cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rímske cisárstvo
Vznik dominátu sa spája s menom panovníka Diokleciána. Uvedomil si, v akom stave sa nachádza ríša. Vytvoril tetrarchátsystém 4 spoluvládcov. Ríšu rozdelil na 4 prefektúry, 12 diecéz a viac než stovku provincií. Zaviedol novú menusolidy. Do vojska povolal aj Germánov. Veľmi prenasledoval kresťanstvo a známe sú aj jeho „krvavé edikty“1. zrúcať všetko bohoslužobné, 2. a 3. chytiť hierarchiu, 4. povinnosť obetovať. Za jeho vlády tiež vzniklo slovo „martýri“, mučeníci, ktorým označovali kresťanov.
Po ňom nastupuje na trón Konštantín a vydáva milánsky ediktzrovnoprávnenie náboženstiev. Nastáva vláda Valentiniána a posledný pokus udržať stredodunajskú hraniculimesobnovovaním pevností. Po ňom vláda Gratiana, ktorý sa ako prvý z kresťanských cisárov vzdal funkcie najvyššieho pontifika a na popud milánskeho biskupa dal odstrániť sochu bohyne víťazstvaVictorie zo senátu, čo sa chápe ako symbolický koniec pohanskej doby. Vládne tiež Theodosius I.posledný vládca nad celou ríšou. Povýšil kresťanstvo na štátne náboženstvo a zakázal olympijské hry.
Rímske impérium sa delí na Západorímsku a východorímsku ríšu. Prichádzajú Huni. Na Katalánskych poliachvíťazstvo Rimanov. Góti sa delia na Vizigótov a Ostrogótov. Východorímska ríša bojuje s Ostrogótmi pri Adrianopolevíťazstvo Ostrogótov, Západorímska ríša bojuje s Vizigótmi a na čas ovládnu Rím. V roku 476 zaniká Západorímska ríša. Vláda posledného východorímskeho cisára Justiniána.
Vanůvek
Vanůvek je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 37 obyvateľov, z toho 17 mužov a 20 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,1 roka (muži 35,1 roka, ženy 38,8 roka).
Benediktínske opátstvo Tyniec
Benediktínske opátstvo Tyniec je kláštor pri poľskom sídle Tyniec, ktoré je od roku 1973 mestskou časťou mesta Krakov.
Kláštor sa nachádza približne 13 kilometrov juhozápadne od Krakova, na strmom vápencovom brale, na pravom brehu rieky Visly. Tento v roku 1044 založený kláštor je jedným z najstarších a jedným z troch benediktínskych kláštorov v Poľsku.
Messier 96 (galaxia)
Messier 96 alebo M 96 alebo NGC 3368 je špirálová galaxia v súhvezdí Lev. Za jedným jej špirálovým ramenom presvitá ďalšia špirálová galaxia.
Boris Žabka
Boris Žabka (* 11. október 1977, Bratislava) je bývalý slovenský hokejový obranca.
Châtillon-sous-les-Côtes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Boris Žabka
Kariéra
Hokejovo vyrastal v Slovane. V tomto klube prešiel všetkými kategóriami, prípravkou až po juniorov. Debut v najvyššej slovenskej lige si prežil v sedemnástich rokoch, v sezóne 199596 v drese Slovana.
Châtillon-sous-les-Côtes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boris Žabka
Kariéra
Slovan opustil až v dvadsiatich rokoch, kedy strávil rok na vojne v tíme Dukla Senica. Premiérový gól v slovenskej extralige zaznamenal o dva roky neskôr, v drese HC Košice. V roku 2000 odohral sezónu v českej extralige, vtedy hral za HC Continental Zlín.
KTM-21
thumb|KTM-21 KTM-21 (podľa unifikovaného označenia 71-621) je typ ruskej električky, navrhnutej a vyrobenej spoločnosťou UKVZ. Vychádza z električky typu KTM-19, ale niekoľko prvkov sa tu výrazne odlišuje (napr. dĺžka kabíny).
Boris Žabka
Kariéra
Nasledujúcu sezónu ho angažoval klub Elitserien AIK Stockholm, v drese ktorého si nakoniec zahral baráž o udržanie. Mal podpísanú zmluvu na jeden rok s opciou, prišla však ponuka a obranca prestúpil do Třinca. Prvý rok postúpil s klubom do semifinále, v druhom vypadol v štvrťfinále. Třinec mali záujem o predĺženie zmluvy, ale Žabka prijal ponuku Vladimíra Růžičku a prestúpil do HC Slavia Praha. Pred sezónou 200607 prestúpil do Bílí Tygři Liberec. Tu odohral tri sezóny, v apríli 2009 prestúpil do tímu BK Mladá Boleslav, se ktorou zažil zostup aj následný postup späť do extraligy. Žabka nepatril k strelcom, ale bol známy predovšetkým svojou dôraznou hrou na ľade.
Châtillon-sous-les-Côtes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
KTM-21
KTM-21 je experimentálny električkový vozeň, štandardnej koncepcie (jednosmerný, dlhý s vysokou podlahou). Je zástupcom novej generácie električiek z rady 616-619-621, ktoré boli nasadené do Moskvy. Sem bol privezený ku koncu roka 1999, vybavený nemeckým polopantografom (ktorý bol neskôr odstránený, vzhľadom na problémy s trolejovým krížením trolejbusovej siete) a niekoľko mesiacov testovaný. Nakoniec sa ale objavili problémy s rozmerom celej električky, nevhodný bol vzhľadom na konštrukciu vozovne (problémy s montážnou jamou). Celý projekt tak neuspel, jediná električka tohto typu je však stále v premávke a má evidenčné číslo 1000. V súčasnej dobe sa nachádza vo vozovni Apakova.
Boris Žabka
Kariéra
Ešte pred ukončením aktívnej kariéry sa stal trénerom boleslavskej mládeže, kde najprv odovzdával skúsenosti staršiemu dorastu, potom juniorom. Od sezóny 20162017 pôsobil na pozícii asistenta trénera najprv Františka Výborného, potom Patrika Augusty a nakoniec Vladimíra Kýhosa spolu s ktorým bol v sezóne 20182019 z funkcie odvolaný. Od roku 2019 pôsobí ako asistent trénera mužstva SR 18.
Reprezentácia
V slovenskom drese odohral 16 zápasov, strelil 1 gól.
Žemaičių Kalvarija
Žemaičių Kalvarija (žemaitsky Žemaitiu Kalvarėjė; doslova: Žemaitská Kalvária; počas Sovietskeho zväzu (1964 – 1989) bolo premenované na Varduva, podľa rovnomennej rieky) je mestečko na západe Litvy, v Žemaitsku, v okrese Plungė. Mesto leží na území Národného parku Žemaitska, na sútoku riek Varduva a Cedronas, v kopcovitej krajine.
Je to mestská pamiatková rezervácia a tiež významné pútnické miesto litovských katolíkov. Konajú sa tu púte (lit. atlaidai), ktoré začínajú začiatkom júla a trvajú takmer dva týždne.
V meste sa nachádza kostol (dnes bazilika) Navštívenia Panny Márie (postavený roku 1822), súbor pútnických kaplniek Krížovej cesty (od roku 2008 národná kultúrna pamiatka). Je tu stredná škola, pošta (PSČ LT-90039), kláštor.
Na sútoku riek Varduva a Cedronas je kopec Svätého Jána, na ňom bývalo hradisko Gardų piliakalnis (Gardai), ktoré však bolo v 17. storočí čiastočne poškodené planýrovaním - úpravami pre prípravu Krížovej cesty.
Dead Sara
Dead Sara je hardrocková skupina z Los Angeles. Tvoria ju Emily Armstrongová (spev, gitara), Sean Friday (bicie, vokály), Siouxsie Medleyová (sólová gitara, vokály) a Chris Null (basgitara, vokály). V súčasnosti sú najznámejší vďaka singlu Weatherman z debutového eponymného albumu Dead Sara (2012).
Na treťom udeľovaní cien časopisu Vegas Rocks! roku 2012 dostali cenu pre najlepšiu novú rockovú skupinu. Boli tiež nominovaní na ocenenie RadioContraband Rock Radio Award pre najlepšieho alternatívneho umelca za rok 2012. V 98.7 FM boli nominovaní na domáceho umelca roka 2012 a v poslednom kole hlasovania porazili No Doubt.
Pieseň Wheatherman sa na stránke Loudwire umiestnila v desiatke najlepších rockových piesní roku 2012. Predčili vtedy skupiny ako Three Days Grace, Stone Sour a Deftones.
Vznik a začiatky (2002–2005)
Pred založením skupiny Dead Sara vystupovala Armstrongová ako sólová umelkyňa, venovala sa najmä folkovej hudbe a založila niekoľko školských skupín. Za svoje hlavné zručnosti považuje skladanie a hru na gitare a ako speváčka sa do pätnástich rokov necítila vo svojej koži. Odvtedy totiž dokáže zaspievať čisté rovnomerné vibrato v rôznych výškach. Umožňuje jej to spievať a spevo-kričať na plné hrdlo a v správnej tónine bez toho, aby používala Auto-Tune alebo iné hlasové filtre.
Armstrongovú a Medleyovú zoznámila spoločná známa Diva Gustafssonová koncom roku 2002 (Armstrongová mala 16 a Medleyová 15 rokov). Roku 2003 začali spolu skladať a roku 2004 nahrali prvú spoločnú pieseň, Changes. Ako skupina po prvýkrát vystupovali v marci roku 2005 v nočnom klube The Mint v Los Angeles. Armstrongová sa postarala o hru na basgitare a trio dopĺňal prvý bubeník skupiny, Aaron Bellcastro (účinkoval aj na nahrávke Changes). Krátko na to sa rozrástli na štyroch členov.
Krátko pôsobili pod názvom Epiphany, no v polovici roku 2005 ho zmenili na Dead Sara. Je to narážka na text piesne Sara od Fleetwood Mac, kde sa spieva „Said Sara”, no občas to znie ako „Dead Sara”. Obe členky uvádzajú za svoj najväčší vzor Stevie Nicksovú, ktorá pieseň Sara zložila. V tom čase začala Medleyová samu seba volať Siouxsie na počesť indiánskeho kmeňa Siouxov a dedičstva pôvodných Američanov, ku ktorým patrili aj jej prastarí rodičia. Nemá to teda nič dočinenia s umelkyňou Siouxsie Sioux.
Získanie záujmu (2006–2010)
Prvé turné im roku 2007 sponzoroval Tel Kapelner. Boli vtedy predkapelou Endless Hallway. Prvá EP pod názvom The Airport Sessions vyšla v roku 2008 vo Viscount Records a obsahovala šesť skladieb.
Po mnohých zmenách na poste bubeníka a basgitaristu sa zloženie skupiny ustálilo roku 2009. Bubeníkom sa stal Sean Friday, basgitaristom Chris Null. Obaja predtým hrali pre Sonnyho Moorea (momentálne známeho pod menom Skrillex).
Courtney Love, líderka skupiny Hole, požiadala roku 2009 Armstrongovú, aby spievala vokály na jej albume Nobody's Daughter, ktorý vyšiel roku 2010. Grace Slicková navyše pre The Wall Street Journal povedala, že zo súčasných speváčok najviac obdivuje práve Emily Armstrongovú.
Úspech (2011–súčasnosť)
Za prerazenie v rádiách skupina vďačí staniciam KYSR-FM (Julie Pilatová, hudobná riaditeľka), KTBZ-FM a WCCC (Mike Karolyi, hudobný riaditeľ).
Karolyi z WCCC bol práve v Kalifornii, kde skupina Staind premiérovo premietala na Sunset Sessions svoj dokument. Začul však hrať neznámu skupinu a namiesto filmu si ju šiel vypočuť. Nazývala sa Dead Sara. Keď sa vrátil do Connecticutu, pustil singel Weatherman v rádiu, čím ho zviditeľnil. V septembri 2011 išla skupina na turné s kapelou Bush a vo februári 2012 vydala pieseň Weatherman ako hlavný singel.
Pocket Kid Records založili členovia skupiny. V rozhovore pre Broken Records Magazine roku 2012 Emily povedala, že im riadenie vlastného vydavateľstva dáva slobodu, aby mohli spievať, o čom sa im zachce. Nepáči sa im len fakt, že majú plnú kontrolu, ale aj to, že vidia, ako to v nahrávacom priemysle funguje.
Na jar 2012 vystupovali so skupinami Chevelle a The Used, v lete boli na turné Vans Warped Tour po Amerike. Na hudobnom festivale Sunset Strip 2012 predviedla Emily Armstrongová s Robbym Kriegerom a Rayom Manzarekom z The Doors pieseň Soul Kitchen. Na začiatku jesene roku 2012 absolvovala skupina turné s The Offspring a Neon Trees a vo februári 2013 šli na turné s Muse.
V televízii po prvýkrát vystupovali 7. júna 2012 v relácii Jimmy Kimmel Live!, kde predviedli piesne Weatherman a Sorry For It All.
20.3.2013 sa po prvýkrát objavili v internetových správach FUSE NEWS, kde Dave Grohl (Nirvana, Foo Fighters) povedal “Dead Sara by mala byť ďalšou z najväčších svetových rockových skupín”.
21. marca 2013 sa Dead Sara objavila v Upírskych denníkoch, kde odohrala pieseň Ask The Angels od Patti Smith a vlastnú skladbu Lemon Scent. Dead Sara tak po prvýkrát vystupovala v televízii alebo vo filme. Pre Emily a Siouxsie to bola druhá herecká skúsenosť. Roku 2007 hrali v krátkom filme Tala Kapelnera "The G! True Tinseltown Tale: Dude Where's My Car?"
Skupina v štúdiu práve pracuje na piesňach na druhý album, ktorý má vyjsť koncom roku 2013/začiatkom roku 2014.
V ďalších médiách
Pieseň Weatherman sa roku 2012 objavila vo videohre Need For Speed: Most Wanted a spoločnosť Fiat ju použila v reklame na model Fiat 500. Roku 2013 urobila skupina cover verziu piesne Heart Shaped Box od Nirvany, ktorá sa neskôr objavila v upútavke na hru pre PlayStation 4, Infamous: Second Son.
Pythokles zo Sikyónu
Pythokles alebo Pythoklés (Pythokles, iný prepis: Pythoklés) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 236 pred Kr.
Pythokles zo Sikyónu si na 136. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Po tomto výkone ho napoludie posledného dňa hier počas záverečného ceremoniálu korunoval athlothetés (najstarší z hellanodikov) olivovým vencom zo stromu zvaného  Kallistefanos („Čo dáva krásne vence") rastúceho v posvätnom okrsku boha Dia. Beh na jedno stadion bol najstaršou a aj hlavnou olympijskou súťažnou disciplínou, menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Meno olympionika Pythokla je zaznamenané v starovekom diele Kronika (gr. Chronografia) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý do knihy prepísal aj zoznam olympijských víťazov z písomností Iulia Africana, autora mnohých písomných diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Vápovice
Vápovice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 44 obyvateľov, z toho 19 mužov a 25 žien, pričom priemerný vek v obci bol 52,7 roka (muži 50,7 roka, ženy 54,3 roka).
Zoofília (sexuálna porucha)
Zoofília (iné názvy: sodomia, bestiofília, zooerastia, staršie právnicky aj neprirodzené smilstvo so zvieraťom) je sexuálny styk so zvieraťom. Podľa DSM-III (1987) patrí medzi bližšie nešpecifikované parafílie, podľa MKCH-10 (F65.8) ide o "iné poruchy sexuálneho zamerania" (sexuálnej orientácie).
Od zoofílie treba odlíšiť fetišizmus, pri ktorom predmetem erotického záujmu či reakcie môžu byť aj napríklad srsť, pazúry alebo parohy zvieraťa, niekedy len uzda, sedlo, bičík atď.
Právo
V minulosti bola zoofília trestná, v krajinách ako Nemecku, severoeurópske krajiny, Česko, Slovensko a podobne od 20. storočia už explicitná zmienka o trestnosti zoofílie ako takej bola vyňatá z trestných predpisov. V USA existujú rôzne ustanovenia pre jednotlivé štáty. V mnohých krajinách je dodnes trestná.
Terminológia
Označenie pochádza z gréckych slov zoon (živočích) a fília (láska, náklonnosť). Termín zaviedol Richard von Krafft-Ebing najmä v spise Psychopathia sexualis (1886). Allen v roku 1979 navrhol termín bestiosexualita, John Money v roku 1986 zas pre erotickú preferenciu malých živočíchov (slimák, žaba, hmyz) termín formikofília.
Výskyt
Niektorí odborníci (Weiss) predpokladajú, že zoofilné správanie je výrazne rozšírenejšie než prípadná zoofilná orientácia.
Kinseyove správy (1948, 1953) uvádzajú aspoň jednorazovú sexuálnu skúsenosť so zvieraťom u 8 % mužov a 5 % žien. Crepault a Couture (1980) zistili zoofilné sexuálne fantázie u 5 % zo vzorku skúmaných mužov. Medzi obyvateľmi vidieka (fariem) sa podľa Kinseyho (1953) sexuálne aktivity so zvieratami vyskytovali až u 40–50 % z nich.
Alvarez a Freinhar (1991) zistili výrazne vyšší podiel zoofilných fantázií a aktivít u psychiatrických pacientov než u porovnávacej vzorky.
Fakulta informatiky a informačných technológií Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Študijné programy
Všetky študijné programy sú akreditované v zmysle Zákona č. 131/2002 Zb. o vysokých školách. Fakulta ponúka štandardné 3-ročné štúdium, ale má aj 4-ročný variant pre tých, ktorí majú potenciál, ale dostali na strednej škole slabšie základy najmä z matematiky, ale aj z programovania.
Wolfgang Petersen
Wolfgang Petersen (* 14. marec 1941, Emden, Nemecko – † 12. august 2022, Los Angeles, Kalifornia, USA )) bol nemecký filmový režisér.
Réva
Réva môže byť:
Goderville
Goderville môže byť:
Gunpoint
Štýl hrania
Hra je rozdelená na misie medzi ktorými sa hráč ako Richard Conway môže cez PDA rozprávať s ostatnými postavami, kupovať nové vybavenie a rozdeliť herné body medzi Conwayove schopnosti. Hráč musí väčšinou v každej misii infiltrovať budovu, v nej sa musí hacknúť sa do počítača a potom sa dostať do únikového bodu. Zo začiatku hráč dostáva úlohy lineárne, ale neskôr môže plniť aj dobrovolné úlohy. Budovy sú zobrazené dvojdimenzionálnym prierezom, pričom hráč vidí strážnikov, dvere, svetlá, kamery, atď. Hráč ako Conway dokáže behať, šplhať po stenách, používať schodiská a výťahy. Pomocou zariadenia na skákania, ktoré má Conway môže vyskočiť do velkých výšok a vzdialeností, preskočiť cez sklo a prežiť pády z vysokých výšok. Na zabitie hráča (aj nepriatelov) stačí iba jeden výstel, preto musí hráč zostať mimo dohľadu strážnikov. Už na začiatku hry dostane hráč zariadenie menom Crosslink tool. Toto zariadenie umožňuje hráčcovi prepnúť pohľad na tvz. Crosslink mode v ktorom hráč môže zobraziť všetky zariadenia v budove, ktoré môže nasledovne prepojiť. Hráč musí využiť zmenu prepojenia pre pokročenie v hre, ako napríklad prepojenie vypínača na svetlo k zamknutým dverám, ktoré hráč nasledovne môže pomocou vypínača otvoriť a tak postupiť ďalej. Keď hráč dokončí úlohu dostane hodnotenie podla toho za aký čas dokončil úlohu, počet strážnikov ktorých hráč zabil/omráčil, podla toho koľko krát ho uvideli a podla toho koľko spravil hluku. Hra takisto obsahuje vytvárač levelov.
Vývoj
Hru vytvoril Tom Francis cez jeho voľný čas, keď pracoval pre časopis PC Gamer. Aj keď v tom čase ešte nemal s vývojom hier žiadne skúsenosti vedel o tom, že hru Spelunky vytvorila iba osoba v softwarovom balíčku Game Maker. V máji 2010 sa rozhodol experimentovať s vývojom hier a začal pracovať na svojej prvej hre, ktorá sa v tej dobe nazývala Private Dick. Už o niekoľko mesiacov mal funkčný prototyp, ktorý zverejnil na svojom blogu aby získal záujem a spätnú väzbu.
Francis si myslel, že vo väčšine ostatných stealth hier hráč môže prežiť veľa zranení a preto chcel aby hráči považovali zbrane strážnikov ako nebezpečnstvo a preto pridal okamžitú smrť už po jednom zásahu.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1993
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1993 boli v poradí 4. Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konali sa od 5.14. novembra 1993 v meste Hirošima, v Japonsku, za účasti 9 tímov. Nováčikmi turnaja boli až 2 družstváKazachstan a Thajsko. Titul po troch prvenstvách Pakistanu získala Kórejská republika, keď vo finále zvíťazila nad Indiou. Turnaj mužov sa konal spoločne s turnajom žien.
Fécamp
Fécamp môže byť:
Marcel Desailly
Marcel Desailly (* 7. september 1968, Akkra, Ghana) je bývalý francúzsky futbalový obranca. V drese 🇫🇷 vyhral Majstrovstvá sveta 1998 a EURO 2000.
Pelé ho roku 2004 zaradil medzi 125 najlepších žijúcich futbalistov.
Životopis
Narodil sa v Ghane ako Odenke Abbey, meno Marcel Desailly prijal až neskôr, keď si jeho matka vzala riaditeľa francúzskeho konzulátu v Akkre. So svojou kariéru začínal v FC Nantes, kde sa do prvého tímu prebojoval v roku 1986, dva roky po tom, čo jeho brat zomrel v automobilovej nehode. Od roku 1988 ho tu viedol tréner Miroslav Blažević. V roku 1989 sa jeho agentom stal Pape Diouf. V roku 1992 prestúpil do Olympique Marseille. Tu pôsobil len jednu sezónu, počas ktorej však dosiahol významný úspech. Vyhral Ligu majstrov, keď vo finále Marseille zdolalo AC Miláno. V tomto období dostal Desailly prvú pozvánku do reprezentácie.
V novembri 1993 prestúpil z Marseille do AC Miláno. Tu dostával pod vedením Fabia Capella príležitosť na poste defenzívneho stredopoliara. V sezóne 1993-94 opäť vyhral Ligu majstrov, pričom sa stal prvým futbalistom, ktorému sa podarilo vyhrať túto súťaž v dvoch rokoch po sebe v drese dvoch rôznych kluboch. Vo finále proti FC Barcelona strelil posledný gól zápasu. Nasledujúcu sezónu sa mu opäť podarilo dostať sa s klubom do finále Ligy majstrov, tentokrát však rossoneri podľahli Ajaxu Amsterdam. V roku 1996 vyhral taliansku Serie A a o dva roky neskôr Taliansky pohár.
Po MS 1998 prestúpil do anglického klubu Chelsea FC. V drese The Blues odohral 222 zápasov, z ktorých v 94 bol kapitánom tímu. Tu hrával stredného obrancu spolu s Frankom Leboeufom. V roku 2004 ukončil svoje pôsobenia v Chelsea, svoju kariéru dohral v katarskej lige.
Branislav Jobus
Branislav Jobus (* 2. apríl 1969, Piešťany ), viac známy ako Braňo Jobus, či pod mediálne známou zdrobneninou Branuško, je slovenský spevák, hudobník, spisovateľ a zakladateľ hudobného festivalu Vrbovské vetry.
Hudobná kariéra
Braňo Jobus začínal v roku 1982 v hudobnej skupine Harmasan, s bratom Andrejom Jobusom (bicie nástroje), Romanom Klčom (basgitara) a Mirom Kusým (gitara). Krátko na to zmenilo zoskupenie názov na Veget, ktoré bolo na žiadosť vtedajšieho režimu a Mestského kultúrneho strediska opätovne zmenené na Karpatské chrbáty. Skupina pod týmto názvom funguje dodnes.
Saint-Pierre-de-Chandieu
Saint-Pierre-de-Chandieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Branislav Jobus
Hudobná kariéra
Stojí tiež za myšlienkou hudobného festivalu Vrbovské vetry, ktorý spoluorganizuje s hudobníkmi Whiskym (Slobodná Európa) a Martinom Višňovským (Chiki liki tu-a). Dôvodom pre vytvorenie festivalu bola zmena vedenia festivalu Hodokvas a jeho smerovanie, kvôli ktorému sa Jobusovým skupinám nedostalo pozvania: „My sme mali chuť hrať tak som si povedal: Urobíme si vlastný festival kde si zahráme kedy my chceme, skupín máme svojich dosť a nebudeme čakať či sa rozhodnú iní nás pozvať.“ Prvý ročník festivalu sa konal v roku 2007.
Saint-Pierre-de-Chandieu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Laurent-du-Mont
Saint-Laurent-du-Mont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Saint-Pierre-de-Chandieu
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Laurent-du-Mont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 193 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Branislav Jobus
Literárna kariéra
Jobus debutoval v roku 2006 rozprávkovou knihou Láskavé rozprávky. Druhé vydanie knihy vyšlo pre veľký úspech v r. 2007 v nakladateľstve Edition Ryba. Ďalším literárnym počinom bola kniha Zázračné rozprávky z r. 2009. O rok neskôr vyšla Jobusovi kniha Muflón Ancijáš a jeho spanilá jazda (2010, Slovart), rozprávkové leporelo Na výlete do vesmíru (Agentúra Pohoda), ale aj audiokniha Láskavé rozprávky. V roku 2011 vyšlo pokračovanie knihy o Muflónovi Ancijášovi s názvom Ako Muflón Ancijáš cestoval na západ, tak isto vo vydavateľstve Slovart. Nasledoval tretí diel trilógie Ako Muflón Ancijáš sľub dodržal. V roku 2014 čitateľov oboznámil s červotočom Chrumom v knihe Ja nič, ja muzikant. Zatiaľ najnovším titulom je Plajko'v vyšiel v r. 2015. V roku 2021 nadviazal spoluprácu so startupom Readmio a napísal pre ne sériu rozprávok o Chromtulienke.
Bibliografia
Audiokniha:
Abov (maďarský región)
V r. 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou r. 1920) sa severná časť Abovsko-turnianskej župy stala súčasťou Česko-Slovenska a južná časť Maďarska. Abovsko-turnianska župa na maďarskom území pôvodne ďalej existovala, neskôr sa spojila so župami Boršod a Zemplín do Boršodsko-abovsko-zemplínskej župy (Borsod-Abaúj-Zemplén).
Raffaele Sannitz
Raffaele Sannitz (* 18. máj 1983, Lugano, Švajčiarsko) je bývalý švajčiarsky hokejový útočník. Meria 187 cm a váži 95 kg (2006).
Klubový hokej
Väčšinu svojej kariéry bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže HC Lugano. V drese Lugana získal tri majstrovské tituly. Bol draftovaný klubom NHL Columbus Blue Jackets, do prvého tímu sa však nepresadil.
Reprezentácia
Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 37.
Rewa
Rewa je najdlhšia rieka ostrovného štátu Fidži. Odvodňuje juhovýchodnú časť ostrova Viti Levu. Pramení na severných svahoch masívu Tomanivi (1 324 m) - najvyššieho vrchu štátu. Z celkovej dĺžky 240 km je pre riečne člny splavných 130 km. Najvyšší vodný stav je v období dažďov medzi decembrom a marcom. Využíva sa na splavovanie dreva a prepravu poľnohospodárskych produktov. Pri jej dolnom toku ležia významné poľnohospodárske usadlosti Vunindawa a Nasouri. Ústi do prielivu Kandavu asi 15 km na severvýchod od Suvy, ktoré je hlavným mestom Fidži.
Zdroj
KELE, František. MARIOT, Peter. Ostrovy a súostrovia Oceánie: malá encyklopédia Melanézie, Mikronézie a Polynézie. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1992 ISBN 80-08-00514-9
Châteauneuf-de-Randon
Châteauneuf-de-Randon môže byť
Magellan
180px|left
Ako umelá družica Magellan vytvorila prvú (a doteraz najlepšiu) mapu povrchu planéty s vysokým rozlíšením. Detailné radarové snímky zobrazovali krátery, hory, pohoria a ďalšie geologické formácie v podobnej kvalite akú poznáme z iných sond. Magellanová radarová mapa zostane najdetailnejšou mapou Venuše v dohľadnej budúcnosti.
Sonda bola pomenovaná po portugalskom bádateľovi šestnásteho storočia Magalhãesovi.
Priebeh letu
thumb|left|Sonda Magellan bola umiestnená v nákladovom priestore [[Atlantis (raketoplán)|raketoplánu Atlantis]] Sonda Magellan bola umiestnená v nákladovom priestore raketoplánu Atlantis, ktorý odštartoval 4. mája 1989 z Kennedyho vesmírneho strediska na misiu STS-30.
Atlantis vyniesol Magellan na nízku obežnú dráhu okolo Zeme, kde bola sonda uvoľnená z nákladového priestoru raketoplánu. Zážih urýchľovacej rakety (IUS) na pevné palivo, sondu naviedol na dráhu k Venuši. Magellan po pätnásťmesačnej ceste dorazil 10. augusta 1990 k svojmu cieľu.
Prieskum Venuše
Počiatočná obežná dráha sondy okolo cieľovej planéty bola výstredná elipsa, najmenšia vzdialenosť k Venuši (pericyterión) bola a najväčšia (apocyterión). Obežná dráha bola polárna, to znamená, že pri každom obehu prelietavala nad severným a južným pólom planéty. Doba obehu bola 3 hodiny a 15 minút.
Radarové snímkovanie povrchu
V priebehu najväčšieho priblíženia počas obehu Venuše radar sondy snímkoval pás povrchu pod sebou so šírkou 17 až. Na konci každého obehu odvysielal Magellan získané dáta na Zem. Venuša sa otočí okolo svojej osi raz za 243 pozemských dní. Ako sa planéta otáčala pod sondou, radar snímal jeden pruh za druhým, takže za 243 dní by bol zmapovaný celý povrch. thumb|right|3D pohľad na Eistla Regio na Venuši získaný z radarových údajov sondy Magellan Na konci prvých ôsmich mesiacov snímkovania (september 1990 až máj 1991) odoslal Magellan na Zem detailné snímky 84 % povrchu Venuše. Sonda potom prekonala ešte dva osemmesačné cykly snímkovania povrchu (máj 1991 až september 1992), čím boli získané podrobné mapy 98 % povrchu planéty. Nasledujúce cykly potom umožnili vedcom sledovať zmeny na povrchu, ktoré sa udiali od minulého roka. Navyše "uhol pohľadu" radaru bol pri každom cykle trochu odlišný, čo umožnilo vytvoriť trojrozmerné pohľady na útvary na povrchu Venuše.
Gravitačná mapa Venuše
Počas Magellanovho štvrtého orbitálneho cyklu (september 1992 až máj 1993) sonda zbierala údaje o gravitačnom poli planéty. Magellan v tomto cykle nepoužíval snímkovací radar, ale prenášal na Zem konštantný rádiový signál. Ak prechádzal cez oblasť so zmenenou gravitáciou, rýchlosť sondy sa zmenila, čo spôsobilo zmenu rádiovej frekvencie – prejavil sa tzv. Dopplerov efekt. Prijímacie stanice tieto zmeny frekvencie extrémne presne zaznamenávali, čím vedci získali detailnú gravitačné mapu Venuše.
Na konci štvrtého Magellanovho orbitálneho cyklu v máji 1993 znížilo riadiace stredisko orbitálnu dráhu sondy použitím dovtedy nevyskúšanej techniky nazývanej aerobraking. Týmto manévrom sa sonda medzi 25. májom a 3. augustom 1993 trením o horné vrstvy atmosféry postupne vnárala pri každom obehu stále hlbšie na svoju novú orbitálnu dráhu s výškou najbližšie Venušu a  na najvzdialenejšom mieste. Znížila sa tiež doba obehu na 94 minút. Táto nová dráha umožnila sonde získať lepšie údaje o gravitačnom poli vyšších zemepisných šírok okolo severného a južného pólu. Piaty orbitálny cyklus skončil v apríli 1994.
V poslednom šiestom osemmesačnom orbitálnom cykle sonda pokračovala v zbere gravitačných dát, vykonávala radarové a rádiové vedecké experimenty. Na konci misie získal Magellan dáta o gravitačnom poli planéty z približne 95 % povrchu.
Ukončenie činnosti sondy
V septembri 1994 bola obežná dráha Magellanu ešte viac znížená a začal experiment "veterný mlyn" (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), keď na solárne panely pôsobili sily v hustejších vrstvách atmosféry. Technici merali, aký krútiaci moment pôsobí na sondu. Snažili sa, aby sonda nestratila orientáciu a nezačala rotovať. Tento experiment poskytol vedcom dáta o správaní sa molekúl v hornej časti atmosféry a technikom užitočné informácie pre návrhy ďalších sond.
11. októbra 1994 bola obežná dráha sondy Magellan ešte viac znížená a ďalší deň bol so sondou stratený rádiový kontakt. Väčšia časť sondy sa vyparila v atmosfére, niektoré sekcie dopadli až na povrch planéty.
Chattancourt
Chattancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Knights of Cydonia
thumb|left|„Tvár“ v oblasti [[Cydonia Mensae.]] „Knights of Cydonia“ („Rytieri z Cydonie“) je skladba anglickej rockovej skupiny Muse: Je poslednou na britskom vydaní ich albumu Black Holes and Revelations (2006). Jej názov pochádza z oblasti na planéte Mars, Cydonia Mensae, ktorý sa medziiným vyznačuje populárnou fotografiou „tváre na Marse“. V médiách táto pieseň prvýkrát zaznela 6. júna 2006 v americkej rozhlasovej stanici KROQ-FM. V ďalších rádiách Spojených štátov pieseň hrali od 12. júna 2006. Dňa 27. novembra 2006 vyšla nahrávka piesne ako tretí oficiálny singel albumu Black Holes & Revelations. Debutovala na desiatej priečke rebríčka UK Singles Chart, Je tiež hitom číslo 10 v americkom rebríčku Billboard Modern Rock Tracks. Singel sa tak stal tretím, ktorý sa v USA dostal do TOP 10.
Na koncerte pieseň „Knights of Cydonia“ skupina Muse prvýkrát hrala 13. mája 2006 spolu s „Supermassive Black Hole“ a „Starlight“ na podujatí Radio 1's Big Weekend, organizovanom rozhlasovou stanicou BBC Radio 1. Koncertná verzia skladby je v porovnaní so štúdiovou nahrávkou Bellamym spievaná omnoho hlučnejšie. Uvádzali ju Howardove dunivé bicie a od roku 2008 v jej úvode zahrá Wolstenholme na harmoniku ústredný motív Morriconeho kompozície „The Man With the Harmonica“ (z filmu Vtedy na západe). Iné koncertné verzie piesne „Knights of Cydonia“ majú vo svojom závere špeciálny gitarový prídavok so sólom na bicie nástroje a s finálnym motívom skladby „Space Dementia“.
Clerval (kantón)
Clerval je francúzsky kantón v obvode Montbéliard v departemente Doubs v regióne Franche-Comté. Tvorí ho 23 obcí.
Pražský orloj
thumb|Staromestský orloj (celkový pohľad) thumb|Nočná snímka orloja (vľavo malý bočný ciferník)
Staromestský orloj alebo Pražský orloj je stredoveký orloj umiestnený na južnej strane veže Staromestskej radnice v Prahe. Orloj je prvýkrát doložený v listine z 9. októbra 1410,  odvtedy uplynulo práve.
Orloju uprostred dominuje astronomický ciferník a pod ním kalendárna tabuľa. Na astronomickom ciferníku, odvodenom od astrolábu, možno prečítať rôzne časy, astronomický cyklus, polohu Slnka a ktorým súhvezdím zvieratníka práve prechádza, polohu Mesiaca nad alebo pod horizontom, jeho fázami a postavenia vzhľadom na Slnko. Z kalendárnej tabule možno odpočítať aktuálny mesiac, deň a nepohyblivé sviatky kresťanského kalendára. Nad astronomickým ciferníkom sú dve okná, v ktorých sa pohybujú apoštoli. Orloj je ďalej doplnený sochami po okrajoch, bustou anjela medzi oknami apoštolov a ozvučeným kohútom v hornej časti nad oknami.
Pohon orloja, hodín, astrolábu, kalendárnej tabule, apoštolov a sprievodných pohybov sôch je zaistený mechanickým hodinovým strojom, ktorý v priebehu času prešiel niekoľkými úpravami a zlepšeniami.
Už v roku 1402 je zmienka o hodinách na veži. V roku 1410 tu bol hodinárom Mikulášom z Kadaně pravdepodobne v spolupráci s astronómom Jánom Ondřejovým (Jan Ondřejov nazývaný Šindel, lat. Iohannes Andreae dictus Sindel) postavený súčasný orloj. Približne v roku 1470 bola doplnená architektonická a sochárska výzdoba a v roku 1490 orloj upravil hodinár, majster (čo v staročeštine znamená aj remeselník ) Hanuš. V druhej polovici 16. storočia upravil a zdokonalil Staromestský orloj Jan Táborský z Klokotské Hory. Ďalšie opravy boli prevedené v priebehu 17. a 19. storočia. Pri veľkej oprave v rokoch 1865 až 1866 bola tiež osadená nová kalendárna tabuľa od Josefa Mánesa so symbolmi zverokruhu, mesiaca a so znakom Starého Mesta pražského. 8. mája 1945, na konci 2. svetovej vojny počas Pražského povstania bol orloj značne zničený a jeho obnovenie si vyžiadalo celkovú rekonštrukciu.
Staromestský orloj je zrejme najlepšie zachovaný stredoveký orloj vôbec. Je jedným z najznámejších turistických objektov Prahy a je súčasťou historického centra, ktoré je zapísané na zozname kultúrnych pamiatok UNESCO v Česku.
Dejiny
thumb|Staromestský orloj v roku [[1791]] thumb|Staromestský orloj v roku [[1808]] thumb|Staromestský orloj v roku [[1860]]
Budova
V roku 1338 udelil Ján Luxemburský povolenie staromestským mešťanom, aby si zriadili radnicu, a to v patrícijskom dome Wolflina od Kamene. Z východnej strany domu bola potom na starších základoch začatá stavba veže na ktorú boli v roku 1402 umiestnené hodiny a neskôr, v roku 1409 aj zvon. Vo veži je tiež kaplnka, vysvätená v roku 1381, a v rokoch 1805 až 1807 bol dostavaný aj ochodza veže. Pôvodný hodinový stroj zrejme pochádza už z dôb Karola IV., ktorý pre Prahu nechal zostaviť u hodinára-horologistu Martina. Na orloji neskôr pracovali Jan, Albert a Mikuláš z Kadane, ktorého dielo môže byť označené ako vznik orloja dnešných dní.
Orloj
Najstaršou časťou orloja je mechanický hodinový stroj a astronomický číselník, ktoré vytvoril v roku 1410 hodinár Mikuláš z Kadane, pravdepodobne podľa návrhu Majstra Jana Šindela , profesora filozofie, matematiky, astronómie a rektora pražskej univerzity. Inšpiráciou pre pražský orloj mohol byť starší orloj, postavený v Padove v roku 1344, prípadne aj ďalšie európske orloje. Sochárska výzdoba bezprostredne okolo ciferníka orloja pochádza z dielní stavebnej huty Petra Parléřa, ktorá stavala aj susednú kaplnku a v Čechách pôsobila až do husitských vojen. Okolitá bohatá sochárska výzdoba pochádza až z doby Vladislava II. koncom 15. storočia.
Dlho sa mylne predpokladalo, že orloj vytvoril v roku 1490 hodinár Jan Růže (nazývaný tiež aj majster Hanuš ) so svojím pomocníkom Jakubom Čechom. Podľa povesti bol Hanuš nakoniec oslepený, aby už nikdy nemohol postaviť podobné hodiny. Tento omyl je dôsledkom nesprávnej interpretácie záznamov z doby, keď ich spravoval Jan Táborský z Klokotské Hory. Omyl neskôr vyvrátil až Zdeněk Horský. V roku 1962 sa totiž objavila orlojnická kniha s opisom nemeckej listiny z roku 1410, v ktorej radnica ďakuje Mikulášovi z Kadane za dobrú prácu (na rozdiel od jeho predchodcu), orloj stručne ale presne popisuje a za odmenu dáva hodinárovi dom a veľký ročný plat. Predpoklad o autorstve majstra Hanuša zrejme súvisí s prestavbou Staromestskej radnice v rokoch 1470 až 1473, úpravami a zmenami, ktoré majster Hanuš na orloji previedol.
V priebehu storočí sa orloj mnohokrát zastavil a bol niekoľkokrát opravovaný. Pravdepodobne v roku 1629 alebo 1659 bol k orloju prenesený aj stredoveký bicí stroj z veže a pridané drevené sošky. Postupom doby záujem o orloj upadal, prestal ľudí zaujímať. V 18. storočí bol v kritickom stave a pražský magistrát uvažoval o predaji orloja do starého železa. O jeho záchranu sa zaslúžil český vlastenec a meteorológ, profesor Karlovej univerzity Antonín Strnad, ktorý chápal jeho historickú hodnotu a usiloval sa o jeho opravu. Po dlhšom úsilí sa mu podarilo presvedčiť radu magistrátu a neskôr aj celý magistrát k uvoľneniu finančnej sumy potrebnej pre rekonštrukciu. Za Strnadovho odborného dohľadu bola prevedená oprava za 793 zlatých v rokoch 1787 až 1791 hodinárom Šimonom Landspergerom. O niečo neskôr zrejme pribudli aj figúrky apoštolov. V priebehu ďalšej veľkej opravy v rokoch 1865 až 1866 boli uvedené do chodu aj astronomické funkcie a pridaná ozvučená soška kohúta. Pôvodný pohon a krok stroja bol nahradený ďaleko dokonalejším, takže orloj začal ukazovať presný čas. Ďalšia oprava a rekonštrukcia orloja bola dokončená v roku 1912, keď bola do steny vedľa orloja zasadená pamätná tabuľa (s mylne uvedeným autorstvom).
Počas Pražského povstania v posledných dňoch druhej svetovej vojny bol orloj 8. mája 1945 ťažko poškodený pri požiari staromestskej radnice, a bol zasiahnutý delostreleckým granátom. Našťastie tehlová obmurovka ochránila stroj pred väčším poškodením, zhorela však drevená konštrukcia, na nej stál, aj mechanizmus s apoštolmi. Škoda sa tak zdala nenapraviteľná a uvažovalo sa o náhrade orloja moderným strojom. Po veľkom úsilí hlavne bratov Veseckých bol opravený orloj uvedený do chodu v roku 1948. Naposledy bol orloj rekonštruovaný na jeseň v roku 2005, keď došlo k reštaurovaniu sôch a spodného kruhu od Josefa Mánesa. Drevené sochy boli zakryté sieťou proti holubom.
Orlojníci
Prvým orlojníkom bol hodinár Mikuláš z Kadane, ktorému je prisudzovaná stavba orloja. V roku 1475 prevzal orloj majster Jan Růže (Hanuš) a spravoval orloj až do svojej smrti v roku 1497. Po ňom prevzal túto funkciu majster Jakub priezviskom Čech, ktorý bol pravdepodobne synom Jana Růže a bol dobre zoznámený s funkciou mechanizmu. Majster Jakub potom spravoval orloj až do doby kráľa Ferdinanda I., taktiež do svojej smrti. Po jeho smrti prevzal funkciu orlojníka Václav Zvůnek, ktorý však nedokázal zložitý stroj udržať v uspokojivom chode. Po jeho smrti v roku 1552 boli kľúče od orloja dané majstrovi Janovi Šteinmeisseovi, hodinárovi z Platnéřskej ulice. Ten sa však nechcel o orloj starať, a tak mestská rada predala správcovstvo orloja Janovi Táborskému z Klokotské Hory. Pomocníkom Táborského v údržbe orloja bol Daniel Skřivan. Jan Táborský vykonával správcu orloja do roku 1556, keď mu bola správa odňatá a orloj bol zverený Václavovi Tobiášovi, ktorý ho spravoval do svojej smrti v roku 1560, keď sa správcom stal opäť Táborský. Jan Táborský za svojho života vyučil svojho zástupcu Jakuba Špačka a zasvätil ho do tajov stroja. Keď Jan Táborský v roku 1572 zomrel, spravoval orloj podľa jeho vôle Jakub Špaček približne do roku 1590. Ďalším orlojníkom bol majster Vavřinec od roku 1593, po ňom Šimon Podolský z Olomouca a od roku 1624 Jiřík Švorcpach (Šworcpach). Tu súvislá rada známych starých orlojníkov končí a ďalším orlojníkom bol až Jan Klein, približne počiatkom 18. storočia. Dnes sa o orloj stará Petr Skála. Orloj kontroluje pravidelne každý týždeň v piatok a doma má na monitore prenos z kamery z náprotivného domu.
Jan Táborský v dobe svojho pôsobenia orlojníka opísal orloj takto:
Agregáty orloja
thumb|Vyobrazenie stroja, [[1866
Vpredu: hlavný stroj bez stroja ukazovacieho, stroj bicí a stroj pre pohyb apoštolov
Vzadu: Božkov chronometer]]
Pôvodne bol celý orloj poháňaný jediným strojom, ktorý obstarával všetky štyri pohyby astronomického ciferníka, od 16. storočia aj pohyb kalendárnej tabule. Asi 17. storočí bol pripojený bicí stroj, znesený z veže a orloj doplnený o samostatný otáčavý pohon mesačnej gule. V roku 1866 bol nepresný krok nahradený samostatným chronometrom, ktorý hlavný stroj riadi, a v 20. storočí dostali mesačná rúčka a dvadsaťštyrovník samostatné pohony.
Stroj orloja sa skladá z niekoľkých častí (strojov), kde každá časť (čiastkový stroj) má svoju funkciu a ovláda jednotlivé časti orloja, tvoriaci jeden celok:
Hlavný stroj
thumb|right|Hlavný stroj, trojica pôvodných kolies, ktorá poháňala solárnu, siderickú a lunárnu ručičku orloja (1410)
Stroj hlavný, nazývaný aj idúci  a s ním spojený stroj ukazovací (pre pohyb Slnka, Mesiaca a zvieratníka) bol poháňaný závažím s hmotnosťou 80 kilogramov, ktoré uvádzalo celý stroj do pohybu. Stroj bol pôvodne riadený vretenovým krokom s foliotom (čes. lihýř). Toto riešenie kroku hodín bolo nepresné (spôsobovalo až štvrťhodinovú odchýlku od presného času denne ) a v roku 1866 bol krok nahradený veľmi dokonalým mechanickým chronometrom Romula Božka, ktorý hlavný stroj každú minútu uvoľňuje a posúva. Od tej doby má orloj maximálne trojsekundovú odchýlku od presného času za týždeň (niekedy aj len pol sekundy). Všetky stroje sú aj dnes poháňané závažiami, majú ale automatické naťahovanie.
Ukazovací stroj
Jadrom pôvodnej mechaniky orloja sú tri kované ozubené kolesá s priemerom, poháňané jedným spoločným pastorkom. Pre Slnko má koleso 366 zubov, pre Mesiac 379 zubov a pre zvieratník 365 zubov. V roku 1866 bol nainštalovaný opravný mechanizmus pre chod mesiace ku korekcii prevodového pomeru, ktorý pre Mesiac má byť správne 378,8 zubov.
Pohon dvadsaťštyrovníka
Dvadsaťštyrovník je mechanizmus, slúžiaci k pootáčaniu vonkajšieho „staročeského“ ciferníka, ktorý má po obvode 24 gotických číslic, a to tak, aby bolo možno odčítať staročeský čas, v ktorom deň začínal západom Slnka. Kývavý pohyb dvadsaťštyrovníka bol pôvodne realizovaný klikovým mechanizmom od kalendárneho kolesa, ako ho už v roku 1570 popisuje Táborský. Táto konštrukcia zaručovala, že stredná odchýlka dvadsaťštyrovníka činila len 4 minúty a dosahovala maximálnej hodnoty 11 minút koncom februára a začiatkom marca. Spomínaný klikový mechanizmus bol neskôr odstránený a nahradený strojčekom s reverzáciou chodu dvadsaťštyrovníka. Toto zariadenie bolo však veľmi komplikované a v praxi sa neosvedčilo. Spúšťací strojček sa musel uvádzať do pohybu občas ručne. Pri rekonštrukcii orloja v roku 1948 bol úplne vynechaný a dvadsaťštyrovník bol trvalo nastavený do polohy 12 hodín hore a 24 hodín dole. Nový pohybový mechanizmus pre samočinné natáčanie dvadsaťštyrovníka navrhol v roku 1956 Dr. Emanuel Procházka v spolupráci s Ing. Miroslavom Krajníkom. Tento mechanizmus so samostatným hodinovým strojčekom bol na orloj nainštalovaný 6. novembra 1957 a pracuje dodnes.
Bicí stroj
Bicí stroj nebol v dobe vzniku orloja umiestnený priamo za ciferníkom, ale samostatne vo veži v blízkosti zvona. Až pri neskorších prestavbách, pravdepodobne v roku 1629 alebo 1659, bol premiestnený za ciferník, pevne spojený s hlavným strojom a pravdepodobne konštrukčne upravený. Bicí stroj sa spúšťa hlavným strojom a odpočítava údery. Použitý „švarcvaldský“ mechanizmus sa závierkovým kolesom s rôzne vzdialenými zárezmi sa bežne užíval pri vežných ale aj pri kukučkových hodín, na orloji však musí odpočítavať až do 24 a preto bol upravený. Vedľa hlavného závierkového kolesa je tu ešte malé závierkové koleso a odbíjanie sa zastaví až keď sa zárezy v obock kolesách zídu. K odpočítavaniu sa tak využíva zaujímavá matematická hračka, ktorá na počesť predpokladaného duchovného otca orloja Jana Šindela dostala názov „šindelovská postupnosť“. Vzácne sa zdvojenie závierkových kolies používalo aj u iných vežových hodín v Taliansku. Dnes je Pražský orloj pravdepodobne jediný, kde dosiaľ toto riešenie funguje.
Stroj Mesiaca
thumb|right|Vnútorná schéma mesiaca Pražského orloja
Zobrazovanie Mesiaca a jeho fázy je technicky náročné a riešilo sa zvláštnym hriadeľom v ručičke alebo pod ňou, ktorý otáčal mesačnú guľu alebo clonu, čím sa zobrazujú fáze Mesiaca. Dômyselné mechanické riešenie pre znázornenie fáz Mesiaca na Pražskom orloji, zrejme zo 17. storočia, sa značne odlišuje od predchádzajúcich konštrukcií. Mesiac znázorňuje gule s priemerom, ich povrch má tmavú a svetlú pologuľu. Zmenou natočenia pologuli vzhľadom na pozorovateľa sú vizuálne vytvárané fáze mesiaca, a to veľmi originálnou mechanickou konštrukciou bez vonkajšieho pohonu, iba s využitím gravitácie. Vo vnútri gule je ozubený veniec s vnútorným ozubením 57 zubov, do ktorého zaberajú dva polzávity dvojchodovéj závitovky. Závitovka je spojená s malým závažím, ktoré sa voľne otáča okolo osi kolmo k rovine ciferníka. Ak ručička Mesiaca počas dňa mení polohu, závažie so závitovkou zostáva vďaka gravitácii v zvislej polohe a závitovka tak pomaly pootáča mesačnú guľu okolo jej osi. Mechanizmus pre znázorňovanie fáz mesiaca nie je úplne presný, jeho chyba je však zanedbateľná a vyžaduje korekciu v intervale 4 rokov. Zato, keď Mesačná guľa napríklad primrzne k svojej osi, musí sa jej poloha opraviť ručne.
Stroj v mesačnej guli bol objavený až pri oprave v rokoch 1864 až 1865 a nie je známe, kedy bol vytvorený a na orloj osadený. Pôvodné riešenie zobrazovania fáz Mesiace zrejme používalo prevod medzi hlavnou osou ukazovateľa mesiaca a vlastným ukazovateľom, keď sa tento cez ozubený prevod odvaľoval po hlavnej ose. Mesiac bol pevne spojený s ukazovateľom a ak sa tento natáčal okolo svojej vlastnej osi, natáčala sa aj guľa s fázami Mesiaca.
Stroj pre pohyb apoštolov
Stroj pre pohyb apoštolov a sošiek je pomocný stroj, ktorý sa automaticky spúšťa každú hodinu v dennej dobe, je umiestnený v priestore s ostatnými strojmi a pohyb je prenášaný nekonečnou reťazou do komôrky o poschodie vyššie. Apoštoli sa pohybujú na spražených vozíkoch a pákový mechanizmus s vratnou pružinou zaisťuje ich pootáčanie za oknami a ich pohyby; svätý. Peter zdvíha ruku a žehná, svätý. Pavol kývne na znamenie súhlasu a svätý. Tomáš zavrtí hlavou ako neveriaci. Jednoduchým záražkovitým systémom je od pohybu apoštolov odvodené otváranie okeníc aj pohyby sôch na vonkajšom plášti orloja (Smrtka, Lakomec, Márnivec, Turek). V období sviatkov (Zelený štvrtok – Biela sobota), keď Smrtka nemá zvoniť, je ovládajúci drôt odpojený z mechanizmu. Mechanizmus ďalej ovláda pohyb krídel kohúta, jeho kikiríkanie je riešené mechom, stlačovaným závažím. Pri pohybe apoštolov sa závažie nadvihne a mech sa naplní vzduchom. Na konci produkcie apoštolov je vzduch závažím z mechu hnaný do troch trúbiek, ktoré imitujú kikiríkanie. Pohyb apoštolov predchádza odbíjanie orloja. Stroj, rovnako ako sošky, bol v roku 1945 zničený a bol postavený znovu.
Stroj kalendárnej tabule
thumb|right|Božkov chronometer – aktuálny stav (dole je zrejmé kyvadlo s ortuťovou nádobou, vzadu vodorovne spomaľovací veterník)
Kalendárny stroj tvorí hlavné koleso s 365 zubmi po obvode, ktoré sa spolu s kalendárnou tabuľou každú polnoc pootočia o jeden zub. Iba v priestupnom roku 24. februára (podľa referencie) zostane koleso jeden deň stáť. Po roku 1560, keď bol správcom orloja opäť Jan Táborský, bol mechanizmus kalendárnej tabule spojený s hlavným strojom, ktorý ju raz za deň uvoľní a pootočí sa. Do tej doby to musel orlojník vykonávať ručne.
Božkov chronometer
Božkov chronometer bol nainštalovaný do agregátov až v roku 1866, aby sa zvýšila presnosť a spoľahlivosť chodu stroja, ktorý už nezodpovedal potrebám doby. Náhrada pôvodného foliota s vretenovým krokom za presný riadiaci chronometer, ktorý bude naďalej každú minútu spúšťať starý stroj, bola zverená Romualdovi Božkovi (1847 až 1899), synovi hodinára a konštruktéra Josefa Božka. Tento regulátor so sekundovým kyvadlom a ortuťovou kompenzáciou teplotných zmien zaisťuje potrebnú presnosť chodu. Chronometer má Denisonov gravitačný krok a je dokladom vynikajúcej konštruktérskej ale aj hodinárskej práce. Od roku 1866 je chod pražského orloja definitívne riadený týmto chronometrom.
Astronomická časť
thumb|Astronomický ciferník (stredná časť orloja) thumb|right|Schéma astronomického ciferníka orloja thumb|right|Animácia pohybu zverokruhu (ekliptiky) a dvadsaťštyrovníka v 9.30 dopoludnia (skok animácie v mesačných intervaloch)