cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
3730 Hurban
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 408 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 4,50 roku (1646 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 192 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 18 km.
Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 12693 vydanom dňa 4. januára 1988.
Pomenovanie
Planétka je pomenovaná po Jozefovi Miloslavovi Hurbanovi (1817 – 1888), slovenskom básnikovi, spisovateľovi, novinárovi a vydavateľovi, ktorý bol blízkym spolupracovníkom Ľudovíta Štúra. Rozvíjal slovenský literárny jazyk a v revolučných rokoch 1848 – 1849 presadzoval slovenské požiadavky.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 13609 vydanom dňa 25. septembra 1988 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Švédske národné vodnopólové družstvo mužov
Švédske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Švédsko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Svenska Simförbundet (SSF). Svoj prvý medzištátny zápas odohralo v roku 1908 na LOH v Londýne🇧🇪 podľahlo. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 3 medailí z Olympijských hier a 3 medaily z Majstrovstiev Európy.
Vrcholné podujatia
Na Majstrovstvách Európy sa družstvo zúčastnilo 16-krát, naposledy v Bonne 1989. Získalo na nich 3 strieborné medaily, v rokoch 1926, 1947 a 1950. Neskôr sa umiestňovalo na spodných priečkach, resp. v nižšej výkonnostnej kategórii európskeho šampionátu. Posledné súťažné vystúpenie absolvovalo v roku 2002, keď hostilo B kategóriu Majstrovstiev Európy a tesne si nevybojovalo účasť v kvalifikácii na nasledujúce hlavne európske podujatie.
Výsledky
1 Družstvo sa zúčastnilo turnaja, keď sa uvolnilo miesto kvôli bojkotovaniu hier niektorými štátmi
Polotovar
Polotovar všeobecne je rozpracovaný nedokončený výrobok, ktorý prakticky takmer vždy vyžaduje ďalšie následné spracovanie na finálny produkt.
Pokiaľ ide o polotovar pripravený na použitie v domácnostiach (domáce použitie), býva obvykle uskutočnený tak, aby jeho konečná úprava bola čo najjednoduchšia alebo časovo najkratšia, pri zložitejších polotovarov potom jeho výrobca môže priložiť aj tlačený návod na použitie, ktorý môže byť súčasťou obalu.
Polotovary sa ale používajú aj priemyslu a ďalšie hospodárske činnosti, bežné sú napríklad v hutníctve - hutnícke polotovary, strojárstvo, stolárstvo , zlatníctvo alebo pri príprave okuliarových šošoviek a mnohých ďalších odboroch ľudskej činnosti.
Osobitný význam majú v potravinárstve a gastronómii.
3731 Hancock
3731 Hancock je planétka s priemerom 116 km, ktorú objavil Perth Observatory 20. februára 1984.
Július Pántik
Július Pántik (* 15. január 1922, Stredné Plachtince – † 25. august 2002, Bratislava) bol slovenský herec a pedagóg.
Začínal ako ochotnícky herec počas gymnaziálnych štúdií v Banskej Štiavnici, v rokoch 1940-1944 študoval herectvo na Bratislavskom štátnom konzervatóriu. V rokoch 1947-1951 pedagóg na Štátnom konzervatóriu a v rokoch 1951-1965 pedagóg na VŠMU (1959 docent). Už ako študent začal pôsobiť na scéne činohry SND (1942) a za päťdesiat rokov tu stvárnil viac ako 150 významných divadelných postáv, až do odchodu do dôchodku.
Život
Jeho talent sa prejavoval už počas štúdii na gymnáziu, hral ochotnícke divadlo, skladal skeče, na jednej z martinských súťaži si ho všimli umelci Slovenského národného divadla a vnukli mu myšlienku, aby sa stal profesionálnym hercom. V 40-om roku odchádza do Bratislavy, zapisuje sa na želanie rodičov na Právnickú fakultu, ale súčasne aj na dramatické konzervatórium, rodičia doma nechceli mať ,,komedianta”. Pántik opúšťa právnickú fakultu, plne sa venuje, na malú radosť rodičov, štúdiu na konzervatóriu a v roku 1942 podpisuje zmluvu do SND ako elév činohry. Patril do strednej generácie - ,,slnečnej generacie” - v posledných rokoch vojny po oslobodení prišiel takto do činohry SND rad mladých hereckych talentov - Záborský, Huba, Valach, Černická, a na čele Bagar, Borodáč, Borodáčová, Kello, a režiséri Budský a Jamnický.
Pre svoj prvý slovenský povojnový hraný dlhometrážny film Varúj...! ho objavil režisér Martin Frič. Július Pántik bol pedagógom na VŠMU, režíroval v divadle a v televízii a stvárnil významné postavy aj v tv. inscenáciách, filmoch a seriáloch.
V roku 1966 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1979 titul národný umelec. V roku 1993 vznikol v STV Bratislava v rámci cyklu Profily dokumentárny film Július Pántik (scenár Tatiana Syneková, a Dana Herrmanová, réžia Fedor Bartko).
Výber z divadelných postáv
Pántik začínal a dosahoval prvé herecké úspechy vo svetovej a domácej klasike. Ako prvú veľkú rolu mu režisér Jamnický zveril úlohu Lysandra v Shakespearovom Sne noci svätojánskej. A potom to už šlo ako na bežiacom páse: Don Manuell v Schilerovej Messinskej neveste, Orlando v hre Ako sa vám páči, Horacio v Hamletovi, Kryštof Dudgeon v Shawovom Pekelníkovi, Fabricio v Goldoniho Mirandolíne, Clenat v Moliérovom Lakomcovi, Ruprecht v Kleistovom Rozbitom džbáne. Jeho herecký prejav má farbu a vôňu, strháva diváka svojím výbušným rytmom, dravou, neskrotnou živelnosťou.
Herecké výzvy a film
Vývoj Pántikovho herectva nemožno odtŕhať od filmu, ktorý mu dosť dlho nedával príležitosť naplno prejaviť rôznorodosť prejavu a veľký potenciál stvárnenia silných postáv. Pritom Pántikove výrazné umelecké úspechy už v začiatkoch jeho činnosti nenechali nikoho na pochybnostiach, že sa objavil talent predurčený na filmovú kariéru. Prelom znamená až Pántikova spolupráca s režisérom Jiřím Křejčíkom, ktorý vybral Pántika do náročnej úlohy Floriša Zobáča vo filme Frona.
Spolupráca na filme Frona, blahodárne zasiahla do hereckého vývoja Júliusa Pántika, začal sa zamýšľať nad svojou prácou.
O svojom umeleckom vývoji podnietenom filmom Frona a režisérom, povedal v rozhovore s Richardom Blechom toto: '',,Dlhé roky som hrával postavy živelného ,,naturburštovského” charakteru. Hrával som dedinských korenistých ľudí. Moji hrdinovia v slovesných filmoch boli z jedného jadra a v tom som mal korčuľovať, kresliť obrázky na jeden motív. Je to ťažké, najmä ak má herec ambície nachádzať vždy nové a nové odtiene. V tých postavách sa menili iba detaily. Scenáristi a režiséri si zvykli na ,,pántikovštinu” z javiska i filmov, brali ju často ako samozrejmosť. V posledných rokoch som sa takýmito postavami nasýtil a dnes už odmietam scenáre, ktoré by ma vnucovali iba do tejto polohy. Otázka výberu je jedna z najdôležitejších v umeleckom vývoji.”''
Bacău
Bacău je mesto v Rumunsku, centrum rovnomennej župy v rumunskom Moldavsku.
Július Pántik
Herecké výzvy a film
Pántik nenašiel v postave Floriša iba zlé charakterové vlastnosti, ale naopak kus ľudského v neľudskom. Jeho Floriš bol najpresvedčivejší v scénach, kde sa usiloval o zblíženie s Fronou (Hana Hegerová) a kde ho tento ustavične odmietavý pokus ženie do bezhlavej zúrivosti.
Bacău
Na rozlohe 41 km² tu žije 144 307 obyvateľov (2011). Mesto je významným centrom Moldavska (spolu s Jasy), hlavne vďaka letisku a vhodnej polohe na križovatke dopravných ciest.
Július Pántik
Herecké výzvy a film
Július Pántik najlepšie prejavil svoje herecké umenie vo filmoch: Kým sa skončí táto noc, Nevesta hôľ a Očovské pastorále. V Neveste hôľ prenikol do psychológie postavy uhliara a táto postava podfarbila celkovo rozprávkový štýl filmu, nakrúteného podľa novely Františka Švantnera.
Havrania cesta
Vo filme Havrania cesta si Július Pántik zahral postavu Vinca Petráša, majstra partie montérov vysokého napätia. Príbehu dominuje najmä súboj o prestíž medzi kolegami. Pántik v postave Vincenta Petráša predstavil akúsi novú dimenziu prirodzeného hereckého naturelu. Bez zbytočnej patetickosti ukázal silu vlastnej hereckej osobnosti. Petráš je Pántikom dokonale zvnútornený. Pre robustný talent Júliusa Pántika predstavuje postava Petráša dovtedajší vrchol a má črty veľkej a rýdzo filmovej kreácie, akých slovenská kinematografia dovtedy veľa nepoznala. Pôsobivo mu kontruje aj herecký kolega Štefan Kvietik.
Pántik vo svojom decente ladenom výkone prejavil citlivosť ozajstného majstra hereckého umenia, ktorý si uvedomuje nevyhnutnosť rešpektovať a dodržiavať odlišnosť prejavu divadelného a filmového a ktorý súčasne hľadá s každou tvorivou príležitosťou ďalšie výrazové odtiene, ktoré by povýšili hercov výkon na tvorivý akt nezrovnateľný s úlohami predchádzajúcimi.
Vítězný lid
Klementa Gottwalda, prvého robotníckeho prezidenta, si Július Pántik zahral vo filme z roku 1977 - Vítězný lid. Tvorcami nazvaný ,,umelecký dokument" bol tendenčným pohľadom na udalosti z 13. - 25. februára 1948 v Česku a na Slovensku. Natočili ho pri príležitosti 30. výročia Víťazného februára. Najväčší podiel na výslednom filme mal autor scenára a režisér Vojtěch Trapl. Tento film je dnes v nielen obsahovo ale aj formálne pomýlený. Zásluhu má na tom aj neobratné obsadenie Júliusa Pántika do postavy ikonického prezidenta Klementa Gottwalda, ktorý sa síce snažil napodobniť dikciu a spôsoby prezidenta dôveryhodne, v konečnom dôsledku však tento pokus pôsobí mimoriadne komicky.
Referencie
http://www.csfd.cz/film/265624-pstrosi-vecierok/prehled/
Saint-Rémy (Aveyron)
Saint-Rémy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 315 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Březina (okres Jičín)
Březina je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 82 obyvateľov, z toho 37 mužov a 45 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 38,5 roka, ženy 39,2 roka).
Severín Škultéty
Životopis
Vzdelanie získal v Brezne a v Bardejove. Učiteľ v Brezne, v Prešove a v Bardejove, rektor školy v Prešove a v Bardejove, tam aj farár, senior Pentapolitany (Prešov, Bardejov, Košice, Levoča, Sabinov). Obranca Lutherovho učenia proti kryptokalvinistom. Pravdepodobný prekladateľ Lutherovho Malého katechizmu, kt. vyšiel ako prvá slovenská tlačená kniha v Bardejove (1581). Autor náboženských spisov, viacerých príležitostných latinských veršov i drobnejších prác.
Zdroj
Severín Škultéty/ecav.sk
Vroncourt-la-Côte
Vroncourt-la-Côte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karolinum
náhľad|Karolinum Karolinum (pôvodne alebo Karolov internát – meno je odvodené od zakladateľa Karola IV.) je komplex stavieb, najstarší univerzitný internát v strednej Európe, nachádzajúci sa v Starom Meste v Prahe, na rohu Ovocného trhu a Železnej ulice, južne od Staromestského námestia.
Dejiny
Vznikol rozšírením a úpravami paláca Jana Rotleva. Mincmajster Rotlev z Kutnej Hory prenechal palác kráľovi Václavovi IV., čím zachránil svojho syna, ktorému hrozil trest smrti za tasenie meča pri súdnom pojednávaní. Kráľ potom v roku 1383 dom daroval Karolovemu internátu.
Karolinum bolo niekoľkokrát prestavované: 1718 Františkom Maxmiliánom Kaňkom, 1882 Josefom Mockerom, v rokoch 1946–1968 bol celý areál rekonštruovaný podľa projektu Jaroslava Fragnera.
V dobe po bitke na Bielej hore bolo sídlom právnickej a lekárskej fakulty, za prvej republiky potom Nemeckej univerzity v Prahe.
Súčasnosť
V súčasnosti je Karolinum sídlom rektora a centrálnych inštitúcii Karlovej univerzity, zasadá tu akademický senát a slúži na slávnostné a reprezentačné účely, ako napr. promócie, imatrikulácie a pod.
Karolinum je národná kultúrna pamiatka.
Kauffenheim
Kauffenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Personalizmus
Personalizmus je:
V strede pozornosti personalizmu je teda osobnosť ako prvotná realita a najvyššia duchovná hodnota. Jedným z jeho zdrojov je Leibnizova monadológia.
Personalizmus sa začal šíriť koncom 19. stor. v USA a okrem USA sa rozvíja najmä vo Veľkej Británii, Nemecku a Francúzsku.
Belica
Belica môže byť:
Sliezska nížina
Na severozápade a severe na ňu nadväzujú ďalšie nížiny, na juhu dve provincie hercynských pohorí (Česká vysočina a Malopoľské vysočiny) a dotýka sa Vonkajších karpatských zníženín (Ostravská panva). Nadmorská výška sa pohybuje od 100 do
Najdôležitejšími riekami oblasti sú Odra a jej prítoky Mała Panew, Nysa Kłodzka, Ślęza, Bystrzyca, Kaczawa a Bóbr.
Najdôležitejšie mestá sú Vroclav, Legnica, Brzeg, Opole, Kędzierzyn-Koźle, Racibórz, Oława, Głogów a Opava.
Geomorfologické členenie
Sliezska nížina sa z hľadiska geomorfologického členenia delí na 9 celkov (v poľskej terminológii mezoregiónov):
Šupín
Šupín je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Slovenská Ľupča v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1998 na rozlohe 11,8900 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená na ochranu geomorfologicky významného komplexu skalných útvarov vo vápnomilných bučinách s výskytom floristicky a faunisticky významných druhov
Aristodémé
Aristodémé alebo Aristodéma (Aristodémé) je v gréckej mytológii dcéra trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén, Aristodémé patrila medzi jeho dcéry, ktoré mal s inými manželkami, alebo družkami.
Riku Hahl
Riku Hahl (* 1. november 1980, Hämmenlinna, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový útočník.
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže HC Davos.
Reprezentácia
Tréner Erkka Westerlund ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosí číslo 23.
Ľudská osobnosť
Ľudská osobnosť je sústava pomerne trvalých vlastností ľudského jedinca, predovšetkým vlastností duševných čiže duševných čŕt. Tieto črty sa členia do niekoľkých rodov, ako je temperament, schopnosti, citové sklony, snahové sklony, sebavedomie, vlastnosti vôle, psychomotorika a i.
Čarodejníctvo
Čarodejníctvo je pojem, ktorý mal v rôznych spoločnostiach a dobách rôzne významy. Tieto významy majú spoločné použitie údajných nadprirodzených schopností alebo síl. Naopak rôzny je vzťah k náboženstvu, mágii, etike. Osoba, ktorá čarodejníctvo vykonáva, sa označuje ako čarodejník (čarodejnica) alebo čarodej (čarodejka) (staršie aj kúzelník). Viera v čarodejníctvo je v rozličnej podobe prítomná v mnohých kultúrach, je vlastná zvlášť kultúram indoeurópskym a aj v dnešnej dobe prežíva v primitívnych ale aj vyspelých spoločenstvách.
Radoslav Hecl
Radoslav Hecl (* 11. október 1974, Partizánske) je bývalý slovenský hokejový obranca, päťnásobný majster slovenskej extraligy a majster sveta. Vynikal najmä v defenzívnych činnostiach.
Čarodejníctvo
Len veľmi ťažko sa dá stanoviť obdobie, kedy bol výraz čarodejníctvo použitý prvý raz, takisto kedy sa prvý raz objavujú fenomény, ktoré sú s čarodejníctvom spojené: kúzlenie, domnelé schopnosti lietať, zmluva s temnými silami, často spojená s bizarným sexuálnym správaním, predstavy blízke halucináciam, náboženské bludy a podobne. Je zároveň veľmi ťažké rozlíšiť, čo sa skutočne týkalo jednotlivo toho ktorého fenoménu a čo je len legendárna interpretácia. Téma čarodejníctvo sa tiež vždy mieša s neoprávneným používaním asociácií, ktoré dodávajú téme atraktivitu, a vlastným myšlienkovým svetom autorov, ktorí sa snažia tému spracovať. Výrazom čarodejníctvo, čarodejník a čarodejnica sa preto nedá systematicky prisudzovať celkom určitý obsah, nemožno o nich hovoriť len ako o psychologickom či religionistickom predmete.
Radoslav Hecl
Klubový hokej
Korčuľovať sa naučil ako štvorročný na zimnom štadióne v Topoľčanoch spolu s kamarátom Miroslavom Šatanom, s ktorým sa počas hokejovej kariéry stretol vo viacerých kluboch a reprezentačných výberoch. Jeho prvým klubom boli VTJ Topoľčany. Od sezóny 1992/93 hral za Duklu Trenčín, v prvom ročníku slovenskej extraligy 1993/94 získal majstrovský titul. Ročník 1995/96 odohral za HK Nitra, následne šesť sezón v Slovane Bratislava, počas ktorých pomohol vybojovať tri majstrovské tituly.
Po úspešných MS 2002 ho ako 28-ročného draftovalo Buffalo Sabres v roku 2002 v 7. kole ako 208. v poradí. Za tento klub, kde vtedy pôsobil aj Šatan, odohral 14 zápasov, viac vo farmárskom mužstve Rochester Americans. Od ďalšej sezóny hral opäť v Slovane, v decembri 2004 utrpel zranenie v zápase proti Nitre, keď mu protihráč v pästnom súboji zaľahol koleno. Sezóna sa pre neho skončila, podrobil sa operácii, navyše mu v júni počas sústredenia v Bojniciach toto koleno privalila činka, čo skomplikovalo jeho rekonvalescenciu. V priebehu ročníka 2005/06 s ním vedenie rozviazalo zmluvu. Pred nasledujúcou sezónu uvažoval o pôsobení v HK Dynamax Nitra, nedohodol sa však s predstaviteľmi klubu, keď odmietol odohrať prípravné zápasy pred podpisom zmluvy. Napokon uzavrel kontrakt s britským klubom Manchester Phoenix. Poslednú sezónu aktívnej hráčskej kariéry pôsobil v talianskom mužstve SG Pontebba.
Čarodejníctvo
Staroveký Blízky východ a Stredomorie
Písomné pramene o čarodejniciach sa vyskytujú v starovekom Sumere, a Egypte. Postup v prípade obvinenia z čarodejníctva obsahuje aj Chammurapiho zákonník.
Radoslav Hecl
Reprezentácia
Hecl ma výbornú bilanciu z významných podujatí, keď na piatich majstrovstvách získal štyri zlaté medaily. Prvými boli Majstrovstvá Európy do 18 rokov 1992, kde bol členom česko-slovenskej reprezentácie. V roku 1994 sa zúčastnil MS C-skupiny do 20 rokov, a krátko nato aj seniorských majstrovstiev rovnakej úrovne, na oboch Slovensko postúpilo do B-kategórie. Jeho najväčším reprezentačným úspechom boli MS 2002, kde sa Slovensko stalo majstrom sveta. Hecl bol na súpisku dopísaný až pred štvrťfinále (keďže sa čakalo na prípadnú posilu z NHL), nastupoval v prvej formácii s Ľubomírom Višňovským
Čarodejníctvo
Staroveký Blízky východ a Stredomorie
Existenciu čarodejníctva v antickom Grécku dokladá Homér, dosvedčujú ho aj rímski autori. Podľa týchto prameňov mali čarodejnice možnosť ovplyvňovať živé tvory a niekedy aj neživé veci, často sa im prisudzovali nešťastia, ktorá sa stali nelogicky počas všedného dňa (náhle úmrtia dobytka aj ľudí, požiare, a podobne). V prameňoch nachádzame aj návody, ako čarodejníkov alebo čarodejnice spoznať a ako sa pred nimi (pomocou zariekavania) brániť. V niektorých prípadoch kúzlo škodiace pri čarodejnom použití na ľuďoch, mohlo naopak fungovať proti čarodejníkom.
Mnoho zmienok o čarodejníctve obsahuje tiež biblia, medzi inými napríklad čarodejníctvo v Endore (1 Sam 28), zmienka o čarodejoch v Egypte (Ex 7,11). Biblia sa však stavia voči čarodejníctvu veľmi záporne; ako trest za čarodejníctvo bola v Izraeli stanovená smrť (porovnaj „Čarodejnicu nenecháš nažive“ Ex 22,17). Hebrejské כּשׁף (kášaf, používať čarodejníctvo)'khasephah“ označuje podľa niektorých moderných lingvistov predovšetkým toho, kto zlovoľne používa zaklínanie na poškodzovanie ľudí.
Radoslav Hecl
Reprezentácia
Spolu v seniorskej slovenskej reprezentácii odohral 52 zápasov, strelil 1 gól.
Americký pohár v lakrose 2015
Americký pohár v lakrose 2015 bol 1. americký pohár v lakrose, ktoré organizovala Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Konal sa v Mexiko City, v Mexiku v dňoch od 22.26. júla 2015, za účasti 4 mužských tímov. Pôvodne bolo na turnaji prihlásených až 6 družstiev, okrem 4 zúčastnených aj družstvá Guatemaly a Kostariky. Zápasy sa odohrali na štadióne Estadio el Pallilo. Titul získalo domáce 🇲🇽, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇨🇱.
Radoslav Hecl
Ďalšie pôsobenie
Po ukončení hráčskej kariéry študoval manažment, pôsobil ako predajca automobilov. V júni 2009 sa stal generálnym manažérom VTJ Topoľčany. 2. júla 2012 bol z tejto funkcie odvolaný. Angažuje sa vo sfére výživových doplnkov. Účinkoval aj ako spolukomentátor hokejových zápasov na STV. Je ženatý, s manželkou Miriam majú deti Zuzanu a Martina.
Keffenach
Keffenach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Čarodejníctvo
Stredovek
Vzťah k čarodejníctvu v stredovekej Európe úzko súvisel s postojom cirkvi. Čarodejníctvo dostalo iný význam – akékoľvek praktizovanie mágie, kúziel a kontakt s okultnými silami je považovaný za zlý. Z tohto pohľadu potom ustupuje rozdiel medzi čarodejníctvom, mágiou a kúzlením, a obsahuje aj predchádzajúce pohanské praktiky, voči ktorým sa cirkev ohradzovala. Hodnotenie čarodejníctva sa v rôznych obdobiach pohybovalo medzi dvoma odmietavými stanoviskami:
Keffenach
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čarodejníctvo
Stredovek
Cirkevní Otcovia zastávajú názor, že čarodejníctvo je klamom a podvodom, a že meno Ježiša Krista je spoľahlivou obranou proti akémukoľvek čarodejníctvu. Cirkev v staroveku čarodejníctvo odmietala skôr z prvého hľadiska.
Keffenach
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marián Labuda ml.
Marián Labuda ml. (* 27. február 1974, Bratislava) je slovenský herec, syn herca Mariána Labudu.
Keffenach
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marián Labuda ml.
Vyštudoval bratislavské konzervatórium. Po jeho absolvovaní v roku 1993 nastúpil do Divadla Andreja Bagara v Nitre, neskôr účinkoval na Novej scéne a v ďalších divadlách. Pôsobí aj ako filmový a seriálový herec.
Čarodejníctvo
Stredovek
V 8. storočí odmietal čarodejníctvo pri svojej misii v Nemecku svätý Bonifác ako nekresťanské. Karol Veľký vyhlásil upaľovanie domnelých čarodejníc za pohanský zvyk a nariadil trestať ich smrťou. Roku 820 lyonský biskup spolu s ďalšími predstaviteľmi cirkvi odmietli presvedčenie, že čarodejnice môžu spôsobovať zlé počasie, lietať alebo meniť tvar.
V nasledujúcich storočiach sa však viera v čarodejníctvo znova začala šíriť. Čarodejníctvo začalo byť spojované v súvislosti s rozmachom dualizmu s protibožskými silami, konkrétnejšie so Satanom. Myšlienkový základ pre niektoré predstavy o čarodejníctve poskytla scholastická filozofia a teológia, v ktorých rámci sa rozvíjala okrem iného angelologia a démonologia. Napríklad Tomáš Akvinský vo svojom diele Summa theologiae dosvedčuje existenciu čarodejníctva v 13. storočí a konkrétne o údajnej praxi telesného kontaktu s démonmi.
V dobe neskorého stredoveku, v 15. storočí, vzniká špecifická západná kresťanská povera v čarodejníctvo; kresťanský Východ fenomén čarodejníctva spojený so zmluvou s temnými silami či diablom nepozná. Obraz takejto čarodejnice predstavuje zmes rôznych predstáv, prevzatých zo starších obrazov, medzi ktoré patrí zmluva s diablom, škodiaca mágia, stretnutia čarodejníc, škodlivé kúzla vyvolávajúce nepriazeň počasia, choroby a smrť ľudí či zvierat, ovládanie ľudi, lietanie a podobne. Čarodejnice a čarodeji sú identifikovaní ako kňažky a kňazi (služobníci) Satana, predpokladá sa, že mu slúžia na „čiernych omšiach“ a podobne, a magické sily sú odmenou za túto službu. Z toho vyplýva tiež ich domnelá spojitosť s posadnutosťou, nadľudskými schopnosťami, ktoré vďaka démonom čarodejnica nadobúda, pohlavným stykom s démonmi atď. Utriedenou syntézou týchto predstáv je slávna kniha Malleus maleficarum (Kladivo na čarodejnice, 1487), ktorá sa napriek odmietnutiu knihy cirkvou stala veľmi populárnou a podnecovala predstavy o čarodejniciach niekoľko storočí. Čarodejníctvo tiež bolo vďaka tejto knihe stále viac stotožňované so svetom žien.
Barok
Čarodejnica bola postava, ktorá mala byť spriahnutá so Satanom (jeho služobnica), zvyčajne nevydaná žena staršieho veku (čo nebolo nutne pravidlom) s nízkym ekonomickým postavením, ktorá mala vedome škodiť či už jednotlivcom alebo celej spoločnosti a stretávať sa s ďalšími čarodejnicami na pravidelných zhromaždeniach.
Zo všetkých postáv obdobia baroka bola čarodejnica tou najviac obávanou. Obvykle nepredstavovala na prvý pohľad žiadnu hrozbu, po fyzickej stránke zvykla byť často staršou ženou s nízkym spoločenským a ekonomickým postavením, bez politických alebo vplyvných stykov a ľudia s ktorými sa stretávala pochádzali rovnako z nízkych vrstiev. Čarodejnicu však malo charakterizovať to, že mala určitý typ osobnosti, ktorý prekračoval normy chovania svojej doby. Išlo hlavne o oblasti susedského spolužitia, ženskosti, morálky a náboženských praktík. Čarodejnice boli aj vďaka tomu prenasledované (okrem iného) ako určitý symbol vymknutia sa z rádu, ktorý zdánlivo vo svete prevládal.
Afrika
Africké čarodejníctvo je široký pojem a v regiónoch existujú rozličné prístupy: napr. juhoafrický smer inyanga, stredoafrické prístupy azande a kindoki, nigérijská čarodejnícka vetva náboženstva juju, všeobecnejšie západoafrické čarodejníctvo majúce blízko k vodunu, ghanské čarodejníctvo, kamerunské smery nyongo, tfu a djambe, a mnohé ďalšie. Čarodejnému rituálu, ktorého cieľom bolo zaútočiť na nepriateľa a zlikvidovať ho, je venovaná už egyptská kniha o Apopovi. Apop, alebo tiež Rerek, bola v staroegyptskom náboženstve mocná temná negatívna bytosť znázorňovaná ako had či drak, pán chaosu (neskôr spájaný so Sutechom), kľúčový protivník slnečného boha Rea. Niektoré čarodejnícke postupy Apopa zaháňajú, iné spolu s ním pochovávajú, ďalšie ho k útoku vyzývajú. Staroegyptské čarodejníctvo pozná aj božstvo menom Bachychsichych (alebo tiež Bakaksichech) s významom: duša či syn temnoty. Zrejme už v preddynastickej dobe bolo v Egypte čarodejníctvo rozšírené. Zo Starej ríše potom pochádzajú rozličné dochované čarodejnícke formule. V Strednej ríši sa vedľa ľudového čarodejníctva etablovalo oficiálne kňazské čarodejníctvo s prepracovaným zaklínacím systémom a zložitými obradmi. Kňazskí čarodejníci využívali rovnaké sily ako ľudoví čarodejníci, svoje metódy však zapisovali a uchovávali. Oficiálni egyptskí čarodejníci mali často jednu hlavnú úlohu: likvidáciu kráľových nepriateľov. O skutočnosti, že čarodejníctvo tvorilo samostatný odbor poznania už v archaickej dobe, svedčia nápisy o čarodejných riekankách a ovládaní duchov na hrobkách datovaných približne do prelomu 4. a 3. tis. pred n. l. V mladšej dobe bolo už čarodejníctvo považované za vedu vyučovanú v Dome života.
Africkí čarodejníci oddávna využívali svoj hlas, tak aj fyzické gestá a tiež aktiváciu kúziel napríklad zatĺkaním ostrého predmetu do magickej figúry – ako tomu je u figúr Nkisi Nkondi v Kongu – alebo podrezaním živého tvora pri vyslovení čarodejnej formule, prípadne úderu do symbolu a plesknutie klienta cez hlavu, čo je v subsaharskej Afrike dodnes bežné. Jeden z najstarších zachovaných záznamov útočného čarodejníctva pracujúci metódou využitia náhradného tela – figúry obete – pochádza z obdobia Strednej ríše a cieľom vtedy bolo zabitie nepriateľa. Čarodejník zhotovil figúru nepriateľa z vosku, napísal na ňu meno obete, predniesol kliatbu a zakopal ju do zeme na cintoríne.
Podľa afrikanistu Ondreja Havelku interpretujú Afričania tzv. „zlú smrť“ – napríklad zasiahnutie bleskom, násilné zabitie, náhle úmrtie alebo utopenie – ako útok čarodejníka. Psychické choroby sú nazerané ako pôsobenie zlých duchov alebo aj útok čarodejníka. U ďalších chorôb sa skúma, či je choroba bežná alebo nejako zvláštna, náhla, bez zjavnej príčiny. Potom sa taká choroba považuje za útok čarodejníka. Čarodejník útočí priamo vysielaním zlého ducha na dotknutú osobu alebo nepriamo, prostredníctvom magických predmetov s istou mocou škodiť tam, kde sú schované. Ďalšia metóda používaná africkými čarodejníkmi je využitie bylín. Čarodejník z nich vytvorí jedovatý roztok alebo zmes bylín páli a dym s magickou deštruktívnou mocou vysiela smerom k obete. Obranou pred takým útokom býva podľa Havelky očistenie sa liečivými bylinami, prípadne symbolické pochovanie (človek si vykope hrob, položí sa doň a je symbolicky zasypaný zeminou) sprevádzané zvieracou obeťou. Známy čarodejný smer je kamerunská spoločnosť nyongo. Tamojší čarodejníci praktizujú ľudské obete s cieľom zotročiť ducha obetovaného človeka, ktorý potom pre čarodejníkov pracuje. Ak v Kamerune niekto dosiahne významný podnikateľský alebo politický úspech, predpokladá sa, že je za tým činnosť spoločnosti nyongo. V JAR často čarodejníci pripravujú mocné muti (prípravok, kúzlo alebo napr. začarovanú časť ľudského tela) za použitia ľudskej hlavy, genitálií, končatín, jazyka alebo krvi. Na prípravu muti, ktoré má zabezpečiť hospodársky úspech, politický vzostup alebo napríklad likvidáciu konkurencie nie je neobvyklé obetovanie dieťaťa, prípadne albína. Väčšinu muti však pripravujú tradiční liečitelia za použitia bylín, kostí zvierat, zeminy, krvi zvieracej obete a s čarodejníctvom nesúvisia, ide naopak o tradičnú liečbu. Juhoafrický čarodejník, ktorý pripravuje smrtiace muti, sa nazýva tagati. V Afrike sú každoročne popravené tisícky ľudí obvinených z čarodejníctva. Známy je prípad Marylandských rituálnych vrážd zo sedemdesiatych rokov v Libérii. Na čarodejnícke účely tam bolo v malej oblasti vykonaných okolo stovky rituálnych vrážd. Obetiam boli odstránené hlavy, končatiny a pohlavie, torza bola zohavená. Rituálne vraždy boli organizované vysokými štátnymi úradníkmi, ktorí boli nakoniec odsúdení a verejne popravení.
Hony na čarodejnice
Od neskorého stredoveku až do 18. storočia tak v Európe dochádza k silnému boju proti čarodejníctvu, ktorý prerástol do takzvaných čarodejníckych procesov. Trest za čarodejníctvo bol väčšinou smrť, trest smrti bol vykonávaný na základe miestnych pomerov, väčšinou šlo o smrť určenú kacírom (upaľovanie, kameňovanie). Najväčšie prenasledovanie čarodejníc nastalo v Európe v 17. storočí, s nástupom osvietenstva prenasledovanie čarodejníc ustalo (k poslednej poprave došlo roku 1792 vo Švajčiarsku).
Prax
Viera v čarodejníctvo obsahuje vieru, že existujú spôsoby, ktorými sa dajú uľahčiť nejaké záležitosti Príklady praktiky: Použitím niektorého z uvedených postupov či ich kombinácií mág získava zvláštne schopnosti, môže meniť podobu a získavať moc nad svojimi nepriateľmi. Ďalšie charakteristiky mágov sú ovplyvnené miestnymi tradíciami (napríklad lietanie na metle), náboženstvom a obavami ľudí. U čarodejníc sa väčšinou predpokladal neobvykle dlhý život, nikdy nie nesmrteľnosť. Čarodejnice často slúžili temným silám (napríklad diablovi), inokedy ich správanie bolo motivované vlastným prospechom.
Čarodejníctvo v modernej dobe
Pojem čarodejnice či čarodejníctvo sa dnes dá rozdeliť do 5 skupín:
Čarodejníctvo v súčasnej literatúre
V novodobej rozprávke a fantasy literatúre sa presadzuje predstava, že čarodejníci a čarodejnice môžu byť zlí aj dobrí a vzájomne spolu bojujú, zaujímavým je fakt, že na túto činnosť (respektíve k víťazstvu) potrebujú z nie vždy celkom pochopiteľných dôvodov obyčajných ľudí, ktorí sa stávajú faktorom, ktorý potom rozhoduje o víťazstve dobra alebo zla. Tento jav možno ešte výraznejšie pozorovať pri PC hrách, pri ktorých sa niekedy objavuje silnejší príbeh, ktorý sa pokúša vysvetliť, prečo je čarodejnica na tej či onej strane.
Čarodejnícke kulty
Existujú aj novodobé čarodejnícke kulty, napríklad wicca. Moderné čarodejnícke spolky považujú čarodejníctvo za najstaršie pranáboženstvo – kult Veľkej bohyne stvoriteľky. Hlavnými znakmi sú zmysel pre harmóniu, spolužitie s prírodou, cit pre prírodu a živly. Čarodejnice väčšinou uctievajú Boha (predtým lovu) aj Bohyňu (predtým plodnosti), prípadne Bohyňu samotnú.
Novodobé čarodejnícke krúžky (coveny) sú vytvárané na spôsob buniek; majú spravidla až 13 členov. Krúžky rovnako ako jednotlivé čarodejnice majú vo vykonávaní svojich rituálov, spevov a zariekavania autonómiu a slobodu. Prijatie do čarodejného kruhu nastáva skrz iniciáciu (zasväcovanie). Krúžky sú vedené kňažkou a kňazom s rovnocenným postavením. Kňažka ani kňaz nie sú vedúcimi v zmysle „big boss“, ich úlohou je skôr usmerňovať energiu pri rituáloch.
Čarodejnícky kalendár má 12 – 13 mesiacov so sviatkami ako rovnodennosť, slnovrat, štvorročné slávnosti, úplnky, ferálie, luperkálie a podobne. Najvyšší zákon čarodejníckej mágie znie: „Rob, čo chceš, ak to nikomu neškodí.“ To okrem iného znamená, že čarodejka nesmie ovplyvňovať niečiu slobodnú vôľu, teda nevyvoláva u konkrétneho človeka lásku a podobne. Niektoré jednotlivé kvázi čarodejnice ponúkajú prostredníctvom novinovej inzercie svoje služby za honorár – k nim patrí okrem iného číselná lotéria, veštenie z krišťálovej gule, horoskopy, dohadzovanie a zbavovanie sa partnera na diaľku magickými praktikami.
Wassy (obec)
Wassy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Rome-de-Cernon
Saint-Rome-de-Cernon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3733 Yoshitomo
3733 Yoshitomo je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 15. januára 1985.
3734 Waland
3734 Waland je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 17. októbra 1960.
Administratívne členenie Mongolska
Administratívne členenie Mongolska je vo svojich základných rysoch definované štvrtou hlavou Ústavy Mongolska. Členenie pozostáva z 21 provincií a okruhu hlavného mesta Ulanbátar,  ktorý je samostatnou entitou na úrovni provincie.
Nižšiu úroveň provinčnej správy predstavujú okresy (v sg.: ), ktorých je celkovo 329. Okresy sa ďalej členia na obce (v sg.: ), ktorých je k roku 2014 cca 1600. Hlavné mesto sa delí na mestské obvody (v sg.: ) a mestské štvrte (v sg.: ).
Tajovská kopa
Tajovská kopa je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Banská Bystrica, Tajov v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 na rozlohe 0,2719 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''PP je zriadená na ochranu významnej geologickej lokality. Je to penovcové jednokaskádové svahové ložisko s vysokou a krátkou kaskádou so zvislým čelom (svah.suk), dôležité z hľadiska vedecko-výskumného, náučného a kultúrneho.''
Ultimate Santana
Ultimate Santana je kolekcia skladieb skupiny Santana, ktorá kombinuje hity posledných albumov Supernatural, Shaman a All That I Am so skorou klasikou. Medzi 18 skladbami sú aj tri nové skladby. Dňa 3. novembra album debutoval na #8 v rebríčku Billboard 200 s predajom viac ako 56,000 kópií v prvom týždni od vydania.
Ahuillé
Ahuillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mikuláš IV.
Mikuláš IV. (vlastným menom Girolamo Masci; * 30. september 1227, Lisciano, Taliansko – † 4. apríl 1292, Rím), bol 191. pápež katolíckej cirkvi.
Pápežský úrad zastával v dobe od 22. februára 1288 do svojej smrti.
Poľovníctvo
náhľad|Poľovníci v Pyrenejách, litografia z 19. storočia. Poľovníctvo odbor, ktorý sa zaoberá chovom, ochranou, zušľachťovaním a lovom zvere a hospodárskym zhodnocovaním úlovkov. Zaraďuje sa do poľnohospodárskej výroby i do lesníctva. Má však aj rekreačný význam.
Lov, ktorý je najstaršou zložkou poľovníctva je ľuďmi praktizovaný od praveku. Až do stredoveku mohli lov na území Slovenska uskutočňovať aj široké masy obyvateľstva. S rozvojom feudálnej moci sa poľovníctvo stalo výsadou vládnucej triedy. Začali sa objavovať zákazy lovu niektorých druhov zveri, alebo zákazy niektorých spôsobov lovu. Od 16. storočia mali spravidla poddanské obce zákaz zaoberať sa lovom. Neskôr v 18. storočí sa zákaz rozšíril aj na obyvateľstvo miest. V 19. storočí bolo poľovníctvo možné vykonávať spravidla iba v prípade ak daná osoba vlastnila určitú rozlohu pôdy.
Kertzfeld
Kertzfeld je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Palác v Murlo
Palác v Murlo je stavba z roku 575 pred Kr., ktorá sa nachádza v blízkosti mesta Siena v Taliansku. Považuje sa za ukážku ranej architektúry z obdobia rozvoja mestských štátov na Apeninskom polostrove. Na jeho mieste stála ešte staršia budova zo 7. storočia pred Kr., ktorú však zničil požiar.
Charakteristika
Ide o rozsiahlu stavbu s celkovo štvorcovým pôdorysom. Tvorili ju štyri bloky miestností, ktoré obklopovali centrálne nádvorie. Samotný dvor bol lemovaný z troch strán stĺporadím, na štvrtej strane sa mohla nachádzať svätyňa alebo trón. Strechu tvorilo 2800 m² škridiel z terakoty. Steny boli bohato zdobené plastikami a vlysmi z toho istého materiálu a zobrazovali život elity, bohov a mýtické postavy.
Využitie tejto budovy nie je dodnes celkom jasné, predpokladá sa, že slúžila ako sídlo vládcu alebo významnej rodiny. Z archeologických nálezov je zrejmé, že sa tu odohrávali hostiny i náboženské obrady.
Karola Skutecká-Karvašová
Karola Skutecká-Karvašová (* 4. jún 1893, Banská Bystrica – † 9. január 1945, Nemecká) bola slovenská maliarka. Používala pseudonym: Rolla
Životopis
Ľudovú školu navštevovala a študovala na strednej škole v Banskej Bystrici, výtvarnú akadémiu absolvovala v Budapešti resp. vo Viedni. V mladosti získala jazykové vzdelanie ovládala nemčinu, maďarčinu, francúzštinu, anglický a taliansky jazyk.
Žila a tvorila v Banskej Bystrici. Vzťah k výtvarnému umeniu a tvorbe v nej pestoval otec. Po otcovej smrti pracovala v jeho ateliéri, technikou pastelu portrétovala členov rodiny, príbuzných, priateľov, olejomaľbu používala pri tvorbe zátiší. Jej diela sa nachádzajú v súkromnom majetku v Banskej Bystrici a v Bratislave a v Stredoslovenskej galérii v Banskej Bystrici. náhľad|Pamätný kameň "Stolperstein" Karoly Skuteckej-Karvašovej Bola rasovo prenasledovanou obeťou fašistického teroru. Po potlačení SNP ju spolu spolu s manželom zaistili (18. decembra 1944), uväznili v Banskej Bystrici a popravili v Nemeckej.
3735 Trebon
3735 Trebon je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 4. decembra 1983.
Kresťanský personalizmus
Kresťanský personalizmus je jeden zo smerov súčasnej filozofie majúci väzby najmä na protestantizmus a katolicizmus.
Základným východiskom jeho myšlienok je jedinečnosť a hodnota ľudskej osoby.
South Island
South Island môže byť:
Pinturicchio
thumb| Pinturicchio Pinturicchio, vlastným menom Bernardino di Betto (Benedetto), (* 1454, Perugia – † 1513, Siena) bol taliansky renesančný maliar preslávený svojimi freskami. Pracoval pod patronátom rodu Borgiovcov v Ríme a k jeho najvýznamnejším dielam patria výzdoba borgiovských komnát (Apartamenti Borgia) v Apoštolskom paláci a výzdoba Piccolominiovskej knižnice v sienskom dóme. Často je považovaný za druhoradého neoriginálneho maliara v porovnaní so svojimi súčasníkmi. To sa však nezhoduje s úspechom, ktorý dosiahol počas svojho pôsobenia nielen v Ríme, ale aj v Siene a Umbrii, kde získal mnoho objednávok na rôzne umelecké diela.
Prvé roky
V neskoršom období od marca 1499 až do odchodu do Sieny približne v rokoch 1503 – 1504 sa Pinturicchio nachádzal a tvoril v Perugii a okolí. V tom čase dokončil prvé fresky pre Troila Baglioniho v Cappella Bella v Santa Maria Magiore v meste Spello. V júni 1502 v Siene podpísal kontrakt na výzdobu piccolominiovskej knižnice. S výnimkou týchto povinností sídlil v Perugii rozširujúc svoj majetok a sídlo vo farnosti S. Fortunato v Porta Sant´ Angelo.
Prezývka Pinturicchio značí „malý maliar“, čo má v taliančine význam tiež „mazal“, ale v jeho prípade išlo o odkaz na jeho malú postavu. On sám sa k prezývke hlásil a podpisoval ňou niektoré svoje obrazy.
Umelecký štýl
Rané diela v jeho umeleckej tvorbe sú poznačené vplyvom jeho učiteľa Perugina. Neskôr si Pinturicchio vybudoval vlastný štýl vyznačujúci sa využívaním námetov z antiky a svetského prostredia, pričom sa zvykol inšpirovať aj aktuálnymi námetmi z vlastnej súčasnosti. Jeho tvorba nepodlieha vyumelkovanej monotónnosti, ale vyznačuje sa sviežimi farbami, presvetlenosťou a jemnosťou kresby. Tento štýl rozvinutý Pinturicchiom sa označoval pojmom all´antica a inšpiračne vychádzal z dekorácií antických rímskych palácov a chrámov. V dielach umelcov tejto generácie sa začínajú objavovať tiež prvky grotesknosti. Súčasťou ich obrazov a fresiek sú často netvory alebo poloľudské a polozvieracie bytosti. V prípade Pinturicchia sa tento druh malieb prvýkrát vyskytol na freskách v kaplnke kardinála della Rovere v neskorých 70. rokoch 15. storočia. Rímske maľby, z ktorých umelci vychádzali sa dnes označujú termínom Prvý a druhý pompejský štýl. Ide o súčasť jeho tvorby, avšak nie je to prvok mimoriadneho významu, ktorý by trvalo pozmenil alebo charakterizoval jeho umelecký štýl.
Napriek významu, ktorý ako umelec dosiahol ho Giorgio Vasari vo svojom diele opísal v negatívnom svetle a jeho celkový význam značne podhodnotil:
Siena
Fresky sa vyznačujú detailne prepracovanou krajinnou aj stavebnou architektúrou a postavy na nich sú jasné a rozoznateľné. Pinturicchio si týmto dielom vytvoril povesť obratného a príjemného umeleckého rozprávača zvýrazniac nové chápanie a postavenie renesančného človeka. V Siene sa zachovali aj Odysseove príbehy, namaľované pre palác Lorenza Nádherného.
Rím
V Ríme patria k Pinturicchiovým najznámejším a najvýraznejším prácam fresky v borgiovských apartmánoch vo Vatikáne, ktoré sa datujú do rokov 1492 – 1494. Týmto prácam však predchádzali niektoré skoršie diela. Maliar pracoval na výzdobe paláca kardinála Domenica della Rovere, adoptívneho synovca pápeža Sixta IV. Je považovaný za autora niekoľkých fresiek v Sala dei Mesi, kde vytvoril dvanásť krajiniek zobrazujúcich ľudí pri rôznych aktivitách v každom mesiaci v roku. Pravdepodobne v rovnakom období (80. roky 15. storočia) pracoval aj na freskovej výzdobe kaplnky Bufaliniovcov v S. Maria v Aracoeli. Ďalšou prácou v Ríme bolo Casino del Belvedere, vila vybudovaná pôvodne na objednávku pápeža Inocenta VIII. K umelcom, ktorí sa na prácach podieľali patria Pinturicchio a Andrea Mantegna. Datovanie Pinturicchiovej práce nie je podložené dostatočnou dokumentáciou a predpoklad historikov umenia je v rozmedzí rokov 1484 – 1487, prípadne po roku 1487. Išlo o prvú prácu na objednávku pápeža. Autorov úspech v získaní lukratívnej zákazky je podmienený jeho invenčným štýlom, ktorý dokázal zaujať vysokopostavených patrónov.
Borgiovské apartmány
V ďalších sieňach sa nachádzajú maľby s alegóriami slobodných umení a vo veži následne s mytologickými a astronomickými námetmi. K jeho ďalším prácam v Ríme za pontifikátu Alexandra VI. Patria fresky v kostole Santa Maria del Popolo a v miestnostiach Anjelského hradu, ktoré zobrazovali život pápeža a udalosti z obdobia jeho vlády. Do súčasnosti sa však nezachovali.
Richard Bachman
Richard Bachman je pseudonym, ktorý používa spisovateľ Stephen King.
Pôvod pseudonymu
V úvode k zbierke The Bachman Books King poznamenáva, že stvoriť Bachmana bol zároveň pokus o zistenie odpovede na otázku, či jeho úspech bol kvôli talentu alebo šťastiu. Romány napísané pod pseudonymom boli teda schválne dané do predaja s minimálnou marketingovou podporou. King však dodáva, že dosiaľ nemá odpoveď na otázku „Talent alebo šťastie?“, pretože jeho identita ako Bachmana bola odhalená príliš skoro. Románu Thinner napísaného pod pseudonymom sa predalo 28 000 výtlačkov, zatiaľ čo po odhalení, že Bachman je vlastne King sa počet predaných kníh zdesaťnásobil.
Pôvodne si King ako pseudonym vybral meno svojho starého otca, ktorý sa volal Gus Pillsbury, ale na poslednú chvíľu si ho zmenil na "Richard Bachman", a to na počesť autora kriminálnych románov Donalda E. Westlakea, ktorý dlho publikoval pod pseudonymom Richard Stark. Priezvisko Stark bolo neskôr použité v románe The Dark Half, v ktorom autorov zlovestný pseudonym "George Stark" ožíva.
Odhalenie
King venoval rané „Bachmanovky“ Rage (1977), The Long Walk (1979), Roadwork (1981) a The Running Man (1982) ľuďom, ktorí mu boli blízki a ponechával v knihách temné odkazy svojej vlastnej identity. Tieto stopy, nehovoriac o podobnosti medzi literárnymi štýlmi oboch autorov, vzbudili podozrenie hororových fanúšikov a predajcov. King vytrvalo popieral akékoľvek spojenie s Bachmanom avšak ďalšiu „Bachmanovku“ Thinner (1984) venoval "Claudii Inez Bachman", ktorá bola údajná Bachmanova manželka. Na prebale knihy bola falošná fotografia Richarda Bachmana; jej autorstvo je pripisované Claudii. Tiež jednu z postáv opísal tak, akoby sa jej všetky zvláštne veci diali ako v románe od samotného Stephena Kinga. Spojenie medzi Kingom a Bachmanom bolo odhalené Stevenom Brownom, úradníkom v kníhkupectve vo Washingtone DC, ktorý si všimol podobnosti medzi štýlom písania Kinga a Bachmana. Brown vystopoval záznamy vydavateľa, ktoré zahŕňali dokument, ktorý označoval Kinga ako autora jedného z románov Richarda Bachmana. Brown napísal vydavateľovi list a priložil kópie dokumentov, ktoré odkrývali Kingovu totožnosť a zároveň sa spýtal, čo má urobiť. O dva týždne neskôr zatelefonoval Brownovi sám Stephen King a navrhol mu, aby napísal článok o tom, ako objavil pravdu a ponúkol sa, že s ním môže Brown urobiť rozhovor. Toto viedlo k uverejneniu článku v novinách Washington Post, ktorý napísal Brown a oznámil v ňom Bachmanovu „smrť“, pravdepodobne na následky „rakoviny pseudonymu“. V čase uverejnenia článku King práve pracoval na románe Mizéria (Misery), ktorý takisto plánoval vydať pod pseudonymom.
Po odhalení
V roku 1987 Bachmanov román The Running Man inšpiroval Paula Michaela Glasera k natočeniu filmu s rovnakým názvom, v hlavnej úlohe s Arnoldom Schwarzeneggerom. King trval na tom, že jeho meno nebude v titulkoch, a tak sa v nich ako autor knižnej predlohy objavuje Richard Bachman.
King použil "vzťah" medzi ním a Bachmanom ako námet pre knihu The Dark Half (1989). V románe spisovateľovo temnejšie ja prijme spisovateľov život za svoj vlastný. King pôvodne plánoval napísať knihu, ako spoluprácu medzi nimi dvomi, neskôr tento nápad zavrhol.
V roku 1996 vyšiel Bachmanov román The Regulators s vyhlásením vydavateľa, že rukopis bol nájdený v Bachmanovej pozostalosti jeho vdovou. Kniha vyšla spoločne s Kingovým románom Desperation; tieto dva romány sa síce odohrávajú v rôznych vesmíroch, no mnohé postavy majú spoločné. Takisto obálky kníh boli navrhnuté tak, aby ležiac vedľa seba tvorili jeden obraz. V úvode knihy „Desperation“ King poznamenáva, že sa môže nájsť aj ďalší Bachmanov román.
Počas tlačovej konferencie v Londýne v roku 2006 King oznámil, že objavil ďalšiu „Bachmanovku“, román Blaze (2007). Blaze (v slovenskom preklade román vyšiel pod názvom Drobec) bol v skutočnosti nevydaný Kingov román napísaný v roku 1973 ešte pred románom Carrie, ktorý dlhé roky ležal pod inými prácami na dne zásuvky písacieho stola v jeho pracovni na Univerzite Maine v Orono, Kingovej alma mater. Pred vydaním King prepísal, upravil a aktualizoval originálny rukopis z roku 1973.