cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veselá vdova
Predstavenia boli zo začiatku poznačené protestami černohorcov proti svojmu "zosmiešňovaniu" v operete. Miništátik, ktorý sa v pôvodnom diele Meilhaca volal "Marsovia" bol totiž premenovaný na "Pontevedro" (Podľa podobnosti s "Montenegro", t. j. Čierna Hora). Takisto mená postáv aj hudba miestami poukazuje na súvislosť s Čiernou Horou. Napriek tomu si opereta prebojovala cestu k srdciam publika. Po dvoch mesiacoch mala premiéru v Hamburgu a odtiaľ vyštartovala na svoj úspech do celého sveta.
Prvé dejstvo
Veľvyslanec Mirko Zeta z malého kniežatstva, Pontevedra, dostane pokyny od vlády, že musí zariadiť aby sa bohatá vdova Hana Glavari vydala za občana Pontevedra. Peniaze by tak ostali v krajine. Touto úlohou poverí aristokrata Danilo Daniloviča, netušiac, že toho viaže k Hane stará láska. Danilo sa však cíti urazený kvôli minulosti a navyše nechce, aby bol považovaný za lovca majetku, preto sa na začiatok uspokojí s tým, že od Hany odháňa ženíchov.
Druhé dejstvo
Hana usporiada vo svojom Parížskom zámku večierok. Miluje Danila, ten sa však snaží ukrývať svoju lásku. Súčasne sa odvíja príbeh lásky medzi veľvyslancovou ženou Valenciou a Kamilom Rosilionom, ktorí sa utiahnu do záhradného pavilónu. Aby ich veľvyslanec neodhalil, v poslednej chvíli sa Valencia v Pavilóne vymení s Hanou. Danilo uverí, že v Pavilóne flirtovala Hana, cíti sa dotknutý, a preto radšej z večierka odíde.
Tretie dejstvo
Danilo chce ísť zapiť žiaľ do parížskeho kabaretu Maxim, ale kabaret je zavretý. Hana vediac, pozvala parížske tanečnice do svojho domu. Danilo sa vracia na večierok, kde mu Hana vysvetlí, čo sa skutočne udialo v tom pavilóne. Súčasne povie, že podľa závetu, keď sa vydá, tak svoje milióny stratí. Danilo má, na rozdiel od ostatných nápadníkov, o Hanu stále záujem a požiada ju o ruku. Hana ponuku prijme a dokončí myšlienku, že ona síce milióny stratí, ale len preto, že tie milióny budú prepísané na jej manžela.
Skladby
Najznámejšie skladby sú vyznačené hrubým písmom.
Opereta obsahuje aj finále každého z dejstiev, intermezzo a tanečnú scénu v 3. dejstve
Johann Strauss mladší
Johann Strauss mladší (* 25. október 1825, Viedeň, Rakúsko – † 3. jún 1899, Viedeň) bol rakúsky hudobný skladateľ, nazývaný aj „kráľom valčíkov“. Okrem valčíkov komponoval aj polky, kvadrily, pochody (marsch) a operety. Jeho tvorba vyniká najmä bohatstvom melódií, skvelou harmóniou a veľmi premenlivým rytmom.
Bol synom Johanna Straussa staršieho, ktorý bol tiež skladateľom. Taktiež jeho dvaja bratia, Josef a Eduard sa stali skladateľmi, ale Johann Strauss mladší sa z nich preslávil najviac.
Kráľ valčíkov
Začiatkom 19. storočia Karl Maria Weber a Franz Schubert povýšili valčík zo sedliackeho tanca na hudobnú formu. Na ich prácu nadviazal Josef Lanner. Komponoval valčíky pre Viedenské publikum a svojím malým 4-5 členným orchestrom ho vyzýval do tanca.
Najtalentovanejším členom jeho orchestra bol Johann Strauss st. Pochádzal z rodiny majiteľa hostinca, ktorý z neho chcel urobiť kníhviazača. Avšak Straussa bavila len hudba a do Lannerovho orchestra nastúpil už ako 10 ročný. Začal tam aj komponovať pod Lannerovým menom. Čoskoro sa však s majstrom pohádal a 1. septembra 1825 si založil svoj vlastný orchester. Rýchlo rozpoznal, že malý počet hráčov nestačí na to, aby sa valčík prejavil vo svojej plnej kráse a preto vytvára väčší orchester, s parametrami symfonického orchestra, s ktorým dosiahol svetový úspech.
Napriek svojmu úspechu však nechcel, aby sa z jeho synov stali tiež muzikanti, preto sa Johann Strauss ml. musel v mladosti učiť hre na husle tajne. Otec chcel mať z neho bankára a poslal ho študovať na Polytechnický inštitút, na druhej strane matka ho podporovala v štúdiu hudby z čoho vznikli viaceré rodinné hádky. Keď jeho otec opustil rodinu, Johann Strauss ml. sa postavil na stranu matky a začala rivalita medzi otcom a synom.
V roku 1844 si založil vlastný orchester a podarilo sa mu získať dohodu vo viedenskom kasíne Dommayr, kde 15. októbra debutoval svojimi prvými štyrmi symfonickými skladbami (valčíkmi Sinngedichte a Guntwerber, kvadrilou Debutquadrille a polkou Herzenlust). V revolučnom roku 1848, sa rivalita medzi otcom a synom prejavila naplno, keď sa Johann Strauss ml. postavil na stranu revolucionárov, kým jeho otec skôr stranil cisárovi. Obom revolučné roky uškodili. Otec musel ísť na zahraničné turné a opustiť Viedeň, pretože publikum nahneval jeho provládny postoj, a syn sa musel skrývať pred políciou.
Keď Johann Strauss st. v roku 1849 zomrel, syn prebral jeho orchester a spojil ho so svojím. Snažil sa vydobyť si popularitu hlavne v lepšej spoločnosti, ktorej predtým prekážalo jeho nie príliš vhodné chovanie. Postupne sa mu to darilo a dostával čoraz viac ponúk, ktoré sa snažil maximálne využiť. V roku 1852 sa nervovo zrútil. Rodina vtedy prehovorila jeho brata Jozefa, aby sa ujal vedenia orchestra. Jozef sa osvedčil, po návrate Johanna z liečenia viedli orchester spoločne. V roku 1856 získal Johann Strauss ml. zmluvu s ruskou železničnou spoločnosťou pre ktorú koncertoval v stanici Pavlovsk na zvýšenie atraktivity nového druhu prepravy. Zmluvu na každoročné hosťovanie si udržal 10 rokov, potom ešte v roku 1869 a 1886. Príchodom roku 1863 sa konečne dočkal pozície hudobného riaditeľa cisárskeho bálu (nem. KK Hofballmusikdirector). Tento veľmi prestížny post kedysi získal Josef Lanner, po jeho smrti Johann Strauss st. a od Straussovej smrti v roku 1849 bol prázdny (Johannovi Straussovi ho pôvodne nechceli ponúknuť kvôli jeho revolučnej minulosti). Zaviazal sa hrať len v lepších podnikoch (ostatné prenechal bratom).
V 60. rokoch bol Johann Strauss ml. na výslní a nasledujúce roky chrlil jeden valčík za druhým. Z tohto obdobia pochádzajú viaceré z jeho najpopulárnejších valčíkov, napr. Na krásnom modrom Dunaji (An der schönen blauen Donau), Morgenblätter, Geschichten aus dem Wiener Wald a iné. Valčík Na krásnom modrom Dunaji vznikol pôvodne pre mužský spevácky zbor. Text bol však tejto skladbe cudzím prvkom a dnes sa zachovala v čisto orchestrálnej podobe.
Valčíky doviedol do dokonalosti, tanečná hudba sa stala skutočným umením. Teraz sa blíži k zenitu svojej kariéry, väčší úspech už nie je možné dosiahnuť. Jedinou možnosťou je divadlo a jeho "dosky, ktoré znamenajú svet ..."
Operetný skladateľ
thumb|right|Náhrobok Johanna Straussa ml. (vľavo) v Zentralfriedhof, [[Viedeň]]
V roku 1885 sa stal Johann Strauss občanom malého vojvodstva Sachsen-Coburg-Gotha, aby sa mohol rozviesť a opäť oženiť, čo rakúske zákony v tej dobe nedovoľovali. V posledných rokoch svojho života Strauss už nebol Rakúskym občanom.
Osem rokov po smrti Johanna Straussa ml., 22. októbra 1907 spálil starý a senilný Eduard Strauss (posledný z bratov) celý archív rodiny Straussovcov. Našťastie pre nasledujúce generácie, mnohé diela stále existovali v opisoch a tlačených verziách a celosvetovým úsilím sa ich podarilo dať dokopy a zachrániť.
Straussove hudobné motívy boli po jeho smrti mnohokrát použité pre tvorbu nových operiet, či dokonca baletov. Žiaden z nich sa však výraznejšie nepresadil.
right|náhľad|Rukopis J. Strauusa s prvými taktmi valčíka An der schönen blauen Donau (na krásnom modrom Dunaji)
Strauss ml. na plátne
V roku 1983 spoločnosť MGM predstavila príbeh Straussovho života vo filme Veľký valčík. V tej dobe pristupovali filmoví producenti k faktom trochu svojsky, preto zostáva tento film prinajmenšom pôvabným filmovým muzikálom. K najpozoruhodnejším využitiam Straussovej hudby došlo v slávnom filme Stanley Kubricka 2001: Vesmírna odysea. V tajuplnom tichu vesmíru pôsobí hladko a elegantne roztancovaná romantická partitúra valčíka Na Krásnom Modrom Dunaji magicky a vo filmovom divákovi zanechá nezabudnuteľný dojem.
Zoznam diel
{|
Sangvinik
Sangvinik (z lat. sanguis - krv) je subjekt, ktorý má vlastnosti jedného zo štyroch základných typov temperamentu – stabilný extrovert. Vyznačuje sa vysokou psychickou aktivitou, energickosťou, výkonnosťou, rýchlymi a živými pohybmi, rôznorodosťou a bohatstvom mimiky, rýchlym tempom reči.
Sangvinik má provokaciu často striedať dojmy, ľahko a rýchlo reaguje na udalosti okolia, je spoločenský.
Emócie - predovšetkým kladné - uňho rýchlo vznikajú a rýchlo sa striedajú. Pomerne ľahko a rýchlo prekonáva neúspechy.
Krátky opis sangvinika
Veselí, sebavedomí a optimistickí ľudia, ktorí sú radi v spoločnosti a radi spoznávajú nových ľudí. Zvyčajne sú tvoriví a zasnení, takže často začatú práce nedokončia, zvyknú meškať a často zabúdajú. Radi rozprávajú, socializujú sa a veria, že vždy konajú správne, nie sú hanbliví. Sú premotivovaní, často motivujú aj ostatných. Sú náladoví, milí a sarkastickí.
Marek Ťapák
Marek Ťapák (* 22. apríl 1960, Bratislava) je slovenský herec, scenárista, režisér a tanečník. Syn režiséra Martina Ťapáka.
Z postu riaditeľa Novej scény ho odvolal minister kultúry Milan Kňažko.
Natural Born Chaos
Natural Born Chaos je štvrtý radový album skupiny Soilwork, ktorý vyšiel 25. marca 2002. Produkoval ho známy kanadský muzikant Devin Townsend.Tento album je všeobecne považovaný ako vrchol hudobnej kariéry Soilworku. Stridové vokály sú ešte dynamickejšie a kvalitnejšie ako na predošlom diele A Predator’s Portrait. Na tomto albume prvýkrát nahrával súčasný klávesák Sven Karlsson.
Routot (kantón)
Routot je francúzsky kantón v obvode Bernay v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 18 obcí.
Nomeny (obec)
Nomeny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4750 Mukai
4750 Mukai je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Tetsuya Fujii, Kazurō Watanabe 15. decembra 1990.
Lunetic
Lunetic je česká hudobná skupina. Jej členmi sú Václav Jelínek, David Škach, Martin Kocián a Aleš Lehký. Skupina sa preslávila predovšetkým na konci 90. rokov 20. storočia.
Kapelu založili v roku 1995 Martin Kocián a Aleš Lehký. Keď členovia vymýšľali názov pre skupinu, napadlo ich anglické Lunatic (blázni, šialenci). Aby ho trochu počeštili, zmenili toto slovo na Lunetic.
V roku 1998 prišiel veľký zlom, keď si ich všimol producent Stano Šimor. Lunetic začali spievať po česky, napísali hit "Mama" a začali moderovať televíznu hitparádu ESO.
Hit "Mama" sa rýchlo uchytil a skupina Lunetic sa dostala na predné priečky českých hitparád. Táto obľuba trvala v rokoch 1998 - 2000, kedy kapela získala tretie miesto na Českom slávikovi.
Skupina sa rozpadla v roku 2003. Po rozpade sa ešte snažil uchytiť Václav Jelínek, keď vydal rockovo ladený album Pod vodou. Vlastné CD tiež vydal Martin Kocián.
Členovia Lunetic sa dali znovu dohromady v roku 2008. Vydali nový album so všetkými svojimi najväčšími hitmi a DVD so všetkými videoklipmi. K tejto príležitosti usporiadali dva koncerty - v Prahe a v Liberci.
V roku 2011 vydali zatiaľ posledný album Na vlnách, ktorý je celý autorský. Producentom je Václav Jelínek.
Heurtevent
Heurtevent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 187 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Solothurn (mesto)
Solothurn je hlavné mesto kantónu Solothurn v severozápadnom Švajčiarsku. Je zároveň jedinou obcou okresu Solothurn. Po Oltene je druhým najľudnatejším mestom v kantóne.
Podoba Starého mesta je prevažne výsledkom budovania medzi rokmi 1520 a 1790, v dôsledku čoho vykazuje tomu odpovedajúcu bohatosť a zmesku rozličných architektonických štýlov.
Geografia
Solothurn leží v nadmorskej výške na úpätí Švajčiarskej Jury. Mesto je rozdelené riekou Aare na dve časti – severnú a južnú. K menším potokom tečúcim mestom patrí Brunngraben, Brühlgraben, Obach, Dürrbach ako aj St. Katharinenbach. Približne päť kilometrov na sever v nadmorskej výške leží «Solothurnský obývaný kopec» Weissenstein, na ktorý až do konca roku 2009 viedla malá sedačková lanovka. Severovýchodným smerom od katastra sa vlieva rieka Emme do Aare.
Rozloha obce je, z tohto v roku 1994 zaberala zastavaná plocha 66 percent, poľnohospodársky využívaná 25 % a zvyšných 9 % tvoril les, porasty a neproduktívna pôda.
Podnebie
Podnebie Solothurnu je ovplyvnené kontinentálnymi vplyvmi.
== Dejiny ==
Obyvateľstvo
K 31.12.2012 žilo v meste 16 366 obyvateľov, z tohto čísla bolo 3 306 (20,2 %) cudzincov.
Z náboženského hľadiska žilo v meste na konci roku 2012 27,2% rímskokatolíkov, 22,8% reformovaných protestantov, 14,6% príslušníkov ostatných vierovyznaní a 35,4% ľudí bez vyznania.
Vývoj obyvateľstva
Vývoj obyvateľstva podáva nasledujúci graf:
Partnerské mestá
zdroj:
Wettolsheim
Wettolsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abel Xavier
Abel Luís da Silva Costa Xavier (* 30. november 1972, Nampula, Mozambik) je bývalý profesionálny futbalista a reprezentant Portugalska.
Abel Xavier bol obranca, ktorý hrával vo viacerých krajinách za rôzne kluby. Je známy pre jeho excentrické účesy. V roku 2013 pôsobil aj ako tréner portugalského klubu S.C. Olhanense.
HMS Lion (27)
HMS Lion mala byť bojová loď triedy Lion Royal Navy Spojeného kráľovstva. O postavení plavidla bolo rozhodnuté 21. februára 1939. Kýl bol založený v lodeniciach Vickers Armstrongs vo Walkery 4. júla 1939. Po začiatku II. svetovej vojny bola výstavba urýchlená, no v októbri 1940 boli uprednostnené stavby iných druhov plavidiel, hlavne eskortných lietadlových lodí. Počas rokov 1942-43 bola postavená časť lode zošrotovaná.
Karol Mitrík
Ing. Karol Mitrík (* 23. október 1946, Spišská Nová Ves, Česko-Slovensko) je slovenský politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky ako aj bývalý riaditeľ Slovenskej informačnej služby. 20. mája 2015 ho poslanci Národnej rady SR zvolili za predsedu Najvyššieho kontrolného úradu SR.
4850 Palestrina
4850 Palestrina je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil F. Borngen 27. októbra 1973.
Karol Mitrík
Komunálna politika
V období rokov 1990 - 1994 pôsobil ako prednosta mestského úradu a zástupca primátora mesta Spišská Nová Ves. V rokoch 1994 až 2002 bol v tomto meste primátorom za KDH. Karol Mitrík bol poslancom zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja vo volebnom období 2001 - 2005. Bol zvolený vo voľbách v roku 2001 ako člen Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie za koalíciu SDKÚ, SMER, SMK v okrese Spišská Nová Ves. Vo voľbách do krajského zastupiteľstva v roku 2005 kandidoval za koalíciu SDKÚ, DS, SZS. Získal 1 751 hlasov a skončil na druhom mieste medzi nezvolenými kandidátmi.
Národná rada
Karol Mitrík patrí medzi zakladajúcich členov SDKÚ a do roku 2006 bol predsedom jej regionálneho zväzu v Košiciach. Vo volebnom období 2002 - 2006 bol za túto stranu zvolený za poslanca NR SR. Bol členom Výboru NR SR pre verejnú správu, Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS a Výboru NR SR na kontrolu použitia informačno-technických prostriedkov. V Bratislave, 24. augusta 2010 bol Mitrík vymenovaný prezidentom Ivanom Gašparovičom do funkcie nového riaditeľa Slovenskej informačnej služby (SIS). Mitrík vo funkcii nahradil Jozefa Magalu (SMER), ktorého Gašparovič vymenoval 27. júla 2006. Z tejto funkcie bol odvolaný 3. mája 2012.
Detergent
náhľad|Detergenty Detergent je prípravok alebo látka, ktorá má výrazné čistiace účinky a veľmi dobre rozpúšťa mastné látky, napr. saponát. Všeobecne termín "detergentné" (tiež "deterzivné") znamená "čistiace" alebo "majúce čistiace vlastnosti", "detergencia" udáva prítomnosť alebo stupeň čistiacich vlastností. Detergenty teda sú chemické čistiace prostriedky.
Albus Dumbledore
Albus Percival Wulfric Brian Dumbledore je fiktívna postava zo série Harry Potter. Bol riaditeľom Rokfortskej strednej školy čarodejníckej, na ktorej študoval Harry Potter a jeho najlepší priatelia. V každom dieli mal s Harrym prinajmenšom jeden rozhovor, pričom vystupoval ako vľúdny, tolerantný a múdry človek. Prísne zakročil len vtedy, ak Harry ukázal čo i len náznak neúcty voči Severusovi Snapovi.
Dumbledore bol veľmi učený, inteligentný, láskavý, spravodlivý, schopný a všeobecne uznávaný čarodejník. Je dokonca jediný, koho sa Lord Voldemort obával, pretože už v detstve to pre neho bol prvý čarodejník, ktorého stretol, a ktorý mu potvrdil jeho schopnosti. Albus mal sklony veriť, že aj v tom najhoršom človeku sa ukrýva čosi dobré, najviac veril v lásku. Na rozdiel od temných mágov nerobil rozdiely medzi čarodejníkmi s čarodejníckym a nečarodejníckym pôvodom, chránil aj úplných nečarodejníkov - muklov. Nemal predsudky ani voči iným magickým tvorom, napríklad kentaurom, domácim škriatkom či vlkolakom. Každému sa snažil dať druhú šancu. Mal zmysel pre humor, kvôli ktorému neraz pôsobil až výstredne. Obľuboval komornú hudbu a kolky a miloval muklovské citrónové dropsy.
Charakteristika
Dumbledore bol nadmieru vysoký a na pohľad veľmi starý muž. Nosil polmesiačikovité okuliare na dvakrát zlomenom orlom nose. Mal modré oči, dlhé strieborné vlnité vlasy a bradu. Nosieval extravagantné habity (tyrkysové s hviezdami, zlaté...). Bol to génius. Opísal dvanásť možností využitia dračej krvi a so svojím spolupracovníkom a dlhoročným priateľom Nicolasom Flamelom dospel k viacerým objavom na poli alchýmie, najmä objavu Kameňa mudrcov. V knihách sa nespomína, že by bol niekedy ženatý alebo zaľúbený. Nemal potomkov.
Detergent
Terminológia
Termín "bezmydlové mydlo" tiež nemal dlhé trvanie. Neexistuje žiadny iný presný termín pre čistiace prostriedky, ktoré neobsahujú mydlo, než bezmydlový či nemydlový čistiaci prostriedok (bezmydlový / nemydlový detergent).
Albus Dumbledore
Život
Narodil sa v roku 1881. Mal mladšieho brata Aberfortha a sestru Arianu, ktorá však zomrela ako veľmi mladá po nešťastnom zasiahnutí kúzlom. Až do smrti sa preto trápil. Po jej smrti až do konca svojho života Arianu pred nikým nespomenul. O svojom bratovi, s ktorým sa rozhádal, sa tiež vyjadroval len veľmi zriedka a s náznakom pohŕdania. Neúcta bratov voči sebe bola vzájomná.
Detergent
Terminológia
Obyčajná voda, ak sa použije na čistenie, je tiež čistiacim prostriedkom (detergentom). Pravdepodobne najširšie používanými prostriedkami, inými ako je voda, sú mydlá alebo zmesi zložené hlavne z mydiel. Avšak nie všetky mydlá majú významný čistiaci účinok a naopak, aj keď sa termíny "detergent" a "mydlo" niekedy zamieňajú, nie každý detergent je mydlo.
6. august
thumb|upright|[[Premenenie Pána, ikona Teofana Gréka (15. stor.)]]
Detergent
Terminológia
Termín detergent sa niekedy používa pre označenie akéhokoľvek tenzidu, aj keď nie je použitý na čistenie. Tejto terminológii by sme sa mali vyhýbať, pretože je k dispozícii správnejší termín tenzid: Pojem detergent má užší význam ako všeobecne tenzid, detergent je tenzid určený na konkrétny účel, na umývanie a čistenie.
6. august
Narodenia
thumb|upright|[[David Robinson (* 1965)]] thumb|upright|[[M. Night Shyamalan (* 1970)]] thumb|upright|[[Renate Götschlová (* 1975)]] thumb|upright|[[Robin van Persie (* 1983)]]
Detergent
Prenesené významy
Niekedy sa ako čistiace prostriedky (detergenty) označujú aj látky, ktoré sú zložitejšie než obyčajné zmesi chemických zlúčenín: napr. o zelere sa dá povedať, že je detergentný pre zuby.
6. august
Úmrtia
thumb|upright|[[Diego Rodríguez de Silva y Velázquez|Diego Velázquez († 1660)]] thumb|upright|[[Jorge Amado († 2001)]] thumb|upright|[[Rick James († 2004)]]
Detergent
História
Detergentných účinkov určitých syntetických tenzidov si v roku 1913 všimol belgický chemik A. Reychler. Prvým komerčne vyrábaným čistiacim prostriedkom, ktorý čerpal zo spomínaných pozorovaní, bol Nekal predávaný v Nemecku v roku 1917, aby zmiernil nedostatok mydla počas 1. svetovej vojny.
Novým budovaním a neskoršie prestavbou amerických tovární (pôvodne vyrábajúcich letecké palivo) tak, aby vyrábali tetrapropylén používaný v čistiacich prostriedkoch pre domácnosť, došlo ku koncu 40. rokov k rýchlemu rastu ich používania. Koncom 60. rokov uviedla firma Procter & Gamble na americký trh biologické čistiace prostriedky obsahujúce enzýmy, ktoré lepšie odstraňujú nečistoty bielkovinového pôvodu (napríklad od vajec).
Albus Dumbledore
Život
Bol členom a zároveň zakladateľom Fénixovho rádu, ktorý bojoval proti Voldemortovi počas prvej aj druhej čarodejníckej vojny. Po Voldemortovom návrate na konci štvrtého dielu ministerstvo mágie odmietlo veriť Harrymu a Dumbledorovi. To značilo koniec spolupráce Dumbledora a aktuálneho ministra mágie Fudga. Ministerstvo prostredníctvom čarodejníckych novín Denný prorok začalo verejne spochybňovať Dumbledorove schopnosti. V piatom dieli sa Dumbledore vzoprel pokusu o zatknutie z ministerstva mágie a dočasne sa ukrýval. K jeho zmiereniu s ministerstvom došlo až potom, ako minister mágie uvidel Voldemorta osobne. Dumbledore sa vrátil na svoje miesto riaditeľa Rokfortu.
Dumbledore intenzívne hľadal spôsob, ako Voldemorta zničiť. Začal premýšľať nad denníkom Toma Riddla, ktorý v druhom dieli získaval čoraz väčšiu moc. Prišiel na to, že denník bol horcruxom - predmetom s kúskom Voldemortovej duše. Najtemnejší mágovia používali horcruxy na prežitie vlastnej smrti - kým sa kúsok ich duše nachádzal v predmete, do ktorého ho umiestnili, nebolo možné ich zabiť. Dumbledore zistil, že Voldemort mal oveľa viac ako jeden horcrux, čo bolo predtým nevídané. Snažil sa ich postupne vypátrať a ničiť. To sa mu stalo osudným. Pri ničení druhého Voldemortovho horcruxu mu telo začala požierať kliatba, ktorú na ochranu uvalil na svoj horcrux Voldemort. Kliatba sa dala iba spomaliť, nie však odstrániť. Dumbledore sa zmieril s neodvratnou smrťou.
V šiestom dieli knihy (Harry Potter a Polovičný princ) Dubmledora zabil kliatbou Avada Kedavra profesor Severus Snape. Urobil to však na jeho vlastnú žiadosť, keďže Dumbledore by beztak umrel a takto jeho smrť poslúžila dobrej veci. O tom však nikto až do jednej z posledných kapitol posledného dielu knižnej série nevedel a všetci považovali Snapa za zradcu. Dumbledore zomrel v júni roku 1997. Zanechal po sebe závet, v ktorom odkázal nejaké predmety Harrymu a jeho dvom najlepším priateľom. Tí ich význam nechápali, až postupne porozumeli Dumbledorovým zámerom.
Dumbledore skrotil fénixa Félixa, ktorý sa po majiteľovej smrti vytratil.
Kaitlyn Lawesová
Kaitlyn Lawesová (* 16. december 1988, Winnipeg, Kanada) je kanadská hráčka curlingu, dvojnásobná kanadská juniorská šampiónka z rokov 2008, 2009 a zlatá olympijská medailistka na ZOH 2014 v tíme Jennifer Jonesovej. Lawesová je absolventkou University of Manitoba, členkou St. Vital Curling Club a Kanadského národného curlingového družstva žien.
Miloš Rehák
Miloš Rehák (* 7. apríl 1964, Topoľčany) je bývalý slovenský hokejový obranca.
Klubový hokej
S hokejom začínal v klube VTJ Topoľčany. Od sezóny 1981/82 pôsobil šesť rokov v Dukle Trenčín, následne v SK Karviná, MHK Dubnica, HK Nitra a HC Olomouc. Po vzniku slovenskej extraligy hral dva roky v Slovane Bratislava. Ročník 1995/96 odohral v českom HC Třinec, ďalší v Dukle Trenčín, kde získal majstrovský titul. Sezónu 1997/98 začal v MHC Martin, v jej priebehu prestúpil do talianskeho mužstva SC Laces Val Venosta. Posledné dva roky aktívnej kariéry odohral v belgickom klube Phantoms Deurne.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 2 zápasy, neskóroval.
Chomutynci
Chomutynci je dedina (село) na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 670 obyvateľov.
Ústav lekárskej kozmetiky
Ústav lekárskej kozmetiky Bratislava skrátene ÚLK bol založený v roku 1968. Prvým riaditeľom bol Prof. MUDr. E. Hegyi, DrSc. Na začiatku sa Ústav lekárskej kozmetiky špecializoval na komplexnú starostlivosť o pleť, poruchy ovlasenia a ochlpenia, korekcie vrodených chýb a korekciu prejavov starnutia kože s výrazným preventívnym zameraním. Neskôr sa zameranie rozšírilo na komplexnú starostlivosť (dermatokozmetika, esteticko-plastická chirurgia).
Vývoj kozmetického lekárstva na Slovensku
V Bratislave lekár - kozmetológ MUDr. Štefan Bednár, ďalej MUDr. Sylvia Diošová-Ledererová a MUDr. Viera Markovichová, ktorá na Kožnej klinike Fakultnej nemocnice v roku 1960 zriadila pracovisko kozmetického lekárstva a sa zúčastnila ako lekárska námestníčka Ústavu lekárskej kozmetiky v Bratislave vo veľkej miere na zriadení a budovaní tohto ústavu.
Na kožnej klinike v Košiciach rozvíjala MUDr. Oľga Krajáková problematiku lekárskej kozmetiky.
V priebehu pracovných dní v Smoleniciach v dňoch 7. – 8. júna 1963 sa vypracovala rezolúcia obidvoch kozmetologických komisií, v ktorej sa rieši otázka doškoľovania lekárov a stredných zdravotníckych pracovníkov v problematike kozmetického lekárstva, otázka odborného dozoru dermatológov nad pracoviskami komunálnej kozmetiky, otázky vývoja kozmetických prípravkov a ich odbornej kontroly a nie na poslednom mieste aj otázka zriadenia Ústavu lekárskej kozmetiky v Bratislave.
Krátke dejiny Ústavu lekárskej kozmetiky v Bratislave
Rozhodnutím Povereníctva Slovenskej národnej rady pre zdravotníctvo, bol s účinnosťou od 1. apríla 1968 zriadený Ústav lekárskej kozmetiky so sídlom v Bratislave, ako priamo riadená organizácia Povereníctva, neskoršie Ministerstva zdravotníctva SR.
Súčasne bo lvydaný dňa 29. novembra 1967 pod číslom Z–7204/67-IV/B-3 aj Štatút Ústavu lekárksje kozmetiky s účinnosťou od 1. apríla 1968. Rozhodnutím povereníka zdravotníctva bol menovaný za riaditeľa ústavu prof. MUDr. Eugen Hegyi, DrSc. s účinnosťou od 1. januára 1969.
Od založenia ústavu sa vystriedalo 5 riaditeľov:
Priestorové podmienky ústavu
Od začiatku bola priestorová otázka ústavu veľmi ťažká. Začalo sa v bývalej malej lekárni na Štefánikovej ulici č. 7 o ploche asi 100 m2, v ktorej sa zriadila malá operačka, bola tam „recepcia“, čiže príjem pacientov s čakárňou, dve ordinačné miestnosti pre lekárov a jedna prevádzková miestnosť s boxami na ošetrenie pleti. Pre oneskorené ukončenie adaptácie sa presunuli prví pracovníci ústavu do priestorov ZÚNZ n.p. Slovnaft v Bratislave. Výroba (galenické laboratórium) sa spočiatku umiestnila v priestoroch Farmaceutickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, technicko – kontrolný úsek sídlil v priestoroch patronátneho závodu Gumon n.p. v Bratislave. Riaditeľstvo ústavu sídlilo v jednej núdzovej stavbe po stavbároch na dvore Ústavu klinickej onkológie pre Slovensko.
Vračovice-Orlov
Vračovice-Orlov je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 181 obyvateľov, z toho 100 mužov a 81 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 37,2 roka, ženy 43,6 roka).
Ústav lekárskej kozmetiky
Priestorové podmienky ústavu
Oficiálne bol Ústav lekárskej kozmetiky otvorený dňa 15. januára 1971.
Postupne sa budovali pobočky ústavu a to preto, aby sa vzhľadom na limitujúce podmienky v Bratislave mohli približovať výkony obyvateľstvu Slovenska. V júni 1973 sa zriadila za pomoci primára MUDr. Františka Vlčka, CSc., pobočka v Piešťanoch, spočiatku v priestoroch Balney, r. 1980 za pomoci závodu DUslo, n.p., MNV v Šali a a NsP pobočka v Šali. Kúpil sa dom v Banskej Bystrici. Výroba prípravkov ústavu sa umiestnila r. 1977 na katolíckej fare v Záhorskej Bystrici, kde sa zriadilo aj školiace centrum pre stredných zdravotníckych pracovníkov a pracovisko pre Black-light (PUVA).
V čase po prevode ústavu na hospodársku organizáciu (dňom 1. januára 1981 sa Ústav lekárskej kozmetiky pričlenil generálnemu riaditeľstvu Slovakoterma v Bratislave) sa dom v Banskej Bystrici predal a pracovisko v Šali sa zrušilo.
Pre zauzlenú ekonomickú situáciu v rokoch 1970 – 1972 sa nerealizovala výstavba Ústavu lekárskej kozmetiky v Bratislave. Podarilo sa získať pamiatkovo chránený objekt na Kozej ulici (predtým Šmeralovej ulici), tento rekonštruovať s dňa 2. januára 1981 dať do prevádzky. Výroba sa presťahovala r. 1983 zo Záhorskej Bystrice do Bratislavy, na Štefánikovu ulicu č. 7 a v septembri 1989 na Kutuzovovu ulicu č. 23.
Nonhigny
Nonhigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tóth
Tóth môže byť:
Matematická hra
Matematické hry sú hry, ktorých základom je ovládanie zákonitostí matematiky. Slúžia ako motivačný prvok pri výuke matematiky, pomocou nich si žiaci môžu hravou formou osvojiť a precvičiť niektoré elementárne matematické znalosti.
Matematickými hrami sú napríklad:
4951 Iwamoto
4951 Iwamoto je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Yošikane Mizuno a Tošimasa Furuta 21. januára 1990.
Kráľovský dvor (Uhorsko)
Uhorský kráľovský dvor bol systém ústredných inštitúcií v správe a súdnictve stredovekovekého Uhorska, ktorý vznikal a postupne sa menil v priebehu 10.-15. storočia. Obsahovo sa pôvodný uhorský kráľovský dvor nelíšil od centrálnej správy veľkomoravskej ríše a obsahoval tie isté funkcie. Definitívny zánik uhorského kráľovského dvora ako samostatného celku prinieslo začlenenie Uhorska do Habsburgskej monarchie po roku 1526. Ani táto skutočnosť ale neznamenala zánik všetkých jednotlivých funkcií.
Panovník
Na čele Uhorského kráľovstva stál panovník - od roku 1000/1001 s titulom kráľ. V prvých rokoch existencie sa nástupnícky systém v Uhorsku riadil princípom seniorátu, neskôr sa presadila primogenitúra. Približne od 15. storočia bolo Uhorsko stavovskou monarchiou a kráľ čiastočne volenou funkciou. Presadili sa idea svätoštefanskej koruny a o organické učenie o štáte.
V osobe panovníka sa v najstaršom (ranofeudálnom - patrimoniálnom) období sústreďovala všetka najvyššia zákonodarná, výkonná a súdna moc. Prví Arpádovci vydávali kráľovské dekréty, z ktorých najznámejšie sú dekréty sv. Štefana, dekréty sv. Ladislava a dekréty kráľa Kolomana. Kráľovská moc postupom času upadala a v 15. storočí s nástupom stavovskej monarchie prešli zákonodarné právomoci na stavovský snem a panovník "zákony" iba promulgoval.
Kráľovská rada a kráľovská kancelária
Výkonnú moc vykonávala taktiež kráľovská rada, ktorá však v najstaršom období mala najmä poradnú funkciu. Pôsobili v nej najvplyvnejší veľmoži a najvyšší cirkevní hodnostári. S úpadkom patrimoniálnej formy štátu sa kráľovská rada osamostatnila a posilnili sa jej právomoci. Jej cieľom bola ochrana záujmov šľachty. Za vlády Anjouovcov sa kráľovská rada de facto rozčlenila na dve. Širšia kráľovská rada vykonávala zákonodarnú moc a užšia kráľovská rada poradnú právomoc. Za vlády Bela III. vznikla kráľovská kancelária, ktorá sa taktiež podieľala na výkonnej moci. S postupným oslabovaním moci panovníka naopak rástla moc kráľovskej rady a kancelárie. Najväčší význam mala kráľovská rada v období interregna, kedy disponovala všetkými panovníkovými právomocami.
Osobitní kráľovskí úradníci
Okrem kráľovskej rady výkonnou mocou disponovali aj individuálni kráľovskí úradníci. Pôvodne súkromné funkcie dvorských hodnostárov kráľa postupom času nadobudli verejnosprávny charakter a takisto sa zmenili na reprezentantov šľachty. Ako celok bývali títo funkcionári nazývaní skutočnými barónmi krajiny (veri barones regni). Mali osobitné postavenie na kráľovskom dvore, boli právne odčlenení. Niektoré z funkcií nemali priame výkonné právomoci na chod krajiny, avšak ich držba bola i tak vecou cti.
Medzi pôvodných siedmich skutočných barónov krajiny patrili:
V neskoršom období vznikli i ďalšie úrady
Ďalšími funkciami na kráľovskom dvore boli kráľovský dverník (janitorum regalium magister), kráľovský mečník a kráľovský poľovník, ktorí mali na starosti zložky dvorníckeho obyvateľstva a zabezpečovali jeho činnosť.
Po nástupe Anjouovcov na uhorský trón došlo k reorganizácii kráľovského dvora a prišlo k oddeleniu ústrednej štátnej správy od dvorskej správy. Osadenstvo dvora dostalo novú štruktúru zo západných kráľovstiev. Na čele kráľovského dvora stál hlavný dvormajster (curiae regiae magister). Hierarchia kráľovského dvora bola nasledovná:
V tejto podobe sa kráľovský dvor zachoval až do polovice 16. storočia, keď zanikol smrťou Jána Zápoľského.
Okrem uhorského kráľovského dvora existoval aj dvor uhorskej kráľovnej (reginatus), ktorý okrem palatína obsahoval všetkých funkcionárov ako dvor kráľovský.
Thiberville (kantón)
Thiberville je francúzsky kantón v obvode Bernay v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 21 obcí.
Železničná doprava v Bratislave
náhľad|Schéma mestských a prímestských železničných liniek a tratí v roku 2018 náhľad|Stanice v Bratislave
Železničná doprava v Bratislave je súčasťou systému IDS BSK v Bratislave a okolí, pri ktorej je možné využívať železničné linky osobných vlakov ZSSK a RegioJet v rámci mesta na predplatný cestovný lístok a na jednorazové lístky, ktoré fungujú podobne ako prímestská železnica.
Železničná doprava bola už od roku 2006 do marca 2007 súčasťou systému MHD v Bratislave. Bola zabezpečovaná linkou. Prevádzkovali ju Železničná spoločnosť Slovensko (ZSSK), Železnice Slovenskej republiky (ŽSR) a Dopravný podnik Bratislava (DPB), zabezpečovaná bola motorovými vozňami radu 810. Platila na nej bežná tarifa mestskej hromadnej dopravy DPB a.s.
História
Nápad na vlakovú linku MHD sa zrodil už začiatkom tretieho tisícročia. Prvý návrh počítal s linkou po trase žel. st. Filiálka – žel. zast. Slovany – žel. st. Predmestie – žel. st. Vajnory. Pôvodne mala premávať od 1. novembra 2001, nakoniec sa však nikdy nezrealizovala, napriek tomu zanechala stopu napr. v podobe nainštalovaného verejného osvetlenia a rekonštruovanom nástupišti v zastávke Slovany.
Nápad sa znovu objavil pri rekonštrukcii priecestia Pri Šajbách. Ako náhrada autobusového spojenia Rače a Východného mala byť od 31. augusta 2006 zavedená náhradná vlaková linka po trase žel. st. Predmestie – žel. st. východ. Kvôli problémom medzi ŽSR a DPB však linka začala reálne premávať v piatok 8. septembra 2006. Linka mala premávať do konca októbra 2006. Pre veľký úspech však linka aj po ukončení rekonštrukcie priecestia Pri Šajbách ďalej premávala, avšak už len v špičke. Tak premávala do 2. januára 2007, kedy bola pre problémy s financovaním dočasne zrušená. Tento stav však trval len 8 dní a od 10. januára bola obnovená.
Odvtedy jazdila linka v pracovných dňoch a len počas špičky, čiže ráno od piatej do ôsmej hodiny a poobede medzi trinástou a osemnástou hodinou. Prevádzku vykonávalo naďalej vozidlo ZSSK 810.485, ktoré je deponované v rušňovom depe Bratislava hlavná stanica. Aj keď linka verejne premávala iba medzi žel. st. predmestie a žel. st. východ, vyznačené spoje zachádzali až k rušňovému depu Bratislava východ. Vozidlo od zastávky Bratislava východ smerom k rušňovému depu odišlo na návesť „posun dovolený“ a smerom naspäť išlo už na obyčajnú návesť. Zachádzka bola vykonávaná pre zamestnancov ZSSK.
30. marca 2007 o 18:45 bola posledným zastavením v žel. st. Východ opäť pozastavená premávka linky na neurčito, pričom Peter Klučka, vtedajší generálny riaditeľ spoločnosti BID s.r.o. informoval, že BID s.r.o. ako koordinátor Bratislavskej integrovanej dopravy a pripravovaného Integrovaného dopravného systému Bratislavského samosprávneho kraja „intenzívne rokuje o obnovení linky“.
Plánovalo sa opätovné predĺženie linky o úsek žel. st. Predmestie – žel. zast. Slovany, prípadne až po žel. st. Filiálka, taktiež sa uvažuje o nových vlakových linkách MHD.
Pri žel. st. Filiálka je však problémom veľmi frekventované priecestie na Jarošovej ulici. Náznak prác na jeho východnej strane naznačovall, že by práve v tomto bode (pri obchodnom dome Slimák) mohlo dôjsť k výstavbe nástupišťa ako konečnej zastávky vlakov BID.
Linky v roku 2020
V roku 2020 premávajú v kraji tieto železničné linky.
Alhambra
Alhambra (doslovne Červený hrad, v arabčine الحمراء ]) je stredoveký komplex palácov a pevností maurských panovníkov Granady. Nachádza sa na území južného Španielska (v dobe výstavby známe ako Al-Andalus). Zaberá priestor kopcovitej terasy na juhovýchodnej hranici mesta Granady.
Celkový pohľad
Plošina, ktorá meria približne na dĺžku a  v najširšej časti, zaberá asi. Je obohnaná opevneným múrom, ktorý je lemovaný trinástimi vežami. Rieka Darro vyvierajúca z hlbokého prepadliska na severe oddeľuje územie granadského Albayzínu; údolie Assabica obsahujúce park Alhambra je situované západne a južne a tiež, mimo tohto údolia, takmer paralelne s vyvýšeninou Monte Mauror. Toto údolie je hraničným prvkom oblasti Antequeruela.
Dejiny
left|thumb|Veža spravodlivosti (Torre de la Justicia), pôvodný vchod postavený Jusufom I. 1348
Názov Alhambra haj bejn v arabčine znamenajúci červená je pravdepodobne odvodený od slnkom vypálených tehiel, vyrobených z kvalitného štrku a ílu, z ktorých sú vyrobené vonkajšie múry. Niektorí z povolaných však zastávajú názor, že má pripomínať červenú žiaru pochodní, ktorých žiarou boli práce na stavbe sprevádzané po veľa nocí. Iní zase pripomínajú súvislosť s menom zakladateľa Muhammada I., známeho ako Ibn al-Ahmar, ďalší zase odvodzujú názov z arabského Dar al Amra – Dom pána.
Pôvodne bola postavená v roku 889 ako pevnosť.
Palác sa staval najmä v rokoch 1284 až 1354, za vlády Al Ahmara a jeho nástupcov. Mená hlavných podieľajúcich sa umelcov sú však neznáme alebo spochybniteľné.
V roku 1821 zemetrasenie spôsobilo ďalšie škody. Reštaurátorské práce začali v roku 1828 pod vedením architekta José Contrerasa za finančnej podpory Ferdinanda VII.. Po smrti Contrerase v roku 1847 práce úspešne pokračovali za jeho syna Rafaela († 1890) a vnuka Mariana.
Miestopis
thumb|Cesta k Alhambre Umiestnenie v krajine je možné nazvať ako jedno z výnimočných krás prírody. Náhorná plošina sama o sebe diktuje široký rozhľad na mesto a planiny Granady východným a južným smerom. Maurskí básnici Alhambru prirovnávajú k „perle vsadenej do smaragdu“ v narážke na farby budov a lesy okolo. Park (Alameda de la Alhambra) na jar prekypuje bujnou flórou, trávami, pomarančovníkmi a myrtami. Najcharakteristickejším rysom parku je však husté vysadenie brestom štíhlym, ktorý uprednostnil v roku 1812 vojvoda z Wellingtonu. Park je ospevovaný pre spev slávikov a prúdiacej vody tryskajúcej z niekoľkých fontán a kaskád. Tie sú napájané vodou dlhým privádzačom z rieky Daro od kláštora Jesus del Valle stojaceho nad Granadou.
Navzdory dlhému obdobiu zanedbávania, úmyselného vandalizmu a často chybnému reštaurovaniu, ktorým Alhambra prešla, zostáva stále jedinečným príkladom maurského umenia vrcholnej európskej fázy. Oslobodená od priameho byzantského vplyvu, ktorý môžeme nájsť na córdobskej katedrále Mezquita, je komplexnejší a fantastickejší než Giralda v Seville. Väčšina budov palácov má štvorcové pôdorysy so všetkými miestnosťami obrátenými do centrálneho nádvoria. Celok dosiahol svoje terajšie rozmery jednoducho postupným pridávaním nových štvorcových pôdorysov vyprojektovaných na rovnakom princípe. Pôdorysne sa však líšia rozmerom a sú navzájom prepojené menšími miestnosťami a priechodmi. Vonkajší vzhľad je však strohý a prostý, akoby architekt zamýšľal zvýšiť kontrast voči interiéru. Tam je palác nedostihnuteľne nádherný vo svojom detaile mramorových stĺpov a arkád, rovnako ako patinovaných stropov a akoby zahalený priesvitnosťou nesmiernej štukatérskej práce. Slnko a vietor má voľný prístup a tak má celý efekt nádych ľahkosti a ladnosti. Modrá, červená, a zlatavo žltá sú pôsobením času nevýrazné, ale stále pôsobivé.
Typický je arabský štýl, prísny a tradičný vzor listov a geometrické zdobenie spracované v arabesky až neuveriteľnej spletitosti a dôvtipu. Maľované plochy sú prevažne použité ako obklad stien.
Sprievodca Alhambrou
thumb|left|upright|Alhambra, [[Adolf Seel, 1886]] Maurská časť Alhambry pripomína veľa stredovekých kresťanských pevností svojim rozdelením na tri základne časti – hrad, palác a obytné prístavky pre poddaných. Alcazaba – pevnosť a najstaršia časť – bola postavená na izolovanom a strmom výbežku, ktorý delí náhornú plošinu na severozápade, zostali z nej však len masívne vonkajšie steny, veže a hradby. Na počesť španielskeho dobytia Granady 2. januára 1492 bola na jednej z vežičiek prvýkrát vyvesená zástava Ferdinanda a Izabely. Strelecká veža s obrovským zvonom bola dostavaná v 18. storočí a zrekonštruovaná po poničení bleskom v roku 1881. Za Alcazabou sa nachádza palác maurských kráľov, Alhambra; za touto stavbou sa ďalej nachádza Alhambra Alta (horná Alhambra), pôvodne obývaná dvoranmi a panstvom.
Prístup smerom z mesta do parku Alhambry je umožnený vďaka Puerta de las Granadas (brána granátových jabĺk), čo je masívny víťazný oblúk z 15. storočia. Strmý svah vedie pozdĺž stĺpu Karola V., fontány postavenej v roku 1554, až k hlavnému vchodu do Alhambry. Tým je Puerta Judiciaria (brána súdu), podkovovitá pasáž a týčiaca sa veža námestia používaného Maurami ako neoficiálny súdny dvor. Nad vchodom je vytesaná ruka s natiahnutými prstami ako talizman proti oku zla. Kľúč, symbol autority, zaujíma odpovedajúce miesto vo vnútri podlubia. Úzka pasáž vedie do vnútra Plaza de los Aljibes (Miesto nádrží), širokého otvoreného priestoru, ktorý oddeľuje Alcazabu od Maurského paláca. Vľavo od priechodu vystupuje veža Torre del Vino (Veža vína) postavená v roku 1345 a používaná v 16. storočí ako pivničný priestor. Napravo je palác Karola V., striedmo vyzerajúca, ale majestátna renesančná budova, trochu narušujúca harmóniu okolia svojou nadmernou veľkosťou. Extrémne komplikované a detailné stvárnenie výzdoby maurskej Alhambry stojí v príkrom kontraste ku Karlovmu palácu, ktorý tvoria biele steny bez rušivých elementov. Mnohé z autorít architektúry sú preto znechutené preferovaním jednoduchého renesančného štýlu Karola V., ktorý podľa nich znehodnocuje celú architektonickú veľkosť Alhambry. Stavba Karolovho paláca začala v roku 1526 a skončila v roku 1650.
Súčasný vstup do Maurského paláca (Palacio Arabe, alebo Casa Real) je malými dverami, ktoré ďalej vedú na Patio de los Arrayanes (Myrtový dvorec), nazývaný tiež Patio de la Alberca (Dvorec požehnania alebo Dvorec jazierka), čo pochádza z arabského birka = bazén. Tento dvorec je dlhý a  široký. Uprostred je veľká nádrž s mramorovým obložením, plná zlatých rybiek a obklopená myrtami. Sú tu galérie na severnej a južnej strane. Južná je vysoká a je podpieraná mramorovou kolonádou. Pod ňou, vpravo, bol hlavný vchod, nad ňou sú tri elegantné okná s oblúkmi a miniatúrnym stĺporadím. Z tohto nádvoria sú vidieť na severe nad strechy vystupujúce steny Torre de Comares odrážajúce svoj obraz v jazierku. thumb|upright|Levie nádvorie Salón de los Embajadores (Sieň vyslancov) je najväčším v Alhambre a zaujíma priestor celej Torre de Comares. Je to štvorcová miestnosť so stenami dlhými, zatiaľčo stred dómu je  vysoký. Slúžila ako veľká prijímacia miestnosť, trón sultána bol umiestnený oproti vchodu. V tejto miestnosti Krištof Kolumbus prijímal podporu Izabely a Ferdinanda k ceste do nového sveta. Dlaždice sú skoro všade do výšky a farebne sa pravidelne striedajú. Nad nimi je séria oválnych medailónov s nápismi pretkanými kvetmi a listami. Je tu deväť okien, po troch na každom z priečelí, a strop, ktorý je pozoruhodne členený vykladanou kompozíciou z bielych, modrých a zlatých tvarov kruhov, korún a hviezd. Steny sú pokryté rôznymi štukami veľmi jemného vzoru.
Sala de los Abencerrajes (Sieň Abencerrajovcov) odvodzuje názov z legendy, podľa ktorej Boabdil, posledný kráľ Granady, pozval vrcholných predstaviteľov zmieňovanej skupiny na banket a dal ich potom na tom mieste povraždiť. Táto miestnosť je dokonalé námestíčko s vysokými kopulami a zamrežovanými oknami ako základňa. Strecha je znamenite zdobená modrou, hnedou, červenou a zlatou farbou. Oproti tejto sále sa nachádza Sala de las dos Hermanas (Sála dvoch sestier), ktorá svoj názov odvodzuje z dvoch mramorových dlaždíc, ktoré sú súčasťou dláždenia. Uprostred sály je fontána a strecha – voštinová kopula s drobnými obrazcami. Každý z obrazcov je iný a hovorí sa, že je ich na 5000 – čo je skvelý príklad maurskej stalaktitovej klenby. thumb|left|upright|'Palacio de Generalife''. Medzi iné divy Alhambry patrí Sala de la Justicia (Sieň spravodlivosti), Patio del Mexuar (Nádvorie koncilu), Patio de Daraxa (Nádvorie vestibulu) a Peinador de la Reina (kráľovnej prezliekáreň), v ktorých môžeme pozorovať tú istú architektúru a elegantnú výzdobu. Palác a Horná Alhambra tiež obsahuje kúpele, množstvo spální a letných záhrad, pokojné galérie a labyrint rovnako ako klenuté kobky.
Pôvodný nábytok paláca reprezentuje slávna váza Alhambry – jedinečná ukážka maurského umenia keramiky. Je datovaná do roku 1320 a predstavuje prvé maurské obdobie porcelánového umenia. Je vysoká, odspodu biela a smaltovanie je modré, biele a zlaté.
Z priľahlých budov spojených s Alhambrou je najzaujímavejší Palacio de Generalife (alebo tiež Gineralife – z maurského Jennat al Arif, „Arifova zahrada“, či tiež „Architektova záhrada“). Tento letohrádok sa datuje približne do konca 13. storočia, ale bol niekoľkokrát prestavaný. Jeho záhrady so živými plotmi zastrihnutými do podoby jaskýň, fontánami a cyprusovými uličkami majú povesť pôvodného maurského charakteru. Villa de los Martires (Martyrov letohrádok) na vrchole Monte Mauror, pripomína svojim menom kresťanských otrokov zamestnaných stavbou Alhambry a taktiež uväznených v podzemných kobkách. Torres Bermejas (Vermilionské veže), tiež na hore Monte Mauror, sú dobre zachovanou ukážkou maurského opevnení s podzemnými nádržami, koniarňami a ubytovaním pre 200 mužov. Niekoľko rímskych náhrobkov bolo objavených v roku 1829 a 1857 na úpätí Monte Mauror.
Na stavbe Alhambry nenájdeme jediný podpis maurských tvorcov, okrem ľudskej dlane. Je tu však veľa odkazov na ľudskú tvorivosť na renesančných stavbách.
Rôzne
Alhambra, Generalife a granadský Albayzin sú zahrnuté v zozname svetového dedičstva UNESCO. Je to tiež miesto deja novely Poviedky z Alhambry (Tales of Alhambra) od Washingtona Irvinga. Irving žil v tomto paláci počas písania knihy a stal sa tak prostredníkom v znovuuvedenia tohto miesta do povedomia širokého publika.