cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Lennon
Štúdiové roky, rozpad Beatles a sólová tvorba: 1966–1970
Lennon od skupiny Thel Beatles odišiel v septembri 1969, ale súhlasil s tým, že o tom nebude informovať médiá, až kým skupina neprerokuje ich nahrávaciu zmluvu. Pobúrilo ho neskôr, že McCartney v apríli 1970 zverejnil svoj vlastný odchod pri vydaní svojho debutového sólového albumu. Lennonova reakcia bola: „Ježiš Mária! On za to dostáva všetky zásluhy!" Neskôr napísal: „Založil som kapelu. Rozpustil som ju. Je to také prosté." V decembri 1970 v rozhovore s Jannom Wennerom z magazínu Rolling Stone verejne odhalil svoju zatrpknutosť voči McCartneymu, keď povedal: „Bol som blázon, keď som neurobil to, čo urobil Paul, ktorý to použil na propagáciu predaja svojej nahrávky." Lennon hovoril aj o Paulovom nepriateľstve, ktoré vnímali aj ostatní členovia, voči Yoko Ono a o tom, ako on, Harrison a Starr „už mali dosť toho, že sú pre Paula len pomocníkmi... Po smrti Briana Epsteina sme skolabovali. Paul nás prevzal a údajne nás viedol. Ale čo nás viedlo, keď sme sa točili v kruhu?"
Počiatočný sólový úspech a aktivizmus: 1970–1972
V januári 1971 britský politický aktivista, spisovateľ, novinár, historik, filmár a verejný intelektuál pakistanského pôvodu, Tariq Ali počas rozhovru s Lennonom vyjadril svoje revolučné politické názory. Lennon na to okamžite zareagoval napísaním piesne „Power to the People“. V texte k piesni zvrátil svoj nekonfliktný prístup, ktorý presadzoval v skladbe „Revolution“. Neskôr toto poprel tým, že konštatoval, text vznikol z pocitu viny a túžby po súhlase od radikálov akým bol napríklad aj Ali. Lennon sa spojil s Alim na protest proti stíhaniu kontroverzného časopisu Oz, ktoré bolo za údajnú obscénnosť. Lennon odsúdil konanie ako „nechutný fašizmus“ a on a Ono (ako skupina Elastic Oz Band) vydali singel „God Save Us/Do the Oz“ a zúčastnili sa pochodov na podporu tohoto časopisu.
Nakoľko Lennonovi záležalo, aby mal aj komerčný úspech jeho ďalší sólový projekt, album Imagine (1971), bol pre rádiá omnoho prijateľnejší. V časopise Rolling Stone o ňom napísali, že „obsahuje podstatný kus dobrej hudby“, ale dodali, že „v ňom vyjadrené postoje sa asi čoskoro budú zdať nielen nudné, ale irelevantné“. Titulná skladba albumu sa neskôr stala hymnou protivojnových hnutí, kým pieseň „How Do You Sleep?" sú hudobným útokom a reakciou na texty druhého McCartneyho albumu Ram. Narážky, ktoré v týchto textoch Lennon vycítil a boli McCartneyom neskôr potvrdené, smerovali na Johna a na Yoko Ono. V piesni „Jealous Guy“ sa Lennon zaoberá svojím ponižujúcim zaobchádzaním so ženami a uznáva, že toto jeho správanie bolo výsledkom dlhotrvajúcej neistoty.
Z vďačnosti za gitarové nahrávky na albume Imagine, Lennon spočiatku súhlasil s vystúpením na Harrisonovej benefičnej akcii Concert for Bangladesh, ktorá sa konala v New Yorku, no Harrison odmietal dovoliť, aby sa akcie zúčastnila aj Yoko Ono. Malo to nakoniec za následok, že sa dvojica hudobníkov pohádala a Lennon od svojho súhlasu odstúpil.
Lennon a Yoko Ono sa v auguste 1971 presťahovali do New Yorku. Krátko potom vyjadrili podporu politike radikálnej ľavice v USA. V decembri vydali singel „Happy Xmas (War Is Over)“. V novom roku prijala Nixonova administratíva to, čo nazvala „strategickým protiopatrením“ proti Lennonovej protivojnovej a anti-Nixonovskej propagande. Administratíva sa týmto pustila do štvorročného snaženia o hudobníkovu deportáciu zo Štátov. Lennon počas tejto doby absolvoval pokračujúci právny spor s imigračnými úradmi a bol mu zamietnutý trvalý pobyt v Spojených štátoch. Problém sa vyriešil až v roku 1976.
Dvojalbum Some Time in New York City Lennon bol nahraný spolu s Yoko Ono a vyšiel v roku 1972. Hudobne sa na nahrávaní podieľala newyorkská kapela Elephant's Memory. Dvojité LP, obsahovalo piesne o ženských právach, vzťahoch medzi rasami, úlohe Británie v Severnom Írsku a Lennonovými ťažkosťami pri získavaní zelenej karty. Album bol komerčne neúspešný a ani kritika ho za ťažkopádne politické slogany nevnímala priaznivo. Recenzia v NME mala formu otvoreného listu, v ktorom sa Tony Tyler z Lennona vysmieval ako z „patetického starnúceho revolucionára“. V USA bola ako singel z albumu vydaná nahrávka „Woman Is the Nigger of the World" a bola odpremiérovaná v televízii 11. mája v programe The Dick Cavett Show. Mnoho rozhlasových staníc tento singel odvysielať odmietlo, lebo obsahoval hanlivý výraz „neger“. S kapelou Elephant's Memory a hosťami Lennon a Yoko Ono usporiadali dva benefičné koncerty v New Yorku, z ktorých výťažok bol určený na pomoc pacientom v psychiatrickom zariadení Willowbrook State School. Lennonove posledné kompletné koncertné vystúpenie sa konalo 30. augusta 1972 v Madison Square Garden. Po tom, čo George McGovern v roku 1972 prehral prezidentské voľby, v ktorých súperil s Richardom Nixonom, sa Lennon a Yoko Ono zúčastnili povolebnom precitnutí, ktoré sa konalo v newyorskom dome aktivistu Jerryho Rubina. Lennon bol v depresii a bol opitý. Potom, ako vyšlo najavo, že mal sexuálny vzťah s jednou z hostí na večierku, sa s Yoko Ono rozišiel. Týmto incidentom je inšpirovaná pieseň Yoko Ono s názvom „Death of Samantha“.
„Stratený víkend“: 1973–1975
V roku 1973 keď Lennon nahrával album Mind Games, sa on a Ono rozhodli rozísť. Nasledujúce 18-mesačné obdobie, kedy boli odlúčení, označil Lennon ako svoj „stratený víkend“. Inšpiroval sa názvom dramatického filmu režiséra Billyho Wildera z roku 1945. Žil v tom čase spolu s asistenkou May Pangovou striedavo v Los Angeles a v New Yorku. Album Mind Games bol označený ako dielo skupiny „Plastic U.F.Ono Band“ a vyšiel v novembri v roku 1973. Lennon spolupracoval aj na nahrávaní skladby „I'm the Greatest", ktorý je na Starrovom albume Ringo (1973) vydanom v rovnakom mesiaci. Nahrávali ju spolu s Harrisonom a bola to jediná príležitosť, kedy sa väčšina členov kapely The Beatles stretla v štúdiu od od ich rozpadu až do Lennonovej smrti.
Začiatkom roku 1974 Lennon veľa pil a na titulky novín sa dostalo jeho alkoholové vyčíňanie s americkým spevákom a skladateľom Harrym Nilssonom. V marci došlo v klube The Troubadour k dvom značne medializovaným incidentom. Pri prvom incidente si Lennon prilepil nepoužitú menštruačnú vložku na čelo a potom obťažoval čašníčku. K druhému incidentu došlo o dva týždne neskôr, keď Lennona s Nilssonom vyhodili z toho istého klubu po tom, ako sa navážali do dvoch bratov, amerických folkových spevákov, hudobníkov a komikov, ktorí boli publiku známi ako Smothers Brothers. Lennon sa sa v tom čase rozhodol produkovať aj Nilssonov album Pussy Cats, k čomu Pangová prenajala pre všetkých hudobníkov plážový dom v Los Angeles. Po mesiaci ďalšieho hýrenia boli nahrávania v chaose a Lennon sa vrátil s Pangovou do New Yorku, kde prácu na albume dokončili. V apríli Lennon produkoval pieseň Micka Jaggera „Too Many Cooks (Spoil the Soup)“, ktorá potom zo zmluvných dôvodov zostala nevydaná viac ako 30 rokov. May Pangová nahrávku neskôr v roku 2007 poskytla na jej prípadné zaradenie do projektu The Very Best of Mick Jagger.
Neskôr sa Lennon opäť vrátil do New Yorku, kde nahral album Walls and Bridges. Album vyšiel v októbri 1974. Je na ňom skladba „Whatever Gets You thru the Night“, v ktorej účinkuje Elton John, ktorý do nej nahral vokály a klavír. Táto pieseň je v Lennonovej sólovej kariére jediným singlom, ktorý sa počas jeho života dostal na vrchol amerického rebríčka Billboard Hot 100. Pred koncom roka nasledoval druhý singel z albumu „#9 Dream“. Lennon spolupracoval aj na druhom Starrovom albume Goodnight Vienna (1974), na ktorý mu napísal titulnú skladbu a hral v nej na klavíri. Dňa 28. novembra Lennon prekvapivo vystúpil na koncerte Eltona Johna, ktorý sa konal na Deň vďakyvzdania v Madison Square Garden, čím splnil svoj sľub, že s ním bude koncertovať. Zaspievali si spolu skladbu „Whatever Gets You thru the Night“, o ktorej komerčnom potenciáli mal Lennon pochybnosti a ktorá dosiahla v rebríčkoch vrchol. Lennon ju zahral spolu so skladbami „Lucy in the Sky with Diamonds“ a „I Saw Her Standing There“, ktorú uviedol ako „pieseň svojho starého odcudzeného snúbenca menom Paul“. Lennon bol aj spoluautorom skladby „Fame“, prvej americkej jednotky Davida Bowieho, do ktorej pri nahrávaní v januári 1975 prispel hrou na gitaru a sprievodnými vokálmi. V tom istom mesiaci sa Elton John dostal na prvé miesto rebríčkov so svojim coverom piesne „Lucy in the Sky with Diamonds“, do ktorej Lennon prispel hrou na gitaru a vokálmi. Lennon je na singli uvedený pod prezývkou „Dr. Winston O'Boogie“.
Krátko nato sa on a Yoko Ono dali opäť dokopy. Lennon vo februári vydal album coververzií piesní iných autorov pod názvom Rock 'n' Roll (1975). Skladba z albumu, „Stand by Me“, sa stala na budúcich päť rokov jeho posledným singlom. Jeho posledné účinkovanie na pódiu sa konalo v špeciáli televíznej spoločnosti ATV, ktorý bol poctou impresáriovi Lewovi Gradeovi, konal sa 18. apríla 1975 a bol odvysielaný v júni. Lennon zahral na akustickú gitaru a za podpory osemčlennej kapely predviedol dve piesne z albumu Rock'n'Roll („Stand by Me“, ktorá nebola odvysielaná, a „Slippin' and Slidin'“), po ktorých nasledovala skladba „Imagine“. Skupina, sa nazvala Etc., mala za hlavami masky, ktoré mali byť Lennonovým podpichnutím, ktorým vyjadril, že Grade mal tiež dve tváre..
Prestávka a návrat: 1975–1980
thumb|Lennonova [[zelená karta, ktorá mu umožnila žiť a pracovať v Spojených štátoch.]] Sean bol jediným spoločným dieťaťom Johna Lennona a Yoko Ono. Narodil sa na presne na Lennonove 35. narodeniny, dňa 9. októbra 1975. John sa rozhodol ujať úlohy manžela v domácnosti. Začala tak jeho päťročná prestávka, počas ktorej prestal účinkovať v hudobnom priemysle. Neskôr o nej povedal, že v tom čase „piekol chlieb“ a „staral sa o dieťa“. Venoval sa Seanovi, denne vstával o 6:00, aby plánoval a pripravoval jedlo a aby s ním trávil čas. Napísal a v júni prišiel do štúdia, kde nahral klavír v skladbe „Cookin' (In the Kitchen of Love)" na album Ringo's Rotogravure, ktorý Ringo Starr vydal v roku 1976. Bolo to jeho posledné nahrávanie až do roku 1980. V roku 1977 v Tokiu aj formálne potvrdil, že končí s hudbou a že sa rozhodol byť s dieťaťom, až kým nebude mať pocit, že si od rodiny môže zobrať voľno a venovať sa tvorbe. Počas prestávky v kariére vytvoril niekoľko sérií kresieb a spracoval knihu obsahujúcu zmes autobiografického materiálu a toho, čo nazval „šialené veci“, z ktorých všetky budú zverejnené až po jeho smrti. Z päťročnej pauzy sa vymanil v októbri 1980, keď vydal singel „(Just Like) Starting Over“. Nasledujúci mesiac vyšiel album Double Fantasy, ktorý obsahoval piesne napísané počas leta 1980, ktoré strávil na Bermudách. Lennon sa plavil na 43-metrovej plachetnici so svojím mladším synom v júni 1980 na ceste do britskej kolónie, kde krátko žili na Knapton Hill. Miestny obchodník Rolf Oskar Luthi, im nechal svoj Undercliff, dom vo Fairylands, kde umožnil Lennonovcom aby tam mohli mať prechodný pobyt.
Inšpiráciou pre názov albumu bol druh frézie, ktorý John uvidel v bermudskej botanickej záhrade. Tento názov výstižne popisoval to, čo počas ich spoločného manželstva zažili. Hudba na albume bola odrazom Lennonovho naplnenia v jeho novoobjavenom stabilnom rodinnom živote. Nahral aj dostatok dodatočného materiálu, ktorý mal naplánovaný použiť na nasledujúcom albume Milk and Honey, ktorý mu vyšiel posmrtne v roku 1984.. Double Fantasy vydali spoločne Lennon a Yoko Ono krátko pred jeho smrťou. Album nebol najlepšie prijatý. Boli k nemu komentáre, ako boli napríklad slová „zhovievavá sterilita... a hrozné zívanie“ ktoré boli zverejnené v hudobnom časopise Melody Maker.
Vražda: 8. december 1980
Lennon v tom čase obýval byt v apartmánovom dome na severozápadnom konci 72. ulice a západného okraja Central parku v New York City, ktorý je známy pod názvom The Dakota.thumb|right|Apartmánový dom Dakota v New Yorku.Dňa 8. decembra 1980 o piatej popoludní odchádzali John a Yoko z bytu na jednanie, počas ktorého sa mal s vydavateľom dohodnúť, ktoré skladby z albumu Double Fantasy budú ešte vydané ako single. David Geffen (majiteľ vydavateľstva Geffen Records), vraví, že koncom roku 1980 bolo predaných viac ako 700 000 hudobných nosičov tohto albumu. Pri vychádzaní z budovy poskytli niekoľkým postávajúcim fanúšikom autogramy. Jeden z fanúšikov vtedy odfotografoval Johna Lennona, ako podpisuje obal albumu Double Fantasy mladíkovi, ktorý bol neskôr identifikovaný ako Mark David Chapman.
Prví policajti, ktorí prišli na miesto boli Steve Spiro a Peter Cullen. Počuli vo vysielačke hlásenie o streľbe na 72. ulici. Uvideli pokojne sediaceho Marka Chapmana na kraji chodníka. Revolver bol položený na zemi pred ním. Mal pri sebe brožované vydanie knihy J. D. Salingera, Kto chytá v žite (The Catcher in the Rye), kazetový prehrávač s viac ako desiatimi kazetami na ktorých boli audionahrávky s vyše štrnástimi hodinami hudby skupiny The Beatles
Niekoľko minút na to prišli aj ďalší policajti, Gamble a James Moran, ktorí Johna naložili do ich služobného auta a odviezli ho do Rooseveltovej nemocnice. Moran hovorí, že keď dávali nariekajúceho Lennona do auta spýtal sa ho, či vie kto je. Lennon vraj prikývol, ale keď chcel odpovedať vydal zo seba iba chrčivý zvuk. Yoko hovorí, že Johna už odvtedy nepočula nič hovoriť, čoskoro upadol do bezvedomia.
Na záchrannú stanicu Rooseveltovej nemocnice Lennona doviezli o 23:15.. John Lennon zomrel na šok z vykrvácania, stratil viac ako 80% krvi. Mal 40 rokov. Hlavný vyšetrujúci lekár, Dr. Elliott M. Gross, sa vyjadril, že s takými rozsiahlymi strelnými zraneniami by nikto nedokázal prežiť viac ako pár minút. Yoko Ono na to reagovala: „Nie, nie, nie... povedzte mi, že to nie je pravda,“ po šokujúcom zistení, že jej manžel je mŕtvy, bola tiež hospitalizovaná v Rooseveltovej nemocnici. Nasledujúci deň oznámila, že „John Lennon nebude mať pohreb“ a uzavrela to slovami, že  „John miloval ľudí a modlil sa za nich. Urobte, prosím, to isté aj pre neho“. Jeho pozostatky boli spopolnené na cintoríne Ferncliff v Hartsdale v New Yorku. Yoko Ono potom rozptýlila popol v newyorskom Central Parku, kde neskôr vznikol pamätník Strawberry Fields. Chapman sa vyhýbal procesu, čím ignoroval radu svojho právnika a priznal sa k vražde druhého stupňa. Bol odsúdený na 20 rokov až doživotie.
Cynthia Lennonová
thumb|upright=0.7|left|[[Cynthia Lennonová v októbri 2010 pri odhalení pamätníka mieru Johna Lennona v Liverpoole]] Lennon sa stretol s Cynthiou Powellovou (1939–2015) v roku 1957, t.j. v období keď boli spolužiakmi na Liverpool College of Art. Powellová mala, pre jeho správanie a vzhľad, pred Lennonom trému, no počula, o jeho posadnutosti francúzskou herečkou Brigitte Bardotovou. Aby ho zaujala, prefarbila si vlasy na blond. Lennon ju pozval na rande, no ona namietala, že je zasnúbená. On na to reagoval odpoveďou: „Nežiadal som ťa, aby si si ma vzala, však?" Cynthia ho často sprevádzala na koncertoch skupiny The Quarrymen, neskôr spolu s McCartneyho priateľkou za ním vycestovali aj do Hamburgu..
Lennon si spomínal na svoju reakciu z júla 1962, kedy sa dozvedel, že Cynthia je tehotná, a povedal: "Je tu len jedno riešenie Cyn. Budeme sa musieť vziať." Pár sa zosobášil 23. augusta 1962 v kancelárii Mount Pleasant Register Office v Liverpoole. Svedkom pri sobáši bol Brian Epstein. Johnove manželstvo sa začalo práve vtedy, keď sa po Veľkej Británii rozbehla Beatlemánia. Tak ako v deň svadby mal koncert, tak aj nasledovnom období takmer denne koncertoval. Epstein sa v tejto tmosfére obával, že fanúšikov predstava o ich ženatom idole odcudzí a preto žiadal Lennonovcov, aby ich manželstvo tajili. Julian sa narodil 8. apríla 1963. Lennon bol v tom čase na turné a svojho malého syna videl až o tri dni neskôr.
Cynthia pripisovala začiatok rozpadu manželstva Lennonovmu užívaniu LSD a cítila, že v dôsledku užívania drog o ňu pomaly strácal záujem. Keď skupina v roku 1967 cestovala vlakom do Bangoru vo Walese na seminár transcendentálnej meditácie u Maharishi Yogiho, policajt Cynthiu nespoznal a zabránil jej nastúpiť. Neskôr si na to spomínala spolu s pocitom, že tento incident zrejme symbolizoval koniec ich manželstva. Po dovolenke v Grécku, Cynthia prišla domov do Kenwoodu. Lennona vtedy našla sedieť na podlahe s Yoko Ono a obaja boli oblečení vo froté županoch, Šokovaná a s pocitom poníženia potom z domu odišla. O niekoľko týždňov neskôr ju Alexis Mardas informoval, že Lennon žiada o rozvod a zverenie Juliana do starostlivosti.. Dostala od Lennona list, v ktorom sa uvádza, že tak robí na základe jej cudzoložstva s talianskym hotelierom Robertom Bassaninim, čo Powellová poprela.. Po rokovaniach Lennon kapituloval a súhlasil s tým, aby sa s ním rozviedla na základe vzájomnej dohody. Prípad sa riešil mimosúdne v novembri 1968, pričom Lennon jej dal na opatrovanie Juliana ročnú rentu 100 000 libier (v tom čase to bolo 240 000 amerických dolárov).
Brian Epstein
thumb|Brian Epstein v roku 1965 Beatles vystupovali v liverpoolskom Cavern Clube v novembri 1961, keď ich po poludňajšom koncerte zoznámili s Brianom Epsteinom. Epstein bol homosexuál a uzavretý, neprístupný človek. Podľa životopisca, Philipa Normana, bolo jedným z Epsteinových dôvodov, prečo chcel riadiť skupinu to, že ho priťahoval Lennon. Veľmi krátko potom, ako sa narodil Julian, Lennon odišiel spolu s Epsteinom na dovolenku do Španielska. Táto skutočnosť vyprovokovala vznik špekulácií o ich vzájomnom vzťahu. Keď sa Lennona neskôr na to pýtali, odpovedal: „No, bol to takmer milostný vzťah, ale nie celkom. Nikdy sa to nenaplnilo, ale bolo to dosť intenzívne. Bola to moja prvá skúsenosť s homosexuálom, ktorú som si uvedomoval. Bol homosexuál. Sedeli sme v kaviarni v Torremolinos a pozerali na chlapcov okolo a ja som sa ho pýtal: 'Páči sa ti ten? Páči sa ti tamten?' Užíval som si to a celú dobu uvažoval ako spisovateľ. Zažival som to." Krátko po ich návrate zo Španielska, na oslavách McCartneyho 21. narodenín v júni 1963, Lennon fyzicky napadol uvádzača v Cavern Clube, Boba Woolera, za to, že povedal: „Aké boli tvoje medové týždne, John?“ Wooler, známy svojimi slovnými narážkami niekedy prívetivými, no aj ostrými poznámkami žartoval, no od Lennonovej svadby ubehlo desať mesiacov a medové týždne plánoval až o dva budúce mesiace neskôr. Mal vypité, pochopil, to tak, že naráža na jeho sexuálnu orientáciu, tak si ho podal.
Lennonl Epsteina za jeho homosexualitu a za to, že je Žid s obľubou zosmiešňoval. Keď raz Epstein hľadal nápady na to, ako nazvať jeho aktuálne vznikajúcu autobiografiu, mu Lennon ponúkol svoj nápad, aby jej dal meno Queer Jew (Homosexuálny Žid). Potom, ako počul o to, že ba sa biografia mala volať A Cellarful of Noise, vymyslel si vlastnú paródiu, ktorú komentoval: „skôr by som to pomenoval A Cellarful of Boys“.
Julian Lennon
thumb|left|[[Julian Lennon pri odhaľovaní pamätníka mieru Johna Lennona]] Počas manželstva s Cynthiou sa v čase, keď sa jeho záväzky v spojitosti s The Beatles zintenzívnili a kapela bola na vrchole šialenej beatlemánie sa Johnovi Lennonovi narodil jeho prvý syn, Julian. Dňa 8. apríla 1963, keď Julian prišiel na svet, bol John Lennon na turné. Synove narodenie, podobne ako manželstvo jeho matky Cynthie s Lennonom, bolo utajené, pretože Epstein bol presvedčený, že verejná známosť týchto vecí môže ohroziť komerčný úspech clej kapely. Julian si spomínal, že ako malé dieťa vo Weybridge raz prišiel domov a mal so sebou akvarelový obrázok, ktorý v ten deň namaľoval. Na obrázku bola kopa hviezd a blonďaté dievča, ktoré spoznal v škole. Keď sa ho otec spýtal, čo je to na tom obrázku, tak mu Julian odpovedal: „It's Lucy in the sky with diamonds." Lennon túto odpoveď neskôr použil na názov piesne The Beatles, a hoci sa neskôr hovorilo, že jej názov je odvodený od skratky pre drogu LSD, Lennon trval na tom, že pieseň nemá s drogovým tripom nič spoločné. Lennon nemal k Julianovi blízko. Clapec mal lepší vzťah k McCartneymu než k vlastnému otcovi. V období kedy sa rodičia rozvádzali, počas cesty autom na návštevu Cynthie a Juliana, zložil McCartney Julianovi pieseň „Hey Jules“, ktorou ho chcel potešiť. Postupne sa z nej stala pieseň Beatles, ktorú poznáme ako „Hey Jude“. Lennon neskôr povedal: „To je jeho najlepšia pieseň. Začala ako pieseň o mojom synovi Julianovi a on z nej urobil „Hey Jude“. Vždy som si myslel, že je to o mne a Yoko Ono, ale on tvrdí, že nie je."
Lennonov vzťah s Julianom už bol napätý a po presťahovaní Lennona a Ona do New Yorku v roku 1971 Julian svojho otca až do roku 1973 nevidel. Na popud Pangovej sa zariadilo, aby Julian a jeho matka navštívili Lennona v Los Angeles a išli do Disneylandu. Julian sa potom začal pravidelne stretávať so svojím otcom a Lennon mu dal bubnovanie na skladbe „Ya Ya“ z albumu Walls and Bridges (1974). Kúpil Julianovi gitaru Gibson Les Paul a ďalšie nástroje a podporoval jeho záujem o hudbu, že mu ukazoval gitarové akordové techniky. Julian spomína, že on a jeho otec v čase, ktorý strávil v New Yorku, „vychádzali oveľa lepšie“: „Bolo veľa srandy, veľa sme sa nasmiali a celkovo sme sa dobre bavili."
Lennon v rozhovore pre Playboy s Davidom Sheffom krátko pred svojou smrťou povedal: „Sean je plánované dieťa a v tom je rozdiel. Juliana nemilujem o nič menej ako dieťa. Je to stále môj syn, či už pochádzal z fľaši whisky alebo preto, že sme v tých časoch nemali tabletky. Je tu, patrí mi a vždy aj bude.“ Povedal, že sa pokúša obnoviť puto s vtedy už 17-ročným mladíkom a sebavedome predpovedal: „Julian a ja budeme mať dobrý vzťah aj v budúcnosti." Po jeho smrti sa ukázalo, že vo svojej poslednej vôli pre Juliana zanechal veľmi málo.
Yoko Ono
thumb|Lennon a Ono v roku 1980 na fotografii od Jacka Mitchella S Yoko Ono sa John Lennon prvýkrát stretol 9. novembra 1966 v galérii Indica v Londýne, kde Ono práve pripravovala svoju výstavu konceptuálneho umenia. Predstavil ich majiteľ galérie John Dunbar. Lennona zaujal projekt „Hammer A Nail", pri ktorom účastníci výstavy zatĺkli klinec do drevenej dosky a tým postupne vytvárali umelecké dielo. Hoci sa exhibícia ešte nezačala, Lennon chcel zatĺcť klinec do čistej dosky. Yoko Ono mu v tom zabránila a Dunbar sa jej vtedy spýtal: „Ty nevieš, kto to je? Je to milionár! Možno si to kúpi". Podľa Lennonových spomienok z roku 1980, Yoko Ono o Beatles nevedela nič, no ustúpila pod podmienkou, že jej Lennon zaplatí päť šilingov. Lennon jej na to odpovedal, že: „Dám ti imaginárnych päť šilingov a zatĺkam k nim imaginárny klinec." Yoko Ono k Johnovej spomienke dodala, že Lennon si ešte nato odhryzol z jablka, ktoré bolo súčasťou jej iného projektu, nazvaného Apple a to ju už naozaj veľmi rozzúrilo.
Po tejto udalosti začala Yoko Ono Lennonovi telefonovať a navštevovala ho v jeho dome. Keď Cynthia chcela od manžela vysvetlenie, Lennon to okomentoval slovami, že Yoko Ono sa len snaží získať peniaze za svoje „avantgardné bulshity“. Kým bola Cynthia v máji 1968 na dovolenke v Grécku, Lennon pozval Ono na návštevu. Strávili noc nahrávaním albumu Two Virgins, a potom sa podľa Johnovych slov „milovali za úsvitu“. Keď sa Lennonova manželka vrátila domov, našla Yoko Ono oblečenú v župane, ako s Lennonom popíja čaj. Keď ju Lennon uvidel povedal len, že „Ahoj." Yoko Ono v roku 1968 otehotnela a 21. novembra 1968 potratila chlapca, Bolo to len pár týždňov po tom, čo bol potvrdený Johnov a Cynthiin rozvod.
Dva roky pred rozpadom Beatles začali John Lennon a Yoko Ono svoje verejné protesty proti vojne vo Vietname. Zosobášili sa na Gibraltári dňa 20. marca 1969 a strávili medové týždne v amsterdamskom hoteli patriacom k reťazcu Hilton Hotels. Túto udalosť sa stala súčasťou jedného z dvoch týždňov patriacich do kampane Bed-In for Peace. Ďalší Bed-In Plánovali v Spojených štátoch, ale do tejto krajiny im bol stup zamietnutý, tak sa ďalší týždeň konal v hoteli Queen Elizabeth v Montreale, kde nahrali skladbu „Give Peace a Chance“. Často spájali svoje kampane s umeleckými projektami, podobne ako to bolo v prípade „bagizmu“, s ktorým sa prvýkrát predstavili počas tlačovej konferencie vo Viedni. Lennon opísal toto obdobie v piesni The Beatles nazvanej „The Ballad of John and Yoko“. Dňa 22. apríla 1969 Lennon si zmenil meno. Ako stredné meno si pridal „Ono“. Krátky ceremoniál k tejto udalosti usporiadal na streche budovy Apple Corps, kde Beatles tri mesiace predtým odohrali svoj posledný spoločný strešný koncert. Hoci potom meno John Ono Lennon používal, niektoré oficiálne dokumenty jeho meno uvádzali ako John Winston Ono Lennon. Pár sa po sobáši usadil v Berkshire. Potom, ako sa Yoko Ono zranila pri autonehode, Lennon zariadil, aby jej do nahrávacieho štúdia priniesli veľkú posteľ, kde spolu s The Beatles pracovali na svojom poslednom albume, Abbey Road..
May Pangová
thumb|left|[[May Pang v roku 2002]] Aj v súčasnosti významnú americkú nezávislú produkčnú spoločnosť ABKCO Industries založil Allen Klein v roku 1968. Neskôr v tom istom roku ABKCO získala katalóg Cameo-Parkway Records spolu s nahrávacím zariadením, ktoré spoločnosť neskôr použila na výrobu hudobného materiálu niekoľkých svojich umelcov, medzi ktorých patrili aj kapely, ako The Beatles, či The Rolling Stones. Táto firma preto zastrešovala aj hudobné vydavateľstvo ABKCO Records.
May Pangovú ako recepčnú v budove tejto spoločnosti Klein zamestnal v roku 1969. John Lennon a Yoko Ono sa s ňou stretli v nasledujúcom roku. Po ich stretnutí sa Pangová stala ich osobnou asistentkou. V roku 1973, po troch rokoch spolupráce, sa jej Yoko Ono zverila, že sa ona a John navzájom veľmi odcudzili. Navrhla Pangovej aby si spolu s Johnom spolu začali a argumentovala tým, že sa Lennonovi veľmi páči. Pangová bola návrhom Yoko Ono ohromená. V tejto zvláštnej situácii nakoniec súhlasila, že sa stane Lennonovou spoločníčkou.
Nový pár krátko po rozchode Lennona a Yoko Ono odcestoval do Los Angeles, kde sa začalo 18-mesačné obdobie, ktoré bolo neskôr nazvané „stratený víkend“. V Los Angeles Pangová presvedčila Lennona, aby nadviazal pravidelný kontakt so svojim synom Julianom, ktorého predtým nevidel dva roky. Tiež sa obnovili priateľstvá s Ringom Starrom, s Paulom McCartneyom, s koncertným technikom kapely The Beatles, Malom Evansom, a s hudobníkom a Harrym Nilssonom. Raz v podnapitom stave, počas alkoholových excesov s Nilssonom, si Lennon mylne vysvetlil niektorú z Pangovej poznámok a v afektívnej reakcii sa ju pokúsil uškrtiť. Ustúpil až potom, čo mu v tom Nilsson fyzicky zabránil.
V júni sa Lennon a Pangová vrátili na Manhattan. Tam vo svojom novo prenajatom podkrovnom byte pripravili jednu izbu pre Juliana, ktorý ich v tom čase navštívil.. Lennon, ktorý bol počas dovtedajšej spoločnej existencie s Yoko Ono v sociálnej izolácii, potom začal znovu nadväzovať prerušené kontakty s ďalšími svojimi príbuznými a priateľmi. V decembri spolu s Pangovou uvažovali o kúpe domu. S Yoko Ono sa Lennon odmietal kontaktovať čo i len telefonicky.
V januári 1975 s osobným stretnutím s Yoko Ono súhlasil. Tvrdila mu vtedy, že našla spôsob, ktorý by mu mohol pomôcť v odvykaní od fajčenia. Po ich stretnutí sa už domov k Pangovej nevrátil a ani telefonicky sa s ňou nekontaktoval. Keď k nim Pangová na druhý deň telefonovala, Yoko Ono jej povedala, že Lennon nie je schopný momentálne komunikovať, nakoľko je vyčerpaný po absolvovaní hypnoterapie. O dva dni neskôr sa s Lennonom Pangová stretla u zubára. Lennon sa nesprával normálne, bol zmätený, Pangová mala z neho dojem, ako keby mu vymyli mozog. Lennon jej vtedy povedal, že jeho odlúčenie od Yoko Ono sa skončilo. Dodal, že Yoko Ono pripúšťa, že by ju vedela aj naďalej vnímať ako Lennonovu milenku.
Sean Lennon
thumb|Sean Lennon na podujatí [[Free Tibet v roku 1998]] Yoko Ono po pokusoch mať s Lennonom dieťa prekonala tri potraty za sebou. K ďalšiemu jej tehotenstvu došlo práve v období, kedy sa pár dal po „stratenom víkende“ opäť dokopy. Yoko Ono chcela najprv ísť na interrupciu, no zmenila názor a súhlasila s tým, že tehotenstvo bude pokračovať pod podmienkou, že Lennon bude súhlasiť s tým, že sa stane mužom v domácnosti.
Lennonova pauza v hudobnom priemysle po Seanovom narodení trvala päť rokov. Lennon túto jeho novú situáciu intenzívne prežíval. Najal si fotografa, ktorý syna v každom dni jeho prvého roka života odfotil. K fotografiám Lennon vytvoril množstvo kresieb, ktoré po jeho smrti vyšli v knižnej podobe pod názvom Real Love: The Drawings for Sean. Lennon neskôr hrdo vyhlásil: „Nevyšiel z môjho tela, ale staral som sa o neho, pripravoval som mu jedlo, dbal som na tom, aby spával, naučil sa odo mňa plávať ako ryba. ."
Bývalí členovia The Beatles
thumb|left|Lennon (vľavo) a skupina The Beatles prichádzajú v roku 1964 do New Yorku Počas rokov, ktoré nasledovali po rozpadeThe Beatles v roku 1970, mal Lennon priateľské vzťahy s Ringom Starrom, Jeho kontakty s McCartneym a s Harrisonom boli odlišné. Najprv s Harrisonom vychádzali dobre, no po tom, čo sa Lennon v roku 1971 presťahoval do USA, sa ich cesty rozišli. V decembri 1974, keď bol Harrison v New Yorku na turné Dark Horse, Lennon súhlasil, že vystúpi s ním na koncerte no po hádke o tom, že Lennon odmietol podpísať dohodu, ktorá by definitívne rozpustila legálne partnerstvo Beatles sa spoločné vytúpenie nekonalo. Harrison neskôr hovoril o tom, že Lennon bol ochotný s ním komunikovať počas paitich rokov v dobe, keď mal prestávku a venoval sa Seanovi, no Yoko Ono mu v tom bránila. Harrisona urazilo aj to, že Keď Lennon vydal v roku 1980 svoju biografiu o Georgeovi sa v nej zmienil len okrajovo. Pre Playboy poznamenal, že ho naštvalo, že jeho vplyv v svojom živote obišiel. Spomenul každého hráča na saxofón, či štúdiového gitaristu, ktorých počas rokov stretol, jeho v knihe vynechal.
Lennon najintenzívnejšie prežíval pocity, ktoré mal voči McCartneyovi. Okrem útokov v texte piesni „How Do You Sleep?“, sa Lennon s McCartneyom tri roky po rozdelení skupiny hádal aj prostredníctvom tlače. Neskôr boli náznaky, že by medzi nimi mohlo dôjsť k zmiereniu a v roku 1974 spolu dokonca nahrali hudbu, no napokon sa opäť rozišli. V apríli 1976, počas poslednej McCartneyho návštevy, Lennon hovoril, že spolu v televízore sledovali časť programu Saturday Night Live, v ktorom Lorne Michaels zverejnil výzvu, že poskytne tritisíc dolárov, ak sa The Beatles v show stretnú. Podľa Lennona dvojica vážne uvažovala, že do štúdia prídu a zo žartu sa pokúsia získať svoj podiel, no boli vraj na to príliš unavení. Lennon zhrnul svoj názor na McCartneya v rozhovore tri dni pred svojou smrťou slovami: „Počas mojej kariéry som si vybral prácu len dvomi ľuďmi: Paulom McCartneym a s Yoko Ono... nebola to zlá voľba."
Spolu s odcudzením od McCartneyho, Lennon s ním vždy prežíval istú hudobnú súťaživosť a neustále jeho tvorbu sledoval. Počas prestávky v kariére od roku 1975 až do doby krátko pred smrťou sa podľa Freda Seamana, vtedajšieho asistenta Johna Lennona a Yoko Ono, Lennon utešoval myšlienkou, že on síce netvorí, kým McCartney produkuje len to, čo Lennon považuje za priemerný materiál. Lennon pri návrate do štúdia v roku 1980, keď McCartney práve vydal singel „Coming Up“, hovoril, že si musel z nahrávania „odskočiť na sucháre“, pretože nevedel dostať jeho melódiu z hlavy. V tom istom roku sa Lennona opýtali, či sú to obávaní nepriatelia alebo najlepší priatelia. Lennon odvetil, že nie sú ani jedným z toho. Nikoho z nich už dlho nevidel. Ale dodal aj: „Mám ich stále rád. The Beatles skončili, ale John, Paul, George a Ringo existujú naďalej."
Politický aktivizmus
thumb|left|alt=Lennon and Ono sit in front of flowers and placards bearing the word "peace". Lennon is only partly visible, and he holds an acoustic guitar. Ono wears a white dress, and there is a hanging microphone in front of her. In the foreground of the image are three men, one of them a guitarist facing away, and a woman.|Nahrávanie skladby „[[Give Peace a Chance“ počas Bed-In for Peace v hoteli Queen Elizabeth v Montreale]] John Lennon a Yoko Ono mali svoje prvé medové týždne v marci 1969, ktoré sa konali v amsterdamskom hoteli Hilton. Táto ich verejne prezentovaná udalosť, spojená s vyjadrovaním odporu voči vojne dostala názova Bed-In for Peace, no vo svojom výsledku sa stretla s celosvetovým mediálnym výsmechom. Počas druhej časti Bed-In o tri mesiace neskôr sa mladomanželský pár ubytoval v hoteli Queen Elizabeth v Montreale. Lennon tam napísal a nahral skladbu „Give Peace a Chance“. Pieseň, ktorá vtedy vyšla ako singel, bola rýchlo verejnosťou interpretovaná ako protivojnová hymna a spievalo ju štvrť milióna účastníkov na demonštrácii proti vojne vo Vietname, ktorá sa konala vo Washingtone, DC na druhý Deň vietnamského moratória dňa 15. novembra 1969. V decembri toho istého roku v 10 mestách po celom svete zaplatili za bilbordy, ktoré v národnom jazyku hlásali „War Is Over! If You Want It“.
Lennon a Ono začali v priebehu roka podporovať snahy rodiny posledného britského popraveného kriminálnika, Jamesa Hanrattyho, ktorá sa snažila dokázať jeho nevinu. Hanratty bol obesený v roku 1962. Podľa Lennona tí, ktorí Hanrattyho odsúdili, boli „tí istí ľudia, ktorí nosia zbrane do Južnej Afriky a zabíjajú černochov na uliciach... Tí istí bastardi majú kontrolu, tí istí ľudia riadia všetko, to je celá tá sprostá buržoázna scéna.“ V Londýne k tomu usporiadali John Lennon a Yoko Ono pochod s transparentmi „Británia zavraždila Hanrattyho“ a „Tichý protest pre Jamesa Hanrattyho“ a natočili 40-minútový dokument o tomto prípade. Na odvolacom pojednávaní o viac ako tridsať rokov neskôr bolo Hanrattyho odsúdenie potvrdené po tom, čo sa zistilo, že dôkazy DNA sa zhodujú, čím sa potvrdila pravda tých, ktorí ho odsúdili..
thumb|John Lennon a Yoko Onopočas vystúpenia na „John Sinclair Freedom Rally“ v decembri 1971 V roku 1971 John Lennon a Yoko Ono poslali kyticu ruží a šek na 5 000 Libier pre Glasgovčanov, ktorí sa rozhodli napriek tomu, že hrozilo zrušenie ich pracovných pozícii, naďalej precovať bez nároku na mzdu a svojou prácou takto dokázať, že ich pozície sú stále potrebné. Keď sa v auguste toho roku presťahovali do New Yorku, spriatelili sa s dvoma radikálnymio mierovými aktivistami, Yippie, Jerrym Rubinom a Abbie Hoffmanovou, ktorí patrili ku mimo zákon postavenej Chicagskej sedmičky. Ďalší politický aktivista, John Sinclair, básnik a spoluzakladateľ Strany bielych panterov, si odpykával desať rokov väzenia za predaj dvoch jointov marihuany, pri ktorom bol prostihnutý po predchádzajúcich odsúdeniach za prechovávanie drogy. V decembri 1971 v Ann Arbor, v štáte Michigan, sa 15 000 ľudí zúčastnilo akcie „John Sinclair Freedom Rally“, protestného a benefičného koncertu s podporou Lennona, Stevieho Wondera, Boba Segera, či Bobbyho Sealea zo Strany čiernych panterov a ďalších. John Lennon a Yoko Ono sprevádzaní Davidom Peelom a Jerrym Rubinom, predviedli akustický set štyroch piesní z ich pripravovaného albumu Some Time in New York City vrátane skladby „John Sinclair“, ktorej texty vyzývali na jeho prepustenie. Deň pred zhromaždením schválil michiganský senát návrh zákona, ktorý výrazne znížil tresty za prechovávanie marihuany a o štyri dni neskôr bol Sinclair na základe odvolacej kaucie prepustený. Vystúpenie bolo zaznamenané a dve zo skladieb sa neskôr objavili na kompilácii John Lennon Anthology (1998).
Po incidente z Krvavej nedele v Severnom Írsku z roku 1972 John Lennon povedal, že vzhľadom na voľbu medzi britskou armádou a IRA sa postaví na stranu druhej menovanej. Lennon a Yoko Ono napísali dve piesne, ktoré boli protestom proti britskej prítomnosti a akciám v Írsku a nahrali ich na album Some Time in New York City: „The Luck of the Irish“ a „Sunday Bloody Sunday“. V roku 2000 David Shayler, bývalý člen britskej bezpečnostnej služby MI5, skonštatoval, že Lennon poskytol finančnú podporu IRA, čo Yoko Ono okamžite poprela.. Životopisec Bill Harry zaznamenáva, že po Krvavej nedeli Lennon a Ono finančne podporili produkciu filmu The Irish Tapes, ktorý bol politickým dokumentom podporujúcim Írsky republikanizmus. Vo februári 2000 aj Lennonov bratranec Stanley Parkes tvrdil, že hudobník počas 70. rokov peniaze IRA poskytol. Po udalostiach Krvavej nedele sa Lennon a Ono zúčastnili protestu v Londýne, o čom na svojej titulke písali aj ľavicovo orientované noviny Red Mole pod titulkom „Za IRA, proti britskému imperializmu“.
Podľa správ v archívoch FBI a potvrdených v roku 2006 Tariqom Alim Lennon sympatizoval s Medzinárodným marxistickým hnutím, trockistickou skupinou, ktorá vznikla v Británii v roku 1968. FBI sa napriek všetkému domnievala, že Lennonové revolučné aktivity bolo slabo účinné, pretože bol „neustále pod vplyvom narkotík“.
V roku 1972 Lennon prispel kresbou a veršovačkou s názvom „Prečo je smutné byť gayom?“ do knihy Lena Richmonda a Garyho Nogueru The Gay Liberation Book. Lennonovým posledným aktom politického aktivizmu bolo vyhlásenie na podporu štrajkujúcich menšinových hygienických pracovníkov v San Franciscu 5. decembra 1980. On a Yoko Ono mali plánované pripojiť sa k robotníckemu protestu 14. decembra.
Pokus o deportáciu
Po vplyve skladieb „Give Peace a Chance“ a „Happy Xmas (War Is Over)“ na protivojnové hnutie, sa Nixonova administratíva dopočula správy o Lennonovej účasti na koncerte v San Diegu, ktorý sa mal konať v rovnakom čase ako Republikánsky národný zjazd preto sa pokúsili o jeho deportáciu. Nixon veril, že Lennonove protivojnové aktivity môžu ohroziť jeho znovuzvolenie. Republikánsky senátor Strom Thurmond vo februári 1972 navrhol, že proti Lennonovi „by bola deportácia strategickým protiopatrením“. Nasledujúci mesiac začala americká imigračná a naturalizačná služba (INS) deportačné konanie s odôvodnením, že jeho odsúdenie za priestupok z roku 1968, kedy bol v Londýne stíhaný za prechovávanie kanabisu zapríčinilo, že nie je spôsobilý na zotrvanie v Spojených štátoch. Lennon strávil ďalších tri a pol roka na pojednávaniach o deportácii a mimo nej až do 8. októbra 1975, keď odvolací súd zrušil pokus o deportáciu s vyhlásením, že „súdy nebudú tolerovať selektívnu deportáciu založenú na tajných politických dôvodoch“. Kým prebiehali právne spory, Lennon navštevoval zhromaždenia a vystupoval v televízii. Spolu s Yoko Ono vo februári 1972 boli týždeň hosťami The Mike Douglas Show, pričom sústredili pozornosť Ameriky na hostí ako bol Jerry Rubin a Bobby Seale. V roku 1972 Bob Dylan napísal INS list, v ktorom obhajoval Lennona a uviedol v ňom aj, že John a Yoko majú dobrý ohlas verejnosti a stali sa súčasťou umeleckého diania v krajine. Inšpirujú, prekračujú a stimulujú, a tým len pomáhajú ostatným vidieť jasnešie. Tým narúdšajú nudnú príchuť malicherného komercializmu, ktorý prevládajúce masmédiá vydávajú za umenie. Podľa neho by mali zostatť, lebo pre Johna a Yoko je v krajine dostatok priestoru.
23. marca 1973 dostal John Lennon rozkaz do 60 dní opustiť USA. Yoko Ono medzitým trvalý pobyt dostala. V reakcii na to Lennon a Ono usporiadali 1. apríla 1973 tlačovú konferenciu v New York City Bar Association, kde oznámili vytvorenie štátu Nutopia, miesta, kde nie je „žiadna krajina, hranice, pasy, len ľudia“. Mávajúc bielou vlajkou Nutopie (dve vreckovky) požiadali o politický azyl v USA. Tlačová konferencia bola natočená a objavila sa v dokumente z roku 2006, The U.S. vs. John Lennon. Čoskoro po tlačovej konferencii vyšlo najavo Nixonovo zapojenie do politického škandálu a v júni sa vo Washingtone, DC, začalo vypočúvania vo veci Aféry Watergate. O 14 mesiacov neskôr tieto okolnosti viedli k prezidentovej rezignácii. V decembri 1974, keď on a členovia jeho sprievodu navštívili Biely dom, Harrison požiadal Geralda Forda, Nixonovho nástupcu, aby sa v tejto záležitosti prihovoril. Fordova administratíva prejavila chabý záujem pokračovať v boji proti Lennonovi a príkaz na deportáciu bol v roku 1975 zrušený. Nasledujúci rok dostal Lennon zelenú kartu potvrdzujúcu jeho trvalý pobyt a keď bol v januári 1977 inaugurovaný za prezidenta Jimmy Carter, John Lennon sa s Yoko Ono sa zúčastnili inauguračného plesu.
Dohľad FBI a odtajnené dokumenty
thumb|alt=Document with portions of text blacked out, dated 1972.|Dôverný (na obrázku odtajnený a čiastočne scenzurovaný) list [[John Edgar Hoover|J. Edgara Hoovera o sledovaní Johna Lennona FBI]] Po Lennonovej smrti podal historik Jon Wiener na základe zákona o slobodnom prístupe k informáciám požiadal o zložku FBI, v ktorej bola dokumentovaná úloha úradu pri pokuse o hudobníkovu deportáciu. FBI priznala, že má 281 strán spisov o Johnovi Lennonovi, no väčšinu z nich odmietla zverejniť s odôvodnením, že obsahujú informácie ohrozujúcu národnú bezpečnosť. V roku 1983 Wiener s podporou Americkej únie občianskych slobôd v južnej Kalifornii podal na FBI žalobu. Po nej prebehlo 14 rokov súdnych sporov, kým bola FBI prinútená zadržanú dokumentáciu vydať. Advokátska spoločnosť ACLU, zastupujúca Wienera, nakoniec získala v roku 1991 priaznivé rozhodnutie vo svojom spore proti FBI. Ministerstvo spravodlivosti sa v apríli 1992 proti rozhodnutiu odvolalo na Najvyšší súd, no tento súd prípad ďalej skúmať odmietol. V roku 1997, v súlade s novým pravidlom prezidenta Billa Clintona, že dokumenty by mali byť zadržané iba v prípade, ak by ich zverejnenie znamenalo „predvídateľnú škodu“, Ministerstvo spravodlivosti vyriešilo väčšinu nevyriešených otázok mimosúdne zverejnením všetkých sporných dokumentov okrem desiatich.
Wiener zverejnil výsledky svojej 14-ročnej kampane v januári roku 2000. V knihe Gimme Some Truth: The John Lennon FBI Files sa nachádzajú faksimile dokumentov, vrátane „dlhých správ od dôverníkov podrobne opisujúcich každodenný život protivojnových aktivistov, poznámky pre Biely dom, prepisy televíznych relácií, v ktorých Lennon vystupoval, a návrh, aby Lennona zatkla miestna polícia pre obvinenia z prechovávania drôg“. O príbehu rozpráva aj dokumentárny film The US vs. John Lennon. Posledných 10 dokumentov v Lennonovom spise FBI, ktoré informovali o jeho vzťahoch s londýnskymi protivojnovými aktivistami v roku 1971 a ktoré boli zadržané ako obsahujúce „informácie o národnej bezpečnosti poskytnuté cudzou vládou pod výslovným prísľubom dôvernosti“, bolo zverejnených v decembri v roku 2006. Neobsahovali žiadne náznaky, že by britská vláda považovala Lennona za vážnu hrozbu. Jedným z príkladov zo zverejneného materiálu bola správa, že dvaja prominentní britskí ľavičiari dúfali, že Lennon zafinancuje ľavicové kníhkupectvo a čitáreň.
Literárna tvorba
Okrem autorstva textov v piesňach The Beatles, i vo svojich sólových projektoch John Lennon je aj autorom niekoľkých knižiek básní a krátkej prózy. 23. marca 1964 vydal svoju prvotinu pod názvom John Lennon: In His Own Write (ISBN 0-684-86807-5). Je to zbierka krátkych poviedok, ktoré si sám ilustroval. Sú napísané v surrealistickom duchu. Knižka vyšla v roku 1996 v českom preklade pod názvom John Lennon: Písání (Argo, Praha 1996, ISBN 80-7203-003-5).
24. júna 1965 vyšla druhá knižka pod názvom John Lennon: A Spaniard in the Works (ISBN 1-56849-299-5). V českom preklade vyšla v roku 1999 pod titulom John Lennon: Španěl na vesnici.
V roku 1986 vyšla ďalšia zbierka poviedok pod názvom The Estate of John Lennon and Yoko Ono, v českom preklade z roku 1994 ako John Lennon: Nanebepění (Votobia, Praha 1994, ISBN 80-85619-16-4). Okrem iného obsahuje aj slávnu poviedku „Balada o Johnovi a Yoko“, kde John Lennon rozpráva o zoznámení sa s Yoko Ono.
V kombinácii s A Spaniard in the Works (1965), In His Own Write sa vytvoril základ divadelnej hry The Lennon Play: In His Own Write, ktorú spoluadaptovali Victor Spinetti a Adrienne Kennedyová. Po rokovaniach medzi Lennonom, Spinettim a umeleckým riaditeľom Národného divadla sirom Laurenceom Olivierom sa hra v roku 1968 predstavila v divadle The Old Vic. Na jej premiérovom predstavení sa zúčastnili aj John Lennon a Yoko Ono, čo bolo vtedy ich druhé spoločné verejné predstavenie. V roku 1969 Lennon napísal „Four in Hand“, paródiu založenú na jeho tínedžerských skúsenostiach so skupinovou masturbáciou, pre hru Kennetha Tynana Oh! Calcutta! Po Lennonovej smrti boli publikované ďalšie diela, vrátane Skywriting by Word of Mouth (1986), Ai: Japan Through John Lennon's Eyes: A Personal Sketchbook (1992), s Lennonovými ilustráciami definícií japonských slov, a Real Love: The Drawings for Sean (1999). Ukážky jeho spisov a kresieb sú aj v multimediálnej retrospektívnej kompilácii The Beatles Anthology (2000).
Fragmenthea - 2005
Fragmenthea je prvý štúdiový album inštrumentálno metalovej skupiny Abstract, vydaný v roku 2005. Základ albumu bol nahraný v Exponent (Hlohovec) ešte v roku 2000 v päť člennej zostave Peter "Lego" Lengsfeld (sprievodná gitara), Pavol Gáblik (sólová gitara), Tomáš "Julo" Balon (basová gitara), Miloš "Milosh" Fábry (klávesy) a Peter Gáblik (bicie). Album obsahoval 10 skladieb nahraných v duchu čisto atmosférického inštrumentálneho metalu, ktoré sa nachádzajú aj na demo albume skupiny Fragmenthea. Na jeseň 2004 dochádza k podpísaniu zmluvy s vydavateľstvom Dawnart Records na vydanie nového albumu "Fragmenthea", v ktorom boli použité skladby z pôvodného dema a navyše bola pridaná bonusová skladba "Sorseria" nahraná v štúdiu M F POPRAD u Martina Barlu. Skupina k tomuto albumu pripravila aj svoj prvý videoklip ku skladbe Man of Knowledge, ktorý vytvorila Kristína Macíková a Jerguš Horecký (Christina Video Production) podľa scenára Petra "Lega" Lengsfelda. Album oficiálne vyšiel 19. 6. 2005 na jednom CD nosiči a obsahoval celkovo 11 skladieb a 1 videoklip k skladbe Man of Knowledge. Grafický návrh obalu a jeho konečnú úpravu urobil Marián "Dino" Dieneš.
John Lennon
Umelecké aktivity
V roku 1967 John Lennon, ktorý navštevoval umeleckú školu, financoval a anonymne sa zúčastnil konceptuálnej umeleckej výstavy Yoko Ono, Half-A-Room, ktorá sa konala v Lisson Gallery. Po jeho spolupráci s Yoko Ono v umeleckom zoskupení The Plastic Ono Band, ktorá začala v roku 1968, sa Lennon zapojil do medzinárodného umeleckého hnutia Fluxus. V lete 1968 začal Lennon predvádzať svoje maliarske a konceptuálne umenie na svojej umeleckej výstave You Are Here, ktorá sa konala v galérii Roberta Frasera v Londýne. Prehliadka, ktorá bola venovaná Yoko Ono, zahŕňala okrúhly biely monochromatický obraz s priemerom šesť stôp (asi 183 cm) s názvom You Are Here (1968). Jeho povrch okrem bieleho monochromatického náteru obsahoval iba drobný ručne písaný nápis „You are here“ („ste tu“). Tento obraz a predstavenie vo všeobecnosti bolo koncipované ako odpoveď na konceptuálne umelecké dielo Yoko Ono, This is Not Here (1966), ktoré bolo súčasťou jej inštalácie nástenných textov hnutia Fluxus s názvom Blue Room Event (1966). Blue Room Event pozostával z viet, ktoré Yoko Ono napísala priamo na biele steny a strop svojho newyorského bytu. Lennonova show You Are Here obsahovala aj šesťdesiat charitatívnych zberných boxov, pár Lennonových topánok s nápisom „Vyzúvam sa ti“, hotový čierny bicykel (zrejmá pocta Marcelovi Duchampovi a jeho bicyklovému kolesu z roku 1917), prevrátený biely klobúk s nápisom „For The Artist“ a veľká sklenená nádoba plná odznakov a bielych špendlíkov, ktoré bolo možné zadarmo si zobrať. Reakciu verejnosti na šou tajne snímala skrytá kamera. Na otvorenie 1. júla John Lennon, oblečený celý v bielom (rovnako aj Yoko Ono), vypustil na mestskú oblohu 365 bielych balónov. Ku každému balónu bola pripojená malá papierová kartička, ktorá sa s komentármi od nálezcu mala poslať späť Lennonovi do galérie Roberta Frasera na Duke Street 69.