cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hofkirchen im Traunkreis
Hofkirchen im Traunkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Linz-vidiek.
Žije tu 1 710 obyvateľov (1. 1. 2010).
Vertault
Vertault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Trhová ulica
Trhová ulica je ulica:
Nová Ves I
Nová Ves I je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 239 obyvateľov, z toho 614 mužov a 625 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 37,6 roka, ženy 40,6 roka).
Piadivka netýkavková
Piadivka netýkavková (Xanthorhoe biriviata) je nočný motýľ z čeľade piadivkovité (Geometridae). V priebehu roka má dve generácie.
Pont-Scorff (kantón)
Pont-Scorff je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho šesť obcí.
MagicGate
MagicGate je technológia ochrany kopírovania predstavená spoločnosťou Sony v roku 1991 ako časť Secure Digital Music Initiative (skr. SDMI, voľne preložené ako "Iniciatíva na ochranu digitálnej hudby"). Šifruje obsah MagicGate čipmi v pamäti a donúti kontrolovať koľko súborov bolo skopírovaných.
1. slovenská národná hokejová liga 1983/1984
1. slovenská národná hokejová liga 1983/1984 bola dvadsaťprvou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo Plastika Nitra, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo ZVL Žilina. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1975
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1975 boli v poradí 9. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 25. januára2. februára 1975 v ôsmich fínskych mestách: Espoo, Imatra, Kemi, Lappeenranta, Mikkeli, Oulu, Tornio a Varkaus, za účasti 4 tímov. Fínsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1957 a 1967. získal už svoj deviaty titul.
Obdobie bojujúcich štátov
Obdobie bojujúcich štátov alebo éra bojujúcich štátov môže byť:
Vesvres
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Port-Louis (kantón)
Port-Louis je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho deväť obcí.
Ion Mincu
Ion Mincu (* 20. december 1852, Focșani, Rumunsko – † 6. december 1912, Bukurešť) bol rumunský architekt, inžinier, profesor a politik.
Vytvoril nový rumunský architektonický štýl, a to tak že do moderných stavieb vkladal prvky rumunskej ľudovej architektúry. Na vyznačenie jeho dôležitosti v rumunskej architektúre po ňom bola pomenovaná Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu v Bukurešti. Bol učiteľom Toma T. Socolescu, ďalšieho významného rumunského architekta.
V rokoch 18951899 bol členom rumunského parlamentu.
Zlatá studňa (vrch v Kremnických vrchoch; 1265 m n. m.)
Zlatá studňa je vrch v hlavnom hrebeni Kremnických vrchov. Leží nad obcou Králiky, približne západne od Banskej Bystrice. Vrcholom prechádza značená turistická magistrála.
Opis
Zlatá studňa je súčasťou hrebeňa, ktorý zo severne situovanej Skalky pokračuje južným smerom cez Mýtny vrch na Velestúr. Vrch je súčasťou rozsiahleho masívu, kde Zlatou studňou, Velestúrom a Smrečníkom kulminuje južná časť pohoria. Blízkosť strediska na Skalke, atraktívny hrebeň a sieť značených trás uľahčujú dostupnosť vrcholu. Severným smerom susedí Mýtny vrch a Skalka  s vysielačom Suchá hora, západným smerom susedí Hladká  a Javorník, južným Velestúr  a Smrečník  a východným Horná roveň. Oblasť patrí do povodia Hrona; východnú časť hrebeňa odvodňuje Tajovský a Malachovský potok, západne orientovaná časť masívu odvádza vodu potokom Skalka do Kremnického potoka. Vrcholom vedie turistická magistrála, ktorú v susedných sedlách križujú značkované trasy z okolitých sídiel.
Trnková ulica
Trnková ulica je ulica:
Hohenzell
Hohenzell je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 2 029 obyvateľov (1. 1. 2010).
Sengoku
Sengoku môže byť:
Bottova ulica (Bratislava)
Bottova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Jána Botta, slovenského básnika (1829 – 1881), člena štúrovcov.
Je kolmá na Chalupkovu ulicu. Na ulici sa nachádza kultúrne centrum Design factory a dvojpodlažný polyfunkčný objekt Centrum Bottova.
Longuerue
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Technická univerzita vo Zvolene
Technická univerzita vo Zvolene so sídlom vo Zvolene je verejná vysoká škola univerzitného typu.
Predchodcom Technickej univerzity vo Zvolene bola Vysoká škola lesnícka a drevárska, ktorá bola zriadená v roku 1952 Vládnym nariadením č. 30/1952 Zb. Zákonom NR SR č. 26/1992 Zb. zo dňa 17. decembra 1991 a účinnosťou od 23. januára 1992 bol jej názov zmenený na dnešný názov Technická univerzita vo Zvolene.
Od 18. februára 2012 je rektorom univerzity Dr. h. c. prof. Ing. Rudolf Kropil, PhD.
Poslaním Technickej univerzity vo Zvolene je rozvíjať tvorivé vedecké bádanie a na jeho základe poskytovať vysokoškolské vzdelávanie vo všetkých troch stupňoch v slovenskom a európskom výskumnom a vzdelávacom priestore.
V oblasti vzdelávania napĺňa svoje poslanie v študijných odboroch lesníctvo, drevárstvo, ekológia a environmentalistika, výrobná technika, ale aj v príbuzných umeleckých, ekonomických, prírodovedeckých a technických odboroch so zvýšeným dôrazom na zastúpenie programov druhého a tretieho stupňa štúdia a akreditáciu a uskutočňovanie programov v cudzích jazykoch.
Víziou Technickej univerzity vo Zvolene po roku 2016 je byť univerzitnou vysokou školou s významným postavením v Európskom a vzdelávacom a výskumnom priestore najmä v tradičných oblastiach svojho pôsobenia. V doplnkových a aplikačných oblastiach bude plniť najmä slovenské a regionálne potreby.
Fakulty
Technická univerzita vo Zvolene má v súčasnosti 4 fakulty:
Študentská organizácia WoodenWorld
WoodenWorld je študentskou organizáciou Technickej univerzity vo Zvolene. Združuje študentov všetkých fakúlt. Študenti pod jeho hlavičkou organizujú rôzne podujatia, prednášky, zábavy, propagačné a športové podujatia. Pod svojou hlavičkou združuje rôzne voľnočasové aktivity a krúžky pôsobiace na pôde Technickej univerzity vo Zvolene. Pravidelne organizujú napríklad Univerzitné dni, alebo univerzitný beh Šrégom nočným Zvolenom. Obľúbenou je tiež akcia Októberfest konaná na začiatku zimného semestra. Organizácia pomáha študentom napĺňať potreby ich štúdia. Udržuje tiež kontakty s podobne zameranými študentskými organizáciami v Európe. Pravidelne sa zúčastňuje aj medzinárodného stretnutia študentov drevárstva a lesníctva Interfob. Organizácia sídli v budove Internátu Ľ. Štúra na Študentskej ulici 17, v miestnosti Klubowňa.
Questembert (kantón)
Questembert je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho osem obcí.
Nučice (okres Praha-východ)
Nučice je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 354 obyvateľov, z toho 185 mužov a 169 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 39,9 roka, ženy 43,3 roka).
Tulipánová ulica
Tulipánová ulica je ulica:
Höhnhart
Höhnhart je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Braunau am Inn.
Woustviller
Woustviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Buková ulica (Bratislava)
Buková ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je kolmá na ulicu Nad lomom.
Na ulici sa nachádza rodinný dom Ivana Matušíka.
Turčianska ulica
Turčianska ulica je ulica:
Longueville-sur-Scie (obec)
Longueville-sur-Scie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quiberon (kantón)
Quiberon je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho sedem obcí.
Ohaře
Ohaře je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 294 obyvateľov, z toho 155 mužov a 139 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,2 roka (muži 42,4 roka, ženy 42,1 roka).
Slovenská filharmónia
Súčasťou Slovenskej filharmónie sú tri hlavné organizačné zložky – samotný veľký symfonický orchester, Slovenský filharmonický zbor a Slovenský komorný orchester.
Vajnorské jazerá
náhľad|Veľký Bager
Vajnorské jazerá alebo Vajnorské jazero (hovorovo nazývané aj Bager) je prírodné kúpalisko v Bratislave. Je tvorené dvojicou umelých jazier, veľkým a malým, ktoré sú prepojené kanálom. Nachádza sa v blízkosti jazera Zlaté piesky na severnej strane diaľnice D1 z Trnavy do Bratislavy, južne od železničnej trate.
Malý bager vznikol počas ťažby štrkov okolo roku 1938. Ťažba začala na menšom jazere zvanom Malý bager a v 50. rokoch začala v oblasti veľkého jazera zvaného Veľký bager. Obe jazerá sú prepojené. Postupne sa menil tvar a hĺbka jazera. Ťažba štrku skončila v roku 2001.
Korintský sloh
Korintský sloh alebo korintský štýl alebo korintský poriadok (v širšom zmysle) je jeden z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem korintský poriadok (v užšom zmysle) označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda charakteristiku korintských stĺpov a pravidlá pre ich stavbu.
Korintský sloh sa objavuje okolo roku 400 pred Kr. a je charakterizovaný štíhlosťou, výškou stĺpov a dekoratívnosťou hlavíc. Drieky stĺpov, spravidla na antickej pätke a plinte (podnožná doska) bývajú kanelované; kanelúry sú v dolnej tretine vyplnené palicami. Korintská hlavica (podľa povesti navrhnutá korintským sochárom Kallimachom) sa vyvíjala od jednoduchého k veľmi zložitému tvaru dekoratívne pretvárajúcemu listy bodliakovitého akantu. Trámovie sa podobá iónskemu, len je dekoratívne bohatšie. Rímsa s konzolami býva niekedy podložená zuborezom. Medzi najznámejšie stavby vybudované v korintskom slohu patrí Lysikratov pomník v Aténach.
Turistická ulica
Turistická ulica je ulica:
Gael García Bernal
Gael García Bernal (* 30. november 1978, Guadalajara, Mexiko) je mexický filmový herec, režisér a producent. Spolu s Diegom Lunom založil Canana Films v Mexiku. Najviac sa preslávil vo filmoch Bad Education, The Motorcycle Diaries, Babel a vo webovom televíznom seriáli Mozart in the Jungle od Amazon Studios.
García Bernal bol nominovaný na Filmovú cenu BAFTA pre najlepšieho herca v hlavnej úlohe za film The Motorcycle Diaries (2005) a v roku 2016 vyhral Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v komediálnom/hudobnom seriáli za Mozart in the Jungle. V tom istom roku ho magazín Time zahrnul do svojho zoznamu 100 najvplyvnejších ľudí.
Holzhausen
Holzhausen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Wels-vidiek.
Wuisse
Wuisse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Odessa
Odessa môže byť:
La Roche-Bernard (kantón)
La Roche-Bernard je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho osem obcí.
Veuvey-sur-Ouche
Veuvey-sur-Ouche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1977
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1977 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 23.30. januára 1977 v štyroch nórskych mestách: Drammen, Mjøndalen, Oslo a Stabekk, za účasti 4 tímov. Nórsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1961. získal už svoj desiaty titul.
Hörbich
Žije tu 414 obyvateľov (1. 1. 2010).
Bôrik (ulica)
Bôrik je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je kolmá na Údolnú ulicu.
Rochefort-en-Terre (kantón)
Rochefort-en-Terre je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho osem obcí.
Šówa
Šowa môže byť:
Odeská oblasť
Odeská oblasť je jedna z 24 administratívnych oblastí Ukrajiny. Má rozlohu a žije tu 2,388 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2006). Hlavným mestom oblasti je Odesa.
Mestá v oblasti
Administratívne členenie: 26 rajónov (okresov):
Louvetot
Louvetot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veuxhaulles-sur-Aube
Veuxhaulles-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Austenitizácia
Austenitizácia je ohrev ocele nad kritickú teplotu a následná premena feritickej alebo feritocementickej štruktúry na austenitickú. Pri oceliach predstavuje úvodnú etapu pre všetky druhy tepelného spracovania s prekryštalizáciou.
Dochádza k premene pôvodnej ferito-cementitickej (perlitickej) štruktúry (za izbovej teploty ⇒ ferit+perlit, perlit, perlit+cementit) na austenit.
Obliehanie Brna (1645)
Obliehanie Brna (3. máj – 23. august 1645) bolo významnou bitkou poslednej fázy tridsaťročnej vojny. Brnianska posádka, tvorená 500 vojakmi a asi tisícovkou príslušníkov mestskej domobrany, ubránila mesto proti asi dvadsaťosemtisícovej armáde generála Lennarta Torstensona. Úspech obrancov odštartoval skvelú kariéru ich veliteľa Louisa Raduita de Souches v službách Habsburgovcov, zamestnal na takmer štvrť roka v zbytočnom a nákladnom úsilí najlepšiu švédsku armádu a prispel tiež k tomu, že sa Brno nakoniec definitívne stalo metropolou Moravy (na úkor dobytého Olomouca).
Povesť
S obliehaním Brna je spätá najznámejšia brnianska povesť, ktorá vysvetľuje prečo sa zvoní na Petrove poludnie o hodinu skôr. Švédi podľa nej obliehali mesto už viac ako štyri mesiace a ich útoky ani snaha mesto vyhladovať neviedli k cieľu. 15. augusta podnikol veliteľ švédskeho vojska Torstenson generálny útok s tým, že pokiaľ mesto nepadne do poludnia, obliehanie skončí a odtiahne preč. Jeho výrok sa mal doniesť Brňanom a keď bolo švédske vojsko veľmi blízko úspechu, obrancovia sa uchýlili ku ľsti a začali zvoniť poludnie o hodinu skôr. Generál Torstenson mal potom obliehanie ukončiť a Brno bolo zachránené. Na pripomenutie tejto udalosti zvonia každý deň zvony katedrály svätého Petra a Pavla poludnie už o jedenástej hodine.
Povesť však podľa historikov nie je pravdivá a v skutočnosti trval posledný generálny útok až do večera 15. augusta. Útok bol obrancami mesta odrazený, načo Torstenson pre vyčerpanie svojich vojsk a nedostatok času obliehanie vzdal. Posledných osem dní obliehania sa už švédske jednotky sťahovali a odvážali delá, 23. augusta už k žiadnemu útoku nedošlo a územie mesta opustili poslední švédski vojaci.
Rohan (kantón)
Rohan je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho sedem obcí.
Vorarlbersko
Vorarlbersko je najzápadnejšia a z hľadiska rozlohy po Viedni a počtu obyvateľov (po Burgendlandsku) druhá najmenšia spolková krajina. Hlavným krajinským mestom je Bregenz, najväčším mestom je Dornbirn.
V mnohých ohľadoch sa Vorarlbersko odlišuje od zbytku Rakúska. Hovorí sa tu dialektami hornej a najvyššej alemančiny, ktorých miestne varianty sa súhrnne označujú ako Vorarlberčina (nemecky Vorarlbergerisch). Vorarlbersko má tak omnoho bližšie ku Švajčiarsku a Lichtenštajnsku, pretože tieto dialekty sa (okrem menších jazykových ostrovov v Tirolsku) v zbytku Rakúska nevyskytujú. Z geografického hľadiska (s výnimkou obce Lech am Arlberg) leží celá spolková krajina v povodí Rýnu, zatiaľ čo zbytok Rakúska je odvodňované do Dunaja.
Názov
náhľad|Vorarlbersko vďačí za svoj názov Arlberskému priesmyku Svoj názov, ktorý sa dá doslovne preložiť ako Predarlbersko, odvodzuje krajinu od Arlberského priesmyku, dôležitú dopravnú spojnicu s Tirolskom a zbytkom Rakúska. Z pohľadu Svätej ríše rímskej a hlavne z pohľadu pôvodného sídla Habsburgovcov v dnešnom švajčiarskom kantonu Aargau sa táto oblasť nachádzala pred Arlberským priesmykom. Ako súhrnné označenie súčasného Vorarlberska sa názov Vorarlberg používa od polovice 18. storočia, samosprávu získalo Vorarlbersko v roku 1861. Meno Arl alebo Arlberg možno v rôznych formách vysledovať až do roku 1218 (Arle, Arlen, Mons Arula, Arlenperge) a je odvodené od hojne vyskytujúcich sa arlenských krov, takzvaných horských borovíc.
Vorarlbersku sa často hovorí Ländle (slovensky Krajinka). Táto prezývka vznikla vďaka porovnávaniu sa s omnoho väčším a zaľudnenejším Tirolskom, od ktorého sa malé Vorarlbersko pokúšalo administratívne oddeliť. V roku 1861 bolo Vorarlbersko konečne povýšené na korunnú krajinu so svojim vlastným snemom. Na ceste k odtrhnutiu od Tirolska nadobudla prezývka značný význam a uchovala si ho dodnes.
Geografia
Krajina sa rozkladá medzi 46°52' a 47°36' s.š., a 9°33' a 10°15' v.d. medzi Bodamským jazerom a alpským Rýnom na západe, Lechtalskými Alpami, Arlberským priesmykom a Verwallským pohorím na východe, pohoriami Rätikon a Silvretta na juhu a oblasťou Allgäu na severe. Hory severne od údolia Klostertal a Arlberského priesmyku sa počítajú medzi severné vápencové Alpy.
Štátna hranica Voralberska je 321 km, z toho:
Tektonika
Spolková krajina sa nachádza v zóne niekoľkých zlomových oblastí, spôsobených pohybom africkej tektonické dosky pod eurásijskú dosku. Vďaka tomu tu dochádza k znateľným zemetraseniam, a to ako s epicentrami vo Vorarlbersku, tak aj v zahraničí, hlavne vo Švajčiarsku. Tieto zlomové zóny ležia pod Rýnskym údolím a údolím Klostertal, v oblasti jazera Spullersee a tesne pri zemskom povrchu v blízkosti Lechu, a pokračujú ďalej v šmykovej zóne Innského údolia na východ do Tirolska. Asi 2/3 Vorarlberska spadá do zóny nebezpečia 1, západná tretina spolkovej krajiny v Rýnskom údolí spadá do zóny 2 (je možné „občasné veľké poškodenie budov“).
V priemere každých 30 rokov dochádza k silnému zemetraseniu, ktoré vedie prevažne k miernemu poškodeniu budov. V roku 1965 došlo v blízkosti Dalaasu k zemetreseniu o sile 4, v roku 1992 k zemetraseniu o sile 4,3 s epicentrom v blízkosti Feldkirchu a v roku 1996 k dvom obdobne silnými zemetraseniami pod Lechom. V roku 2016 nasledovalo zemetrasenie so silou 3,6 v blízkosti Klösterle. Naposledy začiatkom roku 2018 došlo k dvom zemetraseniam so silou 3,9 vychádzajúcim zo zlomovej zóny pri Spullersee, pričom obe bolo možné pocítiť až v Innsbrucku a Bazileji. V apríli 2018 nasledovalo ďalšie zemetrasenie v oblasti Spullersee so silou 3,1.
Údolia
náhľad|Bregenzský les Ďalšie údolia a ich rieky sú:
Orthopolis (syn Plémnaia)
Orthopolis je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Plémnaia.
Vorarlbersko
Metropolitné oblasti
náhľad|Letecký snímok Rýnskeho údolia. Jedná sa o jednu z najhustejšie osídlených oblastí v Európe Vorarlbersko je rozdelené do niekoľkých veľkých oblastí, ktoré sú väčšinou spojené z hľadiska dopravy či plánovania. Najdôležitejšie z týchto veľkých oblastí je Rýnske údolie, ktoré sa rozkladá od Bregenzu po Feldkirch a je s takmer 240 000 obyvateľmi najväčšou aglomeráciou vo Vorarlbersku. Asi dve tretiny populácie Vorarlberska je sústredená v tejto oblasti na úplnom západe spolkovej krajiny.
Orthopolis (syn Plémnaia)
Plémnaios sa stal otcom mnohých detí, ale tie onedlho po narodení podľahli akejsi chorobe. Nad zbožným kráľom sa nakoniec zľutovala bohyňa Demeter a tá v podobe starej ženy opatrovala jeho novonarodeného syna Orthopola a zachránila ho. Šťastný otec dal bohyni Demetre preto z vďaky postaviť v Sikyóne svätyňu.
Vorarlbersko
Metropolitné oblasti
Druhou najväčšou oblasťou je Walgau s približne 48 000 obyvateľmi. Ďalšími oblasťami sú Bregenzský les, Montafon, oblasť Bodamského jazera vrátane údolia Leiblachtal a Große Walsertal. Údolie Kleinwalsertal predstavuje geografickú zvláštnosť, pretože nie je dopravne prístupné z Rakúska ale iba z nemeckého Bavorska. Napriek tomu patrí do okresu Bregenz ako jeho svojim spôsobom „enkláva“.
Orthopolis (syn Plémnaia)
Po smrti svojho otca prevzal Orthopolis v Sikyóne kráľovské žezlo. Podľa starovekého autora Hieronyma to bolo okolo roku 1623 pred Kr. a jeho vláda trvala až do roku 1560 pred Kr. Antický autor Pausanias uvádza, že Orthopolis mal dcéru Chrysorthu, ktorá bohovi Apolónovi porodila syna Koróna. Po dlhej 63 ročnej vláde Orthopola sa kráľom v Sikyóne stal Marathónios.
Vorarlbersko
Metropolitné oblasti
Časť Rýnskeho údolia a menšia časť Walgau sú tak isto súčasťou tzv. Zemské zelené zóny, ktorej hlavným účelom je zabrániť rozrástaniu miest a ponechať priestor pre územné plánovanie budúcim generáciám.
Rieky a vodstvo
náhľad|Jazero Lünersee Hlavnou riekou vo Vorarlbersku je Alpský Rýn, ktorý tvorí celú západnú hranicu so Švajčiarskom. Ill je druhá najdôležitejšia rieka a tečie cez Montafon a Walgau, než sa vlieva do Rýna v blízkosti Meiningenu. Ďalšími dôležitými riekami sú Bregenzer Ach a Dornbirner Ach, pretože odvodňujú veľké časti Bregenzského lesa. Jednou z najkratších riek je so svojimi 5,8 km Galina. V pohorí Lechquellengebirge pramení rieka Lech, ktorá tečie severovýchodným smerom do Tirolska.
1. slovenská národná hokejová liga 1984/1985
1. slovenská národná hokejová liga 1984/1985 bola dvadsaťdruhou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo PS Poprad, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo ZVL Žilina.
Vorarlbersko
Rieky a vodstvo
Najväčším jazerom je Bodamské jazero, podiel Voralberska na celkovej dĺžke brehu robí 11 % (28 km). Ďalšími významnými jazerami sú Lünersee, priehrada Silvretta, priehrada Kops, Vermuntsee, Spullersee, a Formarinsee; všetky tieto priehrady okrem Formarinsee boli upravené pre výrobu vodnej energie. Ešte predtým, než bola postavená priehrada pre elektráreň, bolo Lünersee jedným z najväčších vysokohorských jazier v Alpách. Všetky nádrže sú spravované energetickou spoločnosťou illwerke VKW.
Priesmyky
náhľad|Priesmyk Furkajoch Na východe je Vorarlbersko spojené so zbytkom Rakúska tromi priesmykmi, ktoré nie sú celoročne prejazdné, prípadne sú len čiastočne prejazdné. Jedná sa o Arlberský priesmyk, Hochtannberg (ten v skutočnosti spája údolie Bregenzerachtal s horným Lechtalom) a Bielerhöhe v pohorí Silvretta (medzi Montafonom a údolím Paznaun). Flexenpass vytvára spojenie medzi údoliami Lechtal, Klostertal a Arlberským priesmykom.
Tak isto aj vo vorarlberskom vnútrozemí sa nachádza niekoľko priesmykov, ktoré nie sú celoročne prejazdné. Medzi najdôležitejší sa radí Furkajoch, ktorý spája Rýnske údolie cez Laternsertal s vnútorným Bregenzským lesom (mesto Damüls). Dva ďalšie dôležité vnútrozemské priesmyky Bödele (Losenpass, 1140 m n. m.) medzi Dornbirnom respektíve Rýnskym údolím a Bregenzským lesom a ďalej Faschinajoch, cez ktorý vedie cesta z Bregenzského lesa do údolia Großes Walsertal a ďalej do Walgau.
Dôležité hory a pohoria
náhľad|Ledovcom obklopený Piz Buin, najvyššia hora Vorarlberska Vorarlbersko je vďaka svojim početným alpským pohoriam preslávené mnohými lyžiarskymi oblasťami a strediskami. Najznámejším pohorím je Silvretta na juhovýchode krajiny. Nachádza sa tu aj najväčší ľadovec Vorarlberska. Ďalším dôležitým pohorím je Rätikon, ktorý sa taktiež nachádza na juhu krajiny na hranici so Švajčiarskom. Hory prudko klesajú smerom na sever. Na hranici s Tirolskom sa nachádza pohorie Verwall a samotný Arlberg. V Bregenzskom lese sa výška hôr postupne zvyšuje smerom na juhovýchod až do výšky 2650 m (Braunarlspitze). Známa miestna hora hlavného mesta, Pfänder (1064 m) na severozápade krajiny, sa týči viac než 650 metrov nad Bodamským jazerom, ale stále je jednou z najnižších hôr v spolkovej krajine.
Vo Vorarlbersku sa nachádza najmenej 1000 pomenovaných vrcholov. Najvyšším vrchom je ľadovcom obklopený Piz Buin s nadmorskou výškou 3312 m. Ďalšie známe vrcholy sú:
Príroda
O týchto územiach rozhoduje podľa vyhlášok vláda Vorarlberska a v závislosti na účel a obsah ochrany sú označené ako prírodná rezervácia, európska prírodná rezervácia, chránená krajinná oblasť, chránená časť krajiny, kľudová zóna prírodný park alebo biosférický park.
Existujúce chránené územia vo Vorarlbersku
náhľad|Biosférický park UNESCO Großes Walsertal
Prírodné krásy a zaujímavosti vo Vorarlbersku
náhľad|Vtáčie kŕdle v delte Rýna Jazerá Lünersee (v roku 2019), Körbersee (v roku 2017) a Formarinsee (v roku 2015) boli televíznym publikom a odbornou porotou v rámci televízneho programu „9 miest, 9 pokladov“ vysielacou spoločnosťou ORS zvolené za „najkrajšie miesta v Rakúsku“.
Zimba je jednou z najznámejších horolezeckých vrchov vo Vorarlbersku s výškou 2643 m nad morom. Keďže tvar hory zo všetkých strán pripomína roh (nemecky Horn), hovorí sa jej aj Vorarlberský Matterhorn. Prístupy k horolezeckým trasám nie sú príliš obtiažné, ale samotné trasy by nemali byť podceňované.
Prírodná rezervácia Delta Rýna je najväčšou mokraďovou oblasťou na Bodamskom jazere a je jednou z najdôležitejších oblastí chovu a odpočinku vtákov.
Vresovisko v blízkosti Krumbachu patrí k chráneným oblastiam vďaka ich zvláštnej biologickej rozmanitosti a protipovodňovej funkcii. Je prístupné pre (turistické) vzdelávacie účely s vyznačenou turistickou cestou a je možnosť navštíviť ho aj so sprievodcom. Inštalované informačné tabule vysvetľujú geológiu a históriu rašelinísk.
Politická geografia
náhľad|Okresy vo Vorarlbersku. Po smere hodinových ručičiek od severu: Bregenz, Bludenz, Feldkirch a Dornbirn Spolková krajina je rozdelená do štyroch správnych okresov rôznych veľkostí. Každý z nich nesie názov svojho hlavného mesta. Tieto okresy sú (v zostupnom poradí, podľa rozlohy): Bludenz, Bregenz, Feldkirch a Dornbirn.
Okrem týchto správnych okresov existuje päť súdnych okresov, ktorými sú Bezau, Bludenz, Bregenz, Dornbirn a Feldkirch. Všeobecne platí, že každý z okresných súdov má na starosti celý správny okres rovnakého mena. Okresný súd v Bezau, ktorý obstaráva takmer celý Bregenzský les a údolie Kleinwalsertal, zmenšuje obstarávanú oblasť okresného súdu v Bregenze. náhľad|Najrozľahlejší okres Bludenz má svoje okresné hajtmanstvo v tamojšom zámku Gayenhofen Vorarlbersko je rozdelené do 96 nezávislých obcí, ktoré sa rozkladajú na 107 katastrálnych územiach. Päť obcí vo Vorarlbersku má mestské práva (Bludenz, Bregenz, Dornbirn, Feldkirch a Hohenems), ďalších dvanásť sa označuje ako mestys. Hoci mestá Bregenz, Dornbirn a Feldkirch majú požadovanú veľkosť, ani jedno z nich nie je štatutárnym mestom.
Sídlom najvyšších krajinských orgánov, Vorarlberského krajinského snemu a krajinskej vlády je hlavné krajinské mesto Bregenz. Podľa krajinskej ústavy môže krajinský hajtman (úradník) po dobu mimoriadnych okolností nariadiť ich premiestnenie na iné miesto v spolkovej krajine.
Najstaršie dejiny
náhľad|Bregenz, medená rytina (okolo roku 1650) Prvé známky osídlenia v oblasti dnešného Bregenzu možno datovať do roku 1500 pred n. l. Vorarlbersko bolo prinajmenšom od roku 500 pred n. l. osídlené keltskými kmeňmi Rétov vo vyššie položených oblastiach a Vindelikmi v oblasti nížin, teda v oblasti Bodamského jazera a Rýnskeho údolia. Jedným z podkmeňov Vindelikov, spomínaným historikom Strabónom, boli takzvaný Briganti, ktorí vybudovali osadu známu ako Brigantium v oblasti dnešného mesta Bregenz. V roku 15 pred n. l. bola táto oblasť dobytá Rímanmi, a stala sa súčasťou rímskej provincie Raetie. Rimania z Brigantie urobili dôležitú vojenskú základňu a prístav na Bodamskom jazere.
Nájazdy Alamanov začali okolo roku 260, pričom natrvalo sa tu usadzovali približne od roku 450. S Alamanmi pripadla oblasť Franskej ríše, a od roku 843 bola súčasťou Východofranskej ríše. Oblasť následne spadala pod vplyv Bavorského vojvodstva a zažila niekoľko migračných vĺn z Bavorska a Lombardska. Ako dediči Udalrichingerov, grófov z Bregenzu a ďalších karolínských grófov v oblasti Bodamského jazera, získali okolo roku 1200 vládu v oblasti Bludenzu, Bregenzu a Feldkirchu grófi z Montfortu.
V 14. storočí prebehla Walserovská imigrácia z Horného Valais a Graubündenu (Švajčiarsko), pretože v 13. storočí sa alemanská populácia v Hornom Valais rozrástla natoľko, že bolo nutné aby časť obyvateľstva hľadala obživu inde. Expanzia ďalej na západ však nebola možná kvôli silným Románom (Savojské vojvodstvo), a tak sa presunuli cez východné a južné horské priesmyky do susedných vysokých údolí Vorarlberska a Tirolska.
V období vrcholného stredoveku bola táto nemeckojazyčná oblasť charakteristická množstvom napol autonómnych biskupstiev, kniežactiev a grófstiev (pričom táto situácia pretrvávala viac menej až do začiatku Prvej svetovej vojny). Od 14. storočia pripadali jednotlivé panstvá Habsburgovcom, ktorí sa snažili zlúčiť svoje územia v dnešnom Švajčiarsku a Rakúsku. Získavanie a zlúčovanie panstiev prebiehalo v nasledujúcom poradí:
Početné panstvá v juhozápadnom Nemecku (Freiburg im Breisgau) a v dnešnom Švajčiarsku (Fricktal v neskoršom kantóne Aargau) boli tak isto vo vlastníctve Habsburgovcov, a spolu s Vorarlberskom tvorili tzv. Predné Rakúsko. Až do 17. storočia stal na čele správy habsburských území vo Vorarlbersku krajinský richtár. náhľad|vpravo|Vorarlberské panstvá v roku 1783 V roku 1765, po vymretí grófskeho domu po mužskej línii, pripadlo Habsburgovcom aj grófstvo Hohenems. V roku 1782 pripojil cisár Jozef II. Vorarlbersko k Tirolsku. So zriadením tirolského okresného úradu Vorarlbersko v roku 1786, inštitúcia spravujúca panstvá Bregenz a Hohenems, sa po prvý krát objavuje moderný názov krajiny – Vorarlberg alebo Vorarlbersko 23. júna 1804 získali Habsburgovci panstvá Blumenegg a Sankt Gerold, skôr vlastnené kláštormi Weingarten a Einsiedeln, a nakoniec v roku 1814 bývalý cisársky dvor Lustenau.
V napoleonskom období medzi rokmi 1806 a 1814 bola oblasť Vorarlberska pripojená k Bavorsku. V tej dobe tu prepuklo niekoľko prorakúskych povstaní. Potom sa, s výnimkou západného Allgäu, časti panstiev Bregenz a Hohenegg vrátili späť Rakúsku. Tým získalo Vorarlbersko svoju súčasnú územnú podobu, naďalej však bolo spravované z tirolského Innsbrucku.
Moderné dejiny
náhled|Švajčiarsky plagát hnutia Pro Vorarlberg, propagujúci pristúpenie Vorarlberska (1919) V revolučných rokoch 1848–1849 usilovali obyvatelia Vorarlberska o autonómiu vo forme samostatnej korunnej krajiny Rakúska, k tomu však nakoniec došlo až 26. februára 1861. Rovnako ako všetky korunné krajiny získalo Vorarlbersko vlastný krajinský snem ktorého krajinský výbor slúžil ako výkonný orgán, ale pokiaľ ide o štátnu správu, krajina zostala v kompetencii c.k. miestodržiteľstva v Innsbrucku, ktoré zastupovalo cisára ako krajinského panovníka a cisársko-kráľovskú vládu vo Viedni. Dodnes existujú zbytky tohto správneho zjednotenia s Tirolskom, napríklad v súdnictve (vyšší krajinský súd v Innsbrucku) alebo v organizácii komôr (architekti, notári).
Po rozpade habsburskej monarchie v roku 1918 Vorarlbersko oddelilo svoju správu od tirolskej. Referendum z 15. mája 1919, ktoré presadzovalo jednanie so Švajčiarskom o pristúpení Vorarlberska ku Švajčiarskej konfederácii, získalo cez 80 % hlasov, ale zlyhalo kvôli váhavej politike (dočasného) vorarlberského krajinského zhromaždenia a švajčiarskej spolkové rady, ktorá nechcela narušiť starostlivo udržovanú rovnováhu medzi jazyky a denomináciami vo Švajčiarsku prostredníctvom ďalšieho kantónu s nemecky hovoriacimi katolíkmi. Ponižujúce označenie Vorarlberska ako kantónu naviac naopak pochádza od oponentov projektu, ktorí boli pre pripojenie k Nemecku ako súčasť navrhovanej spolkovej krajiny Veľké Švábsko, ktorého územie malo byť tvorené Vorarlberskom, bavorským vládnym obvodom Švábsko a územím Bádenska a Württemberska Prípadné pripojenie Vorarlberska ku Švajčiarsku narážalo tiež aj na silný odpor Viedne, štátov Dohody, švajčiarskych liberálov a bolo v priamom rozpore s mierovými zmluvami zo Saint Germain a Versailles. Aj Taliansko bola proti, a požadovalo, aby sa Švajčiarsko vzdalo Ticina, pokiaľ by došlo ku zmenám na jeho východnej hranici. Vorarlbersko sa tak aj cez všetky separatistické pokusy stalo jednou z deviatich spolkových krajín novo vzniknutej republiky ale snahy niektorých zoskupení o pripojenie k Nemecku alebo Švajčiarsku pretrvávali ďalšie desaťročia. Vorarlbersko je teda samostatnou spolkovou krajinou s vlastnou spolkovou vládou a ústavou, ale je aj jedinou rakúskou spolkovou krajinou, ktorá sa vo svojej ústave označuje ako samostatný štát.
Počas tzv. anšlusu Rakúska 12. marca 1938 bolo Vorarlbersko a s ním aj celé Rakúsko de facto pripojené k Nemeckej ríši, a to všetko za hlasného jasania miestnych národných socialistov. Krátko potom, čo sa nacisti dostali k moci, sa Vorarlbersko stalo s Krajinským hajtmanstvom a bolo násilne zlúčené s Tirolskom, čím vznikla ríšska župa Tirolsko-Vorarlbersko. Dňa 15. októbra 1938 nacisti oddelili od Vorarlberska obec Mittelberg, ktorú pripojili k Bavorsku. V roku 1938 žilo vo Vorarlbersku iba veľmi málo Židov. Židovská komunita v Hohenemsu, ktorá tu existovala od 17. storočia, bola násilne rozprášená, a jej členovia boli deportovaný do koncentračných a vyhladzovacích táborov. Tak isto vo Vorarlbersku, ktoré bolo takmer úplne ušetrené vojnových útrap, si nacistická tyrania a druhá svetová vojna vyžiadala ľudské životy, vrátane ľudí zabitých z rasistických alebo politických dôvodov a tích, ktorí zomreli na frontoch. Krátko pred koncom vojny na jar 1945 miestni vojaci SS strieľali na civilistov, ktorí z okien povešali biele vlajky, keď sa blížili francúzske jednotky.
Po vojne patrilo Vorarlbersko, ktorému bola navrátená obec Mittelberg, od roku 1945 do roku 1955 k francúzskej okupačnej zóne spolu so spolkovou krajinou Tirolsko (okrem Východného Tirolska, spravovaného Britmi). Dňa 15. mája 1955 bola podpísaná Rakúska štátna zmluva, vedúca k odchodu okupačných jednotiek z Rakúska, a Vorarlbersko sa stalo súčasťou plne suverénneho Rakúska.
V roku 1964 sa Vorarlbersko dostalo na titulné stránky novín, potom, čo pokus spolkového ministerstva dopravy pomenovať novú loď menom bývalého spolkového prezidenta Karla Rennera považovala veľká časť obyvateľov Vorarlberska za provokáciu. Vyvolané vášne, živené aj vorarlberskými médiami, vyústili k násilným protestom v lodenici vo Fußachu pri príležitosti krstu lode 21. novembra 1964. Rozzúrený dav nakoniec dosiahol toho, že loď bola pokrstená ako "Vorarlberg". Udalosti vo Fußachu sa od tej doby stali symbolom odporu proti centralistickým snahám rakúskej spolkovej politiky a v diskusiach o federalizme sa na ne dodnes odkazuje.
V rokoch 1999 a 2005 spustošili silné povodne časti Vorarlberska a spôsobily veľké škody.
Bôrik (priezvisko)
Bôrik je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Trnave, Dolných Našticiach (okres Bánovce nad Bebravou) a Trenčianskej Turnej (okres Trenčín).
Známi nositelia
Pozri v článku Bôrik.
Ukrajinská národná revolúcia
Ukrajinská národná revolúcia bola priamym pokračovateľom udalostí, ktoré sa diali v Ruskom impériu vo februári 1917.
Priebeh revolúcie
Správa o páde cárskeho režimu z marca 1917 dorazila do Kyjeva okamžite. O niekoľko dní neskôr predstavitelia hlavných ukrajinských organizácií sídliacich v Kyjeve vytvorili Výkonnú radu, ktorá udržiavala poriadok a pracovala v mene dočasnej vlády. V tom čase sa radikálni prívrženci začali zgrupovávať do Kyjevskej rady pracujúcich a armádnych poslancov, ktorá bola protipólom petrohradskej. Táto organizácia však bola viac činná, nakoľko jej umiernení liberáli zo Spoločnosti ukrajinských progresistov pod vedením Eugena Čikalenka, Sergeja Jefremova a Dmitrija Dorošenka a sociálnych demokratov Vladimira Vinničeka a Simona Petľuru 17. marca 1917 vytvorili triednu organizáciu – Centrálnu radu. O niekoľko týždňov neskôr sa k Centrálnej rade pripojila nová ukrajinská strana revolučných socialistov. Jej prezidentom sa stal Michail Gruševskij, ktorý sa vrátil z vyhnanstva.
Na rozdiel od Rusov v Kyjeve, ktorí sa rozdelili na umiernených vo Výkonnej rade a radikálov v Kyjevskej rade, Ukrajinci všetkých myšlienkových názorov sa zjednotili do jedného orgánu.
Na prekvapenie mnohých preferencie a podpora Centrálnej rady neustále rástli, za čo sa im Ukrajinci Petrohradu a Kyjeva odvďačili veľkými manifestáciami na počesť ich založenia. Dňa 19. apríla 1917 sa v Kyjeve konal Ukrajinský národný kongres, ktorý potvrdil Michaila Gruševského vo funkcii prezidenta Centrálnej rady. O mesiac neskôr (18. máj 1917) vyše 700 ukrajinských delegátov, ktorí slúžili v armáde na zjazde v Kyjeve začali lanáriť ostatných členov Kyjevskej rady, aby vstúpili do Centrálnej rady. Zo začiatku tak urobilo okolo tisíc delegátov Ukrajinského zjazdu roľníkov, neskôr aj všetci členovia Kyjevskej rady. Od tejto chvíle začala Centrálna rada vystupovať vo svetle predstaviteľa relatívne malého množstva národne uvedomelých Ukrajincov, ba dokonca reprezentovala ukrajinský parlament, ktorý mal ukrajinskému vojakovi dať nádej, že ho rýchlejšie ako ruská vláda v Petrohrade vyvedie z útrap vojny a roľníkovi dá zase viac ornej pôdy.
Ruskí konzervatívci si mysleli, že rastúca aktivita ukrajinského národa dovedie ich krajinu do rozpadu „jediného a integrovaného Ruska“, a preto podozrievali ukrajinské národné hnutie, že narúša „jednotu robotníckej triedy“. Ani Židia žijúci na Ukrajine v menšine, ktorí sa stotožnili s ruskou kultúrou a aktívne sa zapájali do života na ruskej politickej scéne neboli krokmi Centrálnej rady veľmi nadšení.
Keď bezmocnosť dočasnej vlády prejavila naplno, Centrálna rada dňa 23. júna 1917 vydala vyhlásenie, v ktorom deklarovala svoju nezávislosť slovami:
''„Nech Ukrajina bude slobodná! Bez konečného oddelenia sa od Ruského impéria a bez narušenia vzťahov s ruským štátom, nech ukrajinský národ má právo sám sa vysporiadať zo svojim osudom vo svojej krajine“.''
Vyhlásením si totiž chcela vydobyť priznanie najvyššej politickej sily na Ukrajine. Následne Centrálna rada vyhlásila vznik generálneho sekretariátu, ktorého úloha bola jasná – vykonávať moc a zastupovať orgán ukrajinskej vlády. Na jeho čele stál Vladimir Vinniček a osem prevažne sociálno-demokratických ministrov.
Voči týmto opatreniam sa však začali búriť ruskí Ukrajinci, a tiež aj dočasná vláda v Petrohrade, ktorá do Kyjeva v polovici júla 1917 vyslala delegáciu na čele s Alexandrom Kerenským. Ale fiasko ruského armádneho útoku v Haliči predsalen prinútilo Rusov, žijúcich na Ukrajine uznať vládu generálneho sekretariátu v piatich ukrajinských guberniách (Kyjevskej, Poltavskej, Volynskej a Černihivskej). Tento úspech bol vrcholom autoritatívneho vplyvu Centrálnej rady, ktorá zároveň dostala prísľub širokej kultúrnej autonómie v guberniách, ktoré mala na starosti. Ruské a židovské politické strany boli časom s veľkou nevôľou nútené pripojiť sa k Centrálnej rade.
Keď sa však ukázalo, že Centrálna rada nemá vhodného kandidáta, ktorý by bol schopý viesť ju ďalej, dočasná vláda v Petrohrade sa pokúšala narušiť ukrajinskú autonómiu. Centrálna rada nakoniec prepásla čas na riešenie sporu o hranice svojho štátu, riešenie sociálnej úrovne ukrajinského obyvateľstva, zabezpečenie potravín, zamestnanosť a stavbu železníc. Následkom toho jednota, ktorú začali Ukrajinci vo veľkom demonštrovať, rýchlo vymizla a v Centrálnej rade nastali nepokoje a vyostrili sa konflikty.
Nemenej škodlivou sa ukázala ideová ohraničenosť mladých a neskúsených ukrajinských politikov, z ktorých väčšina bola vo veku 20 – 30 rokov. Uchvátení svojou vlastnou revolučnou rétorikou sa snažili stanoviť hranicu medzi svojím a starým zriadením. Obzvlášť výrečným bol ich vzťah voči armáde a vojakom. V lete roku 1917 sa vyše 300 000 vojakov reorganizovalo do celoukrajinských plukov, ktoré viedla Centrálna rada. Generál Pavel Skoropadskij jej ponúkol navyše ešte 40 000 bojovníkov, no jeho gesto predstavitelia Centrálnej rady neprijali z dvoch dôvodov. Ideológovia Centrálnej rady totiž dokázali, že ukrajinská národná revolúcia eliminovala potrebu regulárnej armády a tvrdili, že bohatému hajtmanovi nemožno dôverovať. Analogický bol vzťah ideológov rady aj k úradníkov, ktorých prirovnávali „najchudobnejším ľuďom a odpadlíkom nového režimu“. Úradník bol pre nich jednoducho symbol starého buržoázneho režimu útlaku.
Neskôr sa však vysvitlo, že vládnuť bez armády a úradníkov sa nedá. Na Ukrajine sa začala šíriť anarchia a neporiadok. Situácia sa zhoršila v júli 1917, keď ruská armáda v Haliči zatopila Ukrajinu miliónmi ozbrojených radikálov a vojakov, ktorých jeden z členov Centrálnej rady označil za „hrozivejšie vyzerajúcich než tatárska Zlatá horda“. Ich prítomnosť na Ukrajine svedčila o bezmocnosti Centrálnej rady.
Oplany
Oplany sú obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 89 obyvateľov, z toho 40 mužov a 49 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 41,6 roka, ženy 43,1 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1379.
Xanrey
Xanrey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Jean-Brévelay (kantón)
Saint-Jean-Brévelay je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho sedem obcí.
Lucy (Seine-Maritime)
Lucy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sarzeau (kantón)
Sarzeau je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho päť obcí.
Ovčáry (okres Kolín)
Ovčáry sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 805 obyvateľov, z toho 405 mužov a 400 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,7 roka, ženy 39,8 roka).
Borik (priezvisko)
Borik je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bánovciach nad Bebravou, Lučenci a Modrovej (okres Nové Mesto nad Váhom). V Česku je najrozšírenejšie v Šumperku.
Známi nositelia
Pozri v článku Borik.
Vianges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
American Horror Story
American Horror Story je americký hororový seriál, ktorý vytvorili Ryan Murphy a Brad Falchuk. tvorcovia seriálu Glee. Každá séria je samostatný príbeh a hrajú v ňom iné postavy. Seriál vysiela americká káblová televízia FX od 5. októbra 2011. Na Slovensku sa seriál vysiela na Pluske od 16. januára 2014.
Prvá séria, ktorá má názov Murder House, sa odohráva v Los Angeles, v roku 2011 a zameriava sa na rodinu, ktorá sa presťahuje do domu, v ktorom strašia jeho zosnulí bývalí obyvatelia. Druhá séria, s názvom Asylum, sa odohráva v Massachusetts v roku 1964 a ukazuje príbehy pacientov ústavu pre duševne chorých zločincov. Tretia séria, s názvom Coven, sa odohráva v New Orleans v roku 2013 a ukazuje klan čarodejníc, ktoré čelia tým, čo ich chcú zničiť. Štvrtá séria, s názvom Freak Show, sa odohráva v meste Jupiter na Floride v roku 1952 a zameriava sa na jednu z mála posledných "American freak shows". Piata séria, s názvom Hotel, sa odohráva v roku 2015 a sústredí sa na personál a hostí mysteriózneho hotela. Šiesta séria, s názvom Roanoke, je nakrútená formou reality šou, ktorá sa odohráva v Severnej Karolíne.
Murder House (2011)
V roku 2011 sa psychiater Ben Harmon (Dylan McDermott) s manželkou Vivien (Connie Britton) a dcérou Violet (Taissa Farmiga) presťaujú z Los Angeles do Bostonu po Vivieninom potrate a Benovej nevere. Harmonovci sa nasťaujú do zreštaurovaného sídla a čoskoro sa zoznámia s niekdajšími obyvateľmi domu, Constance Langdon (Jessica Lange) a jej dvoma deťmi Tateom (Evan Peters) a Addie (Jamie Brewer) a so znetvoreným Larrym Harveyom (Denis O'Hare). Ben a Vivien sa snažia obnoviť ich vzťah, zatiaľ čo Violet trpí depresiami a nachádza útechu u Tatea. Langdonovci a Larry často zasahujú do života Harmonovcov a rodina sa dozvedá o tom, že v dome sú uväznení duchovia bývalých mŕtvych majiteľov.
Asylum (2012-13)
Druhá séria sa odohráva v roku 1964 a sleduje pacientov, doktorov a mníšky v psychiatrickej liečebni Briarcliff v Massachusetts, založenej pre liečbu duševne chorých kriminálnikov. V liečebni pracujú Sestra Jude (Jessica Lange), Sestra Mary Eunice (Lily Rabe) a zakladateľ liečebne Monsignor Timothy Howard (Joseph Fiennes). Medzi doktormi, ktorí liečia pacientov sú psychiater Dr. Oliver Thredson (Zachary Quinto) a sadistický vedec Dr. Arthur Arden (James Cromwell). Niektorí pacienti tvrdia, že sú v liečebni neprávom ako napr. lesbická reportérka Lana Winters (Sarah Paulson), obvinený sériový vrah Kit Walker (Evan Peters), nymfomanka Shelley (Chloë Sevigny) a údajná vrahyňa Grace Bertrand (Lizzie Brocheré). Pacienti nezriedka zažívajú aj nadprirodzené a vedecké javy ako napr. posadnutosť diablom a únos mimozemskými bytosťami.