cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sault Ste. Marie (Ontário)
Ekonomika
V minulosti i v súčasnosti mesta má veľký význam výroba ocele. Ďalšími významnými firmami sú St. Mary’s Paper, ktorá vyrába v Sault Ste. Marie papier a celulózu a call centrum firmy Sutherland Group. Transkanadská diaľnica A17 spája mesto s Thunder Bay na západe a Sudbury na juhu. S michiganským mestom Saul Ste. Marie je mesto prepojené mostom, ktorý sa na americkej strane napája na diaľnicu I-75 do Detroitu.
Doprava
Cestné prepojenie zabezpečuje cesta Highway17, ktorá je súčasťou cesty  Trans-Canada Highway, ktorá prepája kanadské pobrežia Atlantického a Tichého oceánu. So Sault Ste. Marie v Michigane spája mesto most. Mesto plní tiež dôležitú úlohu v lodnej doprave. Nachádza sa tu aj menšie letisko.
Šport
Najvýznamnejším športovým klubom mesta je hokejový Sault Ste. Marie Greyhounds, účastník Ontario Hockey League. Svoje zápasy hráva v modernej a designovo zaujímavej multifunkčnej aréne Essay Centre.
Renazé
Renazé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Krchleby (okres Rychnov nad Kněžnou)
Krchleby (okres Rychnov nad Kněžnou) sú obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 90 obyvateľov, z toho 49 mužov a 41 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,3 roka).
Ferdinand Szantó
Ferdinand Szantó (* 11. december 1889, Banská Bystrica-Kremnička † 19. február 1945, Slovensko) bol obchodník.
Životopis
Obchodník s miešaným tovarom v Banskej Bystrici. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Po potlačení SNP boli spolu s manželkou Esterou a dcérou Evou zaistení nemeckou bezpečnostnou službou (11. januára 1945), väznení a popravení v Banskej Bystrici-Kremničke.
Rosenwiller
Rosenwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Popolnicové pole
Popolnicové pole môže byť:
Rosenwiller
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Popolnicové pole
Popolnicové polia môže byť aj:
Eurymenes
Eurymenes alebo Eurymenés môže byť:
Luna 3
Luna 3 bola kozmická sonda určená na výskum Mesiaca.
Táto sonda poskytla ľudstvu prvý pohľad na odvrátenú stranu Mesiaca. Na Mesiaci však nepristála, jej minimálna vzdialenosť od povrchu bola 7940 km. Štartovala 4. októbra 1959 a 7. októbra na povel zo Zeme začala fotografovať odvrátenú stranu. Fotografovanie trvalo štyridsať minút a po vyvolaní filmu priamo na sonde posielala snímky na Zem. Okrem toho ešte skúmala plynnú zložku medziplanetárneho priestoru, kozmické žiarenie a mikrometeority. Po oblete Mesiaca potom pokračovala naspäť k Zemi a v apríli 1960 zhorela v zemskej atmosfére.
NGC 5189
NGC 5189 je planetárna hmlovina v súhvezdí Mucha, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 1. júla 1826.
Dlouhé stráně
Dlouhé stráně je vrch Hrubého Jeseníku, pohoria na severnej Morave. Leží v západnej časti Pradědskej hornatiny, v časti Desenská hornatina, východne od obce Loučná nad Desnou.
Vrch sa nachádza v západnej časti Pradědskej hornatiny, v rázsoche, vybiehajúcej z hlavného hrebeňa. Je charakteristický oválnou vodnou nádržou prečerpávacej vodnej elektrárne, spustenej do prevádzky v roku 1996. Plochý vrchol bol zrezaný, no na južnom okraji bola zachovaná malá časť s pôvodnou nadmorskou výškou.
On an Island
On an Island je tretím sólovým albumom gitaristu a speváka skupiny Pink Floyd, Davida Gilmoura.
O albume
Medzi najpozoruhodnejších hudobníkov, ktorí sa zúčastnili nahrávania albumu patria David Crosby, Richard Wright (hráč na klávesové nástroje skupiny Pink Floyd), jeden zo zakladateľov skupiny Pink Floyd (vtedy ešte The Screaming Abdabs) gitarista Bob Klose, štúdiový basgitarista a koncertný spoluhráč powatersovskej éry skupiny Pink Floyd Guy Pratt, jedným zo spoluproducentov albumu bol gitarista skupiny Roxy Music Phil Manzanera...
Autorkou textov skladieb na albume je súčasná manželka Davida Gilmoura, Polly Samson.
V skladbe „Red Sky at Night“ má David Gilmour svoju verejnú premiéru v hre na saxofón.
Väčšia časť albumu bola nahrávaná v súkromnom nahrávacom štúdiu Davida Gilmoura, ktoré sa nachádza na obytnej lodi Astoria na rieke Temža v Londýne.
V hudobných rebríčkoch popularity Spojeného kráľovstva tento album štartoval na prvej pozícii, čím sa stal prvým sólovým projektom Davida Gilmoura, ktorý sa dostal na vrchol hitparád. V USA sa dostal do prvej desiatky (na šieste miesto), ale z hitparád sa rýchlo vytratil. V Kanade tento album získal platinu za 100 000 predaných nosičov hneď prvý mesiac po jeho vydaní, na celom svete sa z neho predalo viac ako jeden milión kusov.
V novembri 2006 vyšla reedícia tohto albumu s DVD kde boli Gilmourove koncertné nahrávky z vystúpenia so skladbami „On an Island“, „This Heaven“, „Smile“, „Take a Breath“, „High Hopes“ a „Comfortably Numb“, ktoré boli nakrútené v apríli 2006 v New Yorku, skladba „Astronomy Domine“ nahratá v auguste 2006 v Abbey Road Studios a jedna nahrávka skladby „Take a Breath“, ktorá bude na koncertnom DVD z turné nahratá v máji 2006 v The Royal Albert Hall.
Koncertné turné
thumb|250px|Gilmourov koncert v [[Mníchove, Nemecko: Manzanera, Pratt, Gilmour, Wright...]] Turné, ktoré bolo venované tomuto albumu absolvoval Gilmour s Rickom Wrightom, Philom Manzanerom a Guyom Prattom, na saxofón hral Dick Parry („Money“, „Shine On You Crazy Diamond“, „Us and Them“ a „Wearing the Inside Out“), na klávesy dlhoročný spolupracovník skupiny Pink Floyd aj Rogera Watersa Jon Carin. Orchester počas vystúpenia v poľskom Gdansku dirigoval Zbigniew Preisner. Na londýnskej show sa spojil s Gilmourom aj bubeník skupiny Pink Floyd, Nick Mason a na vystúpení hosťoval aj David Bowie, ktorý spieval v skladbách „Comfortably Numb“ a „Arnold Layne“, ktoré boli potom vydané na singli.
Výroba albumu
(Orchester nahrával na Abbey Road Simon Rhodes, orchester viedol David Jurita)
Ďalekovýchodný kraj
thumb|Ďalekovýchodný kraj v roku [[1929 na fragmente mapy ázijskej časti Sovietskeho zväzu.]] Ďalekovýchodný kraj vznikol na východe Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky 4. januára 1926 na území zaniknutých gubernií východnej časti RSFSR a severného Sachalinu. Rozloha územia 2,6 milióna km² bola obývaná 2,1 miliónom obyvateľov. Administratívnym mestom kraja bol Chabarovsk. V roku 1938 bol rozdelený na Chabarovský a Primorský kraj.
RK Vojvodina Novi Sad
RK Vojvodina Novi Sad je srbský mužský hádzanársky klub z mesta Novi Sad. Hádzanársky oddiel je súčasťou novosadského multi-športového klubu Vojvodina (má 6 oddielov) a vznikol v roku 1949. Je majster krajiny a 3-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov je najhodnotnejšia osemfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF 2011/12. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Super Rukometna Liga Srbije.
Úspechy
Srbská najvyššia súťaž:
Najvyššia súťaž Srbska a Čiernej hory a Zväzovej republiky Juhoslávie:
Víťaz Srbského pohára:
Víťaz pohára Srbska a Čiernej Hory a Zväzovej republiky Juhoslávie:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Lôžko
Lôžko môže byť:
Huequi
Huequi je názov menšieho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v Čile na polostrove rovnakého mena. Sopka je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami, jej vrchol je ukončený kráterom s priemerom. Koncom 19. a začiatkom 20. storočia bolo zaznamenaných niekoľko erupcií, posledná okolo roku 1920.
4018 Bratislava
4018 Bratislava je planétka s priemerom, ktorú objavil český astronóm Antonín Mrkos 30. decembra 1980 na hvezdárni Kleť. Pomenovaná je po hlavnom meste Slovenskej republiky, Bratislave. Meno sa oficiálne zverejnilo v cirkulári Minor Planet Center (MPC) č. 25979 vydanom dňa 17. novembra 1995.
Vlašský dvor
náhľad|Vlašský dvor Vlašský dvor je významná historická a národná kultúrna pamiatka v Kutnej Hore.
4018 Bratislava
V čase objavu sa planétka nachádzala v súhvezdí Blíženci, asi 6,5° juhovýchodne od hviezdy delta Geminorum. Po objave bola pozorovaná ešte ďalšie dve noci a celkovo bolo zmeraných 6 jej pozícií, ktoré boli neskôr odoslané do Minor Planet Center. Pozorovania na Kleti prebiehali aj po jej očíslovaní a počas 2 nocí v lete 1996 bolo získaných jej ďalších 6 pozícií.
Planétka s priemerom približne 8 km obehne okolo Slnka po mierne excentrickej dráhe raz za 4,14 roka (1 512 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 173 mil. km.
Vlašský dvor
Ide o bývalý kráľovský palác s mincovňou, vybudovaný v 13. storočí a neskôr veľakrát prestavaný. Razili sa tu strieborné mince – pražské groše.
Opis
Z neveľkého nádvoria sú vstupy do jednotlivých dielní (šmitní). Každá šmitňa je označená znakom. Sú tu znaky Litoměřic, Kladska, Jihlavy, Opavy, Mostu a Písku. Vlašský dvor je palác s komnatami, honosnou domácou kaplnkou pod ktorou je pokladnica s okovanými dverami a v kameni tesanou latinskou výstrahou. Jej preklad znie „Nedotýkaj sa ma!“
V zasadacej miestnosti sú nástenné maľby: Dekret Kutnohorský a Voľba Vladislava Jagelovského od maliarov Klusáčka a bratov Špilarových. Z doby renesancie a baroka sa dochovala konšelská lavica a bronzová doska.
Ako taký je spoločne s chrámom svätej Barbory a kostolom Nanebovzatia Panny Márie zapísaný na zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Olduvai
Olduvai (iné názvy: Olduwai, Oldowai, Oldoway) môže byť:
Severné Karpaty
Severné Karpaty môžu byť:
Bitka pri Jutskom polostrove
Predohra
Po vypuknutí prvej svetovej vojny začalo britské námorníctvo, ktoré bolo v tej dobe najväčšie na svete, námornú blokádu Nemecka. Nemecké námorníctvo, aj keď predstavovalo druhú najväčšiu vojnovú flotilu na svete, zostávalo okrem niekoľkých výpadov v prístavoch. Jedinú výnimkou tvorili nemecké ponorky, proti ktorým v tej dobe neexistovala účinná protizbraň. Tie pôsobili britskému obchodnému loďstvu ťažké straty, hlavne po začiatku neobmedzenej ponorkovej vojny. Ale po tom, čo dôsledky námornej blokády Nemecka začínali byť citeľné, zmenilo nemecké námorníctvo taktiku. Ostreľovaním prístavov sa snažilo vylákať časť britského loďstva, s ktorým by sa mohlo stretnúť a poraziť ho. Britská flotila však na tieto provokácie väčšinou nereagovala.
30. mája britská odpočúvacia služba zachytila rozkaz veliteľa Hochseeflote, admirála Scheera k ďalšej z provokačných akcií. Rozkaz bol vydaný vysielačkou pre bojové krížniky admirála Hippera, ale Briti nevedeli, že za ním nasledovalo vyplávanie hlavných síl nemeckého loďstva. Následne admirál Jelicoe, veliteľ Home Fleet o 17 h 40 min. nariadil vyplávanie hlavných síl. Cieľom bolo nalákať prostredníctvom eskadry admirála Beatyho bojové krížniky admirála Hippera pred hlavnú silu Home Fleet a zničiť ich. Nemci mali rovnaký zámer v opačnom slede. Zo základne Scapa Flow, Rosythu a fjordu Firth of Forth vyplávalo 28 radových lodí, 9 bojových krížnikov, 8 pancierových krížnikov, 26 ľahkých krížnikov, 79 torpédoborcov. Celkovo 151 lodí o tonáže 1 130 000 ton vyzbrojených 344 delami hlavného kalibru 305 a stovkami menších. Na britských lodiach bolo zhruba 60 000 námorníkov. Skupine, ktorá vyplávala z Rosythu velil viceadmirál Sir David Beatty, tvoriace 2 zostavy. Boli to lode Lion, Tiger, Princess Royal, Queen Mary, New Zealand, Indefatigable. Pred nimi ako ochranná clona plávalo 10 torpédoborcov vedených ľahkým krížnikom Champion. Za týmto predvojom sa vo vzdialenosti 5 míľ pohybovala 5. eskadra admirála H. Evan-Thomasa pozostávajúca z piatich superdreadnoughtov, Queen Elisabeth, Valiant, Warspite Barham HMS Malaya. Skupine zo Scapa Flow admirál Sir John Jellicoe.
O druhej hodine 31. mája vyplávalo z Wilhemshavenu nemecké loďstvo skladajúce sa z 16 radových lodí 5 bojových krížnikov 11 ľahkých krížnikov a 61 torpédoborcov. Celkove 99 lodí výtlaku 690 000 ton s 244 ťažkými delami kalibru 280. V loďstve bolo okolo 45 000 mužov. Nemecká flotila sa plavila v dvoch skupinách. V čelnej skupine plávali bojové krížniky viceadmirála Franza von Hippera. Jeho hlavné sily tvorili bojové krížniky Lützow, Derflinger, Seydlitz, Moltke a Von Der Tann. Plávali za sebou kryté vo vejárovitom zastúpení piatimi ľahkými krížnikmi a devätnástimi torpédoborcami. Za nimi sa vo vzdialenosti 50 míľ sa pohybovali hlavné sily, ktorým velil viceadmirál Reinhard Scheer.
Obidve bojujúce strany si pritom neboli vedomé, že nepriateľ vyslal na more hlavné sily svojho námorníctva.
Prvý kontakt
náhľad|vpravo|Mapa bitky pri Jutsku O 14:20 31. mája 1916 na seba najprv narazili obe prieskumné skupiny. Britský ľahký krížnik HMS Galatea zaznamenal vizuálny kontakt s 2 torpédovkami, ktoré považoval za krížniky. Išlo o torpédovky SMS B109 a SMS B110, ktoré zaisťoval ľahký krížnik SMS Elbing. Ich úlohou bolo preveriť neutrálny dánsky parník N.J.Fjord, ktorý sa ocitol medzi približujúcimi sa loďstvami.
Krátko pred pol treťou HMS Galathea zasiahli prvé granáty z SMS Elbing. O hodinu Hipperovu eskadru nemeckých bojových krížnikov spozorovala HMS Lion a ostatné britské bojové krížniky, plávajúce za vlajkovou loďou smerom na východ. Beatty následne nariadil zvýšiť rýchlosť na 25 uzlov a zamieriť smerom na juhovýchod, aby mohol po nepriateľských lodiach viesť paľbu bočnými salvami. Sprievodné torpédoborce 13. a 9. flotily boli vyslané dopredu pred hlavnú formáciu.
Ako prvá z nemeckých lodí plávala najmodernejšia vlajková loď SMS Lützow a za ňou SMS Derfflinger, SMS Seydlitz, SMS Moltke a najstaršia SMS Von der Tann. Hipper plával juhojuhovýchodným kurzom a pretínal tak smer plavby Beattyho bojových krížnikov, s tým, že ich neskôr mal na pravoboku svojej formácie. To malo v neskoršej fáze bitky bitky významnú úlohu, pretože sa britské lode Nemcom rysovali oproti zapadajúcemu slnku, zatiaľ čo nemecké lode sa Britom strácali do tmy na východe. Zmena kurzu nemeckých lodí priviedla Britov pred hlavné sily nemeckej flotily.
Stretnutie bojových krížnikov
Okolo 15:49 spustili nemecké bojové krížniky paľbu a britské im okamžite odpovedali. Obe flotily plávali paralelným kurzom, smerom na JJV vo vzdialenosti asi od seba. Nemecké lode si rozdelili svoje ciele tak, že každá loď pálila na nepriateľskú loď na odpovedajúcej pozícií vo formácií (prvá na prvú, druhá na druhú, atď.), výnimkou bol SMS Von der Tann, ktorý namiesto na predposlednú loď britskej zostavy HMS New Zealand strieľal na poslednú loď HMS Indefatigable. Na britskej strane došlo pri rozdeľovaní cieľov k nedorozumeniu, a tak HMS Indefatigable strieľal na SMS Von der Tann, HMS New Zealand a HMS Tiger na SMS Moltke, HMS Queen Mary na SMS Seydlitz a HMS Princess Royal s HMS Lion na SMS Lützow. Na dve nemecké lode tak pálili dve dvojice, ktoré mohli naopak využiť svoju početnú prevahu a viesť paľbu po všetkých lodiach nemeckej zostavy. SMS Derfflinger tak zostal nepokrytý nepriateľskou paľbou.
Hneď v prvých minútach boja dostali zásah lode HMS Lion, HMS Tiger a HMS Princess Royal. Na nemeckej strane bol zasiahnutý iba SMS Lützow. Beatty vydal rozkaz svojim torpédoborcom zaútočiť torpédami. Obe línie bojových krížnikov sa priblížili na. Približne v 15:58 sa HMS Queen Mary podaril zásah SMS Seydlitz.
náhľad|vpravo|Vybuchujúca loď HMS Indefatigable O 16:08 vedúca bojová loď Barham narazila na Hipperove lode a spustila na Nemcov paľbu na hranici maximálneho dostrelu svojich 15 palcových diel. V priebehu minúty zasiahla nemeckú loď von der Tann. Až do 16:15 trvalo, kým sa mohli všetky lode 5. eskadry plne zapojiť do boja. Počas delostreleckého súboja medzi 15:48 a 16:54 sa Nemcom podarilo podstatne viac presných zásahov než Angličanom. O 16:00 dostal HMS Lion, Beattyho vlajková loď, priamy zásah do jednej z veží, čo spôsobilo jej ťažké poškodenie, vďaka duchaprítomnosti smrteľne raneného majora Francisa Harveyho, ktorý nariadil zatvoriť a zaplaviť komory s muníciou sa tak predišlo obrovskej explózii. HMS Indefatigable také šťastie nemala, o 16:02 dostala priamy zásah salvou diel bojového krížnika Von der Tann do muničného skladu, po zásahu druhou salvou do prednej časti loď explodovala. Z 1019 člennej posádky výbuch prežili iba dvaja. Po 16:15 kedy sa dostal na dostrel aj zvyšok 5. eskadry. O 16:25 bola paľbou z Derfflingeru a Seydlitza potopená loď HMS Queen Mary s takmer celou svojou 1275 člennou posádkou. Z posádky sa zachránilo 24 námorníkov, ktorí mali odvahu po prvých vnútorných výbuchoch skočiť z 10 – 15 metrovej výšky pri rýchlosti cca za hod. do mora.
Okolo 16:40, keď Beatty na vlastné oči uvidel vo vzdialenosti 12 míľ flotilu nemeckých bojových krížnikov, otočil svoje lode o 180° na sever, aby ich doviedol pred hlavne Jellicoevých lodí. Tento ústup je tiež známy ako závod na sever. Beatty o vydaní rozkazu neuvedomil efektívne všetky svoje lode a tak superdreadnoughty 5. eskadry, ktoré boli príliš ďaleko aby uvideli signály jeho vlajok prešli okolo ustupujúcich bojových krížnikov v opačnom smere priamo na blížiaceho sa nepriateľa. O 16:48, keď sa obe skupiny míňali, spustili po nich nemecké lode paľbu. O 16:54 sa lode 5. eskadry začali točiť, boli však už v dostrele nepriateľských lodí. Tieto silne vyzbrojené a dobre pancierované lode tak celú hodinu tvorili Beattymu zadný voj, ktorý pútal paľbu nemeckých lodí a vytvoril tak priestor pre odpočinok a vydýchnutie predtým nasadených bojových krížnikov.
Z lodí 5. eskadry tak zostal bez zásahu iba Valiant. Ale tieto lode boli podstatne lepšie pancierované ako bojové krížniky a ani jeden z nich počas ústupu nebol potopený. HMS Malaya však dostala priamy zásah do muničného skladu, čo malo za následok veľké straty na životoch posádky.
Jellicoe ktorý pochopil, že čoskoro dôjde k stretu oboch flotíl však nemal presné predstavy o pohybe a pozícií nepriateľa. Nariadil však 3. eskadre bojových krížnikov Horaca Hooda aby plávala maximálnou rýchlosťou na pomoc Beattyho lodiam. O 17:33 nadviazali britské lode severnej a ustupujúcej južnej skupiny svoj prvý vizuálny kontakt. O päť minút neskôr spozorovali zo severu prichádzajúce britské lode aj nemecký predvoj lodí admirála Bödickera.
Bödickerove ľahké krížniky najprv spustili paľbu na HMS Chester ale neskôr sa sami dostali pod paľbu Hoodových lodí. Britská paľba imobilizovala ľahký krížnik Wiesbaden, ale ostatné unikli za Hipperovymi a Scheerovými loďami. Príchod hlavných síl britskej flotily sa Nemci neúspešne pokúsili spomaliť útokom torpédoviek. Prichádzajúce Beatyho a Evan-Thomasove lode pokračovali v paľbe po ustupujúcich Hipperovych lodiach. Jellicoe, ktorý stále nemal presné informácie o polohe nepriateľských lodí sa pokúšal spojiť s Beattym, no ten nebol takmer 15 minút schopný podať presné informácie. Bez znalosti pozície nepriateľa nemohol Jellicoe správne rozvinúť svoju zostavu. Jeho lode plávajúce v šiestich radoch sa mali v správny moment rozvinúť do jednej línie kolmej na smer plavby prichádzajúcich Nemcov (tzv. čiarka T). O 18:15 sa nakoniec Jellicoe rozhodol rozvinúť svoje lode na východe. Scheer výskyt britskej flotily v tejto oblasti vôbec nepredpokladal, a tak sa nemecká Hochseeflote plavila na sever priamo proti rozvíjajúcej sa formácii britských lodí. Nemci najprv narazili na krížniky Warrior a Defence, ktorý potopili priamym zásahom do muničného skladu aj s celou 903 člennou posádkou. Warrior bol ťažko poškodený a prežil len do ďalšieho dňa, najmä vďaka nešťastiu, ktoré postihlo vedľajší superdreadnought HMS Warspite, ktorý kvôli poruche, ktorá spôsobila, že loď istý čas krúžila plnou rýchlosťou vo veľkých kruhoch pred nemeckou flotilou, ktorá na ňu sústredila svoju paľbu.
O 18:19 sa  Hipperove lode dostali do dostrelu Hoodovej 3. eskadry bojových lodí. V následnom súboji Indomitable zasiahla Derfflinger a Seydlitz, Lützow dostal 10 zásahov z lodí Lion, Inflexible a Invincible. Dva zásahy pod čiarou ponoru boli koncom Hipperovej vlajkovej lode. O 18:30 sa Invincible dostala do palebného poľa Lützowa a Derfflingera. Niekoľko presných zásahov malo za následok, že sa v priebehu 90 sekúnd potopila. Po zásahu granátu do jednej z jej stredových veží explodovala a rozpadla sa na dve časti. Explózia pripravila o život väčšinu jej posádky vrátane kontraadmirála Hooda, prežilo len 6 z jej 1032 námorníkov. Poškodený Lützow naberajúci vodu sa následne pokúsil o únik, Hipper preto loď opustil a prestúpil na torpédoborec G39, dúfajúc, že sa mu neskôr podarí presunúť sa na niektorú zo svojich bojových lodí.
Letisko Šamorín
Letisko Šamorín je neverejné medzinárodné letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v Šamoríne, v časti Mliečno. Vzletovo-pristávacia dráha má trávnatý povrch, je dlhá 650 m a široká 30 m. Letisko bolo otvorené 2. augusta 2014.
Bitka pri Jutskom polostrove
Čiarka T
O 18:30 nemecké bojové lode a Scheer osobne prekvapene zistili, že z oblasti so zlou viditeľnosťou vchádzajú práve priečne do dráhy britskej Grand Fleet, ktorú tu vôbec nečakali. Začal sa veľký delostrelecký súboj, najprv Jellicoeova vlajková loď HMS Iron Duke zasiahla niekoľkými presne mierenými salvami nemecký dreadnought König, táto loď dostala po prvých výstreloch zásah do provy a vznikol na nej veľký požiar. Plávala ako ôsma v zostave a stala sa jasne viditeľným cieľom. Jej kapitán si uvedomil že na jeho loď páli osem britských radových lodí a paľba sa prenáša na všetky lode v línii. Preto vybočil zo zostavy a začal únikový manéver. Jeho kurz nasledovali všetky nemecké lode v rozsahu viditeľnosti. Admirál Scheer si uvedomil že línia lodi sa mu rozpadá voči palebnej prevahe Britov. Nemci však následne začali unikať, čo bola ich jediná šanca ako sa vyhnúť nerovnému stretu. O 18:33 Scheer nariadil uskutočniť manéver o 180°, čo celá nemecká Hochseeflote uskutočnila učebnicovým spôsobom.
Jellicoe, ktorý si uvedomoval nebezpečenstvo nemeckých torpéd neprenasledoval nepriateľa priamo, ale nasmeroval svoje lode na juh, tak aby sa nemecká flotila nachádzala na západ od neho. Okolo 18:40 sa lode v zadnej časti Jellicoeovej formácie začali vyhýbať prichádzajúcim nemeckým torpédam. O 18:54 bola loď Marlborough zasiahnutá nemeckým torpédom a musela spomaliť. Dodnes nie je známe, ktorá loď Marlborough torpédovala, do úvahy pripadá ťažko poškodený Wiesbaden alebo vedľa sa potápajúci nemecký torpédoborec. Výsledkom bolo že delá Marlboughu okamžite rozstrieľali Wiesbaden. Z jej posádky neprežil nik.
Okolo 19. hodiny sa do bitky zapojila aj 2. eskadra ľahkých krížnikov pod vedením komodora Goodenougha. Do 19:15 Jellicoe znovu rozvinul svoje lode do línie kolmej na smer plavby Nemecov a spustil na nich silnú paľbu. Tentoraz pocítili jej účinok najmä lode 3. eskadry kontraadmirála Behnckeho (König, Grosser Kurfürst, Markgraf a Kaiser, ktoré utrpeli poškodenie rovnako ako Helgoland z 1. eskadry). Nemecká paľba nebola príliš efektívna a jediná britská loď, ktorá v súboji utrpela ľahké poškodenie bola Colossus.
O 19:17 druhýkrát za poslednú hodinu Scheer zmenil smer plavby svojich lodí po tom čo si uvedomil, že napadol prednú – silnejšiu časť britskej zostavy. Silne ostreľovaná flotila však rozkaz vykonala iba s ťažkosťami, pretože formácia sa v nepriateľskej plavbe postupne rozpadávala. Pre zbrzdenie britského útoku Sheer nariadil zaútočiť zostávajúcimi bojovými krížnikmi 1. prieskumnej skupiny torpédoborcov torpédami. Hipper sa však stále nachádzal na torpédoborci G39 počas útoku nemohol veliť svojej skupine priamo v boji. Aj preto sa Derfflinger, pod vedením kapitána Hartoga, na čele útočiacej nemeckej formácie bojových krížnikov dostala do ťažkej delostreleckej paľby. Útok bol neskôr označený ako jazda smrti, keďže všetky bojové krížniky okrem SMS Moltke utrpeli silné poškodenie spôsobené paľbou 18 britských bojových lodí, ktoré na nich simultánne pálili. Loď SMS Derfflinger prišla o dve hlavné delové veže, pri čom zahynula väčšina jej posádky, ale unikla úplnému zničeniu a bola schopná odplávať. Počas intenzívnej delostreleckej paľby medzi 19:05 a 19:30 utrpeli nemecké lode 37 zásahov, pričom sami zasiahli Britov iba dvakrát. Najviac zásahov utrpel Derfflinger, ktorého Briti trafili 14-krát.
Sheerovi sa však podarilo útokom torpédoborcov a pútaním paľby na bojové krížniky medzi 19:16 až 19:40 umožniť ostatným lodiam počiatočné odpútanie. Toto mu v kritickom okamihu, umožnilo počas poslednej hodiny pred západom slnka, dostať svoje lode z bezprostredného nebezpečenstva. Posledné delostrelecké súboje medzi oboma skupinami bojových krížnikov sa odohrali po zotmení medzi 20:19 a 20:35.
Nočný boj a nemecký ústup
O 21. hodine Jellicoe zvažujúc nedostatky britskej flotily pri nočnom boji, rozhodol vyhnúť sa nočnému stretu a počkať do úsvitu. V zadnom voji zhromaždil ľahšie lode, ktoré mali v oblasti hliadkovať a odhaliť tak Nemcov na predpokladanej ústupovej trase. Scheer sa rozhodol preniknúť tesne za Jellicoevými loďami cez plytčiny okolo Hornovho útesu. Nemecká flotila pri tom síce bola spozorovaná britskými ľahkými plavidlami, ale vďaka rušeniu ich rádiovej komunikácie Nemci zabránili predaniu správ. Sám Jellicoe a jeho podriadení nechápali prečo celú noc počuli a videli na severe záblesky silnej delostreleckej paľby. Jej pôvodcom boli nemecké lode, ktoré si prerážali cestu cez zadné voje jeho zostavy.
Napriek jednoznačnej nemeckej nadradenosti v nočnom boji, ktorý často prebiehal na krátku vzdialenosť, nebol jeho výsledok až tak presvedčivý. Napríklad ľahký krížnik Southampton, komodora Goodenougha, ktorý bol ťažko poškodený z predošlých bojov, veľmi precízne zasiahol torpédom nemeckú loď Frauenlob, ktorá sa o 22:23 potopila aj celou 320 člennou posádkou.
Od 23:20 do 02:15 niekoľko britských skupín torpédoborcov napádalo nemeckú bojovú flotilu torpédami v neprehľadnom a brutálnom boji, často na vzdialenosť menšiu než 1000 metrov. Za cenu straty 5 torpédoborcov potopili Briti nemecký ľahký krížnik Rostock a pre-dreadnought Pommern, ktorý explodoval a potopil sa so všetkými 844 mužmi na palube. Pri nočnom boji sa dokonca tri britské torpédoborce zrazili a nemecká bojová loď Nassau taranovala torpédoborec Spitfire, pričom paľbou svojich ťažkých kanónov zničila prakticky celú nastavbu lode. Spitfire však boj s ťažkými poškodením prežil a doplával do prístavu. Ďalšie britské torpédoborce Tipperary, Ardent, Fortune, Sparrowhawk a Turbulent také šťastie nemali a Nemci ich potopili. Elbing, jeden z nemeckých krížnikov, sa nešťastne zrazil s dreadnoughtom Posen, musel byť opustený a skoro ráno sa potopil. náhľad|vpravo|Ťažko poškodená loď SMS Seydlitz Tesne po polnoci 1. júna Thüringen a ďalšie nemecké bojové lode potopili krížnik HMS Black Prince z ťažko skúšanej 1. eskadry krížnikov, ktorý sa stretol s Nemcami a bol rozstrieľaný v boji na krátku vzdialenosť. Krížnik sa potopil aj s celou svojou 857 mužmi podobne ako vedúca loď eskadry Defence niekoľko hodín predtým. Nemecké bojové krížniky Moltke a Seydlitz sa v tme stretli na krátku vzdialenosť s hlavnými silami britskej flotily ale boli ušetrené, pretože britskí kapitáni odmietli spustiť paľbu aby neprezradili svoje pozície. Nemci o 01:45 sami potopili ťažko poškodený Lützow, torpédoborcom G38, po tom čo celú posádku evakuovali na okoloplávajúce torpédoborce. Pri ústupe prišli Nemci o ešte jeden torpédoborec a ich bojová loď Ostfriesland bola ťažko poškodná námornou mínou, no do prístavu sa jej doplávať podarilo, rovnako ako ťažko poškodenej lodi Seydlitz.
Nemcom pri ústupe pomohol aj chaos na britskej admiralite ktorá vďaka nekompetentnosti posielala admirálovi Jellicoemu chybné informácie. O 16:30, keď mal Jellicoe hlavné nemecké sily na dohľad mu admiralita oznamovala, že Hochseeflote kotví na základni, preto neveril ani správnym údajom. Jellicoe sa o polohe Scheerovych lodí dozvedel až okolo 04:15, keď už boli dávno mimo jeho dosah a ich prenasledovanie bolo zbytočné.
Dohra
Pri Jutsku 99 lodí nemeckej flotily potopilo 14 britských lodí o výtlaku 115 000 ton. Zatiaľ čo 151 britských lodí potopilo 11 nemeckých o výtlaku 62 000 ton. Briti pri tom stratili 6 094 námorníkov, zatiaľ čo Nemci 2 551. Veľa ďalších lodí bolo ťažko poškodených, ako napr. HMS Lion či SMS Seydlitz.
Obe strany po bitke tvrdili, že zvíťazili, Nemci preto že Britom spôsobili ďaleko väčšie straty, Briti lebo Nemci ušli. Ako by bitka pokračovala je otázne. Je fakt, že Briti mali veľkú palebnú prevahu. Nemci ich však vysoko prekonávali takticky i v delostreľbe, dosahovali o tretinu viac zásahov. Navyše nemecké lode boli ďaleko odolnejšie. Priamou paľbou nedokázali Briti potopiť žiadnu nemeckú ťažkú loď. Ukázalo sa, že nemeckí konštruktéri dokázali skĺbiť tri hlavné požiadavky na bojové lode, rýchlosť, palebnú silu a pancierovanie v ideálnom pomere. Po tejto bitke Nemci zastavili výrobu už rozostavaných dreadnoughtov tried Poseen a Nasau. Uvedomili si že rozhodujúcu úlohu nezohrali dreadnoughty ale superdreadnoughty a bojové krížniky.
Z taktického hľadiska nebolo nemecké víťazstvo príliš výrazné, zo strategického pohľadu je výsledok dodnes predmetom odborných diskusií, bez jednoznačného záveru. Po skončení bitky bola považovaná za nerozhodnú, Nemcom sa totiž nepodarilo zničiť hlavné sily britskej flotily a sami neutrpeli natoľko vážne straty, aby nemohli pokračovať v akciách na hladine. Ich velenie však už neprikročilo k opakovaniu podobných masových hladinových bitiek. Bitka pri Jutsku tak ukončila súperenie o nadvládu na moriach, Briti si svoju nadvládu nad Severným morom udržali. Zrážka pri Jutsku bola poslednou veľkou námornou bitkou, kde zohrali hlavnú úlohu bojové lode. Bitka prinútila Nemcov prehodnotiť svoju koncepciu námorného boja a posilniť najmä svoju ponorkovú flotilu.
Luna 9
Luna 9 bola prvá kozmická sonda, ktorá mäkko pristála na Mesiaci. Na povrch dosadla 3. februára 1966 o 19:45:45 stredoeurópskeho času vo východnej oblasti Oceánu búrok (Oceanus Procellarum). Luna 9 poskytla svojho času kvalitné detailné snímky povrchu.
Gymnázium Jána Baltazára Magina
Gymnázium bolo založené 1. septembra 2000. Súčasný názov mu bol odovzdaný 12. októbra 2007, dovtedy sa gymnázium volalo prosto Gymnázium Vrbové. V školskom roku 2012/2013 boli na gymnáziu otvorené dve triedy bilingválneho štúdia v anglickom jazyku, čím sa stalo prvým štátnym bilingválnym gymnáziom v Trnavskom kraji.
V školskom roku 2019/2020 bol prvýkrát otvorený ruský bilingválny päťročný študíjny odbor.
Škola sa pravideľne zapája do Stredoškolskej odbornej činnosti (SOČ) a má tiež aktívnu Zelenú školu.
Študijné odbory
Študijný odbor je zameraný na intenzívnu prípravu na vysokú školu, v priebehu štúdia má žiak možnosť aktívne spoznávať a rozvíjať svoje schopnosti, zručnosti a dôkladne sa pripraviť na maturitnú skúšku i prijímacie pohovory na vysokú školu. Ako prvý cudzí jazyk sa vyučuje anglický jazyk, druhý si žiaci vyberajú z ponuky francúzsky, nemecký a ruský jazyk. Od tretieho ročníka  si taktiež vyberajú semináre z vybraných predmetov.
Nová Ves (okres Rychnov nad Kněžnou)
Nová Ves je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 160 obyvateľov, z toho 77 mužov a 83 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,0 roka (muži 45,1 roka, ženy 42,9 roka).
Štefan Székely
PhDr. Štefan Székely (* 24. máj 1863, Valaská †  1925, Budapešť, Maďarsko) bol pedagóg a prekladateľ.
Julius von Blaas
Julius von Blaas (* 22. august 1845, Albano Laziale, Taliansko† 1. august 1922, Bad Hall, Rakúsko) bol taliansky maliar, druhý syn otca Karla. Študoval pod vedením otca, zameral sa hlavne na tému koní, a odišiel do Ríma kde maľoval scény z Campagna. Jeho „Race of Intoxicated Slavonic Peasants“ (1869) je v Cisárskom viedenskom múzeu, pod názvom „Antlassritt“ (1899). Julius von Blaas mal mnoho práce na rakúskych dvoroch ako maliar portrétov a stal sa profesorom na Viedenskej akadémií.
Formosa (Goiás)
Formosa je mesto a obec (município) v strednej Brazílii v štáte Goiás.
Nachádza sa približne 80 km na východ od hlavného mesta Brasílie. Mesto je známe svojimi krásnymi prírodnými scenériami, vodopádmi a je tiež významným producentom poľnohospodárskych plodín. Pomerne významný je tiež chov a spracovanie dobytka.
Mesto v kvalite života výrazne zaostáva za Brasíliou, kam denne dochádza za prácou väčšina obyvateľov. Najdôležitejšou turistickou atrakciou sú vodopády Itiquira, okolie je bohaté na jaskyne, vodopopády a bystriny. Avšak vzhľadom na stupeň kriminality v meste sa odporúča navštevovať turistické miesta v skupinkách.
NGC 5190
NGC 5190 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1827.
Ambrières
Ambrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesare Borgia
Cesare Borgia [čezare bordža] (po taliansky) alebo César Borja [θesar βorcha] (po španielsky) (* 13. september 1475, Rím – † 12. marec 1507, Viana), vojvoda Valencijský, bol taliansky kondotiér, šľachtic, politik a kardinál. Bol synom pápeža Alexandra VI. a jeho dlhodobej milenky Vannozzy de Catanei. Bol bratom Lucrezie Borgiovej, Giovanniho (Juan Borja), vojvodu z Gandíe, a Gioffreho (Jofré Borja), kniežaťa Squillace.
Mladosť
Spolu so súrodencami vyrastal v paláci svojej matky na Piazza Pizzo di Merlo v blízkosti Vatikánu, kde sídlil kardinál Borgia. Cesare bol vychovávaný s úmyslom budovať preňho cirkevnú kariéru. V roku 1488 odišiel študovať do Perugie. Neskôr v roku 1490 prešiel na univerzitu v Pise, známu vynikajúcou právnickou fakultou. Počas študentských rokov sa tu Cesare zoznámil s Giovannim Medicim, budúcim pápežom Levom X. Na dobré vzdelanie, ktoré bolo Cesaremu poskytnuté poukazujú neskoršie odkazy na jeho vynikajúce schopnosti v kanonickom aj civilnom práve. Okrem taliančiny a španielčiny ovládal aj ďalšie jazyky, konkrétne francúzštinu, gréčtinu a základy latinčiny. 12. septembra 1491 bol na otcov podnet vymenovaný za biskupa z Pamplony, čo sa u širšej verejnosti nestretlo s pozitívnym ohlasom. Už počas štúdií bol Cesare opisovaný ako bezstarostný, ušľachtilý mladý muž s výchovou kniežacieho syna, pričom však bolo zdôrazňované, že neprejavuje sklony k duchovnému povolaniu. O dva roky neskôr v roku 1493 sa jeho otec, vtedy už pápež Alexander VI., postaral o pokračovanie synovej cirkevnej kariéry. Hoci nikdy neprijal kňazské svätenie, bol 20. septembra vymenovaný za kardinála spolu s ďalšími adeptmi, medzi ktorých patrili napríklad Ippolito d′Este, syn ferrarského vojvodu alebo Alessandro Farnese, brat Giulie, mladej milenky Alexandra VI. V otázke národnostnej príslušnosti Cesareho, aj rodiny Borgiovcov všeobecne, nie je možné spochybniť španielske korene. Hoci žili a pôsobili v centre Itálie, ostávali Španielmi. Prejavovalo sa to jazykom, ktorým Cesare a Alexander komunikovali na verejnosti, módou, ktorú Lucrezia preferovala aj osobami, ktoré sa vyskytovali na ich dvoroch. Keď sa Lucrezia vydávala do Ferarry, sprevádzali ju španielsky zabávači a komedianti. Časť Cesareho vojenských jednotiek, rovnako ako jeho osobný kat don Micheletto a travič Sebastion Pinzon Cremonese boli Španieli. Medzi Cesareho obľúbené kratochvíle, napriek pôsobeniu v cirkevnej sfére, patrili tradičné španielske býčie zápasy.
Cirkevný úrad
Počas svojho pôsobenia v cirkevnom úrade sa Cesare venoval najmä vatikánskej politike a záujmom presadzovaným jeho otcom. Bol považovaný za najmocnejšieho, ale aj najbezohľadnejšieho kardinála v kolégiu. Jeho správanie sa vymykalo cirkevným tradíciám. Chodieval oblečený v luxusných šatách šľachtica alebo vojaka, ktoré uprednostňoval pred kardinálskym rúchom. Býval vo vatikánskom paláci v miestnostiach označovaných dnes ako Raffaelove siene. Často bol vídaný v pápežovej spoločnosti a jeho vplyv stále rástol. Aktívne zasiahol do niekoľkých významných politických udalostí, medzi nimi napríklad jeho pôsobenie počas francúzskej invázie Karla VIII. do Itálie v roku 1495.
Počas stretnutia kráľa s pápežom, Karol VIII. okrem iného požadoval vyslanie Cesareho do Neapola v úlohe špeciálneho pápežského legáta. V skutočnosti však predstavoval rukojemníka a zábezpeku pre kráľa, že podmienky vyjednané s pápežom o získaní Neapola pre Francúzsko budú dodržané. Počas cesty do Neapola Cesare ušiel a vrátil sa späť do Ríma aj s majetkom a cennosťami, ktoré sebou viezol. Karol sa na toto správanie sťažoval pápežovi a požadoval uhradenie škôd, ale jeho žiadosť nebola vypočutá a pápež tvrdil, že o súčasnom mieste pobytu kardinála valencijského nemá nijaké správy, čo nebola pravda. V roku 1497 bol okrem iného podozrievaný z vraždy svojho brata, Juana, vojvodu z Gandie. Jeho smrť nebola nikdy celkom objasnená, ale Cesare v celej záležitosti figuroval ako hlavný podozrivý. Týždeň pred Juanovým zavraždením bol menovaný do funkcie pápežského legáta s úlohou korunovať nového neapolského kráľa Federiga Aragónskeho. Korunovácia sa mala uskutočniť 6. augusta 1497 v Capue, ale z dôvodu kardinálovho náhleho ochorenia bola presunutá na 11. augusta. Po návrate do Ríma sa u neho opäť prejavili známky choroby, ktoré potvrdili, že ide o syfilis, v tom čase v Itálii označovaný ako morbo gallico alebo francúzska choroba.
Rennes-en-Grenouilles
Rennes-en-Grenouilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Cesare Borgia
Cirkevný úrad
Počas pôsobenia v cirkevnej sfére sa Cesare prejavil ako dokonalý diplomat a stratég, na politickom poli a v kardinálskom konzistóriu sa mu vplyvom nikto nevyrovnal. Stal sa tlmočníkom aj vykonávateľom vôle Alexandra VI. Výrazne zasahoval tiež do rodinných záležitostí, či už išlo o podozrenia v súvislosti s vraždou vojvodu z Gandie alebo záležitosti spojené so sobášmi mladšej sestry Lucrezie. Počas pôsobenia v úrade kardinála získal vďaka otcovi výrazný majetok. Alexander VI. synovi daroval celý zoznam biskupstiev, arcibiskupstiev, opátstiev, prebend, dôchodkov a ďalších úradov. Výnosy z nich umožňoval luxusný a nákladný životný štýl, na ktorom si Cesare zakladal. Zároveň mu umožňovali aj platiť cesty po celej Európe, nakoľko každé z uvedených benefícií vynášalo ročne rentu siahajúcu do výšky niekoľko tisíc dukátov — napríklad aquilejský patriarchát vynášal ročne 10 000 dukátov. Napriek tomu sa jeho skutočné záujmy nachádzali mimo cirkevnej sféry, v oblasti vojenstva. 17. augusta 1498 sa dobrovoľne vzdal kardinálskeho rúcha v prospech budovania vojenskej kariéry.
Vojvoda Valentino
Prechod Cesareho Borgiu z cirkevnej do vojenskej sféry je spojený s francúzskou politikou kráľa Ľudovíta XII., ktorý nastúpil na trón po Karolovi VIII. V snahe dosiahnuť rozvod s Annou Bretónskou a tiež získať pre seba územie Milána sa Ľudovít XII. obrátil na pápeža. Za poskytnutú pomoc a kardinálsky klobúk pre svojho radcu a priateľa, arcibiskupa z Rouenu Georgesa d´Amboise, ponúkal to, čo Cesare nemohol odmietnuť. Okrem výraznej finančnej čiastky, ponúkal mladému kardinálovi možnosť vymenovania za vojvodu valencijského (z čoho neskôr vznikla prezývka Il Valentino), rád svätého Michala (najvyššia hodnosť vo Francúzsku) a svoj vplyv a podporu pri vyjednávaní sobáša s Carlottou Aragónskou, dvornou dámou Anny Bretónskej a dcérou neapolského kráľa. V rámci vojenskej sféry Ľudovít ponúkal možnosť veliť početnej francúzskej armáde za predpokladu, že bude Cesare bojovať proti Milánu po jeho boku a neskôr velenie nad armádou podľa vlastných potrieb v Itálii. V otázke Cesareho francúzskeho sobáša však došlo k zmene. Jeho manželkou sa stala Charlotte d´Albret, opisovaná ako tichá, zbožná a veľmi pekná šestnásťročná mladá žena z dobrej rodiny. Bola sestrou navarrského kráľa. Cena za uzavretie sobáša však nebola nízka. Podmienkou bolo zabezpečenie vena zo strany pápeža vo výške 200 000 dukátov a kardinálsky klobúk pre nevestinho brata. Sobáš sa konal dňa 10. mája 1499 na zámku v Blois.
Vojvoda Valentino sa stal predmetom analýzy i kritiky historikov, ale aj svojich súčasníkov, medzi ktorými najvýraznejšie zaznieva meno Niccolu Machiavelliho. Filozof a florentský sekretár sa s ním osobne stretol na niekoľkých diplomatických misiách na začiatku 16. storočia a na základe svojich postrehov a pozorovaní neskôr využil vojvodu a jeho politické ambície na podloženie niekoľkých príkladov spôsobu vlády v diele Vladár. K prvému stretnutiu medzi Machiavellim a Borgiom došlo v roku 1502, kedy florentský sekretár sprevádzal na diplomatickej misii kardinála Francesca Soderiniho. Cieľom stretnutia bolo vyjednať dohodu medzi vojvodom, postupne dobýjajúcim územie Romagne a Florentskou republikou. Neskôr v tom istom roku pokračoval Machiavelli na misii sám (v čase od 6. novembra 1502 do 23. januára 1503). Z tohto obdobia pochádzajú jeho postrehy o osobnosti renesančného vojvodcu a kondotiéra. Opisoval ho ako muža a panovníka, ktorý si vládne sám a ktorého osobnosť je komplexná. Jeho zámery v oblasti politiky boli len ťažko odhadnuteľné, bol tajomný, vyhýbavý, neústupčivý a netrpezlivý. Podľa Machiavelliho mu však nechýbal zmysel pre humor a istý cynizmus.
V liste adresovanom Florentskej republike z 8. novembra 1502 sa vyjadril nasledovne:
''Na vojvodu nie je možné nazerať vo svetle ostatných kondotiérov, ktorí majú len svoj pancier. On stojí v čele štátu: je potrebné ho chápať ako nového italského vládcu, s ktorým je vhodné skôr uzatvoriť mier a nadviazať priateľské vzťahy, než podpisovať vojenskú dohodu.''
Významný historik renesancie a kultúrnych dejín Jacob Burckhardt (1818 – 1897) vytvára na základe mnohých prameňov značne nelichotivý obraz Cesareho Borgiu. Cesareho vplyv na pápeža bol v Ríme neodškriepiteľný a jeho ambície na ovládnutie Romagne a vytvorenie vlastného sekularizovaného štátu nepopierateľné. Existovali tiež domnienky o Alexandrovej snahe zabezpečiť pre syna pápežský stolec alebo pokračovanie jeho vlastnej dynastie. Túžba zlikvidovať konkurenciu sa prejavovala nielen vo vytváraní zoznamov proskribovaných, ale aj v nespočetnom množstve vrážd pripisovaných Cesaremu. V Ríme bolo každú noc nájdených niekoľko mŕtvych biskupov alebo prelátov. Vojvoda Valentino chodieval po nociach rímskymi ulicami so svojou gardou a všeobecný strach voči nemu narastal. Okrem priamej účasti na vraždách bol spolu s ostatnými členmi rodiny obviňovaný z travičstva. Oficiálny kronikár pápežstva, Onufrio Panvinio, uvádza troch kardinálov otrávených na príkaz Alexandra a naznačuje zapojenie Cesareho v prípade štvrtého.
Vojenská kariéra
Cesare bol vymenovaný veliteľom pápežských armád s množstvom talianskych žoldnierov, s podporou kavalére o sile 300 jazdcov a asi 4000 švajčiarskych pešiakov poslaných francúzskym kráľom. Alexander ho vyslal dobyť Imolu a Forlì ovládané Katarínou Sforza (matkou Medicijského condottiera Giovanniho dalle Bande Nere). Aj keď bol po získaní týchto miest pripravený o podporu francúzskych vojsk, vrátil sa do Ríma, kde prevzal titul Pápežského Gonfaloniera od svojho otca. Roku 1500 prinieslo menovanie dvanástich nových kardinálov Alexandrovi dostatok finančných prostriedkov na to, aby Cesare mohol najať condottierov Vitellozza Vitelliho, Gian Paola Baglioniho, Giulia a Paula Orsiniovcov, ako aj Oliverotta da Fermo, s ktorými pokračovali jeho výboje v regióne Romagna.
Giovanni Sforza, prvý manžel Cesareho sestry Lucrezie, bol krátko na to vyhnaný z Pesara, Pandolfo Malatesta stratil Rimini, vzdala sa Faenza, ktorej mladý vládca Astorre III. Manfredi bol neskôr na Cesareho príkaz utopený v Tiberi. V máji 1501 bol vyhlásený vojvodom Romagnským. Najatý Florenciou následne Cesare pridal k svojim dŕžavám panstvo v Piombine.
Kým jeho condottieri prebrali obliehanie Piombina (ktoré skončilo roku 1502), Cesare velil francúzskym vojskám v obliehaní Neapola a Capuy, bránenej Prosperom a Fabriziom Colonna. 24. júna 1501 jeho vojaci dobyli Capuu, čím spôsobili kolaps Aragónskej moci v južnom Taliansku.
V júni 1502 vyrazil na Marche, kde sa mu zradou podarilo uchvátiť Urbino a Camerino. Následne plánoval dobytie Bologne. Jeho condottieri, najmä Vitellozzo Vitelli a bratia Orsiniovci, sa však obávali jeho krutosti a postavili sa proti. Guidobaldo de Montefeltro a Giovanni Maria da Varano sa vrátli do Urbina a Camerina a vo Fossombrone vypukla vzbura. Fakt, že medzi poddanými bol dovtedy pomerne obľúbený znamenal, že oponenti museli vynakladať omnoho viac námahy, ako očakávali. Po čase povolal svojich lojálnych generálov do Imoly, kde vyčkal na kolaps krehkého spojenectva svojich protivníkov. Cesare navrhoval zmier, ale svojich condottieri uväznil v Senigallii, čo Paolo Giovio označil za "nádherný úskok", a nechal ich popraviť.
V roku 1502 vojvoda Valentino najal do svojich služieb renesančného umelca a architekta Leonarda da Vinci. Po predchádzajúcom patronáte Lodovica Sforzu v Miláne pracoval da Vinci pre Cesareho ako vojenský inžinier a architekt. Bol súčasťou vojvodovej družiny počas jeho dobývania Romagne, navrhoval a kreslil preňho mapy, plány opevnení, vodné kanály.
Neskoršie roky
Jeho vojvodstvo v Romagni sa začalo rozpadať, nakoľko Július II. túžil opäť pričleniť tieto územia k pápežskému štátu. V tomto období bol vydaný zatykač na Cesareho veliteľa a kata dona Micheletta (španielsky: Miguel de Corella), ktorému sa pripisovalo množstvo úmrtí za borgiovskej éry. K najvýznamnejším patrili podozrenia v prípade smrti Cesareho mladšieho brata Juana. vojvodu z Gandie a Lucreziinho druhého manžela Alfonsa Aragónskeho. Cesare bol v tom čase taktiež uväznený v Ríme.
Počas presunu k potlačeniu revolty v Romagna bol zadržaný a uväznený Gian Paolo Baglionim neďaleko Perugie. Všetky jeho dŕžavy boli zabavené Pápežským štátom. Vyhostený do Španielska v roku 1504 bol uväznený v La Mota, Medina del Campo, odkiaľ ušiel a pridal sa ku kráľovi Jánovi III. Navarrskému. Bojujúc za navarrského kráľa vo Viane v Španielsku bol zabitý.
Pozostatky
Pôvodne bol pochovaný v mramorovej hrobke pod oltárom kostola Santa Maria vo Viane s nápisom "Tu leží v malej zemi ten, ktorého sa báli všetci, ktorý držal vojnu a mier vo svojich rukách." Roku 1537 biskup calahorrský prikázal hrobku zničiť a pozostatky presunúť na neposvätenú pôdu mimo kostola. Roku 2007 Fernando Sebastian Aguilar, arcibiskup z Pamplony, povolil návrat ostatkov do vnútra kostola v deň pripomenutia päťstého výročia Borgiovej smrti
Rennes-en-Grenouilles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neneh Cherry
Neneh Cherry (* 10. marec 1964, Štokholm, Švédsko, rodným menom Neneh Marianne Karlsson), je švédska speváčka, skladateľka, rapperka a príležitostne tiež dídžejka a rozhlasová moderátorka. Bola dvakrát nominovaná na cenu Grammy a získala cenu európskej MTV. Neneh úspešne zmiesila hip hop s inými žánrami, popularitu jej však priniesli tiež niektoré z jej mainstreamových skladieb.