cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Snovačka jedovatá
Správanie a spôsob života
Snovačka jedovatá je xerofilný (suchomilný) druh, ktorý vyhľadáva suché stepné oblasti a pavučiny spriada tesne nad zemou – pod kameňmi alebo guľatinami, v hromade dreva, hustom kroví av rôznych iných úzkych otvoroch. Avšak prílišné sucho alebo chlad ju donúti navštíviť aj antropogénne prostredie alebo priamo ľudské obydlia. V takom prípade sa vyskytuje najmä v podkrovie, v pivniciach, skladoch, v parkoch alebo na záhradách, kde si ľahšie vyhľadá úkryt, zhotoví pavučinu na lapanie koristi a nájde potravu. Výnimočne nájde útočisko napríklad aj v ľudskej topánke alebo sa ukryje v oblečení, ale v domoch sa ukazuje skutočne zriedkakedy. Aktívna je hlavne v noci, inak je všeobecne plachá. Sieť opúšťa len zriedka. Pokiaľ snovačka zaútočí, tak vo väčšine prípadov v sebaobrane, napr. pri neopatrnom pritlačení pavúka. Aj keď porušíme pavučinu, snaží sa skôr skryť ako zaútočiť. Agresívnejšie bývajú iba samice, ak len chránia svoj kokón. Podobne ako ostatní pavúkovci žije väčšinu roka samotárskym spôsobom života a partnera vyhľadáva iba v období párenia.
Potrava
náhľad|Snovačka z Austrálie ([[Latrodectus hasselti) s ulovenou jaštericou]] Na chytanie potravy si stavia trojrozmernú sieť s priemerom 300 – 400 mm a silne lepkavým stredom, do ktorej chytá najčastejšie lietavý hmyz; muchy, vošky, kobylky, koníky, mory a motýle alebo osy. Lovia však aj pozemné živočíchy, ako napr. mnohonôžky, stonôžky, šťúry, alebo iné druhy menších pavúkovcov. Jej pavučina je ale natoľko silná, že dokáže lapiť aj menšie či mladé stavovce, ako sú hady, jašterice alebo myši.
Potom, čo sa korisť zapletie do siete, opustí snovačka jedovatá svoj úkryt, svoju korisť zabalí do pevných lepkavých vlákien a nakoniec do nej vpustí jedným uhryznutím vysoko účinný jed s tráviacimi enzýmami, ktorý začne pôsobiť zhruba po desiatich minútach. Kým sa tak stane, svoju obalenú korisť pevne drží svojimi dlhými končatinami. Potom, čo ucíti, že sa jej pulz zastavil, uvoľní ju z pavučiny a odnesie do úkrytu, kde ju pomaly skonzumuje (vysaje). Na väčšiu alebo potenciálne nebezpečnú korisť sa nevrhá okamžite, ale nechá ju niekoľko hodín bojovať s lepkavou pavučinou, kým nie je dostatočne vyčerpaná, aby sa k nej mohla bezpečne priblížiť a ukončiť jej utrpenie.
Napriek svojej povesti je teda veľmi užitočná. Prostredníctvom predácie reguluje populáciu rôznych škodcov a nepríjemného hmyzu, čím sa podieľa na prírodnej rovnováhe.
Rozmnožovanie
Obdobie rozmnožovania nastáva na jar alebo v lete. Samica vypúšťa zvláštny výlučok, ktorý priťahuje samcov žijúcich v okolí. Pred párením vytvorí samec malú pavučinku, do ktorej uvoľní svoje spermie, ktoré potom naberá do puzdier na konci hmatadiel. Potom sa priblíži k pavučine samice a opatrne na ňu poklepáva, pričom vytvára rôzne „rituálne vzorce“, aby samica pochopila, že nie je potrava a s akým zámerom ju navštívil. Ku kopulácii dochádza, keď samec zasunie svoje pedipalpy (naplnené puzdrá – bulby – na hmatadlách) do spermatických otvorov samice. Po spárení samica samca príležitostne zabije a zožerie (niekedy ho začína požierať už počas kopulácie ) – takzvane „ovdovie“, kvôli čomu pavúk získal svoj alternatívny názov čierna vdova. V niektorých prípadoch sú samce zožratí dokonca ešte skôr, než vôbec k páreniu dôjde. Na skutočnosť tejto hrozby reagujú aj samotní samci, ktorí dávajú prednosť dostatočne nasýteným samiciam, čo poznajú podľa toho, aké signály (vibrácie) samica cez pavučinu vydáva, alebo na základe feromónovej komunikácie a chemických látok usadených v pavučine (chemotaktilné receptory umožňujú samcom detekovať rozdiely v príjme potravy a hmotnosti samíc). náhľad|Samica vedľa [[Kokón (obal vajíčok)|kokónu s vajíčkami]] Samica svoje vajíčka ukladá do guľovitého útvaru s priemerom 10 – 12,5 mm z jemných vlákien (do tzv. kokónu), kde sú dobre zamaskované a chránené pred vonkajšími podmienkami. V priaznivých klimatických podmienkach môže počas jedného leta naklásť štyri až deväť znášok, pričom každá môže obsahovať aj viac ako 200 vajíčok (patrne až 400, 750 alebo dokonca 900 ). Inkubačná doba trvá obvykle 14 až 30 dní. Aj napriek tomu, že kladie veľké množstvo vajíčok, prežije obvykle menej ako sto mláďat. O úspechu či neúspechu rozhoduje okolitá teplota, množstvo dostupnej potravy, alebo skrátka zvolený typ úkrytu a jeho bezpečnosť. Sčasti však aj rivalita a kanibalizmus medzi mláďatami. Dospelými sa pavúky stávajú po 70 dňoch (samci) až 90 dňoch života (samice). V záverečnom vývojovom štádiu (instare) sa samice dožívajú v priemere 1,5 roka (zriedkavo až 4 rokov), samce len 2 – 5 mesiacov.
Prirodzení nepriatelia
náhľad|Osa [[Chalybion californicum]] Snovačka vďaka svojmu účinnému jedu nemá veľa nepriateľov. Jedovaté sú aj jej vajíčka. Kdejakého nezvaného hosťa odradí už samotné výstražné znamenie samíc v tvare presýpacích hodín. Prípady, kedy nejaký väčší živočích snovačku napadne a skonzumuje, najčastejšie končí úmrtím alebo vážnymi zdravotnými problémami. Na obranu snovačka využíva aj svoju sieť. Keď sa potenciálny predátor dostane do kontaktu s pavučinou, obvykle sa do nej zamotá. Toho pavúk využije, dodatočne ho omotá a vstrekne do neho jed.
V Severnej Amerike ju loví napríklad bahenná osa Chalybion californicum alebo vzdialená príbuzná snovačka domová (tzv. falošná vdova, Steatoda grossa). V Austrálii napríklad niektorí pavúky ako trasavka veľká (Pholcus phalangioides), Lampona cylindrata či Lampona murina. Vajíčok sa môžu zmocniť pakudlankovité (Mantispidae).
Jed
Hoci ide o drobného živočícha, jeho jed je veľmi nebezpečný – patrí k najúčinnejším medzi pavúky (býva dokonca označovaný za silnejší (možno až 15-krát ) ako jed štrkáčov, kober alebo iných koralovcov; polovičná smrteľná dávka jedu (LD50) testovaná na laboratórnych myšiach zodpovedá hodnote 0,55 mg/kg, 0,43 – 1,39 mg/kg, alebo rozmedzie 1,20 – 2,70 mg/kg  ). Podobne ako u mnohých jedovatých pavúkov nemá príliš silné a veľké chelicery, ale na prenos jedu postačí, aj keď s nimi prenikne iba len jeden milimeter hlboko do kože. Do tela sa týmto spôsobom dostane taká dávka jedu, ktorá môže usmrtiť človeka aj väčšieho kopytníka. Zvlášť citliví sa ukázali byť bylinožravce (hovädzí dobytok, ťavy a kone). Pokusne sa zistilo, že na zabitie koňa stačí dávka jedu od jedinej snovačky. Nebezpečná je treba tiež pre mačky alebo psy. Psy sa však zdajú byť voči jedu snovačky odolnejšie, mačky na záchranu života častejšie vyžadujú protilátku. V jednej štúdii zahynulo po uhryznutí snovačky 20 z 22 mačiek, ktoré sa udržali na žive v priemere 115 hodín (necelých 5 dní).
Najmä samice majú silný jed. Výrazne menšie samce majú tiež nižšiu účinnosť jedu a v prípade uhryznutia zvyčajne smrť nehrozí, prípadne nedokážu ani prehryznúť kožu. V jedovej žľaze čiernej vdovy nájdeme asi 0,3 – 0,5 mg väzkého jedu, ktorý pôsobí ako neurotoxín (účinkuje na nervovú sústavu a spôsobuje silné bolesti, svalové kŕče alebo sťažuje dýchanie), pričom najdominantnejšou zložkou je α-latrotoxin. Častá je tiež mierna až stredná hypertenzia/hypotenzia, bradykardia/tachykardia či srdcová arytmia, zriedkavá napríklad horúčka alebo priapizmus (nekontrolovaná erekcia). Príznaky otravy po uhryznutí snovačkou jedovatou sa volajú latrodektizmus. Vo väčšine prípadov, asi za 48 – 72 hodín (či 72 – 120 hodín, t. j. 3 – 5 dní alebo aj 7 dní ), symptómy odznejú, ale menej závažné príznaky ako slabosť, únava, nespavosť alebo miernejšia bolesť (citlivosť) v mieste uhryznutia môžu pretrvávať týždne až mesiace. Napriek tomu môže človek aj zomrieť na ochrnutie dýchacích ciest (udusenie) alebo v dôsledku obehového zlyhania (obehového kolapsu). Prvá pomoc (monitorovanie či preventívna/podporná liečba) by preto mala, pre istotu, prísť čo najskôr (proti nepríjemnej bolesti sa používajú tradičné analgetiká ako acylpyrín a paracetamol, alebo vnútrožilovo aplikované kalcium ). Väčšie nebezpečenstvo hrozí starším ľuďom, ľuďom s chronickým ochorením (napr. srdce), tehotným ženám, malým deťom a všeobecne alergikom. V zriedkavých prípadoch spôsobuje zápal srdcového svalu (myokarditídu). Moderná medicína má k dispozícii tiež účinné sérum, ktoré existuje od roku 1956, s prvými pokusmi už v roku 1920. Slúži aj na okamžitú úľavu od bolesti. Kvôli možným vedľajším účinkom alebo tiež alergickej reakcii pre zmenu na protilátku (hoci zvyčajne stačí malé množstvo, odporúča sa najprv vykonať kožný test ) sa podáva väčšinou len rizikovým pacientom, alebo ak sa zdravotný stav postihnutej osoby zhoršil napriek inej primeranej starostlivosti.
Pri zákuse snovačka kontroluje množstvo jedu pomocou svalstva, takže vstrekuje do obete odmerané množstvo látky, podľa potreby. To okrem iného znamená, že ani nemusí dôjsť k intoxikácii – odhadom až 15 % útokov na človeka končí bez aplikácie jedu, alebo sa do tela dostane nepatrné, život neohrozujúce množstvo. Na rozdiel od jedovatých hadov disponuje len veľmi malou kapacitou jedu (pozri vyššie).
V prevencii pred uhryznutím môže pomôcť nosenie pracovných rukavíc (napríklad pri manipulácii s drevom), používanie pevné či vyššie obuvi, dôkladné prezretie tmavých miest a raňajšie pretriasanie odevu.
Incidenty
Úmrtia zdravých dospelých osôb sú však mimoriadne vzácne, bez ohľadu na cca 4 000 incidentov ročne (v Amerike). Od roku 2000 do roku 2006 bolo v celkom 47 amerických štátoch zdokumentovaných takmer 23 500 prípadov uhryznutia, pričom nedošlo k žiadnemu úmrtiu. V roku 2013 Americká asociácia centier pre kontrolu otrav (AAPCC) zaznamenala celkom 1 866 prípadov kousnutia, z ktorých iba 14 bolo vážnejšieho charakteru, ale žiadny nemal smrteľné následky.
Čo sa týka starších dát, kedy ešte nebola k dispozícii lepšia zdravotná starostlivosť alebo protijed, v Európe od roku 1850 do roku 1950 bolo zaznamenaných od 2 do 50 úmrtí na 1 000 prípadov uhryznutia, v Severnej Amerike v rokoch 1920 – 1929 bolo hlásených 50 úmrtí na 1 000 prípadov uhryznutia. V USA v priebehu viac ako 200 let (od roku 1726 do roku 1943) bolo zaznamenaných takmer 1 300 prípadov, z toho 55 smrteľných, a v tom istom federálnom štáte v rokoch 1950 – 1959 celkom 63 úmrtí. V Austrálii končilo smrťou približne 10 incidentov zo 100, ale od roku 1979, vďaka pokroku v zdravotníctve a dostupnému protijedu, došlo k úmrtiu iba raz, v roku 2016.
Koalícia ochotných
Koalícia ochotných je termín, ktorý sa začal vo väčšom rozsahu používať najmä po roku 1990 v súvislosti s rastúcim množstvom kríz vo svete, ktoré si vyžadovali medzinárodnú pozornosť. Problémy vznikali najmä pri zabezpečovaní mierových misií pod záštitou OSN, pričom tento problém z časti pretrváva dodnes. Typickým príkladom bola koalícia ochotných vedená Austráliou, ktorá v rámci operácie INTERFET pôsobila vo Východnom Timore. Rovnaký termín používal aj americký prezident Bill Clinton v roku 1994, keď vrcholila kríza okolo Severnej Kórey. K najväčšiemu rozšíreniu používania tohoto pojmu došlo ale až v súvislosti s inváziou do Iraku v roku 2003.
Vojna v Iraku
V novembri 2002 americký prezident George W. Bush na rokovaní NATO vyhlásil, že „ak si iracký prezident Saddám Husajn nevyberie cestu odzbrojenia, USA povedú koalíciu ochotných za účelom jeho odzbrojenia“. Podľa Bieleho domu mala táto koalícia pozostávať z nasledujúcich krajín: Afganistan, Albánsko, Angola, Austrália, Azerbajdžan, Bulharsko, Kolumbia, Kostarika, Kostarika, Dánsko, Dominikánska republika, Salvádor, Eritrea, Estónsko, Etiópia, Gruzínsko, Honduras, Maďarsko, Island, Taliansko, Japonsko, Kuvajt, Litva, Lotyšsko, Severné Macedónsko, Marshallove ostrovy, Mikronézia, Mongolsko, Holandsko, Nový Zéland, Nikaragua, Palau, Panama, Filipíny, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Rwanda, Singapur, Slovensko, Južná Kórea, Španielsko, Tonga, Turecko, Uganda, Ukrajina, Spojené kráľovstvo, Spojené štáty a Uzbekistan.
Koalíciu ochotných tvorili štáty, ktoré rôznym spôsobom podporovali vojenskú intervenciu v Iraku. Aj napriek tomu, že v zozname sa nachádzalo 50 krajín, len päť z nich sa priamo zapojilo do invázie: Spojená štáty, Spojené kráľovstvo, Austrália, Poľsko a Dánsko. 33 ďalších krajín vyslalo svoje vojská do Iraku v období po páde režimu Saddáma Husajna.
Koncom roku 2003 sa zoznam ochudobnil o Kostariku. No okrem tohoto prípadu by sme mohli nájsť niekoľko ďalších sporných členov koalície. Typickým príkladom je Turecko, ktoré síce viacerými spôsobmi podporovalo americkú politiku (napr. poskytnutie leteckej základne v Incirliku), ale na druhej strane odmietlo poskytnúť svoje územie na vytvorenie severnej fronty. V zozname sa nájde aj niekoľko krajín, ktoré nedisponujú vlastnými ozbrojenými silami, takže ich podpora mala čisto politický charakter (ale niekoľko ich štátnych príslušníkov sa i tak zúčastnilo nasadenia v Iraku).
Kritika
Ešte v časoch formovania koalície sa začala objavovať kritika používania termínu koalícia ochotných, a to z rôznych dôvodov. Tým hlavným bolo slabé zapojenie zo strany väčšiny štátov. Tento argument použil aj Bushov sok v prezidentských voľbách John Kerry, ktorý tvrdil, že celá koalícia pozostáva len z USA, Veľkej Británie a Austrálie. Prezident Bush mu pripomenul, že zabudol na Poľsko. Tým nechtiac zapríčinil, že fráza “zabudli ste na Poľsko“ sa stala neodmysliteľnou sarkastickou poznámkou na adresu všetkých krajín, ktoré podporovali inváziu len verbálne.
Viacero analytikov ale trvalo na tom, že nejde o žiadnu koalíciu, keďže drvivú väčšinu zapojených vojakov vyslali Spojené štáty a Veľká Británia. Ďalším vážnym argumentom bola štedrá americká pomoc (či už finančná, vojenská alebo iného druhu) štátom, ktoré podporili postoj USA. Preto sa často hovorilo miesto koalícii ochotných (coalition of the willing) o koalícii vyúčtovaných (coalition of the billing).
Definitívny koniec koalície ochotných nastal v auguste 2009, keď došlo k stiahnutiu absolútnej väčšiny vojakov z krajín mimo USA. Rok na to, v auguste 2010, došlo k stiahnutiu posledných amerických bojových jednotiek z Iraku.
Carnoules
Carnoules je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Via Maris
thumb|Via Maris zobrazená purpurovou farbou Via Maris je rímska cesta, ktorá spájala Heliopolis v delte Nílu s mestom Damask.
Priebeh
Patrila k najdôležitejším dopravným tepnám antického sveta, ktorá spájala územie Egypta s Mezopotámiou. Z delty Nílu viedla pobrežím Stredozemného mora cez Gazu, pri Megide prekonávala priesmykom pohorie Karmel a Jezraelskou nížinou pokračovala do údolia Jordánu. Popri rieke viedla ku Golanským výšinám, po ktorých prekonaní končila v Damasku, ktorý bol od staroveku významným obchodným a kultúrnym centrom oblasti.
Relax, Take It Easy
„Relax, Take It Easy“ je debutový singel libanonsko-britského pesničkára Miku z jeho debutového albumu Life in Cartoon Motion. V Spojenom kráľovstve sa piesni pri pôvodnom vydaní nepodarilo umiestniť do hitparády, ale po tom, čo sa „Grace Kelly“ v januári 2007 umiestnila na vrchole rebríčka, podarilo sa jej dosiahnuť vrchol na 67. mieste v rebríčku UK Downloads Chart kvôli predajom zo stiahnutí.
Zoznam skladieb
2006
Tvoja tvár znie povedome (3. séria)
Tretia séria televíznej show Tvoja tvár znie povedome sa začala vysielať na Markíze 5. marca 2017 a skončila 8. máj 2017. Moderátorom sa opäť stal Martin„Pyco“ Rausch a do poroty opäť zasadli Daniel Dangl, Zuzana Fialová, Mário „Kuly“ Kollár ku ktorým sa pridal Juraj „Šoko“ Tabaček.
Víťazom sa stal Peter Brajerčík ktorý odovzdal šek v hodnote 3000€ občianskemu združeniu Iskierka.
Formát
Každý zo súťažiacich si v každom kole vyžreboval jednu známu osobnosť, ktorú v nasledujúcom týždni napodobnil. Slúžil im k tomu profesionálny tím maskérov, tanečníkov a odborníkov na spev a herectvo. Ich úlohou bolo napodobniť ju tak, aby zaujala porotu, ktorá na konci večera rozdala body od 1 až po 8. Súťažiaci, ktorý mal za večer najviac hlasov, vyhral a pridelil 1000€ ľubovoľnej charitatívnej spoločnosti. V prípade remízy rozhodla porota. O víťazovi tiež rozhodovali sami súťažiaci, pretože každý z nich má ešte päť špeciálnych bodov, ktoré udelil jednému zo svojich kolegov. Pokiaľ sa súťažiaci delí o posledné miesto spolu s iným súťažiacim, je na posledné miesto vždy určený iba jeden.
Body sa priebežne sčítavajú až do konca deviateho kola - semifinále, kedy štyria účinkujúci s najvyššími počtami hlasov postúpili do finále. O celkovom víťazovi rozhodla porota vo finálovom kole. Víťaz obdržal 3000€ a odovzdal ich ľubovoľnej charite.
Súťažiaci
Tím súťažiacich sa skladal z ôsmych osobností:
Desiate kolo (finále)
Vo finále sa predstavili zvyšní finalisti, porotcovia a mentori:
Poznámky
<references group="pozn." />
Daniel Roth
Daniel Roth môže byť:
Cavalaire-sur-Mer
Cavalaire-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Drieňový vrch
Drieňový vrch môže byť:
Trolejbusová doprava v Čiature
V malom gruzínskom meste Čiatura bola v prevádzke trolejbusová sieť. Išlo o medzimestskú prevádzku, pretože jediná trať spájala Čiaturu s mestom Sačchere.
Prevádzka trolejbusov v Čiature sa začala k 50. výročiu VOSR 7. novembra 1967. Išlo o mestský úsek medzi kultúrnym domom a trolejbusovú vozovňu s dĺžkou. Prevádzka bola spočiatku zabezpečovaná ťažobnom podnikom Čiaturmanganec, v roku 1969 bol z neho vyčlenený samostatný dopravný podnik. Medzimestská trať do Sačchere bola sprevádzkovaná 6. januára 1969. Maximálneho rozsahu dosiahla trolejbusová sieť v roku 1972, kedy bola v prevádzke jedna linka v celkovej dĺžke. V roku 1999 už jazdili trolejbusy na iba po trati s dĺžkou vo 30 minútovom intervale. V roku 2007 bola trolejbusová prevádzka často zastavovaná kvôli prerušovaným dodávkam elektriny, definitívny zánik prišiel v novembri toho roku. V roku 2008 bolo trolejové vedenie čiastočne demontované a z trolejbusov ostali len zvyšky vo vozovni.
Pre začatie prevádzky boli dodané trolejbusy ruskej výroby MTB-82. Počas 70. a 80. rokov 20. storočia bolo zakúpených celkom 25 vozov Škoda 9Tr. V roku 1999 bolo v prevádzke šesť vozov 9Tr a v roku 2006 iba tri „deviatky“. Toho roku boli zakúpené dva ojazdené staršie vozy typu Škoda 14Tr z Tbilisi.
Drieňov
Drieňov môže byť:
Carqueiranne
Carqueiranne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Protifašistických bojovníkov
Protifašistických bojovníkov je ulica:
Llanfair
Llanfair môže byť:
Châteaudouble (Var)
Châteaudouble je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Covid automat
Okresy sa na základe epidemiologickej situácie rozdeľujú do piatich stupňov na základe troch faktorov. Prvý faktor je počet prípadov ochorení na COVID-19 za uplynulých sedem dní v prepočte na stotisíc obyvateľov, druhý je zaočkovanosť okresu a tretí je komplexné zhodnotenie epidemiologickej situácie regionálnym hygienikom. Najnižší okresný stupeň je zelený, pri ktorom je okres len monitorovaný, potom nasledujú oranžová, ktorá je v automate označená ako stupeň ostražitosti, červená, bordová a čierna, ktoré sú označené ako stupne ohrozenia. Farba okresu sa môže zmeniť po dvoch týždňoch, ak dva týždne po sebe počet ochorení na COVID-19 v prepočte na stotisíc obyvateľov stúpne alebo klesne najmenej o desať percent. Prechod okresu do horšieho stupňa môže zabrániť miera vakcinácie vo vekovej kategórii nad 50 rokov, ak jej má okres najmenej 65 percent, jeho farba je o jeden stupeň lepšia oproti tomu, akú by mal mať len na základe výskytu nákazy. Ak miera zaočkovanosti u osôb nad 50 rokov je nad 75 percent, farba okresu sa môže zlepšiť až o dva stupne.
Aktuálna situácia
COVID automat je pozastavený .
Châteauvert
Châteauvert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexander Kux
MUDr. Alexander Kux (* 30. január 1904, Krásna Hôrka† 16. október 1944, Hrachovište) bol lekár pediater pôsobivší na území Slovenska, ktorý sa zaslúžil o rozvoj detského lekárstva.
Štúdium medicíny absolvoval na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (LF UK; spromoval v roku 1928). V rokoch 19281941 pôsobil ako sekundárny lekár a asistent na Klinike pre choroby detské LF UK, kde pôsobil pod vedením prof. Jiřího Brdlíka (prednosta v rokoch 19191930 ) a prof. Alojza Jána Churu (prednosta v rokoch 19331945 ). V roku 1942 pracoval v Štátnom detskom domove v Bratislave a od decembra 1942 zastával funkciu hlavného lekára Štátneho detského domova v Púchove. V októbri 1944 bol zavraždený. K problematike zdravia a chorôb detského veku publikoval štúdie a články napr. v Časopise lékařů českých a Bratislavských lekárskych listoch.
Claviers
Claviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Châteauvieux (Var)
Châteauvieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chránených území v okrese Kladno
Toto je zoznam chránených území v okrese Kladno aktuálny k 1.októbru 2019, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Kladno.
Tipsport liga 2017/2018
Tipsport liga 2017/2018 bola 25. sezónou najvyššej klubovej súťaže v ľadovom hokeji na Slovensku. Riadiacim orgánom súťaže je Slovenský zväz ľadového hokeja.
Extraligové kluby
V sezóne 2017/2018 v nej hrá 10 regulárnych družstiev a družstvo HK Orange 20, hrajúce v Piešťanoch, ktoré odohrá iba jej časť ako prípravu pre Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov. Pred začiatkom súťaže nezískal licenciu klub MHC Martin a Pro-Hokej oslovil klub HC 07 Detva ktorá musela splniť všetky podmienky pre udelenie licencií, ktorá sa tak stala nováčikom súťaže.
Konečná tabuľka základnej časti
Tabuľka Tipsport Ligy 2017/18 aktualizácia k 11.3. 2018 o 21:00.
Štvrťfinále
(tučne sú zvýraznené domáce zápasy)
Baráž o ligu (Play-out)
Tímy v baráži o Tipsport ligu:
V baráži sa zachránili MHk 32 Liptovský Mikuláš a HC 07 Detva a do Tipsport ligy nepostupujú HK Dukla Ingema Michalovce a HK Skalica.
Zugdidi
Zugdidi (gruzínsky a mingrelsky: ზუგდიდი) je mesto v západnom Gruzínsku rozkladajúce sa pri južnej hranici s Abcházskom 25 km od Čierneho mora.
Popis
Mesto leží v nadmorskej výške okolo 120 m, v bezprostrednej blízkosti s odštiepeneckú Abcházskom. Jedná sa o krajské mesto regiónu Samegrelo – Horná Svanetia. V roku 2002 malo mesto 75 894 obyvateľov, v roku 2014 42 998.
Názov Zugdidi v mingrelštine znamená „Veľký Kopec“.
História
Osada Zugdidi bola prvýkrát spomenutá v 17. storočiu, hoci bola založená oveľa skôr. Dokladom toho je miestny kostol vybudovaný v polovici 14. storočia. Od roku 1803 sa Zugdidi stalo sídelným mestom šľachtických rodov z Samegrelo a hlavným mestom vtedajšieho kniežatstva Odiši. Mesto zaznamenalo rozmach v rokoch 1860 – 1890, keď nechal mocný rod Dadiani vybudovať palác s kostolom a botanickú záhradu. Toto dielo sa podarilo vďaka investícii Achilla Bonaparteho, strýka Napoleonovej sestry Karolíny Bonaparte, ktorý sa v roku 1868 oženil s poslednou samegrelskou panovníčkou Salome Dadiani. Palác však dvakrát vyhorel (1894 a 2000), ale bol v oboch prípadoch obnovený.
V roku 1993 sa z tohto mesta stala bašta povstalcov (Zviadovcov) proti vláde prezidenta Ševarnadzeho, ktoré viedol zvrhnutý prvý postkomunistický prezident Zviad Gamsachurdia.
Zugdidi v populárnej kultúre
Zugdidi je miesto, v ktorom sa odohráva dej divadelného predstavenia Hľadá sa Stalin, ktoré v súčasnosti uvádza divadelný spolok z Inštitútu medzinárodných štúdií Fakulty sociálnych vied Karlovej univerzity v Prahe.
Cogolin
Cogolin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Súostrovie Kadavu
náhľad|Súostrovie [[Fidži v Pacifickom oceáne]] Súostrovie Kadavu leží južne od Viti Levu, jedného z dvoch hlavných ostrovov Fidži. Súostrovie sa skladá z ostrova Kadavu, štvrtého najväčšieho ostrova Fidži, ďalej z ostrovov Galoa, Ono, a niekoľkých ďalších ostrovov.
Kevin Curren
Kevin Melvyn Curren (* 2. marec 1958, Durban, Juhoafrická únia) je bývalý juhoafrický a americký tenista.
Je absolventom The University of Texas at Austin v Austine a v roku 1979 sa stal majstrom National Collegiate Athletic Association vo dvojhre. V roku 1985 prijal z dôvodu medzinárodných sankcií proti režimu apartheidu v Juhoafrickej republike americké občianstvo.
Jeho najlepším umiestnením na rebríčku ATP bolo piate miesto v dvojhre a tretie miesto vo štvorhre. Je dvojnásobným grandslamovým finalistom vo dvojhre: na Australian Open v roku 1984 prehral s Matsom Wilanderom a vo Wimbledone 1985 s Borisom Beckerom. Vyhral mužskú štvorhru na US Open 1982 spolu so Stevom Dentonom a v zmiešanej štvorhre získal spolu s Anne Smithovou] titul na US Open 1981, Wimbledone 1982 a US Open 1982. Po ukončení aktívnej kariéry zastával post nehrajúceho kapitána juhoafrickej daviscupovej reprezentácie.
Maják Copinsay
Maják Copinsay stojí na východnej strane malého ostrova Copinsay na Orknejských ostrovoch v severnej časti Škótskej vysočiny. Je zapísaný v zozname škótskych pamiatok pod číslom LB18574.
História
Maják spravuje Severná rada majákov (Northern Lighthouse Board, NLB) v Edinburghu, škótska organizácia pre námornú pobrežnú pomoc.
Maják Copinsay navrhol a postavil inžinier David Alan Stevenson a do prevádzky bol uvedený 8. novembra 1915.
Ostrov bol obývaný do roku 1958. Na farme bola škola s učiteľom (trieda), cintorín a na začiatku 20. storočia tu fungovala týždenná poštová služba, ktorá zabezpečovala kontakt s pevninou a v prípade priaznivého počasia aj dvojtýždňové nákupné výlety do Deerness. Na farme sa chovali kone, dobytok a ovce, ktoré sa na okolité ostrovy prepravovali na špeciálnych lodiach nazývaných coo alebo cow. Stravu dopĺňali vtáčie vajcia, ktoré muži spúšťali po lane z útesov alebo zbierali na ostrove Horse.
Ostrov je rezerváciou Kráľovskej spoločnosti na ochranu vtáctva, ktorá ho kúpila v roku 1972. Hoci je ostrov neobývaný, niektoré polia sa stále obrábajú, aby sa zabezpečili vhodné podmienky pre chrapkáča poľného.
Popis
Maják je 16 m vysoká valcovitá tehlová veža s kordónovou rímsou, okrovým ochozom s liatinovým zábradlím a laternou zakončenou čiernou kupolou. Maják je natretý na bielo. K dvojpodlažným strážnym domčekom s plochou strechou prilieha ďalšia veža s nautofónom (hmlovým hlásičom). Maják sa nachádza na najvyššom bode ostrova a každých 30 sekúnd vydáva päť bielych zábleskov v trvaní 2,5 sekundy. Maják bol automatizovaný v roku 1991 a je diaľkovo ovládaný prevádzkovateľom, spoločnosťou Northern Lighthouse Boards z Edinburghu.
Údaje
Identifikátor:
Čierny vrch (vrch v Strážovských vrchoch; 997 m n. m.)
Čierny vrch je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Kšinná, približne severovýchodne od Bánoviec nad Bebravou.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Nitrické vrchy a časti Suchý. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, na pomedzí okresov Bánovce nad Bebravou a Prievidza a zasahuje na katastrálne územia obcí Kšinná a Rudnianska Lehota. Je súčasťou mohutného hrebeňa, vystupujúceho medzi Rudnianskou a Kšinianskou kotlinou a Bánovskou pahorkatinou.
Opis
Čierny vrch leží v strednej časti hlavného hrebeňa Nitrických vrchov, v spoločnom masíve s nepatrne nižšou Veľkou Homoľou. Tá je južným susedom, juhozápadne leží Malá Homoľa, západne sa nachádza Kňaží stôl , severne je sedlom pod Čiernym vrchom oddelený Suchý vrch a východným smerom leží Boškovie laz. Vrch patrí do povodia Nitry; východnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Nitrice, západnú prítoky Radiše, smerujúcej do Bebravy. Najbližšími obcami sú Kšinná a Závada pod Čiernym vrchom na západe a Rudnianska Lehota na východe. V sedle severne od vrcholu sa nachádza veža retranslačnej trasy.
Výhľady
Suchý vrch s riedkym porastom vo vrcholovej časti umožňuje sčasti obmedzený kruhový výhľad. Pozorovateľné sú okolité vrchy pohoria, časť Hornonitrianskej kotliny a Bánovskej pahorkatiny. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť južnú časť Malej Fatry, Kremnické vrchy, Vtáčnik, Tribeč, Považský Inovec či Biele Karpaty.
David Popper
David Popper (* 18. jún 1843, Praha † 7. august 1913, Baden, Rakúsko-Uhorsko) bol český violončelista a hudobný skladateľ.
Život
Narodil sa v Prahe do rodiny Ester Kischovej a Angelusa Poppera, pražského vrchného židovského kantora Cikánovy synagógy. Študoval hru na violončelo na Pražskom konzervatóriu, kde bol žiakom Julia Goltermanna. Zaujal už počas štúdií svojou mimoriadnou technikou. Zdokonaľoval sa štúdiom metód husľovej hry a čoskoro sa stal vyhľadávaným sólistom. V roku 1872 sa oženil s vynikajúcou klaviristkou Sofiou Menterovou a spoločne žali úspechy na koncertných cestách. Manželstvo však vydržalo len do roku 1886.
Popri sólovej dráhe bol v rokoch 18681873 koncertnom majstrom a sólistom Dvornej opery vo Viedni a od roku 1886 pôsobil ako profesor na Hudobnej akadémii v Budapešti. Za svoje majstrovstvo bol vyznamenaný Radom Františka Jozefa.
Zomrel 7. augusta 1913 vo Viedni, spopolnený však bol v Drážďanoch.
Jeho mladší brat Wilhelm (* 1846 † 1915) hral tiež na violončelo. Pôsobil v orchestroch vo Viedni a v Londýne a ako pedagóg v New Yorku.
Dielo
David Popper komponoval prevažne pre svoj nástroj. Okrem iného zložil 4 koncerty pre violončelo a orchester, 3 suity a rad drobnejších prednesových skladieb. Zvlášť pozoruhodné je Requiem pre 3 violončelá a orchester.
Zanechal tiež zbierku 40 violončelových etúd vysokej obťažnosti: Hohe Schule des Violoncellspiels.
Črchľový potok (prítok Varínky)
Črchľový potok je potok vo východnej časti regiónu Horné Považie pretekajúci obcou Belá v okrese Žilina. Je to pravostranný prítok Varínky, ktorá ústi do Váhu; má dĺžku 4,7 km. Je vodným tokom IV. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-21-05-6581. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Kysucká vrchovina, geomorfologický podcelok Kysucké bradlá a v oblasti svojho ústia na hranici s geomorfologickým celkom Žilinská kotlina, geomorfologickým podcelkom Varínske podolie.
Opis toku
Tečie západným smerom lesným extravilánom, v nadmorskej výške priberá pravostranný bezmenný prítok a stáča sa do juhozápadného smeru, v nadmorskej výške  priberá ďalší pravostranný bezmenný prítok, vteká do osady Kováčovci, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný bezmenný prítok. Mení smer na západný, v nadmorskej výške priberá ďalší ľavostranný bezmenný prítok odvodňujúci severné svahy lesa Črchľa, opúšťa osadu Kováčovci, v nadmorskej výške  priberá pravostranný bezmenný prítok, vteká do intravilánu centrálneho úseku časti obce Kubíková, stáča sa na juh a v intraviláne priberá v nadmorskej výške   pravostranný bezmenný prítok. Opúšťa intravilán osady Kubíková, v nadmorskej výške priberá ľavostranný bezmenný prítok, tečie okrajom intravilánu osady Káčerovci,  postupne priberá tri pravostranné bezmenné prítoky v nadmorskej výške, v nadmorskej výške  pritekajúci z poľa Pirohové  a v nadmorskej výške  odvodňujúci západné svahy vrchu Okrúhlica s nadmorskou výškou , vteká do úzkej zalesnenej doliny, ľavým brehom obmýva les Močiarske, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva les Hrbaté, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva pasienok Nedelové, vyteká z lesa a pri horskom stredisku zimnej údržby a pri čističke odpadových vôd v centrálnej časti územia obce Belá východne od jej intravilánu v nadmorskej výške  ústi do Varínky ako jej pravostranný prítok. Varínka ďalej ústi do Váhu. Má dvanásť bezmenných prítokov. Pramení a preteká v geomorfologickom celku Kysucká vrchovina, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá a ústi na hranici s geomorfologickým celkom Žilinská kotlina, geomorfologickým podcelkom Varínske podolie.
Pôvod názvu
Vodný tok má pôvod v názve lesa Črchľa (Kysucké bradlá), na severnom a západnom úpätí ktorého potok tečie. Z toponyma Črchľa rozšírením o formant -ový a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Črchľový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov lesa Črchľa, ktorého nižšie položené časti sú aj v súčasnosti odlesnené a transformované na poľnohospodárske pozemky, najmä na lúky a pasienky, má pôvod vo všeobecnom podstatnom mene črchľa vo význame časť lesa, v ktorom sa lúpala kôra zo stromov, aby vyschli, vyčrchlené miesto. Motivantom pomenovacieho procesu bol charakteristický výskyt vyčrchleného miesta v priestore lesa v čase pomenovania. Črchlenie bol jeden zo stredovekých spôsobov odlesňovania, transformácie lesných pozemkov na kultúrnu pôdu - poľnohospodárske pozemky. Najskôr sa obsekala, olúpala kôra dookola kmeňa stromu, aby vyschol, neskôr sa očrchlené vyschnuté stromy vytínali a potom sa klčovaním získavala užitočná, kultúrna pôda. Podstatné meno črchľa je v súčasnej slovenčine vysunuté na okraj jej slovnej zásoby. Najstarší doložený písomný doklad na výskyt názvu obce Belá je z roka 1378. V roku 2007 bola štandardizovaná podoba hydronyma Črchľový potok. Porovnaj aj hydronymá napr. Črchľový potok, Črchľový potok, Črchľový potok, Črchlinský potok, Črchľa, Črchľa.
Gnósis (mozaikár)
Gnósis, zrejme macedónsky umelecký mozaikár, tvoril približne na sklonku 4. stor. pred Kr. Je prvým známym mozaikárom, ktorého dielo bolo signované.
Podľa niektorých znalcov antického umenia lovec na pravej strane mozaiky znázorňuje Alexandra Veľkého a druhý lovec jeho priateľa Héfaistióna. Argumentujú tým, že lovec na pravej strane má vlasy upravené tak, ako ich má Alexander Veľký na portrétoch (v strede rozdelené, účes zvaný anastole, čo je grécky termín používaný na označenie tohto účesu) a že postava lovca na ľavej strane má v ruke dvojitú sekeru (labros), ktorá je atribútom boha Héfaista, takže tou postavou vraj môže byť Héfaistión, čo je však málo prevdepodobné.
Daňový únik
Daňový únik je výsledok celkového ekonomického správania daňových subjektov orientovaného na zníženie daňovej povinnosti daňového subjektu voči štátu, a to na legálnom alebo nelegálnom princípe.
Efektívnosť daňovej sústavy každého štátu závisí od kvality daňového systému, ale aj od toho, ako spoločnosť (štát) pozerá na daňovú disciplínu, to zn. akým spôsobom rieši eliminovanie daňových únikov – na ekonomicky i sociálne prijateľnú úroveň.
Nelegálny daňový únik („tax evasion“)
Rozlišujeme:
Faktory vzniku daňových únikov
== Analýza daňových únikov == Daňový únik je podľa ďalšieho zdroju definovaný ako zdroj potenciálnej významnej straty príjmov vlády, ktorého následkom je nedostatok prostriedkov pre verejný sektor a nespravodlivé daňové zaťaženie čestných daňovníkov. Vychádza sa z predpokladu rizikovo neutrálnej užitočnosti jednotlivca vyjadrenej:
Y = p (Y1 – F – C) – pS + (1 – p) (Y – C)
Výsledkom analýzy je zistenie, že dôchodok jednotlivca sa pri odhalení rovná výške zodpovedajúcej dôchodku bez úniku Y1 (príjem so zaplatenou daňou z príjmu), znížený o pokutu F (finančná pokuta pri odhalení) a náklady úniku C (náklady daňového úniku).
Analýza ponúka tri spôsoby eliminácie daňových únikov:
Tieňová ekonomika
Daňové úniky a tieňová ekonomika patria k ekonomickým javom, ktorým sa v odbornej literatúre venuje stále väčšia pozornosť. Výskum tejto problematiky je dôležitý aj preto, že aktivity v rámci tieňovej ekonomiky ovplyvňujú výšku príjmov na rozličných úrovniach verejnej správy.
Tieňová („skrytá“, „neoficiálna“, „šedá“, „čierna“) ekonomika  predstavuje časť existujúcej ekonomiky, ktorá je vylúčená z oficiálnych štatistík, aj keď má nepriamy vplyv na reálnu ekonomiku s jej vykazovanými štatistickými ukazovateľmi.
Boj s daňovými únikmi a tieňovou ekonomikou
Existuje niekoľko opatrení, ktoré by pomohli bojovať s daňovými únikmi a tieňovou ekonomikou:
Protifašistických bojovníkov (Košice)
Protifašistických bojovníkov je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej severný koniec začína na ulici Štefánikova a južný končí na Palackého ulici. Do ulice sa napájajú ulice ako: Jantárova, Bajzova, Senný trh, Rooseveltova, Drevný trh a Staničné námestie.
Celá ulica je dostupná autom a mestskou hromadnou dopravou. Pri križovatke s Palackého ulicou sa nachádza obchodné centrum Aupark a Aupark Tower. Ďalej smerom na sever sa pri ulici nachádza Feldov park, Park na Drevnom trhu a Mestská krytá plaváreň. Na mieste kde ulica pokračuje ako Štefánikova sa nachádza sídlo spoločnosti Východoslovenská energetika.
Názov ulice
Ulica Protifašistických bojovníkov sa viaže k národnooslobodzovaciemu boju počas druhej svetovej vojny. Svoje meno dostala podľa bojovníkov (Slovenský zväz protifašistických bojovníkov), ktorí bojovali proti samotnému fašizmu. Za svoju existenciu vystriedala názvy ako: Barkóczi utca (Barkóciho ulica), Éder Ödön utca (Ulica Edmunda Édera), Churchillova ulica, Širokého ulica a Ulica Viliama Širokého.
Manjaro Linux
Manjaro Linux (výslovnosť ; podľa názvu horského masívu Kilimandžáro, v angl. transkripcii Kilimanjaro) je slobodná linuxová distribúcia založená na Arch Linuxe.
Ve Šperkotně
Prírodná pamiatka Ve Šperkotně bola vyhlásená v roku 1986 a nachádza sa pri obci Hradečno. Dôvodom ochrany je vlhkomilná lokalita s výskytom papraďorastu hadivka obyčajná (Ophioglossum vulgatum).
Trenčianka (rozlišovacia stránka)
Trenčianka môže byť:
Collobrières (obec)
Collobrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kelly Sildaruová
thumb|Kelly Sildaruová, 2020 thumb|Kelly Sildaruová, 2020 Kelly Sildaruová (* 17. február 2002, Tallinn ) je estónska akrobatická lyžiarka.
Žihľavník
Žihľavník môže byť:
Kelly Sildaruová
Životopis a začiatky
Spolu s rodinou pochádza z prístavného mesta Tallinn. Lyžovať sa naučila ako dvojročná. Svoje prvé preteky absolvovala vo veku 6 rokov. Trénovala na jednom zo šiestich lyžiarskych stredísk v Estónsku: Nmme Lumepark. Jej brat Henry tiež súťaží v lyžovaní.
Športová činnosť
Na profesionálnej úrovni súťaží od roku 2011. Vo veku 13 rokov sa zúčastnila prvej významnejšej súťaže, Dew Tour Breckenridge v štáte Colorado.
V januári 2016 sa vo veku 13 rokov stala ziskom zlata v slopestyle najmladšou víťazkou zimných X Games  a zároveň prvou za Estónsko. V roku 2016 celkovo vyhrala 5 z 5 súťaží v slopestyle ktorých sa zúčastnila.
V roku 2017 získala ďalšie medaile na X Games a prvý raz sa zúčastnila svetového pohára.
Kvôli zraneniu vynechala celú sezónu 2018 vrátane možného olympijského debutu na zimnej olympiáde v Pchjongčchangu. V sezóne svetového pohára sa dvakrát umiestnila medzi troma najlepšími.
Do nasledujúcej sezón sa vrátila so ziskom troch medailí za 26 hodín čím sa stala druhou ženou a prvým lyžiarom so ziskom troch medailí z jedných X Games. Zlatú získala v discipíne slopestyle, striebro v superpipe a bronz v big air. Počas poslednej jazdy v slopestyle získala 99 bodov z možných 100, čo je rekordom X Games. V svetovom pohári sa umiestnila 2x na prvom a 1x na druhom mieste.
Na Zimných olympijských hrách mládeže 2020 v Lausanne získala medailu za skóre 93,75 za 450° otočku na zábradlí, o ktorú sa nepokúsila žiadna iná žena.
Sildaru udržiava priateľstvo a rivalitu s Ailing Eilee Gu, ktorá reprezentuje Čínu.
Na zimnej olympiáde v Pekingu bola vybraná za vlajkonosičku estónskej výpravy pri otváracom ceremoniále. Bude súťažiť v „big air“ a „slopestyle“.
Adenylosukcinát
Adenylosukcinát je medziprodukt konverzie purínového nukleotidu inozínmonofosfátu (IMP) na adenozínmonofosfát (AMP). Túto reakciu katalyzuje adenylosukcinátsyntáza pomocou adície aspartátu na IMP a vyžaduje energiu z fosfoanhydridovej väzby v podobe guanozíntrifosfátu (GTP). GTP sa využíva namiesto adenozíntrifosfátu (ATP), aby reakcia nezávisela na jednom z jej produktov.
Železničná ulica (Košice)
Železničná ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej severný koniec začína na ulici Strojárenská a južný končí na ulici Hviezdoslavova. Celá ulica je jednosmerne dostupná autom a po jej celej dĺžke vedie aj električková trať.
Názov ulice
Železničná ulica dostala svoj názov podľa budovy Železníc Slovenskej republiky v ktorej aktuálne sídli Daňový úrad Košice. Na jar v roku 1945 bolo v tejto budove sídlo prvej československej vlády na oslobodenom území. V minulosti mala ulica v maďarskom jazyku názvy ako: Dohánygyár köz (K tabakovej továrni) a Pulszky Ferenc utca (Ulica Františka Pulszkého).
Kvitnúca púšť
Kvitnúca púšť je fenomén, ktorý vzniká na púšti Atacama (Čile), najsuchšej púšti na planéte. Tento jav spočíva v rozkvitnutí veľkého množstva rozmanitých druhov kvetov v rokoch, v ktorých sú zrážky neobvykle vysoké a prekonávajú bežné púštne hodnoty.
Z klimatického hľadiska je táto udalosť spojená s fenoménom El Niño, t. j. prehriatie morských prúdov, ktoré zohrievajú pobrežie krajiny, čím sa zároveň zvyšuje množstvo zrážok v oblasti. Rastlinstvo na púšti Atacama pozostáva z viac ako 200 druhov, vo väčšine prípadov endemických kvetov. V závislosti od pobrežnej či vnútrozemskej zóny prevládajú rôzne druhy kvetov, ktoré nekvitnú súbežne počas obdobia trvania tohto fenoménu.
Cibuľové druhy začínajú kvitnúť ako prvé – medzi nimi napríklad Rhodophiala phycelloides alebo leucocoryne – po ktorých nasledujú semenné rastliny – medzi nimi napríklad Nolana paradoxa, Oenothera coquimbensis, Cristaria ovata, Encelia canescens, Argylia radiata, Alstroemeria kingii, Aristolochia bridgesii alebo Cistanthe grandiflora, pokrývajúca rozsiahle časti púšte.
Dejiny
náhľad|Obálka práce Flora peruviana, et chilensis, rné descriptiones, et icones ... Ako v predhispánskom, tak aj v koloniálnom období kvitnúca púšť umožňovala využívať cestu vedúcu krížom cez púšť medzi mestami Copiapó a Vallenar. Volali ju tiež "prechodná cesta" a bola veľmi blízka aktuálnej trase Ruta 5.
Prvé zbierania druhov kvetín sa konali v 17. a 18. storočí. V roku 1777 sa významní španielski botanici Hipólito Ruiz López a José Antonio Pavón y Jiménez vydali na botanickú expedíciu do miestokráľovstva Peru po dnešných územiach Peru a Čile.
V roku 1831 sa francúzsky naturista Claudio Gay pokúsil preskúmať kvitnúcu púšť, ale v tom čase vládli suchá a musel sa uspokojiť so skúmaním kaktusov. V roku 1835 sa britský vedec Charles Darwin zmienil o efekte dažďov na semenné rastliny a o efekte zriedkavých dažďov, ktoré v Copiapó a Huasco spôsobovali obrovskú rôznorodosť vegetácie. Keď bol v júni toho roku v údolí Copiapó, dozvedel sa, že po dvoch či troch rokoch sucha prišli hojné dažde. Claudio Gay, poverený čilskou vládou, v septembri 1836 opäť vycestoval na sever Čile, navštívil mestá La Serena, Mina Arqueros a Yerba Buena, kde mal možnosť pozorovať tento fenomén. Neskôr, medzi decembrom 1841 a januárom 1842, navštívil región Atacama. V novembri 1853 Rodulfo Amando Philippi, poverený čilskou vládou, uskutočnil vedeckú výpravu „Cesta na púšť Atacama“, na ktorej opísal dôsledky dažďov počas cesty vlakom medzi Calderou a Copiapó.
Počas výskumu Federica Philippiho, povereného čilskou vládou študovať flóru provincie Atacamy, nazývaného „Cesta na pobrežie Atacamy“ medzi septembrom a októbrom 1887, sa uskutočnilo pozorovanie vrcholiaceho fenoménu kvitnúcej púšte.
Počas cesty Federica Philippiho bol objavený v údolí Carrizalu známy kvet z čeľade alstremériovitých Leontochir ovallei. Na tejto vedeckej výprave zozbierali približne 500 vzoriek 258 druhov rastlín, z ktorých 74 bolo pre vedu novým objavom.
Rozhodnutia a nariadenia
Prvé opatrenia na ochranu kvitnúcej púšte sa uskutočnili, keď regionálna vláda oblasti Atacama zriadila Komisiu Kvitnúcej Púšte vďaka uzneseniu 634 z 29. augusta 1997,ktoré prijalo opatrenia na ochranu tohto fenoménu vyhlásením púšte za chránenú oblasť a turisticky dôležitú oblasť. Navyše sa legislatíva nastavila tak, aby mestské zastupiteľstvá oblasti vydávali mestské nariadenia určené na kontrolu zberu alebo poškodzovania kvitnúcej púšte. Táto udalosť sa odohrala počas jedného z rozsahovo najdôležitejších rozkvetov v minulosti. Tieto opatrenia boli zavedené za účelom ochrany druhov vyskytujúcich sa v častiach kvitnúcej púšte, ktoré sa nachádzali mimo prírodných chránených oblastí.
K vyššie spomínaným nariadeniam sa prostredníctvom starostovského dekrétu 2311 pridal 27. augusta 1997 Vallenar a prostredníctvom dekrétu 567 sa 12. septembra 1997 pridalo mestské zastupiteľstvo La Serena. Oba dekréty sa usilovali o zamedzenie extrakcie, vyrubovania, prepravy a predaja vzácnych druhov flóry z tejto oblasti. Neskôr sa prostredníctvom dekrétu 1210 pridalo 20. júla 2000 mestské zastupiteľstvo Freirina.
Tieto dekréty boli neskôr aktualizované. V prípade mesta La Serena v roku 2003, kedy sa pridal zákaz extrakcie kaktusov a zákaz lovu desiatich druhov vtákov. V roku 2004 sa pridalo mestské zastupiteľstvo La Higuera, ktoré začlenilo do kapitoly rozsiahleho registra kvitnúcu púšť a 120 rastlinných druhov spojených s týmto fenoménom.