cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Komunizmus
„Komunizmus“ v Starovekom Grécku
Vo svojom ďalšom diele – Zákony, opisuje svet v ktorom sa ľudia delia o svoje deti, manželky, rodinných príslušníkov. Taktiež opisuje, že sa raz spoločnosť bude snažiť, aby sa pre nás typické okolnosti od prírody stali spoločné, teda
Komunizmus a náboženstvo
Po niekoľkých storočiach od Ježišovej smrti si viacerí mysleli, že komunizmus (neskôr aj socializmus) je jeden z typov kresťanskej cirkvi. Toto presvedčenie vzniklo podľa faktu, že i Ježiš ponúkal iným možnosť rozdať svoj majetok chudobným, aby ľahším spôsobom dosiahli spásu. Vladimir Soloviev, ruský filozof vysvetlil rozdiel: komunisti totižto chceli rozdávať pozemky a pôdy iných, dokým Ježiš dobrovoľné rozdanie majetku svojim učeníkom len odporúčal.
Aspektológ
Aspektológ (lat.+gr.) je odborník v aspektológii.
Komunizmus
Komunizmus a náboženstvo
V stredoveku sa dostala v Európe katolícka cirkev k moci. Kresťania a farári nikdy nepodporovali ideu komunizmu a najmä nie chudobu, avšak Zlatý vek sa z mysli Európanov nikdy nevytratil.
The Reason
„The Reason“ je singel modern rockovej skupiny Hoobastank z roku 2004, z rovnomenného albumu. „The Reason“ je komerčne najúspešnejšou skladbou skupiny Hoobastank a dosiahla 2. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 2. miesto v rebríčku Modern Rock Tracks. Skladba bola nominovaná na cenu Grammy za pieseň roka. Takisto bola hitom v Spojenom kráľovstve, kde dosiahla 12. priečku rebríčka UK Singles Chart.
Komunizmus
Utópia a komunizmus
Keď Krištof Kolumbus objavil Ameriku a stretol tam žijúcich nahých Indiánov, bol presvedčený, že našiel komunitu ľudí, ktorí žili podľa Platónovho Zlatého veku. Po návrate Krištofa Kolumbusa do Európy sa neskôr dozvedeli, že Zlatý vek nenašli.
Aj keď bol objav Zlatého veku vyvrátený, mnohí umelci sa inšpirovali a malovali, či písali o Indiánoch. Medzi nimi bol Thomas More, ktorý vo svojej knihe Utópia (1516) rozpísali život v Zlatom veku, alebo aj Tommaso Campanella, autor diela Slnečný štát (1623).thumb|right|[[Thomas More]]Dnešný význam slova utópia sa nezhoduje s tým v 16. storočí. More vo svojom diele opísal komunitu ľudí, ktorí sa prísne kontrolovali navzájom. Nikto z ľudí nemohol nikam cestovať, peniaze a súkromné vlastníctvo boli zrušené a vyjadrenie názoru na verejnosti bolo trestané smrťou.
Vývoj „komunizmu“ pred Marxom a Engelsom
V západnej Európe bola predstava o Morovej Utópii spochybnená. Mnohí totižto verili, že človek pozostáva z tela a duše, ktoré stvoril Boh. Podľa nich sa človek s ľudskými vlastnosťami narodí, teda ak je niekto majetkuchtivý, tak takým aj zostane.
Tieto teórie neskôr spochybnil anglický filozof John Lock, ktorý vo svojom diele Esej o ľudskom rozume (1690) rozpísal svoju ideu. Podľa neho by sa ľudská duša dala prirovnať k čistej tabuli, ktorú nazval tabula rasa. S týmto prirovnaním chcel poukázať na to, že by sa mladého človeka inou výchovou dalo pozbaviť majetkuchtivosti.
Podľa francúzskeho filozofa Helvétiusa by sa dalo ľudí dobrou výchovou doviesť k duševnému majstrovstvu. Podľa Helvétiusovej filozofie sa neskôr inšpiroval aj Lenin.
V 17. storočí sa myšlienka komunizmu objavila znovu v Anglicku. Gerard Winstanley, vodca radikálnej strany zvaná Diggers (slov. kopáči), napísal niečo podobné ako komunistickú doktrínu. Jeho nápad sa však nepreslávil. Hlavne Diggers zastávali čisté komunistické, roľnícke myšlienky a postoj Olivera Cromwella, ktorý bol rozpoltený a často nepriateľský.
Francúzski radikáli začali v 18. storočí podávať návrhy zrušiť súkromné vlastníctvo mysliac, že je pôvodom všetkého zlého.
Eduard Bernstein vo svojom diele Cromwell and communism prejednáva niekoľko zoskupení v Anglickej občianskej vojne. Hlavne Diggers zastávali čisté komunistické, roľnícke myšlienky a postoj Olivera Cromwella ku týmto skupinám bol prinajlepšom rozpoltený a často nepriateľský.
Kritika myšlienky súkromného vlastníctva pokračovala aj v ére osvietenstva v 18. storočí, prostredníctvom mysliteľov ako bol Jean Jacques Rousseau, ktorý neskôr ovplyvnil marxistickú filozofiu. Aj niekoľkí významní politici podporovali verejné vlastníctvo. Takíto boli Jean-Paul Marat a François-Noël Babeuf.
Spisovateľ Robert Owen je v niekotrých literatúrach tiež považovaní za komunistov. Po prvýkrát použil slovo komunista John Goodwyn Barmby v roku 1840, počas rozhovoru s François-Noëlom Babeufom a Benjaminom Constantom o rovnostárstve. John Barmby bol dopisovateľom Friedricha Engelsa.
Marxizmus
náhľad|[[Karl Marx]] Rovnako ako ostatní socialisti, aj Marx a Engels usilovali o koniec kapitalizmu, ktorý považovali za zodpovedný z vykorisťovania pracujúcich. Zatiaľčo skorší socialisti preferovali dlhodobú sociálnu reformu, Marx a Engels verili, že ľudová revolúcia je nevyhnutná a zároveň jediná cesta k zavedeniu socializmu.
Marx zastával názor, že proces triedneho konfliktu a revolučného boja vedie k víťazstvu proletariátu a založeniu komunistickej spoločnosti, v ktorej sa súkromné vlastníctvo časom zruší, čo znamená, že výrobky a životné prostriedky budú patriť spoločnosti. Marx napísal niekoľko diel o živote v komunizme, čím načrtol len najzákladnejšie znaky komunistickej spoločnosti. V populárnom slogane, ktorý si osvojilo komunistické hnutie, bol komunizmus svet, v ktorom každý dáva podľa svojich možností a dostáva podľa svojich potrieb. The German Ideology bola jedna z mnohých Marxových prác, pojednávajúcich o komunistickej budúcnosti.
Na konci 19. storočia sa pojmy socializmus a komunizmus často zamieňali. Marx a Engels zastávali názor, že komunizmus nevyšiel z kapitalizmu v rozvinutom štáte, ale vyšiel z tzv. „prvej fázy“, v ktorej boli triedne rozdiely čiastočne eliminované. Prvá fáza nakoniec určila cestu „vyššej fáze“, v ktorej boli rozdiely zrušené a štát už viac nie je potrebný. Lenin povedal, že komunizmus je vyšší stupeň socializmu.
Neskoršia orientácia, čiastočne rozšírená Leninom poskytla podporu pre mobilizačné znaky komunistických strán v 20. storočí. Neskorší spisovatelia modifikovali Marxovu víziu pridelením ústrednej pozície štátu vo vývoji spoločnosti a dlhotrvajúcom období prechodu z prvotného socializmu na dosiahnutie plnohodnotného komunizmu.
Niektorí Marxovi vrstovníci, ako napríklad anarchista Michail Bakunin obhajovali podobné idey, ale s rozličným názorom na to, ako dosiahnuť beztriednu spoločnosť. Anarchisti sa totiž snažia o zrušenie akejkoľvek štátnej organizácie.
Prvá internacionála
V roku 1864 sa v Londýne založila Prvá internacionála (Medzinárodné robotnícke združenie).
Táto socialistická strana sa hneď spočiatku dostala do konfliktov s anarchistami.
Richard Pipes vo svojej knihe Komunizmus (2001) píše, že socialisti a anarchisti mali rovnaký cieľ, a to beztriednu spoločnosť pomocou revolúcie. Podľa Pipesa sa ich názory rozlišovali v troch bodoch: Richard Pipes poznamenal, že v tomto prípade mali Anarchisti pravdu vo všetkých troch bodoch, totižto revolúcie vypukli aj v agrárnych krajinách, dočasná fáza (proletariárska diktatúra) sa v socialistických štátoch zmenila na dlhotrvajúcu diktatúru a aj v Rusku vypukla v roku 1917 revolúcia ako výsledok útoku na cárizmus, vtedajšiu vládu.
Prvá internacionála sa v roku 1876 rozpadla. V roku 1889, už po Marxovej smrti založili Druhú internacionálu.
Druhá internacionála
náhľad|[[Friedrich Engels]] V roku 1889, už po Marxovej smrti, sa založila Druhá internacionála (Medzinárodné združenie socialistických strán), ktorá mala za úlohu zjednocovať socialistov z rôznych a krajín a zabrániť vojne, ktorú má za následok kapitalizmus. Najväčšou stranou bola Sociálnodemokratická strana Nemecka.
Druhá internacionála podľa tzv. Erfurtského programu z roku 1891 tvrdila, že záujmy buržoázneho štátu a pracujúcej triedy nezrovnateľné a robotník (alebo roľník) by mal byť verný a lojálny najmä svojej triede.
Nie všetci socialisti súhlasili s týmto programom. Ba niektorí si dokonca mysleli, že sa z kapitalizmu sa neskôr vyvinie komunizmus.
Túto ideu podporovala najmä anglická Fabiánska spoločnosť. Eduard Bernstein na konci 19. storočia vyzýval sociálnych demokratov, aby "otvorili oči" a uznali, že kapitalizmus nezlyháva nikde vo svete.
Druhá internacionála často diskutovala o tom, ako zabrániť svetovej vojne, alebo ak by vypukla, ako jej predísť. V roku 1907 Vladimir Iľjič Lenin (neskôr vodca boľševikov) a Julij Osipovič Martov (neskôr vodca menšenikov) pre prípad núdze spísali rezolúciu, ktorá vypovedala o tom, že v prípade vojny by mali socialisti využiť šancu a zariadiť pád kapitalizmu vo viacerých štátoch.
Kritika komunizmu
Množstvo spisovateľov a politických aktivistov publikovalo kritiku komunizmu. Boli nimi predovšetkým disidenti z krajín Sovietskeho bloku Alexander Solženicyn a Václav Havel; sociálni teoretici Hannah Arendtová, Raymond Aron, Ralf Dahrendorf, Seymour Martin Lipset, a Karl August Wittfogel; ekonómovia Friedrich Hayek, Ludwig von Mises, a Milton Friedman; historici a ďalší sociálni vedci Robert Conquest, Richard Pipes, a R. J. Rummel, antikomunistickí ľavičiari Ignazio Silone, Saul Alinsky, Richard Wright, Arthur Koestler a Bernard-Henri Lévy; novelistka Ayn Rand; filozofi Leszek Kołakowski a Karl Popper sú medzi kritikmi.
Niektorí spisovatelia predkladajú ako argument proti samotnému marxizmu nielen potlačovanie ľudských práv komunistickými režimami, ale poukazujú aj na udalosti v týchto krajinách, hlavne na Stalina, ktorý praktizoval nespravodlivé zaobchádzanie s ľuďmi. Niektorí z kritikov boli formálni marxisti, ako napr. Wittfogel, Silone, Wright, Koestler (a ďalší), ktorí prispeli esejami do knihy The God that Failed (názov nepoukazuje na kresťanského Boha, ale na samotný marxizmus).
Komunistické strany mimo Varšavského paktu v krajinách Západnej Európy, Ázie, Latinskej Ameriky a Afriky sa veľmi odlišovali, takže kritika aplikovateľná na jednu stranu nie je bezpodmienečne aplikovateľná aj na inú.
Spoločenský systém
thumb|Komunistické štáty v 20. storočí {{legend|#880000|r. 1920 až 1930}}{{legend|#FF3131|r. 1940 až 1950}}{{legend|#FE9B73|r. 1960 až 1970}}|alt=
Platón navrhoval vo svojom diele Štát nahradenie súkromného vlastníctva u vládnucej vrstvy komunálnym vlastníctvom. Idea spoločného vlastníctva sa prejavila až v 16. storočí u Thomasa Moreho (utopický socializmus), na začiatku 17. storočia u Campanellu (utopická teokracia – Slnečný štát), v 18. storočí u Mesliera a Gracchusa Babeufa. Išlo o utópie v pravom zmysle slova, pretože autori opisujú ideálnu spoločnosť bez toho, aby opísali spôsob ako k nej dospieť. Vzťahovali sa na poľnohospodársku spoločnosť, ktorá vtedy bola štandardom.
Moderný komunizmus založil Karl Marx spolu s Friedrichom Engelsom, ktorí navrhovali:
Politické hnutie
Komunistické hnutie bolo spočiatku súčasťou socialistického hnutia. Až po roku 1917 sa stúpenci boľševickej revolúcie rozišli s ostatnými socialistami a založili si vlastnú III. (komunistickú) internacionálu, čím sa komunistické (marxisticko-leninské) hnutie jasne odlíšilo od tzv. socialistov. Základným rozdielom medzi socialistami a komunistami bolo, že socialisti chceli zmeniť kapitalizmus v komunizmus evolučne a komunisti revolučne.
Štátne orgány štátov, ktoré boli vedené komunistickými stranami, najmä za vlády Stalina v Sovietskom zväze páchali zločiny.
Štátne zriadenie
V tomto prípade (čiastočne aj pri ostatných bodoch) sa pojem z veľkej časti kryje s pojmami socializmus, príp. reálny socializmus a často je ťažko ich odlíšiť. V samotných štátoch komunistického bloku sa však (aspoň v užšom zmysle) teoreticky rozlišovali pojmy:
Systém dodnes existuje v Kórejskej ľudovodemokratickej republike, do značnej miery na Kube a čiastočne v Číne, Vietname, Laose a Zimbabwe.
Reálny komunistický systém sa v mnohom odlišuje od svojho vzoru – marxistického modelu. Ide predovšetkým o charakteristiky ako totalita (vláda jednej – komunistickej – strany, prehnaná štátna byrokracia, odbory ako pomocný nástroj vlády), zachovanie triednych rozdielov (prinajmenšom na úrovni vládnúca vrstva verzus ostatní), zachovanie deľby práce, povýšenie marxizmu na formu náboženstva (štátnu ideológiu) a pod.
Napriek určitému pozitívnemu vplyvu na prerozdeľovanie prostriedkov do sociálnej, kultúrnej a vzdelávacej oblasti, má systém v praxi vážny nedostatok: výrazne spomaľuje ekonomický rast a modernizáciu, a tým dlhodobo ani tá najlepšia sociálna, kultúrna a pod. politika nemôže efektívne fungovať. Je to spôsobené okrem nedostatku motivačných faktorov pre obyvateľstvo aj tým, že aj tento systém často umožňoval, že sa k moci dostali neschopní a nevzdelaní ľudia. Okrem toho totalitný systém režimu v komunistických krajinách podporoval rôzne formy prenasledovania obyvateľstva (vrátane likvidácie). Mocenské zložky, najmä v Číne a Sovietskom zväze, zabili počas 20. storočia desiatky miliónov ľudí. Tento systém viedol k vzniku extrémnych kultov osobnosti, kde vynikal napríklad sovietsky diktátor Josif Stalin alebo kórejský diktátor Kim Ir-Sen.
Karl Marx
Marxova charakteristika komunizmu: ''Komunizmus - pozitívne zrušenie súkromného vlastníctva ako ľudského sebaodcudzenia - skutočné osvojenie si ľudskej podstaty človekom a pre človeka -  úplný, vedomý a v rámci celej bohatosti doterajšieho vývinu uskutočnený návrat človeka k sebe ako spoločenského ľudského človeka. Tento komunizmus ako dovŕšený naturalizmus, je opravdivým vyriešením rozporu medzi človekom a prírodou a medzi človekom a človekom, je opravdivou likvidáciou sporu medzi existenciou a podstatou, medzi spredmetnením a sebapotvrdením. Komunizmus je rozlúštením záhady dejín a vie o sebe, že je jej rozlúštením''.
Marxizmus-leninizmus
Komunizmus v marxizme-leninizme je spoločensko-ekonomická formácia, ktorej osobitosti určuje spoločné vlastníctvo výrobných prostriedkov, zodpovedajúce vysoko rozvinutým výrobným silám; najvyššia fáza komunistickej formácie (úplný komunizmus), konečný cieľ komunistického hnutia.
Vedecký komunizmus
Komunizmus je vysokoorganizovaná spoločnosť, najvyšší stupeň technologického a spoločenského pokroku, rozvoja s najvyšším stupňom životnej úrovne ľudí. Spája vysokú úroveň rozvoja ekonomiky, vedy a techniky so všestranným rozvojom samotných ľudí, materiálny rozkvet s mravným povznesením a neustálym zdokonaľovaním osobnosti
Samuelson, Nordhaus
Komunizmus podľa Samuelsa a Nordhausa je zároveň ideológia, politický a ekonomický systém. V komunistickom ekonomickom systéme je súkromné vlastníctvo výrobných prostriedkov a najmä priemyslového kapitálu zakázané (lebo sa má za to, že vlastníctvo kapitálových statkov vedie k vykorisťovaniu robotníkov). Podľa komunistických názorov by sa navyše dôchodky mali rozdeľovať rovnomerne alebo ešte lepšie – podľa potrieb. V dnešných komunistických krajinách (Čína) väčšinu pôdy a kapitálu vlastní štát. Tieto krajiny sa tiež vyznačujú rozsiahlym centrálnym plánovaním, v ktorého rámci štát stanovuje mnohé ceny, úroveň produkcie a ďalšie dôležité ekonomické premenné.
Janík (rozlišovacia stránka)
Janík môže byť:
Ján Janík
Ján Janík môže byť:
Hősök tere
náhľad|Pohľad na Hősök tere z [[Andrássy út.]] náhľad|Detail Monumentu Milénia. náhľad|Historický pohľad na Hősök tere v roku [[1973, v popredí sa nachádza budapeštianska podzemka pred preložením do podzemia.(v Smere Hősök tere-Széchenyi fürdő)]]
Hősök tere (doslova "Námestie hrdinov") je jedno z najvýznamnejších budapeštianskych námestí. Spolu s Andrássy út a Budínskym hradom sú súčasťou Svetového dedičstva UNESCO. Hősök tere sa nachádza na severnom konci Andrássy út, hneď pri mestskom parku – Városliget.
Pod námestím sa nachádza rovnomenná stanica budapeštianskeho metra.
Opis námestia
Na dvoch stranách námestia sa nachádzajú dve dôležité budovy: naľavo je Szépművészeti Múzeum (Múzeum krásneho umenia) a napravo Műcsarnok (Hala umení). Na protiľahlej strane, na dvoch rohoch Andrássy út, sa nachádzajú dve budovy – jedna z nich je rezidenčná a v druhej sídli srbské veľvyslanectvo.
Centrálnu časť námestia zaberá Pamätník Milénia (po maďarsky "Millenniumi emlékmű"). V jeho strede sa nachádza 36 metrov vysoký stĺp, na ktorého vrchole stojí socha archanjela Gabriela. Ten sa podľa legendy zjavil vo sne Svätému Štefanovi a ponúkol mu uhorskú korunu. Na podstavci sa nachádza jazdecká socha Arpáda a náčelníkov siedmich uhorských kmeňov symbolizujúca príchod Maďarov na územie Panónskej panvy. S výstavbou monumentu i námestia sa začalo pri príležitosti miléniových osláv v roku 1896, no stavebné práce boli definitívne ukončené až po vyše 30 rokoch v roku 1929.
Po oboch stranách stĺpu sa nachádza polkruhová kolonáda, na ktorej sa nachádzajú sochy významných maďarských štátnikov a reliéfy zobrazujúce významné udalosti z ich života. Zľava doprava to sú:
V roku 1919, počas krátko trvajúcej Maďarskej republiky rád, zdobili námestie červené zástavy a prápory a stĺp v strede námestia bol prekrytý veľkým červeným obeliskom s reliéfom Karla Marxa.
Aspektológia
Aspektológia (lat.+gr.) je náuka o slovesnom vide.
Cesare Pavese
Cesare Pavese (* 9. september 1908, Santo Stefano Belbo – † 27. august 1950, Turín) bol taliansky spisovateľ, básnik, literárny kritik a prekladateľ.
Ášram
Ášram môže byť:
Sălaj
Sălaj alebo po slovensky Salaš (staršie Šalaj) môže byť:
Selec
Selec je obec na Slovensku v okrese Trenčín. Nadmorská výška obce je 319 m n m.
Prírodné podmienky
Nachádza sa v závere doliny Seleckého potoka, ktorý je ľavostranným prítokom rieky Váh. V katastrálnom území obce Selec sa nachádzajú i lokality chránených území a objektov. Patria sem Selecké vyvieračky, Selecké kamenné more, Selecký potok, vrcholový sutinový javorový a bukový zmiešaný les v oblasti Považského Inovca - Žlápky a Hradisko.
Geomorfológia
Z geomorfologického hľadiska obec leží v Fatransko-tatranskej oblasti, v severnej časti celku Považský Inovec v podcelku Inovecké predhorie v časti Selecká kotlina.
Geológia
Obec leží v geologicky komplikovanej oblasti výstupu vrchnopaleozoických hornín kálnickej skupiny, ktorá tvorí najspodnejšiu časť obalu tatrika. Na vrchnú časť paleozoickej sekvencie označovanej ako selecké súvrstvie je viazaná uránová mineralizácia. V okolí obce, pri horárni Belice vystupujú v Západných Karpatoch ojedinelé vrchnokriedové súvrstvia zaraďované do hornobelickej skupiny. V okolí obce sa nachádzajú pramene pitnej vody, ktorými sa zásobuje mesto Trenčín.
Ochrana prírody
V katastrálnom území obce sa nachádza prírodná rezervácia Považský Inovec, prírodné pamiatky Selecké kamenné more a Selecký potok.
Ergonómia
Prvé poznatky boli naznačené už v čase prvej egyptskej ríše a o prvú „príručku“ pre rozloženie pracovného prostredia pre chirurga sa pokúsil Hippokratés.
Selec
Dejiny
Počas druhej svetovej vojny, 3. decembra 1944 do obce vpadli nemecké jednotky a zatkli 56 mužov z obce za pomoc partizánom. 50 z nich neskôr odvliekli do koncentračných táborov, 45 z nich zahynulo.
Mačka Temminckova
Mačka Temminckova je stredne veľká divá mačka, žijúca v pralesoch juhovýchodnej Ázie. Kedysi bola začleňovaná do rodu Felis alebo do rodu Profelis, spolu s mačkou zlatou, ktorej sa veľmi podobá. V súčasnosti patrí do rodu Catopuma, spoločne s mačkou bornejskou.
Selec
Pamiatky
V obci sa nachádza viacero kultúrnych pamiatok. Najstaršou z nich je katolícky kostol svätého Bartolomeja (r. 1504), socha sv. Jána Nepomuckého (r. 1798), murovaná zvonica z konca 18. storočia. V blízkosti kostola stoja pamätníky obetiam prvej svetovej vojny a Slovenského národného povstania. Nachádza sa tu tiež pomník obetiam odvlečeným do koncentračných táborov.
Mačka Temminckova
Vzhľad
Srsť je krátka, zlatohnedá, červenkastá alebo mierne šedá, obvykle bez kresby alebo len so slabo naznačenými škvrnami. V Číne ale žijú aj mačky, ktoré majú škvrny rovnako ako leopard a vyzerajú ako mačka bengálska. Zdá sa, že ide o recesívny znak. Existujú taktiež úplne čierne mačky Temminckove.
Ulica padlých hrdinov
Ulica padlých hrdinov je ulica:
Mačka Temminckova
Vzhľad
Spodná strana chvostu je biela: to slúži pravdepodobne k dorozumievaniu s ostatnými jedincami.
Ergonómia
Až s priemyselnou revolúciou dochádza k prepracovanejšiemu prístupu k optimalizácii pracovného prostredia. Za zakladateľa sa považuje Frederic Winslow Taylor a jeho „vedecký management“. Ide o publikáciu z r.1911 The principals of Scientific Management. Išlo o spôsob, ako nájsť optimálny spôsob vykonávania danej úlohy. Napr.: Znížením hmotnosti pracovného nástroja je zamestnanec schopný urobiť daný úkon viac krát v pracovnom čase.
Mačka Temminckova
Rozšírenie a stanovisko
Mačka Temminckova obýva tropické pralesy a subtropické lesy juhovýchodnej Ázie, od Nepálu, Indie a Číny až po indonézsky ostrov Sumatra. Len zriedka žije na otvorených plochách.
Ergonómia
Neskôr na jeho tézy nadviazal Frank a Lillian Gilberthovci. Jeho prínos spočíval hlavne v optimalizácii pohybov jednotlivých pracovníkov. Teda zaoberal sa prostredím a vzťahmi človek a vzdialenosti medzi pracoviskami.
Mačka Temminckova
Rozšírenie a stanovisko
Vyskytuje sa v nížinách aj v Himalájach do nadmorskej výšky Okrem lovu sú mačky ohrozené hlavne vyrubovaním pralesov a ničením ich prirodzeného prostredia.
Ergonómia
Tento výskum napadol Vladimir Michajlovič Bechterev a Vladimir Nikolajevič Mjasičev (na Prvej konferencii o vedeckej organizácii práce r. 1926 ), ktorý tvrdili, že daný systém robí z ľudí stroje. Oni naopak tvrdili, že je nutné zvyšovať organizáciu práce, znižovať stresový faktor, znižovať na najnižšiu možnú úroveň stereotypnosť v práci a pod.
Tak ako to opísal aj Charlie Chaplin vo filme Modern times (Nové časy)
Mačka Temminckova
Biológia
O chovaní mačiek Temminckových je toho známe len málo a väčšina informácií pochádza zo sledovania v zajatí. Predpokladá sa, že sú aktívne hlavne v noci a že sú samotári ako ostatné mačkovité šelmy.
Pária sa celoročne, samica je v ruji každých 39 dní. Gravidita trvá asi 90 dní, potom sa rodí 1 – 2 mačiatka. V zajatí so starostlivosťou o mláďatá pomáhali aj samce, ale nie je známe, či je to tak aj v prírode. Samice pohlavne dospievajú v 18 – 24 mesiacoch, samce vo dvoch rokoch veku. V zajatí sa môže mačka dožiť až 20 rokov.
Ergonómia
https://www.youtube.com/watch?v=DfGs2Y5WJ14
Mačka Temminckova
Biológia
Mačky Temminckové lovia hlavne na zemi, ale dokážu i dobre šplhať. Lovia hlodavce, vtáky, jašterice a rôzne malé cicavce, taktiež malé kopytníky ako je muntžak, druh malého jeleňa. Zdá sa, že sú to oportunistickí lovci. Je dokázané, že zabíjajú aj kozy, ovce a byvolie teľatá. Väčšiu korisť lovia v pároch (Lekagul & McNeely, 1977).
Ergonómia
Každopádne ako prvý Taylorové a Gilberthové zásady závadza do svojej výroby Henry Ford. Práve kvôli tomu je možné aj ľudom strednej a nižšej triedy si kúpiť „luxuxsný“ tovar - Ford model T.
Mačka Temminckova
Mýty o mačkách Temminckových
V niektorých oblastiach Thajska je nazývaná Seua fai, teda ohnivý tiger. Podľa miestnej povesti spálenie kože mačky odoženie približujúceho sa tigra. Pojedanie mačacieho mäsa má rovnaký účinok. Niekedy stačí aj mať pri sebe chlp z mačky. Mačacie kosti sa taktiež slúžia na nahradenie kostí tigrov v tradičnej čínskej medicíne.
Ergonómia
Teda prvým „ergonomicky“ ( na základe Gilbertha/Forda ) vyrábaným výrobkom je Ford Model T.
Mačka Temminckova
Chov v zoo
V európskych zoo sa táto mačka chová len výnimočne – údaje z roku 2004 uvádzajú 20 jedincov. V slovenských zoo sa táto mačka nechová. V Bratton Fleming (Exmoor Zoological Park) (Veľká Británia), v Nesles (Francúzsko) a v Filby (Thrigby Hall Wildlife Gardens) vo Veľkej Británii je chovaný ako jediný: tibetský poddruh "C.t.tristis". Poddruh "dominicanorum" sa už najnovšie prestal chovať v európskych zoologických inštitúciách.
Aurillac-4
Aurillac-4 je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 10 obcí.
Plassay
Plassay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinov (Ostrava)
Martinov je bývalá obec a od 24. novembra 1990 mestský obvod štatutárneho mesta Ostrava. Leží na pravom brehu rieky Opavy.
História
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1424. Na základe mníchovskej dohody bola obec 10. októbra 1938 pripojená k nacistickému Nemecku a začlenená do tzv. Sudetskej župy. Martinov bol z nemeckej okupácie oslobodený 28. apríla 1945 Červenou armádou v rámci Ostravskej operácie. K Ostrave bola obec pripojená 1. júla 1961.
Quimper (obvod)
Quimper je obvod v departemente Finistère a regióne Bretónsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 17 kantónov a 82 obcí.
NHL 1931/1932
Sezóna 1931/1932 bola 15. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Toronto Maple Leafs. Kvôli finančným problémom sa tímy Philadelphia Quakers a Ottawa Senators nezúčastnili. Celok Ottawa Senators sa nakoniec zúčastnil o sezónu neskôr.
Ernst Julius Röhm
Ernst Julius Röhm (* 28. november 1887, Mníchov, Nemecká ríša – † 2. júl 1934, Mníchov, Tretia ríša) bol nemecký dôstojník, veliteľ a spoluzakladateľ nacistických polovojenských oddielov Sturmabteilung (SA), nazývaných tiež hnedé košele, ktoré pomocou politického a fyzického teroru pomohli Hitlerovi získať moc. Spočiatku bol Hitlerov blízky spolupracovník. Po tom čo sa nacisti v roku 1933 v Nemecku dostali k moci začal byť pre Hitlera nepohodlný. Keď si nacisti začala upevňovať moc v oficiálnych štátnych štruktúrach začali napätie medzi Hitlerom a Röhmom narastať. Počas roku 1933 sa Röhm pokúšal získať viac moci pre SA, čo nemecká armáda považovala za rastúcu hrozbu pre svoje postavenie. Hitler videl Röhma ako potenciálneho rivala a rozhodol sa ho zlikvidovať. Röhma popravili SS v roku 1934 počas Noci dlhých nožov.
NHL 1931/1932
Počet účastníkov tak bol znížený na 8.
Ernst Julius Röhm
Mladosť a raná kariéra
Ernst Röhm sa narodil v roku 1887 v Mníchove v Bavorsku v Nemeckej ríši ako najmladšie z troch detí (mal staršiu sestru a brata Emilie a Júliusa). Jeho otec svojho otca Julius Rohm bol železničný úradník.
NHL 1931/1932
Kanadské bodovanie
Note: GP = Odohrané zápasy, G = Góly, A = Asistencie, PTS = Body, PIM = Trestné minúty
Ernst Julius Röhm
Mladosť a raná kariéra
V roku 1906 vstúpil Röhm do 10. bavorskej pešej divízie (Königlich Bayerisches 10. Infanterie-Regiment „König Ludwig“) v Ingolstadte ako kadet, hoci jeho rodina nemala žiadnu vojenskú tradíciu. 12. marca 1908 získal hodnosť poručíka.
Zúčastnil sa bojov prvej svetovej vojny. Počas bojov v Lotrinsku v Chanotskom lese bol ťažko zranený do tváre. Výrazné jazvy na tvári mu zostali po zvyšok života. V apríli 1915 bol povýšený na nadporučíka (Oberleutnant). Počas útoku na opevnenie v Thiaumont pri Verdune, 23. júna 1916, utrpel vážne zranenie hrudníka a zvyšok vojny strávil vo Francúzsku a Rumunsku ako štábny dôstojník. Pred zranením vo Verdune mu bol udelený Železný kríž I. triedy a v apríli 1917 bol povýšený na kapitána (Hauptmann).
Medzi svojimi kamarátmi bol Röhm považovaný za „fanatického, jednoducho zmýšľajúceho šmejda“, ktorý často prejavoval pohŕdanie nebezpečenstvom. Röhm vo svojich memoároch uviedol, že počas jesene 1918 sa nakazil španielskou chrípkou.
Povojnové obdobie
Po prímerí z 11. novembra 1918, ktoré ukončilo vojnu, Röhm pokračoval vo svojej vojenskej kariére ako kapitán v Reichswehru. Bol jedným z vedúcich členov Bayerisches Freikorps für den Grenzschutz Ost („Bavorský slobodný zbor pre pohraničnú hliadku na východe“) pod vedením Franza Rittera von Eppa, sformovaného v Ohrdrufe v apríli 1919, ktorý v máji 1919 porazil boľševické sily Mníchovskej sovietskej republiky. V roku 1919 vstúpil do Nemeckej robotníckej strany (Deutsche Arbeiterpartei, DAP), z ktorej sa nasledujúci rok stala Národnosocialistická nemecká robotnícka strana (NSDAP). Krátko nato sa stretol s Adolfom Hitlerom a stali sa z nich politickí spojenci a blízki priatelia. Na začiatku 20. rokov zostal Röhm dôležitým sprostredkovateľom medzi nemeckými pravicovými polovojenskými organizáciami a Reichswehrom. Okrem toho Röhm, presvedčil svojho bývalého armádneho veliteľa Franza Rittera von Eppa, aby sa pridal k nacistom, čo bol dôležitý krok, pretože Epp pomohol získať šesťdesiattisíc mariek potrebných na nákup nacistického periodika Völkischer Beobachter.
Začiatkom septembra 1923, keď nacistická strana usporiadala v Norimbergu oslavu „Nemeckého dňa“, Röhm, pomohol spojiť približne 100 000 účastníkov z pravicových militantných skupín, združení veteránov a iných polovojenských formácií, medzi ktoré patril aj Bund, Oberland, Reichskriegsflagge, SA a Kampfbund. Všetky tieto organizácie sa politicky podriadili Hitlerovi. 26. septembra 1923 Röhm odišiel z Reichswehru.
V novembri 1923 viedol Röhm milíciu Reichskriegsflagge počas mníchovského pivničného puču. S približne 2 000 mužmi polovojenských jednotiek obsadil budovu ministerstva vojny v Mníchove a zabarikádoval sa vo vnútri. V následnom kroku čakal na príchod Hitlera, Hermanna Göringa a generála Ericha Ludendorffa, ktorí viedli sprievod podporovateľov so vztýčenými transparentmi. Po zásahu štátnej polície, ktorá použila proti nacistom zbrane sa pochod rozpadol a puč bol neúspešný.
Už v apríli 1924 sa Röhm stal poslancom Reichstagu. Kým bol Hitler vo väzení, Röhm pomohol vytvoriť legálnu alternatívu k vtedy zakázanému Sturmabteilung (SA), ktorá sa nazýval Frontbann. Hitler plne nepodporoval Röhmove ambiciózne plány s touto organizáciou. Bol nedôverčivý k týmto polovojenským organizáciám, pretože konkurenčné skupiny ako Bund Wiking, Bund Bayern und Reich a Blücherbund rozdrobovali sily krajnej pravice. Zároveň bolo jasné, že tieto polovojenské skupiny musia existovať iba v ilegalite, pokiaľ polícia a Reichswehr zostanú verné Weimarskej vláde. Keď v apríli 1925 Hitler a Ludendorff nesúhlasili s návrhmi Röhma na začlenenie 30 000 členov organizácie Frontbann do SA, odstúpil 1. mája 1925 zo všetkých funkcií v týchto politických zoskupeniach a polovojenských brigádach.
V roku 1928 prijal miesto v Bolívii ako poradca bolívijskej armády, kde mu bola udelená hodnosť podplukovníka. Na jeseň roku 1930 ho kontaktoval Hitler so žiadosťou o jeho návrat do Nemecka, ktorej napokon vyhovel.
Vzostup a pád
5. januára 1931 sa stal veliteľom SA (Oberster SA-Führer). Do vedenia SA vymenoval niekoľkých blízkych priateľov. Zároveň realizoval organizačné zmeny. Oddiely SA boli predtým podriadené vedeniu nacistickej strany každého Gau. Röhm založil nové formácie Gruppe, ktoré nepodliehali regionálnemu dohľadu nacistickej strany. Každá Gruppe operovala vo viacerých regiónoch a velil jej SA-Gruppenführer, ktorý sa zodpovedal iba Röhmovi alebo Hitlerovi. náhľad|Röhm a Hitler v roku 1933. Oddiely SA, alebo hnedé košele, ako boli prezývaní sa často účastnili štrajkov a iných pracovných sporov. Často sa postavili na stranu robotníkov, útočili na štrajkoboričov a podporovali demonštrácie. Zastrašovanie SA prispelo k vzostupu nacistov a násilnému potlačeniu súperiacich strán počas volebných kampaní. Röhm získal povesť pouličného násilníka a pijana. Prekážkou boli aj špekulácie o jeho homosexuálnej orientácií, rovnako ako pri ďalších vodcoch SA, ako bol napríklad jeho zástupca Edmund Heines. Informácie o jeho sexuálnej orientácii napr. v júni 1931 zverejnili sociálnodemokratické noviny Münchener Post. Neskôr pokračovali aj po zverejnení niektorých jeho súkromných listov. Hitler si bol vedomý Röhmovej homosexuality. Röhm bol jedným z mála, ktorí mohli Hitlerovi tykať a bol jediným nacistickým vodcom, ktorý sa odvážil oslovovať Hitlera krstným menom Adolf alebo prezývkou „Adi“, a nie „mein Führer“ (môj Vodca). Ich úzke vzťahy viedli k fámam, že samotný Hitler bol homosexuál. Na rozdiel od mnohých iných nacistov sa Röhm nikdy nestal Hitlerovym nekritickým obdivovateľom.
Okrem toho, že bol homosexuál, čo Hitler toleroval, bol Röhm tiež známy tým, že bol dobrým organizátorom, silným vodcom a mal brutálne, bezškrupulózne spôsoby. To dobre slúžilo Hitlerovi politicky, predtým ako v roku 1933 nacisti získali v Nemecku moc.
V roku 1934 začal Hitler plánovať zníženie počtu členov organizácie Sturmabteilung, proti čomu sa Röhm najskrôr postavil a neskôr ponúkol aby bola časť SA inkorporovaná do armádnych štruktúr. 11. apríla 1934 sa Hitler stretol so špičkami nemeckej armády na krížniku Deutschland. V tom čase už vedel, že prezident Paul von Hindenburg pravdepodobne zomrie do konca roka. Hitler informoval armádnych predstaviteľov o Hindenburgovom zhoršujúcom sa zdraví a navrhol, aby ho Reichswehr podporil ako Hindenburgovho nástupcu. Výmenou ponúkol potlačenie SA a Röhmových ambícií, ako aj záruku, že Reichswehr bude jedinou vojenskou silou Nemecka. Podľa niektorých názorov tiež prisľúbil budúce rozšírenie armády a námorníctva.
V júni 1934, v rámci príprav na akciu známu ako Noc dlhých nožov, Heinrich Himmler aj Reinhard Heydrich, zhromaždili dokumentáciu vyfabrikovaných dôkazov, ktoré naznačovali, že Röhm dostal 12 miliónov ríšskych mariek od francúzskej vlády na zvrhnutie Hitlera. 24. júna 1934 boli tieto sfalšované dôkazy predstavené vedúcim predstaviteľom SS. Göring, Himmler, Heydrich a Lutze na Hitlerov pokyn zostavili zoznamy ľudí z SA ale mimo neho, ktorí mali byť počas pripravenej akcie zlikvidovaní. Jedným z mužov, ktorých Göring naverboval, aby mu pomohli, bol Willi Lehmann, predstaviteľ gestapa a špión NKVD. Generál Werner von Fritsch uviedol 25. júna Reichswehr do najvyššieho stupňa pohotovosti. 27. júna sa Hitler rozhodol zabezpečiť spoluprácu armády. Generáli Werner von Blomberg a Walther von Reichenau, spojka armády so stranou, zabezpečili vylúčenie Röhma z Nemeckej dôstojníckej ligy. 28. júna odišiel Hitler do Essenu na svadobnú oslavu a recepciu Josefa Terbovena; odtiaľ zavolal Röhmovmu adjutantovi v Bad Wiessee a nariadil vodcom SA, aby sa s ním stretli 30. júna o 11:00. 29. júna sa objavil vo Völkischer Beobachter článok von Blomberga, o tom že Reichswehr podporuje Hitlera.
30. júna 1934 Hitler s veľkou skupinou členov SS a regulérnej polície odleteli do Mníchova. Medzi 6:00 a 07:00 dorazili do hotela Hanselbauer v Bad Wiessee, kde bol ubytovaný Röhm a jeho spolupracovníci. Vedenie SA, ešte v posteli, bolo zaskočené. Príslušníci SS vtrhli do hotela a Hitler Röhma a ďalších vysokopostavených vodcov SA osobne zatkol. Pri zatýkaní bol Röhmov zástupca Edmund Heines pristihnutý v posteli s neidentifikovaným príslušníkom SA. Goebbels neskôr využil tento fakt na propagandistické účely a ospravedlňoval čistky ako zásah proti morálnym pokleskom.
1. júla 1934 navštívili Röhma SS-Brigadeführer Theodor Eicke (neskorší veliteľ koncentračného tábora Dachau) a SS-Obersturmbannführer Michael Lippert. Podali Röhmovi pištoľ nabitú jediným nábojom a povedali mu, že má desať minút na to, aby sa zastrelil, inak to urobia za neho. Röhm sa ohradil a povedal im: „Ak mám byť zabitý, nech to urobí Adolf sám.“ Eicke a Lippert sa vrátili o desať minút do Röhmovej cely a našli ho stáť s obnaženou hruďou v geste vzdoru. Následne ho zastrelili. Za nového veliteľa Stabschefa SA bol následne vymanovaný Viktor Lutze.
Proti noci dlhých nožov z 30. júna až 2. júla 1934 väčšina Nemcov nijak neprotestovala. Jednotky bitkárov SA medzi väčšinou neboli populárne. Mnohí videli Hitlera ako toho, kto v krajine obnovil poriadok. Goebbelsova propaganda následne zverejnila informácie o údajnom plánovanom Röhmov puči na zvrhnutie Hitlera.
Biliardový stôl
Biliardový stôl je stôl, na ktorom sa hrajú rôzne druhy biliardu. V dnešnej dobe všetky biliardové stoly (či už sú pre karambolový biliard, pool alebo 8-pool, či snooker) majú rovný povrch zvyčajne vyrobený z lomovej bridlice, ktorá je potiahnutá látkou a obklopená kaučukovými okrajmi.
Salaš
Salaš môže byť:
Jeník
Jeník môže byť:
Zoznam planétok 125501 – 125750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Graphics Interchange Format
Nevýhodou GIF je obmedzenie maximálneho počtu súčasne použitých farieb farebnej palety – naraz môže byť využitých 256 farieb (8 bitov). Toto obmedzenie nemá formát PNG, ktorý sa hodí k rovnakým účelom ako GIF a ponúka dokonca lepšiu kompresiu. Formát PNG však neumožňuje animácie.
Formát GIF sa podobne ako formáty PNG a JPEG používa pre WWW grafiku na internete.
GIF 87a a GIF 89a
Pôvodná verzia formátu GIF sa nazýva 87a. V roku 1989, spoločnosť CompuServe vytvorila rozšírenú verziu formátu GIF nazvanú 89a. GIF 89a pridal podporu viacero obrázkov (jednoduché animácie), prekladanie (interlacing) a možnosť uloženia ďalších metadát. Prvých 6 bajtov (v ASCII) na začiatku súboru informuje o verzii GIFu – či teda ide o GIF87a alebo GIF89a.
Podľa MIME má GIF pridelený typ  (definované v RFC 1341).
Sevrey
Sevrey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Laroquebrou (kantón)
Laroquebrou je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 14 obcí.
Sean Kingston
Sean Kingston (vlastným menom Kisean Anderson; * 3. február 1990, Miami, Florida, Spojené štáty) je americký reggae spevák. Ako šesťročný sa spoločne so svojou rodinou presťahoval na Jamajku do mesta Kingston, kde vyrástol, ale neskôr sa vrátil do Spojených štátov.
Kariéra
Sean podpísal zmluvu s nahrávacími spoločnosťami Epic Records a E1 Music, u ktorých nahral v roku 2007 svoj prvý singel nazvaný Beautiful Girls, ktorý sa pár týždňov po vydaní umiestnil na prvom mieste hitparády Billboard Hot 100. Jeho ďalším singlom bola pieseň Me Love.
Aštangajoga
Aštangajoga (sanskrit) je osem stupňov výcviku v joge podľa Pataňdžaliho.
Osemstupňová cesta výcviku pozostáva z týchto stupňov:
Cieľom telesných techník jogy je správne usmernenie energií (prán), aby prechádzali v určitom rytme hlavnými kanálmi (nádí) jemného organizmu, a tým vybudili úžasnú hadiu enegiu kundaliní, zvinutú v bazálnom centre (čakra zvanom muladhara, a nechali ju vystúpiť cez ostatné čakry až do lotosu s tysícmi okvetnými lístakami (sahasrára) na vrchole lebky.
Aštanganamaskár
Aštanganamaskár je osemnásobný pozdrav.
Aššurbanipal
Aššurbanipal, po akkadsky Aššur-báni-apli, v Biblii Asnapar (* 685 pred Kr. – † 627/626 pred Kr.) bol v rokoch 668 - 627/626 pred Kr. panovník Novoasýrskej ríše. Člen sargonovskej dynastie.
Bol synom Asarhaddona. Bol mimoriadne vzdelaný, podporoval staviteľstvo a umenie. Vo svojom paláci v Ninive vybudoval významnú knižnicu (ninivská knižnica) s tisícami tabuliek skopírovaných z babylonských archívov (okrem iných Epos o Gilgamešovi). Táto je dnes hlavným prameňom poznania sumerského a akkadského písomníctva.
Po striedavých dobytiach a stratách Egypta (pri ktorých bol aj vyplienený Memfis a Téby) sa Dolný Egypt okolo roku 655 pred Kr. opäť stal nezávislým. V Babylonii vládol Aššurbanipalov starší brat Šamaš-šum-ukín. Keďže bol nespokojný so svojim postavením voči svojmu bratovi, pridal sa k početným vzburám v Babylonii proti asýrskej nadvláde. Roku 652 pred Kr. na území ovládanom Šamaš-šum-ukínom vypuklo obrovské povstanie podporované aramejskými a chaldejskými kmeňmi, Arabmi, Elamom a sýrskymi mestami, ktoré roku 648 Aššurbanipal dobytím Babylonu potlačil. Na východe Aššurbanipal potom „na oplátku“ v roku 647 pred Kr. naveky zdecimoval starodávnu ríšu Elam (zničenie hlavného mesta Súsy) - čím sa nechtiac otvorila cesta Médom do Mezopotámie - a na juhu podobne poničil tábory kočovných Arabov.
Condé-sur-Aisne
Condé-sur-Aisne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Girl in the Yellow Dress
„The Girl in the Yellow Dress“ je v poradí ôsma skladba z albumu Rattle That Lock, ktorý vydal britský hudobník a niekdajší gitarista skupiny Pink Floyd, David Gilmour v roku 2015. Autormi skladby sú David Gilmour a jeho manželka Polly Samson.
Text napísala Polly Samson. Polly sa pri tvorbe inšpirovala maľbou, na ktorej bola tancujúca žena v žltých šatách, ktorá sa díva do očí saxofonistu. Skladba je pravidelnou súčasťou setlistu Rattle That Lock Tour (2015-16).
Zoznam filmových článkov/?
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 5 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
?
… a spravodlivosť pre všetkých · … kone na betóne
?s
Àstrid Bergès-Frisbey
?u
’u’
Jeník (priezvisko)
Jeník je české priezvisko odvodené od mena Ján. Najčastejšie je v mestách Praha, Nymburk a Pardubice. Na Slovensku je menej časté, s najväčším výskytom v meste Košice.
Známi nositelia
Pozri v článku Jeník.
Historia nostra
Historia nostra je občianske združenie združujúce priaznivcov moderných slovenských dejín prvej polovice 20. storočia. Jeho cieľom je podpora a rozvoj historického výskumu, vzdelávania a edičnej činnosti, organizácia kultúrno-osvetových podujatí a popularizácia histórie. Združenie vzniklo zápisom do registra MV SR 13. marca 2008.
Maurs (kantón)
Maurs je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 14 obcí.
Polignac (Charente-Maritime)
Polignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Asteja
Asteja (sans.) je nekradnutie (poučka z jamy).
Temešvárska župa
Temešvárska župa môže byť:
Ťapák
Ťapák môže byť:
Kurt Nilsen
Kurt Erik Kleppe Nilsen (* 29. september 1978, Bergen, Nórsko) je nórsky popový a rockový spevák. V máji 2003 vyhral nórsku verziu formátu American Idol a v januári 2004 vyhral celosvetovú súťaž World Idol.
Zoznam geografických článkov/Ä
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ää
Äänekoski
äh
Ähtäri
Temešvár
Temešvár je mesto v západnom Rumunsku. Má rozlohu a s počtom obyvateľov cez 331 927 (2016) je štvrtým najľudnatejším mestom v Rumunsku. Temešvár je ekonomickým a kultúrnym centrom Banátu.
História
Prvá zmienka o oblasti dnešného Temešváru pod menami ako Dibiscos, Bisiskos, Tibiskos, Tibiskon, Timbisko pochádza z roku 1019 z písomností byzantského cisára Basilea II., aj keď nie všetci historici sa zhodujú s identifikáciou spomínaných názvov so súčasným Temešvárom. V dekréte uhorského kráľa Ondreja z roku 1212 sa taktiež spomína pevnosť Castrum Temesiensis a mesto samotné sa nachádza v dokumentoch z roku 1474.
V roku 1552 bol Temešvár dobytý Turkami, pod kontrolu monarchie sa dostal až v roku 1716. Po znovuobsadení Habsburgovcami nastáva rozmach mesta. V roku 1718 bol v Temešvári otvorený prvý pivovar v Banáte a Transylvánii a neskôr aj prvá továreň na spracovanie tabaku (taktiež aj prvá tabaková továreň v dnešnom Rumunsku). V rokoch 1728 až 1771 bol postavený kanál Bega, spájajúci mesto s Dunajom.
Mesto Temešvár bolo prvým v monarchii, ktoré malo verejné osvetlenie (z olejových lámp) a taktiež aj prvým v Európe s elektrickým verejným osvetlením. Po prvej svetovej vojne bolo krátko obsadené Srbmi, ktorí Temešvár opustili 26. júla 1919 a následne bol Trianonskou zmluvou prisúdený Rumunsku.
Etnické zloženie obyvateľstva
Rumuni – 85,52 % Maďari – 7,64 % Nemci – 2,25 % Srbi – 1,98 % Rómovia – 0,96 % Bulhari – 0,38 % Ukrajinci – 0,23 % Slováci – 0,17 % Židia – 0,11 % a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
pravoslávni – 80,67 % rímski katolíci – 10,15 % pentekostalisti – 2,61 % reformovaní – 1,95 % baptisti – 1,48 % grécki katolíci – 1,22 % luteráni – 0,10 % a iní.
Nuku’alofa
right|thumb|Budova parlamentu
Nuku'alofa je hlavné mesto Tongy.
ŠK Hornets Košice
ŠK Hornets Košice (celý názov: Športový klub Hornets Košice) je slovenský vodnopólový klub so sídlom v Košiciach. Klub vznikol v roku 2003 a do najvyššej slovenskej súťažeextraligy mužov vstúpil v roku 2005. Prvým prezidentom klubu bol JUDr. Miloslav Pinčák, ktorý na svoju funkciu rezignoval kvôli zdravotným problémom v auguste 2012. Klub získal 7-krát titul šampiónov Slovenska, 5-krát titul víťaza Slovenského pohára a robí dobré meno aj vo vodnopólovej Európe. Najlepší výsledok v európskych súťažiach organizovaných európskou federáciou LEN dosiahol v roku 2010, keď postúpil do osemifinále Pohára LEN. Od roku 2016 je trénerom družstva mužov Karol Bačo, ktorý vystriedal potrestaného Róberta Kaida, ktorý trénoval družstvo dlhých 8 rokov. Okrem seniorského tímu figurujú v klube aj tímy juniorov, kadetov, žiakov.
Na začiatku roka 2016 klub čiastočne zmenil svoj názov, keď skratku "ČH" zamenil na "ŠK". Vyhovel tak tichému sporu s klubom ŠKP Košice, ktorý niesol značku ČH (Červená hviezda) do roku 1990.
Európske súťaže
Euroliga LEN:
Pohár LEN:
Pražský železničný uzol
náhľad|Pražský železničný uzol s priľahlými stanicami, stav 2010 (slabo zakreslené sú zrušené trate) Praha je aj najvýznamnejší železničný uzol osobnej železničnej dopravy v Česku. Je prirodzeným centrom nielen diaľkovej dopravy, ale aj prímestskej, na hlavných tratiach intervalovej. Do budúcnosti sa pripravuje významné zvýšenie úlohy železnice v mestskej a prímestskej osobnej doprave. Nákladná železničná doprava bola z Prahy od prvej polovice dvadsiateho storočia postupne vytláčaná na okraj mesta a v dôsledku útlmu nákladnej železničnej dopravy sú prevádzka a rozsah nákladových staníc obmedzované. Pražský železničný uzol prechádza prestavbou, ktorá má umožniť prepojenie najvýznamnejších pražských staníc a zvýšenie dopravnej kapacity tratí v centre Prahy.
Ukončenie prvých, samostatných dráh
náhľad|Stanica Praha-Dejvice. V týchto miestach bola od roku 1830 prvá Železničná stanica na území dnešnej Prahy: stanica [[Bruska Lanské koněspřežky.]] Prvou železnicou na dnešnom území Prahy bola Lánská koněspřežka, ktorú od roku 1830 prevádzkovala Pražská železničná spoločnosť z Brusky (blízko dnešnej stanice Praha-Dejvice). Pôvodne mala pokračovať z Kladna cez krivoklátske lesy do Plzne, z čoho zišlo. V rokoch 1863-1868 ju Buštěhradská dráha prestavala na normálny rozchod a parnú prevádzku a predĺžila do Bubnov, kde bola napojená na štátnu dráhu. K Prahe boli Holešovice-Bubny pripojené roku 1884. Zoštátnená bola Buštěhradská dráha roku 1923.