cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jozef Lósy
Život
Narodil sa v trenčianskej úradníckej rodine. Ľudovú školu a gymnázium navštevoval v Trenčíne. Potom pokračoval v štúdiu na univerzite v Budapešti. V rokoch 1896 až 1899 bol asistentom zoologického ústavu univerzity. V rokoch 1899 až 1904 pracoval na Entomologickej stanici. Od roku 1904 pracoval ako učiteľ až do roku 1917, kedy sa stal riaditeľom nemeckej školy v Budapešti.
Leffard
Leffard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Jozef Lósy
Život
Počas svojho pôsobenia na entomologickej stanici sa venoval štúdiu bionómie parazita včiel - včelárky obyčajnej (Braula coecca). Neskôr študoval otázky invázií chrústov a potom sa venoval ekológii jarabíc.
Leffard
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jozef Lósy
Život
Jozef Lósy bol autorom niektorých učebníc prírodopisu a bol autor mnohých článkov a úvah zo života hmyzu a zvierat v odborných časopisoch. Preložil aj jeden diel Brehmovho "Života zvierat" do maďarčiny.
Zomrel v roku 1917 v Budapešti.
Leffard
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 161 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Complete Of
Complete Of je dvojalbum Roba Grigorova, ktorý je výberom hitových piesní, ktoré nahral medzi rokmi 1984 až 2008. Album v roku 2008 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Sony Music MKZZ009908, EAN: 8 86973 88552 9.
UTC-08:00
thumb|UTC-08:00 UTC-8 je skupina časových pásiem, ktoré od Coordinated Universal Time oddeľuje 8 hodín. UTC je kompromisné skrátené označenie anglického výrazu Coordinated Universal Time, koordinovaný svetový čas. Niekedy je nazývaný aj ako Zulu time.
4890 Shikanosima
4890 Shikanosima je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil H. Kosai, K. Hurukawa 14. novembra 1982.
René Girard
René Noël Théophile Girard (* 25. december 1923, Avignon, Francúzsko† 4. november 2015, Stanford, Kalifornia, USA ) bol francúzsky historik, literárny kritik a filozof sociálnych vied, člen Francúzskej akadémie.
Sykesova-Picotova dohoda
náhľad|upright|Sféry vplyvu Veľkej Británie (červeno) a Francúzska (modro) zriadené dohodou
Sykesova-Picotova dohoda bola dohoda, ktorá predstavovala tajný plán Francúzska a Veľkej Británie, ktoré ho podpísali, so súhlasom Ruskej ríše, na rozdelenie sféry vplyvu v teritóriu Osmanskej ríše po ukončení prvej svetovej vojny. Bola podpísaná 16. mája 1916 bez toho, aby zvažovala prípadné poverenie vo forme mandátu od budúcej Spoločnosti národov. Dohoda nesie názov po svojich signatároch, za Francúzsko tak urobil diplomat François Georges-Picot, za Veľkú Britániu Sir Mark Sykes.
Cerro Santiago
Cerro Santiago je vulkanické pole, nachádzajúce sa v juhovýchodnej časti Guatemaly v departmente Jutiapa, pričom obkolesuje jej správne mesto Jutiapa. Vek poslednej erupcie nie je doložený, no niektoré lávové prúdy sú pomerne mladé.
Iné projekty
.
Modrý mazur
Modrý mazur (Die blaue Mazur) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 28. mája 1920 v Theater an der Wien. Libreto napísal Béla Jenbach.
Premiérou si divadlo uctilo 50-ročné jubileum Lehára. Napriek ťažkej hospodárskej situácie v povojnovom Rakúsku, dosiahla táto opereta počas jedného roku až 313 repríz! V skúške času však nakoniec príliš neobstála a dnes sa už hrá len výnimočne.
Obsah
Poľský gróf Olvinsky sa žení s viedenčankou. Počas svadby sa objaví jeho bývalá láska z baletu. Navyše sa priateľovi prizná ako veľmi sa bojí svadby. Nevesta sa o všetkom dozvie a ujde k priateľovi svojej matky, ktorého syn je však zhodou okolností priateľom Olvinského. Pomôže mu a po zdĺhavých intrigách sa nakoniec novomanželia udobria.
Sommerviller
Sommerviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gorali (poľsko-slovenské pomedzie)
thumb|Władysław Trebunie-Tutka (Goral) thumb|Oblasti goralských skupín žijúcich len alebo aj na Slovensku náhľad|402x402bod|Gorali thumb|200px|Navrhovaná goralská zástava Gorali (staršie: gorali, Horali, horali; jazykové poznámky pozri v článku Gorali) sú etnografická skupina žijúca jednak na česko-poľsko-slovenskom pomedzí zhruba medzi Jablunkovom v Česku (vrátane) a severným Spišom na Slovensku (vrátane) a jednak v malých enklávach v (ostatnom) Poľsku, na (ostatnom) Slovensku a na rumunsko-ukrajinských hraniciach. Na území Slovenska (a územiach prv patriacich k Uhorsku, ale dnes pripojených k Poľsku) sa Gorali najneskôr od 18. storočia sami považovali za Slovákov. Existuje hnutie požadujúce uznanie Goralov za národnostnú menšinu. V 17. storočí vypuklo slovenské povstanie, ktoré na určitý čas osamostatnilo Goralov (Novotarská republika). V druhej polovici 19. storočia sa sformovalo goralské hnutie pod vedením Władysława Orkana, ktorý bojoval za samovládu Goralov v Poľsku a a písal knihy v poľsko-goralskom mixe. Stvoril Zväz Goralov (Związek Górali), ktorí mal štandard z nápisom W jedności siła (V jednote sila). Ako jeho pokračovanie sa vidí ako Związek Podhalan, čo je dnes najmä organizácia vlasteneckej poľskej povahy, čo vyvoláva kontroverzie.
Sommerviller
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gorali (poľsko-slovenské pomedzie)
Gorali sú charakteristickí špecifickým goralským nárečím poľského pôvodu, ako aj prevažne valašským folklórom.
Sommerviller
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gorali (poľsko-slovenské pomedzie)
Podskupiny:
Chania
thumb|Poloha mesta v Grécku Chania (grécky: Χανιά, turecky: نيه - Hanya, staršia forma názvu: Chanea) je prístavné mesto ležiace na severozápadnom pobreží gréckeho ostrova Kréta.
V meste žije 55 000 obyvateľov a je tak po Iraklione druhým najľudnatejším mestom ostrova.
Už v roku 2000 pred Kr. bola Chania jedným z centier Minojskej kultúry, neskôr sa tu striedali kultúry Ríma, Byzancie, Benátok, Osmanskej ríše a Grécka. Chania bola do roku 1972 hlavným mestom ostrova, dnes je centrom rovnomennej krajskej jednotky.
Couzon-au-Mont-d’Or
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Michigan
Michigan je štát Spojených štátov v regiónoch Veľkých jazier a Upper Midwest. Jeho názov pochádza z odžibvejského slova mishigami, čo znamená „veľká voda“ alebo „veľké jazero“. S počtom obyvateľov približne 10 miliónov je Michigan desiatym najľudnatejším štátom, jedenástym najrozsiahlejším štátom podľa rozlohy a najväčším podľa rozlohy východne od rieky Mississippi. Jeho hlavným mestom je Lansing a najväčším mestom je Detroit. Mesto Detroit patrí medzi najľudnatejšie a najväčšie metropolitné ekonomiky v krajine.
Michigan je jediný štát, ktorý sa skladá z dvoch polostrovov. Dolný polostrov má tvar palčiaku. Horný polostrov (často nazývaný aj „U.P.“) je od Dolného polostrova oddelený úžinou Mackinac, asi 8 km dlhým kanálom, ktorý spája Hurónske jazero s Michiganským jazerom. Mackinac Bridge spája polostrovy. Michigan má najdlhšie sladkovodné pobrežie zo všetkých politických útvarov na svete a je ohraničený štyrmi z piatich Veľkých jazier a jazerom svätej Kláry. Má tiež 64 980 vnútrozemských jazier a rybníkov.
Táto oblasť bola tisíce rokov obsadená sledom indiánskych kmeňov. Obývaný domorodcami, Métismi a francúzskymi prieskumníkmi v 17. storočí bol vyhlásený za súčasť kolónie Nového Francúzska. Po porážke Francúzska vo francúzskej a indiánskej vojne v roku 1762 sa región dostal pod britskú nadvládu. Po porážke Británie v americkej vojne za nezávislosť prenechala Británia toto územie novým nezávislým štátom. Táto oblasť bola súčasťou väčšieho severozápadného teritória až do roku 1800, kedy sa západný Michigan stal súčasťou Indianskeho teritória. Michiganské teritórium vzniklo v roku 1805, ale na severnej hranici s Kanadou sa dohodlo až po britsko-americkej vojne. Michigan bol prijatý do Únie v roku 1837 ako 26. štát; taktiež ako slobodný. Čoskoro sa stal dôležitým centrom priemyslu a obchodu v oblasti Veľkých jazier a obľúbeným cieľom emigrantov na konci 19. a na začiatku 20. storočia; prisťahovalectvo z mnohých európskych krajín do Michiganu bolo v tom čase tiež najrušnejšie, najmä pre tých, ktorí emigrovali z Fínska, Macedónska a Holandska.
Hoci Michigan vyvinul rozmanitú ekonomiku, je všeobecne známy ako centrum amerického automobilového priemyslu, ktorý sa na začiatku 20. storočia vyvinul na hlavnú ekonomickú silu. Sídlia v nej tri hlavné automobilové spoločnosti v krajine (ktorých ústredie je v Metro Detroit). Horný polostrov je síce riedko osídlený, ale je dôležitý pre cestovný ruch kvôli bohatstvu prírodných zdrojov. Dolný polostrov je centrom priemyselnej výroby, lesníctva, poľnohospodárstva, služieb a špičkových technológií.
Dejiny
Keď pricestovali prví európski prieskumníci, najľudnatejšími kmeňmi boli Algonkinovia, medzi ktorých patrili skupiny Anišinabe v Odžibve (v USA označovaný ako „Chippewa“), Odaawaa/Odawa (Ottawa) a Boodewaadamii/Bodéwadmi (Potawatomi). Tieto tri národy mierovo koexistovali ako súčasť voľnej konfederácie zvanej Rada troch ohňov. Najväčší boli Odžibvejovia, ktorých počet sa odhaduje na 25 000 až 35 000 obyvateľov.
Odžibvejovia vznikli na hornom polostrove Michiganu a v severnom a strednom Michigane a obývali tiež Ontário a južnú Manitobu v Kanade; a taktiež severný Wisconsin a severnú a stredosevernú Minnesotu. Ottawovia žili predovšetkým na juh od Mackinacskej úžiny v severnom, západnom a južnom Michigane, ale tiež v južnom Ontáriu, severnom Ohiu a východnom Wisconsine. Potawatomiovia žilo v južnom a západnom Michigane, a taktiež v severnej a strednej Indiane, severnom Illinoise, južnom Wisconsine a v južnom Ontáriu. Ďalšími kmeňmi Algonkinoviov v Michigane na juhu a východe boli Mascoutenovia, Menomineeovia, Miamiovia, Saukovia a Meskwakiovia (Fox). Wyandotovia v tejto oblasti hovorili po Iroquoiansky; boli historický známy pre Francúzov ako Huróni.
17. storočie
Francúzski voyageurovia a coureurs des bosiovia preskúmali a usadili sa v Michigane v 17. storočí. Prvými Európanmi, ktorí sa dostali do Michiganu, boli expedícia Étienne Brûlé v roku 1622. Prvá stála európska osada bola založená v roku 1668 na mieste, kde Père Jacques Marquette založil Sault Ste. Marie v Michigane ako základňu pre katolícke misie. Misionári v rokoch 1671 – 1675 založili odľahlé stanice v Saint Ignace a Marquette. Jezuitskí misionári boli indiánskym obyvateľstvom tejto oblasti dobre prijatí, s malými problémami alebo nepriateľstvom. V roku 1679 postavil Robert Cavelier, Sieur de la Salle Fort Miami v dnešnom St. Joseph. V roku 1691 založili Francúzi v dnešnom meste Niles obchodnú stanicu a Fort St. Joseph pozdĺž rieky St. Joseph.
Mestá
Tabuľka najväčších miest v Michigane:
Židia v Bahrajne
Židia v Bahrajne tvoria jednu z najstarších a najmenších svetových židovských komunít. Miestna komunita v počte okolo tridsať ľudí má vlastnú synagógu a židovský cintorín.
Raná história
Židovská komunita v Bahrajne sa spomína v Talmude aj v arabských textoch už od čias proroka Mohameda.
Moderné dejiny
Medzi významné obdobie modernej bahrajnskej židovskej komunity patrí začiatok 20. storočia, kedy do krajiny emigrovali Židia z veľkej irackej židovskej komunity v Bagdade. Tvrdí sa, že táto migrácia priviedla do Bahrajnu viac ako 600 Židov, ale toto číslo pokleslo po založení Izraela a po šesťdennej vojne. V roku 1948 boli v Bahrajne nepokoje, ale Huda Nunu pre noviny The Independent prehlásil: „''Nemyslím si, že to sú Bahrajnci, kto sú za nepokoje zodpovední. Zodpovední sú ľudia zo zahraničia. Mnoho Bahrajncov sa stará o Židov v ich domovoch.“ Tento názor podporil Sir Charles Belgrave, bývalý politický poradca bahrajnskej vlády – následný britský protektor – ktorý v svojich pamätiach napísal: „Vládnuci Arabi boli veľmi šokovaní ... väčšina z nich, ak mohli, poskytli prístrešie a ochranu svojim židovským susedom ... (nepokoje) mali prekvapivý efekt; ukončili všetku aktívnu agresiu medzi bahrajnskými Arabmi a Židmi.''“
K roku 2007 má židovská populácia v Bahrajne 36 osôb. V súčasnosti pokračuje náboženská tolerancia voči Židom a to predovšetkým vďaka politike bahrajnského kráľa Hamad ibn Isa Al Kalífa. Bahrajnskí Židia majú zákaz cestovať do Izraela a do roku 2004 bol zo strany tohto ostrovného štátu vyhlásený bojkot izraelského tovaru, čomu zamedzila dohoda o voľnom obchode so Spojenými štátmi.
Švajčiarske národné hokejové mužstvo
Švajčiarske národné hokejové mužstvo patrí medzi reprezentačné hokejové mužstvá v elitnej top divízii majstrovstiev sveta. Najväčšie úspechy získalo mužstvo ešte pred a tesne po druhej svetovej vojne. Na Zimných olympijských hrách v rokoch 1928 a 1948 získalo bronzové medaily a na majstrovstvách sveta v roku 1935 striebornú medailu. Poslednú medailu z majstrovstiev sveta – bronzovú – získalo mužstvo v roku 1953. V období 1961 – 1997 hralo Švajčiarsko väčšinou v nižších kategóriách majstrovstiev sveta. Od roku 1998 je opäť účastníkom najvyššej súťaže. V posledných troch rokoch sa na majstrovstvách sveta umiestnilo vždy na 8. mieste. Na posledných Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne sa umiestnilo na 6. mieste po historicky prvom víťazstve nad Kanadou. O niekoľko mesiacov však na hokejovom šampionáte v lotyšskej Rige do štvrťfinále nepostúpilo. Napriek remízam so Švédskom i Slovenskom, obsadilo 9. miesto.
Historické výsledky
thumb|Zápas Švajčiarsko – Lotyšsko na [[Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2009|MS 2009 v Berne vo Švajčiarsku]] thumb|Švajčiarski hokejisti na [[Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2010 – Mužský turnaj|ZOH 2010 vo Vancouveri v Kanade]] thumb|Švajčiarske národné hokejové mužstvo na [[Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013|MS 2013 v Štokholme vo Švédsku]]
Darth Vader
Darth Vader (Anakin Skywalker) je fiktívna postava, pôvodne rytier Jedi, neskôr temný Sithský lord, vo svete Star Wars.
V prvej epizóde Skrytá hrozba Anakin vyrástol na planéte Tatooine ako syn otrokyne Shmi Skywalker. Ako malý chlapec pomohol v boji proti Obchodnej federácii a jej armáde droidov dvojici rytierov Jedi Obi-Wanovi, Qui-Gon Jinnovi a kráľovnej Padmé Amidale z obsadenej planéty Naboo. Následne bol na naliehanie Qui-Gon Jinna prijatý Radou Jedi za učeníka rádu. Aj v neskoršom veku zachránil Amidale život a zamiloval sa do nej, napriek tomu, že lásku k určitej osobe mal ako Jedi zakázanú. S Padmé má dve deti, dvojčatá Luka a Leiu, narodené na vesmírnej stanici Pollis Massa. Padmé pri pôrode zomrela.
V závere vojny galaktickej Republiky s Konfederáciou nezávislých systémov, v tretej epizóde Pomsta Sithov sa pridal na Temnú stranu Sily a po boku Sithského lorda Dartha Sidiousa premenili Republiku na Galaktické Impérium. Meno Vader dal Anakinovi jeho nový majster Sidious, ktorý pre ostatných vystupoval ako senátor a neskôr kancelár, resp. cisár Palpatine. Darth je hodnosť najvyšších Sithov. Keď Anakin prešiel k Temnej strane Sily a stal sa jeho učencom. V neskoršej dobe je v Galaxii s pomocou Temnej strany Sily najobávanejším podriadeným Imperátora Palpatina. Vader utrpel v súboji so svojim bývalým majstrom Obi-Wanom ťažké zranenia a prežil len vďaka kybernetickým protézam a náhradám orgánov. Dostal akúsi prenosnú JISku v podobe čierneho brnenia – je skôr stroj ako človek, teda kyborg.
Vo štvrtej epizóde Nová nádej a piatej epizóde Impérium vracia úder (najstaršie filmy v poradí) svoje sithské schopnosti využíva v boji proti republike a patrí spolu s cisárom k najzápornejším postavám v celej ságe Hviezdnych vojen. Na konci šiestej epizódy Návrat Jediho sa však predsa len vráti k Svetlej strane Sily a pomôže svojmu synovi Lukeovi poraziť imperátora. Následne zomiera, no stáva sa duchom.
Darth Vader sa objavuje aj vo filme Rogue one: Star Wars Story. Snímka sa odohráva v časoch, kedy sa Obi-Wan skrýva a Luke o svojom osude ešte nevie, tým pádom vládne v galaxii najsilnejšou rukou Temná strana Sily. V tomto filme sa Darth Vader objavuje, aby zabránil povstalcom získať plány super zbrane Galaktického Impéria, zvanej Hviezda smrti (Death Star). V siedmom pokračovaní Star Wars: Sila sa prebúdza sa objavuje iba jeho ohorená helma, ktorú vlastní Kylo Ren, vycvičený Lukom Skywalkerom ako Jedi, ale obrátený na temnú stranu síly Snokom. Usiluje sa byť tak silný ako jeho starý otec Darth Vader.
Stredná odborná škola knihovníckych a informačných štúdií
Stredná odborná škola masmediálnych a informačných štúdií (SOŠ MIŠ) je štátna stredná škola so sídlom v mestskej časti Bratislava-Rača, miestna časť Krasňany. Je jedinou odbornou školou svojho druhu na Slovensku, ktorá poskytuje stredoškolské vzdelávanie v oblasti informačných systémov, masmédií a marketingovej komunikácie.
História
Škola bola založená v roku 1953 ako Osvetová škola v Bratislave. Týmto rokom sa datuje vznik stredného knihovníckeho školstva na Slovensku. Ťažiskovým študijným odborom sa v súvislosti s personálnym zabezpečením činnosti knižníc postupne stalo knihovníctvo. V 60. rokoch došlo ku kvalitatívnemu posunu v stredoškolskej príprave knižnično-informačných a kultúrno-výchovných pracovníkov, čo sa odrazilo i v zmene názvu Osvetovej školy v r. 1962 na Strednú knihovnícku školu (SKŠ). Podľa potrieb aktuálnej praxe vychovávala formou denného, nadstavbového a diaľkového štúdia knihovníkov, informačných, osvetových pracovníkov a archivárov v odboroch knihovníctvo, vedecko-technické informácie, archívnictvo a kultúrno-výchovná práca. SKŠ sa významne podieľala aj na podpore rozvoja regionálneho knihovníctva a knižníc, keď v súlade s ich narastajúcimi potrebami zriadila konzultačné strediská a štúdium popri zamestnaní v Martine, Banskej Bystrici a Košiciach. V priebehu 30 rokov (do r. 1992) koexistovala so Strednou priemyselnou školou grafickou, vychovávajúcou odborníkov pre polygrafický priemysel.
Súčasnosť
Keďže informačná veda sa stále posúva ďalej, s dobou kráča aj škola. Okrem toho, že postupne inovovala študijný odbor Informačné systémy a služby, od roku 2011 zavádza nový študijný odbor masmediálne štúdiá a tak sa škola stáva prvou na Slovensku, ktorá vzdeláva mladých ľudí v oblasti masmédií na stredoškolskej úrovni. Študijný odbor sa zameriava na štúdium médií (tlač, rozhlas, televízia a online médiá). V roku 2015 prichádza škola s ďalšou novinkou z danej oblasti a svoje zameranie rozširuje o tretí študijný odbor, ktorý úzko súvisí s masmédiami - marketingová komunikácia.
So zavedením nových študijných odborov súvisela aj zmena názvu školy v roku 2013 na terajšiu podobu pre výstižnosť možností vzdelávania.
Christine de Pisan
Christine de Pisan alebo Christine de Pizan (* 1364, Benátky – † 1430, kláštor v Poissy) bola poetka a spisovateľka pôvodom z Talianska, pôsobiaca vo Francúzsku a píšuca po francúzsky. Christine de Pizan bola prvou ženskou autorkou v dejinách francúzskej literatúry. Okrem poézie písala aj politické a filozofické traktáty.
Život
Narodila sa v rodine renomovaného lekára a astrológa Thomasa de Pizan (Tommaso di Benvenuto da Pizzano), ktorý od roku 1368 pôsobil na dvore francúzskeho káľa Karola V.. Christine dostala na kráľovskom dvore šľachtickú výchovu typickú pre jej dobu a hlboké humanistické vzdelanie a skoro začala skladať lyrické básne. Jej vyberané spôsoby a umelecký talent sa jej postarali o obdiv súčasníkov a mnohé ponuky na sobáš. V roku 1379 sa vydala za Étienna de Castel, ktorý pôsobil na kráľovskom dvore ako tajomník.
Štastie a priaznivé pomery pre Christine netrvali dlho. Kráľ Karol v roku 1380 umrel a jej manžel Étienne sa ocitol bez stáleho príjmu a oficiálneho miesta. V roku 1385 umrel Christinin otec Pizzano. O desať rokov umrel aj jej manžel Étienn. Christine mala vtedy 26 rokov, keď sa ocitla sama s tromi deťmi. V tomto období čelila viacerým súdnym procesom kvôli nesplateným dlhom po zosnulom manželovi a trpela hmotnou biedou. Prijala preto miesto pisárky na kráľovskom dvore a začala skladať lyrické skladby určené pre literárnu verejnosť. Jej prvé básnické dielo „Kniha 100 balád“ malo veľký literárny úspech. Hlavnou témou básní bol smútok za manželom, starosti a postavenie mladej vdovy a autorky v neprajnom  prostredí. Svojimi vydarenými literárnymi dielami si získala slávu a dosiahla ochranu mocných dvoranov, ako boli Jean de Berry a vojvoda Ľudovít I. Orléansky. Okrem poézie písala aj učené spisy filozofické, politické, právnické a dokonca vojenské.
Christine de Pisan sa počas svojho života angažovala za prirodzené práva žien a podporovala ich pôsobenie v literatúre, ale aj ich väčšiu úlohu na fungovaní a v zapájaní sa do života spoločnosti. Obraňovala ženy pred ideovými útokmi, ktoré boli časté najmä v literárnych prácach vtedajších voči ženám nepriateľsky naladených autorov. Tvorila ideovú a literárnu oponentku Jeanovi de Meung a jeho dielu Román o ruži (Roman de la Rose), najznámejšieho a najkomentovanejšieho diela západnej Európy v období stredoveku. Získala podporu a priateľstvo učencov Jeana de Gerson a Eustachea Deschampsa. thumb|Christine de Pisan prezentuje svoju knihu regentke Isabeau de Bavière
Dielo
Vytvorila zbierku lyrických poém naratívneho charakteru, napr. Seulette sui et Seulette veuil estre.
Zaplietla sa do prvého skutočného francúzskeho literárneho sporu, ktorý sa týkal Románu o ruži. Jej obranný manifest je považovaný za predchodcu feministického hnutia. „Epistre au Dieu d´Amour“ – List bohu lásky (1399) – a jej „Dit de la Rose“ – Slovo o ruži (1402), kritika druhej časti Románu o ruži od Jeana de Meung, dokazujú, že bola mimoriadne inteligentá a schopná mysliteľka.
Tento typ rečí bol v súdobej spoločnosti považovaný za dosť škandalózny:
« Et jurent fort et promettent et mentent Estre loiaulx, secrez, et puis s'en vantent. »
preklad:
A súdia silno a navrhujú a kážu byť lojálny, potajomky, a potom odchádzajú.
Neváhala sa vyjadrovať o politike (List kráľovnej Isabeau) a o práve vojenskom (Kniha o vedení vojny a jazdectve). Reagujúc na rozklad kráľovstva počas vojny medzi Armaňakovcami a burgundským rodom vydala na žiadosť vojvodu Filipa Burgundského výnimočné a dôležité dielo pre súčasných historikov „Kniha o činoch a dobrých mravoch kráľa Karola V. Múdreho“, biografiu bohatú na detaily o panovaní jej mentora Karola V. Francúzskeho.
Väčšina jej diel sa zachovala v autorských rukopisoch, čo je výnimočné pre túto epochu. náhľad|left|Ilustrácia z diela Mesto žien
Dielo zabudnuté a znovuobjavené
Christine dosiahla vo svojej dobe veľkú popularitu. Dosvedčuje to vyše 300 zachovaných bohato ilustrovaných rukopisov. Jej útoky voči mizogýnnym názorom Jeana de Meung jej priniesli protiútoky voči nej od jeho prívržencov a jej nepriateľov. Na jej stranu sa v tomto literárnom spore postavil napr. Jean de Gerson.
V 16. storočí upadla do zabudnutia, ako väčšina stredovekých autorov. Literárna kritika Gustava Lansona v 20. storočí ju definitívne odpísala pre univerzitné kruhy ako tému štúdia.
Na konci 20. storočia ju Marie Joseph Pinet znovu objavila a rehabilitovala. Od roku 1980 sa začalo systematicky študovať literárne dielo Christine de Pisan ako jeden z pilierov záujmu o prínos žien do francúzskej literatúry.
náhľad|Ľudovít Orleánsky, Izabela Bavorská a Christine de Pisan
Otázka feminizmu u Pisan
Mathilde Laigle, akademička venujúca sa stredoveku a priekopníčka v oblasti skúmania historického vývoja emancipácie žien, sa venovala Christine de Pisan a jej literárnemu prínosu pre práva žien. Ako odpoveď na tvrdenia Williama Minta napísala článok o Christine de Pisan, v ktorom vyjadrila svoje názory k jej osobnosti. Pre M. Laigle je Pisan  obrankyňa práv žien očierňovaných mizogýnnymi mužskými autormi svojej doby. Pisan však nenapádala patriarchálnu štruktúru a etické východiská stredovekej spoločnosti, v ktorej sama žila. Dôležitým bodom jej obhajoby žien je názor, že ženy sa intelektuálne neodlišujú od mužov, ale sú znevýhodňované odmietaním prístupu k vzdelaniu, pretože v stredoveku nebolo neobvyklé dovoliť ženám ukončiť ani základné vzdelanie (citácia Régine Pernaud).
Alexandria (rozlišovacia stránka)
Alexandria môže byť:
Citroën Axel
Citroën Axel bol malý automobil vyrábaný rumunskou automobilkou Oltcit v rokoch 1984 až 1990. Je výsledkom dohody medzi automobilkou Citroën a rumunskou vládou. Verzia vyrábaná pre socialistické krajiny mala názov Oltcit. Počas 6 rokov výroby bolo vyrobených 60 184 kusov.
Vznik
V roku 1976, rumunský diktátor Ceausescu, uzavrel dohodu s automobilkou Citroën. Cieľom dohody bola industrializácia Rumunska, Citroën dodal zariadenia a technické vedomosti (know-how) v oblasti výroby malých automobilov. Model sa mal v Rumunsku predávať už v roku 1980, ale vďaka byrokratickým chybám prišiel o 1 rok neskôr. Názov Oltcit je spojením slov Oltenia (oblasť Rumunska) a Citroën. Po páde komunizmu a ukončení dohody s Rumunskom sa Oltcit premenoval na Oltena. Vo výrobe pokračoval závod Oltena až do roka 1996.
Citroën predával model pod názvom Axel pre nekomunistické krajiny a tvoril tak alternatívu k starnúcemu ekonomickému modelu 2CV. Automobil vychádzal z prototypu Y z roku 1974. Z neskoršieho projektu VD vychádzal model Visa. Modely Axel a Visa napriek podobnosti nemajú zhodné žiadne časti. Model skončil výrobu v roku 1990 spolu s ekonomickým modelom 2CV.
Automobil trpel nízkou kvalitou výroby vďaka nedôslednej kontrole a výrobe v rumunskom závode.
Motorizácie
Zážihové (Benzín)
Spišský Štvrtok
Spišský Štvrtok je obec na Slovensku v okrese Levoča, v Prešovskom kraji.
Polohopis
Obec sa nachádza na juhozápadnom okraji Levočských vrchov a v severozápadnej časti Hornádskej kotliny. Spišský Štvrtok leží asi v polovici cesty medzi Popradom a Spišskou Novou Vsou, na križovatke európskej cesty č. 50 (cesta I/18) na Levoču a regionálnej cesty II/536 do Spišskej Novej Vsi a na Gemer. V blízkosti obce sa nachádza Národný park Slovenský raj.
Susedné obce
Letanovce, Jánovce, Dravce, Hrabušice, Mečedeľovce
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1263. Poloha obce spôsobila, že jej okolie bolo osídlené už od praveku. Najväčší význam má objav pravekého organizovaného mestečka v polohe Myšia hôrka, ktoré bolo opevnené najstarším murivom v strednej Európe a život v ňom pulzoval pred 3500 rokmi.
V okolí obce sa našli stopy osídlenia z mladšej doby bronzovej i železnej - halštatskej doby. V lokalite Pod Šibeničnou horou bolo objavené včasnoslovanské osídlenie, datované do obdobia od polovice 6. až do začiatku 7. storočia. Týmto nálezom sa posúva osídlenie Spiša Slovanmi, ktorých pobyt v oblasti bol doložený nálezmi z veľkomoravského obdobia (8. storočie).
Akiste na mieste dnešnej obce bola stará trhová osada, v ktorej sa konali trhy vo štvrtok, z čoho pochádza aj jej meno. Po zaujatí okolia Maďarmi koncom 11. storočia bola obec pomenovaná podľa uhorského kráľa sv. Ladislava: Villa sancti Ladislai - Obec sv. Ladislava, čo tiež svedči o jej význame. Sv. Ladislav sa stal patrónom obce a jeho obrnená postava sa dostala aj do pečate, ktorá pochádza už z 15. storočia.
Symboly obce
Symboly obce vychádzajú z historických prameňov a sú prejavom úcty k dedičstvu predkov. Problematiku i návrhy erbu i pečate odborne spracoval historik PhDr. Ivan Chalupecký v roku 1996. Obecné zastupiteľstvo s týmito návrhmi súhlasilo a symboly obce boli zaevidované v Heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou S-124/97. Na základe toho už mohol obecný úrad dať vyhotoviť erb, vlajku a pečať a príležitostne ich aj používať.
Pečať
Spišský Štvrtok mal vlastnú okrúhlu pečať už v 15. storočí. Jej základom bola postava sv. Ladislava so sekerou a gotickým kolopisom
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej (2/4), žltej (1/4) a zelenej (1/4 ) a má pomer 2:3. Ukončená j troma cípmi, t. j. dvoma zástrihmi siahajúcimi do tretiny jej listu.
Kultúra a zaujímavosti
thumb|Pohľad na Spišský Štvrtok z Čertovej sihoťe
Kláštor
Budova bývalého minoritského kláštora je ranobaroková, postavená po roku 1668, neskoršie upravovaná. Dvojpodlažná obdĺžniková budova, uprostred s rajskou záhradou. Okolo nej je chodba, z ktorej sú vstupy do jednotlivých miestností. Fasády sú hladké. V miestnostiach sú krížové hrebienkové, pruské klenby a rovné stropy.
Kostol sv. Ladislava
V obci je kostol svätého Ladislava s kaplnkou Zápoľských. Kostol bol postavený ešte pred nájazdmi Mongolov, o čom svedčia združené románske okná na veži. Spočiatku to bol len drevený kostolík. Po zničení bol pri rekonštrukcii obce postavený už v románskom slohu. Po čase však nevyhovoval a tak v roku 1402 postavili nový jednoloďový gotický kostol, ktorý bol v rokoch 1693 - 1747 niekoľkokrát opravovaný. Z tohto obdobia pochádza aj jeho baroková klenba. Klenba presbytéria zo 14. storočia ostala gotická.
Kaplnka zvaná Zápoľských
V západnej časti sa nachádza zemepánska empora. Poprsnica je zdobená kružbami. Kružby okien sú pseudogotické, z čias regotizovania v rokoch 1899 až 1901. Na vitrážach v hornej kaplnke sú erby Uhorska, Horného Uhorska, Dolného Uhorska, cisára Františka Jozefa I., cisárovnej Alžbety, ostrihomského arcibiskupa Ferenca Kolosa kardinála Vaszaryho, spišských biskupov Pála Szmrecsányiho a Györgya Császku, banskobystrického biskupa Arnolda Ipolyi-Stummera, košického biskupa Zsigmonda Bubicsa, vacovského biskupa Károlya Emmánuela Csákyho a za oltárom erb rodu Zápoľských. Z priestoru pod chórom hornej kaplnky vedie kamenné schodište do dolnej kaplnky, odkiaľ je valené zaklenutou chodbou spojenie s bývalou kláštornou budovou.
Vonkajšok kaplnky je bohato členený opornými piliermi s fiálami s krabmi. Hlavný oltár krídlového typu je pseudogotický z konca 19. storočia, uprostred gotický obraz Smrť Panny Márie, tempera na dreve z obdobia okolo roku 1450. Je to zvyšok bývalého gotického hlavného oltára kostola a pripisuje sa norimberskému maliarovi Tucherovského oltára. Neskorogotický reliéf Piety z polovice 16. stor. pochádza z okruhu dielne majstra Pavla z Levoče, v dolnej kaplnke je Pieta, neskorobaroková polychrómovaná ľudová drevorezba z konca 18. stor.
Farský úrad
Rímskokatolícky - Námestie Slobody 4 E-mail farnosti: farastvrtok@stonline.sk Duchovný správca: '''PhDr. Adam Baran, OFMConv''' (* 1964)
ESET
náhľad|Sídlo na Einsteinovej ulici v Bratislave náhľad|Generálny riaditeľ spoločnosti ESET Richard Marko na konferencii k projektu Teach for Slovakia v októbri 2017
'''ESET, spol. s r. o.''' je slovenská softvérová firma. Hlavné sídlo má v Bratislave v Aupark Tower, pobočky má v Buenos Aires, San Diegu, São Paule, Montreale, Singapure, Prahe, Brne, Jablonci nad Nisou, Krakove, Košiciach, Jasy, Tokiu, Miláne a v Moskve. Je zastúpená v 24 pobočkách vo viac ako 200 krajinách sveta. Vznikla v roku 1992 zlúčením dvoch spoločností, pričom jej počiatky sa datujú od roku 1987. Názov spoločnosti je odvodený od mena staroegyptskej bohyne Eset. Eset je bohyňa plodnosti, známa ako liečiteľka chorých a ochrankyňa mŕtvych. V rokoch 2008, 2009 a 2010 sa ako prvá slovenská spoločnosť vôbec stala trikrát po sebe firmou roka. Svoje víťazstvá zopakovala aj v rokoch 2016, 2017 a 2018 a tak si z ankety TREND TOP Firma roka odniesla už šesť titulov.
Produkty
Prvým produktom spoločnosti ESET bol antivírusový softvér NOD bežiaci pod operačným systémom MS-DOS. V 1998 bol vydaný NOD32 1.0 pre Microsoft Windows. V novembri 2007 uverejnili ESET Smart Security 3 kombinujúci ESET NOD32 antivírus s funkciou firewallu a antispamu.
V roku 2010 ESET vydal antivírusové riešenie pre Mac OS X s názvom ESET Cybersecurity, o rok neskôr pre operačný systém Linux.
Vedenie
K 1. januáru 2011 odstúpilo pôvodné vedenie zložené z majiteľov na čele s Miroslavom Trnkom a prenechalo pozície novému vedeniu, ktoré pozostáva z dlhoročných vrcholových zamestnancov spoločnosti ESET. Generálnym riaditeľom sa stal Richard Marko, ktorý zastával post technického riaditeľa. Pôvodní majitelia prenechaním riadiacich pozícií však neodišli úplne, naďalej sú vo firme aktívni.
Vedenie spoločnosti :
Firemné aktivity
Od roku 2019 Nadácia ESET organizuje ESET Science Award - ocenenie pre výnimočné osobnosti vedy na Slovensku v troch kategóriách.
Oikles
Oikles alebo Oikleus alebo Oiklés (starogr. Οἰκλς – Oikles/iný prepis Oiklés, alebo Οἰκλεύς – Oikleus, ) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Antifata a jeho manželky Zeuxippy, dcéry Hippokoóna.
Nástupcom argejského kráľa Antifata sa stal jeho syn Oikles, ktorý sa oženil s Hyperméstrou, dcérou Thespia.(v inej verzii dcéra Thestia ) Manželom sa narodili syn Amfiaraos a dcéry Ifianeira a Polyboia.
Oikles sa vypravil s Heraklom proti trójskemu kráľovi Laomedónovi. Kým Herakles šiel bojovať do Tróje, Oikles mal na starosti jeho loďstvo. Lode potom Oikles ubránil proti útoku Trójanov, ktorí chceli po smrti svojho kráľa zabrániť Heraklovi v odchode, ale stálo ho to život. Podľa inej tradície Oikles prežil a usadil sa po vojne v Arkádii. Pausanias uvádza, že videl jeho hrob v Arkádii.
Stephen Schneider
Stephen Schneider (* 11. február 1945, New York – † 19. júl 2010, Londýn) bol profesor environmentálnej biológie a globálnych zmien, zaoberal sa výskumom atmosféry na Stanfordovej univerzite. Zomrel počas letu zo Štokholmu do Londýna.
Lénault
Lénault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 186 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peugeot 807
Peugeot 807 je veľké MPV francúzskej automobilky Peugeot. Vyrába sa od roku 2002, keď nahradil Peugeot 806.
Opis
Ide o päť až osemmiestne MPV. Auto má zhodný základ s automobilmi Citroën C8, Fiat Ulysse a Lancia Phedra. Od roku 2003 je v ponuke automatická prevodovka. O rok neskôr prišla do predaja šesťstupňová manuálna prevodovka. V roku 2002 prešiel testom Euro NCAP so štyrmi hviezdami. O rok neskôr získal všetkých päť. Batožinový priestor pojme 813 litrov.
Kopčany
Kopčany môže znamenať:
Katedrála svätého Štefana (Bourges)
Katedrála svätého Štefana je mohutná francúzska katedrála v meste Bourges, je sídlom arcibiskupa. Rovnako ako katedrála v Chartres, i katedrála v Bourges sa začala stavať len niekoľko rokov pred koncom 12. storočia (1195). Dokončená bola až v roku 1270. Celú stavbu navrhol architekt Paul-Louis Boeswillwald.
Od roku 1992 je katedrála zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Architektúra
náhľad|left|[[Pôdorys lode]] Stavba bola postavená v období vrcholnej francúzskej gotiky. Katedrála je dlhá 124 metrov, široká 41 metrov a 37 metrov vysoká. Loď katedrály je 15 metrov široká a 37 metrov dlhá s výškou 20 metrov. Strechu tvorí šesťdielna rebrová klenba. Nosné múry sú doplnené o oporné oblúky, ktoré pomáhajú prenášať zaťaženie.
Externé odkazy
Sacred Destinations: Bourges Cathedral
Spišský Hrhov
Spišský Hrhov je obec na Slovensku v okrese Levoča, na ceste medzi samotným mestom Levoča a Spišským Podhradím. Jedinečná geografická poloha obce umožňuje nádherný výhľad na Spišský hrad, Dreveník a majestátne Vysoké Tatry. V blízkosti sa nachádza niekoľko kultúrnych a historických pamiatok zapísaných do zoznamu UNESCO.
Základná škola s materskou školou
Základná škola s materskou školou v Spišskom Hrhove je štátna vidiecka plnoorganizovaná škola s právnou subjektivitou a vyučovacím jazykom slovenským. Škola má 9 ročníkov a v súlade s medzinárodnou normou pre klasifikáciu vzdelávania ISCED poskytuje základné vzdelávanie (ISCED 1-2) pre 258 žiakov a predprimárne vzdelávanie (ISCED 0) pre 47 žiakov v materskej škole. Výchovno - vzdelávací proces zabezpečuje 19 pedagogických zamestnancov.
Dejiny školy
Prvá škola vznikla na území dnešnej obce v roku 1580 pre deti zemepánov a šľachticov. Po 1. svetovej vojne bola štátom postavená ľudová škola s dvomi triedami (budova dnešnej jedálne). V rokoch 19351937 bola postavená budova dnešného I. stupňa z dôvodu nárastu detí nielen v Spišskom Hrhove, ale aj okolitých obciach ako sú Klčov, Nemešany a Domaňovce. V rokoch 19601961 pribudla budova dnešného II. stupňa, neskôr aj telocvičňa a viacúčelové ihrisko.
Mimo iných je škola aktívna aj v podávaní projektov širokej škály, bola úspešná pri získaní prostriedkov Európskej únie v rámci slovensko-poľskej cezhraničnej spolupráce, kde spolu s partnerom – základnou školou z Poronina získala prostriedky na realizáciu projektu s názvom „Spoznávajme slovensko-poľské pohraničie“. Škola je zapojená do projektu Infovek, Škola dokorán, Zelená škola.
Angažuje sa aj na zveľaďovaní kultúrneho života obce organizovaním kultúrnych večerov s názvom Hrhovské stretnutia. Hostia týchto podujatí sú pozývaní aj na besedy do školy, kde žiaci majú možnosť s nimi diskutovať na spoločenské, kultúrne a odborné témy.
Úspešný príbeh miestnych Rómov
Podľa informácii New York Times, obec je príkladom prosperity vďaka Rómom. Americké noviny vyzdvihli najmä dostupnosť tečúcej vody a elektrickej energie, na rozdiel od iných východoslovenských obcií. Úspešný príbeh rómov zo Spišského Hrhova bol aj jedinou témou rozhovoru Georga Sorosa s Andrejom Kiskom.
4789 Sprattia
4789 Sprattia je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil D. D. Balam 20. októbra 1987.
Karavana mraků
Karavana mraků je názov LP platne Karla Kryla vydanej v roku 1979. V roku 1994 vydalo toto album na CD nosiči a na audiokazete hudobné vydavateľstvo Bonton.
Karavana mraků (2007)
V roku 2007 vydal Supraphon remasterovanú verziu Karavany mraků, ktorá obsahovala deväť ďalších skladieb:
Survive The Night
Survive The Night je jediný sólový album Doda Dubána ktorý vyšiel v roku 1996. Album bol doprevádzaný singlom „Kill The War“.
Popis
Na začiatku roka 1996 vychádza členovi formácie Tublatanka Dodovi Dubánovi sólový album Survive The Night. Na tomto projekte zostal Dodo Dubán verný rockovému štýlu. Do päťdesiatminútovej stopáže sa mu zmestilo 13 skladieb z ktorých je plná osmička v angličtine. Album na hudobný trh uvádza singel „Kill The War“. Na albume je aj slovenská verzia tejto piesne pod názvom „Zastav boj“.
Na albume spolupracovali: Miloš „Dodo“ Doležal, Karel Adam, Daniel Haftein, Jaroslav Bartoň, Libor Matejčík, Erich Procházka, Karol Radvanský, Juraj Topor, Pavol Kvassay, Pavol Repa, Anton Popovič, Peter Krajniak, Rudolf Dac, Štefánia Kmiťová, Lucia Mlynariková, Peter Šesták, Viliam Trgo, Jana Šomošiová, Beáta Farkašová, Jarmila Frličková.
Rozprávanie (kompozičný postup)
Rozprávanie alebo (najmä prozaické a epické aj) narácia je makrokompozičný postup (aj slohový) pri výstavbe deja žánrov, ktorého základným prostriedkom je fabula.
V epických dielach je to základný slohový postup. Preferuje subjektívne prvky a možno v ňom rozlišovať priamu reč a všetky formy reči rozprávača. Dá sa definovať aj ako reťaz dejových zložiek textu, ktoré sú spojené časovo-príčinnými vzťahmi.
Genette odlišuje tri základné významy výrazu 'rozprávanie' (récit):
Rickenbacker A-22
right|thumb|Nákres elektrickej gitary z patentovej žiadosti z roku [[1934.]] Rickenbacker A-22 bola prvá elektrická gitara. Tento nástroj navrhol George Beauchamp a následne bol vyrobený firmou Rickenbacker Electro. Bola to vlastne slide gitara a týmto spôsobom bola skonštruovaná kvôli veľkej popularite hawaiskej hudby v období tridsiatych rokov minulého storočia. Telo "panvice" je vyrobené z hliníku. Na tele je umiestnený jeden snímač tvaru podkovy, ktorý prechádza ponad struny. Beauchamp a Adolf Rickenbacker začali s výrobou v roku 1932, ale keďže Beauchampovi nebol udelený patent na jeho vynález až do roku 1937, ostatné gitarové spoločnosti mohli bez obťaží využívať jeho poznatky.
Vývoj
Počas tridsiatych rokov minulého storočia sa hawaiská hudba tešila veľkej popularite v USA a Kanade. V tomto štýle hudby sa používala gitara ako hlavný melodický nástroj a akustická gitara nedokázala sprostredkovať zvuk v požadovanej hlasitosti. Beauchamp, ktorý mal obľubu v hawaiskej hudbe a sám ju produkoval, použil magnetickú indukčnú cievku, podobnú tej, ktorá sa nachádza v telefóne, na svojej oceľovej akustickej gitare. Po tom ako zistil, že jeho vynález produkuje neúnosné množstvo vedľajších šumov a spätnej väzby, ktoré spôsobovali neželané vibrácie tela gitary, rozhodol sa, že nie je možné s dostupnou technológiou dosiahnuť reprodukciu akustického zvuku. Beauchamp bol povolaný k vývoju Dobro gitary. Počas tejto práce sa spoznal s Adolphom Rickenbackerom, ktorý vlastnil firmu, ktorá vyrábala hliníkové rezonátory a ich spoločným výtvorom bola lap steel gitara s pevným hlinníkovým telom a krkom.
Craponne
Craponne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sornéville
Sornéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pancierový vlak
alt=|náhľad|220x220bod|Replika pancierového vlaku z obdobia slovenského národného povstania vo Zvolene. Pancierový vlak (tiež obrnený vlak) je obrnený podporný bojový prostriedok využívajúci na presun železničnú sieť. Zvyčajne sa využíval na ochranu úsekov železničných tratí pred záškodníkmi, či proti pozemným i leteckým útokom protivníka v oblastiach dôležitých úsekov železníc. V súčasnosti sú tieto bojové prostriedky kvôli svojej zraniteľnosti prekonané. Stále sa ale používajú napríklad pre sprievod železničných transportov vojenského materiálu a ochranu železničných komunikácií v južnom Rusku.
Sornéville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pancierový vlak
Vznik a použitie
Prvé pancierové vlaky vznikali počas americkej občianskej vojny v USA (1861 – 1865), používali sa vo vojnách v Európe – v Prusko-francúzkej vojne (1870 – 1871), v Afrike – Búrska vojna (1880 – 81 a 1899 – 1902), počas prvej svetovej vojny (1914 – 1918) i druhej svetovej vojny (1939 – 1945). Najintenzívnejšie využitie bolo v časoch Ruskej občianskej vojny (1918 – 1920), kedy na tratiach Ruska jazdili a bojovali desiatky (skôr až stovky – si 100 – 120 „bielych“ a viac ako 100 „červených“) súprav obrnených vlakov všetkých zúčastnených strán. Významnú úlohu zohrali obrnené vlaky napríklad aj pri anabáze Československých légií v Rusku.
Využitie počas 2. svetovej vojny
Pred druhou svetovou vojnou boli obrnené vlaky vo výzbroji väčšiny európskych armád, napríklad Československá armáda mala 18 súprav. Počas bojov druhej svetovej vojny pancierové vlaky vyžíval najmä ZSSR (okolo 400 rôznych súprav), Poľsko a Nemecko, ktoré využívalo aj vlaky získané ako korisť v celej obsadenej Európe. Stavali sa aj špeciálne protilietadlové vlaky, na ktorých bola umiestnená batéria protilietadlových diel stredneho a veľkého kalibru. To umožňovalo výrazne zvýšiť mobilitu protilietadlovej obrany. Nákladné i osobné vlaky v okupovanej západnej Európe mali často zaradené jeden alebo aj niekoľko protilietadlových vagónov na obranu proti spojeneckým "kotlárom" – stíhacím lietadlám útočiacim na pozemné ciele a prednostne na lokomotívy. Straty obrnených vlakov boli vysoké, predovšetkým pri bojovom nasadení priamo na fronte alebo v jej blízkosti, čo vyplýva z pomerne obmedzenej pohyblivosti vlaku. Zásah koľají delostreleckým granátom alebo leteckou bombou mohol vlaku odrezať možnosť ústupu a ten bol potom zničený alebo padol do rúk nepriateľa. Uvádza sa, že z vyše 400 obrnených vlakov Sovietskej armády prežila vojnu necelá stovka. Nemecké obrnené vlaky boli používané aj na protipartizánske akcie a v bojoch na území ZSSR dopadli podobne – z viac ako 250 ich na konci roku 1944 zostalo menej ako 50.
Slovenské národné povstanie
Počas Slovenského národného povstania použili 3 pancierové vlaky aj jednotky povstalcov. Tieto vlaky boli vyrobené v železničných dielňach vo Zvolene, pracovníkmi, ktorí boli evakuovaní z železničných dielní vo Vrútkach. V krátkom čase sa im podarilo vyrobiť vlaky ktoré nazvali Štefánik, Hurban a najdokonalejší z nich Masaryk. Na ich stavbu boli použité kotlové plechy z Podbrezovských železiarní. Základ ich konštrukcie tvorili bežne dostupné železničné vagóny a vozne Vd a lokomotíva radu R 320. Skladali sa z bojovej a zabezpečovacej súpravy.
Bojovú súpravu tvoril zvyčajne predsunutý (alebo tiež tykadlový) delový a súčasne veliteľský vozeň, tankové vozne, guľometný vozeň a opancierovaná lokomotíva umiestnená zväčša medzi tankovými vozňami. Zabezpečovaciu (ubytovaciu) súpravu tvorili bežne používané železničné vozne a lokomotívy bez úprav. Na rozvetvenej železničnej sieti, ktorú poskytovalo povstalecké územie s množstvom tunelov, ktoré slúžili ako pasívne kryty pred leteckými náletmi, nebolo nasadenie pancierových vlakov príliš nebezpečné a celkovo sa osvedčilo.
Povojnové použitie
V povojnovom období sa pancierové vlaky udržali vo výzbroji len krátky čas. Napríklad v Československu vznikla v Miloviciach rota obrnených vlakov, ktorá podliehala veliteľstvu tankového vojska. V októbri 1947 bola rozšírená, a pôsobila až do 1. novembra 1954, kedy zanikla.
Zrejme jedinou armádou, ktorá požíva obrnené vlaky vo výzbroji dodnes je ruská armáda, ale obrnené vlaky stále držia v zálohe prinajmenšom aj armády Číny a Indie. Prvé "moderné" obrnené vlaky vznikli na konci 60. rokov po pohraničnom konflikte s Čínou a slúžili na sovietskom ďalekom východe, kde zabezpečovali krytie železníc v pohraničných oblastiach s Čínou. Vlaky boli okrem iného vyzbrojené dvomi až štyrmi tankmi a obrnenými transportérmi alebo BVP, ktoré mohli rýchlo zísť z prepravných vagónov a zapojiť sa do boja alebo vykonávať prieskum v okolí železnice.
V Sovietskom zväze vznikla ešte jedna unikátna vlaková súprava s bojovým určením, aj keď nie je obrnená. Je to „železničný raketový komplet strategického určenia“.
Každá súprava bola vyzbrojená tromi balistickými raketami RT-23UTTCh Molodec (SS-24 Scalpel), každá s desiatimi hlavicami. Na odpálenia rakety slúžila zostava troch vagónov – v prostrednom bola raketa, v ďalších dvoch veliteľské stredisko a pomocné zariadenia. Okrem deviatich vagónov potrebných pre odpálenie rakiet boli v súprave tri lokomotívy a ďalšie vagóny – obytné, jedálenské, dielenské, skladové... pre zabezpečenie samostatnej činnosti komplexu po dobu až 45 dní. Vagóny súpravy vyzerali ako bežné chladiarenské vagóny. V súčasnosti Rusko znovu pripravuje zavedenie „bojového železničného raketového komplexu“ s raketami „Jars“ pod názvom „Barguzin“. Súprava by mala mať šesť medzikontinentálnych balistických rakiet „Jars“ a mala by byť plne autonómna po dobu 45 – 60 dní.
Konštrukcia
Pancierové vlaky možno rozdeliť na dve veľké skupiny. Jedna bola vyrábaná ako špeciálne konštrukcie už v čase mieru alebo počas konfliktu podľa schválených a odskúšaných plánov. Druhou kategóriou sú improvizované obrnené vlaky, postavené počas konfliktu z práve dostupného materiálu a vyzbrojené práve dostupnými zbraňami.