cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deutsche Lufthansa
19711989
Dňa 28. októbra 1972 vzlietol prototyp lietadla Airbus A300B1 s imatrikulačnou značkou F-WUAB, prvé európske širokotrupé lietadlo a prvé širokotrupé lietadlo s iba dvoma motormi vôbec. Dňa 19. decembra objednáva Lufthansa predbežne 3 kusy jeho dlhšej verzie A300B2. Medzi 12. a 17. marcom 1973 podnikla Lufthansa v rámci tamojších veľtrhov 6 spiatočných letov Frankfurt – Lipsko (vo vtedajšej NDR). Dňa 5. augusta 1973 letí po prvýkrát linka LH658 Frankfurt – Moskva – Tokio. Je to už tretie smerovanie do tohto mesta s letmi severnou cestou cez Anchorage a južnou cez Hongkong. Spoj je po nezhodách so Sovietmi zrušený v marci 1984. V novembri 1973 naplno udrela prvá ropná kríza, spoločnosť je nútená z dôvodu nedostatku paliva rušiť a zlučovať lety. Dňa 14. januára 1974 sa na pravidelnej linke LH644 Frankfurt – Rím – Karáči – Dillí – Bangkok – Hongkong – Tokio predstavil nový typ DC-10-30 výrobcu McDonnell Douglas imatrikulačnej značky D-ADAO. Tieto trojmotorové stroje mali menšiu kapacitu ako Boeingy 747, avšak väčšiu ako Boeingy 707, preto boli primárne určené pre menej vyťažené diaľkové trate – najmä do Južnej Ameriky, kde bola kapacita Boeingov 747 nadbytočná. Postupne sa však objavovali na všetkých diaľkových linkách, lietali aj na Blízky východ. Pôvodná objednávka z 23. septembra 1970 bola na tri kusy, celkom ich vo flotile slúžilo v pasažierskych a nákladných verziách 13, a to veľmi spoľahlivo až do roku 1994. Dňa 25. júna 1975 Lufthansa napevno objednáva tri Airbusy A300B2 a ďalších 9 kusov pozdáva. Dňa 23. júla 1975 letí inauguračný let linky LH518 Frankfurt – Rabat – Caracas – Bogota. V roku 1975 Lufthansa prvýkrát prepravila viac než 10 miliónov cestujúcich (10 147 900).
thumb|left|[[Airbus A300|Airbus A300B2-1C (D-AIAB) na letisku Heathrow v Londýne, 1977]]
Dňa 1. januára 1976 je do pravidelnej prevádzky u spoločností Air France a British Airways uvedené nadzvukové lietadlo Aérospatiale-BAC Concorde. Lufthansa pôvodne objednala 17. februára 1967 tri kusy tohto stroja, ale kvôli ich budúcej neekonomickej prevádzke je však objednávka na jeseň 1975 zrušená. Dňa 2. februára 1976 je Lufthanse v Hamburgu odovzdaný prvý Airbus A300B2. Stroj imatrikulačnej značky D-AIAA je na pravidelné linky zaradený 1. apríla 1976 na linkách LH762/703 do Hamburgu, LH900/726 do Düsseldorfu a ešte v ten istý deň na prvú medzinárodnú linku do Londýna na lete LH034/037. Dňa 3. mája 1976 začala prevádzka linky LH628 do Dubaja, 2. novembra do Abú Zabí, obe s medzipristátím v Dahráne alebo Kuvajte. Dňa 13. mája 1977 letel prvýkrát upravený Boeing 747-230BM (označovaný Boeing 747SL) s imatrikulačnou značkou D-ABYJ bez medzipristátia Frankfurt – Los Angeles. Dňa 14. júla podala Lufthansa do tej doby najväčšiu jednorazovú objednávku, zahŕňajúcu päť Boeingov 747 (s opciou na ďalšie 4) a šesť Boeingov 727 v hodnote vyše 1 miliardy nemeckých mariek. Dňa 31. januára 1978 kupuje Lufthansa 26% podiel v regionálnej leteckej spoločnosti Deutsche Luftverkehrsgesellschaft mbH a vytvára základ neskoršej Lufthansa CityLine. Od 2. novembra začali lety do Osaky. V januári 1979 je predstavená business trieda. Najprv na severoamerických linkách, od roku 1982 celosvetovo, a tak sú k dispozícii tri triedy: first, business a economy. Dňa 22. marca obdržal Boeing objednávku na 32 kusov 737-230, 2. apríla Airbus na 25 kusov nového typu A310. Dňa 7. apríla 1980 sa otvára dlho pripravovaná linka do Pekingu, let LH662 z Frankfurtu s DC-10-30 má medzipristátie iba v Karáči, 1. mája potom linka LH438 Frankfurt – Atlanta – Dallas. Dňa 21. decembra 1980 bol dodaný prvý z celkom 41 Boeingov 737-230 Advanced. Lietadlo prinieslo úplné novinky vo vybavení, napríklad integrovaného autopilota, automatické brzdy, automatické riadenie ťahu motorov. Tieto nové funkcie mali nielen veľký význam z hľadiska bezpečnosti, ale priniesli aj lepšiu ekonomiku prevádzky, dlhší dolet a zníženie hlučnosti.
thumb|left|Interiér vlaku Lufthansa Airport Express thumb|right|[[Airbus A310|Airbus A310-203 (D-AICA) na letisku Charlesa de Gaulla v Paríži, 1984]]
Dňa 17. apríla 1981 začína linka LH646 Frankfurt – Karáči – Bangkok – Manila. Dňa 23. júna 1981 zomrel vo veku 82 rokov Hans Max Bongers. Nerentabilita krátkych domácich letov bola u vzniku úplne nového produktu, a tak 28. marca 1982 bol spustený projekt Lufthansa Airport Express. Štyri páry špeciálnych vlakov jazdili denne z letiska vo Frankfurte do Düsseldorfu so zastávkami v Bonne a Kolíne nad Rýnom. Vlaky mali číslovanie ako lety Lufthansy, batožiny sa odbavovali až do cieľovej destinácie. Štandardné vlakové lístky tu neplatili. Služba si získala veľkú obľubu. Spoje jazdili včas, prestup vo Frankfurte bol jednoduchý a samotná cesta údolím Rýna bola najmä pre turistov atrakciou. Neskôr bola trasa predĺžená v Düsseldorfe na letisko a na juhu do Stuttgartu. Airport Express bol ukončený v roku 1993, ale bol okamžite nahradený spoluprácou s Deutsche Bahn na vlakoch ICE pod názvom AIRail, kde Lufthansa disponuje svojou kapacitou opäť s číslami vlakov ako lety Lufthansy. Dňa 5. apríla 1982 bola otvorená turistická linka LH534 Frankfurt – Seychely – Maurícius. Dňa 29. marca 1983 prevzala Lufthansa v Toulouse prvý Airbus A310-203. Toto lietadlo vychádza z Airbusu A300, je kratšie a ponúka tak menšiu kapacitu. Do prevádzky bol typ zaradený 10. apríla 1983 na linkách LH940 Frankfurt – Stuttgart a LH032 Frankfurt – Londýn. Dňa 15. mája sa sieť destinácií rozširuje linkou LH446 o Calgary a Vancouver. Dňa 31. decembra 1984 o 11:31 pristál v Hamburgu Boeing 707-330 imatrikulačnej značky D-ABUL, bol to posledný let typu Boeing 707 po 25 rokoch služby u Lufthansy. Dňa 17. júla 1985 vykonala Lufthansa ďalšiu veľkú objednávku nových lietadiel: 6 kusov Airbus A300-600, 15 kusov Airbus A320-211 a 10 kusov Boeing 737-330.
thumb|right|[[Boeing 747|Boeing 747-230BM (D-ABYJ) v službách Lufthansy pristáva na letisku vo Frankfurte nad Mohanom, 1989]]
Dňa 6. apríla 1986 bola v Hamburgu dokončená renovácia Junkersu Ju 52/3m. V rámci Lufthansa Berlin Foundation dodnes podniká vyhliadkové lety po celej Európe. V súčasnej dobe prebiehajú práce na renovácii Lockheedu L-1649A. Dňa 6. mája 1986 letí po prvýkrát let LH668 Frankfurt – Hongkong bez medzipristátia. V máji objednáva Lufthansa prvých 6 kusov Boeingov 747-430. Dňa 5. decembra 1986 bol dodaný prvý Boeing novej verzie 737-330 (imatrikulačná značka D-ABXL). Z predchádzajúcich modelov „737“ si ponechal iba základný tvar. Je dlhší s väčšou kapacitou, má nové krídlo a najmä nové motory CFM56, ktoré priniesli rapídne zníženie hlučnosti, exhalácií, spotreby a zvýšenie doletu. Dňa 15. januára 1987 schválilo vedenie spoločnosti nákup nových Airbusov A340, diaľkových štvormotorových lietadiel vychádzajúcich z typu A300. Američanka Michele Jett sa v januári 1987 stala prvou ženou v kokpite Lufthansy. So začiatkom platnosti letného letového poriadku 1987 Lufthansa prvýkrát v lietadlách oddeľuje fajčiarske a nefajčiarske miesta, nefajčiarskych je 70%. Od 1. apríla 1987 lieta Lufthansa do Washingtonu. V lete 1988 mohli byť po dohode medzi Nemeckom a ZSSR zavedené priame lety z Nemecka do Tokia cez Sibír. Dňa 24. júna 1988 sa Lufthansa dohodla na údržbe Airbusov A310 východonemeckého Interflugu, od 1. júla je možné si rezervovať miesta na diaľkových letoch aj v ekonomickej triede. Dňa 7. novembra 1988 začala lety spoločnosť EuroBerlin France, spoločný podnik Lufthansy a Air France so základňou na letisku Tegel v Západnom Berlíne a spojením do západonemeckých miest. Projekt bol ukončený v roku 1994.
thumb|right|[[Airbus A320|Airbus A320-211 (D-AIPB) v roku 1995]] thumb|right|[[Airbus A300|Airbus A300B4-603 (D-AIAL) na letisku Tegel v Berlíne, 2004]]
19902000
Dňa 28. októbra 1990, 25 dní po znovuzjednotení Nemecka, obnovuje Lufthansa lety do Berlína.
Dňa 18. mája 1997 spoločne s Air Canada, Scandinavian Airlines, Thai Airways a United Airlines založila alianciu Star Alliance.
V roku 2000 sa spoločnosť Air One stala partnerom Lufthansy a čoskoro boli všetky lety Air One označené ako lety Lufthansy.
2001súčasnosť
V júni 2003 Lufthansa na mníchovskom letisku otvorila Terminál 2, ktorý sa stal jedným z prvých terminálov v Európe, ktorý čiastočne vlastní letecká spoločnosť.
Od 17. mája 2004 je v niektorých lietadlách Lufthansy možný stály prístup k internetu pomocou služby Connexion by Boeing. Dňa 22. marca 2005 sa spoločnosti Swiss a Lufthansa ekonomicky spojili. Naďalej však vystupujú ako dve samostatné spoločnosti. Dňa 6. decembra 2006 bolo objednaných 20 kusov Boeingov 747-8.
V auguste 2007 podpísala Lufthansa spoluprácu s kazašskou spoločnosťou Air Astana. Dňa 15. septembra 2008 Lufthansa Group oznámila nákup podielu v spoločnosti Brussels Airlines. V júni 2009 Európska komisia udelila regulačné schválenie tohto strategického partnerstva medzi Brussels Airlines a Lufthansou. Rozhodnutie pripravilo možnosť pre Lufthansu získať počiatočný 45% podiel v SN Airholding SA/NV, ktorá je materskou spoločnosťou Brussels Airlines. Lufthansa má opciu na kúpu zvyšných 55% Brussels Airlines až do roku 2014.
V septembri 2009 Lufthansa nakupuje Austrian Airlines so súhlasom Európskej komisie.
V septembri 2013 Lufthansa Group oznámila svoju najväčšiu objednávku na 59 širokotrupých lietadiel v hodnote viac ako 14 miliárd eur. Ešte predtým v tom istom roku spoločnosť objednala 100 úzkotrupých lietadiel novej generácie.
Dňa 22. marca 2016 Lufthansa vyradila zo služby posledný Boeing 737-500, ktorý bol prevedený k novému majiteľovi. V tom istom roku, 29. októbra, spoločnosť vyradila posledné lietadlo typu Boeing 737, konkrétne išlo o Boeing 737-300, ktorý priletel z Milána do Frankfurtu. Lufthansa prevádzkovala typ Boeing 737 v niekoľkých verziách takmer 50 rokov, prvé lietadlo bolo dodané 27. decembra 1967.
V roku 2017 sa Lufthansa ako prvá európska aerolínia stala päťhviezdičkovou leteckou spoločnosťou podľa agentúry Skytrax. Na začiatku roku 2018 spoločnosť po tridsiatich rokoch odhalila nový grafický vizuál a náter lietadiel. Z lietadiel zmizla sýto žltá farba a nahradil ju nový odtieň modrej.
Destinácie
Lufthansa v súčasnosti lieta do 220 pravidelných a sezónnych destinácií v Európe, Ázii, Afrike, Severnej a Južnej Amerike.
Codeshare
Lufthansa má tzv. codeshare dohodu a v súčasnosti prevádzkuje spoločné lety so spoločnosťami:
LH Súčasť Lufthansa Group.
Flotila
thumb|right|Turistická trieda na palube [[Airbus A320|Airbusu A320-211 spoločnosti Lufthansa]] thumb|right|Obchodná trieda v [[Boeing 747-8|Boeingu 747-830]] thumb|right|Prvá trieda v Boeingu 747-830 thumb|right|Občerstvenie podávané v turistickej triede počas letu Frankfurt – New York-JFK
Súčasná flotila
Flotila Lufthansy pozostávala v júni 2022 z nasledujúcich lietadiel:
Imatrikulačné značky
Imatrikulačná značka alebo registrácia lietadiel Lufthansy je daná jednoduchou schémou. Imatrikulačný kód krajiny (Nemecka) je D, nasledovaný spojovníkom -. Ďalší znak je daný maximálnou vzletovou hmotnosťou daného lietadla. Pre všetky typy lietadiel s hmotnosťou nad 20 ton je to písmeno A.
Najľahší typ vo flotile Lufthansy, Airbus A319-100, má max. vzletovú hmotnosť 75,5 ton. Druhé písmeno za pomlčkou identifikuje výrobcu lietadla: I – Airbus SE, B – The Boeing Company. Tretie písmeno bližšie určuje konkrétny typ lietadla a štvrté poradie pri dodaní:
Mená lietadiel
Takmer všetky lietadlá vo flotile Lufthansy sú pomenované. Používajú sa mená nemeckých miest a samosprávnych celkov. Výnimku tvoria iba Airbus A321-100 imatrikulačná značka D-AIRA „Finkenwerder“, ktorý má meno továrenského letiska spoločnosti Airbus v Hamburgu, kde sa tento typ vyrába. Airbus A340-300 „Gander Halifax“ nesie mená dvoch kanadských miest ako hold a vyjadrenie úcty kanadskému ľudu za pomoc počas operácie Yellow Ribbon, keď 11. septembra 2001 Kanada poskytla svoj vzdušný priestor a letiská lietadlám, ktoré neboli pustené do vzdušného priestoru USA a mali nedostatok paliva pre návrat do Európy alebo Ázie.
Mádú
Mádú môže byť ostrov:
Luddizmus
náhľad|Vodca Ludditov, rytina z roku [[1812.]] Luddizmus bolo sociálne hnutie britských textílnych remeselníkov na začiatku 19. storočia. Hnutie začalo v roku 1811. Bolo namierené proti zmenám spôsobeným priemyselnou revolúciou, zavádzaniu strojov ako predpokladanému pôvodcovi nezamestnanosti. Svoj postoj vyjadrovali aj ničením krosien.
Dekoračný kameň
Dekoračný kameň je akýkoľvek druh pevných hornín, ktoré je možné ťažiť v blokoch a ich vlastnosti zároveň vyhovujú na ušľachtilú alebo hrubú kamenársku výrobu. Podstatnými vlastnosťami takýchto hornín je ich kompaktnosť a absencia puklín, vzhľadom na cieľové použitie je dôležitá farba, celkový vzhľad, leštiteľnosť a trvanlivosť. Negatívnymi javmi sú navetrávanie, druhotné premeny, tektonické porušenie alebo nežiaduce prímesy, ktoré by ovplyvňovali fyzikálno mechanické vlastnosti hornín.
Pri ťažbe blokov hornín na dekoračné účely je nutné zachovať ich minimálny objem aspoň 0,25 – ³.
Tiochinox
Tiochinox je chemická zlúčenina zo skupiny ditiokarbamátov a derivátov chinoxylínu, ktorá bola zavedená firmou Bayer v roku 1957. Používa sa ako akaricíd, okrem toho má mierne fungicídne účinky.
Účinná látka tiochinox nie je na zozname účinných látok v pesticídoch v EÚ. Tiochinox už nie je povolené používať v Nemecku, Rakúsku ani Švajčiarsku.
Carrick-a-Rede Rope Bridge
Carrick-a-Rede Rope Bridge je jednoduchý visutý most pri severoírskom meste Ballintoy. Je jednou z najznámejších turistických atrakcií Severného Írska.
Názov ostrova Carrick-a-Rede znamená "skala v ceste", pretože stojí v migračnej trase lososov. Kvôli nim boli prvé lanové mosty postavené rybármi už v 16. storočí. Dnešný most pochádza z roku 2008 a bol postavený v Belfaste spoločnosťou Heyn Construction. Celková dĺžka mosta je a maximálna výška nad roklinou je. Vlastníkom mosta je organizácia National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty.
111 Ate
111 Ate je planétka s priemerom 139 km, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters 14. augusta 1870.
Živogošće
Živogošće je prímorské letovisko na Makarskej riviére, ležiace medzi Makarskou a Drvenikom (južná Dalmácia, Chorvátsko). Administratívne patrí do opčiny Podgora.
Živogošće má tri pobrežné letoviská a to Porat, Mala Duba a Blato.
Mužská štvorhra na Serbia Open 2009
Mužská štvohra na Serbia Open 2009 sa hrala ako súčasť Serbia Open 2009 od 4. do 10. mája 2009. Titul získali Poliak Łukasz Kubot a Rakúšan Oliver Marach, ktorí vo finále porazili švédsko-z Holandských Antíl pár Johan Brunström, Jean-Julien Rojer 6-2 7-63. Pre Ł. Kubota to bol druhý a pre O. Maracha štvrtý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Živogošće
Dejiny
Živogošće bolo obývané už od ilýrskych a rímskych čias, ako o tom svedčia ilýrske hroby na vrchole kopca Suzina. Za zmienku rovnako stojí epigram rímskeho kvestora Luciána z roku 474. Skladá sa zo 16 latinských hexametrov, je vytesaný do skaly Pokrivenice na pobreží a oslavuje pramene sladkej vody, ktoré tu stále vyvierajú.
Turistika
Malá rybárska obec Živogošće leží 16 km od mesta Makarska smerom na Dubrovnik (Makarská riviéra). Sú tu pláže s jemnými okruhliakmi a priezračným morom. Okrem kúpania a opaľovania sa tu možno vykonávať všetky druhy turistiky, vrátane výletov do okolia, napr. návšteva letovísk Makarska, Tučepi, Dubrovnik (vzdialenosť 140 km od Živogošće) alebo návšteva niektorého z ostrovov, ktoré sú blízko.
Esternay (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lázně Kynžvart
Lázně Kynžvart sú mesto v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 482 obyvateľov, z toho 731 mužov a 751 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,5 roka (muži 40,1 roka, ženy 44,9 roka).
Jezdkovický les
Jezdkovický les je prírodná pamiatka ev.č.1516 neďaleko obce Jezdkovice v okrese Opava. Lokalitu spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
<blockquote class="toccolours" style="float:none; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;"> Pamiatka bola Nariadením Moravsko-sliezskeho kraja č.2/2005 ku dňu 30.11.2005 zrušená
Tanburudú (Káfu)
Tanburudú je neobývaný ostrov na atole Káfu na Maldivách.
Klaas-Jan Huntelaar
Dirk Jan Klaas Huntelaar (* 12. august 1983, Drempt, Holandsko) je holandský futbalista, v súčasnosti hráč Ajax Amsterdam.
Huntelaar hrával v Holandsku za kluby PSV Eindhoven, De Graafschap, AGOVV Apeldoorn, SC Heerenveen a AFC Ajax. V roku 2006 získal ocenenie „Holandský talent roku“ a „Hráč roku“ Ajaxu. Bol súčasťou tímu Holandska do 21 rokov, ktorý vyhral Majstrovstvá Európy 2006, na tomto turnaji bol Huntelaar zároveň najlepším strelcom. Huntelaar bol najlepším strelcom Eredivisie v sezónach 2005-06 a 2007-08.
Gourin
Gourin môže byť:
Maurice Maeterlinck
V živote sa cítil osamelý, prežíval úzkostné vzťahy. Svoje zážitky vložil do svojej prvotiny Skleníky; z jeho prác sú dôležité aj filozofické eseje.
Živko Vangelov
V roku 1988 na olympijských hrách v Soule vybojoval v kategórii do 62 kg striebornú medailu. V roku 1985 a 1987 vybojoval 1. a v roku 1983 3. miesto na Majstrovstvách sveta. V roku 1983 a 1987 sa stal majstrom Európy. Všetko v kategórii do 62 kg.
Železničná zastávka Leopoldov zastávka
Železničná zastávka Leopoldov zastávka sa nachádza na trati 141. Je umiestnená na severovýchodnom okraji Leopoldova, neďaleko od Väznice Leopoldov, do ktorej od Leopoldova spred zastávky odbočuje vlečková koľaj. Zastávku tvorí prostý betónový perón a tabuľa s názvom zastávky. Na zastávke zastavujú len osobné vlaky, všetky na znamenie.
La Rivière-de-Corps
La Rivière-de-Corps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2925 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1992
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1992 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Manile, na Filipínach od 20.28. marca 1992, za účasti 18 tímov. Titul získali po tretíkrát v histórii softbalisti Kanady. Obhajcovia titulu zo Spojených štátov amerických skončili bronzoví.
Stacie Orricová
Stacie Joy Orricová (* 3. marec 1986, Seattle, Washington, USA) je americká speváčka, skladateľka a príležitostná herečka.
Debutovala albumom Genuine (2000), keď mala 14 rokov. K jej hitom patria piesne ako (There 's Gotta Be) More to Life, alebo Stuck.
Euanthe (mesiac)
Euanthe alebo Euante alebo Jupiter XXXIII je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2001 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom a dostal dočasné označenie S/2001 J 7 až do augusta 2003, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Euanthé.
Euanthe má v priemere asi ~3 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 20,465 Gm, ktorú obletí každých 598,093 dní, s inklináciou 143° k ekliptike (142° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,2001. Euanthe patrí do rodiny Ananke.
Tilafusi
thumb|Tilafusi Tilafusi je obývaný ostrov na atole Káfu na Maldivách. Bol vytvorený umelo zasypaním lagúny pevným odpadom. Na ostrove žije okolo 1 000 ľudí.
Bénac (Hautes-Pyrénées)
Bénac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2260 Neoptolemus
2260 Neoptolemus je planétka s priemerom 84 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 26. novembra 1975.
Libá
Libá je obec v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 738 obyvateľov, z toho 370 mužov a 368 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,0 roka).
Madivaru
Madivaru môže byť ostrov:
Karel Hynek Mácha
Karel Hynek Mácha (* 16. november 1810, Praha – † 6. november 1836, Litoměřice) bol český básnik, predstaviteľ romantizmu a českého národného obrodenia.
Dielo
Prvé básne písal po nemecky, potom písal obomi jazykmi a nakoniec tvoril iba v češtine.
Dubová ulica (Žilina)
Priebeh
Nachádza sa v juhovýchodnej časti sídliska neďaleko ZOC Max a začína križovatkou na Obvodovej ulici. Smeruje do stredu sídliska, kde asi po 200 m končí.
Alexander Hell
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Budíne, 1865-1868 na univerzite v Pešti. Roku 1868 profesor prírodopisu na gymnáziu v Banskej Bystrici, v Trenčíne, od 1870 v Kremnici. Venoval sa prírodným vedám, prispieval do časopisov, vo výročnej správe gymnázia 1871 uverejnil štúdiu o kvetene Kremnice.
Étoges
Étoges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tulhágiri
Tulhágiri je neobývaný ostrov na atole Káfu na Maldivách.
Emil Helienek
Emil Helienek (* 26. september 1955, Čadca) je vysokoškolský pedagóg, ekonóm.
Životopis
V roku 1974 ukončil Strednú hotelovú školu v Piešťanoch, 1979 Vysokú školu národohospodársku, Obchodnú fak. vo Varne (Bulharsko), 1980-1984 Interná vedecká ašpirantúra na VSN vo Varne, úspešne obhájená pred Najvyšsou atestačnou komisiou  na Ekonomickej univerzite v Sofii (Bulharsko), 1987 Masarykova univerzita v Brne, 1993 Nottinghamská Trent Univerzita, titul MBA (Veľká Británia). Pracoval v riadiacich funkciách vo vysokoškolskom sektore, vrátane riaditeľa Domu Zahraničných Stykov Ministerstva školstva SR. Od roku 1992 pôsobil na Nottinghamskej Trent University (Veľká Británia) ako vysokoškolský  pedagóg a neskôr ako garant vybraných medzinárodných študijných programov. Počas akademickej kariéry vo Veľkej Británii prednášal na mnohých univerzitách v Európe a vo svete. Na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici pôsobí vo funkcii prorektora UMB pre medzinárodnú kooperáciu od 2. marca 2006, pričom na Ekonomickej fakulte UMB pôsobil v roku 1979-1990.
Charops z Élidy
Charops (Charops) bol olympijský víťaz v roku 56 pred Kr.
Charops, syn Télemacha (pradepodobne olympionika Télemacha) z Élidy, bol na 181. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckom preteku (možno žrebcov). Dostihy (kelés) zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Krauxidas z Krannónu. Olympijské víťazstvo Charopa je uvedené na nápise (IvO 207, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) v tvare dórskeho stĺpa objaveného na neznámom mieste v Olympii. Tento neobvyklý podstavec je umiestnený medzi epigrafickými pamiatkami v južnom krídle prízemia Národného archeologického múzea v Aténach.
Aignay-le-Duc
Aignay-le-Duc môže byť
Gourin (kantón)
Gourin je francúzsky kantón v obvode Pontivy v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho päť obcí.
Tretia francúzska republika
Tretia francúzska republika bol politický režim vo Francúzsku v rokoch 1870 (niekedy sa tiež uvádza až rok 1875, kedy bola prijatá ústava) až 1940. Všeobecne sa k Tretej republike radí tiež 5 rokov, ktoré jej predchádzajú (teda obdobie od pádu Druhého cisárstva).
Tretia republika sa udržala zo všetkých režimov počnúc Francúzskou revolúciou najdlhšie - 70 rokov, a to napriek najrôznejším krízam, z ktorých najznámejšie sú Dreyfusova aféra alebo škandál okolo Panamského prieplavu. Jej koniec znamenala okupácia severu krajiny vojskami nacistického Nemecka a vyhlásenie tzv. Francúzskeho štátu na juhu krajiny.
La Rothière
La Rothière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 107 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2261 Keeler
2261 Keeler je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil A. R. Klemola 20. apríla 1977.
Makunudú
Makunudú môže byť ostrov:
Nižná Jedľová
Nižná Jedľová je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis
Leží v Nízkych Beskydách v nadmorskej výške 286 m n m. Sídlisko založil šoltýs s usadlíkmi v polovici 16. storočia.
Erb
V striebornom štíte z oblého, zlatou jalovcovu vetvičkou preloženého zeleného návršia vejárovito vyrastajúcich šesť štíhlych zelených topoľovitých stromov – krajné nižšie.
Tento erb bol prijatý uznesením obecného zastupiteľstva dňa 30. septembra 2006, č. OZ – 05/2006 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou N – 70/2006.
Súčasná heraldická kompozícia zobrazuje prírodný motív, podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1787, doplnený o jalovcovú vetvičku.
Autormi erbu sú Peter Kónya, Leon Sokolovský a Sergej Pančák.
Dejiny
Obec založili v rokoch 1553-1572. Prvý písomný doklad o dedine pochádza z roku 1559. Obec patrila panstvu Makovica. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Obec je doložená v roku 1572 ako Alsso Jedlowa, neskôr ako Also Jadlowa (1618), Nizna Jedlowa (1773), Alschó-Jedlova (1786), Alsó-Jedlova, Dolní Jedlová (1808), Alsójedlova (1863–1902), Alsófényves (1907–1913). Od roku 1920 Nižná Jedlová. Dnešný názov obce bol ustálený v roku 1927 ako Nižná Jedľová.
V roku 1600 bolo v sídlisku 7 poddanských domov. V roku 1715 až 1720 tu postupne hospodárilo 16 až 4 poddanské domácnosti. V roku 1787 mala obec 23 domov a 151 obyvateľov, v roku 1828 mala 21 domov a 171 obyvateľov, v roku 1900 bolo 171 obyvateľov, v roku 1970 173 obyvateľov. V polovici 19. storočia sa polovica obyvateľov vysťahovala. V oboch svetových vojnách bola obec značne poškodená. V roku 1914 bol postavený gréckokatolícky chrám, od roku 1927 sa začalo vyučovať v miestnej škole. V roku 1952 bola zavedená elektrina. V roku 1953 zavedenie autobusovej dopravy. V roku 1959 vzniklo JRD. V roku 1972 bol vybudovaný dom kultúry a obecný vodovod, a od r. 1996 bola obec splynofikovaná. V roku 2000 bol postavený pravoslávny chrám. Súčasťou obce je chatová oblasť a letisko. Od roku 2004 je v obci pravoslávna fara, v roku 1998 bolo postavené drevené detské ihrisko. Časť obyvateľstva pracovala v závodoch vo Svidníku.
Sčítanie 2011
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
113 Amalthea
113 Amalthea je planétka s priemerom 47 km, ktorú objavil nemecký astronóm Karl Theodor Robert Luther 12. marca 1871.
2262 Mitidika
2262 Mitidika je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Paul Wild 10. septembra 1978.
Petr Průcha
Petr Průcha (* 14. september 1982, Chrudim) je bývalý český hokejový útočník.
Klubový hokej
Petr Průcha bol útočník. Je 178 cm vysoký a váži 73 kg (údaj z roku 2005). V sezónach 2001/02 hral za HC Moeller Pardubice v českej hokejovej extralige. V sezóne 2005/06 sa dostal prvýkrát na ľad NHL. Hrá s dresom číslo 25 za New York Rangers a má ročný príjem 525 tisíc dolárov.
Národní field lakrosová liga
Národní field lakrosová liga (skr. NFLL) je česká lakrosová súťaž mužov. Prebieha od roku 1992 a organizuje ju Česká lakrosová unie (ČLU). Najúspešnejším tímom súťaže sú TJ Malešice a SK Lacrosse Jižní Město, ktoré získal titul 8-krát. Od roku 2008 funguje NFLL tiež ako nadnárodná súťaž, keď sa v nej zúčastňujú aj kluby zo Slovenska a Rakúska.
Petr Průcha
Reprezentácia
Reprezentoval Česko na majstrovstvách sveta v roku 2005 a dostal sa aj do reprezentačného výberu Česka na zimné olympijské hry 2006 v Turíne. Pre zranenie kolena však 10 dní pred začatím olympiády z nominácie vypadol.
Pavol Herchl
Pavol Herchl (* 27. marec 1924, Banská Bystrica - † 2. august 1993, Banská Bystrica) bol scénograf, výtvarník.
Životopis
Absolvoval štúdium na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1945). Ako scénograf a výtvarník pôsobil v divadlách v Novom Jičíne, Zvolene a v Opave. Javiskový výtvarník spevohry DJGT v Banskej Bystrici (od roku 1955), šéf výpravy (1961- 1966).
Goran Bregović
thumb|260px|right|Goran Bregović a Wedding and Funeral Orchestra. Fotografia z vystúpenia počas filmového festivalu ARTFILM v Trenčíne (29. jún 2007) Goran Bregović (* 22. marec 1950, Sarajevo, Bosna a Hercegovina) je jeden z najuznávanejších súčasných balkánskych skladateľov.
Svoju kariéru začal ako 16-ročný spevom v amatérskej sarajevskej skupine Beštije. Roku 1974 patril k zakladateľom úspešnej rockovej skupiny Bijelo Dugme (Biely gombík).
Medzinárodne známy sa stal komponovaním filmovej hudby, najmä pre filmy Emira Kusturicu.
Vari čiernobiely
Vari čiernobiely alebo lemur čiernobiely (lat. Varecia variegata v užšom zmysle) je druh primáta z rodu Varecia z čeľade lemurovité (Lemuridae). Spomínaný rod Varecia (po slovensky vari alebo lemur) v starších textoch (do 60./70. rokov 20. storočia) neexistoval (bol vytvorený v roku 1962) a považoval sa za súčasť rodu Lemur (po slovensky lemur).
Rovnako ako ostatné lemury je aj vari čiernobiely endemitom ostrova Madagaskar. Obýva pralesy severovýchodného Madagaskaru. Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) druh hodnotí ako kriticky ohrozený (2020). Populácia podľa IUCN poklesla o ≥ 80 % za posledných 21 rokov.
Telo meria asi 60 cm, chvost je rovnako dlhý. Vari čiernobiely (a červený) žije v skupinách tvorených 4 až 10 jedincami. Živí sa ovocím, listami stromov a kôrou. Samica je gravidná 99 dní, rodí 2 až 3 mláďatá.
Girondisti
Girondisti (iné názvy: brissotini, brissotovci , rolandisti ; po francúzsky „les Girondins“, „la Gironde“) tvorili počas Francúzskej revolúcie republikánske politické zoskupenie (podľa kraja Gironde).
Boli odporcovia monarchistov a jakobínov. V Konvente ich považovali za pravicu, ich vláda padla v roku 1793. 212 girondistov bolo popravených.
Harpalyke (mesiac)
Harpalyke má v priemere asi ~4 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 21,064 Gm, ktorú obletí každých 624,542 dní, s inklináciou 147° k ekliptike (147° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,2441. Javí sa v sivých farbách (farebný index R-V=0,43), podobne ako planétky typu C.Harpalyke patrí do rodiny Ananke.
Diana, princezná z Walesu
Diana, princezná z Walesu (angl. Diana, Princess of Wales; rodným menom Diana Frances Spencer; * 1. júl 1961, Sandringham, Anglicko, Spojené kráľovstvo – † 31. august 1997, Paríž, Francúzsko) bola členkou britskej kráľovskej rodiny. Stala sa prvou manželkou Charlesa, princa z Walesu, neskôr kráľa Karola III., a bola matkou princa Williama a princa Harryho. Dianin aktivizmus a pôvab z nej urobili medzinárodnú ikonu a vyslúžila si trvalú popularitu i bezprecedentnú verejnú kontrolu, ktorú umocňoval jej búrlivý súkromný život.
Diana sa narodila do britskej šľachtickej rodiny a vyrastala v blízkosti kráľovskej rodiny v ich panstve v Sandringhame. Ako najmladšiu dcéru Johna Spencera, 8. grófa Spencera a Frances Shand Kyddovú, ju ovplyvnil ich rozvod v roku 1967. Akademicky sa veľmi nerozvíjala, ale mala talent na hudbu, tanec a šport. V roku 1978 sa presťahovala do Londýna, kde žila so spolubývajúcimi a pracovala v rôznych slabo platených odvetviach.
Diana sa dostala do popredia v roku 1981 po zasnúbení s princom Charlesom, najstarším synom kráľovnej Alžbety II. Ich svadba sa konala v katedrále svätého Pavla v roku 1981 a zastala rolu princeznej z Walesu (angl. Princess of Wales), v ktorej ju verejnosť nadšene prijala. Pár mal dvoch synov, princov Williama a Harryho, ktorí boli v tom čase druhí a tretí v poradí následníkov britského trónu. Dianino manželstvo s Charlesom však trpelo kvôli ich nezlučiteľnosti a mimomanželským pomerom. Rozišli sa v roku 1992, a krátko po tom sa ich rozchod dostal na verejnosť. Podrobnosti o ich manželských problémoch sa čoraz viac zverejňovali a manželstvo sa v roku 1996 skončilo rozvodom.
Ako princezná z Walesu sa Diana zaviazala vykonávať kráľovské povinnosti v mene kráľovnej a zastupovala ju vo funkciách v celej oblasti Commonwealthu. V médiách bola ocenená za nekonvenčný prístup k charitatívnej práci. Jej podpora sa spočiatku zameriavala na deti a mládež, ale neskôr sa stala známou pre svoju angažovanosť u pacientov s AIDS a kampaň za odstránenie nášľapných mín. Taktiež zvýšila povedomie a obhajovala spôsoby pomoci ľuďom postihnutým rakovinou a duševnými chorobami. Ako princezná bola Diana spočiatku známa pre svoju plachosť, ale jej charizma a priateľskosť si získala verejnosť a pomohla jej reputácii prežiť prudký krach manželstva. Bola považovaná za veľmi fotogenickú. V 80. a 90. rokoch bola módnou ikonou. Mediálna pozornosť a smútok verejnosti boli veľmi citeľné po jej smrti pri autonehode v parížskom tuneli v roku 1997. Jej odkaz mal hlboký dopad na kráľovskú rodinu a britskú spoločnosť.
Manželstvo
Lady Diana sa prvýkrát stretla s Charlesom, princom z Walesu, najstarším synom a následníkom trónu, keď mala 16 rokov v novembri 1977. Mal vtedy 29 rokov a chodil s jej staršou sestrou lady Sarah. Boli hosťami na stretnutí na vidieku v lete 1980, keď ho sledovala hrať pólo. On sa vážne začal zaujímať o Dianu ako potenciálnu nevestu. Vzťah pokročil ďalej, keď ju pozval na palubu kráľovskej jachty Britannia na víkend do Cowes. V novembri 1980 nasledovalo pozvanie do Balmoralu (škótske sídlo kráľovskej rodiny), aby sa stretla s jeho rodinou. Lady Diana bola kráľovnou, kráľovnou matkou a vojvodom z Edinburghu dobre prijatá. Princ Charles sa následne uchádzal o Dianu v Londýne. 6. februára 1981 ju požiadal o ruku na hrade Windsor a lady Diana to prijala, ale ich zásnuby boli dva a pol týždňa utajené.
Zásnuby a svadba
Ich zásnuby sa stali oficiálnymi 24. februára 1981. Diana si vybrala svoj vlastný zásnubný prsteň. Po zásnubách opustila zamestnanie asistentky učiteľky v materskej škole a krátko žila v dome Clarence House, ktorý bol domovom kráľovnej matky. Potom žila až do svadby v Buckinghamskom paláci, kde bol podľa životopiskyne Ingrid Sewardovej jej život neuveriteľne osamelý. Diana bola prvou Angličankou, ktorá sa vydala za prvého následníka v poradí na trón, odkedy sa Anne Hydeová pred viac ako 300 rokmi vydala za budúceho Jakuba II. Bola tiež prvou kráľovskou nevestou, ktorá mala pred svojím zasnúbením platenú prácu. Prvé verejné vystúpenie s princom Charlesom absolvovala na charitatívnom plese v marci 1981 v Goldsmiths' Hall, kde sa stretla s monackou kňažnou Grace.
Dvadsaťročná Diana sa stala princeznou z Walesu, keď sa 29. júla 1981 vydala za Charlesa. Svadba sa konala v katedrále sv. Pavla, ktorá ponúka viac miest na sedenie ako Westminsterské opátstvo – kostol, ktorý sa zvyčajne používal na kráľovské svadby. Táto udalosť bola všeobecne označovaná ako „rozprávková svadba“ a sledovalo ju globálne televízne publikum so 750 miliónmi divákov, zatiaľ čo 600 000 ľudí lemovalo ulice, aby uvideli pár, ktorý bol na ceste k obradu. Pri oltári Diana nechtiac prehodila poradie prvých dvoch Charlesových mien a namiesto nich povedala „Philip Charles“ Arthur George. Neprisahala, že ho bude „poslúchať“; tento tradičný sľub bol na žiadosť páru vynechaný, čo v tom čase spôsobilo určité komentáre. Diana mala na sebe šaty v hodnote 9 000 libier s vlečkou dlhou 7 stôp (7,62 metra).
Po tom, čo sa stala princeznou z Walesu, automaticky získala pozíciu tretej najvyššej ženy v britskom poradí (po kráľovnej a kráľovnej matke) a bola piata alebo šiesta v poradí podľa priorít svojho ďalšieho šľachtického pôvodu po kráľovnej, príslušnom miestodržiteľovi, vojvodovi z Edinburghu, kráľovnej matke a princa z Walesu. Po niekoľkých rokoch od svadby kráľovná rozšírila Dianine hodnosti o viditeľné známky členstva v kráľovskej rodine; požičala jej korunku (angl. Cambridge Lover's Knot Tiara) a udelila jej odznak kráľovského rádu kráľovnej Alžbety II.
Deti
Pár mal bydlisko v Kensingtonskom paláci a Highgrove House, neďaleko Tetbury. 5. novembra 1981 bolo oznámené Dianino tehotenstvo. V januári 1982 – v 12. týždni tehotenstva – Diana spadla zo schodiska v Sandringhame a mala modriny. Kráľovský gynekológ Sir George Pinker bol privolaný z Londýna a uznal, že plod bol v poriadku. Diana sa neskôr priznala, že úmyselne spadla zo schodov, pretože sa cítila „menejcenná“. Vo februári 1982 boli v médiách zverejnené fotografie tehotnej Diany v bikinách počas dovolenky. Kráľovná následne vydala vyhlásenie a označila ho za „najčernejší deň v histórii britskej žurnalistiky“. 21. júna 1982 Diana porodila prvého syna, princa Williama. Následne trpela popôrodnou depresiou. Uprostred mediálnej kritiky sa rozhodla vziať Williama, ktorý bol ešte dojčaťom, na svoje prvé veľké turné po Austrálii a Novom Zélande. Toto rozhodnutie bolo všeobecne ocenené potleskom. Podľa vlastného priznania Diana pôvodne nemala v úmysle zobrať Williama, kým to nenavrhol austrálsky premiér Malcolm Fraser.
Druhý syn, princ Harry, sa narodil 15. septembra 1984. Diana uviedla, že s Charlesom si boli najbližšie práve počas tehotenstva s Harrym. Vedela, že ich druhým dieťaťom je chlapec, ale nepodelila sa o to s nikým iným, vrátane Charlesa.
Diana poskytla svojim synom viac zážitkov, ako bolo obvyklé pre kráľovské deti. Málokedy sa podrobila Charlesovi alebo kráľovskej rodine, pokiaľ šlo o deti, bola často neústupná. Vybrala si ich krstné mená, prepustila opatrovateľku kráľovskej rodiny (a zapojila sa do vlastného výberu), vybrala ich školy a oblečenie, naplánovala si výlety a sama ich brávala do školy tak často, ako to jej harmonogram umožňoval. Svoje verejné povinnosti prispôsobovala ich rozvrhu.
Problémy a rozchod
náhľad|253x253bod|Princ a princezná z Walesu s [[Nancy Reagan|Nancy Reaganovou a Ronaldom Reaganom v novembri 1985]] Po piatich rokoch od manželstva sa dostala na povrch nekompatibilita páru a vekový rozdiel 12 rokov. Charles obnovil vzťah so svojou bývalou priateľkou Camillou Parker Bowlesovou a Diana neskôr začala jeden s majorom Jamesom Hewittom, bývalým rodinným inštruktorom jazdenia. Médiá špekulovali, že Hewitt bol Harryho otcom na základe údajnej fyzickej podobnosti medzi Hewittom a Harrym, ale Hewitt a ďalší to popierajú. Harry sa narodil dva roky predtým, ako si Hewitt a Diana spolu začali.
Od roku 1987 boli viditeľné problémy v ich manželstve a tlač informovala o nešťastnom a chladnom vzťahu. V roku 1989 bola Diana na narodeninovej oslave sestry Camilly, Annabel Elliotovej, keď konfrontovala Camillu kvôli jej a Charlesovmu mimomanželskému pomeru. Tieto udalosti boli neskôr odhalené v máji 1992 vydaním knihy Andrewa Mortona, Diana: Her True Story. Kniha, ktorá odhalila aj Dianine údajné samovražedné myšlienky, spôsobila mediálnu búrku. V roku 1991 James Colthurst uskutočnil tajné rozhovory s Dianou, v ktorých hovorila o svojich manželských problémoch a ťažkostiach. Tieto nahrávky boli neskôr použité ako zdroj pre Mortonovu knihu.
Kráľovná a vojvoda z Edinburghu usporiadali stretnutie medzi Charlesom a Dianou a neúspešne sa pokúsili dosiahnuť zmierenie. Filip napísal Diane a vyjadril sklamanie nad mimomanželskými pomermi ako tých jej, tak aj Charlesovými; požiadal ju, aby si prediskutovali svoje správanie z pohľadu toho druhého. Vojvoda bol priamy. Jeho slová brala veľmi ťažko, ale napriek tomu ocenila, že konal s dobrým úmyslom. Niektorí ľudia, vrátane Dianinej blízkej priateľky Simone Simmonsovej, tvrdili, že Diana a jej bývalý svokor, princ Philip, mali vzťah plný napätia; iní pozorovatelia však uviedli, že ich listy nepreukazujú žiadne známky konfliktov medzi nimi. Filip neskôr vydal vyhlásenie, v ktorom verejne poprel obvinenia, že mal urážať Dianu.
V rokoch 1992 a 1993 si Diana najala hlasového trénera Petra Settelena, aby jej pomohol rozvíjať svoje vystupovanie na verejnosti. Na videonahrávke, ktorú nahral Settelen v roku 1992, Diana uviedla, že v rokoch 1984 až 1986 bola „hlboko zamilovaná do niekoho, kto pracoval v tomto prostredí“. Hovorí sa o Barrym Mannakeeovi, ktorý bol v roku 1986 preradený do tímu diplomatickej ochrany (angl. Diplomatic Protection Squad) po tom, čo jeho manažéri uvážili, že jeho vzťah s Dianou bol nevhodný. Diana na páske uviedla, že Mannakee bol „vyhodený“ z úlohy jej osobného strážcu po podozrení, že mali spolu pomer. Penny Junor vo svojej knihe z roku 1998 naznačovala, že Diana bola v romantickom vzťahu s Mannakeeom. Dianiní priatelia tvrdenie označili za absurdné. Na následne zverejnených páskach Diana uviedla, že má pre tohto človeka city a povedala: „Bola som veľmi šťastná, že som sa toho všetkého vzdala, len aby som odišla žiť s ním“. Popísala ho ako „najlepšieho priateľa, akého kedy mala“, hoci poprela akýkoľvek sexuálny vzťah s ním. Trpko hovorila aj o svojom manželovi, ktorý povedal: „[On] ma vo všetkých možných ohľadoch donútil cítiť sa, že nie som dosť dobrá. Zakaždým, keď som sa nadýchla, znova ma zatlačil späť.“ Charlesova teta, princezná Margaret, spálila „veľmi osobné“ listy, ktoré Diana napísala kráľovnej matke v roku 1993. Životopisec William Shawcross považoval Margaretine činy za „pochopiteľné“, pretože „chránila svoju matku a ďalších členov rodiny“, ale „poľutovaniahodné z historického hľadiska“.
Aj keď zo svojich manželských problémov vinila Camillu Parker Bowlesovú, Diana začala veriť, že jej manžel mal aj iné aféry. V októbri 1993 napísala svojmu komorníkovi Paulovi Burrellovi. Povedala mu, že verí, že jej manžel bol zamilovaný do jeho osobnej asistentky Tiggy Legge-Bourkeovej. Tá bola tiež bývalou opatrovateľkou jeho synov, a že ju plánuje nechať zabiť „aby sa mu uvoľnila cesta a mohol sa oženiť Tiggy“. Legge-Bourkeová bola Charlesom najatá ako spoločníčka pre jeho synov, keď boli v jeho opatere. Diana bola rozčúlená z toho, aký mala Legge-Bourkeová s jej synmi vzťah. Princ Charles hľadal porozumenie verejnosti prostredníctvom televízneho rozhovoru s Jonathanom Dimblebym (29. jún 1994). V rozhovore uviedol, že svoj vzťah s Camillou obnovil v roku 1986 až potom, čo sa „nenávratne rozpadlo“ jeho manželstvo s Dianou.
V tom istom roku bulvárny plátok News of the World tvrdil, že Diana uskutočnila viac ako 300 telefonátov so ženatým obchodníkom s umením Oliverom Hoareom. Dokázalo sa, že tieto hovory sa uskutočňovali z jej apartmánu v Kensingtonskom paláci aj z telefónnej búdky hneď pred palácom. Podľa Hoarovho nekrológu nebolo pochýb o tom, že mala s ním vzťah. Diana však poprela akýkoľvek romantický vzťah s Hoareom, ktorého označila za priateľa, a uviedla, že zdrojom nepríjemných hovorov s Hoareom nebola ona, ale jeden „mladý chlapec“. Tlač ju spájala aj s hráčom ragbyového zväzu Willom Carlingom a súkromným investorom Theodorom J. Forstmannom,  tieto tvrdenia však neboli ani potvrdené, ani dokázané.
Rozvod
vľavo|náhľad|Princezná z Walesu v Rusku, 1995 Novinár Martin Bashir urobil rozhovor s Dianou pre reláciu o aktuálnych udalostiach, Panorama (BBC). Rozhovor bol odvysielaný 20. novembra 1995. Princezná diskutovala o vlastných a manželových mimomanželských pomeroch. V súvislosti s Charlesovým vzťahom s Camillou povedala: „No, v tomto manželstve sme boli traja, takže to bolo trochu preplnené.“ Vyjadrila tiež pochybnosti o tom, či je jej manžel vhodný na kráľovskú funkciu. Spisovateľky Tina Brownová, Sally Bedell Smithová a Sarah Bradfordová podporili Dianino priznanie v rozhovore, že trpela depresiami, „prudkou bulímiou“ a mnohokrát sa sebapoškodzovala; prepis nahrávok relácie zaznamenáva Dianu, ktorá potvrdzuje mnohé z jej problémov s duševným zdravím, vrátane toho, že si „poranila (ruky) a nohy“. Kombinácia chorôb, ktorými sama Diana trpela, mala za následok, že niektorí jej životopisci sa domnievali, že má hraničnú poruchu osobnosti.
Rozhovor bol považovaný za bod zlomu. 20. decembra Buckinghamský palác oznámil, že kráľovná poslala Charlesovi a Diane listy s odporúčaním rozviesť sa. Kráľovnin krok podporil predseda vlády a rada hlavy štátu (Privy Counsellors). Podľa BBC bolo o ňom rozhodnuté po dvoch týždňoch rozhovorov. Charles následne formálne súhlasil s rozvodom písomným vyhlásením. Vo februári 1996 Diana oznámila svoju dohodu po rokovaniach s Charlesom a zástupcami kráľovnej, ktorá znervózňovala Buckinghamský palác vydaním vlastného oznámenia o rozvodovej zmluve a jej podmienkach. V júli 1996 sa pár dohodol na podmienkach svojho rozvodu. Nasledovalo to krátko po Dianinom obvinení, že Charlesova osobná asistentka Tiggy Legge-Bourkevá išla na potrat. Legge-Bourkeová nariadila svojmu právnikovi Petrovi Carter-Ruckovi, aby požiadal o ospravedlnenie. Dianin osobný tajomník Patrick Jephson rezignoval krátko pred vypuknutím tejto udalosti. Neskôr napísal, že „s radosťou obvinila Legge-Bourkeovú z potratu“.
Dočasné rozhodnutie o rozvode bolo vydané 15. júla 1996 a rozvod bol ukončený 28. augusta 1996. Dianu v prípade právne zastupoval Anthony Julius. Dostala paušálne vyrovnanie vo výške 17 miliónov libier (čo zodpovedá hodnote 32,144,626 libier v roku 2019) a tiež 400 000 £ ročne. Pár podpísal dohodu o mlčanlivosti, ktorá im zakazovala diskutovať o podrobnostiach rozvodu alebo manželského života. Dni predtým sa malo rozhodovať o kráľovských tituloch po rozvode. Diana stratila titul „Jej kráľovská výsosť“ (angl. Her Royal Highness) a namiesto toho dostala titul Diana, princezná z Walesu (angl. Diana, Princess of Wales). Ako matka princa, ktorý jedného dňa nastúpi na trón, bola naďalej považovaná za členku kráľovskej rodiny a mala rovnaké postavenie ako počas manželstva. Kráľovná údajne chcela, aby Diana po rozvode pokračovala v používaní titulu „Jej kráľovská výsosť“, Charles však trval na jeho odstránení. Princ William údajne ubezpečil svoju matku slovami: „Neboj sa, mamička, jedného dňa ti to vrátim, keď budem kráľom.“ Takmer rok predtým podľa Tiny Brownovej Philip varoval Dianu: „Ak sa nebudeš vedieť správať, dievča moje, zoberieme ti titul.“ Povráva sa, že mu odpovedala: „Môj titul je oveľa starší ako tvoj, Philip.“
Osobný život po rozvode
náhľad|Diana na stretnutí so [[Šrí Činmoj|Šrí Činmojom v Kensingtonskom paláci v máji 1997]] Po rozvode v roku 1996 si Diana ponechala dvojlôžkový apartmán na severnej strane Kensingtonského paláca, ktorý zdieľala s Charlesom od prvého roku ich manželstva; byt zostal jej domovom až do jej smrti v nasledujúcom roku. Presťahovala tiež svoje kancelárie do Kensingtonského paláca, ale bolo jej povolené „využívať štátne byty v paláci svätého Jakuba“. Ďalej mala prístup k šperkom, ktoré dostala počas manželstva, a mohla využívať leteckú dopravu britskej kráľovskej rodiny a vlády. V knihe publikovanej v roku 2003 Paul Burrell tvrdil, že Dianine súkromné listy odhalili, že jej brat, lord Spencer, jej napriek jej žiadosti odmietol dovoliť žiť v zámku Althorp. Ochranu Diane ponúkla aj Royalty Protection Group z Metropolitnej polície, ktorú využívala pri cestovaní so svojimi synmi, ale v posledných rokoch života ju odmietala v snahe dištancovať sa od kráľovskej rodiny.