cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Azerbajdžanské národné futbalové mužstvo
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1992. Azerbajdžan sa nikdy nekvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Majstrovstvá Európy. V Lige národov UEFA sa nachádzajú v C-divízii.
1. liga hádzanárov 1999/00
1. liga hádzanárov v sezóne 1999/00 bol v poradí 7. ročník 1. liga hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaže sa zúčastnilo 12 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Víťazom ligy sa stalo družstvo HaK Zempmilk VTJ Michalovce.
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Kedže kvôli vytvoreniu česko-slovenskej interligy (HIL) zostúpili z extraligy v tejto sezóne až 2 družstvá, žiadne družstvo z 1. ligy nepostupovalo, ani nehralo baráž. Posledné 2 družstvá zostúpili do 2. ligy, družstvá na 9. a 10. mieste museli hrať baráž o účasť v 1. lige.
Gmina Łańcut
Gmina Łańcut je vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Má rozlohu 106,65 km² a žije tu 20313 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 190,46 osôb/km².
Zlatý pohár CONCACAF 2023
Zlatý pohár CONCACAF 2023 bude 17. ročníkom Zlatého pohára CONCACAF a 27. ročníkom kontinentálnych majstrovstiev pod hlavičkou CONCACAF. Turnaj sa bude konať v USA a v Kanade v období od 25. júna do 16. júla 2023. Obhajcom titulu bude 🇺🇸.
Kvalifikované tímy
2. septembra 2020 CONCACAF oznámilo, že 🇶🇦 ako usporiadateľ Majstrovstiev sveta 2022 sa zúčastní turnajov v roku 2021 a 2023. 13 tímov sa kvalifikovalo cez Ligu národov CONCACAF 2022/23. O zvyšné tri miestenky sa bude bojovať v kvalifikácii na Zlatý pohár CONCACAF.
zažije debut na Zlatom pohári CONCACAF.
Externé odkazy
https://www.concacaf.com/gold-cup/
Gmina Łanięta
Gmina Łanięta je vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Má rozlohu 54,76 km² a žije tu 2673 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 48,81 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kutno.
Gmina Łapanów
Gmina Łapanów je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 71,18 km² a žije tu 7533 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 105,83 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Bochnia.
Bănderica
Bănderica môže byť:
Gmina Łapsze Niżne
Gmina Łapsze Niżne je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Nowy Targ.
Le Freney-d’Oisans
Le Freney-d’Oisans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bandrélé (obec)
Bandrélé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Mayotte.
Bouéni
Obyvateľstvo
Bouéni má 5296 obyvateľov (2009).
Bandrélé (obec)
Polohopis
Bandrélé má rozlohu.
Obyvateľstvo
Bandrélé má 6838 obyvateľov (2009).
Le Grand-Lemps (obec)
Le Grand-Lemps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Schnackenburg
Rudolf Schnackenburg (* 5. január 1914, Katovice, (dnes v Poľsku)† 28. august 2002, Würzburg, Nemecko) bol katolícky kňaz a teológ. Joseph Ratzinger ho nazval „''najvýznamnejším nemecky hovoriacim exegétom 2. polovice 20. storočia.''“
Životopis
Schnackenburg vyrastal v pruskom meste Legnitz (dnešné poľské mesto Legnica). Maturitnú skúšku zložil na tunajšom Gymnasium Johanneum v roku 1932. Následne študoval filozofiu a katolícku teológiu na univerzitách vo Vroclave a Mníchove. Promoval vo Vroclave v roku 1937, vo svojej dizertačnej práci sa zaoberal problematikou viery v Jánovom evanjeliu, jeho školiteľom bol profesor Friedrich Wilhelm Maier (18831957). V tom istom roku ho kardinál Adolf Bertram vysvätil za kňaza. Potom až do konca Druhej svetovej vojny pôsobil v praktickej pastorácii v Sliezsku.
V roku 1946 musel v rámci povojnových etnických čistiek opustiť rodné Sliezsko. V roku 1947 sa habilitoval na univerzite v Mníchove. Jeho habilitačná práca v odbore „novozákonná exegéza“ mala názov Heilsgeschehen bei der Taufe nach dem Apostel Paulus [Spásonosné účinky krstu podľa apoštola Pavla], školiteľom mu bol opäť profesor Maier. Od roku 1948 tak v Mníchove pôsobil už ako súkromný docent.
V roku 1952 sa stal mimoriadnym profesorom novozákonnej exegézy na Philosophisch-Theologischen Hochschule v Dillingene. Od roku 1955 bol už riadnym profesorom na univerzite v Bambergu.
Po svojej emeritácii pôsobil Schnackenburg ako výpomocný duchovný v istom domove dôchodcov. Zároveň sa angažoval aj v Komunite Sant'Egidio.
Vedecká činnosť
Schnackenburg patril v 2. polovici 20. storočia k najuznávanejším odborníkom v oblasti novozákonnej exegézi. Vo svojich dielach spájal exaktné filologické poznatky s teologickým výkladom biblického textu. Zároveň významnou mierou prispel k etablovaniu historicko-kritickej exegetickej metódy v rámci katolíckej teologickej vedy.
Dôležitým momentom sa stalo vydanie jeho knihy Gottes Herrschaft und Reich [Božie panstvo a kráľovstvo] v roku 1958. Schnackenburg v nej jasne rozlišuje Božie kráľovstvo a cirkev: podstatnou súčasťou kresťanstva je stále eschatologické napätie medzi očakávanou budúcnosťou a naším chápaním prítomnosti.
Bádanie v oblasti jánovskej tradície obohatil Schnackenburg svojimi početnými štúdiami, ktoré neskôr zhrnul do monumentálneho trojzväzkového Komentáru k Jánovmu evanjeliu. Schnackenburg sa v rámci tejto problematiky usiloval aj o kritický dialóg s Bultmannovou protestantskou exegetickou školou, pričom sa mu nakoniec podarilo nájsť určité kompromisné riešenie.
Schnackenburg bol členom Medzinárodnej teologickej komisie. Podieľal sa aj na novom ekumenickom preklade Biblie do nemčiny.
Gmina Łapy
Má rozlohu 127,57 km² a žije tu 23132 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 181,33 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Białystok.
Gmina Łasin
Gmina Łasin je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu 136,58 km² a žije tu 8288 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 60,68 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Grudziądz.
Učená spoločnosť banského okolia
náhľad|Bohuslav Tablic Učená spoločnosť banského okolia (lat. Sociates litteraria slavica montana) bola jedna z učených spoločností, ktoré vznikali na území dnešného Slovenska v období osvietenstva.
Gmina Łask
Gmina Łask je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Má rozlohu 146,91 km² a žije tu 28406 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 193,36 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Łask.
Amfión (mytológia)
náhľad|250px|Amfión a Zéthos, Julius Troschel 1840/50, Neue Pinakothek, [[Mníchov]]
Amfión alebo Amfíón alebo Amfion (starogr. Ἀμφίων – Amfión/iný prepis Amfíón, ) je v gréckej mytológii syn najvyššieho boha Dia a jeho milenky Antiopy, dcéry tébskeho kráľa Nyktea.
Antiopa bola taká krásna, že upútala pozornosť najvyššieho boha Dia a z tohto mileneckého vzťahu sa narodili bratia Amfión a Zéthos. Zo strachu pred svojím manželom pohodila dvojčatá v lese (podľa iných antických prameňov ich však v lese nechal Antiopin strýko Lykos na nátlak svojej manželky Dirky). Našiel ich však pastier, vzal ich k sebe a vychovával ich. Po rokoch vyrástli na urastených mládencov a hoci boli dvojičkami, povahovo sa rozlišovali: Amfión bol jemný a mierny, miloval hudbu, zatiaľ čo Zéthos bol silák, miloval lov a zápas. Napriek tomu žili spokojne spolu a nič netušili o svojom pôvode.
Po smrti kráľa Nyktea nastúpil na tébsky trón jeho brat Lykos. Jeho manželka Dirké Antiopu nenávidela a tak jej pripravovala tie najhoršie ústrky a utrpenia a nakoniec ju uvrhla do väzenia. Po dlhej dobe sa nad ňou Zeus zľutoval a dopomohol jej k úteku do hôr.
Možno náhodou, možno z božej vôle, dostala sa práve k pastierovi a k svojim synom. Než si mohli všetko vysvetliť, objavila sa Dirké, v ktorej vzplanula stará nenávisť a vyhlásila, že Antiopa je otrokyňa na úteku. Prikázala bratom, aby ju chytili, priviazali k rohom býka a nechali ju býkom usmrtiť. Bratia spočiatku váhali, ale nakoniec rozkaz kráľovnej chceli poslúchnuť. V poslednej chvíli však prehovoril pastier, povedal, že je to ich matka, ktorá sa mu už predtým zjavila vo sne. Bratia v hneve nad pripravovaným zločinom, ktorého sa mohli dopustiť, potrestali Dirké rovnakým spôsobom, akým ona chcela potrestať Antiopu – divoký býk ju potom doráňal k smrti.
Antiopa a jej synovia sa vrátili do Téb. Po dohode s bohom Hermom upustili od potrestania kráľa Lyka, darovali mu život, ale z mesta ho vyhnali. (Tiež je možné, že ho zbavili vlády a zabili ho, ako to líči iná verzia príbehu.)
Spoločne sa ujali vlády a dali sa do zveľaďovania mesta a mestských hradieb. Obaja bratia sa príkladne zapojili do práce, každý podľa svojich schopností. Silák Zéthos nosil ťažké balvany, ktorými (vraj) nepohli ani Titani, a z nich vybudoval vskutku nedobytné hradby. Naopak Amfión, ktorý neoplýval fyzickou silou, vložil do práce svoje umenie. Tak nádherne hral na svojej zlatej lýre, ktorú dostal darom od boha Apolóna, že kamene poslušne vstávali a ukladali sa na svoje miesta do hradieb.
Sláva a obľúbenosť oboch bratov sa rozšírila ďaleko za hranice mesta, ba až za Egejské more. Tam našiel Amfión svoju manželku Niobu, dcéru sipylského kráľa Tantala. Mali spolu sedem synov a sedem dcér, ale všetky deti im zahubili boh Apollón a bohyňa Artemis za to, že ich matka sa vyvyšovala nad samotnú bohyňu. Nioba za trest skamenela na sochu, ktorej oči stále ronia slzy za svojimi deťmi.
Kráľ Amfión spolu so svojím bratom Zéthom potom napadli Apollónov chrám v Delfách, ale Apollón ich útok odrazil a oboch ich zabil svojimi šípmi. (Podľa inej verzie sa po smrti svojich detí a manželky sám prebodol mečom.)
Hamdánovci
Hamdánovci môžu byť:
Le Gua (Isère)
Le Gua je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chiconi
Polohopis
Chiconi má rozlohu.
Obyvateľstvo
Chiconi má 6412 obyvateľov (2009).
Ján z Boha
Ján z Boha, OH ( ; vlastným menom João Duarte Cidade; * 8. marec 1495, Montemor-o-Novo, Portugalské kráľovstvo – † 8. marec 1550, Granada ) bol portugalský vojak, ktorý sa po náboženskej konverzii preslávil starostlivosťou o chudobných a chorých v Španielsku. Ján zakladal nemocnice a útulky pre bezdomovcov. Svojím novátorským prístupom zmenil organizáciu a kvalitu špitálov. Veľkú pozornosť venoval tiež ľuďom s duševnými chorobami.
Jeho nasledovníci neskôr vytvorili Hospitálsku rehoľu sv. Jána z Boha, celosvetovú katolícku inštitúciu venovanú starostlivosti o chudobných, chorých, a tých, ktorí trpia duševnými poruchami. Ján z Boha je v Katolíckej cirkvi od roku 1630 uctievaný ako svätý a je považovaný za jednu z popredných náboženských osobností na Pyrenejskom polostrove. Je oficiálnym patrónom nemocníc a duševne chorých.
Historické pramene
Prvú biografiu Jána z Boha napísal Francisco de Castro, kaplán v nemocnici Jána z Boha v Granade v Španielsku. Čerpal zo svojich osobných poznatkov o Jánovi ako mladíkovi a použil aj materiál zozbieraný od očitých svedkov a jeho súčasníkov. Biografia vyšla na výslovné želanie arcibiskupa Granady, ktorý jej vydanie finančne podporil. Castro začal písať v roku 1579, teda 29 rokov po smrti Jána z Boha, ale vydania sa už nedožil, pretože zomrel krátko po dokončení diela. Jeho matka, Catalina de Castro, dala knihu vydať v roku 1585.
Skorý život
Mladý Cidade sa čoskoro ocitol ako sirota bez domova v uliciach Oropesy, neďaleko Toleda v Španielsku. Tam, v cudzej krajine, nemal nikoho, kto by sa o neho staral, nemal z čoho žiť a musel sa uspokojiť s jedlom, ktoré našiel. Nakoniec sa ho ujal muž menom Francisco Mayoral a chlapec sa usadil ako pastier, ktorý pásol ovce na vidieku.
Vojenský život
Farmár bol tak spokojný s Cidadeovou silou a pracovitosťou, že chcel, aby sa oženil s jeho dcérou a stal sa jeho dedičom. Táto dobre mienená a vytrvalá ponuka jeho pána sa Jánovi nepozdávala. Aby jej unikol, v roku 1522 vstúpil do družiny peších vojakov a v tomto oddieli bojoval za cisára Karola V. Do boja za cisára ho vyslal gróf z Oropesy, Fernando Álvarez de Toledo y Zúñiga, proti francúzskym silám vo Fontarabii. Keď tam Ján slúžil, bol poverený strážiť obrovské množstvo koristi. Keďže však veľká časť bola ukradnutá, podozrenie prirodzene padlo na Jána; aj keby sa na krádeži nezúčastnil, prinajmenšom sa previnil zanedbaním povinností. Bol odsúdený na smrť obesením. Jeho život by sa naozaj rýchlo skončil, ak by mu nevyprosil milosť jeden z dôstojníkov.
Ján bol po týchto udalostiach rozčarovaný nad tým, čo považoval za vernú vojenskú službu. Vrátil sa preto na farmu v Oropese. Potom opäť štyri roky viedol pastiersky život. Takto to pokračovalo až kým jedného dňa stade neprechádzal gróf so svojimi vojskami. Boli na ceste bojovať v Uhorsku proti Turkom, na čele ktorých stál Sulejman I. Keďže Ján bol stále bez záväzkov, rozhodol sa k nim okamžite pridať. Vtedy bol poslednýkrát v Oropese. Nasledujúcich 18 rokov slúžil ako vojak v rôznych častiach Európy. Počas tejto vojenskej služby sa vzdal akéhokoľvek náboženského života.
Keď gróf a jeho jednotky pomohli pri porážke Turkov pri Viedni, vydali sa na plavbu, aby sa vrátili do Španielska a pristáli v A Coruña v Galícii. Ján sa ocitol tak blízko svojej vlasti, že sa rozhodol vrátiť do svojho rodného mesta a zistiť, čo sa môže dozvedieť o rodine, ktorú stratil pred toľkými rokmi. V tom čase už zabudol mená svojich rodičov, ale zachoval si dostatok informácií z detstva na to, aby sa mu podarilo vypátrať strýka, ktorý v meste stále žil. Od neho sa dozvedel osud jeho rodičov a keď si uvedomil, že už nemá skutočné väzby s regiónom, vrátil sa do Španielska.
Pobyt v Afrike
náhľad|Ján z Boha Ján prišiel blízko Sevilly, kde si čoskoro našiel prácu pri pasení oviec. Keďže mal veľa času na premýšľanie o svojom živote, začal si uvedomovať, že toto zamestnanie ho už neuspokojuje. Pocítil túžbu vidieť Afriku a možno položiť svoj život ako mučeník pri oslobodzovaní zotročených kresťanov. Okamžite sa vydal na portugalské územie Ceuta, ktoré je na severnom pobreží Afriky. Cestou sa spriatelil s portugalským rytierom, ktorý tam cestoval aj so svojou manželkou a dcérami, ktorého portugalský kráľ vyhnal do tejto oblasti za nejaký zločin, ktorý spáchal.
Keď dorazili do kolónie, rytier zistil, že rodine ukradli aj tých pár vecí, ktoré si mohli vziať. Zostali tak bez peňazí a navyše ochorela celá rodina. Keďže nemal inú možnosť, rytier požiadal Jána o pomoc. Ten mu sľúbil, že sa o rodinu postará. Začal ich ošetrovať a našiel si prácu, aby im zabezpečil jedlo, a to aj napriek zlému zaobchádzaniu, ktorého sa chudobným občanom dostávalo zo strany miestnych vládcov.
Kvôli zlému zaobchádzaniu dezertoval jeden z Jánových spolupracovníkov do neďalekého moslimského mesta. Kvôli úteku musel prijať moslimskú vieru, čo v Jánovi viedlo k rastúcemu pocitu zúfalstva. Doľahlo na neho, že počas rokov vojenskej služby nepraktizoval svoju vieru. Keďže bol utrápený a duchovne stratený, odišiel do miestneho františkánskeho kláštora. Mnísi mu poradili, že jeho túžba byť v Afrike neprispieva k jeho duchovnému rastu a že by mal zvážiť návrat do Španielska. Rozhodol sa to urobiť. Keď pristál na Gibraltári, začal sa túlať po regióne Andalúzia a snažil sa nájsť, čo by od neho Boh mohol chcieť. Aj tu pôsobil ako pastier.
V tomto období svojho života mal vraj Cidade videnie Jezuliatka, ktoré mu udelilo meno, pod ktorým bol neskôr známy, Ján z Boha, a nariadilo mu ísť do Granady. Ján sa potom v roku 1538 usadil v tomto meste, kde pracoval na šírení kníh pomocou nedávneho mobilného tlačiarenského stroja Johannesa Gutenberga, aby ľuďom sprístupnil diela rytierskej a náboženskej literatúry. V Granade si v 1538 otvoril aj obchod, ale nebol ho schopný viesť kvôli nervovému zrúteniu z pocitov viny o jeho minulosti.
Náboženské obrátenie
náhľad| Svätý Ján z Boha zachraňujúci chorých pred požiarom v Kráľovskej nemocnici v roku 1549 [[Manuel Gómez-Moreno González|(Manuel Gómez-Moreno González, 1880)]] Ján zažil veľkú náboženskú konverziu v deň spomienky na svätého Šebastiána, 20. januára 1537 (niektoré zdroje udávajú 1539 ), keď počúval kázeň Jána z Ávily, popredného kazateľa tej doby, ktorý sa neskôr stal jeho duchovným vodcom a povzbudzoval ho v jeho hľadaní spôsobu, ako zlepšiť život chudobných. Vo veku 42 rokov mal Ján to, čo bolo v tom čase vnímané ako akútne psychické zrútenie. Prepadal šialenosti, trhal si vlasy a rozdával svoje obchodné zásoby. Pohnutý kázňou sa čoskoro zapojil do verejného sebatrýznenia. Prosil o milosť a divoko sa kajal za svoj minulý život. Bol uväznený v priestoroch Kráľovskej nemocnice vyhradenej pre duševne chorých. Liečba spočívala v segregácii, spútaní, bičovaní a hladovke. Jána navštívil Ján z Ávily, ktorý mu poradil, aby sa aktívnejšie zapájal do starostlivosti o potreby druhých, a nie v utápaní sa v osobných ťažkostiach. V Jánovi zavládol pokoj a krátko nato v roku 1539 opustil nemocnicu, aby začal pracovať medzi chudobnými.
Približne v tom čase sa Ján vydal na púť do svätyne Panny Márie Guadalupskej v Extremadure. Tam sa mu mala zjaviť Panna Mária a povzbudzovať ho k práci s chudobnými. V roku 1539 sa zaviazal odovzdať svoj život chorým a ľuďom na okraji spoločnosti.
Ján vynaložil všetku svoju energiu na starostlivosť o najchudobnejších ľudí v meste. S pomocou biskupa Granady založil v Granade v roku 1539 (alebo 1540 ) dom (špitál), kde sa rozumne staral o potreby chorých chudobných. Financie získaval aj žobraním. V ústave bolo 47 postelí. Pomoc poskytoval aj vagabundom a prostitútkam. Ján bol spočiatku často nepochopený a odmietaný kvôli stigme spojenej s duševnou chorobou. Nejaký čas bol vo svojej charitatívnej práci sám, v noci zháňal potrebné lekárske zásoby a cez deň sa staral o potreby svojich pacientov a nemocnice.
Ján z Boha významne posunul kvalitu špitálov. Na svoju dobu vyžadoval vysokú úroveň hygieny. Pacienti mali vlastné lôžka a Ján ich začal rozdeľovať podľa druhu ochorení. Špeciálnu pozornosť venoval ľuďom trpiacim psychickými ochoreniami. V starostlivosti o nich využíval prvky psychoanalytickej metódy. Čoskoro však získal spoluprácu dobročinných kňazov a lekárov. Mnoho príbehov spomína nebeských hosťov, ktorí ho mali navštíviť počas prvých dní jeho obrovských úloh. Občas mal jeho úlohy zľahčovať osobne archanjel Rafael. náhľad|Milosrdný brat v rehoľnom habite v [[Paríž|Paríži.]] Ján mal vo zvyku vymieňať si plášť s akýmkoľvek žobrákom, ktorého náhodou stretol. Preto mu Sebastian Ramirez, biskup z Tui, nechal ušiť sivý rehoľný habit, ktorý sa neskôr v celej svojej podstate ujal ako náboženský odev jeho nasledovníkov. Biskup mu navždy uložil meno Ján z Boha, ktoré mu dal v zjavení Jezuliatko.
Ján z Boha zomrel 8. marca 1550 v deň svojich 55. narodenín v Granade pred oltárom v kaplnke nemocnice, ktorú založil. Zomrel na zápal pľúc po tom, čo sa ponoril do rieky, aby zachránil mladého muža pred utopením. Jeho telo bolo pôvodne pochované v kostole Panny Márie Víťaznej, ktorý patril bratom paulánom, a zostalo tam až do 28. novembra 1664, kedy Milosrdní bratia preniesli jeho ostatky do katedrály v Granade.
Milosrdní bratia
vpravo|náhľad|451x451bod| Socha svätého Jána z Boha v kostole Vilar de Frades ([[Barcelos, Portugalsko). Preklad nápisu: Všetky veci sa pominú, len tie dobré pretrvajú.]] Ján si počas života postupne vybudoval všeobecnú úctu v Granade a pomaly si k sebe pritiahol oddaný okruh učeníkov, ktorí sa cítili povolaní pripojiť sa k nemu v tejto službe. Spolu s Jánom v roku 1548 založili nemocnicu v Tolede. V Granade zase Ján založil prístrešie pre bezdomovcov.
Aj keď Ján nezamýšľal založiť rehoľu alebo spísať nejaké pravidlá, jeho nasledovníci sa po Jánovej smrti zorganizovali do tzv. Špitálskeho rádu, ktorý bol v roku 1571 schválený pápežom Piom V. ako kongregácia pod menom Hospitálska rehoľa sv. Jána z Boha. Existenciu rehole potvrdil aj pápež Sixtus V. v roku 1586. Táto rehoľa sa stará o chorých po celom svete. Okrem tradičných sľubov čistoty, chudoby a poslušnosti majú aj štvrtý sľub bezplatne opatrovať chorých bez ohľadu na konfesijnú príslušnosť. Veľkou cťou pre tento rád bolo, keď mu bola oficiálne zverená lekárska starostlivosť o pápeža. Keď Ján z Boha zomrel, nástupcom rádu sa stal Pedro Soriano.
Rád, ktorý Ján vytvoril, si udržiava zastúpenie v 53 krajinách a prevádzkuje viac ako 300 nemocníc, služieb a centier, ktoré okrem duševného zdravia a psychiatrie slúžia širokému spektru medicínskych potrieb. Rodina svätého Jána z Boha, ako sa nazývajú tí, ktorí sa zaviazali k jeho vízii, sa skladá z viac ako 45 000 členov, bratov a spolupracovníkov, a podporujú ju desaťtisíce dobrodincov a priateľov, ktorí sa stotožňujú s dielom a podporujú rehoľné práce pre chorých a núdznych ľudí na celom svete. Milosrdní bratia sú prítomní aj na Slovensku.
Kanonizácia a patrónstvo
Za blahoslaveného ho vyhlásil pápež Urban VIII. 21. septembra 1630. Pápež Alexander VIII. kanonizoval Jána 16. októbra 1690. Jeho sviatok sa slávi 8. marca. V roku 1757 bol postavený kostol, kde boli uložené jeho pozostatky. Tie boli neskôr 26. októbra 1757 premiestnené do kostola, ktorý je teraz chránený rytiermi svätého Jána z Boha. Kostol bol povýšený na baziliku.
Rímske martyrológium uvádza jeho sviatok v deň jeho narodenia a smrti 8. marca.
Ján z Boha je od 1886 oficiálnym patrónom zdravotných sestier a chorých, ako aj kníhkupcov, tlačiarov a výrobcov papiera. Býva vyobrazený s košíkami alebo Ježiškom spolu s granátovým jablkom.
Uctievanie na Slovensku
Na Slovensku sa jediný chrám zasvätený tomuto svätcovi nachádza v Spišskom Podhradí. Tam sa nachádza aj kláštor a domov sociálnych služieb pomenovanom po Jánovi z Boha.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Le Monestier-du-Percy
Le Monestier-du-Percy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kozorožec sibírsky
Kozorožec sibírsky (lat. Capra sibirica) je druh väčšinou zaraďovaný do rodu koza (Capra). Niekedy sa považuje za poddruh kozorožca vrchovského (Capra ibex sibirica), potom sa po slovensky volá aj kozorožec vrchovský [alebo horský] sibírsky.
Zaradenie v systéme a rozsah druhu
Kozorožec sibírsky sa od konca 18. storočia tradične zaraďuje do rodu Capra, ale od začiatku 21. storočia podľa niektorých autorov patrí mimo (presnejšie: vedľa) rodu Capra. Nové rodové meno pri zaradení mimo rodu Capra nebolo stanovené, ale platný by každopádne bol pôvodný názov druhu, ktorý znel Ibex sibiricus Pallas 1776 (kozorožec sibírsky bol pre vtedajší rod Ibex typovým druhom).
Ak je kozorožec sibírsky zaradený do rodu Capra, tak v rámci rodu Capra v závislosti od autora buď tvorí samostatný druh Capra sibirica, alebo je súčasťou druhu Capra ibex, a to konkrétne buď ako 1 poddruh Capra ibex sibirica (po slovensky: kozorožec vrchovský [alebo horský] sibírsky) alebo ako viacero poddruhov (konkrétne napr. Capra ibex sibirica v užšom zmysle, Capra ibex hagenbecki, Capra ibex alaiana a Capra ibex hemalayanus [resp. sakeen] ).
V roku 2020 bolo navrhnuté odčleniť jedince na území od Indie po Tadžikistan (t.j. približne alebo presne poddruh Capra sibirica sakeen v širšom zmysle) do samostatného druhu.
Vnútorná systematika
Počet poddruhov sa uvádza v závislosti od autora od 0 do 13. V súčasnosti sa väčšinou uvádza 2 až 5 poddruhov, konkrétne: kozorožec sibírsky (Capra sibirica):
Opis
Samce kozorožca sibírskeho v kohútiku merajú od 88 do 110 cm a vážia od 60 do 130 kg. Samice v kohútiku merajú od 67 do 92 cm a vážia od 34 do 56 kg. Krk samcov je mohutnejší. Obe pohlavia majú briadky, ktoré sú pri samcoch je zreteľnejšie, a u samíc niekedy úplne chýbajú. Veľká, asi 3 cm pachová žľaza pod chvostom je prítomná u oboch pohlaví.
Rohy samcov merajú zvyčajne okolo 115 cm, v ojedinelých prípadoch to môže byť až 148 cm. Rohy samíc sú relatívne malé a bledšie, merajú priemerne 27 cm.
Sfarbenie srsti sa pohybuje od tmavohnedej po žltohnedú, zvyčajne s tmavším pásom tiahnucim sa cez chrbát. Počas zimy je srsť samcov oveľa tmavšia, s nápadnými bielymi oblasťami. Samice a mladé jedince majú vo všeobecnosti menej výrazné sfarbenie srsti a nie vždy majú tmavý pás na chrbte. Pĺznutie prebieha medzi aprílom a júlom, po ktorom majú bledšiu a redšiu letnú srsť, tá im počas zvyšných mesiacov postupne tmavne a rastie, pričom v decembri už majú plne vyrastenú zimnú srsť.
Spôsob života a správanie
Živí sa hlavne bylinami a krami. V zime tvoria potravu aj vetvičky topoľov, smrekov, borievok a vŕb. Počas leta zvykne navštevovať soliská. Jeho predátormi sú leopardy snežné, vlky, dhouly, medvede, ale aj rysy, líšky a orly, ktoré lovia mláďatá. Je to spoločenský druh tvoriaci stáda vo veľkosti zvyčajne 5 až 30 jedincov, počas ruje to môže byť oveľa viac. Mimo obdobia ruje je väčšina stád tvorená jedným pohlavím.
Gravidita trvá od 170 do 180 dní. Samice rodia väčšinou jedno, v 14% prípadov dve a vzácne aj tri mláďatá. Novonarodené mláďatá vážia okolo 3 kg, a počas prvého roka rýchlo rastú. Rohy začínajú byť viditeľné po troch až štyroch týždňoch. Po približne mesiaci, niekedy aj ôsmich dňoch, začínajú konzumovať rastlinnú potravu. Od materského mlieka sú odstavené po šiestich mesiacoch.
Samce pohlavne dospievajú vo veku osemnástich mesiacov, rastú však až do deviatich rokov. Samice sa pária už v druhom roku života. V prírode sa samce dožívajú obvykle desať, samice až sedemnásť rokov. V zajatí sa môžu dožiť veku 22 rokov.
Rozšírenie
Vyskytuje sa v Rusku, Mongolsku, Číne, Kazachstane, Uzbekistane, Kirgizsku, Tadžikistane, Afganistane, Pakistane a Indii.
Obýva strmé a skalnaté svahy nad hornou hranicou lesa. Prirodzené prostredie pozostáva z alpskej tundry, alpínskych lúk a polopúšti. V púšti Gobi sa vyskytuje aj v nadmorských výškach len 700 metrov. Počas leta obýva nadmorské výšky od 2 000 do 5 000 m, v zime sa presúva do nižších polôh, ktoré sú niekedy riedko zalesnené. V Tadžikistane je výskyt ovplyvňovaný klimatickými činiteľmi akými sú sezónne teploty a množstvo zrážok.
V roku 1978 bolo do Nového Mexika introdukovaných 40 kozorožcov sibírskych.
Ohrozenie a ochrana
Na červenom zozname IUCN je kozorožec sibírsky zaradený medzi „takmer ohrozené“ druhy. Čelí hrozbám akými sú pytliactvo a konkurencia o potravu s domestikovanými zvieratami. Trend populácie je klesajúci.
Sahak Veľký
Svätý Sahak Veľký (iné mená: Sahak I. Veľký, Izák Veľký, Sahak Partev, Izák Parthský ; * okolo 345 /okolo 350 , Cézarea Kapadócka † 438 /asi 7. september 439, Aštišat ) bol katolikos arménskej cirkvi v rokoch 387438/439. Patril k hlavným obrancom arménskej kultúrnej a cirkevnej nezávislosti, bol skutočným zakladateľom arménskej národnej cirkvi. Podieľal sa tiež na prvom preklade Biblie do arménčiny. Sahak spolu s Mesropom Maštocom a ich žiakmi preto bývajú Arménmi označovaní ako Svätí prekladatelia. Arménskou apoštolskou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok si pripomínajú viackrát - dva týždne pred Veľkým pôstom, štvrtý týždeň po Zoslaní Ducha svätého (približne v júli), tretí týždeň po Nanebovzatí Panny Márie (september) a v novembri.
Životopis
Sahak sa narodil ako syn arménskeho katolika Nersea približne v polovici 4. storočia v maloázijskej Cézarey Kapadóckej. Viacerí jeho predkovia zastávali pozíciu arménskych katolikov a on sám bol jedným z posledných potomkov apoštola Arménov, Gregora Osvietiteľa. Vzdelania sa mu dostalo niekde v okolí Cézarey a možno aj v Konštantínopole. Dobre poznal helénsku kultúru a východné jazyky. V mladosti sa oženil, avšak po tom, čo jeho žena zomrela, stal sa mníchom.
Niekedy v rokoch 387/388 bol menovaný katolikom Arménie. Podporoval kláštorný živor, pričom vlastné sídlo zmenil na kláštor. S asketickým životom spojil aj samotnú úlohu katolika a zaviedol povinnosť celibátu pre všetkých arménskych biskupov. Zakladal školy a chrámy, usporiadal viacero miestnych synod a koncilov. Patrí medzi ne tretia a štvrtá synoda vo Vagharšapate (Ečmiadzine) a druhý a tretí koncil v Artašate. Spomalil šírenie nestoriánstva v Arménsku a podieľal sa presadení záverov Efezského koncilu v arménskej cirkvi. Spolu so svojimi žiakmi zrejme preložil koncilové dokumenty do arménčiny. Veľkým úspechom bolo uznanie arménskeho patriarchátu Konštantínopolom, čím sa krajina oslobodila z východorímskeho resp.byzantského vplyvu. Pomáhal Mesropovi Maštocovi s vytvorením arménskej abecedy a podieľal sa tiež na tvorbe arménskeho prekladu Biblie z gréčtiny a sýrčiny.
V roku 428 bol po zániku Arménskeho kráľovstva Peržanmi pre politické intrigy zbavený úradu katolika a jeho majetok bol zhabaný. Sahak si však i napriek tomu zachoval vysokú autoritu a zostal de facto jedinou hlavou Arménov. V roku 432 sa do Arménska vďaka svojej charizme mohol vrátiť. Približne v roku 435 bol dokončený prvý arménsky preklad Biblie. Na arménskej synode v Aštišate (435) propagoval ortodoxnú náuku o Kristovom osobnom božstve a odsúdil dôraz na jeho ľudskosť vyjadrený Theodorom z Mopsuestie. Zomrel asi niekedy v rokoch 438/439. Údaje o jeho živote možno nájsť v dielach arménskych historikov Koriuna a Movsesa Chorenaciho.
Dielo
Okrem účasti na preklade Biblie do arménčiny je mu pripisovaných viacero diel. Medzi nimi liturgická príručka, hymny a kánonické listy. Movses Chorenaci cituje tri jeho listy, avšak len dva sú autentické. Dedikované boli Akáciovi z Melitény a konštantínopolskému metropolitovi Proklovi. Odpoveďou na list Proklovi mohol byť Proklov list Tomus ad Armenios, ktorý v tom čase poslal Arménom. Okrem toho mu sú pripisované rôzne listy byzantskému cisárovi Theodosiovi II., konštantínopolskému arcibiskupovi Attikovi a iným východným prelátom. Arménska tradícia mu pripisuje aj niektoré pochybné kánony. Jeho listy boli publikované vo francúzskom a anglickom preklade.
Bieloruské národné futbalové mužstvo
Bieloruské národné futbalové mužstvo reprezentuje Bielorusko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Európy vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1989. Bielorusko sa nikdy nekvalifikovalo na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Majstrovstvá Európy vo futbale.
Chirongui
Chirongui je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Mayotte.
Polohopis
Chirongui má rozlohu.
Idrísovci
Idrísovci alebo Idrisovci  bola vládnuca dynastia v Magrebe na území dnešného Maroka,  v rokoch  788974.
Pád moci Umajjovskej ríše znamenal vzostup miestnych panstiev, na ktoré Abbásovský kalifát nemal priamy dosah. V západnej Afrike bol najprv v roku 772 okolí Sidžilmásy založený berberský štát Midrárovcov a v Táharte vznikol ibadijský štát Rustamovcov založený okolo roku 766. Po tom, čo v Mekke zlyhalo alíovské povstanie, utiekol na západ do Magrebu aj jeden z Alího potomkov, Idrís. V Maroku ho za svojho vodcu - imáma uznalo niekoľko miestnych moslimských kmeňov, s ktorých pomocou následne v roku 790 obsadil Tlemcen a z Valíly (Volubilis) začal vládnuť miestnemu územiu. V krajine však stále žili prevažne kresťanské, židovské, či pohanské kmene. Po tom, čo bol Idrís I. otrávený na popud Hárúna ar-Rašída na trón miestneho panstva zasadol o niekoľko mesiacov narodený pohrobok Idrís II., za ktorého spočiatku vládli regenti. Obdobie bolo spojené s bojmi s Aghlabovcami. Ako jedenásťročný bol Idrís prehlásený za imáma a začal vládnuť.Aby sa zbavil vplyvu Berberov, založil Idrís II. v roku 808 založil nové hlavné mesto Fás (Fez, Féz, Fés), ktoré začalo byť osídľované Arabmi. Berberi, ktorým sa nepáčila strata vplyvu mali začať rokovať so susednými Aghlabovcami, za čo mal byť ich vodca Išak popravený. V nasledujúcom období Idrís bojoval proti kmeňom v horách a posilňoval svoju autoritu v krajine.
Smrť Idrísa II. krajinu fragmentovala a oslabila, pretože moc si medzi seba rozdelili jeho početní synovia. Vrchnú moc držal najstarší Muhammad, okrem neho mal veľký vplyv aj jeho brat Umar. Ďalší jeho bratia vytvorili početné drobné rody. Po smrti Muhammada sa vládcom stal jeho iba deväťročný syn Alí I., za ktorého ako regenti vládli Berberi. Po Alího smrti v roku 849 sa moci ujal Alího brat Jahjá I. Jeho vláda je spojená najmä s rozvojom hlavného mesta Fezu, ktoré sa stalo útočiskom imigrantov z Andalúzie a severnej aghlabskej Afriky. Mesto vďaka imigrantom získalo väčší arabský ráz, než mestá v ktorých bola početná berberská populácia. Jahjov syn Jahjá II. sa ukázal byť nevhodným panovníkom a krajina sa opäť roztrieštila na viacero autonómnych častí. Samotný Jahjá žil nemravným a zhýralým životom, ktorý v moslimskej krajine vyvolával značný odpor. Situácia sa vyhrotila a po škandále musel Jahjá opustiť krajinu a utiecť do Andalúzie, kde v roku 866 za neznámych okolností zomrel. Moci vo Feze sa ujal vplyvný mešťan Abd al-Rahmán. Manželka Jahju II. preto o pomoc požiadala svojho otca, Alího z umarovskej vetvy Idrísovcov, aby mesto dobyl a situáciu v krajine stabilizoval.
Vláda Alího II. bola ale spojená s viacerými povstaniami berberských kmeňov v horách a Alí bol po sérii porážok prinútený v roku 880 odstúpiť a moc prešla na Jahju III. V nasledujúcom období idrísovské panstvo zaznamenalo úpadok. Niekedy okolo roku 917 krajinu na popud novej veľmoci v Tunisku - Fátimovcov napadli zenatské berberské kmene a krajina sa dostala pod nadvládu Fátimovcov. Svoje záujmy Afrike však mali aj cordobskí Umajjovci, ktorí začali s Fátimovcami o územie bojovať. Krajina sa tak striedala pod nadvládou afrických šiitských Fátimovcov a cordóbskych sunnitských Umajjovcov. Vplyv Idrísovcov tak začal v dôsledku bojov upadať a Indrísovci sa stali len slabými vazalmi. Po tom, čo posledný vládca al-Hasan prešiel na fátimovskú stranu bol v roku 985 v Umajjovskom vätení popravený a idrísovské nezávislé panstvo definitívne zaniklo. Neskôr však ich vedľajšie vetvy ešte viackrát získali istý vplyv v niektorých afrických krajinách a ich potomkovia žijú v Magrebe dodnes. Ďalšou samostatnou lokálnou dynastiou sa neskôr stali až Almorávidovci, ktorí sa k moci dostali po roku 1060.
Zoznam panovníkov
Zoznam podľa F. Tauera:
Zoznam podľa The Encyclopaedia of Islam:
Le Moutaret
Le Moutaret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kanachos zo Sikyónu
náhľad|Mramorový reliéf zobrazujúci kultovú sochu Apolóna (z rokov 175 – 200) medzi nosičmi faklí. Zo zadnej fasády divadelnej budovy javiska v Miléte, Pergamonmuseum, Berlín. Kanachos bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. stor. pred Kr.
Kanachos, rodák zo Sikyónu (brat sochára Aristokla ), bol činný na konci 6. stor. pred Kr. a na začiatku 5. stor. pred Kr. (v najranejšej fáze klasického obdobia). Je najreprezentatívnejšou postavou sikyónskej sochárskej školy v období, v ktorom pôsobil Ageladas, významný predstaviteľ argejskej sochárskej školy. Približne na konci 6. stor. pred Kr. sa znázornenie anatómie stalo o niečo naturalistickejšie a existujú doklady o tom, že sa už aj na väčšie sochy začal používať bronz.
V staroveku bol známy hlavne ako autor sochy Apolóna Filésia, odliateho z egyptského bronzu pre Apolónovu svätyňu v Didyme pri Miléte. Boh Apolón bol znázornený stojaci, nahý, v archaickom postoji (akejsi strnulej nehybnosti) s jemne predsunutou ľavou nohou, v ľavej ruke mal luk a v pravej držal na dlani jeleňa. Plínius uvádza, že zvláštnosťou tohto jeleňa bol mechanizmus, pomocou ktorého jeleň striedavo kýval prednými a zadnými nohami, čím sa vytvárala ilúzia pohybu (pomocou poťahovania povrazov). Keď v roku 494 pred Kr. Peržania zničili Milét, v tom čase ešte túto úplne novú sochu odniesli do Perzie (Didymu zničil Dareios I. v tom istom roku ako Milét ). Neskôr v helenistických časoch ju Seleukos I. prikázal preniesť z perzkej Ekbatany späť do Didymy. Vtedy však bola už kultovou sochou, ako to zobrazuje reliéf z divadla v Miléte, dnes umiestnený v Pergamonskom múzeu (Pergamonmuseum) v Berlíne (nemá veľkú umeleckú hodnotu, ale je významný, pretože reprodukuje sochu priamo z originálu, pričom zvýrazňuje aj jej určité anatomické detaily ). náhľad|150px|Bronzová soška boha Apolóna, British Museum, Londýn
Cicero, ktorý v diskusii o štýloch v rétorike porovnával rétoriku s umením sochárstva, poznamenal, že „postavy Kanacha sú príliš strnulé a formálne na to, aby pripomínali život“.
Starovekými autormi sú zaznamenané aj ďalšie jeho sochárske diela, a to bronzové sochy chlapcov, uháňajúcich na dostihových koňoch, socha Apolóna vyrezaného z cédrového dreva zhotovená pre svätyňu Apolóna Isménia v Tébach, socha Afrodity zhotovená zo zlata a slonoviny (chryselefantínová; sediaca, s jablkom v jednej a makom v druhej ruke ) zhotovená pre Afroditin chrám v Sikyóne, a tiež socha múzy hrajúca na pastierku píšťalu. Z uvedených prác sa nezachovala žiadna, len o soche Apolóna z Milétu sa znalci domnievajú, že sa zachovala aspoň v napodobenine, ktorou je malá kovová soška v Britskom múzeu v Londýne, predstavujúca onoho boha s malou laňou v pravej ruke. Socha je reprodukovaná aj na minciach a drahokame z Milétu.
The Top
The Top je piaty album skupiny The Cure.
Na albume hrajú viac menej len Robert Smith a nový bubeník Andy Anderson, keďže basgitarista Phil Thornalley sa nahrávania albumu nezúčastnil, pretože sa venoval produkovaniu iného albumu, gitarista Porl Thompson sa v čase nahrávania ešte nevrátil do skupiny úplne (hral iba ako hosť v jednej piesni, aj to na saxofón) a je otázne, nakoľko sa Lol Tolhurst (ktorý dva roky predtým vymenil bicie za klávesy) skutočne podieľal na nahrávaní.
Three Imaginary Boys
Three Imaginary Boys je prvý štúdiový album skupiny The Cure.
Z albumu pôvodne nepochádza žiaden singel. Dva single, ktoré skupina v tom období už mala („Killing an Arab“ ani „Boys Don't Cry“) sa na album nedostali a posledný singel s Dempseym, „Jumping Someone Else's Train“ bol natočený až po vydaní albumu. Napriek tomu však boli tieto single (s výnimkou kontroverzne pomenovanej „Killing an Arab“) zaradené na Deluxe verziu albumu. Všetky tri single sa tiež objavujú na albume Boys Don't Cry, odlišnej verzie tohto albumu vydanej pre americký trh, ktorá zmenila poradie pesničiek, ako aj ich výber (niektoré piesne z Three Imaginary Boys nie sú na Boys Don't Cry a opačne).
Michael Dempsey spieva coververziu Hendrixovej piesne „Foxy Lady“. Ide o jedinú známu nahrávaku The Cure, kde spieva niekto iný než Smith.
Dembeni (obec)
Dembeni je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Mayotte.
Polohopis
Dembeni má rozlohu.
Obyvateľstvo
Dembeni má 10141 obyvateľov (2009).
Kavád II.
Kavád II. (* 590 † 6. september 628), zvaný Šéróé (v pahlavskom písme:30x30bod; perzsky قباد), bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov panujúci krátko roku 628, pravdepodobne šesť až sedem mesiacov, od februára do septembra. Jeho vládou začala v sásánovskej Perzii epocha úpadku, dovŕšená pádom ríše aj dynastie v tridsiatych a štyridsiatych rokoch 7. storočia.
Wish
Wish je deviaty album skupiny The Cure.
Kavád II.
Pôvod
Kavád bol synom kráľa Husrava II. a jeho kresťanskej manželky Márie, ktorú niektoré pramene označujú za dcéru byzantského cisára Maurikia. Hoci bol najstarším Husravovým synom, nemal vládu zďaleka istú, lebo kráľ favorizoval svojho mladšieho syna Mardánšáha z manželstva so Širin, ktorá bola takisto kresťankou. Kaváda to priviedlo do radov sprisahancov proti otcovi, oslabenému porážkami vo vojne s Byzanciou, a vo februári 628 nakoniec na perzský trón.
Vláda
Po prevzatí moci dal Kavád v prvom rade zavraždiť svojho otca i bratov a ihneď začal rokovania o mieri s byzantským cisárom Heracleom. Situácia sásánovskej ríše bola v dôsledku vojenského debakla katastrofálna, počas Kavádovej vlády sa však podarilo uzavrieť len predbežný mier - definitívny dohodol vojvodca Šahrvaráz až v júli 629. Vnútri kráľovskej rodiny panoval od Husravovej násilnej smrti nesúlad a napätie, čo neskôr dalo podnet k špekuláciám, že kráľovná Širin Kaváda otrávila.
V lete roku 628 odcestoval Kavád II. do médskeho Holvánu, kde králi v horúcom období prebývali, na miesto už ale živý nedorazil. Zomrel pravdepodobne v Dastagerde (pravdepodobne na mor), a pred smrťou ešte stihol určiť cisára Herakleia za poručníka svojho maloletého syna Ardašíra. Ten potom nastúpil na perzský trón.
Fiála
thumb|Fiály na [[Chrám svätej Barbory|Chráme sv. Barbory v Kutnej Hore]] Fiála je architektonický prvok uplatňujúci sa v gotickej architektúre. Ide o štíhly ihlan posádzaný krabmi a ukončený krížovou kyticou, umiestnený spravidla na vrcholoch pilierov oporného systému gotickej katedrály. Môže však byť použitý aj na dekoráciu iných prvkov, napríklad štítov budov, architektonického orámovania okien, portálov, ník na osadzovanie sôch, baldachýnov a podobne.
Fiála svojou vertikálou vyjadruje stredovekú túžbu po priblížení sa k nebu a k Bohu. Z výtvarného hľadiska výrazne podtrhuje vertikalizmus gotických stavieb. Má však aj konštrukčný význam, lebo fiály svojou váhou aktívne spolupôsobia ako súčasť gotického oporného systému pri rozklade tlaku klenby.
Okrem architektúry sa fiály (rovnako ako ostatné gotické architektonické články) hojne uplatňovali aj pri dekoráciách truhlárskych (oltárne nadstavce, stally ap.) či klenotníckych (monštrancie, relikviáre ap.) výrobkov.
V období neskorej gotiky tvorili fiály často, napríklad v nadstavcoch oltárnych skríň, bohaté fiálové zrastence – fiálové veže. Vidno ich napríklad na hlavnom oltári Majstra Pavla z Levoče v chráme svätého Jakuba v Levoči, kde fiálový nadstavec dosahuje výšku takmer desať metrov. V období neskorej gotiky, na začiatku 16. storočia, došlo tiež v rámci rafinovanej formálnej hry s gotickými prvkami k ich deformácii, ohýbaniu, krúteniu, „zosýchaniu“, takže sa objavujú deformované fiály. Táto deformácia gotických prvkov vyjadruje relativizovanie stredovekých hodnôt a myšlienkový posun smerom k renesancii, alebo skôr manierizmu.
Deformované fiály sú často súčasťou spomínaných oltárnych nadstavcov. Najvýraznejším príkladom tohoto deformovania fiál je však kamenný ozdobný nadstavec portálu Starej radnice v Brne, ktorý vytvoril v rokoch 1510 – 1511 majster Anton Pilgram. Krajná z pätice fiál (zľava) je tu „prekrútená“ o 45 %, druhá a štvrtá fiála sú, hoci zdanlivo zhodné, tvorené mierne odlišným spôsobom, tretia (stredná) fiála je výrazne prehnutá a naklonená na ľavú stranu. Výrazne „prekrútený“ je tiež baldachýn z ktorého rastie štvrtá fiála. Prvá a piata fiála potom vyrastá z vyššie spomenutého fiáloveho zrastenca. Celý neskorogotický portál je tak výbornou ukážkou slohového rozkladu ku ktorému prišlo v období neskorej gotiky.
Ardašír III.
Ardašír bol synom kráľa Kavád II. a podľa kronikára Tabarího nemal v čase otcovej smrti viac ako sedem rokov. Sásánovská ríša sa za jeho formálnej vlády potýkala s hlbokým politickým rozvratom, spôsobeným porážkou vo vojne s Byzanciou a rozkolom vnútri kráľovskej dynastie. Problematickým faktorom bol aj popredný vojvodca Šahrvaráz, ambiciózny muž, ktorý v roku 629 uzavrel s cisárom Heracleom definitívny mier (hranica medzi Byzanciou a Perziou mala podľa dohody stáť na Eufrate). Šahrvaráz sa v roku 630 otvorene postavil proti kráľovskej autorite, pritiahol s vojskom k hlavnému mestu Ktésifón a Ardašíra III. zvrhol a dal zavraždiť. Sám sa prehlásil jeho nástupcom.
Dlhý grúň (vrch vo Veporských vrchoch; 1061 m)
Dlhý grúň je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Sihla, približne južne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veporských vrchov, na hranici geomorfologických podcelkov Balocké vrchy a Sihlianska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Čierny Balog, Sihla a Drábsko. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Sihla, Drábsko a Lom nad Rimavicou, severne sa nachádza Čierny Balog.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z blízkych horských lúk je však možné pozorovať okolité vrchy Veporských vrchov, Nízke Tatry, Javorie a Poľanu.
Le Passage (Isère)
Le Passage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Péage-de-Roussillon
Le Péage-de-Roussillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Futbal na Letných olympijských hrách 2020
Futbal na Letných olympijských hrách 2020 sa koná od 21. júla do 7. augusta 2021 v Japonsku. Na futbalovom turnaji mužov sa zúčastní 16 tímov, na turnaji žien 12 tímov.
Turnaje sa hrajú v Tokiu a v ďalších piatich mestách Japonska vrátane Kásimia, Saitima, Sapporo, Sendai a Jokohamy. Finále mužov sa uskutoční na Nissan Stadium v Jokohame. Finále žien sa uskutoční na Novom národnom štadióne v Tokiu. V kategórii mužov je podľa predpisov FIFA obmedzený vekový limit hráčov do 23 rokov s tým, že na súpiskách jednotlivých tímoch môžu byť nominovaní najviac traja hráči starší ako 23 rokov. Keďže každý zo zúčastnených tímov má na súpiske 22 hráčov či hráčok.
Dunaj (rozlišovacia stránka)
Dunaj môže byť:
Grana Padano
Jeho chuť je vyvážená, nie príliš slaná, ale ani nie príliš jemná, trochu pikantná, čerstvá, ovocná, nasladlá s náznakom orechov a ananásu. Syr Grana Padano má hladkú, veľmi tvrdú, kôrku. Používa sa do predjedál, na cestoviny, zeleninové šaláty, na steaky. Je vhodný k červenému aj bielemu vínu. Dá sa dobre zmrazovať.
Sliezsky parlament
right|thumb|Budova Sliezskeho parlamentu v 2005 Sliezsky parlament, Sliezsky sejm bol dolná komora Národného zhromaždenia Sliezskej autonómie od 15. júla 1920 do 6. mája 1945.