cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mercurius Veridicus ex Hungaria
Predchodcovia Mercuria
Hneď na začiatku bojov proti cisárskym vojskám vydal manifest, v ktorom vyhlasuje boj za slobodu potláčaných národov v rakúskej monarchii, hlavne maďarského ľudu, proti habsburskému otroctvu. Je to vlastne výzva k ozbrojenému povstaniu. (Manifestum Principis Rákoczi). Bol vydaný na hrade Breszne v Poľsku. Okrem Rákociho manifest podpísal aj jeden z jeho pobočníkov, generál kuruckých vojsk gróf Mikuláš Berčéňi. Vo svojom ďalšom manifeste toho istého roku, ktorý vyšiel z vojnového tábora povstalcov pri Mukačeve 7. júla 1702, slávnostne sa obracia na panovníkov a na obyvateľov celého „kresťanského sveta“ tvrdiac, že on a jeho stúpenci obnovili „večnú slávu ubitého uhorského národa“. Podobný cieľ sledoval aj vydaním tzv. Manifestu nespokojencov Uhorska, ktorý vyšiel vo francúzštine za hranicami Uhorska už aj preto, aby si ešte viac naklonil vládnuce kruhy vo Francúzsku, ktoré jeho povstanie podporovali peniazmi i vojnovým materiálom
Z obdobia kuruckých bojov poznáme viacej manifestov, letákov a proklamácií Františka Rákociho II. o zriadení verejných úradov, obnovení a utužení vojenskej disciplíny, o vojnovej situácii, výsledku mierových rokovaní, o rozhodnutiach snemu v Onóde, ktorý detronizoval habsburgovcov a pod. Boli tlačené po maďarsky a kvôli cudzine aj po latinsky. V zahraničí vychádzali aj v iných svetových rečiach. Cudzina ich prijímala s veľkou pozornosťou. Rákoci sa osobne staral o to, aby s manifestami a s letákovými novinami kurucov sa oboznamovala nielen vyššia šľachta a zemania, ale aj prostý ľud. Gróf Mikuláš Berčéňi - kurucký generál - mal každý kurucký pluk oboznamovať s Rákociho tzv. novozámockým manifestom, ktorý sa musel čítať aj po dedinách, aby sa aj negramotné ľudové masy pripojili k povstaniu.
Už tieto zmienky ukazujú, že tu boli priaznivé podmienky pre vydávanie prvých novín v Uhorsku. Kuruci priamo nástojčivo potrebovali vlastné noviny, v ktorých by sa mohli brániť proti útokom nepriateľskej propagandy. Nielen zahraničných, ale aj domácich čitateľov bolo treba presviedčať o nevyhnutnosti boja proti habsburgovcom a zoznamovať ich s víťazným postupom kuruckých vojsk. Veď do Uhorska prichádzalo okrem Wienerisches Diarum aj viacej novinových letákov, letákových novín, manifestov, pamfletov i skutočných novín, ktoré úspechy kurucov zamlčovali a ich odboj proti cisárskej Viedni zatracovali. Preto kurucké letákové tlače i Mercurius Veridicus ex Hungaria prinášali vlastné spravodajstvo, „aby sa všetko to nezdalo pravdivé, čo cudzí národ tvrdí v novinách, hlavne v nemeckých lživých novinách“. (Rozumej Wienerische Diarum).
Charakteristika jednotlivých čísiel
Prvé číslo Mercurius Hungaricus vydal gróf Antal Esterházi roku 1705, druhé toho istého roku v máji a tretie v auguste vyšlo zásluhou významného generála a radcu Františka Rákociho II. - Pavla Rádaya. Roku 1706 niet bližších údajov o vydaní novín. Podľa všetkého ďalšie číslo novín vyšlo až roku 1708, čo však nie je isté. Roku 1710 Mercurius vyšiel v januári, vo februári a v marci. Môžeme preto usudzovať, že Mercurius nikdy nevychádzal týždenne a jeho vydanie sa neviazalo k nijakému presnému dátumu, ako sa to pokúšali dokazovať starší historici. Niet ani stopy o tom, že by vzniklo aj iné číslo Mercuria ako prvé vydané Eszterházym, šesť známych vytlačených a jedno zachované v rukopise. Len prvé esterháziovské číslo je doteraz neznáme. Aj keď je možné, že kuruci svoje noviny plánovali vydávať ako týždenník, ktorý by mal oboznamovať zahraničie s kuruckými víťazstvami a s výsledkami ich mierových rokovaní s Habsburgovcami, treba upustiť od staršej hypotézy, podľa ktorej v nejakej knižnici, alebo v archíve vo Francúzsku, Švédsku, alebo v inej európskej krajine sa skrýva „plná séria mercuriov“, obsahujúca do 200 čísiel.
Vydavateľ prvého čísla gróf Antal Esterházi chcel zabezpečiť týmto novinám širokú publicitu a veľký ideologický dosah. Mali prinášať domáce spravodajstvo, prebúdzať národné povedomie a protihabsburskú nenávisť a len v druhom rade slúžiť zahraničnej politike. V tomto duchu aj vydal ich prvé číslo. Už tým, že chcel vydávať noviny hlavne pre ľud, sa jeho zameranie a redigovanie novín nezhodovalo s neskorším ich vedením veliteľskou kanceláriou Františka Rákociho II. Správne pochopil, že bez nadaného redaktora, ktorý by „novely (noviny) usilovne spisoval“, nemôže vytvoriť pohotový a hodnotný tlačový orgán. Sám si chcel, ako „hlavný redaktor“, vytvoriť akýsi „redakčný kruh“ a len toľko žiadal od hlavného veliteľstva, aby k nemu „subordinoval jedného novelistu“. Tieto plány sa však neuskutočnili na škodu celého povstaleckého hnutia, lebo Esterházy mohol z Mercuria vytvoriť časopis veľmi významný pre povstalecký boj. František Rákoci II. však nariadil odobrať vedenie časopisu Esterházimu, odôvodňujúc to nedôverou v stálosť Esterháziho zásad a jeho veliteľskou nedôslednosťou a slabosťou. Rákoci potom premenil Mercuria na poloúradný tlačový orgán pre propagovanie svojej zahraničnej politiky a jeho vedenie zveril svojmu stálemu spolupracovníkovi Pavlovi Rádayovi.
V Rádayovej redakcii vyšiel Mercurius dva razy roku 1705 a výsledkom jeho práce je aj číslo z roku 1708. Nielen doma, ale aj v susedných krajinách bol Mercurius dobre prijatý. Ráday, keď videl úspech novín, navrhol ich vydávať týždenne. Rákoczi aj skutočne nariadil veliteľskej kancelárii, aby každý týždeň zostavovala materiál novín z došlých hlásení o výsledku bojov a iných správ a posielala ho do levočskej tlačiarne. Po roku 1705, ako sme uviedli, Mercurius dlhšie nevychádzal. Stalo sa tak preto, lebo kuruci nemali možnosť oznámiť cudzine nejaké väčšie víťazstvo svojich vojsk, pretože sa v tejto dobe pripravovali k veľkej bojovej akcii.
Augustové číslo Mercurius z roku 1705 vyšlo pod zmeneným názvom Mercurius Veridicus ex Hungaria. S pridaním slova „veridicus“ - pravdomluvný - chcel Rákoczi a jeho prívrženci, zvýrazniť objektivitu svojich správ na rozdiel od „tlačených lží“ Wienerisches Diarum. Medzi obidvoma číslami je podstatný rozdiel aj v celkovom zameraní. Kým májové číslo oslavuje významné osobnosti kurucov priamo pateticky, augustové číslo prináša oveľa viacej správ a informácií. Dáva teda prednosť opisu skutočných udalostí pred oslavnými článkami o kuruckých veliteľoch. Týmto číslom sa Mercurius nadlho odmlčal.
Na začiatku roku 1710 sa noviny znovu vzbudili k životu. Pravdepodobne ich zredigoval za pomoci veliteľskej kancelárie gróf Mikuláš Berčéňi. Tieto posledné tri čísla novín sa už netlačili v levočskej brewerovskej tlačiarni, lebo mesto sa 13. februára 1710 vzdalo cisárskym vojskám. Vysádzané sú už „ošúchanými a obdratými písmenami“ bardejovskej mestskej tlačiarne. Osnova januárového čísla je písaná rukou Berčéňiho tajomníka Samuela Ebeczkého a jeho možno pokladať aj za redaktora februárového a marcového čísla z roku 1710. Mercurius Veridicus ex Hungaria správou z 26. marca 1710 pravdepodobne zakončuje svoju púť. V mestskej tlačiarni v Bardejove sa muselo urýchlene prestať s tlačením Mercuria, lebo situácia na fronte sa stávala pre kurucov veľmi nepriaznivou. Michal Okolicsányi, podľa príkazu, ktorý obdržal od Bercsényiho, nariadil bardejovskému tlačiarovi, aby sa presťahoval do Košíc. Obával sa, že mesto i s tlačiarňou padne do rúk cisárskych, ako sa to už predtým stalo vinou zradcu Štefana Andrássyho s Levočou a s jej slávnou brewerskou tlačiarňou. Bardejovský tlačiar však nechcel spájať svoj osud s kuruckými vojskami, ktorým hrozila úplná porážka a preto sa vzpieral opustiť mesto. Výhovorky mu však nepomohli. V apríli 1710 previezli kuruci bardejovskú tlačiareň do Košíc. Podľa niektorých údajov vyšlo posledné číslo Mercurius Veridicus ex Hungaria práve v Košiciach roku 1711, ale je to len neoverená hypotéza.
Výskum Mercuria
Na kurucké noviny prvýkrát upozornil Szálay László roku 1895. Keď totiž opisoval kurucké povstanie v Uhorsku v júli roku 1705, prebral do svojich prameňov aj prvé známe číslo Mercurius Hungariuous. S touto malou správou začal sa riešiť problém začiatkov novinárstva v Uhorsku. Časom sa objavilo ďalšie vytlačené číslo Mercurius, no o existencii ostatných sa nič spoľahlivého a presného nevedelo. Pomocou rukopisných materiálov sa však podarilo zrekonštruovať nasledujúce číslo. Keď sa takým istým spôsobom podarilo zostaviť aj januárové číslo z roku 1710, došlo k zaujímavému overeniu spoľahlivosti tejto syntetickej metódy. Tlačený exemplár toho istého čísla, ktorý sa potom náhodne podarilo objaviť, sa presne zhodoval s rekonštruovaným na základe rukopisných materiálov. Skúmanie problémov súvisiacich s vychádzaním novín Mercurius Veridicus ex Hungaria trvalo dlhé desaťročie. Takmer po sto rokoch vyšla obsiahla štúdia Esze Tomáša, ktorý podrobil revízii mylné názory starších bádateľov a podal súvislý obraz o vychádzaní týchto prvých tlačených novín v Uhorsku.
Fajčenie a vplyv na zdravie
Pasívne fajčenie
Ide o nedobrovoľné fajčenie spojené s pobytom v uzavretom, ale aj otvorenom priestore s fajčiarom. Dym vdychovaný pri pasívnom fajčení (t. j. druhotnom fajčení) pochádza jednak z tlejúceho konca cigarety medzi vypúšťaním dymu a jednak je vydychovaný fajčiarom. Na pasívne fajčenie zomrie v Česku ročne vyše 3 000 ľudí.
Inhalácia tabakového dymu vedie najmä k:
Existuje aj riziko z tzv. terciárneho fajčenia (anglicky "thirdhand smoke"), kedy sú zdrojom zdravotných rizík usadené splodiny z cigaretového dymu.
Vznik závislosti od nikotínu
Závislosť od nikotíne vzniká veľmi rýchlo, mechanizmus je možné vyložiť ako dynamický stereotyp na základe podmienených reflexov z vnútorných a vonkajších receptorov.
Psychosociálna zložka spočiatku prevažuje nad toxikomanickou (fyzická závislosť); tá začne prevládať až po určitej dobe. Psychosociálna závislosť sa prejavuje potrebou mať v ruke cigaretu, hrať sa s ňou, manipulovať s ňou. Ide teda o závislosť od cigarety ako od predmetu bez ohľadu na účinky látky.
S odstupom približne dvoch rokov sa pridáva závislosť fyzická, ktorá sa prejaví až u 80% pravidelných fajčiarov. Fajčením sa totiž zvyšuje počet tzv. nikotínových receptorov. Tie potom reagujú na nedostatok nikotínu a spôsobujú abstinenčné príznaky v situácii, keď sa fajčiar so svojim zlozvykom rozhodne skoncovať. Najhoršie bývajú spravidla prvé tri týždne, v priemere však tieto príznaky trvajú tri týždne až tri mesiace. Dôležité je však zdôrazniť, že skôr či neskôr abstinenčné príznaky ustanú.
Príznaky závislosti
Všeobecne môžeme povedať, že človek je závislý vtedy, ak sa vyskytnú minimálne 3 z nasledujúcich 7 príznakov počas obdobia 12 mesiacov:
Následky závislosti
Polovica fajčiarov zomrie na následky fajčenia, a to v priemere o 15 rokov skôr, než keby nefajčili. Najčastejšie umierajú na kardiovaskulárne choroby (infarkt, mozgová mŕtvica alebo uzatváranie tepien na nohách), nádory a na chronické pľúcne choroby. K poškodeniu stačí jedna cigareta denne alebo aj pasívne fajčenie. Tiež pes alebo mačka, ktorí žijú v domácnosti fajčiarov, majú kratší život ako v nefajčiarskej domácnosti.
Účinky fajčenia na populáciu obyvateľov Zeme v 21. storočí
Každý rok na celom svete zničí fajčenie cigariet život viac ľuďom ako HIV, tuberkulóza a malária dohromady.
Abstinenčné príznaky
Abstinenčný syndróm je tvorený kombináciou príznakov, ktoré sa objavujú pri úplnom alebo čiastočnom vysadení látky, ktorá bola dlhodobo používaná. Pramení z narušenia vnútorného prostredia organizmu, ktoré je už od danej látky závislé. Podieľa sa na ňom vysadenie pravidelných dávok drogy, predchádzajúce predávkovania a vyčerpanie rezerv organizmu.
Nedostatok drogy je prežívaný ako veľmi nepríjemný stav. Intenzita, s akou sa abstinenčný syndróm objavuje, je veľmi individuálna.
Najtypickejšie príznaky abstinenčného syndrómu:
Myšovka stepná
Myšovka stepná alebo myšovka Pallasova (Sicista subtilis) je hlodavec z čeľade myšovkovité. Obýva Palearktídu. Žije na území Balkánu, Ukrajiny, Rumunska a na juhu Ruska. Výskyt na Slovensku bol doložený na 0,2 % územia vo výržkoch plamienky driemavej, ktorých vek je odhadovaný do obdobia začiatku 20. storočia, kedy aj zanikli vhodné biotopy v oblasti nálezu. Preto je považovaná za nezvestný druh. Myšovka stepná je vyslovene stepný živočích. Vytvára si podzemné nory, kde hibernuje.
Opis
Najvýraznejším znakom tohto druhu je tmavý pás na chrbte, ktorý oddeľuje dva úzke svetlejšie pásy na oboch stranách. Telo meria 60 – 70 mm s chvostom, ktorý je od tela dlhší od 110 do 130 %. Spodná srsť má sivohnedú farbu.
Noyelles-sur-Escaut
Noyelles-sur-Escaut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marika Gombitová
Marika Gombitová (* 12. september 1956, Turany nad Ondavou) je slovenská speváčka a skladateľka.
Život
Marika Gombitová sa narodila v Turanoch nad Ondavou pri Stropkove. Vyrastala v rodine, kde hudba vždy mala svoje čestné miesto. Má sestru a troch bratov, otec hral na husliach, v kostole na organe a krásne spieval. Študovala hru na klavíri v Ľudovej škole umenia v Stropkove, vyhrala aj okresnú súťaž gitaristov, ale najviac milovala spev a svoj veľký vzor Janis Joplin. Spievať začala ako trinásťročná so svojimi bratmi v amatérskej skupine Matador.
Počas štúdia na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Košiciach (absolvovala v roku 1976) spievala v skupine Profily (19721974) a tiež v košických tanečných orchestroch Júliusa Olajoša a Juraja Szabadoša.
V roku 1976 prijala ponuku Jána Lehotského pripojiť sa k jeho skupine Modus a od 1. júla sa tak stala profesionálnou speváčkou. Sprvu hrala na conga a mala na starosti zbory. Bola ale trpezlivá, vytrvalo na sebe pracovala a čoskoro sa stala hlavnou speváčkou skupiny. V kapele sa okrem dobrých muzikantov zišlo silné spevácke trio Marika Gombitová, Miro Žbirka, Janko Lehotský – mená, ktoré sa čoskoro stali značkou kvality a poznávacím znakom Modusu. Skupine sa navyše podarilo presadiť s výhradne pôvodným repertoárom, do roku 1980 nahrala dva radové albumy a jeden anglický. Kapela Modus absolvovala počas piatich sezón niekoľko stoviek koncertov doma aj v zahraničí (Nemecko, Poľsko, Maďarsko, Juhoslávia, Bulharsko, Rusko, Vietnam a Laos). V tomto období nahrala aj Marika Gombitová svoje prvé dva radové albumy – Dievča do dažďa (1979) a Môj malý príbeh (1981). Od začiatku kariéry mala šťastie na dobré autorské zázemie. Spolupracovala s poprednými osobnosťami slovenskej hudobnej scény (Ján Lehotský, Pavol Hammel, Marián Varga, Ján Lauko) a zvlášť dlhoročným spojením s básnikom a textárom Kamilom Peterajom vytvorila štýl, prepájajúci rock a pop s šansónom a poéziou.
Samostatnou kapitolou sú úspechy na Bratislavskej lýre, najvýznamnejšom slovenskom hudobnom festivale. So skupinou Modus sa tu predstavili prvýkrát v roku 1976 v nesúťažnej časti. Rok 1977 už priniesol kapele víťazstvo v podobe zlatej Bratislavskej lýry za pieseň „Úsmev“. V ďalšom ročníku (1978) súťažila Gombitová ako sólistka s piesňou „Študentská láska“ a vyspievala zlato v domácej i medzinárodnej súťaži. V roku 1979 prezentovala baladu „Vyznanie“ a získala striebro. V roku 1980 bola ocenená bronzovou BL za dueto s Jánom Lehotským „Tajomstvo hier“.
Talent Mariky Gombitovej veľmi skoro prekročil aj hranice vlasti – jednu z cien získala na Schlagerfestivale v Drážďanoch a vrcholom bolo víťazstvo na medzinárodnom piesňovom festivale Intervízie v poľskom Sopote 1980 (s piesňami „Vyznanie“ a „Chcem sa s tebou deliť“).
V roku 1980 si zahrala hlavnú úlohu v dnes už kultovom TV muzikáli Neberte nám princeznú. Lenže život sa neskladá len z víťazstiev. 30. novembra 1980, pri návrate z koncertu v Brne, následkom dopravnej nehody ochrnula od siedmeho stavca nadol. Symbolom nezdolnej vôle Mariky sa stalo vystúpenie na Bratislavskej lýre a v lete 1981 nahrávanie albumu Slnečný kalendár.
Aj po nehode pokračovala v koncertovaní, jej dve koncertné turné „Mince na dne fontán“ a „Adresa ja, adresa ty“ trvali celkovo päť sezón. Vystupovala s nimi po celom Československu a štyrikrát vypredala pražskú Lucernu. S druhým turné získala hlavnú cenu v celoštátnej súťaži koncertných programov.
Po viac ako 150 sólových koncertoch v období 19831987 sa sústredila predovšetkým na televízne a charitatívne vystúpenia. Do konca roka 1980 natočila päť desiatok televíznych programov a po nehode ďalších 110.
Ku 2 sólovým albumom, natočeným pred úrazom, Marika Gombitová vydala ďalších 7 a 3 anglické verzie. Podieľala sa aj na ďalších 2 albumoch skupiny Modus.
Na dvojalbume Mince na dne fontán z roku 1983 si prvú polovicu skladieb zložila sama a druhú Ján Lehotský. Za tento album získala Zlatý erb Opusu – za najlepšiu nahrávku roka.
V roku 1984 vychádza piaty album No. 5, kde bola autorkou všetkých piesní. Aranžérsky sa podieľali Laco Lučenič a Peter Breiner.
Aj na ďalších albumoch si zložila väčšinu skladieb. Piesne zo šiesteho albumu Voľné miesto v srdci (1986) tvorili základ nového koncertného turné "Adresa ja, adresa ty.
Na ďalší úspešný album Ateliér duše (1987), ktorý nahrala s Vašom Patejdlom, zaradila aj dueto s Karlom Gottom „Neznámy pár“. S názvom „Ateliér duše“ tiež vyšla prvá hudobná videokazeta na slovenskom trhu.
Ako prvá slovenská speváčka sa Gombitová objavila v rakúskej hitparáde Die Grossen Zehn. Na pozvanie Stevieho Wondera si s ním dvakrát zaspievala počas jeho návštevy Bratislavy. V dňoch Nežnej revolúcie vznikal v spolupráci s Andrejom Šebanom album Kam idú ľudia? (1990).
Deviaty radový album Zostaň natočila v roku 1994 spoločne s Vašom Patejdlom a Gabom Dušíkom.
V roku 1996 získala cenu Grand Prix Zväzu autorov a interpretov za celoživotný prínos populárnej hudbe.
V roku 2000 si Marika Gombitová zložila nielen hudbu, ale aj text k piesni „Prosba“. Nasledovali dve duetá s Mirom Žbirkom „Nespáľme to krásne v nás“ (2001) a „Tajnosľubná“ (2005) a tiež pieseň z muzikálu Adam Šangala „Tak som chcela všetkých milovať“ (2007).
V roku 2014 sa zapojila ako jediná žena medzi 20 osobnosťami českej a slovenskej kultúry do charitatívnej akcie na podporu ľudí, bojujúcich s nepriazňou osudu. Od tohto roku sa opäť zúčastňuje aj na ďalších charitatívnych a televíznych projektoch. V roku 2015 naspievala titulnú pieseň „Ten príbeh za náš sen stál“ pre rozprávku Sedem zhavranelých bratov. V septembri 2016 vystúpila ako hosť na turné Road to Abbey Road Mira Žbirku. V októbri sa konal v Bratislave jej narodeninový koncert Marika Gombitová & priatelia a vyšla kniha Úlomky spomienok, prvá oficiálna autobiografia, na ktorej vzniku sa Marika osobne podieľala. V decembri 2017 potešila svojich fanúšikov v Prahe vianočným koncertom Sen Mariky Gombitovej. V roku 2018 prevzala z rúk prezidenta Andreja Kisku Pribinov kríž I. triedy za mimoriadne zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti populárnej hudby. V tom istom roku sa stala aj prvou ženou, ktorá získala Veľkú cena SOZA za celoživotné dielo. V roku 2019 získala Cenu Prešovského samosprávneho kraja.
Dodnes sa jej hudobných nosičov predalo viac než milión. V exkluzívnej ankete 100 najlepších slovenských albumov je zo všetkých interpretov zastúpená najvyšším počtom titulov – deviatimi albumami.
Marika Gombitová naspievala celkom 234 piesní, u 64 skladieb je podpísaná ako autorka hudby.
Mnohokrát bodovala v anketách popularity – Zlatý slávik (3x striebro, 2x bronz), Slovenský slávik (2x zlato), Slávik (5x striebro, 2x bronz), OTO (zlato, 2x striebro, bronz, Sieň slávy).
Stala sa hudobnou ikonou, získala mnohé ocenenia ako Speváčka storočia alebo Žena 21. storočia. Jej pieseň „Vyznanie“ zvíťazila v ankete Hit storočia a je asi najemotívnejšou skladbou v histórii slovenského popu. Marika Gombitová je živým príkladom, že pieseň sa nemusí len odspievať, ale dá sa aj prežiť. Je nazývaná „nekorunovanou kráľovnou slovenskej populárnej hudby“ a právom patrí medzi najvýraznejšie osobnosti slovenskej kultúry.
Diskografia
Sólová diskografia:
Sólová diskografia (anglicky):
So skupinou Modus:
So skupinou Collegium musicum:
Muzikál:
Kompilácie: Singel:
Kvalitný materiál
Kvalitný materiál je štúdiový album bratislavskej hip-hopovej skupiny H16 vydaný pod vydavateľstvom Hip-Hop.sk a EMI. Album mal pôvodne vyjsť v apríli 2006 pod vydavateľstvom Hip-Hop.sk/Universal Music, ale kvôli problémom s vydavateľstvom Universal Music album nakoniec vyšiel pod Hip-Hop.sk/EMI. Album obsahuje hostí ako Rytmus, Tina, Vec, Čistychov a Slipo (obaja z petržalskej skupiny LUZA) a o hudobné produkcie sa postarali členovia H16 Abe, Grimaso a Otecko, ako aj Vec alebo český DJ Wich. Album bol nahraný v štúdiu Creative Music House a o mix sa postaral DJ Jazzy.
Albumu predchádzal dvojklip na skladby Idem si svoje/Ide karta a rádio verzia bola použitá aj na výberovke Nejbr Hip-Hop mix 1. Prvé informácie o albume hovorili o jednom intre, 14 skladbách a jednom skite. Skit nakoniec nebol použitý na albume a bola pridaná ešte jedna skladba.
Pilotným singlom z albumu sa stala skladba "Nech vidia" s hosťujúcim Rytmusom. K skladbe bol urobený videoklip, o ktorý sa postarali Imagine Vision a ktorý dosiahol úspech v relácii Music One na Markíze, bol nasadený v hitparáde XXL na STV a istý čas patril medzi najhranejšie klipy na hudobnej stanici Musicbox. Neskôr bol pridaný na voľné stiahnutie na stránke www.hip-hop.sk
Posledný videoklip bol spravený na skladbu "Zarábaj keš" a členovia H16 si v tomto klipe skúsili role predávača hotdogov či roznášača pizze.
Na skladbu "Nejsom falošný" bol urobený remix, kde sa okrem H16 objavili aj Supercrooo a Vec. Remix sa objavil na výberovke Nejbr Hip-Hop mix 2.
Z albumu sa predalo vyše 7000 kópii a dostal ocenenie - Platinovú platňu. Album bol tiež nominovaný na ocenenie hudobnej akadémie Aurel 2006 v kategórii Hip-Hop, ale cenu vyhral Rytmusov album Bengoro.
Starý most (Bratislava)
náhľad|Pilier Starého mosta náhľad|Demontáž posledného mostného pola Starého mosta (29.4.2014)
Starý most (názov od roku 1990) je most cez Dunaj v Bratislave. V januári 2016 sa uskutočnila kolaudácia jeho novej podoby.
Staršie názvy
Pôvodný názov: Most Františka Jozefa / (nem.) Franz-Josephs-Brücke / (maď.) Ferencz József-híd, po prvej svetovej vojne: Štefánikov most, po druhej svetovej vojne: Most Červenej armády.
1889 – 1945: Most Františka Jozefa, Štefánikov most
Nový most bol postavený v rokoch 1889 – 1890 a bol pomenovaný po vtedajšom rakúskom cisárovi, uhorskom kráľovi, atď. Františkovi Jozefovi I., ktorý sa slávnostného otvorenia osobne zúčastnil. Išlo o kombinovaný most pre cestnú, železničnú a pešiu dopravu. Nachádzal sa na železničnej trati Bratislava – Szombathely, otvorenej v tom istom roku. V čase prvej česko-slovenskej republiky sa volal Štefánikov most a viedla cezeň železničná trať cez Wolfsthal do Viedne (tzv. Viedenská električka), ktorej koľaje boli usadené na cestnej časti mosta a v centre zdieľala trate s bratislavskými mestskými električkami.
Pred oslobodením mesta koncom druhej svetovej vojny (3. apríla 1945) bola ustupujúcou nemeckou armádou oceľová časť zničená a jeden pilier bol poškodený.
1945 – 2013: Most Červenej armády, Starý most
Po oslobodení Bratislavy vojskami 7. gardovej armády 2. ukrajinského frontu s rumunským tankovým plukom postavila Červená armáda a jej nemeckí vojnoví zajatci v priebehu pol roka most, ktorý bol uvedený do prevádzky začiatkom roku 1946 a dostal pomenovanie Most Červenej armády. Hoci bol vtedy zamýšľaný ako dočasné riešenie, keďže mu predpovedali životnosť 15 rokov, používal sa tento most až do 2. decembra 2013. Na cestnej časti mosta boli počas výstavby uložené električkové koľaje, pričom trať bola ukončená tesne za mostom pri Sade Janka Kráľa a budovy Divadla Aréna. Po tejto obnovenej trati začala premávať električka až od roku 1951 a plánovalo sa trať predĺžiť až do centra vtedajšej Starej Petržalky, z plánov však nakoniec zišlo a električka premávala po Sad Janka Kráľa až do zastavenia premávky v roku 1961, z dôvodu pomaly sa zhoršujúceho stavu mosta, uplynutia jeho 15-ročnej lehoty, obmedzenia premávky vozidiel s hmotnosťou nad 12 ton a postupného zahusťovania dopravy na dovtedy jedinom dunajskom moste na území vtedajšieho Česko-Slovenska. Zrušenie električky malo byť iba dočasné, avšak doprava sa nakoniec neobnovila. Električkové koľaje boli odstránené z vozovky až na jar 1968, keď sa začala prvá výrazná oprava mosta. Električkovú trať na petržalskej strane iba zaliali vrstvou cestného asfaltu. Status jediného dunajského mosta platil až do roku 1972, keď bol uvedený do prevádzky Most SNP. náhľad|Demontáž mosta Železničná doprava na jednokoľajovej trati železničnej časti mosta slúžila až do roku 1983, keď boli vlaky presmerované na Prístavný most. Pri rekonštrukcii mosta v roku 1984 bola postupne odstránená železničná trať najprv na petržalskej strane, avšak na moste bola zachovaná kvôli pôvodne plánovanej rýchlodráhe, ktorá mala pokračovať po pôvodnej železničnej trati po vtedy zrušenú vlakovú stanicu Bratislava-Nivy. Pri rekonštrukcií mosta sa na cestnej časti vymenila pôvodná mostovka za betónovú a vymenili sa pôvodné mostné polia na staromestskej a petržalskej strane z roku 1890 za nové. V 80. rokoch postupne odstránili na staromestskej strane zvyšnú časť trate od mosta až po miesto bývalej stanice Bratislava-Nivy. Po politickom prevrate v novembri 1989 bol most v roku 1990 premenovaný na súčasný názov – Starý most.
V priebehu nasledujúcich rokov bol most priebežne udržiavaný vo využívateľnom stave, ale výmena pôvodnej mostovky v roku 1984 za novú betónovú sa stala pre most osudným, keďže pod náporom hustej dopravy začal výrazne klesať. Od 31. decembra 2008 bol uzavretý pre individuálnu dopravu a zostala tu zachovaná len premávka MHD, od 15. mája 2010 sa most pre kritický stav uzavrel aj pre MHD a rovnako aj pre chodcov a cyklistov. V priebehu toho roku začali rekonštrukčné práce, počas ktorých bola vykonaná sanácia mostných pilierov a bola odstránená betónová mostovka z roku 1984 vážiaca 28 ton. V roku 2011 bola vzhľadom na odľahčenie mosta opätovne sprístupnená pešia čast mosta pre chodcov a cyklistov. Koncom novembra 2013 sa začali práce na demontáži mosta, v dôsledku čoho bol most 2. decembra 2013 uzatvorený pre všetku dopravu.
Pred prestavbou v roku 2016 most pozostával zo železnej konštrukcie vyrobenej vo Vítkovických železiarňach, umiestnenej na kamenných pilieroch. Bol dlhý. Bol na ňom drevený chodník a jednokoľajová železničná trať (ktorá nepokračovala na žiadnom konci mosta). Do roku 2010 tu bola aj dvojpruhová cestná komunikácia. Tá bola najprv vo večerných hodinách 31. decembra 2008 uzavretá pre všetky druhy dopravy okrem MHD a od 14. mája 2010 aj pre MHD. Následne bola pre havarijný stav mosta demontovaná. Od konca novembra 2013 sa realizovala jeho demontáž, pričom z tohto dôvodu bol od 2. decembra 2013 uzavretý pre všetku dopravu.
Po jeho demontáži bol na jeho mieste vybudovaný nový most, ktorý využíva niektoré z pilierov Starého mosta, ktoré sú však nadstavené. Nový most slúži električkovej, cyklistickej a pešej doprave.
2014 – 2016: Prestavba
2. decembra 2013 o 8.15 sa most pre verejnosť definitívne uzavrel a započala sa demontáž mosta a dvoch pôvodných pilierov, ako aj výstavba nového piliera. Pôvodný termín ukončenia demontáže, naplánovaný na jar 2014, nebol splnený, keďže na dne Dunaja sa našli objekty, ktoré boli predbežne vyhodnotené ako munícia. V záujme bezpečnosti si preto hlavné mesto objednalo podrobnejší sonarový prieskum dna rieky v oblasti pilierov Starého mosta. Ten však odhalil, že kovové objekty nie sú nevybuchnutými mínami, a tak sa na demontáži mohlo pokračovať. Pôvodný plán sa však neúnosne natiahol a s búraním dvoch pilierov sa začalo až v septembri 2014. Táto skutočnosť čelila obrovskej kritike verejnosti, podľa ktorej došlo k výraznému časovému sklzu, ktorý mohol ohroziť plánované dokončenie stavby mosta a spojazdnenia trate do Petržalky v stanovenom termíne. Koncom januára 2015 stavba meškala už 10 týždňov, a tak mestu hrozilo, že 70-miliónové náklady bude musieť hradiť samo. 85 % rozpočtu pochádzalo z Kohézneho fondu Európskej únie.
S vysúvaním novej konštrukcie mosta sa začalo v marci 2015 z petržalskej strany a most súbežne dostával aj šedo-zelený náter. Predbežný plán dokončenia mosta bol plánovaný na október 2015. Nový most slúži električkovej doprave a v prípade potreby ho môžu využiť aj záchranné zložky. Električková trať je na súčasnú sieť napojená na Šafárikovom námestí (zároveň je zdvojkoľajnená existujúca trať na Štúrovej), na petržalskej strane je vedená v prvej etape po Jantárovú cestu, neskôr sa plánuje predĺženie do Janíkovho dvora na juhu Petržalky. Električková trať je vybudovaná ako tram-train s dvomi rozchodmi a v budúcnosti by mala umožniť podľa potreby aj prevádzku duálnych vozidiel, ktoré by mohli prechádzať z električkovej siete na železničnú a naopak.
Oficiálne práce na moste sa skončili už 15. decembra 2015, ale na moste sa pracovalo ešte aj potom. Práce na viac než stovke objektov mali byť podľa mesta ukončené 21. januára 2016. Do toho dňa sa začala kolaudácia a uskutočnila sa dynamická skúška mosta. V polovici februára prešla v rámci kolaudácie mostom prvá električka. Most bol otvorený pre verejnosť 19. mája 2016. Sprístupnený bol však zatiaľ iba pre pešiu a cyklistickú dopravu. Električky začali premávať po Starom moste 8. júla 2016.
Javerlhac-et-la-Chapelle-Saint-Robert
Javerlhac-et-la-Chapelle-Saint-Robert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Starý most (Bratislava)
2016 – súčasnosť
Od 1. septembra 2021 premáva po moste aj prípadná náhradná autobusová linka v prípade výluky električiek a od 26. marca 2022 aj nočná autobusová linka. Do budúcnosti sa uvažuje aj o linke, ktorá po uzavretí mosta premáva do Petržalky po Moste Apollo a do Starého Mesta po Moste SNP.
Javerlhac-et-la-Chapelle-Saint-Robert
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villeneuve-les-Bordes
Villeneuve-les-Bordes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ephemerides statistico-politico-aeconomico-literariae
Ephemerides statistico-politico-aeconomico-literariae bol latinský politicko-literárny časopis časopis, ktorý spočiatku vydával Juraj Alojz Belnay, profesor všeobecných dejín na kráľovskej právnickej akadémii v Bratislave. Vychádzal od 1. 4. 1804 do 29. 6. 1838.
Bol vlastne prekladom nemeckých Neuwieder Todten-Reich. Roku 1805 Belnay vynechal časť ekonomickú a literárnu a noviny dostali konečný názov Ephemerides statistico-politicae. Ich politické spravodajstvo však bývalo často už neaktuálne, pretože vychádzalo oneskorene. Politické, ako aj iné správy, preberali väčšinou z bratislavských Pressburger Zeitung.
Latinčina týchto novín, podľa svedectva súčasníkov, bola spočiatku na výške, no postupne sa zhoršovala, čo bolo vidno aj na prílohách týchto novín: Neovidensis (1804-1816) – (Novosti), ktoré boli vlastne latinským prekladom vo Viedni vychádzajúcich Gespräche in Reich der Todten. (Rozhovory z ríše mŕtvych). Ďalšími prílohami boli: Appendix ad Ephemerides latinas complectens physico-oeconomica (1804) (Fyzikálno-ekonomický prídavok k Listom latinským…), Relationes litterariae (1804) (Správy literárne). Obsahovali väčšinou správy preberané z viedenských novín, no nachádzali sa tu aj pôvodné informácie hospodárskeho charakteru, burzové oznamy a pod.
Vlastimil Klíma
náhľad|[[Jiří Tůma a Vlastimil Klíma počas prednášky o hašovacích funkciách na MFF UK]] RNDr. Vlastimil Klíma (* 19. február 1957) je český kryptológ a odborník na počítačovú bezpečnosť.
Noyelles-sur-Sambre
Noyelles-sur-Sambre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ras Algethi
Nazýva sa aj Caput ingeniculi, čo takisto znamená hlava kľačiaceho. V mnohých názorných vyobrazeniach totiž Herkules býva zobrazovaný v kľačiacej polohe s hlavou smerujúcou na juh. Ras Algethi sa nachádza blízko hranice so súhvezdím Hadonos.
Je to vizuálna dvojhviezda, pričom jej jasnejšia zložka, červený nadobor, je jedna z najväčších hviezd, aké poznáme. Jej priemer je asi 800 miliónov kilometrov, čo je 600-krát viac, ako slnečný priemer. Iné odhady hovoria „len“ o 400-násobku slnečného priemeru. Ak by sme túto gigantickú hviezdu umiestnili do slnečnej sústavy namiesto Slnka, pohltila by všetky jeho planéty až po Jupiter (vrátane Jupitera). Ako iní červení nadobri, aj Ras Algethi má extrémne nízku hustotu – len desaťmilióntinu gramu na cm2. Povrchová teplota je taktiež na hviezdu veľmi nízka – 2500 K. Je to polopravidelná premenná hviezda, pričom jej jasnosť kolísa od 3,0 do 4,0 mag. v perióde okolo 90 až 100 dní. Do svojho okolia vyvrhuje mračná plynov rozpínajúce sa rýchlosťami až /s.
V malom ďalekohľade možno uvidieť vo vzdialenosti 4,3“ žltého obra jasnosti 5,39 mag., ktorý sa však v kontraste s nadobrom javí nazelenalý alebo modrastý. Je zahalený do oblakov plynov z hlavnej hviezdy. Zmeny v spektre ukazujú, že je to spektroskopická dvojhviezda s periódou 52 rokov. Vzdialenosť tejto trojhviezdy nie je určená presne, odhady sú 282 až 430 svetelných rokov, niekde dokonca 700 svetelných rokov.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Balog nad Ipľom
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Balog nad Ipľom v okrese Veľký Krtíš.
Hrubovodské sutě
Ochrana
Dôvodom ochrany je geomorfologicky členité územie s výskytom prirodzených a prírode blízkych lesných ekosystémov 4. a 5. lesného vegetačného stupňa, typických pre lesnú oblasť Nízky Jeseník. Ide najmä o spoločenstvá bučín, jedľobučin a suťových lesov so zastúpením charakteristických i ohrozených a regionálne ustupujúcich druhov voľne rastúcich rastlín a voľne žijúcich živočíchov.
Územie rezervácie sa z veľkej časti prekrýva s EVL Údolí Bystřice č.CZ0714772
Jayac
Jayac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Morija
Morija môže byť:
UTM-2
thumb|UTM-2 UTM-2 (podľa unifikovaného označenia 71-402 alebo tiež SPEKTR-1) je typ ruskej električky, navrhnutej a vyrobenej spoločnosťou Uraltransmaš. Električka bola vyrábaná v rokoch 1999 – 2005.
Villeneuve-Saint-Denis
Villeneuve-Saint-Denis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moria
Moria môže byť:
Noyelles-sur-Selle
Noyelles-sur-Selle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kurt Angle
Kurt Angle (* 9. december 1968, Mt. Lebanon, Pensylvánia, USA) je americký profesionálny wrestler a zápasník, ktorý získal na Olympijských hrách v roku 1996 zlatú medailu. Preslávil sa najmä vďaka pôsobeniu vo WWE, kde získal mnoho individuálnych i tag tímových titulov. Momentálne účinkuje v WWE ako manažér pondelkovej show RAW.
Dolní Heršpice
Dolní Heršpice je jedno z 48 katastrálnych území štatutárneho mesta Brna, súčasť mestskej časti Brno-jih a do 16. apríla 1919 samostatná obec. Katastrálne územie má rozlohu 312,58 ha, je tu evidovaných 15 ulíc a 301 adries.
Samuel Ambrozi
Životopis
Pochádzal zo zemianskej, učiteľsko-farárskej rodiny, a vzdelanie získaval na evanjelickom lýceu v Bratislave a na univerzite v nemeckej Jene, ktorá vtedy bola akousi Mekkou nielen nemeckých, ale aj slovenských osvietencov. O jeho túžbe po vzdelaní a zainteresovanosti o súčasnú filozofiu svedčí aj to, že sa stal roku 1782 členom tamojšej latinskej učenej spoločnosti. Po návrate do vlasti bol istý čas kazateľom vo Veličnej na Orave, od roku 1787 v Radvani a od roku 1804 v Banskej Štiavnici. Tu zastával funkciu dištriktuálneho notára a v tomto meste založil aj chlapčenský a dievčenský vychovávateľský ústav. Zúčastnil sa aj založenia spomínanej učenej spoločnosti.
Tvorba
Spočiatku vynikal ako básnik. Okrem kázní a príležitostných prejavov, písaných po nemecky, vydal aj dve úvahy o činnosti ústavu pre výchovu chlapcov a dievčat v Banskej Štiavnici v rokoch 1804 – 1805. Okrem vlastnej náboženskej a publicistickej tvorby bol tiež v rokoch 1793 – 1803 redaktorom novín Novi Ecclesiastico-scholastici Annales evangelicorum augustanae et helveticae confessionis in Austriaca Monarchia (Nové cirkevno-školské ročenky…). Šírku vzdelania, estetické, literárne a filozofické názory Samuela Tešedíka, ale aj jeho redaktorskú pohotovosť a organizačný talent pri združovaní spisovateľov, básnikov i vedeckých pracovníkov, najlepšie spoznáme práve z Nových cirkevno-školských ročeniek.
Villeneuve-sous-Dammartin
Villeneuve-sous-Dammartin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Journiac
Journiac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
12. september
Narodenia
thumb|upright|[[Hans Zimmer (* 1957)]] náhľad|230x230bod|[[Paul Walker (* 1973)]] thumb|upright|[[Darren Campbell (* 1973)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Anthony Perkins († 1992)]] thumb|upright|[[Johnny Cash († 2003)]]
Obies
Obies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zbojnícke plesá
Zbojnícke plesá môžu byť:
Strelecké plesá
Strelecké plesá môžu byť:
Krewella
náhľad|Krewella logo 2014-súč. Krewella je americká electro/dubstepová skupina. Skladá sa zo sestier Jahan a Yasmine Yousaf. Dodnes vydali 2 EP a 1 album nazvaný Get Wet z roku 2013. Skupina bola obdarovaná pár cenami. Medzi najznámejšie single patria „Alive“, „Live For The Night“ a „Killin 'It“.
Single
náhľad|Krewella v roku 2012
Krewlife - TV série
náhľad|Krewella v Milwaukee 2013
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čeláre
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čeláre v okrese Veľký Krtíš.
Flores (Indonézia)
Ostrov je známy ako nálezisko kostier hominidov druhu človek floreský (Homo floresiensis).
Iné projekty
.
Daniel Kuzmin
Daniel Kuzmin (*21. február 1978, Sovietsky zväz, dnes Rusko) je izraelský bežec na lyžiach ruského pôvodu. Od 6. apríla 2007 je manželom slovenskej biatlonistky Anastasiye Kuzminovej. Na Zimných olympijských hrách 2010 bol členom slovenskej výpravy ako biatlonový servisman. Je členom realizačného tímu reprezentačného tímu v biatlone. Od roku 1999 býva v Banskej Bystrici.
Ebulobo
Ebulobo (alebo Amburombu) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti ostrova Flores, neďaleko južného pobrežia ostrova. Vrchol symetrického kužeľového vulkánu je ukončený lávovým dómom. V geologickom vývoji sopky existujú záznamy o siedmich erupciách, prvá sa odohrala v roku 1830, posledná vo februári 1969. Jednoalo sa o explozívne erupcie menšieho rozsahu.
Obrechies
Obrechies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LaShawn Merritt
LaShawn Merritt (* 27. jún 1986, Portsmouth, Virgínia, USA) je americký atlét, venujúci sa behu na 200 m a 400 m. Na MS v atletike 2007 získal zlatú medailu v štafete na 4x400 m, striebornú v behu na 400 metrov. Na Letných olympijských hrách 2008 dve zlaté medaily.
Osaka 2007
Na MS v atletike 2007 skončil v behu na 400 m na druhom mieste časom 43,96 s, čo je jeho osobný rekord a stal sa 8. najlepším pretekárom na tejto trati v histórií. Na prvého Jeremyho Warinera mal stratu 41 stotín sekundy. Bol členom víťaznej štafety na 4x400 metrov spolu s Angelom Taylorom, Daroldom Williamsonom a Jeremym Warinerom.
Peking 2008
Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu získal dve zlaté medaily. V behu na 400 metrov vyhral s náskokom 99 stotín sekundy pred Jeremym Warinerom. Merrittova štartová reakcia bola 0,318 s. I napriek tejto nevýhode dokázal zlepšiť svoje vtedajšie osobné maximum o 21 stotín.
Bol členom štafety v behu na 4x400 metrov, ktorá skončila na prvom mieste časom 2:55,39 s a tým vytvorila nový olympijský rekord na tejto trati.
Spolková cesta 9 (Rakúsko)
Spolková cesta 9 (, Hainburger Straße, v Dolnom Rakúsku aj Landesstraße 9, ) je 47 kilometrov dlhá rakúska štátna cesta, ktorá spája predmestie hlavného mesta Viedeň, Schwechat, so štátnou hranicou so Slovenskom. Zo Schwechatu cesta pokračuje do Fischamendu popri diaľnici A4, následne pozdĺž Dunaja popri alebo cez obce Haslau-Maria Ellend, Regelsbrunn, Petronell-Carnuntum, Bad Deutsch-Altenburg, Hainburg an der Donau a Wolfsthal, za ktorým prechádza štátnu hranicu so Slovenskom, kde pokračuje ako cesta I. triedy 61.
Menestheus (rozlišovacia stránka)
Menestheus môže byť:
Spolková cesta 9 (Rakúsko)
História
Od 1. októbra 1823 premávala denne po Bratislavskej ceste expresná pošta medzi Viedňou a Bratislavou, ktorej trvalo zdolať túto približne 65 km dlhú cestu asi šesť hodín. Od 31. mája 1824 jazdila po nej expresná pošta raz za týždeň cez Kittsee aj do Budína. Podľa momentálnej poveternostnej situácie trvala táto trasa od 30 do 34 hodín.
V roku 1834 boli postavené mýtne stanice vo Wolfsthale, Regelsbrunne, Fischamende a Schwechate, ktoré priniesli do štátnej pokladnice okolo 50 000 zlatých.
Národný park Sagarmáthá
Národný park Sagarmáthá (iné názvy: Národný park Sagarmátha, Národný park Sagarmatha) je chránené územie, ktoré sa nachádza v Nepále a zaberá časť Himalájí vrátane južnej strany Mount Everestu. Park bol založený 19. júla 1976. Nachádza sa v ňom jedinečné prírodné bohatstvo v podobe fauny i flóry. Hlavne vďaka tomu bol park v roku 1979 zapísaný na Zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Jumilhac-le-Grand (obec)
Jumilhac-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villeneuve-sur-Bellot
Villeneuve-sur-Bellot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Chomoutovské jezero (prírodná rezervácia)
Chomoutovské jezero je prírodná rezervácia ev. č. 1663 neďaleko obce Chomoutov v okrese Olomouc. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Litovelské Pomoraví.
Villeneuve-sur-Bellot
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chomoutovské jezero (prírodná rezervácia)
Ochrana
Územie rezervácie sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
Villeneuve-sur-Bellot
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Königssee
Königssee je jazero v juhovýchodnom Bavorsku. Toto jazero má veľmi čistú vodu a preto je povolená plavba iba lodiam s elektromotorom, veslami a pedálmi (kajaky a kanoe sú zakázané). Rovno v severnej časti jazera sa nachádza Christlieger – jediný ostrovček (0,126 ha) v Königssee.
Opis
Leží v juhovýchodnom cípe Bavorska pri obci Schönau am Königsee. Je tretie najhlbšie jazero v Nemecku. Jazero je v jurskom rifte a vzniklo ľadovcovou činnosťou počas poslednej ľadovej doby.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dačov Lom
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dačov Lom v okrese Veľký Krtíš.
Slovenské novinárstvo v čase prvých latinských, nemeckých a maďarských novín
Nova Posoniensia a zlé obdobie
Prvé pravidelne vychádzajúce noviny v Uhorsku boli významné bratislavské Nova Posoniensia.
Po zániku Nova Posoniensia neboli na Slovensku dlhší čas priaznivejšie podmienky na vydávanie novín a časopisov. Súviselo to aj so stupňujúcim sa zápasom medzi katolíkmi a evanjelikmi a s rekatolizáciou Uhorska. Navyše vývoj spoločenských a politických pomerov vtedy na Slovensku rozvoju novinárstva neprial. Plánovaný časopis Daniela Fischera Acta Eruditorum Pannonicae res et eventus naturales ac morbus patriae exponentis nakoniec nevyšiel.
Významné latinské periodiká okolo roku 1800
Medzi posledné latinské časopisy vychádzajúce na slovenskom území patria Nové cirkevno-školské ročenky evanjelikov augšburského a helvétskeho vyznania v rakúskej monarchii. (Novi Ecclesiastico-scholastici Annales evangelicorum augustanae et helveticae confessionis in Austriaca Monarchia).