cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sojuz TMA-12M
Priebeh letu
Kozmická loď Sojuz TMA-12M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 25. marca 2014 o 21:17:23,053 svetového času (UTC). Plánované bolo spojenie s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS) po šesťhodinovom lete. Pravdepodobne kvôli nevyhovujúcej polohe lode jej systém automatického riadenia lode zrušil tretí zo štyroch plánovaných zážihov motora, spojenie bolo preto odložené o dva dni na 28. marca. K spojeniu tak došlo v piatok 28. marca o 0:54 SEČ (to jest 27. marca 2014 o 23:54 UTC). Skvorcov, Artemiev a Swanson sa pripojili ku kolegom na ISS z Expedície 39 a pracovali na stanici, od mája 2014 ako členovia Expedície 40.
Dejiny hudby
Obdobie 1750 - 1900
Je charakteristická zjemnenou melódiou, inštrumentálnou farbenosťou a akordikou. Obdobie impresionistickej hudby malo krátke trvanie. Zástupcovia sú najmä Debussy a Ravel, ale tiež Dukas, Falla, Respighi a ďalší. Impresionizmom sa čiastočne inšpirovali aj Skriabin, Stravinskij, Suk a Bartók, ktorých ale medzi impresionistov nezaraďujeme.
Sojuz TMA-12M
Priebeh letu
Dňa 10. septembra 2014 o 23:01 UTC sa rovnaká trojica kozmonautov s loďou odpojila od stanice a 11. septembra 2014 o 02:23:09,0 UTC pristáli v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu. Let trval 169 dní, 5 hodín, 5 minút a 46 sekúnd.
Dejiny hudby
20. storočie
Ústredným problémom hudby 20. storočia je tónina a tonalita. Popri jadrnej dur-molovej tonalite sa stretávame so zahmlievaním tonálnej určitosti, s používaním tónin starých, s celotónovou stupnicou, s rôznymi stupnicami novo zostavenými, s časťami skladieb alebo s celými skladbami bez tóniny (atonálnymi), alebo naopak so spájaním dvoch alebo viacero zreteľne určených tónin v súčasnom znení (bitonalita, polytonalita).
V niektorých skladobných smeroch sa stráca téma a práca s témou, hlavný stavebný materiál hudobnej formy v predchádzajúcich storočiach, a náhrada sa hľadá v dodekafónii, ktorá prináša nový poriadok. Akordika postupuje od súzvukov zostavených z tercií cez kvartové akordy k využitiu akýchkoľvek súzvukov nielen v systéme poltónovom, ale aj štvrťtónovom a šesťtónovom. Harmónia opúšťa rozvádzanie disonancií. Komplikuje sa aj rytmika, zaznievajú simultánne postupy v odlišných a často nepravidelných rytmoch, do popredia vystupuje tónová farba. Prvky vyplývajúce z postupného historického vývoja hudobného materiálu (melodiky, harmónie a i.) sa v skladbách často dopĺňajú prvkami ľudovej alebo aj súčasnej populárnej hudby, po roku 1918 aj džezovej hudby. Významnou črtou inštrumentálnej hudby je aj motorizmus, rýchle behy v drobných notách v rovnomernom rytme, pripomínajúcom beh motorov a po hudobnoštýlovej stránke barokové toccaty; ide o zámerné nápadné odlíšenie od hudby romantickej. Vo vokálnej hudbe sa až do krajnosti uplatňujú zásady niekdajších operných reforiem, prednes sa dostáva na pomedzie spevu a recitácie (Sprechgesang; voiceband, výrazne melodizovaná recitácia).
Po formovej stránke sa hudba veľmi bohato rozrôzňuje do najrozmanitejších útvarov, často len celkom vzdialene súvisiacich s formami staršími, ale vždy možno v skladbách sledovať určité členenie na čiastkové úseky, dvoj-, troj- i viacčasťové formy, pričom na celkovú formu majú vedľa melódie väčší vplyv i ďalšie zložky hudobného výrazu, dynamika, farba, tempo a i.
Dvadsiate storočie prinieslo do hudby slobodu a rôzne experimenty s novými hudobnými žánrami, štýlmi a formami, ktoré napádali dovtedy akceptované hudobné pravidlá.
Klasická (vážna) hudba
V 20. storočí veľa skladateľov pokračovalo v práci podľa vzorov a foriem, ktoré sa odvíjali od hudby 19. storočia. K týmto autorom patrili Rachmaninoff a Edward Elgar. Ale modernizmus v hudbe sa stával čoraz dôležitejším. K prvým modernistom patrili Bartók, Stravinsky a Ives. Schoenberg a ďalší „dvanásť tónový“ skladatelia, ako napríklad Alban Berg a Anton von Webern doviedli až do extrémnej podoby. Opustili tonalitu a tradičnú koncepciu harmónie a melódie. Skladatelia ako Milhaud a Gershwin kombinovali klasické a džezové výrazové prvky. Iní, ako napríklad Šostakovič, Prokofiev, Hindemith, Boulez a Villa-Lobos, rozšírili klasickú paletu o niektoré disonantné prvky, bez toho aby zašli až do takých extrémov ako „dvanásťtónoví skladatelia“.
Do hudby 20. storočia sa niekedy zaraďuje aj impresionistická hudba (pozri vyššie).
Medzi 1910 a 1920 prevláda hudobný expresionizmus zdôrazňujúci výrazovú zložku, ktorý okolo roku 1920 vyústil do hudobného konštruktivizmus (Schönberger, Berg, Webern).
Populárna hudba
Okrem klasickej hudby sa rozvíjajú rôzne smery tzv. populárnej hudby (pop music v širšom zmysle).
Ľudová hudba (folk)
Folk, v pôvodnom zmysle slova je hudba ľudí a o ľudoch. Folk najlepšie prežíva v spoločnosti nepoznačenej prostriedkami masovej komunikácie a komercializáciou kultúry. Folk bol pôvodne zdieľaný celou komunitou a nie iba špeciálnou vrstvou expertov, či profesionálnych umelcov a bol prenášaný ústnou tradíciou.
Počas 20. folk dostal novú podobu: slúži ako pomenovanie pre istý druh populárnej hudby, ktorá je z kultúrneho hľadiska dedičstvom tradičného folklóru. Ako príklad môže slúžiť napríklad Bob Dylan či iný pesničkár. Táto hudba sa vo vzťahu k inej populárnej hudbe vyznačuje väčšou jednoduchosťou, hlási sa k tradíciám a je podobná country, bluegrassu a iným podobným žánrom.
Vaunoise (Orne)
Vaunoise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Povrchová úprava kovov
thumb|right|Povrchová úprava chrómovaním thumb|right|Povrchová úprava vnútorného povrchu plechovky cínovaním Povrchová úprava kovov je súhrn technologických procesov ktorými sa mení povrch kovovej súčiastky tak, aby sa upravili je povrchovo - mechanické vlastnosti (oteruvzdornosť, odolnosť voči erózii), odolnosť voči prostrediu (korozivzdornosť) alebo dizajn (vzhľadové vlastnosti). Technológie zahŕňajú široké spektrum úprav povrchu - tepelné, chemické, mechanické, nanášanie prídavných vrstiev - termicky, mechanicky, chemicky, elektrochemicky, striekaním náterov a pod.
Vhodnou úpravou povrchu výrobku sa môže výrazne predĺžiť jeho životnosť.
Chemická úprava povrchu
Na povrchu predmetu sa vytvára tenká vrstva chemickej zlúčeniny. Ochraný povlak vzniká z vlastného kovu predmetu. Základné typy chemickej úpravy povrchu:
Pokovovanie
Pokovovanie je nanesenie ochranného kovového povlaku na základný materiál. Podľa spôsobu nanášania sa rozdeľuje na:
Povrchová úprava sa nazýva podľa druhu nanášaného materiálu, ale jeden materiál je možné nanášať viacerými spôsobmi, uvedenými vyššie. Príklady povrchových úprav pokovovaním: zinkovanie, chrómovanie, niklovanie, medenie, cementovanie.
Nátery farieb a lakov
Tento spôsob úpravy povrchu je najjednoduchší, zabezpečuje dostatočnú ochranu povrchu a zároveň zlepšuje estetický vzhľad výrobku. Na nátery používame širokú škálu dostupných syntetických, nitrocelulózových, olejových a iných druhov náterov, ktoré nanášame štetcom, striekaním alebo máčaním.
Smaltovanie
Smaltovanie je nanášanie tenkej vrstvičky sklovitého povlaku (zmes skla a farbiva) – smaltu na povrch kovového výrobku (drezy, vane, práčky, kuchynské riady). Modernejší spôsob smaltovania je elektroforéza. Zmes sa nanáša v elektrostatickom prostredí tak, že jej čiastočky sú priťahované v rovnomernej vrstve po celom povrchu výrobku, ktorý má opačný náboj.
Povlaky asfaltu, dechtu a kaučuku
Asfalt a decht sa nanášajú v roztavenej forme. Povlak sa nanáša vo viacerých vrstvách a prekladá sa tkaninou, papierom, alebo drôteným pletivom. Tieto povlaky predstavujú lacnú ochranu povrchu. Kaučuk sa nanáša ponáraním, alebo striekaním roztoku so sírou v rozpúšťadle. Po nanesení sa rozpúšťadlo odparí a povrch sa vulkanizuje.
Pancierniček oblúkopruhý
Pancierniček oblúkopruhý alebo pancierniček oblúkovitý (Corydoras arcuatus) je druh ryby z čeľade pancierničkovité (Callichthyidae).
Pôvod
Pochádza z Južnej Ameriky (horné povodie Amazonky v Brazílii a Peru).
Svinec (prírodná rezervácia)
Svinec je prírodná rezervácia ev.č.1736, ktorá sa nachádza neďaleko dediny Kojetín v okrese Nový Jičín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Svinec je tiež vrch, ktorý je so svojou nadmorskou výškou 547 m, najvyšším bodom rezervácie.
História
Podľa povesti neďaleko kedysi pásol ovce sirota Jakub, chlapec neposlušný a spurný. Keď mu sestra priniesla obed, volal na ňu: "Než by som toto mizerné jedlo jedol, nech radšej skameniem a nech ma sviňe zožerú!" Vtom z lesa vybehli dve svine, chlapca ubili a zožrali. Chlieb, ktorý mu sestra doniesla, sa premenil na kameň a z džbánku od mlieka vytryskla voda. Kopcu nad studničkou sa od tej doby hovorí Svinec.
Ochrana
Floristicky bohaté kvetnaté lúky, pastviny a lesné ekosystémy s výskytom kriticky ohrozených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov.
Geografia
Vrchol Svinec spadá do Štramberskej vrchoviny, ktorá je súčasťou Západných Karpát.
Rastlinstvo
Územie je cenné najmä kvôli rastlinným společenstvám druhovo bohatých lúk a pasienkov. Rastie tu niekoľko druhov vstavačovitých (vstavač bledý, vstavač mužský), ďalej horec krížatý, pahorec brvitý, nevädzník hlaváčovitý, veronika hrdobarkovitá, leopoldia chochlatá, prvosienka jarná a ďalšie druhy. V lese na severnom svahu potom rastie napríklad cesnak medvedí, veterník žltuškovitý alebo bažanka trváca.
Sekanie
Sekanie môže byť:
Blatná
Blatná môže byť:
Sekanie (obrábanie)
Sekanie je najstarší spôsob obrábania. Podstatou sekania je vnikanie ostria – rezného klina sekáča do materiálu, a to údermi kladiva na plosku sekáča. Sekanie sa používa na oddeľovanie častí materiálu.
Rozličné tvary sekáčov umožňujú vykonávať rôzne druhy sekacích prác. Sekáče sú vytvorené z nástrojových ocelí, pracovná časť (rezný klin) je tepelne spracovaná kalením, aby sa zvýšila tvrdosť, a tým aj životnosť ostria. Sekáč slúži často tam, kde sa pílkou alebo iným nástrojom nedostaneme.
Postup pri sekaní kovov
1. Podľa tvaru a dĺžky obrysovaných čiar (priamka, kruh, krivka) zvolíme vhodný druh sekáča (tvar ostria) a veľkosť sekáča:
2. Skontrolujeme bezchybný stav nástroja:
3. Viditeľne obrysovaný plech položíme na tvrdú podložku, zvyčajne je to hrubšia platňa z ocele alebo nákova. Menej tvrdé podložky spôsobujú deformácie v sekanom mieste a zmenšuje sa presnosť práce.
5. Sekáme ráznymi údermi zámočníckym kladivom tak, aby ploska kladiva dopadala kolmo na plosku sekáča. Plechy v závislosti od hrúbky sekáme z jednej, najčastejšie však z obidvoch strán.
6. Plechy a drôty nepresekávame úplne z týchto dôvodov:
Nepoužívame sekáče, ktorých ploska je rozklepaná. Poškodenú plosku opravíme brúsením. Bezpečnejšia práca je so sekáčmi s gumovou ochrannou manžetou. Sekanie je namáhavá operácia, preto sa v praxi používajú mechanizované prostriedky. Prácu ľuďom uľahčujú zbíjacie, pneumatické alebo príklepové kladivá, ktorými sekáme betón, asfalt, murivo, kameň, atď.
Magnetosféra
náhľad|Umelecké stvárnenie zemskej magnetosféry. Magnetosféra je oblasť okolo astronomického telesa, v ktorej dominuje magnetické pole tvorené daným telesom. Magnetosférou je obklopená Zem, rovnako ako aj ostatné planéty s magnetickým poľom, ako Jupiter, Saturn, Urán a Neptún. Aj Merkúr má magnetické pole, ale príliš slabé na zachytenie plazmy.
Magnetosféra Zeme
Magnetosféra Zeme v smere k Slnku končí približne vo vzdialenosti 15 Zemských polomerov (Re = 6378 Km) od centra Zeme. Na odvrátenej strane od Slnka chvost magnetosféry končí vo vydialenosti približne 60 Re. Hranica magnetosféry sa nazýva Magnetopauza. Hodnota magnetického poľa na magnetopauze je v rádoch nanotesla. Hodnota magnetického poľa na povrchu Zeme je o štyri rády vyššia tj. ide o desiatky tisíc nanotesla.
Tvar magnetosféry je tvarom poľa magnetického dipólu natiahnutého a deformovaného v smere prichádzajúceho slnečného vetra.
Magnetosféra Zeme tvorí prirodzenú ochranu našej planéty pred nabitými časticami prilietajúcimi z otvoreného priestoru. Tieto častice vstupujú do magnetického poľa Zeme kde na ne začne pôsobiť Lorentzova sila ktorá mení ich trajektóriu. Lorentzova sila pôsobí maximálnou silou na častice letiace kolmo k siločiare magnetického poľa a je nulová na časticu letiacu paralelne so siločiarami. Preto sa nabité častice nízkych energií v polárnych oblastiach kde siločiary magnetosféry vedú smerom k povrchu Zeme môžu dostať až k vrchným vrstvám atmosféry. Keďže častíc s nízkou energiou je viac ako častíc s vysokou energiou tak ich interakcia s molekulami atmosféry pri ktorej vznikajú gama kvantá je pozorovaná ako polárna žiara. Polárna žiara je tak jedným z prejavov štruktúry magnetosféry Zeme. Častice zachytené magnetickým poľom väčšinou ostávajú dlhodobo uväznené v oblastiach, ktoré nazývame Van Allenove radiačné pásy.
Le Monde
Le Monde je francúzsky denník založený v 1944 Hubertom Beuve-Mérym. Možno ho považovať za večerník, pretože vychádza vždy poobede v Paríži s dátumom nasledujúceho dňa a distribuuje sa do provincií nasledujúce ráno. Sú to noviny referenčného typu už niekoľko desaťročí. Kolportujú sa aj do zahraničia v počte 40 tisíc exemplárov. Editori novín si ctia princípy zodpovednosti a etiky čo sa týka výberu informácií a ochrany informačných zdrojov žurnalistov.
Le Monde stojí na pozícii ľavého stredu francúzskej politiky a jeho čitatelia sú politicky rôznorodí, no v zásade ľavičiari. Le Monde vlastní skupina „Le Monde“, ktorej spoluvlastníkmi sú od roku 2010 politici Xavier Niel, Pierre Bergé a Matthieu Pigasse.
Le Monde vychádza v papierovej aj elektronickej verzii.
Založenie
Prvé číslo vyšlo 18. decembra 1944 datované na 19. decembra na jedinej strane. Noviny boli nasledovníkom časopisu „Le Temps“, ktorý bol obvinený z kolaborácie s fašizmom a prevzali od neho formát a prezentáciu, osadenstvo redakcie, pracovníkov a zamestnancov a tiež sídlo na rue des Italiens. Ich založenie inicioval prezident Charles de Gaulle, ktorý si želal darovať Francúzsku prestížny denník zameraný aj na zahraničnú politiku a ktorý mal byť oficiálnym vládnym denníkom. Georges Bidault, predseda Conseil national de la Résistance navrhol de Gaullovi osobu Huberta Beuve-Méryho. Tento dlhšie váhal, pretože chcel riadiť nezávislý denník tvárou v tvár politickej, ekonomickej a náboženskej moci. Beuve-Méry založil 11. decembra 1944 spoločnosť s ručením obmedzeným s názvom „Le Monde“ s kapitálom 200 tisíc frankov rozdeleným na 200 zamestnaneckých podielov, jeho prvá redakčná rada mala členov ako René Courtin, profesor práva, a Christian Funck-Brentano, bývalý tlačový tajomník v kabinete generála de Gaulla. Denník vychádzal každý deň a bol určený podobne ako Le Temps elite. V roku 1945 vychádzalo 150 tisíc exemplárov jedného vydania. Hoci denník sa zrodil v tieni štátnej moci, postupne sa emancipoval vďaka osobe Huberta Beuve-Méryho, ktorý prejavil svoju vydavateľskú nezávislosť počas studenej vojny a vojny v Indočíne.
Externé odkazy
Le monde - web
Cesar Zuiderwijk
Cesar Zuiderwijk, rodným menom Cornelis Johannes Zuiderwijk (* 18. júl 1948, Haag, Holandsko) je holandský rockový bubeník.
Vo svojich dvanástich rokoch začal hrať na gitaru, ale o dva roky neskôr prešiel k bicím. Jeho prvou kapelou bola René & His Alligators, s ktorou vystupoval na strednej škole. Neskôr hral v skupine Hu & The Hilltops a roku 1967 spoluzaložil skupinu Livin' Blues; so skupinou v roku 1969 nahral album Hell's Session. V roku 1970 nahradil Sieba Warnera v skupine Golden Earring a stal sa tak jej štvrtým bubeníkom v poradí.
Monológ
Monológ alebo samovrava v literatúre a komunikácii je taký prehovor jedného podávateľa, ktorý sa nestáva súčasťou dialógu alebo polylógu.
Tieto prechodné útvary sa radia na odstupňovanú škálu medzi monológom a dialógom v závislosti od: Tieto prostriedky sa podieľajú na dialogizácii monológu, na tom, že sa v ňom formujú určité dialogické kvality.
Zoznam hudobných článkov/A
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 563 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
a?
A*Teens
a
A bassa voce · A battuta · A Beautiful Lie · A Broken Frame · A cappella · A cappella rock · A Collection of Great Dance Songs · A Day at the Races · A Day Without Rain · A Design for Life · A Flock of Seagulls · A Great Day for Freedom · A Hard Day’s Night (album) · A Head Full of Dreams · A Kind of Magic · A Matter of Life and Death · A Momentary Lapse of Reason · A nagy alakítás · A New Machine · A Nice Pair · A Night at the Opera (Blind Guardian) · A Night at the Opera (Queen) · A Passage in Time · A Pentatonix Christmas · A Predator’s Portrait · A Quien Quiera Escuchar · A Real Dead One · A Real Live Dead One · A Real Live One · A Return to the Isle of Men · A Saucerful of Secrets · A Sense of Purpose · A Skateboard Party · A Star Is Born (album) · A Taste of Honey (hudobná skupina) · A Thousand Suns · A Very Gaga Holiday · A Weekend in the City · A Whiter Shade of Pale
a.
A.S.P.M.
a-
A-ha
a2
A29
aa
AAA (skupina) · Aak (hudba) · Aaron Copland · Aaron Turner
ab
Abandon (album) · Abandon All Ships · ABBA: The Album · ABBA (album) · ABBA (hudobná skupina) · Abbandono · Abbelimento · Abbey Road (album) · ABC (skupina) · Abigail (album) · Abnormal · About Face · Above & Beyond · Above and Beyoncé – Video Collection & Dance Mixes · Abracadabra · Abrakadabra (album) · Absolution (album) · Absolútna hudba · Absorpcia (zvuk) · Abstract · Abstraktný balet
ac
AC+ · AC/DC · Academy of Dance · Accelerando · Accept · Ace (album) · Ace Frehley · Ace of Base · Ace of Spades · Acid Drinkers · Acid Eaters · Acid house · Acoustic Christmas
ad
Ad libitum (album) · Ad libitum (anglická verzia) · Adacta · Adam Clayton · Adam de la Halle · Adam Dutkiewicz · Adam Ďurica · Adam F · Adam Hudec · Adam Levine · Adam Michna z Otradovic · Adam Mišík · Adam Sandler · Adam Stráňavský · Adam z Fuldy · Adamaeva · Addicted to Music · Adele · Adiemus · ADiss · Adolfo de la Parra · Adolphe Adam · Adolphe Sax · Adonxs · Ador Dorath · Adrian Belew · Adrian Erlandsson · Adriana Kohútková · Adriana Kučerová · Adriena Bartošová · Adult contemporary · Adventures in Freestyle
ae
Aerials · Aerofón · Aerosmith · Aestuum II. (MCMXCVIII)
af
Afektová teória · AFI (hudobná skupina) · Afraid To Shoot Strangers · Africa (skladba) · Afrika Bambaataa · Afroman · After Forever · After the Burial
ag
Against Me! · Age of Love (album) · Agnes Lovecká · Agnes Monica · Agnetha Fältskogová · Agnostika (album) · Agnus Dei · Agogika (hudba)
ai
Aiden · Aiii Shot the DJ · Ailyn · Aion · Air (skupina) · Airbourne · Airplanes · Airplay
ak
Akademie múzických umění v Praze · AKB48 · Ako chutí ráno · Akon · Akord (hudba) · Akordeón · Akordika · Akustická hudba
am
Am I Wrong · Amadou & Mariam · Amandla Festival · Amanecer en Puerta Oscura · Amar sin ser amada · Amaranth · Amaranthe · Amazing Grace · Amber Coffman · Amber Van Day · Ambient (album) · Ambulance LTD · Amenity · American Gothic · American Hi-Fi · American Idiot · American Life · American Woman · Americano (Lady Gaga) · Amhrán na bhFiann · Amilcare Ponchielli · Amnesiac · Amnestia v blázinci · Amok (album) · Amon Amarth · Amor a la Mexicana · Amore Mio · Amorphis · Amulet (album) · Amused to Death · Amy Grantová · Amy Lee · Amy Macdonaldová · Amy Winehouse
an
An American Prayer · An Cafe · Ana Malhoa · Anaconda (singel) · Anahí · Anastacia · Anata · Anathema (hudobná skupina) · Anatoli Kohout · Anatolij Vasilievič Ivanov · Anda Călugăreanu · Andante festivo · Anders Fridén · Andi Deris · Andrea Bocelli · Andrea Bučko · Andrea Fischer · Andrea Zimányiová · Andrej Bystran · Andrej Očenáš · Andrej Šeban · Andrej Šeban Band... · Andrew Fletcher · Andrew Lloyd Webber · Andrew May · Andrew Roachford · Andrew Stockdale · Andrew von Oeyen · Andrew Wyatt · André Claveau · André Previn · Andy Bell · Andy Bell (hudobník) · Andy Biersack · Andy Ďurica · Andy Gibb · Andy McCulloch · Andy Nicholson · Andy Powell · Andy Summers · Andy Timmons · Andy Williams · Aneta Langerová · Angel Dust · Angel in the Night · Angel of the Morning · Angela Cziczková · Angela Gossowová · Angels and Airwaves · Angelspit · Anggun · Angie · Anglický roh · Angus MacLise · Angus Young · Ani DiFrancová · Anica Fábryová · Animal (album) · Animal Boy · Animal Instinct · Animal Justice · Animal Tracks (UK album) · Animalisms · Animals (album) · Animals (singel Martina Garrixa) · Anime Music Video · Anita Soul · Anjelska daň · Anka Chřestýš & Poslední kovboj · Anna Bergendahlová · Anna da Violin · Anna Hulejová · Anna Jantar · Anna Jurievna Netrebková · Anna K · Anna Kafendová · Anna Kendricková · Anna Maria Jopek · Anna Martvoňová · Anna Nalicková · Anna Poráčová · Anna Servická · Anna-Maria Ravnopolská-Deanová · Annalisa Ericsonová · Anni-Frid Lyngstadová · Annie Girardotová · Annie Lennox · Anorexia Nervosa · Another Brick in the Wall · Answer That and Stay Fashionable · Anthems of Rebellion · Anthems to the Welkin at Dusk · ANThology · Anthology · Anthony Kiedis · Anthrax · Anthropolatri · Anti-Flag · Antidote · Antifonár · Antivirus (album) · Antológia · Antológia 1: 1978 – 1990 · Antológia 2: 1978 – 1990 · Anton Bendík · Anton Bruckner · Anton Buranovský · Anton Cmaro Smatana · Anton Diabelli · Anton Grigorievič Rubinštejn · Anton Gutvil · Anton Hreblay · Anton Jaro · Anton Július Hiray · Anton Krištof · Antonio Banderas · Antonio Sacchini · Antonio Salieri · Antonio Vivaldi · Antonín Dvořák · Antonín Javůrek · Antonín Rejcha · Antropofóbia (album) · Any Colour You Like · Anybody Seen My Baby? · Anyone (pieseň Justina Biebera) · Anys
ap
Apalačská jar · Aphrodite · Apl.de.ap · Apocalypse Please · Apocalyptica · Apollo (zbor) · Apollo 440 · Appeal to Reason · Appetite for Destruction · Applause (Lady Gaga) · Apple Corps · Apple Records · Apples and Oranges
Travis
Travis je škótska rocková skupina, ktorá hrá v zložení Andy Dunlop (gitara), Francis Healy (spev a gitara), Dougie Payne (basová gitara) a Neil Primrose (bicie). Skupina má názov podľa hlavnej postavy filmu „Paríž, Texas“, režiséra Wima Wendersa.Svoj prvý klip nakrútili v roku 1997 k piesni U16 girls,druhý ku All i want to do is rock a tretí k Tied to the 90´s.Tieto piesne ako aj niektoré novšie sa zaraďujú do kategórie Indie."Ak neviete kto Travis sú, musíte byť Američan." píše sa na internetovom portáli. 15.9.2008 im vyšiel nový klip k pesničke Somethin Anything.
Zoznam hudobných článkov/A
aq
Aqua (hudobná skupina) · Aquasky
ar
Arakain · Aram Chačaturjan · Arash · Arcangelo Corelli · Arctic Monkeys · Ardian Bujupi · Are You Experienced · Are You Gonna Go My Way (singel) · Are You with Me · Aretha Franklinová · Argema (skupina) · Argentínske tango · Archie Bell & the Drells · Archives Vol. 2 – Original Recordings of Frank Zappa · ARIA Charts · Ariana Grande · Ark · Arkady Luxemburg · Arkona (skupina) · Arma Angelus · Armando Peraza · Armáda (album) · Armin van Buuren · Army of Lovers · Arnold Flögl · Arnold Layne · Arnold Nemčok · Arnold Schönberg · AronChupa · Around the World · Around the World (La La La La La) · Arrasando · Arrigo Boito · Arrival (ABBA) · Ars antiqua · Ars nova · Art Bergmann · Art Ensemble of Chicago · Art Garfunkel · Arthur Kane · Arthur Sullivan · Artificial Intelligence · Artificial Light Attraction · Artona · Artpop · Arturo Toscanini · Arvo Pärt · Arzén (hudobná skupina)
as
As I Lay Dying · ASAP Rocky · Ascendancy · Ashanti · Ashley Tisdalová · Ashton Kutcher · Asian Dub Foundation · Asking Alexandria · Asonance · Assassin (skladba) · Astor Piazzolla · Astoria (nahrávacie štúdio) · Astronomy Domine · Astrud Gilberto
at
At the Gates · ATB (DJ) · Atco Records · Ateliér duše · Atheist · Atlanta (hudobná skupina) · Atom Heart Mother · Atom Willard · Atomic Kitten · Atoms for Peace · Atreyu · Attack (skladba) · Attero Dominatus · Attila Csihar · Attila Dorn
au
Audience of One · Audio mastering · Audiokazeta · Audioslave · Audioslave (album) · Auferstanden aus Ruinen · August Burns Red · Aura (pieseň) · Aura Dione · Aural Vampire · Aurelian Andreescu · Auróra (album) · Australian Pink Floyd Show · Australian Recording Industry Association · Autechre · Autoamerican · Autopilot Off · Autor skladieb
av
Avantasia · Avantgarda (hudba) · Avatar (švédska hudobná skupina) · Avenged Sevenfold · Avrigus · Avril Lavigne (album) · Avril Lavignová
aw
Away from the Sun · Awkwafina
ay
Aya · Ayah Marar · Ayla (DJ)
az
Azərbaycan Marşı · Azis
Saléon
Saléon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saléon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Huêtre
Huêtre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
To (King)
Kniha rieši problémy (strach) mladých ľudí, no dej prechádza do sci-fi - hororového príbehu. Je to rozsiahle dielo so zvláštnym koncom. Má viac ako 1000 strán
Jozef Tiso
ThDr. Jozef Tiso (* 13. október 1887, Veľká Bytča, dnes Bytča, Rakúsko-Uhorsko† 18. apríl 1947, Bratislava, ČSR) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, politik, predseda Hlinkovej slovenskej ľudovej strany (19391945), poslanec Národného zhromaždenia ČSR (19251939), minister zdravotníctva a telesnej výchovy (19271929), predseda vlády a prezident vojnovej Slovenskej republiky.
Po vojne bol obvinený z rozbitia republiky a spolupráce s nacistickým Nemeckom, zo zavedenia fašistického režimu na Slovensku, z marenia príprav SNP, pozvania nemeckých vojsk a zločinov spáchaných po potlačení povstania, z odsunu českých občanov a prenasledovania odporcov režimu, prenasledovania a deportácie slovenských Židov (tzn. činov, dnes vnímaných ako zločiny proti ľudskosti).
Podľa nariadenia č. 33/1945 Zb. SNR bol uznaný za vinného z trestného činu domácej zrady, trestného činu zrady na povstaní, trestného činu kolaboranstva, a to za priťažujúcich okolností a 15. apríla 1947 Národným súdom ČSR odsúdený na trest smrti povrazom. Popravený bol 18. apríla 1947.
Mladosť a štúdium
thumb|Rodný dom Jozefa Tisa v Bytči Narodil sa v Bytči v rodine mäsiara Jozefa Gašpara Tisa (18621943) a Terézie, rod. Budíškovej (18631947) ako druhé z desiatich detí (z ktorých tri zomreli v mladom veku). Bol pokrstený ako Jozef Gašpar, druhé meno však nepoužíval. Študoval na štvortriednej rímskokatolíckej ľudovej škole v Bytči. V prvom ročníku sa vyučovalo výlučne po slovensky, na škole ale dostal aj základy nemeckého a maďarského jazyka.
Ako usilovného žiaka s talentom na jazyky ho rodičia v r. 1898 poslali na nižšie chlapčenské gymnázium v Žiline. Gymnázium bolo v čase Tisovho štúdia úplne pomaďarčené. Z tohto dôvodu si musel písať svoje meno ako Tiszó József. Po roku 1918 a 1945 sa z tohto faktu vyvodzovali rozsiahle závery o jeho národnej orientácii, pričom tieto snahy mali propagandistický účel a jednoznačné účelové a politické zameranie. Popri dobrých študijných výsledkoch bol aktívnym členom študijného svojpomocného spolku, ktorý zaobstarával knihy a učebné pomôcky pre chudobných žiakov. V roku 1902 odišiel študovať na piaristické gymnázium do Nitry. Podľa historika Ivana Kamenca z tohto obdobia neexistujú hodnoverné dokumenty o jeho národnej uvedomelosti, pretože svedectvá jeho spolužiakov a blízkych ľudí odzneli až na vrchole jeho politickej kariéry, prípadne ako svedectvo v neskoršom súdnom procese. Podľa svedectva spolužiaka Jozefa Randíka sa v kvinte na otázku triedneho učiteľa spolu s ďalšími 15 spolužiakmi prihlásil za Slováka, pričom nahnevaný učiteľ ich bez ohľadu na ich prejav všetkých okrem jedného zapísal ako Maďarov. Údajne ďalej prejavil pod vplyvom staršieho kolegu Jozefa Koptáka záujem o slovenské dejiny a slovenský spisovný jazyk a zúčastnil sa viacerých národne orientovaných činov, ktoré mohli mať za dôsledok jeho vylúčenie. Ak by aj boli svedectvá pravdivé, jeho hlbšia národná orientácia zrejme zostala skrytá pred jeho učiteľmi a biskupom, inak by ho neodporučili na ďalšie elitné štúdium.
Ako výnimočne nadaného ho nitriansky biskup poslal na univerzitu do Viedne na takzvané Pázmaneum, ktoré bolo určené pre obzvlášť talentovaných a perspektívnych adeptov kňazskej dráhy. Na štúdium nastúpil v roku 1906. Na Pazmáneu vyučovali vynikajúci profesori, pričom Tiso mal možnosť zoznámiť sa s rôznymi filozofickými smermi a najnovšími pápežskými encyklikami. V školských hodnoteniach bol najčastejšie charakterizovaný ako vynikajúci, príkladný, povzbudivo pobožný a podobne. Pri zápisoch do semestrov si hlásil slovenský materinský jazyk. V seminári písal kázne popri maďarčine aj v slovenčine. Vďaka svojim vedomostiam a usilovnosti získal funkciu asistenta. V priebehu štúdia mu hrozilo vylúčenie kvôli listu bývalým spolužiakom nitrianskeho seminára, kde spomenul „rozhárané pomery“ v seminári. Rektor nitrianskeho seminára obsah zdramatizoval, za dôvod narážky uviedol, že seminár „vypovedal vojnu myšlienke slovenského nacionalizmu“ a žiadal rektora Pazmánea aby bol Tiso vzatý na zodpovednosť. Rektor Pazmánea Drexler sa Tisa zastal a prípad bol uzavretý napomenutím. Štúdium ukončil v roku 1910 ako premiant a o rok obhájil svoju dizertačnú prácu na dogmaticko-historickú tému Doctrina parhenogeneseos ex monumentis antenicaenis demonstrata (Dôkazy o panenskom materstve Márie na základe dokumentov spred Nicejského koncilu). Cieľom práce bolo kriticky preskúmať tvrdenie profesora Otta Zöcklera, že reformácia navrátila mariánsky kult k stavu, aký mal v čase raného kresťanstva. Tiso dospel k záveru, že tvrdenie sa nedá považovať za pravdivé, pretože kult sa viackrát zaznamenal už do začiatku apoštolského kresťanstva. Po schválení dizertácie a vykonaní rigoróznych skúšok bol 15. júla 1911 promovaný za doktora teológie.
Kňaz
14. júla 1910 ho košický biskup Augustín Fischer-Colbrie vysvätil za kňaza. Nakoľko Tiso v danom čase nedosiahol predpísaný vek 24 rokov, stalo sa tak na základe výnimky Svätej stolice, o ktorú požiadal nitriansky biskup. 17. júla slúžil svoju prvú omšu. Potom pracoval ako kaplán v niekoľkých mestách (Oščadnica, Rajec, Bánovce nad Bebravou). Nevykonával iba pastoračnú činnosť, ale zameriaval sa aj na sociálne aktivity v zmysle pápežských encyklík. Popri tom vyučoval slovenčinu a pracoval v oblasti kultúry.
V Oščadnici, kam bol v roku 1910 poslaný ako kaplán, sa veľmi aktívne zapojil do činnosti gazdovského spolku, ktorého cieľom bolo hmotné a duchovné povznesenie miestneho ľudu. Vďaka spolku mohli miestni obyvatelia nakupovať lacnejšie niektoré potraviny a odevy ako u miestneho Žida, v ktorého rukách sa koncentroval takmer všetok obchod. Podobné sociálne aktivity vyvíjal aj na iných miestach svojho pôsobenia. Podľa Ivana Kamenca tu Tiso zrejme prvýkrát podľahol zjednodušenému pohľadu na slovensko-židovské vzťahy, čo nebol vo vtedajšom období ojedinelý jav ani medzi slovenskými vzdelancami a stretol sa aj s tzv. židovskou otázkou a prejavmi antisemitizmu najmä v sociálno-ekonomickej a náboženskej rovine. Milan Ďurica upozorňuje na spôsob, akým mladý Tiso v danom období reagoval na sociálne problémy – nevyzýval do boja a nevzbudzoval protižidovské nálady, ale snažil sa ukázať jednoduchým ľudom ako svojpomocne zlepšiť svoje postavenie. V roku 1910 sa stal členom Katolíckej ľudovej strany (Néppárt), ktorým bol až do roku 1918. Stranu dobová slovenská tlač považovala za maďarónsku a protislovenskú. Pôvodne bol členom tejto strany aj Andrej Hlinka, ten ale v roku 1905 spoluzaložil Slovenskú ľudovú stranu, ktorá zvádzala s Katolíckou ľudovou stranou politický boj.
V roku 1911 bol preložený do Rajca. Tam sa venoval zlepšeniu sociálneho postavenia slovenských robotníkov a iných chudobných občanov. Aby zabránil ich ďalšiemu zbedačovaniu úžerou, založil v roku 1912 expozitúru Slovenskej banky v Rajci a stal sa prvým predsedom jej správy. To sa nepáčilo jeho nadriadenému farárovi Karolovi Barošovi, ktorý tento počin nahlásil nitrianskemu biskupovi Batthyánimu. Ten sa uspokojil s Tisovým vysvetlením jeho motívov. Tiso sa ďalej venoval činnosti v miestnom katolíckom spolku mládeže (Rajeczi katholikus ifjúsági kör), kde však prednášal v slovenčine.
V roku 1913 sa stal kaplánom v Bánovciach nad Bebravou. Tam sa zapojil do práce miestnych vzdelávacích spolkov náboženského charakteru Katolícky kruh a Mládenecký spolok a vyučoval náboženstvo na tamojšej meštianskej škole. Kňazskú, pedagogickú a sociálnu prácu vykonával v slovenskom aj maďarskom jazyku. Vyučovaním náboženstva v slovenčine porušoval vládne nariadenie z roku 1909, podľa ktorého vyučovanie náboženstva na ľudových a meštianskych školách malo prebiehať výlučne v maďarčine. Spolupracoval s týždenníkom Kresťan, ktorý bol slovenským orgánom Katolíckej ľudovej strany. V roku 1914 bol kvôli svojej činnosti v miestnych vzdelávacích spolkoch predvolaný hlavným slúžnym Zamaróczym, pričom sa obhajoval, že miestni Slováci musia čítať slovenské časopisy a knihy, nakoľko po maďarsky nevedia. Krátko na to vypukla vojna a prerušila jeho kaplánsku činnosť.
Podľa hodnotenia Ivana Kamenca bol Tiso dôsledným pragmatikom, ktorý chápal, že aby mu väčšina miestnych farníkov rozumela, musí svoje aktivity vykonávať v slovenskom jazyku a v slovenskom duchu. Zároveň sa však snažil nedostať do konfliktu s cirkevnou a svetskou mocou. Jeho verejná činnosť pred prvou svetovou vojnou neprekročila hranice farností, v ktorých pôsobil.
Prvá svetová vojna
Po vypuknutí prvej svetovej vojny narukoval v auguste 1914 ako vojenský kňaz (poľný kurát) k trenčianskemu 71. pešiemu pluku. Väčšinu vojakov tvorili Slováci z okolia Trenčína a Oravy. Pluk bol už od 23. augusta 1914 nasadený v Haliči proti ruskej armáde, pričom pri inak úspešnej ofenzíve utrpel veľké straty. Počas duchovnej starostlivosti o zranených, zmrzačených a umierajúcich spoznal na vlastné oči hrôzy vojny. Popri tom sledoval následky germanizácie a rusifikácie miestneho poľského obyvateľstva, ktoré navyše nemalo dostatok vlastnej inteligencie a trpelo nevzdelanosťou. Na jeseň 1914 bol prevelený do slovinského Mariboru, kde vykonával duchovnú službu v nemocniciach. V Slovinsku sa zoznámil s kňazom Antonom Korošcom, poslancom rakúskej Ríšskej rady za Slovinskú ľudovú stranu a neskorším juhoslovanským predsedom vlády. Tisa zaujala lepšia organizácia slovinského národného hnutia a činnosť slovinských kňazov. Koncom roka 1914 ochorel na ťažký zápal obličiek. Po liečebnom pobyte v Trenčianskych Tepliciach bol pridelený k posádkovej nemocnici v Komárne a následne prepustený z vojenskej služby. Neskôr na žiadosť rektora nitrianskeho seminára svoje zážitky z vojny publikoval v týždenníku Nyitramegyei Szemle (Obzor Nitrianskej župy), ktorý bol blízky Katolíckej ľudovej strane.
V roku 1915 sa stal rektorom Teologického seminára v Nitre a učiteľom na piaristickom gymnáziu v Nitre, neskôr profesorom teológie. Od roku 1921 do roku 1924 – vo veľmi mladom veku – bol biskupský tajomník a učiteľ v Bohosloveckom seminári v Nitre. V roku 1924 sa stal dekanom a farárom v Bánovciach nad Bebravou. Aj ako prezident 1. Slovenskej republiky v roku 1939 pokračoval Tiso vo svojej práci farára v Bánovciach nad Bebravou (celkovo od 1924 do 1945).
Prelomové obdobie 1918 – 1919
Začiatkom novembra 1918 (po vzniku Česko-Slovenska) sa stal jedným zo štyroch slovenských zástupcov v miestnej Maďarskej národnej rade v Nitre. 17. novembra 1918 začal Kresťansko sociálny spolok (Keresztény szociális egysület), ktorého bol tajomníkom, vydávať slovensko-maďarský týždenník Nitra-Nyitra. Tiso časopis redigoval a pravidelne doň prispieval článkami. Na konci roka 1918 publikoval anonymne v slovenčine aj maďarčine článok Účtujme, v ktorom pragmaticky konštatoval, že staré štátne útvary a spoločenské poriadky už ďalej nemôžu existovať. 8. decembra 1918 sa zúčastnil na rokovaní Maďarskej národnej rady, ktorá sa vzhľadom na rozvrat hospodárskych pomerov a verejného poriadku rozhodla požiadať veliteľa česko-slovenského vojska o urýchlený príchod do mesta. Na ďalší deň bol jedným z členov delegácie, ktorá viedla vyjednávania v blízkych Rišňovciach. Veliteľ česko-slovenského vojska vymenoval Slovenskú národnú radu, v ktorej bol Tiso zapisovateľom. 19. decembra sa zúčastnil zakladajúceho zhromaždenia Slovenskej ľudovej strany v Žiline, kde ho zvolili za člena výboru strany. Neskôr v Nitre založil miestnu pobočku strany a jej mládežnícku športovú organizáciu Orol. Po príchode nového župana (január 1919) menovaného česko-slovenskou vládou sa stal členom správneho výboru župy. V prelomovom období sa ako kňaz dovolával dodržiavania kresťanských zásad a vyzýval za zachovanie poriadku a disciplíny.
Politikom 1918 – 1938
Tiso sa stal neskôr jednou z vedúcich osobností Slovenskej ľudovej strany, ktorá sa od roku 1925 nazývala Hlinkova slovenská ľudová strana (HSĽS). Andrej Hlinka ju založil ako katolícku stranu v roku 1913 v čase Rakúsko-Uhorska. Strana bojovala za autonómiu Slovenska v Česko-Slovensku a po roku 1923 sa stala najväčšou čisto slovenskou stranou na Slovensku. Bola to jedna z dvoch slovenských strán na Slovensku; ostatné strany buď reprezentovali národnostné menšiny alebo pôsobili (aspoň nominálne) v celom Česko-Slovensku.
V apríli 1920 navrhli Tisa na kandidátsku listinu poslancov v trnavskom volebnom okrese. V prvom skrutíniu nedosiahla strana dostatok voličských hlasov na obsadenie troch poslaneckých miest, v druhom sa Tiso vzdal kandidatúry v prospech iného kandidáta. V novembri 1920 vznikol Politický klub katolíckeho duchovenstva Slovenskej ľudovej strany, ktorého sa stal podpredsedom. V roku 1921 založil nový týždenník Ľudová politika, ktorého vydávanie v roku 1923 zastavil a stal sa hlavným prispievateľom oficiálneho tlačového orgánu strany Slovák.
Vo februári 1921 ako biskupský tajomník v Nitre organizoval slávnostnú vysviacku prvých troch slovenských biskupov menovaných v ČSR. Nový nitriansky biskup Karol Kmeťko si Tisa vybral za svojho osobného sekretára a potvrdil ho vo funkcii prokurátora pri diecezálnom cirkevnom súde, funkcii člena disciplinárnej komisie pre učiteľov a riaditeľov škôl a menoval ho za člena komisie pre menovanie farárov. Pri svojej prvej návšteve v Ríme v októbri 1921 Kmeťko predložil pápežovi návrh na menovanie Tisa monsignorom. Titul stratil podľa cirkevného práva už o pár mesiacov so smrťou pápeža, ktorý ho menoval a o jeho potvrdenie nepožiadal.
12. júna 1921 mal na manifestácii spolku Orol v Bánovciach použiť protičeské výroky, začo bol v roku 1923 odsúdený na 2 mesiace väzenia a 400 korún pokuty (z trestu si nakoniec odpykal iba 14 dní). (Podľa Milana Ďuricu išlo o poukazovanie „na krivdy a neprávosti pražského centralizmu voči slovenskému národu“ ). V tom čase bol už vytipovaný za Hlinkovho nástupcu a tlač ľudovej strany dostala pokyn, aby jeho odsúdenie výrazne spropagovala. Podľa výpovede biskupa Karola Kmeťka bolo nadmerné Tisovo politické exponovanie a odsúdenie za poburovanie dôvodom, prečo bol po obojstrannej dohode preložený z biskupského úradu na svoje pôvodné pôsobisko na faru v Bánovciach. O dva mesiace ho povýšil na oblastného dekana celého bánovského dištriktu a menoval ho za hlavného škôldozorcu pre celú nitriansku oblasť.
15. novembra 1925 sa stal poslancom Národného zhromaždenia, ktorým bol až do roku 1939. Zakrátko bol zvolený za predsedu poslaneckého klubu HSĽS. Vo volebnej kampani prednášal často na tému kresťanský socializmus, ku ktorej sa vracal aj neskorších rokoch. Predmetom Tisových parlamentných vystúpení boli otázky štátoprávneho postavenia Slovenska a problém uznania Slovákov za samobytný (suverénny) národ. Napriek ostrej kritike a rétorike, ktorú používal, však ostal až do začiatku roku 1939 pevným zástancom ČSR. Profiloval sa ako konzervatívny politik, ktorému bol radikalizmus cudzí a neangažoval sa ani v militantnej fašizoidnej Rodobrane. Autoritárske ambície však prejavoval vyhlasovaním HSĽS za jedinú právoplatnú zástupkyňu slovenského národa napriek tomu, že jej najväčší úspech v demokratických voľbách predstavoval približne polovicu hlasov Slovákov (34,3% všetkých voličov na území Slovenska, vrátane národnostných menšín a Čechov). Tvrdil, že strany, ktoré neuznávajú samobytnosť slovenského národa, nemajú právo hovoriť v jeho mene.
Keďže Andrej Hlinka ešte v roku 1923 nekompromisne deklaroval, že bez splnenia požiadavky na autonómiu HSĽS nevstúpi do vlády, hľadala sa po voľbách iná výrazná osobnosť, s ktorou by bolo možné nájsť východisko z rokovaní o zostavení vládnej koalície. Účasť HSĽS vo vláde bola aj v záujme Vatikánu, ktorý v danom čase rokoval s Česko-Slovenskom o zmluve, ktorá mala rozhodnúť o rozhraničení diecéz, z ktorých časť sa stále nachádzala v Maďarsku. Ďalej išlo o uzavretie problému cirkevných majetkov, ktoré mali podliehať pozemkovej reforme a o problém miezd duchovenstva, ktoré boli vyplácané zo štátneho rozpočtu. Vatikán sa preto nazdával, že rokovania budú prebiehať sľubnejšie, ak bude vo vládnej koalícii popri českých lidákoch (Čs. strany ľudovej) a kresťanských socialistoch prítomná aj HSĽS. Hlinka bol pozvaný na eucharistický kongres v Spojených štátoch, pričom stranu malo viesť 5-členné direktórium. Tisa poveril zastupovaním v predsedníckej funkcii. Počas Hlinkovej neprítomnosti pristúpili k rokovaniam o vstupe do vlády. Tiso v tom videl prostriedok na dosiahnutie autonómie "zhora’’. Hlinka po návrate kapituloval pod tlakom funkcionárov, ktorí už dohodli účasť a to bez riešenia najaktuálnejších požiadaviek. Tisov postup však schválil a sám pokračoval v rokovaniach. Podľa Ivana Kamenca prejavil Tiso v zložitých rokovaniach „húževnatosť a diplomatickú zdatnosť“.
V januári 1927 HSĽS konečne vstúpila do vlády. Tiso sa stal ministrom zdravotníctva a telovýchovy. Ako najúspešnejšie sa uvádzajú jeho aktivity pri výstavbe slovenských kúpeľných stredísk ako napr. Vysoké Tatry a kúpele Sliač. Po vstupe do vlády musela HSĽS zmierniť rétoriku a intenzitu presadzovania autonomistických požiadaviek. Tiso sa ukázal ako zdatný rečník na verejných zhromaždeniach dokazoval správnosť rozhodnutia a obhajoval nové postoje. Už v čase v prípravy vstupu do vlády vysvetľoval, že neústupné presadzovanie požiadaviek by mohlo ohroziť občiansky blok, ktorý bol HSĽS bližší ako prípadný blok socialisticko-komunistický a zároveň hlasovaním za rozpočet zabránila vynútenému vstupu socialistov do vlády. Aj ako vrcholový politik odmietol pridelený ministerský byt v Prahe a miesto toho sa ubytoval v miestom kláštore. Počas pôsobenia vo vláde sa zoznámil s Edvardom Benešom a ďalšími koaličnými partnermi, čo zanechalo dlhodobý vplyv na jeho rozhodnutia aj keď už vo vláde nepôsobil.
8. októbra 1929 (po Tukovej afére) ministri za HSĽS vystúpili z vlády a Tiso sa začal opäť hlbšie venovať vnútrostraníckej práci. V roku 1930 sa stal oficiálnym podpredsedom strany. V rovnakom roku HSĽS predložila svoj ďalší, vcelku mierny autonomistický program, ktorý Tiso začal propagovať v českej verejnosti. Jeho prednáška pražským vysokoškolským študentom bola publikovaná aj ako brožúra s názvom Ideológia slovenskej ľudovej strany. Popri inom v nej prezentoval program teritoriálnej (nie národnej) autonómie. V jej závere vyjadril nádej, že keď sa český národ vymaní z predstáv o nebezpeční autonomistického hnutia Slovákov, „''postaví sa verne svojej historickej minulosti na stranu práva a slobody slovenského národa uznaním jeho autonómie v rámci čsl. republiky''“.
Po Hlinkovej smrti roku 1938 sa stal Tiso de facto vodcom strany (oficiálne bol zástupcom predsedu strany od roku 1930 do 1. októbra 1939, oficiálnym vodcom strany sa stal po tomto dátume).
Autonómna Slovenská krajina
Nacistické Nemecko na základe Mníchovskej dohody z 29. septembra 1938 obsadilo Sudety a česko-slovenský prezident Edvard Beneš sa 5. októbra 1938 vzdal svojho úradu a neskôr emigroval z krajiny. 6. októbra 1938 sa v Žiline stretol výkonný výbor HSĽS spolu s pozvanými predstaviteľmi politických strán a vyhlásili autonómiu Slovenskej krajiny v rámci Česko-Slovenska (Žilinská dohoda). Pražský parlament následne 22. novembra 1938 prijal ústavný zákon 299/1938 Zb. o autonómii Slovenskej krajiny a prezident Emil Hácha 7. októbra 1938 vymenoval Tisa za predsedu vlády autonómnej krajiny.
Mníchovská dohoda ukladala Česko-Slovensku vyriešiť postavenie maďarskej a poľskej menšiny do troch mesiacov. Rokovania s Maďarskom viedol práve Tiso, ktorý sa tak ocitol v mimoriadne ťažkej situácii. Nielen, že podobné medzinárodné vyjednávanie nikdy neviedol, ale sám sa na nich zúčastnil po prvýkrát. Stratégia česko-slovenskej strany sa formovala za behu, nakoľko sa zahraničná politika pred tým sústredila najmä na problémy s Nemeckom. Tiso napriek tomu rokovania zvládol na dobrej úrovni a nenaplnili sa tak očakávania Maďarska, že neskúsení slovenskí politici budú ľahkou korisťou. Po neúspechu komárňanských rokovaní 9 – 13. októbra 1938 sa Tiso pokúsil intervenovať v prospech slovenských záujmov u Ribbentropa. K Ribbentropovým náznakom, že Nemecko by privítalo podľa možností "veľkú samostatnosť Slovenska" sa však (na rozdiel od separatistu Ďurčanského) postavil pomerne chladne a deklaroval, že uprednostňuje autonómiu v rámci Česko-Slovenska. Tiso, ktorý sa v zahraničnej politike neorientoval, uveril, že získal Ribbentropa na svoju stranu. Avšak výsledkom prvej viedenskej arbitráže (2. novembra 1938) bolo, že Slovensko stratilo svoje južné územia s rozlohou viac ako 10 tisíc km2 s 850 tisíc obyvateľmi.
Tiso ako predseda a minister vnútra autonómnej vlády niesol vysoký podiel zodpovednosti za postupnú likvidáciu demokratického zriadenia na Slovensku. Táto nebola vyvolaná iba vonkajšími okolnosťami, ale odrážala jeho dlhodobé postoje, ktorých súčasťou bolo chápanie HSĽS ako jedinej oprávnenej reprezentantky slovenského národa. 8. novembra 1938 sa HSĽS, agrárna strana a niekoľko ďalších menších strán zlúčili a vytvorili Hlinkovu slovenskú ľudovú stranu – Stranu slovenskej národnej jednoty (HSĽS-SSNJ). Táto tvorila základ budúceho autoritatívneho režimu vojnovej Slovenskej republiky. V januári 1939 slovenská vláda oficiálne zakázala všetky ďalšie strany okrem Nemeckej strany a Zjednotenej maďarskej strany. HSĽS-SSNJ fungovala ako prakticky výhradná legálna politická organizácia Slovákov na Slovensku. Tiso sa k likvidácii demokratického systému opakovane hlásil a otvorene tvrdil, že politické strany svoju úlohu dohrali.