cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Základná škola (Krásno nad Kysucou, Mládežnícka 1343)
História v číslach
1944- Po vypuknutí SNP sa v obci usídlila časť vojsk skupiny Junck smerujúcich na Žilinu. Nemeckí vojaci sa ubytovali v novej budove Hasičského domu, kde boli ubytovaní až do jari 1945- Po vytlačení Nemcov obec obsadila časť vojsk ukrajinského frontu Červenej armády, ktoré sa ubytovali v priestoroch školy na dobu pol roka.
1948- Po vojne boli priestory školy opravené a začali sa znova využívať na výučbu. V tomto období však komunisti vyhrali voľby, bol nastolený totalitný režim a zanikla rímskokatolícka ľudová škola v ústredí. (1865)
1960- štátna reforma školstva, škola sa premenovala na Základnú deväťročnú školu v Krásne nad Kysucou
1965- "Základná deväťročná škola v ústredí končí", vyhlásil riaditeľ školy Anton Šugho pri stretnutí učiteľov v škole. Pripravené boli nové plány na výstavbu novej, väčšej školy v novej štvrti v severnej časti obce. Dôvodom tohto rozhodnutia nezhody v škole, keďže škola nemala telocvičňu a počet žiakov stále rástol. Po dohode s ministerstvom školstva a štátom sa rozhodlo, že nová škola bude stáť a stará škola bude využitá pre Ľudovú školu umenia. Na stavbe novej školy si brigádu našli nielen žiaci ale aj členovia SZM. Okrem školy postavili aj 5-poschodovú učiteľskú bytovku s 20 bytmi pre učiteľov školy.
1968- slávnostné otvorenie novej školy Karola Pagáča pri sídlisku 1. Máj. Otvorený bol nový trojpodlažný pavilón s 15 triedami, nové dielne, nový pavilón s dvoma podlažiami- sídlo riaditeľa školy.
Mike Bryan
Mike Bryan (* 29. apríl 1978, Camarillo, Kalifornia, USA) je bývalý americký tenista. Počas svojej kariéry vyhral 124 turnajov ATP vo štvorhre. Najčastejšie hrával so svojím bratom (dvojčaťom) Bobom. Spolu s Bobom vyhrali všetky 4 grandslamové turnaje.
Základná škola (Krásno nad Kysucou, Mládežnícka 1343)
História v číslach
1971- otvorili sa antukové tenisové kurty vedľa hádzanového ihriska.
1975- pri ZDŠ Karola Pagáča založili Školský klub detí pre deti 1. stupňa ZDŠ. ŠKD pôsobí dodnes.
1980- bola zrekonštruovaná školská jedáleň a boli otvorené nové učebne v pavilóne B a v pavilóne A.
1986- Vzhľadom na veľký počet žiakov sa rozhodlo vedenie školy začať výstavbu veľkého pavilónu v blízkosti telocvične.
1989- slávnostné otvorenie nového pavilónu s 10 triedami, 3 učebňami, kuchyňou a malou telocvičňou s posilňovňou.
1993- škola sa premenovala na Základnú školu Krásno nad Kysucou, škola kúpila nové počítače. 2002- škola je od roku 2002 pod samosprávou mesta Krásno nad Kysucou
2008- škola dostala nový názov podľa ulice na ktorej sa nachádza- ''Základná škola Mládežnícka ul. Krásno nad Kysucou''
2009- začala modernizácia školy, zateplenie pavilónov, telocvične, školskej jedálne, kúpenie nových počítačov, zmodernizovanie tried, výstavba nového ihriska s umelým povrchom, nadstavba dielní a školskej jedálne.
2010- ukončenie modernizácie školy.
Rieka Orava
Nachádza sa v katastrálnom území obce Žaškov, Dolný Kubín, Oravská Poruba, Bziny, Tvrdošín, Sedliacka Dubová, Krivá, Horná Lehota, Kraľovany, Oravský Podzámok, Párnica, Veličná, Istebné, Medzibrodie nad Oravou, Podbiel, Dlhá nad Oravou, Nižná v okrese Dolný Kubín, okrese Tvrdošín v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1997 na rozlohe 441,7463 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana komplexu zachovalých riečnych ekosystémov s funkciou biokoridoru nadregionálneho významu s bohatým druhovým zastúpením fauny a flóry a biotopov mnohých chránených, vzácnych a ohrozených druhov organizmov.
3558 Shishkin
3558 Shishkin je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 26. septembra 1978.
Nadzemná stonková hľuza
Nadzemná stonková hľuza vzniká zhrubnutím nadzemnej stonky (napr. reďkovka, kaleráb). Stonkovými hľuzami sú aj zhrubnuté a dužinaté stonky niektorých sukulentov (kaktusy), ktoré vo svojom bohato vyvinutom pletive uchovávajú vodu aj niekoľko mesiacov.
Tibor Honty
Tibor Honty (* 9. máj 1907, Krompachy - † 1. december 1968, Praha) bol česko-slovenský fotograf.
Život a dielo
Fotografovať začal v roku 1935. Venoval sa reportážnej a sociálnej fotografii a fotografovaniu umeleckých plastík. Po vojne vstúpil do Spolku výtvarných umelcov Mánes, kde sa v roku 1948 podieľal na vzniku fotografickej sekcie.
Brachyblast
náhľad|Brachyblast jablone s púčikmi kvetov Brachyblast je skrátený bočný výhonok, prispôsobený rôznym funkciám:
Termoelektrický jav
Termoelektrický jav je jav, keď sa teplotné rozdiely premieňajú priamo na elektrickú energiu (Seebeckov jav), alebo sa naopak premieňa elektrická energia na teplotné rozdiely (Peltierov jav). Vzniknuté napätie je rádovo niekoľko mikrovoltov na Joule.
V mikroskopickom meradle jav spočíva v difúzii nositeľov náboja z oblasti s vyššou teplotou do oblasti s nižšou teplotou.
Na rozdiel od Joulovho tepla nedochádza k priamej premene elektrickej energie na teplo (ani nedochádza k priamej premene tepla na elektrickú energiu, čo by porušovalo druhý termodynamický zákon), ide len o kontrolu vedenia tepla zvyčajne na rozmedzí dvoch materiálov.
Matematický opis
Seebeckov jav generuje elektrickú silu, čo sa dá popísať nasledujúcou rovnicou: kde S je Seebeckov koeficient, V je napätie, T je teplota, \sigma je vodivosť a J je prúd.
Plná termoelektrická rovnica pre akumuláciu energie je: kde je tepelná vodivosť, a  je akumulácia energie. Prvý člen je Fourierov zákon o tepelnej vodivosti, druhý člen popisuje energiu nesenú nosičmi a tretí člen,, môže popisovať externe pridávané teplo.
V ustálenom stave platí, že a že. Za týchto predpokladov môžeme spojiť predošlé dve rovnice do rovnice: Táto rovnica spolu so Seebeckovou rovnicou : popisuje teplotné a napäťové charakteristiky aj v zložitých systémoch.
V prípade, že stavy nie sú ustálené, je výpočet omnoho zložitejší.
Využitie
Využitiu v elektrárňach bráni nízka účinnosť a vysoká cena. Na získavanie elektrickej energie sa používa iba v zvláštnych prípadoch napríklad ak nemôžeme použiť pohyblivé časti. Niekedy sa používajú na využitie zvyškového tepla z rôznych zdrojov. Niekedy sa používajú na využívanie tepla z rádioaktívneho rozpadu materiálov v rádioizotopových termoelektrických generátoroch naprílad vo vesmírnych sondách.
Chladiaci efekt sa dá využiť na vytvorenie chladiacich zariadení bez pohyblivých častí a cirkulujúcich tekutín. Je to menej účinné ako bežné chladničky, ale v niektorých prípadoch je to potrebné, najmä ak treba ešte nižšie teploty (ak ešte netreba tekutý dusík).
Pretože vzniknuté napätie je priamo úmerné teplotnému rozdielu, tento jav sa dá využiť aj na meranie teploty termočlánkami.
La Ferté-Macé (kantón)
La Ferté-Macé je francúzsky kantón v obvode Alençon v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 9 obcí.
3559 Violaumayer
3559 Violaumayer je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 8. augusta 1980.
Ettendorf
Ettendorf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká Lučivná
Veľká Lučivná je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malá Fatra.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Párnica v okrese Dolný Kubín v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1967 a naposledy novelizované v roku 1982 na rozlohe 66,38 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''PR je vyhlásená na ochranu prirodzených lesných spoločenstiev s najbohatším výskytom tisu obyčajného (Taxus baccata) v Malej Fatre a na Orave na vedeckovýskumné a náučné ciele. Pôvodne bola vyhlásená ako CHN súčasne s CHKO Malá Fatra v roku 1967.''
Pavel Wavrek
Mr. Art Pavel Wavrek (* 25. september 1955, Liptovský Mikuláš-Palúdzka) je slovenský výtvarník.
Colorado
Colorado môže byť:
Lapanouse-de-Cernon
Lapanouse-de-Cernon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 120 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mária Gallíková
PaedDr. Mária Gallíková (* 1. marec 1952, Poprad) je slovenská maliarka a učiteľka.
Absolventka Pedagogickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove, učiteľka Základnej umeleckej školy a Tatranskej alternatívnej školy v Poprade. Dominantnou témou jej maliarskej tvorby sú dedinské motívy, ale aj rázovitá krajina Spiša a Vysokých Tatier.
Labute a havrany
Labute a havrany je dvojalbum Petra Nagya, ktorý bol vydaný k 25. výročiu na scéne. Obsahuje 12 nových piesní a záznam koncertu Hity unplugged. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Supraphon v roku 2009.
Zoznam skladieb
CD 1 – Štúdiové nahrávky:
Bonus:
CD 2 : Hity -Unplugged - koncert
Rivière-les-Fosses
Rivière-les-Fosses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3560 Chenqian
3560 Chenqian je planétka s priemerom 106 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 3. septembra 1980.
Světí
Světí je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 307 obyvateľov, z toho 160 mužov a 147 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 38,9 roka, ženy 42,6 roka).
Ján Riečan
Ján Riečan (* 4. október 1923, Banská Bystrica-Radvaň – † 2. december 1985, Zvolen) bol novinár, redaktor, bibliograf. Pseudonym: Ján Hronský
Životopis
Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, študoval na štátnom gymnáziu (1936-1941) a na štátnej obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1941-1945), externe na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, 1958 promovaný filozof. V roku 1945-1947 úradník v Coburgových závodoch a v Tatra banke v Banskej Bystrici, 1950-1953 šéfredaktor Smeru v Banskej Bystrici, 1971-1981 bibliograf Ústrednej ekonomickej knižnice v Bratislave, 1982-1984 odborný pracovník Odboru pre knižničnú sústavu Matice slovenskej. Od roku 1984 na dôchodku v Banskej Bystrici, pracoval ako bibliograf Okresnej knižnice vo Zvolene. Autor spravodajských, vnútropolitických materiálov, zahraničných komentárov, kratších poviedok a rozhlasovej hry. Člen predsedníctva SÚV Zväzu slovenských novinárov (1960-1963).
Abenakiit-(Ce)
Abenakiit-(Ce) je klencový minerál sodíka, céru, neodýmu, lantánu, prazeodýmu, tória, samária, kyslíka, síry, uhlíka, fosforu a kremíka. Jeho chemický vzorec je Na26{Ce, Nd, La, Pr, Th, Sm}6{SiO3}6{PO4}6{CO3}6{SIVO2}O. Kremičité skupiny možno zapísať i ako cyklické skupiny.
Abenakiit-(Ce) bol pomenovaný podľa indiánskeho kmeňa Abnaki, ktorý patrí medzi Algonkinov, v Novom Anglicku.
Fyzikálne vlastnosti
Tvrdosť na Mohsovej stupinici je 4-5.
Abenakiit-(Ce) je slabo rádioaktívny.
Kryštálová mriežka
Tento minerál kryštalizuje v trigonálnej sústave. Má hexagonálnu sieť, v ktorej sa nachádzajú:
Táto štruktúra sa podobá kazakovitu.
Chemické vlastnosti
Rozpúšťa sa v kyseline chlorovodíkovej (HCl).
Spomedzi kovov vzácnych zemín sa v abenakiite-(Ce) najčastejšie vyskytuje cér.
Kombinácia minerálov v abenakiite-(Ce) je jedinečná, podobné zloženie má steenstrupín-(Ce). Abenakiit-(Ce) bohatý na sodík je takisto unikátny predpokladaným Oxid siričitý v jeho štruktúre. Pôvodne sa našlo jediné zrno tohto minerálu, takže je extrémne vzácny.
Výskyt
Abenakiit-(Ce) bol objavený v xenolite sodalitu a syenitu v Mont Saint-Hilaire v Quebecu v Kanade spolu so seranditom, lepidolitom, neptunitom, eudialytom, aegirínom a steenstrupinom-(Ce). Tento minerál bol objavený konkrétne v Poudrette quarry, v podobe zŕn veľkosti 1 - 2 mm.
Lollipop
„Lollipop“ je anglický výraz pre „lízanku“. Lollipop (prípadne Lollipops), Lollypop, alebo Lolly Pop môže znamenať:
Hádes (boh)
náhľad|Detail Pluta/Serapisa, skupina sôch [[Persefoné|Persefony (ako Isis) a Pluta (ako Serapisa), zo svätyne egyptských bohov v Gortyne, polovica 2. storočia, Archeologické múzeum v Heraklione]] Hádes alebo Hádés alebo zastarano Hades (po grécky Hádes/iný prepis:Hádés, po latinsky Pluto) je v gréckej mytológii boh podsvetia. Je najstarším synom Titana Krona a jeho manželky Rhey.
Po narodení Kronos zožral svoje deti Háda a Poseidóna, pretože sa bál, že by ho niektorí zo synov mohol zbaviť vlády. Kronov najmladší syn Zeus však oboch svojich bratov nakoniec po veľkom boji oslobodil a Hádovi pri delení sveta pripadla ríša mŕtvych, pričom pevná zem, ktorá bola dlho doménou Gaii, bola k dispozícii všetkým trom súčasne.
Hádes uniesol do podsvetia Persefonu, vzal si ju za manželku, urobil z nej spoluvládkyňu v ríši mŕtvych a mal s ňou dcéru Erinyu
Hádes nebol medzi ostatnými olympskými bohmi veľmi obľúbený a svoje sídlo opúšťal len zriedka. Z obetných zvierat mal najradšej čierne ovce, pri ich obetovaní sa však musel obetujúci pozerať iným smerom. Zo stromov mu bol zasvätený cyprus a z kvetín narcis.
Niekedy sa ako Hádes prenesene označuje celé podsvetie, ríša boha Háda.
Skoré roky
V gréckej mytológii bol Hádes, boh gréckeho podsvetia, prvorodeným synom titanov Krona a Rhey. Mal tri staršie sestry, Hestiu, Démétér a Héru, ako aj mladšieho brata Poseidóna, ktorých všetkých pohltil ich otec hneď po narodení. Zeus bol najmladším dieťaťom a vďaka tirku ich matky Rhey ako jediný tomuto osudu unikol. Keď Zeus dosiahol dospelosť, podarilo sa mu prinútiť otca, aby vyvrhol svojich súrodencov. Po ich prepustení šesť mladších bohov spolu so spojencami, ktorých sa im podarilo zhromaždiť, vyzvalo starších bohov na súboj o moc v Titanomachii, božskej vojne. Vojna trvala desať rokov a skončila sa víťazstvom mladších bohov. Po ich víťazstve si podľa jediného známeho úryvku z Iliady (kniha XV, ln. 187 - 93) Hádes a jeho dvaja bratia, Poseidón a Zeus, vylosovali ríše, ktorým budú vládnuť. Zeus dostal nebo, Poseidón dostal moria a Hádes dostal podsvetie, neviditeľnú ríšu, do ktorej odchádzajú duše mŕtvych pri odchode zo sveta, ako aj všetky veci pod zemou.
Hádes získal svoju manželku a kráľovnú Persefonu únosom. Tento mýtus je najdôležitejším, na ktorom sa Hádes podieľa;[20] spájal tiež Eleusínske mystériá s olympským panteónom, najmä tak, ako sú zobrazené v Homérovom Hymne na Démétér, ktorý je najstarším príbehom o únose, s najväčšou pravdepodobnosťou zo začiatku 6. storočia pred Kr.
Kráľ podsvetia
náhľad|Hádes (rímska kópia gréckej busty z 5. storočia pred Kr., anonym)|vľavo Napriek moderným konotáciám smrti ako zla bol Hádes v mytológii v skutočnosti viac altruistický. Hádes bol zobrazovaný ako pasívny a nikdy nebol vykresľovaný negatívne; jeho úlohou bolo často udržiavať relatívnu rovnováhu. Napriek tomu bol zobrazovaný aj ako chladný a prísny a všetkých svojich poddaných bral rovnako na zodpovdnosť za dodržiavanie svojich zákonov. Akékoľvek ďalšie individuálne aspekty jeho osobnosti nie sú uvedené, pretože Gréci sa v súvislosti s ním zdržiavali myšlienok, aby nepriťahovali jeho pozornosť.
Hádes vládol mŕtvym, pričom mu pomáhali ostatní, nad ktorými mal úplnú moc. Hádov dom bol opisovaný ako plný "hostí", hoci z podzemia vychádzal len zriedkavo. O dianie vo svete nad ním sa staral len málo, pretože jeho hlavnou úlohou bolo zabezpečiť, aby nikto z jeho poddaných nikdy neopustil jeho panstvo.
Svojim poddaným prísne zakazoval opúšťať svoje panstvo a celkom sa rozzúril, keď sa ho niekto pokúsil opustiť alebo keď sa niekto pokúsil ukradnúť duše z jeho ríše. Jeho hnev bol rovnako hrozný pre každého, kto sa pokúsil oklamať smrť alebo mu inak skrížiť cestu, ako sa o tom k svojmu zármutku presvedčili Sizyfos a Peirithoos. Hoci bol Hádes zvyčajne ľahostajný k svojim poddaným, veľmi sa sústredil na potrestanie týchto dvoch ľudí, a to najmä Peiritha, keďže vstúpil do podsvetia v snahe ukradnúť Persefonu pre seba a následne bol nútený sadnúť si na "Kreslo zabudnutia". Ďalší mýtus hovorí o gréckom bohovi Asklépiovi, ktorý bol pôvodne polobohom, synom Apolóna a Kronis, tesálskej princeznej. Počas svojho života sa stal slávnym a talentovaným lekárom, ktorý nakoniec dokázal oživovať mŕtvych. Keďže sa cítil podvedený, Hádes presvedčil Dia, aby ho zabil bleskom. Po jeho smrti ho priviedli na Olymp, kde sa stal bohom. Hádes bol v mýtoch len raz zobrazený mimo podsvetia, a aj to sa predpokladá, že to bol prípad, keď práve opustil brány podsvetia. Bolo to vo chvíli, keď ho Herakles strelil šípom, keď sa pokúšal brániť mesto Pylos. Po postrelení však odcestoval na Olymp, aby sa uzdravil. Okrem Herakla boli jediní ďalší žijúci ľudia, ktorí sa odvážili do podsvetia, tiež hrdinovia Odysseus, Aineias (v sprievode Sibyly), Orfeus, ktorému Hádes preukázal nezvyčajné milosrdenstvo na naliehanie Persefony, ktorú dojala Orfeova hudba, Théseus s Peirithom a v neskorej romanci Psyché. Nikto z nich nebol spokojný s tým, čoho boli svedkami v ríši mŕtvych.
Únos Persefony
náhľad|Hádes (vpravo) a Persefona (vľavo). Detail z attickej červenej figurálenj ozdoby [[Amfora|amfory, asi 470 pred Kr.]] Hádovou manželkou bola Persefona, dcéra Dia a Démétry. Persefona sa Hádovi nepodriadila dobrovoľne, ale uniesol ju, keď zbierala kvety na poliach Nysy (jej otec Zeus dal predtým Persefonu Hádovi za manželku, ako sa uvádza v prvých riadkoch Homérovho Hymnu na Démétru). Na protest proti tomuto činu Démétér uvrhla na zem kliatbu a nastal veľký hladomor; hoci bohovia jeden po druhom prichádzali žiadať, aby ju zrušila, aby ľudstvo nezahynulo a bohovia neboli ochudobnení o prijímanie darov a obetí. Démétér tvrdila, že zem zostane neplodná, kým opäť neuvidí svoju dcéru. Zeus teda pošle po svojho syna Herma a prikáže mu, aby zostúpil do podsvetia v nádeji, že sa mu podarí presvedčiť Háda, aby dovolil Persefone vrátiť sa na zem, aby Démétér mohla Persefonu vidieť a spôsobiť zastavenie hladomoru. Hermes poslúchne a zostúpi do Hádovej ríše, kde nájde Háda sedieť na pohovke a Persefonu vedľa neho. Hermes mu odovzdá Diovu správu.
Potom Hádes pripraví svoj voz, ale až potom dá Persefone tajne zjesť semienko granátového jablka, Hermes prevezme opraty a spolu s Persefone sa vydajú na cestu na zem a zastavia pred Démétriným chrámom v Eleusis, kde na nich bohyňa čakala. Démétér a Persefona sa rozbehnú k sebe a objímajú sa, šťastné, že sa opäť stretli. Démétér má však podozrenie, že Persefona mohla počas pobytu v podsvetí zjesť jedlo.
Persefona priznáva, že jedla pokrm mŕtvych, potvrdzuje, že Hádes jej dal semienko granátového jablka a prinútil ju ho zjesť. Keď Persefona zjedla semienko granátového jablka, pripútala sa tak k Hádovi a podsvetiu, čo Demeter veľmi znepokojí. Zeus však predtým navrhol kompromis, s ktorým všetky strany súhlasili: jednu tretinu roka strávi Persefona so svojím manželom.
Práve počas tohto obdobia, keď je Persefona so svojím manželom v podsvetí, padá na zem zima.
Návštevníci podsvetia
náhľad|Hádes a Persefona, 1864 Hrdina Orfeus raz zostúpil do podsvetia, aby našiel svoju zosnulú manželku Eurydiku, ktorá zomrela, keď ju uštipol had. Hudba, ktorú hral, bola taká krásna, že očarila aj Háda (ako aj jeho manželku Persefonu). Ten mu dovolil vziať Eurydiku do krajiny živých pod podmienkou, že sa na ňu cestou von nepozie.
V inom príbehu sa Théseus a Peirithoos zaviazali, že unesú a oženia Diove dcéry. Theseus si vybral Helenu a spoločne ju uniesli a rozhodli sa ju držať, kým nebude dosť stará na to, aby sa mohli oženiť. Peirithoos si vybral Persefonu. Helenu nechali u Theseovej matky Aetry a odcestovali do podsvetia. Hádes vedel o ich pláne zmocniť sa jeho manželky, preto predstieral, že im ponúka pohostinnosť, a usporiadal hostinu; len čo si dvojica sadla, okolo nôh sa im omotali hady a držali ich tam. Thésea nakoniec zachránil Herakles, ale Peirithoos zostal uväznený ako trest za to, že sa pokúsil o manželku boha. Podľa scholium o Aristofanových Žabách od Jána Tzetzesa dal Euripides v dnes už stratenej hre Peirithoos bol trest za to, že sa pokúsil uniesť Persefonu, že ním Hádes nakŕmil Kerbera. vľavo|náhľad|Socha, Sizyfos, [[Nemecko]] Sizyfos bol smrteľný kráľ z Korintu, ktorý bol potrestaný väzením v Tartare za to, že prezradil bohu rieky Asopovi, kde sa nachádza jeho dcéra Aigina po tom, čo ju uniesol Zeus, a tiež za to, že sa pokúsil oklamať smrť. Zeus, nahnevaný na Sizyfa za prezradenie tajomstva, poslal k Sizyfovi Thanatosa, ale ten šikovne uvrhol Smrť do vlastných pút, v dôsledku čoho nemohol nikto zomrieť, kým Áres Thanatosa neoslobodil a nevydal mu Sizyfa. No napriek tomu Sisyfos prikázal svojej manželke Merope, aby mu nevykonávala žiadne pohrebné obrady a iné zvyklosti ako poctu bohom podsvetia pred tým, ako ho odvedú k Hádovi. Po istom čase, keď Merope neposkytla náležité pocty, sa to dozvedel Hádes a dovolil Sizyfovi vrátiť sa do sveta živých, aby mohol potrestať svoju ženu s tým, že sa potom vráti. Sizyfos sa však nikdy nevrátil, ako sľúbil, stalo sa tak až po rokoch, keď zomrel na starobu. Hádes potrestal Sizyfa tým, že ho prinútil kotúľať balvan do kopca v podsvetí, ale vždy, keď dosiahol vrchol, balvan sa znova a znova kotúľal naspäť.
Poslednou Heraklovou prácou bolo chytiť Kerbera. Najprv sa Herakles vybral do Elefsiny, aby bol zasvätený do Elefsínskych mystérií. Urobil to preto, aby sa zbavil viny za zabitie kentaurov a naučil sa, ako vstúpiť do podsvetia a vyjsť z neho živý. Vchod do podsvetia našiel v Taenarume. Aténa a Hermes mu pomohli prejsť k Hádovi a späť. Herakles požiadal Háda o povolenie vziať si Kerbera. Hádes súhlasil, pokiaľ Herakles Kerberovi neublíži. Keď Herakles vyviedol psa, prešiel jaskyňou Acherusia. V mýte o Admétovi a Alkéstis po tom, čo sa Alkéstis rozhodla zomrieť namiesto svojho manžela Admeta, aby ho zachránila, ju Herakles vzkriesil z mŕtvych tým, že bojoval s Hádom a porazil ho. V iných verziách, napríklad v Euripidovej hre Alcestis, Herakles namiesto toho bojoval s Thanatosom. Inokedy Herakles obliehal mesto Pylos a počas boja zranil Háda, ktorý sa postavil na stranu mesta. Vo veľkých bolestiach sa Hádes vybral na Olymp, aby ho vyliečil lekár bohov Paean.
Milenky Háda
Leuce bola najkrajšia z nýmf a dcéra Okeána. Hádes sa do nej zamiloval a uniesol ju do podsvetia. Prežila v jeho ríši celý svoj život, a keď zomrela, boh hľadal útechu tým, že vytvoril vhodný pamätník ich lásky: na Elyzejských poliach, kde zbožní trávia svoj posmrtný život, dal vzniknúť bielemu stromu. Práve týmto stromom sa Herakles korunoval na oslavu svojho návratu z podsvetia.
Minthe bola nymfa rieky Kocyt, ktorá sa stala Hádovou milenkou. Žiarlivá Persefona nymfu pošliapala a premenila ju pritom na záhradnú mätu.
Teofilé bola dievča, ktoré tvrdilo, že ju Hádes miluje a že je lepšia ako Persefona.
Ostatné mýty
náhľad|Olejomaľba Háda unášajúceho Persefonu. [[18. storočie. Olej na dreve s pozláteným pozadím.]] Keď kedysi Aóniu, oblasť v Boiótii, postihla morová epidémia, ľudia sa poradili s delfskou veštiarňou a boh im odpovedal, že sa majú obrátiť na bohov podsvetia; museli obetovať dve mladé dievčiny, aby upokojili hnev Háda a Persefony. Vybrané dievčatá boli Menippe a Metioché, Oriónove dcéry. Dievčatá to slávnostne prijali, aby zachránili svojich krajanov. Keď ich viedli k oltáru, aby ich obetovali, Hádes a Persefona sa nad oboma zľutovali a premenili ich na kométy.
V niektorých verziách sa Hádes považuje za pána bohýň Osudu, nie je to teda jeho brat Zeus, ktorý určuje koniec a pôvod všetkých vecí a nariaďuje striedanie zrodenia a zániku, za arbitra života a smrti. Tento vzťah je veľmi zreteľný v rímskych eposoch, ako je Statiova Thebaid, kde sa spomína, že berú duše, aby ich Hádes súdil, a ukladajú im prísne tresty, alebo v Claudiánovom De raptu Proserpinae, kde vystupujú a prosia svojho pána, aby neprepúšťal Titanov, a hovoria, že všetko, čo robia, je preňho, po tom, čo sa Hádes vyhráža Diovi, že Titanov prepustí proti nemu, ak mu nedá ženu.
Hádes je v niektorých verziách považovaný za otca fúrií, ale identita ich matky sa líši. Vo Vergiliovej Eneide je ich matkou bohyňa noci Nyx a v Orfických hymnoch je ich matkou Persefona. Jeden zo zriedkavých prípadov, keď sa objavuje v interakcii s nimi, je v Statiovej Thebaid, keď Hádes prikazuje Tisifónovi potrestať ľudí za to, že vtrhli do podsvetia. Hovorí sa o ňom, že nenávidí Alectó, hoci je jedným z jeho detí.
Podľa Hésioda, keď obludný Týfón zaútočil na olympských bohov, Hádes sa vraj v podsvetí triasol od strachu, zatiaľ čo Zeus bojoval s Týfónom nad ním.
V jednom z Platónových dialógov Sokrates hovorí o Hádovi ako o postave, ktorá je schopná svojimi kúzlami spôsobiť, že každý padne, a preto nikto nikdy neopustí podsvetie, vrátane sirén.
Kult
Hádes ako boh mŕtvych naháňal strach tým, ktorí ešte žili; neponáhľali sa s ním stretnúť. Zdráhali sa prisahať v jeho mene a keď mu obetovali, odvracali tvár. Keďže mnohým naháňalo strach už len vyslovenie mena "Hádes", začali sa používať eufemizmy. Keďže vzácne nerasty pochádzajú spod zeme (t. j. z "podsvetia", ktorému vládol Hádes), považovali ho za človeka, ktorý ovláda aj tieto nerasty, a preto ho Gréci označovali ako Πλούτων (grécky Plouton; latinsky PLVTO, Pluto, "bohatý"). Sofokles týmito slovami vysvetľoval pojem označujúci Háda ako Ploutóna: "pochmúrny Hádes sa obohacuje našimi vzdychmi a našimi slzami". Okrem toho ho nazývali Klymenus ("povestný"), Polydegmon ("ktorý prijíma mnohých") a azda aj Eubuleus ("dobrá rada" alebo "dobromyseľný"), čo sú všetko eufemizmy pre meno, ktoré nebolo bezpečné vysloviť a ktoré sa vyvinuli do epitet.
Väčšinu času trávil vo svojej temnej ríši. V boji bol hrozivý, svoju krutosť dokázal v slávnej Titanomachii, bitke olympských bohov proti Titanom, ktorá nastolila Diovu vládu.
Obávaný a nenávidený Hádes stelesňoval neúprosnú konečnosť smrti: "Prečo sa nám Hádes hnusí viac ako ktorýkoľvek iný boh, ak nie preto, že je taký neúprosný a neústupný?" Táto rečnícka otázka patrí Agamemnónovi. Hádes však nebol zlý boh, lebo hoci bol prísny, krutý a neľútostný, predsa len bol spravodlivý. Hádes vládol podsvetiu, a preto ho ľudia najčastejšie spájali so smrťou a báli sa ho, ale on sám nebol Smrťou - skutočným zosobnením smrti je Thanatos, syn bohyne Nyx a Ereba, hoci Euripidova hra "Alkestis" pomerne jasne uvádza, že Thanatos a Hádes boli jedno a to isté božstvo, a podáva zaujímavý opis Háda ako temne odetého a okrídleného. Okrem toho bol Hádes označovaný aj ako Hesperos Theos ("boh smrti a temnoty").
Keď Gréci Háda o niečo prosili, búchali rukami o zem, aby si boli istí, že ich vypočuje. Obetovali mu čierne zvieratá, napríklad ovce. Hoci niektorí naznačujú, že samotná vehementnosť odmietania ľudských obetí vyjadrená v mýte by mohla naznačovať nevyslovenú spomienku na nejakú vzdialenú minulosť, priame dôkazy o takomto obrate neexistujú. Krv zo všetkých chtonických obetí vrátane tých, ktorými sa obetovalo ako prosba Hádovi, kvapkala do jamy alebo štrbiny v zemi. Osoba, ktorá obetovala, musela odvrátiť tvár. náhľad|Pluto a Kerberos Jeden zo starovekých prameňov hovorí, že vlastnil čiapku neviditeľnosti. Jeho voz, ťahaný štyrmi čiernymi koňmi, vzbudzoval strach a pôsobil impozantne. Tieto zvieratá boli podľa Claudiána rôzne pomenované ako napr: Orphnaeus, Aethon, Nycteus a Alastor, zatiaľ čo iní autori uvádzali aj: Nonius, Ametheus, Abastor, Abetor a Metheus. Jeho ďalšími bežnými atribútmi boli rastliny narcis a cyprus, Hádov kľúč a Kerberos, trojhlavý pes. Na niektorých portrétoch sa Hádovi pridávali aj hady, keďže bol občas zobrazovaný, ako ich buď drží, alebo ho sprevádzajú. Predpokladá sa, že to má význam, pretože v niektorých klasických prameňoch Hádes znásilnil Koré v podobe hada, ktorá potom porodila Zagrea-Dionýza. Zeus Olympios, veľký kráľ bohov, síce nesie meno "Zeus", ale nápadne sa líši od Dia Meilichiosa, ktorý je rozhodne chtonickou postavou, často zobrazovanou ako had, a ako sme už videli, nemôže ísť o rôzne prejavy toho istého boha, v skutočnosti vždy, keď sa spomína "iný Zeus", ide vždy o Háda. Zeus Meilichios a Zeus Eubouleus sa často označujú ako alternatívne mená pre Háda.
Filozof Hérakleitos, zjednocujúci protiklady, vyhlásil, že Hádes a Dionýzos, samotná podstata nezničiteľného života (zoë), sú ten istý boh. Okrem iných dôkazov uvádza Karl Kerényi, že Homérov Hymnus na Démétér, votívne mramorové obrazy a epitetá spájajú Háda s tým, že je Dionýzos. Poznamenáva tiež, že smútiaca bohyňa Démétér odmietla piť víno, pretože uvádza, že by bolo proti themis, keby po únose Persefony pila víno, ktoré je Dionýzovým darom, kvôli tejto asociácii. To naznačuje, že Hádes mohol byť v skutočnosti "krycím menom" pre podsvetného Dionýza. Naznačuje, že táto dvojaká identita mohla byť známa tým, ktorí prišli do kontaktu s mystériami. Dionýzos mal s Hádom aj niekoľko spoločných epitet, ako napríklad Chthonios ("podzemný"), Eubouleus ("dobrý radca") a Euclius ("slávny" alebo "slávny").
Hádova ríša
náhľad|Herkules bojuje s Kerberom, jedna z dvanástich úloh V starších gréckych mýtoch je ríša Háda hmlistým a pochmúrnym príbytkom mŕtvych (nazývaným aj Erebos), kam sa po smrti dostávajú všetci smrteľníci. Len málo smrteľníkov mohlo Hádovu ríšu opustiť, keď už raz do nej vstúpili. Výnimkou sú hrdinovia Herakles a Théseus, dokonca aj Odyseus vo svojej Nekyi (Odysea, xi) vyvoláva duchov zosnulých, namiesto toho, aby k nim zostúpil.
Existovalo niekoľko častí Hádovej ríše vrátane Elysia, Asfodelových lúk a Tartaru. Mýtograf Apollodotos opisuje Tartar ako "ponuré miesto, ktoré je tak vzdialené od Zeme, ako je Zem vzdialená od oblohy." Grécki mýtografi neboli v otázke geografie posmrtného života úplne dôslední. Kontrastný mýtus o posmrtnom živote sa týka záhrady Hesperidiek, často stotožňovanej s Ostrovmi blažených, kde môžu prebývať blažení hrdinovia.
V rímskej mytológii sa vchod do podsvetia, ktorý sa nachádza v Averne, kráteri neďaleko Kúm, stal cestou, ktorou Aineias zostúpil do ríše mŕtvych. Synekdochou by sa "Avernus" dal nahradiť celým podsvetím. Di inferi boli kolektívom podsvetných božstiev.
U Helénov sa zosnulý dostával do podsvetia prechodom cez Styx, cez ktorý ho prevážal Charón (kair'-on), ktorý za prechod vyberal obolus, malú mincu, ktorú zbožní príbuzní vkladali zosnulému do úst. Chudáci a ľudia bez priateľov sa podľa VI. knihy Vergíliovej Eneidy zhromažďovali sto rokov na blízkom brehu. Gréci prinášali obetné dary, aby zabránili zosnulým vrátiť sa na horný svet a "prenasledovať" tých, ktorí im neumožnili riadny pohreb. Vzdialenú stranu rieky strážil Kerberos, trojhlavý pes, ktorého porazil Herakles (rímsky Herkules). Po prechode za Kerbera sa tiene zosnulých dostávali do krajiny mŕtvych, aby boli súdené.
Päť riek Hádovej ríše a ich symbolické významy sú: Acherón (rieka smútku alebo žalosti), Kocyt (nárek), Flegetón (oheň), Léthé (zabudnutie) a Styx (nenávisť), rieka, na ktorú prisahali aj bohovia a do ktorej ponorili Achilla, aby sa stal neporaziteľným. Styx tvorí hranicu medzi horným a dolným svetom.
Prvú oblasť Hádovej ríše tvoria Asfodelové polia, opísané v xi. časti Odysey, kde sa tiene hrdinov skľúčene potulujú medzi nižšími duchmi, ktorí okolo nich cvrlikajú ako netopiere. Jedine obete krvi, ktoré im ponúkajú vo svete živých, v nich môžu na chvíľu prebudiť pocity ľudskosti.
Za nimi sa nachádzal Erebus, ktorý by sa dal považovať za eufonymum Háda, ktorého vlastné meno bolo hrôza. Boli tam dva bazény: Lethe, kam sa hrnuli obyčajné duše, aby vyčistili svoju pamäť, a bazén Mnémosyné ("pamäť"), kde sa namiesto toho napili zasvätení Misterií. V predsieni paláca Háda a Persefony sedia traja sudcovia podsvetia: Minós, Rhadamanthys a Aiakos. Tam pri triviále zasvätenom Hekaté, kde sa stretávajú tri cesty, súdia duše, ktoré sa vracajú na Asfodelove polia, ak nie sú ani cnostné, ani zlé, posielajú sa cestou do Tartaru v prípade, že sú bezbožné alebo zlé, alebo sa posielajú do Elyzia (Ostrovy blažených) k "bezúhonným" hrdinom.
Sovietske Rusko
Sovietske Rusko (🇷🇺) môže byť:
Hádes (boh)
Hádova ríša
V Sibyliných veštbách, ktoré sú zvláštnou zmesou grécko-rímskych a židovsko-kresťanských prvkov, sa Hádova ríša opäť objavuje ako príbytok mŕtvych a prostredníctvom ľudovej etymológie sa dokonca odvodzuje meno Hádes od mena Adam (prvý človek), pričom hovorí, že je to preto, lebo on tam vstúpil ako prvý. Vďaka tomu, že sa objavuje v Novom zákone Biblie, má Hádes osobitný význam aj v kresťanstve.
Passais (kantón)
Passais je francúzsky kantón v obvode Alençon v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 8 obcí.
Port (sieťové protokoly)
Port v sieťových protokoloch je číslo, ktoré je spolu s IP adresou súčasťou identifikátora konca spojenia a slúži na priradenie spojenia konkrétnej službe. Zdrojový a cieľový identifikátor konca spojenia je tiež obsiahnutý v hlavičke paketu. Medzi protokoly využívajúce porty patria TCP, UDP a SCTP.
Číslo portu v rámci jedného počítača je zvyčajne zviazané (bind) s bežiacim procesom, ktorý dáta na tomto porte (t. j. pakety s týmto identifikátorom) prijíma alebo vysiela. V TCP aj UDP je port 16-bitové celé číslo bez znamienka, teda v rozsahu 0 až 65 535. Mnohé sieťové služby používajú pevne určený port. IANA udržiava zoznam služieb, ktoré bežia na známych portoch (well-known ports, v rozsahu 0–1 023) a registrovaných portoch (1 024–49 151). Dynamické a/alebo privátne porty v rozsahu 49 152–65 535 nemajú registrované služby a využívajú ich rôzne aplikácie. Zoznam známych portov sa nachádza na väčšine systémov v /etc/services (Unixové sytémy), %System%\system32\drivers\etc\services (Windows NT, XP).
3561 Devine
3561 Devine je planétka s priemerom 96 km, ktorú objavil N. G. Thomas 18. apríla 1983.
Szende Riedl
Szende Riedl (* 15. marec 1831, Banská Bystrica - † 15. október 1873, Budapešť) bol jazykovedec, vysokoškolský pedagóg.
Pseudonym: Mansvetus Anselmus
Životopis
Narodil sa v rodine Karola Riedla a jeho manželky Terézie rodenej Liptákovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, filozofiu a filológiu na nemeckých univerzitách, teológiu v Trnave. Roku 1848-1852 vychovávateľ v Banskej Bystrici, neskôr pedagóg na viacerých miestach, 1866-1873 profesor na univerzite v Budapešti. Člen korešpondent UAV, člen korešpondent Fínskej literárnej spoločnosti. Zakladateľ spolku stredoškolských učiteľov. Roku 1852 debutoval básnickou zbierkou príležitostných veršov. Počas pôsobenia v Prahe sa začal venovať jazykovednej problematike, bilingvista. Autor maďarskej gramatiky, zaoberal sa komparastikou ugrofínskych jazykov i slovanských literárnych pamiatok. Prekladal zo slovanských jazykov a z nemčiny do maďarčiny. Autor učebníc a článkov.
Tichomorský bezpečnostný pakt
Tichomorský bezpečnostný pakt alebo ANZUS (dosl. Bezpečnostná zmluva medzi Austráliou, Novým Zélandom a Spojenými štátmi) je vojenské spojenectvo, ktoré zaväzuje Austráliu a Nový Zéland a, samostatne, Austráliu a Spojené štáty americké spolupracovať v obranných záležitostiach v priestore Tichého oceánu, hoci dnes je zmluva chápaná v zmysle, že sa vzťahuje na obranné záležitosti na celom svete. Zmluva ANZUS bola podpísaná v San Franciscu 1. septembra 1951 a účinnou sa stala počnúc 29. aprílom 1952.
História
Zmluva ANZUS nadväzuje na blízku spoluprácu Spojených štátov, Nového Zélandu a Austrálie počas druhej svetovej vojny, keď bola Austrália prvý raz počas svojej existencie ohrozená útokom inej krajiny - Japonskom. V roku 1951 Spojené štáty usilovali zlepšiť vzťahy s Japonskom, najmä pre blízkosť dejiska kórejskej vojny k Japonsku. So zapojením sa Číny a možným zapojením Sovietskeho zväzu do diania v Kórei, sa mohla studená vojna premeniť na svetový konflikt. Avšak, vlády Austrálie a Nového Zélandu odmietali podpísať mierovú dohodu s Japonskom, ktorá by umožňovala znovuvyzbrojenie Japonska. Obe krajiny súhlasili až po prijatí ich návrhu na trilaterálne spojenectvo Spojenými štátmi.
Výsledná zmluva bola podpísaná v San Franciscu 1. septembra 1951 a účinnou sa stala počnúc 29. aprílom 1952. Zmluva zaväzovala signatárov uznať, že vojenský útok na kohokoľvek z nich v tichooceánskej oblasti ohrozuje mier a bezpečnosť ostatných.
Zmluva bola pôvodne úplný trojstranný pakt, ale po spore medzi Spojenými štátmi a Novým Zélandom v roku 1984 pre právo kotvenia pre americké lode vyzbrojené jadrovými zbraňami alebo poháňané jadrovou energiou v novozélandských prístavoch, je obmedzená na dva vzťahy - medzi Austráliou a Novým Zélandom a medzi Austráliou a Spojenými štátmi.
Austrálsko-americká aliancia zostáva v plnej platnosti podľa zmluvy ANZUS. Šéfovia obrany oboch krajín sa často zúčastňujú každoročných ministerských zasadaní. Každoročné stretnutia ministra obrany USA a austrálskeho ministra zahraničných vecí sú známe pod skratkou AUSMIN. Stretnutie AUSMIN pre rok 2011 bolo San Franciscu, v roku 2012 sa konalo v Perthe. Na rozdiel od Severoatlantickej aliancie, ANZUS nemá vlastné integrované obranné jednotky. Jednako, Austrália a Spojené štáty organizujú množstvo spoločných cvičení.
20. júna 2012 Spojené štáty zrušili zákaz kotvenia novozélandských lodí na amerických základniach po celom svete.
Gortva (rieka)
Gortva je rieka v dolnom Gemeri a je pravostranným prítokom Rimavy na juhu stredného Slovenska. Preteká územím okresu Rimavská Sobota v dĺžke, je tokom V. rádu.
Pramení v Cerovej vrchovine v nadmorskej výške okolo, priamo na hraniciach s Maďarskom, v blízkosti maďarskej obce Rónabánya.
Najprv tečie na sever a vytvára štátnu hranicu v dĺžke asi, potom sa stáča na východ, napája vodnú nádrž Tachty a vteká pomedzi obce Tachty a Večelkov do Baštianskej kotliny. Sprava priberá Večelkovský potok a popri obci Studená sa stáča na severovýchod, zľava priberá Čomovský potok a hlavné koryto sa rozdeľuje na dve ramená, ktoré na krátkom úseku tečú súbežne.
Ďalej Gortva priberá ľavostranný Veľký potok a rieka tečie krátko na sever, sprava sa oddeľuje rameno, ktoré tečie výrazným oblúkom vypnutým na východ a boli na ňom vybudované dve vodné nádrže – Petrovce a Dubno. Ďalej preteká cez obec Gemerský Jablonec, stáča sa najprv na západ, priberá druhé rameno sprava a pri osade Šťavica sa opäť stáča na sever a vteká do Hajnáčskej vrchoviny.
Pokračuje cez obec Hajnáčka a stáča sa na severovýchod, vzápätí opäť na sever, zľava priberá Močaristý potok, preteká okrajom obce Blhovce, následne priberá zľava Pásový potok a Čierny potok a mení smer toku na východ. Z ľavej strany priberá Ostrý potok a preteká cez Hodejov a vstupuje do Rimavskej kotliny.
Tu tečie cez obec Gortva, sprava priberá Potôčik a v priestore medzi obcami Jesenské a Širkovce sa vlieva v nadmorskej výške okolo do Rimavy.
CHK Metallurg (Magnitogorsk)
Metallurg Magnitogorsk je ruský hokejový klub, účastník Východnej konferencie v Kontinentálnej hokejovej lige. V sezónach 2013-14 a 2015-16 získali Gagarinov pohár pre víťaza play-off KHL.
Informácie o klube
Hokejový klub Metallurg Magnitogorsk bol založený v roku 1955. Najvyššiu ruskú súťaž hrá od sezóny 1992/1993. Magnitogorsk hrá svoje domáce zápasy od roku 2007 v Metallurg Ice Arena, ktorá ma kapacitu 7800 divákov. Medzi najväčšie úspechy klubu patria tri ruské majstrovské tituly, a víťazstvo v Spenglerovom pohári v roku 2005. V Kontinentálnej hokejovej lige hrá klub od jej samotného vzniku, sezóny 2008/2009. Najproduktívnejším hráčom v histórii klubu je Jevgeni Koreškov, ktorý v 458 zápasoch zaznamenal 353 kanadských bodov.
Eywiller
Eywiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Syrovátka (okres Hradec Králové)
Syrovátka je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 405 obyvateľov, z toho 216 mužov a 189 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 39,7 roka, ženy 40,8 roka).
Jean Daniel Cadinot
Jean Daniel Cadinot (* 10. február 1944, Paríž, Francúzsko - † 23. apríl 2008) bol francúzsky, otvorene homosexuálny filmový režisér a producent homosexuálnych pornografických filmov. Jeho rovnomenné štúdio bolo jedným z prvých svojho druhu vo Francúzsku. Jeho vplyv na neskoršie homosexuálne produkcie je neprehliadnuteľný.
Lassouts
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 318 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rivières-le-Bois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mirage Shopping Center
Mirage Shopping Center je obchodné centrum v Žiline. Pre verejnosť bolo otvorené 15. novembra 2010. Má 7 podlaží (3 podzemné a 4 nadzemné) Súčasťou centra je rozsiahle niekoľkopodlažné kryté parkovisko.
Výstavba začala v roku 2008. Počas výstavby boli nájdené pozostatky Žilinského hradu, ktoré sa premiestnili ako expozícia dovnútra. Bola zbúraná budova bývalej fary, čo vyvolalo nespokojnosť. Netypické aj umiestnenie priamo v centre mesta, na hranici pamiatkovej rezervácie.
Abernathyit
Abernathyit je zriedkavý tetragonálny minerál, ktorý má chemický vzorec K(UO2)AsO4•3H2O.
Bol pomenovaný podľa objaviteľa Jessa Abernathyho, ktorý bol banským inžinierom na ložisku, kde bol prvýkrát opísaný.
Chemické vlastnosti
Zloženie:
Lokality
Tento minerál bol objavený vo viacerých štátoch:
Hádzaná na Panamerických hrách 2015
Hádzaná na Panamerických hrách 2015 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2015. Konal sa v Toronte, v Kanade od 16.25. júla 2015, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1987, a toto bolo jeho 8. vydanie. Zápasy sa odohrali v jednej z 10-tich hál budovy Direct Energy Centre. V mužskej kategórii získala titul 🇧🇷, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad 🇦🇷. V ženskej kategórii piaty titul v rade získala 🇧🇷, keď vo finále vyhrala nad 🇦🇷.
Abernathyit
Lokality
Prvýkrát bol opísaný z uránové ložiska typu Colorado Plateau v Moab v Americkom štáte Utah.
Hádzaná na Panamerických hrách 2015
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na hádzanársky turnaj Letných olympijských hier 2016, ktoré sa uskutočnia v Rio de Janeiro. Kvalikovali sa naň iba víťazné družstvá v oboch kategóriách. V poradí ďalšie družstvo postúpilo do svetovej kvalifikácie o účasť na LOH 2016.
Kvalifikácia
Z pôvodnej štvorice tímov sa Mexiko a Kolumbia (4. a 5. družstvo na Stredoamerických a karibských hrách 2014) odhlásili.
Nasadenie do výkonnostných košov
Losovanie prebehlo 15. marca 2015 a družstvá boli nasadené do výkonnostných košov nasledovne:
3562 Ignatius
3562 Ignatius je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil J. Wagner 8. januára 1984.
CHK Severstaľ Čerepovec
Severstaľ Čerepovec (rus. Северсталь Череповец) je ruský hokejový klub, účastník Tarasovovej divízie v Kontinentálnej hokejovej lige, ktorý sídli v meste Čerepovec. Klub hráva na štadióne Ice Palace.
Uruguaj
Uruguaj, dlhý tvar Uruguajská východná republika (iné názvy pozri nižšie), je štát v Južnej Amerike.
Názvy
Španielsky názov je Uruguay (krátky tvar) a República Oriental del Uruguay (dlhý tvar).
Poloha a charakteristika
left|thumb|Satelitná snímka Uruguaja Leží na juhovýchode Južnej Ameriky. Zvlnená pahorkatina sa od severu krajiny zvažuje do roviny vytvorenej náplavami La Platy. Lagúnovitá pobrežná nížina je miestami ozvláštnená 100 –  vysokými vyvýšeninami.
Dejiny
Podľa ústavy z roku 1967 je Uruguaj prezidentskou republikou.
V roku 1515 objavil Španiel Juan Díaz de Solís ústie rieky Río de la Plata. Územie dnešného Uruguaja nebolo osídlené, pretože sa na ňom nenachádzalo nerastné bohatstvo. Portugalská a španielska kolonizácia sa začala v 17. storočí. Pôvodní obyvatelia, Indiáni kmeňa Charrúa boli asimilovaní alebo vyhubení. V roku 1724 založili Španieli Montevideo, dnešné hlavné mesto, ako predsunutú pozíciu proti Portugalcom. V roku 1776 pripadla krajina ako Banda Oriental (Východné pobrežie) španielskemu miestokráľovstvu Río de la Plata (Argentína). Po páde španielskej vlády v Río de la Plata v roku 1810 začal José Gervasio Artigas (uruguajský národný hrdina) boj proti nadvláde Buenos Aires a v roku 1814 sa zmocnil Montevidea. Keď v roku 1817 obsadili Portugalci Montevideo, začal sa boj o nezávislosť od Brazílie. V roku 1828 bola s pomocou Spojeného kráľovstva ako sprostredkovateľa zmluvou z Ria de Janeira uznaná nezávislosť Uruguaja. Ustavičná rivalita Brazílie a Argentíny o väčší vplyv v Uruguaji a boj medzi liberálnymi Colorados (Červení) a konzervatívnymi Blancos (Bieli) boli určujúce pre uruguajské dejiny v 19. storočí. K vnútropolitickej stabilizácii došlo za vlády prezidenta J. Batlle y Ordóñeza (1903 – 1907 a 1911 – 1917). Položil základy moderného Uruguaja a svojimi reformami premenil malú republiku na bohatý štát. Počas hospodárskej krízy v 30. rokoch bol prezidentom Gabriel Terra, ktorý po zmene ústavy od roku 1933 do roku 1938 vládol ako diktátor. Počas 2. svetovej vojny prešla hospodárska nadvláda nad Uruguajom zo Spojeného kráľovstva na USA. Od roku 1952 do roku 1966 vládla národná rada podľa švajčiarskeho vzoru.
Partizánske akcie hnutia Tupamaros mali v roku 1965 za následok vyhlásenie výnimočného stavu a v roku 1966 návrat k prezidentskému vládnemu systému. Latentná hospodárska kríza v krajine prepukla v roku 1968 po 20 % devalvácii pesa do otvorenej krízy, v dôsledku ktorej v roku 1970 žilo 90 % všetkých obyvateľov pod hranicou existenčného minima. V roku 1971 previedol prezident Pacheco Areco vedenie partizánskej vojny na armádu, ktorá mala stále väčší vplyv na vládu. V roku 1976 armáda zosadila prezidenta a ustanovila ako vládnuci orgán Radu národa. Polovicu členov rady tvorili dôstojníci. V roku 1980 odmietli voliči ústavu, ktorú predložila vojenská junta, pretože zabezpečovala práva vojsku. Národných protestných dní v roku 1983 sa zúčastnilo desať tisíc ľudí. Požadovali radikálnu zmenu hospodárskej politiky, výmenu vojenskej junty za demokratickú vládu. V novembri 1983 sa uskutočnila v doterajšej histórii krajiny najväčšia demonštrácia. V Montevideu sa protestného pochodu zúčastnilo 400 000 ľudí.