cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Presbytérium (priestor v kostole)
V románskom slohu jeho funkciu plní apsida, ktorú pri gotických prestavbách románskych kostolíkov často nahrádza práve klasické pozdĺžne, polygonálne zakončené presbytérium (napríklad v Boldogu, Spišskej Kapitule, Svinici). Oproti apside poskytuje viac miesta pre oltár, kňaza i ďalších ľudí.
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi sa na označenie tohto priestoru používa slovo svätyňa, niekedy aj slovo oltár. Svätyňa je od lode oddelená ikonostasom.
Articuli Podmanickyani
Articuli Podmanickyani je dokument vydaný 2. januára 1506 Jánom Podmanickým v Považskej Bystrici. Ide o regionálny dokument presne upravujúci vzťah zemepána s jeho poddanými. Nepriamo nám taktiež ukazuje, prostredníctvom svojich bodov, život ľudí v čase prijatia dokumentu, ale aj dávno pred ním. Ďalšou významnou črtou dokumentu je, že jeho autor, pán panstva Ján Podmanický, ho krátko po vydaní preložil do slovenčiny. Latinská ale aj slovenská verzia sa dochovali až dodnes.
2. Richtár a prísažní sa majú voliť každoročne len z týchto 52 (domov) a nie z iných.
3. Pretože po všetky časy až doteraz sa platilo zemepánovi vždy len od päťdesiatdva domov či povrazov teda aj odteraz navždy sa má platiť len od 52 domov či povrazcov.
4. Aby richtár a prísažní riadili mestečko a spoločenstvo mešťanov, a nie komunita richtára a prísažných, ktorí majú konať podľa svojho presvedčenia (svedomia).
''5. Ak by niekto chcel stavať dom, či už z majiteľov päťdesiatdva domov alebo z tých, čo sídlia v záhradách teda tí päťdesiatidvaja, čo majú povrazce, majú priviezť stavajúcim vhodné drevo na stavanie a potom záhradníci (bývajúci v záhradách, teda vlastniaci len menší poľnohospodársky pozemok) majú im spolu so želiarmi pomáhať stavať, ostatné práce prislúchajúce tesárom nech znáša ten, čo stavia dom. A mešťania majú každému novému stavebníkovi domu povoliť (stavať).''
''6. Pri prevádzkovaní krčiem a výčape vína a piva nariadené je zachovávať, že nikto nesmie čapovať víno a pivo len tí, čo sa počítajú k (spomínaným) päťdesiatim dvom, vinárne nie sú viaceré (čiže je len jedna), s výnimkou či jarmoku, lebo výčap vína postupne prechádza z jedného na druhého; keď chce niekto začať predávať víno, má zavolať richtára a toľkých prísažných, ktorí vtedy môžu prísť; ochutnajú víno a určia cenu, za ktorú sa môže víno predávať alebo čapovať. A každý z mešťanov alebo ich nástupcov, čo bude víno predávať, má dať do pokladnice mesta jeden ort (štvrť zlatého). Ak by niekto (z mešťanov) bol taký chudobný, že by nemohol čapovať víno, má poradie svojho práva výčapu predať inému za jeden ort.''
''7. Podobne nikto okrem spomínaných päťdesiatich dvoch nesmie spracovávať slad a variť pivo alebo čapovať ho; vždy môžu (pivo súčasne čapovať) len piati, s výnimkou obdobia jarmoku. V čase jarmoku, dva týždne pred ním a dva týždne po ňom má každý (mešťan) právo predávať a čapovať víno aj pivo; výčap piva tiež postupne prechádza od jedného k druhému, rovnako aj vína. Ak niekto z mešťanov uvaril pivo a chcel by ho predať alebo čapovať, po prehliadke richtára a prísažných sa určí, koľko sladu sa kúpilo za jeden zlatý (ťlorén) a podľa toho sa určila taká miera (množstvo) vyrobeného predného (prvej triedy) piva, za ktorú sa platí jeden zlatý, aby už zaň mal ten, kto ho varí, späť svoje náklady. Od každého zlatého utrženého za čapovanie predného (prvej triedy) piva sa platí (do mestskej pokladne) jeden ort; zadné (druhej triedy) pivo sa má predávať za nižšiu cenu a kal, ľudovo zvaný mláto, má (vyrábajúci) pre seba. Ktokoľvek z mešťanov bude čapovať pivo, nech dá do školy učiteľom dve veľké kanvy piva, v akých sa zvykne nosiť voda. Ak by niekto, ako sa už predtým povedalo o výčape vína, nemohol pre chudobu variť ani čapovať pivo, nech za pol orta predá svoje čapovacie poradie inému. Nikto nesmie nikomu dať alebo čapovať víno alebo pivo na úver.''
8. Keď mäsiari zabíjajú dobytok na predaj, richtár a dvaja prísažní spolu s dvoma mešťanmi z komunity sa majú postarať, aby tí, čo zabíjajú dobytok, to vykonali spôsobom predpísaným v tomto remesle; ak sa dobytok zabije, musí sa stiahnuť z kože a vybrať z neho vnútornosti, oddeliť nohy a hlavu a až potom sa mäso položí na váhu la určí sa), za koľko denárov sa má predávať jedna libra, a to tak, že len za mäso má porážač dostať svoju kúpnu cenu, koža, loj a polovica vnútorností sú jeho ziskom a (druhá) polovica vnútorností patrí richtárovi, dvom prísažným a dvom z komunity za ich ustávanie; jazyk [ dobytka sa má dať ako almužna pre žiakov školy; ak sa . nechce dať jazyk, nech sa dá toľko mäsa, koľko ho možno kúpiť za jazyk.
''9. Z príjmov mesta sa nemajú peniaze nikdy z nijakýchdôvodov požičiavať, ani míňať mešťanmi, ale majú sa každý rok zhromažďovať a ukladať, aby mestečko malo vždy odložené nejaké peniaze, lebo šestina týchto príjmov sa poskytuje na dary zemepánovi a iným, ktorých sa patrí i uctiť darom. V tom prípade, ak tí, čo majú na starosti tieto príjmy mestečka, použijú z nich viac ako šestinu alebo by ich rozhadzovali, majú byť zbavení dôvery a cti, ba aj telesne potrestaní podľa svojich zásluh ako zlodeji a zbojníci. Ak by niekto chcel podnikať s peniazmi z príjmov (mesta), nech mu ich richtár a prísažní dajú, ale pod dobrou zárukou ručiteľa a takýto podnikateľ alebo dlžník má dať o rok mestu požičané peniaze a niečo zo zisku; I všetko to má vždy bez prieťahov odovzdať pred richtárom 1 a prísažnými.''
10. Nikto z mešťanov a obyvateľov nesmie hrať s kockami a kartami, s výnimkou panských služobníkov a šľachticov ubytovaných v meste.
''11. Kúpeľník, ktorý vie púšťať žilou, má pravidelne platiť mestečku od kúpeľa ročne jeden zlatý dane, od jedného púšťania krvi zo žily dostáva štyri kráľovské denáre, od jedného otvorenia žily jeden viedenský denár, od jedného kúpajúceho sa hosťa jeden kráľovský denár, od jednej (kúpajúcej sa) ženy má dostať jeden obolus a nie viac. Z rodín hostí (obyvateľov mesta) každý z hostí má ročne priviezť kúpeľníkovi jednu fúru dreva a za to sa rodine poskytuje slobodne kúpeľ po celý rok. Ak by sa vyskytli v súvislosti s kúpeľom nejaké potreby alebo nedostatky, treba ich odstrániť na náklady mesta.''
12. Každý obyvateľ mesta, či už vlastní povrazce, býva v záhradách alebo je želiar, sa musí každoročne štyri dni zúčastňovať osobne a (ak ich má) s povozom a poťahom pri spevňovaní brehu rieky Váh, aby sa zabránilo rieke Váh poškodiť mestečko.
''13. Ustanovuje sa, že nikto z obyvateľov sa nemá domáhať odvolaním svojho práva v Krupine, len ak ide o hrdelné prípady alebo dotýkajúce sa cti. Nikto z obyvateľov sa nemá vo svojej záležitosti odvolávať pred rozhodnutím o nej mestským súdom v prítomnosti pána alebo jeho zástupcu.''
14. Nikto z tých, čo v tomto mestečku bývajú v záhradách, nemá platiť diku (štátnu daň).
15. Všetci obyvatelia mesta, tak držitelia povrazcov, ako aj bývajúci v záhradách, majú slobodné právo pečenia chleba, pod tou podmienkou, že cesto na jeden chlieb bude mať rovnakú váhu zodpovedajúcu hodnote jedného denára alebo vtedy bežného peniaza.
16. Pretože v Žiline alebo v Rajci každý, kto by chcel, môže si postaviť rám na vystieranie súkna, mešťania (Považskej Bystrice), ako aj iní obyvatelia a súkenníci môžu si tiež postaviť rámy na miesta, ktoré sa im zdajú príhodné.
''17. Ulica súkenníkov má byť pri kostole, sídlo kováčov má byť na ulici od Moštenca, ševcov na ulici volanej Od Hliníka. Pretože mestečko Bystrica má tie isté výsady ako mestečká Žilina a Rajec, súkenníci z mestečka Bystrica majú používať a tešiť sa tým istým výsadám a môžu mať (tiež) vlastný cech.''
18. Želiari bývajúci v meste sú povinní zemepánovi a jeho nástupcom robotovat' ročne tri dni.
19. Na druhej strane (Váhu) a z druhej strany Bystrického potoka, kde je hrad, nikto nesmie chytať zajace alebo akékoľvek vtáky.
20. Obyvatelia môžu slobodne chytať vo Váhu ryby sieťami nazývanými sak a veter.
''21. Svojmu zemepánovi Považskobystričania neplatia mýto, okrem tých, ktorí vezú víno do Bytče a Žiliny. V čase jarmoku obyvatelia, ale ani trhovníci (čo idú na jarmok alebo z jarmoku) neplatia nijaké mýto.''
22. Kráľovský obed, ktorý boli Bystričania povinní dávať zemepánovi, odteraz nie sú povinní dávať.
23. Majer Hrbotín je v držbe mestečka.
24. Považskobystričania nie sú odteraz (ako boli doteraz) povinní Bystrickému hradu oračkou a niektorými inými prácami (robotami), okrem ukladania vína na hrade, kosenia lúk v Kvašové a príslušných prác na (oprave) mosta.
25.Tí, čo držia len záhrady a nie povrazce, povinní sú z nich dať a zaplatiť ročne desať denárov mestečku a nič viac sa nemá od nich vyžadovať.
''Zemepán Považskej Bystrice vymenované články prijal a schválil a Považskobystričania sa ich zaviazali presne dodržiavať. Z vďaky k svojmu zemepánovi za jeho dobrotu, že takto presne určil ich povinnosti, sa Považskobystričania zaviazali dávať (okrem toho) každoročne hradu, zemepánovi a jeho dedičom a nástupcom sto zlatých, sto gbelov (ľudovo volaných lukná) ovsa a päťdesiat kapúnov. Záhradníci bývajúci v záhradách sú podobným spôsobom povinní zemepánovi a jeho nástupcom dať ročne po dvoch kapúnoch. Ak by niekto z jednotlivých mešťanov tieto články nerešpektoval, najmä pokiaľ ide o výčap vína a piva, má byť pozbavený cti a nikdy nemá byť prijatý do rady mestečka; ak by sa niekto prehrešil nedodržaním iných článkov, má byť potrestaný pokutou zaplatenia pol zlatého, z čoho polovica patrí cirkvi, polovica zemepánovi.''
Artúr Görgei
Artúr Görgei (starým pravopisom: Görgey, šľachtický predikát „Görgey de Görgő et Toporcz“; * 30. január 1818, Toporec† 21. máj 1916, Budapešť) bol uhorský vojvodca a politik. náhľad|Rodový erb
Život
náhľad|Görgeyho článok o chémii v Annalen der Chemie und Pharmazie z Heidelbergu, 1848 Narodil sa v zemianskej rodine Juraja Görgey (1777-1843) a jeho manželky Alžbety Vilmy Pertzián(1784-1829). Stredoškolské štúdium ukončil na gymnáziu v Kežmarku, v blízkosti ktorého sa narodil. V rakúskom Tullne absolvoval vojenskú školu, kde potom ďalej slúžil ako nižší dôstojník, neskôr ako podporučík sa stal členom cisárskej osobnej stráže vo Viedni a v roku 1842 bol prevelený do Pešti. Po otcovej smrti sa zapísal na Karlovu-Ferdinandovu univerzitu v Prahe, aby sa tam mohol venovať štúdiu chémie. V rámci experimentálnej práce objavil novú mastnú kyselinu.
V druhej polovici mája 1848 sa pripojil k novozaloženej národnej garde (honvédi). 29. septembra 1848 bol veliteľom husárskeho oddielu a na ostrove Csepel predsedal mimoriadnemu súdu, ktorý obvinil uhorského magnáta Eugena Zičiho (18091848) (maďarsky Ödön Zichy) a jeho brata Pavla, že sú spolčení s blížiacim sa rakúskym vojskom. Eugen Ziči bol na mieste popravený a jeho brat bol deportovaný ako väzeň do Pešti.
Bol najvýznamnejším generálom maďarskej revolúcie v rokoch 184849 avšak Görgeiho vzťah a konflikty s Lajosom Košutom, najvýznamnejším politikom a prezidentom guvernérom revolučného Uhorska, ovplyvnili priebeh vojny za nezávislosť a jeho vojenskú kariéru, ale aj jeho porevolučný život až do smrti. Počas jeho vojenských kampaní v zime a v lete 1848–1849 sa dostal do konfliktu s Košutom kvôli rozdielnym názorom na vojenské operácie a kvôli tomu, že Görgei nesúhlasil s Deklaráciou maďarskej nezávislosti, ktorej architektom bol práve Košut. Uhorský parlament v Debrecíne 14. marca 1849 detronizoval Habsburgovcov a vyhlásil úplnú nezávislosť maďarského štátu a Košúta zvolil za prezidenta - regenta. Görgei nebol nadšený týmito radikálnymi krokmi. Obával sa, že to povedie k spojeniu Rakúska s ruskou monarchiou, čo sa napokon aj stalo. Košut sa mnohokrát vyhýbal tomu, aby Görgeiho vymenoval za hlavného veliteľa maďarskej armády, a namiesto neho menoval slabších veliteľov, ako boli Henryk Dembiński alebo Lázár Mészáros. Po úteku Košuta do Turecka v roku 1849 sa na krátky čas stal aj politickým vodcom Maďarov. Keď maďarské vojská zložili zbrane, práve on bol považovaný za zradcu Maďarov, hoci rozhodnutie o kapitulácii bolo urobené s vedomím a z vôle maďarskej vlády.
Piano Media
Piano Media bol jednotný platobný systém, ktorý od marca 2011 umožňoval spoplatnenie obsahu a služieb na slovenských webových stránkach. Jeho cieľom bolo naučiť čitateľov platiť za obsah a tak pre zapojené médiá vytvoriť nový zdroj príjmov. Webová stránka média, na ktorej používateľ zaplatil, získala 40 % platby, ďalších 30 % sa rozdelilo medzi všetky zapojené médiá podľa času, ktoré na nich používateľ strávi a zvyšných 30 % si vzalo Piano na prevádzkovanie systému. Tento originálny slovenský systém po vstupe nového investora v roku 2014 skončil a presťahoval svoju centrálu do Viedne. Vo februári 2016 definitívne Piano odišlo do USA.
Artúr Görgei
Život
Po bitka pri Világoši, keď posledné zvyšky revolučnej uhorskej armády vedenej práve Görgeim kapitulovali 13. augusta 1849 pri rumunskej obci Șiria (známejšej pod vtedajším maďarským názvom Világos) pred pruským generálom v ruských službách Theodorom von Rüdigerom bolo mnoho maďarských vzbúrencov ale aj generálov popravených.
Görgei nebol popravený, ale vďaka ruskej požiadavke na jeho omilostenie bol Rakúšanmi uväznený v Klagenfurte v Korutánsku a držaný pod dozorom 18 rokov, ktoré prežil s manželkou v exile vo Viktringu. Görgei kúpil dom v dedine Viktring neďaleko Klagenfurtu, kde v záhrade začal pestovať zeleninu a ovocie, aby uživil svoju rodinu. V roku 1850 sa im narodila dcéra a v roku 1855 syn Kornél. Až v roku 1867 vďaka amnestii vydanej v dôsledku maďarsko-rakúskeho vyrovnania a založenia rakúsko-uhorskej monarchie sa mohol vrátiť do Maďarska. Po niekoľkých rokoch útrap v rôznych častiach Maďarska, kde sa najprv snažil bez úspechu nájsť vhodné uplatnenie, mu jeho brat István Görgey poskytol domov vo Visegráde, kde prežil posledné desaťročia svojho života.
Piano Media
História
Projekt zakladal a do roku 2013 riadil Tomáš Bella (do 2010 šéfredaktor Sme.sk ). Jedným z investorov bol aj Ivan Štefunko. Postupne sa pridali viaceré médiá. Piano združovalo weby Sme.sk, Pravda.sk, Pluska.sk, tyzden.sk, HNonline.sk a Trend.sk, Mediálne.sk a ďalšie.
Počet predplatiteľov bola neverejná informácia a vydavatelia neboli spokojní s mierou kontroly, ktorú im systém umožňoval. Podľa výpočtov zive.sk Piano dosiahlo v roku 2011 priemerne tržby 13-tisíc eur na mesiac – po rozrátaní 104-tisíc eur na osem mesiacov jeho fungovania s približne 5 400 predplatiteľmi. V roku 2012 boli tržby Piana v priemere na úrovni 19-tisíc eur mesačne (228-tisíc eur za rok 2012), čo predstavovalo zhruba 46% nárast tržieb. Piano od marca 2012 zdraželo – mesačné predplatné vzrástlo z 2,90 na 3,90 eura a zvyšovali sa aj ceny ďalších druhov predplatného. V apríli 2012 do Piana investoval dva milióny eur rastový investičný fond pod hlavičkou spoločnosti 3TS Capital Partners. V roku 2012 sa prehĺbila strata firmy Piano Media zhruba na 719-tisíc eur. V roku 2013 odišli dvaja kľúčový zamestnanci Tomáš Bella a Rado Baťo
29. marca 2011 bola v obchodom registry zaregistrovaná firma Piano media ako akciová spoločnosť. 16. septembra 2014 sa jej právna forma zmenila na spoločnosť s ručením obmedzeným s jediný spoločníkom Piano Media GmbH s vkladom 115 739 euro.
Odchody a ukončenie projektu
Koncom roku 2014 Piano na Slovensku skončilo a presťahovalo svoju centrálu do Viedne. Od februára 2016 je vlastníkom pôvodného Piano Media Piano Software, Inc. USA.
E@I
náhľad|Logo E@I náhľad|Účastníci seminára E@I v [[Brno|Brne (Česko) v novembri 2006]] E@I („Edukácia@Internet“ ) je medzinárodná mládežnícka mimovládna nezisková organizácia. Podporuje medzinárodnú spoluprácu a komunikáciu a organizuje vzdelávacie projekty a akcie s cieľom podporiť medzikultúrne vzdelávanie a používanie jazykov a internetových technológií.
Pred svojou oficiálnou registráciou na Slovensku v roku 2005 E@I existovala ako neformálna medzinárodná pracovná skupina už od roku 1999. Činnosť E@I zahŕňa tvorbu vzdelávacích webových stránok, ako je lernu!, Slovake.eu či pripravované deutsch.info, a usporadúvanie seminárov. Od roku 2008 organizuje Letnú školu esperanta v spolupráci s lernu! a Slovenskou esperantskou mládežou. V roku 2010 prevzala E@I organizovanie Konferencie o využití esperanta vo vede a technike konanej na území Česko-Slovenska už od roku 1978. Zvláštna pracovná skupina v rámci E@I sa venuje Wikipédii a v októbri 2011 spoluorganizovala v českom meste Svitavy stretnutie Esperantská Wikimánia pri príležitosti 10. výročia založenia esperantskej Wikipédie.
Koordinátorom aktivít E@I je Peter Baláž zo Slovenska. Niektoré z projektov organizácie boli finančne podporené nadáciou Esperantic Studies Foundation či Európskou komisiou v rámci jej programu Mládež v akcii a jej Výkonnej agentúry pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA). E@I je tiež členskou organizáciou Európskeho fondu mládeže (European Youth Foundation) Rady Európy.
Saint-Maur (Indre)
Saint-Maur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Babjak
Babjak je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v meste alebo obci: Michalovce, Humenné, Hažín nad Cirochou, Sabinov, Nižný Hrušov.
Tracie Thomsová
Tracie Thomsová (* 19. august 1975, Baltimore, Maryland, USA) je americká televízna, filmová a divadelná herečka.
Detstvo a mladosť
Je dcérou viceprezidenta pre programovanie PBS a televíznej režisérky. Má mladšieho brata Austina. Herectvu sa venuje od desiatich rokov. Navštevovala Baltimorskú umeleckú školu, neskôr Howard Univesity a Juilliard School.
Kariéra
Svoju hereckú kariéru zahájila v roku 2002, krátko po doštudovaní. V roku 2004 sa objavila v televíznom seriáli Wonderfalls, po boku Diany Scarwid. Nakoľko seriál nebol veľmi úspešný, mal len jednu sériu a trinásť epizód. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu Odložené prípady, kde stvárnila vyšetrovateľku Kat Miller. V rovnakom roku sa objavila v muzikálovom filme Bohémovia.
V roku 2014 prijala rolu biologickej matky Annie, ktorú stvárnila Quvenzhané Wallis, vo sfilmovanom muzikáli Annie.
Tiež hrá predstavenia aj na Broadwayi, v roku 2016 bola nominovaná na cenu Tony za jej herecký výkon v muzikáli Falsettos.
Ľudovít Absolon
Ľudovít Absolon (* 29. august 1909, Bardejov – † 16. jún 1988, Bratislava) bol slovenský fotograf a pedagóg.
Johannes Bugenhagen
Johannes Bugenhagen (* 24. jún 1485 Wolin - † 20. apríl 1558 Wittenberg) bol nemecký luteránsky duchovný a teológ, ktorý priniesol Lutherovu reformáciu do Pomoranska, Dánska a zvyšku Škandinávie. Preto býva nazývaný aj ako druhý apoštol Severu. Bol pôvodne rímskokatolíckym kňazom, ktorý sa pridal na stranu reformácie a oženil sa. Bol superintendetom Saska.
Saint-Médard (Indre)
Saint-Médard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Johannes Bugenhagen
Život
Vyštudoval slobodné umenia na univerzite v Greifswalde (1502), neskôr sa stal rektorom miestnej školy v Treptow (dnes Trzebiatów) (1504). Bol vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza (1509), ale patril skôr k humanistickým kruhom. Ovplyvnilo ho najmä učenie Erazma Rotterdamského. Roku 1518 napísal na želanie pomoranského kniežaťa Bohuslava X. Dejiny Pomoranska.
Saint-Médard (Indre)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Johannes Bugenhagen
Život
Korunoval dánskeho kráľa Kristiána III.
Saint-Médard (Indre)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít Absolon
Životopis
Pôvodným povolaním chemik. Fotografiu študoval v Bardejove, v rokoch 1955 - 1981 viedol fotografické oddelenie Strednej školy umeleckého priemyslu v Bratislave. Spočiatku sa venoval dokumentárnej fotografii a sústreďoval sa na židovskú komunitu, jarmoky a mestské prostredie východného Slovenska. Od 50. rokov 20. storočia upriamil svoju pozornosť na národopisné motívy (ľudová architektúra, kroje a pod.). Autor učebníc fotografie a spoluautor radu ďalších publikácií.
Johannes Bugenhagen
Život
Po Lutherovej smrti v roku 1546 sa Bugenhagen staral o jeho vdovu a deti.
Klíny (prírodná rezervácia)
Klíny je prírodná rezervácia ev. č. 172 neďaleko obce Čeladná v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana
Predmetom ochrany sú prirodzené lesné porasty pralesového charakteru v jedľobukovom stupni karpatskej oblasti.
Saint-Julien-du-Puy
Saint-Julien-du-Puy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Julien-du-Puy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Julien-du-Puy má 399 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zlatá legenda
Zlatá legenda (lat. Legenda aurea, Legenda sanctorum alebo Historia lombardica) je stredovek ý súbor životopisov svätcov (hagiografií), legiend a traktátov vzťahujúcich sa k cirkevným sviatkom. Zostavená bola pred rokom 1267 dominikánskym mníchom Jakubom z Voragine. Jej pôvodný názov bol Legenda sanctorum a mala slúžiť ako pomôcka pre kňazov.
Kompozícia diela je chronologická, legendy sú písané v tretej osobe. V príbehoch sa často objavujú archaizmy, metafory, metonymie a magické čísla. Zreteľný je kontrast medzi dobrom a zlom. Legendy sa odohrávajú v Rímskej ríši v období antiky (okrem svätého Františka a českých svätcov, ktorých legendy pochádzajú zo stredoveku a boli pridané neskôr).
Cieľom knihy je šírenie kresťanskej viery. Hrdinovia preto musia čeliť nástrahám pohanov, kacírov či démonov. Sú svätcami a ich hlavnými atribútmi sú múdrosť, zbožnosť, skromnosť a ochota pomôcť druhým. Žijú spravidla v kláštoroch alebo pôsobia ako klerici. Pevnou vierou v Boha, získavajú nadprirodzené schopnosti. Liečia chorých a niekedy dokonca dokážu oživiť mŕtvych. Niektoré zázraky konajú aj po svojej smrti. Ich ostatky majú liečivú moc. V legendách sa objavujú aj vedľajšie postavy.
V priebehu 16. storočia popularita legendy prudko poklesla. Mnohí katolícki filozofi ako Juan Luís Vives či Melchor Cano, ale aj protestanti legendu značne kritizovali. Dôvodom bolo hromadenie historicky nepravdepodobných príbehov, ktoré ohrozovali pravdivosť viery. V posledných rokoch bol záujem o legendu obnovený.
História knihy
Jakub z Voragine sa stal dominikánskym mníchom v roku 1244 a štúdiá absolvoval v Paríži, Kolíne nad Rýnom a Bologni. Ako člen dominikánskeho rádu chcel pre svojich bratov kazateľov pripraviť príručku pre ich kázne na misiách. Bol veľmi dobrý spisovateľ a rozprávač. Zlatú legendu zostavil niekedy medzi rokmi 12601267, ako zbierku spisov zameraných na život svätcov a ich zázraky. Text je zložený do veľkej miery zo zázračných legiend o populárnych svätých a krátkych výkladových poznámok o konkrétnych liturgických sviatkoch spojených s kultom svätcov.
Vo svojej dobe sa kniha tešila veľkej obľube a bola preložená do viacerých jazykov. Slúžila, ako námet ku kázňam alebo pre individuálnu zbožnosť. Stala sa tiež bohatým inšpiračným zdrojom pre umelcov. Čoskoro zatienila všetky ostatné zbierky legiend a bola nazvaná ako Legenda aurea (Zlatá legenda).
V 16. storočí začala byť považovaná za nebezpečnú. Katolícki aj protestantskí myslitelia odsúdili jej fanatickú povahu a jej schopnosť viesť veriaceho k poverám. Dôvodom bolo hromadenie historických nepravdepodobných príbehov, ktoré ohrozovali samotnú pravdivosť viery. Kritiku medzi členmi dominikánskeho rádu tlmila zvýšená úcta k arcibiskupovi Jakubovi z Voragine, ktorá vyvrcholila jeho blahorečením v roku 1815. Dodnes sa legenda zachovala vo viac než tisíc latinských rukopisoch a v mnohých prekladoch. Rehabilitácia povesti Zlatej legendy nastala v 20. storočí. Dnes je vnímaná ako zrkadlo zbožnosti 13. storočia a nakladateľstvá po celom svete ju stále vydávajú.
Obsah
vľavo|náhľad|Iluminácia svätého Prima a Felíciána z manuskriptu 14. storočia Zlatej legendy Legenda sa začína sériou exegetických oznámení, v ktorých sa diskutuje o symbolických a historických významoch bežných katolíckych osláv, ako je Veľká noc, Turíce alebo Obrezanie Pána. Diskusie odrážajú tradičný prístup ku kresťanskému Písmu, ktorý predpokladal, že Biblia má doslovné, symbolické a duchovné posolstvo. Ďalšia časť s názvom História načrtáva život biblických hrdinov. Pokrývajú obdobie od Adama po Jóba a ide o zhrnutie biblických textov. Najpodrobnejší je príbeh o Samuelovom zázračnom narodení a jeho povolaní.
Po Jóbovi sa legenda posúva a poskytuje správy o kresťanských svätcoch z neskorého staroveku. Ide napríklad o svätých Martina a Benedikta, ktorých životopisy sa nachádzajú vo väčšine ranonostredovekých martyrológií. Nasledovali životopisy modernejších svätcov akými boli svätí František z Assisi a Ľudovít. Veľká časť textu je venovaná potvrdeniu tradičných kresťanských cieľov, akými sú asketizmus, chudoba, čistota a dobročinnosť.
Obsah legendy je usporiadaný podľa relatívneho významu a kalendárneho poradia. Kristus a svätci spomínaní v biblických textoch prichádzajú na rad ako prví. Biblickí hrdinovia sú uvedení nie v poradí, v akom sa nachádzajú v Biblii, ale podľa dni, v ktorých by sa mali sláviť v kresťanskom kalendárnom roku. Toto usporiadanie zdôrazňuje dôležitosť Krista a Biblie, súčasne posilňuje úlohu legiend ako zdroja denných pobožností.
Zlatá legenda sa stala najobľúbenejším súborom životopisov svätých práve preto, že bola čitateľná a zrozumiteľná všetkým vrstvám obyvateľstva. Legenda končí zoznamom dvanástich kritérií pre správnu vieru. Ide o akési krédo, ktoré čitateľa informuje o základoch kresťanstva. Veľká časť je napísaná v prvej osobe ako spovedná modlitba.
Preklady legendy
V dominikánskych skriptóriach sa najprv označovala ako Legenda sanctorum. Názov Zlatá legenda dostala Jakubova zbierka až dodatočne v dôsledku rozšírenia a všeobecnej obľúbenosti. Už v 13. storočí bola preložená do niektorých európsky jazykov. Príbehy z legendy prenikali aj do ľudového rozprávanie boli využívané v rozprávkach.
Zlatá legenda mala veľký vplyv na vzdelanie a stredovekú literatúru. Na konci stredoveku bola preložená takmer do väčšiny hlavných európskych jazykov. Legenda bola v roku 1357 preložená aj do staročeštiny neznámym českým dominikánskym mníchom na Pražskom hrade. Preklad bol vyhotovený na základe požiadavky Jána IX. ze Středy, kancelára cisára Karla IV. Verzia bola nazývaná Passionale a patrí k vrcholom cirkevnej prózy. Legenda ovplyvnila české legendy, v ktorých vystupovali hlavne českí svätci. Prvý novodobý preklad Zlatej legendy vyšiel v roku 1984.
Zdroje a pramene legendy
náhľad|Zlatá legenda, okolo roku [[1290, Biblioteca Medicea Laurenziana, Florencia]] Jakub z Voragine čerpal z viac než 120 zdrojov. Medzi tri najdôležitejšie zdroje patria encyklopédia Speculum historiale od Vincenta z Beauvais, Abbreviatio in gestis sanctorum (Zhrnutie Skutkov a zázrakov svätých) od Jeana Maillyho a Liber Epilogum in gesta sanctorum (Doslov k skutkom svätých) od Bartolomeja z Tridentu. Zlatá legenda je preto z veľkej časti kompiláciu. Svojím charakterom nadväzuje na tradíciu gréckeho dobrodružného románu. Hrdinami sú však proroci a svätci. Pri svätcoch u ktorých je doložená historická autenticita, čerpá autor aj z primárnych historických prameňov, ktoré dokonca cituje. Napríklad pri svätom Augustínovi vkladá citáty z jeho spisov a epištol.
V príbehoch bolo identifikovaných viac ako 130 vzdialenejších zdrojov, z ktorých len málo má jadro v Novom zákone. Tieto hagiografické pramene zahŕňajú apokryfné texty, ako napríklad Nikodémovo evanjelium, dejiny Gregora z Tours či spisy Jána Kassiána. Mnohé z príbehov nemajú žiadny známy zdroj. Typický príklad tohto druhu je napr. životopis svätého Silvestra, ktorý dostal zázračné pokyny od svätého Petra vo vízii, ktorá mu umožňuje vyháňať draka.
Saint-Julien-Gaulène
Saint-Julien-Gaulène je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Julien-Gaulène má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Julien-Gaulène má 205 obyvateľov (2009).
Fidžijské národné futbalové mužstvo
Fidžijské národné futbalové mužstvo reprezentuje Fidži na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Fidži sa osemkrát predstavilo na Oceánskom pohár národov. Ich najlepší úspech je tretie miesto v roku 1998 a 2008. V rebríčku FIFA im patrí 165. miesto.
Saint-Michel-en-Brenne
Saint-Michel-en-Brenne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Drieň
Drieň (zastarano: dréň, dríň ) môže byť:
Drieň môže byť aj chránené územie v okrese Sobrance, pozri Drieň (prírodná rezervácia)
Katharina Lutherová
Katharina Lutherová rodená von Bora (* 29. január 1499 Lippendorf† 20. decembra 1552 Torgau) bola nemecká cisterciánska mníška a neskôr manželka reformátora Martina Luthera.
Život
O jej živote je známe pomerne málo, Pochádzala zo schudobnelej saskej šľachtickej rodiny. V roku 1504 bola vyslaná za vzdelaním do kláštora benediktínskeho rádu v meste Brehna. V roku 1509 bola prijatá do cisterciánskeho kláštora Marienthron. Spolu s ďalšími mníškami sa zoznámila s Lutherovým reformným hnutím a na Veľkú noc roku 1523 s ôsmimi z nich tajne z kláštora utiekla.
Viera Juríčková
Viera Juríčková (* 12. november 1938† 31. máj 2017) bola slovenská prekladateľka a redaktorka.
Pôsobila ako redaktorka v knižných vydavateľstvách, prekladala najmä nemeckú literatúru. Na konte má napríklad preklady Karla Maya, Parfum: Príbeh vraha od Patricka Süskinda, Šeď Karolín od Klausa Modicka či titul Aj klauni prinášajú slzy od Johannesa Maria Simmela.
Od znovuobnovenia Živeny, spolku slovenských žien v roku 1990 bola jej aktívnou členkou.
Saint-Lieux-Lafenasse
Saint-Lieux-Lafenasse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Lieux-Lafenasse má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Lieux-Lafenasse má 448 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Transfóbia
Transfóbia „je znechutenie, strach, hnev alebo diskomfort pociťovaný alebo dávaný najavo trans ľuďom alebo ľuďom s rodovo nestereotypým správaním“. Iná definícia transfóbiu definuje ako iracionálny strach pred nejakou osobou, nakoľko sa táto osoba správa ako osoba odlišného pohlavia od pohlavia, ktoré jej bolo priradené pri narodení, napr. prostredníctvom hormonálnej liečby, chirurgického zákroku, odevu alebo kozmetiky.
Prejavy transfóbie
Podľa Agentúry Európskej únie pre základné práva (FRA) sú trans ľudia „najviac ohrození násilnými trestnými činmi“.
Výbor pre práva lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych ľudí transfóbiu zaraďuje pod homofóbiu. Medzi jej formy zaraďujú „prejavy nenávisti a podnecovanie k diskriminácii, výsmech, slovné, psychologické a fyzické násilie, prenasledovanie a vraždy“.
Kiribatské národné futbalové mužstvo
Kiribatské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kiribati v medzinárodných futbalových zápasoch a akciách. Vzhľadom na to, Kiribati nie sú členom FIFA nemôžu sa zúčastňovať kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale. Kiribati sú zatiaľ iba pridruženým členom OFC. Kiribati nie sú veľmi aktívny na medzinárodnej scéne. Do dnešného dňa odohrali iba 11 medzištátnych zápasov z toho nevyhrali ani jeden. Posledný zápas odohrali ešte v roku 2011.
Saint-Lieux-lès-Lavaur
Saint-Lieux-lès-Lavaur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Saint-Lieux-lès-Lavaur má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Lieux-lès-Lavaur má 844 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Pierre-de-Jards
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Pierre-de-Lamps
Saint-Pierre-de-Lamps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tuvalské národné futbalové mužstvo
Tuvalské národné futbalové mužstvo reprezentuje Tuvalu na medzinárodných futbalových akciách. Tuvalu nie je členom FIFA a tak sa nemôže zúčastňovať kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale. Sú iba pridruženým členom OFC. Zúčastnili sa kvalifikácie na Oceánsky pohár národov 2008 a to bola ich jediná účasť v kvalifikácií v tejto súťaži. Od roku 2016 sú Tuvalu členom CONIFA.
Saint-Juéry
Saint-Juéry môže byť:
Polokrídlovce
Polokrídlovce (lat. Hemiptera v širšom zmysle; iné slovenské a latinské názvy pozri nižšie) sú rad hemipteroidného hmyzu v širšom zmysle (Paraneoptera). V starších systémoch boli namiesto neho dva rady: rovnakokrídlovce (lat. Homoptera; iné slovenské a latinské názvy pozri nižšie a v článku rovnakokrídlovce) a bzdochy (Heteroptera, Hemiptera v užšom zmysle), čiže rovnakokrídlovce sú všetky polokrídlovce okrem bzdôch.
Polokrídlovce
Slovenské názvy tohto taxónu sú:
Vedecké (latinské názvy) polokrídlovcov sú: Hemiptera (pozri nižšie), Rhynchota (pozri nižšie), R(h)yngota (pozri nižšie), Arthroidignatha; menej často: Hemipteria, Hemipteroid(e)a, Hemipterida, Hemipteradelphia, Hemipteriforma, Homopteroidea, Panhemiptera, Cimicida , Cimicidea.
Hemiptera
Názov Hemiptera môže okrem významu, ktorý je predmetom tohto článku, v závislosti od autora alternatívne znamenať: V 18. storočí sa názvom Hemiptera označovali rôzne iné taxóny, ktoré niekedy napríklad okrem iného zahŕňali aj chrobáky, mravce, škorpióny a pod.
Rhynchota a R(h)yngota
Názov Rhynchota môže okrem významu, ktorý je predmetom tohto článku, v závislosti od autora alternatívne znamenať:
Názov Rhyngota (Ryngota) sa niekedy považuje len za variant názvu Rhynchota. Pôvodne (v 18. storočí) však označoval taxón tvorený taxónmi polokrídlovce (pozri nižšie), strapky (Thysanoptera/Physopoda) a blchy (Aphaniptera).
Rovnakokrídlovce
Slovenské iné názvy rovnakokrídlovcov (Homoptera) pozri v článku rovnakokrídlovce.
Vedecké (latinské) názvy rovnakokrídlovcov sú: Homoptera (pozri nižšie); staršie: Hemiptera Homoptera, Homopterida.
Homoptera
Názov Homoptera môže okrem významu, ktorý je predmetom tohto článku (t.j. Hemiptera okrem Heteroptera, tu pomocne označený ako "rovnakokrídlovce v základnom význame"), v závislosti od autora alternatívne znamenať:
Systematika
rad polokrídlovce (Hemiptera v širšom zmysle/Rhynchota):
Kapitalizácia úrokov
Kapitalizácia úrokov môže byť:
Rovnokrídle
Rovnokrídle môže byť:
Banskobystrická ulica (Bratislava)
Banskobystrická ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa mesta Banská Bystrica.
Informačná gramotnosť
Informačná gramotnosť predstavuje kompetenciu primeranej interakcie jednotlivca s informáciou so zámerom rozpoznať informačnú potrebu a potrebnú informáciu vyhľadať, vyhodnotiť a efektívne využiť. Podľa uvedenej definície z dielne Americkej asociácie knižníc (ALA) má byť informačne gramotný jednotlivec schopný vymedziť rozsah svojej informačnej potreby, efektívne vyhľadať potrebné informácie, kriticky vyhodnotiť zdroje a informácie v nich obsiahnuté, integrovať (zakomponovať) vybrané informácie do svojej vedomostnej bázy, efektívne využiť informácie na dosiahnutie špecifického účelu, porozumieť ekonomickým, právnym a sociálnym aspektom informácií a využívať ich eticky a legálne.
Informačná gramotnosť je kľúčovým determinantom života v informačnej spoločnosti, v ktorej tvorba, šírenie, spracovanie a využívanie informácií sú z kvantitatívneho i kvalitatívneho hľadiska rozhodujúcimi aktivitami pre sociálny, ekonomický, politický a kultúrny život. Zásadným spôsobom zasahuje do vzdelávania a neskôr aj do profesionálneho a osobného života každého človeka. Predstavuje schopnosť porozumieť a využívať informácie získané v rozmanitých formátoch zo širokého spektra zdrojov tak, ako sú prezentované prostredníctvom moderných technológií i klasických tlačených dokumentov. Informačná gramotnosť neznamená len – ako sa mnohí mylne domnievajú – schopnosť pracovať s počítačom či využívať knižnicu. V skutočnosti zahŕňa schopnosti orientovať sa v najrôznejších informačných zdrojoch, vedieť formulovať informačnú potrebu a konkrétnu informačnú požiadavku, vedieť vyhľadať zodpovedajúce informácie, vyhodnotiť ich a použiť na riešenie danej situácie, správne a eticky ich využívať, efektívne pretvárať s minimálnym rizikom plagiátorstva. Na druhej strane informačná gramotnosť predstavuje i schopnosť odolávať nepriaznivým vplyvom a tlakom informačného prostredia. Podľa základného princípu celoživotného vzdelávania je nevyhnutnou kľúčovou kvalifikáciou a predpokladom aktívnej účasti na vedomostnej spoločnosti. Postindustriálna, informačná či znalostná spoločnosť so sebou prináša viacero problematických aspektov, súvisiacich na jednej strane s nárastom poznania a na strane druhej s technologickými vymoženosťami, ktorým musia čeliť jej občania každého veku, a práve informačná gramotnosť pomáha jednotlivcovi úspešne im odolávať a zvládať ich. Sú nimi napríklad nekontrolovateľná informačná a publikačná explózia a s ňou súvisiace informačné preťaženie spoločnosti a jednotlivcov, informačný smog a problém posudzovania pravdivosti a kvality informácií, ďalej plagiátorstvo a rôzne patologické formy správania sa v informačnom prostredí a digitálnom priestore, problematika informačnej bezpečnosti, informačnej stratifikácie a informačnej chudoby, rozdiely medzi „digitálnymi prisťahovalcami“ a „digitálnymi domorodcami“, či medializované a emocionálne preťažené detstvo.
Koncept informačnej gramotnosti úzko súvisí s problematikou čitateľskej gramotnosti, mediálnej gramotnosti, digitálnej gramotnosti, IKT gramotnosti, kritickej gramotnosti (resp. kritického myslenia) a mnohými ďalšími typmi gramotností, ako aj s problematikou informačného správania človeka. Kompetencie informačnej gramotnosti nazývame aj informačnými kompetenciami, ktoré sa prejavujú v rovine kognitívnej, afektívnej, meta-kognitívnej, psychomotorickej i socio-kultúrnej. Z hľadiska psychologickej štruktúry osobnosti predstavujú informačné kompetencie komplex:
Cielené formovanie kompetencií informačnej gramotnosti jednotlivca označujeme informačným vzdelávaním (resp. informačnou výchovou), v rámci ktorého sa uplatňujú v zahraničí najmä metódy problémovo a bádateľsky orientovaného vzdelávania a iné. Problematikou informačnej gramotnosti sa zaoberá na teoretickej úrovni rovnomenná disciplína knižničnej a informačnej vedy, v praktickej rovine je zabezpečovanie informačného vzdelávania najmä doménou školských, akademických i verejných knižníc; ideálnou je v preto spolupráca jednotlivých typov knižníc so školou (pedagógmi). Okrem edukačného kontextu je problematika informačnej gramotnosti najvýraznejšie riešená v kontexte pracovného prostredia, zdravia/zdravotníckych informácií a voľnočasových aktivít, popri knižničnej a informačnej vede úzko súvisí najmä s pedagogikou, informatikou a ďalšími odbormi.
Ďalšie definície informačnej gramotnosti
Popri najznámejšej definícii z dielne ALA existujú mnoho ďalších, napríklad podľa Billa Johnstona a Sheily Webberovej informačná gramotnosť predstavuje adaptáciu vhodného informačného správania za účelom naplnenia informačnej potreby prostredníctvom akéhokoľvek kanála či média, vedúcu k múdremu a etickému využitiu informácií v spoločnosti. Medzinárodná federácia knižničných asociácií a knižničných inštitúcií (IFLA) v Alexandrijskej proklamácii o informačnej gramotnosti zdôrazňuje interpretačné kompetencie, kompetencie kritického myslenia a socio-kultúrny kontext konceptu. Vo vyhlásení sa konštatuje, že informačná gramotnosť umožňuje všetkým ľuďom vo všetkých oblastiach života hľadať, hodnotiť, využívať a vytvárať informácie s cieľom efektívne dosiahnuť osobné, sociálne, profesijné a vzdelávacie ciele [...] a ako taká podporuje sociálnu inklúziu všetkých národov. Kritické myslenie spolu so schopnosťou vykonávať vyvážené úsudky o vyhľadaných a využívaných informáciách zaradil do svojej definície Britský Inštitút knižničných a informačných profesionálov (CILIP). Organizácia OSN pre vzdelávanie, vedu a kultúru – UNESCO – zas prostredníctvom Pražskej deklarácie považuje informačnú gramotnosť za jednu z podmienok pre efektívnu participáciu v informačnej spoločnosti a zároveň ju zaraďuje k základným ľudským právam na celoživotné vzdelávanie. Vyzdvihuje, že informačná gramotnosť sa nevzťahuje na žiaden konkrétny formát nosiča, komunikačný kanál či informačno-komunikačnú technológiu.
Dôležitou je aj definícia Christiny Doyleovej, ktorá informačnú gramotnosť vymedzuje ako súbor kompetencií:
V zmysle prístupu D. G. Dornera a G. E. Gormana informačná gramotnosť zahŕňa kompetencie:
Modely informačnej gramotnosti
Model ako výsledok procesov abstrakcie a idealizácie predstavuje zjednodušujúcu reprezentáciu skúmaného cieľového systému, slúžiacu na jeho skúmanie a vysvetlenie jeho podstaty. Má charakter projekcie a ako taký nikdy nedosahuje absolútnu zhodu s originálom po všetkých stránkach. Ako synteticky vytvorený reprezentant jedného, prípadne celej skupiny objektov či procesov, zahrňujúci všetky dôležité informácie o ňom (o nich), je priblížením skutočnosti – v tomto prípade informačnej gramotnosti. V kontexte informačného priestoru hovoríme o modeloch informačnej gramotnosti, ktoré sú východiskom následného koncipovania, projektovania, modelovania (prípadne overovania) východísk informačnej výchovy a vzdelávania, intencionálne zameraných na dosiahnutie modelom stanovených prvkov, resp. kvalít, vyjadrených v sume požadovaných informačných kompetencií a ich úrovne. Základným cieľom modelov informačnej gramotnosti je teda skúmať, pochopiť a popísať informačnú gramotnosť ako jav, analyzovať jej štruktúru, hlavné prvky a ich vzťahy, napodobniť a simulovať informačné kvality – kompetencie v kontexte informačného správania jednotlivca. V tomto zmysle rozlišujeme dve základné skupiny modelov:
Štandardy informačnej gramotnosti
Pod pojmom štandard rozumieme „požadovanú alebo záväznú charakteristiku kvantitatívnych alebo kvalitatívnych vlastností určitého objektu alebo javu“. Vzdelávacie štandardy (alebo kompetenčne orientované kurikulá) informačnej gramotnosti predstavujú kategorizovaný súpis kompetencií vo vzťahu k stanovenému obsahu vzdelávania, určený pre konkrétny vyučovací predmet alebo vzdelávaciu oblasť na zvolenej úrovni vzdelávania. Plnia normatívnu funkciu, definujú ciele informačného vzdelávania, predstavujú základný nástroj zabezpečovania kvality vzdelávania a prirodzene sa členia na obsahové a výkonové štandardy. Obsahová časť vzdelávacieho štandardu, pokrývajúc obsah vyučovacieho predmetu (alebo vzdelávacej oblasti, v našom prípade informačnej výchovy), kategorizuje jeho tematické oblasti. Každej zo stanovených tematických oblastí prináležia konkrétne kompetencie určené výkonovou časťou štandardu. V prípade informačného vzdelávania sú predmetom obsahového štandardu rôzne atribúty informačnej gramotnosti alebo štádiá informačného procesu, ktorých požadované kompetencie sú špecifikované výkonovým štandardom. Obsahovú i výkonovú časť vzdelávacieho štandardu preto môžeme prirovnať k dvom stranám tej istej mince, integrovaných do spoločného celku. Na poli informačného vzdelávania je v oblasti vydávania štandardov najplodnejšou inštitúciou Americká asociácia knižníc (americké štandardy ACRL a AASL), známymi sú tiež austrálsko-novozélandské štandardy CAUL/ANZIL, britské a severoírske štandardy SCONUL, ANCIL, švajčiarske a nemecké národné štandardy, štandardy IFLA, FOSIL a mnohé iné.
Informačná fluencia
S problematikou informačnej gramotnosti úzko súvisí aj otázka konceptu informačnej fluencie (angl. information fluency), ktorý prof. David Bawden definuje ako „schopnosť porozumieť a prispôsobiť sa meniacemu informačnému prostrediu“. V ďalšej definícii je informačná fluencia podrobnejšie špecifikovaná ako „schopnosť kriticky zhodnotiť informácie z rozličných formátov (napríklad tlačeného, online a pod.) a aplikovať zručnosti informačnej gramotnosti, počítačovej gramotnosti a kritického myslenia na vyriešenie akéhokoľvek informačného problému. Môžeme ju preto považovať za najvyššiu požiadavku informačnej gramotnosti a víziu či métu informačného vzdelávania.
Saint-Marcel-Campes
Polohopis
Saint-Marcel-Campes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Saint-Marcel-Campes má 251 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Majstrovstvá sveta v sledge hokeji
Prvý svetový šampionát sa konal v roku 1996 vo švédskom Nynäshamne.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2015
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2015 bola kvalifikácia vo florbale mužov na MSU19 2015, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 12 družstiev z 2 kontinentov, ktoré súťažili o 3 miesta na záverečný turnaj v 3 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala v Európe od 3. do 7. septembra 2014. V Oceánii od 10. - 11. októbra 2014. Priamo z MS 2013 postúpilo prvých 10 tímov a Kanada. Nováčikmi kvalifikácie boli družstvá Bieloruska, Nový Zéland a Ukrajina.
Priamy postup
Priamo z MSU19 2013 postúpili 10 najvyššie umiestnené tímy, hostiteľská krajina a štáty na americkom kontinente:
Oceánia
🇦🇺 Sydney
Európa
🇪🇸 Madrid
Is This the Life We Really Want?
Is This the Life We Really Want? je piaty sólový album bývalého člena skupiny Pink Floyd, Rogera Watersa. Vydaný bol 2. júna 2017 spoločnosťou Columbia Records. Ide o prvý štúdiový album po 25 rokoch, keď v roku 1992 vydal album Amused to Death.
Orol tmavý
Orol tmavý môže byť:
Is This the Life We Really Want?
Nahrávanie
Album bol nahraný v priebehu rokov 2010 až 2017. Skladba „Déjà Vu“ debutovala už v roku 2014 pod názvom „Lay Down Jerusalem (If I Had Been God)“. Skladba „Broken Bones“ debutovala v roku 2015 pod názvom „Safe and Sound“.
Saint-Plantaire
Saint-Plantaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bradlianska ulica
Bradlianska ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto.