cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guermantes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jean-Claude Juncker
Jean-Claude Juncker (* 9. december 1954) je luxemburský politik a bývalý predseda Európskej komisie. Je predsedom strany Chrëschtlech Sozial Vollekspartei (Kresťansko-sociálnej ľudovej strany). Juncker sa stal predsedom vlády Luxemburska 20. januára 1995, jeho predchodcom bol Jacques Santer. Okrem toho zastával niekoľko pozícií ako minister. V rámci štruktúr Európskej únie bol predsedom Euroskopiny ministrov financií eurozóny v rokoch 2005-2013. Dvakrát bol počas obdobia šesť mesiacov predsedom Rady EÚ ( v rokoch 1997 a 2005). Juncker je známy pre svoje pro-európske presvedčenie. Euroskeptikmi je kritizovaný najmä pre potlačovanie národných záujmov a tvrdé pretláčanie EU-agendy.
Voľby do Európskeho parlamentu
V súvislosti so zmenou fungovania Únie podľa Lisabonskej zmluvy predchádzal voľbám do Európskeho parlamentu v roku 2014 výber kandidátov na predsedu Európskej komisie za každú frakciu okrem ECR a EFD, tzv. spitzenkandidat. Európska ľudová strana (EPP) si zvolila 7. marca Jeana-Claude Junckera, ktorý porazil Michela Barniera. Všetci spitzenkadidáti sa zhodli, že by bolo nemysliteľné, aby Európska rada navrhla niekoho iného za predsedu než tých, ktorí viedli kampaň, spitzenkandidátov. V májových voľbách do Európskeho parlamentu získala EPP najviac mandátov, 221 z 751. Frakcie sa zhodli, že Juncker by mal dostať ako prvý šancu získať väčšinu, aby ho zvolili za predsedu EK. Predseda Európskej rady po voľbách získal mandát, aby začal konzultovať s predsedami strán frakcií Europarlamentu najlepšieho možného kandidáta. Keďže má Európska rada menšie právomoci po Lisabonskej zmluve, zamerala sa na strategické priority a do nich zahrnula diskusie s predsedami frakcií a členmi Rady rovnako aj pre strategickú agendu.
Počas konzultácií Juncker a EPP súhlasili so spoluprácou s S&D, druhou najsilnejšou frakciou v Parlamente a zabezpečili aj súhlas lídrov všetkých krajín s výnimkou dvoch. Výmenou za podporu Junckera žiadali socialisti a lídri krajín posun od rozpočtových opatrení ku stimulácii rastu a vytváraniu pracovných pozícií, rovnako ako aj niektoré top pozície. 27. júna 2014 bol Európskou radou nominovaný za predsedu Európskej komisie spolu so strategickou agendou vytýčujúcou politické priority. Nominácia nevznikla konsenzom. Proti volili britský premiér David Cameron a maďarský premiér Viktor Orbán. Ešte pred voľbami informovali rôzne médiá, že ich obavy zdieľali aj vlády Švédska, Holandska a Nemecka. Prekážať im mal buď samotný kandidát, alebo spôsob, akým sa viedol proces nominácie.
Po nominácií začal Juncker oslovovať lídrov frakcií, aby vysvetlil svoje vízie a získal ich podporu. Dôvodom tohto kroku bolo aj ukázať, že rozumel kritike Euroskeptikov, napr. výrokom "napriek tomu, čo sa môžete dočítať v britskej tlači, nechcem Spojené štáty európske". Juncker prezentoval svoj program Európskemu parlamentu 15. júla. Po rozprave získal 422 hlasov z potrebných 376, 250 bolo proti.
Kontroverzie
Na začiatku novembra 2014, len pár dní po prevzatí mandátu predsedu EK obvinili Junckera médiá, že za jeho vlády v Luxembursku sa tento stal centrom vyhýbania sa daní (dokument LuxLeaks). S pomocou vlády mali spoločnosti prenášať daňové povinnosti v hodnote miliárd eur do Luxemburska, kde bol príjem zdanený jedným percentom. Pokus odvolať sa nevydaril.
Na summite 22.5.2015 vítal lídrov EÚ nie veľmi diplomatickým spôsobom, napr. gréckeho premiéra Alexisa Tsiprasa presviedčal, aby začal nosiť kravatu tak, že mu ponúkal vlastnú, Karla-Heinz Lambertza si zas doťahoval za jeho váhu a tľapkal mu brucho. Jean Asselborn si u neho spolu s Viktorom Orbánom vyslúžili zaucho, Charlesovi Michelovi pobozkal plešinu. Viktora Orbána privítal ako diktátora so zdvihnutou rukou a oslovením "diktátor", na čo nasledovalo už spomenuté zaucho ako reakcia na Orbánove neliberálne politické opatrenia a rétoriku. Juncker je svojím neformálnym štýlom známy. Po týchto udalostiach však začali niektoré online stránky pochybovať o jeho triezvosti.
We're Not Gonna Take It
„We're Not Gonna Take It“ je skladba americkej heavymetalovej skupiny Twisted Sister z ich albumu Stay Hungry. Ako singel bol vydaný dňa 27. apríla 1984. Samotný album bol vydaný o dva týždne neskôr, dňa 10. mája 1984. Skladba dosiahla 21. miesto v rebríčku Billboard Hot 100.
Skladbu napísal spevák Dee Snider. Skladbu „We're Not Gonna Take It“ ovplyvnila Vianočná koleda „O Come, All Ye Faithful“ od rockovej skupiny Slade.
Prunéřov
Prunéřov je miestnou časťou mesta Kadane. Väčšia časť Prunéřova musela ustúpiť ťažbe hnedého uhlia po druhej svetovej vojne. Pôvodná dedina bola skoro 3 kilometre dlhá a rozkladala sa po oboch stranách Prunéřovského potoka od severného okraja Kadane až k podhoriu Krušných hôr k dedine Nová Víska pod hradom Hasištejn. Leží v nadmorskej výške okolo 400 metrov.
Názov
Názov dediny bol pravdepodobne odvodený z osobného mena Brunhard vo význame Brunhartova ves. V historických prameňoch sa meno dediny vyskytuje v tvaroch: Brumardsdorf (1261), Brunnersdorf (1352), Bruner villa (1352), de Bruneriuilla (1355), in Brunneriuilla (1356), de Bruneriwilla (1358), de Brunerzieua (1384), in Prunneriuilla (1401), in Brumsdorf (1405), in Prunerivilla (1406), okrem Prunera (1431), Prunerzow (1431), in Brunarzow (1441), in Prunerzowie (1466), s polovicou dediny Prunerzowa ( 1481), Prunijrzow (1541), w Prunerzowie (1543), z dediny Prunerzowa (1606), Prunerzow (1623) a Brunnersdorf (1787).
História
Až do roku 1431 patril k panstvu hradu Perštejn, kedy si ho rozdelili bratia Vilém a Aleš zo Šumburku. Takzvaný Starý Prunéřov pripadol Vilémovi, ten ho však v roku 1449 predal Viliamovi z Ilburku. Iba o štyri roky sa táto časť dostala do držania rodu Fictumovcov, rovnako ako Nový Prunéřov neskôr, v polovici 16. storočia, kedy ho kúpil Leo z Fictumu od Mikuláša II. z Lobkovíc a na Hasištejne.
thumb|Zámok Prunéřov koncom 19. storočia ([[Antonín Lewý|Antonín Lewy)]] thumb|Stanica Kadaň-Prunéřov; vľavo vyčnieva chladiaca veža [[elektrárna Prunéřov II|EPRU II]]
V roku 1590 si bratia Kryštof a Bohuslav Felix rozdelili fictumovské dedičstvo. Bohuslav zdedil Starý Prunéřov, majer Mory a dvor Pigelhof. Sídlil odvtedy na Pigelhofe, kde nechal postaviť tvrdzu (v súčasnosti majer i zvyšky tvrdze chátrajú). Ešte pred koncom storočia presídlil do Prunéřova, kde postavil renesančný zámok, ku ktorému pripojil aj panstvo Málkov. Po porážke na Bielej hore bol kráľovskou radou Fictumovcom majetok zabavený a 30. októbra 1623 predaný Jaroslavovi Bořitovi z Martinic, tým sa panstvo Prunéřov definitívne spojilo. Nedlho nato k nemu Martinic pripojil aj susedné panstvo Ahníkov, ktoré bolo zhabané z rovnakých dôvodov Štampachovcom. Tridsaťročná vojna sa rozsiahlej obce dotkla veľmi citeľne.
Roku 1655 prešlo spojené panstvo Ahníkov-Prunéřov na tretieho syna Jaroslava Bořitu, Maximiliána Valentina, ale už v roku 1678 bolo znovu rozdelené. Prunéřov pripadol jeho najstaršiemu synovi Jaroslavovi Bernardovi, ktorý však zomrel bez dedičov a tak majetok aj s hradom Hasištejn prešiel na jeho brata Georga Adama, pána na Zbečne a v Slanom. Roku 1773 však celá prunéřovská vetva Martinicov vymrela Františkom Michalom po meči. Ten v polovici storočia rozsiahlo zrekonštruoval kostol svätého Petra a Pavla. Majetok prevzal František Karel z ahníkovskej vetvy. Ani on však nezanechal dediča, a tak celok zdedila Michalova dcéra Mária Anna z Althanu. V tom čase jej panstvo tvorilo 42 dedín a majetkov.
Od roku 1782 do roku 1829 bolo pri dedine vysúšané veľké jazero. Od roku 1787 mala obec vlastnú školu a chudobinec, gazdovský pivovar, pálenicu pálenky a výrobu sudov. Roku 1845 tam bolo už okolo 150 domov a už v tejto dobe sa v okolí primitívnym spôsobom dobývalo uhlie. V roku 1850 sa Prunéřov stal samostatnou správnou jednotkou.
V roku 1870 bola neďaleko zámku postavená železničná stanica a cukrovar. O rok neskôr spoločnosť Buštěhradská dráha otvorila trať Karlove Vary – (Kadaň) Prunéřov – Březno a dva roky nato dvanásťkilometrový úsek Prunéřov – Chomutov.
Ďalším držiteľom panstva sa stal priemyselník Franz Preidl, ktorý nákladne prestavoval zámok v pseudoromantickom slohu. V tom pokračoval aj jeho dedič Emanuel Karsch, ktorého syn vlastnil panstvo až do roku 1945. Po druhej svetovej vojne bol majetok Karscha mladšieho zabavený a zámok slúžil odvtedy rôznym účelom až do svojej likvidácie v roku 1982.
V období prvej republiky bol Prunéřov jednou z najväčších a najlepšie vybavených obcí v oblasti. V elektrifikovanej obci bola obecná škola, praktický lekár, lekáreň, sporiteľňa, záložňa, 11 hostincov, rôzne obchody a mnoho drobných remeselníkov. Pôsobili v nej tiež dvaja taxikári a pohrebný ústav, okrem pivovaru, cukrovaru a 4 mlynov tu bola továreň na konzervy, tehelňa, kaolinka a dve stavebné firmy. V roku 1921 bolo z 2 242 obyvateľov len 145 Čechov, v roku 1930 z 2 324 (najväčší počet obyvateľov v histórii) to bolo 148 Čechov, ktorí mali k dispozícii aj vlastnú školu.
V roku 1962 vznikla tzv. Likvidačná komisia a demolácia stredu obce skončila o štyri roky neskôr. Kvôli banskej činnosti, vykonávanej firmou Doly Nástup Tušimice musel byť preložený potok, cesty, neskôr aj železnica. K 1. januáru 1966 obec Prunéřov formálne zanikla a jej kataster bol pripojený ku Kadani.
Baníctvo
Ťažba hnedého uhlia v okolí Prunéřova a Milžian začala už pred rokom 1780, kedy tu bolo v prevádzke niekoľko obecných baní. Tie sa na rozdiel od baní v okolí Pětipsov udržali pomerne dlho, pretože mali podstatne lepšie geologické podmienky: kvalitné uhlie bolo väčšinou uložené v hĺbkach do 10 – 20 m a hrúbka sloja sa presahovala 3 – 6 m. Časť podnikov bola síce uzavretá počas hospodárskej krízy po roku 1873, ale iné ju prekonali a počas prvej svetovej vojny došlo k opätovnému rozvoju podnikania. V tej dobe boli tiež otvárané prvé veľké povrchové bane.
Na južnom okraji obce sa nachádzal najväčší ťažobný podnik milžansko-prunéřovskej oblasti: lom Meissner (tiež Libuše). Bol otvorený v roku 1917 ako povrchová baňa, kde sa ťažili dva 3 – 8 m hrubé sloje z hĺbok do 15 m. Uhlie sa vozilo po železničnej vlečke do stanice Kadaň-Prunéřov, ktorá bola iba 300 m ďaleko. Spočiatku zamestnával až sto baníkov, ktorí ťažili 50 000 ton uhlia ročne, ale neskôr jeho produkcia poklesla. Do roku 1940 sa v lome vyťažilo až 800 000 ton uhlia. Jeden kilometer juhovýchodne od dediny bola baňa Anna založená už v roku 1806, ktorá zostala v takmer nepretržitej prevádzke až do roku 1940. V 19. storočí tam pracovalo až 20 baníkov, ktorí z časti hlbinne a z časti povrchovo dobývali 5 – 9 m hrubý sloj uložený v hĺbkach do 20 m. Koncom 19. storočia sa uhlie aj banská voda využívali v blízkom cukrovare, do ktorého viedla úzkorozchodná železničná trať. Ku koncu života podniku sa prešlo výlučne na povrchovú ťažbu. Celkom baňa vyprodukovala asi 1 000 000 ton uhlia. Ďalšia baňa Otto (tiež Bruno) sa od roku 1860 nachádzala 2 km východne od dediny. Uhlie sa v nej ťažilo z takmer 9 m mocného sloja v hĺbke okolo 50 m pod povrchom. Predávalo sa do okolitých tehelní, pivovarov a v staniciach Buštěhradská dráhy. Baňa bola uzavretá v roku 1907 s celkovou produkciou 650 000 ton uhlia.
Ďalšie bane (napr. Trojice, Jan, Klemens alebo Karolina) pri Prunéřove patrili k menším podnikom, ktoré zamestnávali okolo 5 – 15 baníkov s ich rodinami a ročne produkovali 500 – 2 000 ton uhlia. Najväčšia z nich bola Václav, ktorá bola otvorená od konca 60. rokov 19. storočia do roku 1912 a poskytla asi 100 000 ton uhlia. Ďalej tu bola od 60. rokov 19. storočia baňa Robert, kde sa s jednou dlhšou prestávkou vyťažilo až do roku 1910 celkom 20 000 ton. V krátkom období rokov 1917 – 1919 sa v ďalšej bani Berta vyťažilo 30 000 ton. Posledným väčším podnikom bola baňa Ring pri Hornom mlynskom rybníku. Bola otvorená ešte kratšiu dobu (1919 – 1920), za ktorú sa z hĺbok do 20 m získalo asi 20 000 ton uhlia.
Vrt
náhľad|Ústie vrtnej šachty s vytekajúcou vodou. náhľad|Popis vybavenia vrtu. Vrt je všeobecný termín pre akúkoľvek dlhú šachtu vyhĺbenú do pôdy, ľadu alebo podložnej horniny v horizontálnom alebo vertikálnom smere. Vrty môžu byť vyhĺbené pre najrôznejšie účely, ako je získavanie vody a ďalších tekutín (napr. ropy), alebo plynných látok, napr. zemného plynu. Vrty sú tiež používané pri geotechnickom a geologickom prieskume, vyhľadávaní ložísk nerastných surovín, alebo ako podporné zariadenia pri stavbách v oblastiach s vysokou hladinou podzemnej vody. Vrtmi sa tak často získavajú in situ vzorky vody, pôdy, alebo vrtné jadrá hornín, ktoré sú potrebné pre ďalší laboratórny výskum. Niektoré vrty sú využívané na vháňanie vody do zvodnených vrstiev v oblastiach s vyšším geotermickým gradientom. Tu dochádza k ohrevu vody, ktorá tak môže byť pri správnom využití nevyčerpateľným zdrojom geotermálnej energie. Vrty sú často využívané ako studne, kedy je vo vyhĺbenej šachte inštalovaná vertikálna rúrka a výstuž, ktorá zabraňuje zrúteniu jeho stien. Výstuž môže byť perforovaná a slúžiť ako filter zachytávajúci piesok a ďalšie sedimenty.
Geofyzikálne merania vo vrtoch (tzv. karotáž) umožňujú získať informácie o fyzikálnych vlastnostiach hornín, kvapalín vo vrte a jeho celkovom technickom stave.
Shropshire
Shropshire (skrátene Salop alebo Shrops) je nemetropolitné, ceremoniálne a tradičné grófstvo v Anglicku.
Vrt
Najhlbší vrt označený SG-3 bol vyhĺbený pri meste Zapoľarnyj v Rusku na polostrove Kola. Práce na ňom sa začali 24. mája 1970 a skončili v roku 1989, kedy dosahoval hĺbku. Cieľom vrtu bolo nájsť, predtým geofyzikálne predpokladanú hranicu medzi bazaltovou a granitovou vrstvou kôry. Neskôr bol vyhĺbený rad vrtov s väčšou dĺžkou, tieto však nikdy nedosiahli hĺbku Kolského superhlbokého vrtu.
Najhlbším vrtom na Slovensku je vrt Šaštín-12 dosahujúci 6 505 m, ktorý bol realizovaný v roku 1975. Najhlbším vrtom v Česku je vrt Jablůnka 1 realizovaný v roku 1982, ktorý dosahuje hĺbku 6 506 m, teda iba o 1 m hlbší.
Sankt Georgen im Lavanttal
Sankt Georgen im Lavanttal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Wolfsberg.
Žije tu 2 030 obyvateľov (31. 12. 2009).
Plaisir (kantón)
Plaisir je francúzsky kantón v departemente Yvelines v regióne Île-de-France. Skladá sa z troch obcí.
Láva
thumb|right|250px|Lávový prúd. thumb|right|250px|Lávová fontána. Láva je roztavená hornina vyvrhovaná z krátera sopky počas erupcie. Rozdiel medzi lávou a magmou je, že termín láva pomenúva roztavenú horninu na povrchu Zeme, naopak magma roztavenú horninu pod povrchom. Medzi lávou a magmou sú aj ďalšie rozdiely (obsah plynov, atď.) Teplota lávy je od 700 °C do 1 200 °C, je dosť viskózna.
Felzické lávy
Felzické lávy, napríklad ryolitové alebo dacitové majú vysoký obsah kremíka, hliníka, vápnika, sodíka a draslíka. Sú veľmi viskózne a majú nízku teplotu. Pri utuhnutí v nich kryštalizuje prevažne kremeň a živce. Erupcia felzických láv prebieha explozívne, časté formy sú lávové dómy, pyroklastické prúdy a tufy.
Intermediátne lávy
Intermediátne lávy majú menší obsah kremíka a hliníka, zato sa zvyšuje obsah železa a horčíka. Teplota lávy je vyššia a tým je nižšia jej viskozita. Erupcie sú prevažne explozívneho charakteru. Intermediátne lávy sú charakteristické pre väčšinu stratovulkánov. Pri kryštalizácii sa zväčšuje obsah tmavých minerálov: pyroxénov a amfibolov, hornina sa nazýva andezit. Pre andezity je charakteristický výskyt porfyrických výrastlíc kryštálov - fenokrystov
Mafické lávy
Mafické lávy majú malý obsah kremíka a hliníka, zato veľký obsah železa a horčíka. Ich erupcie sú pokojné, majú vysokú teplotu (nad 900 °C) a nízku viskozitu - tvoria bazaltové horniny s výskytom olivínu. Mafické magmy sú produkované štítovými vulkánmi.
Ultramafické lávy
Ultramafické magmy majú nízky obsah kremíka, vysoký obsah horčíka a vysoké teploty (1500 °C). Sú známe len z dávnej minulosti Zeme (komatiity), v súčasnosti sa už netvoria.
Netradičné lávy
Pod týmto pojmom sa skrývajú lávy, ktorých zloženie sa značne odlišuje od bežných láv:
thumb|right|200px|Tuhnúci lávový prúd typu Aa. thumb|right|200px|Podušková láva.
Typy láv a ich formy
Viskozita je hlavné rozdeľovacie kritérium láv, pretože determinuje ich správanie. Vysokoviskózne lávy majú nasledovné vlastnosti: Viskózne lávy, ak vynecháme pyroklastické produkty, vytvárajú dve formy: lávové dómy a krátke lávové prúdy.
Nízkoviskózne lávy majú nasledovné vlastnosti: Nízkoviskózne lávy tvoria tri formy ‘A‘a, pahoehoe a poduškové lávy.
Lávové dómy
Niekedy vytvorí extrudovaná viskózna láva veľké, popraskané teleso s kupolovitým tvarom - vulkanický (alebo lávový) dóm, ktorý je vo vrchnej časti pokrytý úlomkami hornín a popolom. Ak magma utuhne ešte v prívodnom sopečnom komíne, upchá ho, čím sa v ňom zvýši tlak. Narastanie tlaku často spôsobí katastrofickú erupciu - vyvrhnutie množstva veľkých mrakov vulkanického popola, prachu, pyroklastov. Príkladom lávového dómu je dóm vytvorený erupciou sopky Novarupta na Aliaške. Na Slovensku je pekný príklad dómu ryolitové bralo Szabova skala pri Žiari nad Hronom, vytvorené sopečnou činnosťou v terciéri.
'A'a
' A ' a, alebo Aa lávy (označenie pochádza z Havajskej angličtiny a znamená „stvrdnutá popraskaná láva“) je jeden z troch základných typov lávových prúdov. Charakteristická je hrubá, popraskaná štruktúra, tvorená blokmi rozlámanej lávy, nazývaná aj škvara. Vytvára sa postupným chladnutím viskóznejšieho lávového prúdu a „usadzovaním“ tuhých úlomkov na jeho povrchu. Tieto sú postupom prúdu dolu svahom unášané aj na spodnú stranu prúdu, teda výsledný, utuhnutý prúd je tvorený chaotickými brekciami vlastných úlomkov.
Pahoehoe
Názov pahoehoe pochádza opäť z Havaja a znamená „hladká, nerozlámaná láva“. Je to bazaltová láva s nízkou viskozitou, ktorá vytvára lalokovité prúdy a iné bizarné tvary.
Poduškové lávy
Poduškové lávy sú typické útvary, vznikajúce výlevom magmy do podmorského prostredia. Pri kontakte s vodou povrch lávy okamžite tuhne. Prívod ďalšej magmy z komína má za následok vytváranie kvapkovitých alebo vankúšovitých tvarov tuhnúcej lávy. Nakoľko väčšinu povrchu Zeme tvorí voda a dosť veľa sopiek sa nachádza pri vode, je aj výskyt týchto lávových útvarov častý.
thumb|right|250px|Stratovulkán [[Stromboli (ostrov)|Stromboli v Stredozemnom mori.]] thumb|right|250px|Lávový tunel na [[Havajské ostrovy|Havaji.]]
Lávové produkty a útvary
Erupcie lávy vytvárajú viaceré zaujímavé útvary a terénne dominanty.
Sopky
Sopka je základný útvar, ktorý je vytvorený erupciou lávy. Rozlišujem dve základné formy: ploché štítové sopky, ktoré sú tvorené bazaltami, a strmé vrstevnaté kužele (stratovulkány) tvorené andezitmi a ryolitmi.
Lávové kužele
Sú to malé troskové kužele, tvorené okolo prívodných sopečných komínov. Skladajú sa z tefry, vulkanického popola a prachu spečených pri explozívnej erupcii.
Lávové tunely
Lávové tunely vznikajú, ak rýchlo tečúca láva na povrchu utuhne, ale pod povrchom je stále tekutá. V takejto rúre si pokojne tečie ďalej a chladne oveľa pomalšie, tak sa dajú nájť tunely dlhé aj 15 km (terciérny vulkanizmus v severnom Queenslande v Austrálii).
Lávové jazerá
V kráteroch niektorých sopiek sa permanentne nachádzajú jazerá roztavených hornín, bez toho aby eruptovali. Sú to nasledovné sopky:
Iné projekty
.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Drábsko
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Drábsko v okrese Brezno.
Transept
náhľad|Tmavo je vyznačené umiestnenie transeptu v pôdoryse chrámu Transept je priečna chrámová loď slúžiaca na oddelenie presbytéria od hlavnej chrámovej lode.
Prvýkrát bola použitá v ranokresťanskej bazilike na rozšírenie priestoru pre stúpajúci počet predstavených cirkvi, ktorým už nestačilo presbytérium. Bazilika s transeptom a apsidou získala pôdorys v tvare písmena T. Neskôr, v predrománskej architektúre, bol medzi transept a apsidu vložený ďalší priestor, ktorý tvoril chór (presbytérium). Stavba tak získala pôdorys v tvare latinského kríža. Miesto, kde sa hlavná a priečna loď pretínajú, sa nazýva jednoducho kríženie. Priečna loď má obvykle rovnakú výšku a šírku ako hlavná loď. Aj transept môže byť vybavený bočnými loďami. Dĺžka transeptu presahuje šírku chrámovej lode. Vyústenie hlavnej lode do transeptu býva zdôraznené triumfálnym oblúkom. Na priečeliach transeptu (južnom a severnom, ak je kostol orientovaný) bývajú spravidla umiestnené vchody s rozmernými portálmi. Tie väčšinou slúžili kapitule či príslušníkom konventu, zatiaľ čo západný vchod do lode bol určený laickým účastníkom bohoslužieb.
Transept je doložený už v 4. storočí u baziliky sv. Petra vo Vatikáne.
Andrzej Duda
Andrzej Duda (* 16. máj 1972, Krakov, Poľsko) je poľský politik a právnik, od 6. augusta 2015 prezident Poľskej republiky. Prezidentský mandát získal vo voľbách v máji 2015, keď v druhom kole porazil vtedajšieho prezidenta Bronisława Komorowského.
V rokoch 20142015 bol poslancom Európskeho parlamentu. Je členom strany Právo a spravodlivosť.
Životopis
Andrzej Duda sa narodil v Krakove v rodine Jana Tadeusza Dudu (* 1949), inžiniera, informatika a profesora technických vied na Banícko-hutníckej akadémii Stanisława Staszica v Krakove, a jeho manželky Janiny Milewskej-Dudovej (* 1972), profesorky chémie na rovnakej akadémii. V rokoch 19841990 sa venoval skautingu. Roku 1996 dokončil štúdium práva na krakovskej Jagelovskej univerzite. O rok neskôr začal na tejto univerzite pracovať v oblasti výučby vedy a technológie a od roku 2001 ako tunajší asistent v oblasti práva.
V roku 2000 sa stal členom stredovej politickej strany Únia Slobody (Unia Wolności), po parlamentných voľbách v roku 2005 začal spolupracovať so stranou Právo a spravodlivosť. V rokoch 2006 a 2007 pracoval na Ministerstve spravodlivosti, kde mal na starosti legislatívu, medzinárodnú spoluprácu a proces informatizácie súdov. Roku 2008 začal pracovať v prezidentskej kancelárii ako poradca Lecha Kaczyńského a z tejto funkcie odišiel po zvolení nového prezidenta Bronisława Komorowského v roku 2010. V rovnakom roku kandidoval na starostu Krakova, ale bol zvolený len do rady mesta. O rok neskôr bol zvolený za poslanca Sejmu.
V roku 2014 bol zvolený za poslanca Európskeho parlamentu, kde sa zaradil medzi Európskych konzervatívcov a reformistov. V decembri toho roku ho strana Právo a spravodlivosť navrhla ako svojho kandidáta do prezidentských volieb. Voľby sa konali v máji 2015 a zvíťazil v nich nad doterajším prezidentom Bronisławom Komorowskim. V prvom kole získal 34,76% hlasov, v druhom 51,55%. Počas prezidentskej kampane bol kritizovaný za to, že v roku 2012 podporil návrh zákona o trestnej zodpovednosti pre lekárov, vykonávajúcich oplodnenie v skúmavke. Po zložení prezidentského sľubu sa stal súčasným najmladším prezidentom európskeho štátu. V prezidentských voľbách v júni 2020 získal v prvom kole 43,5 % hlasov a postúpil do druhého kola s Rafałom Trzaskowským (30,5 %). V druhom kole v júli 2020 bol znovuzvolený ziskom 51,03 % hlasov.
Súkromný život
Andrzej Duda má dvoch súrodencov. V roku 1994 sa oženil s Agátou Kornhauserovou, neskoršou stredoškolskou profesorkou nemčiny. Do manželstva sa roku 1995 narodila dcéra Kinga Dudová. Hlási sa k rímskokatolíckej cirkvi.
Jeho svokrom je básnik a literárny kritik Julian Kornhauser (* 1946), autor kníh pre deti a prekladateľ srbskej a chorvátskej literatúry, ktorý pôsobí tiež ako profesor na Jagelovskej univerzite v Krakove. Julian Kornhauser je synom otca židovského pôvodu a matky katolíčky.
Rebrovky
Rebrovky (lat. Ctenophora) sú jediná trieda kmeňa nepŕhlivce (lat. Acnidaria), patriaceho do mechúrnikov.
Rebrovky v užšom zmysle je slovenský názov len malej časti nepŕhlivcov, konkrétne taxónu Nuda (= Atentaculata), ktorý zahŕňa len rad beroidky (Beroida).
Charakteristika
Namiesto pŕhlivých buniek majú rebrovky na ramenách lepivé bunky (koloblasty). Ich vývin je v podstate priamy, polypové štádium vždy chýba. Dospelé jedince sú biradiálne alebo pseudobilaterálne symetrické. Ich regeneračná schopnosť je nepatrná.
Je to malá skupina morských lezúcich alebo plávajúcich živočíchov. Na tele majú 8 membranóznych rebier, ktoré vznikli zrastom bŕv. Nie sú už typické Diblastica: majú nepravý mezoderm, novšie analogizovaný s mezenchýmom, ktorý vzniká imigráciou buniek prevažne ektodermálneho pôvodu do mezogley – v staršej literatúre označovaný ako ektomezoderm – všetky ostatné „trojvrstvové“ živočíchy (triblastica) majú mezoderm vždy endodermálneho pôvodu! Systém mezenchýmových hladkých svalov nepŕhlivcov sa viac podobá kožnosvalovému vaku ploskavcov, než prstencovitým svalovým vláknam medúz.
Trávenie je tiež špecifické: Sekretorické bunky ektodermálneho hltanu produkujú tráviace enzýmy, ktoré potravu extracelulárne predtrávia; trávenina je potom obrveným epitelom vháňaná do kanálov endodermálneho čreva, kde je pohlcovaná amébovitými bunkami, ktoré ju intracelulárne dotrávia a zásobujú živinami aj ostatné bunky. Rebrovky sú hermafrodity. Gaméty opúšťajú telo ústami, ale u druhu Coeloplana bocki (Tentaculifera) majú už gonády vlastné vývody na povrch tela. Štádium planuly je potlačené, vývin je v podstate priamy. U niektorých (rad Cydippida) sa vyskytuje pedogenéza. Niektoré uvedené znaky potvrdzujú, že rebrovky sú starobylou, fylogeneticky veľmi významnou vývojovou vetvou. Dnes žije len asi 90 druhov, napr. Beroe cucumis, Hormiphora plumosa, Cestus veneris – niekedy „Venušin pás“.
Systematika
Inokedy sa delia takto: kmeň nepŕhlivce (Acnidaria) - jediná trieda rebrovky [v širšom zmysle] (Ctenophora):
Omáčka
náhľad|Omáčka Omáčka je hustejší tekutý pokrm, podávaný k mäsu či iným jedlám. Omáčky sa nekonzumujú samostatne, dodávajú pokrmu arómu, vlhkosť a vzhľad.
Po latinsky sa povie omáčka salsus (znamená osolený), z čoho je odvodené toto slovo v mnoho jazykoch, napr. vo francúzštine a v angličtine. Jedna zo základných omáčok je bešamel. Omáčka ku šalátu sa volá dresing.
Somerset
Somerset môže byť:
V Spojenom kráľovstve:
V USA:
V Austrálii:
Na Bermudách:
V Kanade:
V TV:
Roches (Creuse)
Roches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zeuxippé (dcéra Lamedóna)
Zeuxippé alebo Zeuxippa je v gréckej mytológii dcéra sikyónskeho kráľa Lamedóna a jeho manželky Fény.
Starogrécký autor Pausanias uvádza, že keď k mestu Sikyónu pritiahli Achaiovi synovia Archandros a Architeles, sikyónskemu kráľovi Lamedónovi prišiel z Atiky na pomoc Sikyón, syn Marathóna. Lamedón mu preto z vďaky dal svoju dcéru Zeuxippu za manželku a keďže nemal potomka po meči, vyhlásil ho za svojho nástupcu.
Zeuxippé sa následne stala matkou dcéry Chthonofyly, ktorej sa s bohom Hermom narodil syn Polybos. Chthonofylé sa potom vydala za Flianta, syna boha Dionýza a porodila mu syna Androdama. Kráľovské žezlo však v Sikyóne neskôr prevzal prvorodený vnuk Zeuxippy, Polybos.
Fehring
Fehring je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
Comines (Nord)
Comines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poissy-Nord
Poissy-Nord je francúzsky kantón v departemente Yvelines v regióne Île-de-France. Skladá sa zo štyroch obcí.
Vlčie hrdlo (ulica)
Vlčie hrdlo je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v rovnomennej lokalite Vlčie hrdlo. Na ulici stojí podnik Slovnaft.
Andy Timmons
Andy Timmons (* 26. júl 1963, Evansville, Indiana, USA) je americký gitarista, ktorý hral v skupinách Danger Danger, Pawn Kings a Andy Timmons Band (ATB).
Ako gitarista americkej pop-metalovej skupiny Danger Danger, robil predskokana na svetovom turné skupín KISS a Alice Cooper. Predal cez milión nosičov na celom svete, mal dve videá #1 na hudobnej stanici MTV. Jeho diskografia zahŕňa 7 sólových albumov, ktorých štýl je od gitarových inštrumentálok cez blues až k popu.
Bol gitarovým poradcom pri nahrávaní albumu bubeníka Simona Phillipsa, nahrával koncertné CD s Oliviou Newton-Johnovou (Andy bol jej hudobný riaditeľ a gitarista na niekoľkých amerických koncertoch), nahrával na dvoch albumoch Kipa Wingera, nahrávací poradca Pauly Abdul, Paula Stanleyho a podieľal sa aj  pri tvorbe niekoľkých zvučiek pre rádiá a televíziu. Hral aj spolu so Steve Vaiom a Joe Satrianim, Eric Johnsonom, Steve Morsem, Mike Sternom, Ace Frehleym, Ted Nugentom a Pierre Bensusanom, takisto ako jeho obľúbené spevácke hviezdy 60. rokov, akými boli Beach Boys, Lesley Gore a Gordon Waller. Andy Timmons vydal vo vydavateľstve Favored Nations dva albumy. Prvým je That Was Then, This Is Now a druhým Resolution (2. mája 2006). Album Resolution nahral so skupinou Andy Timmons Band v spolupráci s basgitaristom Mike Daaneom bubeníkom Mitch Marineom. Majiteľom hudobného vydavateľstva Favored Nations je Steve Vai.
Podľa Andyho web stánky je jeho rodným mestom Evansville v štáte Indiana, no momentálne býva v Dallase v štáte Texas.
Guignes
Guignes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lobio
náhľad|Tradičné lobio Lobio (gruzínsky ლობიო) je tradičný pokrm gruzínskej kuchyne, ktorý sa servíruje ako príloha alebo pôstne jedlo. Existuje mnoho variácií a receptov. Pri tradičnej príprave sa najprv červená fazuľa namočí do vody. Potom sa varí v osolenej vode, ktorá sa najmenej dvakrát vymení. Potom ako fazuľa zmäkne, mierne sa popupčí a pomieša sa orestovanou cibuľou, koriandrom, petržlenovou vňaťou, červenou paprikou, štipľavou papričkou, soľou, korením a cesnakom. Nakoniec sa pridajú podrvené vlašské orechy. Dodatočne sa môže pridať typický gruzínsky syr sulguni, pór alebo rázovitá omáčka z mirabiel tkemali.
Lobio sa servíruje v terakotových nádobách s pokrývkou, v akých sa tento pokrm v dávnejších časoch pripravoval priamo v ohni.
Via Aemilia Scauri
náhľad|Via Aemilia Scauri (slabo modrá) Via Aemilia Scauri bola staroveká rímska cesta, ktorú dal vybudovať rímsky konzul Marcus Aemilius Scaurus v roku 109 pred Kr.
Vlajka Grécka
thumb|Vlajka Grécka thumb|Konštrukcia vlajky Vlajka Grécka má deväť vodorovných pruhov – päť modrých a medzi nimi štyri biele – a v modrom štvorci v ľavom hornom rohu biely stredový kríž. Pri vzniku proti-tureckého povstania v roku 1821 bola vztýčená modrá vlajka s bielym stredovým krížom ako proti-symbol osmanského polmesiaca. Kríž však bol zavčasu premiestnený do ľavého horného štvorca vlajky s pruhmi, ktorá bola oficiálne prijatá v marci 1822.
Má symbolizovať „božiu múdrosť, slobodu a krajinu“. Počet jej pruhov zrejme pripomína revolučné motto Sloboda alebo smrť (Eleutheria a thanatos,Ελευθερία ή Θάνατος), ktoré má v gréčtine deväť slabík (podľa iných výkladov tiež deväť pruhov na Achilovom štíte, deväť múz alebo deväť rokov vojny za slobodu vlasti 1821 – 1830).
.45 ACP
náhľad|Náboj .45 ACP náhľad|Náboj .45 ACP .45 ACP (Automatic Colt Pistol) 11.43×23mm je pištoľový náboj skonštruovaný Johnom Browningom v roku 1905 pre použitie vo svojom prototype pištole Colt, ktorá bola poloautomatická. Z tej sa neskôr vyvinula pištoľ M1911, ktorá bola roku 1911 prevzatá americkou armádou.
Tento náboj sa stal jedným z najúspešnejších vôbec, ako pri vojenskom použití, tak pri použití civilistov. Od svojho vytvorenia na neho bolo komorované nespočetne množstvo zbraní (pištolí a samopaľov; revolvery sú v tomto kalibri obrovskou vzácnosťou).
Konštrukcia a dejiny
Americké jazdectvo kupovalo a testovalo na prelome 19. a 20. storočia veľké množstvo zbraní. Po mnohých testoch a skúsenostiach z iných armád došli k záveru, že minimálny kaliber má byť .45.
Firma Colt pracovala s Browningom na vývoji kalibru .41 v roku 1904 a keď v roku 1905 jazdectvo požadovalo kaliber .45, prerobili svoju pištoľ na tento požadovaný kaliber. Výsledkom bol Colt Model 1905 a nový náboj .45 ACP.
Náboj mal pôvodne strelu o hmotnosti 13 g a úsťovú rýchlosť /s. Po mnohých skúškach sa ale zistilo, že lepšia je hmotnosť 15 g a rýchlosť /s.
Tento náboj je veľmi podobný výkonom náboju .45 S&W. V zrovnaní s nábojom .45 Colt je len o trochu menej výkonný, ale je omnoho kratší.
Výkon
náhľad|.45 ACP so strelou typu hollow-point v porovnaní s nábojmi [[.22LR]] Ide o jeden z najefektívnejších pištoľových nábojov určených pre boj. Kombinuje veľmi dobrú presnosť so zastavovacími schopnosťami proti ľudským útočníkom. Ďalej má prijateľný zdvih a spätný ráz a nízky svetelný záblesk pri výstrele.
Ako mnoho iných pištoľových nábojov dosahuje nízke úsťové rýchlosti a preto nie je príliš vhodný proti nepriestrelným vestám. Jeho ďalšou nevýhodou sú väčšie rozmery, s čím súvisí jednak vyššie výrobné náklady, ale tiež skutočnosť, že sa ich do zásobníku nevojde príliš veľa (obzvlášť v porovnaní s nábojom 9 mm Luger). To je častý dôvod, prečo si ľudia kupujú radšej zbrane komorované na iné, rozmerovo menšie, náboje. Z tohto hľadiska je tiež nepríjemné, že keď výrobca zbrane použije dvojradý zásobník, tak je rukoväť zbrane príliš veľká a pre väčšinu ľudí tak nepohodlná. Preto aj rôzne policejné jednotky dávajú prednosť nábojom typu .40 S&W a .357 SIG Aj pri použití neexpanzívnej strely je tento náboj efektívny voči ľudským cieľom. Vďaka svojmu rozmeru totiž pri prelete tkanivom vytvorí veľký a pomerne trvalý strelný kanál.
Výhodou vyššieho priemeru strely je nižšia šanca prestrelenia cieľa naskrz. Tým sa znižuje pravdepodobnosť zranenia ďalších osôb, ktoré neboli cieľom streľby.
Vzhľadom na to, že všetky štandardné laborácie tohto náboja sú podzvukové, tak ide o jeden z najsilnejších nábojov, na ktorý sa dá dobre použiť tlmič výstrelu.
Pozri aj
náhľad|250px|[[Springfield Armory .45 ACP M1911A1 pistole]]
Poissy-Sud
Poissy-Sud je francúzsky kantón v departemente Yvelines v regióne Île-de-France. Skladá sa zo šiestich obcí.
Suffolk
Suffolk môže byť:
Staffordshire
Staffordshire (skrátene Staffs) je nemetropolitné, ceremoniálne a tradičné grófstvo v Anglicku.
St. Jakob im Rosental
Žije tu 4 349 obyvateľov (1. 1. 2010).
Explorer 18
Explorer 18 bola americká družica určené na výskum medziplanetárneho priestoru a vyšších vrstiev magnetosféry. Bola vybavená prístrojmi na meranie nabitých častíc, röntgenového žiarenia, magnetických polí a medziplanetárnej plazmy.
Misia
thumb|left|Štart rakety Delta-C s družicou Explorer 18 Štart sa konal 27. novembra 1963 zo štartovacieho komplexu 17B na myse Canaveral, pomocou nosnej rakety Delta-C. Družica bola stabilizovaná rotáciou a elektrickú energiu jej dodávali solárne panely a chemické batérie. Dráha bola silno eliptická s apogeom 192 000 km. Vedecké merania začali po navedení na obežnú dráhu a dáta bola vysielaná normálne do 30. mája 1964, keď bola ukončená základná fáza misie a na satelit sa začínali prejavovať závady. Činnosť bola v obmedzenej miere obnovená 17. septembra. Definitívne bola činnosť ukončená 30. mája 1965 a koncom roka bola družica vyhlásená za stratenú.
Explorer 18 bol prvý z radu Interplanetary Monitoring Platform, skráteneIMP. Tieto družice boli určené na výskum kozmického priestoru v blízkosti obežnej dráhy Mesiaca. Ďalšia v sérii bola družica Explorer 21, ktorá bol vypustená 4. októbra 1964.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Heľpa
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Heľpa v okrese Brezno.
Přísnotický les
Přísnotický les je prírodná pamiatka ev. č. 5708 neďaleko obce Přísnotice, v katastrálnom území mestečka Nosislav v okrese Brno-venkov.
Ochrana
Predmetom ochrany je mlok hrebenatý a jeho biotop, ktorý predstavujú jednak revitalizované tône a sprievodné mokrade, jednak priľahlý segment lužného lesa.
Ciboure
Ciboure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko, susedí s prístavom Saint-Jean-de-Luz. Ciboure je mestečko s mnohými budovami v tradičnom baskickom štýle provincie Lapurdi a leží na pobreží Gaskonského zálivu.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Osobnosti
V Ciboure sa narodili:
Rougnat
Rougnat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Royère-de-Vassivière
Royère-de-Vassivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Feistritz bei Anger
Feistritz bei Anger je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz.
Žije tu obyvateľov.
Rodný dom Jána Hollého
Na dome je pamätná tabuľa a v záhrade sa nachádza socha sediaceho Jána Hollého od Jána Koniarka.
Condé-sur-l’Escaut
Condé-sur-l’Escaut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kordónová rímsa
Kordónová rímsa je druhom priebežnej rímsy, ktorá stenu alebo budovu neukončuje, ale iba horizontálne člení. Je to každá priebežná rímsa ležiaca medzi soklom a korunnou rímsou. Najčastejšie sa nachádza medzi podlažiami, na úrovni stropnej konštrukcie, tým spravidla člení fasádu na podlažia (rímsa podlažná alebo medzipodlažná). Môže to byť tiež priebežná podokenná (parapetná) rímsa.
Zdroje
Cónová, I., Lacková, D. a kol.: Terminologický slovník unifikovaných názvov urbanizmu, architektúry a nehnuteľných výtvarných diel, Pamiatkový ústav Bratislava, 1999 (nepublikované).
Gurcy-le-Châtel
Gurcy-le-Châtel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ear X-tacy
Ear X-tacy je inštrumentálny debut amerického gitaristu Andy Timmonsa.
Tetra konžská
Tetra konžská (Phenacogrammus interruptus) je druh ryby z čeľade Alestiidae.
Pôvod
Tetra konžská pochádza z Afriky (Kongo).
Opis
Má veľké šupiny, farebne lesklé podľa osvetlenia. Chvostovú a ritnú plutvu s bielym lemom. Samci sú s pretiahnutou chrbtovou plutvou a predĺženou strednou časťou chvostovej plutvy. Dosahuje veľkosti 9 cm.
Ekológia a biotop
Tetra konžská je húfna rybka, obávajúca strednú vrstvu vody pomaly tečúcich alebo stojatých vodstiev povodia Konga. Je to všežravec, živí sa vo vodstvách dažďových lesov, chudobných na potravu, hlavne náletovou potravou na vodnej hladine. Je jedinou africkou characidou, ktorá dosiahla väčšieho významu ako akváriová rybka a je často chovaná.
Hradiště u Černovic
Hradiště u Černovic je prírodná pamiatka o výmere 4,77 ha pri obci Černovice v okrese Chomutov. Bola vyhlásená v roku 1986 a dnes ju spravuje AOPK Ústí nad Labem. Dôvodom ochrany je paleontologická a geologická lokalita s odtlačkami rastlinných zvyškov v treťohorných kremencoch. Chránené územie sa nachádza na svahoch a časti plochého vrcholu kopca s rozlohou približne 6 ha zarastenom dubovým lesom. Zahŕňa tiež zvetranú lomovú stenu na južnom okraji plošiny.
Poloha
Vrch Hradiště sa nachádza v Krušných horách asi 5,2 km vzdušnou čiarou na západ od centra Chomutova a 1,5 km severozápadne od Černovíc. Relatívny výškový rozdiel oproti černovickej stanici je asi 150 m. Zo západnej strany vrch obteká riečka Hutná a na východnej strane potok Hačka.
Geológia
Z geologického hľadiska ide o kremencovú trosku, ktorá vystupuje nad panvové sedimenty Mosteckej panvy. Podložie kremencov tvoria jemnozrnné muskovitické ortoruly. Samotná kremencová doska má hrúbku 5-15 m a jej vznik sa na základe odtlačkov flóry kladie do starších treťohôr. Niektorí autori však posúvajú vek až do miocénu (stredných treťohôr). Zrná kremenca s veľkosťou od 0,2 do 1,0 mm sa spájajú prevažne amorfným tmelom s prímesou oxidov železa, ktoré spôsobujú červenohnedé zafarbenie. Pod 5-10 cm mocnou vrstvou pôdy sa nachádzajú štvrtohorné sedimenty v horizonte o hrúbke 10-15 cm s úlomkami kremencov, ktoré v spodnej časti ostro prechádzajú do kremencovej sute.
Na južnom okraji a na vrcholovej plošine prebiehala už od 13. storočia ťažba kremenca. Ťažba prebiehala v plytkých jamách o objeme niekoľkých m³. Ťažobných jám sa zachovalo asi 150. Najväčšiu intenzitu dosiahla ťažba v 19. storočí, kedy sa presunula do menších lomov na južnom okraji. Odhaduje sa, že ťažba postihla až 30% rozlohy pôvodného vrcholu a bolo vyťažených asi 55 000 m³ materiálu. Miestny kameň sa používal na výrobu žarnovov a pri budovaní železničnej trate z Chomutova do Vejprtov na stavbu mostov a priepustov. Okrem železničných stavieb bol kameň použitý pri stavbe kostola sv. Kataríny v Chomutove, dekanského kostola Nanebovzatia Panny Márie v Moste, mosta cez Ohře v Postoloprtoch a mnohých ďalších stavbách. Najmä počas baroka sa z neho spracovávali tiež sochy a náhrobky.
Osídlenie
Výšinné sídlisko na vrchole bolo opevnené v 10. storočí pred Kr. ľudom knovízskej kultúry. Osídlenie na vrcholovej plošine však podľa archeologických nálezov existovalo už v neolite v dobe 5-4 tisícky rokov pred Kr. Po vymiznutí knovízskej kultúry bolo sídlisko prechodne opustené alebo osídlené len prechodne a až v dobe slovanskej znovu osídlené (8. až 10. storočie).
Hradisko bolo opevnené dnes rozvaleným kamenným valom bez priekopy, ktorého priebeh možno sledovať najmä na severnej a východnej strane. Opevnenie čiastočne využívalo prirodzené skalné útvary. V severnej strane je val prerušený zníženinou, ktorá býva označovaná ako brána a ktorou dnes vchádza na vrcholovú plošinu lesná cesta. Južná strana bola pravdepodobne opevnená len ľahko, pretože ju chránila strmá skala z väčšej časti však odťažená lomom.
Plocha hradiska je zbrázdená približne štvorhrannými jamami, dnes z väčšej časti zasypanými. Jedná sa o zvyšky ťažobných jám. Niektoré jamy však môžu byť pozostatkami zemníc z raného stredoveku. V západnej časti sa nachádzajú pozostatky 98,5 m hlbokej stredovekej ťažobnej šachty zvanej Bergloch (niekedy tiež považovanej za studňu). Nie je jasné, čo sa tu ťažilo a dnes je šachta prekrytá betónovými platňami. Jej prieskum v rokoch 1927-1939 našiel zlomky nástrojov (kosák, motyka, kopáč), trojdielny zlatý kruh a ďalšie predmety. Okrem toho boli na hradisku nájdené zlomky keramiky z rôznych období, pazúrikové nástroje, zlomky drtidel obilia a zvieracie kosti. Výnimočný nález predstavuje bronzová dýka.
Povesti
Hovorí sa, že na začiatku jari a v dobe jesene, v dni, kedy je hradisko zahalené do hustého hmlistého oparu pohybujú sa v jeho okolí modré plamienky. Tieto plamienky mali údajne označovať poklady ukryté pod zemou. Tiež sa rozpráva, že pod samotným hradiskom sa nachádza ďalšie bohatstvo.
Rovnako sa medzi ľuďmi traduje, že sa pri hradisku ukrýval "lúpežník" Podpinka - bol to údajne vrah. Podpinka mal mať úkryt v jame v zemi, prekrytej tak, aby sa po nej dalo prejsť. Podpinku chytili bizarným spôsobom, a to tak, že o jeho "komín" prekrytý dutým pňom zakopol nič netušiaci hubár. Táto povesť, je zrejme najpravdivejšia - najnovšia.
Prístup
Z Chomutovskej vlakovej stanice vedie na Hradište značená žltá turistická trasa dlhá necelých 6 km s prevýšením asi 250 m. Kratšia cesta na vrchol vedie od Černovickej stanice smerom na sever po ceste k železničnému priecestiu, kde sa stretáva so spomínanou žltou turistickou trasou z Chomutova.
Trasa trikrát kríži železničnú trať č. 137 z Chomutova do Vejprtov. Pri dvoch železničných prejazdoch stoja tzv. Řopíky československého ľahkého opevnenia.
Letisko Berlín-Tegel
História
Na pozemku dnešného letiska sa od roku 1930 nachádzala strelnica a priestranstvo pre pokusy s raketami. Počas berlínskej blokády bolo rozhodnuté o stavbe ďalšieho letiska, ktoré tu bolo vybudované v rekordnom čase iba dvoch mesiacov (materiál bol čiastočne do mesta dopravovaný vzdušným mostom).
Význam letiska
thumb|left|Riadiaca veža a hlavná budova letiska Letisko patrilo k najvyťaženejším letiskám mesta. Pre svoju obľúbenosť bolo takmer nemožné nájsť tu možnosti pre umiestnenie a odbavenie ďalších lietadiel a spoločností; deklarovaná kapacita 9,5 milióna bola v roku 2005 prekročená o 2 milióny cestujúcich. Letisko bolo vybudované počas berlínskej blokády vo francúzskom sektore mesta (veľká časť materiálu bola do Berlína prepravená práve leteckým mostom) a stalo sa po začatí regulárnej prevádzky v roku 1960 najdôležitejším letiskom Západného Berlína. Jeho význam vzrástol ešte viac v roku 1975, keď bola prevádzka na letisku Berlín-Tempelhof pozastavená.
Letisko sa nachádzalo v meste, aj keď nie tak centrálne, ako letisko Berlín-Tempelhof. Oblasť je síce obývaná, ale s väčšími plochami parkov, lesov a jazier v okolí. Do mestského centra je vzdialenosť približne 8 km, spojenie vykonáva niekoľko autobusových liniek, čiastočne expresných.
Prevádzka
V čase rozdelenia mesta mali okupačné mocnosti monopol na leteckú dopravu: okrem využitia ako vojenského letiska francúzskym vojenským letectvom (severná časť, dnes využívaná Bundesluftwaffe) tu mohla civilnú prevádzku vykonávať len Air France a ďalej Pan Am a BEA (ktoré v Tegeli pristávali po uzatvorení letiska v Tempelhofe v roku 1975).
Po rapídnom vzraste dopravy v neskorších rokoch, najmä po zjednotení mesta, sa koncept letiska ukázal byť krátkozraký: v hlavnom termináli, postavenom ako šesťhranná okružná hala, čakajúci cestujúci úplne upchávali priechod k ďalším odbavovacím okienkam. Táto situácia sa v posledných rokoch nárastom počtu cestujúcich ďalej zhoršila, navyše je aj kapacita gastronomických a iných zariadení v oblasti služieb nepostačujúca, problematická je aj príjazdová cesta k ústredným dopravným plochám.
Aerolínie a destinácie
thumb|right|Lietadlá od spoločnosti Air Berlin na letisku thumb|right|Hlavná budova thumb|right|Hlavná vstupná hala
thumb|right|Terminál C thumb|right|Terminál D thumb|right|Letisko Tegel je známe pre svoje krátke dochádzkové vzdialenosti, ako je vidieť tu na obrázku v Termináli A thumb|right|Check-in v Termináli C thumb|right|Check-in v Termináli D
Pravidelné linky
V roku 2020 bolo letisko uzavreté a prevádzka sa presunula na letisko Berlín-Brandenburg.
Surrey
Surrey môže byť:
Babak Rafati
Babak Rafati (persky: بابک رفعتی; * 28. máj 1970, Hannover, Nemecko) je bývalý nemecký futbalový rozhodca, civilným povolaním bankár. Rozhoduje nemeckú Fußball-Bundesligu. Zúčastnil sa na Majstrovstvách sveta 2010.
19. novembra mal byť hlavným rozhodcom zápasu nemeckej Fußball-Bundesligy medzi 1. FC Kolín a 1. FSV Mainz 05. Potom čo neprišiel na schôdzku rozhodcov pred zápasom, ho našli vo vani s pokusom o samovraždu podrezaním žíl na ruke. Zápas odložili na neurčito.