cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pavol Zelenay
Život
Narodil 15. apríla 1928 v Zohore. Je prvý zo štyroch detí. Jeho otec Emil Zelenay bol notár. Matka bola Magdaléna Zelenayová rod. Križanová. Ľudovú školu (v súčasnosti základná škola) najskôr absolvoval v Zohore, potom v Bohuniciach, v Gajaroch, a vo Veľkých Kostoľanoch. Počas štúdia na ľudovej škole sa začal učiť hru na husliach. Neskôr chodil do Bratislavy na vyučovanie hry na klavír u profesorky Koňakovskej-Rojkovej. Gymnázium absolvoval v Piešťanoch. Počas štúdia na gymnáziu vystupoval v dychovej kapele, neskôr v školskej skupine Tiger Jazz Band. Potom hral aj v ďalších študentských skupinách: Luňáci, Night Club. Začal sa venovať aranžovaiu a skladaniu skladieb.
Pessac-sur-Dordogne
Pessac-sur-Dordogne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Pavol Zelenay
Život
V roku 1946 začal študovať na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave v odbore zememeračské inžinierstvo. Neskôr popri štúdiu na vysokej škole začal študovať hru na klarinete na Hudobnom ústave hlavného mesta Bratislavy u profesora Miloša Pongráca. Štúdium klarinetu ukončil v roku 1948. V roku 1949 bol spoluzakladateľom vysokoškolského bigbandu Vysokoškolského tanečného orchestra. Začal spolupracovať so swingovou kapelou Kolektív, s Orchestrom Jána Siváčka a Dixielandom Siloša Pohanku.
Pessac-sur-Dordogne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pavol Zelenay
Život
Skladbu, foxtrot - Poď so mnou tancovať interpretovala speváčka Viera Prokešová, text piesne napísala Viera Palátová.
Pessac-sur-Dordogne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pavol Zelenay
Život
Medzi rokmi 1958 – 1967 pôsobil v Tatra kabarete ako hudobník, aranžér a skladateľ. Potom vystupoval s Orchestrom Juraja Berczellera.
Pessac-sur-Dordogne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavol Zelenay
Život
Od roku 1967-1984 pracoval ako vedúci Redakcie malých hudobných žánrov (neskôr ju Pavol Zelenay premenoval na Redakciu populárnej hudby) v Československom rozhlase. V roku 1984 bol z politických dôvodov zosadený z funkcie, naďalej pôsobil v Redakcii populárnej hudby ako redaktor. Mladým hudobníkom umožňoval prezentáciu a nahrávanie v rozhlase. V roku 1990 odišiel do dôchodku, ale stále spolupracoval so Slovenským rozhlasom.
V rokoch 1993 – 2003 sa spoluautorsky podieľal na cykle relácií Pesničky z pamätníka v Slovenskom rozhlase. Relácia mapuje históriu slovenskej populárnej hudby.
Antológia slovenskej populárnej hudby
Medzi rokmi 1991 až 2008, 2018 autorsky a dramaturgicky zostavil, Antológiu slovenskej populárnej hudby, vybral a urobil hlavné úpravy skladieb. Antológia slovenskej populárnej hudby mapuje slovenskú populárnu hudbu medzi rokmi 1934-1963. Čistenie a remastring skladieb vykonal Ing. Alexander Soldán. Antológiu vydali vo viacerých vydavateľstvách, Opus, Sony Music Bonton Slovakia, Hudobný fond.
Diskografia
Okrem piesní, ktoré vyšli na albumoch interpretov (pozri niššie), vyšli aj tieto albumy:
Špecifický objem
Špecifický objem (iný názov merný objem) je intenzívna stavová veličina. Udáva objem, ktorý pri daných podmienkach zaberie definované množstvo látky. Označuje sa v a jeho jednotkou je m3.kg−1. Špecifický objem objem je recipročnou veličinou k hustote.
Použitie
V termodynamike, vo vzťahoch opisujúcich stav látky a v termodynamických tabuľkách sa dáva prednosť používaniu špecifického objemu pred hustotou. Špecifický objem je tiež nezávislá premenná v p-v diagramoch.
Stob
Stob je dedina na úpätí pohoria Rila v okrese Kočerinovo v oblasti Kiustendil v západnom Bulharsku.
Charakteristika
Dedina Stob leží v západnom Bulharsku v okrese Kočerinovo v južnej časti Kiustendilskej oblasti pri hraniciach s Blagoevgradskou oblasťou. Leží v kotline, ktorú miestni nazývajú Rilsko korito na úpätí západnej časti pohoria Rila, blízko Rilského monastiera.
Dejiny
Prvé osídlenie miesta siaha ešte do tráckych čias, kedy na mieste dnešnej dediny Stob stálo trácke opevnené mesto, ktoré nieslo názov Stobi.
Kedy presne bola založená dnešná dedina Stob, nie je jasné, ale je spomenutá už v cirkevných listinách z rokov 1019 a 1190 ako aj oficiálnom liste od cára Ivana Šišmana do Rilského monastiera z 21. septembra 1378.
Pamiatky
V tesnej blízkosti dediny sa nachádza unikátna prírodná pamiatka - zoskupenie skalných útvarov Stobské pyramídy. Blízko dediny leží aj Rilský monastier, ktorý je najvýznamnejším bulharským pravoslávnym kláštorom. Ďalšie blízko ležiace prírodné pamiatky sú Prírodný park Rilský monastier a prírodná rezervácia Rilomanastirska gora. Všetky tieto prírodné pamiatky ležia v hraniciach Národného parku Rila.
Okrem prírodných pamiatok sa v okolí dediny nachádzajú zvyšky budov z čias antickej Rímskej ríše a v blízkosti neďalekej dediny Kraševo sú zase ruiny bulharskej stredovekej pevnosti.
Golden Gate (prieliv)
Golden Gate (iné názvy: Zlatá brána, Goldengatská zátoka ) je prieliv v Kalifornii v USA medzi zálivom San Francisco Bay na východe a Tichým oceánom na západe a medzi mestom San Francisco na juhu a Marin County na severe. Je široký od 1,5 do 5 km a dlhý asi 5 km. Vznikol poklesom zemských krýh na severnom okraji zlomového pásma San Andreas. Objavil ho v roku 1769 Francisco de Ortega. Pomenoval ho v roku 1846 John C. Frémont podľa vzoru Zlatého rohu v Istanbule. Golden Gate je preklenutý mostom Golden Gate Bridge.
Skálie (vrch v Stolických vrchoch)
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Stolických vrchov, v geomorfologickom podcelku Stolica. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie mesta Dobšiná a obce Rejdová. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Rejdová a Vyšná Slaná, východne leží mesto Dobšiná, severovýchodne Stratená a západne Telgárt.
Výhľady
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z blízkych odlesnených častí možno pozorovať okolité vrchy Stolických vrchov, Spišsko-gemerský kras, Volovské vrchy a Revúcku vrchovinu.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západnou časťou vedie traverzom žlto značený chodník z Rejdovej na rázc. Pod Trsteníkom.
Ildefons Herwegen
Ildefons Herwegen OSB (27. novembra 1874 Köln-Junkersdorf, ako Peter Herwegen – 2. septembra 1946 kláštor Maria Laach) bol nemecký benediktínsky kňaz, historik a liturgista, ktorý v rokoch 1913-1946 zastával funkciu opáta kláštora Maria Laach.
Petit-Palais-et-Cornemps
Petit-Palais-et-Cornemps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arzenid galitý
Arzenid galitý (GaAs) je chemická zlúčenina arzénu s gáliom. Používa sa ako polovodič. Kryštalizuje v kubickej sústave.
Arzenid galitý sa používa pri výrobe zariadení ako sú monolitické mikrovlnné integrované obvody, infračervené luminiscenčné diódy, laserové diódy a solárne články.
Príprava
V arzenide galitom má gálium oxidačný stav +III. Monokryštál arzenidu galitého možno priemyselne pripraviť tromi spôsobmi:
Medzi ďalšie metódy tvorby filmov (tenkých vrstiev) GaAs patria:
Na vzduchu dochádza k oxidácii arzenidu galitého, čo znižuje výkon polovodiča. Povrch je možné ochrániť vrstvou kubického sulfidu galnatého použitím terc-butylgáliumsulfidových zlúčenín, napr. (t-BuGaS)7.
Poloizolačné kryštály
V prítomnosti nadbytku arzénu vznikajú kryštály s kryštálovými poruchami, konkrétne vznikajú miesta, kde sa nachádza arzén na miestach, kde by v kryštálovej mriežke malo byť gálium. Elektronické vlastnosti týchto defektných kryštálov spôsobujú, že Fermiho hladina týchto materiálov je takmer presne v strede zakázaného pásu, takže kryštál GaAs má veľmi nízku koncentráciu elektrónov a dier. Táto nízka koncentrácia nosičov náboja je podobná prirodzenému (nedopovanému) kryštálu, ale je výrazne jednoduchšie pripraviť kryštál s nadbytkom arzénu. Tieto kryštály sa nazývajú poloizolačné, pretože majú vysokú rezistivitu, približne 107109 Ω·cm (čo je veľmi vysoká hodnota pre polovodiče, ale stále výrazne nižšia než pre skutočné izolanty, ako napríklad sklo).
Odstraňovanie nečistôt
Priemyselne sa na odstraňovanie nečistôt z GaAs používajú oxidačné činidlá, napríklad peroxid vodíka alebo brómová voda. Takisto bol popísaný patento, ktorrý navrhuje rovnakým spôsobom spracovať súčiastky na vyhodenie, ktoré obsahujú GaAs, kde Ga3+ tvorí komplex s hydroxámovými kyselinami (HA), napríklad:
V procese vzniká kyselina arzeničná.
GaAs v logických obvodoch
Arzenid galitý sa používa v rôznych druhoch tranzistorov:
Výhody arzenidu galitého
Niektoré elektronické vlastnosti arzenidu galitého sú lepšie, než vlastnosti kremíka. GaAs má vyššiu pohyblivosť elektrónov a vyššiu saturovanú rýchlosť, čo umožňuje tranzistorom z tohto materiálu fungovať na frekvenciách vyšších než 250 GHz. Súčiastky z arzenidu galitého sú relatívne málo náchylné k prehriatiu, čo súvisí s ich širším zakázaným pásom, a takisto v porovnaní s kremíkovými súčiastkami tvoria menej šumu v elektrickom signále, hlavne pri vyšších frekvenciách. Tieto vlastnosti sú dôsledkom vyššej pohyblivosti nosičov náboja a nižšej nežiadanej rezistivite. Tieto výhodnejšie vlastnosti zvýhodňujú použitie GaAs v mobilných telefónoch, satelitnej komunikácii a vysokofrekvenčných radarových systémov. Arzenid galitý sa takisto používa pri manufaktúre Gunnových diód na tvorbu mikrovĺn.
Ďalšou výhodou arzenidu galitého je to, že má priamy zakázaný pás, čo znamená, že ho možno využiť na účinnú absorpciu a emisiu žiarenia. Kremík má nepriamy zakázaný pás, takže emituje svetlo veľmi slabo.
Vďaka svojmu širokému zakázanému pásu má čistý GaAs vysoký merný elektrický odpor. Takisto má vysokú dielektrickú konštantu a vďaka týmto vlastnostiam je arzenid galitý veľmi dobrým substrátom pre integrované obvody a na rozdiel od kremíku poskytuje prirodzenú izoláciu medzi súčiastkami a obvodmi. Vďaka tomu je to ideálny materiál pre použitie v monolitických mikrovlnných integrovaných obvodoch, kde je možné vyrobiť aktívne a esenciálne pasívne súčiastky na jednom plátku GaAs.
Jeden z prvých GaAs mikroprocesorov bol vyvinutý na začiatku 80. rokov 20. storočia spoločnosťou RCA a jeho použitie bolo zvážené pre program Star Wars. Tieto procesory boli niekoľkokrát rýchlejšie a o niekoľko rádov odolnejšie voči žiareniu oproti kremíkovým, ale boli drahšie. Ďalšie GaAs procesory boli použité výrobcami superpočítačov Cray, Convex a Alliant v snahe udržať krok s CMOS mikroprocesormi. Spoločnosť Cray nakoniec vyvinula stroj využívajúci GaAs na začiatku 90. rokov 20. storočia, s názvom Cray-3, ale nebola z toho schopná kapitalizovať a nakoniec zbankrotovala v roku 1995.
Komplexné vrstvené štruktúry arzenidu galitého v kombinácii s arzenidom hlinitým (AlAs) alebo zliatinou AlxGa1−xAs možno vytvoriť pomocou metódy MBE alebo pomocou metódy MOVPE. Keďže GaAs a AlAs majú takmer zhodné mriežkové konštanty, majú tieto vrstvy nízke pnutie, čo umožňuje prakticky akúkoľvek hrúbku. Vďaka tomu možno vyrobiť HEMT tranzistory s extrémne vysokým výkonom a vysokou pohyblivosťou elektrónov a iné súčiastky s kvantovou jamou.
GaAs sa využíva i pre monolitické radarové zosilňovače (niekedy sa však oplatí použitie nitridu galitého, GaN, kvôli nižšej náchylnosti k poškodeniu vysokou teplotou).
Výhody kremíka
Kremík má oproti arzenidu galitému tri dôležité výhody pre výrobu integrovaných obvodov.
Prvou z nich je dostupnosť a nízka cena kremíku, ktorý možno získať z kremičitanov.
Okrem toho má kryštál kremíka veľmi stabilnú štruktúru a možno ho vytvoriť vo veľkých rozmerov a spracovať s dobrými výťažkami. Je to relatívne dobrý tepelný vodič, takže umožňuje tesné usporiadanie tranzistorov, čo je žiaduce pre dizajn a veľkovýrobu veľmi veľkých integrovaných obvodov. Tieto mechanické vlastnosti z neho takisto robia vhodný materiál pre rýchlo vyvíjajúci sa odbor nanoelektroniky. Povrch arzenidu galitého prirodzene nevydrží vysoké teploty. Existujú však i ďalšie alternatíve úpravy.
Treťou výhodou kremíka je to, že má vyššiu pohyblivosť dier oproti arzenidu galitému (500 versus 400 cm2V−1s−1). Táto pohyblivosť umožňuje výrobu rýchlych P-kanálových tranzistorov riadených poľom, ktoré sú nutné pre CMOS logické obvody. Keďže im chýba rýchla CMOS štruktúra, obvody z arzenidu galitého musia využívať logické štýly, ktoré majú vyššiu spotrebu energie. Kvôli tomu sa logické obvody z GaAs nie sú schopné vyrovnať kremíkovým logickým obvodom.
Kremík má relatívne nízky molárny absorpčný koeficient pre slnečné svetlo, čo pri výrobe solárnych článkov znamená nutnosť vrstvy asi 100 mikrometrov kremíka, aby bolo možné absorbovať väčšinu slnečného svetla. Takáto vrstva je relatívne robustná a ľahko sa s ňou pracuje. Oproti tomu je molárny absorpčný koeficient arzenidu galitého tak vysoký, že stačí pár mikrometrov hrubá vrstva, aby sa pohltilo všetko žiarenie. Kvôli tomu musia byť tenké vrstvy arzenidu galitého nanesené na nejaký nosný materiál.
Kremík je čistý prvok, takže uňho nie je nutné riešiť stechiometrický pomer ako u arzenidu galitého.
Kremík má takmer dokonalú mriežku, hustota nečistôt je veľmi malá, čo umožňuje vytvoriť veľmi malé štruktúry (na úrovni 5 nm v komerčnej výrobe v roku 2020 ). Oproti tomu arzenid galitý má veľmi vysokú hustotu nečistôt, kvôli čomu je náročné z neho vytvoriť integrované obvody s malými štruktúrami, takže sa preňho používa 500 nm proces.
Ďalšie použitie
náhľad|[[Viacprechodový solárny článok|Trojprechodový GaAs článok na povrchu MidSTAR-1]]
Tranzistory
Tranzistory z arzenidu galitého sa používajú v zosilňovačoch rádiovĺn v telefónoch a bezdrôtovej komunikácii.
Solárne články a detektory
Arzenid galitý je dôležitým polovodičovým materiálov pre drahé vysokoúčinné solárne články a používa pre monokryštálové tenkovrstvové solárne články a pre viacprechodové solárne články.
Prvý známy prípad použitia fotovoltických článkov z arzenidu galitého bolo vo vesmírnej sonde Venera-3 v roku 1965. Tieto solárne články, vyrobené spoločnosťou Kvant, boli zvolené kvôli ich vysokému výkonu v prostrediach s vysokou teplotou. Solárne články využívajúce GaAs boli potom použité z rovnakého dôvodu i v lunochodoch.
V roku 1970 boli vyvinuté heteroštruktúrne solárne články v tíme Žoresa Ivanoviča Alfiorova v ZSSR,  ktoré dosiahli omnoho vyššie účinnosti. Na začiatku 80. rokov 20. storočia prekonala účinnosť najlepších fotovoltických článkov z GaAs účinnosť bežných solárnych článkov založených na kryštalickom kremíku. V 90. rokoch sa potom solárne články s GaAs stali najbežnejšie používanými článkami pre fotovoltické systémy v satelitoch. Neskôr boli vyvinuté dvoj- a trojprechodové solárne články založené na GaAs s germániovými a indium-gálium-fosfidovými vrstvami ako základ trojprechodových solárnych článkov, ktoré mali rekordnú účinnosť viac ako 32 % a boli schopné fungovať i pri svetle s výkonom 2000 sĺnk. Tento typ solárnych článkov poháňal vozidiel misie Mars Exploration Rover, Spirit a Opportunity, ktoré objavovali povrch Marsu. Mnohé solárne autá využívajú GaAs vo fotovoltických systémoch a rovnako to je u Hubblovho teleskopu.
Súčiastky založené na GaAs držia svetový rekord v najúčinnejších solárnych článkoch vyrobených z jednej vrstvy, a to 29,1 % (rok 2019). Táto vysoká účinnosť je priradzovaná extrémne vysokej kvalite arzenidu galitého vyrobeného epitaxiou, povrchovej pasivácii pomocou AlGaAs a recyklácii fotónov vďaka dizajnu tenkej vrstvy. Fotovoltické systémy založené na GaAs sú takisto rozpovedné za najvyššiu účinnost (v roku 2022) premeny svetla na elektrinu – Fraunhofer Institute for Solar Energy Systems dosiahol účinnosť 68,9 %, keď vystavili fotovoltický článok s tenkou vrstvou GaAs monochromatickému žiareniu z lasera s vlnovou dĺžkou 858 nanometrov.
Aktuálne majú viacprechodové články z GaAs najvyššiu účinnosť spomedzi existujúcich fotovoltických článkov a vývoj ukazuje, že tento trend bude pravdepodobne pokračovať minimálne v blízkej budúcnosti. V roku 2022 predstavil Rocket Lab solárny článok s účinnosťou 33,3 %, založený na invertovanej metamorfnej viacprechodovej (IMM) technológii. Táto technológia sa najprv tvoria materiály s rovnakými mriežkovými parametrami a apotom materiály s inými mriežkovými parametrami. Najvrchnejší článok, z GaInP, vzniká prvý a nasadzuje sa na GaAs substrát, ktorý potom nasleduje vrstva GaAs alebo GaInAs s minimálnymi odchýlkami v mriežke a posledná je vrstva s najväčšou odchýlkou v mriežkových parametroch. Po dokončení sa článok umiestni na sekundárny držiak a substrát GaAs sa odstráni. Hlavnou výhodou IMM je to, že toto poradie umožňuje cestu k najvyššej účinnosti článku.
Komplexné dizajny súčiastok s AlxGa1−xAs-GaAs využívajúce kvantové jamy môžu byť náchylné na infračervené žiarenie (použitie v infračervených fotodetektoroch založených na kvantových jamách, QWIP).
Daniel Belluš
Daniel Belluš môže byť:
Arzenid galitý
Solárne články a detektory
GaAs diódy možno použiť pre detekciu röntgenového žiarenia.
Budúcnosť solárnych článkov z GaAs
Napriek tomu, že fotovoltické články založené na GaAs sú jasnými víťazmi čo sa týka účinnosti solárnych článkov, majú relatívne obmedzené použitie na aktuálnom trhu. Z pohľadu svetovej výroby elektriny i svetovej účinnosti výroby energie je spracovanie solárnej energie najrýchlejšie rastúcim zdrojom (oproti iným palivám, ako sú vietor, voda, biomasa a iné) za posledné desaťročie. Napriek tomu však zatiaľ solárne články z GaAs nie sú rozšírené. Dôvodom je hlavne vysoká cena týchto solárnych článkov – v prípade použitia vo vesmíre je nutná vysoká účinnosť a odpovedajúca vysoká cena je prijateľná. Fotovoltické články založené na GaAs napríklad majú najlepšiu odolnosť voči gama žiareniu a fluktuáciám vysokých teplôt, ktoré sú u vesmírnych lodí veľmi dôležité. Oproti iným solárnym článkom sú však tieto články sto- až tisíckrát drahšie než iné technológie, napríklad solárne články založené na kremíku. Hlavným zdrojom tejto vysokej ceny je cena epitaxie a substrátu, na ktorý je článok deponovaný.
Solárne články z GaAs sa najčastejšie vyrábajú rôznymi metódami epitaxie, napríklad MOCVD a HVPE. Významné zníženie ceny týchto metód by vyžadovalo zníženie ceny nástrojov, materiálov a účinnosti manufaktúry. Zrýchlenie rastu by takisto znížilo cenu, ale toto zníženie ceny by bolo ovplyvnené dĺžkou ostatných častí procesu, napríklad zohrievaním a chladením.
Substrát, na ktorom sa tvoria solárne články, je typicky germánium alebo arzenid galitý, ktoré sú drahými materiálmi. Jeden z hlavným spôsobom zníženia ceny je recyklácia tohto substrátu. Jedna z metód navrhnutá na tento účel je ELO, ale táto metóda časovo náročná, nebezpečná (využíva kyselinu fluorovodíkovú) a vyžaduje niekoľko krokov na dodatočné úpravy. Boli však navrhnuté i ďalšie metódy, ktoré využívajú materiály založené na fosfidoch a kyselinu chlorovodíkovú na dosiahnutie ELO s povrchovou pasiváciou a minimálnou prítomnosťou nečistôt po čistení, ktoré umožňujú priamu recykláciu substrátu z GaAs. Existujú takisto dôkazy, že by bolo možné použiť odlamovanie kúskov na odstránenie substrátu pre jeho opakované použitie. Alternatívnym spôsobom na zníženie ceny substrátu je použitie lacnejších materiálov, i keď materiály na toto použitie aktuálne nie sú komerčne dostupné alebo vyvinuté.
Ďalšou vecou na zváženie ohľadne nižších cien solárnych článkov z GaAs je koncentračná fotovoltika. Tieto technológie využívajú šošovky alebo parabolické zrkadlá na zaostrenie svetla na solárny článok, takže na dosiahnutie rovnakých výsledkov stačí menší (a teda i lacnejší) solárny článok z GaAs. Koncentračná fotovoltika má najvyššiu účinnosť spomedzi existujúcich fotovoltík.
Koncentračná fotovoltika a zníženie ceny epitaxie by teda mohlo viesť k celkovému zníženiu ceny solárnych článkov z GaAs a umožniť použitie arzenidu galitého pre bežné použitie.
Luminiscenčné súčiastky
Polovodič typu N z arzenidu galitého dopovaný atómom kremíku (ako donor na miestach gália) a bóru (ako akceptor na miestach arzénu) reaguje na ionizujúce žiarenie emisiou scintilujúcich fotónov. Pri kryogénnych teplotách je to jeden z najžiarivejších známych scintilátorov  a pôsobí ako vhodný kandidát na detekciu vzácnych elektronických excitácií z interagujúcej temnej hmoty kvôli nasledujúcim šiestim faktorom:
Optické vlákna a meranie teploty
Na meranie teploty môže byť koniec optického vlákna vybavený teplotným senzorom s kryštálom arzenidu galitého. Pri vlnovej dĺžke 850 nm sa arzenid galitý stáva opticky priesvitný. Keďže poloha zakázaného pásu je závislá na teplote, posúva sa asi o 0,4 nm/K. Toto zariadenie obsahuje zdroj svetla a zariadenie na spektrálnu detekciu zakázaného pásu. Pri zmene polohy zakázaného pásu (0,4 nm/K) sa pomocou algoritmu dá určiť teplota.
Spintronika
Arzenid galitý môže mať využitie v spintronike, keďže ho možno použiť namiesto platiny ako konverteru spinu a náboja a môže byť ľahšie upraviteľný.
Bezpečnosť
Existujú štúdie, ktoré skúmali pôsobenie prekurzorov arzenidu galitého (napríklad trimetylgália a arzánu) na prostredie, zdravie a bezpečnosť, ako aj štúdie, ktoré skúmali priemyselnú hygienu organokovových prekurzorov. Kalifornia zaradila arzenid galitý medzi karcinogény, takisto ho tam radia i IARC a ECHA a je pokladaný za známy zvierací karcinogén. Proti tomu sa v roku 2013 objavila štúdia (financovaná priemyslom), ktorá tvrdí opačné závery, konkrétne, že ak myši alebo potkany vdychujú jemný prášok arzenidu galitého (ako v predchádzajúcich štúdiách), rakovina vzniká podráždením pľúc a zápalom, nie priamo z primárneho karcinogénneho účinku arzenidu galitého – a takisto tvrdí, že je nepravdepodobné, aby pri výrobe či používaní GaAs vznikal jemný prášok GaAs.
Majstrovstvá Európy v inline skater hockey žien 2009
Majstrovstvá Európy v inline skater hockey žien 2009 bol v poradí 10. turnaj majstrovstiev Európy v inline skater hockey žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia inline skater hockey (IISHF). Konal sa v dňoch od 11.13. septembra 2009 v Stegersbachu, v spolkovej krajine Burgenland, v Rakúsku, za účasti 4 tímov. Zápasy sa odohrali na štadióne Inline-Skate-Verein Stegersbach, ktorý je domovským štadiónom klubu inline skater hockey Tigers Stegersbach. Spolu s turnajom žien sa v Stegersbachu uskutočnil aj turnaj juniorov.
Svoj ôsmy titul získalo Nemecko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim Rakúskom.
Alexej Grigorievič Stachanov
Alexej Grigorievič Stachanov (* 3. január 1906, Lugovaja, Rusko – † 5. november 1977, Čysťakove, Ukrajina) bol sovietsky a ruský baník, Hrdina socialistickej práce (1970) a člen KSSZ (1936).
Slávnou osobnosťou sa stal v roku 1935 v rámci tzv. stachanovského hnutia, kampane, ktorej cieľom bolo zvýšiť produktivitu práce robotníkov a demonštrovať nadradenosť socialistického hospodárskeho systému.
Životopis
Dňa 19. septembra Stachanov údajne vytvoril nový rekord, keď za jednu zmenu vyťažil 227 ton uhlia. Jeho príklad bol v novinách a na plagátoch uvádzaný ako vzor pre ostatných a v Spojených štátoch sa objavil na obálke časopisu Time.
V rokoch 1936 – 1941 bol Stachanov študentom Priemyselnej akadémie v Moskve. V rokoch 1941 – 1942 bol vymenovaný za riaditeľa bane č. 31 v Karagande. V rokoch 1943 až 1957 Stachanov pracoval na Ministerstve uhoľného priemyslu ZSSR. V rokoch 1957 – 1959 bol zástupcom riaditeľa trustu Čisťakovantracit a potom asistentom hlavného inžiniera v kancelárii riadenia bane č. 2/43 trustu Torezantracit až do odchodu do dôchodku v roku 1974.
Stachanovove rekordy boli príkladom v celej krajine a dali vzniknúť hnutiu stachanovcov, v ktorom sa pracovníci, ktorí prekročili výrobné ciele, mohli stať „stachanovcami".
Stachanov bol poslancom Najvyššieho sovietu Sovietskeho zväzu prvého zvolania. Bol vyznamenaný dvoma Radmi Lenina, Radom červenej zástavy práce a mnohými medailami. Posledná augustová nedeľa bola vyhlásená za „Deň uhoľnych baníkov", zrejme tiež na jeho počesť.
V istom období mal Stachanov problémy s alkoholom a počas opileckej bitky prišiel o svoj Leninov rad a stranícky preukaz.
Zomrel v roku 1977 vo veku 71 rokov. Stachanov mal dve partnerky a šesť detí.
Mesto Kadijivka na východnej Ukrajine, kde začal pôsobiť, bolo v roku 1978 na jeho počesť premenované na Stachanov. Pôvodný názov bol obnovený v roku 2016 v rámci ukrajinského procesu odstraňovania sovietskych názovov.
Otázny rekord
Platnosť Stachanovovho rekordu bola spochybnená. V roku 1985 denník The New York Times uverejnil článok, v ktorom sa tvrdilo, že hoci sa Stachanovovi jeho výkon skutočne podaril, bolo to len preto, že komunistická strana zorganizovala túto udalosť ako spôsob, ako zvýšiť morálku verejnosti, pričom mnohí ďalší baníci sa snažili pomôcť Stachanovovi prekonať banícky rekord.
Denník Times citoval šéfa pobočky strany v bani Centralnaja-Irmino Konstantina G. Petrova, ktorý povedal: „Predpokladám, že Stachanov nemusel byť prvý... Mohol to byť ktokoľvek iný. V konečnom dôsledku o tom, či sa pokus o prekonanie rekordu podarí, nerozhodoval jednotlivý čelný pracovník, ale nový systém ťažby uhlia".
V roku 1988 sovietsky denník Komsomoľskaja Pravda tvrdil, že široko citované Stachanovove úspechy sú nafúknuté. Noviny trvali na tom, že Stachanov využíval na pomocné práce množstvo pomocníkov, zatiaľ čo výkony sa počítali len pre neho. Napriek tomu podľa novín Stachanovov prístup nakoniec viedol k zvýšeniu produktivity vďaka lepšej organizácii práce vrátane špecializácie a postupnosti úloh.
Tvrdilo sa tiež, že jeho rekord prekonali Alija Sirotanović z Juhoslávie a Serhij Šemčuk z Ukrajiny.
Kostol Krista Kráľa (Prešov)
Kostol Krista Kráľa v Prešove na sídlisku Sekčov je slovenský rímskokatolícky farský kostol.
Poloha
Umiestnenie kostola bolo plánované v strede sídliska Sekčov, nakoľko však sídlisko nebolo nikdy dostavané tak ako bolo plánované, nachádza sa teda v severnej časti sídliska, ktoré sa nachádza vo východnej časti mesta Prešov. Kostol sa rozkladá na priestrannom Námestí Krista Kráľa, na ktorom sa okrem kostola a farského úradu nachádza aj Pastoračné centrum - Dom Jána Pavla II., viacúčelové športové ihrisko, detské ihrisko a lezecká stena. Na zelených plochách medzi chodníkmi rastú stromy, na tráve sa s obľubou hrajú deti.
Exteriér
Ku kostolu smeruje päť lúčovitých chodníkov, ktoré majú symbolizovať stred sídliska a odkazovať na symboliku výroku „Všetky cesty vedú do Ríma.“ Medzi chodníkmi rastie tráva, stromy a kry. Kostol je riešený kompiláciou centrálneho a pozdĺžneho typu. Zvonku svojou strechou vytvára dojem latinského kríža, alebo holubice či kalicha s hostiou. Zvonica je z dôvodov symbolickosti a funkčnosti umiestnená na kopci za kostolom, nie je teda súčasťou budovy kostola.
Presbytérium
Kostol je klasickým centrálnym kostolom. Pôdorys presbytéria tvorí polkruh, respektíve poloelipsa. Po celom obvode kostola, okrem časti kde je presbytérium, sa tiahne chór. Oltár je zložený z dvoch travertínových blokov, medzeru medzi nimi spája mosadzná guľa s priemerom 25 centimetrov. Dva bloky symbolizujú Starý zákon a Nový zákon, mosadzná guľa symbolizuje Ježiša Krista, ktorého Starý zákon predpovedá, Nový zákon ohlasuje a na oltári sa sprítomňuje. Na vrchnej stene blokov je položená travertínová menza v tvare lichobežníka s vypuklou dlhšou základňou smerom k ľudu. Na pravej strane bohoslužobného priestoru (z pohľadu ľudu) sa nachádza kríž, na ľavej ambona. Bohostánok je vytesaný do pravého nosného piliera na hranici centrálneho kruhu. Vonkajšok bohostánku tvorí travertínová doska v tvare domčeka a mosadzná pologuľa, ktorá slúži ako dvere do bohostánku. Večné svetlo je umiestnené tesne nad bohostánkom.
Socha Ježiša Krista
Kostolu dominuje viac ako dvojmetrová mosadzná socha Krista Kráľa, ktorá je umiestnená nad predsedníckym miestom. Socha Krista má zámerne zväčšené žehnajúce ruky. Vytvoril ju sochár a reštaurátor z Pezinka, Mgr. arch. Štefan Kollár, ktorý je aj autorom krstiteľnice a spolu s Mgr. art. Igorom Galuškom spoluautorom krížovej cesty.
Socha Panny Márie
Na (z pohľadu ľudu) ľavej strane od oltára je umiestnená socha Panny Márie, ktorá pochádza z Landau pri Stuttgarte. Socha patrila sestrám z rádu Congregatio Jesu (IBMV). V roku 1938 museli sestry opustiť svoju školu a dom a sochu premiestnili do susedného kostola Panny Márie. Kostol, v ktorom bola socha počas Druhej svetovej vojny umiestená bol zbombardovaný, soche Panny Márie sa však nič nestalo a ostala nepoškodená. V roku 1965 sestry obnovili školu a socha sa vrátila do ich kaplnky. Keď v roku 2001 z Landau odišli, sochu darovali do kostola Krista Kráľa. 15. septembra 2001 pri svätej omši o 9.00 ju vdp. dekan Martin Telepun za prítomnosti predstavenej sestier IBMV slávnostne posvätil.
Bohoslužby
Farský kostol je často využívaný, sväté omše sa v pracovné dni konajú dvakrát denne, v nedele päťkrát. Do farnosti kostola patrilo 13 690 veriacich, no od 1. júla 2019 sa toto číslo navýšilo začlenením do farnosti časti sídliska, ktoré predtým patrilo farnosti Najsvätejšej Trojice na Solivare. Okrem farského kostola sú vo farnosti aj filiálky: kostol sv. Františka Xaverského v Šalgovíku. Do farnosti patrí aj kaplnka Božieho milosrdenstva v poliklinike Procare. V prikázaný sviatok, ktorý pripadne na pracovný deň bývajú sväté omše v týchto časoch: 6.00, 9.00, 16.00, 18.00
V prikázaný sviatok, ktorý pripadne na deň pracovného pokoja, alebo štátny sviatok bývajú bohoslužby v týchto časoch: 6.00, 7.00, 9.00, 11.00, 18.00.
Konštantín Manasses
Konštantín Manasses alebo Konštantín Manassés (gr.: Κωνσταντῖνος Μανασσῆς -Kónstantinos Manassés, iné prepisy: Kónstantínos Manassés, Konstantinos Manasses, Konstantinos Manassis; * 1130, Konštantínopol† 1187, Nafpaktos) bol byzantský spisovateľ, historik a diplomat. Svoj život prežil na dvore cisára Manuela I. Ku koncu života bol ustanovený metropolitom v Nafpakte (na Západe neskôr známe ako Lepanto), kde aj zomrel.
Dielo
Cestopis opisujúci autorovo putovanie do Jeruzalema v roku 1160 v rámci cisárskej diplomatickej misie. Obsahuje viacero zážitkov a komentárov.
Ľúbostný veršovaný román založený na antickej predlohe, zachoval sa len v zlomkoch. Písaný je päťnásťslabičným jambom, t.j. veršom ľudovej poézie.
Svetová kronika popisujúca historické udalosti do nástupu Komnénovcov na byzantský trón v roku 1081. Dielo je napísané veršovanou formou, skladá sa z 6733 päťnásťslabičných jambových veršov a vyznačuje sa najmä vysoko umeleckým rétorickým štýlom. Kronika vznikla na popud švagrinej Manuela I., princeznej Ireny. Dielo je pomerne hodnoverné, favorizuje ale byzantskú dvorskú aristokraciu (odsudzuje meštiansky orientovaného Nikefora III.) a nachádza sa v ňom aj niekoľko zidealizovaných pasáží (Zoe a Michal IV.). Dielo sa tešilo veľkej obľube a vyšla i jeho prozaická verzia a neskôr aj pokračovanie. V 14. storočí bolo dielo v Bulharsku preložené do slovanského jazyka a doplnené o miestne dejiny.
Našou krajinou
Našou krajinou je názov siedmeho štúdiového albumu slovenskej skupiny Para. V roku 2018 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Pavian Records.
Oproti nahrávaniu predošlého albumu Menšina si skupina Para pozvala viacero hostí: titulný singel s kapelou naspievala Jana Kirschner, v štúdiu boli aj vokalistky z Paper Moon Trio, či niekoľko hudobníkov, ktorí nahrali dychové nástroje a klávesy. S kapelou boli v štúdiu aj dvaja psi: štekot v závere piesne „Ležím“ patrí Matúšovmu psovi Foxovi a prítomný bol aj Laskyho pes Elvis.
Krstný otec
Krstný otec môže byť:
Mori Ranmaru
náhľad|Ranmaru Mori Mori Ranmaru (森 蘭丸, * 1565† 21. jún 1582), známy tiež ako Mori Naritoši (森 成利), bol synom Moriho Jošinariho z provincie Mino. Mal piatich bratov a bol členom klanu Mori, potomkov klanovej línie Seiwa Gendži.
Biografia
Už od skorého veku bol služobník a strážca daimjá Odu Nobunagu. Známy svojim talentom, lojalitou a nezvyčajnou krásou, bol Ranmaru menovaný práve na tento dôležitý post. V Ómi dostal 500 koku a po smrti Takedu Kacujoriho, bol na zámku Iwamura ocenený 50 000 koku. Ranmaru a jeho mladší bratia zahynuli pri obrane Odu Nobunagu počas incidentu Honnó-dži. Jeho odvaha a odhodlanosť je často spomínaná skrz japonskou históriou, najmä však v období Edo kvôli jeho rozhodnutiu spáchať seppuku a nasledovať Nobunagovu smrť.
Ich vzťah je príkladom tradície nanšoku – intímneho vzťahu – a je často obdivovaný kvôli svojej intenzite. V nanšoku literatúre obdobia Edo bolo chápané, že Odu a Moriho spájal sexuálny vzťah, ktorý bol na tú dobu bežný.
Peujard
Peujard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zázrivá (vrch)
Zázrivá je lúčnatý vrch v hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Leží približne západne od Martina. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obce Turie a Martin-Priekopa. Južným smerom sa nachádza Krížava, západne Skalka , východne Prostredný grúň a severne Dlhá lúka  a Minčol.
Peujard
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zázrivá (vrch)
Opis
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie Zázrivou severo-južným smerom. Hôľnatý vrchol tvorí severný výbežok mohutného horského masívu, nazývaného Martinské hole. Západné svahy odvodňuje Turiansky potok a jeho prítoky, smerujúci do rieky Rajčanka, východnú časť odvodňujú prítoky potoka Zázrivá, smerujúceho do rieky Turiec.
Peujard
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zázrivá (vrch)
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške a polohe je z vrcholu kruhový výhľad, južný smer však obmedzujú vyššie časti masívu. Veľmi dobre sú pozorovateľné mnohé malofatranské vrcholy (najmä Krivánska Fatra), Žilinská kotlina s mestom Žilina i Turčianska kotlina s mestom Martin. Pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné všetky okolité pohoria a nezriedka je možné vidieť Západné Tatry, časť Nízkych Tatier, Moravsko-sliezske Beskydy, Kysucké Beskydy i Oravské Beskydy.
Prístup
Vrcholom prechádza značená Medzinárodná diaľková turistická trasa E3 z Krížavy  na Dlhú lúku  a Minčol.
Styków (Podkarpatské vojvodstvo)
Styków je dedina v juhovýchodnom Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Głogów Małopolski. Administratívne spadá pod Powiat rzeszowski a Podkarpatské vojvodstvo. Leží na rieke Łęg, 17 km severne od Rzeszówa.
Styków má 845 obyvateľov (2011).
Gladiátor (rozlišovacia stránka)
Gladiátor môže byť:
San Francisco Bay
thumb|Pohľad na San Francisco Bay z vesmíru
San Francisco Bay (iné názvy: Sanfranciský záliv, Sanfranciská zátoka , (záliv/zátoka) San Francisco ) je veľký záliv v Kalifornii. Je dlhý 97 km, široký 5-19 km. Ide o zatopené riečne údolie (ústie) prebiehajúce zhruba paralelne k pobrežiu Tichého oceánu a spojené s Tichým oceánom prielivom nazývaným Golden Gate. Západný a východný breh San Francisco Bay je spojený viacerými mostami a jeden most (Golden Gate Bridge) preklenuje prieliv Golden Gate. Významné ostrovy v zálive sú Treasure, Yerba Buena, Angel a Alcatraz. Na brehoch zálivu leží mesto San Francisco a s ním agregované mestá (Oakland, San José atď.), dopravne pospájané prostredníctvom systému rýchlodráhy Bay Area Rapid Transit (BART).
Pineuilh
Pineuilh je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Divadlo Jozefa Gregora Tajovského
náhľad|Budova divadla J. G. Tajovského vo Zvolene Divadlo Jozefa Gregora Tajovského je profesionálne činoherné divadlo vo Zvolene. Vzniklo 28. augusta 1949 pod názvom Stredoslovenské divadlo. V súčasnosti je jeho zriaďovateľom Banskobystrický samosprávny kraj.
Divadlo má sídlo v budove bývalého Hotela Grand postavenej koncom 19. storočia. V rokoch 19871994 prešla budova rozsiahlou rekonštrukciou. Sála divadla má kapacitu 334 miest, štúdio pre komornejšie projekty má kapacitu 91 miest.
Khmérčina
náhľad|Mapa približného rozšírenia khmérskych dialektov
Khmérčina alebo kmérčina je jazyk Khmérov a úradný jazyk Kambodže. Je to druhý najvýznamnejší jazyk austroázijskej rodiny (po vietnamčine). Je materinským jazykom asi pre 85 % obyvateľov Kambodže a používajú ho aj menšiny v Thajsku a Vietname.
náhľad|Khmérske nápisy na stene chrámu [[Angkór Vat]]
Pri nárečiach sa rozlišuje severozápadná a juhovýchodná skupina, no líšia sa medzi sebou len minimálne. Na literárny jazyk mali výrazný vplyv jazyky sanskrit a páli.
Písmo
náhľad|Khmérsky nápis na tabuľke pred budovou kambodžského veľvyslanectva v [[Berlíne]] náhľad|Spoluhlásky khmérskej abecedy
Jazyk má starú literárnu tradíciu. Už od siedmeho storočia sa zapisoval khmérskym písmom. Ide o písmo indického pôvodu, odvodeného od písma boromat, ktoré sa vyvinulo z pálíjskeho písma.
Gramatika
Khmérčina je značne analytický jazyk. Sufixy a infixy sa zachovali len v niektorých slovách zo starej khmérčiny a prefixy tiež nie sú veľmi časté. Prevládajúci slovosled je podmet – prísudok – predmet. Pri podstatných menách sa nerozlišujú rod a číslo ako gramatické kategórie. Prízvuk býva na poslednej slabike slova.
Číslovky
náhľad|Khmérske číslice
V nasledujúcej tabuľke sú uvedené čísla 1 – 10 v arabských a khmérskych čísliciach, ich názov v khmérčine a výslovnosť v IPA.
Číslovky sa nespájajú s podstatnými menami priamo, ale pomocou numeratívov (klasifikátorov). Tento systém je pomerne zložitý. Existujú napríklad numeratívy pre bežných ľudí (នាក់ – nĕək), rešpektované osoby (រូប – rūp), stromy a podlhovasté predmety (ដើម – daəm)...
Slovná zásoba
Slovná zásoba obsahuje výpožičky zo sanskritu, pálíjskych jazykov, tajských jazykov, čínštiny a vietnamčiny. Počas francúzskej nadvlády v Kambodži (1863 – 1953) mala na khmérčinu značný vplyv aj francúzština.
Nitrianska župa (Česko-Slovensko, 1923 – 1928)
Nitrianska župa, úradný názov Župa XVI. (neoficiálne pomenovanie Nitrianska veľžupa), bola jednotka územnej správy a samosprávy, zavedená v prvorepublikovom Česko-Slovensku v rámci nového župného zriadenia. Existovala v rokoch 1923 – 1928, mala rozlohu 5 876 km² a jej správnym centrom bola Nitra.
Vznik a zánik župy
Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej, ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Nitrianska župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo veľžupy. Nitrianska župa mala poradové číslo XVI. Zákon stanovil vznik župného úradu na čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Košická župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska. náhľad|Titulná strana Úradných novín Župy nitrianskej z augusta 1923. Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. Županom Nitrianskej župy bol vymenovaný Janko Jesenský.
Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 o organizácii politickej správy, rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinný od 1. júla 1928. Nitrianska župa sa stala súčasťou krajiny Slovenskej. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.
Územné vymedzenie župy
Nitrianska župa sa rozkladala na území západného Slovenska a patrilo do nej prakticky celé Ponitrie a prihraničné oblasti s Maďarskom na juhu.
Okresy
Pri vzniku mala Nitrianska župa týchto 9 okresov:
Bitka pri Ankare
Bitka pri Ankare bol stret medzi vojskami osmanského sultána Bayezida I. a mongolského dobyvateľa Tímúra, ku ktorému došlo 20. júla 1402 pri Ankare.
Turecká armáda o sile asi 120 000 mužov stála proti armáde s asi 80 000 mužmi. Tímúr Turkom znemožnil prístup k pitnej vode, čo výrazne znížilo bojaschopnosť osmanskej armády. Bayezid bol zajatý a v roku 1403 v zajatí umrel. Víťazstvom Mongolov sa oddialil zánik Byzantskej ríše.
Abo Tbileli
Svätý Abo Tbileli (* okolo 757, asi Bagdad † (po?) 6. januári 786, Tbilisi ) bol gruzínsky svätec a mučeník arabského pôvodu, patrón gruzínskeho hlavného mesta Tbilisi. Jeho sviatok pravoslávni Gruzínci oslavujú 8. januára (resp. 21. januára podľa juliánskeho kalendára).
Mená
Svätcovo meno je odvodené z arabského slova Habíb.
Životopis
vľavo|náhľad|Ikona svätého Aba O Abovom pôvode sa mnoho nevie. Primárne pramene o ňom tvrdia, že pochádzal z rodiny obchodníkov s parfumami z Bagdadu a bol arabským moslimom. Narodiť sa mal niekedy okolo roku 757 do početnej rodiny. Asi ako sedemnásť alebo osemnásťročný vstúpil do služieb kartlijského (gruzínskeho) semiautonómneho vládcu Nersea II., syna kuropalata Adarnaseho. Poskytoval mu parfumérske a prekladateľské služby. Po tom, čo sa Nerses dostal do nemilosti abbásovského kalifa al-Mansúra, bol Abo spolu s ním uvrhnutý do žalára.
Za vlády kalifa al-Mahdího bola gruzínskemu vládcovi a jeho služobníctvu udelená amnestia a gruzínska delegácia spolu s Abom opustila Bagdad. V Gruzínsku Abova moslimská viera ochladla, no pre mocenské postavenie moslimov v gruzínskych krajinách nekonvertoval. Nerseova vláda v Kartli netrvala dlho a gruzínsky panovník sa čoskoro dostal opäť do nemilosti. Spolu s časťou služobníctva preto v roku 781 odišiel do Chazarskej ríše (resp. chazarského Osetska ) a neskôr do Abcházska, ktoré sa nachádzalo v byzantskej sfére vplyvu. Tam gruzínskeho vládcu nasledoval aj Abo, ktorý sa v krajine nezávislej od moci Abbásovcov a značne nepriateľskej voči islamu, hlbšie zoznámil s kresťanskou ortodoxnou teológiou, a prijal krst.
Po tom, čo sa situácia v Kartli upokojila, bolo utečencom umožnené vrátiť sa do Tbilisi. V meste Abo nejaký čas pôsobil, až dokým nebol pre presadzovanie kresťanstva miestnymi moslimskými elitami uväznený a vyzvaný, aby sa novej viery vzdal. Po tom, čo odmietol, bol v januári 786 mučený a následne popravený. Jeho telo bolo spálené a popol v mechu hodený do neďalekej rieky Mt'k'vari (dnešná Kura). Na mieste, kde bol hodený do rieky sa malo podľa legendy nasledujúci deň objaviť stĺpovité svetlo podobné blesku.
Kult
Prakticky ihneď po poprave bol Abo uctievaný ako svätý. Katolikos Samuel III. (niektoré pramene uvádzajú Samuel VII. ; 789794) prikázal spisovateľovi Ioannovi Sabanisdzeovi zdokumentovať Abov život, v dôsledku čoho vzniklo umelecky i historiograficky významné dielo Umučenie svätého Aba (786790). Na mieste spálenia svätcových pozostatkov mal byť o niekoľko storočí neskôr postavený Chrám Metechi, kde sa istý čas uchovávala aj Abova (údajne zázračná) ikona. V 19. storočí bola Abovi v Tbilisi na kamennej skale vystavaná kaplnka. Pôvodná stavba sa nezachovala, na mieste však vznikla nová moderná kaplnka.
Fontána (rozlišovacia stránka)
Fontána môže byť:
Wade Barrett
Stuart Alexander "Stu" Bennett (* 10. august 1980, Penwortham, Anglicko), známy pod wrestlingovým menom Wade Barrett je anglický profesionálny wrestler, ktorý pôsobí v asociácii WWE.
Stal sa víťazom prvej sezóny šou NXT v roku 2010 a v júni toho istého roku debutoval v pondelkovej šou Raw. Bennett sa stal známym najmä ako vodca skupiny Nexus, ktorej členov tvorili záporné postavy z prvej sezóny NXT. Neskôr s bývalými členmi Nexu sformoval skupinu The Corre a ako jej člen v marci 2011 vyhral svoj prvý Intercontinental titul.
Osobný život
Bennet sa narodil v Penworthame v grófstve Lancashire v Anglicku. Do svojich šiestich rokov žil v Prestone, kým sa aj s rodinou presťahoval do Walesu. Ku kariére profesionálneho wrestlera Bennetta inšpiroval jeho idol Davey Boy Smith. Bennet získal diplom z morskej biológie na University of Liverpool.
Pästiarstvo
Počas svojho života v Liverpoole sa Bennett stal pästiarskym šampiónom a súťažil po celej Európe. Po jednom zo svojich nelegálnych zápasov v Budapešti, ktorý bol v pästiarskom svete známy ako "The Batte of Buda", zdolal jedného zo súperov a získal veľkú finančnú odmenu. Po zápase, hľadajúc taxík na letisko, ho napadol a bodol vyše 20 centimetrovou čepeľou neznámy páchateľ, zrejme kvôli finančnej hotovosti, ktorú mal Bennett pri sebe. Keďže však išlo o nelegálny zápas, Bennet odmietal spoluprácu s úradmi a aj napriek významnej strate krvi a viac ako 30 centimetrovej jazve vyviazol. Neskôr sa mu podarilo očariť člena siene slávy WWE Dustyho Rhodesa, ktorý ho priviedol do WWE.
Plassac (Gironde)
Plassac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Čifte chamam (Plovdiv)
Čifte chamam (, doslova Dvojité kúpele),    známe aj ako Čifte baňa (, doslova Dvojité kúpele),      alebo Baňa starinna (, doslova Staré kúpele)   je jednoposchodová budova bývalých osmanských verejných kúpeľov v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Názov
Výraz „čifte“ znamená v preklade z turečtiny „dvojitý“ a kúpele ho dostali z toho dôvodu, že boli rozdelené na dve – mužské a ženské – oddelenia. Výraz „chamam“ je turecký výraz, ktorý označuje budovu verejných kúpeľov.
V minulosti sa pre túto stavbu používal aj názov Čelebi kadija.
Poloha
Budova bývalých kúpeľov sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v blízkosti severného úpätia tzv. Trojpahorčia  na križovatke bulváru „Šesti septemvri“  a bulváru „Car Boris III – Obedinitel“.