cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minneapolis-Saint Paul
Minneapolis-Saint Paul je najľudnatejšia mestská oblasť v americkom štáte Minnesota, ktorá pozostáva zo 188 miest a obcí. Rozprestiera sa okolo riek Mississippi, Minnesota a St. Croix. Oblasť sa nazýva aj Twin Cities (dvojičky) kvôli dvom najväčším mestám, Minneapolis a Saint Paul, hlavné mesto štátu. Oblasť je súčasťou väčšej štatistickej jednotky s názvom Minneapolis-St. Paul-Bloomington, MN-WI, čo je 16. najväčšia metropolitná oblasť USA zložená z 11 counties v Minnesote a dvoch counties vo Wisconsine. Táto širšia oblasť je zahrnutá v zloženej štatistickej jednotke nazvanej Minneapolis-St. Paul-St. Cloud, MN-WI s približným počtom obyvateľov 3,5 milióna v roku 2006, čím sa radí na 13. miesto v USA.
Námestie svätého Františka
náhľad|[[Kostol svätého Františka z Assisi (Karlova Ves)|Kostol svätého Františka z Assisi (pohľad z boku)]]
Námestie svätého Františka sa nachádza v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves. Bolo otvorené v roku 2004. Má tvar kruhu, ktorý sa smerom k ceste Karloveská voľne roztvára a jeho centrum tvorí večer podsvietená fontána, pravidelne meniaca farbu podsvietenia a intenzitu prúdu vody. Z nej pokračuje pramienok vody stredom námestia smerom ku Karloveskej. Námestie je popretkávané sieťou vlnitých cestičiek, ktoré vytvárajú architektonicky zaujímavý dojem. Medzi cestami rastie udržiavaná tráva a miestami vysadené nízke kríky. Zopár vyšších ihličnanov rastie len pri ceste, pretože pod zvyškom námestia sú podzemné garáže.
Budovy
Na Námestí sv. Františka sídli miestny úrad Karlova Ves a taktiež sa tu nachádza rímskokatolícky kostol sv. Františka z Assisi s kláštorom a pastoračným centrom bratov minoritov. Zadnú časť kruhu obklopuje polkruhový polyfunkčný dom, vedľa ktorého prebieha výstavba ďalšej, asi sedemnásťposchodovej výškovej budovy.
Akcie a atrakcie
Toto námestie sa stalo akýmsi „centrom voľného času“ pre mnohých Karlovesčanov, ktorí tu denne relaxujú na lavičkách pri fontáne a ich deti sa hrajú na detskom ihrisku. Mnohí taktiež využívajú WiFi pripojenie na internet, ktoré tu poskytuje miestny úrad. Často sa tu dejú rôzne koncerty pod holým nebom alebo iné kultúrno-zábavné podujatia ako napr. akcia ku dňu MDD, alebo betlehemské predstavenie na Vianoce.
Zrútenie námestia
23. marca 2005 sa zrútil strop rozostavaných podzemných garáží, tvoriaci časť námestia. Následne bol strop spevnený a námestie dostavané, no dodnes sa nepodarilo objasniť príčinu tejto nehody.
Ludárova dolina
Odbočuje juhozápadným smerom z doliny Štiavnica, ktorá nadväzuje na Jánsku dolinu. Preteká ňou Ludárov potok, ktorý v závere doliny ústi do Štiavnice.
Magion
Magion je názov radu malých umelých družíc Zeme určených na výskum parametrov MAGnetického poľa, IONosféry a plazmy v okolí Zeme. Tieto družice boli vyvinuté v Ústave fyziky atmosféry Akadémie vied ČR a od roku 1978 vypúšťané spoločne s väčšími satelitmi programu Interball alebo s družicami v rámci medzinárodného programu Interkozmos. Pohybovali sa po pretiahnutých eliptických dráhach, ktoré prechádzali oblasťami so zvýšeným žiarením a vo svojej najväčšej vzdialenosti zasahovali až za pás geostacionárnych družíc.
Komunikáciu s družicami udržiavala česká komunikačná rádiová stanica v Panskej Vsi.
Magion 1
Bol vypustený 24. októbra 1978 zo sovietskeho arktického kozmodrómu Pleseck nosnou raketou Kozmos 3M spoločne s materskou družicou Interkozmos 18. Bola to prvá umelá družica Zeme česko-slovenskej výroby.
Po umiestnení na dráhe boli jej parametre:
Družica mala tvar kvádra o rozmeroch 30x30x16 cm a hmotnosť 15 kg. Z tohto telesa vyčnievali do priestoru komunikačné antény a prvky senzorov. Povrch bol pokrytý panelmi napájacích solárnych článkov. Stabilizáciu družice v priestoru zabezpečoval magnetický systém interakcií so zemským magnetickým poľom.
Medzi palubné vybavenie patril telemetrický vysielač v pásme 137 MHz o výkone 250 mW a vysielač v pásme 400 MHz o výkone 1,5 W. Na povelovanie a riadenie družice slúžil 24-kanálový systém s prijímačom na frekvencii 149 MHz. Prístroje na meranie fyzikálnych charakteristík boli predstavované Geiger-Mullerovým počítačom žiarenia, meračom nízkofrekvenčného elektomagnetického poľa, 16-kanálovým frekvenčným analyzátorom a experimentom s meraním elektrického a magnetického poľa do frekvencie 16 kHz.
Magion 1 ukončil svoju výskumnú činnosť 10. septembra 1981, kedy vstúpil do hustých vrstiev atmosféry a zhorel.
Magion 2
Magion 2 bol vypustený 28. septembra 1989 tiež z kozmodrómu Pleseck, ale s využitím nosnej rakety Ciklon 3. Jeho materskou družicou bol Interkozmos 24.
Po umiestnení na dráhu boli parametre dráhy družice:
Družica bola oproti Magionu 1 podstatne väčšia. Bola tvorená 26-stenom a mala takmer guľový tvar. Jej hmotnosť dosahovala 50 kg. Vďaka väčšej ploche satelitu a solárnych článkov sa zvýšilo množstvo generovanej elektrickej energie na 12 W. Bola vybavená trojzložkovým a jednozložkovým magnetometrom, rádiovým spektrometrom, 3 plazmovými sondami, analyzátormi energetických častíc a vlnovým experimentom.
Magion 3
Magion 3 bola vypustená 18. decembra 1991 z kozmodrómu Pleseck s využitím nosnej rakety Ciklon 3 spoločne s družicou Interkozmos 25.
Po umiestnení na dráhe boli parametre dráhy družice:
Družica bola rozmerovo i vybavením takmer zhodná s Magionom 2, hmotnosť sa zvýšila na 52 kg. Rovnako prístrojové vybavenie bolo podobné, pribudol fotometer na meranie optických emisií vonkajšej atmosféry Zeme.
Magion 4
Magion 4 bol vypustený 3. augusta 1995 z kozmodrómu Pleseck s využitím nosnej rakety Molnija spoločne s družicou Interball 1.
Po umiestnení na dráhe boli parametre dráhy družice:
Družice bola rozmerovo i vybavením takmer zhodná s Magionom 2 a 3, hmotnosť sa zvýšila na 59 kg. Rovnako prístrojové vybavenie bolo podobné, pribudol röntgenový fotometer a dvojzložková Langmuirova sonda.
Magion 5
Magion 5 je zatiaľ posledná družica tejto série. Bol vypustený 29. augusta 1996 z kozmodrómu Pleseck s využitím nosnej rakety Molnija spoločne s družicou Interball 2.
Zator
Zator je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat oświęcimski v rovnomennej gmine. Žije tu 3 686 obyvateľov (30.6.2007).
Magion
Magion 5
Po umiestnení na dráhe boli parametre dráhy družice:
Družica bola rozmerovo i vybavením takmer zhodná s predchádzajúcimi družicami, hmotnosť sa zvýšila na 62 kg. Prístrojové vybavenie bolo podobné, pribudol analyzátor chladnej plazmy a 2 kamery na snímánie nočnej strany Zeme.
Prešovská archieparchia
vpravo|thumb|Arcibiskupský areál s katedrálnym chrámom v Prešove Gréckokatolícke arcibiskupstvo Prešov alebo Prešovská archieparchia alebo Prešovská gréckokatolícka archieparchia alebo zriedkavejšie Prešovská gréckokatolícka arcieparchia je metropolitná archieparchia Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku sui iuris so sídlom v Prešove. Na jej čele od roku 2003 stál arcibiskup a metropolita Ján Babjak SJ. Od 25. apríla 2022 je jej vedením poverený ako apoštolský administrátor Peter Rusnák, bratislavský eparcha.
História
Archieparchia bola zriadená ako eparchia 3. novembra 1815 cisárom Františkom I. (na základe patronátneho práva) a kanonicky erigovaná 22. septembra 1818 rímskym pápežom Piom VII. bulou Relata Semper. Prešovská eparchia bola vyčlenená z územia pôvodnej Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie. Dňa 30. januára 2008 rímsky pápež Benedikt XVI. túto eparchiu povýšil na archieparchiu a zároveň zriadil Prešovskú gréckokatolícku metropoliu. Sufragánnymi eparchiami sa stali Košická eparchia a novozaložená Bratislavská eparchia. Rozloha archieparchie je zhodná s územím Prešovského kraja.
Emeritný arcibiskup
Arcibiskupom a metropolitom bol do 25. apríla 2022 vladyka Ján Babjak. Do úradu prešovského eparchu ho menoval pápež Ján Pavol II. 11. decembra 2002. Biskupskú vysviacku prijal z rúk sv. Jána Pavla II. v Bazilike sv. Petra v Ríme 6. januára 2003. Intronizácia sa uskutočnila 18. januára 2003 v Prešove. 30. januára 2008 pápež Benedikt XVI. v súvislosti s novým kánonickým usporiadaním Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku vymenoval Jána Babjaka za prvého prešovského arcibiskupa a metropolitu.
Jeho zrieknutie úradu bolo prijaté pápežom Františkom a oznámené 25. apríla 2022. Archieparchiu od toho dňa vedie ako apoštolský administrátor sede vacante vladyka Peter Rusnák, bratislavský eparcha.
Pomocný biskup
V súčasnosti je Prešovská archieparchia bez pomocného biskupa. Pápež František vymenoval 19. apríla 2013 pomocného biskupa pre Prešovskú archieparchiu otca Milana Lacha SJ. Jeho chirotonia sa uskutočnila v Ľutine 1. júna 2013. Vladyka Milan Lach bol 24. júna 2017 menovaný za apoštolského administrátora Eparchie Parma pre Ruténov v USA.
V rokoch 19921997 bol pomocným biskupom Milan Chautur, ktorý bol v roku 1997 vymenovaný za exarchu Košického exarchátu.
Archieparchiálny vikariát
Arcibiskup a metropolita Ján Babjak zriadil 13. apríla 2017 Humenský vikariát so sídlom v Humennom. Prvým vikárom sa stal dovtedajší farár farnosti Humenné Martin Zlacký. Do správy vikariátu patria protopresbyteráty Humenné, Snina, Medzilaborce, Stropkov, Vranov, Čemerné a Hanušovce.
Katedrála
Hlavným chrámom eparchie je Katedrálny chrám sv. Jána Krstiteľa v Prešove. Patrónom eparchie je sv. Ján Krstiteľ (Predchodca).
Pútnické miesta
Pútnickými miestami eparchie sú Ľutina, Krásny Brod, Buková hôrka, Šašová, Čirč, Rafajovce, Litmanová.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Spišský Hrušov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Spišský Hrušov v okrese Spišská Nová Ves.
Rektor (vysoká škola)
náhľad|Bývalý rektor [[Univerzita Komenského v Bratislave|Univerzity Komenského prof. Karol Mičieta v slávnostnom rektorskom talári (2011)]] Rektor je najvyšší akademický hodnostár vysokej školy. Na Slovensku je rektor štatutárnym orgánom vysokej školy, riadi ju, koná v jej mene a zastupuje ju navonok. Za svoju činnosť zodpovedá akademickému senátu verejnej vysokej školy. Pri štátnych školách aj ministrovi.
Pôvodne označenie najvyššieho hodnostára a predstaviteľa cirkevnej vysokej školy, ktorý si stredoeurópske svetské univerzity zachovali aj po odlúčení od cirkvi. Rektorovi pri oficiálnych príležitostiach prislúcha titul Magnificencia, prípadne Vaša Magnificencia t. j. Vaša vznešenosť, velebnosť, veľkosť, výsosť.
Kancelária rektora sa nazýva rektorát.
Situácia na Slovensku
V slovenskej legislatíve, podľa zákona č. 131/2002 Z.z. o vysokých školách, majú právo navrhovať kandidátov do volieb na rektora členovia akademickej obce vysokej školy. Víťaz volieb rektora je na verejných vysokých školách, na návrh akademického senátu, predložený prezidentovi. V prípade súkromných vysokých škôl návrh podáva správna rada súkromnej vysokej školy. V prípade verejných a súkromných vysokých škôl návrh schvaľuje (a prezidentovi predkladá) minister školstva. V prípade štátnych vysokých škôl (vojenských, policajných a zdravotníckych) návrh schvaľuje (a prezidentovi predkladá) príslušný minister obrany, vnútra a zdravotníctva.
Prezident potom vymenúva (a aj odvoláva, na základe rovnakého procedurálneho postupu) rektorov všetkých typov vysokých škôl. Funkčné obdobie rektora je štvorročné. Odvolať rektora pred ukončením jeho štvorročného funkčného obdobia, tak má senát v súlade so Zákonom o vysokých školách, vždy, ak bol rektor právoplatne odsúdený za úmyselný trestný čin alebo ak mu bol uložený nepodmienečný trest odňatia slobody alebo ak rektor požiadal o uvoľnenie z funkcie. 26. júla 2012 v súlade s návrhom senátu prezident Ivan Gašparovič takto odvolal rektora policajnej akadémie Václava Krajníka.
Podľa Trend-u sa kvôli spôsobu financovania slovenského vysokého školstva dajú rektori považovať za „krízových manažérov“.
Mária Anna Bavorská
Mária Anna Bavorská môže byť:
Audience of One
„Audience of One“ je skladba americkej melodic hardcorovej skupiny Rise Against, ktorú napísal frontman skupiny Tim McIlrath. Skladba je druhým singlom na ich piatom štúdiovom albume Appeal to Reason. Skladba dosiahla štvrté miesto v hitparáde Billboard Alternative Songs.
Uprostred októbra 2008. Los Angelská rozhlasová stanica KROQ začala hrať „Audience of One“. 9. decembra bolo oznámené, že hudobné video bude režírovať Brett Simon. Dňa 15. januára malo video premiéru na MySpace. Vo Veľkej Británii bol singel vydaný na CD a 7" vinyle dňa 3. marca 2009.
1069 Planckia
1069 Planckia je planétka s priemerom 43 km, ktorú objavil M. F. Wolf 28. januára 1927.
Rakovec (prítok Veselianky)
Rakovec je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Veselianky, meria 3 km a je tokom V. rádu.
Pramení v Podbeskydskej vrchovine severne od kóty 986,3 m a východne od obce Beňadovo v nadmorskej výške cca 890 m n. m. Sprvu tečie na severovýchod, zľava priberá prítok z oblasti Havrilky a stáča sa na východ. Sprava potom priberá tri prítoky, najprv prítok (1,7 km) zo severného svahu Nižnej Poperačky (1 036,1 m n. m.), potom prítok zo severozápadného svahu Mrázovej (1 000,1 m n. m.) a nakoniec prítok zo severného svahu Mrázovej. Od jeho sútoku sa stáča severovýchodným smerom a neďaleko obce Oravské Veselé ústi v nadmorskej výške približne 689 m n. m. do Veselianky.
Saint-Didier-sous-Aubenas
Saint-Didier-sous-Aubenas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Didier-sous-Aubenas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Didier-sous-Aubenas má 798 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Gerd Binnig
Gerd Karl Binnig (* 20. jún 1947, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) je nemecký fyzik a držiteľ štvrtiny Nobelovej ceny za fyziku (1986) za vynález vzorkovacieho tunelového mikroskopu (STM), ktorého nástupcom je aj AFM. O cenu sa delí spolu s Heinrichom Rohrerom (1/4) a Ernstom Ruskom (1/2), ktorý vynašiel elektrónový mikroskop. Binnig študoval na Goetheho univerzite vo Frankfurte fyziku (pre túto sa rozhodol už v 10 rokoch), ale nebol si istý správnosťou svojej voľby, špeciálne štúdium teoretickej fyziky ho neuspokojovalo. Tu obhájil svoju dizertáciu a získal v roku 1978 titul Ph.D.. V tom istom roku ho jeho žena Lore Waglerová presvedčila k prijatiu práce v laboratóriách IBM v Švajčiarsku, kde sa podieľal na vývoji STM spolu s Rohrerom. V rokoch 1985–1986 sa presunul do Kalifornie, stále ako zamestnanec IBM. Potom sa stal na dva roky hosťujúcim profesorom Stanfordskej univerzity.
K princípu STM
Princíp STM je založený na vlnovom charaktere elektrónov, na ktorý prvýkrát upozornil Louis de Broglie (tiež nositeľ Nobelovej ceny). Malá sonda mikrometrových rozmerov s ultra ostrým hrotom sa pohybuje vo vákuu pozdĺž povrchu vzorky a emituje prúd elektrónov. Aj tá najmenšia zmena vzdialenosti sondy od povrchu je zaznamenávaná. Potom je už len otázkou vhodného vzorkovania povrchu a následnej digitalizácie ako vytvoriť trojrozmerný obraz.
Ladislav Holata
Ladislav Holata (* 27. november 1932, Kouty† 11. apríl 2007, Bratislava) bol slovenský filozof českého pôvodu, ktorého predmetom záujmu bola sociálna filozofia.
Chênehutte-Trèves-Cunault
Chênehutte-Trèves-Cunault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ladislav Hohoš (filozof)
Otvorene kritizuje liberalizmus a kapitalizmus (voľný trh), pričom podporuje myšlienky sociálnodemokratických (socialistických) a komunistických alternatív tohto spoločenského a ekonomického systému.
Štúdium a vedecká kariéra
V rokoch 1963 – 1967 študoval na Gymnáziu Novohradská v Bratislave. V rokoch 1967 – 1973 absolvoval štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK) v dvojodbore filozofia – anglistika (Mgr.). V roku 1973 nastúpil ako interný vedecký ašpirant na Katedru marxisticko-leniniskej filozofie FiF UK, kde v roku 1975 získal pozíciu odborného asistenta. Rigorózne konanie absolvoval v roku 1976 (PhDr.) a dizertáciu v roku 1981 (CSc.). Za docenta bol vymenovaný roku 1987, v odbore filozofia. Momentálne pôsobí ako docent na Katedre filozofie FiF UK, kde vyučuje sociálnu a politickú filozofiu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vítkovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vítkovce v okrese Spišská Nová Ves.
Chênehutte-Trèves-Cunault
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Igor Hrušovský
Аkademik Dr. h. c.  prof. RNDr. PhDr. Igor Hrušovský, DrSc. (* 14. apríl 1907, Bánovce nad Bebravou – † 18. júl 1978, Bratislava) bol slovenský filozof, hlavný redaktor Antológie z diel filozofov, profesor a rektor Univerzity Komenského.
Bol členom združenia Vedecká syntéza (1937 – 1940). Po druhej svetovej vojne sa Hrušovský venoval výskumu vedeckého poznania, jazyka vedy, výstavby vedeckých teórií,... Od konca 40. rokov sa prikláňal k dobovo zjednodušenej podobe marxistickej filozofie, ktorej zjednodušenosť však postupne (najmä od 60. rokov) začal podrobovať kritike a prispieval k znovuoživeniu nedogmatických prístupov vo filozofii a prichádzal s novými témami (kultúra, umenie) a metódami riešenia filozofických problémov (štruktúrno-systémová analýza). Hrušovský je najvýznamnejším predstaviteľom bratislavskej filozofickej a metodologickej školy (učiteľom V. Filkorna, A. Rišku, V. Černíka, P. Cmoreja, J. Viceníka a ď.), vyrastajúcej z tradície založenej Vedeckou syntézou a kriticky nadväzujúcej na odkaz Viedenského krúžku, štrukturalizmu, marxizmu a u niektorých (Stály seminár Integrácia) aj na fenomenológiu.
Ťava
Ťava (lat. Camelus) je rod z čeľade ťavovité.
Taxonómia
Podľa Grzimeka sa v minulosti rod Camelus klasifikoval s dvoma recentnými druhmi Camelus ferus bactrianus a Camelus ferus dromedarius. Táto klasifikácia je zastaraná. Dnes sa uznávajú Camelus bactrianus a Camelus dromedarius ako samostatné a domestifikované druhy nezávislé na divokom druhu Camelus ferus. Camelus ferus (ktorý sa od Camelus bactrianus líši na genetickej úrovni aj vzhľadom) v púšti Gobi sa klasifikuje ako samostatný druh, rozhodne nejde o predka Camelus bactrianus, ten nie je známy. Camelus ferus a divoký predok druhu Camelus bactrianus sa oddelili už pred 1,5–0,7 miliónmi rokov a Camelus bactrianus bol domestifikovaný až pred 6000–4000 rokmi. Divoký predok Camelus dromedarius tiež nie je známy.
Stanovisko International Commission on Zoological Nomenclature (2003) teda udáva, že divoká ťava dvojhrbá je označovaná ako Camelus ferus a domestifikovaná ako Camelus bactrianus. Toto označenie prebrala aj IUCN.
Opis
Ťava je dosť vysoký, statný prežúvavec s malou hlavou na mohutnom krku. Dosahuje výšku do dva a pol metra, dĺžku do tri a pol metra. Srsť je nerovnomerná, na krku prechádza do hrivy. Ťava je zásadne bylinožravá, nie je vyberavá.
Ťavy majú pre ľudí široké využitie. Poskytujú im mäso, mlieko, krv, kožu, vlasy a ich výkaly sa používajú ako palivo.
Arabi rozoznávajú viac než 20 plemien tiav.
Výskyt
Na svete žije asi 15 miliónov domácich tiav, prevažne v severnej Afrike a západnej Ázii. V mongolských púšťach sa vyskytujú malé skupinky divokých tiav (Camelus ferus). V Austrálii nájdeme asi 25 tisíc zdivočených dromedárov (podľa iných prameňov až 700 tisíc), potomkov tiav dovezených z Arábie.
Chrbát ruky
Chrbát ruky (záprstie) je vonkajšia časť ruky od zápästia po prsty, opak: dlaň ruky.
Ján Vrabec
doc. MUDr. Ján Vrabec CSc. (* 1950 – † 15. jún 2006, Bratislava) bol známy slovenský sexuológ, predseda Slovenskej sexuologickej spoločnosti. Pôsobil aj v bratislavskom Inštitúte lekárskej sexuológie. Venoval sa sexuálnemu poradenstvu v médiach, obhajoval práva homosexuálov a zaoberal sa asistovanou reprodukciou.
Dňa 15. júna 2006 spáchal samovraždu legálne držanou zbraňou v suteréne svojho domu na Beckovskej ulici v Bratislave.
Chata pod Soliskom
náhľad|[[Štrbské Pleso z Chaty pod Soliskom]] Chata pod Soliskom je najmladšou vysokohorskou chatou vo Vysokých Tatrách. Chata je v prevádzke počas celého roka.
História chaty
Celoročná prevádzka klimatických kúpeľov na Štrbskom Plese vyvolala ďalšie investičné akcie, ktoré mali podporiť návštevnosť tejto lokality Vysokých Tatier. V súvislosti s pretekmi FIS (neskoršie Majstrovstiev sveta v klasických lyžiarskych disciplínach) v roku 1935 bol upravený starý skokanský mostík, postavený v roku 1926. V roku 1943 Klub slovenských turistov a lyžiarov vybudoval na svahu Predného Soliska lyžiarsku zjazdovku s vlekom, ktorý bol v tom čase najdlhším lyžiarskym vlekom v bývalom Česko-Slovensku. Už o rok neskôr pre lyžiarov neďaleko konečnej stanice vleku vyrástla prízemná drevená chata, ktorú uviedli do čiastočnej prevádzky 6. februára 1944. Dokončená bola v roku 1946.
Chata bola postavená ako útočisko pre lyžiarov v zlom počasí a keďže počas nasledujúcich povojnových rokov nebola dostatočne využívaná, postupne začala chátrať. Tatranské hotely, ktoré ju po roku 1948 obhospodarovali, ju chceli asanovať. Krízovú situáciu pomohol riešiť horolezecký oddiel Vysoké Tatry, ktorého vedúcim bol Ivan Urbanovič starší. Horolezci opravili chatu, pracovníci TANAPu opravili chodníky do Furkotskej doliny a nová sedačková lanovka zo športového areálu na Solisko (uvedená do prevádzky v januári 1970) pomohla zvýšiť nielen návštevnosť chaty, ale aj novoupravenej zjazdovky z Predného Soliska na Štrbské Pleso. Cieľová stanica lanovky je len niekoľko metrov od chaty.
V roku 1973 prevzala vedenie chaty Tatranská správa účelových zariadení SO ČSZTV. Po privatizácii v roku 1995 sa chata dostala do súkromných rúk a do roku 2003 prešla celkovou prestavbou.
Chatári
V zime 1966/1967 bola chata zatvorená.
Zoznam piesní Marty Kubišovej
Zoznam piesní, ktorých interpretkou je speváčka Marta Kubišová.
Zoznam
poz. - pieseň - (pôvodný názov prevzatej piesne)
Medina (rozlišovacia stránka)
Medina môže byť
Music (album Madonny)
Music je ôsmy štúdiový album americkej speváčky Madonny, Bol vydaný 18. septembra 2000. album Music má celkovo dance-popový a electronica hudobný nádych. Avšak obsahuje aj prvky žánrov rock, country a folk, pričom je v niekoľkých skladbách použitý aj vocoder, ako je napríklad „Nobody’s Perfect“.
Z albumu boli vydané tri single; „Music“, „Don’t Tell Me“ a „What It Feels Like for a Girl“. Všetky z nich sa dostali do prvej štyridsiatky amerického rebríčka Billboard Hot 100.
Zostava a personál
zostava adaptovaná z poznámok albumu.
Christianizácia (šírenie kresťanstva)
thumb|Obraz Pokrstenie Kyjevčanov Christianizácia alebo kristianizácia môže byť:
Christianizácia v užšom zmysle sa uskutočňovala najmä misiami alebo prijatím kresťanstva z politických príčin alebo násilnými akciami (vojenské výpravy atď.).
Liptovské Revúce
Liptovské Revúce sú obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Dejiny
Najstaršia zmienka o slovanskej občine pochádza z roku 1233, kedy kráľ Ondrej II daroval istému Hudkovi tri podlužia zeme (Terra Reucha). Občina s názvom Revúca zanikla v roku 1355. Ďalšie zmienky o priestore Liptovských Revúc pochádzajú až z 15. storočia, kedy sa osada spomína v súvislosti so spracovaním medenej rudy vyťaženej v Španej doline. S úpadkom banskej činnosti klesal aj význam osady a po skončení ťažby v roku 1560 už prevládalo poľnohospodárstvo.
V roku 1625 sa v likavskom urbári objavila Nižná a Stredná Revúca. V roku 1671 sa objavila zmienka o Veľkom a Malom Hričkove (Vyšná Revúca), čím sa spojili tri osady neskôr už s názvom Tri Revúce (Revúca, Veľká a Malá Revúca) pod jedným zemepánom. Revúckou dolinou viedla stará kráľovská cesta z Krakova cez Liptov, Veľký Šturec do Banskej Bystrice a ďalej do Budapešti. Revúčania sa preto často živili aj ako povozníci, alebo prenajímali svoje kone na prekonanie stúpania cez Šturec. Po výstavbe novej cesty z Ružomberka do Banskej Bystrice cez Donovaly a výstavbe Košicko-bohumínskej železnice a úzkorozchodnej trate do kúpeľov Korytnica tento spôsob obživy stratili.
Prvá polovica 20. storočia bola v obci v znamení vysťahovalectva, najmä počas krízových rokov obyvatelia odchádzali do viacerých európskych štátov, ale aj do Severnej Ameriky. Počas 2. svetovej vojny sa obyvateľstvo aktívne zapojilo do Slovenského národného povstania, kedy sa obec stala dôležitou zásobovacou trasou povstalcov a bola bombardovaná a obsadená fašistami až do jej oslobodenia Červenou armádou 4. apríla 1945. Revúčania sa v päťdesiatych rokoch v dôsledku industrializácie zamestnávali najmä v priemyselných podnikoch v mestách Ružomberok, Liptovský Mikuláš a Banská Bystrica. V obci neskôr došlo k vybudovaniu novej školy, požiarnej zbrojnice, ale aj lyžiarskeho svahu.
Najvyšší počet obyvateľov mala obec v roku 1961, kedy počet stúpol na 2261.
Pravidelné podujatia
Liptovské Revúce sú známe aj organizovaním podujatia vo varení bryndzových halušiek pod názvom Revúcke halušky.
Barlinek
Žije tu 13 491 obyvateľov (31. 12. 2021).
Róbert Hutyra
Róbert Hutyra (* 1. máj 1944, Lúčka, Slovensko – † 21. apríl 2021) bol česko-slovenský reprezentant v cyklistike, päťnásobný majster Slovenska a dvojnásobný majster Česko-Slovenska, známy tiež svojím útekom za železnú oponu v teplovzdušnom balóne s celou rodinou (manželkou, deťmi a dokonca s pretekárskym bicyklom).
Rodák z obce Lúčka bol vyštudovaný stavebný technik a pred opustením ČSSR býval v Šamoríne. V roku 1967 s prevahou vyhral preteky okolo rakúskeho Burgenlandu. Nedobré bytové podmienky a trauma zo sovietskej okupácie v roku 1968 spôsobili, že začal premýšľať o úteku na Západ.
V roku 1983 už bol balón hotový a rodina sa pripravovala na útek za železnú oponu – v zamestnaní dali výpoveď pod zámienkou sťahovania. Deti sa o pláne úteku dozvedeli až pár dní pred realizáciou.
Pôvodný zámer štartovať balónom zo Slovenska a odletieť smerom do Rakúska však zhatilo prúdenie vetrov v lete roku 1983, nefúkal východný vietor. Hutyra potom dostal nápad štartovať z miesta niekde na Morave a využiť severozápadný vietor, ktorý by balón zaniesol do Rakúska.
7. septembra 1983 večer balón pripravili na odlet pri obci Božice na Znojemsku. Do balóna nastúpil Hutyra, jeho manželka, ich 14-ročná dcéra a 11-ročný syn. Vzali so sebou 4 propán-butánové fľaše, dve tašky s vecami a na balón pripevnili aj Hutyrov pretekársky bicykel. Balón úspešne vzlietol, ale zabudli vymeniť plynovú fľašu a tak balón znova klesol na zem ešte na česko-slovenskom území. Nestratili však duchaprítomnosť, plynovú fľašu vymenili a znova vzlietli. Po necelej hodine letu šťastne pristali v rakúskom Falkensteine vo vinohrade. Pohraničná stráž sa spamätala neskoro a zmohla sa len vystreľovanie svetlíc. Balón našťastie neostreľovali (kôš bol zospodu opevnený plechom proti guľkám zo zbraní).
Hutyrovci sa z Rakúska vysťahovali do USA, kde ešte niekoľkokrát predvádzali svoj let balónom. Ten nakoniec skončil v Múzeu berlínskeho múru. Róbert Hutyra žil a podnikal v Luhačoviciach.
Žltá stena
Topografia
Nízky vrchol v závere rebra, vybiehajúceho z Prostredného hrotu. Jeho stena je rozdelená na dve časti – severovýchodnú a severozápadnú. Lezie sa len po tej prvej, ktorá má výšku. Od masívu Prostredného hrotu ju oddeľuje štrbina za Žltou stenou.
História výstupov
Stredom steny pomýšľali vystúpiť iní, počas vojnových rokov najviac sa o to pokúšal Slávo Cagašík, ale nebol úspešný. Až v dňoch 12. - 13. septembra 1943 sa mu to podarilo. Jeho spolulezcom bol Štefan Čiesla. Stenu zdolali za 13 hodín čistého času, síce kľukatou cestou, ale prostriedkom. Pamätníci rozprávali, že počas výstupu použili až 80-90 skôb. Bola to, na tú dobu, jedna z najtechnickejších ciest vo Vysokých Tatrách, ktorej prelezenie záviselo len na umelých pomôckach. Korosadowiczova cesta dlho platila za „slušný horolezecký výkon“. Cagašíkovú cestu do roku 1950 nezopakoval nik. Druhý priestup uskutočnili v lete 1950 K. Cerman a V. Mašková. V ľavej časti steny Július Parák a G. Strzebeński dňa 25. septembra 1949 urobili priamejšiu cestu ako je Korosadowiczova a aj technicky ťažšia. V snežení a fujavici 4. decembra 1949 po prvý raz v zimných podmienkach zdolali Korosadowiczovu cestu Július Parák a Arno Puškáš. V zime bola prelezená aj Cagašíková cesta Jozefom Psotkom a J. Slámom. Výstup im trval dva dni 21.-22. decembra 1956. Aj Paráková cesta sa dočkala zimného prelezenia 14. apríla 1961. Urobili ju Ivan Kulvánek a Jozef Psotka. Severná stena Žltej steny sa stala na dlhé roky „módnou stenou“. Časy prelezenia sa pomaly skracovali na niekoľko hodín. Aj dnes je vyhľadávanou a obľúbenou horolezeckou stenou.
Niekoľko zaujímavých výstupov
K najťažším patrí Diretissima s poľským variantom, 8-/8.
Vincent Candela
Vincent Candela (* 24. október 1973, Bédarieux, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalový obranca. V roku 1998 získal s reprezentáciou Francúzska titul majstra sveta vo futbale, v roku 2000 titul majster Európy vo futbale.
Cerkev
Cerkev (zriedkavejšie cerkov alebo cerkva, zastarano cirkev; z gr. Κυριακη (οικια) — (dom) Pána) je gréckokatolícky alebo pravoslávny chrám. Gréckokatolíci a pravoslávni pre svoje chrámy nepoužívajú slovo kostol. V každodennej komunikácii sa tak dá bežne rozlíšiť vierovyznanie podľa toho, či niekto chodí "do cerkvi" alebo "do kostola".
Najznámejšími na Slovensku sú rusínske drevené cerkvi na východnom Slovensku.
Vonkajšia dispozícia
Cerkev je zvyčajne postavená tak, že je orientovaná smerom na východ. Na Slovensku je na cerkvách umiestnený trojramenný kríž. Na gréckokatolíckych cerkvách má tento kríž všetky priečne ramená vodorovné, na pravoslávnych cerkvách má spodné rameno šikmé.
náhľad|Interiér cerkvi v [[Bulharsko|Bulharsku]]
Vnútorné rozdelenie
Z priestorového hľadiska sa cerkev sa člení na 3 hlavné časti: predsieň, loď a svätyňu. Okrem pozdĺžneho rozvrhnutia pôdorysu sa cerkvi často stavajú aj do pôdorysu gréckeho kríža. Charakteristickým znakom cerkvi je, že sa tam nachádza ikonostas, ktorý oddeľuje svätyňu od lode. Na ikonostase úplne vpravo v jeho hlavnom rade je umiestnená ikona svätca alebo sviatku, ktorému je daná cerkev zasvätená. Svätyňa, ktorá sa nachádza za ikonostasom je najdôležitejšou časťou cerkvi. Svätyňa symbolicky predstavuje nebeské kráľovstvo. Loď je časť cerkvi, ktorá je určená pre veriacich. Symbolicky predstavuje putujúcu Cirkev. Predsieň bola pôvodne určená pre katechumenov a kajúcnikov a symbolicky predstavuje očistec, resp. trpiacu Cirkev.
Východopruská operácia
Východopruská operácia môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Mlynky
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Mlynky v okrese Spišská Nová Ves.
Charbonnières-les-Varennes
Charbonnières-les-Varennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1070 Tunica
1070 Tunica je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil K. Reinmuth 1. septembra 1926.
Národná knižnica (Izrael)
náhľad|Hlavná budova knižnice Národná knižnica (, ; do roku 2007 Židovská národná a univerzitná knižnica ) je národná knižnica Štátu Izrael, ktorá má zároveň slúžiť ako „Národná knižnica židovského ľudu.“ Nachádza sa v kampuse Hebrejskej univerzity v komplexe Giv'at Ram v Jeruzaleme a rovnako slúži ako univerzitná knižnica.
Archív knižnice obsahuje vyše 5 miliónov kníh. Ide o zďaleka najväčšiu svetovú zbierku hebrejských a židovských diel a obsahuje rovnako veľké množstvo vzácnych rukopisov, kníh a artefaktov.
Borotín (okres Tábor)
Borotín je mestečko v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 628 obyvateľov, z toho 322 mužov a 306 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 38,9 roka, ženy 38,3 roka).
Národná knižnica (Izrael)
Poslaním knižnice je aj zhromažďovať:
Ze zákona je dané, že dve kópie všetkých kníh vydaných v Izraeli, musia byť uložené v tejto knižnici. V roku 2001 bol zákon doplnený o audio a video nahrávky a iné typy netlačených médií.
Okres Děčín
Okres Děčín je okres v Ústeckom kraji. Jeho sídlom je mesto Děčín. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 134 090, hustota zaľudnenia je 147 obyvateľov na. V okrese Děčín je 52 obcí, z toho 14 miest.
Johannes Georg Bednorz
Johannes Georg Bednorz (* 16. máj 1950, Neuenkirchen, Nemecko) je nemecký fyzik.
Mars Climate Orbiter
thumb|Sonda počas predštartových príprav
Mars Climate Orbiter (pôvodne Mars Surveyor '98 Orbiter) bola jedna z dvoch kozmických sond z programu Mars Surveyor '98, druhá bola Mars Polar Lander (pôvodne Mars Surveyor '98 Lander). Tieto dve misie mali študovať marťanské počasie, klímu a pátrať po vode a oxide uhličitom v atmosfére a na povrchu. Získané údaje mali slúžiť na stanovenie teplotných profilov atmosféry, určenie dlhodobých klimatických zmien a úlohu atmosféry v tomto procese.
Ciele misie
Ciele misie by sa dali zhrnúť do týchto bodov:
Špecificky bola určená pre štúdium prachových búrok, počasia, mrakov, prachových hmiel, ozónu, distribúcie a presunov prachu a vody, vplyvu topografie na atmosférickú cirkuláciu, atmosférickej odpovede na slnečný ohrev, povrchových čŕt, vetra, erózie a zmeny farieb povrchu. Sonda niesla tieto dve zariadenia na splnenie cieľov: Mars Climate Orbiter Color Imager (MARCI), ktorý mal zhotovovať denné fotografie atmosféry a povrchu vo vysokom rozlíšení a Pressure Modulated Infrared Radiometer (PMIRR), ktorý dovoľoval meranie teploty atmosféry, výskyt vodnej pary a koncentráciu prachu. Sonda mala tiež slúžiť na zhromažďovanie a preposielanie údajov z povrchovej sondy Mars Polar Lander a iných budúcich amerických a medzinárodných misií.
Priebeh letu
Sonda vzlietla 11. decembra 1998 z kozmodrómu Cape Canaveral pomocou nosnej rakety Delta 7425. Po štyroch korekčných manévroch dorazila 23. septembra 1999 k Marsu. Tam na 16 minút a 23 sekúnd zažihla svoj motor. Pri tomto manévri sa dostala do zákrytu za planétu Mars (z pohľadu zo Zeme). So sondou sa potom už nepodarilo nadviazať spojenie.
Príčina zlyhania
Uskutočnené vyšetrovanie zistilo, že výrobca sondy, firma Lockheed Martin, vytvoril hlavný motor tak, že pracoval s anglickými mierami (jeho ťah sa udával v librách), kým NASA so sondou komunikovala v metrických mierach (ťah sa udával v Newtonoch). Vďaka tejto chybe sa sonda namiesto plánovaných 140 až dostala do vzdialenosti iba  od povrchu planéty. Atmosféra ju ale spálila už niekde medzi 80 až od povrchu.
Štiavnica (dolina)
Štiavnica je dolina v Ďumbierskych Tatrách.
Homér
right|thumb|Homér – [[Musée du Louvre ]]
Homér alebo Homéros (Homéros, po novogrécky Όμηρος – Omiros) bol najstarší známy grécky epický básnik, podľa starovekého podania autor eposov Iliada a Odysea – najstarších pamiatok starogréckej mytológie. Obdobie jeho života sa kladie do časového intervalu 12. až 7. stor. pred Kr.
Rodisko Homéra
Homérovo meno bolo známe a uctievané po celý starovek. Ale pravda je aj to, že o jeho osobe sa vlastne nič nevedelo. Prirodzene, šírili sa rozličné životopisy básnika, všetky ale oveľa neskoršie, určite v značnej miere vymyslené. Je všeobecne známe, že až sedem miest (Smyrna, Chios, Kolofón, Ithaka, Pylos, Argos, Atény ) viedlo spor, kde sa narodil veľký grécky epik. V skutočnosti bolo takýchto uchádzačov o rodisko neskôr viacej, až dvadsať, lebo zloženie tejto sedmičky sa menilo. Antický historik Thukydides poukazoval na to, že Homér vo veršoch v hymne na Apolóna, v ktorých ospieval délsky tanec žien, pripomenul aj sám seba: „Nech nám vždy poskytnú láskavú pomoc Apolón a jeho sestra – buďte mi navždycky zdravé, vy, devy, v spomienkach na mňa ktokoľvek zo smrteľných ľudí sem príde a vás sa spytovať bude, skúšaný v živote trudnom, povedzte, dievčatá, jemu, kto je ten najmilší pevec na Déle, že je to pevec, ten slepec, čo býva na skalnatom Chiu." Aj keď tradícia v Chiu hovorila, že Homér bol miestnym básnikom, Thukydides pripisoval tento hymnus Homérovi neprávom. Strabón, ktorý na konci prvého storočia pred Kr. navštívil Smyrnu uvádza, že jej obyvatelia považovali Homéra za svojho rodáka. V meste postavili na jeho počesť tzv. Homereium, svätyňu s drevenou sochou jeho podobizne. Názvom Homereium pomenovali aj miestnu bronzovú mincu.
Kedy žil Homér?
Ešte väčšia neistota a ľubovôľa panovala u starovekých autorov, ak ide o zaradenie Homéra do času. Boli medzi nimi aj takí, čo ho pokladali za účastníka opisovaných udalostí, čiže trójskej vojny, alebo predpokladali, že žil tesne po nej. Trójsku vojnu v starovekom Grécku najčastejšie umiestňovali v našom počítaní asi do roku 1200 pred Kr. (starogrécky letopočet sa začínal rokom založenia olympijských hier t. j. v roku 776 pred Kr. ) Naproti tomu iní, a bolo ich neporovnateľne viac (napr. historik Thukydides ), usudzovali, že Homér žil možno aj niekoľko storočí po páde Tróje. Historik Herodotos uvádza, že podľa jeho úsudku Homér žil len 400 rokov pred ním. (cca polovica 9. stor. pred Kr.) náhľad|Chlapec sprevádzajúci slepého Homéra, autor:[[William-Adolphe Bouguereau (1825 – 1905)]]
Život Homéra
Po kritickej analýze všetkého, čo nám môžu povedať o Homérovej osobe staroveké pramene, zostáva za pozornosť len to, že pravdepodobne medzi rokmi 800 a 750 pred Kr. žil básnik (aoidos), ktorého skutočné meno znelo údajne Melésigenes (alebo jeho prídomok, prímeno – Μελησιγένης - Melésigenés, syn Melésa, Melés bol názov potoka, ktorý tiekol cez starú Smyrnu  ). Pochádzal z mesta Smyrna na pobreží Malej Ázie, ale dlhé roky býval na ostrove Chios. Poznal aj okolie Tróje. Je možné, že istý čas trávil v tomto kraji na dvore nejakého bohatého veľmoža, ktorý svoj rodokmeň odvodzoval od niektorého z trójskych hrdinov.
Homér, autor Iliady a Odysey
Práve tomuto básnikovi vďačíme za nápad vybrať z množstva príbehov a piesní o vojne za predmet eposu Achillov hnev a jeho zhubné následky. Skomponoval svoj výtvor veľmi dômyselne a dôsledne. Všetko čo sa v ňom deje, je súvislé, niečim podmienené a aj zdôvodnené. Básnik využíva každú okolnosť, aby presne vymedzil, prečo sa veci vyvinuli práve takto a nie inak. Ba dalo by sa povedať, že sa priam vyžíva v ukazovaní motivácii udalostí, ale naproti tomu má rozhodnú averziu voči náhodným faktom, ktorých výskyt by nevedel nijako vysvetliť. Ani bohovia nevystupujú ľubovoľne a rozmarne, ale vždy bez výnimky sa riadia určitými pohnútkami a túžia dosiahnúť konkrétny cieľ, lebo žičia tej či onej strane.
Autor Iliady nebol originálnym tvorcom v oblasti jazyka, štylistiky a verzifikácie, všetko to totiž získal z dedičstva po mnohých pokoleniach aoidov, pričom sám bol jedným z nich. Naproti tomu skutočnou a obľúbenou doménou jeho tvorby bolo konštruovanie akcií. A tak pri štúdiu Iliady môžeme sledovať aspoň určité vlastnosti intelektu básnika, o ktorom ináč nevieme takmer nič. Nemá zmysel sa preto čudovať, že vedomosti o Homérovi sú také skúpe a neurčité. Bol to predsa aoidos a preto ho súčasníci traktovali iba ako remeselníka skladajúceho a spievajúceho piesne.(Homér pri speve hral na jednoduchú lýru s tromi až piatimi strunami s nižším ladením, známou ako kitharis či forminx ) Na jednom mieste Odysseie sa vymenúvajú vedľa seba, ako rovní s rovnými, veštec, lekár, tesár a aoidos. Toto obdobie ešte nepoznalo prehnaný kult tvorcu. náhľad|Homér, autor:[[Philippe-Laurent Roland (1746 – 1816)]]
Homér a jeho tvorba očami staroveku
Starovekí Gréci považovali Homéra, okrem nemnohých výnimiek za autora obidvoch eposov a o jeho existencii nikdy nepochybovali. Jeho dielo si získalo v starovekom Grécku veľkého uznania. Potvrdzujú to aj slová starovekého historika a filozofa Plutarcha, ktorý vo svojej knihe O láske a priateľstve zaznamenal:„A ako tí, ktorí vyhľadávajú jednotlivé, tak či onak chybné verše u Homéra, ale ono veľkolepé množstvo všetkého toho, čo bolo znamenite vytvorené, nevidí..." Podľa názoru alexandrijských bádateľov z 3.– 2 stor. pred Kr. existoval pôvodný Homérov bezchybný text obidvoch eposov, ktorý jeho nasledovníci čiastočne skomolili, a aj keď ho „peisistratovská redakcia“ obnovila, neodstránila už rozpory, ktoré sa v ňom nahromadili za ústneho tradovania. Tento názor mali neskôr bádatelia rímski, byzantskí a po dlhú dobu aj európski.
Homér a jeho tvorba očami 18. a 19. storočia
Bádatelia tohto obdobia sa na začiatku rozdelili na dva tábory: na analytikov, ktorí zastávali názor, že jednotlivé časti Homérových básní pochádzajú od rozličných autorov, a na unitárov, ktorí hájili jednotnosť obidvoch básní a Homérovo autorstvo. V tridsiatych rokoch devätnásteho storočia sa analytici rozpadli na niekoľko frakcií. Prvá sa ortodoxne držala Wolfa a prakticky priniesla len málo nového, druhá, ktorú vytvoril Gottfried Hermann s tzv. teóriou prvotného jadra (1832), podľa ktorej homérove básne vznikli rozšírením akejsi Prailiady a Praodysey o nové epizódy a vsuvky. Do tretej frakcie sa zaradil Karl Lachmann, ktorý vo svojom diele Betrachtungen über Homers Ilias z roku 1837 prišiel s tzv. piesňovou teóriou, podľa ktorej obidva Homérove eposy, nevznikli zo staršieho jadra, ale spojením niekoľkých samostatných piesní. náhľad|[[Jean Auguste Dominique Ingres (1780–1867) - Homérova apoteóza (1827)]]
V prevahe proti analalitikom týchto rozličných smerov stál však vždy pomerne zomknutý tábor unitárov, medzi ktorými boli hlavne prekladatelia Homéra a obdivovatelia jeho diel. Medzi ktorých patrili, Wolfgang Goethe, Friedrich Schiller, Friedrich Hegel, Heinrich Schliemann, Wilhelm Nitzsch a iní.
Na konci 19. stor. sa medzi bádateľmi utvoril smer chorizontov (tzv. oddeľovačov, svojich zástancov mali už v staroveku). Jeho prívrženci uznávali Homérovo autorstvo len v prípade Iliady (resp. jej jadra) ale autorstvo Odyseie mu neuznali. K tomuto záveru dospeli po rozbore eposov v historických a folklórnych materiáloch a argumentovali rozdielmi medzi obomi eposmi. Hlavným predstaviteľom tohto smeru bol nemecký filológ Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff. O niekoľko desaťročí neskôr však nadobudol prevahu smer umiernených unitárov, ktorý považuje Homéra za tvorcu obidvoch eposov, ale nachádza v nich „predhomérske" i „pohomérske" vrstvy, ktoré siahajú od mykénskych čias do sklonku archaickej doby (t. j. cca 14.– 13. do 7.– 6. stor. pred Kr.). Keď však archeologické a filologické výskumy dokázali, že váčší význam majú vrstvy staršie, v Homérovi uvideli geniálneho umelca, ktorý „pretavil surovú rudu ľudových tradícií a básnických piesní", povedané ruským literárnym kritikom V. G. Belinským, „na čisté zlato Iliady a Odysseie". náhľad|Grécka kolonizácia [[Malá Ázia|Malej Ázie medzi 11. a 8. stor. pred Kr. Na obrázku vidíme, že mesto Smyrna leží jazykovo na rozhraní aiolského a iónskeho nárečia.]]
Homér a jeho tvorba očami novoveku
Súčasní vedci sa už vzdali naivnej a v podstate priveľmi povrchnej kritiky vrcholného diela básnického umenia, akým je Ilias. Na druhej strane však dnes asi nikto netvrdí, že Homér je autorom eposu od prvého do posledného slova. Epopeja, ktorá vznikla ako útvar šírený z generácie na generáciu ústnym podaním, musela podliehať určitým zmenám, aj keď ju písmom zaznamenali pomerne zavčasu. Doklady o existencii gréckeho alfabetického písma sú známe už z 9.– 8. storočia pred Kr. o lineárnom dokonca z 15.– 13. storočia pred Kr., teda z čias dávno pred vznikom obidvoch básní. (lineárne písmo B sa však nepoužívalo na literárne účely ). Stalo sa to teda možno už priebehu 8. storočia, alebo podľa inej verzie až v 6. storočí pred Kr., keď dal tyran Peisistratos zrejme podnet k oficiálnemu zaznamenaniu Homérových eposov, lebo takéto prozaické diela sa určite v 6. stor. pred Kr. písomne zaznamenávali, pretože ich bolo obťažné odovzdávať ústne i tak ešte neskôr pridávali k Homérovým veršom, určité verše a epizódy, čo však už nijako nenarúšalo skladbu celku, ako ju skomponoval vlastný autor. A vôbec, čo znamená autorstvo v epoche aoidov? Veď štýl, formulky, motívy, ba aj stále sa opakujúce opisy boli spoločným majetkom. Každý aoidos používal celkom voľne výsledky pokolení svojich predchodcov. Práce Milmana Parryho ukázali celkom zreteľne, že technikou ústnej poézie sa môžu odovzdávať po stáročia aj rozsiahle epické diela. Sama koncepcia, aby ústredným bodom bol Achillov hnev, sa musela nepochybne zrodiť v jednom mozgu, ale formy a motívy tohto útvaru boli už dopredu obmedzené prastarou tradíciou. Keď povieme Homér, skladáme teda hold pokoleniam bezmenných pevcov.náhľad| Začiatočné verše Iliady v starogréčtine O hneve Achillovom, tak zhubnom, nám spievaj, ó Múza! Hnev ten tisíce bied a strastí zpôsobil Achájcom, mnoho statočných duší tých hrdinov do Hádu zoslal, mŕtvoly ich však psom a dravcom napospas chystal za korisť k bohatým hodom – tak diala sa Diova vôľa, od tej doby, čo v hádke sa rozišiel s Agamemnónom, vrchným vodcom všetkých vojsk, syn Péleov, Achilles božský.
Homér je očami dnešnej vedy hlavným autorom hrdinského eposu Ilias. Neskoršia Odysea, (podľa niektorých autorov ju zložil pradepodobne Homérov žiak ) takisto hrdinský epos, sa pripisuje tiež tomuto básnikovi. Odysea sa však svojim významom Iliade nevyrovná. Jeho diela boli napísané v najstaršej literárnej gréčtine, ktorá bola umelo vytvorenou zmesou iónštiny a aiolštiny, písali ňou aj neskorší autori epiky. Epické dielo Iliada pozostáva z 24 spevov obsahujúcich 15 693 veršov, Odysea z 12 110 veršov. Sú to eposy napísané v melodickom hexametri, t. j. v šesťstopovom verši pozostávajúcom z daktylov (jednej slabiky dlhej a dvoch krátkych) alebo spondejov (dvoch dlhých slabík). Obe diela boli spojené hlavnými hrdinami a udalosťami. Iliada sa zaoberá udalosťami desaťročnej trójskej vojny. Dej sa však obmedzuje na jej posledných 50 dní. Základnou témou eposu je hnev Achilla, ktorý sa pre spor s mykénskym kráľom Agamemnónom nezúčastnil bojov. Až smrť jeho priateľa Patrokla ho prinútila zasiahnúť. V boji následne zabíja Priamovho syna Hektora. Epos sa končí pádom a zničením Tróje. Odysseia, ospevuje desaťročné blúdenie hrdinu Odysea po odchode z Tróje a jeho návrat k svojej manželke Penelope na ostrov Itaka. Homérove básne však neopisujú len trójsku vojnu a strastiplný návrat Odysea na Itaku, ale poskytujú aj množstvo informácii o živote a spoločnosti v období tzv. temných storočí, predovšetkým informácie o období, v ktorom vznikli.
Homérske hymny a iné jeho sporné diela
Niektoré Homérove antické životopisy pripisujú Homérovi okrem dvoch najznámejších eposov aj ďalšie literárne diela. Prevažne ide bezpochyby o diela pripisované mu neprávom, väčšinu z nich poznáme iba z fragmentov, v celku sa zachoval len krátky parodický epos Žabomyšia vojna. K Homérovmu autorstvu eposov Margites, Thébais a Malá Ilias sa literárni bádatelia priklonili, čo ale nie je možné s istotou dokázať, lebo tieto diela sa stratili.
Sporné je aj Homérovo autorstvo 33 básní, zvaných homérske hymny, básní ospevujúcich bohov. Homérske hymny sú básne z 8.– 6. storočia pred Kr. napísané v hexametroch a pôvodne pripísané Homérovi. Tieto básne stoja k eposom Ilias a Odysea štylisticky blízko. Zvyčajne ich rapsódi (speváci a niekedy aj kreatívni básnici) uvádzali na začiatku svojej recitácie (spevu). Najznámejšie z nich sú Hymnos na Apolóna a Hymnos na Afroditu.
Odraz v kultúre
Homér sa tak stal zakladateľom gréckej a sprostredkovane teda aj celej európskej literatúry. Homérove verše budú preto žiť tak dlho, pokým bude trvať naša európska kultúra.