cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moínuddín Čiští
Meno
Namiesto perzského (či urdského) Moínuddín/Mo’ínuddín/ Mo’ín al-Dín sa meno často prepisuje podľa štandardnej arabskej výslovnosti, čiže Muín ad-Dínalebo Muín-ad-Dín/Mu’ín-ad-Dín alebo Muín al-Dín/Mu’ín al-Dín alebo Muínu 'd-Dín/Mu’ínu 'd-Dín alebo Muínaddín/Mu’ínaddín alebo Muínuddín/Mu’ínuddín. V Indii sa píše aj Mu'inuddín alebo Móinuddín (मोइनुद्दीन) a podobne.
Jeho čestné mená sú napr. Garíb Nawáz ("dobrodinec chudobných") a Sultán al-Hind/Sultánu 'l-Hind/Sultán-ul-Hind ("sultán Indie").
Život
Rodný Sístán opustil v roku 1153 alebo 1169 alebo 1178 a rozhodol sa pre duchovný život. S cieľom získať dobré náboženské vzdelanie sa vybral na cesty. Navštívil pritom aj veľa autorít tých čias, napríklad Abd al-Kádera Džíláního (Abd al-Kádira Džíláního). Po roku 1186 sa vrátil do Indie, kde sa usadil. Do svojho rádu prevzal niektoré indické zvyky. Významná je jeho hrobka v Adžméri v Indii, ku ktorej chodia moslimovia, sikhovia, hinduisti aj kresťania.
ROI
ROI môže byť:
Benedikt Slavkovský
Benedikt Slavkovský (Schwatkóczy, Slakovský, Szlakowsky) (vl. m. Vojtech Slavkovský) (* 20. apríl 1683, Banská Bystrica – † 11. september 1748, Krupina) bol rímskokatolícky kňaz, dramatik, básnik, hudobný skladateľ.
Životopis
Roku 1702 vstúpil do piaristickej rehole. Filozofiu a teológiu študoval v piaristickom seminári v Prievidzi, roku 1710 vysvätený za kňaza. V roku 17101715 profesor humanitných predmetov na piaristickom gymnáziu v Brezne, potom predstavený piaristických kláštorov a hodnostár v iných cirkevných a školských funkciách na viacerých miestach Slovenska, naposledy v Krupine. Predstaviteľ barokovej piaristickej literatúry, autor veršovaných šk. drám a latinských oslavných básní. Na viaceré latinské šk. hry s motívmi kresťanskej mravouky, k libretám zložil aj hudbu, no jeho hudobné diela sa nezachovali. Písal gratulačné, kondolenčné a iné latinské básne.
Koón
Koón (Koón) je v gréckej mytológii syn Anténora a jeho manželky Theano.
Koón bol synom Anténora, radcu trójskeho kráľa Priama. Anténor sa tešil všeobecnej vážnosti pre svoju lásku k právu a múdrosť. Tak isto si Trójania ctili aj Koóna a jeho bratov pre ich statočnosť v boji.
Na začiatku trójskej vojny sa vďaka Odyseovej odvahe podarilo Achájcom vylodiť a zaútočiť na trójske hradby. Útok však Trójania odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, ale vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónom a hrdinom Achilleom sa Trójania posilnení spojencami okamžite chopili situácie a vedení trójskym princom Hektorom zaútočili na Achájcov oslabených o ich najlepšieho bojovníka. Na trójskej pláni sa potom strhla krvavá bitka, v ktorej sa Trójania približovali k achájskej hradbe. Boj si vyžiadal mnoho mŕtvych na oboch stranách a trójsku zem sfarbila aj krv Koóna.
Keď Agamemnón zabil jeho brata Ifidamanta a s jeho zvlečeným zbrojom kráčal k táboru Achájcov, zahliadol ho Koón, pribehol k nemu a zranil mu rameno, ale Agamemnón sa aj napriek tomu schopil a Koóna prebodol ratišťom oštepu. Jeho mŕtve telo následne pritiahol za nohu k telu Ifidamanta, kde mu oddelil údy od tela a jeho hlavu nad bratovým telom odťal. Homér v jedenástom speve Iliady dojemne opisuje konečný osud bratov: „svoj krutý údel naplnili, do Hádovej ríše vstúpili.“
Medzinárodná geografická olympiáda
náhľad|Logo Medzinárodnej geografickej olympiády počas 11. ročníka v Krakove 2014 Medzinárodná geografická olympiáda (iGeO) je každoročná súťaž pre najlepších študentov vo veku 16-19 rokov v odbore geografie, ktorí na súťaž postupujú z národných kôl geografickej olympiády. Súťaž pozostáva z troch častí: písomného testu, multimediálneho testu a značný objem práce v teréne.
IGeO testuje schopnosti účastníkov zorientovať sa v priestorových schémach a procesoch. Súťažné témy hovoria o hraniciach, centrách a perifériách, o turizme, terorizme a utečencoch, o obchode s potravinami, oblečením, drogami a digitálnymi údajmi, o populačnom raste, ako aj o prírodných úkazoch ako El Niño, tsunami či zemetrasenia.
Medzinárodná geografická olympiáda je organizovaná skupinou Task Force Medzinárodnej geografickej únie (IGU). Súbežne s iGeo existuje aj podobná súťaž pre študentov základných škôl do 15 rokov, pod názvom National Geographic World Championship, ktorú organizuje časopis National Geographic.
Od roku 2012 sa súťaž koná každoročne, na rozdiel od predchádzajúceho bianuálneho konania.
História
Myšlienka vytvoriť geografickú súťaž na medzinárodnej úrovni sa objavila na kongrese Medzinárodnej geografickej únie (IGU) v Prahe v roku 1994, kedy predstavitelia Poľska a Holandska prišli s ideou založiť súťaž alebo olympiádu (iGeo) pre študentov vo veku medzi 15-19 rokov. Prvý ročník sa konal v holandskom Haagu v roku 1996, za účasti piatich krajín. Postupne počet zúčastnených krajín vzrástol až na 24 krajín počas 7. iGeO v tuniskom Kartágu v roku 2008. Každú krajinu reprezentujú na iGeo štvorčlenné tímy, ktorých členovia súťažia ako jednotlivci, a v celkovom hodnotení aj za krajinu.
Na najčerstvejšom ročníku, konanom v poľskom Krakove v auguste 2014, stúpol počet zúčastnených krajín na 36. Zároveň Argentína, Arménsko, Švajčiarsko a Thajsko mali prítomných predstaviteľov ako oficiálnych pozorovateľov, za účelom zúčastniť sa budúcich ročníkov súťaže. IGeo v roku 2015 sa bude konať v ruských mestách Moskva a Tver a v roku 2016 v čínskom Pekingu.
Účel
Medzinárodná geografická olympiáda sa zameriava na tri ciele:
Borisovský okres
250px|thumb|right|Mapa Borisovského okresu v sústave [[Kurská gubernia|Kurskej gubernie.]] Borisovský okres bol jednou z administratívno-teritoriálnych jednotiek Kurskej gubernie v Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republike v rokoch 1924–1925. Hlavným mestom gubernie bola dedina Borisovka.
Medzinárodná geografická olympiáda
Účel
náhľad|Analytická časť práce v teréne (Fieldwork) počas 11. iGeo v Poľsku v auguste 2014. náhľad|Kartografická časť práce v teréne (Fieldwork) počas 12. iGeo v Rusku v auguste 2015.
Umiestnenie Slovenska
Slovensko sa prvýkrát na iGeo zúčastnilo v roku 2004. Prípravu študentov na olympiádu v súčasnosti zastrešuje Katedra regionálnej geografie, ochrany a plánovania krajiny na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Borisovský okres
Dejiny
V rokoch 1923–1929 sa na území RSFSR a celého Sovietskeho zväzu uvádzalo do praxe nové územno-správne delenie. Z gubernií a okresov sa stali oblasti, okruhy a rajóny (okresy). Dňa 12. mája 1924 v rámci prírpravy prechodu na nové územno-správne delenie prezídium Celoruského ústredného výkonného výboru rozhodol o združení okresov Kurskej gubernie z 15 na 7. Výsledkom týchto zmien vznikol nový okres - Borisovský okres. Ostatné okresy existovali do roku 1924 v sústave Kurskej gubernie Ruského impéria a RSFSR.
Borisovský okres existoval vyše jeden rok. Dňa 1. júna 1925 bolo administratívne centrum prenesené do mesta Gajvoron a okres sa premenoval na Gajvoronský. Dedina Borisovka však aj naďalej zostala súčasťou tohto okresu až do likvidácie Kurskej gubernie a rozdelenia jej územia na okruhy a rajóny v roku 1928. Po jej rozpade vznikol Borisovský rajón (okres).
Bouchamps-lès-Craon
Bouchamps-lès-Craon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miera zisku
Miera zisku (angl. profit rate alebo rate of profit) môže byť:
3777 McCauley
3777 McCauley je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 5. mája 1981.
Budiná
Budiná je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis
Obec sa nachádza v horskom krajinnom celku Ostrôžky. Správne patrí do Lučenského okresu. Katastrálne susedí s obcami Ábelová, Detva, Podkriváň, Píla, Divín a Tuhár. Pri pohľade z juhu dominuje nad obcou majestátny vrch (tzv. rázsocha) Jasenie. Pri pohľade od severu je v pozadí rozložitý vrch Sedem chotárov. Popri Budinej preteká sprava Tuhársky potok (napája vodnú nádrž Ľadovo pri Lučenci) a zľava Budinský potok (ten napája Ružinskú priehradu). Oba potoky pramenia na Budinských lazoch, kde pramení aj Krivánsky potok. Nad Budinskými lazmi sa vypína najvyšší vrch Ostrôžok na území Novohradu Javor, dlhoročný cieľ tzv. Novoročných výstupov na Javor. Vrch Javor dal názov Mikroregiónu Javor.
Snáď najnavštevovanejším prírodným výtvorom v katastrálnom území obce sú čadičové vyvreliny (vulkanické brekcie – pyroklastiká) na Budinských lazoch, tzv. Kamenné vráta, s výhľadom na Bralce, Javorie, Ostrôžku, Javor a Poľanu. Pozoruhodná je aj maloplošná chránená oblasť Budinská skala, kde sa nachádza aj 5 m dlhý jaskynný útvar Jánošíkova izba. Za dobrých poveternostných podmienok je možné z vrcholu Jasenia vidieť Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a Západné Tatry s dominantou Kriváňa. Výhľad na juh lemuje pohorie Cerovej vrchoviny s dominantou Karanča a východný okraj pohoria Matra s jeho najvyšším vrchom Kékes.
Dejiny
Podľa tradície založili obec korytári z Budína, pričom toto remeslo v obci pretrvalo až do polovice 20. storočia. Prvá písomná zmienka z roku 1393 uvádza názov Brtolehutaya. V neskorších prameňoch sa uvádza názov Budalehota (1467) či Budaszállás. Názov Budiná sa začínal používať koncom 18. storočia.
Osada najprv patrila pod Divínske hradné panstvo, od roku 1554 do 1595 pod Sečiansky sandžak. V rokoch 15851586 bol vlastníkom Budinej Mohamad bin Ali. Po vyhnaní Turkov sa Budiná znovu ocitla v majetku Divínskeho hradu.
Za vlády Balaššovcov prijalo obyvateľstvo Budinej podľa vzoru „Cuius regio, eius religio“ reformáciu. Obec patrila pod matkocirkev Polichno. V roku 1686 sa novými pánmi divínskeho panstva stali Zichyovci, ktorí sa začali snažiť o rekatolizáciu poddanských obcí. Evanjelické učenie však medzičasom na Budinej silno zakorenilo. Podobrotky sa Budinú rekatolizovať nedarilo, a tak boli všetci dospelí muži v roku 1717 uväznení v Haliči, kde ich donútili platiť dávky (štólu) divínskemu plebánovi. Táto situácia podnietila Jána Madácha k osobnej audiencii u Márie Terézie.
Ekonomický tlak mal svoje ovocie, nakoľko v období zavedenia tolerančného patentu už bola Budiná znovu spolovice katolícka. Samostatný ev. a.v. zbor vnikol na Budinej až v roku 1856, dovtedy bol zbor administrovaný z Polichna. Katolícki veriaci patria stále pod divínsku farnosť.
V roku 1890 vyvolala pozornosť vzbura roľníkov, ktorú podnietilo nespravodlivé rozdelenie pozemkov. V roku 1895 postihol Budinú veľký požiar, ďalší vypukol 18. októbra 1935. Iba krátku históriu mala ťažba kremeňa (albitu a chloritov) v lome pod Javorom, v súčasnosti je toto ťažobné miesto zatopené.
Počas Slovenského národného povstania bolo do povstaleckej armády zmobilizovaných 127 mužov, ďalší odišli k partizánom. Po porážke povstania boli mnohí Budinci internovaní v nemeckých pracovných táboroch. V decembri 1944 a januári 1945 podnikli nemecké jednotky trestné výpravy do okolia Budinej, podnietené zavraždením a olúpením dvoch nemeckých vojakov. Zajali trinásť partizánov a šesť obyvateľov Budinských lazov. Odvliekli ich do Piešťa, kde ich mučili a 24. januára 1945 bosých hnali nazad na Budinské lazy. Tam ich pri osade Vyletelovci na výstrahu obesili. Poprave sa museli prizerať občania Budinej, ktorých tam nahnali Nemci. Na pamiatku popravených bolo toto miesto vyhlásené za Pamätný les pri Budinej.
V roku 1955 sa komunisti pokúsili zabrať časť farskej záhrady na stavbu obchodného domu, čo viedlo k občianskym nepokojom a zatýkaniu.
Budiná sa pripomenula svetu v roku 2001, kedy víchrica a mráz polámali stromy a obec sa ocitla na dlhý čas bez elektrického prúdu. 15. augusta 2010 sa krajom obce prehnalo tornádo, ktoré lámalo stromy a zhodilo strechu hospodárskej budovy.
Obyvateľstvo
Budiná patrila v minulých storočiach medzi najpočetnejšie osídlené dediny Novohradu (7. najväčšie sídlo v roku 1910). Národnosť pôvodných osídlovateľov nie je známa, no už na konci 18. storočia Budinú obývali prakticky výlučne Slováci. Tento stav pretrval dokonca i v období maďarizácie, kedy sa v roku 1910 z 1478 obyvateľov hlásilo k slovenskej národnosti až 1462 ľudí.
Obyvateľstvo sa živilo najmä poľnohospodárstvom, čoho zrejmým dôkazom je úplne vyklčovaní povrch rázsochy Jasenia, kde sú ešte stále viditeľné do svahu zarovnané pásy polí (tzv. prielohe). O značnej chudobe obyvateľstva svedčí nízky pomer množstva pôdy na domácnosť (do 5 bratislavských meríc).
Napriek potenciálu „povstaleckej“ obce nastalo po II. svetovej vojne masívne vyľudňovanie. Mnoho Budincov sa odsťahovalo najmä do Lučenca, Tomášoviec (svedectvom je tamojšia Budinská ulica, jediná na svete) a Haliče.
Osobnosti
Z prostredia Budinej čerpala Božena Slančíková-Timrava námety pre svoju najrozsiahlejšiu novelu „Veľké šťastie“, ktorej dramatizáciu v úprave Petra Pavlaca uviedlo v roku 2003 Slovenské národné divadlo. O jej diváckom úspechu svedčí aj to, že sa na doskách SND udržala 5 rokov – derniéru mala 26. februára 2008. Timrava mala možnosť spoznať Budinú a jej obyvateľov pri návštevách Oľgy Petényiovej, dcéry miestneho evanjelického farára Juraja Petényiho - Petiana. Juraj Petényi bol aj krstným otcom Slančíkove detí. Timravina sestra Mária spomínala takto :
"Spomínam si, ako sme netrpezlive každý rok očakávali 24. apríla, kedy mal náš krstný otec na Budinej mena a celá rodina sme mu šli vinšovať. Boženka zakaždým zložila gratulačnú básničku, ktorú krstnému otcovi predniesla. Na jednu z nich sa pamätám dodnes: "Keď sa hora začne pukať, keď kukučka začne kukať, pôjdeme my na Budinú, tam robia veľkú hostinu.""Tam si vínko popíjajú a vivat Ďurko volajú. My si síce neštrngáme, bo my vínko nepíjame, lež i naša túžba je tá nech žije náš krstný apa!'"Budiná je v niektorých internetových zdrojoch zamieňaná s Bacúrovom, kvôli nápadníkovi B. S. Timravy Jozefovi Čipkayovi („Bacúrikovi“), ktorý učil najskôr v Bacúrove pri Dobrej Nive (odtiaľ prezývka) a neskôr na Budinej.
Koncom sedemdesiatych rokov 20. storočia sa ešte na Budinej hrávalo ochotnícke divadlo.
Z Budinej pochádzal Ján Ušiak, veliteľ 1. československej partizánskej brigády Jana Žižku z Trocnova, jeden z hlavných predstaviteľov protifašistického boja na Morave.
Obec Budiná je zaujímavá jedinečným folklórom, ktorý je zmesou podpolianskych, maďarských a gemerských vplyvov. V obci je ešte i dnes spomínaná Anna Káková-Benceľka, ktorá zbierala ľudové piesne (spieva sa o nej v piesni ĽH Ďatelinka Keď som išiou z Piešťa).
Najznámejším spevákom ľudových piesní je bývalý starosta obce Milan Gábor, ktorý začal účinkovať na šiestom albume ĽH Ďatelinka a v roku 2006 s ňou nahral aj profilové CD  Hore na Budinej. Milan Gábor má zásluhu na pravidelnom organizovaní okresného kola súťaže heligónkarov v Budinskom kultúrnom dome.
V 80-tych rokoch 20. storočia pôsobila vo folklórnom súbore Mostár z Brezna rodáčka z Budinej Eva Barcajová-Švajdová, ktorá naspievala niektoré Budinské piesne v Slovenskom rozhlase („Tie Budinskie šťiri zvoňi“, „V našon dvore vyriastla jedlička“). Eva Švajdová v súčasnosti pracuje ako etnografka v Horehronskom múzeu v Brezne.
Na Budinej učil (a robil primáša vo vtedajšej miestnej ĽH) známy propagátor gemerských ľudových piesní Janko Jasenka.
Z Budinej pochádzajú starí rodičia opernej speváčky Adriany Kučerovej.
Zaujímavosti
Budinec sa dá najlepšie spoznať podľa častej frekvencie nadávky „Boha bohovho“.
Budinci boli kedysi známi nezákonnými praktikami (ozveny toho nachádzame aj v Timravinej novele Veľké šťastie).
Budiná je v okolí asi najznámejšia ražným destilátom „Budinská rožovka“.
Budiná je aj názov vrchu pri obci Trnavá Hora.
Obec Bodiná v okrese Považská Bystrica mala v roku 1500 názov Budynalehota.
Novodobou raritou je evanjelická kaplnka (sic) so sochou Krista v osade Paľagovci na lazoch.
Priemyselná televízia
Priemyselná televízia alebo uzavretý televízny okruh (po anglicky Closed-circuit Television, CCTV, doslova: televízia v uzavretom okruhu), ľudovo nazývaná kamerový systém, je spôsob televízneho prenosu na krátke vzdialenosti, zvyčajne po kábli, pričom sa televízny prenos používa na iné účely ako na prenos programu.
Tieto systémy sa používajú predovšetkým na bezpečnostné účely (monitorovanie priestorov v snahe o zamedzenie krádežiam, vandalizmu a iným formám kriminality napr. v obchodných domoch, dopravných prostriedkoch, uliciach a mnohých ďalších priestoroch s masovým pohybom ľudí) a ďalej na diaľkové sledovanie rôznych automatizovaných procesov v priemysle (od toho pochádza slovenský názov).
Exner
Exner môže byť:
Salvagnac-Cajarc
Salvagnac-Cajarc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 354 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3778 Regge
3778 Regge je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil W. Ferreri 26. apríla 1984.
Efemerida
Efemerida je tabuľka zobrazujúca polohy Slnka, Mesiaca a planét v danom čase.
Havranka (prírodná pamiatka)
Havranka je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hronec v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1992 na rozlohe 0,0130 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Územie predstavuje zriedkavý morfologický útvar - skal. hradbu, vypreparovanú eróziou na hrebeni medzi dvoma dolinami, ktorá umožňuje sledovať vnútornú stavbu - vrstevnatosť viacerých fáz vulkanosedimentárneho procesu.''
Bill Murray
William James „Bill“ Murray (* 21. september 1950, Evanston, Illinois, USA) je americký herec a komik.
Životné poistenie
Životné poistenie je právny vzťah medzi životnou poisťovňou a poistencom. Poistená osoba si pomocou životného poistenia poisťuje riziká a udalosti, ktoré môžu nastať podľa presne definovaných zmluvných podmienok. Medzi základné typy poistných udalostí patrí prípad smrti, zdravotné riziká, dožitie sa určitého veku. Ďalšie možnosti sa poisťujú formou pripoistení a vylučujúce okolnosti pre výplatu poistenej sumy sa definujú výnimkami.
Druhy životných poistení
Životné poistenia sa delia na dve základné kategórie:
Životným poistením možno ručiť aj do výšky úveru u nás sa táto možnosť využíva málo, preto u nás väčšinou takú možnosť neposkytujú.
Výhody, nevýhody a riziká
Životné poistenie poskytuje jedinečný spôsob pre ochranu nielen života poistenca, ale aj celú rodinu pred nepredvídateľnými situáciami a udalosťami, ktoré môžu neočakávane nastať. V prípade smrti poistenej osoby umožňujú pozostalým uhradiť vzniknuté náklady, alebo zvýšiť životný štandard v prípade dožitia.
Z pohľadu životných poisťovní patrí medzi najviac ziskové produkty. Väčšinou to zapríčiňujú poistenci sami, neznalosťou poistných podmienok, výnimiek alebo predčasného zrušenia zmluvy. V takýchto prípadoch môže poistená osoba stratiť časť alebo celú výšku poistnej sumy. Častým dôvodom pre predčasné zrušenia životného poistenia sú zle odhadnuté možnosti a schopnosti poistenca odvádzať platby. Preto sa odporúča kvalitné poradenstvo pred uzatvorením životného poistenia, ktoré ušetrí veľa problémov a strát v budúcnosti.
Daňové výhody do roku 2011
Každý občan, ktorý mal uzatvorené životné poistenie, pri podávaní daňového priznania z príjmu mal možnosť si odpočítať z daňového základu zákonom stanovenú sumu. Tým sa znížila daňová povinnosť. Životné poistenie však muselo spĺňať zákonom stanovené podmienky. Musela byť uzatvorená aspoň na 10 rokov a nesmela byť vyplatená skôr, ako poistenec dovŕšil 55 rokov. Tieto dve podmienky boli potrebné k tomu, aby si platiteľ životného poistenia mohol znížiť daň.
Zmeny od roku 2011
V roku 2011 boli schválené podstatné zmeny v zákonoch. Poistenci, ktorí sa rozhodli vypovedať poistnú zmluvu pred dovŕšením veku 55 rokov, prípadne poistný vzťah trval kratšie ako 10 rokov sa museli dôkladne oboznámiť so zmenenými daňovými zákonmi. Ak si v predchádzajúcich obdobiach pri podávaní daňového priznania o dani z príjmu uplatnili odpočet, sú povinný do troch rokov si zvýšiť základ dane o sumu zaplatených finančných prostriedkov na platby životného poistenia, o ktoré si v predchádzajúcich zdaňovacích obdobiach základ dane znížil. Túto sumu je možné rozvrhnúť na maximálne 3 obdobia po sebe nasledujúcich daňových priznaní. Ak však poisťovňa vyplatí poistné plnenie z poistenia v dôsledku úrazu alebo ochorenia, nepovažuje sa táto skutočnosť za predčasné ukončenie zmluvy. V týchto prípadoch je táto suma predmetom dane vyberanej zrážkou vo výške 19 % z plnenia poistného zníženého o zaplatené poistné.
Pri dodržaní všetkých podmienok dohodnutých v zmluve o životnej poistke dochádza k vyplateniu dohodnutej sumy poistencovi, v prípade úmrtia oprávnenej osobe (ak je uvedená v zmluve) alebo dedičovi (dedičom). Táto suma je teda opäť zdaňovaná výberovou daňou vo výške 19 %.
V týchto prípadoch poisťovňa vykoná platbu dane z vyplatenej životnej poistky za poistenca a túto daň odvedie do štátneho rozpočtu. To znamená, že poistenec si už v priznaní dane z príjmu za predchádzajúce daňové obdobie nemusí túto sumu zahrnúť do svojho daňového priznania za obdobie, v ktorom mu bola vyplatená poistná suma.
Vypovedanie zmluvy
Vypovedanie zmluvy o životnom poistení tvorí najväčšiu časť príjmu životných poisťovní. V takomto prípade poistená osoba stráca nárok na určitú časť poistného plnenia zo strany poisťovne. Poistenec môže predísť takejto situácii tak, že si zvolí výšku mesačných splátok, ktorú vie plniť za každých okolností počas celej doby zmluvného obdobia bez problémov. Je ideálne predísť vypovedaniu zmluvy.
Životné poisťovne na Slovensku
Podľa hrubého predpísaného poistného v životnom poistení z roku 2011.
La Walck
La Walck je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kežmarská Biela voda
Kežmarská Biela voda je rieka na Slovensku ktorá odvodňuje východnú časť Vysokých Tatier.
Tok rieky
Rieka vzniká sútokom Zeleného potoka, odvodňujúceho dolinu Zeleného plesa a Bieleho potoka, pritekajúceho z Doliny Bielych Plies. Na svojom toku priberá Napájadlový potok, tečie na východ popri Mlynčekoch a neďaleko Kežmarku ústi do rieky Poprad.
Niektoré pramene za zdrojnicu rieky chybne označujú Biely potok, vytekajúci z Bielych plies. V zmysle väčšiny historických prameňov však toponymom Kežmarská Biela voda označujeme až tok poniže sútoku Bieleho potoka s Zeleným potokom.
Názov Bielej vody patrí medzi prvé geografické názvy vo Vysokých Tatrách, pod názvom aqua Bela quae fluit de miueis montibus (rieka Bela tečúca z Snežných hôr - ako sa historicky Tatry označovali) sa spomína už v pozemkových listinách z roku 1285.
V starších latinských textoch Dávid Fröhlich (1639, 1644) rieku označuje Albula Amnis - Biela bystrina, čo vychádza z pravdepodobne jej horského bystrinného charakteru s množstvom štrkovitých nánosov bielej farby. Slovenský polyhistor Matej Bel v roku 1736 už uprednostňuje prívlastok Albula Kesmarkiensis - Kežmarská Biela voda. Kartograficky ju prvýkrát znázornil v mape Spiša Pavol Kray v roku 1715 s nemeckým názvom Weiss Wasser.
Pretože Bielych vôd je veľa, zvykne sa v názve riečky používať adjektívum Kežmarská Biela voda alebo správnejšie Biela voda kežmarská, pretože dodatkový miestopisný prvok nie je možné považovať za konštantu a tobôž nie za hlavnú zložku rozvitého názvu.
Splavnosť
Kežmarská Biela voda nie je splavná vzhľadom na nízky prietok a veľa skál v riečisku. V prípade VV je teoreticky splavná od Mlynčekov, resp. od Cesty slobody (prvosplav).
Gálium
Gálium (lat. Gallium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Ga a protónové číslo 31. Je to vzácny mäkký strieborný kov, krehký, pevný len pri nízkych teplotách. Po ortuti má najnižšiu teplotu topenia. Hlavné uplatnenie nachádza v elektronika v polovodičoch.
Fyzikálno-chemické vlastnosti
Je modrobieleho lesku, je mäkké a obtiera sa o prsty. Pod vplyvom aj slabého trenia v dlaniach sa topí. Vyrába sa z odpadu pri metalurgickom spracovávaní iných kovov (hliník, meď,...).
História
Gálium objavil francúzsky chemik Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran pomocou spektroskopie v roku 1875. Prvok bol však predpovedaný už skôr ruským chemikom Dmitrijm Mendelejevom, ktorý ho predpovedal vďaka periodickej tabuľke a jej periodickým vlastnostiam a dočasne ho nazval eka-aluminium (pod hliníkom).
Zoznam obcí v Maďarsku (J)
Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno J.
Súťaž všestrannej spôsobilosti
Súťaž všestrannej spôsobilosti (pôvodne: military, ) je jazdecká disciplína, ktorá je kombináciou drezúry, cross country a parkúru. Vyvinula sa zo spôsobu testovania koní pre vojenské potreby (pozri kavaléria).
Každá z disciplín má vlastné bodové ohodnotenie a celkový výsledok vznikne súčtom bodov za všetky tri disciplíny. Ak má dvojica dosiahnuť dobrý výsledok, musí výborne zvládnuť všetky tri disciplíny.
Military vzniklo pôvodne z potreby testovať spôsobilosť koní pre náročné potreby armády, až časom sa pretrasformovalo na športovú disciplínu.
Drezúra
Elegancia+kontrola: jazdec s koňom predvádzajú v súhre povinnú zostavu. Za nedostatočne prevedené prvky povinnej zostavy sa prideľujú trestné body.
Cross-country
Bodové hodnotenie:
Parkúr
Bodové hodnotenie:
Vyhráva jazdec, ktorý vo všetkých troch disciplínach získa najmenej trestných bodov.
Military je olympijskou disciplínou.
Štefan Slezák
Štefan Slezák (* 31. december 1891, Stará Turá – † 11. január 1964, Bratislava) bol žandár, dôstojník a protifašistický bojovník.
Životopis
V roku 1913 absolvoval učiteľský ústav v Šoproni. Po roku 1922 dôstojník žandárstva na rozličných miestach. Počas 1. svetovej vojny legionár v Rusku. Od roku 1939 napojený na odbojovú skupinu Obrana národa, občiansku odbojovú skupinu Flóra (protifašistická odbojová skupina)Flóra a ďalšie. V decembri 1943 signatár Memoranda Flóry. Spolupracoval s čs. exilovou vládou v Londýne. Počas SNP prednosta bezpečnostného odboru Predsedníctva SNR pre vnútorné veci v Banskej Bystrici.
Neurotické, stresom podmienené a somatoformné poruchy (MKCH-10)
F40-F48: NEUROTICKÉ, STRESOM PODMIENENÉ A SOMATOFORMNÉ PORUCHY patria do V. kapitoly MKCH-10 - Duševné poruchy a poruchy správania.
Táto skupina nezahŕňa:
Ide o skupinu porúch, pri ktorých sa úzkosť zjavuje len alebo prevažne v dobre definovaných situáciách, ktoré bežne nie sú nebezpečné. Charakteristické je vyhýbanie sa týmto situáciám, alebo ich prežívanie s hrôzou. Pozornosť pacienta sa zvyčajne sústreďuje na jednotlivé príznaky, ako búchanie srdca alebo pocit mdloby, ktorý často sprevádza strach zo smrti, zo straty sebaovládania alebo zo zošalenia. Predstava o vystavení sa fóbickej situácii zvyčajne vyvoláva úzkosť z očakávania. Fóbická úzkosť a depresia sa často vyskytujú spoločne. Či je potrebné diagnostikovať osobitne fóbickú úzkosť a depresívnu epizódu, alebo stačí súhrnná diagnóza, závisí od priebehu oboch porúch a od terapeutických úvah v čase vyšetrenia.
F41 - INÉ ÚZKOSTNÉ PORUCHY
Hlavný príznak pri týchto poruchách je prejav úzkosti, ktorý sa neobmedzuje na nijakú konkrétnu situáciu. Môžu byť prítomné aj depresívne a obsesívne príznaky, ba aj daktoré prejavy fóbickej úzkosti, ale zreteľne sú sekundárne, alebo menej významné.
Hlavná črta tejto poruchy sú vracajúce sa obsesívne myšlienky alebo kompulzívne činy. Obsesívne myšlienky sú idey, obrazy a impulzy, ktoré vstupujú znova a znova do mysle pacienta v stereotypnej podobe. Takmer vždy sú znepokojivé a pacient sa im často neúspešne snaží odolávať. Rozpoznáva ich ako vlastné myšlienky, aj keď sú nedobrovoľné a často odpudzujúce. Kompulzívne činy alebo rituály sa prejavujú ako stereotypné správanie, ktoré sa znova a znova opakuje. Nie sú to príjemné zážitky, ani nevyúsťujú do vykonania osožnej činnosti. Ich funkcia je zabrániť dajakej objektívnej nepravdepodobnej udalosti, ktorá by poškodila pacienta, alebo ktorú by sám zapríčinil, a bojí sa, že by sa za iných okolností stala. Pacient zvyčajne uznáva, že jeho konanie je nezmyselné a neúčinné a opakovane sa mu pokúša brániť. Takmer vždy pociťuje úzkosť. Pri odpore voči impulzívnemu konaniu sa úzkosť zhoršuje.
Táto kategória sa od ostatných odlišuje v tom, že zahŕňa poruchy identifikovateľné nielen na základe symptomatológie a priebehu, ale aj na základe jedného alebo druhého z dvoch príčinných vplyvov: výnimočne stresujúcej životnej udalosti vyvolávajúcej akútnu stresovú reakciu alebo signifikantnej životnej zmeny vedúcej k pretrvávajúcim nepriaznivým podmienkam, ktoré vyúsťujú do adaptačnej poruchy. Hoci menej závažný psychosociálny stres (životné udalosti) môže vyvolať začiatok, alebo prispieť k nástupu širokej škály porúch zatriedených inde v tejto kapitole, jeho etiologický význam nie je vždy jasný, a v každom prípade závisí od individuálnej, často idiosynkratickej zraniteľnosti, t. j. nie je nevyhnutný, ani postačujúci na vysvetlenie výskytu a formy poruchy. V protiklade k tomu vznik porúch tejto skupiny sa pokladá vždy za priamy následok ťažkého akútneho stresu alebo pokračujúcej traumy. Stresová udalosť alebo pokračujúce nepriaznivé okolnosti sú primárnym a prevažujúcim príčinným faktorom a choroba by bez neho nevznikla. Poruchy v tomto odseku sa teda môžu pokladať za maladaptívne odpovede na ťažký alebo pokračujúci stres, lebo interferujú s úspešným mechanizmom prispôsobenia, a vedú teda k poškodeniu sociálneho fungovania.
F44 - DISOCIATÍVNE (KONVERZNÉ) PORUCHY
Spoločné črty disociatívnych a konverzných porúch sú čiastočná alebo úplná strata normálnej integrácie medzi spomienkami na minulosť, pocitom identity, bezprostrednými pocitmi a ovládaním pohybov tela. Všetky typy disociatívnych porúch sa upravujú v priebehu niekoľkých týždňov alebo mesiacov, najmä ak ich vznik súvisel s traumatickou životnou udalosťou. Chronickejšie poruchy, najmä ochrnutia a anestézie vznikajú v súvislosti s neriešiteľnými problémami alebo medziľudskými konfliktmi. Tieto poruchy sa predtým označovali ako rozličné typy konverznej hystérie. Predpokladá sa ich psychogénny pôvod, časová súvislosť s traumatickými udalosťami, neriešiteľnými a neznesiteľnými problémami alebo narušenými vzťahmi. Príznaky často zodpovedajú pacientovej predstave o príznakoch somatickej choroby. Vyšetrenia neukážu prítomnosť žiadnej somatickej choroby vrátane nervovej. Navyše jestvuje dôkaz, že strata funkcie je vyjadrením citových konfliktov alebo potrieb. Príznaky vznikajú v úzkej súvislosti s psychickým stresom a často sa zjavujú odrazu. Do tejto skupiny patria len poruchy vôľovo ovládaných somatických funkcií a straty citlivosti. Poruchy zahŕňajúce bolesť a iné komplexné somatické pocity sprostredkované autonómnym nervovým systémom sa zaraďujú medzi psychomatické poruchy (F45.0). Vždy treba myslieť na možnosť neskoršieho nástupu vážnych somatických alebo psychických porúch.
F45 - SOMATOFORMNÉ PORUCHY
3779 Kieffer
3779 Kieffer je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 13. mája 1985.
Asterodia
Asterodia alebo Asterodeia ( – Asterodia, Asterodeia) môže byť v gréckej mytológii:
Bouère
Bouère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Divisione Nazionale 1928/1929
Divisione Nazionale 1928/1929 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Bologna, ktorá tak získala svoj druhý taliansky titul. Po tejto sezóne sa liga rozdelila na Serie A a Serie B.
Sanvensa
Sanvensa je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 641 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ice Bucket Challenge
Ice Bucket Challenge, je aktivita, pri ktorej si dotyčný na hlavu vylieva vedro ľadovej vody so zámerom zvýšiť povedomie o amyotrofickej laterálnej skleróze (ALS) a podporiť jej výskum. Tento virál sa začal šíriť sociálnymi sieťami od polovice roku 2014.
Vyzvaný účastník sa musí natočiť ako sa polieva ľadovou vodou a následne musí k tomu istému činu vyzvať jedného, alebo viacerých známych. Výzva by mala byť splnená do 24 hodín, v opačnom prípade by sa mal nominant "vykúpiť" v podobe 100 $ daru organizácii ALS Asoociation.
Poliatím tela ľadovou vodou zažije nominant krátky šok, ktorý ochromí celé telo, a tým na krátku chvíľu poskytne príležitosť sa z časti vžiť do ľudí postihnutých chorobou ALS. (Dodatok: Nie je podložené lekármi ani samotnými pacientmi, že tento krátkodobý účinok mal aspoň z časti rovnaký efekt ako pocity u ľudí postihnutých chorobou ALS - ide teda len o fámu - hoax).
Pôvod
Pôvod nápadu s polievaním vlastnej hlavy ľadovou vodou pre získanie financií na charitu nie je úplne jasný a býva prisudzovaný rôznym zdrojom. Na prelome rokov 2013 a 2014 boli na sociálnych sieťach výzvy "Cold Water Challenge" známe najmä na severe USA. Propagovali výskum rakoviny a nominovaná osoba musela buď finančne prispieť, alebo skočiť do nádoby so studenou vodou.
Pravidlá
Počas 24 hodín od nominácie musí dotyčný natočiť nijako nezostrihané video. Na začiatku musí vyhlásiť prijatie výzvy, do vedra s vodou nahádzať trochu ľadu, zdvihnúť ho nad hlavu a poliať sa. Nakoniec nominuje ďalšie osoby.
Je na vyzvanom, či výzvu prijme, alebo prispeje na výskum, alebo urobí oboje. Sú aj varianty výzvy, kde má nominant darovať $ 10, ak sa ľadovou vodou poleje, alebo $ 100, ak nie.
Odozva a príspevky
Charita je dobrovoľná a prispieť človek môže či je nominovaný, alebo nie. Od 15. júla do 21. augusta 2014 dostal ALS Association 41,8 milióna dolárov od darcov, kým za to isté obdobie v roku 2013 2,1 milióna. Takisto ALSA získala viac ako 300 000 nových darcov. K 27. augustu 2014 získali 94,3 milóna dolárov a viac ako 2,1 milióhna nových darcov.
Akademický informačný systém AiS
Akademický informačný systém AiS2 je informačný systém používaný na 13 verejnoprávnych a 4 súkromných slovenských vysokých školách. AiS2 je komplexný informačný systém určený predovšetkým na riadenie všetkých troch stupňov vysokoškolského štúdia a podporu riadenia vedy a výskumu. AiS2 je v súčasnosti najrozšírenejším akademickým informačným systémom na slovenských vysokých školách. AiS2 vznikol na UPJŠ a dodnes je vyvíjaný na akademickej pôde odkiaľ sa šíri za nekomerčných podmienok.
Dejiny
AiS2 je nástupcom Akademického informačného systému AIS, ktorý bol na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach vyvíjaný v období od roku 1997 do roku 2007. Od roku 2004 prebiehal paralelne vývoj druhej verzie, ktorá zohľadňovala zmeny v technológiách, skúsenosti z implementácie a prevádzky AIS na rôznych vysokých školách ako aj rastúce požiadavky používateľov. Vývoj novej verzie bol podporovaný Ministerstvom školstva SR formou centrálneho rozvojového IT projektu. Postupne bol implementovaný na 17 slovenských vysokých školách:
Kritika
Informačný systém AIS je často kritizovaný pre svoju prílišnú komplikovanosť, neprehľadné užívateľské prostredie, nekompatibilitu s viacerými internetovými prehliadačmi.
Reakciou na túto kritiku bolo do systému dopracované nové študentské zobrazenie pre študentov, učiteľské zobrazenie pre pedagógov a elektronická prihláška pre uchádzačov o štúdium na VŠ. AiS2 je plne kompatibilný s najpoužívanejšími prehliadačmi Google Chrome a Mozilla Firefox.
Hnilecká jelšina
Hnilecká jelšina je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Stratená, Dobšiná, Telgárt a Vernár v okrese Brezno, okrese Poprad a okrese Rožnava v Banskobystrickom kraji, Košickom kraji a Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe 84,5900 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''NPR je vyhlásená na ochranu zachovalých zriedkavých spoločenstiev nivy Hnilca s výskytom chránených a ohrozených druhov flóry a fauny. CHÚ leží v NP Nízke Tatry a v NP Slovenský raj.''
Bezdrôtový prístupový bod
Popularita lacných a ľahko inštalovateľných bezdrôtových prístupových bodov rýchlo vzrástla na prelome 20. a začiatku 21. storočia. Tieto zariadenia poskytli spôsob ako sa v typických ethernetových sieťach zbaviť káblov. Zatiaľčo inštalácia kabeláže v kancelárii, doma alebo v škole často vyžaduje prevliekanie mnohých káblov cez steny a stropy, bezdrôtové siete umožňujú kabeláž zredukovať alebo úplne eliminovať. Okrem toho bezdrôtové siete poskytujú používateľom väčšiu pohyblivosť, čím oslobodzujú jednotlivcov od obmedzení počítačov „prikáblovaných“ k stene.
V priemyselnej a obchodnej sfére mali bezdrôtové siete veľký vplyv na činnosť - zamestnanci v tejto oblasti teraz často nosia prenosné dátové terminály, v ktorých sú zabudované skenery čiarového kódu a bezdrôtové adaptéry, čo im umožňuje aktualizovať údaje o stave prác a skladových zásobách v reálnom čase.
Ostravská pánev
Ostravská pánev (-po česky) alebo Kotlina Ostrawska (-po poľsky) alebo Ostravská panva (-po slovensky) je geomorfologický celok na severnej Morave a v Sliezsku. Je súčasťou geomorfologickej oblasti Severní Vněkarpatské sníženiny a najvyšším vrchom sú Kouty s nadmorskou výškou 333 m.
Je to rovina až plochá pahorkatina a všetky rieky (Opavou, Ostravice aj Olše) ústia do Odry. Ide o husto obývanú a urbanizovanú oblasť ostravskej aglomerácie s pretrvávajúcou ťažbou čierneho uhlia a ťažkým priemyslom.
Najdôležitejšie mestá sú Ostrava, Karviná a Havířov.
Geomorfologické členenie
Ostravská pánev sa z hľadiska geomorfologického členenia delí na 8 podcelkov:
Kaštieľ v Rusovciach
Súčasný vzhľad kaštieľa priniesla prestavba, ktorú realizoval gróf Emanuel Zichy-Ferraris v polovici 19. storočia. Kaštieľu, ktorý bol od roku 1646 rodovým sídlom rusovskej vetvy Zichyovcov, tak po viacerých predchádzajúcich stavebných úpravách dal konečnú podobu.
Dejiny
Podľa historických prameňov už v 13. storočí stál v Rusovciach hrad, v listinách označovaný ako „Uruzwar“. Prvá zmienka o hrade v Rusovciach je z roku 1266 v súvislosti s darovaním Rusoviec uhorským kráľom Belom IV. Herrandovi Hédervárimu, kráľovskému koniarnikovi, županovi Trenčianskeho a Mošonského komitátu. V priebehu 14. storočia boli Rusovce kráľovským majetkom (pravdepodobne ako súčasť panstva Magyaróvár) a boli dávané do zálohu. V roku 1410 sa ako záložný majiteľ uvádza rod Tompekovcov (tiež aj ako Tanpek), v rokoch 14391452 Štefan a Juraj Rozgonyiovci, v druhej polovici 15. a začiatkom 16. storočia opäť Tompekovci. left|thumb|Zadný trakt kaštieľa V ďalšom období prechádzal hrad do vlastníctva na základe novovznikajúcich manželských zväzkov. V roku 1502 dostala Uršula Tompeková, vydatá za Josu de Vassa, donáciu od kráľa Vladislava II. na mestečko Rusovce spolu s hradom a časťou Čunova. Pre ďalší vývoj Rusoviec malo najväčší význam manželstvo Uršulinej pravnučky Heleny, rodenej Josa. Jej manželom bol Juraj Zichy, podžupan Mošonskej stolice. Ich potomkovia podiel na dedičstve rozmnožili.
S príchodom rodu Zichyovcov nastáva najväčší rozmach rusovského panstva. S panstvom Jurajovho syna Štefana sa spája prestavba pôvodného hradu na neskororenesančný kaštieľ v roku 1656. Je pravdepodobné, že stavebne nadviazal na už existujúcu staršiu budovu. Stavba bola situovaná približne v strede dnešného severného krídla.
Ďalší z významnejších majiteľov panstva i kaštieľa bol František VIII. Zichy-Ferraris, ktorý k svojmu pôvodnému rodovému menu začal používať prídomok Ferraris (po rode, ktorý vymrel po meči Františkovým svokrom). Jeho syn Emanuel dal na počesť svojej anglickej manželky Šarloty prestavať pôvodný kaštieľ v rokoch 18431850 v neogotickom, tudorovskom slohu. Základný kameň novogotického kaštieľa bol symbolicky položený 11. júna roku 1843. Na slávnosti sa ako čestný hosť zúčastnil aj rakúsky kancelár, knieža Metternich, ktorý prostredníctvom svojej tretej manželky Melánie bol Emanuelovým švagrom. Prestavbou kaštieľa, ktorej výsledkom je jeho dnešný vzhľad, bol poverený v tom čase známy viedenský architekt Franz Beer.
Emanuelovo manželstvo ostalo bezdetné a tak rodové dedičstvo prešlo na jeho brata Félixa, ktorý sa stal posledným zichyovským majiteľom panstva. Félix so svojou manželkou, grófkou rodenou Reichenbach, panstvo i kaštieľ v roku 1872, trinásť rokov pred svojou smrťou, predal. Kaštieľ pre svoju druhú manželku Lauru kúpil 62-ročný Hugo I., gróf Henckel z Donnersmarktu.
Do rozvoja panstva negatívne zasiahli obe svetové vojny. Počas prvej z nich bol pri kaštieli zriadený lazaret, v ktorom ako ošetrovateľka pracovala i Štefánia. Druhá svetová vojna znamenala zánik prosperujúceho panstva. V roku 1944 väčšiu časť kaštieľa obsadilo nemecké komando a o rok nato sovietske vojská, ktoré ho v priebehu jedného týždňa vydrancovali. Ešte v roku 1944 manželia odkázali kaštieľ i s majetkom benediktínskemu opátstvu v maďarskej Pannonhalme. Sem dal gróf previesť väčšiu časť rodového majetku a obaja manželia sa tu na sklonku života uchýlili. Štefánia v kláštore v auguste 1945 zomrela. Manžel ju prežil o jeden rok (zomrel v Budapešti).
Opis
Vo vývoji dnešného objektu je rozhodujúca etapa z rokov 18411844, keď bol vlastníkom kaštieľa gróf Emanuel Zichy-Ferraris. Za jeho panstva kaštieľ dostal svoj dnešný vzhľad.
Kaštieľ tvorí dvojposchodová dvojkrídlová budova postavená do tvaru písmena U s čestným nádvorím. Fasáda je členená množstvom okien a balkónov. Priečelie je otočené na juh do predzámockej záhrady. Areál zo strany ulice ohraničuje nízky tehlový múr, pozemok za kaštieľom prechádza do voľnej prírody. Po typologickej stránke predstavuje rusovský kaštieľ typ vidieckeho sídla vyššej šľachty.
Vo vnútornom usporiadaní dominovala ústredná schodisková hala a k nej pripojená veľká sála prvého poschodia. Všetky tri krídla boli prepojené chodbovou komunikáciou pozdÍž nádvoria, za ktorou boli za sebou radené priechodné miestnosti. Poschodie bolo prístupné hlavným schodiskom a točitými schodiskami vo vežiach. Neogotickému poňatiu stavby zodpovedali aj interiéry. V umeleckoremeselných súčastiach architektúry, vo vstupoch a oknách dominovali neogotické prvky, neogotický ornament so znakom rodu Zichyovcov, tudorovské oblúky a kružbové motívy. Za osobitnú pozornosť stojí dôsledne uplatňovaná vitráž. O podobe jednotlivých interiérových priestorov nemáme jasnejšiu predstavu. Zichyovské interiéry sú zrejmé len vo veľkej sále prvého poschodia s priľahlou miestnosťou (pravdepodobne jedáleň), obe veľkoryso poňaté v zmysle dekoratívneho stvárnenia stien a stropov. left|thumb|Vodárenská veža zv. minaret v parku kaštieľa V období panstva Henckelovcov prišlo k pomerne rozsiahlej prestavbe, v rámci ktorej boli dobudované dve postranné veže. V interiéri vznikli dve nové schodiská a upravila sa v duchu doby i kaplnka v severnom krídle.
Od druhej svetovej vojny dodnes
Po druhej svetovej vojne došlo v dôsledku opustenia kaštieľa k jeho rozkrádaniu a devastácii. Časť rodovej galérie Zichyovcov sa v roku 1952 dostala na hrad Červený Kameň. Novým majiteľom objektu sa v roku 1950 stal Slovenský ľudový umelecký kolektív (skratka SĽUK), ktorý tu zriadil svoje domovské sídlo. V roku 1976 bola naplánovaná generálna rekonštrukcia kaštieľa i priľahlého parku, ktorej realizácia sa mala uskutočniť v niekoľkých etapách. K začiatku samotnej rekonštrukcie, rozvrhnutej na sedem rokov, prišlo však až v roku 1982. Vplyvom okolností, napr. neustále sa meniaceho projektu a z toho vyplývajúceho časového sklzu, sa však práce postupne zastavovali. K ich úplnému zastaveniu prišlo na konci roku 1989.
V roku 1991 kaštieľ prevzala Slovenská národná galéria, ktorá si predsavzala urobiť z neho reprezentatívnu obrazáreň. Opäť sa obnovili rekonštrukčné práce. SNG však kaštieľ vlastnila iba tri roky, kedy sa jeho majiteľom stala Národná banka Slovenska. No táto inštitúcia ho mala v majetku iba jediný rok. V roku 1995 prevzala kaštieľ Správa zariadení Úradu vlády SR, ktorá ho má v správe dodnes. Jej zámerom je pretvorenie kaštieľa na reprezentatívne miesto pre prijímanie a ubytovávanie zahraničných návštev. Rekonštrukčné práce sú však zastavené a ich pokračovanie je v nedohľadne. Objekt kaštieľa spolu s priľahlým parkom, už aj tak v zlom stave, naďalej chátra. Úrad vlády do kaštieľa každoročne investuje financie iba na jeho udržiavanie.
Kaštieľ do svojho vlastníctva plánovala získať i mestská časť Rusovce, ktorá ho plánovala využiť na kultúrne a muzeálne účely. Tento zámer mestskej časti však stroskotal.
V súčasnosti jeho ďalší osud je nejasný, najmä ak do hry vstúpil a súdnymi cestami sa snaží získať na základe testamentu posledných majiteľov svoj majetok i benediktínsky rád v Pannohalme.
V novembri 2010 prezident SR Ivan Gašparovič vyzval vládu SR, aby odpredala nepoužívanú prezidentskú vilu na Slavíne, s cieľom získať finančné prostriedky na generálnu rekonštrukciu rusovského kaštieľa. Vyjadril tiež názor, že po rekonštrukcii by sa kaštieľ mohol stať domovom prezidenta SR. V januári 2015 vláda znovu deklarovala zámer rekonštrukcie kaštieľa. Do druhej polovice roku 2016 sa to však nestihne.
Ahmad ibn Idrís
Ahmad ibn Idrís (* 1760 – † 1837) bol marocký sufistický učiteľ a zakladateľ idrísovskej tradície.
Bol presvedčený, že pravdivé poznanie sunny a Koránu veriacemu poskytne iba Boh. Každý moslim je povinný hľadať Boha. Idrísovská tradícia sufizmu sa rozšírila na Balkán, do Sýrie, Istanbulu, Cyrenajky, centrálnej Sahary, Sudánu, Somálska, Indonézie a Malajzie. Jeho syn neskôr založil ahmadovsko – idrísovský rád, ktorý pôsobí v Egypte a Sudáne.
Mýtna (okres Lučenec)
Mýtna je obec na Slovensku v okrese Lučenec.