cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prince of Persia
Sands of Time
Väčšina ľudí si myslí, že čas je ako rieka, ktorá tečie priamo a v presnej línii, ale mýlia sa, čas je ako oceán za búrky, môžeš hádať kto som, alebo prečo to vravím, poď, posaď sa a ja ti poviem príbeh aký si v živote nepočula. Ja som princ z Perzie, syn kráľa Sharamana... Tak týmito slovami sa začína úvodný diel trilógie, ktorý je zasadený do krásneho rozprávkového prostredia. Hra sa stala hrou roku 2003 a priniesla množstvo vylepšení oproti predchádzajúcim dielom.
Princ po úvodnom dobrodružstve získava zaujímavý artefakt - dýku času. Táto zbraň nie je tak celkom zbraňou. Je to nástroj na ovládanie tajomných síl pieskov času. Na radu vezíra princ otvorí nádobu s kúzelným pieskom pomocou dýky. Výsledkom je pohroma, počas ktorej sa všetci okrem princa, vezíra, a Farah (dcéra maharádžu z Indie) zmenia na pieskové príšery. Princ z Perzie odmietne dať dýku vezírovi, a nechá si ju sám pre seba. S pomocou dýky, svojho meča, síl času a Farah sa snaží zachrániť svet pred silami piesku a zlým vezírom.
Warrior Within
Tvorcovia v Ubisofte pripravili druhý diel podstatne temnejší, akčnejší, a hlavne dlhší. Veľkou novinkou je nový systém súbojov, umožňujúci použitie dvoch zbraní, rozličné kombá, a taktiež vrhanie zbraní alebo odoberanie ich od nepriateľov nazývaný Free Form Fighting System čiže systém voľného boja. Navyše princ prechádza často z minulosti do prítomnosti a opačne. Dej sa odohráva 7 rokov po Sands of Time.
Princ sa rozhodne zabrániť vzniku pieskov času. Vypraví sa teda na ostrov času, kde boli piesky vytvorené. Jeho loď však bola napadnutá a všetci z jeho lode okrem samotného princa boli povraždení. Princ sa zachráni, keď ho more vyplaví na ostrove času. Tu spoznáva tajomné portály, pomocou ktorých sa dostáva do minulosti a z minulosti do prítomnosti. Stretáva sa so ženou menom Kaileena, ktorá mu poradí a venuje nové zbrane. Ako princ postupne zisťuje, Kaileena ho oklamala a ona samotná je tajomná cisárovná, ktorá videla svoj osud. Je si úplne istá, že zomrie rukami samotného princa. Ten sa však rozhodol svoj a nie len svoj osud zmeniť. Hra ponúka 2 zakončenia, podľa toho či ste v hre zozbierali všetky vylepšenia života. Ak áno, tak vám hra ponúkne tzv. Water sword vodný meč.
Prvé zakončenie bez vodného meča: Princ v prítomnosti zabije Kaileenu, čim zabránil vzniknutiu pieskov času v minulosti, objaví sa Dahaka zničí poslednú relikviu času - amulet, ktorý má Princ v brnení. Po boji odchádza Princ z ostrova sám. Prichádza do babylonu a ten nachádza v plameňoch.
Druhé zakončenie s vodným mečom: Princ v prítomnosti chce zabiť Kaileenu, no príde Dahaka a zaútoči na Kaileenu, pretože nie je vo svojom čase, ale v prítomnosti, no Princ sa ju rozhodne zachrániť. Po boji odchádza s Kaileenou na lodi do Babylonu, ktorý je v plameňoch. Toto zakončenie súvisí s ďalším pokračovaním, The Two Thrones
The Two Thrones
Dva tróny - dvaja princovia - jeden príbeh. Asi tak by sa dal tretí a záverečný diel trilógie nazvať. Princ bol nakazený pieskami času, čo mu umožnilo vytvorenie dvoch identít. Ostáva dobrý princ, ktorý je ešte vylepšený, a pribúda jeho temná strana. Pri premenení na tzv. temného princa sa stáva hlavnou zbraňou popri dýke reťaz, a princ získava nové schopnosti. Jeho zdravie sa však rýchlo vyčerpáva, a tak musí vždy zabíjať nepriateľov, by z ich tiel mohol vysávať piesky času na obnovu vlastného života. Na ohlasy fanúšikov sa v tomto diely Princ stretáva z kamoškou z prvého dileu: Farah, ktorá mu pomáha, no keď ho zbadá, ako sa zmenil na piesočné monštrum, uteká od neho.
Po návrate z Ostrova času sa jeho rodný Babylon zmenil na zrúcaniny obsadené príšerami. Kaileena, ktorú zachránil na Ostrove času, je zajatá zabitá Vezírom, ktorého na konci Sands of Time zabil, ale keďže vo Warrior Within zabránil vzniknutiu pieskov času, nikdy sa vlastne neodohralo to, čo urobil v SOT,ktorý sa potom transformuje na nesmrteľné stvorenie a tak je princ znovu sám. Princ získava dýku času, pomocou ktorej znovu bojuje za svoje rodné mesto. Dýka sa stáva hlavnou zbraňou po väčšinu hry, preto ju tvorcovia predĺžily od toho ako vyzerala v SOT, a princ s ňou mení na tichého zabijaka s možnosťou tzv. speed killu, pretože je naháňaný po svojom vlastnom meste ako zločinec. Absolvuje taktiež preteky na kočoch, a po mnohých dobrodružstvách sa stretáva s vezírom, ktorý je teraz silnejší ako kedykoľvek predtým, pretože jediná zbraň, ktorou je ho možné zabiť je dýka času. Aby však dokončil svoje dielo, musí poraziť aj toho najničivejšieho nepriateľa - sám seba, pretože aj keď konečne zničil vezíra, odovzdal dýku času duchovi Kaileeny, jeho pýcha, sebectvo, nekonečná túžba po boji a zabíjaní dali možnosť zhmotniť sa Temnému Princovi. Princ ho poráža jednoducho, ďalej s ním nebojuje, ale zanecháva ho samého v tme a tak sa ho zbavuje. Na konci sa preberá v náručí Farah, s ktorou postáva na veži a ona sa ho spýta odkiaľ naozaj pozná jej meno, a princ spustí: Väčšina ľudí si myslí, že čas je ako rieka, ktorá tečie priamo a v presnej línii, ale mýlia sa, čas je ako oceán za búrky, môžeš hádať kto som, alebo prečo to vravím, poď, posaď sa a ja ti poviem príbeh aký si v živote nepočula. Ja som princ z Perzie, syn kráľa Sharamana...
Vlastnosti Princa z Perzie
Princ z Perzie je známy svojimi akrobatickými schopnosťami, často využívanými v bojoch. Špecialita charakteru je odrážanie od stien, točivý útok s použitím stĺpa, alebo útok cez preskočeného nepriateľa. Princ nepoužíva ťažké brnenia ani štít, dokáže útočiť a brániť sa len s pomocou svojho meča.
Jelšovka
Jelšovka je vodný tok vo východnej časti Podunajskej pahorkatiny, na území okresu Levice. Je to pravostranný prítok Ipľa a meria 15,5 km, pričom cca 3,2 km na hornom toku je iba občasným tokom.
Prince of Persia
Vlastnosti Princa z Perzie
V novej trilógii, ktorá dostala pomenovanie Sands of Time: (Sands of Time (Piesky času) 2003, Warrior Within (Rodený bojovník) 2004, The Two Thrones (Dva tróny) 2005) získava princ mocné kúzla piesku, ktoré môže používať vďaka zvláštnej kúzelnej dýke - Dagger of Time.
Jelšovka
Vzniká v Ipeľskej pahorkatine východne od obce Hontianska Vrbica v nadmorskej výške okolo 185 m n. m. V období bez zrážok potok začína na severozápadnom úpätí Malej Mordy (235,6 m n. m.). Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom juhovýchodným smerom. Preteká cez Santovskú pahorkatinu, okrajom osady Agáta a cez obce Lontov a Ipeľský Sokolec. Pri obci vytvára výrazný oblúk a juhozápadne od nej sa vlieva do Ipľa (113,3 m n. m.) v priestore Ipeľskej nivy.
Prince of Persia
Vlastnosti Princa z Perzie
V každej z týchto hier je tiež princ niekým iným. V Sands of Time je to mladý a naivný princ, ktorý sa snaží napraviť svoj obrovský omyl. V diele Warrior Within sa ocitá sám na cudziom ostrove, a s pomocou mečov a pieskov času sa snaží zmeniť svoj nešťastný osud. V poslednom diele trilógie, Two Thrones, sa stáva nechceným votrelcom vo svojom vlastnom meste, Babylone, a prechádza ním ako zlodej alebo zabijak, pričom ani jeho temná stránka nezaháľa.
Dagger of Time
Dagger of Time je zbraň, použitá v sérii počítačových hier Prince of Persia. Objavuje sa v hrách Prince of Persia: Sands of Time a Prince of Persia: The Two Thrones. Dagger of Time, teda Dýka času, sa neobjavuje v dieli Warrior Within, je len ako spomienka na omyl hlavnej postavy, ktorý urobil v prvom dieli série - Sands of Time.
Princ používa dýku v prvom dieli, Sands of Time (Piesky času) ako sekundárnu zbraň. Pomocou dýky dokáže princ zneškodniť pieskové monštrá. V treťom dieli je dýka väčšinu hry primárnou zbraňou, a princ ju používa na priamy útok a na prepadávanie zozadu. Pomocou nej môže princ používať schopnosť známu ako Speed Kill.
Dýka má niekoľko magických schopností. Základnou schopnosťou je vracanie času. Užitočné, ak princ skočí do priepasti. Keďže potom vlastne pozná vlastnú budúcnosť, môže konať inak ako predtým, niekoľko sekúnd dozadu. Dýka tiež umožňuje spomalenie času, pričom samotný princ spomalený nie je - má teda pred svojim protivníkom značnú výhodu. Z ďalších vlastností je to silný pozemný útok, vhodný pri obkľúčení veľkým počtom bojovníkov. V prvom diele trilógie tiež dokáže dýka skamenieť protivníkov.
Platformy
Pôvodná hra bola portovateľná pre akúkoľvek počítačovú architektúru, keďže jej kód bol jednoduchý a prispôsobiteľný. Nová séria z Ubisoftu je pre PC a rôzne hracie konzoly (Xbox, GameCube, Playstation 2, PlayStation Portable a Nintendo Wii). Existujú taktiež špeciálne verzie pre mobilné telefóny.
Nástupca
Nástupcom hry je Prince of Persia, pôvodne označovaný pod kódovým názvom Prodigy, avšak hra vyšla bez nejakého prívlastku. Táto hra nenadväzuje na predošlú trilógiu a je v nej použitý úplne odlišný engine a viditeľne odlišná je grafická stránka hry, ktorá sa podobá na komiks. Momentálne sa pracuje na hre Prince of Persia: The Forgotten Sands, ktorej vydanie je ohlásené v máji 2010.
Iné projekty
.
Ardenais
Ardenais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Tullins (kantón)
Tullins je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 10 obcí.
Prince of Persia
Externé odkazy
أمير بلاد فارس (لعبة فيديو) Prince of Persia Prince of Persia (computerspil) הנסיך הפרסי 1 Prince of Persia プリンス・オブ・ペルシャ പ്രിൻസ് ഓഫ് പേർഷ്യ (1989 വീഡിയോ ഗെയിം) Prince of Persia Prince of Persia Prince of Persia ปรินส์ออฟเปอร์เซีย
Ardenais
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bojkovice
Bojkovice sú mesto v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 517 obyvateľov, z toho 2 195 mužov a 2 322 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,0 roka (muži 39,8 roka, ženy 44,1 roka).
Ardenais
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
William Oughtred
William Oughtred (* 5. marec 1574, Eton, Spojené kráľovstvo – † 30. jún 1660, Albury) bol anglický matematik.
V roku 1622 (podľa niektorých zdrojov v roku 1621) zostrojil posuvné pravítko.
Cserszegtomaj
Cserszegtomaj je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Hévíz.
Má rozlohu 1261 ha a žije tu 2431 obyvateľov (2007).
Mamers (obec)
Mamers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stoličný potok (prítok Čiernej vody)
Stoličný potok alebo Sisak je vodný tok na juhozápadnom Slovensku, preteká územím okresov Pezinok, Senec a Galanta. Je to ľavostranný prítok Čiernej vody s dĺžkou 38,9 km a je tokom III. rádu. Priemerná lesnatosť povodia dosahuje 20%.
Stoličný potok je typom nížinného vodného toku, s maximálnym odtokom vo februári a v marci. Podunajskou nížinou preteká čiastočne upraveným a napriameným korytom, ktoré križuje niekoľko zavlažovacích kanálov. Preteká úrodnou oblasťou tzv. Uľanskej mokrade a severne od Stoličného potoka začína Trnavská tabuľa. Okolie potoka je miestami porastené lužnými drevinami. Vodná hladina býva niekedy, hlavne v lete, zarastená vodným rastlinstvom.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, na východnom svahu Veľkej homole v nadmorskej výške okolo.
Opis toku
Spočiatku tečie na východ cez rekreačnú oblasť Harmónia, ešte na jej území sa stáča prechodne na juh a zľava priberá vedľajšie rameno Vištuckého potoka. Preteká vinohradníckou oblasťou a následne vstupuje do intravilánu mesta Modra a zároveň do Podunajskej pahorkatiny (podcelok Trnavská pahorkatina). Na území mesta priberá najprv pravostranný prítok z juhovýchodného svahu Peprovca, potom opäť sprava prítok z južného svahu Malej Homole. Južne od mesta sa na ľavom brehu oddeľuje vedľajšie rameno, na ktorom je vybudovaná malá vodná nádrž.
Následne priberá pravostranný Trniansky potok a mení smer toku na juhovýchod. Sprava následne priberá prítok vznikajúci východne od obce Vinosady, z ľavej strany Procházkov potok a preteká Šenkvicami. Za obcou priberá zľava Hruškový potok a napája vodnú nádrž Blatné.
Z priehrady už vyteká rozšíreným korytom, pokračuje cez obec Blatné, kde vytvára niekoľko zákrut a vstupuje na Podunajskú rovinu (podcelok Uľanská mokraď, kde koryto križuje Čatajský potok a východným smerom obteká z juhu obec Veľký Grob. Z ľavej strany priberá Vištucký potok, pokračuje východojuhovýchodným smerom oblasťou viacerých kanálov a tiež sústavy rybníkov pri obci Pusté Úľany, najprv štyroch na ľavom brehu, vzápätí priberá ľavostranný Tarnocký kanál a preteká okolo sústavy ďalších štyroch rybníkov na pravom brehu.
Potom sa stáča na juhovýchod a tečie súbežne s pravobrežným kanálom Boldog-Sládkovičovo. Za osadou Nový dvor sa stáča na juh, sprava priberá spomenutý kanál, preteká západným okrajom mesta Sládkovičovo a oblúkom sa v katastrálnom území obce Veľké Úľany vlieva v nadmorskej výške cca do Čiernej vody.
Motor na zvyškové palivo
Motor na zvyškové palivo je naftový motor prispôsobený pre spaľovanie paliva s väčšou viskozitou a väčším obsahom nečistôt získaného zo zvyškov po destilácii ropy. Tieto motory sú vybavené zariadením pre čistenie a predohrievanie paliva.
Dolina Bystrička
Bystrička je dolina v Malej Fatre. Preteká ňou potok Bystrička. Vedie ňou zeleno značkovaný chodník zo železničnej stanice Kraľovany do sedla Medziholie.
Na začiatku doliny sa nachádza kameňolom. Na západných svahoch doliny sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Šrámková.
Csertalakos
Csertalakos je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 199 ha a žije tu 32 obyvateľov (2007).
Hermann Höfle
Hermann Höfle (*12. september 1898 Augsburg – † 9. december 1947 Bratislava) bol nemecký generál Waffen-SS (SS-Obergruppenführer), hlavný veliteľ nemeckých okupačných vojsk, ktoré zatlačili Slovenské národné povstanie do hôr.
Mladosť a raná kariéra
Hermann Höfle sa narodil 12. septembra 1898 v Augsburgu v Bavorsku ako syn poštového úradníka. V roku 1916 počas prvej svetovej vojny bol povolaný do kráľovského bavorského pechotného pluku č. 8, kde počas vojny slúžil ako pilot pozorovacieho lietadla. Po vojne slúžil v organizácii Freikorps a bol majorom Reichswehru v zálohe. Oženil sa v roku 1925 a mal 2 dcéry. Zúčastnil sa tzv. pivnicového puču. Od 30. rokov bol členom SA. Höfle vstúpil oficiálne do NSDAP až v roku 1937. Príslušníkom SS sa stal až na požiadanie hlavného veliteľa SS Heinricha Himmlera v roku 1943.
Druhá svetová vojna
Od 19. septembra 1944 Höfle vo funkcii vyššieho veliteľa SS a Nemeckej polície (Höhere SS- und Polizeiführer) i veliteľa nemeckých vojsk na Slovensku (Deutscher Befehlshaber in der Slowakei) nahradil SS-Obergruppenführera Gottloba Bergera. Höfle vypracoval a uskutočnil nemecký plán generálneho útoku na povstaleckú armádu, ktorý sa zakladal na zvýšení bojovej aktivity a menších útokoch, pomocou ktorých mala byť povstalecká armáda postupne vyčerpaná. Takisto sa týmto spôsobom malo zabrániť rozširovaniu povstalcami kontrolovaného územia, hlavne smerom na sever, k dôležitým železničným tratiam a na západ, k Handlovej. Tento plán začiatkom októbra prerokoval s Himmlerom a Frankom. Vtedy tiež získal súhlas na presun brigády Dirlewanger z Poľska a 18. divízie SS Horst Wessel z Maďarska na Slovensko.
Po likvidácii povstania jednal s členmi slovenskej vlády o reforme štátnej správy, tak aby bola sústredená výkonná moc v rukách extrémistickeho krídla HSĽS.
Povojnové obdobie
Po vojne bol zatknutý ako jeden z hlavných vinníkov, za zločiny spáchané nacistami na Slovensku po vypuknutí povstania. Jeho povojnová výpoveď pred súdom poskytla významné svedectvo o príprave a organizácii bojových operácii proti povstaniu. Súd v Bratislave ho v roku 1947 odsúdil na trest smrti obesením, ktorý bol vykonaný 9. decembra 1947.
Vojtěch Flégl
Vojtěch Flégl (* 24. jún 1967, Praha) je bývalý český profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 5 turnajov ATP vo štvorhre.
Csesztreg
Csesztreg (po slovensky: Čestroch) je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 2300 ha a žije tu 832 obyvateľov (2007).
Valbonnais (kantón)
Valbonnais je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 10 obcí.
2001: Vesmírna odysea
2001: Vesmírna odysea je film režiséra Stanleyho Kubricka z roku 1968, jeden z najvýznamnejších filmov žánru sci-fi. Film je založený na viacerých poviedkach Arthura C. Clarka, hlavne na poviedke Hliadka. Kubrick s Clarkom spoločne napísali aj knihu rovnakého názvu, ktorá bola vydaná spoločne s filmom.
WorldCat
náhľad|Logo WorldCat je najväčší katalóg bibliografických záznamov na svete, ktorú vytvorili a udržiavajú knižnice, ktoré sa podieľajú na globálnej kooperácii OCLC. Vytvorený bol v roku 1971 a katalogizuje vyše 50-tisíc knižníc vo viac ako 90 krajinách. V máji 2007 obsahovala viac ako miliardu záznamov fyzických a digitálnych položiek vo viac ako 360 jazykoch. Slúži ako nadácia pre mnoho iných OCLC služieb.
2001: Vesmírna odysea
Film je významný vďaka výraznej výtvarnej stránke s vysokou úrovňou vedeckého a technického realizmu a, na druhej strane, transcendentálnemu mysticizmu. Hlavné témy filmu sú ľudská evolúcia, umelá inteligencia, a mimozemský život. Film bol v roku 1968 ocenený Oscarom za vizuálne efekty.
Boršice
Boršice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 209 obyvateľov, z toho 1 085 mužov a 1 124 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,0 roka (muži 40,0 roka, ženy 43,9 roka).
Motor na kvapalné palivá
Motor na kvapalné palivá je piestový spaľovací motor, ktorého charakteristickým znakom je, že palivo sa k zariadeniu na prípravu zmesi privádza v kvapalnom stave.
RedLightGreen
RedLightGreen bola databáza bibliografických popisov na webe, ktorú založila skupina Research Libraries Group (RLG). Táto skupina tiež povolia používateľov vytvárať citácie pre nájdené práce. 1. júla 2006 bola spojená s OCLC a bolo oznámené, že by mala byť nahradená databázou WorldCat.
Motor na kvapalné palivá
Motory na kvapalné palivá sú:
Ural-375D
Ural-375D je sovietsky 4,5 tonový nákladný automobil s pohonom 6x6, vyvíjaný v Uralskom automobilovom závode od roku 1961. Ural-375D nahradil v roku 1979 starší nákladný automobil ZIL-157, a po čase bol sám nahradený novším vozidlom Ural-4320. Jeho podvozok sa stal základom pre raketomet BM-21 Grad.
NAMI-020
Prvým predchodcom vozidla Ural-375D bol NAMI-020, vyvíjaný špecialistami z firmy NAMI (rus. Centraľnyj naučno-issledovateľnyj avtomobiľnyj i avtomotornyj institut - Центральный научно-исследовательский автомобильный и автомоторный институт). Vozidlo bolo predstavené v roku 1955. Malo pohon 6x6, používalo benzínový osemvalcový motor s výkonom 180 HP. Vozidlo malo trvalo zapnutý pohon prednej nápravy a zadná náprava mohla byť vypnutá a zapnutá. Aj napriek technickým nedostatkom sa nariadilo pokračovať vo vývoji, keďže v skúškach porazil konkurenčné vozidlá GAZ-63 a ZIS-151.
Ural-375
V máji 1958 sa verejnosti predstavil nový upravený NAMI-020, ktorý dostal označenie Ural-375. Nové vozidlo malo oproti starému prototypu iné umiestnenie motora, chladiča, blatníkov a zásteriek a odlišnú konštrukciu kabíny a riadenia. Skúšky vozidla prebehli v apríli 1959. Boli testované dve verzieUral-375 a Ural-375T. Prvý spomínaný prototyp mal nosnosť 4 500 kg a druhý 5 000 kg. Vozidlá mali byť určené pre armádu, preto začal povedľa vývoj Ural-377 pre hospodárske účely.
Modely
Najviac vyrábaným modelom sa stal Ural-375D. Vzniklo niekoľko verzií pre rozličné klimatické pásma, akými boli napríklad Ural-375Ju pre tropické pásmo a Ural-377K pre Arktídu.
Nástupcovia
Hlavnou nevýhodou vozidla bolo použitie benzínového motora s veľkou spotrebou paliva. V roku 1977 sa preto objavil nový automobil Ural-4320 s dieselovým motorom. Posledné vozidlá Ural-375 boli vyrobené v roku 1988, výroba verzie Ural-37KM sa zastavila až v roku 1991.
Štěpán Hájek
Štěpán Hájek (* 20. august 1960, Nové Město na Moravě) je český evanjelický farár a pesničkár undergroundu 80. rokov 20. storočia. Jeho otec Miloslav Hájek bol synodným seniorom Českobratrskej cirkvi evanjelickej.
Štěpán Hájek vyštudoval Evanjelickú teologickú fakultu a 18. januára 1987 bol ordinovaný ako kazateľ Českobratrskej cirkvi evanjelickej. V rokoch 1986 až 1987 pôsobil ako seniorátný vikár Horáckého seniorátu vo Třebíči, 1. júna 1987 nastúpil do kazateľskej služby v Horních Dubenkách, kde pôsobil až do roku 1997 neskôr ako vikár, do roku 1999 ako farár. Potom sa presťahoval (k 1. septembru 1999) do Brna-Husovic, kde pôsobí dodnes.
V roku 1980 založil spolu so spolužiakom a budúcim kolegom Zdeňkem Šormem undergroundovú hudobnú skupinu Lídl & Velík, v ktorej hral na gitaru a pre ktorú zložil niekoľko piesní. Kapela ukončila činnosť v roku 1985, o rok neskôr ešte nahrali svoju jedinú demokazetu a odvtedy vystupujú len veľmi ojedinele (naposledy na festivale Bigbítový Křídla v Křídlech v roku 2008 a pri bohoslužbách Desert v marci 2009).
V roku 1990 začal s niekoľkými priateľmi vydávať mesačník Protestant a do roku 1999 bol jeho šéfredaktorom.
V roku 1995 spolu s Petrom Oslzlým a Josefom Kovalčukom založil v Horních Dubenkách divadelný festival Parrésia, ktorý prebieha počas letných prázdnin dodnes (v súčasnosti ho usporadúva miestny evanjelický zbor ). Od roku 2000 organizuje aj malý festival Husovický dvorek, ktorý tvoria bohoslužobné zhromaždenia, divadelné predstavenia a výstavy. Od roku 2006 pravidelne káže v krčme, kde pri tzv. Bohoslužbách Desert účinkujú aj hudobníci a ďalší hostia (divadelníci, spisovatelia).
Štěpán Hájek má svoj blog na Bigbloger.cz Lidových novin, najskôr pod prezývkou Farář Sauvignon, teraz už pod svojím skutočným menom.
Papa
Papa môže byť:
Argent-sur-Sauldre (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Csonkahegyhát
Csonkahegyhát je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Šesťvalcový vidlicový motor
Je to druhý najčastejšie montovaný motor do osobných automobilov po motore R4. Najčastejším uhlom zovretia valcov je 60°, menej často je 75° a 90° alebo 120°. Zjednodušene ide o dvojicu radových 3-valcov so spoločným kľukovým hriadeľom. Vidlicová konštrukcia je kompaktnejšia a menej náchylná na vibrácie ako konštrukcia radového 6-valca.
Typ motora V6 sa najčastejšie používa v segmente strednej triedy a vyššej strednej triedy ako výkonnejšie varianty oproti motorom R4. Motory V6 sú tiež menšie a úspornejšie ako motory V8.
Katarína II. (Rusko)
Katarína II., nazývaná Veľká (, rodným menom Sofia Frederika Augusta) (* 2. máj 1729, Štetín, Prusko – † 17. november 1796, Petrohrad, Rusko) bola ruská imperátorka („cárovná“) z rodu Anhalt-Zerbst, ktorá vládla od 28. júna 1762 do svojej smrti.
Pôvod a cesta do Ruska
Anhaltsko-zerbstská princezná Sofia Frederika Augusta, ako bola Katarína pokrstená, prežila svoju mladosť v nemeckom Zerbste, v rezidencii jedného z trpasličích nemeckých ríšskych kniežatstiev, ktorému vládol jej otec, a v Štetíne, kde knieža slúžil ako pruský veliteľ pevnosti.
V roku 1744 si ju ruská cárovná Alžbeta I. Petrovna vybrala ako vhodnú manželku pre svojho synovca Petra, vojvodu holštajnsko-gottorpského, ktorého predurčila za dediča ruského trónu. Pre princeznú z nepatrného nemeckého kniežatstva predstavoval tento sobáš, ktorým sa mala stať ženou panovníka jedného z najmocnejších európskych štátov, závratné spoločenské povýšenie. Napriek svojej mladosti dokázala tomuto cieľu podriadiť všetko a zakrátko sa v cudzej vzdialenej krajine pragmaticky prispôsobila tamojším pomerom a naučila sa všetkému, čo sa od nej vyžadovalo. Napríklad čoskoro po príchode do Ruska Sofia konvertovala na pravoslávie a prijala meno Jekaterina Alexejevna, napriek tomu, že pravoslávne náboženstvo nikdy celkom nepochopila a počas dlhých obradov sa vraj nudila.
Manželstvo a materstvo
Po tom, čo Katarína prestúpila na pravoslávie, mohla sa vydať za následníka ruského trónu a stať sa veľkokňažnou. Katarínino manželstvo s Petrom nebolo príliš šťastné. Zo začiatku si s o rok starším následníkom celkom dobre porozumela a stali sa priateľmi, ale časom, keď sa začala prejavovať Petrova infantilita, od seba sa vzďaľovali. Manželstvo zostávalo dlho bezdetné, čo bol veľký problém. Cárovná Alžbeta si totiž želala predovšetkým to, aby následník splodil potomka, ktorého ona sama, oficiálne nevydatá, nemala. Katarínino postavenie pri ruskom dvore tak zostávalo dlho neisté a hrozilo jej, že pokiaľ nesplní svoju základnú materskú povinnosť, bude sa musieť vrátiť do Nemecka. Až v roku 1754 porodila syna Pavla a v roku 1757 dcéru Annu, ktorá však po dvoch rokoch zomrela. Ich otcom pravdepodobne nebol Peter. Pri Pavlovi sa najviac uvažuje o otcovstve grófa Sergeja Saltykova, ale tiež o Augustovi Poniatowskom, budúcom poľskom kráľovi. Výchovu detí prevzala cárovná Alžbeta, Katarína sa do nej prakticky nemohla miešať a s deťmi sa stýkala iba výnimočne. Narodenie syna však razom zmenilo jej pozície. Teraz sa stala skutočnou ruskou veľkokňažnou, matkou následníka trónu. Bolo takmer isté, že ak sa cárovnou nestane ako manželka Petra III., bude ňou ako regentka za neplnoletého syna Pavla, pokiaľ by Peter z nejakých dôvodov na trón nenastúpil.
Napriek tomu, že sa cárovná snažila Katarínu úplne izolovať tiež od politiky, podarilo sa jej postupne nadviazať kontakty s vplyvnými kruhmi.
„Dámska“ revolúcia
V roku 1762 nastúpil Katarínin manžel na ruský trón ako Peter III. Rusko v tom čase bojovalo v sedemročnej vojne na strane Rakúska. Peter však bezprostredne po nástupe na trón tento kurz zmenil a priklonil sa k pruskému kráľovi Fridrichovi II., ktorého bezmedzne obdivoval. To proti nemu skoro vyvolalo silnú opozíciu. Skupina gardových dôstojníkov na čele s bratmi Orlovými zosnovala proti neobľúbenému Petrovi sprisahanie a v júni 1762 ho zosadila. Krátko nato bol Peter vo väzení zabitý počas hádky s dôstojníkmi, ktorí ho strážili. Cesta na trón sa tak uvoľnila pre Katarínu. Do Petrohradu vtiahla na koni v čele gardy v obleku dôstojníka. Sprevádzala ju kňažná Daškovová. Preto býva tento prevrat nazývaný dámskou revolúciou. V septembri 1762 bola Katarína korunovaná v Uspenskom chráme moskovského Kremľa za ruskú cárovnú ako Katarína II.
Usporiadanie poľských záležitostí
Katarína II. sa zakrátko zbavila politickej závislosti od Pruska, zdedenej po Petrovi III., napriek tomu sa Rusko na bojisko sedemročnej vojny už nevrátilo. Naopak roku 1764 uzavrela cárovná dohodu s Fridrichom II. o kontrole vnútropolitického vývoja v Poľsku, pretože potrebovala priazeň pruského kráľa, aby mohla zasahovať do poľských záležitostí. Vnútorne slabé Poľsko sa už roky zmietalo v anarchii. Tento stav ruskej diplomacii veľmi vyhovoval, lebo poľský štát sa tak postupne dostal celkom do ruského vplyvu. Roku 1764 zvolil sejm pod „kontrolou“ ruských vojenských jednotiek za posledného poľského kráľa v podstate bezvýznamného litovského šľachtica Stanislava Poniatowského, ktorý za vlády Alžbety Petrovny prebýval v Petrohrade, kde sa zblížil s Katarínou osobne. Všetkým snahám reformovať politický systém Poľska a upevniť tak poľský štát zvnútra ruská vláda zabránila.
Zákonodarná komisia
V tej dobe si Katarína písala s poprednými osvietenskými mysliteľmi západnej Európy, ako boli Voltaire, Montesquieu, Denis Diderot alebo Jean le Rond d’Alembert, čo jej prinieslo v Európe veľkú popularitu. Jej oficiálne deklarované osvietenské postoje však boli často v rozpore s jej konkrétnou politikou a mnohí historici ich preto berú ako pózu. Roku 1767 zvolala veľkú zákonodarnú komisiu, ktorá mala vypracovať pre Rusko nový zákonník. Pokiaľ by sa účastníci riadili jej propozíciami, v ktorých, ako sa sama v korešpondencii priznala „vymačkala prezidenta Montesquieua“, stalo by sa vtedy ruské impérium razom najslobodomyseľnejším štátom. Komisia, ktorej rokovanania poznamenali rozpory medzi jednotlivými sociálnymi skupinami, bola nasledujúci rok rozpustená pod zámienkou začínajúcej vojny s Tureckom. K obnoveniu rokovaní už nikdy nedošlo.
Prvá Rusko - Osmanská vojna
V rusko-tureckej vojne v rokoch 17681774 dosiahlo Rusko, napriek tomu, že sa zdalo na boj nie celkom pripravené, absolútnu prevahu na súši aj na mori. V júli 1770 zvíťazila ruská flotila pri Česmenskom zálive v Stredozemnom mori a o rok neskôr obsadili Rusi územie krymského chanátu, ktorý bol vazalom Osmanskej ríše. Mierovou zmluvou z Küčük-Kainardže medzi Osmanskou ríšou a Ruskom bola Katarína Veľká vyhlásená za „ochrankyňu pravoslávneho obyvateľstva“ v celej Osmanskej ríši a Krym sa stal nezávislým od Turecka. Fakticky však podliehal od samého začiatku ruskej kontrole. Rusko získalo Azov a rad ďalších významných pevností v Čiernomorí. Ruské loďstvo konečne smelo plávať Bosporom a Dardanelami. Čierne more, ktoré sultán dosiaľ strážil „ako pannu vo svojom háreme“, prestalo byť výlučne tureckou zónou.
Prvé delenie Poľska
Napriek tomu, že petrohradskému dvoru daný stav vyhovoval, nechali sa Rusi nakoniec presvedčiť pruským kráľom Fridrichom II. a spoločne s Rakúskom si roku 1772 medzi sebou rozdelili časť poľského územia. Rusko si tak kompenzovalo náklady na vojnu s Tureckom.
Pugačovovo povstanie
V rokoch 17731774 prepuklo vo východnom a juhovýchodnom Rusku rozsiahle povstanie kozákov pod vedením Jemeliana Pugačova, ktorý sa vydával za zachráneného Petra III. (samozvanectvo malo v Rusku hlboké korene). Po veľkých počiatočných úspechoch sa podarilo schopnému generálovi Alexandrovi Vasilievičovi Suvorovovi povstanie potlačiť. Katarínina vláda sa tak znova upevnila.
Druhé a tretie delenie Poľska
Krátko po uzavretí mieru vpadli ruské vojská na územie poľského štátu. Vojna vyústila do druhého delenia Poľska, ku ktorému Katarína prinútila v roku 1793 Prusko. Rakúsko zostalo teraz bokom. Zúčastnilo sa až tretieho, konečného delenia v roku 1795, ktorým bola samostatnosť Poľska zlikvidovaná definitívne.
Veľká francúzska revolúcia
Napriek v mladosti proklamovaným osvietenským ideálom sa Katarína stala zásadnou odporkyňou francúzskej revolúcie, ktorú považovala za neprístojný zásah proti korunovanému panovníkovi a právoplatnému režimu. Rusko prisľúbilo účasť v protifrancúzskej koalícii. Do bojov sa však zapojilo až po Kataríninej smrti.
Po svojej smrti bola Katarína Veľká pochovaná vo Svätopeterskej pevnosti v Petrohrade. Jej nástupcom sa stal syn Pavol.
Cárovná a jej milenci
Ako „ovdovená“ panovníčka nemala Katarína núdzu o ctiteľov. V tomto ohľade bola celkom bez škrupúľ a nenamáhala sa niečo predstierať. Dvor si postupne zvykol na jej početné milostné dobrodružstvá. Cárovniným favoritom boli udeľované funkcie generálneho adjutanta s platom 10-tisíc rubľov mesačne. V tejto funkcii sa vystriedalo celkom 21 mužov, väčšinou mladých dôstojníkov priemerných kvalít. Menili sa pomerne rýchlo a cárovná bola natoľko prezieravá, že im nedovolila zasahovať do vlády.
Jeancourt
Jeancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Katarína II. (Rusko)
Cárovná a jej milenci
Existovali však dve výnimky. Tou prvou bol gardový dôstojník Grigorij Grigorievič Orlov, jeden z hlavných iniciátorov prevratu v roku 1762. Favoritom cárovnej a jej blízkym radcom sa stal bezprostredne potom a zostal ním desať rokov. Cárovná ho hýčkala prepychovými darmi (nechala mu napríklad vystavať honosný zámok v Gatčine), ale nehodlala splniť jeho najväčšie prianie, to znamená vydať sa za neho. Postavenie Grigorija Orlova a jeho brata Alexeja totiž vzbudzovalo obrovskú žiarlivosť v garde, ktorá dokonca vraj pomýšľala na vraždu. Cárovná si však dobre uvedomovala, že sa nemôže bez gardy obísť, pretože to boli práve gardoví dôstojníci, kto rozhodoval pri všetkých palácových prevratoch 18. storočia. Napriek tomu dokázala zaistiť svojmu milencovi skvelé postavenie pri dvore, a to aj potom, čo ho v roku 1772 vystriedal vo funkcii generálneho adjutanta jeden z oných bezvýznamných dôstojníkov, Alexej Vasilčikov.
Jeancourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Katarína II. (Rusko)
Cárovná a jej milenci
Vasilčikov však nebol favoritom cárovnej príliš dlho. Roku 1774 ju požiadal o udelenie funkcie adjutanta ďalší hrdina dámskej revolúcie, ktorý sa preslávil v prvej rusko-tureckej vojne, Grigorij Alexandrovič Poťomkin. Poťomkin rozhodne nebol pekný muž, mal krivé nohy, o jedno oko prišiel v ruvačke s dôstojníkmi, na druhé škúlil – zato bol schopný, rozumný a priamo hýril fantastickými plánmi. Ani s ním nežila cárovná príliš dlho, aj keď sa špekuluje o ich tajnom sobáši. Omnoho dôležitejší ako osobný vzťah Poťomkina a cárovnej bola totiž spolupráca, pri ktorej sa ich odlišné povahy znamenite dopĺňali. Poťomkin vraj dával Kataríninmu triezvemu uvažovaniu rozlet, zatiaľ čo jej pragmatickosť približovala Poťomkinove nápady realite. Táto spolupráca pretrvala veľa rokov potom, čo sa ako partneri už dávno rozišli, prakticky až do Poťomkinovej smrti v roku 1791.
Jeancourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pukarua
Pukarua je atol vo východnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Od Tahiti je vzdialený. Najbližším susedom je atol Reao, ležiaci približne na juhovýchod. Na dĺžku meria približne a v najširšom mieste. Má tvar luku a zo severovýchodnej strany je úplne uzatvorený súvislým pásom súše, spájajúcej severný a južný koniec atolu. Na juhozápadnej strane má desiatky plytkých prietokov, predelených malými piesočnými dunami a motu, kadiaľ sa čerstvá oceánska voda dostáva do lagúny.
História
Atol objavil britský moreplavec James Wilson 28. mája 1797 na lodi Duff. Našiel ho neobývaný, ale so známkami nedávnej aktivity ľudí. Nazval ho „Searle Island“. Neskôr v roku 1826 k atolu dorazil aj Frederick Beechey, ktorý našiel atol už obývaný. V roku 1850, keď sa atol stal francúzskym územím, mal 30 obyvateľov.
V roku 1979 na ňom vybudovali letisko s asfaltovou dráhou, v roku 2006 predĺženou na.
Administratívne začlenenie
Atol patrí do miestnej komunity, ktorej centrom je susedný atol Reao.
Ekonomika
Lagúna je turisticky vyhľadávané miesto na šnorchlovanie a je výnimočná výskytom množstva veľkých exemplárov lastúrnika Tridacna maxima (Rozďava veľká), v miestnom jazyku pa’ua.
Veľký potok (prítok Ipľa)
náhľad|Veľký potok pri obci Kosihy nad Ipľom Veľký potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresu Veľký Krtíš. Je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku.
Prameň: v Krupinskej planine, v podcelku Modrokamenské úboče, na severnom úpätí Jaseňového vrchu v nadmorskej výške cca
Smer toku: na hornom toku viac-menej na juhozápad, južne od obce Hrušov sa stáča na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1.Krupinská planina, podcelok Modrokamenské úboče, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Ipeľská kotlina
Noah Webster
Noah Webster (* 16. október 1758, West Hartford, Connecticut, USA – † 28. máj 1843, New Haven) bol americký lexikograf, autor učebníc, reformátor anglického pravopisu, novinár a politický spisovateľ.
Veľký potok (prítok Ipľa)
Prítoky: sprava Braništský potok, potok pretekajúci obcou Hrušov, zľava Husárka a Kačací potok
Noah Webster
Jeho pôvodný slovník sa dnes vydáva v modernej verzii pod názvom Meriam-Webster.
Veľký potok (prítok Ipľa)
Ústie: do Ipľa južne od obce Kosihy nad Ipľom v nadmorskej výške cca
Ushuaia
Ushuaia je hlavné mesto provincie Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur v južnej Argentíne. Je sídlom departmentu Ushuaia. Leží v Ohňovej zemi, pri prielive Beagle, neďaleko od hraníc s Čile. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 56 593 obyvateľov. Aj s predmestiami má Ushuaia v súčasnosti približne 71 200 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1884. Je považované za najjužnejšie mesto na svete. Vďaka svojej polohe je Ushuaia častou základňou pre výpravy na Antarktídu. Rybolov tvorí významnú časť miestnej ekonomiky.
Geografická poloha
Ushuaia sa často označuje ako najjužnejšie mesto zemegule (54° 48' južnej zemepisnej šírky). Toto je však spochybňované v Čile, kde je na juh od Ushuaie, na ostrove Navarino rybárska osada Puerto Williams. Puerto Williams má však asi iba okolo 2 000 obyvateľov a nemá mestskú infraštruktúru. Na tom istom ostrove, ešte ďalej na juh, je osada Puerto Toro, kde žije asi 100 osôb.
Podnebie
Podnebie v Ushuaie je chladné. Priemerná ročná teplota je 5,7°. Najchladnejším mesiacom v roku je júl s priemernými teplotami 1,5° a najteplejším január s teplotami v priemere 9,4°. Zrážky sú tu neveľké v priemere ročne. Je to spôsobené geografickou polohou mesta v zrážkovom tieni za dosť vysokými horskými pásmami. 800px|center|thumb|Ushuaia
Place des Abbesses
Poloha
Na Place des Abbesses vedú ulice Rue des Abbesses, ktorá tvorí jeho južnú hranicu, Rue Yvonne-Le-Tac a Rue La Vieuville. Súčasťou námestia je aj Square Jehan-Rictus.
Dejiny
Námestie sa pôvodne menovalo Place de l'Abbaye (námestie Opátstva) podľa opátstva Montmartre, ktoré tu bolo založené v roku 1134. Námestie sa nachádzalo v bývalej obci Montmartre, ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. 26. februára 1867 získalo dnešný názov podľa ulice Rue des Abbesses, ktorej meno pochádza od rovnakého ženského kláštora.
Významné stavby
Na námestí je vstup do stanice metra Abbesses, ktorý je od roku 1978 chránený ako historická pamiatka. Južne leží kostol Saint-Jean-de-Montmartre.
Prehistorické nákolné stavby okolo Álp
Stavby boli zaradené medzi pamiatky UNESCO na podnet Švajčiarska a preto sa oficiálny zápis uskutočnil 10. septembra 2011 vo švajčiarskom meste Neuchâtel. Všetky ďalšie náleziska nákolných stavieb v okolí Álp sú evidované ako asociované miesta 111 priamo zaradených nálezísk. Tým je celkový počet stavieb vyše 900 a stúpa s každým novým nálezom.
Boršice u Blatnice
Boršice u Blatnice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 834 obyvateľov, z toho 416 mužov a 418 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,8 roka, ženy 41,6 roka).
Mansigné
Mansigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Csöde
Csöde je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1061 ha a žije tu 87 obyvateľov (2007).
Kľak (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Kľak je najvyšší vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severne od Tisovca.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň, severnou časťou však zasahuje na územie obce Závadka nad Hronom v okrese Brezno. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaný Muráň a Muránska Lehota, južne leží Tisovec, západne Pohronská Polhora a severne Závadka nad Hronom, Heľpa a Pohorelá. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a bralnaté severné úbočia masívu sú súčasťou národnej prírodnej rezervácie Veľká Stožka.
Opis
Kľak leží v najvyššej oblasti náhornej plošiny na západe strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Rácovo, Vasilov , Černákov vrch a Čierny vrch , západne Slatvinské , Skalka , Veľká  a Malá Smrekovica , Javorinka , Fabova hoľa , Malá  a Veľká Stožka , južne Vysoký vrch , Hajnáš , Ostrica  a Vrbiarka  a východne Pavelková , Cigánka , Veľký Cigán  a Lopušná. Voda zo severných svahov odteká potokom Nehovo do Hronca v povodí Hrona, vodu z južných častí odvádza Hrdzavý potok do rieky Muráň. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Geológia
Geologicky je vrch tvorený miocénnym tzv. tisoveckým dioritom, ktorý preráža cez svetlé strednotriasové vápence wettersteinského typu. Práve odolnosť relatívne mladšieho dioritu mala za následok, že horniny viac odolávali erózii a tvoria dnes najvyššie položené partie Muránskej planiny.
Výhľady
Rozsiahly vrchol je zalesnený a výhľad poskytujú malé lúky na okrajoch vrcholovej plošiny bez porastu. Vďaka značnej nadmorskej výške sú pozorovateľné mnohé okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a Veporských vrchov, no tiež Nízke Tatry, Stolické vrchy, Revúcka vrchovina, Poľana, no pri vhodných podmienkach i Vysoké Tatry.
Prístup
Na Kľak nevedú turistické chodníky, južným svahom ho traverzuje Rudná magistrála. Okolie je prístupné:
Galomia
Galomia je potok v západnej časti okresu Veľký Krtíš, je to pravostranný prítok Ipľa a meria 8,6 km.
Pramení v Krupinskej planine, v podcelku Modrokamenské úboče, na západnom svahu vrchu Veterné (383,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 335 m n. m. Tečie prevažne juhovýchodným smerom, v Ipeľskej kotline priberá sprava Kleniansky potok (177,7 m n. m.), preteká Klenianskou dolinou a okrajom Balogu nad Ipľom. V blízkosti obce sa vlieva v nadmorskej výške 131,5 m n. m. do Ipľa.
Kamzík
Kamzík môže byť:
Břestek
Břestek je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 793 obyvateľov, z toho 388 mužov a 405 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 40,2 roka, ženy 42,9 roka).
Csömödér
Csömödér je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 779 ha a žije tu 640 obyvateľov (2007).
Philip Carlo
Philip Carlo (* 18. apríl 1949 - † 8. november 2010) bol americký novinár, jeden z popredných autorov píšucich o newyorskej mafii. Vo svojich prácach sa zaoberal mentalitou zločincov.
Život
Narodil sa a vyrastal v drsnej štvrti Bensonhurst v Brooklyne. Ako šestnásťročného ho pri prestrelke gangov postrelili do hlavy. Kým sa zotavoval z ťažkého zranenia, veľa čítal, čo ho napokon nasmerovalo k písaniu kníh.
V roku 2004 mu lekári diagnostikovali amyotrofickú laterálnu sklerózu, ktorá ho pripútala na invalidný vozík. V roku 2010 vo veku 61 rokov ochoreniu podľahol.
Posledná kniha The Killer Within: In the Company of Monsters vyšla posmrtne, šesť týždňov po úmrtí autora.
Šalgovce
Šalgovce sú obec na Slovensku v okrese Topoľčany.
Polohopis
Obec Šalgovce sa nachádza v severovýchodnej časti západného Slovenska v Nitrianskom kraji. Patrí do topoľčianskeho okresu a nachádza sa v jeho juhozápadnej časti.
Z geografického hľadiska ležia Šalgovce v severozápadnej časti Nitrianskej pahorkatiny pri juhovýchodnom úpätí južnej časti Považského Inovca.
Erb
V zelenom štíte sú zobrazené odvrátené nástroje – vinohradnícky nožík a lemeš – pluhová radlica, ktoré majú zlatú farbu. Ide o poľnohospodársky a vinohradnícky motív.
Prírodné atraktivity
Okolie dediny tvoria zalesnené kopce, vinice, ktoré sa striedajú s dolinami a spolu tak tvoria pekný reliéf, ktorý ľudia vždy obdivujú.
Starý vrch
Jeho nadmorská výška je 336 metrov. Kedysi odtiaľ viedla cesta do Piešťan. V minulosti sa na Starom vrchu ťažil kameň, ktorý využívali miestni aj okolití obyvatelia. V súčasnosti je miestom pešej i cyklistickej turistiky najmä pre tunajších obyvateľov. Z najvyššieho vrchu je dobrý výhľad na okolité vrchy i dediny.
Skalka
Je známa pre domácich hlavne svojim „osamelým stromom“, ktorý sa týči na vrchole. Jej nadmorská výška nie je známa. Skalka je často miestom pre školské výlety a východiskom pre turistov. Lokality sú navzájom pospájané. Zo Skalky je ľahký prístup do vedľajšej dediny Ardanovce. V minulosti tieto miesta domáci obyvatelia využívali na pasenie a chov domácich zvierat.
Kaštieľ
Nachádza sa takmer v strede dediny. Pochádza z roku 1760 a je postavený v baroko-klasicistickom štýle. Bol prestavaný v roku 1871 a patrí do zoznamu kultúrnych pamiatok. Vo vnútri, v kaplnke sa nachádza freska z 18. storočia. Ku kaštieľu patrí i správcovská budova veľkostatku. V kaštieli sídlila do roku 1965 škola. Dlhé roky bol nevyužívaný a v roku 2005 bol predaný a zrekonštruovaný na luxusný hotel najmä pre zahraničnú klientelu.
Kaplnka Božského Srdca Ježišovho
Rímskokatolícka kaplnka, ktorá je postavená na cintoríne, je zasvätená Božskému srdcu Ježišovmu. Pochádza z roku 1700. Je v nej obraz Panny Márie zo 17. storočia, ktorý priniesla rodina Sándoryovcov z cudziny. Každý rok v júni sa koná púť z farského kostola v Ardanovciach do kaplnky v Šalgovciach, kde sa potom slúži svätá omša. Kostol v Ardanovciach je zasvätený svätému Michalovi. Bol postavený v roku 1392. Za zmienku stoja i lipy, ktoré tu stoja už dlhé roky a sú chránené.
Zvonica
Stará a vzácna je aj zvonica so zvonom, ktorá však v zozname kultúrnych pamiatok nefiguruje.
Ďalšie pamiatky
V Šalgovciach sa nachádzala i židovská synagóga a na konci dediny je i židovský cintorín. Zaujímava pamiatka vzdialená len niekoľko kilometrov je Rotunda Jurko v Nitrianskej Blatnici.
Glabušovský potok
Je to pravostranný prítok Ipľa, ktorý meria. Vzniká v Pôtorskej pahorkatine na úpätí Olovárskeho vrchu v nadmorskej výške okolo  Na hornom toku (po osadu Potôčik) často vysychá. Tečie juhovýchodným smerom, na dolnom toku južným smerom, napája vodnú nádrž Glabušovce a následne preteká rovnomennou obcou. Sprava priberá Zomborský potok, tečie cez Kirť a pri osade Peťov sa vlieva do Ipľa v nadmorskej výške cca
Argenvières
Argenvières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SU-85
SU-85 bol sovietsky stíhač tankov na podvozku tanku T-34. Predstavoval dočasné riešenie po príchode nových konštrukcií nemeckých tankov Tiger a Panther.
História
Na začiatku vojny mali tanky KV-1 (Kliment Vorošilov) a T-34 dostatočnú palebnú silu, aby dokázali ničiť nemecké tanky. Na jeseň roku 1942 sa sovietske obrnené jednotky stretli s tankmi typu PzKpfw VI. Tiger, ktoré mali hrubý pancier a delá kalibru 76,2 mm ho nedokázali preraziť. Ďalším problémom boli tanky PzKpfw V Panther. V máji 1943 preto začali pracovať na koncepte nového protitankového kanónu, schopného efektívne prerážať ich pancier zo štandardnej vzdialenosti. Ich vzorom bolo protilietadlové delo kalibru 85 mm. Problém tohto protilietadlového kanónu bol, že sa do veží tankov T-34 a KV nezmestilo. Bol preto inštalovaný do korby samohybného dela SU-122, ktorého podvozok bol odvodený z T-34.
Celkovo bolo vyrobených 2 050 kusov.
Bojové nasadenia
SU-85 bolo nasadené v bojoch od augusta 1943 (teda po kurskej bitke). Po zavedení sériovej výroby tanku T-34/85 s kanónom rovnakého kalibru bola výroba zastavená. Ešte v priebehu vojny sa ukázalo, že kanón D-5T kalibru 85 mm nie je postačujúcou zbraňou na boj proti nemeckým ťažkým tankom. Bol preto rozpracovaný projekt stroja s kanónom D-10S, z ktorého vznikol stíhač tankov SU-100. Strojmi boli vybavené poľské a československé jednotky na východnom fronte, a to až do konca vojny. SU-85 bolo používané v aktívnej službe počas vojny v Kórey a Vietname. Jeho nástupca SU-100 zostal v službe dlhšie ako SU-85. Väčšina bola prerobená na vyslobodzovacie vozidlá.
Juraj Kardhordó
Juraj Kardhordó (* 6. október 1966, Bratislava, Česko-Slovensko – † 8. október 1997, Manaslu, Nepál) bol slovenský výškový horolezec.