cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Legend of Zelda
Hudba a zvuk
Hry veľakrát obsahujú in-game hudobné inštrumenty, ktoré spúšťajú rôzne udalosti: napríklad píšťalka v The Legend of Zelda odkrýva tajné priestory a tiež dokáže Linka teleportovať k vchodu do dungeonu. Toto teleportovanie sa vďaka nástroju, bolo následne využité aj v hrách A Link to the Past a Link's Awakening. V Ocarina of Time, bolo hranie na hudobný nástroj kľúčovou časťou hry. Hráč musel hrať na nástroj na hernom ovládači aby uspel. Ocarina of Time je aj jedna z prvých dobových netanečných titulov, ktorá predstavila skladanie hudby ako časť vlastnej gameplay. Použila hudbu ako objavný nástroj a požadovala od hráčov hranie piesní aby mohli pokročiť v hre. Táto herná mechanika bola prezentovaná aj v hre Majora's Mask a zopár ďalších, lenže už v menej prominentnej forme.
The Legend of Zelda Theme je najznámejším hudobným kúskom, ktorý bol vytvorený pre prvú hru. Skladateľ Kodži Kondo najprv plánoval použiť pieseň Boléro od Maurice Ravela ako hlavnú hudobnú tému hry. Bol to však nútený zmeniť, keďže autorské práva na Boléro ešte nevypršali. A tak za jeden deň napísal novú zostavu hlavnej hudobnej témy.
Inšpirácia
The Legend of Zelda bola inšpirovaná Šigeru Mijamotovými potulkami počas jeho detských čias, po horských stráňach obklopojúcich jeho domov v detstve – Sonobe v Japonsku. Tam preskúmal lesy so skrytými jazerami, jaskyňami a dedinami. Podľa Mijamota, jeden z jeho najviac nezabudnuteľných zážitkov bol objav vstupu do jaskyne v strede lesa. Po chvíľkovom zaváhaní, s obavami vošiel do jaskyne a preskúmal jej útroby s pomocou lampáša. Mijamoto prirovnal výtvor Zeldy ako pokus priviesť k životu "miniatúrnu záhradu" pre hráčov na hranie v každej hre zo sérii.
Keď počul meno ženy amerického spisovateľa Francisa Scotta Fitzgeralda, Zeldy, Mijamoto si pomyslel, že to meno znie "veselo a významne". Zložil jej poctu a vybral meno pre princeznú podľa nej, a pomenoval svoj výtvor The Legend of Zelda.
Dejisko
Séria The Legend of Zelda sa odohráva vo fantastickej krajine Hyrule. Čím viac hier v sérii vyšlo, tým viac sa vyvinula hlboká história a rozšírila geografia krajiny. Veľa o minulosti a vzniku Hyrule bolo odhalené v hrách: A Link to the Past, Ocarina of Time, The Wind Waker, Twilight Princess a Skyward Sword. Hlavní obyvatelia sú elfskí humanoidi nazývaní Hyliania, medzi ktorých patrí aj hracia postava Link a eponymická princezná Zelda.
Legendy v hre hovoria, že svet Hyrule bol vytvorený tromi zlatými bohyňami: Din, Farore a Nayru. Pred svojím odchodom, zanechali bohyne na zemi posvätný artefakt -Triforce, ktorý dokáže splniť želania.Pozostával z troch zlatých trojuholníkov a každý stelesňoval jednu z cností bohýň: Moc, Odvahu a Múdrosť. Lenže Triforce nemal svoju vlastnú vôľu a nevedel usúdiť medzi dobrom a zlom. Preto vyplnil akékoľvek prianie bez rozdielu. Kvôli tomuto bol umiestnený v alternatívnom svete nazvanom "Svätá Ríša" (Sacred Realm) alebo "Zlatá Krajina " (Golden Land), kým ho raz nezíska človek hodný jeho moci. Svätá Ríša môže byť ovplyvnená srdcami tých, ktorí do nej vstúpia: tí, ktorí majú srdcia čisté z nej vytvoria raj, zatiaľ čo tí, ktorí majú zlé srdcia ju premenia na temnú ríšu.
V Skyward Sword, Triforce sa snažil získať démon menom Demise. Po dlhom boji, bol však Demise uväznený v chráme bohyne Hylie, strážkyne Triforce. Bohyňa Hylia umiestnila Hylianov na plávajúci ostrov (tzv. Skyloft) na oblohe aby ich ochránila. Vytvorila tiež niečo aby démon neunikol: Meč Bohyne (Goddess Sword, z ktorého sa neskôr stal Majstrov Meč –  Master Sword) pre svojho vyvoleného hrdinu a vzdala sa svojho božstva, aby sa znovuzrodila medzi ľuďmi Skyloftu. Neskôr, Zelda a Link (znovuzrodená Hylia a jej predurčený bojovník), splnili plán bohyni a zničili démona Demise. Ale, ten sa zaprisahal, že jeho hnev bude navždy trápiť potomkov Linka a Zeldy. Toto proroctvo sa uskutočnilo v Ocarina of Time, keď sa Ganondorf pokúsil dostať Triforce, ktorý sa pritom rozdelil a získal Triforce moci. Triforce múdrosti skončil pri Hylianských princeznách – potomkov Zeldy, každá bola pomenovaná po nej. Zatiaľ čo Triforce odvahy je odovzdaný mladíkovi Linkovi naprieč generáciami.
Triforce moci a múdrosti boli súčasťou série už v originálnej The Legend of Zelda. Až v Zelda II: The Adventure of Link po prvýkrát predstavili Triforce odvahy a na konci svojho hľadania ho Link konečne získal. Triforce, alebo len jedna jeho časť, nie je vždy zobrazený ako celok. Ako napríklad v hre The Wind Waker, musí Link nájsť všetky kúsky (tzv. Triforce Shards) aby poskladal Triforce odvahy, než sa môže vrátiť do Hyrule. Dokonca aj v The Legend of Zelda zlomila princezná Triforce múdrosti na 8 kusov, predtým než ju Ganon zajal, a Link ich musel potom nájsť. Fiktívny svet vytvorený pre hry Zelda je dejiskom pre každé dobrodružstvo. Mnoho hier sa koná v krajinách s vlastnými spätnými príbehmi. Napríklad Termina je paralelný svet, zatiaľ čo Koholint je ostrov ďaleko od Hyrule.
Fiktívna chronológia
Chronológia v The Legend of Zelda bola predmetom mnohých debát medzi fanúšikmi, až kým 21. decembra 2011 nezverejnili oficiálnu časovú líniu v knihe pre zberateľov -Hyrule Historia, ktorá bola pôvodne dostupná výhradne iba v Japonsku, no neskôr vyšla aj v Spojených štátoch. Pri jej vydaní, výrobca potvrdil existenciu dôverného dokumentu, ktorý spája všetky hry. Niektoré materiály a vyhlásenia vývojárov čiastočne stanovili oficiálnu časovú líniu už vydaných titulov. Zelda II: The Adventure of Link je priamym pokračovaním pôvodnej hry The Legend of Zelda, a dej sa koná o niekoľko rokov neskôr. Tretia hra, A Link to the Past, je prequel k prvým dvom titulom, a po nej priamo nasleduje Link's Awakening. No Ocarina of Time je prequel, ktorý vracia príbeh o mnoho storočí späť; a podľa slov dizajnéra Satoru Takizawa, to bolo myslené tak aby sa náležite vysvetlila The Imprisoning War (v preklade doslova Uväzňovacia Vojna) z manuálu hry A Link to the Past. Hra Skyward Sword je prequel k Ocarina of Time. A hra Twilight Princess sa časovo uskutočnila viac ako 100 rokov po hre Ocarina of Time.
Hra The Wind Waker je paralelná, a koná sa v druhej vetve časovej osi – viac ako po storočí po dospelej ére z Ocarina of Time. Hra Phantom Hourglass je pokračovaním príbehu z The Wind Wakera, a potom nasleduje Spirit Tracks, ktorý sa odohráva asi o 100 rokov neskôr na velľkom kontinente ďaleko od dejiska The Wind Wakera. V čase svojho vydania, bola hra Four Swords pre Game Boy Advance považovaná za najstarší príbeh v chronológii, spolu s hrou Four Swords Adventures, ktorá dejovo začína hneď po nej. Ale hra Minish Cap predchádza obidve hry, a rozpráva o pôvode zloducha Vaatiho a vytvorení Meča Štyroch. Hra A Link Between Worlds sa koná šesť generácií po hre A Link to the Past. Významná udalosť, ktorá sa stala v tejto hre je opätovné spojenie Triforcu a vzkriesenie Ganona.
Oznámením časovej osi Nintendom v roku 2011, sa následne predpokladá, že po Ocarina of Time, sa časová os rozdelila do troch alternatívnych časových trás: v jednej, Link nedokáže poraziť Ganona, čím príbeh pokračuje v hrách A Link to the Past, Oracle of Seasons & Oracle of Ages, Link's Awakening, A Link Between Worlds, The Legend of Zelda a Adventure of Link. V druhej a tretej časovej trase je Link úspešný, čo vedie k časovému rozdeleniu medzi jeho detstvo a dospelosť. Jeho detstvo pokračuje v hre Majora's Mask, a nasleduje v Twilight Princess. Časová os z jeho života v dospelosti pokračuje v hrách Wind Waker, Phantom Hourglass a Spirit Tracks.
Jazyk
Hyliansky jazyk je hlavný jazyk používaný v Hyrule, a tiež sa ním hovorí v Termine, Holodrume a Labrynne. Jazyk ani raz nebol v celej sérii hier vyslovený, bol videný iba ako fiktívne písmo, ktoré sa menilo od jednej hry k druhej.
Kúria
Kúria (z lat. curia) môže byť:
Charidémos (Sikyón)
Charidémos je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia, posledný vládca Sikyónu.
Podľa starovekého autora Eusebia z Kaisareie, po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, prevzali v krajine moc kňazi boha Apolóna Karneia. Siedmym a aj psledným panovníkom z ich radov bol Charidémos, ktorý vládu nad Sikyónom prevzal po dvanásťročnej vláde kňaza Amfigya. Po roku vlády ostala po ňom prázdna štátna pokladnica a on bol nútený zo Sikyónu utiecť.
Eusebios píše, že sa táto udalosť stala 352 rokov pred prvými olympijskými hrami (t.j. 1128 pred Kr.) a tak po 998 rokoch malé sikyónske kráľovstvo zaniklo.
Panthera blytheae
Panthera blytheae je vyhynutý druh podčeľade veľkých mačiek. Fosílie tohto druhu sú najstaršími zachovanými ostatkami zástupcu veľkých mačiek. Jedinec, podľa ktorého bol tento druh popísaný, sa vyskytoval na čínsko-pakistanskom pohraničí pred 4,1 až 5,95 miliónmi rokov. Táto šelma dostala svoj názov na počesť Blythe, dcéry istého páru podporovateľov Natural History Museum of Los Angeles County.
Beaugies-sous-Bois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louveciennes
Louveciennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kaliadné
Kaliadné alebo Kaliadna (Kaliadné) je v gréckej mytológii manželka egyptského kráľa Aigypta. Kaliadné, Najáda rieky Níl, bola manželkou egyptského kráľa Aigypta a matkou jeho synov, Eurylocha, Fanta, Peristhena, Herma, Dryanta, Potamóna, Kissea, Lixa, Imbra, Bromia, Polyktora a Chthonia. Aigyptos bol otcom päťdesiatich synov, ktorých mal so svojimi početnými manželkami a družkami. Synovia Aigypta sa uchádzali o päťdesiat dcér jeho brata Danaa, ktorý vládol v susednej Líbyii. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Synom Kaliadny potom za manželky vybrali dcéry Danaa a jeho manželky Polyxo. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Poslúchli ho všetky dcéry okrem najmladšej Hyperméstry, ktorá sa do svojho manžela Lynkea zaľúbila a otcov rozkaz nesplnila. Za tento hrozný skutok boli dcéry Danaa bohmi odsúdené na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Warner Music Group
Warner Music Group (WMG) tiež známe ako Warner Group je americká nahrávacia spoločnosť, ktorá sídli v New Yorku. Je najväčším hudobným konglomerátom na svete, ktorá vlastní USA, a je tiež jednou z "veľkých troch" nahrávacích spoločností (tretia najväčšia v globálnom hudobnom priemysle). Spoločnosť prevádzkuje niekoľko veľkých a úspešných hudobných vydavateľstiev po celom svete, vrátane Warner Bros. Records, Parlophone a Atlantic Records. Warner Music Group tiež vlastní spoločnosť Warner/Chappell Music. S ročným multi-miliardovým obratom v dolároch zamestnáva 4000 ľudí a prevádzkuje viac ako 50 pobočiek po celom svete.
Jeho história siaha do roku 1929, kedy Jack Warner, prezident Warner Bros. založil spoločnosť Music Publishers Holding Company (MPHC). Súčasný názov spoločnosti bol prvýkrát použitý až v roku 2003.
Isabelle Demongeotová
Isabelle Demongeotová (* 18. september 1966, Gassin, Francúzsko) je bývalá francúzska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 9 turnajov vo štvorhre.
Magny-les-Hameaux
Magny-les-Hameaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaumont-les-Nonains
Beaumont-les-Nonains je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaulieu-les-Fontaines
Beaulieu-les-Fontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Magnanville
Magnanville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Issues
Issues je štvrtý štúdiový album od americkej nu metalovej skupiny Korn. Vyšiel 16. novembra 1999. Je to druhý najpredávanejší album skupiny po predchádzajúcom Follow the Leader z roku 1998. Taktiež je to prvý album skupiny, ktorý neobsahuje žiadnu skrytú pieseň. Boli k nemu natočené tri videoklipy k piesňam „Falling Away From Me“ (režíroval ho spevák skupiny Limp Bizkit, Fred Durst), „Make Me Bad“ a „Somebody Someone“.
Magnanville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Victoria Ruffová
Victoria Ruffová celým menom Victoria Eugenia Guadalupe Martinez del Rio Moreno Ruffo, rodným menom Victoria Eugenia Guadalupe Martinez del Rio Morenová (* 31. máj 1962, Mexiko, Mexiko) je mexická herečka.
Životopis
Po absolvovaní základnej školy išla na pedagogickú nadstavbu. V roku 1987 naspievala titulnú pieseň Tarde k telenovele Victoria.
Osobný život
Jej otec sa volá Ramon Martinez del Rio a matka Guadalupe Moreno Herrera. Má mladšie sestry, Marcela Victoria a Gaby. V jedenástich rokoch sa jej rodičia rozviedli.
V roku 1991 sa vydala za komika Eugenia Derbeza. 14. apríla 1992 sa im narodil syn José Eduardo. Po piatich rokoch sa rozviedli. 9. mája 2001 sa vydala za mexického politika Omara Fayada Menesesa. Neskôr sa im narodili dvojičky Victoria a Anuara.
Albert Percy Dewsbury
Albert Percy "Al" Dewsbury (* 12. apríl 1926, Goderich, Ontario, Kanada – † 16. december 2006) bol kanadský hokejový obranca, pôsobiaci v NHL. Svojimi telesnými parametrami by bol v dnešnej dobe priemerným hokejovým hráčom, ale v 40. a 50. rokoch bol fyzicky výškou 190 cm a váhou 92 kilogramov veľmi impozantný.
Seriózny muž
Seriózny muž (v anglickom origináli: A Serious Man) je čierna komédia z roku 2009 napísaná, produkovaná a režírovaná Joelom a Ethanom Coenom. V hlavných úlohách hrali Michael Stuhlbarg, Sari Lennicková, Fred Melamed a Richard Kind. Film rozpráva príbeh obyčajného muža, ktorý sa snaží nájsť rovnováhu a porozumenie vo svete, volne založené na príbehu Jóba. Film získal vysoko pozitívne kritiky, vrátane nomináciu na Zlatý glóbus pre Stuhlbarga, miesto v Top 10 filmov 2009 v American Film Institute aj v National Board of Review a nomináciu na Oscara za najlepší film.
Zoznam vrcholov v Poľane
Zoznam vrcholov v Poľane zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk. Ako hranice pohoria boli zvažované hranice rovnomenného geomorfologického celku.
Zoznam vrcholov
náhľad|Vepor a Hrb náhľad|Predná Poľana a Poľana
Maisons-Laffitte (mesto)
Maisons-Laffitte je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
İş Kuleleri
náhľad|İş Kuleleri 1 İş Kuleleri je komplex troch postmoderných budov v tureckom meste Istanbul. Komplex je sídlom spoločnosti Türkiye İş Bankası.
Najvyššia z budov, İş Kuleleri 1 je s výškou 6. najvyššou budovou v meste. Výstavba prebiahala v rokoch 1996 – 2010 podľa plánov spoločnosti Swanke Hayden Connell Architects a po dokončení sa stala najvyššou budovou krajiny. Nachádza sa v nej 52 poschodí. Nižšie dve, İş Kuleleri 2 a İş Kuleleri 3 sú obe vysoké a obe majú 36 poschodí.
Mantes-la-Jolie (mesto)
Mantes-la-Jolie je francúzske mesto v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Beaurains-lès-Noyon
Beaurains-lès-Noyon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avantgarda (hudba)
thumb|120px|[[Moodswinger, Yuri Landman]] Avantgarda alebo avantgardná hudba je v širšom zmysle hudba, ktorá sa vyznačuje avantgardnosťou, čiže obsahuje inovačné prvky alebo spája rozdielne žánre. V užšom zmysle je to označenie pre isté hudobné žánre 20. storočia, najmä modernistické žánre po roku 1945, často okrem experimentálnej hudby; sú to najmä:impresionizmus, expresionismus, bruitizmus, neoklasicizmus, seriálna hudba, aleatorika, elektronická hudba, nová jednoduchosť, minimal music, dodekafónia, intuitívna hudba, free jazz, noise.
Rozlišuje sa aj avantgardný džez, avantgardný rock, avantgardný metal a podobne.
Minister národnej obrany Česko-Slovenska
Minister národnej obrany bola politická funkcia (najvyšší predstaviteľ rezortu obrany), ktorá bola zriadená v novembri 1918 spoločne so vznikom česko-slovenskej vlády. V určitých obmenách a s menšou prestávkou trvala po dobu existencie samostatného Česko-Slovenska, teda až do roku 1992.
Krátko pred zánikom Česko-slovenskej armády (resp. pred rozdelením na Armádu ČR a Armádu SR) bolo z názvu funkcie vypustené slovo národná. Dnešná funkcia ministra obrany tak plynule nadväzuje na svoju dlhoročnú tradíciu. Prvým ministrom národnej obrany bol významný český politik Václav Klofáč, zakladateľ a predseda Českej strany národne sociálnej.
Mantes-la-Ville (mesto)
Mantes-la-Ville je francúzske mesto v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Beaurepaire (Oise)
Beaurepaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ostrá Malenica
Ostrá Malenica je dolomitový vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Slopná, približne južne od Považskej Bystrice.
Poloha
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Považská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obce Slopná, Dolný Lieskov a okrajovo i Beluša. Ostrá Malenica je súčasťou CHKO Strážovské vrchy.
Opis
Vrch je súčasťou mohutného masívu na severnom okraji Strážovských vrchov, ktorý dosahuje výškové maximum práve na Ostrej Malenici. Juhozápadne situovaná časť vrcholového hrebeňa sa nazýva Malenica a dosahuje Severne nadväzuje Podmanínska pahorkatina, západne Butkovská brázda, ktoré zvýrazňujú mohutnosť lokality. Severným smerom susedí vrch Babie a Prašnica, západne leží Butkov , južne Rohatá  a Dievča , východne Svinské chlievy  a severovýchodne Tupá Malenica. Vrch patrí do povodia Váhu a celý jeho masív odvodňujú prítoky riečky Pružinka. Najbližšími sídlami sú severne situovaná obec Slopná a severovýchodne položené Tŕstie, východne sa nachádza Pružina a južným smerom Mojtín.
Tento vrch už v minulosti lákal uznávaných botanikov, medzi nimi Antona Rochela, Karola Brančíka a Jozefa Ľudovíta Holubyho.
Výhľady
Lesný porast pokrýva takmer celý masív, no časť hrebeňa má riedku vegetáciu, umožňujúcu obmedzený výhľad. Juhovýchodným a južným smerom vidieť mnohé vrchy Strážovských vrchov, západne vidieť Biele Karpaty a Javorníky, severným smerom Súľovské vrchy a východným Malú Fatru.
Tithónos
náhľad|Tithónos a Éós, autor:[[Francesco Solimena (1657–1747)]] Tithónos (Tithónos) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Laomedóna, kráľ Etiópov. Tithónos bol bratom trójskeho kráľa Priama. Zamilovala sa do neho bohyňa ranných zôr Éós a odišla s ním do Etiópie, kde sa stal kráľom. Bohyňa Éós mu potom porodila synov Émathióna a Memnóna, ktorý sa preslávil v trójskej vojne, kde nakoniec zomrel rukou najväčšieho achájskeho hrdinu Achillea.
Éós svojho manžela natoľko milovala, že mu u boha Dia vyprosila nesmrteľnosť. Dia však pritom zabudla poprosiť, aby mu daroval aj večnú mladosť a Tithónos preto tak zostarol, že sa scvrkol a premenil sa pritom na cvrčka (cikádu). Podľa inej verzie z neho zostalo len málo viac ako jeho hlas.
Beauvoir (Oise)
Beauvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
BET Presents Beyoncé
BET Presents Beyoncé je DVD nahrávka americkej speváčky Beyoncé Knowlesovej, ktorá bola vydaná 4. septembra 2006. DVD obsahuje vystúpenie vo Wembley Aréne v Londýne. DVD zobrazuje kariéru speváčky v rokoch 2004 - 2006. Obsahuje niekoľko živých vystúpení a hudobných videoklipov.
Beauvoir (Oise)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
11614 Istropolitana
(11614) Istropolitana je planétka, ktorú objavili Adrián Galád a Alexander Pravda v skorých ranných hodinách dňa 14. januára 1996 na Astronomickom a geofyzikálnom observatóriu Modra-Piesky. Je pomenovaná po prvej univerzite na území dnešného Slovenska, Academii Istropolitana.
Objav a pomenovanie
Planétka je pomenovaná po prvej univerzite na území dnešného Slovenska, Academii Istropolitana (v preklade „mesto na Dunaji“), predchodkyni Univerzity Komenského. Academiu Istropolitanu založil v Bratislave v roku 1465 uhorský kráľ Matej Korvín. Pomenovanie planétky navrhol Ferdinand Devínsky, bývalý rektor Univerzity Komenského. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 42361 vydanom dňa 9. marca 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 446 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 5,15 roku (1882 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 242 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 8,5 km.
Nižné Žabie pleso
Nižné Žabie pleso, aj nevhodne Dolné Žabie pleso, Dolné Žabie pleso javorové, Nižné Žabie pleso javorové je trochu na juhozápad od sútoku Žabieho potoka javorového s Javorinkou. Je vo výške.
Názov
Historický názov plesa je od zlatokopov. O jeho okolie sa v 18. storočí živo zaujímali hľadači pokladov z Rakús a zo Strání pod Tatrami. V ich povestiach hrali žaby, často aj ropuchy, dôležitú úlohu. Strážili poklady, dovolili z nich vziať len primeranú množstvo len tomu, kto potreboval zahnať núdzu.
Marcq (Yvelines)
Marcq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ostrý vrch
Ostrý vrch môže byť:
Béhéricourt
Béhéricourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Otakar Sedloň
Otakar Sedloň (30. august 1885 Trpín - 18. október 1973 Praha) bol český maliar a stredoškolský profesor.
Život
Akademický maliar profesor Otakar Sedloň sa narodil v rodine riadiaceho učiteľa Tomáša Sedloňa v Trpíne pri Poličke. Otec bol po roku 1886 preložený do Merklovic pri Vamberku, neskôr do Doudleb nad Orlicí, a preto v týchto obciach Otakar navštevoval obecnú aj meštiansku školu.
Po maturite na reálke v Kostelci nad Orlicí študoval maliarstvo na Umelecko-priemyslovej škole v Prahe u profesorov Emanuela Dítěťa ml., Karla Vítězslava Maška, Jana Preislera a Jakuba Schikanedera.
Po absolutóriu a zložení profesorských skúšok nastúpil roku 1908 na reálke v Lipníku nad Bečvou ako profesor kreslenia. Postupne potom pôsobil ešte na reálkach v Lounoch, Litoměřiciach a v Brne, kde pádom tabule utrpel ťažký úraz, ktorý ho na niekoľko rokov vyradil z pracovnej i umeleckej činnosti.
Styk s umeleckým svetom obnovil až po roku 1920. Roku 1922 navštívil Jadran, 1925 Paríž, 1927 Podkarpatskú Rus a v roku 1933 Rumunsko.
Obdobie medzi dvoma svetovými vojnami bolo asi najúspešnejšie v jeho maliarskej kariére. Žil a tvoril v ateliére na Národnej tříde v Prahe a patril k vtedy najvyhľadávanejším portrétistom. Vtedy sa stal aj členom spolku Myslbek, s ktorým často vystavoval. Jeho obrazy boli v majetku vtedajších bánk, ministerstiev a ďalších inštitúcií, rovnako tak ich bolo možné vidieť v pražských a mimopražských kaviarňach a reštauráciách.
Otakar Sedloň je pochovaný v rodinnej hrobke vo Vamberku.
Dielo
Dnes sa s jeho obrazmi môžeme stretnúť v Národnej galérii v Prahe, Galérii hlavného mesta Prahy, Oblastnej galérii v Liberci, malých dedinských galériách (Rybná nad Zdobnicí, Pěčín), na úradoch niektorých podorlických miest (Vamberk, Doudleby nad Orlicí, Rychnov nad Kněžnou, Žamberk) alebo v súkromných zbierkach.
Krivá (rozlišovacia stránka)
Krivá môže byť:
Belle-Église
Belle-Église je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Piotr Andrejevič Aršinov
Piotr Andrejevič Aršinov, (* 26. júl 1887, Andrejevka – † 9. september 1938, Moskva) bol ruský anarchistický revolucionár.
Belle-Église
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piotr Andrejevič Aršinov
Aršinov sa narodil do rodiny ukrajinského robotníka. Ešte pred revolúciou z roku 1905 sa pridal k boľševikom a prispieval do novín Molot. Čoskoro bol naňho zato vydaný zatykač, pred ktorým ušiel do Jekaterinoslavu. Tam sa zoznámil s anarchistickými myšlienkami a stal sa anarchistom. V roku 1907 zastrelil (pravdepodobne nešťastnou náhodou) vedúceho železničnej stanice. Bol odsúdený na trest smrti obesením, no pred trestom sa mu podarilo ujsť do Paríža. V roku 1909 sa vrátil do Ruska, no bol zatknutý a poslaný do väzenia Butyrka, kde sa zoznámil a spriatelil s ukrajinským anarchistom Nestorom Machnom.
Po Februárovej revolúcii boli obaja z väzenia prepustení. Machno hneď odišiel do Ukrajiny, zatiaľ čo Aršinov zostal v Moskve. Na Ukrajinu prišiel až v roku 1918, kde po boku Machna bojoval v Revolučnej oslobodzovacej armáde Ukrajiny a spoluzakladal Slobodné územie. Po roku 1921, keď územie dobyli boľševici, sa dostal do Berlína, kde udržoval korešpondenciu s Machnom.
11657 Antonhajduk
(11657) Antonhajduk je planétka, ktorú objavili Adrián Galád a Alexander Pravda večer dňa 5. marca 1997 na Astronomickom a geofyzikálnom observatóriu Modra-Piesky. Je pomenovaná po profesorovi astronómie Antonovi Hajdukovi.
Objav a pomenovanie
Planétka sa v čase objavu nachádzala v juhozápadnej časti súhvezdia Blíženci (Gemini), asi 4,6° severovýchodne od jasnej hviezdy \gamma Gem (Alhena, +1,9 mag), mala zdanlivú vizuálnu jasnosť +19,1 mag a bola 188. planétkou objavenou v prvej polovici marca 1997. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1997 EN7, ktoré dostala krátko po objave. V objavovej opozícii bola planétka z Modry pozorovaná aj v ďalších 3 nociach a celkovo bolo zmeraných 11 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 10. marca 1997. Planétka bola pozorovaná aj v roku 1999, keď pozorovatelia z Modry počas dvoch nocí (25. augusta a 5. septembra) získali ďalších 6 pozícií. Očíslovanie planétky bolo zverejnenév cirkulári MPC č. 35873 vydanom dňa 28. septembra 1999.
Planétka je pomenovaná po Antonovi Hajdukovi (nar. 1933), profesorovi astronómie pôsobiacom na Slovenskej akadémii vied, ktorý sa zaoberal štúdiom meteorických rojov, čelných ozvien meteorov a sekundárnou ozónovou vrstvou. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 42361 vydanom dňa 9. marca 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 342 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 3,46 roku (1265 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 126 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na necelých 5 km.
Above and Beyoncé – Video Collection & Dance Mixes
Above and Beyoncé – Video Collection & Dance Mixes je DVD nahrávka americkej R&B speváčky Beyoncé Knowlesovej, ktorá bola vydaná 16. júna 2009. DVD obsahuje remixy známych piesni a hudobné videá z albumu I Am...Sasha Fierce. DVD ako aj audio CD bolo vydané špeciálne pre USA.
Pálenica
Pálenica môže byť:
Jozef Špetko
Životopis
Nepísal len kultúrne programy o aktuálnom dianí doma a vo svete, ale aj kultúrno-politické poznámky a komentáre; redigoval tiež relácie o živote Slovákov v exile. Okrem redaktorskej práce sa systematicky venoval mapovaniu a ideovo-mentálnej analýze slovenského exilu. Takisto prispieval do slovenskej exilovej tlače.
Mareil-le-Guyon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Volin
Vsevolod Michajlovič Ejchenbaum, (* 11. august 1882, Voronež - † 18. september 1945, Paríž), známy ako Volin, bol ruský anarchista.
Mareil-le-Guyon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Volin
Narodil sa vo Voroneži, jeho rodičia boli doktori. V roku 1904 odišiel z univerzity v Petrohrade a stal sa členom Strany socialistických revolucionárov. Zúčastnil sa revolúcie z roku 1905 a podarilo sa mu prežiť Krvavú nedeľu. Aktívne sa zúčastnil vytvorenia Sankt Peterburského sovietu v tom istom roku. Bol na neho vydaný zatykač, kvôli čomu musel v roku 1907 utiecť do z krajiny. Dostal sa do Francúzska, kde sa zoznámil s ruskými anarchistami, a v roku 1911 vstúpil do miestneho anarchistického hnutia.
Zúčastnil sa Ruskej občianskej vojny, najprv na strane Ukrajinskej anarchistickej organizácie Nabat, a od augusta 1919 bojoval po boku Nestora Machnu v Revolučnej oslobodzovacej armáde Ukrajiny. V januári 1920 ho chytili boľševici, no v októbri bol spolu s ďalšími anarchistami prepustený, keďže došlo k výmene zajatcov medzi Sovietskym Ruskom a Machnovou armádou. Čoskoro bol znovu zatknutý, Trockij rozkázal, aby bol zastrelený, no mobilizácia európskych odborárov mu zachránila život a v roku 1921 bol z krajiny vykázaný.
Usadil sa v Nemecku, kde vydal pamflet Perzekúcia anarchistov v Sovietskom Rusku, preložil Aršinovovo dielo História Machnovského hnutia a prispieval do nemeckých anarchistických novín. Po dvoch rokoch sa na pozvanie francúzskeho anarchistu Sébastiena Faureho presťahoval do Paríža, kde Faureovi pomohol s vydaním knihy Encyclopédie Anarchiste.
Počas Druhej svetovej vojny sa musel skrývať pred fašistami a presúvať sa z jedného miesta na druhé. Po vojne sa vrátil do Paríža, kde 18. septembra 1945 zomrel na tuberkulózu. Jeho dielo o Machnovskom hnutí, Neznáma revolúcia, vyšlo posmrtne.
Krivonos smrekový
Krivonos smrekový alebo krivonos obyčajný (Loxia curvirostra) je malý spevavý vták z čeľade pinkovité (Fringillidae). Žije v páse boreálnych a horských ihličnatých lesoch severnej pologuli. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov krivonos smrekový patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celkové stavy sú stabilné, populácia v Severnej Amerike je posledných 40 rokov stabilná, v krajinách Európskej únie má populácia kolísavý charakter.
Opis
Krivonos smrekový je nápadný vták (mierne väčší než vrabec) so silno stavaným telom, nápadne krátkym chvostom a charakteristickým zakriveným zobákom s prekríženými špičkami. Samec je tehlovo červený s hnedými krídlami a chvostom, šedým zobákom a hnedými končatinami. Samica je menej nápadná, najčastejšie olivovo žltozelená s krídlami a chvostom rovnakom sfarbenými ako samec. Mladé vtáky sa podobajú samičkám. Sú olivovo zelené s tmavohnedým žíhaním.
Rozšírenie
Ide o hojne rozšíreného spevavca žijúceho v Európe, Ázii a Severnej Amerike. Súčasná populácia je pritom odhadovaná na 15 000 000 jedincov, ktorí žijú na ploche väčšej než.
Oblasť hniezdenia, početnosť a doba výskytu v strednej Európe sa každoročne mení v závislosti na úrode semien. Nepravidelné presuny majú často charakter invázií. Často celá populácia opustí oblasť a na niekoľko rokov osídli invázne iné územia.
Ekológia
Mimo hniezdenia žije krivonos smrekový obvykle v menších, rozvoľnenejších kŕdľoch. Je veľmi obratný, rýchlo preskakuje z vetvi na vetvu, často visí aj hore nohami. Je typickým semenožravcom, ktorý požiera výhradne semena ihličnatých stromov, predovšetkým smrekov a borovíc. Často sa ozýva tvrdým „kip kip“.
Hniezdi po celý rok, v severnej a strednej Európe najčastejšie v dobe od augusta do apríla/mája, v Škandinávii od prostriedka januára do prostriedka mája v závislosti na množstve potravy jeden až dvakrát do roka. Dobre ukryté hniezdo si stavia najčastejšie na smrekoch vo výške 3 až. Do neho kladie 34 vajcia o veľkosti 22 ×, biele s čiernymi a hnedými škvrnami, ich inkubačná doba trvá 1416 dní. V chladnom období samička opúšťa hniezdo len zriedka a necháva sa kŕmiť samcom. Rodičia mláďatá kŕmia až do tej doby, dokiaľ im nestvrdnú a nezakrivia zobáčiky (1420 dní).
Poddruhy
Existujú aj alternatívne taxonómie poddruhov podľa audiometrickej klasifikácie.
Chov a kultúrny význam
Krivonos smrekový bol v minulosti vítanou korisťou. Od prehistórie, po celý stredovek a v novoveku až do polovice 19. storočia bol spolu s inými pinkovitými vtákmi bežne chytaný ako zdroj potravy. Od nepamäti až do 40. rokov 20. storočia bol obľúbeným a rozšíreným klietkovým vtákom, najmä v horských oblastiach. Krivonos s obľubou vyzobáva vápenatú omietku zo stien chalúp v horských oblastiach. Škody však nie sú významné.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II).
Odporúčaným opatrením na ochranu tohoto druhu je ochrana rozsiahlych plôch starých lesov, predĺženie rubnej doby a zachovávanie jadrových zón vo forme starých porastov a to rozptýlene v pohoriach na veľké vzdialenosti, pretože krivonos smrekový sa vie presúvať po rozsiahlych oblastiach. Dôležitým faktorom v ochrane všetkých lesných druhov vtákov sú správne spôsoby obhospodarovania lesov, nerúbať v hniezdnej dobe a nie veľkoplošným holorubným spôsobom.
Leopold Heyrovský
JUDr. Leopold Heyrovský (známy aj ako Leo Heyrovský) (* 25. november 1892, Praha, Rakúsko-Uhorsko, dnes Česko – † 29. jún 1976, Praha, Československá socialistická republika, dnes Česko) - bol český právnik (doktor práv) a amatérsky entomológ – koleopterológ svetového mena. Má význam hlavne ako autor niektorých opisov nových druhov, poddruhov, ako i individuálnych foriem hmyzu, prevažne z radu chrobákov (Coleoptera) a to hlavne z čeľade fuzáčovitých (Cerambycidae).
Biografia
Leopold Heyrovský sa narodil 25. novembra v roku 1892 v Prahe. Po skončení základného vzdelania navštevoval gymnázium v Prahe. Potom pokračoval v štúdiu na pražskej Karlovej univerzite, kde pokračoval v otcových šľapajach a študoval právo. V rokoch 1915 až 1918 vykonával aktívnu vojenskú službu. Od roku 1920 pracoval krátky čas na ministerstva školstva. Viac než právnik je však známy hlavne ako entomológ svetového významu a mena. Počas svojho života opísal viaceré druhy, alebo poddruhy hmyzu.
Na jeho počesť bolo jeho menom pomenovaných viacero druhov, alebo poddruhov hmyzu, napr.: Alocoderus heyrovskyi Balthasar, 1935, Tropinota hirta heyrovskyi Obenberger, 1917, Schmidtiana heyrovskyi Podany, 1968 (= Luzonia heyrovskyi Podany, 1968), Xixuthrus heyrovskyi Tippmann, 1946, Protaecia (Potosia) morio heyrovskyi Balthasar, Geotrupes heyrovskyi Balthasar, 1960, Oberea heyrovskyi Pic, 1927, Purpuricenus kaehleri f. heyrovskyi, Harpalus heyrovskyi Jedlička, 1928, Agathidium bohemicum heyrovskyi Hlisnikovsky, 1964, Arima marginata heyrovskyi Havelka, 1959 a pod.
Pre svetovú entomológiu majú význam jeho viaceré práce. Pre entomológov je predovšetkým známa jeho monografia: „Tesaříkovití – Cerambycidae. Fauna ČSSR, 5.“ z roku 1955. JUDr. Leopold Heyrovský zomrel 29. júna roku 1976 v Prahe, kde je i pochovaný.
Jeho zbierka hmyzu je uložená v Národnom múzeu v Prahe. Časť hmyzu (Iphidae z palaearktickej oblasti sveta) je v Slezském muzeu v Opave.
Mareil-Marly
Mareil-Marly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gerd Müller
Gerd Müller (* 3. november 1945, Nördlingen, Nemecko† 15. august 2021 ) bol nemecký futbalista a jeden z najvýznamnejších strelcov v histórií futbalu.
Počas svojej kariéry strelil v 62 reprezentačných zápasoch 68 gólov, 365 gólov v 427 zápasoch Bundesligy a 66 gólov v 74 európskych pohárových súťažiach. V roku 1970 získal ocenenie Zlatá lopta pre najlepšieho futbalistu roku, v roku 1972 vyhral Euro a o dva roky neskôr aj Majstrovstvá sveta. Na klubovej úrovni je štvornásobným držiteľom titulu v lige aj pohára, trikrát triumfoval v Európskej lige majstrov, raz vyhral Interkontinentálny pohár a Pohár víťazov pohárov.
Úspechy
Bayern Munich
Individuálne
Mareil-sur-Mauldre
Mareil-sur-Mauldre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam vrcholov vo Vtáčniku
right|thumb|Výhľad z Vtáčnika right|thumb|Jarabá skala right|thumb|Orlí kameň right|thumb|Tlstý diel
Zoznam vrcholov vo Vtáčniku zahŕňa pomenované vrcholy v danom pohorí s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk.
Berneuil-en-Bray
Berneuil-en-Bray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Belloy
Belloy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Berlancourt (Oise)
Berlancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elo Havetta
Eliáš „Elo“ Havetta (* 13. jún 1938, Veľké Vozokany – † 3. február 1975, Bratislava) bol slovenský režisér, aranžér, fotograf a grafik.
Životopis
Pochádzal z dediny na juhu Slovenska. V 50. rokoch študoval fotografiu na Škole umeleckého priemyslu (ŠUP) v Bratislave. Jeho spolužiakom bol Juraj Jakubisko a spoločne tu natočili krátky film Šupka a šupáci (1956 – 1957). Okrem fotografie a filmu sa venoval aj iným umeleckým druhom – písal rôzne skeče a glosy, pôsobil aj ako výtvarný redaktor vo viacerých časopisoch. Na vojne sa dokonca venoval amatérskemu bábkovému divadlu. Je autorom niekoľkých poviedok, fejtónov i textov piesní. Okrem vlastných umeleckých činností sa venoval aj usporiadavaniu rôznych kultúrnych akcií – napríklad jazzových koncertov, pásiem poézie alebo večerov s nemým filmom.
V rokoch 1961 – 1967 študoval na FAMU v Prahe. Natočil tu niekoľko študentských filmov – Gotická manéž pre jedného (1962, nemý, s Luborom Dohnalom); Svätá Jana (1963); Život na divoko (1964); Obed v tráve (1964); 34 dní absolútneho pokoja (1965, dokumentárny); Predpoveď: nula (1966, absolventský). Posledný menovaný bol jeho generačnou výpoveďou a prvým samostatným dielom. Štúdium formálne nedokončil (nedoplnil k absolventskému filmu teoretickú časť).
Koliba
Po nedokončenom štúdiu v Prahe sa vrátil späť na Slovensko do štúdia Hraných filmov na Kolibe v Bratislave. Spočiatku sa mu nepodarilo presadiť a príležitosť dostal až po úspešných debutoch svojich generačných druhov Juraja Jakubiska a Dušana Hanáka. Napriek tomu patril k jedným z mála, ktorí mali možnosť debutovať v hranom filme bez predchádzajúcich skúseností v Štúdiu krátkych filmov, prípadne niekoľkoročnou režisérskou asistenciou na filmoch iných režisérov. Vtedajší vedúci dramaturg Albert Marenčin si jeho a Jakubiska vybral iba vďaka ich študentským filmom. V tomto prípade sa mu jeho "risk" oplatil a obaja režiséri vytvorili autorské diela, ktoré dodnes patria k vrcholom slovenskej kinematografie.
Hanák, Havetta, Jakubisko
Vstup nových osobností do kinematografie na začiatku 60-tych rokov sa označuje ako „nová vlna“. Je otázne, či sa dá hovoriť o „slovenskej novej vlne“, keďže sa nedá porovnávať s prúdom vo Francúzsku, či Česku. Na Slovensku bol duch novej vlny a jej princípy zjavne prítomný, i keď nevznikala natoľko pestrá a rozmanitá tvorba ako v iných kultúrach. Štefan Uher by sa dal nazvať tvorcom a filmárom, režiséri mladej generácie Jakubisko, či Havetta zas autormi a experimentátormi. Veľká trojica našej kinematografie – Hanák-Havetta-Jakubisko zavŕšila obsah pojmu slovenská nová vlna rozsahom i kvalitou tvorby. Od Jakubiskovej generácie sa veľa očakávalo – Jakubisko debutoval v hranom filme ako 29-ročný, Havetta 31-ročný a Dušan Hanák ako 31-ročný a ako jediný z nich mal za sebou už niekoľko krátkometrážnych filmov.
Hanák, Jakubisko i Havetta sú nepochybne predstaviteľmi autorského filmového experimentu. Často sú spolutvorcami scenára, zasahujú do výtvarnej podoby filmu, dôsledne presadzujú svoju víziu filmu vo väčšine jeho komponentov. On a jeho generácia nechceli poučovať, byť kritikmi (ako ich predchodcovia Uher a Barabáš), chceli tlmočiť emócie, atmosféru a zážitok. Ich filmy mali aj spodné tóny zúfalstva, groteskne bizarné príbehy niesli v sebe tragiku. Pojmy ako spoločnosť, národ, hrdinstvo, boli natoľko sprofanované, že riešenie videli v rezignácii, či dokonca výsmechu z aktuálnych dobových problémov – konfliktov. "Jakubisko a Havetta sú extroverti – karnevaloví hráči, u nich sa svet odohráva na povrchu. Ich filmy sú akýmsi verejným a každému prístupným divadlom. Naproti tomu u Hanáka existuje bariéra medzi človekom a realitou, priepasť medzi vnútorným a verejným."
Slávnosť v botanickej záhrade
Havettov debut (1969) bol sprvoti v tieni Jakubiskovho úspechu, dokonca sa tvrdilo, že Jakubisko nakrúcal lepšie filmy na Kolibe ako na FAMU, v Havettovom prípade to vraj bolo naopak. Film Slávnosť v botanickej záhrade si vyslúžil ocenenie až v 80-tych rokoch. To, čo sa považovalo za anarchistickú a chaotickú výpoveď, získalo hlboký vnútorný zmysel. Vďaka interpretácii snímky ako veľkého karnevalového sviatku, keď je všetko nemožné možné, sa objavila jednota v diele, ktoré mnohí pokladali za roztrieštené.
Johannes Trithemius
Johannes Trithemius (iné názvy: Johannes Heidenberg, Johannes Zeller, Johannes von Trittenheim; * 1. február 1462, Trittenheim – † 13. december 1516, Würzburg) bol kláštorný opát v Sponheime, mnohostranný učenec a humanista, „teoretik“ angelológie, bielej mágie a čarodejníctva.
Elo Havetta
Slávnosť v botanickej záhrade
Autorský prístup scenáristu Lubora Dohnala a Ela Havettu okrem rôznych paródií, travestií a zobrazovania obradov charakterizuje aj záujem o samoinscenovanie a režírovanie – film rámcujú zábery z Lumiérovho Príchodu vlaku do stanice, na záver je priznaná prítomnosť filmového štábu. Kameraman Jozef Šimončič vyvolal mäkkou farebnou tonalitou a neostrosťou pozadia dojem impresie. Šimončič uprednostňuje akvarelovú rozplývavosť, nehu krajinkárskej pastelovej farby, nie dravosť a krikľavosť ľudovej farebnosti.
Johannes Trithemius
Život
Johannes Heidenberg sa narodil v Trittenheime nad Moselou. Neskôr sa pomenoval ako Johannes Trithemius (podľa latinského prepisu jeho rodného miesta). Ešte než mu bol jeden rok, zomrel jeho otec Johann von Heidenburg. Jeho nevlastný otec, ktorý si o sedem rokov neskôr vzal jeho matku Elizabetu, bol odporcom vzdelávania. Trithemius sa preto len tajne a s veľkými ťažkosťami naučil grécky, latinsky a neskôr tiež hebrejsky. V sedemnástich rokoch odišiel z rodného domu, aby našiel dobrého učiteľa. Pritom cestoval cez Trier, Kolín nad Rýnom, Holandsko a Heidelberg a na konci januára roku 1482 dorazil až do benediktínskeho kláštora vo Sponheime pri kúpeľoch Bad Kreuznach. Tam bol 29. júna roku 1483 už pol roka po vstupe do kláštora zvolený za 25. kláštorného opáta. 9. novembra bol pomocným biskupom Bertholdom von Obergom za opáta aj vysvätený.
Elo Havetta
Slávnosť v botanickej záhrade
Film bol premietaný na prehliadke česko-slovenských filmov v Sorrente v roku 1969, kde získal Striebornú Sirénu za réžiu.
Johannes Trithemius
Život
Trithemius priniesol početnými teologickými a pedagogickými aktivitami do života kláštora novú vážnosť. Vďaka disciplinovanosti a novej regulácii kláštorného práva sa mu podarilo ustáliť klesajúce financie. V roku 1491 nechal založiť register o vlastníctve kláštora a mimo to nechal vytvoriť dve "zbierky múdrostí" (zákonníky). Jeho nezvyčajné aktivity nezostali dlho nepovšimnuté a tak bol čoskoro dosadený ako visitator (lat. visitare – navštevovať) do okolitých kláštorov a nakoniec menovaný spoluprezidentom generálnej kapituly. Trithemius vykonával službu svojich úradných činností a obchádzal ako žiadaný kazateľ a rečník širokú časť Nemecka, čo bolo veľmi prospešné jeho veľkej vášni – kláštornej knižnici. Pri jeho príchode do kláštora tam bolo k dispozícii 48 kníh, čo bolo na vtedajšiu dobu bežné číslo. Roku 1505, keď Trithemius opúšťal Sponheim, vzrástol počet kníh na 2000 exemplárov; v tom čase sa jednalo možno o vôbec najväčšiu knižnicu Nemecka. Však bol na ňu vynaložený prevažujúci diel kláštorných príjmov. Známosť tejto "pokladnice vedomostí" urobila Trithemia známym a priťahovala do Sponheimu množstvo učencov.
Elo Havetta
Slávnosť v botanickej záhrade
Po potlačení Pražskej jari silou urobil Havetta tri neúspešné pokusy nakrútiť svoj ďalší celovečerný film. Úspech sa dostavil až pri spolupráci s vtedajším scenáristom Štúdia hraných filmov Vincentom Šikulom. Jeho autorita renomovaného spisovateľa dokázala v tomto prípade výnimočne preraziť bariéru jeho izolácie. Spolu pripravovali aj ďalší projekt pod názvom Domov, domov treba ísť podľa predlohy Jozefa Cígera Hronského.