cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Martial (Ardèche)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
NGC 3638
NGC 3638 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Podleské vojvodstvo
Podleské vojvodstvo (po poľsky: Województwo podlaskie) je jedno zo 16 vojvodstiev Poľska. Nachádza sa vo východnom Poľsku a hraničí s vojvodstvami: a so štátmi:
Powiaty
Obyvateľstvo k 31.12.2004
Mestá
Vo vojvodstve je 35 miest a 3 z nich majú práva powiat Zoradené podľa počtu obyvateľov k 31.12.2005
Ochrana prírody
Národné parky
Chránené krajinné oblasti Vo vojvodstve je tiež 87 rezervácií.
Jozef Čentéš
Prof. JUDr. Jozef Čentéš, PhD. (* 17. november 1967, Nitra, Česko-Slovensko) je slovenský prokurátor a vysokoškolský pedagóg. 17. júna 2011 bol zvolený do funkcie generálneho prokurátora. O voľbe sa vedú spory, v júni 2013 bol zvolený nový kandidát, Jaromír Čižnár.
Životopis
Jozef Čentéš absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v roku 1991, v roku 1997 získal tituly JUDr. a PhD. V roku 2008 bol habilitovaný na docenta v odbore trestné právo.
Dňa 18. decembra 2014 bol vymenovaný za profesora v tom istom odbore. Profesorské konanie absolvoval na Masarykovej univerzite, pretože vtedajší prezident Ivan Gašparovič „neformálne dával najavo“, že by Čentéša za profesora nevymenoval.
Svoje pôsobenie začal na Mestskej prokuratúre v Bratislave v roku 1991. Prokurátorské skúšky zložil v roku 1992 a bol vymenovaný za prokurátora. Na Generálnej prokuratúre pracuje od roku 1999. Od roku 2004 bol vo funkcii zástupcu riaditeľa trestného odboru. V súčasnosti zároveň pôsobí ako vedúci katedry trestného práva, kriminológie a kriminalistiky na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Zvolenie za generálneho prokurátora
17. júna 2011 bol Jozef Čentéš zvolený za generálneho prokuratúra. Hlasovalo za neho 79 z 89 prítomných poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Prezident Ivan Gašparovič odmietol Čentéša vymenovať do funkcie už v júni 2011. Podľa prezidentovho hovorcu Mareka Trubača prezident považuje voľbu za „spolitizovanú“ a hodlá počkať na rozhodnutie Ústavného súdu.
Liptovská Lúžna
Liptovská Lúžna je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Polohopis
Obec sa nachádza na dolnom Liptove, asi 15 km južne od Ružomberka v Lúžňanskej doline, zasadenej v severnej časti Nízkych Tatier. Obcou preteká riečka Lúžňanka, ktorá sa v Liptovskej Osade po vstupe do Revúckej doliny vlieva do Revúcej. Obcou vedie cesta z Liptovskej Osady, ktorá pokračuje do osady Železnô.
Rajecká kotlina
Rajecká kotlina (nesprávne hovorovo Rajecká dolina) je podcelok Žilinskej kotliny.
Poloha
Kotlina sa nachádza na severozápadnom Slovensku a zaberá južnú časť žilinského okresu. V rámci Žilinskej kotliny na severe hraničí korytom Turianského potoka so Žilinskou pahorkatinou a na západe časťou koryta Čierňanky západne od Rajca s Domanižskou kotlinou. Na severozápade susedí s podcelkami Súľovských vrchov, Súľovskými skalami a Skalkami, na východe a juhu sa dvíha Lúčanská Fatra, podcelok Malej Fatry. Na juhozápade vytvára výraznú hranicu Zliechovská hornatina, tvoriaca súčasť Strážovských vrchov.
Tvorí ju údolie riečky Rajčanky a jej prítokov. Má pretiahnutý tvar a je dlhá cca 15 km (Rajecká Lesná – Turie) a v strednej časti široká cca 7 km (Zbyňov – Kunerad).
Doprava
Dopravnou tepnou územia je cesta I/64, vedúca zo Žiliny cez Rajecké Teplice, Rajec a Fačkov do Prievidze. Dôležitú spojnicu s Považím tvorí aj cesta II/517 z Rajca do Považskej Bystrice. Osobnú i nákladnú prepravu zo Žiliny po Rajec zabezpečuje aj železničná trať Žilina – Rajec.
Dejiny
Podľa archeologických nálezov siahajú najstaršie stopy osídlenia Rajeckej kotliny do doby eneolitu. Slovania ju začali obývať asi v 6. storočí. V 9. storočí bolo jej územie už súčasťou Nitrianskeho kniežatstva a Veľkej Moravy. Do Uhorska bola pričlenená niekedy koncom 11. storočia a začali vznikať feudálne panstvá so strediskami v Rajci a Lietave, ktoré toto územie spravovali. Bola súčasťou Trenčianskej stolice. Počas 2. svetovej vojny tu prebiehali boje medzi partizánmi a Nemcami, čoho dôkazom sú dodnes existujúce pozostatky protitankových zábran pri turskom rázcestí.
Príroda
Celá kotlina je bohatá na flóru a prírodné výtvory, okolie je popretkávané turistickými chodníkmi a cyklotrasami. Medzi turisticky obľúbené lokality patria (už mimo kotliny ležiace) rázovité Čičmany, Slovenský betlehem a Bazilika narodenia Panny Márie v Rajeckej Lesnej, Slnečné skaly a okolie vrchu Skalky so zaujímavými skalnými útvarmi. V dlhých dolinách Lúčanskej Fatry, no i v samotnej kotline je niekoľko menších chránených území (Kľak, Kozol, Šujské rašelinisko, Turská skala, Poluvsianska skalná ihla) a biocentier so vzácnym rastlinstvom.
Známe a navštevované sú kúpele v Rajeckých Tepliciach, kúpalisko v Rajci, menšie lyžiarske areály a množstvo iných zaujímavostí.
Protiturecká pevnosť (Komárno)
[[File:Fotothek df tg 0004804 Geometrie ^ Architektur ^ Festungsbau ^ Vermessung.jpg|thumb| Protiturecká pevnosť Comora
Spolu s Fortifikačným systémom mesta Komárno, vytvoreným v období Napoleonskych vojen, tvorí Protiturecká pevnosť Komárňanský pevnostný systém alebo aj Pevnosť Komárno. Tento systém je najväčším fortifikačným komplexom na Slovensku a s Dunajským predmostím, Sandbergskou a Igmándskou pevnosťou na území Maďarska, ktoré boli vo svojom období súčasťou tohoto opevnenia, tvoria najväčší fortifikačný komplex v rámci bývalého Uhorska.
Komárňanský pevnostný systém je zapísaný do predbežného zoznamu svetového dedičstva UNESCO pod názvom Systém opevnenia na sútoku riek Dunaja a Váhu v Komárne – Komárom, o zápis ktorého požiadalo Slovensko roku 2002 a Maďarsko sa pridalo roku 2007.
Stará pevnosť
Je najstarším objektom protitureckej pevnosti. Bola postavená na sútoku riek Váh a Dunaj, podľa plánov talianskeho fortifikačného staviteľa Pietra Ferraboscu. Impulzom bolo pravdepodobne dobytie Budína Turkami v roku 1541. Stavba začala 23. marca 1546 a bola ukončená v roku 1557. V roku 1570 povodeň pevnosť silne poškodila a došlo k zrúteniu časti kurtín (spojovacie opevnenie medzi bastiónmi). Opravená bola v rokoch 1572 – 1592 pod vedením Urbana Sϋessa. V roku 1594 preukázala svoju funkčnosť, keď odolala mesačnému obliehaniu stotisícovým vojskom Sinanského pašu na jeho výprave do Uhorska. V rokoch 1673 – 1683 bola pevnosť počas výstavby Novej pevnosti rozšírená o korunnú hradbu, napájajúcu sa na západné bastióny. V rokoch 1826 – 1839 sa uskutočnila posledná veľká prestavba, v 19. a 20. storočí boli na nej vykonané už len malé prestavby.
Stará pevnosť ma päť bastiónov. Východný bastión nazývaný aj špicový smeruje do sútoku riek. Dva mestské, severný a južný, tvoria základ obrany od Žitného ostrova a sú prepojené kurtínou. Obranu smerom k Dunaju a Váhu tvoria dva bastióny vedľa špicového bastiónu. Tieto majú nepravidelný, terénom determinovaný tvar. Pevnosť má dve nádvoria, malé východné a veľké západné oddelené kurtínou. Po obvode pevnosti sú kazematné priestory slúžiace posádke. Murované časti pevnosti boli chránené zeminovými násypmi. Okolo pevnosti bola vodná priekopa. Jedinou bránou bola Ferdinandova brána pri južnom mestskom bastióne a západnej kurtíne.
Na stavbu bol použitý stavebný kameň, pálená tehla a zemina.
Nová pevnosť
Rozširuje starú pevnosť, k jej stavbe bola impulzom ofenzíva Osmanskej ríše a dobytie pevnosti v Nových Zámkoch. Hneď po dobytí Nových Zámkov v roku 1663 sa začalo stavať. Najprv boli vybudované len zemné opevnenia, ktoré boli neskôr upravené na murované opevnenie. Opevňovacie práce boli vykonané podľa plánov Františka Wymesa. Nová pevnosť mala päť bastiónov, tri západné s najmohutnejším stredovým a dva východné, ktoré sa voľne pripájali na Starú pevnosť. Medzi tromi západnými bastiónmi boli dva ravelíny, ktoré ich spájali, pričom južný z nich chránil vchod do novej pevnosti - Leopoldovu bránu. Jednotlivé bastióny a ravelíny mali nasledovné názvy:
Aj nová pevnosť mala širokú vodnú priekopu, do nej viedlo niekoľko brán. Pred pevnosťou boli vybudované kontreskarpy, kryjúce kurtíny a bastióny pevnosti. Stará a Nová pevnosť, volané aj Citadela, boli prvkom obrannej línie, ktorá mala brániť prenikaniu Osmanov na Stredné Považie.
V rovnakom období bol vybudovaný aj pevnostný objekt Leopoldov pri Hlohovci.
V 1682 roku bola pevnosť poškodená povodňou, ale Leopold I. zabezpečil jej opravu. Následne v roku 1683 odolávala vojskám Imricha Tökölyho. Po porážke Osmanských vojsk pred Viedňou v tom istom roku, nastala zmena pomerov, ktoré spôsobili stratu významu tejto pevnosti ako pohraničnej. Jej osud spečatili zemetrasenia v roku 1763 a 1783. Kvôli nerentabilnosti opráv bola pevnosť armádou opustená a nakoniec Jozef II. daroval pozemok pevnosti mestu a budovy boli vydražené.
Stavebné materiály zodpovedali účelu stavby a boli to: kameň, pálená tehla a zemina. Aj napriek prestavbám sa stavebný základ pevnosti prakticky nezmenil. Fasády kazematných traktov sú tehlové s kamennou rímsou na vrchu. Hradby pevnosti sú tehlové a posilnené v nárožiach vápencovými kvádrami.
Pevnosť v 19. storočí
Až v 19. storočí nastala zmena. Výbojné správanie revolučného Francúzska spôsobilo, že v roku 1807 bol vykonaný prieskum a plánovanie a nakoniec bola pevnosť v roku 1808 opravená, a južné a severné krídlo bolo vymurované, nakoľko dovtedy bolo len v zemnej podobe. Bola dobudovaná korunná hradba. Pamätná tabuľa na dobudovanej časti pevnosti hovorí, že prestavba severného a južného bastiónu sa začala 20. augusta 1808 a ukončená bola toho istého roku 4. novembra.
V roku 1810 boli na nádvorí novej pevnosti vybudované kasárne v tvare U rovnobežne s tvarom kurtín a následne roku 1815 bola postavená veliteľská budova v južnej časti nádvoria v tvare nepravidelného štvoruholníka.
V rokoch 1827 – 1839 boli postavené v starej pevnosti za obvodovými múrmi kazematné priestory, slúžiace na ubytovanie a skladovanie. Tvar obvodových obranných múrov zostal nezmenený.
V následnom období boli budované ďalšie prvky opevnenia, ktoré sa týkali mesta, tzv. Fortifikačný systém mesta Komárno a to prestavba Palatínskej línie (1839 – 1847), stavba Sandbergskej (Monoštorskej) pevnosti (1851), prestavba Dunajského a Vážskeho predmostia (1851 – 1871) s pevnosťou Csillág, ukončenie Vážskej línie (1871) a výstavba Igmandskej pevnosti (1871 – 1877).
Pevnosť – od 20. storočia doteraz
V samotnej pevnosti nenastali počas tohoto storočia zásadnejšie zmeny, len rozrastanie mesta dosiahlo obrannú líniu pevnosti. Taktiež výstavba železnice spôsobila prerušenie obranného valu Palatínskej línie v priestore medzibastionu III.-IV. V roku 1908 bola situovaná na hranici pevnosti v priestore tzv. envelope pri Váhu fabrika na výrobu munície. Pri muničnej továrni bol zriadený aj výskumný ústav a celý komplex sa nazýval Cisársko – kráľovský delostrelecký výskumný ústav (Kaiser-königliche Artillerie Forschung Anstalt). Po prvej svetovej vojne však zanikol. Po vojne a rozpade Rakúsko-Uhorska došlo k rozdeleniu mesta medzi Maďarskom a Československom, nakoľko Dunaj bol určený ako hraničný tok. Tým stratil obranný val okolo mesta význam ako ucelený reťazec. V roku 1919 po vzniku Maďarskej republiky rád došlo k ostreľovaniu Komárna. K väčším škodám na pevnosti nedošlo, ale bol zasiahnutý muničný sklad nachádzajúci sa v pevnosti Vážskeho predmostia, spôsobený výbuch poškodil objekt, ktorý chátral a to sa ešte zhoršilo počas druhej svetovej vojny. Roku 1923 prešli objekty pevnosti a pevnostného systému pod správu armády ČSR a do starej pevnosti bol umiestnený sklad 12. streleckého pluku M. R. Štefánika, ktorý bol mestskou posádkou až do roku 1938. V roku 1930 došlo k asanácii Bastiónu I. kvôli výstavbe cestného spojenia do Bratislavy. V Medzivojnovom období, v čase budovania pevností na hraniciach s Nemeckom, došlo k rozhodnutiu vybudovať v priestore Komárna 5 pechotných zrubových objektov, nakoniec došlo ale len k výstavbe KO-S1 a KO-S3 na obranu železničného mosta a KO-S4 na obranu cestného mosta. Zruby boli spojené linkou s Veliteľstvom v Bastióne IV. Formálne bola výstavba zrubov ukončená 11. mája 1938. Po Viedeňskej arbitráži 2. novembra 1938 došlo k strate rozsiahleho územia Československa v prospech Nemecka. Keďže Komárno patrilo k územiam, ktoré si nárokovalo Maďarsko, pevnostné kupole a veže boli demontované a zruby zostali poškodené.
Územie Komárna bolo oslobodené Sovietskou armádou 30. marca 1945. Mesto sa po otrasoch z vojny začalo konsolidovať a industriálny rozvoj mesta situovaný najmä do západnej časti mesta zasiahol aj pevnostný systém Palatínskej línie. Citadela – Stará a nová pevnosť bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku a to 18. marca 1970 rozhodnutím vlády SSR č. 84 a súbor objektov Palatínskej a Vážskej línie 15. marca 1985 rozhodnutím vlády SSR č. 54. Objekty citadely boli po roku 1968 využívané Sovietskou armádou a v tomto období bola pevnosť značne zdevastovaná. Po odchode Sovietskych vojsk roku 1993 sa pevnosť stáva majetkom Slovenskej armády, ale medzitým dochádza k devastácii objektov obyvateľstvom. Niektoré objekty Vážskej a Palatínskej línie sa stávajú súkromným majetkom, alebo dochádza k ich prenájmu. Objekty citadely a pevnostného systému Komárna sú zapísané do zoznamu kandidátov Svetového dedičstva UNESCO, o čo Slovensko požiadalo 12. júna 2002 a Maďarsko sa pridalo s objektami na jeho území roku 2007. V roku 2003 mesto Komárno odkupuje Starú a Novú pevnosť, aby mohlo začať s jej revitalizáciou.
Malšice
Malšice je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 848 obyvateľov, z toho 933 mužov a 915 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,9 roka, ženy 43,6 roka).
Noam Avram Chomsky
Noam Avram Chomsky (* 7. december 1928, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americký lingvista mentalistickej orientácie, filozof, kognitívny vedec, politický aktivista a emeritný profesor jazykovedy na Massachusettskom technologickom inštitúte. Považuje sa za otca modernej jazykovedy a za vedúcu osobnosť analytickej filozofie. Od 60. rokov 20. storočia je známy najmä ako politický disident, socialistický aktivista a anarchista.
Chomsky je známy aj ako pôvodca konceptu generatívnej gramatiky a ako zakladateľ generativizmu. Pod vplyvom marxistickej filozofie odmietol prirodzené charakteristiky reči a jazyka ako povrchné a vyhlásil, že reč a jazyk sa určujú hlbinnými štruktúrami, známymi ako univerzálna gramatika. Tieto myšlienky zhrnul vo svojom diele Syntactic Structures vydanom v roku 1957, čo neskôr vyústilo do konceptu transformačnej gramatiky. Je aj pôvodcom Chomského hierarchie, ktorá je klasifikáciou tried formálnych jazykov a patričných tried gramatík podľa ich generatívnej sily. Preto ho považujú za priekopníka teórie formálnych jazykov, ktorá má nezastupiteľné miesto v teoretických základoch informatiky.
V oblastiach psychológie a jazykovedy Chomsky tvrdo kritizoval behavioristické tendencie, čím prispel k tzv. kognitívnej revolúcii a výrazne ovplyvnil filozofiu jazyka a mysle.
Od roku 1967, keď publikoval esej The Responsibility of Intellectuals, v ktorej vystúpil proti vojne vo Vietname, je Chomsky známy ako politický komentátor, kritik zahraničnej politiky Spojených štátov, anarchosyndikalista a libertariánsky socialista, pričom sa v ich obhajobe opiera o idey obdobia osvietenstva. Chomsky tiež aktívne kritizuje kapitalistické zriadenie a venuje sa analýze masmédií a propagandy.
Život
Noam Chomsky sa narodil v židovskej rodine v ranných hodinách 7. decembra 1928 vo Philadelphii. Jeho otec, William Chomsky, bol známy profesor hebrejčiny pochádzajúci z Ukrajiny. Jeho matka, Elsie Chomská, pochádzala z územia dnešného Bieloruska.
Po získaní doktorátu Chomsky devätnásť rokov učil na Massachusettskom technologickom inštitúte. Počas tohto obdobia začal verejne komentovať politický život, čo začalo vznesením námietok proti americkej intervencii vo vojne vo Vietname. Odvtedy je dobre známy pre svoje ľavicové politické názory, prednášal o politike po celom svete a napísal na túto tému niekoľko kníh.
Likavka
Likavka je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Polohopis
Obec Likavka sa nachádza na Liptove, susedí s mestom Ružomberok, je s ním takmer spojená. Nachádza sa na pravom brehu rieky Váh v malej kotlinke medzi vrchmi Mních (z juhu až juhovýchodu), Predný Choč (zo severu) a Čebrať (západ, severozápad), priamo na dopravnej ceste, ktorá spája Oravu s Liptovom. Nadmorská výška obce je Obcou preteká potok s rovnomenným názvom, ktorý pramení v severovýchodnom výbežku Veľke Fatry a je pravostranným prítokom rieky Váh.
Dejiny
Prvá písomná zmienka: 13151341 (Likava). Najdôležitejším svedkom osídlenia tejto časti Liptova v 13. storočí je kostol sv. Martina v Martinčeku z roku 1260 na blízkom Mníchu. Osídlenie tejto časti Liptova pochádza už z praveku, na hradnom vrchu bolo odkryté hradisko púchovskej kultúry, s ktorým súvisí poklad železných predmetov a laténskych mincí. Ďalej tu bolo poveľkomoravské sídlisko z 10. – 12. storočia. Obec sa najskôr spomína ako Likava a to už spred 13.storočia. Vtedy patrila Likava zemanom. V tomto období daroval likavský majetok kráľ Belo IV. zemanovi Mikulášovi, ktorý so svojimi potomkami vlastnili obec do roku 1335. K týmto zemanom patril aj Ladislav z Likavy (de Likua). V roku 1335 sa však museli zemania majetku vzdať na príkaz liptovského a zvolenského župana Donča, ktorý im dal za likavský majetok náhradu, časť majetku v Liptovskom Trnovci a v Ľubeli. Osada Likava ležala pri dôležitej krajinskej obchodnej ceste, vedúcej zo Zvolena cez Revúcku dolinu popri Ružomberku a smerovala cez Oravu ďalej do Poľska. Nad touto cestou dal liptovský a zvolenský župan Donč vybudovať v druhej polovici 30. rokov 14. storočia hrad, ktorý dostal názov podľa pôvodnej osady – Likava. Dedina Likava a jej majetok spolu s Likavským mlynom bola neskôr kráľovským majetkom, a v poddanskej závislosti pánov z Likavy. Jej súčasný názov Likavka sa prvýkrát spomína v súpise Likavského panstva z polovice 16. storočia.
V roku 1600 sa v uvádzalo Likavke 23 obývaných poddanských domov a 17 opustených dvorov. Podľa urbára mala roku 1625 Likavka 12 sedliackych usadlostí, v ktorých žilo asi 25 rodín a 38 želiarskych domov. Ročnú daň platili na sviatok sv. Juraja, Michala a na Vianoce po 2 florény a 86 denárov. Podľa zápisnice kanonickej vizitácie z roku 1713 mali Likavka a Martinček 497 obyvateľov. V roku 1787 v Likavke žilo 883 obyvateľov a stálo tu 89 domov. V roku 1828 v 179 domoch žilo 1228 obyvateľov. Obyvatelia Likavky museli vydržiavať aj prechádzajúce vojská. V roku 1736 boli prinútení odovzdať pre vojakov kniežaťa Lobkowicza naturálie. Nové podmienky po roku 1848 a postupná industrializácia zmenili aj predmet obživy a s tradičných odvetví, poľnohospodárstva, ovčiarstva, drevorubačstva a pltníctva sa postupne veľa obyvateľov zamestnalo v ružomberských priemyselných podnikoch. Podľa sčítania obyvateľstva z roku 1970 mala obec Likavka 3781 obyvateľov.
Politika
Starosta: Ing. Marián Javorka
Koszalin
Koszalin je okresné mesto okresu Powiat koszaliński v severnom Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve. Od Štetína je vzdialený 151 km a od Gdanska 193 km.
Likavka
Politika
Zástupca starostu: JUDr. Jaromír Pavlík
Koszalin
Žije tu 106 987 obyvateľov (31. december 2009).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Streda nad Bodrogom
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Streda nad Bodrogom v okrese Trebišov.
Koszalin
Dejiny
Koszalin je prvý raz spomínaný ako dedina Koszalice (resp. Cossalitz) v roku 1214. V roku 1248 sa stal majetkom biskupstva Cammin (sídlom biskupa je dodnes), mestské práva získal v roku 1266.
Likavka
Obecné zastupiteľstvo
Obecné zastupiteľstvo pozostáva z 9 poslancov:
KDH – 7 Nezávislí – 2
Obecný úrad vydáva občasník s názvom Likavan, v približnom náklade 1000ks.
Šport
Najobľúbenejším športom v obci je futbal, v regionálnych súťažiach pôsobí Obecný športový klub Likavka. V obci sa súťažne hráva aj stolný tenis (v roku 1977 sa tu uskutočnili majstrovstvá Slovenska mužov a žien) a florbal (Meteníci Likavka). V obci tiež v roku 1979 vznikol Klub Nadšencov Amatérskej Cyklistiky (ako súčasť TJ Družstevník Likavka), ktorý sa v roku 1988 presťahoval do Ružomberka, v Likavke však má viacerých aktívnych členov. Taktiež je v Likavke aktívny aj Klub Slovenských turistov a lyžiarov, KST TOM Likavka, ktorý pravidelne organizuje Štefanský výstup na Predný Čebrať, výstup na Predný Choč pri príležitosti SNP - s touto akciou je spojený aj výstup na "Tri vrchy v jeden deň - Memoriál Štefana Pátera, v rámci ktorého sa koná výstup na všetky tri vrchy, ktoré obklopujú Likavku, Čebrať - Predný Choč - Mních.
NGC 3639
NGC 3639 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 21. januára 1855.
Žleb (prírodná pamiatka)
Žleb bola prírodná pamiatka ev. č. 1744 na východnom okraji obce Hostětín v okrese Uherské Hradiště.
Dôvodom ochrany bola kvetnatá lúka, mokrade a dubový háj s bohatou kvetenou a hmyzom. Dňa 8. decembra 2011 Správa CHKO Bílé Karpaty túto prírodnú pamiatku zrušila.
Vatikánska líra
right|thumb|500 vatikánskych lír
Vatikánska líra (ISO 4217 VAL) bola menová jednotka Vatikánu v rokoch 1929 až 2002.
V roku 2002 bola nahradená eurom v kurze 1 EUR = 1936,27 VAL.
Saint-Martin-d’Ardèche
Saint-Martin-d’Ardèche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Martin-d’Ardèche má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Martin-d’Ardèche má 886 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ibn Chaldún
Jedna z najvýraznejších osobností arabskej kultúry počas obdobia jej úpadku.
Jeho úvod k rozsiahlym svetovým dejinám Kitáb al-ibar (Kniha poučných príkladov) vošiel do dejín pod názvom al-Mukaddima, je „venovaný dejinám a sociológii dejín, úvahám nad chodom ľudskej civilizácie a životom a smrťou celých spoločností“.
Ibn Chaldún sa sústredil na výskum človeka a ľudskej civilizácie. Pozeral sa netradične a predvídavo na vznik a vyvoj ľudskej civilizácie, na genézu politickej moci a na základné ekonomické aspekty spoločnosti.
Okres Most
Okres Most je okres v Ústeckom kraji. Jeho sídlom je mesto Most. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 115 005 a hustota zaľudnenia je 250 obyvateľov na. V okrese Most je 26 obcí, z toho 5 miest.
Dénezé-sous-le-Lude
Dénezé-sous-le-Lude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Svätuše
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Svätuše v okrese Trebišov.
Maltská líra
Maltská líra (ISO 4217 MTL) bola menovou jednotkou Malty do roku 2007. Delila sa na 100 centov, do toku 1994 sa 1 cent delil na 10 mils. 1. januára 2008 bola nahradená eurom s výmenným kurzom 1 EUR = 0,429300 MTL.
Mince:1,2,5,10,25,50 centov, 1 lira
Bankovky:2,5,10,20 liri
Lipiany
Lipiany je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat pyrzycki v rovnomennej gmine.
Žije tu 4 129 obyvateľov (30.6.2007).
Kde domov můj
Kde domov můj je česká štátna hymna. Používa sa od zániku Česko-Slovenska v roku 1992, už v roku 1990 však bola oficiálne vyhlásená aj za hymnu Česka v rámci Česko-Slovenska. Pred rozdelením tvorila zároveň prvú časť česko-slovenskej hymny, po ktorej nasledovala prvá sloha terajšej hymny slovenskej (Nad Tatrou sa blýska).
Pieseň pochádza z divadelnej hry Josefa Kajetána Tyla Fidlovačka aneb žádný hněv a žádná rvačka, po prvýkrát uvedenej v roku 1834. Hudbu k nej zložil František Škroup. Rýchlo zľudovela a získala postavenie národnej piesne. Hymnu tvorí iba prvá sloha piesne; druhá je dnes takmer neznáma.
Pieseň prevzali aj niektoré ďalšie slovanské národy. Napríklad slovenskú verziu s názvom „Domov Slováka“, so štyrmi slohami, publikoval v roku 1862 Michal Chrástek v prvom diele zborníku Veniec národních piesní slovenských, a to hneď pod číslom 1.
Významne si pieseň osvojili tiež Bulhari, ktorí ju považovali za svoju národnú pieseň. Z korešpondencie Boženy Němcovej vieme, že zrejme prvú bulharskú variantu piesne, zachovanou v pozostalosti Františka J. Jezbera s dátumom 14. februára 1861, zapísal Ivan Chadži Simeonov (zvaný Ivančo alebo Jončo), jeden z Bulharov, ktorí študovali v Prahe.
Slová piesne
Ako hymna sa používa iba prvá sloha.
Dikón z Kaulónie
Dikón (Dikón) bol olympijský víťaz v behu na jedno a na dve stadiá v 4. stor. pred Kr.
Dikón, syn Kallimbrota z Kaulónie, sa v behu na krátke vzdialenosti (stadiodromos, diaulos) presadil na všetkých celogréckych hrách. Páť víťaztiev si vybojoval na pýtických hrách, tri na istmických hrách, štyri na nemejských hrách. Na 97. olympijských hrách v roku 392 pred Kr. dosiahol víťazstvo v behu na jedno stadion ešte ako dorastenec a v kategórii mužov si v roku 384 pred Kr. toto víťazstvo zopakoval a pridal k nemu aj víťazstvo v behu na dve stadiá.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že v olympijskej Altide mal Dikón rovnaký počet sôch, koľko mal víťazstiev. Dikón svoje prvé olympijské víťazstvo dosiahol ako občan Kaulónie. Keďže v roku 389 pred Kr. bolo jeho rodné mesto úplne zničené syrakúzskym tyranom Dionýsiom a jeho preživší obyvatelia sa presťahovali do Syrakúz, Dikón na olympijských hrách v roku 384 pred Kr. už súťažil za Syrakúzy. Poznámky Pausania, že Kaulóniu zničili Rimania alebo Pyrrhos Epirský, a že Dikón sa následne nechal Syrakúzanmi kúpiť, sú preto mylné.
Corent
Corent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3640
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
Slovakiaring
Slovakiaring je pretekársky okruh na Slovensku, nachádzajúci sa v katastrálnom území obce Orechová Potôň v okrese Dunajská Streda. Bol postavený v rokoch 20082009 a autorom projektu je rakúsky architekt Hans Roth.
Varianty tratí
Okruh ponúka 6 variant v oboch smeroch, teda spolu 12 rôznych tratí s dĺžkou od 2632 do 5922 metrov.
Sanmarínska líra
thumb|Minca s nominálnou hodnotou 500 SML
Sanmarínska líra (ISO 4217 SML) bola menová jednotka San Marína od 60. rokov 19. storočia do roku 2002, kedy bola nahradená eurom. Bola ekvivalentom talianskej líry.
Distré
Distré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Priraďovacia spojka
Priraďovacia spojka alebo parataktická spojka je spojka, ktorá spája rovnocenné vety alebo vetné členy (je teda synonymom spojky "a").
Delenie v slovenčine:
Vo význame prípustkovej spojky sa niekedy používa spojka a, inak prípustkové spojky v slovenčine nie sú.
Silvia Gašparovičová
Silvia Gašparovičová, rod. Beníková (* 13. január 1941 Bratislava) je slovenská projektantka, súdna znalkyňa, a v rokoch 2004 - 2014 prvá dáma Slovenska.
Život
V roku 1958 ukončila strednú školu. 5-ročné vysokoškolské štúdium absolvovala na Stavebnej fakulte Slovenskej technickej univerzity, ktoré ukončila v roku 1965. V rokoch 1971-73 absolvovala postgraduálne štúdium hospodárskeho práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Po skončení vysokoškolského štúdia 5 rokov pracovala v projekcii štátneho podniku Pozemné stavby. Od roku 1971 až do roku 1991 pôsobila na investičnom odbore Ministerstva výstavby a stavebníctva. V roku 1991 Mestský súd v Bratislave vymenoval Silviu Gašparovičovú za súdnu znalkyňu pre oceňovanie nehnuteľností v odbore stavebníctvo. Až do zvolenia svojho manžela za prezidenta Slovenskej republiky pracovala v súkromnej sfére ako konateľka v stavebnej spoločnosti.
Silvia Gašparovičová žije po boku svojho manžela Ivana Gašparoviča od roku 1964. Spoznali sa vďaka basketbalu, pretože obidvaja boli jeho milovníkmi. Majú dve deti, dcéru Denisu a syna Iva.
Karol VII. (Francúzsko)
'''Karol VII. Víťazný''' (* 22. február 1403, Paríž, Francúzsko – † 22. júl 1461, Mehun-sur-Yèvre) bol francúzsky kráľ v rokoch 14221461. Jeho meno je neodmysliteľne spojené s menom Johanky z Arku. I jej zásluhou doviedol Francúzsko k úspešnému ukončeniu storočnej vojny.
Životopis
Pochádzal z dynastie Valois a bol piatym synom Karola VI. a Izabely Bavorskej. Kráľom sa stal v roku 1422 uprostred občianskej vojny, ktorá navyše bola komplikovaná anglickou vojenskou intervenciou z víťaznej bitky pri Azincourte (1415). Jeho duševne chorý otec ho v zmluve z Troyes vydedil v prospech svojho zaťa, anglického kráľa Henricha V. a vnuka Henricha VI. Karol však pod zámienkou duševnej nespôsobilosti svojho otca túto zmluvu odmietol. Bol korunovaný ako kráľ Karol VII. 17. júla 1429 v Reims v prítomnosti Johanky z Arku.
Radom ordonancií zaistil tiež relatívny pokoj v krajine. Výrazne upevnil kráľovskú moc, čím podporil vzrastajúce centralistické tendencie vtedajšieho Francúzska. Vykonal dve dôležité reformy – peňažnú a vojenskú. Zaviedol pevné dane a stále žoldnierske vojsko závislé od kráľovskej moci. V jeho reformách ďalej pokračoval jeho syn Ľudovít XI.
Deti
V apríli 1422 sa oženil s Máriou z Anjou (* 1404 – † 1463), mali spolu 14 detí:
Svätý Benedikt
Svätý Benedikt alebo svätý Beňadik môže byť:
Saint-Martin-de-Valamas
Saint-Martin-de-Valamas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Saint-Martin-de-Valamas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Martin-de-Valamas má 1269 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Augustín Lednický
Augustín Lednický (* 7. august 1925, Malé Lednice – † 10. október 1950, Bratislava) bol slovenský protikomunistický bojovník, ktorý bol začiatkom 50. rokov minulého storočia odsúdený na trest smrti a popravený.
1109 Tata
1109 Tata je planétka s priemerom 69 km, ktorú objavil K. Reinmuth 5. februára 1929.
Augustín Lednický
Pochádzal z početnej roľníckej rodiny z obce Malé Lednice vo vtedajšom okrese Rajec. Počas vojny pracoval ako robotník. V septembri 1944 sa pridal k partizánskej jednotke a zúčastnil sa bojov v okolí Strečna, Vrútok a Martina. Po rozpade partizánskej jednotky sa vrátil domov a znova nastúpil do práce v Zbrojovke Banská Bystrica. Po skončení vojny nastúpil 1. októbra 1945 na vojenskú prezenčnú službu, prešiel poddôstojníckou školou a od 1. júla 1947 sa z neho stal vojak z povolania. Na jar roku 1948 vstúpil do Komunistickej strany Česko-Slovenska, ale už čoskoro sa s ňou ako hlboko veriaci človek rozišiel. Vo februári 1949 spolu s dvomi ďalšími poddôstojníkmi utiekol cez Cheb do americkej zóny Nemecka.
Ako agent americkej armádnej spravodajskej služby Counter Intelligence Corps (CIC) sa nelegálne vrátil 23. augusta 1949. Pôvodne malo ísť o skupinu piatich ozbrojených bojovníkov a Augustín Lednický mal byť jej veliteľom. Sám sa dostal do Považskej Bystrice a do rodných Malých Ledníc. V septembri 1949 dorazila skupina štyroch mužov, ktorí však neboli ozbrojení. Prvoradou úlohou teda bolo získať zbrane. Od prepadu stanice Zboru národnej bezpečnosti však z dôvodu rizika upustili. Lednický skrýval skupinu v lesoch v okolí obce Dlhé Pole, neskôr sa presunuli do oblasti Rajeckých Teplíc. Vzhľadom na blížiacu sa zimu sa rozhodli presunúť sa na Kysuce, kde bolo mnoho salašov, v ktorých chceli prečkať zimu.
14. októbra bol však Augustín Lednický nešťastnou zhodou okolností zadržaný v Žiline po tom, čo ho do nohy postrelil milicionár, ktorý ho prenasledoval. Ďalších členov skupiny sa podarilo Štátnej bezpečnosti pozatýkať neskôr. Celú skupinu vyšetrovali ako teroristov, aj keď skutočné možnosti odbojovej skupiny boli obmedzené nedostatkom zbraní a výstroja. Štátna moc urobila z tejto kauzy exemplárny príklad a v júli 1950 bol Augustín Lednický odsúdený na trest smrti. Režim sa však neuspokojil s odsúdením samotných členov odbojovej skupiny. Nasledoval ďalší proces, v ktorom boli odsúdení tí, čo im pomáhali. Medzi nimi aj Lednického brat Fabián na 4 roky odňatia slobody za to, že jeho rodina dala niekoľkokrát členom skupiny najesť.
Augustín Lednický požiadal prezidenta republiky o milosť, ale na základe záporného stanoviska generálneho prokurátora bola zamietnutá. 10. októbra 1950 bol v Bratislave popravený.
Grzegorz Schetyna
Grzegorz Juliusz Schetyna (* 18. február 1963, Opole, Poľsko) je poľský politik, poslanec a bývalý predseda Sejmu.
V rokoch 2007-2009 bol Ministrom vnútra. Funkcie predsedu Sejmu sa ujal 8. júla, 2010 po tom, ako bol jeho predchodca Bronisław Komorowski zvolený prezidentom Poľska. Od tohto dňa do sľubu nového prezidenta 6. augusta 2010 bol Grzegorz Schetyna v zmysle ústavy zastupujúcim prezidentom Poľskej republiky po tragickej smrti prezidenta Lecha Kaczyńskieho.
V rokoch 2014-2015 zastával funkciu Ministra zahraničných veci.
Cofax
Cofax bola výstava výpočtovej a kancelárskej techniky s medzinárodnou účasťou na Slovensku. Prvý ročník sa konal v roku 1991 a uskutočnilo sa 14 ročníkov. Posledný ročník sa konal v roku 2004 v bratislavskom výstavisku Incheba. Nasledujúci plánovaný ročník bol v priebehu roka 2005 zrušený.
2. slovenská futbalová liga 2003/2004
2. slovenská futbalová liga 2003/04 bola v poradí 11. ročník druhej najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. Túto súťaž organizoval a riadil Slovenský futbalový zväz.
Nováčikmi boli 1. FC Košice, ktoré vypadli z 1. ligy a 4 družstvá z 3. líg: FK Rapid Bratislava, FK Slovan Duslo Šaľa, FK REaMOS Kysucký Lieskovec a MFK Vranov nad Topľou. Pred sezónou sa MFK TOPVAR Horná Nitra Topoľčany spojil s FK Baník Prievidza do Hornonitrianskeho futbalového klubu Prievidza. Petrochema Dubová sa do súťaže neprihlásila, nahradil ju FC Družstevník Báč.
Víťazom s právom postupu do Corgoň ligy sa stala FC Rimavská Sobota, do 3. líg vypadli posledné 4 celky 1. HFC Humenné, FK REaMOS Kysucký Lieskovec, FK Slovenský hodváb Senica a 1. FC Košice.
Zlatý roh
náhľad|Poloha thumb|Letecký pohľad na ústie Zlatého rohu thumb|Konštantínopol a Zlatý roh v roku 1453
Zlatý roh je zaplavené riečne údolie, ktoré sa na juhovýchode stretáva s Bosporom a tvorí tak prírodný prístav, ktorý po tisíce rokov ponúkal ochranu gréckym, rímskym, byzantským, osmanským  a iným lodiam. Ústie Zlatého rohu má zakrivený tvar (prirovnávaný v rôznych literárnych zdrojoch k šabli alebo rohu) a vlieva sa do Bosporu presne tam, kde sa samotný Bospor vlieva do Marmarského mora. Svojou unikátnu pozíciou tak oddeľuje historické jadro Istanbulu (predtým Konštantínopol, slovansky Carihrad) od zvyšku mesta. Zlatý roh sa počas svojej existencie stal svedkom búrlivých a dramatických historických udalostí, ktoré sa stali podkladom početných umeleckých diel.
Etymológia
Zlatý roh je v turečtine známy pod dvoma názvami.
V gréčtine má Zlatý roh rovnako niekoľko názvov: Κεράτιος Κόλπος, Keratios, Kolpos, čo znamená "záliv v tvare rohu".
V inej legende sa hovorí, že počas osmanských nájazdov nahádzali Byzantínci do tunajších vôd toľko pokladov, až sa tunajšie vody začali trblietať zlatom – možno odtiaľ pochádza aj názov zátoky. Iní zase tvrdia, že pomenovanie pochádza zo skutočnosti, že v tunajšej pokojnej hladine sa najprv odrážali zlaté kopule byzantských kostolov a neskôr minarety a kupoly mešít.
Poloha
Zlatý roh je zaplavené riečne ústie dlhé a široké 750 metrov (v najširšom bode). Maximálna hĺbka je okolo 35 metrov. Popisovaný je často ako jeden z najkrajších prírodných liman (prístavov) na svete.
Cez ústia Zlatého rohu sú postavené 4 mosty:
Dejiny
thumb|Návrh mosta cez Zlatý roh od Leonarda da Vinci v roku 1502
Ústie vtedajšej rieky prilákalo prvých osadníkov už v 7. storočí pred Kristom. Konštantinopolis sa následne vďaka nemu stala bohatým a významným prístavom.
V období Byzantskej ríše tu boli umiestnené hlavné velenie námorníctva a pozdĺž toku boli postavené hradby na ochranu Konštantínopolu pred morskými útokmi. Na obmedzenie vstupu nežiaducich lodí do Zlatého rohu bola od Konštantínopola k starému Galatskému mosta natiahnutá obrovská reťaz. O jej najznámejšom pretrhnutí / zničení sú tieto záznamy:
V roku 941 sa loďstvo Kyjevskej Rusi pod velením kráľa Igora pokúsilo opäť zaútočiť na Konštantínopol práve pri Zlatom rohu, ale ich lode boli spálené pod hradbami takzvaným „gréckym ohňom“.
V roku 1204, počas štvrtej križiackej výpravy, boli benátske lode schopné reťaz pretrhnúť svojimi baranmi.
V roku 1453 sa osmanský sultán Mehmed II. snažil reťaz pretrhnúť násilím, a po neúspechu použil rovnakú taktiku ako Rusi: transportoval svoje lode pomocou namazaných klád cez pevninu (Galati).
Leonardov most
Na žiadosť sultána Bajazida II. navrhol Leonardo da Vinci v roku 1502 visutý most cez Zlatý roh v dĺžke 240 metrov. Jeho plán však nebol uskutočnený. V roku 2001 sa stal Leonardov most skutočnosťou v nórskom meste Ås.
Žižma
Žižma alebo Žižma I je rieka v Litve, v Žemaitsku v okrese Šiauliai, ľavý prítok rieky Venta, do ktorej ústi naproti dedine Rekčiai, 8,5 km severoseverozápadne od mesta Kuršėnai, 269 km od jej ústia do Baltského mora.
Pramení pri dedine Medlaukė, 6 km juhovýchodne od mesta Tryškiai. Tečie spočiatku severne, potom východne, až k rybníku Raganių tvenkinys (40,8 ha) Priemerný spád je 174 cm/km.
NGC 3641
NGC 3641 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Heidi Fleiss
Heidi Fleiss (* 30. december 1965, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká prostitútka, ktorá pod pseudonymom Holywood Madame v 1990-tich rokoch založila a viedla najznámejšiu holywoodsku escortnú agentúru.
Pôvod a mladosť
Heidi vyrastala so šiestimi súrodencami v situovanej americkej rodine v Los Angeles. Jej otec Paul M. Fleiss bol detský lekár a matka učiteľka.
Pretlak (fyzika)
Pretlak je kladný rozdiel medzi daným tlakom plynu (spravidla v nejakom oddelenom priestore) a nejakým referenčným tlakom (spravidla atmosférickým tlakom). Vzniká napríklad ako rozdiel medzi tlakom neprúdiaceho plynu a prúdiaceho plynu.
Pozri aj tlak.
Alla Alexandrovna Kudriavcevová
Alla Alexandrovna Kudriavcevová, (* 3. november 1987, Moskva, Rusko) je súčasná ruská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 3 turnaje WTA vo štvorhre.
Leptanie
Ak sa rozhodneme vytvoriť priehlbinu v materiáli leptaním, hĺbku je možné kontrolovať približne pomocou času leptania a intenzity leptania. V priebehu leptania sa celkom odstráni najvyššia vrstva mnohovrstvovej štruktúry bez poškodenia základnej a ochrannej vrstvy. Schopnosť leptania je závislá na intenzite leptania v dvoch materiáloch (selektivity).
Prostriedky a technológie leptania
Poznáme dva základné typy leptania: tekuté („mokré“) a plazmové („suché“). Existujú rôzne variácie ich prevedenia.
Mokré leptanie
Prvý proces leptania používa tekutú formu leptadla. Substrát môže byť ponorený v kúpeli s leptadlom, ktoré musí byť premiešané, aby dosiahlo dobré riadenie procesu leptania. Napríklad, ochranná kyselina fluorovodíková sa bežne používa na leptanie kysličníka kremičitého na kremíkovej podložke.
Na leptanie rôznych povrchov môžu byť použité rôzne špecializované leptadlá.
Tekuté leptadlá sú obyčajne izotrópne, ktoré spôsobujú veľké odklony, keď sa leptá hrubá vrstva. Taktiež vyžadujú likvidáciu veľkého množstva jedovatého odpadu. Z týchto dôvodov sú v technologických procesoch zriedkavo používané. Fotografické vývolávanie používa foto rezistívnu vrstvu podobnú mokrému leptaniu.
Alternatívou ponorenia je jednoduchý mechanizmus substrátu, ktorý používa Bernoulliho princíp využitia plynov, na zmiernenie a chránenie jednej strany substrátu ,kým je leptadlo aplikované na druhej strane.Môže to byť dané buď pre prednú alebo zadnú stranu. Lept pôsobí na vrchnú stranu ešte pokiaľ je v stroji a na spodnú stranu nemá vplyv. Táto metóda je účinná práve pred procesom „ oneskorenia“ (BEOL), kde sa po brúsení substrát veľmi stenčí a je veľmi citlivý na tepelný a mechanický tlak. Leptanie tenkej vrstvy, dokonca len niekoľko mikrometrov, odstráni mikroskopickú trhlinu spôsobenú spätným brúsením, čo má za následok dramatické zvýšenie pevnosti a pružnosti substrátu bez jeho poškodenia.
Anizotropické mokré leptanie
thumb|Anizotropické mokré leptanie Anizoptropické mokré leptanie na kremíkovom substráte vytvára priehlbinu s lichobežníkovým priečnym rezom. Dno priehlbiny je rovina a strany sú roviny. Modrý materiál je ochrana vrstvy leptania a zelený materiál je kremík.
Niektoré mokré leptadlá leptajú kryštalické materiály vo veľmi rozdielnych pomeroch, pri čom záleží na aké kryštálové plochy sú vystavené. Ako je uvedené na obrázku, tento jav v monokryštalických materiáloch toleruje vysokú anizotropiu.
Pre kremík je dostupných niekoľko anizotropných mokrých leptadiel. Napríklad hydroxid draselný (KOH) môže dosiahnuť selektivitu 400 medzi a rovinami. Žiadne z týchto leptadiel nesmie byť použité na substrátoch, ktoré obsahujú CMOS integrované obvody. Obidva leptajú hliník, ktorý sa zvyčajne používa ako pokovanie (vedenia) materiálu. KOH predstavuje pohyb iónov draslíka do kysličníka kremičitého a EDP je vysoko leptavý a karcinogénny. Tetrametylamónny hydroxid (TMAH) prezentuje bezpečnú alternatívu, hoci má horšiu selektivitu medzi a rovinami v kremíku.
Leptanie obdĺžnikovej diery v (100)-Si substráte bude mať za následok pyramídový tvar vyleptanej priehlbiny. Stena bude rovná a hranatá a má uhol k povrchu substrátu:
Ak je leptanie zastavené predtým ako sa vytvorí pyramída, vytvorí sa zrezaný kužeľ. Výsek, δ, pod ochrannou vrstvou je daný:
δ=√(6D)/S=√(6R100T)/(R100/R111)=√(6TR111)
Rozdielné leptadlá majú rozdielne anizotropie. Nižšie je tabuľka bežných anizotropných leptadiel pre kremík:
Plazmové leptanie
Pôvodný plyn pre plazmu obyčajne obsahuje malé molekuly bohaté na chlór a fluór. Napríklad, chlorid uhličitý (CCL4) leptá kremík a hliník, a fluóroform leptá oxid kremičitý a nitrid kremičitý. Plazma obsahujúca kyslík je používaná na okysličenie fotorezistivity a uľahčuje jej odstránenie.
Iónové vŕtanie alebo leptanie rozprašovaním, používa nižšie tlaky, často nížšie ako 10-4 tor (10mPa). Toto ostreľuje substrát s pevnými iónmi  vzácnych plynov, často Ar+,  ktoré narážaju na  atómy zo substrátu prenesením hybnosti. Pretože leptanie je vykonávané pomocou iónov, ktoré približujú substrát približne z jedného smeru, tento proces je vysoko anizotropný. Na druhej strane to smeruje k zobrazeniu nízkej selektivity. Leptanie reaktívnym iónom (RIE) pracuje podľa okolností medzi naprašovaním a plazmovým leptaním (medzi 10-3 a 10-1 tor). Hĺbka leptania reaktívnym iónom (DRIE) modifikuje RIE techniku k výrobe hĺbky, blízkej ryhe.
NGC 3642
NGC 3642 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
Incheba
right|thumb|upright|Výšková budova Incheba
Výstavisko Incheba Expo je najväčší výstavný komplex v Bratislave. Nachádza sa na pravom brehu Dunaja, v bratislavskej mestskej časti Petržalka.
Projekt vytvoril architekt Vladimír Dedeček. V pôvodnom projekte sa počítalo s tým, že komplex sa stane základom nového centra mesta, počítalo sa s veľkou výstavbou a mnohými objektami, ako aj s prístavom na Dunaji. Celý projekt nebol kvôli finančnej náročnosti realizovaný, neskôr bol prepracovaný a zrealizovaný v obmedzenom rozsahu.
Meno Incheba je skratkovým slovom anglického INternational CHEmical BratislavA.
Lokalizácia
Incheba sa nachádza na Einsteinovej ulici, areál je ohraničený z južnej strany diaľnicou spájajúcou hraničný prechod s Rakúskom a Prístavný most uprostred Einsteinovej ulice, z východnej strany mostom SNP a Panónskou cestou, zo severnej a západnej strany Viedenskou cestou.
Vybavenie
Areál Incheby disponuje niekoľkými veľkými multifunkčnými halami, pozemným parkoviskom s veľkým počtom parkovacích miest, parkoviskom na prvom poschodí vedľa jednej z hál, výškovou budovou a hotelom Incheba.
Využitie
Incheba je miestom, kde sa každoročne konajú mnohé podujatia predovšetkým kultúrneho, športového a spoločenského charakteru, napríklad tenisové turnaje, veľtrhy ako napríklad Coneco a iné.
Coudes
Coudes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Clash (album)
The Clash je debutový album britskej rockovej skupiny The Clash. CBS Records ho originálne vydala v roku 1977 len pre britský trh, v roku 1978 však vyšla aj re-edícia pre Ameriku (pridaných bolo 5 ďalších skladieb, z originálnej nahrávky sa vyradili 4 piesne). Album sa hodnotí ako jedna z najlepších punk rockových nahrávok.
V rebríčku časopisu Rolling Stone 500 najlepších albumov na svete bol The Clash umiestnený na 77. priečke.
Dopytová inflácia
right|Dopytom ťahaná inflácia
Dopytová inflácia alebo inflácia ťahaná dopytom je inflácia, ktorá vzniká v dôsledku toho, že je agregátny dopyt ekonomiky väčší ako agregátna ponuka ekonomiky. Jej opakom je ponuková inflácia (nákladová inflácia).
Ekonomika chce spotrebovať väčšie množstvo produktu ako je schopná vyprodukovať. Agregátny dopyt prudko rastie a prekračuje rámec potenciálneho produktu ekonomiky (výrobný potenciál ekonomiky). Vzniká ekonomická nerovnováha. Ekonomika je nútená reagovať na neustále sa zvyšujúci agregátny dopyt, a to zvýšením cenovej hladiny. Z tohto je odvodený názov: dopytom ťahaná inflácia.
Z hľadiska príčin je potrebné rozlíšiť dve skutočnosti :
V rámci dopytovej inflácie je podstatný pojem inflačná medzera. Zjednodušene by sa dalo povedať, že ide o rozdiel medzi skutočným a potenciálnym produktom.
Hybnou silou dopytovej inflácie je buď nadmerne expanzívna monetárna politika alebo nadmerne expanzívna fiškálna politika. V oboch prípadoch sa spája s rýchlym rastom peňažnej zásoby (ponuky peňazí). V skutočnosti je dopytová inflácia peňažným javom.