cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skopas (sochár)
Zachovalo sa viac poškodených kópií Skopových diel: jedným z nich je napr. hlava mladého héroa, ktorá vyjadruje starosť ako prijať neodvratný osud, nachádza sa v Metropolitan Museum v New Yorku, druhým je socha Meleagra, mladého lovca chystajúceho sa na lov kalydónskeho kanca, ktorý mu mal byť tiež osudný.
Ohlas jeho melodramatického štýlu je prítomný i v sérii Niobovcov, uloženej v galérii Uffizi vo Florencii. Stvárňuje tragický výjav skonu Niobiných detí, zasiahnutých šípmi Apolóna a Artemidy.
Staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí precestoval Grécko, videl a opísal (aj keď stručne) mnohé Skopove diela. V chráme bohyne Afrodity v atickej Megare ho zaujali Skopove sochy bohov Eróta, Himera a Potha, v sikyónskom gymnasiu mramorová socha Hérakla, v Élide na terase pred chrámom Afrodity kovová socha Afrodity a socha bohyne Atény pred najvýznamnejšou kultovou stavbou v Tébach, zasvätenej bohovi Isménovi, neskôr stotožneného s Apolónom.
Skopas sa podujímal aj na sochárske práce na monumentálnych architektonických výzdobách, a to i na sochársky nevďačné trojuholníkové štíty chrámov. Pausanias uvádza, že viedol práce pri prestavbe najslávnejšieho arkádskeho chrámu Atény Aley v Tegei: „''Súčasná svätyňa prekoná výzdobou i veľkosťou chrámy, čo ich je na Peloponéze. Prvá rada jeho stĺpov sú stĺpy dórske, druhá korintske. Vo vnútri chrámu tiež stoja stĺpy, práca to iónska. Dozvedel som sa, že budovu staval parský Skopas, ktorý vytvoril nejednu sochu na území starého Grécka, ale aj v Iónii a Kárii. Pokiaľ ide o výzdobu štítov, vpredu je lov na kanca kalydónskeho...''“
Pomníkom jeho slávy sa stalo aj jedno z najveľkolepejších diel starovekého sveta, Mauzóleum v Halikarnasse, ktorý dala vystavať Artemisia na pamiatku svojho manžela Mausóla, kráľa v Kárii. Plínius totiž zaznamenal, že na jeho výzdobe pracovali aténski sochári Skopas, Leóchares, Bryaxis a Timotheos. Na čele tejto skupiny aténskych umelcov stáli Skopas a Leóchares. Skopas vyzdoboval východné priečelie, Leóchares západné, Bryaxis severné a Timotheos južné. Zrúcaniny mauzólea preskúmal roku 1857 britský archeológ Charles Newton, ktorý objavil zvyšky vlysov zo skulptúr na podstavci, úlomky štvorzáprahu a sochy Mausola a Artemisie.
Swoon
„Swoon“ je skladba britskej big beatovej skupiny The Chemical Brothers, ktorá bola vydaná ako prvý oficiálny singel z albumu Further. Skladba bola hraná niekoľkokrát pred jej vydaním v ich DJ setoch.
Včela medonosná stredoafrická
Včela medonosná stredoafrická (Apis mellifera scutellata) je poddruh včely medonosnej.
Jej prirodzený výskyt je v subsaharskej Afrike. V 50. rokoch 20. storočia bola introdukovaná do Brazílie, kde mala nahradiť menej produktívne európske poddruhy. V 90. rokoch 20. storočia sa rozšírila po celej Južnej a Strednej Amerike a začala sa usadzovať na juhu USA. Vyhovuje jej viac tropické ako mierne pásmo. Jej rozšíreniu pomohla aj hybridizácia s európskymi poddruhmi, ktoré vytláča.
Je ťažké ju rozoznať od európskych druhov. Sú od nich menšie a majú tak menej jedu, ktorý má rovnaké vlastnosti. V správaní sú ale značne defenzívnejšie, útočia vo väčšom počte, vo väčšom rádiuse a pri nižšom stimule. V porovnaní s európskymi včelami sa roja častejšie, niekedy až 10-krát do roka. Roje sú menšie a nie sú vyberavé na miesto hniezdenia, môžu hniezdiť v rôznych škárach na budovách. Dokážu uzurpovať aj existujúce kolónie európskych poddruhov, kde kráľovná s malým rojom robotníc postupne ovládne celé spoločenstvo (osud pôvodnej kráľovnej nie je zrejmý).
Timotheos (sochár)
náhľad|[[Léda a Zeus (ako labuť), mramorová rímska kópia možno Timotheovho strateného originálu, Museo del Prado, Madrid]] náhľad|Amazonomachia (z Mauzólea v Halikarnasse), časť vlysu pripisované Timotheovi, [[British Museum|Britské múzeum ]] Timotheos bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Sochár Timotheos pôsobil približne v rokoch 380340 pred Kr. Jeho rodisko je neznáme. Bol pravdepodobne žiakom sochárskeho majstra Skopu. Pracoval na Asklépiovom chráme v Epidaure a okolo roku 370 pred Kr. na Mauzóleu v Halikarnasse.
Staroveký autor Pausanias na svojich cestách po Grécku navštívil aj Argolidu, kde na vyvýšenine výbežku akropole prístavného mesta Troizén videl pri chráme bohyne Afrodity zvanej Kataskopia (Pozorujúca) sochu boha Asklépia, ktorú zhotovil Timotheos. Miestni obyvatelia ho však presviedčali, že to nie je socha Asklépia, ale Hippolita. O Timotheovej účasti na prácach na Mauzóleu v Halikarnasse, jedného zo siedmich divov starovekého sveta, píše Plínius, ktorý uvádza, že na výzdobe mauzólea pracovali aj aténski sochári Leóchares, Bryaxis a Skopas. Túto veľkolepú hrobku dala postaviť Artemisia na pamiatku svojho manžela Mausóla, kráľa v Kárii.
Odborníkom sa porovnávaním podarilo identifikovať dielo každého z uvedených sochárskych majstrov. Podľa Plínia Timotheos vyzdoboval južné priečelie, Leóchares západné, Bryaxis severné a Skopas východné. Toto majstrovské dielo sa stalo pomníkom ich slávy. Zrúcaniny mauzólea preskúmal roku 1857 britský archeológ Charles Newton, ktorý objavil zvyšky vlysov zo skulptúr na podstavci, úlomky štvorzáprahu a sochy Mausola a Artemisie.
Hérakleides zo Salamíny
Hérakleides bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 204 pred Kr.
Hérakleides z cyperskej Salamíny si na 144. olympijských hrách vydobyl víťazstvo v behu na jedno stadion. Pre Hérakleida to mohol byť vrcholný okamih života a možno aj začiatok nového života. Slávu olympijského víťazstva krásne vystihuje spev prvej Pindarovej Olympijskej ódy, ktorá znie: „''Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvýššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať."''
Samuel Umtiti
Samuel Umtiti (* 30. august 1993, Yaoundé) je profesionálny francúzsky futbalista, ktorý je v súčasnosti na hosťovaní ako obranca v klube US Lecce. Je taktiež súčasťou francúzskeho národného tímu.
Začal svoju kariéru v tímoch mládeže FC Lyon. V januári 2016 prestúpil za 25.mil euro do FC Barcelona. .
Kniha proroka Jeremiáša
Kniha proroka Jeremiáša alebo Jeremiáš (skratka Jer) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi veľkých prorokov.
Vo svojej dnešnej podobe je kniha výsledkom dlhšieho redakčného procesu. Pôvodné hebrejské a grécke znenie sa dosť odlišujú.
Obsah
Obsahovo možno Knihu proroka Jeremiáša rozdeliť takto:
Okrem výstrah kniha obsahuje aj výroky o novej zmluve.
Argeia (dcéra Adrasta)
náhľad|Argeia, [[Miniatúra (maliarstvo)|miniatúra, Bibliothèque nationale de France]] Argeia (Argeia), ) je v gréckej mytológii dcéra argejského kráľa Adrasta a jeho manželky Amfithey dcéry Prónaka.
Argeia dcéra argejského kráľa Adrasta a Amfithey sa vydala za Polyneika exilového kráľa Téb, a porodila mu troch synov: Thersandra, Adrasta a Timea.
Medzi Polyneikom a jeho bratom Eteoklom nastali v Tébach po vyhnaní ich otca Oidipa sváry o následníctvo trónu. So strýkom Kreónom sa nakoniec dohodli, že sa budú pri vládnutí vždy po roku striedať. Eteokles vládol prvý rok. Keď rok skončil mal na trón zasadnúť Polyneikos, ale Eteokles sa odmietol vlády vzdať a brata vyhnal.
Polyneikes sa preto uchýlil do Argu, kde ho prijal kráľ Adrastos a onedlho sa stal jeho zaťom. Svojho nároku o tébsky trón sa však nevzdal a pomocou svojho svokra začali onedlho zhromažďovať vojsko na ťaženie proti Tébam a v krátkom čase pod vedením siedmich vodcov vytiahli do vojny, zvanej Siedmi proti Tébam. V následnej neľútostnej bitke Polyneikes uštedril bratovi smrteľnú ranu a keď mu chcel vziať jeho zbroj Eteokles ešte pozbieral svoje posledné sily a prebodol ho.
Argeia išla potom po boji spolu so svojou švagrinou Antigonou hľadať svojho milovaného manžela aj napriek zákazu ho pochovať, ktorý vydal pod hrozbou smrti kráľ Kreón. Hľadala ho medzi mnohými mŕtvymi až kým ho našla. Argeia sa ho potom pokúsila oživiť svojimi bozkami a slzami, ale všetky jej snahy boli márne. Potom jeho telo spolu s Argeiou spopolnili a jeho popol umiestnili v urne. Antigonu nechal následne kráľ Kreón zaživa zamurovať a Argeie sa podarilo utiecť. Argeia tak svojim činom preukázala skutočnú lásku k svojmu manželovi.
H6
H6 (ang. Composition H6) je americká polotaviteľná vojenská výbušná zmes, zložená z nasledujúcich percentuálnych hodnôt látok podľa hmotnosti:
Ďalšie veľmi podobné verzie H6 sa skladajú z nasledujúcich látok: hexogén 45,1%, tritol 29,2%, práškový hliník 21% a 4,7% flegmatizátoru, pozostávajúceho zo zmesi parafínu, lecitínu, nitrocelulózy, chloridu vápenatého a kremičitanu vápenatého.
H6 sa používa v mnohých vojenských aplikáciách a to síce ako hlavná nálož munícii u ktorých je požadovaná vysoká brizancia ako aj intenzívny a dlhšie trvajúci tlakový impulz detonácie (napr. námorné munície určené pre ničenie ponorených cieľov ako námorné míny, hlbinné nálože a torpéda, dalej napríklad letecké a reaktívne munície, určené na ničenie širokej škály mäkkých aj tvrdých cieľov tlakovým impulzom a fragmentačnými účinkami, ako sú napríklad letecké bomby alebo hlavice rakiet a riadených striel). Nahradil Torpex, ktorý bol menej stabilný a citlivejší na tepelné a mechanické podnety. H6 má približne 165% výkonnosti čistého tritolu na jednotku hmotnosti.
Vladimír Špidla
PhDr. Vladimír Špidla (* 22. apríl 1951, Praha) je český politik, v súčasnosti je riaditeľom českého sociálnodemokratického think-tanku Masarykovej demokratickej akadémie. Od júla 2002 do júna 2004 bol premiérom Českej republiky. V rokoch 2001 až 2004 bol predsedom Českej strany sociálne demokratickej. Od roku 2004 do februára 2010 bol európskym komisárom pre zamestnanosť, sociálne veci a rovnosť príležitostí. Vo voľbách 2010 kandidoval do senátu za obvod č. 10 - Český Krumlov, no neuspel. Naďalej sa chce venovať písaniu.
Životopis
Narodil sa v roku 1951 v Prahe. Jeho otcom bol herec a režisér Václav Špidla (1922 – 1979). Po maturite v roku 1970 študoval Filozofickú fakultu Karlovej univerzity odbor história a prehistória. Diplomovú prácu na tému Založenie Živnobanky obhájil v roku 1976. Prešiel radom profesií: pracovník pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody, archeológ, robotník na píle, zamestnanec mliekárne a skladu stavebnín.
Medzi jeho koníčky patrí pamiatková starostlivosť, zo športov cezpoľný beh a rôzne športy, ktorým sa možno venovať v prírode. Je druhýkrát ženatý, z prvého manželstva má dve deti, ďalšie dve deti vyženil.
Politická kariéra
thumb|left|Manželka Viktorie (celkom vľavo) s Laurou Bushovou (rok 2003) Pred rokom 1989 nebol politicky organizovaný. V roku 1990 pôsobil ako podpredseda pre školstvo, zdravotníctvo, sociálne veci a kultúru Okresného národného výboru v Jindřichovom Hradci. V rokoch 1991 - 1996 bol riaditeľom Úradu práce tamtiež. V roku 1992 sa stal členom predsedníctva ČSSD, v marci 1997 jej štatutárnym podpredsedom a v apríli 2001 sa stal predsedom ČSSD. V roku 1996 bol zvolený poslancom Poslaneckej snemovne, kde pôsobil ako predseda výboru pre sociálnu politiku a zdravotníctvo.
Od 22. júla 1998 do 12. júla 2002 vykonával funkciu 1. podpredsedu vlády a ministra práce a sociálnych vecí. Vládou bol poverený koordináciou svojho rezortu a ministerstiev zdravotníctva; školstva, mládeže a telovýchovy; životného prostredia a kultúry.
Predseda vlády
Po parlamentných voľbách v roku 2002 bol 12. 7. 2002 menovaný predsedom vlády. Koncom júna 2004 odstúpil z predsedníctva ČSSD, podal demisiu z funkcie premiéra a súčasne odstúpila i jeho vláda.
Európsky komisár pre zamestnanosť, sociálne veci a rovnosť príležitostí
Od 22. novembra 2004 do februára 2010 bol európskym komisárom pre zamestnanosť, sociálne veci a rovnosť príležitostí.
Obchodné, riadiace a správne aktivity
podľa výpisu z obchodného registra :
André Gomes
André Filipe Tavares Gomes (* 30. júl 1993, Grijó, Portugalsko) je portugalský futbalista, ktorý hráva za klub FC Everton v lige Premier League a za Portugalské národné futbalové mužstvo.
V sezóne 2013/2014 ako hráč FC Benfica vyhral treble. V roku 2014 prestúpil do klubu Valencia CF.
Zapomenuté výpravy
Zapomenuté výpravy je štyridsaťdielny televízny cyklus Českej televízie, zameraný na zdokumentovanie výprav česko-slovenských expedícií. Dobrodružné výpravy po stopách priekopníckych bádateľov, geologické, botanické, etnologické či marketingovo zamerané výpravy po celom svete boli sfilmované v rokoch 2004 a 2005 pod taktovkou režisérov Petra Šamánka, Ludvíka Klegu, Miroslava Kačora, Jaroslava Bařinku, Jindřicha Procházku, Petra Lokaja, Jaroslava Večeřu a Jana Bělohlavého. Dobové materiály a zážitky z ciest opisujú priami účastníci ciest.
Kniha proroka Barucha
Kniha proroka Barucha alebo Baruch alebo Proroctvo Baruchovo (skratka Bar) je kniha Starého zákona.
Patrí medzi deuterokánonické spisy. Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi veľkých prorokov. Pripisuje sa Baruchovi, ktorý bol pisárom Jeremiáša.
Kniha bola pôvodne napísaná v hebrejčine ale zachovala sa iba v prekladoch (gréckom, starolatinskom ktorý bol prebratý aj do Vulgáty a sýrskom).
Obsah
Poslednú - šiestu hlavu knihy proroka Barucha v Novej Vulgáte tvorí Jeremiášov list.
Zkamenělý zámek (prírodná pamiatka)
Zkamenělý zámek je skupinové skalisko v Čechách, 3 km východne od Svratky v nadmorskej výške 765 m. Skalný útvar je z východnej strany obohnaný násypom a dvojitým valom. Od roku 1977 je chránený ako prírodná pamiatka.
História
Podľa vykopaných nálezov vykonávaných v 80. a 90. rokoch 20. storočia sa vedeckí pracovníci zhodli na tom, že sa jedná o miesto s neolitickým a so slovanským osídlením. Zkamenělý zámek nebol pevnosťou, ako sa často súdi, ale hradiskom, v ktorom sa v rôznych dobách (kamennej, bronzovej, železnej) vystriedalo mnoho rôrnych rodinných skupín.
Názov
Je pravdepodobné, že toto miesto bolo pomenované v dobe staroslovanskej. V starých letopisoch sa uvádza názov "Strahwiow", ktorý sa asi vzťahoval nielen k blízkemu potoku, ale aj k návršnému hradisku. Najpravdepodobnejší výklad pomenovania hradiska Karlštejn lebo Kalštejn znie, že bolo utvorené nemeckým lesným personálom podľa veľkého holého kameňa, tj. Holý kameň nemecky Kahl - rovnako. Z toho ľud potom utvoril Kalštejn.
Pôvod je teda nepochybne nemecký. Zodpovedá tomu aj zápis vo Svrateckej farskej matrike z doby, kedy na vznikajúcu osadu - dnešné osada Karlštejn (súčasť obce Svratouch) s kaštieľom - bolo prenesené meno najbližšieho pomenovaného miesta (hradiska Kalštejna) a kedy sa potom pre hradisko ujal názov Starý Kalštejn alebo Karlštejn. Názov Zkamenělý zámek sa objavil až v druhej polovici 19. storočia, kedy zapracovala ľudová fantázia, ktorá videla v nápadne utváranej sústave skalísk "skamenený" zámocký útvar (veža, okno, schody, dom atď.).
Archeologický výskum
Pri výkopoch v priestore Zkamenělého zámku tu bolo nájdených niekoľko predmetov: úlomky kamenného mlatu, žarnov, drtidlo, hlavička zvieraťa, množstvo kostí zvierat, železné nasadzovacie a bodacie šípky, veľké množstvo úlomkov z hlinených nádob a rad drobných železných predmetov. Väčšina nálezov sa dnes nachádza v múzeách v Hlinsku, v Poličke, Svratke a v Chrudimi.
Marañón
Marañón môže byť:
Nikumaroro
Nikumaroro, alebo Gardnerov ostrov, je súčasťou Phoenixských ostrovov a republiky Kiribati v západnej časti Tichého oceánu. Ide o odľahlý koralový atol podlhovastého a trojuholníkového tvaru s bohatou vegetáciou a veľkou centrálnou morskou lagúnou. Nikumaroro je približne 7,5 km dlhý a 2,5 km široký. Ostrov krátky čas obývalo 20 Britov, ktorí tu v roku 1892 budovali kokosovú plantáž. V roku 1929 tu stroskotala nákladná loď Norwich City, pričom 11 námorníkov sa utopilo a 24 sa podarilo zachrániť. Vrak lode sa na západnom okraji atolu nachádza dodnes. Pri snahách obnoviť na ostrove plantáže tu Briti v roku 1940 objavili stopy osídlenia spolu s neúplnou kostrou. V roku 1963 osadu nakoniec opustili a v súčasnosti je ostrov neobývaný.
Od roku 2008 je súčasťou chráneného územia Phoenix Islands Protected Area, ktoré je s celkovou rozlohou najväčšou morskou chránenou oblasťou v Tichom oceáne.
Atol Nikumaroro bol predmetom významných špekulácií a prieskumu ako miesta núdzového pristátia americkej pilotky Amelie Earhartovej a jej navigátora Freda Noonana v roku 1937 počas ich posledného letu pri pokuse uskutočniť let okolo sveta. Na základe vedeckej štúdie publikovanej v roku 2018 americkým forenzným antropológom Richardom Jantzom vo vedeckom časopise Forensic Anthropology možno konštatovať, že kosti nájdené Britmi na atole Nikumaroro ešte v roku 1940, sú na 99% pozostatkami legendárnej pilotky. Jantz vo svojej štúdii rovnako ako bádatelia z Medzinárodnej skupiny pre záchranu historických lietadiel (The International Group for Historic Aircraft Recovery, TIGHAR) tvrdí, že lietadlo Lockheed Model 10E Electra s Ameliou Earhartovou a jej navigátorom Fredom Noonanom na palube núdzovo pristálo na plytčine neobývaného atolu Nikumaroro. Posádka mohla ešte asi týždeň po pristátí vysielať núdzový signál a s najväčšou pravdepodobnosťou tak aj urobila. Výskumníci TIGHAR-u tvrdia, že našli trosky lietadla na dne mora neďaleko ostrova, kam ich podľa nich z plytčiny odniesli morské prúdy. Bádatelia na ostrove našli aj fragmenty kostí a ďalšie artefakty, ktoré mohli patriť Earhartovej a Noonanovi. Nimi nájdené kostrové pozostatky však boli natoľko malé, že z nich nebolo možné určiť, komu patria. Podľa objavov je tak veľmi pravdepodobné, že Earhartová a Noonan tu žili ako stroskotanci niekoľko týždňov až mesiacov, kým zomreli, pravdepodobne na dehydratáciu (na ostrove nie je zdroj pitnej vody).
Flóra a fauna
Kokosové palmy rastú na ostrove do výšky 15 metrov a sú pozostatkom britského pokusu o vybudovanie plantáže.
Atol Nikumaroro sporadicky navštevujú biológovia, ktorých sem priťahujú rozsiahle morské a vtáčie ekosystémy. Na atole žije veľká populácia kraba palmového, sťahovavých vtákov a krýs. V okolitých vodách bolo pozorovaných niekoľko druhov žralokov a delfín skákavý.
Okrem toho, že ostrov je súčasťou chráneného územia Phoenix Islands Protected Area, bol vyhlásený aj za významné vtáčie územie.
Kniha proroka Ezechiela
Kniha proroka Ezechiela alebo Ezechiel (skratka Ez) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi veľkých prorokov.
Obsah
V knihe sa prorok obracia na Židov, ktorí boli s ním v babylonskom zajatí. Knihu možno rozdeliť nasledovne:
V knihe sú podrobne popísané videnia proroka ale aj symbolické úkony.
Paco Alcácer
Francisco Alcácer García známy aj ako Paco Alcácer (* 30. august 1993, Torrent, Španielsko) je španielsky futbalový útočník a reprezentant, momentálne pôsobiaci v klube FC Barcelona.
Reprezentačná kariéra
Alcácer bol členom španielskych mládežníckych reprezentácií. S výberom do 19 rokov vyhral Majstrovstvá Európy U19 v rokoch 2011 (vo finále proti Česku - výhra 3:2 po predĺžení - strelil dva góly) aj 2012.
V A-mužstve Španielska debutoval 4. septembra 2014 v priateľskom zápase na Stade de France proti Francúzsku (porážka 0:1).
Premiérový gól strelil o 4 dni neskôr 8. septembra v kvalifikácii na EURO 2016 proti Macedónsku (výhra 5:1), a bol to rovno víťazný gól.
Vo svojom treťom zápase 9. októbra 2014 v tej istej kvalifikácii proti Slovensku ako jediný španielsky strelec prekonal brankára Matúša Kozáčika, na bodový zisk to však nestačilo, favorizovaní Španieli prehrali 1:2.
Staropavlovský rybník
Staropavlovský rybník je prírodná pamiatka ev. č. 6014 neďaleko obce Pavlov v okrese Žďár nad Sázavou v nadmorskej výške 540546 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Obzor (1907 – 1918)
Obzor bol týždenník, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1907.
Obzor, s podnázvom Hospodársky a sociálny týždenník (od 7. februára 1909 aj Hazafias tót Hetilap), vychádzal raz týždenne na Myjave.
San Marcos (department)
San Marcos je jeden z 22 departmentov Guatemaly. Má rozlohu, a v roku 2002 mal podľa sčítania 794 951 obyvateľov. Hlavným mestom departmentu je mesto San Marcos.
Obzor (1889 – 1905)
Obzor je časopis, ktorý vychádzal na Slovensku od 1889.
Obzor, s podnázvom Časopis pre hospodárstvo, remeslo a domáci život, vychádzal raz mesačne v Ružomberku. Časopis bol pokračovaním Lichardovho Obzoru, hoci začal nové číslovanie ročníkov. V rokoch 1891 až 1899 mal zábavnú prílohu Pri kozúbku a Pod lipou.
Periodicita
Čísla v zátvorke sú pokračovaním predchádzajúceho Obzoru.
Po roku 1905 pokračoval časopis v roku 1907 ako Obzor (1907 – 1918).
Irodalom és Művészet
Irodalom és Művészet bol časopis, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1905.
Periodicita
Časopis začal vychádzať 10. 12. 1905, prestal vychádzať 14. 1. 1906. Časopis pokračoval ako Fejlödés.
Železničná zastávka Chľaba
Železničná zastávka Chľaba je železničná zastávka na trati Bratislava – Štúrovo v Chľabe, ktorá je v súčasnosti mimo prevádzky. V minulosti ju prevádzkovala Železničná spoločnosť Slovensko a.s. (ZSSK).
Dejiny
Zastávka v Chľabe vznikla na významnej trati, jednej z najstarších a najdôležitejších v Rakúsko-Uhorsku, no i v Strednej Európe. Trať prepojila Viedeň a Budapešť a od svojho vzniku patrí ku kľúčovým úsekom v sieti ŽSR. K dokončeniu trate došlo 16. decembra 1850, v roku 1904 pribudla druhá koľaj a v roku 1969 elektrická trakcia. Zastávka v Chľabe bola pohraničnou a jej význam výrazne poklesol až po začlenení Slovenska a Maďarska do Schengenského priestoru v roku 2007.
Od mimoriadnej zmeny grafikonu 3. septembra 2006 v Chľabe zastavovali všetky osobné vlaky na trati a jeden pár rýchlikov. Po petícii v obci a tlaku obecného zastupiteľstva vznikla za obecné peniaze a zdroje ŽSR nová zastávka.
Súvisiace stanice
Zastávka je najbližšie k týmto staniciam:
Calvin Harris
Adam Richard Wiles (* 17. január 1984, Dumfries, Škótsko), známy pod umeleckým menom Calvin Harris, je škótsky hudobný producent, DJ, spevák a skladateľ. Jeho debutový album I Created Disco (2007) s úspešnými singlami „Acceptable in the 80s“ a „The Girls“ získal zlatú platňu. V roku 2009 vydal svoj druhý štúdiový album s názvom Ready for the Weekend, ktorý debutoval na 1. mieste v UK Albums Chart a neskôr ho British Phonographic Industry certifikovala zlatom. Prvým singlom albumu bola pieseň „I'm Not Alone“, ktorá sa stala jeho prvým singlom číslo 1 v UK Singles Chart.
Harris spolupracoval s množstvom iných hudobných umelcov. Jeho pieseň s Rihannou „We Found Love“ sa stala celosvetovým hitom, ktorý sa dostal na 1. miesto Billboard Hot 100. Neskôr s Rihannou spolupracoval na singloch „Where Have You Been“ (2012) a „This Is What You Came For“ (2016). Harris prekonal rekord Michaela Jacksona s počtom 9 singlov v top 10 z jedného štúdiového albumu. Tiež sa stal prvým britským sólovým umelcom, ktorý prekonal hranicu jednej miliardy streamov na Spotify. Harris obdržal 10 nominácií na Brit Award, 4 na Grammy, z ktorých vyhral v kategórii Najlepší videoklip (2013). Harris má svoje vlastné hudobné vydavateľstvo Fly Eye Records.
Hodíškovský rybník
Hodíškovský rybník je prírodná pamiatka ležiaca v nadmorskej výške 581584 m severne od dediny Hodíškov. PP s rozlohou približne 5 ha je tvorená Hodíškovským rybníkom a mokraďami v jeho bezprostrednom okolí vrátane kosených lúk. Hodíškovský rybník je relatívne plytký o rozlohe cca 3,8 ha, v záhlaví s litorálnymi porastami tvorenými trstinou a pálkou a pri brehoch porastami ostríc. Využívaný je na chov rýb. Do rybníka ústi niekoľko drobných prítokov.
Fytogeografické pomery a potenciálna vegetácia
Územie sa nachádza vo fytogeografickom obvode Českomoravského mezofytika, v okrese 67 Českomoravská vrchovina. Potenciálnou prirodzenou vegetáciou je tu mapovacia jednotka 24 - Luzula-Fagetum. Územie sa nachádza v základnom poli sieťového mapovania 6560.
Geomorfológia
Územie patrí do Hercynského systému, provincie Česká vysočina, oblasti Českomoravská vrchovina, celku Křižanovská vrchovina, podcelku Bítešská vrchovina. Prebieha tu hranica medzi geomorfologickými okrskami, a síce Bobrovskou pahorkatinou a Novomestskou pahorkatinou.
Geológia a pedológia
Geologické podložie je pozdĺž prítokov tvorené holocénnymi fluviálnymi nečlenenými nivnymi sedimentami, menej potom zmiešanými deluviofluviálnymi sedimentami a holocénnymi deluviálnymi kamenistými až hlinito-kamenistými sedimentami pestrého zloženia. Nadväzujú pararuly. V pôdnom horizonte sa nachádzajú na svahových zvetralinách pseudogleje, v blízkosti rybníka lokálne gleje.
Hydrologické pomery
Rybník má štyri drobné prítoky. Tri z nich sú bezmenné, štvrtým je Hodíškovský potok, ktorý vyteká z rybníka, preteká obcou Hodíškov a po púti dlhej cca 6,6 km sa v blízkosti Ostrova nad Oslavou vlieva do Oslavy. Správcom všetkých prítokov sú Lesy Českej republiky.
Rybník
Stredobodom chráneného územia je rybník. V posledných rokoch prakticky bez vodnej vegetácie, v zakalenej vode boli len ojedinele zistené najbežnejšie druhy ako je žaburinka a spirodelka.
Rybník býval predtým využívaný predovšetkým ako plôdikový a preto býval pravidelne čiastočne letnený. Popísaná je odtiaľ veľmi bohatá vegetácia letnených rybníkov, ktorá bola naposledy zastihnutá v roku 2004. Rastie tu bohatá populácia európsky významného druhu koleanta útleho. Tá sa tu pri vhodných podmienkach vyskytuje vo vysokých počtoch (odhadujú desaťtisíce exemplárov). Vegetácia letneného dna Hodíškovského rybníka je ďalej výnimočná výskytom kriticky ohrozeného druhu tilovky vodnej (Tillaea aquatica). Ide o silne ustupujúci druh, ktorý už na väčšine územia Česka vymizol. Na Hodíškovskom rybníku bola tilovka vodná zaznamenaná v bohatej populácii, čítajúci odhadom sto až tisíce exemplárov. Okrem koleanta a tilovky sa na letnenom dne rybníka objavujú aj ďalšie vzácne rastlinné druhy, ako je blatnička vodná (Limosella aquatica), bahnička vajcovitá (Eleocharis ovata) a ostrica česká.
Rybník má v záhlaví litorál tvorený dominantnou trstinou, zo strán je lemovaný radmi jelší.
Pruh ostricového litorálu
Pruh ostricového litorálu pri zadnom západnom brehu rybníka je tvorený porastom ostrice pľuzgierkatej, ostrice zobáčikatej a nátržnice močiarnej. Veľké zastúpenie nátržnice močiarnej a prítomnosť druhov ako sú páperník úzkolistý a ostrica sivastá poukazujú na prechod k biotopu prechodové rašeliniská. Ďalej tu rastú šišak vrúbkovaný (Scutellaria galericulata) a smlz trsťovníkovitý. Porast je nekosený a čiastočne sem nalietavajú dreviny.
Kosená lúka
Botanicky cennou plochou, nadväzujúcou takmer bezprostredne na rybník, je menšia kosená lúka, mozaika niekoľkých nevyhranených biotopov. Na väčšine plochy by sa dala opísať ako podhorský psiarkový trávnik (veľmi hojne tu rastú všivec lesný (Pedicularis sylvatica), plevnatec položený (Danthonia decumbens), kraslica prostredná (Briza media), ostrica guľkoplodá a chlpaňa poľná (Luzula campestris) prechádzajúci v striedavo vlhkú lúku (hojne čertkus lúčny (Succisa pratensis) a ostrica Hartmannova (Carex hartmanii), bezkolenec sp. vďaka častému koseniu chýba), početné sú prvky nevápnitých machových slatinísk (vstavačovec májový, ostrica sivastá, ostrica ježatá, ostrica sklonená, ostrica prosová, ostrica čierna, sítina niťovitá (Juncus filiformis), páperník úzkolistý, nátržnica močiarna, fialka močiarna, valeriána dvojdomá, hojné machy). Vo vlhšom okraji smerom k rybníku prechádza v pichliačovú lúku (ostrica pľuzgierkatá, záružlie močiarne, pichliač močiarny, miestami dominantná škripina lesná (Scirpus sylvaticus)). Porast na lúke je väčšinou nízky, redší, s malým množstvom biomasy. Biotop je silne ovplyvnený častým kosením (máj, júl, august/september), navyše s kratučkým strniskom. Pri inej intenzite a termínoch kosby je pravdepodobné, že sa aj podoba biotopu a jeho vyhranenosť posunú. Časté kosenie zrejme dobre znáša všivec lesný, ktorý sa na lúke vyskytuje veľmi hojne na veľkej časti plochy.
Podmáčaná jelšina
Na záhlaví rybníka nadväzuje v jeho západnej časti podmáčaná jelšina, vzniknutá náletom v miestach predchádzajúcej vlhkej lúky. Ešte na leteckej snímke z roku 1953 je tu vidieť lúka, pravdepodobne silno podmáčaná, zrašelinovatená. Doteraz sa tu zachovala malá sterilná populácia vachty trojlistej a nátržnice močiarnej v severnom okraji. Východnou časťou preteká potôčik - jeden z prítokov rybníka.
V stromovom poschodí dominuje jelša lepkavá, vo vrstve krov sa vyskytuje krušina jelšová, vŕba ušatá, baza čierna. V podraste je dominantné záružlie močiarne, ďalej tu rastie hojne praslička lesná, metlica trsnatá, čerkáč obyčajný (Lysimachia vulgaris), žerušnica horká, praslička riečna, škarda močiarna (Crepis paludosa), valeriána dvojdomá, miestami hojne pŕhľava dvojdomá, čiastočne sem expanduje trsť obyčajná. Biotop sa dá zhodnotiť ako prechod medzi mokraďovými jelšinami a potočnými luhmi. Zo severu nadväzuje na litorál rybníka suchší porast jelší a terestrických rákosín, od východu potom sú to aj brehové porasty dvoch menších prítokov.
Fauna
Z vtákov bolo v roku 2011 zistených na lokalite 37 druhov vtákov, charakteristických druhov vodného a mokraďového prostredia bol zistený veľmi malý počet. Výskyt vodných a mokraďových vtákov bol ale celkom iste ovplyvnený tým, že bol rybník vypúšťaný na jar a vzhľadom na svoju veľkosť a málo vodným prítokom bolo ešte počas mája tŕstie na suchu. Z charakteristických druhov bola zistená len potápka malá (len na ťahu, nehniezdila tu), jeden pár strnádky trstinovej (Emberiza schoeniclus) a jeden pár kačice divej (Anas platyrhynchos). Na ťahu boli ďalej zistené chochlačka vrkočatá (Aythya fuligula) a kalužiak perlavý (Tringa ochropus). Vzhľadom k pravidelnému jarnému vypúšťaniu rybníka (a teda nezaplavených litorálnych porastoch počas jari), aj vzhľadom k tŕstiu s veľkou vrstvou stariny, ktoré nie sú sčasti na vode, nemožno očakávať významnejší výskyt vtákov viazaných na litorálne porasty. Pri spustení rybníka možno očakávať výskyt bahniakov počas ťahového obdobia.
Obojživelníky
Z obojživelníkov bolo zistených päť taxónov, najpočetnejšia je populácia ropuchy bradavičnatej (Bufo bufo), ktorá sa úspešne rozmnožuje, veľmi slabá je populácia mloka bodkovaného (Triturus vulgaris), slabé sú populácie skokana krátkonohého (Pelophylax lessonae) a skokana zeleného (Pelophylax esculentus). Skokan hnedý (Rana temporaria) sa vyskytuje iba v mokradiach severne od rybníka. Z podkladov od AOPK ČR vyplýva, že zhruba pred desiatimi rokmi sa okrem zistených druhov ešte na rybníku vyskytovalo bohatšie spoločenstvo obojživelníkov vrátane druhov ako kunka červenobruchá (Bombina bombina), rosnička zelená (Hyla arborea), hrabavka škvrnitá (Pelobates fuscus). Súčasný slabý výskyt obojživelníkov je jednoznačne ovplyvnený rybničným hospodárením, chovom ťažkých obsádok kapra (Cyprinus carpio) o vysokej intenzite.
Motýle
Z denných motýľov stojí za zmienku výskyt perlovca krvavcového (Brenthis ino), čo je lokálny druh vyskytujúci sa na vlhkých lúkach, mokradiach a ladách. V posledných rokoch sa dosť rozšíril, pravdepodobne v dôsledku ústupu od kosenia vlhkých lúk a ich premeny v túžobníkové lady.
Vodná malofauna
Prieskum vodnej malakofauny EVL Hodíškovský rybník v roku 2011 doložil výskyt celkom 14 druhov vodných mäkkýšov (8 ulitníkov, 6 lastúrnikov). Absencia litorálu a vplyv ťažkej kaprej osádky sa plne odráža aj na stave malakofauny vlastného rybníka, v ktorom sa mäkkýše vyskytujú vo veľmi nízkych stavoch. Severná časť rybníka je obývaná o niečo bohatším spoločenstvom vodných mäkkýšov, ale až na dva vzácnejšie druhy hrachoviek (Pisidium) ide o bežné a široko rozšírené druhy. Hoci mokrade nad rybníkom vrátane prítokov sú z pohľadu ochrany prírody vo výrazne zachovalejšom stave, tak hostí opäť bežné druhy. Určitou výnimkou je početná populácia hrachovky Pisidium milium v jednom z prítokov. Výskyt tohto druhu v okolí známy nie je. Pozitívnym zistením je absencia nepôvodných druhov.
Kniha Sirachovcova
Kniha Sirachovcova alebo Kniha Sirachovca alebo Kniha Sirachovho syna (v minulosti aj Kniha Ekleziastikus, teda "Cirkevný spis"; lat. Ecclesiasticus; skratka Sir) je kniha Starého zákona.
Kniha patrí medzi deuterokánonické spisy. Zaraďuje sa medzi poučné knihy.
Pôvod knihy
Knihu napísal v hebrejčine Ježiš, syn Eleazarov, syn Sirachov (porov. Sir 50, 29) v Jeruzaleme okolo r. 180 pred Kr. Po r. 132 bola jeho vnukom preložená do gréčtiny pre Židov v Egypte. Tento preklad sa dostal do Septuaginty. Dlhý čas bola kniha známa iba v gréckom a sýrskom preklade až kým v roku 1896 nebolo objavených viacero listov rukopisov v hebrejčine. Neskôr sa našli fragmenty aj v Kumráne (v r. 1955) a v Masade (v r. 1964). Dnes je už teda známa väčšina textu v hebrejčine.
Pôvodným jazykom knihy bola hebrejčina. Autorom bol už spomenutý Ješua ben Eleazar ben Sirach („Sirachov potomok“, odtiaľ „Sirachovec“), vzdelaný Žid žijúci v diaspóre v Alexandrii na prelome 3. a 2. storočie pred. Kr. Bol to veľmi vážený učiteľ, ktorý sa dostal do styku s mnohými inými kultúrami, najmä s gréckou, a snažil sa prispôsobiť židovské myslenie, tradíciu a vieru novým kultúrnym podmienkam. Knihu Jošuov vnuk preložil do gréčtiny a publikoval ju niekedy po roku 117 pred Kr. a v tomto preklade sa dochovala. Hebrejský text bol po stáročia stratený. Medzi rokmi 1896 a 1900 sa nasli 4 hebrejské rukopisy z 10. až 12. storočia v Káhirskej geníze (rukopisy s verziami A, B, C, D). V roku 1931 boli nájdené ďalšie rukopisy s verziou E a v roku 1958 a v roku 1960 ďalšie rukopisy B a C. Zlomok rukopisu F bol nájdený v roku 1982. Zlomky boli nájdené aj v Kumráne a Masade.
Grécky text sa zachoval vo dvoch ľahko odlišných verziách.
Forma a obsah
Kniha sa formálne podobá na Knihu prísloví. Obsahuje mnoho ponaučení, ktoré sú podelené podľa tém. Nachádzajú sa v nej ponaučenia a pravidlá pre rôzne okolnosti života.
V knihe možno nájsť hymny (porov. Sir 39, 12-35), žalospevy (porov. Sir 36, 1-17), vďakyvzdania (porov. Sir 51, 1-12) a iné formy.
Knihu Sirachovcovu možno rozdeliť na dve časti:
V knihe sa nachádza náuka o múdrosti, náuka o ľudskej spoločnosti (úloha a dôležitosť rodiny), sociálna etika apod. Na niekoľkých miestach presne teologicky vymedzuje hriech.
Pôvodný hebrejský text, ako ho poznáme z Káhirských zlomkov, znel Múdrosť Ješuu, syna Eleazarovho, syna Sirachovho. Alternatívny latinský názov Ecclesiasticus označuje knihu používanú v zhromaždení (Ecclesia). Kniha Sirachovcova je súčasťou kánona Biblie katolíckej cirkvi. Protestantské cirkvi ju do kánona nezahŕňajú, nie je ani súčasťou hebrejskej Biblie.
Kniha Sirachovcova pôsobí dojmom školských skrípt alebo poznámok k výuke. Ide o veľmi dlhú zbierku (je to jedna z najdlhších kníh Starého zákona, má celkovo 51 kapitol) najrôznejších ponaučení, rád a napomenutí na najrôznejšie témy každodenného praktického života, ako nadobudnúť múdrosti, ako zachovávať Boží zákon a pod. V tomto smere je typickou múdroslovnou knihou. Podobne ako ďalšie múdroslovné knihy sa zaoberá praktickými otázkami „dobrého života“ a celkom necháva bokom všetku typicky židovskú tradíciu dejín spásy. Jedinú výnimku tvoria kapitoly 44 -- 50, ktoré obsahujú tzv. „Chválu otcov“. Tu Sirachovec prerozprávava dejiny spásy a vymenúva jedného po druhom jednotlivých významných „otcov“, tj. postavy z dejín židovského národa. Nejde sa však o dejiny národa v posvätnom zmysle, ale pre Sirachovca tieto postavy slúžia ako príklad pre ctnostný a bohabojný život a ako dôkaz vysokého (a preto viac platného a váženého) veku židovskej viery a náboženstva.
Používanie knihy
Citovanie knihy možno nájsť aj v Talmude. V Novom zákone tiež možno nájsť narážky na ňu.
Kniha proroka Ozeáša
náhľad|Ozeáš a jeho manželka Gomera Kniha proroka Ozeáša/Hozeáša alebo Ozeáš/Hozeáš (skratka Oz) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi malých prorokov.
Obsah
Prvé tri hlavy knihy sú zamerané na Ozeášovo manželstvo. Za nimi nasledujú karhajúce reči, ohlásenie trestov a sľub spásy.
Ozeáš musel symbolickým konaním vo svojom manželstve poukázať na lásku Boha k Izraelu. Pád Izraelského kráľovstva prorok naznačil aj symbolickými menami svojich detí. Kniha zdôrazňuje, že podobne ako Ozeáš miluje svoju nevernú manželku, tak aj Boh miluje izraelský národ, ktorý sa dal na modloslužbu. Láska Boha k národu sa tu opisuje nádhernými obrazmi. Boh ale vyžaduje aby Izrael jeho lásku opätoval svojím správaním.
Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2012
upright=1.3|náhľad| Účastníci Majstrovstiev sveta 2012: {{legend|#0000FF|Tímy Elitnej Divízie}} {{legend|#FF0000|Tímy I. Divízie}} {{legend|#00FFFF|Nekvalifikované tímy}}
Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2012 boli 16. majstrovstvá sveta v inline hokeji, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Konali sa od 1.7. júna 2012 v Ingolstadte, v Nemecku, za účasti 16 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízií. Šiestykrát sa MS konali v Nemecku a po druhýkrát v Ingolstadte, keď predtým to bolo v roku 2009.
Titul po 13 rokoch získala 🇨🇦, ktorá vo finále Elitnej divízie zdolal domáce 🇩🇪. Pre Nemecko to bola prvá finálová účasť. Vo finále 1. divízie zvíťazilo 🇸🇰, ktoré na nasledujúcich MS nahradilo v elitnej divízii 🇬🇧.
Potkaní park
Rat Park doslova potkaní park bol kanadský experiment, ktorý viedol Bruce K. Alexander a jeho kolegovia v 70. rokoch 20. storočia na Simon Fraser University (Britská Kolumbia).
Alexandrova hypotéza bola, že drogy nespôsobujú závislosť a závislosť potkanov na ópiu v predošlých experimentoch bola zapríčinená životnými podmienkami, nie drogou samotnou.
Aby túto hypotézu overil, Alexander postavil potkaní park, veľkú potkaniu kolóniu, 200-krát väčšiu ako je bežná laboratórna klietka. Doň bolo umiestnených 16 – 20 potkanov oboch pohlaví, potrava, lopty a kolieska na hranie, ako aj dostatok priestoru na párenie. Výsledky tohto experientu potvrdili jeho hypotézu.
Jedni z najväčších vtedajších vedeckých časopisov, Science a Nature, odmietli Alexandrove, Coambsove a Hadawayove prvé skúmania, ktoré napokon vyšli v časopise Psychopharmacology v roku 1978. Článok však nemal však skoro žiadnu odozvu, preto Univerzita Simona Frasera zrušila po pár rokoch financovanie tohto projektu.
Experimenty v potkaňom parku
V potkaňom parku boli dve nádoby na vodu, na ktorých sa zaznamenávalo, koľko vody z nich potkany vypili. Jedna obsahovala zmes vody a morfia, druhá čistú vodu.
Alexander následne prevádzal mnoho experimentov, na ktorých sledoval náklonnosť potkanov k pitiu vody s morfiom. Zvádzací experiment zahŕňal štyri skupiny potkanov. Skupina CC bola v 22. dni života vzatá z parku a vložená do izolovaných klietok až do konca experimentu v 80. dni života; skupina PP bola túto dobu ponechaná v potkaňom parku; skupina CP bola navrátená do potkanieho parku v 65. dni života, zatiaľ čo skupina PC bola v 65. dni vložená do izolovaných klietok.
Izolované potkany (CC a CP) začali hneď po izolovaní piť vodu s morfiom aj napriek malému obsahu sladidiel. Samce potkanov v tejto skupine vypili 19-krát toľko morfia, čo samce potkanov v potkaňom parku. Potkany v parku síce občasne ochutnali vodu s morfiom – pričom samice častejšie ako samce – ale v konečnom dôsledku prejavovali minimálny záujem. Alexander skonštatoval, že pili sladkú vodu, kým im nenarúšala ich život. Prekvapujúco, keď Alexander pridal do vody s morfínom drogu Naloxon, ktorá neguje efekty opoidov, potkany ju začali piť častejšie.
V ďalšom experimente prinútil izolované potkany piť vodu s morfiom po dobu 57 dní, po ktorej ich vypustil do potkanieho parku, kde mali na výber medzi morfiom a čistou vodou. Alexander píše, že niektoré potkany mali isté abstinenčné príznaky, ako tiky, ale žiadne silnejšie ako záchvaty či potenie.
Alexander tvrdí, že jeho experimenty dokazujú, že teórie o drogovej závislosti nestoja na žiadnych emprických základoch. "Zvýšený apetít izolovaných potkanov po vode zmiešanej s morfiom v tomto experimente nehovorí nič o reakciách normálnych zvierat a ľudí na drogy. Ľudia môžu ignorovať heroín... aj keď je ho dostatok v okolitom prostredí, a môžu túto drogu užívať s malým rizikom nadobudnutia závislosti... Potkany v potkaňom parku nie sú o nič menej diskriminujúce.
Reakcie na experiment
Neskorším štúdiám sa nepodarilo zopakovať tento experiment. Jedna z týchto štúdii zaznamenala pokles konzumácie vody s morfiom v potkaňom parku ako aj u izolovaných jedincov. Odkazuje sa však na genetické odlišnosti.
LG Optimus Z
LG Optimus Z je androidový smartfón určený pre juhokórejský trh, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v apríli a uvedený v júli 2010.
LG Optimus T
Obsahuje LCD kapacitný dotykový displej s uhlopriečkou 3,2 palcov s rozlíšením 320 x 480 bodov s bodovou hustotou 180 ppi a operačný systém Android 2.2.
Poháňa ho procesor s frekvenciou 600 MHz, kapacita vnútornej pamäte je 170 MB, ktorá je rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB, pričom 2 GB karta je súčasťou dodávky.
Primárna kamera má rozlíšenie 3,15 MP, sekundárna kamera chýba.
Batéria je odnímateľná typu Li-Ion s kapacitou 1500 mAh.
LG Optimus Z
Obsahuje IPS kapacitný dotykový displej s uhlopriečkou 3,5 palcov s rozlíšením 480 x 640 bodov s bodovou hustotou 229 ppi a operačný systém Android 2.1 aktualizovateľný na 2.2.
Používa čipset Qualcomm QSD8250 Snapdragon S1 s procesorom 1,0 GHz Scorpion a grafickým procesorom Adreno 200. Kapacitu vnútornej pamäte je možné rozšíriť microSD kartou do 32 GB, 4 GB karta bola súčasťou dodávky.
Fotoaparát má rozlíšenie 5 MP, sekundárna kamera chýba.
Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 1350 mAh.
Michalovský bridžový klub
Michalovský bridžový klub je druhý najväčší bridžový klub na Slovensku. Patrí medzi slovenské bridžové kluby s najdlhšou históriou. Organizovaný bridž sa v Michalovciach hrá od roku 1975. V roku 2000 Michalovskí bridžisti založili občianske združenie Bridžový klub - NBH-PALMA - Michalovce.
Michalovský bridžový klub popri pravidelných klubových turnajoch konajúcich sa každý štvrtok o 17:00 na Ekonomickej fakulte, dlhoročne organizuje medzinárodný bridžový turnaj Karpatský pohár a Novoročný turnaj. Hráči klubu sú pravidelnými účastníkmi 1. a 2. slovenskej bridžovej ligy a dosiahli niekoľko výraznejších úspechov aj na zahraničných turnajoch.
Hráči klubu
Klub má 40 registrovaných členov. Členmi klubu je aj niekoľko ukrajinských hráčov, ktorí za klub hrávajú od roku 2012 v družstve Légia Michalovce, kedy prvýkrát nastúpili do 2. slovenskej bridžovej ligy, už pri prvom pokuse postúpili do 1. ligy. V roku 2014 skončili v 1. lige na 2. mieste.
Kniha proroka Izaiáša
thumb Kniha proroka Izaiáša alebo Izaiáš (skratka Iz) je kniha Starého zákona.
Zaraďuje sa medzi prorocké knihy - medzi veľkých prorokov. V Novom zákone je to najcitovanejšia prorocká kniha.
Zbierky prorockých rečí podľa biblistov pochádzajú od Izaiáša (8. stor. pred Kr.) a ďalších dvoch neznámych prorokov (nazývaných Deutero-Izaiáš a Trito-Izaiáš; 6. stor. pred Kr.). Nasvedčujú tomu rôzne obsahové a iné rozdiely v texte.
Obsah
Kniha má 66 hláv (kapitol) a člení sa na tri časti.
V prvej časti (Izaiáš 1-39) hovorí o tom, ako Izaiáš mával zjavenia o Božej transcendencii a ostro vystupuje proti intrigám. Jediné, čo môže zachovať izraelský národ, je vernosť Božiemu zákonu. Bojoval proti kráľovi Achazovi, ktorý obetoval syna bôžikom. Z jednej strany karhá, ale z druhej strany sľubuje, že príde dieťa, ktoré ich spasí, zachráni – Emanuel. Po Achazovi sa stal kráľom Ezechiáš. Ten chcel uskutočniť reformy a Izaiáš sa stal jeho poradcom. Asýrčania napádali aj Južné (Júdske) kráľovstvo, ale Izaiáš hovoril, že sa nemajú vzdať. Roku 701 pred Kr. bol Jeruzalem ešte zachránený. Po Ezechiášovej smrti upadol Izaiáš do nemilosti, ale stále sa snažil povzbudiť ľud. Jeho proroctvá končia : Emanuel príde a spasí ľud.
Druhá časť (Izaiáš 40-55; Deutero-Izaiáš) bola napísaná ku koncu exilu. Opisuje ťažké obdobie, keď chcel potešiť izraelský národ a snažil sa odpovedať na otázky. Hlásal, že babylonské božstvá padnú. V tomto období badať príklon k univerzalizmu, Boh stvoril celý svet a je Pánom histórie. Keď dal kráľ Kýros Židom slobodu, začali uvažovať či to nie je Mesiáš. Ale Izaiáš vravel, že Mesiáš nebude bojovník ale pokorný služobník, ktorý ich obnoví z vnútra a dá život mnohým, čo Židia nikdy nepochopili. Keď sa vrátili do Júdska, mestá boli zničené, žili tu cudzie národy a boli proti nim ešte aj Samaritáni. Mysleli si, že prosby prorokov sa vyplnia hneď. Riešila sa tiež otázka, či postaviť, alebo nepostaviť chrám.
Autor tretej časti (Izaiáš 56-66; Trito-Izaiáš) je anonymný prorok, ktorého spis pridali k Izaiášovi. Je proti pesimistom, dáva Židom znovu odvahu a hovorí, že príčinou prekážok je hriech. Vraví, že Boh čoskoro ustanoví nový svet, že Boh je otec, ktorý odpúšťa a je verný svojmu ľudu. V otázke cudzincov je za to, aby mali prístup do chrámu, ale aby mali vyhradené miesto vzadu. Opisuje blaho Jeruzalemu aj obnovenie chrámu roku 515 pred Kr. za Nehemiáša a Ezdráša.
Externé odkazy
Jesaja
DFC Prag
Deutsche Fußball Club Prag bol rakúsky, neskôr česko-slovenský futbalový klub z dnes českého hlavného mesta Praha a začiatkom 20. storočia patril medzi najlepšie futbalové mužstvá v Európe. Svojou účasťou vo finále prvých futbalových majstrovstiev Nemecka, kde zohral zápas proti mužstvu VfB Leipzig dňa 31. mája 1903, sa zapísal do dejín futbalu ako prvý nemecký vicemajster. Hráči mužstva sa nemohli zúčastniť výberu do národného mužstva Nemeckej Ríše, pretože takýto výber bol podmienený štátnou príslušnosťou.
Vznik klubu
DFC Prag založili 25. mája 1896 židia nemeckého pôvodom s národným povedomím, ktorí krátko predtým odišli z futbalového oddelenia športového klubu Deutschen Eis- und Ruder-Clubs Regatta Prag. Napriek tomu, že klub sídlil v Rakúsko-Uhorsku, zúčastňoval sa na futbalových majstrovstvách ako víťaz regionálneho kola. Nemecký futbalový spolok Deutscher Fussbal-Bund e.V. (DFB) v tom čase zháňal nových členov a umožnil rakúskym resp. českým futbalovým mužstvám do spolku vstúpiť a zúčastniť sa na nemeckých pohárových majstrovstvách.
Mastný olej
Mastný olej môže byť:
Ucayali
Ucayali môže byť:
Acylglycerol
Acylglycerol alebo (staršie) glycerid alebo tuk (v širšom zmysle) je ester glycerolu (t. j. propán-1,2,3-triolu) s vyššími nasýtenými alebo nenasýtenými mastnými kyselinami.
Podľa počtu esterifikovaných hydroxyskupín glycerolu sa delia na tieto druhy:
Lučšije pesni
Lučšije pesni môže byť: