cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dutý kámen
Prírodná a kultúrna pamiatka
Prírodnú pamiatku od roku 2003 spravuje Krajský úrad Libereckého kraja.
Vďaka skalným reliéfom bol Dutý kámen zapísaný aj do celoštátneho súpisu kultúrnych pamiatok pod číslom 11525 / 5-5784.
Bukov
Bukov môže byť:
Weddellovo more
thumb|right|Mapa [[Antarktída|Antarktídy. Weddellovo more je 'záliv' v ľavom hornom rohu.]] thumb|left thumb|left
Wedellovo more je najjužnejšia časť (more) Atlantického oceánu (resp. podľa Medzinárodnej hydrografickej organizácie more Južného oceánu), veľký záliv pri pobreží Antarktídy. Rozloha asi 2,9 miliónov km2, priemerná hĺbka 2000-5000 metrov, maximálne 5148 metrov (podľa iných prameňov 4830 m).
Nachádza sa medzi Antarktickým polostrovom a Coatsovou zemou. Oblasť pri pobreží je pokrytá ľadom, severnejšie oblasti plávajúcimi ľadovými vrchmi. Na otvorenom mori sa lovia tulene a veľryby. Plavba je tu možná len s ľadoborcom. V mori prebieha kruhovité prúdenie vody pri pobreží v smere hodinových ručičiek, ktoré počas celého roka prináša do jeho strednej časti zhlukujúce sa hrubé ľadové kryhy, v ktorých v minulosti viaceré lode zamrzli.
Lyon-I
Lyon-I je francúzsky kantón v obvode Lyon v departemente Rhône v regióne Rhône-Alpes. Zahrňuje druhý mestský obvod mesta Lyonu.
Tachyón
Tachyón (gr.) je hypotetická, doteraz nedokázaná častica pohybujúca sa iba nadsvetelnou rýchlosťou, ktorá sa vyskytovala v bozónovej teórii superstrún. Oproti klasickým časticiam by sa tachyóny správali paradoxne – so zväčšujúcou sa energiou by sa spomaľovali a so zmenšujúcou zrýchľovali. Z hľadiska matematického formalizmu sú takéto častice prípustné, ale žiadna všeobecnejšie prijímaná súčasná fyzikálna teória ich neobsahuje, nie sú potrebné k vysvetleniu žiadneho pozorovaného javu.
V súlade s princípom Occamovej britvy možno predpokladať, že tachyóny neexistujú.
Tachyóny boli prvýkrát navrhnuté fyzikom Arnoldom Sommerfeldom, a pomenované Geraldom Feinbergom. Slovo tachyón je odvodené od gréckeho takhus čo znamená rýchly, okamžitý. Mohlo by sa zdať, že ak by tachyóny existovali, popierali by kauzalitu, teda vzťah medzi dvomi udalosťami príčinou a následkom. Existujú však koncepty, podľa ktorých by k narušeniu kauzality nedochádzalo. Tachyónom možno priradiť vlastnosti ako normálnym časticiam: spin a tiež antičastica (antitachyón). Moderná prezentácia tachyónovej teórie umožňuje tachyónom mať hmotnosť.
Fyzici sa zaoberali konceptom tachyónov od začiatku 60-tých rokov do polovice 70-tých rokov a niektorí vykonali experimenty na zachytenie tachyónov v kozmických spŕškach. Myšlienkou bolo, že vysokoenergetické častice kozmických lúčov dochádzajú do stretu s molekulami vzduchu v hornej atmosfére a tým vznikajú sekundárne spŕšky miliárd molekúl, z ktorých niektoré môžeme zmerať pomocou prístrojov na Zemi. Je možné, že tachyóny by mohli byť vytvorené zrážkou v týchto výškach viac ako nad Zemou.
Tachyóny by mohli byť pozorované 60 mikrosekúnd predtým, ako hlavná sekundárna spŕška. V roku 1973 dvojica austrálskych vedcov Roger Clay a Philip Crouch namerala úspešné zachytenie tachyónu, ale nikto nebol schopný tento experiment zopakovať. V roku 2011 CERN nameral časticiam nazývaným neutríno rýchlosť vyššiu ako rýchlosť svetla. Tieto merania sa však ukázali ako chybné.
Častica s imaginárnou hmotnosťou
Najjednoduchší spôsob ako zaviesť tachyóny v rámci špeciálnej teórie relativity spočíva v tom, že vo vzorcoch pre energiu a hybnosť
zadáme hmotnosť m ako imaginárne číslo.
Potom, za predpokladu, že energia a hybnosť musia byť reálne, nevyhnutne musí byť \ v > c, teda dostávame tachyón – časticu ktorej rýchlosť nemôže byť menšia ako rýchlosť svetla. Pri spomalení takej častice sa energia zväčšuje, pričom pri spomalení na rýchlosť svetla narastá do nekonečna, čiže tachyón nemožno zbrzdiť na rýchlosť svetla, podobne ako tradičné častice s reálnou kladnou pokojovou hmotnosťou nemožno zrýchliť na rýchlosť svetla.
Pre tachyóny bude v rámci špeciálnej teórie relativity vzťah medzi energiou a hybnosťou nasledujúci:
Tachyónové polia
Najjednoduchší spôsob opísania (skonštruovania) tachyónového poľa v termínoch rovníc poľa je pre skalárny alebo vektorový tachyón: Diracova rovnica pre спинорного (asi spinový): a tomu podobné zovšeobecnenia, iba so zápornou hodnotou pre člen vyjadrujúci kvadrát hmotnosti (m^2 < 0) v prvom prípade so zjavným použitím imaginárnej hmotnosti m v druhom buď znova použijeme imaginárnu hmotnosť, alebo sa použije iný objekt, ktorého mocnina bude záporná, napríklad matica.
Inými slovami, ak označíme imaginárnu hmotnosť m = i\ \mu, kde \mu – je reálne číslo, možno zapísať rovnice Kleina-Gordona-Foka a Diraka v tvare:
D’Urvillovo more
thumb|D'Urvillovo more
D'Urvillovo more je more pri Antarktíde v Južnom oceáne. Je pomenované po francúzskom bádateľovi a dôstojníkovi Julesovi Dumontovi d'Urville.
Rossovo more
Rossovo more je najjužnejšia časť (more) Tichého oceánu, resp. podľa Medzinárodnej hydrografickej organizácie more Južného oceánu. Veľký záliv pri pobreží Antarktídy, medzi 85 - 71° južnej šírky a 170° východnej dĺžky a 158° západnej dĺžky. Jeho rozloha je asi 981 000 km², hĺbka 100 - 200 metrov, maximálna hĺbka 3 365 metrov.
Nachádza sa medzi Viktóriinou zemou na západe a zemou Márie Byrdovej na východe. Hranice mora sú neisté, lebo do jeho južnej časti z pevniny zostupujú ľadovce. Lovia sa tu veľryby. V západnej časti sa nachádza Rossov ostrov, vo východnej časti Roosveltov ostrov.
V januári až marci (antarktické leto) je more z veľkej časti otvorené, od novembra do decembra čiastočne pokryté ľadom a od apríla do októbra skoro úplne pokryté ľadom.
Južnú časť pokrýva veľký Rossov pobrežný ľad (šelfový ľad) s rozlohou takmer (v antarktickom lete asi o 15% menej), ktorý sa vytvára postupným posunom ľadu z pohorí vo vnútrozemí Antarktídy, a ktorý je najväčším šelfovým ľadom Antarktídy. Táto ľadová masa tvorí na konci tzv. (Veľkú) Rossovu ľadovú bariéru.
More je pomenované podľa anglického cestovateľa Jamesa Rossa, ktorý ho preskúmal v roku 1841 na lodiach HMS Erebus a HMS Terror. V dôsledku pomerne slabej ľadovej pokrývky bolo more východiskom viacerých expedícií. USA vykonávajú dlhoročný najmä meteorologický a oceánografický výskum na Roosveltovom ostrove (stanica Little America).
Korešpondenčná teória pravdy
Korešpondenčná teória pravdy je teória, ktorá sa zakladá na myšlienke, že poznatok je pravdivý, keď obsah (význam) našej predstavy (myšlienky) je zhodný, súhlasí s poznávanou skutočnosťou (reálnym svetom), t. j. keď je jeho adekvátnym obrazom (odrazom, reflexom). Táto teória stojí v opozícii voči koherenčnej teórii pravdy, podľa ktorej pravdivosť alebo nepravdivosť tvrdenia je určená vzťahom tohto tvrdenia k iným tvrdeniam a nie vzťahom k svetu.
Korešpondenčná teória pravdy je tradičný model, ktorý možno vystopovať až ku klasickým gréckym filozofom ako Sokrates, Platón a Aristoteles.
Afega
Afega je dedina na severozápade ostrova Upolu v Samoe, na západ od hlavného mesta Apia. Je administratívnym centrom okresu Tuamasaga. Svojou polohou je v rámci okresu začlenená do volebného obvodu Sagaga-le-Usoga.
Geografia
Dedina sa nachádza na severnom pobreží ostrova Upolu. Na západ od dediny sa nachádza dedina Tuana'i s počtom obyvateľov 1 247. Na východ je to dedina Fale'ula.
Populácia
Afega je 12. najväčším sídlom na Samoe.
Amundsenovo more
Amundsenovo more je okrajové more Tichého oceánu (resp. podľa Medzinárodnej hydrografickej organizácie more Južného oceánu), záliv pri pobreží Antarktídy južne od Austrálie. Susedí s Bellingshausenovym morom a Rossovym morom.
V mori sa nachádza aj ľadovec, z ktorého sa v roku 2002 odlomil kus veľký 3 400 km².
Hlísnik
Hlísnik je potok na hornej Orave, v okrese Tvrdošín. Je to pravostranný a posledný prítok rieky Oravica a meria 1,9 km.
Pramení severne od mesta Tvrdošín, v severnej časti Oravskej vrchoviny, na východnom svahu Žiarca (694,4 m n. m.), v lokalite Pod Žiarcom v nadmorskej výške približne 650 m n. m. Od prameňa tečie juhozápadným smerom do miestnej časti Hrádky, ktorou preteká a stáča sa na juhojuhovýchod. Potom rovnobežne s riekou Orava preteká centrom mesta Tvrdošín v regulovanom koryte, až do svojho ústia (cca 568 m n. m.), ktoré je len 200 metrov od ústia rieky Oravica do rieky Orava.
Národné futsalové družstvo mužov USA
Americké národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Spojené štáty v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou United States Soccer Federation (USSF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1984. V októbri 2016 mu patrilo vo svetovom rebríčku 46. miesto.
Futsal je v Spojených štátoch udomácnený už od 70. rokoch pod názvom halový futbal (indoor soccer). V roku 1981 vzniklo prvé národné futsalové združenieU.S. Futsal (USFF). Aj preto bolo americké družstvo pozvané Medzinárodnou futbalovou federáciou (FIFA) na prvé MS v roku 1989, na ktorých zaznamenali úspech v podobe zisku bronzovej medaily.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa dokázalo kvalifikovať 5-krát, v roku 1989 získalo bronzovú medailu a v roku 1992 dosiahlo svoj najlepší výsledokstriebro, keď vo finálovom stretnutí podľahlo najúspešnejšiemu tímu svetaBrazílii. V roku 2008, na svojich posledných MS, dosiahlo americké družstvo najhoršie výsledky, keď prehralo všetky 4 zápasy v skupine a skončilo v nej posledné. Na MS 2012 sa ani nekvalifikovalo, keď v kontinentálnej kvalifikácii skončilo na nepostupovom 6. mieste.
Jeho najväčším úspechom na majstrovstvách CONCACAF-u je zisk 2-násobného majstrovského titulu v rokoch 1996 a 2004. Okrem toho pridalo aj 2 bronzové umiestnenia. V roku 2016 sa však v dvojzápase s 🇨🇦 nedokázalo ani kvalifikovať na subkontinentálny turnaj.
Lahti
Lahti (po švédsky Lahtis) je mesto v južnom Fínsku. Leží na južnom okraji jazera Vesijärvi. So svojimi necelými 100 000 obyvateľmi sa medzi fínskymi mestami radí na siedme miesto medzi Oulu a Kuopio. Mesto sa rozkladá na 154,51 km², z čoho 19,56 km² je vodnej plochy.
Samostatným mestom sa stalo v roku 1905. Pôvodne bolo súčasťou susedného mesta Hollola, ale dnes je už oveľa väčšie ako jeho sused. So súčasným počtom obyvateľov sa radí po Tampere na druhé miesto medzi fínskymi vnútrozemskými mestami.
Mesto má železničné spojenie s ostatnými väčšími fínskymi mestami. Do Helsínk vedie aj diaľnica.
Greucourt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Forma štátu
Forma štátu je spôsob organizácie štátnej moci a režim jej fungovania. Forma štátu má dve stránky - statickú a dynamickú. Statickú stránku formy štátu tvorí spôsob organizácie štátnej moci, kým dynamickú stránku zase režim jej fungovania.
Zložky formy štátu
Forma štátu
Forma vlády
Forma vlády je najvýznamnejším prvkom formy štátu. Patrí sem sústava najvyšších orgánov štátu a vzťahy medzi nimi, a vzťahy medzi obyvateľstvom a štátom.
Štátne zriadenie
Štátne zriadenie vyjadruje územno-organizačné členenie štátu a vzťahy medzi štátom a jeho územnými časťami. Tie môžu byť založené buď na nedeliteľnej (jednotnej) alebo delenej suverenite.
Štátny režim
Štátny režim je vlastne súhrn metód vládnutia a metód výkonu štátnej moci. Obsahom je najmä postavenie človeka a občana a garantovanie jeho základných práv a slobôd.
Shard London Bridge
Shard London Bridge (alebo známy aj ako London Bridge Tower, Shard of Glass, 32 London Bridge alebo The Shard) je mrakodrap v londýnskom mestskom obvode Southwark. Po dokončení 5. júla 2012 bola so svojimi 310 metrami najvyššou budovou EÚ. Je držiteľom ocenenia Emporis Skyscraper Award 2013.
Výstavba supertallu sa začala v marci 2009. Jeho tvar pripomína črep, kvôli čomu dostal aj názov. Prvé poschodie bolo dokončené 28. januára 2010. Budova má celkom 98 poschodí, z toho 23 je neobývateľných a 3 pod zemou. 50. poschodie bolo dokončené ten istý rok 28. septembra a posledné - sedemdesiate druhé - v januári 2011. Prízemie a 1. poschodie je vestibul, druhé až dvadsiate ôsme kancelárske priestory. Reštaurácie sú v 31. - 33. poschodí. Od reštaurácií až po 52. poschodie sa rozprestiera Hotel Shangri-La. Na 52. poschodí sú kúpele. Až po 65. poschodie sú apartmány a 68. až 72. poschodie je vyhliadka. Najvyššie poschodie je vo výške 243,8 m.
Pod mrakodrapom je stanica londýnskeho metra London Bridge a najvyššia nemocnica na svete, Guy’s Hospital s výškou 143 metrov. Je nielen jediným mrakodrapom v Southwarku, ale aj najvyššou budovou Londýna, Veľkej Británie a dokonca aj Európskej Únie, čím predbehol 300 metrov vysoký Commerzbank Tower vo Frankfurte nad Mohanom. Po dokončení sa stal aj najvyššou budovou Európy, čím predbehol moskovské City of Capitals.
Pierre Bürcher
Pierre Bürcher (* 20. december 1945, Fiesch, Švajčiarsko) je rímskokatolícky biskup, emeritný biskup diecézy Reykjavík na Islande.
Ján Ďurica (teológ)
ThDr. Ján Ďurica SJ, PhD. (* 30. júl 1943 Hriňová) je slovenský rímskokatolícky kňaz, jezuita, vysokoškolský pedagóg, biblista a bývalý vedúci Katedry pastorálnej teológie, liturgiky a kánonického práva Teologickej fakulty Trnavskej univerzity v Trnave.
Život
Ján Ďurica sa narodil 30. júla 1943 v Hriňovej. Tam neskôr navštevoval i základnú školu a stredoškolské štúdium absolvoval vo Zvolene, zmaturoval v roku 1960. Následne bol prijatý do bratislavského kňazského seminára, kde bol po absolvovaní teologických a filozofických štúdií 5. júna 1966 vysvätený za kňaza.
Pierre Bürcher
Dňa 29. januára 1994 bol pápežom sv. Jánom Pavlom II. vymenovaný za pomocného biskupa diecézy Lausanne, Genève a Fribourg (Freiburg). Biskupskú vysviacku mu udelil 12. marca 1994 diecézny biskup Pierre Mamie.
Ján Ďurica (teológ)
Život
Jeho prvou funkciou bolo miesto kaplána vo Vrútkach, kde pre nástup na základnú vojenskú službu pobudol len niekoľko mesiacov. Po návrate z nej v roku 1968 sa stal kaplánom v Krupine.
V roku 1971 mu bol odňatý štátny súhlas na vykonávanie kňazskej služby a bol odsúdený na 8 mesiacov väzenia. Pracoval ako kurič v Prievidzi a Martine. Po amnestii v roku 1973 obnovil svoju dušpastiersku činnosť ako správca farnosti v Necpaloch-Príbovciach, od roku 1977 pôsobil v Turanoch a od roku 1980 vo Vrútkach.
Pierre Bürcher
Dňa 30. októbra 2007 bol pápežom Benediktom XVI. vymenovaný za diecézneho biskupa v Reykjavíku na Islande. Vedenia diecézy sa ujal 15. decembra 2007. V roku 2013 bolo na Islande publikované vydanie Rímskeho misála v islandskom jazyku. V roku 2014 pri príležitosti 25. výročia návštevy pápeža sv. Jána Pavla II. na Islande, zasvätil nový kostol a farnosť v regióne Keflavík sv. Jánovi Pavlovi II.
Pápež František 18. septembra 2015 prijal jeho predčasnú žiadosť o uvoľnenie z úradu biskupa zo zdravotných dôvodov a menoval za jeho nástupcu rodáka zo Slovenska Dávida Tencera OFM Cap. Biskupskú vysviacku svojmu nástupcovi udelil 31. októbra 2015.
Ján Ďurica (teológ)
Život
22. apríla 1978 v Novej Lehote tajne vstúpil do Spoločnosti Ježišovej a slávnostné sľuby zložil 2. februára 1988 vo Vrútkach.
Po páde totality sa v januári 1990 stal prorektorom Kňazského seminára sv. Cyrila a Metoda v Bratislave, ešte v tomže roku bol však poverený vedením farnosti Banská Bystrica-Radvaň a Neokatechumenátnej cesty a prednášaním biblických vied na Kňazskom seminári sv. Františka Xaverského. V tom čase si tiež doplnil teologické štúdiá a v roku 1992 na Pápežskej teologickej fakulte vo Varšave nadobudol licenciát teológie (ThLic.).
Z Ďuricovej činnosti v Radvani vzišiel tiež projekt Rádia Mária, ktoré bolo založené v roku 1993 a neskôr bolo premenované na Rádio Lumen.
Od roku 1997 prednášal biblistiku, zvlášť o Starom zákone, na Teologickej a Pedagogickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. V roku 2007 na Teologickej fakulte tejže univerzity obdržal doktorát teológie so špecializáciou na mariológiu a titul PhD..
V rámci rehole bol činný vo formácii mladých rehoľníkov a spravoval tiež Dom Loyola v Ivanke pri Dunaji, kde sídli seniorát rehole; v rokoch 20092011 bol riaditeľom dunajskoivanského centra spirituality.
Dodnes pôsobí v bratislavskej komunite ako redaktor mesačníka Posol a v rádiu Mária.
Publikačná činnosť
Ján Ďurica SJ začal svoju publikačnú činnosť už počas komunistického režimu publikáciou samizdatov, s publikáciou pokračoval i po páde režimu vydávaním rôznych publikácií a prekladov hlavne na biblistické témy.
Jeho hlavným dielom bola mnohoročná práca na príprave vydania prekladu Botekovho prekladu Svätého Písma. Okrem toho prispieval do rôznych periodík, napr. Katolícke noviny, Učiteľské noviny, Slovenský jazyk a literatúra v škole a Duchovný pastier.
Počas svojho pôsobenia vydal 7 monografií, 4 vysokoškolské učebnice, 6 učebných textov, 25 štúdií, 17 redakčných a zostavovateľských prác a 75 článkov.
Ocenenia
V roku 2010 Trnavská univerzita udelila Ďuricovi cenu Martina Palkoviča za vynikajúce pedagogické pôsobenie.
Primátor Vrútok udelil Ďuricovi v roku 2010 cenu primátora.
V roku 2013 sa stal čestným občanom mesta Hriňová.
Stará neoklasická syntéza
Stará neoklasická syntéza (iné názvy: neoklasická syntéza (v užšom zmysle), veľká neoklasická syntéza, neoklasicko-keynesovská/neoklasicko-keynesiánska syntéza, neokeynesovská/neokeynesiánska syntéza; s dôrazom na keynesovskú stránku: keynesovstvo, staré keynesovstvo, neokeynesovstvo (resp. varianty), ortodoxné keynesovstvo, keynesovská/keynesiánska pravica; z pohľadu odporcov bastardné keynesovstvo; slovo keynesovstvo sa dá vždy nahradiť týmito jazykovými variantmi) je ekonomický smer spájajúci Keynesovu teóriu s neoklasickou mikroekonómiou. Predstaviteľmi sú napríklad Paul Anthony Samuelson a Franco Modigliani.
V 50. - 70. rokoch 20. storočia to bol absolútne dominantný smer ekonomického myslenia v západných krajinách. Postupne sa vyvíjal (mierne menil) v 40. až 70. rokoch. Typické pre starú neoklasickú syntézu je použitie Hicksovej schémy IS-LM.
Samuelson a stará neoklasická syntéza
Pojem neoklasická syntéza (neoclassical synthesis) zaviedol P. A. Samuelson vo svojej učebnici Ekonómia vo vydaní z roku 1955 a v tomto a ďalších vydaniach učebnice výrazne prispel k rozšíreniu tohto smeru myslenia ako takého. Vo vydaní z roku 1961 teóriu nazval "veľká neoklasická syntéza" (grand neoclassical synthesis). Začiatkom 70. rokov sa stal Samuelson prívržencom neoklasickej syntézy doplnenej o výsledky sociologicko-inštitucionálnych koncepcii galbraithovského typu (neoinštitucionalisti). Túto novú koncepciu obsahovali ďalšie vydania Ekonómie až do 10. vydania. V 11. vydaní z roku 1980 sa však neoklasická syntéza vytratila a od 12. vydania z roku 1985 bola učebnica prepracovaná pod silným vplyvom - vtedy dominantného- monetarizmu II.
Vývoj po strate vplyvu starej neoklasickej syntézy
Od konca 70. rokov (teda po ropných krízach) neoklasickú syntézu ako dominantnú ekonomickú školu nahradila:
Od polovice 90. rokov existuje aj tzv. nová neoklasická syntéza, ktorá spája prvky teórie reálneho hospodárskeho cyklu a nového keynesovstva.
Fax
Fax (skratka slova faksimile) môže byť:
FAX je skratka FlyAsianXpress (malajská letecká spoločnosť).
Greatest Hits (Thalía)
Greatest Hits je kompilácia najväčších hitov od latino speváčky Thalía, vydaný 10. februára 2004.
Bellingshausenovo more
Bellingshausenovo more je more pri pobreží Antarktídy, pomenované podľa admirála Faddeja Faddejeviča Bellinsgauzena.
László Moholy-Nagy
László Moholy-Nagy (* 20. júl 1895 – † 24. november 1946) bol maďarský maliar a fotograf a tiež profesor na výtvarnej škole Bauhaus. Veľký vplyv mal naňho konštruktivizmus. Bol tiež silným zástancom integrácie technológie a priemyslu do umenia.
Životopis
Narodil sa ako László Weisz v rodine zmiešaného židovskomaďarského páru. Zmenil si svoje nemecké, židovské priezvisko na maďarské priezvisko jeho strýka, Nagy. Neskôr, si pridal pseudonym "Moholy" k svojmu priezvisku, podľa mesta v ktorom vyrastal. Po štúdiu práva v Budapešti a službe v prvej svetovej vojne bol, v roku 1919 vo Viedni kde sa prvýkrát stretol s konštruktivizmom na výstave práci od Malevicha, Naum Gaba a El Lissitzkeho.
V roku 1923, nahradil Johannesa Ittena ako inštruktor prípravného kurzu v škole Bauhaus. Táto udalosť jasne označila koniec expresionistickej orientácie školy a posunula ju bližšie k jej pôvodnému cieľu ako školy dizajnu a priemyselnej integrácie. Bauhaus sa stal známy univerzálnosťou jeho umelcov a Moholy-Nagy nebol žiadna výnimka. Počas svoje kariéry sa stal zručný a novátorský na poliach fotografie, typografie, sochárstva, maľby, a priemyselného dizajnu. Jeho hlavné zameranie bolo na fotografiu. Vytvoril termín "the New Vision", pre jeho presvedčenie že fotografia môže vytvoriť úplne nový spôsob pohľadu na okolitý svet, ktorý ľudským okom nie je možný. Jeho teória umenia a učenia bola zhrnutá v knihe The New Vision, from Material to Architecture. Experimentoval s fotografickým procesom nazvaným photogram, pri ktorom exponoval na svetlo citlivý papier, ktorého povrch bol pokrytý predmetmi.
V roku 1937, na pozvanie Valtera Paepcke, predsedu Container Corporation of America, sa Moholy-Nagy presťahoval do Chicaga, aby sa tu stal riaditeľom školy New Bauhaus. Filozofia školy bola v podstate nezmenená od tej originálnej a jej ústredie bolo obytné sídlo Prairie Avenue ktoré architekt Richard Morris Hunt navrhol pre magnáta obchodných domov Marshalla Fielda.
Bohužiaľ, škola stratila finančnú podporu jeho prívržencov už po jedinom akademickom roku a bola zatvorená v roku 1938. Paepcke, však pokračoval so svojou podporou, a v roku 1939, Moholy-Nagy otvoril školu dizajnu. V roku 1944, sa táto stala Institute of Design. Úvahy o jeho úsilí pri tvorení školských osnov školy dizajnu vydal v jeho knižke Vision in Motion.
Moholy-Nagy umrel na leukémiu v Chicagu v roku 1946.
Moholy-Nagyho univerzita umenia a dizajnu v Budapešti je po ňom pomenovaná na jeho počesť.
Vlajka Maďarska
thumb|Od roku 1957 sa maďarská štátna vlajka používa bez znaku
Vlajka Maďarska s vodorovnými pruhmi červeným, bielym a zeleným sa prvý raz použila začiatkom 19. storočia (1801), oficiálne sa definuje spolu s farbami vlajky Rakúska až v roku 1806. Jej tri farby sa však používali ako farby Uhorska ako ozdoba (ako prívesok znaku a podobne) už od 15. storočia. Tieto farby boli v roku 1806, oficiálne až 1849, prevzaté aj do uhorského (neskôr maďarského) znaku (presnejšie iba zelená pre tri vŕšky, pretože ostatné dve farby boli v znaku už predtým).
Od roku 1848 sa používala ako vlajka národná. Znak na maďarskej vlajke od roku 1957 nie je.
Jozef Agnelli
Jozef Agnelli (* 23. február 1852, Skalica – † 6. august 1923, Holíč) bol slovenský šľachtiteľ, pestovateľ liečivých rastlín a ľudovýchovný pracovník. Bol členom Linného učenej spoločnosti v Štokholme. Za svoju šľachtiteľskú prácu bol odmenený na poľnohospodárskych výstavách v Budapešti, Prahe, Kodani a vo Viedni.
Životopis
Záľubu v prírode zdedil po otcovi, ktorému od malička pomáhal v záhradke. Gymnázium vyštudoval v Skalici. Po gymnáziu sa rozhodol pre kňazské povolanie. V roku 1876 bol v Ostrihome vysvätený za kňaza. V novom povolaní sa mu prvou stanicou stala Lakšárska Nová Ves, neskôr kaplánoval v Holíči a krátky čas pôsobil v Kuklove. V roku 1884 nastúpil na faru v Čároch. Tu vydržal až do roku 1914 a dosiahol tu i svoje najväčšie úspechy v pestovateľskej práci. Hoci pôda v Čároch nie je najúrodnejšia, nedal sa odradiť, a tak sa mu podarilo vypestovať nové odrody plodín vynikajúcich vlastností. Zo zemiakov to bolo asi 200 druhov. Práve zemiaky, po ňom pomenované „agnellkami“, boli veľmi obľúbené a rozšírili sa takmer po celom Slovensku. Agnelli sa takisto venoval aj vinohradníctvu, ale predovšetkým pestovaniu liečivých rastlín. O ich kvalite svedčí aj to, že boli ocenené na výstavách v Budapešti, Prahe, Haagu, kde mu dali dokonca postaviť vlastný pavilón, pomenovaný po ňom, ďalej v Bruseli, Viedni, Kodani, Štokholme... Bol uznávaný aj v odborných kruhoch, o čom svedčí najmä to, že ho Liného inštitút v Štokholme prijal za svojho čestného člena. Svoje liečivé rastliny posielal do celej Európy, ba dokonca až do USA. Na farskej záhrade zaviedol plantážové pestovanie rastlín. O najmodernejších prostriedkoch a nástrojoch sa dozvedal z časopisov, s ich pomocou aplikoval racionálne metódy pestovateľstva a šľachtiteľstva. Svoje výsledky potom publikoval v najväčších svetových pestovateľských časopisoch (Pharmaceutische Post, Wiener Landswirtschaftliche Zeitung, Journal Pharmaceutique du New York...) i doma (najmä Obzor). V parížskom časopise L´Encyclopédie Contemporaine z roku 1896 sa uvádza, že plodiny z obce Čáry možno pokladať za najpozoruhodnejšie a najvýznamnejšie na celom svete, lebo ročná úroda dosahuje vyše milión rastlín dopestovaných rukou dôstojného kňaza. Svetoznámy šľachtiteľ a výskumník Jozef Agnelli si natoľko obľúbil svoje pokusné polia v Čároch, že neprijal ani ponúkané lepšie a výnosnejšie fary. Na sklonku života sa uchýlil do Holíča, kde aj zomrel.
Chemická rovnováha
Chemická rovnováha je stav chemickej reakcie, kedy sa pomer reaktantov a produktov reakcie v čase nemení. Tento stav je dosiahnutý, keď sa rýchlosť priamej a protismernej reakcie vyrovná, čo vyžaduje, aby mala reakcia vratný charakter (bola možná zmena behu reakcie v tom zmysle, že pôvodné produkty budú spolu reagovať za vzniku pôvodných reaktantov). To že chemická reakcia má vratný charakter, za v jej zápise značí protismernými šípkami: kde:
Koncept chemickej rovnováhy bol rozpracovaný potom, ako Claude-Louis Berthollet objavil, že niektoré chemické reakcie majú vratný charakter. Nórski chemici Cato Guldberg a Peter Waage na základe pozorovaní Bertholleta objavili Zákon účinku hmotností (Guldbergov-Waageov zákon) a zaviedli pojem rovnovážnej konštanty Kc, ktorá je definovaná: , kde:
Policajný štát
Policajný štát  je štát, v ktorom výkonná moc nadobudne dominantné postavenie, opak právneho štátu. Policajný štát sa opiera o políciu a iné represívne zložky, pomocou ktorých si udržiava moc.
Obyvatelia policajného štátu majú obmedzenú sociálnu, ekonomickú a politickú slobodu a sú monitorovaní. Príkladom takýchto štátov boli v minulosti nacistické Nemecko, Apartheid v Juhoafrickej republike a iné. V súčasnosti sa v tejto súvislosti hovorí o Severnej Kórei a Kube.
Známy britský spisovateľ George Orwell vo svojom utopickom diele 1984 opísal fiktívny svet v ktorom panuje totálna kontrola nad jeho obyvateľmi. Z tohto diela je známy aj pojem Veľký brat, ktorý v prenesenom význame predstavuje policajný štát.
Grosvenor Bridge
Grosvenor Bridge (tiež často nazývaný Victoria Railway Bridge) je železničný most cez rieku Temža medzi Vauxhall Bridge a Chelsea Bridge. V skutočnosti sa skladá z dvoch mostov postavených v polovici 19. storočia.
Východná časť bola postavená v rokoch 1858 až 1860 pre London, Chatham and Dover Railway a privádzala železničnú dopravu na stanicu Victoria. Išlo o prvý železničný most cez rieku Temža v centre Londýna. Západná časť bola vybudovaná pre London, Brighton and South Coast Railway. Obidve časti boli v rokoch 1963 až 1967 rekonštruované a pôvodné piliere sú dnes zapuzdrené v betónovom kryte.
Pozemný hokej na Stredoamerických a karibských hrách
náhľad|Štáty zúčastnené na hrách Pozemný hokej na Stredoamerických a karibských hrách je turnaj v pozemnom hokeji, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Stredoamerických a karibských hier. Organizuje ho Panamerická federácia pozemného hokeja (PAHF) v spolupráci s Stredoamerickou a karibskou športovou organizáciou (CASCO). Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený na 14. stredoamerických a karibských hrách v roku 1982 v Havane, vtedy len v mužskej kategórii. Hokejový turnaj sa odvtedy koná na hrách pravidelne. Ženy mali premiéru na 15. stredoamerických a karibských hrách v roku 1986 v dominikánskom Santiago de los Caballeros. V mužskej kategórii dominuje družstvo 🇨🇺; v ženskej kategórii je to 🇹🇹 a 🇨🇺.
Účasti družstiev na Stredoamerických a karibských hrách
(do 2018)
Jívoví
Jívoví je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 296 obyvateľov, z toho 146 mužov a 150 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 40,0 roka, ženy 42,3 roka).
Stainville
Stainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlajka Rakúska
thumb|Vlajka [[Rakúsko|Rakúska]]
Vlajka Rakúska – tvoria ju tri vodorovné pruhy, červený, biely a červený. Jej vzor aj farby odpovedajú historickému štítu zo štátneho znaku.
Vlajka patrí k najstarším na svete a podľa legendy, ktorá popravde vznikla až v neskorom stredoveku, bojoval babenberský vojvoda Leopold V. v križiackom ťažení roku 1191 pri Akko vo Svätej zemi tak udatne, že po boji bolo jeho biele bojové oblečenie úplne od krvi. Keď si však zložil opasok, odev pod ním nebol krvou dotknutý. Jedinečný pohľad, ktorý sa mu naskytol, prijal za svoju symboliku, ako farby, tak aj rozloženie.
V roku 1786 sa stala červeno-bielo-červená vlajka rakúskou vojnovou, štátnou a do roku 1869 obchodnou vlajkou (bola ešte doplnená štítom s korunou), v rakúsko-uhorskej monarchii bola rakúskou národnou vlajkou.
Microceratus
Microceratus bol rod malého vtákopanvého dinosaura zo skupiny Ceratopsia. Jediným druhom je Microceratus gobiensis.
Žil v období vrchnej kriedy na území dnešného Mongolska (a možno aj inde na území Ázie). Patril k najmenším známym ceratopsom, chodil po zadných nohách a bol tiež jedným z najstarších známych rohatých dinosaurov (podobne ako rod Psittacosaurus).
Pôvodné rodové meno tohto dinosaura, Microceratops, bolo počas opisu v roku 1953 už zadané pre jeden druh chrobáka, preto bolo nutné ho zmeniť. Mnoho z pôvodného opísaného materiálu tohto druhu bolo už prisúdené rodu Graciliceratops.
Klasifikácia
Microceratus patrí medzi ceratopsy (Ceratopsia), skupinu bylinožravých dinosaurov s papagájovitými zobákmi, ktoré sa vyskytovali v Severnej Amerike a Ázii počas obdobia vrchnej kriedy, ktorá skončila zhruba pred 65 miliónmi rokov.
Potrava
Rovnako ako všetky ostatné rohaté dinosaury, aj Microceratus bol bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné ako dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Svojim silným zobákom bol schopný obštipkávať aj silné konáre a výhonky.
V populárnej kultúre
Tento dinosaurus je pod pôvodným (už neplatným) rodovým menom Microceratops krátko spomenutý v slávnom románe Michaela Crichtona Jurský park.
Gy (Haute-Saône)
Gy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adiemus
„Adiemus“ je new age skladba waleského skladateľa Karla Jenkinsa, ktorú nahral hudobný projekt Adiemus. Oficiálne bola vydaná v roku 1995 z albumu Adiemus: Songs of Sanctuary. Vokály v skladbe nahrali Miriam Stockley a Mary Carewe.
Thalía’s Hits Remixed
Thalía's Hits Remixed je kolekcia remixov Thalíinych hitov.
Lyon-II
Lyon-II je francúzsky kantón v obvode Lyon v departemente Rhône v regióne Rhône-Alpes. Zahrňuje 1. mestský obvod mesta Lyonu.
Zuzana Karasová (spisovateľka)
Vyštudovala a v roku 1984 promovala na Filozofickej Fakulte Univerzity Komenského v odbore veda o výtvarnom umení. Jej špecializáciou bola po dlhé obdobie architektúra 19. storočia a pamiatková starostlivosť. Tejto téme zostala verná aj vo svojej počiatočnej publikačnej činnosti. Neskôr počas pôsobenia lektorky v Slovenskej národnej galérii obohatila svoje odborné zameranie o vizuálne umenie a hlasový prejav. V roku 1999 bola prijatá na rovnakej fakulte na postgraduálne štúdium, ktoré z osobných dôvodov nedokončila. Časť jej rigoróznej práce o stavbách a dostavbách veží bola publikovaná v roku 2000 v časopise ARS. Žije a tvorí v Bratislave.
Tvorba
V roku 2003 sa rozhodla písať a publikovať výhradne v anglickom jazyku. V roku 2005 bola publikovaná jej knižná prvotina Personal Prison Letters or Mooning over the Garden („Súkromné väzenské listy alebo blúznenie o raji“). Kniha je napísaná vo forme nedatovaných listov, adresovaných autorke z nemenovaného amerického väzenia.
Obidve knihy Zuzany Karasovej sú ilustrované jej vlastnými ilustráciami. Návrhy na ich obálku tiež pochádzajú z autorkinej dielne, keďže okrem písania sa venuje aj maľovaniu obrazov a kresleniu. Okrem mena Zuzana Karasová používa aj meno Zuzana „Q“ Karasová.
Štvrtá kniha Zuzany Karasovej nazvaná From Ruins to Mourning („Od ruín k zármutku“) bola publikovaná v roku 2019. Ako historička umenia v snahe povedať všetko čo stojí za to povedať o ruinách spôsobom akým sa píše próza použila autorka formu rozprávania a fiktívnych dialógov.
V súčasnosti autorka pracuje na svojom treťom románe nazvanom Powder-Blue Sands of Time („Svetlobelasé piesky času“).
Dog military parkur
Dog Military Parkur je disciplína kynologického športu, v ktorej psovod so svojím psom prekonáva prekážkovú dráhu koncipovanú obdobne ako vojenské tréningové dráhy. Psovod prekonáva všetky prekážky súčasne so svojím psom, pričom spôsob prekonávania prekážok je ľubovoľný. Pes môže byť vedený voľne alebo na vôdzke. Vynechanie prekážky psom alebo psovodom je časovo penalizované.
Disciplínu vyvinula Bratislavská kynologická záchranárska brigáda, ktorá od roku 2011 organizuje každoročné preteky (1. ročník sa konal 4. decembra 2011 v Bratislave). Súčasťou podujatia sú aj súťaže špecializované pre potreby práce záchranárskych psov, napr. poskytovanie prvej pomoci, zlaňovanie, orientácia v teréne.
Kostol Panny Márie Ružencovej (Černová)
Kostol Panny Márie Ružencovej je rímskokatolícky kostol v Černovej, mestskej časti Ružomberka. Viaže sa k osobnosti černovského rodáka Andreja Hlinku, ktorý inicioval výstavbu kostola. Pri pokuse o jeho posvätenie 27. októbra 1907 došlo k tragickej udalosti známej ako černovská tragédia.
Objekt reprezentuje neogotickú sakrálnu tvorbu slovenského architekta Milana Michala Harminca. Architektúra kostola je urbanisktickou a krajinárskou dominantou sídla Černová, dotvára jeho charakteriskickú siluetu.
História kostola a farnosti
Na výstavbu filiálneho kostola bola uskutočnená zbierka v Černovej. Koncom decembra 1905 bol vypísaný verejný súbeh na výstavbu Kostola Panny Márie Ružencovej v Černovej. Práca bola zadaná začínajúcemu mladému slovenskému architektovi Milanovi Michalovi Harmincovi. Práce na stavbe sa začali v roku 1906 a trvali necelé dva roky. Posviacka nového kostola bola určená na nedeľu 27. októbra 1907. Vzhľadom k sporom medzi Andrejom Hlinkom a spišským biskupom Alexandrom Párvym, ktoré vyústili do Hlinkovej suspendácie, nesmel černovský rodák osobne posvätiť kostol. Dedinčania sa snažili zabrániť príchodu kňazov, ktorí boli určení posvätiť kostol a pri následnom zákroku žandárov bolo usmrtených 15 osôb.
Kostol bol požehnaný až v roku 1910 Andrejom Hlinkom. V roku 1929 bola v Černovej zriadená samostatná farnosť a kostol sa stal farským kostolom.
Opis
Kostol je situovaný na miernej vyvýšenine, východne od stredu obce Černová. Vstup do kostola je zo západnej strany. Chrám je jednoloďová stavba s transeptom s polygonálnym uzáverom presbytéria. Na západnom priečelí je situovaná mohutná hexagonálna veža.
Pôdorys kostola je tvaru latinského kríža. Jeho kapacita je asi 250 miest na sedenie. Presbytérium je polygonálne, päťuholníkové, zaklenuté rebrovou klenbou, dosadajúcou na konzoly s rastlinnou ornamentikou. Klenba kríženia transeptu je hviezdicová, po bokoch valená s lunetami. Loď je zaklenutá dvomi poľami krížovej klenby. Klenby dosadajú na hlavice združených prípor. Vstavaná empora, prístupná vnútorným schodiskom má drevený parapet, je nesená stĺpmi s rastlinnými hlavicami, situovaná je v hĺbke ½ hlavnej lode kostola. Empora mala pôvodne drevenú konštrukciu, v roku 1983 bola staticky a stavebne upravená. Dva stĺpy empory, nachádzajúce sa v lodi kostola majú kruhový prierez.
Fasády v interiéri objektu sú hladké, bez plastického členenia, členené sú len okennými otvormi a príporami. Vonkajšie fasády sú hladké, delené len okennými a dverovými otvormi. Okenné a dverové otvory hlavného vstupu a vstupu do veže majú lomený, prevýšený oblúk. Otvory okien majú šikmé ostenia, otvory v lodi a vo svätyni sú lancetové. Okenné otvory transeptu, orientované na južnej a na severnej stene sú združené, rozdelené medziokenným pilierom na dve časti (bifórium). Hlavný vstup do kostola zo západnej strany má profilovaný neogotický portál. V redukovanej podobe je realizovaný i portál bočného vstupu zo západnej strany transeptu. Kordónovú rímsu tvoria trojuholníkové tympanóny so zuborezom. Vo vrcholoch tympanónov je umiestnená krížová kytica.
Z južnej strany je k objektu pristavná sakristia. Zo severnej strany je novo pristavaná plynová kotolňa v rovnakej hmote.
Výmaľba interiéru z roku 1913 je od Jozefa Hanulu. Vnútorné zariadenie (mobiliár) je pôvodné, neogotické.
Na hlavnom oltári sa nachádza socha patrónky kostola Panny Márie na rukách s dieťatkom Ježiškom podávajúca ruženec sv. Dominikovi a Kataríne Sienskej. Po stranách hlavného výjavu sú sochy sv. pápeža Klementa a sv. Vendelína. Na dvoch bočných oltároch sa nachádzajú výjavy Božského Srdca Ježišovho s apoštolmi Petrom a Pavlom a Sv. Ondreja apoštola s vierozvestami sv. Cyrilom a sv. Metodom. Na troch oknách v lodi sú vitráže zobrazujúce svätcov a v ich dolnej časti biskupa Jána Vojtaššáka a Andreja Hlinku. Nástenné fresky znázorňujú vybraných svätcov, ako napr. sv. František z Assisi, sv. Ľudmila, sv. Andrej-Svorad a Benedikt a pod. V 50-tych rokoch namontovali vežové hodiny.
Dlažby v lodi sú keramické, ktoré nahradili nevkusné predchádzajúce keramické, po inštalácii podlahového vykurovania. V sanktuáriu je kamenná dlažba, ktorá bola realizovná v roku 1984. V roku 2006 a 2007, veriaci pod vedením miestneho farára Jozefa Trstenského (správca farnosti v rokoch 2004-2018), vykonali rozsiahlu opravu interiéru kostola, pri ktorej bolo inštalované podlahové kúrenie, vytvorená spovedná miestnosť, vymenené lavice a vstupné dvere do kostola, obnovená sakristia, obnovená fasáda kostola, vymenené okná a upravený areál kostola. Zároveň bola pristavená kotolňa s prípojkou vody, WC a skladovými priestormi. V roku 2010, pri príležitosti 100 rokov jeho požehnania, bol kostol 29.júna 2010 slávnostne konsekrovaný biskupom Mons. Andrejom Imrichom.
RK Metković
RK Metković je chorvátsky mužský hádzanársky klub z Metkoviću. Vznikol v roku 1963 pod názvom RK Mehanika Metković. Je 2-násobný víťaz národného pohára a niekoľkonásobný medailista najvyššej chorvátskej súťaže. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvo v Pohári EHF 1999/20 či finálová účasti v Pohári EHF a štvrťfinálová účasť v Lige majstrov. Momentálne (2012) hrá štvrtú najvyššiu domácu súťaž.
Úspechy
Víťaz Chorvátskeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Mestský pohár EHF:
Stenay (obec)
Stenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lyon-III
Lyon-III je francúzsky kantón v obvode Lyon v departemente Rhône v regióne Rhône-Alpes. Zahrňuje 4. mestský obvod mesta Lyonu.
Jánoshida
Jánoshida je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Jászberény.
Má rozlohu 3479 ha a žije tu 2655 obyvateľov (2007).
Leningrad Cowboys
Leningrad Cowboys je fínska rocková skupina, známa humorne tvorenými rock and rollovými coververziami populárnych skladieb, prehnanými štýlmi vlasov, dlhými, špicatými topánkami, pričom často tiež spolupracuje s ruskou vojenskou skupinou Alexandrovov súbor piesní a tancov.
Mužská dvojhra na Brasil Open 2002
Mužská dvojhra na Brasil Open 2002 sa hrala ako súčasť Brasil Open 2002 od 9. do 16. septembra 2002. Titul získal Brazílčan Gustavo Kuerten, ktorý vo finále porazil Argentínčana Coriu 6-7(4) 7-5 7-6(2). Bol to jeho 17. titul v dvojhre na okruhu ATP.
RK Bjelovar
RK Bjelovar je chorvátsky mužský hádzanársky klub z Bjelovaru. Vznikol v roku 1955 pod názvom RK Partizan Bjelovar. Je 9-násobný majster Juhoslávie a 3-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvo v Pohári európskych majstrov 1971/72 a ďalšie 2 finálové účasti v tejto súťaži. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Dukat Premijer Liga.
Úspechy
Chorvátska najvyššia súťaž:
Víťaz Juhoslovanského pohára:
Európske súťaže
Európsky pohár majstrov EHF:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Vzorce na výpočet momentu zotrvačnosti
Moment zotrvačnosti I je fyzikálna veličina, ktorá vyplýva zo vzťahu
kde r je vzdialenosť infinitezimálne malého kúsku telesa s hmotnosťou \mathrm{d}mod osi otáčania.
Haut-du-Them-Château-Lambert
Haut-du-Them-Château-Lambert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mezőpeterd
Mezőpeterd je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Berettyóújfalu.
Má rozlohu 1823 ha a žije tu 535 obyvateľov (2007).
Oravská vrchovina
Oravská vrchovina je geomorfologický celok na Orave, patriaci do Alpsko-himalájskej sústavy, podsústavy Karpaty, provincie Západné Karpaty, subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty a oblasti Stredné Beskydy.
Polohopis
Rozprestiera sa po oboch stranách rieky Orava a zaberá plochu približne. Z juhu ohraničujú Oravskú vrchovinu Chočské vrchy a Veľká Fatra, na juhozápade Malá Fatra, na západe Kysucká vrchovina a Oravská Magura, na severe Oravská kotlina a na východe Skorušinské vrchy a krátkym úsekom Podtatranská brázda.
Súčasťou celku sú dve geomorfologické časti: Podchočská brázda a Veličnianska kotlina.
V centre západnej časti územia leží Dolný Kubín.
Antiochos
Antiochos (Antiochos, ) môže byť:
Ester Plicková
PhDr. Ester Plicková, CSc. (* 2. júl 1928, Bratislava – † 1. december 2011, Bratislava) bola slovenská etnografka a umelecká fotografka.
V rokoch 19521955 pracovala v Slovenskom národnom múzeu (vtedy Slovenskom vlastivednom múzeu). Od roku 1955 až do odchodu do dôchodku v roku 1989 bola vedeckou pracovníčkou Národopisného ústavu, neskôr Ústavu etnológie Slovenskej akadémie vied.
Zaoberala sa výskumom ľudového výtvarného prejavu, najmä ľudového hrčiarstva. Kandidátsku dizertačnú prácu Pozdišovské hrnčiarstvo obhájila roku 1961. Výsledky svojich výskumov publikovala tiež v knižných monografiách Pozdišovské hrčiarstvo (1959) a Maľované salaše (1982), Krása hliny (1996), v desiatkach vedeckých štúdií a odborných článkov, kolektívnych prácach a syntézach. Osobitnú časť jej práce predstavuje sprístupňovanie ľudového výtvarného umenia prostredníctvom výstav a popularizácia ľudovej kultúry v tlači.
Ester Plicková sa venovala aj umeleckej fotografii. Zo svojej fotografickej tvorby zostavila obrazové publikácie Banská Štiavnica (1957, 1973, 1982), Dunaj v Československu (1965), Jadran (1980) a iné.
Patrila do známej rodiny Plickovcov. Jej otec bol historik Vladimír Plicka a strýko fotograf a filmár Karel Plicka.
Za vedecko-výskumnú prácu v oblasti etnológie a za popularizáciu poznatkov o ľudovej kultúre jej Predsedníctvo SAV udelilo v roku 1988 Zlatú medailu Ľudovíta Štúra.
Šachmat
náhľad|Biely kráľ dostal mat Šachmat alebo šach-mat alebo mat je situácia v šachu, keď je kráľ ohrozený a po ľubovoľnom ťahu by bol ohrozený tiež. Hráč, ktorého kráľ dostal mat, partiu prehral.
Karlov (okres Žďár nad Sázavou)
Karlov je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 95 obyvateľov, z toho 53 mužov a 42 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 36,5 roka, ženy 44,3 roka).
Lyon-V
Lyon-V je francúzsky kantón v obvode Lyon v departemente Rhône v regióne Rhône-Alpes. Zahrňuje druhý mestský obvod mesta Lyonu.
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 2008 – ženy
Ženský turnaj v pozemnom hokeji na letných olympijských hrách v Pekingu vyhrali hráčky Holandska keď vo finále porazili Čínu 2-0. Tretie skončili hráčky Argentíny. Hralo sa po dvoch skupinách po 6 tímov. Prvý dvaja zo skupín postúpili do ďalších bojoch.
Skupiny
Čas je podľa čínskeho.
Katarína Howardová
Katarína Howardová (1521 / 1524 – 13. február 1542) bola anglická kráľovná ako piata manželka Henricha VIII. a dvorná dáma Anny Klévskej. Kráľ ju niekedy nazýval Ruža bez tŕňa.
Narodila sa ako dcéra Joyce Culpeperovej a lorda Edmunda Howarda, mladšieho syna druhého vojvodu z Norfolku. Vďaka tomuto príbuzenstvu bola Katarína sesternicou Henrichovej druhej manželky, Anny Boleynovej.
Jej sobáš s Henrichom VIII. sa uskutočnil 28. júla 1540 na Oatlandskom paláci v grófstve Surrey iba 19 dní po anulovaní kráľovho manželstva s Annou Klévskou. Kráľ mal vtedy 49 rokov a ona bola ešte tínedžerka, mala okolo 17 rokov.
Titul kráľovnej jej odobrali v novembri 1541 a o 3 mesiace neskôr ju popravili za zradu, teda cudzoložstvo.
Detstvo
Katarína Howardová bola štvrtým dieťaťom lorda Edmunda Howarda a Joyce Culpeperovej. Jej súrodenci boli Rafael, Juraj, Henrich, Charles, Mária, Ján, Izabela, Joyce a Margaret.
Katarínin presný dátum narodenia nie je známy, ale odhaduje sa medzi rokmi 1521 a 1524 a pravdepodobné miesto narodenia je Wingate, County Durham.
Bola neterou Thomasa Howarda, tretieho vojvodu z Norfolku a práve toto príbuzenstvo z nej spravilo sesternicu Anny Boleynovej a Márie (sestra Anny Boleynovej a istý čas Henrichova milenka). Bola tiež druhou sesternicou Jane Seymourovej, pretože jej stará mama Elizabeth Tilney bola sestrou Seymourovej babičky Anne Sayovej.