cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Menger
Život
Karl Menger zomrel v spánku v dome svojej dcéry Rosemary v Highland Park, neďaleko Chicaga.
Teória grafov
V teórii grafov je po Mengerovi pomenovaná tzv. Mengerova veta o súvislosti grafov. Veta hovorí, že veľkosť minimálneho hranového rezu grafu pre dané vrcholy x a y, teda minimálny počet hrán, ktorý treba z grafu odobrať na to, aby boli x a y v rôznych komponentoch súvislosti, je rovný maximálnemu počtu ciest z x do y, ktoré majú po dvoch disjunktné množiny hrán.
Existuje aj obmena vety, ktorá hovorí, že pre nesusedné vrcholy x a y je veľkosť minimálneho vrcholového rezu grafu pre vrcholy x a y (počet vrcholov, ktoré treba odobrať, aby boli x a y v rôznych komponentoch súvislosti) rovný maximálnemu počtu ciest z x do y, ktoré majú po dvoch disjunktné množiny vrcholov.
Geometria metrických priestorov
Mengerovou obľúbenou témou bolo štúdium štruktúry metrických priestorov geometrickými metódami -- sám túto disciplínu nazýval metrickou geometriou. Zahŕňala štúdium geodetík alebo krivosti oblúkov a povrchov. To sú pojmy, ktoré sa štandardne študujú v rámci diferenciálnej geometrie a medzi klasické pomôcky patria lokálne mapy a súradnice. Menger si uvedomil, že vo vhodných metrických priestoroch možno tieto pojmy rozumne definovať a skúmať aj bez použitia súradníc. V roku 1930 publikoval prácu, v ktorej definuje krivosť oblúka v konvexnom metrickom priestore:
Definícia: Krivosť ľubovolnej trojice bodov p,q,r v konvexnom metrickom priestore je obrátená hodnota polomeru nimi určenej kružnice. Nech A je oblúk v tomto priestore a nech a je bod na ňom ležiaci. Krivosť oblúka A v bode a je limita krivostí takých trojíc bodov p,q,r, ktoré ležia na A a ich vzdialenosti od bodu a konvergujú k nule.
Tu si treba uvedomiť, že už len existencia niečoho, čo sa dá nazvať "kružnica určená troma bodmi" je vysoko netriviálny výsledok o štruktúre konvexných metrických priestorov. To, že je pojem krivosti takto dobre definovaný, predstavuje tiež netriviálny fakt -- totiž, nie je jednoduché ukázať, že ak limita krivostí existuje, tak nezávisí od voľby konvergentnej postupnosti trojíc p,q,r.
Iný Mengerov výsledok z metrickej geometrie je veta o izometrickom vnorení metrického priestoru do lineárneho priestoru.
Projektívne priestory a teória zväzov
Vo Veblenovej axiomatizácii mali body projektívneho priestoru výnimočné postavenie oproti priamkam, rovinám a objektom vyšších dimenzií. Toto privilegované postavenie však nemá žiadne opodstatnenie v samotnej projektívnej geometrii -- napríklad už len kvôli tomu, že body sú v n-rozmernom projektívnom priestore duálne k n-1-rozmerným podpriestorom. Hilbertova axiomatizácia zase potrebovala celú hierarchiu objektov rôznych typov odstupňovaných podľa dimenzie.
V roku 1928 Menger publikoval článok Axiomatik der endlichen Mengen und der elementargeometrischen Verknüpfungsbeziehungen, v ktorom prezentoval nový prístup. Menger si ako východisko zvolil základnú konštrukciu projektívneho priestoru, keď sa projektívny priestor dimenzie n stotožňuje so systémom všetkých lineárnych podpriestorov vopred zvoleného n+1-rozmerného vektorového priestoru. Menger v tomto systéme zaviedol operácie prieseku a spojenia podpriestorov a vyšetril vlastnosti týchto, zatiaľ ešte, geometrických operácií. Tak dospel k algebraickej štruktúre, ktorej dal neskôr Garrett Birkhoff názov lattice -- po slovensky zväz. Menger ďalej charakterizoval tú triedu zväzov, ktoré zodpovedajú projektívnym priestorom. Neskôr zväzovo teoretickými metódami skúmal aj geometriu afinných priestorov. Nezávisle od Mengera dospel k podobným výsledkom aj Birkoff.
Pre úplnosť je treba poznamenať, že k pojmu zväzu sa už začiatkom 20. storočia, aj keď na základe iných úvah, dopracoval Dedekind a v 19. storočí Boole.
Pravdepodobnostné metrické priestory
Menger sa počas svojho štúdia na gymnáziu a neskôr, počas prvého roku štúdia na vysokej škole, profiloval ako fyzik. Skúsenosť s fyzikou sa potom tiahla celou jeho profesionálnou kariérou a kde-tu motivovala k zaujímavým počinom. Aj pri zrode idey pravdepodobnostného metrického priestoru stála fyzikálna motivácia.
Každý fyzikálny experiment, každá meraná fyzikálna veličina, či už objem, plocha alebo pozícia, je obeťou experimentálnych chýb merania. Podľa Heisenbergovho princípu neurčitosti sú niektoré dvojice veličín dokonca principiálne nemerateľné s ľubovolnou presnosťou. V roku 1942 Menger publikoval krátku správu nazvanú Statistical metrics, v ktorej ukazuje zaujímavý spôsob ako popísať a študovať priestory, v ktorých nie je možné presne merať vzdialenosti. Ako východisko použil pojem klasického metrického priestoru, pričom vzdialenosť dvoch bodov p, q neohodnotil jednoduchou číselnou hodnotou, ale distribučnou funkciou Fpq, ktorej hodnotu Fpq(x) v bode x interpretoval ako pravdepodobnosť, že vzdialenosť bodov p a q je menšia než x.
Raná teória pravdepodobnostných metrických priestorov bola plná otvorených problémov, ktorých sa zhostili Mengerovi žiaci. Nesmierny kus práce tu odviedol Abraham Wald, po ktorom sú pomenované Waldovské priestory -- špeciálna trieda pravdepodobnostných metrických priestorov. Žiaľ, Wald predčasne zahynul pri havárii lietadla. Po jeho smrti sa teórii intenzívne venovali Mengerov kolega Abe Sklar a bývalý Mengerov študent Berthold Schweizer. Ich pričinením sa teória vyvinula na úroveň rešpektovanej matematickej disciplíny. Výsledky a pojmy z teórie pravdepodobnostných metrických priestorov našli významné uplatnenie v iných odvetviach matematiky a vo fyzike. Napríklad bez pojmu t-normy si dnes nevieme predstaviť fuzzy logiku a teóriu fuzzy množín. Iný príklad -- pojem kopule sa stal legitímnym nástrojom matematickej štatistiky. Pritom oba pojmy boli zavedené a preskúmané práve v kontexte pravdepodobnostných metrických priestorov.
Ekonómia
Od roku 1923, keď editoval druhé vydanie Grundsätze des Ökonomie, knihy svojho otca Carla Mengera, zaujímal sa Menger aj o ekonómiu. Jeho vlastný prínos spočíva hlavne v teórii neistoty a vo formálnom uchopení zákona klesajúcich výnosov.
V roku 1934 Menger na matematickom kolokviu prezentoval a vzápätí aj publikoval prácu Unsicherheitsmoment in der Wertlehre zaoberajúcu sa problémom známym tiež ako Petrohradský paradox. Petrohradský paradox je jednoduchá antagonistická hra dvoch hráčov, v ktorej zohráva dôležitú rolu náhoda. V krátkosti: hru hrajú dvaja hráči A a B. Hráč A na začiatku zaplatí dohodnutú sumu i korún, aby sa vôbec mohol hry zúčastniť. Potom začne hráč B hádzať mincou a hádže dovtedy, kým nepadne hlava pričom počíta počet hodov n. Potom ako padne prvýkrát hlava, zaplatí hráč B hráčovi A sumu 2n korún a hra končí. Je zrejmé, že ak hráč B nezvolí dostatočne citlivo cenu hry i, ktorú musí hráč A zaplatiť ako vstupný poplatok, môže rýchlo zbankrotovať. Tiež je zrejmé, že ak chce B v dlhodobom horizonte na prevádzkovaní hry zarábať, musí byť vstupný poplatok väčší ako stredná hodnota výplaty. Vtip je v tom, že výplata takejto hry je náhodná veličina, ktorá nemá strednú hodnotu. Presnejšie povedané, má nevlastnú strednú hodnotu +\infty. To znamená asi toľko, že bez ohľadu na výšku vstupného poplatku i bude hráč B v dlhodobom horizonte stratový. Zaujímavé je pritom ale to, že drvivá väčšina nepoučených respondentov v psychologickom teste navrhne ako spravodlivú cenu hry sumu v hodnote okolo 2 korún.
O vysvetlenie tohoto javu sa pokúšal už Bernoulli pomocou pojmu funkcie úžitku. Menger sa naproti tomu snažil fenomén vysvetliť pomocou subjektívnych pravdepodobností tak, ako ich vníma hráč B. Táto práca neskôr stimulovala von Neumanna k vybudovaniu axiomatickej teórie úžitku a teórie hier.
Mengerov článok The Logic of the Laws of Return z roku 1954 je prísne formálna a matematická analýza zákona klesajúcich výnosov. V tom čase bolo v ekonomickej literatúre množstvo formulácií a dôkazov tohto zákona pochádzajúcich napríklad od Ludwiga Misesa, Eugena Bawerka alebo Knuta Wicksella. Menger vyjasnil logické a matematické vzťahy medzi nimi a poskytol solídne základy pre ďalšie matematické štúdium tejto problematiky.
Gabriel Guevrekian
Gabriel Guevrekian alebo Gabriel Guévrékian (* 1892 alebo 1900, Istanbul – † 29. október 1970, Antibes) bol avantgardný architekt arménskeho pôvodu, ktorý obohatil perzskú modernú architektúru o prvky nového moderného umenia.
Karl Menger
Etika
Menger sa spolu so Schlickom vážne zaujímal o otázky etiky. V roku 1934 publikoval knihu Moral, Wille und Weltgestaltung, v ktorej aplikoval precízne logicko-deduktívne postupy na poli etiky. Jeho zámerom bolo pristúpiť ku štúdiu vybraných otázok etiky tak precízne a disciplinovane, ako je to zvykom v logike alebo matematike. Preto sa v úvahách prísne vyhýbal nepodloženým predpokladom a metafyzickým argumentom. Jednou z diskutovaných tém je Kantov kategorický imperatív. Menger dokazuje, že kategorický imperatív nijako neobstojí ako vysvetlenie konania jednotlivcov alebo skupín. Kniha bola v roku 1974 vydaná v anglickom jazyku s podtitulom Toward a Logic of Ethics. Významný filozof a teoretik vedy Karl Popper o nej povedal:
"This is one of a few books in which the author attempts to depart from the stupid talk in ethics."
Gabriel Guevrekian
Život
Gabriel Guevrekian sa narodil v roku 1900 v Istanbule. Architektúru študoval na rakúskej Akadémii výtvarných umení vo Viedni. Diplom dostal už ako 19 ročný. Do roku 1922 spolupracoval s Oskarom Strandom a Josefom Hoffmanom, kedy sa presťahoval do Paríža. Tu sa dostal do kontaktu so skupinou ľudí združených do Congrès International d’Architecture Moderne a stal sa ich hlavným tajomníkom. Vďaka jeho priateľstvu s poprednými avantgardnými architektmi (napr. Henri Sauvage, s ktorým pracoval v roku 1933, Robert Mallet-Stevens, Le Corbusier, André Lurçat či Sigfired Gideon) sa stal hlavným predstaviteľom moderného medzinárodného hnutia v Perzii. Počas jeho 4 ročného pôsobenia v Perzii bol vymenovaný za hlavného architekta Teheránu. Medzi jeho najznámejšie stavby patria Tehran Officers’ Club, amfiteáter Military School, a tiež viac ako 20 víl a rezidencií pre teheránsku elitu.
Guévrekian bol tiež členom Union of Modern Architects (1929), zakladateľ francúzskych novín L’Architecture d’aujourdhui (1930), a členom Union of Architects Modernes. Podieľal sa exhibícii Vienna Werkbund v roku 1931. Po odchode z Perzie, v roku 1937, Guévrékian strávil 3 roky v Anglicku. Medzi rokmi 1940 – 1944 vyučoval na francúzskej akadémii v Sarrebrucku. Po obsadení Francúzska Nemcami, Guévrékian zastavil všetkú svoju prácu a odsťahoval sa do Spojených štátov amerických. Kde v roku 1955 dostal aj americké občianstvo. Zomrel v roku 1970 v Antibes.
Karl Menger
Dramatická tvorba
Pokus o dramatickú tvorbu treba chápať skôr ako kurióznu kapitolu v Mengerovom živote. V roku 1920, keď bol Menger študentom posledného ročníka na gymnáziu, bol jeho spolužiakom aj Heinrich Schnitzler, ktorého otec Arthur bol známy dramatik. V denníku Arthura Schnitzlera sa nachádza niekoľko poznámok o Mengerovi datovaných 1920 až 1931. Ani jedna z nich nie je priaznivá. Menger v skutočnosti pracoval na dráme o spornej Pápežke Jane. Schnitzler poznamenáva, že Mengerove snahy o drámu sú neúspešné, že dielo je nepríjemné a že Mengerove ambície nesiahajú ďalej než po jeho dokončenie. O Mengerovi sa Schnitzler vyjadruje ako o nenormálnom podivínovi a megalomanovi so samovražednými sklonmi, aj keď pripúšťa jeho kvality v matematike a fyzike. Snahy o dramatickú tvorbu, akokoľvek nevýznamné boli, poskytujú nám svedectvo o nesmiernej Mengerovej všestrannosti a tvorivej sile.
Gabriel Guevrekian
Diela
Medzi jeho diela patrí napríklad Villa Ch. Kosrovani.
Villa Noailles
Villa Noailles bola postavená v rokoch 1923 – 1933 v Hyères, podľa návrhov architekta Roberta Mallet-Stevensa. V zadnej časti pozemku Gabriel Guévrékian zrealizoval svoj projekt záhrady Le Jardin d’Eau et de Lumier. Záhrada má trojuholníkový pôdorys, vyznačuje sa striedaním geometrických tvarov a línií. Guévrékian využil hru svetla a tieňa použitím vodných prvkov a skla. Farebné sklo sa tu pravidelne strieda so zatrávnenými plochami. Le Jardin d’Eau et de Lumière je typickým príkladom záhradnej tvorby Art deco. Výnimočnosť jej dodáva aj perzská atmosféra, ktorá je Guévrékianovy velmi blízka.
Karl Menger
Mengerova cena
Mengerova cena sa udeľuje ako odmena za výnimočné výsledky v matematických súťažiach. Väčšinou to býva Annual William Lowell Putnam Mathematical Competition, tiež známej ako Putnamova súťaž. Táto sa koná každoročne a je prístupná všetkým študentom bakalárskych smerov na amerických a kanadských univerzitách. Každá zúčastnená univerzita vyberie tím troch študentov. Výsledky tohto tímu určujú umiestnenie univerzity. Členovia najlepších tímov okrem toho absolvujú pohovor s komisiou zostavenou z členov katedry matematiky na Duke University a na základe tohto pohovoru a dosiahnutého umiestnenia v súťaži sa vyhlásia laureáti.
Mengerova cena sa udeľuje od roku 1989 a vypláca sa z daru, ktorý poskytli George Hammond a jeho manželka a Mangerova dcéra Eva Menger-Hammond.
Saint-André-de-Cubzac
Saint-André-de-Cubzac môže byť:
Javrezac
Javrezac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 689
NGC 689 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Globálne ochladzovanie
O globálnom ochladzovaní hovoríme, keď sa trend klimatickej zmeny, teda smer pohybu priemerných teplôt oceánov a atmosféry v globálnom meradle, zmení zo stúpajúceho alebo stagnujúceho, na zostupný. S termínom globálne ochladzovanie je tiež spojená masmediálna hystéria, v 70. rokoch 20. storočia.
Globálne ochladzovanie v 70. rokoch 20. storočia
Približne medzi rokmi 1945 až 1970 sa objavil trend poklesu teplôt v globálnom meradle, ktorý sa na svojom minime zapísal do povedomia verejnosti, prostredníctvom šírenia z kontextu vytrhnutých a nesprávne interpretovaných vedeckých správ v masmédiách.
Externé odkazy
Global uppvärmning
Saint-Ciers-sur-Gironde
Saint-Ciers-sur-Gironde môže byť:
Jon Llewellyn Kyl
Jon Llewellyn Kyl (* 25. apríl, 1942, Oakland, Nebraska, USA) je republikánsky mladší senátor, reprezentant Arizony.
Životopis
Jon Kyl sa narodil v Oaklande, v štáte Nebraska. Je synom Johna Kyla, kongresmana za štát Iowa. Dosiahol bakalárske vzdelanie v roku 1964 na University of Arizona a v roku 1966 na nej absolvoval štúdium práva.
Je ženatý s Caryll Collins, s ktorou má dve deti: Kristine Kyl Gavin a John Kyla, má štyri vnúčatá.
Politická kariéra
Ako člen senátneho republikánskeho politického výboru je jedným zo šiestich vedúcich členov republikánskej strany.
V apríli 2006 bol zvolený časopisom Time za jedného z desiatich najlepších senátorov v USA.
V senátnych voľbách v novembri 2006 bol znovuzvolený za zástupcu štátu Arizona v senáte.
Structured Query Language
Structured Query Language (SQL; iné názvy: štruktúrovaný vyhľadávací jazyk, štruktúrovaný dopytovací jazyk, nespisovne štruktúrovaný dotazovací jazyk) je počítačový jazyk na manipuláciu (DML) (výber, vkladanie, úpravu a mazanie) a definíciu údajov (DDL). V súčasnosti je to najpoužívanejší jazyk tohto druhu v relačných systémoch riadenia databáz.
Jazyk SQL sa vyvinul pôvodne z jazyka SEQUEL, čo bol jazyk pre manipuláciu a definíciu dát pre System R od IBM, prvého databázového systému založenom na Coddovom relačnom dátovom modeli. Prvý komerčný databázový systém využívajúci SQL vyvinula spoločnosť Relational Software, Inc. (teraz Oracle) v roku 1979. Jazyk SQL sa stal čoskoro štandardnou výbavou väčšiny relačných databázových systémov.
V roku 1986 inštitúcia ANSI štandardizovala jazyk SQL pod označením SQL-86. O rok neskôr vo viac-menej nezmenenej forme tento štandard ratifikovala aj organizácia ISO (SQL-87). V roku 1989 a 1992 boli prijaté revízie označené ako SQL-89, resp. SQL-92 (aj SQL-2). Výrazné zmeny prišli v roku 1999, kedy sa do štandardu SQL:1999 (SQL-3) dostali napr. rekurzívne dopyty, spúšťače (triggery), regulárne výrazy, neskalárne dátové typy a niektoré objektovo-orientované vlastnosti. Verzia SQL:2003 priniesla hlavne podporu pre XML, štandardizované postupnosti, stĺpce s automaticky generovanými hodnotami a tzv. oknové funkcie.
Norma SQL-86 definuje výslovnosť slova SQL v anglickom jazyku ako „eskjúel“, hoci mnoho ľudí ho vyslovuje stále ako „síkl“ (SEQUEL). V slovenskom jazyku sa okrem týchto dvoch cudzích výslovností používa prirodzené „eskvéel“.
Základné syntaktické konštrukcie jazyka SQL sú nasledovné:
Časť, ktorá slúži na manipuláciu s dátami, je vo svojej podstate len syntaktický cukor pre relačný kalkul.
V čistej forme (štandard) nie je jazyk SQL turingovsky úplný, tzn. nevieme v ňom vypočítať všetko, čo vieme na Turingovom stroji (a teda aj naprogramovať v bežných programovacích jazykoch). V SQL nedokážeme napríklad urobiť tranzitívny uzáver relácie]. Z tohto dôvodu mnohé databázové systémy rozširujú jazyk SQL o ďalšie konštrukcie, napr. Oracle dodáva PL/SQL, Microsoft SQL Server používa T-SQL. Iný prístup spočíva v integrácii niektorého klasického programovacieho jazyka, napr. Oracle podporuje jazyk Java, Microsoft SQL Server 2005 ľubovoľný jazyk podporujúci .NET (napr. C, VB.NET či C++), v PostgreSQL môžu byť funkcie písané v rôznych jazykoch ako je Perl, Tcl či C.
Procedurálne rozšírenia
SQL je navrhnuté na špecifický účel: vyhľadávať údaje v relačnej databáze. SQL je nastaviteľný, deklaratívny jazyk, nie prikazovací ako C alebo BASIC. Napriek tomu existujú rozšírenia základného SQL, ktoré dopĺňajú funkcie procedurálneho programovacieho jazyka, ako napríklad konštrukcia kontrola-za-behu. Tu sú:
Na doplnenie štandardných SQL/PSM rozšírení a súkromných (patentovaných?) SQL rozšírení, je na veľa SQL platformách pomocou DBMS integrácie s inými jazykmi umožnené procedurálne a objektovo-orientované programovanie. SQL štandardy definujú SQL/JRT rozšírenia (SQL programy a typy(?) pre programovací jazyk Java) na podporu kódu Java v SQL databázach. SQL Server 2005 používa SQLCLR ( spoločný jazyk pre SQL Servery) na riadenie(?) klienta. NET vyhľadáva v databáze, kým predchádzajúce verzie SQL Server nepodporovali neriadené(?) rozširovacie funkcie, primárne napísané v C. Ďalšie databázové platformy, ako MySQL a Postgres, umožňujú písanie funkcií v širokom spektre jazykov, ako: Perl, Python, TCL a C.
Ďalšie rozšírenia
SQL: 2003 tiež definuje niekoľko ďalších rozšírení k štandardu zväčšiť SQL celkovú funkčnosť. Tieto rozšírenia obsahujú:
SQL/JRT, alebo SQL rutiny a typy pre java programovací jazyk, rozšírenie je definované ISO/IEC 9075-13: 2003. SQL/JRT špecifikuje schopnosť sa odvolať na statické java metódy ako rutiny vo vnútri SQL aplikácii. To taktiež volá po schopnosti používať java triedy ako SQL usporiadané užívateľské definované typy.
SQL/PSM, alebo Trvalo uložené moduly, rozšírenie je definované ISO/IEC 9075-4: 2003. SQL/PSM normalizuje procedurálne rozšírenie pre SQL, obsahujúci prúd kontroly, !!!condition!!! manipuláciu, príkaz !!condition!! signálov a !!resignals!!, kurzorov a lokálnych premenných a dosadzovanie výrazov do premenným a parametrov. Navyše, SQL/PSM formuje deklaráciu a udržovanie trvalých databázových jazykových rutín (napr., “uložené procedúry”).
Milét
Milét alebo Milétos alebo Mílétos (po grécky Milétos/iný prepis: Mílétos) bolo maloázijské grécke prístavné mesto. Dnes leží asi 9 km od mora.
Prvé osídlenie pochádza z neolitu. V 11. storočí pred Kr. tu iónski kolonisti založili prvú osadu. V 8. storočí sa Milét stal jedným z najdôležitejších stredísk obchodu vtedajšieho sveta. V 7. storočí pred Kr. mal 25 000 obyvateľov. V 7. a 6. storočí Milét založil vraj vyše 80 kolónií na pobreží Čierneho mora a v delte Nílu. V tomto období patril aj k najväčším mestám zväzku 12 iónskych miest. V 6. storočí pred Kr. tu pôsobili prví grécki filozofi Tales, Anaximandros a Anaximenes (tzv. milétska škola), ďalej geograf Hekataios a historik Kadmos.
V roku 499 pred Kr. Milét inicioval vzburu maloázijských Grékov proti Peržanom, ale roku 494 pred Kr. (bitka pri Ladé) bol úplne zničený. Čoskoro bolo však mesto znova postavené, a to s pravouhlými ulicami. Roku 386 pred Kr. mesto ovládli Peržania, 377 pred Kr. pripadol Kárii, 334 pred Kr. ho dobyl Alexander Veľký a prosperita mesta dočasne poklesla. Po Alexandrovej smrti a období diadochov roku 188 pred Kr. pripadol Rímskej ríši a obnovila sa prosperita. Podľa Skutkov apoštolov (Sk 20,15-38 a 2Tim 4,20 ) navštívil mesto sv. Pavol na svojich misijných cestách. V 3. storočí po Kr. sa začal definitívny úpadok mesta spôsobený zanášaním prístavu riečnymi náplavami.
V meste bolo od konca 19. storočia vykopané množstvo pamiatok - napr. rímske divadlo, mramorové sochy levov, dve agory, brána (dnes v Pergamonskom múzeu v Berlíne), delfinión, buleutérion, nymfeum, akvadukt, termy Faustíny (dcéry Marka Aurélia), rímske kúpele Vergília Capita a helenistické mestské hradby.
Amou
Amou môže byť:
Těšany
Těšany sú obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 280 obyvateľov, z toho 633 mužov a 647 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 38,0 roka, ženy 41,4 roka).
NGC 894
NGC 894 je hviezdna asociácia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 28. novembra 1856.
Abony
Abony je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Cegléd.
Branges
Branges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elipsoid
thumb|Elipsoid
Elipsoid je priestorové teleso tvorené množinou všetkých bodov, ktorých poloha voči zadanému bodu spĺňa podmienky dané nasledujúcou nerovnicou. Ak by bol znak ≤ nahradený znakom =, rovnicu by spĺňali body na povrchu elipsoidu.
kde a, b a c sú konštantné kladné reálne čísla, určujúce dĺžky polosí v smere jednotlivých osí. Uvedená definícia predpokladá, že stred elipsoidu leží v počiatku súradnicovej sústavy a že osi elipsoidu sú totožné s osami súradnicovej sústavy. Ak by tomu tak nebolo, je potrebné nerovnicu rozšíriť o opis posunutia a rotácie elipsoidu v priestore.
Rovinnými rezmi elipsoidu pozdĺž jednotlivých súradnicových osí sú elipsy. Polosi jednotlivých elíps zodpovedajú polosám elispoidu.
Objem
a,b,c - hlavné a vedľajšie polosi
Zephyrosaurus
Zephyrosaurus je vyhynutý rod vtákopanvového dinosaura, žijúceho v období spodnej kriedy na území dnešnej Montany (tomuto dinosaurovi však bývajú pripisované aj stopy z Marylandu a Virgínie). Jeho jediný druh je Zephyrosaurus schaffi.
Súčasné štúdie odhaľujú, že rod Zephyrosaurus bol blízky príbuzný s rodom Orodromeus - obe zvieratá totiž mali na lícach kostné hrče, v čeľustiach malé tesákovité zuby a zrejme dokázali hrabať nory.
STS-32
STS-32 bola deviata misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 33. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom misie bolo vypustenie komunikačnej družice Syncom 4 F-5.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Nové Hebridy
Nové Hebridy môže byť:
Castets
Castets môže byť:
Hon (film z roku 2012)
náhľad|Alexandra Rapaport a Thomas Vinterberg na filmovom festivale Cannes 2012. Hon je dánska dráma z roku 2012 režírovaná Thomasom Vinterbergom a v hlavnej úlohe s Madsom Mikkelsenom. Príbeh sa odohráva v malej dánskej dedine počas Vianoc a sleduje príbeh muža, ktorý sa stane objektom masovej hystérie potom, ako bol krivo obvinený zo sexuálneho obťažovania dieťaťa.
Vydanie a ocenenia
Film mal premiéru 20. mája 2012 na festivale v Cannes ako prvý dánsky film v hlavnej súťaži od roku 1998. Mads Mikkelsen tu získal cenu pre najlepšieho herca. Distribučná spoločnosť Nordisk Film vydala film v Dánsku 10. januára 2013. Film bol vydaný na DVD a Blu-ray 7. mája 2013.
Film získal 11. septembra 2013 hlavnú súťažnú cenu Meeting Point Europe Award na 8. ročníku filmového festivalu Cinematik 2013 v Piešťanoch, ako aj Cenu divákov. Bol taktiež nominovaný na Severskú filmovú cenu Nordic Council Film Prize.
NGC 690
NGC 690 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Publikum
Publikum môže byť:
Dynka
Dynka (nárečovo: dyňka) môže byť:
Papua
Papua je:
Mugron
Mugron môže byť:
Tetčice
Tetčice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 094 obyvateľov, z toho 532 mužov a 562 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 40,6 roka, ženy 40,9 roka).
Nová Guinea
Nová Guinea (po indonézsky Irian, v minulosti často Papua) je druhý najväčší ostrov sveta nachádzajúci sa nad Austráliou v Melanézii, ktorý je dnes politicky rozdelený medzi Indonéziu (provincie Západný Irian Jaya a Papua) v západnej časti a jadrom štátu Papua-Nová Guinea vo východnej časti.
Charakteristika
Ostrov od Austrálie oddeľuje Torresov prieliv. Stred ostrova zaberá mohutná Centrálna vysočina, ktorá sa delí na časti: Pegung Tamrau, Pegunung Maoke, Pegunung, Star, Müllerove vrchy, Vrchy Owena Stanleyho. Menšie pohorie sa ťahá aj pozdĺž severného pobrežia, inak je pobrežie močaristé s tropickými lesmi. Povrch pokrývajú zväčša tropické lesy. Obyvatelia sú Papuánci hovoriaci papuánskymi jazykmi. Významné rieky na ostrove sú Sepik, Ramu a Fly.
Zoznam obcí departementu Bas-Rhin
Kompletný zoznam 527 obcí departementu Bas-Rhin.
Nerovnica
Nerovnice sa riešia tak, že sa ekvivalentnými úpravami prevedú na jednoduchší tvar, z ktorého je možné určiť riešenie nerovnice.
Pri riešení nerovníc sa často využíva, že pre dve čísla a, b platí, že pokiaľ a b > 0, potom je buď a > 0 a b > 0 alebo a < 0 a b < 0. Často sa využíva aj skutočnosť, že pre a > b platí.
Úpravy nerovnice majú na rozdiel od úprav rovníc vplyv aj na reláciu oboch strán nerovnice. Napríklad po vynásobení nerovnice -2 x > -1 číslom -1 sa zmení nerovnosť na 2 x < 1, tzn. dôjde ku zmene znamienka nerovnosti.
Podobne ako pri rovniciach je možné nerovnice rozdeliť na algebrické a nealgebrické.
Pri nerovniciach sa často používa grafické riešenie, pretože je názorné. Pokiaľ sú známe korene rovnice f(x) = 0, je možné ich použiť pri riešení nerovnice f(x) > 0, pretože korene určujú krajné body intervalov, ktoré sú riešením nerovnice. Grafické riešenie umožňuje rýchlo určiť, ktoré z intervalov sú riešením a ktoré nie.
Ktésifón
Ktésifón alebo po slovensky aj Ktésifon (po arabsky Ták-i Kisrá) je názov starovekého mesta na ľavom brehu Tigridu, asi 32 km juhovýchodne od dnešného Bagdadu. V časoch Partov a Sásánovcov bol Ktésifon rezidenciou kráľov a administratívnym centrom Predného východu.
Dejiny
Koncom 2. storočia pred Kr. už dvojmestie Ktésifón-Seleukia v každom prípade existovalo a jeho ktésifónska zložka bola po mnoho rokov zrejme neopevnená - ešte Strabón ju totiž označuje za „veľkú dedinu“. Králi si oblasť obľúbili kvôli miernemu podnebiu, na leto však odchádzali buď do Ektaban v Médii, alebo do partského Hekatompylu, „mesta stých brán“.
Od druhej polovice 1. storočia pred Kr. hral Ktésifon v partskom štáte stále významnejšiu úlohu a čoskoro prestal byť len zimnou rezidenciou kráľov, ale stal sa skutočným hlavným mestom ríše. Kedy presne vzniklo tunajšie opevnenie, sa nedá na základe správ antických autorov rozhodnúť - zdá sa však, že to bolo najneskôr v 1. storočí po Kr. Ďalší vývoj Ktésifonu potom poznamenali partsko-rímske vojny v 2. storočí a s tým spojené katastrofy - roku 116 dobyl mesto cisár Traján, roku 165 Lucius Verus a roku 198 Septimius Severus. Králi na to reagovali výstavbou silnejšieho opevnenia.
Pád partskej ríše v dvadsiatych rokoch 3. storočí nič nezmenil na dovtedajšom štatúte Ktésifonu. Mesto zostalo centrom monarchie, aj keď prví Sásánovci sa zdržiavali veľmi často inde - Šápúr I. napríklad v novo založenom Gundéšápúre v Susiane. Zo stavieb sásánovskej epochy sa zachovali omnoho významnejšie pozostatky, než pri starších pamiatkach. Známy je predovšetkým Husravov palác zo 6. storočia, ktorého fasáda s mohutnými zapustenými stĺpmi sa v intaktnej podobe zachovala až do povodní v roku 1888. Klenba tamojšej trónnej sály bola zhruba 35 metrov vysoká a 50 metrov široká - bolo to jedno z najodvážnejších stavebných riešení tých čias.
V roku 637 - po prehratej bitke pri Kádisíje - opustil kráľ Jazdkart III. aj s dvorom a mešťanmi Ktésifon a do prázdneho mesta vtiahli Arabi. V nasledujúcich desaťročiach potom Ktésifon upadal a po založení nového hlavného mesta Bagdadu roku 762 sa zmenil na pole trosiek. Dnes v niekdajšej metropole na Tigride prebiehajú archeologické výskumy a reštauračné práce (najmä Husravovho paláca).
Zlomok
Zlomok alebo fragment môže byť:
Zlomok je v matematike druh čísla, pozri zlomok (matematika)
Fragment môže byť:
Matejovce (Poprad)
Matejovce sú mestskou časťou mesta Poprad s mimoriadne rozvinutým priemyslom. Sídli tu výrobca práčok Whirlpool, ďalej Tatramat a nový priemyselný park. Žije tu 2 865 obyvateľov (2015).
Do Matejoviec jazdí z autobusovej stanice a centra mesta autobusová linka č. 2 a zo sídlisk Juh č. 4.
Prvá písomná zmienka je z roku 1251. Meno vzniklo pravdepodobne podľa jedného z patrónov (druhým bol sv. Štefan), o čom svedčí erb z 15. storočia. Obec patrila do Spoločenstva spišských Sasov. V rokoch 1412 až 1772 bola obec v zálohu Poľska. Pôvodní obyvatelia Matejoviec sa zaoberali zväčša poľnohospodárstvom. Priemysel sa v mestečku začal rozvíjať v dielňach nemeckých kolonistov. Podstatná zmena v živote obyvateľov nastala v roku 1845, keď tunajší rodák Karol August Scholz založil dielňu na výrobu česadiel na kone. Z jednoduchých dielní z polovice 19. storočia vznikla v roku 1903 priemyselná výroba smaltovaných výrobkov, poľnohospodárskych potrieb a železiarskeho tovaru v jednej z najväčších továrni na Slovensku. Od roku 1969 je významným zamestnávateľom ľudí v regióne moderný závod na výrobu práčok a iných elektrospotrebičov Whirlpool a Tatramat. V Matejovciach sa nachádza gotický kostol sv. Štefana postavený v prvej polovici 14. storočia a renesančná zvonica zo 17. storočia. V Matejovciach sa nachádza aj evanjelický kostol. Matejovce boli k Popradu pripojené až v roku 1974.
Juignac
Juignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Francesco Giuseppe Bianchi
Francesco Giuseppe Bianchi (* 1752, Cremona, Taliansko – † 27. november 1810, Hammersmith, Spojené kráľovstvo) bol taliansky operný skladateľ a hudobný teoretik, predstaviteľ neapolskej opernej školy.
Život
Narodil sa v Cremone a študoval v Neapole u Niccolò Jommelliho a Pasquale Cafara. Jeho prvá opera bola uvedená v Cremone roku 1772. V rokoch 1775 až 1778 pôsobil ako prvý čembalista v Théatre-Italien v Paríži. V roku 1776 získal titul člena Filharmonickej akadémie v Bologni (Accademia Filarmonica di Bologna). Konkurz na miesto kapelníka milánskeho Dómu síce nevyhral, ale v rokoch 1782 až 1793 bol jeho prvým zástupcom.
V rokoch 1785 až 1791 a potom 1793 až 1797 pôsobil ako organista v chráme sv. Marka v Benátkách, v ktorom viedol a reorganizoval aj archív cirkevnej diecézy. náhľad|vľavo|Kráľovská opera Covent Garden v Londýne tesne pred požiarom v r. 1808 V roku 1784 uviedol na scénu Teatro La Fenice operu „Il Disertor Francese“, ktorá sa stretla s veľkým úspechom aj vďaka libretu, ktoré satiricky reagovalo na udalosti tej doby. Na tej istej scéne slávil ďalšie úspechy mnohými operami, z ktorých zrejme najväčší úspech malas opera „Tarara o sia La virtù premiata“. V Neapole sa stretla s mimoriadnym ohlasom opera „La vendetta di Nino“.
NGC 895
NGC 895 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. septembra 1785.
Francesco Giuseppe Bianchi
Život
V roku 1798 sa stal riaditeľom divadla v Dubline. Po roku 1802 uvádzal svoje opery v celej Európe, najčastejšie však v Paríži a Londýne.
NGC 895
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Francesco Giuseppe Bianchi
Dielo
Francesco Bianchi je vnímaný najmä ako operný skladateľ. Skomponoval takmer 80 javiskových diel. Jeho prínos spočíva najmä v rozvoji žánru lyrickej opery, ktorého bol hlavným predstaviteľom. Okrem opery sa venoval aj cirkevnej hudbe. Skomponoval celý rad omší (iba jediné Requiem: „Sequenza Dei Morti“), kantát, 4 oratória, a neobchádzal ani inštrumentálnu tvorbu.
Je autorom alebo spoluautorom piatich teoretických prác, z ktorých zostali takmer všetky v rukopise s výnimkou „Trattato d'armonia teorico pratico“, ktorá vyšla až po jeho smrti v časopise Quarterly Musical Review v rokoch 1820–1821.
STS-50
STS-50 bola dvanásta misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 47. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bolo vyniesť do vesmíru laboratórium Spacelab USML-1.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Iveta Grófová
Mgr. art. Iveta Grófová (* 31. október 1980, Trenčín) je slovenská filmová režisérka.
Hulapa film
V marci roku 2010 založila Iveta Grófová spoločnosť so širokým záberom Hulapa film. Zameriava sa na sprostredkovávanie služieb spojených s produkciou filmov, ozvučovanie a osvetľovanie kultúrnych a spoločenských podujatí, cez fotografické, reklamné a marketingové služby, vydavateľskú, vzdelávaciu činnosť až po textilnú výrobu.
Tvorba
I keď vyštudovala animáciu a dokument, na celovečernom poli debutovala hraným filmom. Sociálna dráma Až do mesta Aš mala na Slovensku distribučnú premiéru pod záštitou Asociácie slovenských filmových klubov 13. septembra 2012. Film je slovensko-česko-nemeckou koprodukciou.
Ide o autentický príbeh z česko-nemeckého pohraničia, z mesta Aš. Hlavnou postavou je Rómka Dorotka, ktorá po maturite odchádza od matky a priateľa z východného Slovenska do Ašu za prácou. Ubytuje sa v zanedbanej ubytovni a nastupuje ako šička v malej textilnej továrni. Stretne však Silviu, s ktorou začne spoznávať prostredie nočných barov. Netrvá dlho a Dorotku, ktorá stráca prácu, zoznamuje so starším Nemcom. Tí prichádzajú do mesta za lacnou zábavou, potešením, Dorotka zase do mesta prišla za vidinou dôstojného života. Ocitá sa teda v situácii, kedy stojí na prahu k závažným a drsným životným rozhodnutiam.
Režisérka má s mestom osobné skúsenosti, keďže ona sama pár mesiacov po strednej škole v Aši pracovala a tiež ako šička v továrni. Vývoj filmu začal ešte v roku 2006, počas štúdia na VŠMU, kde si na toto obdobie spätne spomenula. Počas šiestich rokov do mesta aj priebežne chodievala a pôvodne sa film mal stať jej absolventským filmom na Ateliéry dokumentárnej tvorby. Postupne si však uvedomila, že : „keď chcem nakrúcať o dievčatách, ktoré sa zo šičiek postupne stávajú kurvami alebo spoločníčkami miestnych Nemcov, tak zachádzam do takej oblasti života, o ktorej tie reálne ženy, čo túto skúsenosť zažívajú, už nemôžu vypovedať stopercentne otvorene a úprimne.“ K filmu napísala aj scenár, ktorého spoluautorom a dramaturgom filmu je Marek Leščák. Vo filme ďalej môžeme nájsť aj animované pasáže. Dokresľujú Dorotkin vnútorný svet, skrz ne môžeme lepšie pochopiť, čo táto vcelku introvertná postava prežíva. Názvu priznáva autorka aj istý metaforický význam, keďže anglická forma názvu – Made in Ash – sa môže preložiť nielen ako Vyrobené v Aši, ale aj Vyrobené v popole (meno mesta pochádza z nemčiny – Asche – a znamená práve popol). Film bol zahajujúcim titulom v súťažnej sekcii Na východ od západu na MFF Karlove Vary 2012 a bol vyslaný, ako tohoročný zástupca Slovenska, do bojov o Oscara.
Je takisto autorkou jednej z desiatich 10-minútových poviedok (a od desiatich rozdielnych tvorcov) vo filme, ktorý má byť ojedinelou reflexiou moderných dejín Slovenska a rovnako reflexiou slovenskej kinematografie, Slovensko 2.0. Konkrétne to je deviata poviedka z desiatich a nesie názov Discoboj. Do kín vstúpil tento projekt v apríli roku 2014.
Grófová zostala verná prostrediu aj minimalistickej forme. Jej protagonista je majiteľ diskotéky, ktorý v 90-tych rokoch čelil v Bratislave mnohým zločineckým skupinám, preto z krajiny odišiel a pokračuje práve na juhozápade Česka. Prostredníctvom hraných rekonštrukcií sa vyrovnáva so svojou minulosťou. V jeho príbehu badá režisérka paralelu s vývojom slovenskej štátnosti.
V súčasnej dobe pripravuje Iveta Grófová spoločne so scenáristom Marekom Leščákom filmovú adaptáciu románu Moniky Kompaníkovej Piata loď. Hlavnou hrdinkou je desaťročná Jarka, ktorej vlastná rodina nedáva dostatok lásky, väčšinu času trávi osamote, no zúfalo hľadá lásku svojej ľahostajnej a často deprimovanej matky. Náhodou sa však ona sama stane náhradnou „mamou“ dvoch malých detí, o ktoré sa nemá kto postarať. Spolu s ďalším chlapcom sa skrývajú pred svetom dospelých a pokúšajú sa ho zároveň i napraviť tým, že sa hrajú na fungujúcu rodinu. Premiéra je naplánovaná na máj roku 2016.
Charakteristický štýl
Udržuje sa na hraniciach medzi hranou a dokumentárnou sférou. Zachováva autenticitu a hodnovernosť prostredia, svojho príbehu. Vo filme Až do mesta Aš sa rozhodla „''použiť metódu prelínania hraného a dokumentárneho žánru a do reálneho prostredia som nasadila dve (ne)herečky, Silviu a Dorotku, ktoré som používala ako akési provokatérky. Pomáhali mi rozvíjať akciu medzi ostatnými postavami, ktoré neboli hrané.''“ Nebojí sa teda experimentovania a využíva aj zábery z web kamery, z mobilného telefónu, ktoré ešte zvýrazňujú vierohodnosť filmu.
Charakteristickým znakom sa stáva tiež práca s nehercami, keďže s nimi chce režisérka spolupracovať aj na filme Piata loď. Presnejšie by rada „našla takých predstaviteľov, ktorí majú podobné životné skúsenosti.“
Tišnovská Nová Ves
Tišnovská Nová Ves je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 76 obyvateľov, z toho 36 mužov a 40 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 44,4 roka, ženy 38,6 roka).
NGC 691
NGC 691 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Irša
Irša je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Cegléd.
Má rozlohu 7 296 ha a žije tu  obyvateľov .
Yuanmousaurus
Yuanmousaurus je vyhynutý rod dlhokrkého dinosaura, žijúceho v období strednej jury na území dnešnej Číny. Jeho jediný druh je Yuanmousaurus jingyiensis.
Bray (Saône-et-Loire)
Bray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Yuanmousaurus
Dorastal do sedemnásťmetrovej dĺžky. Známy je z neúplných pozostatkov a niektorí ho pokladajú za príbuzného rodu Patagosaurus.
Bray (Saône-et-Loire)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Douala
Douala je najväčšie mesto Kamerunu. Je hlavným mestom provincie Littoral a obchodným strediskom celého štátu. Leží v západnej časti krajiny, na pobreží Guinejského zálivu na ploche, v nadmorskej výške S počtom obyvateľov takmer 2,5 milióna je tesne najväčším mestom krajiny.
Doprava
V Douale sa nachádza dôležité medzinárodné letisko, najvýznamnejší kamerunský prístav a železnicou je spojenia, vedúce do hlavného mesta Yaoundé, Ngaoundéré, Kumba a Nkongsamba. Do Yaoundé tiež jazdia pravidelné autobusové linky po udržiavanej ceste.
Ľalia biela
thumb|Ľalia biela thumb|Kvet thumb|Ilustrácia z roku [[1794	]] Ľalia biela je trváca cibuľovitá rastlina s pekne voňajucími kvetmi bielej farby, vďaka ktorým sa stala symbolom nevinnosti a čistoty.
Opis
Je trváca rastlina z čeľade ľaliovitých. Dorastá 70-150 cm. Patrí medzi cibuľovité rastliny. Kopijovité listy vyrastajú z prízemnej ružice. Byľ má priamu, husto zarastenú listami. Kvety až 10 centimetrov veľké, jasne biele s výraznou arómou. Na jednej stonke vyrastá až 15 kvetov usporiadaných do strapca. Kvitne v období júna a júla. Plodom sú tobolky.
Výskyt
Tento druh ľalie rastie voľne v Malej Ázii a v Stredozemí. V ďalších krajinách sveta sa pestuje predovšetkým pre svoju nenáročnosť a krásny kvet. Hlavnou výhodou je jej mrazuvzdornosť. Vyhovujú jej pôdy kypré, humózne, vápenaté s dostatkom slnečného svetla.
Využitie v liečiteľstve
Liečivé účinky ľalie bielej sú známe od nepamäti pomáha pri hnisajúcich zarastených nechtoch, pri trieskach zadrených do prsta, zapálených ranách, po operáciách na rýchlejšie hojenie, pri svalových bolestiach.
Ústava Českej republiky
Ústava Českej republiky je najvyššie postaveným zákonom vedľa Listiny základných práv a slobôd v Česku.
Ústava bola prijatá Českou národnou radou dňa 16. decembra 1992. Vyhlásená bola v Zbierke zákonov ako ústavný zákon ČNR č. 1/1993 Zb. Ústava Českej republiky (v čiastke 1/1993 Zb.) a účinnosť nadobudla dňom 1. januára 1993.
Novelizovaná bola ústavnými zákonmi č. 347/1997 Zb., 300/2000 Zb., 448/2001 Zb., 395/2001 Zb. a 515/2002 Zb.
Na to, aby sa všetko dialo v súlade s Ústavou dohliada Ústavný súd Českej republiky sídliaci v Brne.
Členenie
Česká ústava je tvorená preambulou a 8 hlavami, zahrňujúcimi:
Bresse-sur-Grosne
Bresse-sur-Grosne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pól nedostupnosti
Pól nedostupnosti je miesto, ktoré je najnáročnejšie dosiahnuteľné kvôli svojej odľahlosti od iných geografických prvkov. Termín často označuje najvzdialenejšie miesto od pobrežia. Ide o geografický konštrukt, nie je to skutočný fyzikálny jav viditeľný v teréne. Okrem použitia v rôznych definíciách, zaujíma predovšetkým cestovateľov a prieskumníkov.
Severný pól nedostupnosti
Severný pól nedostupnosti, niekedy označovaný ako arktický pól nedostupnosti, sa nachádza v Severnom ľadovom oceáne najďalej od nejakej zemskej masy.
Bresse-sur-Grosne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pól nedostupnosti
Severný pól nedostupnosti
Dlho sa predpokladalo, že leží na, 661 km od  Severného pólu, 1453 km  severne od Barrow na Aljaške, a v rovnakej vzdialenosti (1094 km) od troch najbližších ostrovov (Ellesmerov ostrov, Zem Františka Jozefa a Novosibírske ostrovy). Tieto súradnice vyplývajú z jednoduchej geometrie, keďže tri body (v tomto prípade spomenuté ostrovy) dostatočne definujú kruh, pól nedostupnosti je potom uprostred tohto kruhu.
Nedávne overenie pomocou satelitnej kartografie ukázalo, že pól v skutočnosti leží na, 214 km od pôvodne určeného miesta, 1008 km od Ellesmerovho ostrova,  Komsomolského ostrova (Severná zem) a  Henrietinho ostrova (De Longove ostrovy).
Pól prvýkrát dosiahol sir Hubert Wilkins, ktorý nad ním preletel lietadlom v roku 1927; v roku 1958, Sovietsky ľadoborec dosiahol bod na mori. Vzhľadom na neustály pohyb ľadových krýh nemôže byť pól označený žiadnou trvalou štruktúrou.
Podľa niektorých správ dosiahol toto miesto cestou po pevnine Sir Wally Herbert, ktorý prišiel na psom záprahu v roku 1968. Ďalšie správy o tomto póle ako doteraz nedosiahnutom, pričom uvádzajú neúspešnú expedíciu Jim McNeilla z roku 2006.
Južný pól nedostupnosti
Južný pól nedostupnosti je bod v Antarktíde najviac vzdialený od Južného oceánu. Súradnice sa rôznia v závislosti od definície pobrežia, keďže línia pobrežných ľadov sa dynamicky mení vzhľadom na pohyb ľadových príkrovov.
Južný pól nedostupnosti sa obyčajne stotožňuje s polohou výskumnej stanice bývalého Sovietskeho zväzu (, hoci niektoré zdroje udávajú ).
Podľa  ThePoles.com , bod na Antarktíde najďalej od mora počítaný len na základe zemského povrchu, je, a najvzdialenejším bodom s prihliadnutím na ľadovce je. Tieto body, vypočítané podľa British Antarctic Survey, sú uvádzané ako "najpresnejšie meranie k dispozícii" (od roku 2005). Južný pól nedostupnosti je ťažšie dosiahnuteľný než geografický Južný pól. Dňa 14. decembra 1958, počas medzinárodného geofyzikálneho roku, vytvorila 3. sovietska antarktická expedícia pod vedením Jevgenija Tolstikova dočasnú stanicu s názvom Pól nedostupnosti (. Druhý ruský tím sa tam vrátil v roku 1967. Dnes stavba stále pretrváva na pôvodnom mieste (dominantou je busta  Vladimira Iľjiča Lenina obrátená k  Moskve) a je chránená ako historické miesto.
V nedávnej minulosti smerovalo k Južnému pólu nedostupnosti viacero expedícií: 4. decembra 2006 (Henry Cookson, Rupert Longsdon, Rory Sweet, Paul Landry), 11. decembra 2005 (Ramón Larramendi, Juan Manuel Viu, Ignacio Oficialdegui) , 27. decembra 2011 (Sebastian Copeland, Eric McNair-Landry).
Oceánsky pól nedostupnosti
Oceánsky pól nedostupnosti je miesto v Tichom oceáne najvzdialenejšie od pevniny, konkrétne 2688 km od  ostrova Ducie (Pitcairnove ostrovy) na severe, Veľkonočného ostrova na severovýchode a ostrova Maher v blízkosti pobrežia Antarktídy na juhu. Toto miesto je tiež označované ako "bod Nemo", čo je odkaz na Verneho román Dvadsaťtisíc míľ pod morom. Okolo bodu Nemo vedie aj trasa lodí v pretekoch Volvo Ocean Race. Ide o jedno z najhoršie dosiahnuteľných miest na planéte z dôvodu, že oceánsky pól nedostupnosti nie je pevnina ale geografický bod v oceáne. V roku 1992 ho chorvátsko-kanadský inžinier Hrvoje Lukatela vypočítal podľa počítačových geo-programov. Zistil, že najvzdialenejší bod v oceáne musí počítať od troch rôznych pobreží a výsledkom bol bod Nemo.
Bod Nemo využívajú svetové vesmírne aj vojenské agentúry ako pohrebisko vesmírnej techniky, práve z dôvodu jeho najväčšej izolácie od osídlených oblastí. Bod Nemo sa využíva v prípadoch, keď je potrebné zbaviť sa satelitov, ktoré lietajú bližšie pri Zemi, pretože je oveľa jednoduchšie a lacnejšie ich spomaliť a nechať spadnúť na Zem, než ich dostať na tzv. cintorínovú orbitu (vysoká orbita, na ktorej lieta vesmírny odpad, a kde nehrozí zrážka s využívanou aktívnou vesmírnou technikou na nižších orbitách). Menšie satelity zhoria podobne ako meteory v atmosfére. Na likvidáciu väčších satelitov je potrebné už plánovanie miesta dopadu. Dôležité je teda nechať satelit dopadnúť do oceánu, ideálne čo najďalej od pevniny, aby nehrozilo, že trosky spôsobia škody. Dané miesto tiež musí byť ďaleko od lodných trás a práve bod Nemo je ideálnym miestom. Staré a vyradené satelity a dokonca aj stanica Mir našli svoj odpočinok práve v bode Nemo. Napríklad vesmírna stanica Mir po sebe zanechala stopu trosiek 1 500 kilometrov dlhú a 100 kilometrov širokú. Z tohto dôvodu potrebujú astrofyzici dostatočný priestor na manévrovanie.
V rokoch 1971 až 2016 sa v Bode Nemo konalo 263 „pohrebov". Pravidelne sem dopadajú prázdne nákladné moduly z Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS) a napokon tu spočinie aj samotná ISS. Stane sa tak najskôr v roku 2028, uvažuje sa však o predĺžení jej životnosti..