „samotnou definíciou bezcitného zla“.
8. obvod
8. obvod alebo '''VIII. obvod''' môže byť:
1606 Jekhovsky
1606 Jekhovsky je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil L. Boyer 14. septembra 1950.
Powiat stargardzki
Powiat stargardzki je powiat v Poľsku vo Západopomoranskom vojvodstve.
Žije tu 119334 obyvateľov (30.6.2007).
Jefferson (sopka)
Jefferson je vyhasnutá sopka, nachádzajúca sa v štáte Oregon v USA v pohorí Kaskádové vrchy. Je to druhá najvyššia hora Oregonu. Pomenovaný je podľa Thomasa Jeffersona, v poradí tretieho prezidenta USA, ktorý bol jedným zo sponzorov expedície Lewisa a Clarka do Kaskádových vrchov.
NGC 4014
NGC 4014 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 26. apríla 1832.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
1. slovenská národná hokejová liga 1975/1976
1. slovenská národná hokejová liga 1975/1976 bola trinástou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stal LB Zvolen, ktorý skončil na konečnom 1. mieste v základnej časti, v kvalifikácii si ale postup do najvyššej súťaže nevybojoval. Vypadlo družstvo Spartak BEZ Bratislava. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stala ŽS Spišská Nová Ves.
Kormorán modrooký
Kormorán modrooký (, predtým Phalacrocorax atriceps) je výrazne sfarbený, čierno-biely kormorán s modrým očným krúžkom. Žije výlučne na južnej pologuli. Najčastejšie sa vyskytuje na skalnatom pobreží ostrovov. Je veľmi spoločenský a v zime vytvára početné kŕdle, ktoré lovia na otvorenom mori. V lete spravidla loví samotársky. Kormorán modrooký vytvára niekoľko poddruhov, ktoré sa od seba mierne líšia sfarbením.
Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní 2011 – Skiatlon mužov
Preteky mužov v disciplíne 30 km skiatlon na Majstrovstvách sveta v severskom lyžovaní 2011 v Osle sa uskutočnili 27. februára 2011. Na štart sa postavilo 83 pretekárov z 31 krajín a víťazom sa stal Nór Petter Northug.
Le Mesnil-Rouxelin
Le Mesnil-Rouxelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Biron (Pyrénées-Atlantiques)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aigues-Vives (Ariège)
Aigues-Vives je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 559 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kazimír Bičovský Olsvay
Kazimír Bičovský Olsvay (pôv. Bicsovszky) (* 16. september 1895 Banská Bystrica, † neznáme) bol politik, právnik.
Jeho otec Karol Bičovský, jeho matka Mária rod. Baluďanská
Životopis
Študoval na gymnáziu v Žiline a v Bratislave, kde absolvoval právo, JUDr. Pôsobil ako pracovník bratislavského magistrátu, 1923 kult. referent kancelárie Spojených opozičných strán, 1928 hl. tajomník Maď. nár. strany. Spoluzakladateľ a funkcionár maď. kultúrnych a humanitných spolkov. Reprezentant iredentistickej politiky maď. buržoázie na Slovensku.
Lindau
thumb|Lindau Lindau je mesto v južnom Nemecku, v juhozápadnom cípe Bavorska, na hranici s Rakúskom (na juhu susedí s mestom Bregenz) a Švajčiarskom. Historické centrum leží na ostrove v Bodamskom jazere, novšia zástavba je na jeho brehu.
Aeolina
Aeolina alebo eolina môže byť:
6. obvod
6. obvod alebo '''VI. obvod''' môže byť:
Peter Bibza
Mgr. art. Peter Bibza (* 11. október 1975 Martin ) je dirigent, zbormajster.
Životopis
1. januára 2011 sa stal veliteľom Vojenskej hudby Banská Bystrica (po odchode kpt. Mgr. art. Dušana Mišuru). Od roku 1994 tam účinkoval ako orchestrálny hráč, v rokoch 1997 až 1999 bol orchestrálnym hráčom Vojenskej hudby 3. zLaPVO GŠ. Neskôr bol zástupca veliteľa a veliteľ hudby - hlavný dirigent Veliteľstva vojenskej hudby Vzdušných síl. V rokoch 2004 až 2009 bol veliteľom Vojenskej hudby Banská Bystrica. V období 1. júla 2009 až 31. októbra 2010 tam pôsobil ako starší dôstojník - dirigent.
Od januára 1998 je dirigentom a umeleckým vedúcim speváckeho zboru Hron. Od septembra 2017 vedie študentský spevácky zbor z Evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici.
Powiat świdwiński
Powiat świdwiński je powiat v Poľsku vo Západopomoranskom vojvodstve.
Nissan
Nissan Motor Company (jap. 日産自動車株式会社 – transkripcia: Nissan džidóša kabušiki gaiša, doslovný preklad: Nissan automobilová akciová spoločnosť), obyčajne skracované na Nissan, je japonský automobilový výrobca, jeho pôvodný názov bol Dacun (Datsun). V súčasnosti patrí medzi jednu z najproduktívnejších a zároveň jednu z najväčších značiek v Japonsku.
Powiat świdwiński
Žije tu 49181 obyvateľov (31.12.2012).
Nissan
V minulosti predával automobily pod značkou Datsun a je jedným z najväčších výrobcov automobilov vôbec. Sídlo firmy je umiestnené v oblasti Ginza, v Tokiu. V roku 1999 sa Nissan spojil s Renaultom, ktorý v roku 2008 vlastnil 44,4 % akcii spoločnosti. Nissan patrí medzi tri najväčšie automobilky Ázie (tiež známe pod názvom Tri veľké japonské automobilky) súperiace s "Veľkou trojkou" v Spojených štátoch. V súčasnosti je treťou najväčšou automobilkou v Japonsku, pričom vlastní značku Infiniti, ktorá sa zaoberá výrobou luxusných automobilov.
Motory Nissan V6 s usporiadaním šiestich valcov do V sa umiestnil v hodnotení Ward's 10 Best Engines 14 rokov v rade, od založenia ceny. Výrobou autobusov a nákladných áut sa zaoberá samostatná spoločnosť Nissan Diesel.
Názov Nissan prvýkrát použitý v 30. rokoch
V roku 1928 Jošisuke Aikawa založil holdingovú spoločnosť Nippon Sangjo (Japonské priemyselné závody). Názov "Nissan" vznikol počas 30. rokov ako skratka z Nippon Sangyo na tokijskom akciovom trhu. Táto spoločnosť bola známy Nissan "Zaibacu", ktorý zahŕňal spoločnosti (ktorých angl. názov znel) Tobata Casting a Hitachi. V tom čase spoločnosť kontrolovala zlievárenský trh a trh so súčiastkami na výrobu automobilov, ale Aikawa nevstúpil na automobilový trh do roku 1933.
Nissan sa rozrástol na holding 74 spoločností a bol štvrtým najväčším holdingom v Japonsku počas druhej svetovej vojny.
Založenie Nissan Motors v roku 1934
V roku 1934 Aikawa oddelil expandujúcu divíziu na výrobu automobilových súčiastok od Tobata Casting a spojil ju s novou dcérskou spoločnostou, ktorú nazval Nissan Motor (Nissan). Akcionári novej spoločnosti však nezdieľali Aikawovu víziu o budúcnosti automobilov v Japonsku, tak Aikawa odkúpil podiely všetkých akcionárov Tobata Casting (využitím kapitálu z Nippon Industries) v júni roku 1934. Od toho momentu bol Nissan Motors vlastnený spoločnosťami Nippon Sangyo a Hitachi.
Nissan vyrábal nákladné autá, lietadla a motory pre Japonskú armádu. Hlavné výrobne závody spoločnosti boli presunuté do Číny po tom, čo bola časť Čínskeho územia obsadená. Továreň vyrábala stroje pre Japonské vojnové usilie až do doby, než bola obsadená Americkými a Ruskými silami. Dva roky (v roku 1947 a 1948) spoločnosť niesla názov Nissan Heavy Industries Corp.
Prvé spojenie s Američanmi
DAT zdedila Kubotovho hlavného inžiniera, ktorým bol američan William R. Gorham. On spolu s Aikawovou vízie inšpirujúcou návštevou v roku 1908 na Detroitskom autosalóne významne ovplyvnili budúcnosť Nissanu.
Aj keď bolo vždy Aikawovým úmyslom využívať vždy najnovšie technológie na výrobu automobilov z Ameriky, bol to Gorham, kto tento plán vykonával. Všetky stroje, návrhy automobilov a motorov pôvodne pochádzali z Ameriky. Mnoho nástrojov pochádzalo z Grahamovej továrne a Nissan vlastnil licenciu od Graham-u, pod ktorou vyrábal nákladne autá. Nástroje boli do Japonska importované spoločnosťou Mistubishi v záujme Nissan, ktorý v Yokohame spustil prvú továreň na výrobu áut.
Vzťahy s Ford Motor Company
V rokoch 1993 až 2002 Nissan spolupracoval s Fordom pri predaji spotrebiteľsky priateľného minivanu: Mercury Villager a Nissan Quest. Obidva minivany boli vyrobené z rovnakých súčiastok a boli prakticky úplne identické až na niekoľko kozmetických rozdielov. V roku 2002 Ford ukončil produkciu Mercury, verzie Nissanu Quest, aby vytvoril priestor pre budúce modely Freestar a Monterey. Nissan priniesol novú verziu modelu Quest v roku 2004, ktorá bola vytvorená priamo v automobilke a nenadväzovala na žiadny model Fordu.
V roku 1992 Nissan znovu spustil výrobu modelu Terrano s pohonom všetkých kolies, ktorý bol mechanicky a vzhľadom identický s modelom Ford Maverick. Oba modely boli vyrábané v Španielsku. Aj napriek tomu, že výroba Mavericka bola v roku 1998 ukončená z dôvodu malého predaja, Terrano sa udržal v predaji až do roku 2005, keď bol nahradený modelom Nissan Pathfinder.
Spolupráca s Austin Motor Company
Nissan spolupracoval s tradičnými európskymi automobilkami, aby získal prístup k dizajnom automobilov a motorov (podobne, ako napríklad Isuzu a Hino, ale napríklad Toyota nikdy takto nespolupracovala). Nissan si za partnera vybral Austin zo Spojeného kráľovstva, ktorý sa neskôr transformoval na British Motor Company po spojení s Morrisom. Nissan začal s výrobou modelu Austin 7s v roku 1930, aj keď legitímnosť ich licencie v tom čase je diskutabilná.
Pri vývoji motorov Nissan investoval do patentov od Austinu, aby posunul vývoj jeho vlastných moderných motorov za hranice toho, čo ponúkali dizajny motorov rodín Austin A a B. Vrcholom motorov odvodených od Austinu boli nové série s designom modelu A v roku 1967. Tiež v roku 1967 Nissan uviedol jeho nový moderný motor s vačkou v hlave (OHC), motor Nissan L, ktorý aj napriek podobnosti s dizajnom motora Mercedes-Benz OHC bol úplne novým motorom vytvoreným v Nissane. Motor poháňal nový Datsun 510, ktorý pre Nissan získal rešpekt na celosvetovom trhu so sedanmi. Neskôr v roku 1970 Nissan uviedol športové auto Datsun 240Z, ktoré využívalo šesť valcový variant motorového radu L. Model 240Z bol okamžitou senzáciou a vyniesol Nissan na popredné priečky svetových výrobcov automobilov.
Spojenie s Prince Motor Company
V roku 1966 sa Nissan spojil s Prince Motor Company, čo do jeho portfólia prinieslo nové modely, Skyline a Gloria. Názov Prince bol opustený, takže nasledujúce modely Skyline a Gloria niesli meno Nissan, ale "Prince" sa stále využíva v názve niektorých distribútorovo Nissanu v Japonsku. Na počiatku 90. rokov Nissan vytvoril novú luxusnú značku nazvanú Infiniti.
Expanzia do zahraničia
V 50. rokoch urobil Nissan rozumné rozhodnutie expandovať na celosvetový trh. Manažment Nissanu skonštatoval, že ich rad malých vozidiel Datsun by splnil nevyslyšané potreby na trhoch v Austrálii a na najväčšom svetovom trhu, v Spojených štátoch. V roku 1958 prvýkrát vystavovali automobily na automobilovej show v Los Angeles a predali niekoľko áut v Spojených štátoch. V roku 1959 sa sformovala dcérska spoločnosť Nissan Motor Corporation U.S.A vedená Yutaka Katayamom. Postupným vylepšovaním ich sedanov spolu s talianskym štýlom a pridávanim športových modelov, ako roadstery Datsun Fairlady, športovým a závody vyhrúvajúcím modelom radom 411, Datsun 510 a športovým Datsun 240Z, sa do roku 1970 stal Nissan jedným z najväčších exportérov automobilov.
Modely
{|
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2014
'''Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2014''' boli v poradí 4. Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien, tretie najvyššie kontinentálne podujatie žien v roku 2014, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 24.26. januára 2014 v meste Poreč, v Chorvátsku, za účasti 6 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo, ktoré sa z neho na poslednú chvíľu odhlásilo.
Milan Lieskovský
Milan Lieskovský je producent a DJ zo Slovenska. Jeho hudobná produkcia sa pohybuje v žánroch progressive trance, progressive a progressive house. Je rezidentný DJ na bratislavských klubových nociach Progress Your Mind, a vystúpil na množstve nielen slovenských akcií a klubových párty. Na jednom pódiu hral popri menách ako Jose Amnesia, DJ Tiësto, Above & Beyond, Judge Jules či Paul Van Dyk. Okrem živých hraní má Milan rádiové šou na CBA.fm, PURE.fm, FUN1, na rádiu GoDeejay a na Dream rádiu. Do hudobných kanálov sa zapísal skladbou Elenya, ktorú vo svojich setoch hrávali Flash Brothers a objavila sa aj na slávnostnom odovzdávaní Oskarov v Hollywoode. V roku 2008 sa skladba stala hitom v domácom komerčnom FUN rádiu. Podieľal sa na remixovej verzii singlu Boi od Mira Jaroša. Vo svojich skladbách spolupracoval s Katarínou Koščovou, Mirom Jarošom, Petrom Grausom, Mishou a inými spevákmi a speváčkami zo slovenskej populárnej hudby. Vystupoval na Novom Zélande a jeho skladby hráva aj DJ Tiësto.
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2014
Chorvátsko, ako najlepšie družstvo, postúpilo v roku 2016 do II. divízie ME.
Aleu
Aleu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 151 obyvateľov (2009).
Videografia skupiny Pink Floyd
Videografia britskej rockovej skupiny Pink Floyd pozostáva z 9 oficiálnych VHS/DVD a 23 videoklipov.
1607 Mavis
1607 Mavis je planétka s priemerom 14 km, ktorú objavil E. L. Johnson 3. septembra 1950.
Prosper Mérimée
Prosper Mérimée (* 28. september 1803, Paríž, Francúzsko – † 23. september 1870, Cannes, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ, historik a archeológ.
Život
náhľad|left|Prosper Mérimée, päťročný, autorka Anne Moreau-mama Narodil sa ako syn spisovateľa Léonora Mériméeho a spisovateľky, maliarky a portrétistky Anne Moreauovej. Prosper vyštudoval právo a učil sa viaceré cudzie jazyky: arabčinu, ruštinu, gréčtinu a angličtinu. Je jedným z prvých prekladateľov z ruštiny do francúzštiny.
Mérimée si obľúbil mysticizmus, históriu a nadreálnosť. Bol ovplyvnený historickou fikciou popularizovanou Walterom Scottom, psychologickou drámou Alexandra Sergejeviča Puškina a ukrutnosťou.
V tomto období požiadal svojho priateľa z detstva architekta Eugène Viollet-le-Duca aby uskutočnil jednu z prvých rekonštrukcií budov vo Francúzsku. Funkcia inšpektora mu umožňovala cestovať po všetkých regiónoch Francúzska a na Korziku, odkiaľ čerpal námety pre svoje poviedky, novely a romány. V období 18361841 uverejňoval aj správy z týchto ciest.
V období svojho úradu si dopisoval s mnohými antikvármi a odborníkmi na antikvity vo Francúzsku, napríklad s prezidentom „La Société des antiquaires de l’Ouest à Poitiers“(Spolok starožitníkov západu v Poitiers,) Guyom de Chergé. Poitiers je mesto, v ktorom zachránil mnoho pozostatkov, menovite kaplnku/krstiteľnicu sv. Jána ohrozenú demolíciou. náhľad|left|Portrét Mériméea od Champmartina V susednom departmente Deux-Sèvres radil architektovi z Niortu Pierre-Théophile Segretainovi pri rekonštrukcii viacerých kostolov. Na svojich inšpekčných cestách sa zastavoval v Niorte, kde okrem iného kreslil svoje obľúbené mačky.
V roku 1841 spolu s jeho priateľkou George Sandovou sa zaslúžil o objavenie slávnej tapisérie The Lady and the Unicorn – Dáma a jednorožec – počas ich pobytu v zámku Boussac v regióne Limuzínsko, čo sa považuje za významný počin pre výskum stredovekého umenia. Príbeh vstúpil do histórie aj vďaka jeho literárnemu spracovaniu George Sandovej.
Charles Arnaud, miestny vedec v Niorte, mu daroval šťuku vytvarovanú zo zaváranej Archangeliky, niortskú špecialitu, pri príležitosti nástupu Napoleona III. k moci.
V roku 1844 bol prijatý za člena l’Académie des inscriptions et belles-lettres a v tom istom roku do Francúzskej akadémie do kresla po Charlesovi Nodierovi.
Prevezmúc povinnosť a dlhy za svojho priateľa grófa Libriho bol v roku 1852, 4. júla, uväznený v Consiergerie (parížska väznica) na dva týždne a zaviazaný zaplatiť pokutu tisíc frankov.
Mérimée bol priateľom komtesy de Montijo, neskoršej cisárovnej Eugénie, manželky Napoleona III., ktorej poslal skicu „podľa portrétu od Vélasqueza vo veľkosti 55x40 cm, kúpenú za 8 frankov, vo forme výrezu z väčšej postavy a posúdenú ako originál všetkými znalcami, ktorí sú tu uvedení“.
Keď sa v roku 1853 udialo korunovanie cisárovnej Eugénie, cisárstvo udelilo Mériméemu post staršieho senátora v Senáte. Predtým, v 1844 dosiahol aj titul grand officier a komandér Čestnej légie vo Francúzskej akadémii. Pocty ho postavili do stredu literárneho sveta ako muža, ktorý pracoval štyridsať rokov v archeológii, histórii a románopisectve.
V roku 1853 s stal členom usporiadateľskej komisie na svetovej výstave v Londýne.
Pre pobavenie cisárskeho dvora zostavil svoj slávny Dictée v roku 1857. Predtým, ako dosiahol úspechy a slávu napísal dve apokryfické diela pod vymyslenými menami autorov:
Prvá z publikácií je jedna z najkompletnejších literárnych mystifikácií, ktorá zavrhla romantickú revolúciu vo Francúzsku podnecujúc vtipy, napríklad o zahraničnej romantickej literatúre. Hry však nevyšli ako vhodné pre divadelné uvedenie. Neskôr v roku 1850, Mérimée upravil a uviedol jednu z nich pod názvom La carosse de Saint Sacrament, Voz sv. Sakramentu, hra však nemala úspech.
Mérimée tiež uverejnil pod rúškom anonyma La Jacquerie, scènes féodales(Sedliacke povstanie, feudálne scény, (1828) a Chronique du règne de Charles IX (1829) – Kronika panovania Karola IX. Signoval a uverejnil svoje diela, novely, malé romány, historické epizódy, archeologické zápisky a literárne štúdie v La revue de Paris a v la Revue des deux mondes, ktoré tvorili mnohé vydania čísiel revuí, buď pod názvami jednotlivých diel alebo pod súbornými názvami zbierok.
5. obvod
5. obvod alebo V. obvod môže byť:
Prosper Mérimée
Život
Ilustroval knihu kolegu historika Julesa Champfleuryho s názvom les Chats (Mačky) v roku 1869.
Mériméeho skon bol oznámený v r. 1869 oficiálne v Paríži skôr, ako umelec naozaj umrel. Klebetu verejne dementovali v Le Figaro. V roku 1870, keď naozaj skonal, sa práve nachádzal na jednom zo svojich početných kúpeľných pobytov v Cannes. Mérimée trpel na astmu.
Počas Komúny roku 1871 boli jeho dokumenty a knihy v jeho dome v Paríži na rue de Lille 52 zničené požiarom. Románopisec a kritik umenia Louis Edmond Duranty, žiak Champfleuryho, muž portrétovaný Degasom, bol biologickým potomkom Mériméeho.