cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lignières-sur-Aire
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
GKS Tychy (ľadový hokej)
GKS Tychy je profesionálny poľský hokejový tím v Tychách, ktorý pôsobí v najvyššej poľskej hokejovej lige. Bol založený v roku 1971.
Wassy (kantón)
Wassy je francúzsky kantón v obvode Saint-Dizier v departemente Haute-Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 20 obcí.
Salonina
Iulia Cornelia Salonina (* † 268?) bola manželkou rímskeho cisára Galliena (253 – 268) a matkou jeho troch synov Valeriana, Salonina a Mariniana. Asi od roku 254 mala titul Augusta a čestné označenie mater castrorum (matka táborov, myslené vojenských).
Z kronikárskych správ, aj keď ich nie je veľa, vyplýva, že Salonina mala veľký vplyv na Gallienovu politiku a v niektorých prípadoch cisára priamo varovala pred určitými veliteľmi či správnymi činiteľmi (napríklad pred budúcim uzurpátorom Ingenuom). Bola vzdelanou ženou, ktorá podporovala novoplatonika Plotina, podobne ako sám Gallienus. Nevie sa presne, kedy zomrela, väčšinou sa však usudzuje, že zahynula spolu so svojim manželom pri sprisahaní dôstojníkov roku 268 pri Miláne.
Na kárskych a lýdskych minciach je Salonina nazývaná Kornelia Chrysogoné – niektorí bádatelia si preto myslia, že mala grécky pôvod.
Champagney (Haute-Saône)
Champagney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nikolaj Pavlovič Barabašov
Nikolaj Pavlovič Barabašov (, ; * 30. marec 1894, Charkov – † 29. apríl 1971) bol ukrajinský astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom planét a Mesiaca. Bol redaktorom a jedným z autorov prvého Atlasu odvrátenej strany Mesiaca, zostaveného na základe fotografií získaných sondou Luna 3. Od roku 1930 pôsobil ako riaditeľ Charkovského observatória, v rokoch 1943 až 1946 bol rektor Charkovskej univerzity a od roku 1948 akademik (AV Ukrajinskej SSR).
Champagney (Haute-Saône)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jonathan Edwards (atlét)
Jonathan Edwards (* 10. máj 1966, Londýn) je bývalý britský atlét, ktorý sa venoval trojskoku. Je aktuálnym držiteľom svetového rekordu v tejto disciplíne výkonom 18,29 m od augusta 1995.
Kariéra
Jonathan Edwards istú dobu svojej kariéry odmietal súťažiť v nedeľu kvôli náboženskému presvedčeniu. Kvôli tomu napríklad nenastúpil na finále trojskoku na Majstrovstvách sveta 1991 v Tokiu.
Novomeského ulica
Novomeského ulica je ulica:
Nemegtosaurus
Nemegtosaurus („jašter z (údolia) Nemegtu“) bol rod sauropóda zo skupiny Titanosauria, objaveného poľskými paleontológmi v mongolskej púšti Gobi. Rodové meno je odvodené od údolia Nemegt, kde bol vo vrchnokriedových vrstvách objavený. Je možné, že jeho lebka bola dlhá a štíhla; tvar zubov najskôr zodpovedal kolíkom, podobne ako u väčšine sauropódov. Príbuzným rodom bol zrejme Quaesitosaurus. Jediný druh je Nemegtosaurus mongoliensis.
V roku 1977 bol čínskym paleontológom Dongom Zhimingom opísaný ďalší druh N. pachi, ten je však v súčasnej dobe klasifikovaný ako nomen dubium.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1952
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1952 boli v poradí 4. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Asuncióne, v Paraguaji v dňoch od 14.28. apríla 1952, za účasti rekordných 6 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo domáceho Paraguaja. Paraguaj bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien prvýkrát, ale v roku 1949 hostil mužský turnaj. Titul získal domáci 🇵🇾, ktorý sa v jedinej hranej skupine umiestnil pred 🇧🇷 a obhajcom titulu z 🇨🇱.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1953, ktoré organizovalo Čile. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Ligny-en-Barrois (obec)
Ligny-en-Barrois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dukovany
Dukovany sú obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 841 obyvateľov, z toho 425 mužov a 416 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,5 roka (muži 37,5 roka, ženy 39,5 roka).
thumb|left
Ingenuus
Ingenuus bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý sa asi v lete roku 260 vzburil proti cisárovi Gallienovi v Sirmiu. Pred svojou proklamáciou zastával funkciu miestodržiteľa Panónie.
Ingenuova vzbura trvala zrejme len niekoľko týždňov, pretože vzdorocisár nestihol dať ani vyraziť emisiu vlastných mincí – jeden z atribútov vlády. Cisár Gallienus ho porazil pomocou ťažkej jazdy vedenej Aureolom v bitke pri Murse a Ingenuus na úteku zahynul (spáchal samovraždu alebo ho usmrtili). Jeho prívržencov Gallienovi vojaci kruto potrestali bez toho, aby im v tom cisár mohol zabrániť.
Mravcovité
Mravce sú jednou z najúspešnejších skupín hmyzu v živočíšnej ríši, sú preto v mimoriadnom záujme vedcov myrmekológov, ekológov a biosociológov. Ich úspešnosť je pripisovaná ich sociálnemu spôsobu života a ich špecializácii. Vyvinuli sa v období explozívnej diverzifikácie hmyzích druhov, v kriede. V roku 1966 E. O. Wilson so svojim tímom identifikoval fosílne pozostatky mravca (Sphecomyrma), ktorý žil v kriede. Štúdia z roku 2006 datuje vznik mravcov ešte skôr a to do obdobia jury pred 168 miliónmi rokov. Sú ľahko identifikovateľné článkovanými tykadlami a charakteristickou stavbou a delením jednotlivých častí štíhleho tela.
Opis
left|thumb|Schéma stavby tela mravčej robotnice.
Stavba tela
Mravce sú drobný blanokrídly hmyz, ktorého veľkosť dosahuje od niekoľkých milimetrov po niekoľko centimetrov. Ich telo je, podobne ako u mnohých iných druhov hmyzu, spevnené vonkajšou kostrou. Hmyz nemá pľúca, kyslík a ostatné plyny ako je napríklad oxid uhličitý, prijíma povrchom tela cez prieduchy. Cievny systém hmyzu je sústredený pozdĺž jeho chrbtovej strany (dorzálna aorta) a princípom podobným ako u srdca smerom k hlave je u neho prečerpávaná telesná tekutina (hemolymfa).
Telo mravca je zložené zo zreteľne oddelenej hlavy, hrude a bruška a môže byť pokryté chĺpkami.
Na hlave mravca je niekoľko dôležitých senzorických orgánov. Je na nej jeden pár článkovaných paličkových lomených tykadiel. Tykadlá využívajú na detekciu chemických feromônových stôp, pohybov vetra, vibrácii a na dotykovú komunikáciu jedincov. Mravce majú zložené facetové oči, ktorými detegujú pohyb a tri jednoduché temenné očká, ktorými detegujú úroveň a polarizáciu svetla. V závislosti od jednotlivých druhov a kást sú u mravcovitých rôzne vyvinuté a prispôsobené hryzacie ústrojenstvá (hryzadlá). Používajú ich pri kŕmení, prenášaní objektov, stavbe hniezd a na obranu. Niektoré druhy majú pod hryzadlami malé vrecko, v ktorom udržiavajú potravu pre ostatných jedincov, alebo na kŕmenie lariev.
Na hrudi mravcovitých môžu byť ostne. Delí sa na pronotum, mezonotum, epinotum. Z hrude vyrastajú tri páry nôh. Zadné krídla niektorých druhov mravcov: samcov a kráľovien, dorastajú do menšej dĺžky ako predné. Po rojení si tieto krídla odlomia alebo im odpadnú.
Bruško mravcov je od tela oddelené telnou stopkou, ktorá môže byť jednočlenná (u nás u podčeľadí Formicinae, Ponerinae, Dolichoderinae) alebo dvojčlenná (u nás u podčeľade Myrmicinae). Zadoček je delený na niekoľko článkov, ktoré sú spojené blankou, čo umožňuje meniť jeho veľkosť. Niektoré druhy mravcov majú bruško zakončené žihadlovým orgánom, ktorý im slúži pri love, alebo pri obrane hniezda.
Spôsob života
Mravce sú sociálny hmyz, ktorý prežíva v dobre organizovaných kolóniách v postavených hniezdach, ktoré v slovenčine nazývame mravenisko. Počty mravcov v kolónii môžu kolísať (hlavne spočiatku) od niekoľkých desiatok po niekoľko miliónov jedincov. Sú známe prípady, keď príbuzné kolónie mravcov vytvorili superkolóniu mravenísk nachádzajúcich sa na dĺžke niekoľko tisíc kilometrov (Linepithema humile). Kolónie mravcov sú niekedy vzhľadom na ich vysoký stupeň organizácie, ktorá je nad úrovňou jedinca, označované ako superorganizmus.
Mravce môžu vytvárať niekoľko kást.
Základnými kastami sú: kráľovná (gyne), samec (aner) a najčastejšie sterilné robotnice (ergate). Veľké robotnice so silne vyvinutými hryzadlami sa nazývajú vojaci (dinergate). V každej kolónii mravcov je aspoň jedna kráľovná a niekoľko robotníc.
Životné podmienky
Roku 2006 bolo známych 11 844 druhov mravcov. Podľa odhadov sa hmotnosť všetkých mravcov na Zemi rovná súčtu hmotností všetkých jej ľudských obyvateľov. Mravcovité sa vyskytujú takmer na celej zemeguli. Najviac im vyhovuje teplé vlhké prostredie, ťažšie znášajú sucho a chlad. V tropických dažďových pralesoch môžu tvoriť až 15 % z celkovej živočíšnej biomasy. Aj keď potrebujú vyššiu vlhkosť vzduchu, na vyslovene mokrých miestach sa nevyskytujú. Spravidla dokážu zniesť vyššie teploty, či dokonca vydržať niekoľko hodín pod vodou. V suchých oblastiach musia niektoré robotnice neustále nosiť do mraveniska kvapky vody.
Mravce svoje hniezda budujú pod zemou, v dutinách stromov, niektoré druhy aj na zemi medzi spadnutým lístím stromov. Pre reguláciu tepla sú niektoré mraveniská zakladané pod kameňmi, ktoré dokážu prijímať a kumulovať teplo zo slnečného žiarenia. Klasické kupolovité mraveniská sú dokonalými stavbami. Sklon ich južného svahu býva miernejší, aby hniezdo pohlcovalo čo najviac tepla, kratší severný svah svojim stálym tieňom takto odoberá tepla menej.
Bežný mravec lesný sa dožíva veku 7 – 10 rokov, mravčia kráľovná sa môže dožiť 10 – 20 rokov.
Príklad komunikácie mravcov
Ako nájde mravec najkratšiu cestu do mraveniska:
Symbiotické väzby
thumb|Mravec, starajúci sa o vošky. V mraveniskách žije množstvo parazitov, ktoré zneužívajú to, že mravce preferujú komunikáciu na báze pachov feromónov. Niektorí paraziti dokážu tieto pachy imitovať, niekedy sú parazitmi mravce iných druhov.
Okrem parazitizmu žijú mravce aj v pozitívnej symbióze s celým radom rastlinných aj živočíšnych druhov. Niekedy ide o fakultatívnu symbiózu, na ktorej sú úplne existenčne závislé obidve spolunažívajúce strany.
Najznámejšia je symbióza mravcov a vošiek, ktoré mravce v rámci svojich možností chránia pred nepriateľmi, alebo ich prenášajú na vyhliadnutý strom, kde sa potom živia ich sladkými výkalmi. Podobne spolupracujú s niektorými druhmi červcov, či larvami motýľov.
Zaujímavým druhom mravčej symbiózy je u druhu mravcov atta, ktoré si v mravenisku pestujú istý druh huby, ktorú kŕmia drobnými lístkami a huba je ich hlavný zdrojom potravy. Súčasťou výbavy pre založenie kolónie novej mravčej kráľovnej je pri svadobnom lete aj úlomok tejto huby.
Súboje kolónií
Mravce patria k najagresívnejším tvorom živočíšnej ríše. Život kolónie sprevádzajú neustále výpady na územia iných kolónií a súboje s nimi o potravu a teritórium. Niektoré druhy mravcov majú špecializovanú kastu bojovníkov, v ktorej sú väčšie a silnejšie vyvinuté robotnice. Výsledkom boja je spravidla iba vytlačenie porazenej kolónie z teritória, k jej skutočnému vyhladeniu dochádza iba výnimočne.
Hlavnými zbraňami mravcov sú hryzadlá a jed. Víťazmi súbojov ale nebývajú najpočetnejšie, alebo najjedovatejšie kolónie, ale kolónie s dokonalejším systémom komunikácie a spolupráce. Strategickými trikmi pri súbojoch kolónií mravcov môžu byť:
Mravce a ľudia
Mravce vo svojej ceste za potravou neobchádzajú ani ľudské obydlia. Najlepšiu adaptáciu na toto prostredie má v našich zemepisných šírkach mravec faraónsky (Monomorium pharaonis). Tento druh je považovaný za škodcu. Poškodzuje potraviny, vo vlhkých prostrediach obydlí stavaním svojich hniezd rozkladá ich časti, znehodnocuje potraviny a môže byť prenášačom niektorých nákaz. Vďaka symbióze mravcov s niektorými škodcami vegetácie záhradiek, ako sú napríklad vošky a puklice, sú mravce nevítaným hosťom v záhradkách.
Štúdiom života mravcov sa zaoberá veda nazvaná myrmekológia, odborníci na tento blanokrídly hmyz sa nazývajú  myrmekológovia. Napriek tomu, že mravce nie sú vždy najpríjemnejším spoločníkom ľudí, okrem myrmekológov existuje aj skupina chovateľov, koníčkarov, ktorá chová mravce v špeciálnych nádobách nazvaných formikáriá.
Systematika
Mravcovité:
V starších systémoch sa čeľaď mravcovité kategorizovala:
Katabolizmus
Katabolizmus môže byť:
Lupina
Lupina môže byť:
Spencer Chamberlain
Spencer Chamberlain (* 4. január 1983, Chapel Hill, Severná Karolína, USA) je americký hudobník, známy predovšetkým ako frontman metalcorovej skupiny Underoath. Predtým, ako sa stal členom skupiny Underoath bol vokalistom skupiny This Runs Through aj so svojím bratom Philom Chamberlainom, ktorý bol bubeník.
Mladosť
Spencer Chamberlain sa narodil v Chapel Hill v Severnej Karolíne a vyrastal v Greensboro so svojou matkou a starším bratom Philom. Keď bol dieťa, jeho rodina nemala dostatok peňazí na platenie školného v Greensboro Day School. Chambellain tiež bojoval s drogovou a alkoholovou závislosťou. Pre Alternative Press povedal, „viete, čo majú niektorí ľudia ako dobrú rodinu alebo priateľku, ktorá je tu pre vás a nikdy nezlyhá? To boli pre mňa drogy. To bola moja slabosť“. Mal veľké problémy s vážnou závislosťou na kokaíne. Skoro potom nastúpil na strednú školu Page High School. Po jej ukončení sa presťahoval na Floridu. Pokračoval so závislosťou, až kým ho jeho nevlastný brat pastor zasvätil do kresťanstva.
Something in the Air
Something in the Air je druhá pieseň z albumu Davida Bowieho hours..., ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie; na skladaní hudby sa spolupodieľal Bowieho spolupracovník Reeves Gabrels.
TH Aksam Unia Oświęcim
TH Aksam Unia Oświęcim je profesionálny poľský hokejový tím v meste Osvienčim, ktorý pôsobí v najvyššej poľskej hokejovej lige. Bol založený v roku 1946.
Chanty-Mansijsk
Chanty-Mansijsk je mesto v Rusku. Má vyše 79 tisíc obyvateľov a je to administratívne centrum Chantyjsko-mansijského autonómneho okruhu, jedného z ruských subjektov Federácie.
Mesto je celosvetovo známe predovšetkým organizovaním vrcholných podujatí zimných lyžiarskych športov (biatlon, beh na lyžiach).
Poloha
Chanty-Mansijsk sa rozprestiera na území Západosibírskej nížiny, na pravom brehu rieky Irtyš, približne juhovýchodne od sútoku s riekou Ob. Krajina má prevažne charakter tajgy.
Podnebie
Mesto leží v miernom kontinentálnom podnebnom pásme, zima tu trvá celú polovicu roka – od polovice októbra do polovice apríla. Priemerná ročná teplota je -1,1 stupňa Celzia, 194 dní v roku je v meste súvislá snehová pokrývka, priemerná ročná vlhkosť vzduchu 77 %, priemerná rýchlosť vetra /hod. Priemerný ročný úhrn zrážok je.
Časové pásmo
náhľad|vľavo|100px Chanty-Mansijsk, ako aj celý Chantyjsko-mansijský autonómny okruh sa nachádza v časovom pásme, označenom v medzinárodnom štandarde ako "Yekaterinburg Time Zone (YEKT)". Posun oproti UTC predstavuje + 6 hodín. Voči hlavnému mestu Ruskej federácie Moskve je časový posun + 2 hodiny.
Dejiny
Mesto sa začína plnohodnotne rozvíjať až začiatkom 20. storočia. V r.1923 bola vybudovaná budova nemocnice, v r. 1930 bol postavený závod na spracovanie rýb, vznikla tu malá rybárska flotila, vybudoval sa závod na spracovanie drevnej hmoty. Vznikajú školy, knižnica, múzeum, elektráreň, pravidelné letecké spojenie s mestami Ťumeň, Toboľsk, Berezovo a Salechard. V roku 1935 bol osade priznaný štatút sídla mestského typu s novým názvom Osťako-Voguľsk, pričom už o tri roky malo mesto viac ako 7500 obyvateľov. Od roku 1940 sídlo premenovali na Chanty-Mansijsk a štatút mesta získalo v roku 1950.
V r. 1993 vznikol Chanty-Mansijský okruh ako samostatný Subjekt Ruskej federácie, čím získala celá oblasť na význame. Mesto Chanty-Mansijsk sa oficiálne stalo hlavným mestom Subjektu Federácie 28. marca 1995. Tým sa začalo pre mesto, ako aj celú oblasť obdobie nebývalého rozvoja a prosperity. V meste sa rozvíja moderná výstavba, buduje sa dopravná infraštruktúra, nové športové, obchodné a kultúrne centrá. Vďaka moderným kongresovým a športovým komplexom sa mesto stalo pravidelným hostiteľom rôznych medzinárodných podujatí (Majstrovstvá sveta juniorov v biatlone v r. 2001, Majstrovstvá sveta v biatlone v r. 2003, 2005, 2010 a 2011, XXI. samit Európa – Rusko v r. 2008, Svetový kongres ugrofínskych národov v r. 2008, Šachová olympiáda v r. 2010 a pod.).
Obyvateľstvo
Podľa údajov Ruského štatistického úradu zo sčítania obyvateľstva v r. 2010 mal Chanty-Mansijsk 79.410 obyvateľov. Z toho bolo viac ako 38 tisíc mužov a vyše 41 tisíc žien.
Kultúra a vzdelávanie
náhľad|Pomník sv. Cyrila a Metoda v Chanty-Manijsku náhľad|Hlavná budova univerzity V Chanty-Mansijsku bolo v r. 2011 21 detských jaslí a materských škôl, 15 základných škôl a gymnázií, 16 zariadení doplnkového vzdelávania, 4 stredné školy a 7 vysokých škôl a pobočiek vysokých škôl.
Šport
náhľad|Centrum lyžiarskych športov v Chanty-Mansijsku Mesto venuje veľkú pozornosť športoviskám – podľa oficiálnej stránky mesto prevádzkuje 127 športových zariadení. Najväčšími športovými zariadeniami sú:
Chanty-Mansijsk je centrom lyžiarskych športov svetového významu. V tamojšom biatlonovom centre sa konajú medzinárodné športové podujatia najvyššej kategórie – Majstrovstvá sveta v biatlone a Grand Prix Medzinárodnej biatlonovej únie IBU, preteky v klasickom lyžovaní a pod.
V Chanty-Mansijsku sa pravidelne konajú aj svetové súťaže v šachu, v r. 2010 sa tu konala 39. Šachová olympiáda.
K vrcholovým druhom športu, ktoré sa v Chanty-Mansijsku rozvíjajú patrí aj ľadový hokej. Miestny hokejový klub „Jugra Chanty-Mansijsk“ reprezentuje mesto v Kontinentálnej hokejovej lige.
Loft
Loft môže byť:
Štiavnica
Štiavnica môže byť:
Chavanges (kantón)
Chavanges je francúzsky kantón v obvode Bar-sur-Aube departemente Aube v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 16 obcí.
M1
M1 môže byť:
Liny-devant-Dun
Liny-devant-Dun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Where?
„Where?“ je skladba kanadskej rockovej skupiny Nickelback pochádzajúca z ich debutového EP Hesher vydaného nezávisle vo februári 1996. Skladba bola použitá aj v ich ďalšom albume Curb, ktorý bol vydaný 3. marca 1996 v Kanade. V ňom bol umiestnený na piatom mieste.
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 2008 – muži
Mužský vodno pólový turnaj na olympijských hrách v Pekingu vyhrali hráči Maďarska, keď vo finále porazili hráčov USA 14 - 10. Na treťom mieste sa umiestnili hráči Srbska. Hralo sa vo dvoch skupinách po šesť tímov. Prvý postupoval priamo do semifinále. Druhý a tretí postúpili do štvrťfinále. Všetky zápasy sa odohrali v hale Ying Tung Natatorium.
Skupiny
Čas je podľa čínskeho.
A-skupina
10. august 2008
14. august 2008
16. august 2008
18. august 2008
B-skupina
10. august 2008
14. august 2008
18. august 2008
Štvrťfinále
20. august 2008
Zápas o 11. miesto
22. august 2008
Zápasy o 7. - 10. miesto
22. august 2008
Semifinále
22. august 2008
Zápas o 9. miesto
24. august 2008
Zápas o 7. miesto
24. august 2008
Zápas o 5. miesto
24. august 2008
Zápas o 3. miesto
24. august 2008
Finále
24. august 2008
Anton Gymerský
Anton Gymerský (* 4. február 1918, Žilina – † 10. máj 1990, Košice) bol slovenský herec, pôvodne kaderník.
Životopis
Bol vášnivý rybár a poľovník, otec troch detí. Manželka Libuša Kulhánková - Gymerská, herečka. Je pochovaný v Košiciach.
Životopis - Libuša Kulhánková Gymerská
narodila sa v Košiciach 26.IX.1922 Čeňkovi Kulhánkovi a Oldřiške rodenej Smajzlovej. Zomrela v Košiciach 6.3. 1990 ,kde je aj pochovaná.
Pod hereckým (dievčenským) menom Kulhánková vystupovala od roku 1940 najprv vo viacerých súkromných aj kočovných spoločnostiach napr.riaditeľky Trubíniovej, Klatovského, Pražskom Divadélku Slupy, hrala v Komorném divadélku na Jungmanovej tr.Profesionálnou herečkou sa stala zložením skúšok pred odbornou komisiou Zväzu českého herectva 2. Októbra 1945 v Brne.Bola členkou Svépomocného združení Pražských hercú. Po vojne (od 1. Októbra 1945 do augusta 1946)  divadla bratov Mrštíkovcov v Brne (stredomoravské lidové divadlo ) a potom spolu formovala  Divadlo v Martine do roku 1965. Od nástupu do ŠD Košíce (1965) vystupovala  už  pod menom Libuša  Gymerská až do odchodu do dôchodku v r.1982.
Za svoju hereckú kariéru stvárnila viac ako 170 postáv veľmi širokého spektra charakterov a typov. Bola známou recitátorkou a viedla niekoľko ochotníckych súborov (napr. v Barci pri Košiciach v detskom domove, po odchode na dôchodok v Prievidzi).Vo voľnom čase najmä za mladi rada maľovala motívy z prírody, ale aj portréty. Bola poslankyňou a predsedníčkou kultúrnej komisie v Martine a v Košiciach sa angažovala najmä v ženskom hnutí.
Režiséri, ako Greguš, M. Hollý, Haľama, Pietor, Petrovický, Bobula, Svoboda, Petruška,... ju obsadzovali podľa potrieb dramaturgie a skladby súboru do postáv žien bez vyhraneného zaradenia niektorého na ňu preferovaného typu. Kritici vyzdvihovali jej širokú škálu hereckého prejavu, vystihnutie podstaty charakteru postavy, nielen vonkajšími vyjadrovacími  prostriedkami hereckej tvorby, ale aj schopnosť ponoru do psychológie postavy. Odbornou kritikou bola oceňovaná aj jej komediálnosť, ale aj precízne narábanie s dikciou a hlasom. Mala výbornú pamäť a to často využívali režiséri na náhle záskoky chorých či inak indisponovaných kolegýň. Za svoju hereckú kariéru spolupracovala s mnohými hereckými partnermi v rolách  matky, dcéry, milenky, nadriadenej, slúžky, či len ako partnerka do autorom predpísanej dvojice. Medzi najčastejších patrili v začiatkoch E. Romančík, C.Filčík, J. Króner, I.Bindas, E.Horvát, Ľ. Grešo, I.Letko, B.Králik, A.Gymerský, ktorý sa stal aj jej celoživotným partnerom. Neskôr po prechode do Košíc to boli najmä F. Hodorovský, I. Rajniak, P.Bzdúch a najmä Peter Macko... Zo ženských kolegýň to boli F.Bachledová, Terka Hurbanová-Kronerová, M. Kraľovičová, E.Rysová, N. Hejná... a v Košiciach E.Volková, H.Grisová, E. Večerová, Poldaufová...
Pyramide du Louvre
náhľad|Pyramide du Louvre (pohľad od Cour Napoleon) Pyramide du Louvre (dosl. pyramída v Louvri) je veľká sklenená pyramída, ktorá slúži ako hlavný vchod do múzea Louvre a stala sa jedným zo symbolov Paríža a príkladom kvalitnej modernej architektúry. Na objednávku francúzskeho prezidenta Mitterranda ju naprojektoval v roku 1989 architekt Ieoh Ming Pei z New Yorku.
Anton Gymerský
Životopis
V jej repertoári nájdeme postavy svetovej aj domácej dramatickej tvorby, ako napr. Káča v Čert a Káča od Drdu, Emília ale aj Karolína v Geľovi  Sebechlebskom od Hollého, Euridika v Antigóne od Sofokla, Pompána v Balade o Unšpíglovi, Mercedes v Sedem výkrikov na mori, Daria v Neznámom od Sobola, Lena vo Väzňoch z Altony od Sartra, Ošetrovateľka v detektívke v Pasca od Tomasa Viliemsa, Pelageja Vlasovová v Brechtovej Matke je hodnotená ako jej životná postava, na ktorú mala v závere profesionálnej hereckej kariéry, životné skúsenosti a herecké predpoklady.
Pyramide du Louvre
Architektúra
Stavba je postavená kompletne zo sklenených prvkov, dosahuje výšku 20,6 metrov a jej štvorcová podstava má dĺžku 35 metrov. Skladá sa z 603 kosoštvorcových a 70 trojuholníkových častí.
Pyramída a podzemné námestie pod ňou boli vytvorené z dôvodu viacerých problémov, ktorými trpel pôvodný hlavný vchod, ktorý už ďalej nezvládal enormné množstvo každodenných návštevníkov. Pyramída sa nachádza v centrálnom priestore átria, ktoré je tvorené štyrmi loďami samotného múzea. Kontrahujúca moderná architektúra a jej centrálne umiestnenie zdôrazňujú jej dôležitosť a nadradenosť, ktorá je potrebná pre čitateľnosť hlavného vstupu. Tvar pyramídy takisto nie je z hľadiska kompozície náhodný, jej hrany smerujú ako uhlopriečky do rohov átria a vrchol symbolizuje presný stred. Teraz návštevníci zostúpia pyramídou do priestranného námestia, ktoré teraz prepája všetky lode Louvru, a potom znovu vystúpia do hlavných budov. Niekoľko ďalších múzeí odkopírovalo tento koncept, medzi inými napríklad Múzeum vedy a priemyslu v Chicagu.
Nie je veľmi známe, že baroková pyramída bola navrhnutá k oslavám storočného výročia francúzskej revolúcie. Ale je možné, že architekt Pei o týchto návrhoch vedel a zámerne pyramídu vybral k oslavám dvestoročného výročia.
Kritika
náhľad|Pohľad na pyramídu a [[Louvre]] Stavba pyramídy bola značne kontroverzná, pretože veľa ľudí sa domnievalo (a stále domnieva), že jej futuristický vzhľad nemá čo robiť medzi klasickou architektúrou budov Louvru. Niektorí kritici hovoria o faraónskom komplexe prezidenta Mitterranda. Druhí naopak oceňujú kontrapozíciu architektonických štýlov ako úspešné zlúčenie nového a starého, klasického a ultramoderného. Laická verejnosť nevníma, ani nemá možnosť vnímať kvality tejto stavby. Mierka nepresahuje historickú budovu, takže z ulice vôbec nedochádza k narušeniu celistvosti architektúry. Z vnútorného pohľadu si práve vďaka kvalite architektúry a funkcie určenia hlavného vstupu, môže tento kontrast dovoliť, dokonca si ho priam aj vyžaduje.
Zaujímavosti
Často sa tvrdí, že počet sklenených tabuliek v pyramíde sa presne rovná číslu 666, čo je takzvané „diabolské číslo“. Priaznivci konšpiračných teórií v tom videli hlbší, zlovestný význam. Napríklad Dominique Stezepfandts vo svojej knihe François Mitterrand, Grand Architecte de l'Univers tvrdí, že pyramída je venovaná sile opisovanej ako Príšera z „Knihy odhalení“. Celá štruktúra pyramídy je postavená na čísle 6.
Príbeh 666 sklíčok začal v 80. rokoch, kedy oficiálna brožúra vydaná počas výstavby skutočne citovala toto číslo (dokonca dvakrát, aj keď hneď na začiatku tejto brožúry je uvedený počet 672). Číslo 666 sa potom objavilo v množstve denníkov. Múzeum potom oznámilo, že po dokončení má pyramída 673 tabuliek (603 kosoštvorcov a 70 trojuholníkov). Ešte vyššie číslo (689) potom uvádzal David Shugarts. Rôzne ďalšie šetrenia priniesli aj rôzne ďalšie počty, ktoré ale vždy spoľahlivo prekročili 666.
Mýtus znovu oživil Dan Brown v roku 2003 ako súčasť bestselleru Da Vinciho kód. Hlavný hrdina v nej uvádza, že “pyramída bola na výslovné prezidentovo želanie zostavená presne zo 666 tabuliek", čo bola značne bizarná požiadavka a dala vzniknúť radu konšpiračných blufov, ktoré vidia v čísle 666 zosobnenie Satana. Ďalej David Shugarts uvádza, že tlačová hovorkyňa architekta Peia trvá na tom, že francúzsky prezident nikdy nevyslovil žiadne špecifické želanie o počte tabuliek. Keď si všimla, ako obľúbená je téma 666 sklíčok vo francúzskych denníkoch v 80. rokov, situáciu ďalej komentovala “Celému príbehu o 666 častiach môžete veriť iba, ak vychádzate z mylných starých údajov a neoveríte si všetko v rýchlosti na faktoch.”
Verbivka (Lypovecký rajón)
Verbivka je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 520 obyvateľov.
Amoniak
Amoniak je binárna zlúčenina dusíka a vodíka so vzorcom NH3. V organickej chémii sa pre amoniak zaviedol systémový názov azán (a podobne pre jeho derivát hydrazín H2N-NH2 názov diazán). Pri bežnom tlaku a teplote je to toxický, žieravý, bezfarebný plyn s charakteristickým prenikavým, ostrým, silne dráždivým zápachom.
Kvapalný amoniak podlieha autoprotolýze, podobne ako voda:
2 NH3 ⇌ NH4+ + NH2-
V procese vzniká amónny katión a amidový anión. Hodnota rovnovážnej konštanty tejto reakcie je pKam = 34,00 pri -33 °C.
Vodný roztok
Molekula amoniaku je výrazne polárna a rozpúšťa sa vo vode, kde z disociovanej molekuly vody preberá hydrón za vzniku amónneho katiónu: Výsledný roztok je slabo zásaditý a nazýva sa tiež čpavok alebo hydroxid amónny. Toto označenie je však len triviálne a nemá svoje opodstatnenie, lebo molekula "NH4OH" neexistuje (dusík totiž nie je schopný vytvoriť päť väzieb). Neexistencia molekuly "NH4OH" je v súlade s faktom, že amoniak je Brønstedova a nie Arrheniova zásada. Zásaditý charakter amoniaku je totiž podmienený jeho schopnosťou viazať protón, teda katión vodíka, H+, a nie tvorbou hydroxidových iónov OH− v priebehu reakcie NH3 + H2O → NH4+ + OH− (podľa tejto reakcie reagujú len 4 z 1000 molekúl amoniaku, pKb amoniaku je 4,75 ). Správne označenie vodného roztoku amoniaku je teda NH3 (aq).
Výroba
Začiatkom 1. svetovej vojny nemeckí chemici Fritz Haber a Carl Bosch navrhli postup, dnes zvaný Haber-Boschov proces, na priamu syntézu amoniaku z plynného dusíka a vodíka:
Reakcia prebieha pri vysokej teplote (450 °C) a vysokom tlaku (100 atm). Prebieha za prítomnosti železa ako katalyzátora, ako promótor (látka aktivujúca katalyzátor) sa používa oxid hlinitý, pričom celá sústava sa zahrieva (napriek tomu, že reakcia je exotermická; je to z čisto ekonomických dôvodov).
Použitie
V analytickej chémii sa využíva ako zrážadlo. Niekedy sa používa ako rozpúšťadlo pre rôzne chemické reakcie. Veľmi dobre sa vňom rozpúšťajú alkalické kovy (rozpustnosť cézia v amoniaku je až 330 g Cs na 100 g NH3), ktoré tvoria vodívé farebné roztoky.
Jean-Loup Chrétien
Jean-Loup Chrétien (* 20. august 1938, La Rochelle, Francúzsko) je prvý francúzsky kozmonaut, ktorý letel na ruskej kozmickej lodi Sojuz aj na americkom raketopláne Atlantis.
Mladosť a výcvik
Narodil sa v Bretánii. V roku 1959 sa dostal na tri roky do vojenskej leteckej školy École de l'Air. Potom slúžil v armáde ako stíhač a testovací pilot. V roku 1977 bol vymenovaný za zástupcu veliteľa protivzdušnej obrany južného Francúzska. Od roku 1978 prechádzal sitom výberu z 430 adeptov z Francúzska na post kozmonauta, koncom roka 1980 nastúpil na výcvik v Hviezdnom mestečku s nohou v sadre. Je ženatý, má synov.
Lety do vesmíru
Po prvýkrát letel koncom jari 1982 na palube Sojuzu T-6 na sovietsku orbitálnu stanicu Saľut 7. Spolu s ním z Bajkonuru vzlietol Vladimir Džanibekov, na stanici sa stretli s ďalšími tromi kozmonautmi Berezovojom, Lebedevom a Ivančenkovom, po týždni sa odpojili a vrátili na Zem po 189 hodinách letu. Svojim letom sa zaradil ako prvý občan Francúzska na 108 miesto medzi kozmonautmi Zeme.
Po druhýkrát bol v posádke lodi Sojuz TM-7 na jeseň 1988. Na štarte z Bajkonuru bol prítomný aj francúzsky prezident Francois Mitterrand. Trojčlenná posádka Volkov, Krikaľov a Chrétien sa so svojou loďou pripojila k orbitálnej stanici Mir, kde už pracovali Titov a Manarov. Celá pätica potom na stanici plnila pripravené úlohy, Chrétien mal na starosť 14 experimentov z pre neho vytvoreného programu Aragaz vrátane výstupu do otvoreného vesmíru (EVA). Po troch týždňoch sa Chrétien spoločne s Manarovom a Titovom v lodi Sojuz TM-6 vrátili späť na Zem.
Tretí let absolvoval vo svojich 59 rokoch na palube amerického raketoplánu Atlantis na jeseň roku 1997. Posádka bola medzinárodná, sedemčlenná: James Wetherbee, Michael Bloomfield, Vladimir Titov z Ruska, Scott Parazynski, Chrétien z Francúzska, Wendy Lawrenceová, David Wolf. Posledne menovaný na Mire zostal, namiesto neho sa na Zem vrátil Michael Foale z pôvodnej posádky Miru. So sebou mali vedecký modul Spacehab. Po 11 dňoch vo vesmíre Atlantis pristál na Floride, na pristávacej dráhe Kennedyho vesmírneho strediska.
Po letoch
Po troch letoch, počas ktorých vo vesmíre strávil 43 dní, zostal v americkom Houstone v NASA, roku 2001 odtiaľ odišiel. V rokoch 2007-2008 sa stal členom vedenia firmy Tietronix Sotfware v Houstone.
Mazdaizmus
Mazdaizmus alebo mazdizmus alebo mazdeizmus bolo náboženstvo (náboženstvo mágov) starého Iránu, ktoré existovalo asi od 2. tisícročia pred Kr. (prípadne až od 9. storočia pred Kr.), a neskôr (možno okolo roku 1000 pred Kr. alebo až okolo roku 600 pred Kr.) bolo zreformované Zarathuštrom (Zoroasterom). Vzájomný vzťah mazdaizmu a zoroastrizmu nebol jasný, interpretoval sa rôzne a tieto náboženstvá či pojmy sa vzájomne sa prelínali.
Podstatou mazdaizmu je kult boha pravdy a dobra, tvorcu sveta menom Ahura Mazdá. Princípy mazdaizmu boli uvedené v Aveste. Hlavnou ideou mazdaizmu je dualistické chápanie sveta ako boja dobra (reprezentovaného Ahurom Mazdom) so zlom (reprezentovaným bohom ničenia a skazy Ahrimanom).
Zarathuštra mazdaizmus reformoval na učenie (zoroastrizmus), ktoré malo silnejší etický rozmer a slabšiu kultovú a rituálnu stránku než pôvodný mazdaizmus. Neskôr, najmä za vlády Achajmenovcov, boli však Zarathuštrove zmeny revidované čiastočne naspäť smerom k syntéze s pôvodným mazdaizmom, hlavne v oblasti obnovy kultov a rituálov.
Mužská dvojhra na SAP Open 2007
Mužská dvojhra na SAP Open 2007 sa hrala ako súčasť SAP Open 2007 od 12. do 19. februára 2007. Titul získal Brit Andy Murray, ktorý vo finále porazil Chorváta Karlovića 6-7(3) 6-4 7-6(2). Bol to jeho druhý titul v dvojhre na okruhu ATP.
Nelapsi
Nelapsi je jedno z pomenovaní pre upíra používané na Zemplíne. Vyskytlo sa v knihe Súmrak, kde je opísaný ako druh veľmi silného a rýchleho upíra vyskytujúceho sa na Slovensku.
Opis / Morfológia
Nelapsi je chodiaca mŕtvola, aj keď nejaví žiadne známky rozkladu. Má bledú kožu, svaly, žiarivé červené oči, ostré pazúry na svojich rukách a nohách, dlhé a mastné čierne vlasy a ústa plné ihlových radov zubov. Stvorenia môžu mať oblečený pohrebný rubáš, alebo sú oblečené vo zvyškoch odevu, v ktorom boli pochované.
Je to netvor taký silný a rýchly, že dokázal zmasakrovať celú dedinu počas jednej hodiny po polnoci.
Správanie
Nelapsi je upír, ktorý sa živí krvou ľudí a zvierat. Jeho krvilačnosť je neukojiteľná a loviť neprestane do úsvitu. V túto chvíľu je nútený vrátiť sa do svojho hrobu a spať počas dlhých denných hodín. Nelapsi údajne obýva cintoríny na Slovensku a v okolitých krajinách.
Rieka (rozlišovacia stránka)
Rieka môže byť:
Champey
Champey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
JKH GKS Jastrzębie
JKH GKS Jastrzębie je profesionálny poľský hokejový tím v meste Jastrzębie-Zdrój, ktorý pôsobí v najvyššej poľskej hokejovej lige. Bol založený v roku 1963.
Sfumato
náhľad|Detail tváre Mony Lisy ukazuje techniku sfumato, vidno ju najmä pri tieňovaní očí.
Sfumato je maliarska technika Leonarda da Vinci (obdobie renesancie). Ide o prekrývanie prechodov medzi svetlom a tieňom takzvanou šerosvitou maľbou. Najvýraznejšie je túto techniku vidieť na dielach Madona v skalách, Mona Lisa a Dáma s hranostajom.
Vladimír Petruška
Vladimír Petruška (* 5. júl 1923, Gelnica – † 4. máj 1986, Košice) bol slovenský herec a divadelný režisér.
Krajinná architektúra
300px|thumb|[[Central Park je typickým príkladom krajinnej architektúry.]] thumb|Oranžéria na [[Zámok Versailles|Zámku Versailles]] Krajinná architektúra je v širšom zmysle praktické umenie a veda o adaptácii krajiny pre ľudí – na jej využívanie a pôžitok; vytvára v celku aj v detaile prírodné prostredie modelovaním terénu, určovaním komunikácií, výsadbou zelene, využívaním vegetácie a vodných plôch; oživuje vonkajšie prostredie tzv. malou architektúrou (besiedky, pavilóny, fontány, exteriérové umelecké diela, lavičky a podobne). V užšom zmysle je krajinná architektúra záhradná architektúra.
Krajinná architektúra má za účel nájsť rovnováhu medzi urbanizovaným a prírodným priestorom. Dnes si vyžaduje viacodborový prístup, ktorý zahŕňa ekológiu, prírodné vedy, umenie, a spoluprácu so stavebným inžinierstvom, architekúrou, krajinným inžinierstvom, arboristikou a mnohými ďalšími profesiami. Výsledkom sú projekty s významným dopadom na zdravotnú, estetickú a funkčnú kvalitu prostredia. Krajinní architekti sa podieľajú na verejných, komerčných aj súkromných projektoch ako dizajnéri alebo aj ako plánovači, manažéri. Môžu to byť školské a univerzitné areáli, obchodné a podnikové vonkajšie priestory, verejné parky a arboréta, historické záhrady a obnova parkov, hotelové a rekreačné projekty vrátane golfových ihrísk, interiérové a vnútroblokové krajiny a inštalácie, vegetačné steny a strechy, plánovanie krajiny a podieľanie sa na posudzovaní vplyvov rozvoja na ekologickú a vizuálnu kvalitu krajiny, krajinárske umenie a umelecké modelovanie zeme, monumenty, revitalizácia a rehabilitácia pôdy a krajiny, projekty obytných zón, bezpečnostný dizajn, verejné prestory miest a obcí, terapeutické záhrady a parky, kúpeľné vonkajšie priestory a parky, zelené koridory popri cestných komunikácii, vodné toky a mokrade a ich revitalizácia, námestia a predmestké štvrte okrem mnohých iných možných oblastí. Súkromné záhrady sú dnes skôr špecializáciou záhradných dizajnérov/architektov ako aj krajinných architektov. Oba odbory sa študujú na špecializovaných kurzoch samostatne alebo spolu pre získanie oprávnenia na výkon profesie, ktorej udelenie sa líši v jednotlivých krajinách, kde sa praktizuje.
Obraz krajiny nemá byť hodnotený len estetickými kritériami, ale má vyjadrovať aj harmóniu všetkých prírodných a civilizačných prvkov ovplyvňujúcich krajinu. Tieto vzťahy krajiny a jej zložiek sledujeme v celom priebehu vývoja krajiny. Rôzne historické obdobia sa rôzne snažili o uplatnenie prírodných prvkov vo výstavbe miest. Dôležitým činiteľom boli geografické, hospodárske, klimatické a kultúrne podmienky. V každom období bola však snaha o ovládnutie prírody, o jej podriadenie a umelecké stvárnenie.
Krajinná architektúra 20. storočia
V 20. storočí sa z najvýznamnejších prínosov stalo sprírodnenie celého prostredia mesta, spojenie obytnej zóny s krajinnými prvkami, nové výtvarné hľadiská pri riešení uvoľnených priestorov, organizácia vybavenosti sídla, jeho parkov a sadov.
Väčšina všetkých projektov nových miest však zostala iba na úrovni teoretickej schémy, pretože životné, ekonomické, sociálne a technické podmienky sa rýchlo menili a nedovolili postupnú prestavbu miest a ich novú výstavbu. Prínos nových teórií však spočíva jednoznačne v tom, že upozornili na neoddeliteľnosť architektonickej a urbanistickej tvorby od tvorby krajiny a parkov a záhradného umenia.
Soulaines-Dhuys (kantón)
Soulaines-Dhuys je francúzsky kantón v obvode Bar-sur-Aube departemente Aube v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 21 obcí.
Krajinná architektúra
Secesia a moderna 1888–1945
náhľad|Botanická záhrada v Berlíne Pôvodné idey záhradného mesta prechádzajú dodnes zložitým vývojom. Prvé úvahy smerovali ku spojeniu bývania s krajinou. Boli to skôr pokusy o organizovanie menších jednotiek, súborov obytných domov a skupín nízkej individuálnej zástavby v záhradách a parkoch pri uvoľnenej uličnej sieti. Najvýznamnejšiu štúdiu spracoval v Anglicku E. Howard v roku 1898 V Nemecku sa formovalo reformné hnutie, ktoré sa ako podobné prúdy v Anglicku, obrátili proti historizujúcej umeleckej tvorbe. V krajinnej architektúre sa začalo stále viac spochybňovať učenie Lenné-Mayerovej krajinárskej školy, pretože sa podľa nich mali i v najmenších záhradách tvoriť miniatúrne krajinárske záhrady. Čerpali z myšlienok reformátorov v Anglicku. Ich snahou bolo oživiť pravidelnú záhradu, ktorá by mohla prevziať prvky architektúry domu a ďalej ich rozvíjať. Architekti uprednostňovali vysádzanie domácich rastlín, dokonca až regionálnych a mali sa zaobísť bez exotických drobností. Takúto modernú záhradu vytvoril architekt Peter Behrens vo svojej vzorovej záhrade na výstave v Dusseldorfe 1904.
Významní architekti tohto obdobia: Hermann Muthesius (1861-1927), Josef Hoffmann (1870-1956) a Joseph Maria Olbrich (1867-1908).
Prevaha architektúry nad zeleňou
Založil ho v roku 1919 Walter Gropius. Bauhaus sa venoval návrhu životného prostredia ako komplexného umeleckého diela. Aj keď sa venovali záhradnej architektúre a krajinárskym úpravám, nevyučovali sa ako samostatný odbor. Z ideologických dôvodov, zástupcovia Bauhausu odmietali pravidelnú a symetrickú úpravu. Do svojich návrhov vnášali asymetrické prvky inšpirované kubistickou maľbou. Hľadali skôr kontrast medzi kubistickými tvarmi budov s prirodzenou krajinou. Vnímali krajinu, ktorú nepovažovali za životný priestor, ako protiklad k architektúre vytvorenej človekom (Ludwig Mies van der Rohe). Príroda ale získala symbolický slobodný charakter.
U neho ešte viac dominuje architektúra nad záhradami ako u architektov Bauhausu. Aby krajina dostala svoju vážnosť, musí byť obmedzená a musí dostať svoj rozmer: pohľad do diaľky je ukončený múrmi a povoľuje výhľad len v niekoľkých priehľadoch, ktoré sú strategickými bodmi. Tiež stavbu vyzdvihol vysoko nad krajinu, len strešný priestor bol spojený s krajinou (Habitat v Marseilles)
50. a 60. roky: Medzi mešťanstvom a avantgardou
thumb|Špirálne mólo, land art thumb|right|Casagrande & Rintala: 1000 White Flags, Národný park Koli, Fínsko 2000 Pri obnove miest po druhej svetovej vojne bola nutná rýchla výstavba bytových domov vo veľkom počte. Mesto sa prispôsobovalo automobilom a bola zničená veľká časť mestskej prírody, ktorá už nebola obnovená. Výstavba nových obytných oblastí sa presunula na periférie miest. Vznikali satelitné mestá, ktoré boli samostatné a izolované od okolitého sveta. Zeleň sa tu však obmedzila len na detské ihriská a voľné plochy s kvetináčmi pred nákupnými strediskami. Takže sa mestská zeleň sústredila len do súkromných záhrad. S tzv. hospodárskym zázrakom prišla technika a multifunkčnosť sveta vecí. Vznikali záhrady, ktoré neboli ani okrasné ani hospodárske, ale obytné. Záujem meštiackej triedy o záhrady podnietil vznik záhradných výstav, ktoré sa konajú dodnes.
Architekti: Otto Valentien (1897-1987), Roland Weber (1909-1997). Na záhradnú architektúru pôsobilo škandinávske umenie hlavne prostrednícvom Alvara Aalta (1898-1976). Jednoduchosť a geometria úprav od Carla Theodora Sorensena (1893-1979) predurčili formy krajinnej tvorby ako je land art.
Land art je umelecký smer 60. rokov, ktorý vznikol v USA. V užšom zmysle slova nepatrí k záhradnému umeniu, ale v súčasnej krajinnej architektúre sú dodnes používané prvky land artu. Hlavne tam, kde sa používajú skulptúry a objekty z organických a anorganických materiálov. Umelci tohto smeru sa obrátili proti komerčnému umeniu a mali záporný postoj k výrobe umenia, ktoré je v galériách a múzeách. Namiesto toho tvorili umelecké diela na prírodných miestach, ktoré sú ťažko dostupné a nepretvorené zásahom človeka. Pracovali s jednoduchými formami. Diela Land artu pôsobia svojou monumentalitou. Využívajú intenzitu vnímania a prírodné skúsenosti pozorovateľov s efektami vznešenosti v prírode.
Umelci: Michael Heizer, Robert Smithon. Európski umelci, napr. David Nash, Andy Goldsworthy, Mihael Singer, mali od začiatku subtílnejší prístup k prírode. Pokúšali sa svojimi dielami krajinu akcentovať a pracovať s prírodnými materiálmi ako sú pôda, kameň, drevo, voda alebo ľad.
70. a 80. roky: Ekologická záhrada
Koncom 60. rokov sa mládež v Nemecku začala búriť proti materializmu generácie hospodárskeho zázraku. So sloganom „make love not war“ sa obracali proti vláde a propagovali obmedzenie konzumného spôsobu života a návrat do prírody. Dôležitou témou sa stáva ochrana životného prostredia. Vzniká ekologické hnutie ako reakcia na ničenie prírodných zdrojov. Príroda začína byť chápaná ako pozitívna. Znovu sa objavuje prírodná záhrada, ktorá sa objavila už v 20. rokoch. Hlavným predstaviteľom bol holandský maliar a záhradný architekt Louis Guillaum Le Roy. Bol odporcom jednotvárnej mestskej zelene. Z úlomkov rôznych materiálov a zo zbúranísk vytváral záhradné krajiny, kde príroda má prednosť a môže to umelé, ktoré vytvorila ľudská ruka, prerásť a zmeniť.
L´art pour L´art: záhrady postmoderny a novej moderny
V 80. rokoch sa krajinná architektúra určovala hlavne podľa estetických hľadísk. Nové hnutie presadzované Petrom Walkerom a Marthou Schwartzovou, je zamerané na pragmatickú mestskú zeleň. Vnímajú záhradu bezúčelne a prichádza tak nový štýl – postmoderna. Bola vyvolaná ako protipól klasickej moderny, pretože jej jasné, geometrické štruktúry boli pokladané za bezduché a ornamenty za mizantropické. Bola znovu žiadaná štýlová rozmanitosť, ktorá mala však znamenať viac ako historizmus 19. storočia. Vedome sa odchyľovali od pravidiel klasickej architektúry, napríklad neobvyklosťou miesta alebo zmenou veľkosti. Prezentovali formu prísne hravú až po prísne klasicistickú, ironicky ladenú až pestro infantilnú. thumb|"Way of Peace" (Cesta mieru) postavená 1996-2000 medzi Izraelom a Egyptom. Postmoderný neoklasicizmus prezentuje monumentálne stvárnenie záhradnej architektúry. Napr. 3 km dlhá Axe majeur na periférii Paríža od izraelského sochára a záhradného umelca Daniho Karavana. Má strohý a prísny vzhľad. Úzky a symetrický areál vznikol ako promenáda na spôsob barokovej záhrady. Za enfant terrible je označovaná americká záhradná architektka Martha Schwartzová. Vytvárala záhrady z umelých materiálov, ktoré sú netypické pre záhradu. Charakteristické pre postmodernu sú tiež nápisy tvorené veľkými písmenami. Záhrady 90. rokov poukazujú na prepojenie postmoderny a novej moderny v poslednom desaťročí 20. storočia. Vznikli záhradné plochy, kde sa môžeme kochať krásou.
V poslednom storočí záhradní architekti vytvorili nový vzor pre profesiu dizajnu a životného prostredia. V 21. storočí by sa malo pokračovať v budovaní nových paradigiem, v ktorých ekonomická prosperita a posilnenie idú ruka v ruke, v ktorých schopnosť žiť a kvalita života sú primárne závažné veci a v ktorom krása a vývoj sú na tej istej strane. Je potrebné porozumieť, že vytváranie nových archetypov nie je len ukážkou kadiaľ ísť, ale je dôležité ukazovať cestu. Ak by sme sa podujali analyzovať projekty záhradnej architektúry dneška, charakteristiky projektov akosi odzrkadľujú projekty, v ktorých dnes žijeme, veľmi ľahko by sme zistili, že záhradná architektúra je rozmanitá ako svet okolo nás, naša kultúra a žiadny z trendov nie je dominantným.
Mošovské aleje
Mošovské aleje je chránený areál nachádzajúcou sa neďaleko obce Mošovce, na okraji révayovského mošovského parku. Aleje sú osadené javormi, jaseňmi, gaštanmi a lipami a sú dokladom citlivého vzťahu našich predkov k prírodnému prostrediu a schopnosti vhodne zakomponovať prírodné prvky do horskej panorámy.