cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Václav Havel
Kontroverzie
Zatiaľ čo v Česku jeho popularita počas doby v prezidentskom úrade skôr klesala, renomé v zahraničí to nijako neovplyvnilo. Havel zostal určitou ikonou boja za slobodu a demokraciu. Bývalá ministerka zahraničných vecí USA Madeleine Albrightová o Havlovi vyhlásila: ''„Prezident Havel urobil český národ hrdým, i ja som vďaka nemu hrdá na to, že som sa ako Češka narodila. Myslím si, že bude veľmi chýbať na medzinárodnej scéne. Pre mnoho ľudí na celom svete znamená slovo 'Havel' a 'Čech' jedno a to isté. Havel položil Prahu a celú Českú republiku na mapu doby po studenej vojne.“'' náhľad|Václav Havel s manželkou Dagmar a s prezidentom USA [[George W. Bush|Georgom W. Bushom s manželkou Laurou]]
Kritika
Politickú úlohu Havla v českých dejinách sa pokúsil zbaviť mýtov John Kean vo svojej knihe Václav Havel: Politická tragédie v šesti dějstvích. John Kean, pôvodom Austrálčan, riaditeľ Strediska pre štúdium demokracie a profesor politických vied na University of Westminster v Londýne, už skôr publikoval niekoľko kníh na tému západnej demokracie. Biografia Václava Havla, ktorá vyšla v angličtine pod názvom ''Vaclav Havel. A Political Tragedy In Six Acts'' (Bloomsberry, Londýn 1999) bola ešte v tom roku preložená i do češtiny (Volvox Globator, Praha 1999). Podľa Keana bol Havel "problematický politik", ".. v druhej polovici 90. rokov k istým rozporuplnostiam a skutočnosti, že Václav Havel pravdepodobne nesplnil všetky ciele, ktoré si kedysi predsavzal".
Na Slovensku bol Havel obviňovaný napr. neskorším premiérom Robertom Ficom z likvidácie slovenského zbrojného priemyslu.
Dielo
náhľad|Václav Havel, 17. 11. 2010 náhľad|Praha 19.12.2011 Za svoje literárne a dramatické dielo bol Václav Havel ocenený radom prestížnych cien, je členom mnohých svetových klubov spisovateľov. Za svoje zmýšľanie a celoživotné úsilie o dodržiavanie ľudských práv bol niekoľkokrát nominovaný na Nobelovu cenu mieru a stal sa laureátom najvyšších štátnych vyznamenaní mnohých štátov.
Le Chalange
Le Chalange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anthéleia
Anthéleia (Anthéleia) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo. Anthéleia bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Anthéleii za manžela vybrali Kissea, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Anthéleia a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich po smrti za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Sainte-Croix-du-Verdon
Sainte-Croix-du-Verdon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Sainte-Croix-du-Verdon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Sainte-Croix-du-Verdon má 124 obyvateľov (2009).
Bredene
Bredene je belgická obec na pobreží Severného mora vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 16 202 obyvateľov (2010).
Ghanské národné futbalové mužstvo
Ghanské národné futbalové mužstvo reprezentuje Ghanu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Africký pohár národov.
História
Zápasy Ghany na Majstrovstvách sveta vo futbale:
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006: Skupina - Taliansko (0:2), Česko (2:0), USA (2:1); Osemfinále - Brazília (0:3)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2010: Skupina - Srbsko (1:0), Austrália (1:1), Nemecko (0:1); Osemfinále - USA (2:1pp) ; Štvrťfinále - Uruguaj (1:1|2:4pen)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2014: Skupina - USA (1:2), Nemecko (2:2), Portugalsko (1:2)
Bilancia: 4 výhry, 2 remízy, 6 prehier
Strelené góly: 13
Inkasované góly: 16
Causerie
Causerie (🇫🇷, čo v preklade znamená nenútený rozhovor, beseda, nenútená prednáška, slov. výslovnosť: [kózri/kozri], fr. výslovnosť: [kozri]) alebo staršie causeria [kozéria]) je novinársky krátky literárny útvar uverejnený ako stĺpček. Obvykle je vo forme kratšej literárne štylizovanej a humornej úvahy o rôznych problémoch. Má vyvolať dojem nenútenej a duchaplnej besedy či dialógu. Je možné použiť v nej pestré štylistické nástroje, hyperbolu a experimenty s rôznymi štylistickými postupmi. Z českých autorov využívali túto formu Jan Neruda, J. S. Machar, Karel Čapek. V slovenskej literatúre sa vyskytuje pod názvom besednica ako žurnalistický žáner. Možno ju nájsť u spisovateľa Petra Karvaša v zbierke causerií V úvodzovkách (1995). Causerie vznikla vo francúzskom kultúrnom okruhu, s úspechom sa ujala v českej literatúre a žurnalistike. Názov causerie bol vytvorený odvodením z názvu súboru esejí Causeries du lundi, slov. „Pondelkové causeries“ od autora Charlesa Augustina Sainte-Beuve.
Causerie sa vyskytuje aj v obrazových médiách, napr. v televízii, kde sa charakterizuje ako krátky informatívny rozhovor formou kratšieho klipu. Causerie nie je definovaná podľa obsahu či formátu, je definovaná ako štýl.
Seiersberg
Seiersberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Žije tu 7 293 obyvateľov (31. 12. 2010).
Africká ragbyová konfederácia
Africká ragbyová konfederácia (skr. CARConfédération Africaine de Rugby) je africká športová konfederácia, ktorá združuje ragbyové zväzy afrických štátov. Vznikla v roku 1986 a sídli v Tunise, v Tunisku. Momentálne (2012) združuje 35 národných ragbyových zväzov a na jej čele stojí Tunisan Khaled Babbou. CAR je členom Medzinárodnej ragbyovej federácie (IRB) a takisto členom ANOCA.
Niektoré členské zväzy CAR nie sú členom IRB, resp. čakajú na členstvo. Niektoré štáty majú svoju zastrešujúcu federáciu, ale nie sú členom CAR, v iných štátoch ako Gambia, Lesotho či Mozambik sa ragby hrá, ale zatiaľ (2012) nemajú národnú federáciu.
Dejiny
Africká ragbyová konfederácia bola založená v januári 1986 ôsmimi členmi: Keňa, Madagaskar, Maroko, Pobrežie Slonoviny, Senegal, Seychely, Tanzánia a Tunisko. Po skončení apartheidu v Juhoafrickej republike sa na zhromaždení CAR v roku 1992 rozhodlo o začlenení tejto krajiny, ktorej mužský tím patrí medzi najlepšie družstvá sveta.
V roku 2005 vznikol multi-národný výber Afriky s názvom African Leopards, ktorý vznikol podľa úspešného vzoru Pacific Islanders oceánskych štátov.
Členské federácie
Ostatné africké federácie
Podujatia
15-kové ragby:
7-kové ragby:
Chata na Poľane pod Vysokou
Chata na Poľane pod Vysokou bola chata v Bielovodskej doline vo Vysokých Tatrách. Zanikla v roku 1923.
Z histórie
Veľkostatkár Aladár Salamon vlastnil rozsiahle pozemky v Bielovodskej doline a v Javorine. Bránil verejnosti túto časť Tatier navštevovať. V roku 1877 poľské Towaryzystwo Tatrańske prejavilo záujem postaviť chatu v doline. Veľkostatkár to odmietol, no postavil na Poľane pod Vysokou v roku 1877 trojizbovú poľovnícku chatu, v ktorej jednu miestnosť prenechal turistom. Chata nemala chatára. O dva roky neskôr nový majiteľ Javoriny knieža Christian Hohenlohe chatu premenil na lesovňu a zakázal prístup na poľanu. Chata zhorela v roku 1923. Rok po požiari Klub československých turistov vystaval na jej mieste malú útulňu, ktorá v roku 1926 vyhorela. Už nebola obnovená.
Zuzana Chalupová
250px|náhľad|Obrazy Zuzany Chalupovej v Galérii naivného umenia v Kovačici 250px|náhľad|Výstavný priestor v Galérii naivného umenia v Kovačici venovaný Zuzany Chalupovej Zuzana Chalupová (* 5. február 1925, Kovačica, Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov – † 1. august 2001, Belehrad, Srbsko) bola známa insitná maliarka slovenského pôvodu z Kovačice, Srbsko.
Chalupová bola spolu s Martinom Jonášom jednou z najvýznamnejších protagonistov kovačickej naivy a jej obrazy sa dnes nachádzajú v mnohých múzeách, galériách ako aj v súkromných zbierkach po celom svete. Svoje diela vystavovala ako v Srbsku a na Slovensku tak aj vo svete (napr. v mestách ako sú: Paríž, New York, Rím, Viedeň, Bonn, Zürich, Kodaň, Štokholm, Düsseldorf, či Ženeva). Bola prvou maliarkou v Kovačici, no kresliť začala dosť neskoro. Najprv sa venovala vyšívaniu, sama vymýšľala svoje vzory a stala sa najlepšou výšivkárkou vo svojej dedine. No potom sa rozhodla splniť si svoj sen a vytvoriť si svoj vlastný svet aj v maliarskom umení.
Život a dielo
200px|náhľad|vľavo|Obraz Zuzany Halupovej na známke Zuzana Chalupová sa narodila 5. februára 1925 v Kovačici vo Vojvodine v Srbsku ako Zuzana Koreňová v chudobnej slovenskej rodine otca stolára Martina a matky Anny (rodenej Galátovej). Mala jednu sestru. Do základnej školy chodila v Kovačici, kde skončila 5 ročníkov a vynikala svojím maliarskym talentom. V roku 1942 sa vydala za Adama Chalupu. Živili sa vinohradníctvom, poľnohospodárstvom a včelárstvom tak ako aj starí rodičia Zuzany.
Svoj prvý obraz namaľovala v roku 1948 na stenu domu farbami, ktoré rozrobila v mlieku. V mladosti bola výborná výšivkárka a to malo aj vplyv na jej spôsob dekorácie obrazov. Vyrábala aj gobelíny. V roku 1964 maľovala olejomaľby a kreslila vodovými farbami a v júli toho istého roku slovenské noviny v Srbsku „Hlas ľudu“ vydali článok o nej ako o novej umelkyni kovačickej naivy. Svoje obrazy vystavovala doma aj v zahraničí, čo bolo aj zásluhou penziovaného belehradského profesora Branislava Grubača, ktorý si veľmi cenil jej dielo a pomáhal jej s propagáciou.
S manželom nemali deti a tak svojimi obrazmi stvorila svet, kde bolo plno detí a práve toto sa stalo hlavnou témou jej tvorby. V roku 1969 si ju všimli vo Francúzsku a v Nemecku a články o nej sa objavili v umeleckých časopisoch, ako sú „Моderná revue" a „Figaro“. Jedno nemecké vydavateľstvo vydalo jej obrázkovú knihu. Potom nasledovali výstavy v Zürichu, New Yorku a potom aj v Londýne a vo Viedni. V roku 1973 maliarku v jej ateliéri navštívil François Mitterrand a vtedy začala spolupracovať s Unicefom.
V roku 1974 umrel jej manžel Adam. V ďalšom období mala výstavy nie len po Európe ale aj v ďalších krajinách sveta. Svoje diela darovala aj na charitatívne účely Unicefu, Unescu a Červenému krížu. V stredu 1. augusta 2001 po kratšej chorobe vo veku 76 rokov umrela v Belehrade a bola pochovaná v Kovačici.
Charakteristiky jej diela
250px|náhľad|Ocenenia udelené Zuzany Chalupovej
Najčastejšie kreslila situácie z každodenného života a práce, ako aj kŕmenie domácich zvierat, pranie bielizne, dojenie kráv, okopávanie kukurice a iné aktivity, ktoré sa vykonávajú na dedine. Na obrazoch sa dá všimnúť naratívny maliarsky výraz a tak pomocou početných postáv, ktoré stavia do dedinského prostredia či izby, rozpráva príbehy dedinského života svojich rodákov Slovákov. Hlavne pri kreslení izieb využívala svoje skúsenosti výšivkárky na dekorovanie obrazu.Pravidlom je, že všetky jej postavy majú detské tváre, vrátane dospelých, ktorí však majú brady a fúzy. Zuzana bola nábožensky založená, dobre poznala Sväté písmo, zbierala biblie a religiózne námety sa objavovali aj na jej obrazoch. Aj na obrazoch s týmito motívmi svätci a postavy z Biblie majú detské tváre s fúzmi a bradami. Maliarsky svet Zuzany Chalupovej je vymyslený detský svet, v ktorom existujú len deti plné optimizmu a šťastia a predstavujú jej vlastný umelecký vesmír.
Obrazy Zuzany Chalupovej zmenšujú priestor a pôsobia povrchne napriek tomu, že autorka sa snažila zachytiť hĺbku priestoru a perspektívy. Vo svojich neskorších dielach totižto časom stratila záujem o priestor a to korešpondovalo s jej ideálnym svetom, ktorý stvorila - svetom plným detí. Zuzana, alebo ako ju volali „mama Zuzana“, sa snažila stvoriť a zobraziť optimistický, lepší svet, kde existujú iba ľudia s detskými tvárami, ktorí sú lepší a šťastnejší
Ocenenie Cyrila a Metoda
Zuzana Chalupová získala za svoje životné dielo vysoké ocenenie „Cyrila a Metoda“ ako najväčšie uznanie, ktoré dáva Matica slovenská v Bratislave Slovákom žijúcim v diaspóre. Túto cenu jej za prítomnosti konzula slovenskej ambasády v Galérii naivného umenia v Kovačici odovzdal predseda Matice slovenskej.
Alberto Santos-Dumont
Alberto Santos-Dumont (* 20. júl 1873, Cabangu – † 23. júl 1932, Guarujá) bol významný brazílsky letecký priekopník a konštruktér. Zostrojil prvú naozaj ovládateľnú vzducholoď na svete. 12. novembra 1906 uskutočnil prvý overený let lietadla ťažšieho ako vzduch v Európe. Narodil sa a zomrel v Brazílii, prakticky všetky svoje konštrukcie však zrealizoval vo Francúzsku. Je po ňom pomenovaný kráter Santos-Dumont na privrátenej strane Mesiaca. Jeho meno nesie tiež letisko Aeroporto Santos Dumont v Rio de Janeiro.
Mladosť v Brazílii
Alberto Santos-Dumont sa narodil v brazílskej Palmire, časti dnes pomenovanej po ňom Santos Dumont. Bol najmladším synom kávového plantážnika francúzskeho pôvodu inžiniera Henriqua Dumonta, ktorý zbohatol zavádzaním mechanizácie do pestovania kávovníka. Jeho brazílska matka mala rodné meno de Santos. Alberto navštevoval školu v São Paule, neskôr podľa želania otca banskú školu v Ouro Preto. Javil však záujem najmä o strojárstvo a mechaniku. Hovoril, že v dvanástich rokoch riadil lokomotívu na otcovej kávovej plantáži.
Do Paríža prišiel prvýkrát na radu otca v roku 1893. Tam sa nadchol pre vznikajúci automobilizmus. V roku 1894 sa vrátil do Brazílie aj s trojkolkou na benzínový pohon typu Peugeot.
Alberto Santos-Dumont bol postavou nevysoký, meral asi 160 cm a vážil okolo 50 kg. Vynikal spoločenským správaním a rád bol stredobodom pozornosti. Bol temperamentný, poznania chtivý s konštruktérskym nadaním, nemal však hlbšie teoretické znalosti. Taktiež sa u neho prejavoval nedostatok trpezlivosti – často v prípade komplikácie, pôvodnú konštrukciu úplne zavrhol a začal konštrukciu úplne iného diela. Bol idealistom a pacifistom. Svoje vynálezy odmietal patentovo chrániť a svoje diela dával verejne k dispozícii. Je treba povedať, že finančne bol vďaka otcovmu podnikaniu zabezpečený.
Konštrukcia vzducholodí
thumb|right|No.1 pri vzlete, 20. september 1898 Do Francúzska sa Alberto Santos-Dumont vrátil v roku 1898 odhodlaný aktívne sa zapojiť do rozvoja techniky. Nadchol sa pre aeronautiku a jeho technické vzdelanie dopĺňali dvaja profesori. Vo firme Lachambre si nechal „na mieru“ postaviť balón s objemom 113 m3 plnený vodíkom. Bol to neveľký balón, zrejme najmenší, ktorý kedy niesol človeka, dal sa zložiť do kufra. V júni 1898 sa poučený skúseným vzduchoplavcom H. Lachambrom na balóne nazvanom Brésil vzniesol do vzduchu.
Alberto sa však plánoval venovať najmä problému ovládateľného balóna - vzducholode. Od roku 1884, kedy vzlietla vzducholoď La France postavená Renardom a Kerbsom vo Francúzsku, iná vzducholoď nevzlietla. Už v roku 1898 začal pracovať na prvých strojoch, ktoré boli neveľké, prispôsobené jeho postave. Do roku 1907 ich postavil celkom 13. Až na prvé dva boli všetky polovystužené. Každá konštrukcia dostala číslo a najpodarenejšie aj meno. Až na No.3 a čiastočne No.13 boli všetky plnené vodíkom.
thumb|right|Santos-Dumont na No.6 obletuje Eiffelovu vežu pri pokuse získať Deutschovu cenu, 19. október 1901 Vzducholoď No.6 bola postavená kvôli súťaži o cenu Deutsch Prize, ktorú vypísal továrnik Henri Deutsch de la Meurthe. Ten v roku 1900 prisľúbil odmenu 100 000 frankov pre vzduchoplavca, ktorý odštartuje z balónového letiska na predmestí Saint Cloude, obletí Eiffelovu vežu a vráti sa späť na miesto štartu v časovom limite 30 minút. Santos-Dumont pôvodne postavil pre účely súťaže vzducholoď No.5, tá však bola pri prvom vzlete zničená. Následne v priebehu 22 dní postavil náhradu – No.6.
Táto polovystužená vzducholoď plnená vodíkom mala dĺžku 33 m, priemer 6 m a objem 622 m3. Dvojlistovú vrtuľu poháňal motor Bouchet s výkonom 14,7 kW. Podlhovastú gondolu niesli oceľové struny. 19. októbra 1901 Santos-Dumont uskutočnil pokus o získanie Deutschovej ceny. Eiffelovu vežu sa mu obletieť podarilo, pri návrate mu však začal vynechávať motor. Albertovi sa podarilo akrobatickým spôsobom preliezť k motoru. Posunutie ťažiska pri vylaďovaní motora však vzducholoď naklonilo o približne 45 stupňov. Pilot sa včas vrátil a vzducholoď vyrovnal. Celá operácia spôsobila isté oneskorenie, Alberto však preletel nad cieľovou čiarou v čase 29 minút 31 sekúnd a po jednom oblete nad jasajúcim publikom pristál. Oficiálna časomiera sa tak zastavila na 30 minúte 40 sekunde. Po dlhých jednaniach na schôdzi aeroklubu bola 4. novembra cena Santos-Dumontovi priznaná. Ten rozdelil polovicu výhry spolupracovníkom a zvyšok venoval na humanitné účely.
Podobne aj vzducholoď No.7 pomenovaná „Le Coursier“ vznikla pre účely súťaže (preteky v St. Louis), bola však zničená počas výstavy a pravdepodobne sa do vzduchu nedostala. Označenie No.8 Alberto nepridelil žiadnej vzducholodi, pretože bol poverčivý a osmičku pokladal za nešťastné číslo.
thumb|right|No.9 „La Baladeuse“ Obľúbenou vzducholoďou Santos-Dumonta sa stala vzducholoď No.9 pomenovaná „La Baladeuse“. Bola to malá vzducholoď s objemom nosného telesa 220 m3. Na tejto vzducholodi Santos-Dumont často lietaval nízko nad bulvármi Paríža, pričom niekedy pristál na vhodnom mieste pred kaviarňou, kde si spravil prestávku.
Alberto sa stal pre svoje pokusy v letectve na začiatku storočia známym v Európe ale aj vo svete. V roku 1901 bol mnohými pokladaný za najznámejšiu osobnosť na svete. V roku 1904 ho počas návštevy Spojených štátov pozval do Bieleho domu prezident Theodore Roosevelt. Santos-Dumont lietal vždy vo vhodnom spoločenskom úbore zodpovedajúcom sezóne a dennej dobe, s klobúkom na hlave a s pripnutou kvetinou.
Z ďalších vzducholodí je potrebné spomenúť jeho najväčšiu konštrukciu - No.10 určenú pre dopravu osôb. Objem nosného telesa mala 2010 m3 a bola skonštruovaná pre 10 cestujúcich. Vznikla v roku 1905, neprekročila však štádium skúšobných letov. O túto vzducholoď prejavila záujem aj armáda, ktorá v nej videla náhradu za balóny použité pri úniku z Paríža pri obliehaní v rokoch 1870/71. Alberto však spoluprácu s armádou odmietol. Označenie No.11 a vyššie dostali už konštrukcie lietadiel ťažších ako vzduch.
Konštrukcia lietadiel
Alberto Santos-Dumont sa začal zaujímať o lietadlá ťažšie ako vzduch v roku 1904 po rozhovore s americkým leteckým priekopníkom Chanuteom, kedy získal aj informácie o letoch bratov Wrightovcov. Do sporov o pravdivosti informácii o výkonoch Wrightovcov, ktoré v tom čase prebiehali medzi francúzskymi aviatikmi, sa nezapojil. Keďže Alberto neskôr pred odchodom z Francúzska zničil svoj archív, o viacerých konštrukciách sa dochovalo málo údajov. No.11 bol jednoplošný klzák, No.12 bol vrtuľník (v roku 1905 boli ich náčrty uverejnené v časopisoch L'Aerophile a L'auto). Vrtuľník No.12 ostal pravdepodobne nedokončený.
V lete 1906 dokončil svoju najznámejšiu konštrukciu - No.14bis. No.14bis bol 3-komorový dvojplošník vybavený motorom Antoinette s výkonom 17,7 kW priamo poháňajúci vrtuľu s priemerom 2,4 metra. Lietadlo malo rozpätie krídla 11,2 m, dĺžku 9,7 m a výšku približne 3,4 m. Hlavné krídlo s nosnou plochou 52 m² bolo umiestnené vzadu a malo vysoké vzpätie - okolo 10 stupňov. Medzi krídlami sa nachádzal štvorboký nosník tvoriaci trup lietadla. Smerové plochy vpredu mali taktiež jednoduchú krabicovú konštrukciu. Ich vodorovné steny slúžili ako výškové kormidlo, bočné ako smerové. Poťah krídla bol z textilu a nachádzal sa aj na stenách krídla, takže lietadlo pripomínalo draky Lawrenca Hargrava. Motor sa nachádzal v trupe na úrovni hlavných nosných plôch, pred ním - na úrovni nábehovej hrany krídla - bol v prútenom koši post pilota. Koncepciu lietadla so smerovými plochami vpredu odporučil Santos-Dumontovi francúzsky priekopník letectva Ferdinand Ferber. Výhodou takéhoto usporiadania mala byť možnosť konfrontovať polohu smerových plôch s horizontom.
Keďže Santos-Dumont nemal žiadne skúsenosti s pilotovaním takéhoto stroja, rozhodol sa skonštruovať zariadenie použiteľné pre výcvik. Prvý pokus podvesiť lietadlo pod vzducholoď označenú No.14B nebol úspechom pre nedostatočnú rýchlosť sústavy. Následne vykonal niekoľko pokusov s lietadlom zaveseným pod vozíkom kĺzajúcim sa na naklonenom lane. Nakoniec koncom augusta 1906 niekoľkokrát skúšal s lietadlom rolovať na lúke Bagatelle. Tu uskutočnil aj niekoľko skokov, avšak pri poslednom z nich poškodil vrtuľu. Popri oprave konštruktér lietadlo odľahčil a vybavil leteckým motorom Antoinette s výkonom 36,7 kW a spravil aj niekoľko ďalších zmien (napr. na podvozku). Na prekonštruovanom stroji sa Santos-Dumont 23. októbra 1906 vzniesol do vzduchu a hladko pristál, pričom preletel vzdialenosť 60 až 70 m. Okrem priazne Parížanov týmto získal aj Archdeaconovu cenu (strieborný pohár a 1 500 frankov), ktorej podmienkou bol let dlhý 25 m.
thumb|right|240px|Historický let No.14-bis, 12. november 1906 12. novembra 1906 sa Santos-Dumont na lúke Bagatelle pokúsil o prekonanie doterajších výkonov. Pri tomto pokuse bola prítomná aj komisia Francúzskeho aeroklubu, ktorá vypísala cenu 1 500 frankov za let dlhý 100 m. Túto cenu sa pokúšal získať aj Louis Blériot s typom No. IV bis. Jeho konštrukcia mala dva nosné komorové systémy v štýle Hargrave v tandeme. Santos-Dumont dal Blériotovi prednosť, ten však svoje lietadlo rozbil pri pokuse o štart. V tento deň Alberto uskutočnil niekoľko vzletov, medzi nimi aj let dlhý 220 m, pri ktorom dosiahol výšku 6 m. Tento let je pokladaný za prvý riadený motorový let lietadla ťažšieho ako vzduch v Európe. Organizácia FAI (založená v roku 1905) následne priznala Santos-Dumontovi dosiahnutie prvých rekordov v kategórii C; rýchlostný rekord: 41,292 km/h, diaľkový rekord: 220 m a rekord vo vytrvalosti: 22 sekúnd.
Santos-Dumont ďalej pokračoval vo vývoji lietadiel. Skonštruoval typ No.15 s menšou nosnou plochou a silnejším motorom s nosnými plochami komorovej konštrukcie. Toto lietadlo však rozbil pri pokuse o prvý vzlet po tom, ako sa nepohodol s hodnotiacou komisiou. Vývoj No.15 mal pokračovať No.17 z roku 1907, ten sa však realizácie nedočkal. Santos-Dumont sa po zničení No.15 na čas prestal venovať letectvu a pracoval na vodnom klzáku označenom No.18.
thumb|240px|right|No.19 Libellule
V rokoch 1907 až 1909 pracoval Santos-Dumont na svojej najlepšej konštrukcii. Vznikla v štyroch variantoch označených No.19, No.20, No.21 a No.22. Typ No.19 „Libellule“ vzlietol prvýkrát 17. novembra 1907, kedy Santos-Dumont uskutočnil dva lety dlhé približne 200 metrov. Bol to malý 1-miestny jednoplošník s dĺžkou 6,69 m, rozpätím krídel 5,46 m, s nosnou plochou 10 m². Hmotnosť prázdneho lietadla bola 107 kg. Motor Dutheil-Chalmers s výkonom 13,2 až 14,7 kW poháňal priamo vrtuľu s priemerom 1 m. Základ konštrukcie tvoril nepotiahnutý hranolovitý vozík z oceľových trúbok, ku ktorému bola v spodnej časti pripevnená sedačka pilota a podvozok, v hornej krídlo. Krídlo malo opäť vzpätie približne 10 stupňov, drevenú konštrukciu s prútenými rebrami a bolo vystužené oceľovými strunami. Krížové smerové plochy boli upevnené na nosníku z bambusovej tyče. Na bokoch centrálnej konštrukcie boli upevnené zvislé plochy v tvare šesťuholníka, ktoré mali napomôcť smerovej stabilite.
Následníkom No.19 sa stalo lietadlo No.20 „Demoiselle“, ktoré by dnes rovnako patrilo do kategórie ultraľahkých lietadiel. Oproti No.19 malo lietadlo čiastočne prekonštruovanú centrálnu konštrukciu, bolo poháňané vylepšeným motorom Dutheil-Chalmers s výkonom 25,7 kW. thumb|240px|right|"Demoiselle"Motor poháňal 2-listovú vrtuľu typu Chauvière vyrobenú z mahagónu. Výškové riadenie pilot ovládal pravou rukou, smerové ľavou, krivenie krídel pákou umiestnenou za svojím chrbtom. Lietadlo malo rozmery a hmotnosť prakticky totožné s predchodcom No.19. Prvý let uskutočnil Santos-Dumont 6. marca 1909 v Issy-les-Moulineaux. Lietadlo lietalo dobre, napriek tomu však bolo náročné na pilotáž. V máji na ňom preletel 2 km a v septembri už vzdialenosť 18 km. Toto lietadlo sa dočkalo sériovej výroby, ktorej sa ujala firma Clément-Bayard, a ktorej Santos-Dumont povolil výrobu bez licenčných poplatkov. Celkovo bolo tohoto „malého športového lietadla“ vyrobených približne 100 kusov. Na tomto type lietadla získalo pilotný diplom alebo vykonalo svoje prvé lety množstvo známych letcov (Roland Garros, Hélène Dutrieu a ďalší).
Konštrukcie No.21 a No.22 vychádzali z No.20 „Demoiselle“. No.21 bol vybavený motorom Darraq (alebo Antoinette), typ No.22 mal vodou chladený motor Bayard. S typom No.22 dosiahol Santos-Dumont údajne rýchlosť 110 km/h. Alberto Santos-Dumont naposledy pilotoval lietadlo v novembri 1909.
Choroba, návrat a samovražda
Koncom roku 1909 Alberto Santos-Dumont ochorel a na jar 1910 sa úplne vzdal verejných aktivít. V roku 1915 sa vrátil chorý a s depresiami kvôli použitiu lietadiel v prvej svetovej vojne, do Brazílie. Svoj archív pred odchodom zničil, preto dodnes existujú nejasnosti o mnohých jeho konštrukciách (najmä tých menej úspešných). Trápený roztrúsenou sklerózou spáchal v roku 1932 samovraždu.
Polemika
O osobnom živote Alberta Santos-Dumonta vznikli polemiky najmä čo sa týka jeho sexuálnej orientácie. Aj keď bol aktívnym účastníkom spoločenského života v Paríži, neexistujú žiadne náznaky vzťahu s inou osobou. Keďže každá aféra vzhľadom na jeho popularitu by bola s veľkou pravdepodobnosťou povšimnutá vznikli špekulácie, že bol asexuálom.
Jeden náznak bližšieho vzťahu však existoval. Aída de Acosta (vydatá žena kubánsko/amerického pôvodu) sa stala jedinou osobou, ktorej povolil pilotáž jeho vlastnej konštrukcie. Pilotujúc jeho vzducholoď No. 9 sa s najväčšou pravdepodobnosťou stala prvou ženou, ktorá pilotovala motorové lietadlo. Alberto Santos-Dumont mal do konca života na svojom stole jej vyobrazenie spolu s vázou čerstvých kvetín.
Náramkové hodinky
Prvé náramkové hodinky skonštruoval v roku 1868 Patek Philippe. Santos-Dumont však zohral istú rolu v ich popularizácii. Do začiatku 20. storočia ich nosili výlučne ženy, muži preferovali vreckové hodinky.
Počas oslavy výhry Deutsch Prize v reštaurácii Maxim sa Alberto posťažoval priateľovi Louisovi Cartierovi na obťažnosť kontroly času počas letu a spýtal sa či nepozná alternatívu k vreckovým hodinkám, ktorá by mu uvolnila ruky. Cartier prišiel s riešením - hodinkami na koženom remeni s malou prackou, ktoré sa dali upevniť na ruku. Louis Cartier začal v roku 1911 ako prvý výrobu náramkových hodiniek určených pre pánov.
Santos-Dumont potom už nevzlietol bez svojich náramkových hodiniek, ktoré používal pri kontrole svojich rekordných letov. Jeho hodinky boli v roku 1979 vystavené v Paris Air Museum vedľa lietadla Demoiselle.
Montrelais
Montrelais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Historický vývoj angličtiny
Angličtina je západogermánsky jazyk, ktorý sa vyvinul z anglofrízskych dialektov germánskych osadníkov, ktorí do Británie prišli z rozličných častí územia dnešného severozápadného Nemecka a severného Holandska.
Rubáš (ženské oblečenie)
náhľad|Rubáš - ženská spodná košela Rubáš (iné názvy: pendeľ, podolok, spodník, tesnocha ) je dlhé ženské ľudové rúcho či plátená spodnica, ktorá sa v minulosti nosila ako spodná bielizeň.
Historický vývoj angličtiny
Starú angličtinu tvorilo pôvodne niekoľko skupín dialektov, ktoré odrážali rozličný pôvod anglosaských kráľovstiev Anglicka. Jeden z týchto dialektov, západná sasčina, nakoniec získal dominantné postavenie. Pôvodná stará angličtina sa potom pozmenila pôsobením dvoch iných jazykov. Prvým bola nórčina, materinský jazyk Vikingov, ktorí dobyli a obsadili severovýchodnú časť Anglicka v 8. a 9. storočí. Za druhý zásah do starej angličtiny boli zase zodpovední Normani v 11. storočí, ktorý hovorili variantom francúzštiny známym ako normančina.
Rubáš (ženské oblečenie)
Ženské spodné oblečenie
Rubáš je druh spodného ženského odevu. Je to dlhá ženská košeľa bez rukávov, ktorá sa obliekala na nahé telo. Šila sa z konopného alebo ľanového plátna prírodnej farby. Rubáš doplnený rukávcami a zásterou sa v 19. storočí na západnom Slovensku používal ako letný pracovný odev. Začiatkom 20. storočia ho nahradila biela spodná plátenná sukňa alebo kupovaná bielizeň.
Historický vývoj angličtiny
Spolužitie s Vikingami malo za následok morfologické zjednodušenie starej angličtiny a lexikálne obohatenie jej anglofrízskeho jadra. Neskoršia normanská okupácia zase naniesla na toto germánske jadro prepracovanejšiu vrstvu francúzskych slovíčok, vstupujúcich najmä cez súdne siene a vládu. Vďaka schopnosti relatívne ľahko prijímať cudzie slová sa z angličtiny stal flexibilný jazyk s bohatou slovnou zásobou.
Selzthal
Selzthal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Liezen.
Žije tu 1 679 obyvateľov (31. 12. 2011).
Historický vývoj angličtiny
Stará angličtina
náhľad| Beowulf je jedna z najstarších dochovaných epických básní, napísaná v jazyku, ktorý je možné identifikovať ako forma [[angličtina|angličtiny]] Germánsky jazyk nájazdníkov nahradil domorodé bretónske jazyky na území, ktoré sa neskôr stane Anglickom. Keltské jazyky sa však zachovali v Škótsku, Walese a Cornwalle. Z dialektov, ktorými hovorili Anglosasi, sa utvoril jazyk, ktorý dnes nazývame stará angličtina. Neskôr ju ovplyvnila nórčina, severogermánsky jazyk Vikingov, ktorí napadli a usadili sa na severovýchode Anglicka. Jazyk týchto nových vikingských osadníkov patrí do germánskej vetvy jazykov, rovnako ako aj jazyk starších anglosaských osadníkov. Preto boli korene mnohých slov rovnaké alebo podobné, hoci v gramatike sa tieto dva jazyky líšili, najmä v predponách, príponách a vzoroch skloňovania. Kontakt s nórskymi nájazdníkmi bol pravdepodobne zodpovedný za morfologické zjednodušenie starej angličtiny, vrátane straty gramatického rodu a koncoviek slov pri skloňovaní (s výnimkou zámen).
Doba, keď Anglicku vládli anglosaskí králi s pomocou anglosaských duchovných, bolo obdobie, kedy stará angličtina bola žijúcim a vyvíjajúcim sa jazykom. Keďže ju používali na zákonné, politické, náboženské a iné intelektuálne účely, uprednostňovala tvorenie nových slov z rodných anglosaských slovotvorných základov pred požičiavaním si cudzích slovíčok (ako podotýka Baugh vo svojej štúdii the History of the English Language).
Príchod kresťanstva znamenal pre starú angličtinu prílev nových latinských a niekoľkých gréckych slovíčok.
Obdobie starej angličtiny sa oficiálne skončilo dobytím Anglicka normanmi, keď jazyk angličanov ovplyvnila ešte do väčšej miery prítomnosť francúzsky (normansky) hovoriacich Normanov.
Najstaršie dielo, ktoré sa dochovalo z obdobia starej angličtiny, je fragment hrdinskej epickej básne Beowulf od neznámeho autora (neskôr však bol značne upravená, pravdepodobne jedným alebo viacerými kresťanskými klerikmi dlho po svojom vzniku).
Stredná angličtina
Po dobu približne 300 rokov po dobytí Anglicka normanmi v roku 1066 (Normanský zábor) normanský králi a ich vysoká šľachta hovorili len dialektom francúzštiny, známym ako anglonormančina. Angličtina naďalej ostala jazykom ľudu. Viacero súčasných zdrojov uvádza, že počas päťdesiatich rokov od invázie väčšina Normanov mimo kráľovského dvora začala používať angličtinu, pričom francúzština ostala prestížnym jazykom vlády a zákona z akejsi spoločenskej zotrvačnosti. Napríklad Orderic Vitalis, historik narodený v roku 1075 a syn normanského rytiera povedal, že sa francúzštinu naučil až ako druhý jazyk. Slová odvodené z francúzštiny majú ešte aj v dnešnej dobe tendenciu mať formálnejšie konotácie. Väčšina dnešných Angličanov by považovala výraz „cordial reception“ (z francúzštiny) za omnoho formálnejší ako (germánsky) „hearty welcome“. Ďalší príklad tohto javu sú mená pre rozličné druhy mäsa, napríklad hovädzie a bravčové z francúzskeho boeuf a porc. Zvieratá, z ktorých toto mäso pochádza majú anglosaské názvy cow a pig. Možné odôvodnenie je, že je to tak preto, lebo anglosaskí roľníci chovali zvieratá a normanskí páni jedli mäso.
Aj keď Anglosaská kronika pokračovala až do roku 1154, väčšina ostatnej literatúry z tejto doby bola napísaná v starej francúzštine alebo v latinčine. Do starej angličtiny prešlo veľa normanských slov, čím vzniklo zdvojenie niektorých z nich (napríklad ox/beef, sheep/mutton atď.) Vplyv normančiny počas niekoľkých storočí spôsoboval postupné zmeny v jazyku, čím vzniklo to, čomu sa dnes hovorí stredná angličtina. Zmeny sa týkali zvýšeného používania priebehových časov používajúcich príponu „–ing“. Pravopis angličtiny sa takisto pozmenil vplyvom francúzštiny, napríklad zvuky /θ/ a /ð/ sa začali písať ako th namiesto pôvodných staroanglických písmen þ(thorn) and ð(edh), ktoré vo francúzštine neexistovali. Najvýznamnejším spisovateľom obdobia strednej angličtiny bol Geoffrey Chaucer, ktorého najznámejším dielom sú Canterburské poviedky.
Anglická literatúra sa začala znovu objavovať približne v roku 1200, keď vďaka meniacemu sa politickému podnebiu a úpadku anglonormančiny nadobudla väčšiu vážnosť. Koncom trinásteho storočia začal používať angličtinu dokonca aj kráľovský dvor. V niektorých obmedzených kruhoch sa anglonormančina udržala o trochu dlhšie, ale nakoniec vymrela.
Raná forma modernej angličtiny
Moderná angličtina sa často datuje od Veľkého samohláskového posunu, ktorý sa odohral prevažne v 15. storočí. Angličtina sa ďalej premieňala a štandardizovala, jednak vplyvom londýnskeho dialektu používaného londýnskou vládou a správou, a taktiež následkom vynálezu kníhtlače. V dobe Williama Shakespeara (druhá polovica 16. storočia) už bolo možné rozpoznať tento jazyk ako modernú angličtinu.
Angličtina priebežne prijímala veľa cudzích slovíčok, obzvlášť z latinčiny a gréčtiny od obdobia Renesancie. Keďže v angličtine je veľa slovíčok vypožičaných z iných jazykov a anglický pravopis je variabilný, riziko nesprávneho vyslovenie slova je vysoké. Avšak zostatky starších tvarov sa zachovali v regionálnych dialektoch, obzvlášť na juhozápade Anglicka.
V roku 1755 vydal Samuel Johnson prvý významný slovník anglického jazyka, ktorý mal názov Dictionary of the English Language.
Ukážky historických textov
Text modlitby Otčenáš v starej angličtine (západnej sasčine):
Pozri aj
moderná angličtina
Hasičský automobil
Typológia
Pokyn prezidenta Hasičského a záchranného zboru č. 31/2005 Zbierky pokynov Prezídia Hasičského a záchranného zboru z 9. decembra 2005 o základných technicko-taktických parametroch a o technickom vybavení automobilov hasičskej záchrannej služby Hasičského a záchranného zboru.
V decembri 2005 bol pokynom prezidenta Hasičského a záchranného zboru ustanovený automobil hasičskej záchrannej služby (AHZS) ako druh záchranného automobilu, ktorý slúži primárne na vyslobodzovanie a záchranu osôb pri dopravnej nehode cestného dopravného prostriedku prepravujúceho nebezpečné látky, na vyslobodzovanie osôb za sťažených klimatických podmienok, zo závalov a z tesných priestorov, na hasenie požiaru, na poskytovanie predlekárskej pomoci na mieste zásahu a na záchranu osôb z výšok a z voľných hĺbok.
AHZS sa člení podľa užitočnej hmotnosti vozidla a predpokladaného účelu použitia na:
Jednotlivé podtypy sú detailne technicky špecifikované – podľa výbavy, objemu nádrže na vodu či penidlo atď.
SWAN
SWAN, a. s. je slovenský telekomunikačný operátor, ktorý patrí do portfólia slovenského telekomunikačného holdingu DanubiaTel, a. s. Telekomunikačný operátor SWAN je druhým najväčším poskytovateľom telekomunikačných služieb firemnej klientele na Slovensku, ktorý tiež ponúka služby pre domácnosti a prevádzkuje telekomunikačného operátora 4ka.
Spoločnosť SWAN svoje elektronické služby poskytuje už od roku 2000. Od roku 2001 začala spoločnosť SWAN poskytovať bezdrôtové dátové pripojenie pre firmy v licencovanom pásme 26 Ghz a neskôr širokopásmové bezdrôtové pripojenie na internet aj pre koncových zákazníkov cez Wimax technológiu. Spoločnosť SWAN disponuje vysokokapacitnou chrbticovou sieťou, ktorá je primárne vybudovaná na optických trasách s prenosovou platformou IP MPLS (MultiProtocol Label Switching).
Okrem optických sietí už v takmer 400 mestách a obciach SWAN poskytuje vysokorýchlostné pripojenie vzduchom. SWAN je zároveň držiteľom licencie na budovanie a prevádzkovanie pevných bezdrôtových sietí FWA 26 GHz a FWA 3,5 GHz. Od roku 2007 poskytuje službu Triple Play pre domácnosti v rezidenčných objektoch v Banskej Bystrici, Bratislave, Trnave, Nitre, Trenčíne, Pezinku, Malackách, Seredi, Novej Dubnici, Dubnici nad Váhom, Púchove, Komárne, Košiciach a Trenčianskych Tepliciach a vo Zvolene.
V roku 2014 získal SWAN v tendri na frekvencie 2 x 15 MHz v pásme 1800 MHz, čo mu umožnilo výstavbu 4G siete na prenos dát vysokou rýchlosťou prostredníctvom technológie LTE. V nadväznosti na LTE internet, spoločnosť SWAN prevádzkuje 5G fixné pripojenie do internetu na úrovni 250 Mbit/s vo vybraných lokalitách Bratislavy.
Šanghaj
Šanghaj (-slovenský normovaný názov; slovo je mužského rodu) alebo zriedkavo Šang-chaj (čínskym písmom: 上海 - slovenský prepis: šang-chaj - pinyin: ) je s 25 miliónmi obyvateľmi (2017) najľudnatejšie mesto Číny a významné hospodárske centrum tejto krajiny.
Rozprestiera sa okolo ústia rieky Jang-c’-ťiang do Východočínskeho mora a od roku 2004 Šanghaj vystriedal s ročným obratom nákladu 380 miliónov ton na pozícii najväčšieho prístavu sveta rotterdamský prístav. Šanghaj patrí medzi štvoricu miest so zvláštnym statusom, ktoré sú v rámci ČLR postavené na úroveň provinciám.
Názov mesta
Názov mesta tvorený znakmi „hore“ a „more“ sa dá preložiť ako „nad morom“ alebo „smerujúci k moru“. Pôvod názvu a presný výklad je nejasný. V čínštine sa pre Šanghaj používajú aj skratky Chu (TZ: 滬, ZZ: 沪 - Hù) a Šen (申 - Shēn).
Prírodné podmienky
thumb|right|Klimadiagram Šanghaja
Životné prostredie
Problémom v meste sú dopravný hluk, silné znečistenie vzduchu a znečistenie vodných tokov. Šanghaj je na štvrtom mieste medzi mestami s najznečistenejším ovzduším na svete.
Podnebie
Klíma je subtropická so zimnými teplotami v rozmedzí -1° až 8°, v lete teploty dosahujú 28° až 35° a vlhkosť vzduchu stúpa nad 80%. Priemerná ročná teplota je 15,3 °C; ročný súhrn zrážok 1-135 mm, z čoho najväčšia časť spadne od mája do septembra. Za rok sa priemerne vyskytne 110 daždivých dní. Najvhodnejšie obdobie na návštevu je na sklonku jari a začiatkom jesene.
Dejiny mesta
Prvá zmienka o mieste - vtedy zvanom Chua-tching (華亭) – pochádza z obdobia dynastie Sung (960), potom sa tu rozvinul prístav, ktorý si roku 1074 vyslúžil zriadenie vlastného berného úradu. Roku 1553 bolo mesto opevnené hradbami na ochranu proti pirátom. Aj keď počet obyvateľov časom vzrástol k 200 000 a okrem obchodu sa v meste rozvíjala textilná výroba, zostával Šanghaj prístavom len oblastného významu. Situácia sa zmenila v 19. storočí, keď strategická poloha pri ústí najväčšej čínskej rieky spravila zo Šanghaja jedno z hlavných stredísk obchodu so Západom.
Na počiatku 20. storočia mal kozmopolitný Šanghaj dve moderné univerzity, bol symbolom modernej a prosperujúcej Číny, rovnako ako pôsobiskom drogových gangov a synonymom hriechu. V Šanghaji vydával Čchen Tu-siou vplyvný pokrokový časopis Mladosť (青年, Čching-nien), v roku 1919 bolo mesto dejiskom najväčších demonštrácií proti postúpeniu bývalých nemeckých koncesií v Číne a Japonsku (Hnutia 4. mája). Silný marxistický vplyv ilustruje skutočnosť, že v Šanghaji bola roku 1921 založená Komunistická strana Číny. Keď sa v apríli 1927 šanghajskí robotníci pod komunistickým vedením pokúsili ovládnuť mesto, boli zmasakrovaný Čankajškom za pomoci Zeleného gangu; bez riadneho súdu bolo vtedy popravených 5 000 ľudí. V ten istý rok vznikol zlúčením cudzineckých štvrtí s okolnými obcami Veľký Šanghaj s 2,6 milióna obyvateľmi; zároveň bolo mesto vyčlenené z provincie Ťiang‑su a postavené na úroveň provincie. Trojmesačná bitka o Šanghaj, kde sa 13. augusta 1937 vylodili japonské vojská, bola prvým veľkým stretom japonskej agresie voči Číne. Boje o mesto si vyžiadali 200 000 obetí. V rokoch 1937-1945 bol Šanghaj okupovaný Japonskom. V tomto období sa stal cieľom tisícov zahraničných utečencov.
Od 27. mája 1949 je Šanghaj pod komunistickou vládou. Zhruba po roku 1949 presídlilo mnoho západných firiem do Hongkongu, ktorý tak vystriedal Šanghaj v úlohe obchodnej metropoly Ďalekého východu. Napriek tomu výnimočné postavenie Šanghaja v rámci Číny pretrvalo až do súčasnosti. Aj dnes je, ak nepočítame Hongkong, regiónom so suverénne najvyšším HDP na hlavu v Číne. Zataľ čo v 60. až 80. rokoch mesto stagnovalo, veľký rozmach prišiel po zriadení zvláštnej hospodárskej zóny Pchu-tung v roku 1990, kde vyrástli veľkolepé mrakodrapy a nové medzinárodné letiská. Veľkým problémom zostáva ťažko kontrolovateľný príliv prisťahovalcov z dedinských oblastí, predovšetkým z provincií An‑chuej, Ťiang‑su a Če‑ťiang.
Port Vila
thumb|Poloha Port Vila, Vila alebo Villa je hlavné mesto Vanuatu na ostrove Efate. Má 34 000 obyvateľov. Je tu sídlo Ekonomickej a sociálnej komisie pre Áziu a Tichomorie. V meste sa nachádza prístav a letisko.
Šanghaj
Dejiny mesta
thumb|right|Mrakodrap Ťin Mao
Rozloha a počet obyvateľov
Oficiálne údaje k 1. januáru 2005:
Port Vila
Počas druhej svetovej vojny tu bola americká vojenská základňa.
Šanghaj
Rozloha a počet obyvateľov
Šanghaj (bez vonkajších predmestí)
Šanghaj (mestská aglomerácia spadajúca do správneho obvodu štatutárneho mesta; celkom 18 mestských obvodov a jeden dedinský okres)
Uvedené čísla zaznamenávajú len počet úradne registrovaných obyvateľov; v skutočnosti žije v Šanghaji „načierno“ ďalších 4-5 miliónov ľudí.
Správne členenie
Vlastné mesto pozostáva z desiatich obvodov. Deväť z nich, súhrnne označovaných Pchu-si (浦西, Pǔxī) na západnom brehu rieky Chuang-pchu (黄浦) predstavuje historické jadro mesta, zataľ čo desiaty obvod Pchu-tung (浦东, Pǔdōng), vytvorený roku 1992 je hypermoderná štvrť na opačnom východnom brehu. Ďalších osem mestských obvodov a jeden dedinský okres potom tvorí vonkajšie predmestie.
thumb|right|veža Perla Orientu
Vlastné mesto - 10 obvodov (čchü) Okrajové časti - 8 obvodov (čchü) a 1 okres (sien) Osem z deviatich okresov bolo v priebehu rokov 1988 až 2001 zmenených na mestské obvody. Jediným ostávajúcim dedinským okresom je teda
Doprava
thumb|Schematický diagram siete metra v Šanghaji right|thumb|Šanghajský Transrapid Šanghajské metro má štyri trasy celkovej dĺžky 83 km; päť ďalších trás je vo výstavbe či plánovaných. Brehy rieky Chuang-pchu spájajú štyri mosty a niekoľko tunelov. Staré šanghajské letisko Chung-čchiao sa nachádza v západnej časti mesta, od roku 1999 väčšinu dopravy preberá nové medzinárodné letisko na okraji východnej štvrti Pchu-tung (Pudong International Airport). Nové letisko s centrom mesta od marca roku 2004 spája prvá komerčná linka magnetického rýchlovlaku Transrapid nemeckej konštrukcie. Rýchlovlak dosahuje rýchlosť 430 km/h a 32 km dlhú trasu prejde za necelých 8 minút. Výstavba ďalšieho ambiciózneho dopravného diela prebieha južne od mesta - do roku 2009 má šesťprúdový diaľničný most preklenúť changčouskú zátoku v dĺžke 36 km a výrazne tak skrátiť cestu zo Šanghaja do Ning-po.
Pozoruhodnosti
Šanghaj na rozdiel od mnohých čínskych miest neoplýva stredovekými pamiatkami. Dominantu mesta v samom centre, štvrti Chuang-pchu, tvorí tzv. Bund - nábrežie lemované výstavnými výškovými budovami bánk, obchodných spoločností a hotelov z počiatku 20. storočia. Bund je dnes pamiatkovo chránený a výstavba vyšších mrakodrapov v tejto oblasti nie je povolená.
Na druhom brehu sa vo štvrti Pchu-tung vypína 468 m vysoká veža Perla Orientu z roku 1995, panorámu tejto modernej štvrti dotvára od roku 1998 mrakodrap Ťin Mao s 88 podlažiami (Číňania považujú osmičku za veľmi šťastné číslo), najvyššia budova Číny a piata najvyššia budova sveta (anténu nerátajúc).
Námestiu Ľudu v Chuang-pchu dominuje od roku 1996 nová budova Šanghajského múzea, s unikátnou kombináciou kruhového a štvorcového pôdorysu, vyjadrujúca dávnu čínsku predstavu kruhového neba a štvorcovej Zeme. Bohaté umeleckohistorické zbierky obsahujú predmety od najstarších bronzov z dynastie Šang až po nábytok z časov dynastie Čching.
Nankinská trieda, jedna z hlavných obchodných tepien mesta, smeruje k buddhistickému chrámu Ťing-an (靜安寺, Ťing-an s', Chrám Pokoja a Mieru.), obnovenému v roku 1983.
Pri Šanghaji sa nachádza automobilový okruh pre preteky F1. Je dlhý 5,5 km a má tvar pripomínajúci znak „šang“ (上) z názvu mesta. 26. september 2004 sa na ňom po prvýkrát išla Veľká cena Číny.
V roku 2010 Šanghaj hostil svetovú výstavu Expo.
NGC 2489
NGC 2489 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. decembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7.9.
Zoznam planétok 31751 – 32000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Le Champ-de-la-Pierre
Le Champ-de-la-Pierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Cessna 150
Cessna 150 je dvojmiestne lietadlo všeobecného letectva s trojkolesovým podvozkom, ktoré je určené pre letecký výcvik, turistické, športové lety a osobné využitie.
Le Champ-de-la-Pierre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Semriach
Semriach je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Le Champ-de-la-Pierre
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Semriach
Žije tu 3 235 obyvateľov (31. 12. 2010).
Cessna 150
Cessna 150 je štvrtým najvyrábanejším civilným lietadlom s počtom vyrobených lietadiel 23 839. Cessna 150 je ponúkaná v predaji v základnom modeli Cessna 150, ďalej Commuter, Commuter II, Patroller a akrobatický model Aerobat.
Le Champ-de-la-Pierre
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.