cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimír Kordoš
Tvorba
Významné je tiež parafrázovanie Yvesa Kleina a jeho Antropometrie, kedy Vladimír Kordoš vytvára odtlačky ženských tiel.
Odlišoval sa od autorov tej doby napríklad aj fotografiami s deformáciami vlastnej tváre, ktoré odkazujú k body artu. Deformácie sú inšpirované Arnulfom Rainerom, tvorba Kordoša sa približuje kresebným deformáciám tohto umelca. Sú to menšie súbory prác, kde sú oddeliteľné časti tela spojené natvrdo zošívačkou. Spona zošívačky fixuje to čo by v skutočnosti malo byť oddelené. Ďalšou akciou je spúšťanie nití na tvár. Tento body art nepôsobí vôbec drasticky, môžeme pozorovať interakciu umelcovej hlavy a jej prekrytie množstvom nití. Prvé intervencie do nejakého umeleckého diela pochádzajú už z roku 1979 – kolážove reprodukcie. Kordoš využíva seriálne radenie blízke popartu, využiva tiež komixové obláčiky do ktorých vkladá text alebo iba citoslovcia.
Okolo roku 1980 začína druhá kapitola umelcovej tvorby a práce s citovaním a reinterpretovaním významných výtvarných diel. Vladimír Kordoš robil parafrázy tých diel, ktoré najviac obdivoval. Diela sú vzdialené od svojho pôvodu, stali sa novým autentickým umeleckým gestom, interpretáciou, toho čo bolo na začiatku. Od začiatku to boli jeho vlastné autentické riešenia – podstatnejšie než naučiť sa nejaké viazané spôsoby maľovania, kreslenia, vytvárania sôch. Bol to netradičný spôsob školenia, ale Kordoš bol schopný vďaka svojmu talentu vytvárať parafrázy a reinterpretácieako autonómne diela. Zrealizoval napríklad s priateľmi a blízkymi veľmi približne presné – alebo veľmi presne približné – rekonštrukcie slávnych obrazov     Velázqueza, Caravaggia, Goyu, Rudolfa Filu, Raffaela alebo Caspara Davida Friedricha, ktoré fotografoval alebo filmoval, a tieto tarnspozície umeleckého média a doby reaktivizujú zmysel originálu a nútia nás pýtať sa, ako sme na tom s tým, čo (originál) oslavoval (či je to samoľúbosť, kamarátstvo tých, čo pijú a jedia za jedným stolom, ženská krása – oblečená či nahá –, možnosť všetko zmeniť, priateľstvo tých, čo zasvätili svoj život hľadaniu krásy a pravdy, alebo rozjímanie o nekonečne v podobe nesmiernosti). Inokedy zasa pozval profesionálnu tanečnicu, aby zatancovala v orientálnom kostýme niečo ako tanec Salomé pred Herodesom, a on sám hral úlohu Jána Krstiteľa ponúkajúc divákom huspeninu, ktorá mala tvar jeho (Kordošovej) hlavy: nepôsobilo to len komicky, ale aj krásne a dojemne, aktuálne a nadčasovo, všeobecne a osobne (pokiaľ ide o huspeninu, bola celkom jedlá). Madonu s dieťaťom parafrázoval do dvoch videozáznamov jeho partnerka, vtedy matka jeho dieťaťa, i dieťa samo – rozvinul s nimi jedinečnú akciu, kedy nechal voľnosť činnostiam matky a dieťaťa. Umelec prezentoval reprodukciu diela pokiaľ to bolo možné spolu so svojou interpretáciou.
Aténska škola podľa Raffaela Santiho nahradila fotografický záznam filmovým prepisom. Aténska škola je veľkolepou vyváženou kompozíciou, oslavuje rozum a vedenie, zobrazuje strastiplnosť ľudského myslenia a poznania.Vo vstupnej hale umelecko – priemyslovej školy v Bratislave rozostavil svojich priateľov tak, aby každý predstavoval jednu postavu Raffaelovej kompozície. Tak vznikol živý obraz obrazu – Nová aténska škola. Všetko bolo tiež filmované kamerou Výsledný film sa premietal vo dvore na Michalskej ulici. Ten sa však nie celkom zhodoval s Kordošovým zámerom podľa, ktorého sa mala kompozícia rozvrhnutá podľa predlohy nechať prirodzene rozpadnúť v priebehu istého času. Preto materiál rozstrihal do pôvodnej predstavy a neskôr ho začlenil do videozáznamu akcií z rokov 1981 – 1991. .
Zároveň tiež pokračovala séria komornejších fotografických prác s textom. Najprv si samozrejme overil čistý koncept, čistú tautológiu: v roku 1985 najprv sám prezentuje svetlo ako zrkadlovú projekciu na stenu – a je to zase podobná situácia, kedy si verifikuje určitý fenomén umeleckej komunikácie. Predchádzali tomu napríklad fotografické novoročenky (ktoré mali v dobe totalitných obmedzení dôležitú funkciu: vzájomne sme si odkazovali, ešte sme tu, a hlavne, stále sa nevzdávame svojej vlastnej autonómnej tvorby). Tak v roku 1982 Vladimír Kordoš vytvoril novoročenku, v ktorej písmená P F napísal vlastným telom (možno ani nevedel, že kedysi podobnú, ale kreslenú figurálnu abecedu vytvoril Jindřich Štyrský, ale to samozrejme bola iná doba, iné kontexty, pražská surrealistická skupina a druhá svetová vojna); v roku 1983 sa prihlásil k textom v prírodnom prostredí, v prvej sekvencii zaznamenal slovo HOSTINA, posypané množstvom zrna, v druhej potom zachytí jeho premenu, keď ho obklopilo množstvo vtákov. Toto dielo je hravou tautológiou a odkaz ku kategórií vizuálnych textov, prekontextovaných zvoleným prostredím, ktoré tvorilo jednu z oblastí na pomedzí vizuálnej poézie a konceptuálneho umenia. Pokračuje rozvinutím estetických a komunikačných možností kresba svetlom – svetelný zdroj postupne „napíše“ podobu kruhu ako najzákladnejšieho znaku a potom parafrázuje známu abstrakciu podoby ľudského tela ako ju vytvoril Leonardo (Pocta Leonardovi, 1985). Tiež vzniká pocta Daliborovi Chatrnému, jeden z brnianskych konceptualistov, ktorý často realizoval vzťahové textové realizácie na papiere alebo na doštičky – a Kordoš mu „odpovedá“ svetelnými parafrázami textu. Pri záznamu ohňom Vladimír Kordoš nechá vzniknúť jeho protiklad – slovo VODA a záznamom baterkou slovo TMA. Väčšina Kordošových prác zo svetlom vznikala okolo roku 1985 – napríklad aj Pálenie vlastného tieňa. .
Na festivale v roku 1989 sa predstavil viacdielnou performanciou. Účastníci festivalu zasadli v sále, v čele ktorej ich čakal na vyvýšenej stoličke autor. V nohaviciach a bielej košeli, v rukách úvodný text o Franzovi Xaverovi Messerschmidtovi. Performancia Pocta Messerschmidtovi spája prednes textu, projekciu, prípravu na akciu a živú interpretáciu. Performer číta text o rakúskom barokovom umelcovi. Potom drží v rukách biely veľký kartón na ktorý sa premietajú diapozitívy tzv. charakterových hláv, ktoré Kordoš opisuje. Po dočítaní textu prichádza príprava záveru. Táto tretia časť je prekvapujúca a dá sa povedať aj nečakaná – Kordoš si vyzlieka košeľu, kaderníčka mu zakýva plecia bielou plachtou a strihá ho najprv nožnicami potom elektrickým strojčekom. Kordoš sa prevteľuje v model Messerschmidtových hláv a predstaví tri z nich.
Amstel
right|náhľad right|náhľad Amstel je rieka v Holandsku tečúca mestom Amsterdam. Jej dĺžka je len.
Les Aspres
Les Aspres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ludrovská dolina
Ludrovská dolina leží na severnej strane Nízkych Tatier.
Preteká ňou potok Ludrovčanka. Je v nej asfaltová cesta a po nej vedie červeno-značkovaný chodník z Ludrovej na Salatín a ďalej až do Liptovskej Lúžnej. V závere doliny sa nachádza tiesňava Hučiaky. Východné svahy záveru doliny sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Salatín.
Procházka (priezvisko)
Procházka je rozšírené české priezvisko s významom prechádzka. V Česku je 6. najčastejšie s najväčším výskytom v mestách Praha, Brno, Kladno, Jihlava a Olomouc. Na Slovensku je najrozšírenejšie v Nových Zámkoch a Bratislave.
Známi nositelia
Pozri v článku Procházka.
Simple DirectMedia Layer
Simple DirectMedia Layer (SDL) (Jednoduchá GrafickyOrientovaná Vrstva) je cross-platform (Bežiaci na viaceých platformách) knižnica, napísaná v C. SDL je schopné pracovať s počítačovou grafikou, zvukom, videom, CD-ROMom, vláknami (viac operácií naraz), zdielaným objektovým nahrávaním, sieťou a timermi.
Čistá (okres Mladá Boleslav)
Čistá je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 723 obyvateľov, z toho 357 mužov a 366 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 38,6 roka, ženy 39,6 roka).
Stubenberg (Rakúsko)
Stubenberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 2 316 obyvateľov (31. 12. 2010).
Hot Issue
Hot Issue je druhé kórejské EP juhokórejskej chlapčenskej skupiny Big Bang, ktoré bolo vydané 22. novembra 2007 vydavateľstvom YG Entertainment. Hlavný singel „Last Farewell“ (kórejsky: 마지막 인사; fonetický prepis: Madžimak Insa) sa dostal na čelo rôznych rebríčkov vrátane Juke-On, kde kraľoval osem týždňov za sebou. Pieseň je zmesou hip-hopu a popu. Vtedy 19-ročný líder skupiny, G-Dragon, napísal texty ku všetkým piesňam na tomto EP a k piatim z nich zložil aj hudbu. „Crazy Dog“ obsahuje vzorky z piesne „In My Fantasy“ od skupiny Seo Taiji and Boys. „Last Farewell“ získala niekoľko cien, vrátane „Pieseň mesiaca (december)“ na Cyworld Digital Music Awards. Z albumu sa predalo vyše 100 000 kópií.
Zoznam skladieb
Vzorky
De Wallen
De Wallen alebo Walletjes alebo Rosse Buurt (po anglicky aj Red light district) je najväčšia a najznámejšia mestská časť Amsterdamu, nazývaná i „štvrť červených lampiónov“. Je známa množstvom sexshopov, peepshows, sex predstavení a malých kabín s veľkými oknami do ulíc, odkiaľ zákazníkov lákajú prostitútky.
Kľačianska dolina (Nízke Tatry)
Kľačianska dolina je dolina na severnej strane Nízkych Tatier.
Preteká ňou potok Kľačianka. Prechádza ňou asfaltová cesta a nie je turisticky sprístupnená. Leží v katastrálnom území obce Liptovské Kľačany.
Heraldický register Slovenskej republiky (register)
Heraldický register Slovenskej republiky je register erbov (symbolov miest, obcí, korporácií, inštitúcií, jednotlivcov a podobne) na Slovensku vedený od roku 1991 na Ministerstve vnútra Slovenskej republiky v Sekcii verejnej správy - odbor archívnictva a spisovej služby. Zápis je bezplatný a prísne dobrovoľný. Zapísanie erbu do Heraldického registra je zárukou heraldickej správnosti používaného erbu a tiež zárukou, že rovnaký erb, vlajku alebo pečať nepoužíva žiadny iný subjekt. Register spolupracuje s Heraldickou komisiou Ministerstva vnútra (v oblasti erbov obcí a miest) a s Heraldickým kolégiom (v oblasti občianskych erbov). Heraldický register sídli na Križkovej 7 v Bratislave v budove Štátneho archívu.
Časť informácií z registra vychádza od roku 2000 postupne aj knižne - pozri Heraldický register Slovenskej republiky (kniha).
Mac mini
Mac mini je malý osobný počítač spoločnosti Apple Inc. Bol vytvorený pre pritiahnutie pozornosti vlastníkov a používateľov počítačov s Microsoft Windows, iPodov, starších modelov Macintoshov a zákazníkov zaujímajúcich sa o lacný, ľahko ovládateľný počítač. Prvé verzie mini boli uvedené na trh v januári 2005, mierne aktualizované verzie prišli na trh 26. júla 2005. Prepracované verzie s procesorom Intel boli vydané 28. februára 2006, mierne upravené modely boli na trhu od 6. septembra 2006. Ďalšie roky, kedy sa začali predávať nové Mac mini sú 2007, 2009, 2011, 2012,2014. Posledné vydanie Mac Mini vyšlo až po 4 rokoch, konkrétne 30.október 2018. Kedže neboli dlhé roky informácie o novom Mac mini tak sa dokonca čitateľ MacRumors minulý rok rozhodol napísať priamo hlavnému šéfovi Applu Timovi Cookovi. On mu prekvapivo odpovedal a uviedol, že Apple počíta naďalej s novými Mac Mini, no zatiaľ nemôže uviesť detaily.
Základné informácie
vpravo|bezrámu|305x305bod alt=|náhľad|294x294bod|Mac mini 2010 Mac mini je najmenší stolný osobný počítač spoločnosti Apple. Vyznačuje sa nezvyčajne malými rozmermi (so základňou (19.7 x 19.7 cm a výškou 3,6 cm) a hmotnosťou 1,3 kg. Dodáva sa bez monitora, klávesnice a myši. Na pripojenie monitora k najnovšiemu modelu slúži zabudovaný  HDMI port (poprípade Thunderbolt 3), ostatné periférie je možné pripojiť prostredníctvom Thunderbolt 3 a klasickým USB portom. Okrem toho má mini zabudovaný port FireWire, modem (nie všetky modely), ethernetový konektor, Wi-Fi adaptér (AirPort Extreme a Bluetooth.
Mini sa dodáva s predinštalovaným operačným systémom Mac OS X a množstvom softvéru ako iLife a AppleWorks. Verzie s procesormi Intel obsahujú okrem iného aj aplikáciu FrontRow na prezeranie digitálneho obsahu a sú dodávané s diaľkovým ovládaním.
Január - júl 2005
Na trh boli uvedené dva modely:
Oba modely obsahovali tiež:
Júl - október 2005
Od 26. júla 2005 všetky modely obsahovali:
1.25 GHz model mal
1.42 GHz model mal:
Model s procesorom taktovaným na 1.42 GHz sa na objednávku dodával aj s mechanikou nahrávacou disky DVD±RW a a/alebo modemom. Zákazníci oboch modelov si voliteľne mohli vybrať až 1 GB RAM (mini malo len jeden slot pre operačnú pamäť).
Október 2005 - február 2006
V priebehu obdobia medzi októbrom 2005 a februárom 2005 Apple bez ohlásenia mierne aktualizovalo špecifikáciu mini, aj keď oficiálne k žiadnej zmene nedošlo a špecifikácia uvádzaná na krabiciach dodádavných počítačov sa nezmenila. Zákazníci však mohli miesto 1,25 GHz modelu dostať systém s procesorom taktovaným na 1,33 GHz a zákazníci, ktorí si kúpili model s 1,42 GHz G4 mohli dostať systém s procesorom 1,5 GHz. V oboch prípadoch tiež mohlo byť množstvo videopamäte až 64 MB. Štrbinová mechanika v týchto aktualizovaných počítačoch neoficiálne podporuje aj napaľovanie diskov štandardu DVD-RAM.
Február 2006 - september 2006
28. februára 2006 boli na trh uvedené dva modely s procesormi Intel, ktoré nahradili predchádzajúce systémy s procesorom PowerPC G4.
Od septembra 2006 do augusta 2007
Od 6. septembra 2006 sa oba modely mini dodávajú s procesorom Core Duo, taktovaným na 1.66 a 1.83 GHz.
Od augusta 2007 do októbra 2014
Od augusta 2007 do októbra 2014 sú počítače Mac mini dostupné s procesormi Intel Core 2 Duo (1,83 a 2,0 GHz), 1 alebo 2 GB RAM a 80 alebo 120 GB (voliteľne i 160 GB) pevným diskom. Od novembra 2007 sa dodávajú s novým operačným systémom Mac OS 10.5 Leopard.
Najnovší typ - október 2018
Najnovší model má 4- alebo 6-jadrové procesory 8. generácie od Intelu. Operačná pamäť je dostupná v maximálnom objeme 64 GB pri takte 2 666 MHz a vo forme SO-DIMM modulov.Všetky konfigurácie budú vybavené SSD diskami s kapacitou najviac 2 TB. Operačným systémom je macOS Mojave.
Mac mini a Power Mac G4 Cube
Power Mac G4 Cube bol predchádzajúci pokus Apple vytvoriť malý nehlučný počítač. V tom čase (2000-2001) však bola Kocka príliš drahá a nepraktická; napriek inovatívnemu dizajnu sa nepredávala sa dobre a bola zakrátko z trhu stiahnutá. Relatívne lacné mini kolo kritikmi ocenené ako počítač, ktorý spravil Mac OS X prístupným širokej verejnosti. Hoci je mini stále drahšie ako výkonovo porovnateľné osobné počítače PC, jeho dizajn (nízka spotreba elektrickej energie, nízka hlučnosť, nízke vyžarovanie tepla a rozmery) a sprístupnenie aplikácií pre Macintosh vyuvažujú jeho cenu.
Končar TMK 2200
thumb|Končar TMK 2200
Končar TMK 2200 je moderná nízkopodlažná električka vyrábaná chorvátskym konzorciom Crotram, predovšetkým firmou Elektroindustrija Končar.
Zatiaľ premáva v Záhrebe. 70 % komponentov je z Chorvátska. Dĺžka:, počet cestujúcich: 202, maximálna rýchlosť: /h. Celá električka je riadená synchrónnymi počítačmi a má osový podvozok, ktorý sa použil prvýkrát na svete.
Saint-Martin-lès-Seyne
Saint-Martin-lès-Seyne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Saint-Martin-lès-Seyne má 19 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Šomoška
Šomoška môže byť:
Les Authieux-du-Puits
Les Authieux-du-Puits je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plessé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Studenzen
Studenzen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu 701 obyvateľov (1.1.2007).
Ľubeľská dolina
Ľubeľská dolina leží na severnej strane Nízkych Tatier.
Ústi do Kľačianskej doliny a preteká ňou Ľubelský potok. Vedie do nej asfaltová cesta a nie je turisticky sprístupnená. Je súčasťou katastrálneho územia obce Ľubela.
Tatranka (časopis)
Tatranka bol literárny časopis, ktorý vydával Juraj Palkovič v bibličtine v Bratislave v takzvaných dieloch po 4 zväzky (diely 18321837, 18411842, 18431847).
Charakteristika doby
Palkovič zakladá Tatranku v dobe formovania sa novodobého slovenského národa, ktorý súvisel s rozvojom meštiackeho živlu v našich krajoch. Stalo sa tak v rokoch reakčnej vlády, ktorej vplyv zosilnel hlavne po spomínanom viedenskom kongrese roku 1815. Knieža Metternich, ktorý stál na čele viedenskej vlády až do roku 1848 bol smutne známy tým, že zaviedol prísnu cenzúru a kontrolu dovozu zahraničnej literatúry, špicľovanie a udávanie, čo vytváralo v rakúskej monarchii ovzdušie strachu.
Maďarská vládnuca trieda už v tejto dobe úspešne bojovala s rakúskymi vládnymi kruhmi o moc v Uhorsku, stavajúc sa proti centralistickej politike Viedne a proti panovníckemu habsburskému dvoru. Vzrastá snaha o postupnú premenu feudálneho Uhorska na buržoáznu krajinu, ktorú podporovali meštiaci, vrstvy inteligencie, ale aj časť liberálnej šľachty. Jej vodcovia Štefan Sečéni, neskôr Fraňo Pulszky a hlavne Lajos Kossuth i básnici Vörösmarty a Kölcsey sa usilovali paralyzovať vplyv konzervatívnej bohatej šľachty a vymôcť si od Viedne hospodárske i politické osamostatnenie Uhorska.
V týchto rokoch sa začínajú rozpory medzi čelnými predstaviteľmi slovenského i maďarského národného hnutia, aj keď snahy o odstraňovanie feudálnych prežitkov, ako aj o hospodárske napredovanie Uhorska, boli vlastencom obidvoch národov veľmi blízke. Rozchádzali sa však v názoroch na riešenie národnostnej otázky. Silná maďarizácia, prevádzaná často aj násilnou formou, stretla sa na slovenskej strane s odporom, aj keď pre celkovú slabosť slovenského národného hnutia bol tento len málo účinným. Šľachta slovenského pôvodu sa rýchlo odnárodnila a národná buržoázia formujúca sa z drobných remeselníkov, kupcov a inteligencie bola ešte málo početná. Chýbala jej predovšetkým spojitosť s ľudovými vrstvami, ako aj náležitá organizovanosť opierajúca sa o vybudované slovenské politické a hospodárske centrá, ako aj o rozvinuté, účinné slovenské novinárstvo.
Vážnym nedostatkom nášho národného hnutia v dvadsiatych a tridsiatych rokoch minulého storočia bola nejednotnosť v oblasti slovenského spisovného jazyka, ako aj rozpory medzi stúpencami bernolákovskej slovenčiny a biblickej češtiny. Napriek tomu sa posilňovalo slovanské cítenie podnietené kollárovským hnutím slovanskej vzájomnosti a znásobené rozvojom česko-slovenskej spolupráce. Po opadnutí jozefínskej reformnej vlny poznačenej osvieteneckým racionalizmom sa u nás len hľadá a postupne aj nachádza nový myšlienkový návrh národného hnutia. Jej typickým rysom sa stáva hlavne návrh „slovanského národa“ členeného na kmene. Slovanské a neskôr i slovenské národné hnutie sa stáva potom aj s inými spoločenskými charakteristikami východiskom k štúrovskému hnutiu, ktoré sa prejavuje aj prvými úspešnými pokusmi o aktivizáciu ľudových más a ich zapojenie do slovenského národného pohybu.
Bratislavská katedra reči a literatúry československej na lýceu vedená Jurajom Palkovičom sa významnou mierou podieľala na upevňovaní slovanského i československého povedomia, ako aj na formovaní nášho národného hnutia. Odrazom týchto snáh sa stáva aj Palkovičov literárny časopis - Tatranka.
Prvý diel
Palkovič podľa všetkého dostal roku 1832 bez väčších ťažkostí povolenie na vydávanie literárneho časopisu, už aj preto, že išlo o nepravidelne vychádzajúce periodikum. Stala sa ním Tatranka s podtitulom „Spis pokračujíci rozličného obsahu zvláště pro Slováky, Čechy a Moravany.“ Časopis sa objavoval veľmi nepravidelne od roku 1832, keď vyšiel „na skúšku“ jeho prvý a druhý zväzok. Sám vydavateľ napísal, že Tatranku nemieni vydávať pravidelne, ale len z času na čas podľa počtu predplatiteľov a záujmu čitateľskej verejnosti. Tretí zväzok vyšiel preto roku 1834 a štvrtý o tri roky neskoršie. Tým bol ukončený prvý ročník Tatranky, ktorej zväzky vychádzali priemerne na 16-tich stranách.
Druhý diel
Palkovič pre nedostatok odberateľov prerušil vydávanie Tatranky a pokračoval v ňom, podľa všetkého, na naliehanie Ľudovíta Štúra, až v máji 1841 - roku, kedy vyšiel prvý zväzok jej druhého ročníka (běhu). Kým vyšli jej štyri zväzky trvalo to dva roky.
30-te roky
Prvé zväzky Tatranky obsahujú veľa Palkovičových prekladov z antickej literatúry. Boli tu napr. ukážky Sokratových Pamätí od Xenofanta, bitky pri Filipove od Velliusa Paterculusa, Gellia atď. Vedľa takýchto prekladov redaktor zaraďoval bez prirodzeného prechodu napr. úvahy o slobode náboženstva v Amerike i rozličné príspevky o aktuálnych problémoch prevzaté z pražského Časníka, z Časopisu české museum, z novín peštianských i viedenských. S obľubou tiež publikoval články o exotických krajinách, o Jáve, Strednom východe, o Indii, ktoré preberal z druhej ruky.
Len občas uverejnil v Tatranke články o živote slovenského ľudu. Publikoval tu aj rozsiahle pojednanie o roľníckej vzbure v Sedmohradsku roku 1735, ktorej vodcovia Pero, Ján Šebestián, Ondrej Pástor, Štefan Sylasi boli po porážke krutým spôsobom popravení. Palkovič sa o tejto vzbure vyslovil odsudzujúco a varoval pred jej nasledovaním. Napriek negatívnemu vzťahu k ľudovému revolučnému hnutiu mal však veľké pochopenie pre zápas mešťanov proti šľachte. Horlil za politické práva mešťanov aj ako poslanec za mesto Krupinu na uhorskom sneme v Bratislave, aj ako redaktor Tatranky. Dovolával sa zrušenia poddanstva, pravda kompromisnou formou - výkupom - a nie jeho radikálnym likvidovaním bez náhrady.
V rokoch 1832-1837 v Tatranke Palkovič venoval najväčšiu pozornosť polemikám s jazykovedcami novočeskej jungmanovskej školy a článkom národno-obranným. Medzi svetlé stránky jeho novinárskej činnosti patrí dlhoročný zápas o pravdivé vedecké zhodnotenie rukopisu Královedvorského a Zelenohorského (RKZ). V tejto dobe sám zo vzdelaných Slovákov zotrvával verne po boku Josefa Dobrovského, ktorý od počiatku popieral pravosť týchto rukopisov. V týchto polemikách Palkovič preukázal veľké znalosti dejín slovenských a českých, historickej gramatiky i viacerých cudzích jazykov. Palkovič sa v tejto oblasti držal vedeckej pravdy aj vtedy, keď takí uznávaní slavisti, akým bol Jungmann, Palacký a Šafárik, ho preto odsudzovali a vyhlasovali falzifikáty RKZ za pravé a historicky vierohodné.
Polemiky o pravosti týchto “národných pamiatok" len zvýšili napätie a rozpory medzi Dobrovského a Jungmannovými stúpencami. Palkovič ako stúpenec starej veleslavínskej češtiny sa vtedy takto vyslovil o Jungmannovej novočeskej jazykovednej škole: “Tá nová škola našich pomatenců již tak zasýpa češtinu ruštinou, srbštinou, že čtenář spisu jejich potřeboval by k rozumění jim ruského, srbského a poľského slovníka; a tato celá zmatená, spotvořená řeč jejich podobá se, jakoby z té babylonské věže pochádzela." To bolo však neobjektívne hodnotenie vyslovené v zápale polemiky. Nad tento subjektivizmus sa Palkovič dokázal povzniesť, keď hodnotil celkový vedecký prínos Jozefa Jungmanna pre českú jazykovedu. Preto aj roku 1837 nazval Jungmannov Česko-nemecký slovník „znamenitým dielom.“ Na druhej strane treba zdôrazniť, že aj Jungmann nezištne propagoval v Čechách Palkovičov česko-nemecko-latinský slovník, ba sám sa aj pričinil o vydanie jeho prvého zväzku.
Palkovič sa aj v Tatranke miestami pokúšal o nastoľovanie pálčivých sociálnych problémov i o boj proti najhorším feudálnym prežitkom. Staval sa proti nespravodlivej šľachtickej stoličnej justícii, dovolával sa zväčšenia politickej a hospodárskej moci meštiackeho stavu, hospodárskych i sociálnych reforiem propagovaných v Uhorsku grófom Széchenyim, ale aj proti zamedzovaniu nacionálnej rovnoprávnosti. Roku 1837, v štvrtom zväzku prvého ročníka Tatranky, chcel uverejniť svoje pokrokové prejavy na bratislavskom uhorskom sneme, ale cenzor mu to nedovolil. Videl v tom asi útok proti feudálnemu spoločenskému poriadku a kritiku panujúceho režimu, hoci Palkovičova kritičnosť bola vcelku mierna a ani zďaleka nedosahovala intenzity kritiky jeho žiakov - štúrovcov.
Palkovič už vo svojom prejave na uhorskom sneme 21. 9. 1833 sa dovolával prisluhovania spravodlivosti aj pre poddaných sedliakov, ktorí podliehali zemianskym stoličným súdom a nemohli sa preto dožiť pravdy. Presadzoval právo ich odvolania sa proti nespravodlivým rozsudkom a žiadal takú úpravu súdnictva, ktorá by zabezpečovala jeho objektivitu a zachovávala spravodlivosť ku všetkým občanom monarchie bez ohľadu na ich triedny pôvod, sociálne postavenie, pohlavie i náboženské vyznanie. Tu aj otvorene hovoril o nespravodlivosti feudálneho spoločenského poriadku a o neudržateľnom „politickom stave“ väčšiny obyvateľstva. Na adresu uhorskej šľachty vtedy povedal: „Často sem já slyšel zde mluviti o člověčenství, o spravedlnosti, o duchu věku a o veřejném zdání; ukažme tedy aspoň zde ještě k posledku, že to nebyla toliko pustá, jálová slova, než že měla předce nějaký účinek.“ Bolo to však zbytočné očakávanie. Politika uhorskej šľachty nemala humanistický charakter.
Počas svojho účinkovania na sneme, ale aj mimo neho, bol vytrvalým zástancom politických záujmov mladej buržoázie. Bojovali aj za politické práva miest na slovenskom území, ktoré im šľachta v minulosti doslova ukradla a ešte ani v prvej polovici devätnásteho storočia nechcela počuť o zrovnoprávnení s mešťanmi. Preto aj Palkovič odsudzoval reakcionársku šľachtickú politiku a hodnotil ju ako „plod soběctví a těch starodávních času, kteréž dobře známe, pozůstatek.“
Cenzor Palkovičovho časopisu Juraj Dankovský, profesor gréčtiny na bratislavskom gymnáziu, však odmietal dať povolenie nielen na publikovanie Palkovičových snemových prejavov v Tatranke, ale nesúhlasil ani so zverejnením iných, pokrokových článkov. O Dankovského cenzúrnych zásahoch sa môžeme vierohodne presvedčiť z exempláru prvého ročníka Tatranky, ku ktorému sú tiež priviazané rukopisy statí, ktoré sa do časopisu nedostali, pretože boli scenzurované.
Tento autorský exemplár Tatranky je dnes uložený v Lyceálnej knižnici v Bratislave, ktorá je súčasťou knižnice Slovenskej akadémie vied. Dankovský kontroloval rukopisy Tatranky tak prísne, že dokonca neprepustil ani tie články, ktoré boli už predtým uverejnené v maďarských časopisoch. Išlo tu o recenzie dvoch spisov Štefana Sečéniho Hitel (Úver) a Világ (Svet), ako aj o články, v ktorých Palkovič kritizoval politiku náboženskej diskriminácie, uskutočňovanej v minulosti habsburským panovníckym dvorom. V treťom zväzku prvého ročníka Palkovičovho časopisu Tudományos Gyüjtemény /Vedecké zborníky/, v ktorom sa síce kritizuje poddanstvo, ale len mierne. Palkovič pripravil do tlače aj iné články propagujúce evolučný vývoj a nevýbojné hospodárske a sociálne reformy v Uhorsku, no cenzor Dankovský ich nedovolil uverejniť.
40-te roky
Druhý ročník Tatranky začal vychádzať v máji roku 1841. Vychádzal už pravidelnejšie, hoci ani tu sa ešte nedá hovoriť o pevnej periodicite. Časopis sa už vtedy systematickejšie zaoberal aktuálnymi spoločenskými problémami, pestoval slovanskú vzájomnosť, polemizoval s maďarizátormi, propagoval literárny romantizmus, ba pokúšal sa už aj tlmočiť požiadavky nového vedenia národného hnutia reprezentovaného štúrovcami. Prečo tomu tak bolo, o tom bližšie píše Palkovič v Predhovore prvého zväzku druhého ročníka Tatranky 18. mája 1841: “Hlavním pomocníkem při vydávaní tohto zvazku byl Vydavatelovi jeho bývalý střídnik Vysl. učený p. Ludvik Štúr, velmi umělý, horlivý a příčinlivý mladý Slovan."
Sady nad Torysou
Sady nad Torysou (v minulosti Zdoba a Byster, ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. Obec vznikla spojením obcí Zdoba a Byster v roku 1964.
Tatranka (časopis)
40-te roky
Začiatkom štyridsiatych rokov teda Štúr preberá vedenie časopisu, aj keď mal i naďalej naň Palkovič veľký vplyv. Tatranka sa takto stáva neoficiálnym orgánom štúrovskej generácie, združenej okolo Ústavu reči a literatúry československej pri bratislavskom ev. lýceu. Vedenie štúrovského strediska národného hnutia prechádzalo od samovzdelávacej činnosti, k zakladaniu spolkov a k verejnému účinkovaniu, ktoré malo celoslovenské zameranie. V súlade s týmto celospoločenským programom nadväzuje spojenie s ľudovými vrstvami a snaží sa ich ovplyvňovať aj prostredníctvom novín a časopisov. Preto mnohí z nich sa zapojili do organizovanej dopisovateľskej činnosti. Prispievajú do Kuzmányho Hronky, do českého Světozoru, Včely, do pražských Květov, ktoré mali aj osobitnú rubriku Ze Slovenska.
Ruskov
Vodné toky
Bystrý potok
Tatranka (časopis)
40-te roky
Publicistiku štúrovskej generácie posilnili aj študentské literárne zborníky (Plody zboru učenců… Bratislava 1836), ako aj levočská Jitřenka (r. 1840). O rok neskoršie sa pripravuje do tlače prvý ročník Hurbanovej Nitry. Vtedy sa už medzi štúrovcami diskutovalo o možnostiach zakladania slovenských novín a časopisov. Roku 1841 si Ľudovít Štúr podáva prvú žiadosť na vydávanie samostatných politických novín. Pretože počítal s jej dlhým vybavovaním, ochotne sa chopil Palkovičovej ponuky na redigovanie Tatranky a vypracoval aj spolu s ním jej budúci program, ktorý potom zverejnili aj v pražských Květoch. Palkovič túto spoluprácu ponúkol Štúrovi aj preto, lebo v tejto dobe mal veľké pochopenie pre národné i politické účinkovanie svojich žiakov. Štúrovci takto v Tatranke získali vhodnú tribúnu na odrážanie stupňujúcich sa novinárskych útokov maďarskej vládnucej triedy proti slovenskému národnému hnutiu. Išlo tu predovšetkým o kultúrnu a spolkovú činnosť slovenskej študujúcej mládeže, ktorú peštianske noviny označovali nespravodlivo za protištátnu a vlastizradnú. Dokonca tvrdili, že slúži politickým záujmom ruského carizmu.
Ruskov
Erb
V kruhopise má nápis REGETE RUSZKA HELYSÉGE PETSÉTYE 1840. V obraze je roľník s pluhom ťahanom dvomi volmi, vľavo sú stromy naznačujúce les.Sú tam štyri vysoké topole označujúce štyri východy z obce.
Tatranka (časopis)
40-te roky
Štúrovci v druhom ročníku Tatranky uverejňovali svoje básnické a prozaické práce, o ktorých nachádzame zmienky v zápisniciach nazvaných “Dějiny hodín výkonných Učenců řeči a literatúry československé", vo Fejerpatakyho kalendároch, v Květoch, v Hronke a v iných časopisoch. V Tatranke vychádzali české verše Augustína H. Škultétyho, Karola Braxatorisa, Samuela Godru, Pavla Čendekoviča, Sama B. Hroboňa, i subjektívna lyrika Ľudovíta Štúra. Udomácnili sa tu aj preklady zo slovanských literatúr (napr. z poľskej od Janka Kalinčiaka). Nachádzajú sa tu správy o knižných novinkách, informácie o vývoji literatúry a národného života ostatných Slovanov, správy o činnosti osvetových spolkov a nedeľných škôl v našich krajoch. Máločo z toho bývalo predtým v Palkovičovom časopise.
Ruskov
Dejiny
Prvá písomná zmienka pochádza zo začiatku 14. storočia, aj keď dedina bola založená okolo 11. – 12. storočia, keď tu vznikla osada ruských strážcov dôležitej cesty z údolia Torysy cez Slanské vrchy až do Zemplína. V tom čase bolo obyvateľstvo slovanské, ale nie ruské. Obyvatelia pochádzali zo západoeurópskej vetvy a boli to priami predchodcovia Slovákov. Najstaršia zmienka o kostole a fare je približne z rokov 13321335, kedy farár vyberal pápežské desiatky.
Tatranka (časopis)
40-te roky
Za Štúrovho redigovania sa Tatranka vysádzaná už modernou latinkou a nie prežitou fraktúrou, postupne zbavovala zastaraného literárneho klasicizmu, jazykovedných polemík a prevahy prekladov z antickej literatúry a stávala sa čoraz viacej nástrojom vedenia slovenského národného hnutia. Miesto polemík o problematike historickej gramatiky sa tu píše proti maďarizácii slovenských stolíc. (Boj Martina Ďurgalu v Trnave za rovnoprávnosť Slovákov, petícia slovenských študentov za zriadenie slovenskej katedry na peštianskej univerzite, odrážanie útokov maďarských časopisov Társalkodó, Világ, Atheneum a Hirnök proti štúrovským slávnostiam na Devíne roku 1836 atď.).
Vannevar Bush
Vannevar Bush (* 11. marec 1890, Everett, Massachusetts, USA – † 30. jún 1974, Belmont, Massachusetts, USA) bol americký vedec, štátny úradník, vizionár a profesor elektrického inžinierstva.
Kariéra
V roku 1945 v článku As We May Think publikovanom v časopise The Athlantic Monthly navrhol projekt zariadenia Memex, fungujúceho na princípe hypertextu. V roku 1945 ako riaditeľ Office of Scientific Research and Development publikoval správu nazvanú Science The Endless Frontier. A Report to the President (Veda nekonečná hranica - Správa pre prezidenta). Vykonával funkcie viceprezidenta Massachusetts Institute of Technology (MIT), prezidenta Carnegie Institution vo Washingtone DC v USA. Pôsobil ako vedúci National Defense Research Committee.
Tatranka (časopis)
40-te roky
Práve v tejto dobe cenzor Dankovský pravdepodobne na pokyn Kráľovskej uhorskej miestodržiteľskej rady v Budíne sprísnil revíziu Tatranky. Odmietal prepustiť napr. výťah z Dumasovej knihy Hora Sinas, ktorá vyšla roku 1842 v Prahe s povolením cenzúry, správu o stavbe reťazového mosta (Lanchhíd) v Pešti, hoci bola už predtým tiež uverejnená, ale predovšetkým polemiky a národno-obranné články proti sústredeným protislovenským útokom peštianskych časopisov.
Vannevar Bush
Dielo
Napísal a vydal knihy a publikácie
Tatranka (časopis)
40-te roky
Palkovič, ktorý v týchto nespravodlivých zásahoch videl prejav nacionálnej nevraživosti a osobných útokov, podal na Dankovského sťažnosť 1. mája 1842 adresovanú Kráľovskej uhorskej miestodržiteľskej rade, ktorá ju postúpila na vybavenie Ústrednému cenzorskému zboru. Nadriadený úrad nielenže Palkovičovu sťažnosť zamietol, ale ho aj priamo pokarhal.
Dalovice u Mladé Boleslavi
Dalovice je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 206 obyvateľov, z toho 111 mužov a 95 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 40,0 roka, ženy 41,3 roka).
Tatranka (časopis)
40-te roky
Dankovský bol potom predsa len k Palkovičovej Tatranke zmierlivejší, čo mu však neposlúžilo, lebo tento časopis sa stal pre maďarskú vládnúcu triedu nepohodlným. Roku 1843 Ústredný cenzorský zbor nariadil zhabať všetky exempláre Tatranky a Dankovského, ako zodpovedného cenzora za prepustenie závadných článkov prísne potrestať. Kráľovská uhorská miestodržiteľská rada dekrétom zo dňa 28. augusta 1844 nariadila Dankovského zbaviť úradu okamžite, len čo sa nájde vhodný nástupca. Stalo sa tak nasledujúceho roku, kedy sa stal cenzorom bratislavských slovenských novín Fridrich Drescher.
Vannevar Bush
Knihy o ňom
Zachary, G. Pascal: Endless Frontier. Vannevar Bush, Engineer of American Century. Free Press, 197, ISBN 0-02-935673-3
Tatranka (časopis)
40-te roky
Pokrokové a radikálnejšie zameranie Tatranky bolo dielom Ľudovíta Štúra, ktorý v tomto duchu viedol neskôr aj svoje politické noviny. Štúr v Tatranke uverejnil aj výťah za svojho prekladu knihy prezidenta geologickej spoločnosti vo Francúzsku Ami Boué: Turecko v Európe, ktorý sa takto vyjadril o uhorských šľachticoch: “Jejich neznámost je příliš hrubá, jejich smýšlení příliš aristokratické a pravých vlastenců jest příliš málo, než aby se více od nich očekávati mohlo, nežli polovičaté opravy a prostředky...„. Boué tu jednoznačne odsúdil feudálne zriadenie Uhorska, jeho prežité stoličné zriadenie a skorumpované súdnictvo a celý tento feudalizmus nazval “tvrdým a škaredým jarmom“. K jeho výrokom už prekladateľ Ľudovít Štúr nemusel pridávať ani slovo vlastného komentáru, aby bolo jasné, že sám je nepriateľom feudálneho otroctva.
Redigovanie literárneho časopisu, vychádzajúce často zriedkavejšie, ako raz za tri mesiace, nemohlo stačiť Ľ. Štúrovi, ktorý chcel so svojimi stúpencami doširoka rozvinúť slovenské národné hnutie aj pomocou zakladania spolkov, uzákonenia slovenčiny a vytvorenia samostatných politických novín.
Keď Štúr a jeho stúpenci roku 1843 vystúpili so spisovnou slovenčinou, Palkovič ako radikálny zástanca jednoty spisovného jazyka Čechov, Moravanov a Slovákov, so štúrovcami nemohol súhlasiť, aj keď mal s nimi veľa spoločného. Ich cesty sa začali rozchádzať. Štúr zaneprázdnený prípravami na vydávanie politických novín a nepochybne aj znepriatelený s Palkovičom, prestal redigovať Tatranku. Palkovič po prestávke v apríli roku 1845 už ako 76-ročný starec vydáva sám tretí zväzok svojho časopisu. V predhovore k tomuto zväzku sa starý slovenský novinár zmieňuje, že o spisovnej slovenčine sa dozvedel až v máji roku 1844, keď sa mu dostala do rúk knižôčka veršov Janka Fracisciho: „Svojim vrstovňíkom na pamjatku“, určená len úzkemu, dôvernému kruhu čitateľov. „Toto nám ještě scházelo“, sťažuje sa Palkovič, „ v tomto osudném čase, takové rozdvojení nás Slováků a od Čechů odtržení, toto rozkolnictví, tento zmatek v řeči a zpátky upadaní ze vzdělané, do té staré, nevzdělané...“
K tomuto zväzku Tatranky Palkovič pripojil aj Ohlas o vydávaní Slovenských národných novín a Orla Tatranského, a to v štúrovskej slovenčine. Aj z toho vidieť, že Palkovič mal výhrady len proti spisovnej slovenčine, no s politickými a ľudovýchovnými akciami štúrovcov súhlasil. Preto aj počas revolúcie roku 1848 odmietol kategoricky návrhy Jána Kollára, aby prijal redaktorstvo pripravovaných protištúrovských novín.
Roku 1847 Tatranka zaniká. Zapríčinila to, okrem vysokého veku jej vydavateľa aj skutočnosť, že slovenské meštiactvo i dedinská inteligencia sa už v tejto dobe orientujú iným smerom a odlišne posudzujú aj sociálny a politický život v Uhorsku ako starý Palkovič, ktorý dostatočne nepostihol proces konštituovania sa moderného slovenského národa a vytváranie národnej kultúry vo vlastnej spisovnej reči. Jeho novinárska činnosť, ktorou v predchádzajúcich desaťročiach vykonal veľa pozitívneho pre slovenské národné hnutie, v búrlivých predrevolučných rokoch už nestačila a bola vystriedaná radikálnejšou a revolučnejšou publicistikou štúrovcov.
Hodnotenie
V Tatranke, a to tiež nemožno zamlčovať, sa Palkovič pokúsil písať aj o aktuálnych otázkach, ktorých riešenie si vynucoval spoločenský život. Išlo tu nielen o upevňovanie slovanského a slovenského povedomia, ale aj o protifeudálny zápas, s ktorým sympatizovala prevažná väčšina obyvateľstva na Slovensku i o napomáhanie procesu formovania sa buržoázneho slovenského národa opierajúceho sa o tesnú spoluprácu s národom českým. Palkovič v súlade s národno-obrannými tendenciami bol v Tatranke prinútený polemicky vystupovať aj proti tým maďarským novinám a časopisom, ktoré stáli v službách nacionálneho šovinizmu. Táto národno-obranná tendencia sa ešte zväčšila v tých zväzkoch Tatranky, ktoré redigoval Ľudovít Štúr. Na druhej strane Palkovič dokázal objektívne hodnotiť a vyzdvihovať aj pozitívne stránky súčasného maďarského novinárstva a oceňovať aj tie diela maďarskej umeleckej a vedeckej spisby, ktoré boli prínosom.
Tokto
thumb|right|Poloha Tokta thumb|right|Ostrovy Tokta Dokdo alebo Takešima  je skupina ostrovov v Japonskom mori, ktorá sa skladá z asi 90 ostrovčekov a útesov (vrátane 37 klasifikovaných ako pevniny), najväčšie sú ostrovy Seodo a Dongdo. O ich suverenitu Kórejská republika vedie spor s Japonskom.
Ostrovy zaberajú oblasť o rozlohe, najvyšší vrchol sa týči do výšky. Nachádzajú sa od pobrežia Kórejského polostrova. V Kórei ostrovy administratívne patria do provincie Kjongsangbuk-to (Severný Kjongsang). Ostrovy majú len dvoch trvalo žijúcich obyvateľov, ale vďaka neustálemu spojenie ich navštívi asi 2 000 turistov ročne.
Jasenianska dolina
Jasenianska dolina leží na južnej strane Nízkych Tatier. Preteká ňou Jaseniansky potok. Vedie ňou asfaltová cesta a modro-značkovaný chodník z Jasenia na Zámostskú hoľu alebo do sedla Ďurkovej.
Irma Krmešská
Životopis
Narodila sa v Modre vo vinohradníckej rodine. Do roku 1923 študovala na učiteľskom ústave v Modre. Učiteľskú skúšku spôsobilosti absolvovala v roku 1926. Následne pôsobila ako učiteľka na ľudových a meštianskych školách v Modre, Prešove a od roku 1929 v Bratislave.
Autorka učebnice nemčiny Deutsch für unsere Kinder 1-3 (Liptovský Mikuláš, 1941-1942) a spoluautorka (spolu s Jánom Dianovským) učebníc ruštiny ''Ruský jazyk : pokusné učebné texty pre 5. ročník všeobecnovzdelávacích škola 1-2 (Bratislava 1957) a Ruský jazyk pre 5. ročník ZDŠ'' (Bratislava 1963).
Písala odborné články do časopisov Učiteľské noviny a Psychológia.
Saint-Michel-l’Observatoire
Saint-Michel-l'Observatoire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Michel-l'Observatoire má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Michel-l'Observatoire má 1142 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Les Champeaux
Les Champeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hanko (priezvisko)
Hanko je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v Bánovciach nad Bebravou, Košiciach a obci Ďurkov (okres Košice-okolie). V Česku je najčastejšie v mestách Děčín, Praha a Sokolov.
Známi nositelia
Pozri v článku Hanko a Hanková (rozlišovacia stránka).
Diaľnica A4 (Nemecko)
Diaľnica A4 je diaľnica v Nemecku. Začína sa na holandských hraniciach pri Vetschau, pokračuje cez mestá Düren, Kolín nad Rýnom a končí pri Krombachu. Ďalej sa začína pri Bad Hersfeld a pokračuje cez Eisenach, Erfurt, Weimar, Jena, Gera, Chemnitz, Drážďany do Görlitzu. Potom pokračuje smerom na Zgorzelec v Poľsku, kde sa napája na A4, ktorá ide cez Vroclav, Katovice do Krakova.
Diaľnica A4 je takmer celá súčasťou E40. Krátky úsek je časťou E314.
Mariner 7
Mariner 7 je tretia kozmická sonda, ktorá kedy úspešne preletela okolo Marsu, a odvysielala naspäť informácie.
Jej štart sa uskutočnil 27. marca 1969 s rovnakým typom nosnej rakety, ako u jej predchodkyne Mariner 6. Vzlet aj cesta k Marsu prebiehali bez problémov, až na malé prerušenie spojenia. Sonda začala skúmať Mars už z veľkej vzdialenosti niekoľko dní pred najväčším priblížením. V tejto fáze vzniklo 93 snímok Marsu a počas najväčšieho priblíženia, ktoré nastalo 5. augusta 1969 vo vzdialenosti 3 430 km, urobila sonda ďalších 33 záberov. Po prelete postupne vysielala údaje na Zem. Technici následne skúšali jej systémy a robili pokusné snímky podobne ako pri predošlej sonde Mariner 6. Spojenie s oboma sondami bolo ukončené v rovnakom čase.
M551 Sheridan
M551 Sheridan bol americký ľahký tank používaný počas studenej vojny, pomenovaný po generálovi z americkej občianskej vojny Philipovi Sheridanovi. Tank bol skonštruovaný tak, aby ho bolo možne vysadzovať z bežných dopravných lietadiel padákmi a aby bol schopný preplávať rieku. Bol vyzbrojený technicky pokročilým ale nedokonalým kanónom M81 kalibru 152 mm, ktorý mohol strieľať konvenčnú muníciu ako aj riadené protitankové strely MGM-51 Shillelagh. Do výzbroje americkej armády bol zavedený v roku 1966. Zo služby bol stiahnutý v roku 1996.
René II. (Lotrinsko)
'''René II. Lotrinský''' (* 2. máj 1451, Angers – † 10. december 1508, Fains) bol prvým lotrinským vojvodom z Lotrinsko-Vaudémontskej dynastie. Okrem toho bol Barský vojvoda, Vaudémontský a Aumalský gróf, pán Jonville a Mayenne.
M3 Lee
M3 General Lee, v britských službách známy ako M3 General Grant, bol americký stredný tank používaný počas druhej svetovej vojny.
Vznik a vývoj
Tank vznikol v chvate, ako odpoveď na úspechy nemeckých tankov v bojoch v západnej Európe v roku 1940. Konštrukcia bola kompromisom medzi požiadavkami pechoty, ktorá na stroji nepotrebovala kanón silnejší ako 37 mm a jazdectva, ktoré uznalo potrebu inštalácie 75 mm kanóna pre boj proti nepriateľským tankom. Nový typ skonštruovaný na základe tanku M2 mal preto vo veži 37 mm kanón a v pravej časti korby mal inštalované 75 mm delo. Bolo jasné, že toto je len dočasné riešenie a americké firmy pracovali aj na projekte modernejšieho tanku M4 Sherman.
V roku 1940 si objednala upravené tanky M3 britská nákupná komisia, ktorá hľadala rýchlu náhradu za stroje stratené v bojoch vo Francúzsku. Upravené tanky M3 mali zmenenú konštrukciu veže, ktorá nemala veliteľskú kupolu a mala rádiostanicu, ubudol aj jeden člen posádky. Táto verzia bola pomenovaná General Grant podľa generála Ulyssesa S. Granta.
Američania na základe bojových skúseností stroje priebežne modernizovali. Objavili sa ďalšie verzie M3A1 s upravenou korbou, M3A2, ktorý bol vyrábaný zváraním, M3A3 s dieslovým motorom atď. Významné tiež boli ďalšie modifikácie vozidla ako bola 105 mm samohybná húfnica M7 Priest, alebo 155 mm húfnica M12.
Do decembra 1942 kedy sa výroba tankov M3 zastavila bolo postavených celkovo 6258 ks.
Nasadenie
Do bojov sa tieto tanky dostali v máji roku 1942, kedy ich britská armáda nasadila v severnej Afrike počas bitky o Gazalu. Pre nemecký Afrikakorps bolo ich nasadenie veľmi nečakané. Granty boli pomerne dobre pancierované a ich 75 mm kanón bol schopný zlikvidovať väčšinu nemeckých obrnencov na bojisku. Týmto tankmi bola vyzbrojená aj americká 1. tanková divízia nasadená na severoafrickom bojisku. No ich nadradenosť netrvala dlho, Nemci čoskoro prišli s novými verziami tankov Pz IV s dlhým 75 kanónom a neskôr dokonca s tankom Tiger s 88 mm kanónom. Od jari roku 1943 boli tanky M3 na európskom bojisku nahrázané novými tankmi Sherman.
Asi 1300 tankov M3 sa dostal pomocou zmluvy lend-lease do ZSSR, kde boli všeobecne sovietskymi posádkami veľmi nepopulárne a prezývané „rakva siedmich bratov“. Ich chabé výsledky boli zapríčinené najmä preto, že sa dostali do najťažších tankových bojov, na ktoré neboli všeobecne veľmi vhodné. Niekoľko strojov bolo použitých počas Petsamo-kirkeneskej operácie v polárnych oblastiach, kde proti nim Nemci nenasadili žiadne tanky.
Dlouhá Lhota (okres Mladá Boleslav)
Dlouhá Lhota je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 396 obyvateľov, z toho 203 mužov a 193 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 38,4 roka, ženy 39,9 roka).
Sulmeck-Greith
Sulmeck-Greith bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Sulmeck-Greith spojená s obcou Sankt Martin im Sulmtal. Spojená obec má názov Sankt Martin im Sulmtal.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 318 obyvateľov.
Sulztal an der Weinstraße
Sulztal an der Weinstraße je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Leibnitz.
Žije tu 136 obyvateľov (31. 12. 2010).
Triviálny názov
Triviálne mená sú väčšinou veľmi staré. Ich vek súvisí s časom používania danej zlúčeniny ľuďmi. U mnohých triviálnych mien nie sme schopní zistiť pôvod, mnohé však pochádzajú od alchymistov.