cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kněždub
Kněždub je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 129 obyvateľov, z toho 550 mužov a 579 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,9 roka (muži 40,0 roka, ženy 43,7 roka).
Clancy Wiggum
Clancy Wiggum je fiktívna postava v seriáli Simpsonovci. Je policajný šéf v meste Springfield. V originálnom znení jeho postavu nahovoril Hank Azaria. Jeho synom je Ralph Wiggum, spolužiak Lisy.
Širokorozchodná železnica
Širokorozchodná železnica je železnica so širokým rozchodom koľají. Príslušná železničná trať sa nazýva širokorozchodná trať.
Široký rozchod je viac ako 1 435 mm, napr. rozchod v Krajinách bývaleho Sovietskeho zväzu, Fínsku a v Ázii a je to väčšinou 1 520 mm. Široký rozchod používa na západe Európy ešte Španielsko a Portugalsko - 1 668 mm.
Široký rozchod na Slovensku
Na Slovensku máme trate s rozchodom 1 520 mm z Čopu do Dobrej pri Čiernej nad Tisou a z Užhorodu do Hanisky pri Košiciach a slúži výhradne na prepravu rudy a rôzneho tovaru pre potreby hutných a priemyselných podnikov.
Frangy-en-Bresse
Frangy-en-Bresse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Open Your Eyes
„Open Your Eyes“ je debutový singel nemeckej alternatívnej metalovej skupiny Guano Apes. Singel bol vydaný z ich albumu Proud Like a God, pričom dosiahol 5. miesto v Nemecku a ostal v prvej stovke počas 30 týždňov. V recenzii albumu Proud Like a God, webstránka Allmusic veľmi výrazne okomentovala túto skladbu.
Pozície v rebríčkoch
* Singel bol v US vydaný v roku 2000 ako ich debutový americký singel.
Saint-Léger (Charente)
Saint-Léger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Motostrelecké vojsko
náhľad|vpravo|Motostrelecké družstvo pri výsadku z vozidla [[IAV Stryker.]] Motostrelecké vojsko alebo motorizované vojsko (starší termín motorizovaná pechota) je v súčasnosti jeden z hlavných druhov pozemného vojska. Oproti klasickej pechote, z ktorej sa vyvinulo sa vyznačuje väčšou mobilitou, shopnosťou flexibilnejšie manévrovať, väčšou palebnou silou a vyššou odolnosťou voči zbraniam hromadného ničenia. Jeho základ tvorí pechota vybavená bojovými vozidlami pechoty a obrnenými transportérmi ďalšou bojovou technikou vrátane mobilného delostrelectva a tankov.
Výtvarník
Výtvarník alebo výtvarný umelec je umelec vytvárajúci umelecké diela sochárske, maliarske, grafické a pod.
Fehértó
Fehértó je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Csorna.
Má rozlohu 1138 ha a žije tu 451 obyvateľov (2007).
Gabriela Beňačková
Gabriela Beňačková (* 25. marec 1947, Bratislava) je slovenská operná speváčka.
Kariéra
Kariéru začala v Slovenskom národnom divadle, po krátkom čase prešla do Národného divadla v Prahe, kde sa stala sólistkou prvého zboru. Už v roku 1971 stvárnila pod Krombholcovým vedením Mařenku v Smetanovej Prodanej nevěste. Túto postavu stvárnila viac než päťstokrát v niekoľkých európskych jazykoch. Tisíckrát spievala úlohu Jenůfy Leoša Janáčka.
V Prahe spievala 11 sezón, počas ktorých sa začali jej hosťovania vo významných operných domoch sveta - vo Viedni (vo Wiener Staatsoper sa stala sólistkou v roku 1974), Mníchove, v londýnskej Covent Garden, v Madride, Barcelone a napokon aj v MET v New Yorku.
Staré Mesto (Liptovský Mikuláš)
Staré Mesto je centrálna mestská časť Liptovského Mikuláša. Intravilán je lokalizovaný v centrálnej časti katastrálneho územia Liptovský Mikuláš (severne od neho prevažne nezastavané plochy, južne Vrbica a Nábrežie). K 30. júlu 2009 tu žilo 5 820 obyvateľov.
Gabriela Beňačková
Kariéra
Do pražského Národného divadla sa vrátila v roku 1983 pri znovuotvorení historickej budovy ako Smetanova Libuša. Medzi jej úlohy patrili Rusalka, Jenůfa, Margaréta, hrdinky Pucciniho opier, Mařenka, Káťa Kabanová a iné.
Staré Mesto (Liptovský Mikuláš)
Poloha
Súčasťou urbanistického obvodu je historické centrum mesta, sídlisko Staré mesto, tzv. Západné mesto (na západ od historického centra), tzv. Severné mesto (prevažne obytné štvrte severne a východne od centra), časť priemyselnej zóny (východne od centra) a tiež obytná zástavba v priestore medzi Garbiarskou ulicou, Váhom a sídliskom Nábrežie. Na západe je hranicou rieka Váh, na severe intravilán ohraničuje železničná trať a na juhu nadväzuje na mestskú časť Vrbica a sídlisko Nábrežie.
Gabriela Beňačková
Kariéra
Od 15. júla 2008 do 8. decembra 2008 bola riaditeľkou Opery SND. Vystupuje aj ako koncertná umelkyňa.
Diskografia
diskografia nie je úplná
Staré Mesto (Liptovský Mikuláš)
Charakteristika
Mestská časť sa vyznačuje hustou zástavbou, vysokou koncentráciou obchodných prevádzok, inštitúcií a zariadení poskytujúcich rozmanité služby. Osami územia sú ulice 1. mája, Garbiarska ulica, Jánošíkovo nábrežie, Štúrova, Hollého, M. M. Hodžu, Štefánikova, Podtatranského a kpt. Nálepku. Po týchto uliciach premáva väčšina autobusových spojov mestskej a prímestskej dopravy. Na území mestskej časti je lokalizovaná autobusová aj železničná stanica.
Inštitúcie
Z dôležitých inštitúcií sa tu nachádzajú:
Švajčiarsko
Švajčiarsko (po slovensky neoficiálne aj Helvécia, po latinsky Helvetia), dlhý tvar Švajčiarska konfederácia, je vnútrozemský spolkový štát v juhozápadnej časti strednej Európy. Leží medzi Bodamským jazerom na severovýchode, Ženevským jazerom na západe, riekou Rýn na východe, pohorím Jura na severe a južnými Alpami. Hornatá krajina má spoločné hranice s Nemeckom, Francúzskom , Talianskom , Rakúskom a Lichtenštajnskom. Celková dĺžka hraníc je.
Švajčiarsko má dlhodobú tradíciu politickej a vojenskej neutrality, ale tiež medzinárodnej spolupráce a je sídlom viacerých medzinárodných organizácií. Do roku 1848 bolo konfederáciou, odvtedy je federáciou, ktorú tvorí 26 kantónov a má 8 miliónov obyvateľov, z toho asi 10 % cudzincov. Švajčiarsko má štyri úradné jazyky: nemčinu, francúzštinu, taliančinu a rétorománčinu. Je členom Rady Európy, OSN, EFTA a WTO a súčasťou schengenského priestoru. Rokovania o vstupe do EÚ občania v referende odmietli, Švajčiarsko je tak jediným nečlenským štátom v strednej Európe.
Názov a etymológia
Dlhé názvy používané vo francúzštine, taliančine a švajčiarskej rétorománčine znamenajú doslova Švajčiarska konfederácia, zatiaľ čo nemecký názov Schweizerische Eidgenossenschaft znamená doslova Švajčiarske prísažné spojenectvo. Confœderatio Helvetica (doslova Helvétska konfederácia) je latinský tvar dlhého oficiálneho názvu krajiny, používaný popri niektorom zo štyroch oficiálnych jazykov; skratka tohto názvu (CH, resp. ch) je používaná ako švajčiarsky medzinárodný kód, kód motorových vozidiel a ako internetová doména.
Pomenovanie štátu má základ v názve mesta aj kantónu Schwyz, ktorý ako prvý získal nezávislosť a stal sa politickým jadrom krajiny. Názov pochádza pravdepodobne zo staronemeckého pomenovania „suedan“ (vypaľovať, klčovať). V antickom období bola krajina známa pod názvom Helvetia (podľa kmeňa Helvétov).
Starovek a stredovek
vľavo|náhľad|Rímsky amfiteáter [[Augusta Raurica z roku 44 pred Kr. bol údajne prvou rímskou osadou na území Švajčiarska ]] V staroveku obývali územie dnešného Švajčiarska keltskí Helvéti, východnú časť Rétorománi, ktorí ju obývajú dodnes (hlavné centrum Locarno). V 1. storočí bolo územie obsadené Rimanmi, ktorí vytvorili dve provincie (Helvétia, Raetia). V 5. storočí územie dobyli germánski Allemani, západnú časť Burgundi. V 6. storočí sa stáva územie súčasťou Franskej ríše. Verdunskou zmluvou v roku 543 sa stalo súčasťou Nemecka.
V 13. storočí oslobodzovacie snahy prejavili kantóny Uri, Schwyz a Unterwalden, ktoré v roku 1291 vytvorili obranný spolok. Položili tak základy budúceho spolkového štátu (najstaršej spolkovej republiky na svete). Neskôr sa ako dátum vzniku starej federácie určil 1. august 1291 a tento dátum sa stal národným sviatkom. Opätovné pokusy Habsburgovcov o podrobenie si Federácie stroskotali v bitkách pri Sempachu (1386) a Näfelse (1388). Federácia postupne dobyla ďalšie územia Habsburgovcov: Aargau (1415) a Thurgau (1460), ktoré sa začali nazývať Poddanské krajiny alebo aj Spoločné panstvo. Ako tzv. Spojenecké kantóny boli sa k Federácii pripojili: Oberwallis (začiatok 15. storočia), St. Gallen (1454) a rétske spolky (1497/98).
Lula (okres Levice)
Lula je obec na Slovensku v okrese Levice.
Švajčiarsko
Starovek a stredovek
Vďaka víťazstvám nad Karolom Smelým, burgundským vojvodom, v rokoch 1476 – 1477 v bitkách pri Grandsone, Murtene a Nancy začala federácia novú expanziu. K Švajčiarsku sa pripojili: Unterwallis (1476), Freiburg a Solothurn (1481), Schaffhausen a Bazilej (1501) a Appenzell (1513). Táto federácia pretrvala počas takmer celého 15. storočia (hoci Zürich bol vylúčený z konfederácie v štyridsiatych rokoch 15. storočia pre územný spor) a viedla k významnému rastu sily a bohatstva federácie, najmä vďaka úspechom švajčiarskych žoldnierov. Bazilejský mier v roku 1499 znamenal definitívne odtrhnutie Švajčiarska od Nemecka.
Roku 1513 mala Stará konfederácia už 13 členov: Uri, Schwyz, Unterwalden, Luzern, Zurich, Zug, Glarus, Bern, Freiburg, Solothurn, Bazilej, Schaffhausen a Appenzell. Tradične sa zoznam švajčiarskych kantónov usporadúva tak, že najskôr sa uvádza práve týchto osem kantónov (tzv. Staré kantóny, mestské štáty sa časom zmenili na kantóny spolu so svojím okolím) nasledovaných v zozname kantónmi, ktoré pristúpili k federácii po roku 1481 v historickom poradí.
Novovek
vľavo|thumb|150px|Pamätná listina revízie federálnej [[Ústava|ústavy (1874)|alt=]] V 16. storočí sa rozšírilo reformné hnutie a náboženské vojny ekonomicky zoslabili krajinu. Úspech reformácie vo Švajčiarsku, vedenej najmä Jánom Kalvínom a Ulrichom Zwinglim, viedol k občianskej vojne medzi katolíkmi a protestantmi v rokoch 1529 a 1531. Násilie medzi katolíckymi a protestantskými kantónmi pretrvávalo i naďalej a vyústilo do bitky pri Villmergene v roku 1656 a 1712. V roku 1506 pápež Július II. začal na svoju ochranu používať Švajčiarsku gardu, ktorá ochraňuje každého pápeža až do súčasnosti. Federácia so svojou povesťou nepremožiteľnosti, získanou počas množstva víťazných vojen, utrpela prvú porážku vo vojne proti Francúzsku v bitke pri Marignane v roku 1515, čím sa zastavila jej expanzia. Od tohto roku sa Švajčiarsko začalo správať ako neutrálny štát.
V roku 1847 opäť vypukla vojna medzi katolíckymi a protestantskými kantónmi (Sonderbundská vojna), ktorú vyvolala dohoda siedmich katolíckych konzervatívnych kantónov v Sonderbunde. Vojna trvala menej ako mesiac a zahynulo počas nej menej než 100 ľudí. Ak neprihliadame na niekoľko neskorších vzbúr, išlo o posledný vojenský konflikt na území Švajčiarska.
V roku 1848 bola v krajine prijatá nová ústava, ktorá zmenila dovtedajší spolok suverénnych kantónov na unitárny spolkový (federálny) štát. V roku 1874 bola ústava revidovaná. V ústave bola definovaná federálna zodpovednosť napríklad za obranu (do roku 1848 mal každý kantón vlastnú armádu), obchod či právne záležitosti. Ústava krajiny bola roku 1891 opäť revidovaná, novelou sa obmedzili niektoré nezvyčajné prvky priamej demokracie, ktoré sú v porovnaní s ostatnými krajinami sveta jedinečné i v súčasnosti.
Moderná doba
V obidvoch svetových vojnách bolo Švajčiarsko neutrálne. Po prvej svetovej vojne sa Ženeva stala sídlom Spoločnosti národov. Po druhej svetovej vojne však Švajčiarsko do OSN nevstúpilo. Miestne územie sa stalo sídlom mnohých medzinárodných inštitúcií, v roku 1864 napríklad Červeného kríža, Medzinárodného olympijského výboru alebo Ženevskej konferencie. Švajčiarsko bolo členom Spoločnosti národov od roku 1920, v roku 1963 sa stalo členom Rady Európy a v roku 2002 občania Švajčiarska v referende 55% väčšinou hlasov súhlasili so vstupom krajiny do OSN. Krajina sa ako jedna z posledných stala členom OSN 10. septembra 2002.
Švajčiarsko ostalo neutrálne aj počas druhej svetovej vojny, a to aj napriek hrozbe ohlasovanej a očakávanej nemeckej intervencie. Mohutná mobilizácia švajčiarskej armády pod vedením generála Henriho Guisana je často uvádzaná ako rozhodujúci faktor, ktorý zabránil nemeckej intervencii. Súčasní historici zistili, že ďalším faktorom mohol byť aj neprerušený obchod švajčiarskych bánk s nacistickým Nemeckom. V priebehu vojny výrazne vzrástla hospodárska konjunktúra (výroba a vývoz zbraní do Nemecka, prílev zlata a iných aktív do bánk a i.).
vľavo|náhľad|Rada štátov spolkového [[Parlament|parlamentu]] Volebné právo aj pre ženy bolo prvýkrát prijaté 1. februára 1959 v kantóne Vaud, 27. septembra v Neuchateli a 6. marca 1960 v Ženeve. V roku 1971 Švajčiari v referende schválili volebné právo pre ženy aj na federálnej úrovni. V roku 1990 prijal volebné právo pre ženy aj posledný kantón – Gemegix-Innerrhoden, ktorý bol k tomu prinútený švajčiarskym najvyšším súdom 27. novembra, keď volebné právo pre ženy schválil rok predtým kantón Appenzell – Ausserrhoden (30. apríla 1989). V roku 1979 sa krajina rozšírila o ďalší kantón – Jura, keď rok predtým Švajčiari v referende schválili jeho osamostatnenie sa od kantónu Bern. 18. decembra 1998 schválil švajčiarsky parlament novú ústavu, ktorú občania prijali v referende 18. apríla 1999. Ústava vstúpila do platnosti 1. januára 2000.
Švajčiarsko nie je členom Európskej únie, hoci sa o členstvo v EÚ uchádzalo v máji 1992, no občania krajiny v referende vstup do EÚ odmietli. Napriek tomu sa švajčiarske právo prispôsobuje európskemu, keďže krajina podpísala s EÚ množstvo bilaterálnych zmlúv. Švajčiarsko je spolu so susedným Lichtenštajnskom členom EFTA. Obe krajiny sú enklávou v priestore EÚ. 5. júna 2005 Švajčiari 55% väčšinou hlasov v referende schválili pristúpenie krajiny k Schengenskej zmluve. thumb| Švajčiarske kantóny thumb|Jazykové oblasti Švajčiarska thumb|Pohľad na [[Sent v zime, kantón Graubünden]]
Politika
Švajčiarsko je parlamentná spolková republika na čele s prezidentom. Pre Švajčiarsko je charakteristický politický systém, aký nenájdeme nikde inde na svete.
Dvojkomorový Švajčiarsky parlament, Federálne zhromaždenie, je na rozdiel od Spolkovej rady hlavným nositeľom moci. Obe komory, Rada štátov a Národná rada, majú vo všetkých ohľadoch rovnakú silu, vrátane legislatívnych právomocí. Dvesto-členná Národná rada je volená sčasti pomerným systémom a sčasti väčšinovým na štyri roky. Od roku 1971 majú volebné právo aj ženy, na kantonálnej až od roku 1990. Na schválenie zákona je potrebný súhlas oboch komôr parlamentu. Parlament však nehlasuje o dôvere k vláde.
Členovia 46 člennej Rady štátov (po dvoch z každého kantónu a po jednom z bývalých polovičných kantónov) sú volení priamo v každom kantóne väčšinovým systémom, kým poslanci dvesto-člennej Národnej Rady sú volení priamo podľa systému pomerného zastúpenia. Členovia oboch komôr sú volení na 4 roky. Cez referendá môžu občania pripomienkovať každý zákon schválený Federálnym parlamentom a pomocou iniciatív predkladať dodatky k federálnej ústave, čo robí zo Švajčiarska priamu demokraciu.
Podľa ústavy z roku 1999 kantóny majú moc rozhodovať o všetkom, čo nie je priamo podriadené federácii. Majú značné prvky suverenity.
Výkonná moc leží v rukách sedemčlennej Spolkovej rady. Na jej čele stojí de iure prezident, volený každoročne Federálnym zhromaždením spomedzi členov Spolkovej rady.
V období rokov 1959 – 2003, si štyri švajčiarske strany rozdelili posty v Spolkovej rade nasledovne: dvaja kresťanskí demokrati (CVP/PDC), dvaja sociálni demokrati (SPS/PSS), dvaja liberáli (FDP/PRD), a jeden ľudovec (SVP/UDC). Napriek tomu, že toto rozdelenie postov nie je podopreté ústavou, strany ho dodržiavajú. Od roku 2003, kedy Švajčiarska ľudová strana (SVP/UDC) vyhrala voľby, má v Spolkovej rade dva posty, kým kresťanskí demokrati len jeden.
Najvyššou súdnou inštanciou je Spolkový súd v Lausanne, ktorý je oprávnený k jednotnému uplatňovaniu spolkového práva. Každý kantón má totiž vlastnú ústavu, právne predpisy a štruktúru súdnictva, ktoré sa medzi sebou čiastočne líšia.
Administratívne členenie
Švajčiarska konfederácia je administratívne zložená z 26 kantónov:
[*] 3 kantóny sú rozdelené na tzv. polkantóny, ktoré majú na rozdiel od ostatných v hornej snemovni švajčiarskeho parlamentu nie dvoch, ale len jedného zástupcu.
Vo švajčiarskej ústave, platnej od 29. mája 1874 do 31. decembra 1999, bolo v Článku 1 ako kantóny menovaných 23 kantónov, pričom tri označené sa ďalej delili na polkantóny. V ústave schválenej 18. decembra 1998 parlamentom a 18. apríla 1999 občanmi v referende, je v článku 1 menovaných už všetkých 26 kantónov. Napriek tomu majú tzv. polkantóny v Rade štátov (horná komora parlamentu) len po jednom zástupcovi, kým ostatné kantóny po dvoch. Inak však majú rovnaké právomoci ako ostatné kantóny.
Populácia kantónov je medzi 15 000 obyvateľmi v kantóne Appenzell Innerrhoden a 1 253 500 v Kantóne Zürich, rozloha kantónov od v Kantóne Bazilej-mesto a  (Graubünden). Kantóny sú zložené z 2 889 obcí.
Vo Švajčiarsku sa nachádza enkláva Campione d’Italia, ktorá je súčasťou Talianska (z ktorej sa však dá dostať loďou po Luganskom jazere, oddeľujúcom švajčiarske územie od zvyšku krajiny, do Talianska) a enkláva Büsingen (Bádensko-Württembersko), ktorá je súčasťou Nemecka.
Väčšie kantóny sa delia na okresy. V niektorých oblastiach sú obce nezávislé od kantonálnych úradov. Do pôsobnosti kantónov patria napríklad výkon spravodlivosti, školstvo a zdravotníctvo.
Geografia
vľavo|náhľad|Topografická mapa Švajčiarska náhľad|Piesočnatá pláž na pobreží [[Bodamské jazero|Bodamského jazera]] náhľad|Štít [[Matterhorn sa vypína v Západných Alpách na hranici Švajčiarska a Talianska|vľavo]] Švajčiarsko so svojou územnou rozlohou patrí medzi menšie európske štáty. Povrch má najhornatejší zo všetkých štátov Európy. Tvoria ho tri povrchové celky: Švajčiarska Jura, Švajčiarska plošina a Švajčiarske Alpy. Na území štátu sa nenachádzajú žiadne nížiny.
Švajčiarska Jura je úzke, dlhé vápencové pohorie s výškou až  Jura sa od Álp oddeľuje južne od Ženevského jazera a tiahne sa oblúkom pozdĺž hranice s Francúzskom. Pokrýva zhruba 10 % územia krajiny.
Pohorie Švajčiarske Alpy tvoria viac než tri pätiny (57 %) územia krajiny, patria prevažne k Západným Alpám. Tiahnu sa prevažne v od juhozápadu k severovýchodu. Rozdeľujú sa na severné a južné pásmo. Severnú časť Švajčiarskych Álp tvoria Bernské Alpy na západe a Glarnské Alpy. Južnú časť tvoria Penninské Alpy, Ticinské Alpy a Bündnerské Alpy. Centrom Švajčiarskych Álp je masív sv. Gottharda. Najvyšším štítom Švajčiarskych Álp je Dufourspitze (Dufourov štít ). Pramenia tu viaceré európske rieky: Aare, Rýn, Rhôna či Inn.
Švajčiarska plošina pokrýva asi 37 % územia krajiny. Nachádza sa medzi Jurou a Alpami a medzi Ženevským a Bodamským jazerom. V jej centre leží mesto Bern. Jazerá, doliny a kopce na nej vznikli pôsobením ľadovca. Táto pahorkatina je hospodárskym centrom krajiny.
Podnebie a vodstvo
V podnebí sa prejavuje väčší vplyv Atlantického oceánu. Alpy predstavujú výrazné klimatické rozhranie medzi miernym podnebím atlantickým a teplým podnebím stredomorským. Priemerná teplota sa tu pohybuje okolo 11,5 °C. Na celom území je dostatok zrážok ( ročne), ktoré sú vo veľhorských výškach aj v lete snehové. Nad snežnou čiarou sú preto rozsiahle oblasti trvalej snehovej pokrývky. Najteplejšie oblasti sú na juhu a juhozápade.
Vodné toky patria k alpskému typu. Najdlhšia rieka je Rýn, ktoré je dôležitá pre lodnú dopravu a spojenie krajiny s morom. Jej najväčší prítok z územia Švajčiarska je rieka Aare ( dlhá). Pramení tu aj veľká rieka Rhôna. Pre režim vodných tokov majú veľký význam horské ľadovce. Veľký spád riek využívajú početné vodné elektrárne. Vyrábajú dve tretiny všetkej elektrickej energie.
Fauna a flóra
Švajčiarsku flóru možno zatriediť do troch pásiem, podľa nadmorskej výšky v ktorej sa vyskytuje.
Vo Švajčiarsku žijú kamzíky, svište, zajace, vysoká a srnčia zver, diviaky, orly, supy a sokoly. Na juhu Švajčiarska žijú aj hady, jašterice, rysy a dokonca aj kozorožce. V horských potokoch a jazerách žijú mnohé druhy rýb, najpočetnejšie sú pstruhy. V nižších polohách v lesnom pásme žije rys ostrovid a divá mačka. Lesy pokrývajú len asi štvrtinu rozlohy územia, sú chránené zákonom a nesmie sa zmenšovať ich rozloha.
Ochrana prírody a životného prostredia je v popredí záujmu štátu, ale aj starostlivosti všetkých obyvateľov. Najstarší (a súčasne druhý najstarší v Európe) je jediný Švajčiarsky národný park založený v roku 1914, ležiaci v Engadine v povodí horného Innu. Na území štátu sa nachádza množstvo prírodných rezervácií (napr. Kärpf, Derborence a i.).
Ekonomika
náhľad|[[Zürich má krásnu polohu na brehoch rovnomenného jazera|vľavo]] náhľad|Švajčiarsky frank ([[Bankovka|bankovky)]] Švajčiarsko patrí k najvyspelejším a najbohatším štátom sveta s vysokou životnou úrovňou obyvateľstva. Má prosperujúcu, stabilnú a modernú trhovú ekonomiku s HDP, ktoré je vyššie ako HDP veľkých západoeurópskych krajín. Je bankovým a finančným centrom sveta. Švajčiarsko oplýva kvalifikovanými pracovnými silami, ktoré sa špecializujú na výrobu materiálovo náročných výrobkov.
Na štruktúre HDP sa podieľa poľnohospodárstvo (0,7 %), priemysel (25,6 %) a služby (73,7 %). Najviac ekonomicky aktívnych obyvateľov je zamestnaných v službách (76,9 %), potom v priemysle (19,8 %) a najmenej v poľnohospodárstve (3,3 %). Pracovná sila tvorí 5,159 milióna miestnej populácie. Nezamestnanosť dosahuje 3,2 % (k roku 2017). Intenzívna poľnohospodárska produkcia, prosperujúca priemyselná malovýroba a turistika prinášajú krajine veľké príjmy. Variabilná ekonomika prispela k tomu, že Švajčiarsko je mimoriadne rozvinutou krajinou.
Po dlhé obdobie dvadsiateho storočia bolo Švajčiarsko najbohatším štátom Európy s nie zanedbateľným náskokom. Ale od začiatku deväťdesiatych rokov sa jeho rast spomaľoval tak, že v roku 2005 kleslo na štvrté miesto, medzi európskymi krajinami s populáciou nad jeden milión, čo sa týka HDP na občana v PKS, za Írsko, Dánsko a Nórsko. Švajčiarsko je členom EFTA. Zákonom uznávanou menou je švajčiarsky frank.
Priemysel
náhľad|Polovica svetovej produkcie [[Hodinky|hodinek pochádza zo Švajčiarska, na obrázku hodinky Omega Speedmaster]] Švajčiarsko nemá takmer žiadne nerastné suroviny. Všetky potrebné suroviny, vrátane fosílnych palív, farebných kovov a dreva, sa dovážajú. Priemysel sa preto zameriava na výrobky s malou spotrebou surovín, ktoré vyžadujú vysoko odbornú prácu. Je to najmä presné strojárstvo (výroba hodiniek značky Rolex, šperkov, meracích a optických prístrojov, písacích a počítačových strojov, elektronika). Každý rok sa vyváža až 50 miliónov kusov hodiniek. Dôležité postavenie má aj výroba liekov. Potravinárstvo spracúva mlieko na kvalitné syry (preslávený ementál) a vyrába svetoznáme čokolády (najväčšie podniky Nestlé a Jacobs-Suchard). Všetky tieto výrobky Švajčiarsko aj vyváža.
Doprava, služby a cestovný ruch
náhľad|[[Železničná trať Dampfbahn Furka-Bergstrecke]] Vo Švajčiarsku je veľmi rozvinutá cestná aj železničná dopravná sieť. Cesty sú známe svojou kvalitou, a to nielen diaľnice, ale aj regionálne cesty nižších kategórií. Pravidelné autobusové spojenie je snáď do každej alpskej dedinky. Cesty vedú nielen po častých mostoch, ale najmä cez mnohé tunely, ktorých je snáď najviac v celej Európe. Železničná doprava je známa pohodlnosťou, rýchlosťou a najmä presnosťou. Nezabudnuteľným zážitkom je cesta známymi Alpskými expresmi. Po mnohých rozľahlých jazerách premávajú osobné lode ako miestna doprava.
Moderná doprava a vysoká úroveň služieb vytvárajú veľmi dobré podmienky pre cestovný ruch. Vo Švajčiarsku sa zrodila svojho času moderná vysokohorská turistika. Popredná strediská ako St. Moritz, Zermatt a Davos sa stali symbolom luxusnej dovolenky pre bohatú klientelu z celého sveta. Návštevníci obdivujú v celej krajine nádhernú prírodu, čisté a upravené prostredie, rozvinuté ubytovacie a stravovacie zariadenia. Z návštev miliónov turistov má štát každoročne veľký zisk. Okrem tradičných zameraní (letné a zimné športy, rekreácia, horolezectvo, kúpeľníctvo) sa rozvinul tiež obchodno-kongresový turizmus pre ľudí so špeciálnymi požiadavkami.
Obyvateľstvo
vľavo|náhľad|Švajčiarski hudobníci hrajúci na [[alpský roh]] Vo Švajčiarsku dnes žije približne 8,5 milióna populácie. Priemerná hustota zaľudnenia dosahuje 206 obyvateľov/km2. Obyvateľstvo a sídla sú sústredené na Švajčiarskej plošine, najvýznamnejšie hospodárskej oblasti štátu. Hustejšie zaľudnená je aj oblasť Ženevy. Populácia je národnostne rôznorodá. Väčšinu obyvateľov tvoria tzv. nemeckí Švajčiari (resp. Nemci, 62 %), ďalej francúzski Švajčiari (resp. Francúzi, 23 %) a talianski Švajčiari (resp. Taliani 8 %).
Pôvodní obyvatelia Retorománci (Rumantsch, 0,5 %) sú potomkovia dávnych obyvateľov východného Švajčiarska  – Rétov a v súčasnosti predstavujú len národnostnú menšinu. Cudzinci tvoria približne 10 % z obyvateľstva krajiny. Sú prevažne z európskych krajín (prisťahovalci z bývalej Juhoslávie 5 %, Turci 0,6 %, Albánci 1,3 %, Španieli 1,1 % a iní).
Jazyk
Švačiarsko má tri oficiálne úradné jazyky: nemčina, francúzština a taliančina (článok 70 Ústavy), ale štyri národné jazyky t. j. okrem týchto troch ešte rétorománčinu (článok 4 Ústavy). Nemecky rozpráva 62 % obyvateľov prevažne v centrálnej, východnej a severnej časti krajiny. Francúzsky hovorí 23 % obyvateľov žijúcich na západe a juhozápade (v kantónoch Fribourg, Jura, Vaud, Valais, Neuchâtel, a Ženeva) a taliansky hovorí 8 % obyvateľov žijúcich prevažne v kantóne Ticino a na juhu kantóna Graubünden. Rétorománsky hovorí 0,5 % populácie, prevažne v kantóne Graubünden na juhovýchode. Napriek jazykovým rozdielom sa väčšina obyvateľov krajiny považuje za Švajčiarov.
Na oficiálnej úrovni sú používané len tieto tri oficiálne jazyky. V parlamente je zabezpečené simultánne prekladanie medzi týmito jazykmi. Hovorová nemčina, tzv. švajčiarska nemčina, je odlišná od spisovnej nemčiny (sú to vlastne mnohé a odlišné švajčiarske dialekty), oficiálne je ale používaná spisovná nemčina. Švajčiarska francúzština či taliančina sú ďaleko menej odlišné od svojich, „domovských“ jazykov. V školách je výučba aspoň jedného ďalšieho z oficiálnych jazykov povinná, väčšina Švajčiarov je teda bilingválna.
Náboženstvo
Sloboda vierovyznania je garantovaná švajčiarskou ústavou (článok 15 Ústavy). Referendom v roku 1973 boli z ústavy vypustené články brániace jezuitskému rádu usadiť sa v krajine, ktoré boli súčasťou ústavy od roku 1848. V krajine neexistuje oficiálna štátna cirkev, väčšina kantónov (okrem Ženevy a Neuchâtelu) však finančne podporuje buď Rímskokatolícku cirkev, Starokatolícku cirkev alebo Švajčiarsku reformovanú cirkev.
Švajčiarsko bolo v 16. storočí významným centrom zwinglo-kalvínskej (t. j. švajčiarskej) reformácie. Pôsobili tu Ulrich Zwingli v Zürichu, Ján Kalvín v Ženeve a taktiež aj reformátori Theodor Beza, Heinrich Bullinger, Viliam Farel a iní.
Sídla
Hlavné mesto Švajčiarska je Bern (133 tisíc obyvateľov v roku 2017). Najväčšie mesto, hospodárske a kultúrne stredisko je však Zürich (približne 400 tis. obyv.), sídlo mnohých bánk, podnikov a medzinárodného obchodu. Pri Ženevskom jazere leží Ženeva (približne 200 tis. obyv.), obchodné stredisko a sídlo medzinárodných inštitúcií. Dôležitú dopravnú polohu má prístav Bazilej (168 tis. obyv.).
Kultúra
náhľad|Staré [[Drevenica (dom)|drevené domy pri obci Zinal]] Švajčiarska kultúra vznikala na rozhraní okolitých kultúrnych oblastí, ktorými bola ovplyvnená. Časom sa však vyvinula ako samostatná kultúra. Niekedy je ťažké hovoriť o švajčiarskej kultúre ako o homogénnej, keďže sa sama delí podľa jazykových oblastí. Pre krajinu je typické najmä vzájomné ovplyvňovanie s Francúzskom, Nemeckom a Talianskom, mnoho švajčiarskych umelcov je pokladaných v týchto krajinách za ich vlastných. náhľad|Horské údolie Sertig v [[Kantón (Švajčiarsko)|kantóne Graubünden]] Vznik kultúrnych pamiatok v krajine mala spočiatku na svedomí cirkev, neskôr mešťania a patriciát, keďže krajina nebola na rozdiel od zvyšku Európy ovládaná feudálmi. Podporované bolo najmä staviteľstvo (románske katedrály v Berne, Sione, Chure, Ženeve, gotická katedrála v Lausanne, renesančné kostoly v Ticine či radnice v Luzerne, Solothurne a Brigu, barokové kláštory v Einsiede a St. Gallene). Cudzí stavitelia, priťahovaní väčšou slobodou krajiny, vybudovali krásne centrá miest ako Bern, Freiburg, Luzern či St. Gallen. Švajčiarsko prispelo podstatným dielom k rozvoju modernej architektúry (Le Corbusier, Mix Bill), maliarstva (Felix Vallotton, Paul Klee) a sochárstva (Alberto Giacometti, Jean Tinguely).
Hudba
náhľad|Ukážka ľudových tancov v [[Lausanne]] Švajčiarska hudba nikdy nebola celosvetovo známa, v krajina sa však podobne ako na Slovensku vyvinula folklórna hudba spolu s ľudovými tancami typická pre jednotlivé regióny. Hudobným nástrojom zvláštnym pre Švajčiarsko je dychový nástroj alphorn, v minulosti používaný pastiermi. S hudbou sa tradične spája zvláštny druh spevu jódlovanie. Z tejto krajiny sú známi hudobníci, ako DJ Bobo, skupina Yello, skupina Celtic Frost, ktorá položila základy metálu a tiež progresívni thrasheri Coroner.
Literatúra
Čo sa týka literatúry, je rozdelené podľa jazykových oblastí na štyri časti: nemeckú, francúzsku, taliansku a rétorománsku. Jej vznik sa datuje do obdobia 15. – 16. storočia. K najznámejším dielam švajčiarskej literatúry patrí dráma Viliam Tell od Friedricha Schillera. Zo Švajčiarska však pochádzali aj iní autori: Jean-Jacques Rousseau bol zo Ženevy, kritik a historik Jacob Burckhardt, či ďalší spisovatelia ako Gottfried Keller, Conrad Ferdinand Meyer, Jeremias Gotthelf a Charles Ferdinand Ramuz. Hermann Hesse a Carl Spitteler získali za svoje diela Nobelovu cenu. V 20. storočí to boli najmä Friedrich Dürrenmatt a Max Frisch.
V krajine vychádzajú regionálne periodiká (taktiež podľa jazykových oblastí), ale i niekoľko celoštátnych, napríklad Neue Zürcher Zeitung. Švajčiarska verejná vysielacia spoločnosť SRG SSR idée suisse vysiela televízny program v jazykových mutáciách pre každú jazykovú skupinu (okrem rétorománskej) a rozhlasové programy (vrátane rétorománskej).
Sviatky a prázdniny
Deň nanebovstúpenia Pána je tiež nazývaný Banntag (hraničný deň), kedy ľudia podľa tradície si skontrolujú svoje hraničné kamene a žehnajú svojim poliam. Táto tradícia je stále živá a v mnohých obciach sú ľudia sprevádzaní hudobníkmi. Vianoce sú najpopulárnejším sviatkom v krajine. Na Štedrý večer mávajú ľudia bohatú večeru a dávajú si darčeky, 26. decembra sa navzájom navštevujú. Na Silvestra budia posledného člena rodiny, ktorý ešte nevstal z postele pokrikom Silvester!. Príchod nového roka oslavujú podobne ako väčšina kresťanského sveta.
Drsnosť (materiál)
Drsnosť je stredná hodnota nerovností povrchu. Je jemnejšia ako tolerancia a udáva sa v mikrometroch. Značka je Ra.
Meranie
Meria sa drsnometrom.
NGC 1201
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
Igor Vladimirovič Akinfejev
Igor Vladimirovič Akinfejev (* 8. apríl 1986, Vidnoye, Moskovská oblasť) je ruský futbalový brankár, v súčasnosti hrajúci za ruský klub CSKA Moskva, v ktorom má zmluvu do roku 2011. Je členom ruskej reprezentácie, v ktorej odohral 35 zápasov. Bol v nominácií Ruska pre Euro 2004, ale neodohral ani jeden zápas a na Euro 2008 bol už brankárskou jednotkou.
CSKA Moskva
Akinfejev debutoval v drese CSKA v roku 2002 v sedemnástich rokoch. Od tej doby je jednotkou v klube. Z CSKA dokázal vyhrať Pohár UEFA v roku 2005. Zúčastnil sa trikrát ligy majstrov, a získal trofej Zvezda, pre najlepšieho hráča z bývalého sovietskeho zväzu. Je taktiež kapitánom CSKA. Jeho druhé vystúpenie v lige majstrov bolo najlepšie. Držal 362 minút bez inkasovaného gólu, inkasoval až piatom zápase proti FC Porto. V sezóne 2009/2010 sa oň ho zaujíma anglický klub Manchester United.
Reprezentačná kariéra
Akinfejevov debutoval v ruskom národnom tíme 28. apríla 2004 v zápase proti Nórsku. Keď nastúpil na zápas mal len 18 rokov a 20 dní čím sa stal najmladším ruským hráčom v histórii. Na EURO 2004 cestoval ako tretí brankár. Ale významnejší debut prežil v zápase kvalifikácii na majstrovstvá sveta 2006 proti Estónsku 30. marca 2005. Po tomto zápase bol odporúčaný na brankársku jednotku na majstrovstvá sveta, lebo Malafejev bol dlhodobo zranený. Ale Rusi na záverečný turnaj nepostúpili. No 6. mája 2007 utrpel zranenie kolena v ligovom zápase proti tímu FC Rostov. Doba liečenia bola štyri mesiace. Následok zranenia bola strata pozícii v reprezentácii. Na EURO 2008 dostal dôveru od trénera Guusa Hiddinka a odchytal celý turnaj. S tímom získal bronzovú medailu.
Slovenská nohejbalová asociácia
Slovenská nohejbalová asociácia (skr. SNA) je riadiacim orgánom nohejbalu na Slovensku. Je riadnym členom EFTA aj UNIF. Od roku 1993 do 2010 bola členom FIFTA, ale po nezhodách z nej odstúpila a spolu s ďalšími ôsmimi členmi spoluvytvorila novú medzinárodnú nohejbalovú organizáciu, UNIF.
Organizuje nohejbalové súťaže v kategórii mužov, žien, juniorov a žiakov.
História
Na Slovensko prišiel nohejbal z Čiech, kde vznikol v roku 1922 ako futbal cez šnúru. K nám ho priniesli futbalisti Slavie Praha, ktorí tento šport „objavili“, až po 2. svetovej vojne. V roku 1945 si v Piešťanoch krátili čas na volejbalovom ihrisku kopaním futbalovej lopty cez natiahnutý špagát. Táto netradičná hra zaujala miestnych vodných pólistov a plavcov, ktorí sa k pražským futbalistom pridali a novú hru sa rýchlo naučili. V roku 1963 odštartovala mestská nohejbalová súťaž v Piešťanoch a uskutočnilo sa aj prvé medzimestské stretnutie Piešťany – Martin. Rok 1963 je považovaný za oficiálny začiatok nohejbalu na Slovensku. Od roku 1968 fungovala pravidelná, ale neoficiálna moravsko-slovenská liga, v ktorej súťažili obe slovenské družstvá. V prvom ročníku zvíťazila Slávia Kroměříž, v ďalších dvoch Piešťany.
V roku 1973 vzniká prvá oficiálna nohejbalová súťaž na Slovensku – ''1. slovenská národná nohejbalová liga''. Štartovalo v nej 6 družstiev: Kúpele Piešťany, Dukla Martin, Tesla Bratislava, Slovan CHZJD Bratislava, G1M Púchov a Keramoprojekt Trenčín. Prvým víťazom sa stali Kúpele Piešťany. V tom istom roku sa konal aj prvý oficiálny priateľský zápas medzi českým a slovenským nohejbalovým výberom. Česi porazili Slovákov presvedčivo 8:0.
Oficiálny nohejbalový zväz pod názvom Výbor nohejbalového zväzu SÚV ČSZTV vznikol 5. novembra 1974. Jeho prvým predsedom sa stal Igor Rosenberg. Na Slovensku prechádzal systém súťaží od okresných a krajských až po 1. nohejbalovú ligu. Do roku 1987 sa hrali súťaže osobitne na Slovensku a v Česku. V roku 1987 vzniká (po takmer 12-ročnom úsilí) Česko-slovenský nohejbalový zväz. Od nasledujúceho ročníka (až do rozdelenia Česko-Slovenska v roku 1993), sa organizovali Majstrovstvá Česko-Slovenska, a to turnajovým spôsobom s účasťou prvých troch družstiev z oboch národných líg.
V roku 1987 bola vo Švajčiarsku založená Medzinárodná nohejbalová federácia (IFTA). Členom sa stal aj Česko-slovenský federálny nohejbalový zväz (ČSFNZ).
Wojciech Jaruzelski
Wojciech Jaruzelski (* 6. júl 1923, Kurów, Poľsko – † 25. máj 2014, Varšava ) bol poľský politik a generál.
Počas druhej svetovej vojny bol členom poľských jednotiek v ZSSR.
11. februára 1981 bol zvolený za premiéra, 13. decembra vyhlásil v krajine výnimočný stav a do roku 1983 bol predsedom „Vojenskej rady národnej záchrany“. Zároveň bol v rokoch 19811989 prvým tajomníkom Ústredného výboru Poľskej zjednotenej robotníckej strany (teda komunistickej strany). V rokoch 1989 až 1990 bol nakoniec prezident Poľska.
NGC 1202
NGC 1202 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Sklabinský potok
Sklabinský potok, alternatívny názov Jordán, je potok v Turci, na území okresu Martin. Je to pravostranný prítok Turca s dĺžkou 17,4 km, je tokom IV. rádu. Vo Veľkej Fatre vytvára Sklabinskú dolinu.
Prameň
Pramení vo Veľkej Fatre na severozápadnom úpätí Končitého vrchu (1 096,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 930 m n. m.
Smer toku
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na severoseverozápad, potom sa stáča západným smerom, výrazným oblúkom sa potom esovito stáča na severozápad, pričom preteká Sklabinskou dolinou. Po prijatí pravostranného Ihravého potoka sa postupne stáča na západ, na dolnom konci obce Sklabiňa tečie prechodne na juhozápad, potom k obci Záborie na západ. Ďalej pokračuje severozápadným smerom k Tomčanom, odtiaľ ku Košútom na sever, pričom sa výraznejšie vlní a napokon už tečie k ústiu severozápadným smerom.
Ústie
Do Turca ústi na katastrálnom území mesta Martin, pri mestskej časti Priekopa, v nadmorskej výške cca 375 m n. m.
Saint-Martial (Charente)
Saint-Martial je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sociológia
Sociológia je vo všeobecnosti veda o spoločnosti. Lepšie povedané je to veda, ktorá sa zaoberá skúmaním spoločenských subjektov, spoločenských procesov a vzťahov medzi nimi.
Podľa E. Durkheima je sociológia veda o spoločenských faktoch.
Podľa A. Comteho je sociológia veda o spoločnosti a delí sa na sociálnu statiku a sociálnu dynamiku.
Podľa J. Kellera je sociológia od začiatku pomerne konzervatívna disciplína; predurčuje ju k tomu jej teoretické zameranie: v prvom rade sa totiž zaujíma o to, ako je vôbec možné, že spoločnosť dokáže zachovať pevný poriadok, ku ktorého rešpektovaniu sú s väčším alebo menším úspechom vedení všetci jej členovia. Rozpad poriadku, chaos a anómia predstavujú pre sociológiu najväčšiu katastrofu. Sociológia je veda o spoločnosti a rozpad poriadku znamená, že spoločnosť prestáva existovať. Základná otázka sociológie podľa neho znie: Ako je vôbec možný poriadok v spoločnosti? Pri hľadaní odpovedí na túto otázku sa vykryštalizovali tri vetvy sociologického myslenia: teória konsensuálna, teória konfliktu a interpretativna sociológia.
Ako pri iných vedách tak aj pri sociológii sa dá povedať, že má dlhé dejiny, ale krátku históriu. Predsociologické myslenie je tu tak dlho ako ľudstvo samo. Od dávnych vekov chceli ľudia poznať, čo je príčinou správania sa ľudí v komunite a spoločnosti. Za zakladateľa modernej sociológie sa považuje Auguste Comte. Ako ďalších klasikov sociológie by bolo dobré spomenúť aspoň takých sociológov ako boli: Karl Marx, Emile Durkheim, Vilfredo Pareto, Ferdinand Tönnies, George Simmel či Max Weber
Sociológia je vedou teoreticko-empirickou. Má vlastné nástroje na sociologický výskum. Existujú dva základné druhy výskumu, kvalitatívny výskum a kvantitatívny výskum.
V sociológii sú pre poznanie veľmi dôležité teórie sociológie a sociologické paradigmy. Zaoberajú sa fungovaním a štruktúrou ľudskej spoločnosti. Zaujíma ich konanie a myslenie ľudí ako v skupinách tak aj v celej spoločnosti.
Sociológia je zaujímavá tým, že nemá iba jedinú teóriu o spoločnosti, ponúka ich hneď niekoľko. Preto sú známe viaceré sociologické smery a mnohí predstavitelia sociológie.
Pozoruhodné sú aj dejiny sociológie a sociologické disciplíny.
Úzko spolupracuje s inými vedami, aj keď sa niekedy prekrývajú oblasti ich záujmu. Spomenieme niektoré vedy: ekonómia, psychológia, kultúrna antropológia a politológia.
Na Slovensku zatiaľ pôsobia štyri katedry sociológie, na ktorých sa vyučuje jednoodborová sociológia. Najstaršia sídli v Bratislave na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Nebola zrušená ani počas komunistického režimu, čo sa nedá povedať o ostatných katedrách v bývalom Česko-Slovensku, pričom sociológia bola v tom čase vládnou mocou považovaná za buržoáznu pavedu. Druhá katedra sociológie je na Filozofickej fakulte Trnavskej Univerzity. Tretia katedra sociológie má sídlo na Fakulte sociálnych vied a zdravotníctva Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Štvrtá sídli na Vysokej škole svätej Alžbety v Bratislave.
Za povšimnutie určite stoja aj niektoré základné sociologické pojmy.
Predmet sociológie tvoria dva typy problémov:
Sociálny problém - je ním to, čo určitá spoločnosť za problém považuje. Podľa súčasného amerického sociológa P.L. Bergera obyčajne hovoríme o sociálnych problémoch vtedy, keď niečo v spoločnosti nefunguje tak, ako by malo. Sociálne znamená, že sa problém netýka len jedného alebo niekoľkých ľudí, ale že postihuje celú spoločnosť.
Sociologický problém - týka sa sociológie ako vedy. Nejde o problém spoločnosti, v ktorej niečo nefunguje primeraným spôsobom, ale o problém, prečo niečo funguje práve určitým spôsobom a aké vnútorné a vonkajšie vzťahy v spoločnosti to spôsobujú. Prečo ľudia dodržujú pravidlá a normy, prečo sa každodenne správajú rovnakým spôsobom a vykonávajú rovnaké činnosti - ako teda funguje celý systém.
Rīgas radio un televīzijas tornis
náhľad|232x232bod|Pohľad z budovy Lotyšskej akadémie vied na televíznu vežu v Rige.
Rīgas radio un televīzijas tornis (doslova: Rižská rozhlasová a televízna veža) je najvyššia stavba v Pobaltských štátoch. Bola postavená v rokoch 1979 až 1986 v Rige. Je vysoká 368,5 m a po Ostankinskej televíznej veži (540,1 m) a Televíznej veži v Kyjeve (385 m) je to tretia najvyššia samostatne stojaca stavba v Európe. Vo výške 97 metrov sa nachádza rozhľadňa.
Na vežu sa dá dopraviť pomocou dvoch výťahov v severovýchodnom a juhozápadnom pilieri. Tretí pilier obsahuje schodisko. Veža začala vysielať v roku 1986.
Kostelec (okres Hodonín)
Kostelec je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 855 obyvateľov, z toho 432 mužov a 423 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 37,3 roka, ženy 40,8 roka).
Južná Afrika (štát)
Južná Afrika, dlhý tvar Juhoafrická republika (JAR, angl. RSA), je prímorský štát na južnom cípe Afriky medzi Atlantickým a Indickým oceánom. Južná Afrika je rozlohou 25. najväčší štát a podľa počtu obyvateľov (55-miliónov) je 24. najľudnatejší štát na svete. Asi 80 percent obyvateľov štátu je subsaharského afrického pôvodu, zvyšná pätina obyvateľov má pôvod v Európe, Ázii alebo sú to miešanci.
Juhoafrická republika je členom Spoločenstva národov (Commonwealth) a BRICS-u.
Geografia
Dĺžka juhoafrického pobrežia je 2 798 kilometrov.
Južná Afrika susedí na severozápade s Namíbiou, na severe s Botswanou a Zimbabwe , na severovýchode a východe s Mozambikom  a Svazijskom ; Juhoafrická republika zároveň celkom obklopuje Lesotho , ktoré v nej tvorí enklávu.
Počet obyvateľov sa v roku 2015 odhadoval na takmer 55-miliónov Juhoafričanov.
Hlavné mesto je Pretória. Ďalšími významnými mestami sú Kapské Mesto (sídlo parlamentu), Bloemfontein (sídlo najvyššieho súdu), Johannesburg a Durban. Úradnými jazykmi sú angličtina, afrikánčina a 9 kmeňových černošských jazykov: ndebelčina, pedi, sothčina, svazijčina, tsonga, tswančina, vendčina, xhoština a zuluština.
Počiatky kolonizácie
Pôvodnými obyvateľmi Južnej Afriky boli Krováci a Hotentoti. Väčšiu časť územia, s výnimkou juhozápadnej časti osídlili kmene Bantu, ktoré žili na úrovni prvotnopospolnej spoločnosti.
V roku 1655 založila Holandská východoindická spoločnosť Kapské Mesto a Kapské kolónie. Európski, najmä holandskí kolonizátori, nazývaní Búrovia (farmári) alebo Afrikánci, vybili na tomto území takmer celé hotentotské a krovácke obyvateľstvo. Okrem Holanďanov, oblasť kolonizovali i Nemci a francúzski hugenoti, ktorý sa sem utiahli po zrušení Nantského ediktu v roku 1685. V roku 1795 sa Kapska na sedem rokov zmocnili Briti. Potom sa územie opäť až do roku 1806 vrátilo pod nadvládu Holanďanov. Mnohí Búrovia na protest proti britskej správe a zrušení otroctva opúšťali v 30. rokoch južné oblasti a obsadzovali severovýchodné vnútrozemie, pochod známy ako Veľký trek. Za riekami Vaal a Oranje založili v roku 1838 vlastnú Juhoafrickú republiku (neskôr premenovanú na Transvaal) a v roku 1854 Oranžský slobodný štát. Briti uznali samostatnosť oboch štátov, ale v 70. rokoch po objavení ložísk diamantov a zlata, prišlo k obrovskému prílivu nových osadníkov a následne k dvom vojnám medzi Búrmi a Angličanmi, ktoré skončili v roku 1902 víťazstvom britských vojsk. V roku 1910 uzatvorili zmluvu, na základe ktorej bola vytvorená Juhoafrická Únia, ktorá sa v nasledujúcom desaťročí zmenila na britské domínium. Počas 1. svetovej vojny juhoafrické vojská porazili nemeckú armádu v Nemeckej juhozápadnej Afrike (dnešná Namíbia), ktorá potom bola Spoločnosťou národov zverená JAU ako mandátne územie Juhozápadná Afrika.
Do roku 1961 bola Južná Afrika na základe Westminsterského statusu z roku 1931 členom Commonwealthu ako domínium Juhoafrickej únie (JAU), založenej v roku 1910. Hlavou JAU bola formálne britská kráľovná, ktorú zastupoval generálny guvernér menovaný na základe návrhu vlády Juhoafrickej únie z radov občanov JAU. Diskriminačná a rasistická politika vlády priviedla krajinu vo vnútri Spoločenstva národov do politickej izolácie, pretože viac ako dve tretiny jej členov boli vlády bývalých kolónií, ktoré požadovali odstránenie diskriminácie občanov JAU farebnej pleti. Britská vláda sa snažila riešiť vzniknuté napätie politikou kompromisov a vynucovaním vzájomných ústupkov. Jej cieľom bolo zachovať členstvo JAU, do ekonomiky ktorej investovali obrovské prostriedky a dosahovali tu i vďaka politike JAU, ktorá udržovala „farebných” v podmienkach koloniálneho vykorisťovania, obrovské zisky. Napriek enormnému úsiliu Londýna, vláda JAU usporiadala v roku 1960 referendum, v ktorom belošské obyvateľstvo o necelých 75 tisíc hlasov rozhodlo, o vzniku nezávislej republiky. Na základe príslušného zákona krajina vystúpila zo Spoločenstva a 31. mája 1961 bola jednostranne vyhlásená Juhoafrická republika.