cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Focke-Wulf Fw 191
Vznik a vývoj
Inžinier E. Kösel, ktorý pracoval tiež na prieskumnom lietadle Focke-Wulf Fw 189, mal viesť vývoj Fw 191. Fw 191 bol stroj celý vyrobený z kovu a mal dva motory Jumo 222 (ktoré vyzerali sľubnejšie, než Daimler Benz DB 604). Zaujímavosťou bola Multhopp-Klappe, dômyselná kombinácia pristávacej klapky a aerodynamickej brzdy, ktorá brzdila pri strmhlavom lete, vyvinutá Hansom Multhoppom. Všetko palivo bolo v piatich nádržiach umiestnených okolo bombovnice a v dvoch nádržiach v krídlach, medzi motormi a trupom. Chvost bol rozdvojený, na každej strane bolo jedno kormidlo. Hlavný podvozok sa zasúval smerom dozadu pod motory, zatiaľ čo zadné koleso sa zasúvalo smerom dopredu do trupu. Štvorčlenná posádka mala pretlakový kokpit pre operácie vo veľkých výškach, a navigátor mal k dispozícii kupolu z plexiskla, ktorú mohol používať aj operátor riadiaci zbrane. Fw 191 nasledoval trend Luftwaffe umiestňovania posádky do prednej časti lietadla. Navrhovaná výzbroj pozostávala z jedného kanóna MG 151 vo veži na streche a druhého vo veži na bruchu, dva guľomety MG 81 v bočných vežiach a ďalšie dva v diaľkovo ovládaných gondolách v zadnej časti motorov. Pri prototypoch sa výzbroj montovala v rôznych kombináciách. Lietadlo malo vnútornú bombovnicu, ale mohlo niesť aj prídavné bomby alebo torpéda vo vonkajších závesoch medzi motormi a trupom.
Labastide-Villefranche
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Koreň (botanika)
Anatómia koreňa
náhľad|Priečny prierez koreňa [[Iskerníkovité|iskerníka ]]
Focke-Wulf Fw 191
Neúspech a koniec projektu
Použitie veľkého množstva elektrických motorov viedlo k zavedeniu prezývky „Das fliegende Kraftwerk“ (lietajúca elektráreň). To však malo nežiaduci vplyv na zaťaženie rámu a taktiež spôsobovalo, že i len jediný zásah do generátora by spôsobil vyradenie všetkých systémov a tým zrútenie lietadla.
Koreň (botanika)
Stavba vegetačného koreňa
Tvoria ho meristematické bunky a rozlišujeme na ňom 3 oblasti (zóny):
Labastide-Villefranche
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Focke-Wulf Fw 191
Neúspech a koniec projektu
Inžienier Melhorn prvýkrát vzlietol s Ju 191 V1 začiatkom roku 1942, s okamžitými problémami. Motory Jumo 222 neboli včas pripravené pre prvé testy (ich vývoj bol značne komplikovaný, pretože pre ne bolo treba zháňať špeciálne kovy) a museli byť nahradené motormi BMW 801MA s výkonom 1600 koní. To malo za následok výrazné zníženie výkonu Fw 191 V1. Ďalší, prekvapujúci problém vzišiel z Multhopp-Klappe – nastali problémy so stabilitou a vibráciami, čo znamenalo, že je potrebné návrh prepracovať. A to stroj zatiaľ nemal žiadnu výzbroj ani náklad.
Koreň (botanika)
Koreňová čiapočka (kalyptra)
náhľad|Rez [[Koreňová čiapočka|koreňovou čiapočkou]] Chráni koreňový vrchol. Umožňuje prenikanie koreňa medzi častice vylučovaním polysacharidového slizu. Koreňová čiapočka sa podiela aj na regulácii pozitívne geotropického rastu koreňa tj. v smere zemskej tiaže. Nachádza sa tu zvláštny útvar - stĺpik (columella), v ktorom je umiestnený statolitový aparát (presýpací škrob), ktorý podmieňuje rast koreňa v smere zemskej tiaže.
Labastide-Villefranche
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bánhid
Bánhid je mestská časť Tatabánye. Názov pochádza z osobného mena Bojan (neisté) alebo zo slova bán.
Koreň (botanika)
Koreňová pokožka (rizoderma)
Tvoria ju tenkostenné bunky usporiadané v jednej vrstve bez kutikuly a prieduchov. Vychádzajú z nej koreňové vlásky (rhiziny), ktoré zväčšujú sací povrch koreňa.
Focke-Wulf Fw 191
Neúspech a koniec projektu
Po skončení letových testov bola dokončená aj Fw 191 V2, ktorá však spolu nalietala iba 10 hodín. Motory Junkers Jumo 222 sa ukázali ako problémové. Ďalší problém vznikol, keď RLM naliehalo, aby všetky systémy boli aktivované mechanicky alebo hydraulikou. Nariadilo prerobiť stroj a odstrániť elektrické motory (mali byť nahradené štandardnými), takže od výroby prototypov V3, V4 a V5 bolo upustené.
Bánhid
Pestovanie slovenskej kultúry a slovenských tradícií od druhej svetovej vojny po súčasnosť
Významnú rolu zohrávali aj riaditelia kultúrneho strediska. Už v roku 1955, počas vedenia Alexandra Hitesa, začali s jazykovými kurzami a s možnosťou študovať spisovný slovenský jazyk. Alexander Hites sa presídlil s manželkou zo Slovenska v roku 1947 z obce Čalovec (Megyercs). Bola to čisto maďarská dedina, kde sa povinne vyučovala slovenčina, a preto ovládal aj slovenský jazyk. Pravdepodobne preto bol vymenovaný za riaditeľa kultúrneho strediska Puškin, mal však aj vynikajúce rečnícke schopnosti. Na oslave 4. apríla na súčasnom Námestí baníkov (Bányász körtér) predniesol slávnostný prejav. Aj vďaka tomu ho poverili vedením súčasne niekoľkých inštitúcií.
Koreň (botanika)
Prvotná koreňová kôra (cortex)
Tvorená je živými parenchymatickými bunkami a môže obsahovať sklerenchým, aj kolenchým. Má tri vrstvy:
Stredný valec (stele)
Tvorený jednou alebo niekoľkými vrstvami parenchymatických pletív - pericyklom. V priebehu vývoja sa z neho vytvárajú bočné korene. Nachádzajú sa tu cievne radiálne zväzky a vo vnútri môže byť stržeň a stržňové lúče.
Druhotná stavba koreňa
Nachádza sa len u tých rastlín, u ktorých kambium produkuje druhotné drevo a lyko.
Hospodárske význam koreňa
thumb|alt=|Korene [[Strom|stromu]]Korene rastlín nachádzajú praktické uplatnenie napr. ako potrava človeka (koreňová zelenina – mrkva, petržlen, zeler, chren), krmivo pre zvieratá (repa kŕmna), surovina potravinárskeho priemyslu (repa cukrová). Korene niektorých kultúrnych rastlín obsahujú látky dôležité pre farmaceutický priemysel, pri výrobe liečiv a kozmetických prípravkov (púpava lekárska, puškvorec obyčajný, archangelika lekárska, horec žltý, rebarbora atď.).
Bánhid
Pestovanie slovenskej kultúry a slovenských tradícií od druhej svetovej vojny po súčasnosť
V roku 1955 List pracujúcich (Dolgozók Lapja) informoval o dvoch slovenských plesoch, kde hrala slovenská dychovka a „Slováci sa zabávali po svojom, podľa svojich starých zvyklostí“. „Slovenskí roľníci“ opisovali, že predtým sa cítili, akoby boli vylúčení.
Po zániku Slovenskej národnostnej spoločnosti vznikli tanečná skupina slovenských detí a umelecká skupina Bánhidských dôchodcov. Výsledkom vlastivednej zberateľskej práce bolo otvorenie Slovenskej izby na Gellértovom námestí. Slovenské zvyklosti dostávali priestor aj pri rôznych „udalostiach“, svadbách, oberačkových sprievodoch a iných zábavách.
V roku 1985 vznikla tanečná skupina Rozmarín pod vedením Krupánszki Lajosné, ktorá 18 rokov sama tancovala a získala aj osvedčenie učiteľa tanca kategórie C.
Cieľom znovuoživenia tanečnej skupiny bolo pestovanie slovenských tanečných obyčajov. Do skupiny prichádzali deti z celej Tatabánye a s radosťou sa zoznamovali so slovenskými tradíciami a tancami. S rastom tanečníkov sa rozširoval aj repertoár. Choreografi prichádzali aj zo Slovenska s výučbou severoslovenských tancov. Tanečná skupina bola stále populárnejšia nielen v meste, ale aj na krajskej, národnej i svetovej úrovni. Prvá najvýznamnejšia zahraničná cesta viedla do Turecka na festival Atatürk. Potom už kapela dostávala pozvania do zahraničia takmer každý rok. Opakovane navštívila Nemecko, Slovensko, po mnoho rokov bola účastníkom festivalu Europeade v Dánsku, Španielsku a Belgicku.
Tance vyučovali známi choreografi ako Hubay Győző, Marian Cupka, Ján Blaho, Ľuboš Michac, Lajos Gallovich. V roku 1998 skupina ľudového tanca Rozmarín panej Krupánszki Lajosné získala ocenenie Za kultúru Tatabánye. V roku 2005 oslávila 20. výročie.
V roku 1994 vznikla Slovenská menšinová samospráva. Vďaka jej činnosti sa v roku 2006 podarilo otvoriť Slovenský dom.
Rozhodnutím Mestského zasadnutia Tatabánye z 26. marca 2009 bolo zriadené Vzdelávacie stredisko bánhidských Slovákov, zahrňujúce (od 1. augusta) Základnú školu Móra Jókaiho, škôlku Jánosa Aranya a Kultúrny dom Puškin.
Pamiatky
V 15. storočí dal kráľ Matej Korvín postaviť v Bánhide kamenný kostol, ktorý bol zničený počas vojen s Turkami. V roku 1742 postavili na počesť sv. Michala nový kostol, ktorý bol v rokoch 1774 – 1775 pod vedením Jakaba Fellnera prestavaný a budova kostola, zachovávajúc formy románskeho slohu, nadobudla špecifické črty barokovej architektúry. Tento kostol v roku 1885 zbúrali a na jeho mieste postavili za podpory grófa Miklósa Eszterházyho a podľa plánov Adolfa Fesztyho dnešný neorománsky kostol. Hody: 29. septembra.
Focke-Wulf Fw 191
Neúspech a koniec projektu
Nakoniec boli postavené iba tri prototypy – V1, V2 a V6. Prototyp V6 bol upravený podľa nových požiadaviek a bol tiež vybavený špeciálne upravenými motormi Junkers Jumo 222 s výkonom 2200 koní. Prvý let sa uskutočnil v decembri roku 1942 s kapitánom Hansom Sanderom. Hoci V6 lietala lepšie, motory stále nepodávali také výkony, aké sa od nich očakávali. Prototyp V6 sa mal stať prototypom sériovej výroby Fw 191A.
Keďže motory Junkers Jumo 222 mali stále problémy, objavil sa nový návrh – Fw 191B. Prototypy V7 až V12 neboli postavené, pretože sa uprednostnila V13 s párom motorov Daimler Benz DB 606 alebo 610, ktoré boli zostrojené na základe DB 601 alebo 605. mali nižšiu hmotnosť, ale aj tak sa musela zredukovať hmotnosť výzbroje a zmenšiť bombový náklad. Bola odstránená veža na bruchu a ostatné boli prerobené tak, aby sa ovládali manuálne. Plánovalo sa postaviť 5 takýchto prototypov, V14 až V18, ale k tomu už nedošlo.
Diaľnica A14 (Rakúsko)
náhľad|Trasa diaľnice Diaľnica A14 (nemecky Autobahn A14 alebo Rheintal/Walgau Autobahn) je 61 kilometrov dlhá rakúska diaľnica. Začína na rakúsko-nemeckých hraniciach pri Hörbranzi, Pfändertunnelom v dĺžke 6,7 km obchádza Bodamské jazero a Bregenz a údolím Rýna vedie Vorarlberskom na juh. Pri Bludenzi voľne prechádza na rýchlostnú cestu S16.
Výstavba diaľnice údolím Rýna bola plánovaná už v 30. rokoch 20. storočia, k jej realizácii ale nedošlo. Začiatok stavby súčasnej diaľnice A14 je datovaný do roku 1973, kedy boli zahájené stavebné práce na tuneli Pfändertunnel pri Bregenzi. Jeden jeho tubus pre obojsmernú premávku bol otvorený v roku 1980. Nasledovala stavba diaľnice smerom na juh k Feldkirchu a realizácie sa dočkal aj úsek vedený údolím Walgau medzi Frastanzom a Bludenzom. V roku 1985 začali motoristi jazdiť aj po prepojovacom článku medzi oboma oddelenými úsekmi – 3,1 km dlhom tuneli Ambergtunnel medzi Feldkirchom a Franstanzom. V súčasnosti prebieha výstavba druhej rúry Pfändertunnelu, ktorý by mal byť dokončený v roku 2012.
Focke-Wulf Fw 191
Neúspech a koniec projektu
Konečný pokus zachrániť program Fw 191 bol návrh Fw 191C, štvormotorového lietadla, používajúceho motory Junkers Jumo 211F s výkonom 1340 koní, alebo Daimler-Benz DB 601E, s výkonom 1300 konských síl, alebo DB 605A s výkonom 1475 konských síl. Pri tejto verzii sa nepočítalo s pretlakovou kabínou a diaľkovo ovládanými zbraňami a pod chvostom mala byť umiestnená ešte jedna strelecká veža. Program „Bomber B” bol však nakoniec zastavený, hlavne preto, že motory s výkonom 2500 koní prestávali byť dostupné a motor s takým výkonom bol hlavnou požiadavkou projektu.
Horný Ohaj
Horný Ohaj (, historický názov Aha) je miestna časť mesta Vráble.
Dejiny
O pôvode pomenovania sídla v podobe Aha hovoria legendy, prvýkrát sa pod týmto menom spomína v listine, pochádzajúcej z roku 1265. Podľa ústneho podania existovala usadlosť zvaná Jovka – Jóka, ktorá ležala pravdepodobne kdesi na kopcoch pri Žitavskej Novej Vsi, obklopených lesmi. Osadu v rokoch 12411242 spustošili Tatári. Obyvateľstvo utieklo a tí, ktorí utekali cez vinohrady, dolu v údolí na ľavom brehu Žitavy zahliadli v hustom lese čistinu, ktorá bola vhodným miestom na ukrytie a usadenie sa. Niekto zakričal: „Aha, tu si oddýchneme a usadíme sa!“
Podľa výskumov a vykopávok na ľavom brehu Žitavy i na pravom brehu potoka Pitlik (dnes Širočina) už v 11. – 12. storočí žili ľudia o čom svedčia nájdené črepy a iné predmety. Meno sídla sa stáročiami menilo – v 18. storočí Oháj, potom Horný Oháj, ktoré bolo i úradne prijaté v roku 1920 v čase vzniku Česko-Slovenska, kým obec verejnosprávne nepripojili k Vrábľom.
V roku 1265 vypukol spor o obec medzi majiteľom hradu Bana a ostrihomskou kapitulou o chotárnu časť Haraszt, ktorý vyriešil kráľ Belo IV. Južnú časť pozemkov od obce poručil kapitule a severnú časť Ondrejovi z rodu Ivanka – pochádzajúcemu z rodu Hunt-Pázmányovcov, predkovi rodu Forgáchovcov. V roku 1319 výmenou za desiatky z Tekovskej župy sa dostala časť majetku kapituly do rúk ostrihomského arcibiskupa Tomáša. Neskôr sa arcibiskupstvo stalo výhradným majiteľom obce a jej chotára. Obec dostala do držby stolica predialistov – zemanov ostrihomského arcibiskupstva so sídlom vo Vrábľoch. Bol to osobitný vojensko-administratívny celok, nezávislý od Tekovskej župy. Povinnosťou zemanov bolo zostaviť v čase vojenských pochodov arcibiskupa bandérium a zúčastniť sa výpravy, začo títo zasa dostali zemianske výsady. V obci sa usadilo aj niekoľko zemianskych rodín predialistov – Jókai, Pénzes a Bogyó. Horný Oháj sa vyvíjal v tieni významnejšieho mesta Vráble, ktorému podliehal politicky a mal s ním spoločné dejiny.
V súpise pôrt z roku 1564 „Processus Ioannis Tanay indicis nobilium“ sa obec spomína ako Aha (domini Strigoniensis) a boli tu 4 porty. V súpise tureckých vyberačov daní ostrihomského sandžaku z roku 1570 sa tu uvádza 6 domácností platiacich dane. V roku 1599 Tatári tureckej armády obec vyplienili a odtiaľ odvliekli 63 kusov dobytka. V roku 1601 sa obec po tureckom pustošení pozviechala, dôkazom toho je 55 tunajších domov. V roku 1618 sa Horný Oháj dostal do područia Turkov.
Po odchode Turkov sa pomery upokojili, v roku 1720 sa tu spomína mlyn, krčma, výsek mäsa a 36 daňovníkov. V tom období tu pracoval jeden kováč.
V pestovaní hrozna pokračovali aj po páde osmansko-tureckej nadvlády. Podľa údajov z roku 1746 územie viníc meralo. Obrábanie viníc sa postupne rozširovalo, vznikali nové viničné sady. V roku 1828 bolo v obci 670 obyvateľov a 95 domov. Na začiatku storočia sa počet obyvateľov zvýšil na 785 a v obci bolo 153 domov.
O priebehu národnooslobodzovacích bojov v obci údaje nie sú, ale pri ceste vedúcej do Nevidzan stál prícestný kríž, ktorý bol postavený na pamiatku národnooslobodzovacích bojov roku 1848. Zmenil sa však majiteľ obce, po roku 1848 upadal význam stolice. 29. novembra 1852 na základe cisárskeho verejného nariadenia bol tento útvar zrušený a obec sa dostala späť do rúk ostrihomského arcibiskupa. Elek Fényes v roku 1851 opísal obec takto: „Aha (Oháj) maďarsko-slovenská dedina v Tekovskej župe, na brehu Žitavy: 663 katolíckych obyvateľov. Má dobrú pšenicu, víno, ovocie, seno, lesy, vodný mlyn. Zemepán: ostrihomský arcibiskup. Od Vrábeľ na 1 1/4 míle“. Z tohto vyplýva, že obyvateľstvo obce sa zaoberalo poľnohospodárstvom, ale aj výrobou úžitkových predmetov z prútia, tkali látky a koberce. Obec patrila do poddekanského okruhu Vráble a farnosti Vráble. V roku 1893 tu mal ostrihomský arcibiskup 163 katastrálnych jutár majetkov, z toho 73 k. j. ornej pôdy a 89 k. j. pasienkov.
Prvá svetová vojna sa obce príliš nedotkla, ale na jej bojiskách padlo viacero občanov. Po roku 1918 sa obec stala súčasťou I. ČSR a jeho obyvateľstvo sa naďalej zaoberalo poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. V roku 1918 tu bolo založené futbalové družstvo. Horný Oháj bol v novembri 1938 pripojený k Maďarsku a vojnové udalosti sa ho opäť nedotkli, ale na bojiskách druhej svetovej vojny našlo smrť viacero občanov.
V roku 1945 sa obec stala opäť súčasťou ČSR. Obyvatelia maďarskej národnosti boli prechodne do roku 1948 zbavení občianskych práv a škôl. Vysídlenie do Česka a výmena obyvateľstva s Maďarskom sa ich nedotkli.
Po usporiadaní nepokojných povojnových pomerov začal nový prudký rozvoj obce. Po roku 1948 boli znovu otvorené školy s maďarským vyučovacím jazykom, v roku 1952 bola založená miestna organizácia Csemadoku, najvýznamnejšej tunajšej spoločensko-kultúrnej organizácie, ktorá rozvíja kultúrny a spoločenský život v obci a snaží sa zachovať jej ľudové tradície. V rokoch 19501952 bola obec elektrifikovaná a v roku 1957 bolo založené miestne JRD. Neskôr bola postavená nová budova obchodu s pohostinstvom, vyrástlo mnoho nových rodinných domov v rámci individuálnej bytovej výstavby, spevnené a upravené cesty a chodníky. Horný Oháj bol v roku 1975 vládnym nariadením pripojený k mestu Vráble. Napriek tomu tu do roku 1978 bola postavená nová budova kultúrneho domu, v roku 1992 postavený cez Žitavu nový železobetónový most a do roku 1998 ukončená plynofikácia obce.
Samoty Munkáč, Harsány a Dušníky ležiace v chotári obce patrili pod správu stolice predialistov-zemanov ostrihomského arcibiskupstva vo Vrábľoch. V čase tureckej nadvlády Munkáč patril do ejáletu Nové Zámnky, náhije Tekov. V tom čase tu bývali traja predialisti. Teda Munkáč bola malou dedinou, ktorá za tureckých vojen spustla a bola obnovená iba ako majer ostrihomského arcibiskupstva.
Vývoj počtu obyvateľstva mal dlho pozitívny narastajúci trend. V roku 1869 tu žilo 684 obyvateľov, do roku 1890 sa ich počet zvýšil na 689, do roku 1910 na 785 a tento trend pokračoval aj do roku 1930, keď tu bolo 897 obyvateľov a do roku 1948 len 822 obyvateľov. Do roku 1970 nastal úbytok počtu tunajšieho obyvateľstva na 746, mladí sa za prácou sťahovali do miest, hlavne do Vrábeľ, a roku 1991 tu žilo už len 579 občanov.
Abnormal
Abnormal je spoločný album dvoch slovenských rapperov Bacila a Rakbyho vydaný pod Bottleshop records 20. júna 2012. Na albume sa nachádzajú hostia ako Nicole, Vilsy, Suvereno, El Nino a Samo Tomeček. O hudobné produkcie sa postarali Gary, Grimaso, Sukowach, Oliver Fillner, Creame, Palio, Huevos & G-Cock, Rikki Bilbao a Konex.
Pozadie vzniku a nahrávanie
Albumu predchádzalo Bacilove sólo EP SuperB, kde po jeho starších klasických veciach bolo počuť vplyv elektronickej hudby a Rakby na EP hosťoval v jednej tanečnej skladbe. Následne dvojica vydala dvojklip ku skladbám "Dakedy" a "Poď žit (remix)" a objavili sa prvé informácie o spoločnom projekte, ktorý mal pôvodne vyjsť ešte koncom roku 2011. Neskôr sa dátum presunul na 28. mája, no kvôli problémom s lisovaním CD album nakoniec vyšiel až 20. júna. Okrem klipov sa na internet dostal aj videosnippet z albumu, ktorý obsahoval ukážky skladieb z albumu.
Album bol očakávaný, či už kvôli singlom, ktoré mu predchádzali, vyjadrenia dvojice o multižánrovosti albumu, ale aj Radikalovmu dissu na Bacila, a taktiež negatívnych komentárov od rapperov ako Boy Wonder a Luzer po vydaní videoklipu k skladbe "Ukáž mi", ktorá ale naopak bola pozitívne prijatá slovenskou hokejovou reprezentáciou. 29. júna sa na internet dostalo video, kde slovenský hokejista Tomáš Tatar spolu s Rakbym vyzýva ľudí, aby si kúpili album Abnormal.
Album bol nahratý v rokoch 2011 a 2012, ako hostia sa na ňom predstavila speváčka Nicole, finalista Slovensko hľadá Superstar Samo Tomeček, slovenský rapper Suvereno, český rapper El Nino a rapperka Vilsy. O produkcie sa postarali Gary, Grimaso, Sukowach, Oliver Fillner, Creame, Palio, Huevos & G-Cock, Rikki Bilbao a Konex.
Hudobná štruktúra
Žánrovo hudobná stránka albumu pokračuje v trende, ktoré začalo Bacilovo EP SuperB. Bacil a Rakby sa vyjadrili, že album bude bez hraníc a bude sa tam nachádzať viacero žánrov, hlavne trendové a elektronické veci. Na albume sa nachádza aj klasický samplovaný hip-hopový zvuk v skladbe "Flow", ktorú produkoval Grimaso, prvky modernejšieho rapu ("Zahoď za hlavu", "Splniť sen"), titulná skladba albumu je v štýle dubstepu, zvyšné skladby obsahujú prvky R&B a popu ("Slobodná zem", "365 dní"), no tiež tanečných žánrov ako house alebo techno ("Ukáž mi", "Celebrity", "Posledný panák", "Slečna nebezpečná", "Love"). Hudobná stránka albumu je pestrá a neobsahuje žiadnu ucelenú koncepciu.
Lyrika a prejav
Tak, ako aj dvojica v minulosti vyhlasovala, albumu dominujú pozitívne texty a párty skladby. Album obsahuje typické reprezentačné skladby ("Abnormal", "Flow"), motivačné skladby ("Splniť sen", "Zahoď za hlavu"), odľahčené texty o ženách a párty ("Ukáž mi", "Posledný panák", "Love", "Slečna nebezpečná"), ale aj trochu vážnejšie témy o politike, dobe, generácii a ľudských vzťahoch ("Slobodná zem", "Moderná doba", "Vzťahy", "Chyby"). Skladba "Celebrity" mierne ironickým spôsobom opisuje Rakbyho a Bacilov pohľad na život celebrity.
Single a videoklipy
Druhý videoklip k albumu bol spravený k skladbe "Posledný panák", párty skladbe o alkohole, ktorú produkoval Oliver Fillner. O réžiu klipu sa postarali Bacil & Rakby, o kameru Igor3ti a o strih DoubleJ. Video malo premiéru 28. októbra 2011 a ku decembru 2012 malo na youtube viac ako 1 892 000 prehratí.
Tretie video bolo urobené k skladbe "Zahoď za hlavu", motivačnej skladbe, ktorú produkoval Konex a nesie sa v pomalšom tempe než dva predošlé single. O kameru aj strih videa sa postaral DoubleJ. Video malo premiéru 15. decembra 2011 a ku decembru 2012 malo na youtube viac ako 1 120 000 prehratí.
18. mája, tesne pred vydaním albumu, malo premiéru štvrté video z albumu ku skladbe "Love" produkovanú dvojicou Huevos & G-Cock. O réžiu sa postaral Rakby a DoubleJ, ktorý sa postaral aj o kameru. Video obsahuje zábery z párty a okrem Bacila a Rakbyho sa tam objavila aj tanečná skupina Ladylicious. Video malo na ich oficiálnom kanáli ku decembru viac ako 2 386 000 prehratí.
Piaty videoklip bol urobený ku skladbe "365 dní" so speváčkou Nicole a s produkciou od Olivera Fillnera. Videoklip mal premiéru 15. augusta a ku decembru 2012 mal na youtube viac ako 3 922 000 prehratí. Skladba bola nasadená aj do slovenských rádií, kde sa najvyššie umiestnila na 46. mieste celkovo a na 7. mieste v rámci domácej tvorby.
Šieste video bolo urobené k skladbe "Flow", ktorú produkoval Grimaso, a v klipe sa objavila tanečná skupina Ladylicious. O kameru sa postaral DoubleJ, o réžiu DoubleJ a Rakby a klip mal premiéru 16. novembra 2012. Ku decembru 2012 mal na youtube viac ako 409 000 prehratí.
Siedme video bolo urobené k skladbe "Slečna nebezbečná", kde hosťoval český rapper El Nino a bola produkovaná producentom Grimasom zo skupiny H16. Video malo premiéru 8. júla 2013 a ku septembru 2013 malo na youtube viac ako 105 000 prehratí.
Aleksander Fredro
Aleksander Fredro (* 20. jún 1793, Surochów, Jarosław – † 15. júl 1876, Ľvov) bol poľský dramatik a spisovateľ.
Gróf Fredro bojoval na francúzskej strane v napoleonských vojnách a zúčastňoval sa vojenského odporu proti rakúsko-uhorskej nadvláde v Haliči. Písal komédie s politickými pointami a jeho postavy zastupovali stereotypné poľské charaktery. Veľkú popularitu získalo jeho dielo až po jeho smrti. Dnes je uznávaný ako poľský Molière. Publikoval tiež básne a rozprávky.
V roku 1828 sa oženil so šľachtičnou Žofiou Jabłonowskou a narodil sa im syn Jan Aleksander Fredro a dcéra Zofia Szeptycka. Aleksander je pochovaný v krypte svojho rodu v kostole panny Márie v ukrajinskom meste Rudki.
Mayské jazyky
thumb|Územia, na ktorých sa hovorí Mayskými jazykmi Mayské jazyky sú rodina mezoamerických jazykov. Je to rodina najrôznorodejšia a s najväčším počtom hovoriacich. Hovoria nimi Mayovia (historickí aj dnešní) v Mexiku, Guatemale, Belize a Hondurase.
Podľa niektorých názorov je mayská rodina príbuzná a rodinami mixe-zoque a totonackou a všetky spolu tvoria tzv. makromayskú superfylu.
Súčasnosť
Dnes existuje 29-31 mayských jazykov. Klasifikácia mayských jazykov ešte nie je ustálená, spravidla sa rozlišuje 6-10 skupín/vetiev (konkrétne jazyky uvádzame v modernom mayskom prepise z roku 1989): Huatécka vetva je veľmi zaujímavá skupina, pretože jej hovoriaci z neznámych príčin už 3500 rokov žijú ďaleko od vlastného mayského územia – na západe pri Mexickom zálive.
Z historického hľadiska existovala už okolo roku 2200 pred Kr. v guatemalských vysočinách pramayčina, ktorá najneskôr v strednom predklasickom období (900 – 300 pred Kr.) bola rozdelená na 4-5 jazykových skupín, ktorými sa už hovorilo na tradičnom mayskom území (+ na území Huatékov), boli to: Zo západnej cholčiny sa neskôr vyvinula širšia cholčina (= užšia cholská + tzotzilsko-tzeltalská vetva) a širšia kanjobalská vetva. Z východnej cholčiny sa vyvinula mamská a širšia quichéska vetva. Medzi jazyky, ktoré sa osamostanili medzi poslednými (v poklasickom období), patria jazyky z vetvy yucatéckej, mamskej a niektoré zo širšej quichéskej vetvy.
Reffuveille
Reffuveille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eurydamas
Eurydamas (Eurydamas) môže byť:
Ignác Chladný
Ignác Chladný (* 30. jún 1907, Staré Hory – † 30. jún 1977, Sliač) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, vysokoškolský pedagóg, publicista.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Špirituál v banskobystrickom seminári, kaplán na Starých Horách, správca farnosti v Brusne. Profesor na bohosloveckej fak. v Banskej Bystrici (od 1936), angažoval sa v Katolíckom tovarišskom spolku v Banskej Bystrici; zastával funkciu defensor vinculi, promotor iustitiae (od 1938) a funkciu diecézneho cenzora (od 1940). Pôsobil na biskupskom úrade v Banskej Bystrici (po 1951). Politicky prenasledovaný. Autor brožúry o pútnickom mieste na Starých Horách, pomocných skrípt a článkov v katolíckych periodikách.
Diaľnica A13 (Rakúsko)
thumb|Brennerská diaľnica
Diaľnica A13 (nemecky Autobahn A13 alebo Brenner Autobahn) je 35 kilometrov dlhá rakúska diaľnica. Začína v Innsbrucku, kde sa dvoma vetvami odpája z diaľnice A12. Odtiaľ vedie údolím rieky Sill južným smerom k talianskym hraniciam, ktoré prekračuje v Brennerskom priesmyku. Na talianskej strane na ňu nadväzuje diaľnica A22.
Diaľnica A13 bola postavená v 60. rokoch 20. storočia ako jedna z prvých horských diaľnic na svete. Medzi obcami Patsch a Schönberg im Stubaital neďaleko Innsbrucku prechádza údolím Wipptal po moste Europabrücke s dĺžkou a maximálnou výškou, ktorý bol postavený v rokoch 1960 až 1963.
Externé odkazy
Diaľnica A13 na motorways-exits.com
Nukleárna medicína
Nukleárna medicína je klinickým odborom, zaoberajúcim sa diagnostikou a liečbou pomocou otvorených žiaričov. Predmetom a cieľom nukleárnej medicíny je posudzovanie klinického stavu, funkcie a morfológie orgánov a tkanív in vivo (v živom organizme) po aplikácii rádiofarmaceutík. Taktiež predmetom je liečba pomocou rádiofarmaceutík a laboratórna diagnostika imunoanalytickými metódami.
Labatmale
Labatmale je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krivka
Krivka môže byť:
Týniště (okres Plzeň-juh)
Týniště je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 49 obyvateľov, z toho 24 mužov a 25 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,9 roka (muži 43,6 roka, ženy 44,3 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1379.
Sitno (hrad)
Sitno (-normovaný názov) alebo Sitniansky hrad je stredoveká hradná zrúcanina z 13. storočia situovaná na rovnomennom vrchu v pohorí Štiavnické vrchy.
Dejiny
Vrchol Sitna so strmými skalnými stenami na severe a juhozápade bol výhodným miestom na obranu pred nepriateľom už v praveku. Z tohto obdobia pochádza mohutné opevnenie, ktoré malo priečny val oddeľujúci kultovú časť hradiska od akropoly, v stredoveku už nevyužívaný. V prvej polovici 13. storočia vzniká rozsiahle opevnené hradisko obkolesujúce vrcholovú časť Sitna až po strmé skaliská. V jeho najzraniteľnejšej časti bol postavený hrad, ktorého hlavnou úlohou bolo strážiť najľahšie prístupy a súčasne slúžil ako posledné útočisko obrancov hradiska. V 16. storočí boli dobudované a spevnené múry barbakánu stojaceho pred hradom. Jeho úlohou bolo po prelomení obrany chrániť vchod do hradu pred priamou delostreleckou paľbou. Strely sa potom odrážali od šikmých mohutných stien budovy. Pri barbakáne sa nachádza cisterna na vodu vytesaná do skalného podložia.
V roku 1548 obliehalo hrad kráľovské vojsko, aby ho vyrvalo z rúk lúpežného rytiera Melichara Balassu. V čase tureckého nebezpečenstva hrad spravovali vojenskí kapitáni, až ho kapitánovi Jánovi Krušičovi udelili do vlastníctva. V roku 1629 sa dostal Sitniansky hrad do trvalej držby rodiny Koháryovcov, ktorí ho potom vlastnili až do jeho zániku. V roku 1703 sa hradu zmocnili kurucké vojská Františka Rákocziho II., ktoré ho na konci protihabsburských povstaní pri opustení v roku 1710 úplne zničili. Hrad aj opevnenie sa stali zdrojom stavebného materiálu pre rozhľadňu na Sitne a kaštieľ vo Svätom Antone. Po vymretí Koháryovcov prešiel s celým panstvom do vlastníctva Coburgovcov.
V súčasnosti sú na základoch barbakánu rozmiestnené kamene z portálu hradného vchodu a praveké žarnovy.
Exteriér
Na vrchu Sitno stál historický kamenný hrad s opevnením, ktoré obkolesovalo celú vrcholovú plošinu od hradu až po strmé neprístupné skaly na severnom a juhozápadnom okraji. Múry boli vybudované na základoch valového opevnenia hradiska, ktoré malo aj priečny val, v stredoveku nevyužívaný. Ten oddeľoval časť hradiska na akropole a mohol slúžiť ako druhá obranná línia. Z hradu zostali zvyšky obvodového muriva a základov, z ktorých možno usudzovať, že hrad sa skladal z dvoch častí. Na severne položenej hornej strane stál pravdepodobne hradný palác, ku ktorému viedlo ešte i dnes viditeľné do skaly vytesané schodište, južne bol položený dolný hrad, ako o tom nasvedčujú zvyšky jeho obvodových múrov. Zo západnej prístupnej strany sa tiahne šijová priekopa, za ktorou sú náznakovo zrekonštruované časti barbakánu a vpravo je v skale vytesaná cisterna na vodu, ktorá bola na nádvorí. Na barbakáne mohli byť aj strieľne a pravdepodobne bol dosť vysoký. Vchod do hradu bol z jeho bočnej strany, chránený pred útočníkmi.
Súčasný stav
Hrad je v súčasnosti ruina splývajúca so skalou, na ktorej je vystavaný. Začiatkom tohto storočia začali dobrovoľníci s archeologickým výskumom a konzerváciou hradných ruín. Dnes máte možnosť vidieť polohu barbakánu, cisterny na vodu, ako aj vstup do hradu. Na hrade je ešte veľa práce, ale vďaka prácam už niektoré múry umožňujú základnú predstavu o rozložení stredovekého hradu. Určite si pozrite aj plochu hradiska – na niektorých miestach sú stopy po stavbách a len prechádzka po okraji vrcholovej plošiny vám dá predstavu o rozsiahlosti a mohutnosti tejto stavby.
Ľubomíra Kurhajcová
Ľubomíra Kurhajcová (* 11. október 1983, Bratislava, Slovensko) je súčasná slovenská profesionálna tenistka.
Pohár Federácie (FED Cup)
Ľubomíra Kurhajcová reprezentovala tím Slovenska v 5 zápasoch Pohára federácie s bilanciou 4-3 v dvojhre a 0-2 vo štvorhre, naposledy v Thajsku 2005.
Trnávka (prítok Dolného Dudváhu)
Trnávka je rieka na západnom Slovensku, pravostranný prítok Dolného Dudváhu s dĺžkou.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Brezovské Karpaty, pod Vápenkovou skalou, v nadmorskej výške okolo
Opis toku
Najprv tečie východným smerom v priestore južne od obce Rozbehy, následne sa stáča na juh a preteká chatovou osadou Sokolské chaty. Pri osade Nespalovci priberá pravostranný prítok a ďalej pokračuje juhovýchodným smerom. Opúšťa Malé Karpaty a vteká do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Trnavská pahorkatina. Z ľavej strany priberá Rakovú, tečie okolo obcí Trstín a Bíňovce a vteká do vodnej nádrže Boleráz. Do priehrady ústia sprava Luhový potok a Smolenický potok. Pod hrádzou pokračuje cez obec Boleráz, sprava priberá Rakytu, pokračuje okrajom Klčovian a výraznejšie rozširuje svoje koryto. Tok sa ďalej horizontálne vlní, tečie pomedzi obce Bohdanovce nad Trnavou (ľavý breh) a Šelpice (pravý breh) a vstupuje na územie mesta Trnava. Mesto preteká viac-menej severojužným smerom, len na juhozápadnom okraji Starého Mesta vytvára ostrú dvojitú zákrutu. Okrajom mestskej časti Modranka preteká juhovýchodným smerom, avšak za ňou sa opäť stáča viac na juh. Priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Parnú a ďalej opätovne tečie na krátkom úseku k juhovýchodu. Pri obci Opoj sa stáča na juh, tečie až k obci Majcichov, v blízkosti ktorej ústi do Dolného Dudváhu.
náhľad|Vodná nádrž [[Boleráz, vodná nádrž|Boleráz.|alt=|stred]]
Légia
Légia môže byť:
Klio
Klio môže byť:
Zoznam planétok 106501 – 106750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Angoulême
Angoulême je mesto na juhu Francúzska v departemente Charente a regióne Nové Akvitánsko. Má 43 000 obyvateľov. Historické, veľmi staré mesto je nositeľom ocenenia Ville d'art et d'histoire (Mesto umenia a dejín).
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny
thumb|Katedrála v Angouleme Na mieste rímskej osady Ecolisma (alebo Iculisma) stojace mesto Angoulesme, od roku 379 sídlo biskupa, má pohnutú históriu. V roku 507 ho získal franský kráľ Chlodovik I. po porážke Vizigótov a v 9. storočí ho zničili Normani.
V stredoveku bol hlavným mestom grófstva Angoulême a hlavnou križovatkou Svätojakubskej cesty do Santiaga de Compostela v Španielsku. Angoulême dostal mestské práva v roku 1204 od anglického kráľa Jána Bezzemka. Mierom z Brétigny (1360) bolo mesto i grófstvo odstúpené Anglicku, ale už v roku 1373 ho francúzsky kráľ Karol V. dobyl naspäť. Počas francúzskych náboženských vojen bolo mesto silne poškodené, najmä po dobytí hugenotskými oddielmi pod velením de Colignyho.
Filtrácia
Filtrácia je metóda na oddeľovanie nerozpustných tuhých látok od kvapalín alebo plynov na základe rozdielnej veľkosti častíc. Suspenzia sa prelieva cez filter (filtračný papier, sito...), pričom tekutina (filtrát) pretečie a filtračný zvyšok ostane na filtri.
Angoulême
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Filtrácia
Keď je filtračná vložka deklarovaná s x=25 µm a β25=200, znamená to že ak na vstupe je 10 000 častíc v jednotke objemu, na výstupe z filtra (vo filtráte) môže byť 50 častíc väčších ako 25 µm v danej jednotke objemu filtrovanej kvapaliny.
Účinnosť filtrácie E je potom daná:
Canal du Midi
thumb|Poloha prieplavu Canal du Midi, alebo aj Canal des Deux Mers, je viac než 300 rokov staré technické vodné dielo, ktoré sa tiahne od Toulouse až po Stredozemné more. Táto 240 km dlhá vodná diaľnica, lemovaná stromami, sa výrazne vpísala do provincie Languedoc.
Autorom prieplavu, ktorý postavili v rokoch 1666 až 1681. bol Pierre-Paul Riquet. Presvedčil kráľa Ľudovíta XIV. o prospešnosti spojenia Atlantiku so Stredozemným morom. Bol vrchným inžinierom a patrónom tohto diela, ktoré stavalo 12 000 ľudí. Prisľúbená finančná pomoc z kráľovskej pokladne však neprišla, a tak vďaka stavbe prišiel o všetko svoje imanie. Roku 1681, rok po jeho smrti, bolo dielo dokončené a uvedené do prevádzky.
V roku 1996 bol zapísaný na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Rolling Stone - 100 Greatest Singers of All Time
100 Greatest Singers of All Time (doslova „100 najväčších spevákov všetkých čias“) je rebríček populárnych spevákov, ktorý vytvoril mienkotvorný hudobný časopis The Rolling Stone v roku 2008.
Krixos
Krixos bol keltský gladiátor v škole v kampánskej Capue.
Hugon Hanke
Hugon Hanke (* 26. marec 1904 – † 19. december 1964) bol poľský politik a ministerský predseda poľskej exilovej vlády.
Tinamotvaré
Tinamotvaré alebo tinamy (Tinamiformes) je rad vtákov s jedinou čeľaďou tinamovité.
Hugon Hanke
Životopis
Hanke bol v Sliezsku politicky aktívny už pred 2. svetovou vojnou (Chrześcijańskie Związki Zawodowe a Stronnictwo Pracy).
Po odchode do Londýna patril v rokoch 1950 až 1954 k poľskej exilovej vláde. 8. augusta 1955 ho August Zaleski menoval nástupcom Stanisława Mackiewicza, ktorý sa vrátil do Poľska. Tento úrad zastával až do 10. septembra 1955, kedy sa tiež vrátil do vlasti. Jeho nástupcom bol Antoni Pająk.
Nandu
Nandu je skupina (infrarad) radu pštrosotvaré, v minulosti samostatný rad nazývaný nandutvaré/nanduotvaré/nandu (Rheiformes). Aj jediný recentný rod z tejto skupiny sa volá nandu. Jediná recentná čeľaď sa volá nanduovité.
Charakteristika
Sú to vtáky, ktoré sa podobajú na pštrosa, ale sú oveľa menšie a na každej nohe majú po tri prsty. Hlavu, krk a lýtka pokrýva perie a na krídlach majú tŕň, pomocou ktorého sa bránia pred predátormi. Pri behu nandu často používajú krídla na udržiavanie rovnováhy. Nandu sa vyskytujú na rovinách a pahorkatinách veľkej časti Južnej Ameriky. Znášku inkubuje a o mláďatá sa stará výlučne samec. Samica zatiaľ hľadá ďalšieho „voľného“ samca.
Klinec
náhľad|Stavebné klince náhľad|Klinec môže byť zatlčený [[kladivo (nástroj)|kladivom do materálu akým je drevo.]] Klinec je kovový výrobok na jednoduché a rýchle spájanie súčastí z mäkkého materiálu (dreva, kože, papiera, plastu atď.). Využíva sa pružnosť spájaného materiálu, ktorá udržiava zatlčený klinec v diere.
Jason Statham
Jason Statham  (* 26. júl 1967, Shirebrook, Spojené kráľovstvo)    je anglický herec a bývalý skokan do vody, známy svojimi rolami vo filmoch režiséra Guya Ritchieho ako Revolver, Podfu(c)k a Zbaľ prachy a vypadni!. Statham bol obsadený vo vedľajších úlohách niekoľkých amerických filmov ako Lúpež po taliansky, a takisto v hlavných úlohách vo filmoch ako Kuriér, Rallye smrti, Zastaneš a neprežiješ, Bankový kuriér a Osamelý zabijak (spolu s Jetom Li). Statham takisto spolupracoval s akčnými hercami ako Arnold Schwarzenegger, Sylvester Stallone, Bruce Willis, Jet Li a Dolph Lundgren vo filme Expendables: Nezničiteľní. Spolupracoval tiež s známym "svalovcom" Dwaynom "The Rockom" Johnsonom v sérii filmov Rýchlo a Zbesilo. Boli dobrými priateľmi ešte pred natáčaním, takže bolo pre nich ťažké hrať najväčších nepriateľov. Vo filmoch zvyčajne predvádza svoje bojové scény a kaskadérske kúsky. Je známy tým že kaskadéra takmer nepoužíva aj napriek tomu že na to mnohokrát doplatil zdravím.
Klinec
Klinec sa skladá z drieku (prierezu kruhového, štvorhranného, trojhranného a pod.), ktorý je valcovitý, ihlanovitý alebo hranolovitý. klinec má na jednom konci hrot alebo klin a na druhom hlavu (prírubové rozšírenie). Existujú však aj tupé klince, resp. klince bez hlavy. Niekedy sú klince špirálovito skrútené (do skrutkovice), alebo s vytvorenými zárezmi, hrotmi a pod.
Jason Statham
Biografia
Statham sa narodil v Shirebrooku v grófstve Derbyshire, ako syn Eileen (rod. Yates) a Barry Stathama, klubového speváka. Vyrastal spolu s Vinnie Jonesom, spoločne s ktorým neskôr začal hereckú kariéru. Jones ho uviedol do futbalu a Statham začal hrať pre miestne gymnázium (1978–83), ktoré navštevoval od svojich jedenástich rokov, ale jeho najväčším záujmom bol skok do vody. Tiež bol dvanásť rokov členom britskej British Swimming (Národnej potápačskej zostavy).
Klinec
Zásadným rozdielom oproti inému spojovaciemu materiálu je, že klinec sa zatĺka, čiže úderom na rozšírenú časť sa postupne ostrou časťou zabodáva do spájaného materiálu. Na zatĺkanie sa používa kladivo, alebo elektrické resp. pneumatické náradie - klincovačka, spinkovačka, nastreľovačka. Klincové spojenie je nerozoberateľné (ťažko rozoberateľné). Klince sa vyrábajú z ocele, medi, mosadze, hliníka, antikora a pod. Vyrábajú sa z drôtu : kovaním a lisovaním. Používajú sa hlavne v truhlárstve, stavebníctve, nábytkárskom priemysle, podkovárstve (upevnenie podkovy na kopyto), v železničnej doprave - pripevnenie koľajníc, v zdravotníctve na fixáciu kostí a pod.
Symbolika
Severské národy vo viacerých archaických predstavách o vesmíre spájali tento predmet s Polárkou ako vesmírnou osou, okolo ktorej sa otáča nebeská kupola.
V centrálnej Afrike sa našli početné drevené figúrky v tvare ľudskej postavy nastoknuté na klince (klincové fetiše). Podľa afrických povier v takejto figúrke prebýva nadprirodzená bytosť a rituálne zatlčenie klinca jej malo pripomenúť povinnosť ochraňovať a poskytovať pomoc, ako aj odháňať zlé úmysly. Klinec je znakom, že bytosť ukrytá v idole sa skutočne venuje prosiacemu človeku.
V strednej Európe sa na znak prítomnosti alebo návštevy cudzinca tradične pribíjali klince do veľkých stromov alebo do drevených figúrok.
V kresťanskej symbolike klinec pripomína ukrižovaného Ježiša Krista. Symbol klinca používa napr. Arma Christi, nachádza sa v erbe viacerých obcí napr. Drahovce, v paškále je zapichnutých päť klincov, v liturgickom odeve (pálium) sú zapichnuté tri klince a pod. Vo všeobecnosti je klinec kresťanským symbolom martýrstva.
Zlatým klincom sa ukončovali stavby (posledný zatlčený klinec). V prenesenom význame „zlatý klinec“ je vyvrcholenie, ukončenie, najdôležitejšia časť činnosti.
Nemilosrdná spravodlivosť
Nemilosrdná spravodlivosť (ang. Out for Justice) je americký akčný film z roku 1991, v hlavnej úlohe so Stevenom Seagalom. Film režíroval John Flynn.
Dej
Brooklyn sa premenil na bojisko, kde spolu bojujú brutálne gangy. Keď mafiáni na čele s Richiem Madanom (William Forsythe) zabijú jedného z policajtov, jeho kolega Gino Felino (Steven Seagal) sa rozhodne prijať spôsoby brutálnych zabijakov a pomstiť smrť priateľa. Hoci stojí proti mafii sám, víťazí. Gino totiž skvele ovláda nielen zbrane, ale tiež ázijské bojové umenia.
Ochota
Ochota môže byť:
Università degli Studi Niccolò Cusano
náhľad|300px|Campus Mikuláš Kuzánsky Univerzita
Università degli Studi Niccolò Cusano, skrátene UNICUSANO, je súkromná univerzita v Ríme, založená v roku 2006. V roku 2012 mala 10.107 študentov.
Ochota (Varšava)
Ochota je mestská štvrť Varšavy v strednej časti mesta. Má rozlohu 9,7 km² a žije tu 93 192 obyvateľov.
Najväčšie sídliská sú:
Michael Bellisario
Michael Angelo Bellisario (* 7. apríl 1980, Los Angeles, USA) je americký herec, syn scenáristu a producenta Donalda Paula Bellisaria.
Bellisaro hral väčšinou časti v sériách produkovaných jeho otcom. Hral práporčíka Michaela „Mikey“ Robertsa v televíznom seriáli JAG a tiež sa objavil v príbehu prvej časti NCIS sezóny 3 ako Charles „Chip“  Sterling. Taktiež sa objavil v štyroch epizódach seriálu Quantum Leap. Michael je starší brat herečky Troian Bellisariovej
Kľúč
Kľúč môže znamenať:
Labatut (Pyrénées-Atlantiques)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Polák (novinár)
Michal Polák, BSc, MSc, PhD. je slovenský ľavicový intelektuál, filozof a ekonóm.
Životopis
Pochádza z rodiny intelektuálov (matka - novinárka a spisovateľka Gabriela Rothmayerová, otec novinár Emil Polák. Je absolventom London School of Economics.
Publikačná činnosť
"V rokoch 1996-2001 a 2003-2004 pracoval v bývalej slovenskej redakcii zahraničného vysielania BBC. Do roku 2006 spravoval webovú stránku hej rup!, ktorá vznikla v roku 1999 s cieľom "dať priestor názorom dôsledne protikladným k existujúcemu spoločenskému poriadku." V rokoch 2006-2008 bol šéfredaktorom časopisu Slovo . Články a komentáre publikuje aj v ďalších médiách, napríklad v internetovom periodiku Britské listy alebo na blogu SME. Zaoberá sa predovšetkým aktuálnymi politickými otázkami, sociálnou problematikou a situáciou v slovenskom socialistickom a sociálno-demokratickom hnutí. V júli 2012 spolupracoval na projekte Ľavé spektrum 2012.
Regnéville-sur-Mer
Regnéville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frederik VIII. (Dánsko)
Život
Narodil sa ako syn následníka a budúceho dánskeho kráľa Kristiána IX. a Lujzy Hesensko-kasselskej. Následníkom trónu sa stal v roku 1863, kedy jeho otec nastúpil na dánsky trón.
Frederik VIII. bol 1065. rytier španielskeho Rádu zlatého rúna, 806. rytier britského Podväzkového rádu v roku 1896 a 152. veľkokrížovník portugalského Rádu veže a meča.
Zomrel v Hamburgu 14. mája 1912 a bol pochovaný v katedrále v Roskilde, mieste posledného odpočinku dánskej kráľovskej rodiny.
Manželstvo a deti
Ešte ako korunný princ sa 28. júla 1869 v Štokholme oženil so švédskou princeznou Lujzou (* 1851 – † 1926), dcérou Karola XV. a Lujzy Oranžsko-nasavskej. Spolu mali 4 synov a 4 dcéry:
Bukovce (okres Stropkov)
Bukovce je obec na Slovensku v okrese Stropkov. Sú známe gréckokatolíckym pútnickým miestom Buková hôrka (Bukova hirka), kde sa nachádza cerkev Povýšenia svätého Kríža, kaplnka Premenenia Pána a baziliánsky monastier. Najstaršia písomná zmienka o Bukovej hôrke je z r. 1742.
Poľsko-ukrajinská vojna
Poľsko-ukrajinská vojna bol vojenský konflikt Poľska, Rumunska, Maďarska, Česko-Slovenska na jednej strane a Západoukrajinskej ľudovej republiky, Ukrajinskej ľudovej republiky a Huculskej republiky na strane druhej o východnú Halič, prebiehajúci v rokoch 1918 a 1919. Východná Halič nebola etnicky poľská, poľský jazykový ostrov bol len v Ľvove (významnom poľskom kultúrnom a priemyselnom centre) a niekoľkých mestách, kde prevažovali Poliaci spoločne so Židmi, vidiek bol osídlený Ukrajincami (Rusínmi).
Vojenský konflikt skončil poľským víťazstvom a pripojením sporného územia k Poľsku. Poľsko muselo svoje územné zisky z tejto vojny uhájiť v poľsko-sovietskej vojne, pretože územné nároky sovietskeho Ruska sa prelínali s nárokmi Ukrajincov a opierali sa o Curzonovu líniu (tá sa len minimálne líši od dnešnej východnej poľskej hranice).
Tiverci
''„Улучи и тиверьцы седяху бо по Днестру, приседяху к Дунаеви. Бе множьство их; седяху по Днестру оли до моря, и суть гради их и до сего дне...“''
Zo západu ich územie ohraničovali Valasi a z východu kočovné turko-tatárske kmene. Aktívne sa preto zúčastňovali na vojenských ťaženia Olega a Igora I. v rokoch 904 a 944. V polovici 10. storočia sa územie Tivercov stalo súčasťou Kyjevskej Rusi. Po rozmachu feudálnej rozdrobenosti Kyjevskej Rusi už čím ďalej tým ťažšie mohli obrániť svoje obývané územia od častých nájazdov Pečenehov a Polovcov, a preto sa pod ich tlakom postupne presunuli na sever k iným slovanským kmeňom.
V oblasti ich pôvodného osídlenia však pravdepodobne ostali stopy po niekoľkých slovanských kruhových osídleniach a hradiskách, ktoré sa spájajú s pôsobením slovanského kmeňa Tivercov, tých, ktorých spomínajú kroniky - Aľčedar, Jekimaucy, Carevka, Ruď a iné.
V 13. - 14. storočí pozostatky kultúry Tivercov prijali za svoje polokočovní obyvatelia románskeho pôvodu (Moldavčania) a tie sa potom odrazili v ich kultúre a každodennom živote. Na severe sa títo nasledovníci stali o niekoľko sto rokov súčasťou ukrajinského národa a ich najzápadnejšia časť Moldavska (Bukovina) sa postupne začala romanizovať.
Kanoistika na Letných olympijských hrách 2012
Oproti predchádzajúcim olympijským hrám boli mužské šprinty C1 a K1 na 500 m nahradené pretekmi na 200 m. Ďalšou zmenou bola absencia mužských pretekov C2 na 500 m, namiesto ktorých štartovali ženy v disciplíne K1 na 200 m.