cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matej Beňuš
Je držiteľom 8 zlatých medailí z MS vo vodnom slalome a 7 zlatých medailí z majstrovstiev Európy v kategórii hliadok. V individuálnych disciplínach získal bronzovú medailu z MS 2011 a striebro a 2 bronzy z ME 2010, 2013 a 2015. Je taktiež celkovým víťazom svetového pohára z rokov 2010 a 2015, ku ktorým pridal v ďalších rokoch 2 strieborné a 2 bronzové umiestnenia. Okrem toho je víťazom slovenského pohára v ročníkoch 2010 a 2012, v roku 2009 skončil bronzový. Na Letných olympijských hrách 2016 získal striebornú medailu.
Vo vodnom zjazde získal v roku 2017 na majstrovstvách sveta striebornú medailu.
Jeho sestra Dana Mannová je tiež vodnoslalomárka, medailistka z MS a ME, v súčasnosti reprezentuje USA.
Nahá singularita
Vo všeobecnej teórii relativity predstavuje nahá singularita gravitačnú singularitu bez horizontu udalostí. Singularity vo vnútri čiernych dier sú vždy obklopené oblasťou, ktorá nedovoľuje svetlu uniknúť, a preto nemôžu byť priamo pozorované. Naproti tomu, nahá singularita je bod v priestore, v ktorom je hustota nekonečná, a ktorý je pozorovateľný zvonku.
Počítačové simulácie zrútenia sa disku prachu naznačili, že takéto objekty existovať môžu, čím by princíp kozmickej cenzúry (ktorý tvrdí, že singularity sú vždy skryté) neplatil. Ohľadom tohto problému prehral Stephen Hawking svoju stávku.
Marcell Komor
Komor Marcell (* 7. november 1868, Budapešť - † 29. november 1944, Deutschkreutz, Rakúsko) bol maďarský architekt. Jeden z popredných reprezentantov maďarskej architektúry usilujúci na prelome 19. a 20. storočia o vlastný národný štýl. Zahynul ako obeť fašistickej perzekúcie.
Študoval na Vysokej škole technickej v Budapešti. Po absolvovaní bol pracovníkom stavebnej firmy Hauszmann- Czigler a v roku 1897 sa stal ako 31 ročný spoluvlastníkom stavebnej kancelárie v Budapešti.
Spolupráca s D. Jakabom
V roku 1897 nadviazal spoluprácu s Dezsom Jakabom (1864- 1932). Ich diela majú typický neobarokový ráz, ktorý sa stal súčasťou oficiálnej prezentácie monarchie. Podľa ich projektov postavili bývalú Ľudovú operu, mestské, dnes Erkelovo divadlo, sanatórium park v Budapešti, radnicu v Subotici a Marosille, spoločenský dom v Syentesi a v Oradei. Obaja boli žiakmi O. Lechnera.Treba však povedať, že typický lechnerovský štýl sa na nich prejavil len ojedinele a to napr. na dvorových fasádach bratislavskej Reduty, kde sa objavujú mäkké organické okenné šambrány typické pre lechnerovskú secesiu. Nevydali sa však cestou osobitej lechnerovskej architektúry, ale zvolili si vlastný historizujúci štýl s odkazom na barok.
Slavomír (Veľká Morava)
Slavomír (lat. Sclajamarus ) bol veľkomoravský kňaz alebo knieža z rodu Mojmírovcov, ktorý bol v roku 871 krátky čas knieža Veľkej Moravy (alebo len Nitrianskeho kniežatstva).
Mohol byť vzdelaný a vysvätený za kňaza bavorskou misiou na Veľkej Morave.
V roku 871 dal Karloman uväzniť nitrianske knieža Svätopluka; ešte predtým v moravskej časti Veľkej Moravy ustanovil za vládcov bavorských markgrófov Východnej marky Engelšalka a Wilhelma II.
Veľkomoravskí (presnejšie azda len nitrianski) Slovania si mysleli, že zahynul, a ustanovili si za vládcu „akéhosi“ kňaza Slavomíra, Svätoplukovho príbuzného. V tom čase jediný člen kniežacej rodiny Mojmírovcov na slobode. Ten teda súhlasil postavil sa na čelo povstania a začal bojovať proti Karlomanovým vojvodcom Engelšalkovi a Wilhelmovi na Morave.
Po r. 871 sa akékoľvek zmienky o Slavomírovi strácajú. Je možné, že je totožný s najstarším synom Svätopluka, Predslavom. Možno mal podiel na vyslobodení Metoda z franského zajatia.
CNG
CNG môže byť:
Anna Magdolenová
PhDr. Anna Magdolenová, CSc. (* 1941) je slovenská historička, pracovala pre Slovenského historického ústavu Matice slovenskej (SHÚ MS). Zúčastňuje sa na podujatiach Spoločnosti priateľov prezidenta J. Tisu. Ocenená v roku 2011 Cenu Daniela Rapanta.
Régnié-Durette
Régnié-Durette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2007
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2007 boli v poradí 8. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Beverene, v Belgicku od 2.7. júla 2007, za účasti 8 tímov. V Belgicku sa uskutočnili mužské ME druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 2001 (v Antverpách). Svoj piaty titul získali softbalisti Česka.
Eliška Přemyslovna
Eliška Přemyslovna alebo Alžbeta Přemyslovna (po česky Eliška/Alžběta Přemyslovna; * 20. január 1292, Praha – † 28. september 1330, Vyšehrad) bola dcéra českého a poľského kráľa Václava II. a jeho prvej manželky Guty Habsburskej, manželka Jána Luxemburského a česká kráľovná (ako posledná z rodu Přemyslovcov).
Detstvo
Keď mala päť rokov, zomrela jej matka. Z desiatich detí, ktoré priviedla na svet Guta Habsburská, žili už len štyri – Václav III., Anna Přemyslovna a Markéta Přemyslovna. Šesť rokov po smrti jej matky sa Eliškin otec Václav II. znovu oženil. Jeho vyvolenou sa stala poľská princezná Richenza z rodu Piastovcov – v Čechách ju volali Eliška Rejčka. S jej rukou Václav II. získal poľskú korunu a Eliška macochu, s ktorou však nemala dobrý vzťah.
Jej mladosť poznamenalo mnoho vecí – ničivý požiar na Pražskom hrade roku 1303, dlhé otcovo zomieranie, atentát na jej brata Václava III. v Olomouci (ním vymrel rod Přemyslovcov po meči).
Boj o trón
Roku 1306 po zavraždení Eliškinho brata Václava III. sa Eliška ako jediná slobodná princezná, v primeranom veku pre prípadný sobáš, stala jedným z kľúčových aktérov mocenských sporov o ovládnutie Českého kráľovstva.
Z hádky o český trón medzi Henrichom Korutánskym, manželom Anny Přemyslovny, a Rudolfom Habsburským vyšiel neskôr víťazne Rudolf. Ten dokonca Elišku vysťahoval z Pražského hradu. No roku 1307 sa na trón vrátil jej švagor Henrich a sestra Anna. Tí chceli Elišku vydať za bezvýznamného pána z Bergova (Oto z Löbdaburgu), pretože pre ich spôsob vlády bola nevydatá Přemyslovna rizikom.
Proti Henrichovi sa začala vytvárať opozičná skupina, ktorá sa spojila s princeznou Eliškou. K nim sa pridali aj vplyvní opáti bohatých cisterciánskych kláštorov Heidenreich Sedlecký a Konrád Zbraslavský, ktorí sa roku 1309 stali iniciátormi Eliškinho sobáša so synom nového rímskonemeckého kráľa Henricha VII. Luxemburského Jánom Luxemburským.
Manželstvo s Jánom Luxemburským
Přemyslovská princezná Henricha aj kráľovnú Markétu očarila. Záujem o českú korunu prekonal Henrichove obavy o jediného syna i to, že ženích mal štrnásť rokov a Eliška bola o štyri roky staršia (pôvodne navrhoval, aby sa vydala za jeho brata Walrama, toho ale odmietli českí zástupcovia).
Svadba s Jánom sa konala 1. septembra 1310 v Speyeri, potom bol Jan nútený vojensky obsadiť Čechy. Henrich Korutánsky s manželkou znovu ušli do Korutánska. Korunovácia v tej dobe ešte obľúbeného Jána a Elišky sa konala 7. februára 1311.
Manželstvo Elišky a Jána po dynastickej stránke fungovalo dobre. Eliška v priebehu desiatich rokov priviedla na svet sedem detí. Po citovej stránke to bolo iné, jednak preto, že Eliška bola príliš hrdá a príliš žiarlivá, ale aj kvôli rozdielnym názorom na politiku. Spočiatku vyspelá mladá kráľovná svojho manžela ovládala, a on konal to, čo mu našepkala (ako napríklad uväznenie Jindřicha z Lipé, milenca jej nenávidenej macochy), ale neskôr, keď kráľ dospel a začal prejavovať svoju vôľu, nastali problémy.
K vyvrcholeniu manželskej krízy došlo v roku 1319. Kráľ sa dozvedel o predpokladanom sprisahaní, ktoré síce nebolo ničím podložené, ale hodilo sa mu. Hlavou sprisahania mala byť Eliška, ktorá ho mala zvrhnúť z trónu a namiesto neho mal na trón zasadnúť ich spoločný syn Václav (neskorší cisár Karol IV.). Ján toto sprisahanie odhalil a domnelých vinníkov potrestal – Elišku zavrel na hrade Mělník, zobral jej deti a syna Václava poslal do Francúzska (Eliška sa so synom už nikdy nestretla).
Rozhodol sa zabrániť manželke zasahovať do výchovy ich detí a zbaviť ju akéhokoľvek vplyvu. Vzal jej aj mladšiu dcéru Gutu a poslal ju na výchovu k durínskemu landgrófovi na jeho hrad Wartburg. V tom istom čase odlúčil od matky i staršiu Markétu, ktorá putovala do Landshutu, na dvor dolnobavorského vojvodu.
Posledné roky
Celkom izolovaná a všetkými opustená, stále viac prenasledovaná predstavou, že sa sama stane obeťou šľachtickej nenávisti a úkladnej vraždy, rozhodla sa Eliška uniknúť z českého prostredia. Ušla do Bavorska za svojou dcérou. Niektorí jej konanie považovali za otvorený prejav nepriateľstva voči Jánovi a jeho šľachtickým obľúbencom. V bavorskom exile priviedla na svet svoje posledné deti – dvojčatá Annu a Elišku. V tom čase si narobila viac ako dvetisíc hrivien striebra dlhov, pretože manžel jej zakázal posielať akékoľvek finančné prostriedky. Do Čiech sa vrátila až začiatkom roku 1325. Namiesto sebavedomej a ctižiadostivej panovníčky Ján našiel zlomenú a chorú ženu. Trpela na tuberkulózu – zostávalo jej ešte päť rokov života.
Manželstvo Elišky a Jána sa neskončilo rozvodom. Pred svetom tvorili pár, ale úplné odcudzenie už nikdy neprekonali. Eliška dožila svoj nešťastný osud v úplnej izolácii. Posledné roky trávila ako typická žena gotiky. Zbierala ostatky svätých, korešpondovala s pápežskou kúriou, snažila sa dosiahnuť kanonizáciu svojej pratety Anežky Českej, podporovala stavbu zbraslavského kláštora.
Jej manžela stále viac a viac strhával vír európskej politiky, deti boli zasnúbené a rozišli sa po celej Európe, ona zostala sama a opustená. Zomrela 28. septembra 1330 vo veku 38 rokov vo Vyšehrade v prepoštovom dome, veľmi dlho trápená horúčkami a pľúcnou chorobou. Jej manžel pri nej nebol a nezúčastnil sa ani uloženia jej telesných pozostatkov v zbraslavskom kláštore. Smutná správa ho zastihla v Tridente uprostred príprav na vojenskú výpravu.
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní je každoročne organizovaná najprestížnejšia krasokorčuliarska súťaž sveta (s výnimkou súťaže na zimných olympijských hrách), ktorá sa koná pod záštitou Medzinárodnej korčuliarskej únie (ISU). Od roku 1952 sa na nej súťaží v štyroch kategóriách - dvoch sólových („muži“, „ženy“) a dvoch párových („športové dvojice“, „tanečné páry“). Patrí medzi najstaršie medzinárodné krasokorčuliarske súťaže (prvýkrát sa konala v roku 1896 v ruskom Sankt Peterburgu). Spravidla sa uskutočňuje v marci.
História
Prvé majstrovstvá sveta Medzinárodná korčuliarska únia zorganizovala vo februári 1896 v ruskom Sankt Peterburgu. Podujatia sa vtedy zúčastnili štyria súťažiaci a vyhral ho Nemec Gilbert Fuchs.
Až do roku 1906 boli majstrovstvá sveta chápané iba ako mužská súťaž, keďže aj samotné krasokorčuľovanie bolo spočiatku považované za mužský šport. Každopádne neexistovalo žiadne oficiálne pravidlo týkajúce sa pohlavia súťažiacich. Tak sa stalo, že v roku 1902 sa súťaže zúčastnila Florence Madeline Syersová a vyhrala striebornú medailu. Kongres ISU v roku 1903 prejednával problematiku pohlaví, ale neprijal žiadne nové pravidlo. Až Kongres v roku 1905 založil súťaž žien ako podujatie druhej triedy - označovala sa ako „šampionát ISU“, zatiaľ čo mužská súťaž bola „majstrovstvami sveta“ (víťazky sa mali označovať ako „ISU šampiónky“, nie titulom „majster sveta“). Mužská a ženská súťaž sa mali konať oddelene. Prvá súťaž žien sa konala v roku 1906 v Davose.
Prvá súťaž športových dvojíc sa konala v roku 1908 v Sankt Peterburgu, ale v niektorých krajinách boli napriek tomu naďalej súťaže párov nedovolené a považované za nemravné. Jednou z takýchto krajín bolo aj Japonsko. Aj súťaž športových dvojíc bola označovaná (podobne ako súťaž žien) ako „šampionát ISU“.
V roku 1924 boli všetky dovtedajšie súťaže žien a športových dvojíc spätne uznané za „majstrovstvá sveta“.
Počas prvých rokov krasokorčuliarskych súťaží platilo, že súťaž rozhodovali zväčša rozhodcovia z hostiteľskej krajiny. Na majstrovstvách sveta žien v roku 1927, ktoré sa konalo v nórskom Oslo, boli traja z piatich rozhodcov Nóri. Traja nórski rozhodcovia prisúdili prvenstvo Nórke Sonji Henieovej, aj keď rakúsky a nemecký rozhodca na prvé miesto umiestnili obhajkyňu titulu Hermu Szaboovú. Kontroverzné víťazstvo Henieovej spôsobilo, že ISU prijala pravidlo povoľujúce nie viac ako jedného zástupcu z rovnakej krajiny v paneli rozhodcov.
Prvýkrát sa spoločne všetky tri súťaže (mužská, ženská aj súťaž športových dvojíc) konali v rámci jedného podujatia na Majstrovstvách sveta 1930 v New Yorku. Taktiež to boli prvé majstrovstvá, ktoré sa konali mimo územia Európy.
Johann Centurius von Hoffmannsegg
Johann Centurius von Hoffmannsegg (= Johann Centurius Graf von Hoffmannsegg) - (* 23. august 1766, Drážďany, Nemecko - † 13. december 1849, Drážďany, Nemecko) - bol menej známy, ale významný nemecký entomológ, botanik a ornitológ.
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní
História
Súťaž tanečných párov sa stala súčasťou programu majstrovstiev sveta v roku 1952.
V roku 1960 obmedzila Medzinárodná korčuliarska únia maximálny počet reprezentantov jednej krajiny na troch v každej disciplíne.
Tzv. povinné figúry boli na súťažiach majstrovstiev sveta zrušené v roku 1991.
Časom došlo aj k zásadnej zmene v systéme hodnotenia krasokorčuľovania. Na majstrovstvách sveta sa tzv. 6.0 systém používal v rozhodovaní do roku 2004. Nový tzv. ISU rozhodcovský systém sa začal používať od Majstrovstiev sveta 2005.
Dlhodobým problémom majstrovstiev sveta sa ukázalo ich načasovanie. V rokoch, keď sa konajú zimné olympijské hry sa majstrovstvá sveta konajú krátko po olympijskej súťaži. A spravidla na nich chýba svetová špička. Pretekári to zdôvodňujú únavou a potrebnou regeneráciou po náročnej súťaži, alebo chýbajúci krasokorčuliari na olympijských hrách ukončili svoju športovú kariéru. ISU z tohoto dôvodu začala diskusiu o posunutí termínu konania majstrovstiev a tým aj o predĺžení doby medzi olympijskými hrami a majstrovstvami sveta.
Johann Centurius von Hoffmannsegg
Biografia
V období rokov 1804 až 1816 pracoval v Berlíne a v roku 1815 sa stal členom Akadémie prírodných vied. V roku 1809 založil Museum für Naturkunde v Berlíne a poveril svojho priateľa Johanna Karla Wilhelma Illigera na post konzervátora.
Normálna rodinka
Normálna rodinka bola slovenská skeč-šou, ktorá bola vysielaná v roku 2008. Išlo o kombináciu sitkomu a skeč-šou. S myšlienkou prišiel Peter Marcin.
Formát
Celý seriál bol o rodinke pre ktorú bola televízia vášňou. Členovia rodinky pozerali rôzne dokrútky, skeče a paródie. Niektoré skeče parodovali seriály, reklamy či relácie a niektoré boli len vymyslené. Členovia rodinky zároveň účinkovali v skečoch.
Zakysanka (Smotánka)
Paródia na reláciu Smotánka. Eriku Judínyovú parodovala Zuzana Šebová, ktorá vyspovedala rôzne postavy, napríklad celebritné manželské páry či módnych návrhárov. Odniesol si to napr. Paviel Rochnyak na ktorom si zgustol Peter Marcin a uviedli ho ako Milanka Chrochtiaka.
Dr. Haus (Dr. House)
Normálna rodinka sparodovala aj známy seriál Dr. House a uviedla ho ako Dr. Haus. Doktor Haus a Allison riešia vtipné prípady (napr. vražda róma Patrika Lakatoša).
Strieľačka
Vymyslený kriminálny program.
Volajte 113 (112)
Normálna rodinka ešte parodovala seriály a relácie: Sex v meste (Šesť v meste), Let´s Dance, Elán je Elán, Paľba, Počasie (Počasie s Dr. Krhličkom), Miss Universe Of The World (Missky) a Televízne noviny.
Antonov An-24
Antonov An-24 (v kóde NATO: „Coke“) je dvojmotorové turbovrtuľové dopravné lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze v 50. rokoch 20. storočia. Sériová výroba začala v roku 1962 a trvala do roku 1979. Dodnes slúži po celom svete ešte asi 800 kusov týchto strojov.
Rád nemeckých rytierov
Rád nemeckých rytierov (oficiálny názov Rád bratov nemeckého domu sv. Márie v Jeruzaleme,, ) je nemecký stredoveký rytiersky rád, dnes čisto náboženský rehoľný rád. Je jedným z rytierskych rádov, ktoré vznikli počas križiackych výprav na území Jeruzalemského kráľovstva s cieľom ochrániť pútnikov ku Kristovmu hrobu a tiež obrany kresťanských území na východe. Popri dvoch starších a vplyvnejších rádoch (Rád templárov a Rád johanitov) sa v Jeruzalemskom kráľovstve nepresadil, a preto si hľadal pôsobisko v Európe, kde zohral významnú úlohu v dejinách Poľska a Litvy.
Antonov An-24
Vznik a vývoj
Lietadlo An-24 bolo vyvinuté, aby nahradilo na letoch na stredné a krátke vzdialenosti už zastaraný Iliušin Il-14. Konštrukcia lietadla bola optimalizovaná na prevádzku z nespevnených letištných plôch. Konfigurácia hornoplošníka chráni motory a vrtule pred poškodením predmetmi na vzletovej a pristávacej dráhe. Pomer výkon/hmotnosť je vyšší než u väčšiny porovnateľných lietadiel. Konštrukcia je celkovo pomerne odolná a na údržbu nevyžaduje sofistikované letištné zariadenie.
Rád nemeckých rytierov
Dejiny
thumb|left|Hrad v [[Malborku (Marienburgu), sídlo Rádu v rokoch 1309 – 1466]]
Vznik Rádu nemeckých rytierov a pôsobenie vo Svätej Zemi
Dejiny Rádu nemeckých rytierov sa začali písať počas tretej križiackej výpravy, počas obliehania mesta Akko moslimami v rokoch 1189 – 1191. Podobne ako Rád johanitov aj Rád nemeckých rytierov vznikol pôvodne ako rád pracovníkov spravujúcich hospic v Akku. Ako sa dozvedáme z diela História vzniku Rádu nemeckých rytierov, prvotný majetok nadobudol hospic od mešťanov z Brém a Lübecku, vracajúcich sa späť domov z križiackej výpravy. Hospic bol zasvätený Panne Márii. V roku 1198 sa z iniciatívy nemeckých kniežat mení spoločenstvo pracovníkov spravujúcich hospic na militantný rytiersky rád. V nasledujúcom roku túto transformáciu potvrdil aj pápež Inocent III. Celý názov Rádu nemeckých rytierov znie Fratres Domus hospitalis sanctae Mariae Teutonicorum in Jerusalem (Bratstvo Nemeckého hospitálu svätej Márie v Jeruzaleme). Vo Svätej Zemi mal novovzniknutý Rád nemeckých rytierov problémy presadiť sa popri dvoch starších rádoch, ktoré mali na týchto územiach značné majetky. Na rozdiel od Rádu templárov či Rádu johanitov, Rád Nemeckých rytierov spravoval opevnenia prevažne len priamo na územiach kresťanských štátov, najmä na území Jeruzalemského kráľovstva (východne a severovýchodne od Akka) a tiež vo východných oblastiach Kilíkie. Najdôležitejším hradom Rádu nemeckých rytierov bol hrad Montfort v severnej Palestíne, ktorý sa neskôr stal aj jeho hlavným sídlom. Vzhľadom na slabú pozíciu Rádu nemeckých rytierov na východe sa už od svojho vzniku Rád nemeckých rytierov orientoval viac na Európu so zámerom získať tam majetky. Preto sa veľmajster Rádu nemeckých rytierov Hermann von Salza rozhodol roku 1211 využiť pozvanie uhorského kráľa Ondreja II. do Sedmohradska s cieľom bojovať proti prenikajúcim Kumánom. Za túto pomoc boli Rádu nemeckých rytierov prisľúbené rozsiahle majetky v Sedmohradsku.
Antonov An-24
Vznik a vývoj
Čínska spoločnosť Si-an fej-ťi kung-jie vyrába kópie An-24 pod označením Si-an Jün-7. Výroba v Číne stále pokračuje, i keď výroba na Ukrajine, kde sa nachádza továreň kancelárie Antonov skončila už v roku 1979. Pokračovala však výroba vylepšeného typu Antonov An-26.
Rád nemeckých rytierov
Presun Rádu nemeckých rytierov do Pruska a križiacke výpravy proti pobaltským Prusom a Litovcom
thumb|Mapa územia Rádu v roku 1260 V roku 1225 pozval Rád nemeckých rytierov do Pruska Fridrich II., aby sa pripojil k prebiehajúcej križiackej výprave proti baltským pohanom. V marci nasledujúceho roka vydal pápež Gregor IX. v Rimini Zlatú bulu, ktorou Rád nemeckých rytierov poveril šírením kresťanstva na území pohanských baltských Prusov. Preto došlo k únii Rádu Nemeckých rytierov s Rádom mečových bratov, ktorý už predtým pôsobil v oblasti Pobaltia. Úniu potvrdil pápež Gregor IX. listinou Za zjednotenie dvoch Rádov z 30. mája 1237. K prvej vlastnej vojenskej výprave Rádu nemeckých rytierov na tomto území došlo v rokoch 1228 a 1229. Na novom území dostal Rád nemeckých rytierov najskôr od Konráda Mazovského hrad v blízkosti dnešného mesta Toruň (Thorn) a postupne na území Pruska vybudoval veľké množstvo prevažne tehlových hradov.
V priebehu 13. storočia Rád nemeckých rytierov čelil dvom pruským povstaniam. Prvé povstanie začalo roku 1242 pod vedením poľského vojvodu Swantopelka sídliaceho v meste Gdansk. Toto povstanie bolo ukončené v roku 1255, keď Rád nemeckých rytierov za pomoci českého kráľa Přemysla Otakara II. dobyl pevnosť Sambia. Na kontrolu dobytého územia bola postavená pevnosť Konnigsberg (dnes Kaliningrad).
Antonov An-24
Použitie
Lietadlá An-24 používali aj Vzdušné sily Slovenskej republiky. 19. januára 2006 jeden zo slovenských An-24 havaroval so 43 (42 z nich boli vojaci) osobami na palube od slovensko-maďarských hraníc, pri maďarskej obci Hejce. Haváriu prežil iba jeden pasažier. Lietadlo sa vracalo s členmi slovenskej mierovej misie KFOR, ktorí pol roka slúžili v Kosove. Príčinou havárie, pri ktorej sa stroj zrútil do lesa na svahu pohraničného kopca, bolo pravdepodobne nedodržanie bezpečnostných predpisov pri pristávacom manévri. Vzdušné sily SR používali celkom dve An-24. Po tejto nehode na ďalšej An-24 už nebola vykonaná generálna oprava a bol vyradený z prevádzky.
Rád nemeckých rytierov
Presun Rádu nemeckých rytierov do Pruska a križiacke výpravy proti pobaltským Prusom a Litovcom
Počas druhého povstania v rokoch 1260 až 1270 pod vedením Herkusa Monteho, sa moc Rádu nemeckých rytierov na tomto území takmer rozpadla, keďže Prusi boli tentoraz na boje lepšie pripravení. Situáciu Rádu nemeckých rytierov zachránil až pápež, ktorý apeloval na nových nemeckých križiakov, chystajúcich sa na výpravu proti Mongolom, aby radšej prispeli na pomoc Rádu nemeckých rytierov a posilnili obranu hradov v Prusku. Podľa kronikára Rádu nemeckých rytierov sa križiacka výprava v Prusku oficiálne skončila roku 1283, no vzápätí začala ďalšia proti Litovcom. Medzi rokmi 1305 až 1409 podnikol Rád nemeckých rytierov okolo 300 ofenzívnych výprav a križiacky štát dosiahol v tomto období najväčší územný a mocenský rozmach vo svojej histórii.
Antonov An-24
Používatelia
thumb|right|360px|Vojenskí používatelia lietadiel An-24
Rád nemeckých rytierov
Presun Rádu nemeckých rytierov do Pruska a križiacke výpravy proti pobaltským Prusom a Litovcom
Medzitým Rád nemeckých rytierov definitívne stratil územia vo Svätej Zemi, keď bol najskôr roku 1271 Mamluci dobyli hrad Montfort, dovtedajšie hlavné sídlo rádu, následkom čoho bolo sídlo presunuté do mesta Akko, vtedajšieho hlavného mesta Jeruzalemského kráľovstva. O 20 rokov neskôr, v roku 1291, padlo aj Akko a sídlo Rádu nemeckých rytierov sa presunulo do Benátok. Čoskoro bolo hlavné sídlo presunuté opäť, tentoraz na hrad Marienburg (Malbork), čím bolo de facto potvrdené, že Rád nemeckých rytierov má ústredné záujmy práve v oblasti Pruska.
Marián Uharček
Marián Uharček (* 17. marec 1971, Ilava) je bývalý slovenský hokejový útočník. Je odchovancom klubu HK Spartak Dubnica nad Váhom.
Rád nemeckých rytierov
Proti Novgorodu
V roku 1242 Rád nemeckých rytierov zaútočil na Novgorodskú republiku (dnes Rusko). V bitke na Čudskom jazere bol Rád nemeckých rytierov porazený Alexandrom Nevským. Táto bitka je známa ako Bitka na Čudskom jazere.
Marián Uharček
Klubový hokej
Od sezóny 1999/00 sa stal hráčom holandského klubu Ruijters Eaters Geleen. Tam pôsobil 4 sezóny. Po štyroch sezónach v Holandsku prestúpil pred sezónou 2003/04 do belgického klubu Canadian Sport Phantoms Deurne, dokončil ju, ale v rakúskom klube EK Zell am See. V sezóne 2004/05 odohral najskôr 5 zápasov v rakúskom klube Kapfenberger SV a neskôr v 2 stretnutia za HK Dubnica nad Váhom v slovenskej extralige. Sezónu dokončil v poľskom klube KTH Krynica. Po sezóne ukončil aktívnu činnosť.
Antonov An-24
Vojenskí
thumb|right|Antonov An-24V (reg. č. 7110) na letisku Faro v Portugalsku, 1997 thumb|right|Antonov An-24V v službách [[Maďarské vzdušné sily|maďarských vzdušných síl, 1990]] thumb|right|Slovenský Antonov An-24V thumb|right|An-24B [[Vzdušné sily Ozbrojených síl Ukrajiny|ukrajinských vzdušných síl]]
Civilní
thumb|right|Antonov An-24RV spoločnosti Novosibirsk Air Enterprise
Bývalí civilní používatelia
thumb|right|Antonov An-24RV spoločnosti [[Belavia]] thumb|right|Antonov An-24RV spoločnosti Cubana thumb|right|Unesené lietadlo Antonov An-24RV poľskej spoločnosti [[LOT Polish Airlines|LOT počas pristávania na letisko Tempelhof vo vtedajšom Západnom Berlíne, 30. apríl 1982]] thumb|right|Antonov An-24 sovietskeho Aeroflotu na letisku v Dnepropetrovsku, 1. júl 1974
Špecifikácie (An-24V)
An-24 je dvojmotorový samonosný celokovový hornoplošník pre trojčlennú posádku a 44 až 52 cestujúcich alebo odpovedajúci náklad. Kovová kostra krídel, pevných a pohyblivých chvostových plôch aj trupu je potiahnutá duralom. Krycie plechy sú tiež duralové. Turbovrtuľové motory poháňajú kovové štvorlistové nastaviteľné vrtuľe. Podvozok je zaťahovací, hlavné podvozkové nohy sa zaťahujú do motorových gondôl, predné koleso do trupu.
Rád nemeckých rytierov
Rád nemeckých rytierov po strate území v Prusku a dnes
Po definitívnej strate území v Prusku viedol Rád nemeckých rytierov len minimum militantných aktivít. Výnimkou bola napríklad pomoc Rakúšanom v boji proti Turkom v 17. storočí. Inak prakticky žiadne väčšie vojenské aktivity Rádu nemeckých rytierov neboli zaznamenané. Začiatkom 19. storočia bol Rád nemeckých rytierov dočasne zrušený Napoleonom Bonapartem a od roku 1809 smel pôsobiť len v Rakúsku. V roku 1839 cisár Ferdinand I. Rád nemeckých rytierov obnovil, nie ako militantný rád, ale len s cieľom poskytovať charitatívnu činnosť a starostlivosť o chorých. V tejto forme existuje Rád nemeckých rytierov dodnes. Hlavné sídlo Rádu nemeckých rytierov je vo Viedni. Súčasným veľmajstrom je P. Frank Bayard OT.
Organizácia Rádu nemeckých rytierov a regula
Rád nemeckých rytierov prebral v podstate celú regulu Rádu templárov (vychádzajúcu z Augustínovej regule) a mal od Rádu templárov odvodenú hierarchickú štruktúru. Na čele Rádu nemeckých rytierov stál veľmajster, ktorý bol volený kapitulou. Kapitula bola zložená z popredných predstaviteľov Rádu nemeckých rytierov, ktorí mali na starosti rôzne oblasti (kancelár, pokladník, zásobovač, hlavný špitálnik a maršal). Rádové územia boli rozdelené na komtúrie, na ktorých čele stál komtúr. Viacero komtúrií tvorilo provinciu pod vedením krajského komtúra a provincie boli združené pod správou krajského majstra. Rehoľným odevom rádového brata bola čierna cappa a biely plášť s čiernym krížom. Do boja si rytieri Rádu nemeckých rytierov obliekali na zbroj biele cappa s čiernym krížom na hrudi, ktoré bolo u všetkých rádov od roku 1248 nahradené varkočom. Súčasťou Rádu nemeckých rytierov boli aj tzv. poloviční bratia (🇩🇪), ktorí neskladali rehoľné sľuby. Títo nosili šedý varkoč s čiernym krížom v tvare písmena T. Podľa regule museli rytieri Rádu nemeckých rytierov nosiť vlasy ostrihané nakrátko tak, aby boli ľahko spoznateľní ako rehoľníci. Taktiež boli povinní nosiť bradu, nie príliš dlhú. Členom Rádu nemeckých rytierov bolo zakázané používať vlastné rodové erby či pečate. Nesmeli mať ani výstroj zdobenú zlatom či striebrom. Výstroj bola členom rádu prideľovaná namieru. Ako rehoľníci skladali rytieri Rádu nemeckých rytierov sľub čistoty. Ženy vôbec nesmeli byť prijímané do Rádu nemeckých rytierov, ani na úlohy starostlivosti o chorých, ktoré dokážu vykonávať lepšie ako muži, pretože prítomnosť ženy podľa regule nie je bezpečná. Taktiež nesmeli byť do Rádu nemeckých rytierov prijímané deti. O tom, že ak sa práve rytieri Rádu nemeckých rytierov nezúčastňovali bojov, boli viac mníchmi ako bojovníkmi, svedčí fakt, že väčšina článkov regule je venovaná pokynom ako sa majú členovia Rádu nemeckých rytierov správať, ako a kedy sa modliť, či ako sa starať o chorých. Udivuje tiež množstvo pôstnych dní, ktoré museli rytieri dodržiavať. Na rozdiel od bežných mníchov, rytieri Rádu nemeckých rytierov smeli častejšie jesť mäso, a inak si dopĺňali bielkoviny vajcami či mliečnymi výrobkami.
Hodnotenie pôsobenia Rádu nemeckých rytierov
Celkovo je ťažké vytvoriť si objektívny názor na pôsobenie Rádu nemeckých rytierov, keďže pôsobil najmä na území dnešného Poľska, kde išlo viac menej o konflikt Poliakov a Nemcov ako takých, pričom obe strany túto problematiku do značnej miery národnostne prifarbujú. Z dnešného pohľadu môžeme povedať, že hoci sa Rád nemeckých rytierov nepresadil vo Svätej zemi kde vznikol, bol jednou z najvýznamnejších európskych stredovekých mocností a v dejinách, najmä východnej Európy, zohral významnú úlohu. V priebehu nemeckých dejín bolo naň poukazované ako na mocnosť, ktorá sa pokúšala posunúť nemecké osídlenie, čo najviac na východ (Drang nach Osten). Rád nemeckých rytierov zohral úlohu vo formovaní nielen nemeckého, ale aj poľského (Križiaci (kniha) od Henryka Sienkiewicza), litovského alebo ruského nacionalizmu.
Bílý Kámen
Bílý Kámen je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 251 obyvateľov, z toho 124 mužov a 127 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,3 roka (muži 34,5 roka, ženy 36,2 roka).
Isthmios
Isthmios môže byť v gréckej mytológii:
Galo Blanco
Galo Blanco (* 8. október 1976, Oviedo, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Kociha
Kociha je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Baulny
Baulny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Smútok (cit)
náhľad|Smútok (cit) Smútok alebo (najmä ak má väčšiu intenzitu) žiaľ či zármutok je dlho trvajúci stav zachmúrenosti, clivoty a ľútosti, ktorý je charakterizovaný celkovým útlmom psychickej aktivity a znížením psychickej odolnosti voči aktuálne pôsobiacim vplyvom, je dôsledkom (oprávnenej či neoprávnenej) prevahy záporných prvkov hodnotenia vlastnej osoby a/alebo okolia a je sprevádzaný pocitmi bezmocnosti, slabosti, opustenosti a prázdnoty.
Biatek
Biatek (iné názvy: minca typu Biatec, minca biatekovej skupiny, minca bratislavského typu, bratislavská keltská minca, zriedkavo minca Veľkobójov ) je typ keltských mincí.
Môže ísť o veľkú striebornú keltskú (bójsku ) mincu, s hmotnosťou 16,517 g a s častým nápisom BIATEC, asi meno keltského kniežaťa. Alebo dúhovky (7 g) a ďalšie malé mince, ľahšie ako 17 g.
Opis
Majú základ v gréckomacedónskom mincovníctve, z časti na nich ale vplýval rímsky denár.
Mince majú špecifický keltský charakter a doteraz nejasné vyobrazenia z keltskej mytológie. Nápisy v latinke naznačujú rímsky vplyv. Existuje viacero typov. Na minciach je na jednej strane zobrazený cválajúci človek s ratolesťou v ľavej ruke, v pravej ruke drží opraty. Na inom type drží v ruke meč a štít. Na druhej strane je jedna alebo dve hlavy (mužská a ženská, asi Honos a Virtus). Niektoré mince mali na hranách krúžkovaný vzor. Razili ich na území dnešnej Bratislavy (bratislavské oppidum), od 1. storočia pred Kr., kde je aj ich najväčšia koncentrácia, pravdepodobne do konca okupácie provincií Panónia a Norikum, cca rok 10 pred Kr. Pomenovanie sa používa aj pre ďalšie keltské strieborné mince napríklad s nápisom NONNOS, alebo vzácnejšie aj DEVI(L), BUS(S)U, BUSSUMARUS, FABIARIX, AMIORIX, EVOIVRIX, COISA, TITTO, COUNOS a ďalšie. Pravdepodobne išlo o mená panovníkov, ktorí razili mince typu biatek.
Ich nominálna hodnota bola tetradrachma alebo hexadrachma.
Nálezy
Na území Bratislavy sa do roku 2006 našlo osem veľkých nálezov keltských mincí (poklady). V roku 1776 sa našiel tzv. prvý poklad biatekov, pravdepodobne v lokalite Blumentál. Rozsah nálezu nie je presne známy, ale išlo asi o 50 mincí. V roku 1920 sa našiel neznámy počet a na neurčitom mieste. Pri výstavbe budovy Tatrabanky v roku 1923 bol nájdený tzv. bratislavský poklad, viac ako 400 mincí. V roku 1927 sa našlo na Námestí slobody asi 50 mincí. Ďalší hromadný nález 37 mincí bol v lokalite Hausbergeln pred rokom 1930. V roku 1937 sa znova našlo na Námestí slobody 59 mincí. V roku 1942 sa na Žilinskej ulici našlo 270 mincí a posledný veľký nález, 22 mincí, bol na Bratislavskom hrade. Veľa drobných nálezov sa našlo v okolí Bratislavy.
V roku 1995 bolo v Nemecku zdokumentovaných 14 mincí z neznámej lokality.
Martin Štajnoch
Martin Štajnoch (* 15. september 1990, Bojnice, Slovensko ) je slovenský hokejista hrajúci na poste pravého obrancu. Člen siene slávy Bago Legend Slovan Bratislava.
Klubový hokej
Martin Štajnoch je odchovancom klubu MHC Prievidza. Za Prievidzu nastupoval v dorasteneckých a juniorských ligách a ako 17-ročný debutoval i v 1. slovenskej hokejovej lige. Pred sezónou 2008/2009 odišiel do tímu HK Orange 20. Od sezóny 2009/2010 hrál za HC Slovan Bratislava. Od sezóny 2015/2016 bol hráčom HC Dynamo Pardubice, odkiaľ prešiel do konkurenčného Mountfield HK Hradec Králové, kde podpísal jednoročný kontrakt s následnou opciou na sezónu 2016/2017.
Medzi posledné významné úspechy Martina Štajnocha patrí nepochybne aj začlenenie sa do skupiny Legiend Baga v tíme HC SLOVAN Bratislava, keď spolu s Milanom Kytnárom, Andrejom Meszárošom a Michalom Sersenom neohrozene panujú v tejto disciplíne už niekoľko rokov.
Reprezentácia
Martin Štajnoch reprezentoval Slovensko na majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov v roku 2008, kde bol vybraný aj do trojice najlepších hráčov Slovenska na šampionáte. Na juniorských majstrovstách sveta do 20 rokov reprezentoval Slovensko v roku 2009. Na nich bol opäť vyhlásený do trojice najlepších hráčov tímu a zároveň bol vyhlásený za najlepšieho hráča zápasu proti Švédsku. Vďaka svojim výkonom na juniorských majstrovstvách sveta ho tréner seniorskej reprezentácie Ján Filc nominoval na prípravné zápasy proti Bielorusku a Švajčiarsku.
Sponzor
thumb|Logo poisťovne [[Allianz na boku futbalového štadiónu Allianz Arena v Mníchove.]] Sponzor je osoba (fyzická alebo právnická) alebo spoločnosť, ktorá financuje náklady určitej akcie, činnosti či vysielania odmenou za nejakú formu návratnosti tohto financovania, spravidla za poskytnutie reklamy a pod. V širšom zmysle je to osoba, ktorá na seba preberá zodpovednosť za akciu, činnosť či vysielanie z morálnej a materiálnej stránky, podporovateľ, mecenáš. Činnosť sponzora sa nazýva sponzorstvo alebo sponzoring.
V športe je sponzor podporovateľ športu v ekonomickej oblasti. Ako protihodnotu sponzorskej činnosti (sponzorstvo) zabezpečujú športovci a športové kluby reklamu daného sponzora. Vo vyspelých krajinách vychádza štát sponzorom v ústrety tým, že ich daňovo zvýhodňuje.
José Saramago
José Saramago (* 16. november 1922, Azinhaga, Portugalsko - † 18. jún 2010, Tías, Španielsko) bol portugalský spisovateľ, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 1998.
Saramago mal ukončené stredoškolské vzdelanie, bol dobrým žiakom, ale z finančných dôvodov nepokračoval v štúdiu a začal pracovať ako strojný zámočník. Neskôr pracoval ako maliar, vydavateľ, novinár a prekladateľ. Vo vydavateľstve pracoval dvanásť rokov vo funkcii produkčného a literárneho riaditeľa. Pracoval aj pre časopis „Seara Nova“ ako literárny kritik.
Koncom sedemdesiatych rokov začal byť známym svojou románovou tvorbou, ale slávnym sa stal až románom Povesť o kláštore (Memorial do Convento, 1982), ktorého dej sa zakladal na realite, zmiešanej s magickými motívmi.
Spájanie myšlienok
Spájanie myšlienok je utváranie istého myšlienkového celku; základnými formami spájania myšlienok je indukcia, tradukcia, analógia, dedukcia.
Diaľnica A281 (Nemecko)
Diaľnica A281 (🇩🇪 Bundesautobahn 281 - skrátene: BAB 281, resp. Autobahn 281 - skrátene: A 281) je diaľnica v Nemecku. Tvorí spojku medzi diaľnicou A27 a mestom Brémy.
Bítovčice
Bítovčice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 431 obyvateľov, z toho 219 mužov a 212 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 41,4 roka, ženy 40,8 roka).
Dark Tranquillity
Dark Tranquillity je švédska melodická death metalová skupina založená v roku 1989. Dark Tranquillity sú jednými zo zakladateľov gothenburgského melodic death metalu. Členom tejto kapely bol aj súčasný líder In Flames Anders Fridén, ktorý Dark Tranquillity opustil v roku 1994. Na rozdiel od konkurencie ako napríklad In Flames, či Soilwork si táto skupina do dnešného dňa najviac zachovala svoj pôvodný hudobný žáner, ktorý členovia kapely len zľahka osviežili o melodické čisté vokály speváka Mikael Stanneho (na albume Projector), ženskými vokálmi, či klávesovými prvkami.
Bývalí členovia a hostia
zakladujúci:
Arshile Gorky
Arshile Gorky, rodným menom Vosdanig Manoug Adoian (, * 15. apríl 1904† 21. júl 1948) bol americký maliar arménskeho pôvodu, predstaviteľ abstraktného expresionizmu.
Dark Tranquillity
Bývalí členovia a hostia
bývalí:
Arshile Gorky
Život
Od roku 1946 sa v jeho živote začali objavovať rôzne problémy, vyhorel mu ateliér, bola mu diagnostikovaná rakovina, poranil sa pri autonehode a opustila ho manželka s deťmi. To všetko viedlo k tomu, že sa Arshile Gorky v júli 1948 obesil.
Dark Tranquillity
Bývalí členovia a hostia
suplovanie na turné:
speváčky:
Majstrovstvá sveta v korfbale
náhľad|Zápas na [[Majstrovstvá sveta v korfbale 2011|MS 2011 medzi Walesom a Južnou Afrikou]] Majstrovstvá sveta v korfbale sú najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v korfbale, ktoré organizuje Medzinárodná korfbalová federácia (IKF). Ich história siaha do roku 1978, kedy sa v kolíske korfbalu – Holandsku, konali prvé majstrovstvá sveta. Prebiehajú so 4-ročnou periodicitou. Dominuje na nich družstvo 🇳🇱, ktoré sa iba na turnaji v roku 1991 nestalo víťazom.
Sever (svetová strana)
Ružica kompasu|náhľad|200px Sever je jedna zo svetových strán.
Pozri aj
Kompasretning
Hailee Steinfeldová
Hailee Steinfeldová (* 11. december 1996, Los Angeles, Kalifornia) je americká filmová a televízna herečka. Za úlohu Mattie Rossovej vo filme Skutočná guráž z roku 2010 bola nominovaná na Oscara a cenu BAFTA.
Port-en-Bessin-Huppain
Port-en-Bessin-Huppain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2141 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Othmar Zeidler
Othmar Zeidler (* 29. august 1859 – † 26. jún 1911) bol rakúsky chemik.
V roku 1874 Zeidler ako prvý syntetizoval dichlórdifenyltrichlóretán ktorý sa o 65 rokov neskôr stal známy ako insekticíd pod skratkou DDT. Pod vedením Adolfa von Baeyer získal doktorský titul na univerzite v Štrasburgu.
Eufória
Eufória je stav vyznačujúci sa (spravidla zdanlivo bezdôvodným) pocitom subjektívnej spokojnosti, blaženosti, veľmi dobrej nálady a prehnanej podnikavosti. Vzniká najmä po konzumácii návykových látok, pri psychózach, pri ochoreniach mozgu (napr. mozgových nádoroch) a pri iných vážnych ochoreniach (napr. TBC).
Molekulová hmotnosť
Molekulová hmotnosť (zastarano molekulárna hmotnosť) je súčet atómových hmotností danej molekuly.
Analogicky k atómovej hmotnosti sa delí na:
Sedisvakantizmus
Sedisvakantizmus alebo sedevakantizmus (z lat. sedes vacans, dosl. „prázdny stolec“) je názor, podľa ktorého je v súčasnosti pápežský stolec uprázdnený (pozri sedisvakancia) a nároky súčasného pápeža (resp. niektorých jeho predchodcov) naň sú nelegitímne.
Niektorí prívrženci sedisvakantizmu považujú za posledného legitímneho pápeža Pia XII., iní Pia X. Všetci odmietajú Druhý vatikánsky koncil a jeho reformy v oblasti náboženskej praxe považujú za heretické. V snahe vyhnúť sa otvorenej schizme sa väčšina sedisvakantistov stavia odmietavo k nezávislej voľbe legitímneho pápeža.
Prívrženci sedisvakantizmu disponujú paralelnými cirkevnými štruktúrami vďaka oficálnou cirkvou neschváleným biskupským a kňazským sväteniam. Medzi najaktívnejších sedisvakantistických biskupov patril arcibiskup Pierre Martin Đình Thục Ngô. Ngô vysvätil v roku 1975 niekoľkých biskupov v Španielsku. Títo neskôr sformovali tzv. Palmarskú katolícku cirkev a za pápeža zvolili Clementa Domíngueza y Gomeza, ktorý prijal meno Gregor XVII.
Ľudové liečiteľstvo
Ľudové liečiteľstvo je súbor liečebných postupov vychádajúci z dlhoročných empirických skúseností ľudových liečiteľov.
Al-Alamajn
Al-Alamajn (- prepis podľa spisovnej arabčiny; prepisy založené na egyptskej výslovnosti: El-Alamén, (El-)Alamejn, Al-Alamejn, (El-)Alamein; egyptská výslovnosť [el-älämén]) je mesto a prístav v Egypte vyše 100 km západne od Alexandrie. V roku 2007 malo 7397 obyvateľov.
V meste sa odohrali dve významné bitky 2. svetovej vojny - pozri prvá bitka pri Alamejne a druhá bitka pri Alamejne. V meste je múzeum a cintorín padlých vojakov. V posledných rokoch sa stredomorské pláže okolo Al-Alamajnu stávajú pre Egypťanov obľúbeným prázdninovým cieľom.
Milan Malík
Milan Malík (* 30. január 1985) je hokejový útočník. S hokejom začínal v rodnej Skalici, ďalej pôsobil vo Zvolene. Momentálne pôsobí v drese extraligového mužstva HK 36 Skalica, s ktorým v sezóne 2007/2008 získal bronz.
4. jún
Narodenia
thumb|upright|[[Robert Fulghum (* 1937)]] thumb|upright|[[Angelina Jolie (* 1975)]] thumb|upright|[[Evan Lysacek (* 1985)]]
Montivilliers (kantón)
Montivilliers je francúzsky kantón v obvode Le Havre v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Skladá sa zo 11 obcí.
1. liga hádzanárov 2014/15
1. liga hádzanárov v sezóne 2014/15 bol 22. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský zväz hádzanej (SZH). Počet družstiev sa oproti predchádzajúcej sezóne znížil o 1 účastníka, konkrétne v regionálnej skupine A. Systém súťaže ostal rovnaký: víťazi oboch regionálnych skupín sa prebojovali do dvojzápasovej baráže o postup do Extraligy. Víťazom sa stalo družstvo ŠKH Agrokarpaty Pezinok.
Účastníci
Pozn: Družstvá HK DAC Dunajská Streda a HaO TJ Slovan Modra "B" sa oproti predošlej sezóne do súťaže neprihlásili.
Pozn: Družstvá MKŠS Kysucké Nové Mesto a ŠKH Dubnica nad Váhom sa oproti predošlej sezóne do súťaže neprihlásili.
Baráž
(na odvetu)
Borovná
Borovná je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 82 obyvateľov, z toho 41 mužov a 41 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,2 roka (muži 39,0 roka, ženy 49,4 roka).
Dinu Pescariu
Dinu Pescariu (* 12. apríl 1974, Bukurešť, Rumunsko) je bývalý rumunský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Bazeilles-sur-Othain
Bazeilles-sur-Othain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dlhé väzy chrbtice
Dlhé väzy chrbtice sú dlhé väzivové pruhy, ktoré prebiehajú pozdĺžne po jej povrchu a prekračujú viacero stavcov. Ich hlavnou funkciou je spevnenie chrbtice.
Tento dlhý väz prebieha po predných okrajoch tiel stavcov od predného oblúka atlasu až na krížovú kosť. Pevne prilieha k periostu tiel stavcov, slabšie k prednému okraju medzistavcových platničiek. Kaudálnym pokračovaním tohto väzu je predný krížovokostrčový väz - ligamentum sacrococcygeum anterius, ktorý prebieha po prednej ploche krížovej kosti a kostrče.
Tento dlhý väz prebieha po zadných okrajoch tiel stavcov (teda po prednej stene chrbticového kanála, v ktorom sa nachádza miecha a jej obaly) od záhlavnej kosti až po krížovú kosť. Na rozdiel od predchádzajúceho väzu prilieha pevnejšie k zadnému okraju medzistavcových platničiek, ako k periostu tiel stavcov. Kaudálnym pokračovaním tohto väzu je zadný hlboký krížovokostrčový väz - ligamentum sacrococcygeum posterius profundum, ktorý prebieha po prednej ploche canalis sacralis krížovej kosti po zadnej strane tiel stavcov kostrče.
Tento väz sa tiahne v strednej čiare po zadnom povrchu krížovej kosti od crista sacralis mediana cez cornua sacralia na cornua coccygea kostrče. Uzatvára hiatus sacralis.
Plocháč červený
Plocháč červený (Cucujus cinnaberinus) je druh chrobáka z čeľade plocháčovité (Cucujidae).
Ventil
Ventil môže byť:
Autofonos
Autofonos (Autofonos) je v gréckej mytológii otec Polyfonta z Téb.
Autofonos je postavou Homérovej Iliady. Jeho meno však zaznie len v štvtom speve, kde je uvedený ako otec Polyfonta. Mykénsky vládca Agamemnón tam pripomína Diomédovi slávne skutky jeho otca Tydea. V Agamemnónovom príbehu, bol Tydeus spojencom Polyneika. Keď vstúpil do Téb, napadol a porazil tébskych vodcov. Eteokles potom poslal Polyfonta a Haimónovho syna Maióna s päťdesiatimi mužmi, aby prepadli vracajúceho sa Tydea, ale Tydeus ich okrem Maióna zabil všetkých.
Obchodný a obytný dom Luxor
right|thumb|Obchodný a obytný dom Luxor
Obchodný a obytný dom Luxor (1937 užšia súťaž, 1937 – 1939 realizácia) je polyfunkčná budova s modernou funkcionalistickou fasádou s obchodmi, reštauráciou, administratívou v nižších podlažiach a bytmi v horných podlažiach. Nachádza sa v Bratislave na Štúrovej ulici 1 – 3. Autorom je brniansky architekt Jan Víšek (1890 – 1966).
Situovanie
Polyfunkčná budova je situovaná v tesnej blízkosti bývalej Mestskej sporiteľne od architekta Juraja Tvarožka (1887 – 1966). Práve tieto dve budovy určili obrysy južného okraja Námestia SNP v Bratislave, ktoré sa malo stať novodobým centrom mesta. Tento skôr okrajový mestský priestor sa v priebehu tridsiatych rokov zmenil na výkladnú skriňu republiky. Svoje stavebné názory tu začali realizovať najvplyvnejší stavebníci mesta.
Dispozícia
Dispozícia vychádza z pravouhlého konštrukčného systému na úzkom pozemku v tvare trojuholníka. Zasklený parter s obchodnými prevádzkami mierne ustupuje za uličnú čiaru. Približne v jednej tretine z oboch strán priečelia sú umiestnené slepé pasáže. Poschodie s priebežným pásovým oknom slúžilo obľúbenej reštaurácii Luxor. V ďalších štyroch podlažiach boli kancelárie a byty s pozdĺžnymi oknami v jednoduchom rytme.
Architekt Jan Víšek spočiatku vychádzal z inšpirácie kubizmom a z diel A. Perreta ale po príchode do Brna v roku 1924 vyznával funkcionalizmus s úspornými výrazovými prostriedkami, čo sa prejavilo i na fasáde komplexu Luxor. Pôvodnú funkcionalistickú fasádu neskôr obložili plochým zaveseným plášťom Hunter-Douglas.
Dnešok
V roku 1998 objekt Luxor zrekonštruovali podľa architekta Jána Bahnu a jednu z pasáží spolu s prvým poschodím prepojili so susednou budovou sporiteľne.
Boršov
Boršov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 154 obyvateľov, z toho 71 mužov a 83 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 37,8 roka, ženy 39,2 roka).
Potigny
Potigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1765 obyvateľov (2009).