cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hermetizmus (filozofia)
Hermetizmus alebo hermetika je súbor filozofických a náboženských názorov a pojmov, založených najmä na helenisticko-rímskych pseudoepigrafických spisoch, pripisovaných Hermovi Trismegistovi (🇬🇷), legendárnemu mudrcovi a egyptskému veľkňazovi, synonymu egyptského boha múdrosti Thovta. Jej myšlienkami je zásadne ovplyvnená západná magická tradícia a talianska renesancia. V Islame sa objavil Hermov kult okolo roku 830 po Kr. medzi Sabianmi, ktorých spomína Korán.
Terminológia
Slovo pochádza z latinského adjektíva hermeticus „hermetický“, príp. „Hermov“ (napr. hermetické spisy). Stúpenec hermetizmu sa nazýva hermetik. Pojem hermetikum (mn. č. hermetiká) v širšom zmysle znamená akýkoľvek predmet týkajúci sa hermetizmu. V užšom zmysle, napr. vo filológii, označuje zachovaný alebo stratený hermetický textový dokument.
Starovek
V neskorom staroveku sa hermetizmus objavil paralelne s gnosticizmom, novoplatonizmom a raným kresťanstvom, „charakterizovaný odporom ako k prevládajúcej čistej racionalite, tak aj k dogmatickej viere.“
Spisy, ktoré sú dnes známe ako Corpus Hermeticum (C. H.), boli časťou synkretických a intelektualizovaných pohanských predstáv, ktoré sa objavovali okolo 2. storočia. Inými príkladmi tohto kultúrneho hnutia je novoplatónska filozofia, chaldejské veštby, neskoršia orfická a pytagorejská literatúra, a samozrejme gnosticizmus. Množstvo dochovaných hermetických textov a informácií je zo spisov a citátov ich súčasníkov. Najviac odkazov na hermetizmus pochádza z kresťanských diel, z polemík alebo výpiskov, ktoré sa stavajú k hermetizmu rôzne (Aurelius Augustinus polemicky, Lactantius obdivne), z mimokresťanských prameňov novoplatonik Iamblichos z Chalkidy a alchymista Zósimos.
Existujúce grécke texty trvajú na jedinečnosti a dobrote Boha, nabádajú k očisťovaniu duše a odmietajú pohanské náboženské úkony (napr. uctievanie obrazov). Veľa stratených a zachovaných textov sa zaoberá alchýmiou, astrológiou a mágiou. Sú to tzv. technické hermetické texty. Druhou skupinou sú tzv. filozofické hermetické texty, ktoré sa venujú filozofickým a náboženským úvahám. Väčší filozofický text Asclepius, stratené grécke dielo, zachované len v nekvalitnom latinskom opise a v niekoľkých krátkych úryvkoch originálneho textu v citáciách, obsahuje krvavú predpoveď o konci rímskej nadvlády nad Egyptom a jeho znovuzrodenie. Tento text bol jediným hermetickým textom, ktorý sa do Európy dostal ešte počas antiky.
Prevládajúcou literárnou formou sú dialógy, aj keď len formálne, pretože Hermov oponent obyčajne dialóg neobohacuje. Väčšinou Hermés vyučuje prvkom tajného učenia. Táto forma dialógov je ovplyvnená egyptskou múdroslovnou literatúrou, ktorá pracuje s dialógom medzi otcom a synom a nemá takú dynamiku ako grécke dialógy. Ďalšími literárnymi formami sú hermetické hymny a sentencie.
Renesancia
Po storočiach ochabnutého záujmu bol hermetizmus na Západe znovu prebudený roku 1460 po Kr. macedónskym mníchom menom Leonardo, ktorý priniesol C. H. do Pistoie. Bol jedným z niekoľkých agentov pistoianského vládcu Cosima de’ Medici, ktorí prehľadávali európske kláštory, aby našli stratené staroveké spisy. Celospolečenský záujem o antickú filozofiu tkvie aj v dejinných okolnostiach. Roku 1453 dobyli Turci Konštantinopol a dôsledkom bol aj útek ostatku byzantských učencov do Európy. So sebou priniesli množstvo v Európe neznámych filozofických spisov, ktoré podnietili záujem renesančnej inteligencie.
Hermetizmus v tom čase oslovoval mnohé osobnosti renesancie. Medzi jeho zástancami bol napr. Pico della Mirandola, Francesco Giorgi, alebo Giordano Bruno. Verili, že hermetizmus je prameňom ostatnej filozofie, starým ako sám človek, v ktorom sa dá nájsť odpoveď na každú otázku.
V roku 1614 nastal zlom, keď švajčiarsky filológ Isaac Casaubon analyzoval lingvistický štýl hermetických textov z C. H. a prišiel k záveru, že texty pripisované Trismegistovi nie sú prácou egyptského kňaza, ale vznikli koncom 1. storočia po Kr. Walter Scott ich zasadil do obdobia okolo roku 200 po Kr., zatiaľ čo W. Flinders Petrie medzi roky 200 až 500 pred Kr. Plutarchos datoval Herma Trismegista do obdobia okolo roku 100 po Kr. Tertullianus, Iamblichos a Porfyrios pokladali tradičné datovanie za správne.
Casaubonov výskum znamenal pre hermetické texty a hermetizmus samotný koniec záujmu zo strany intelektuálov na dlhé roky. Jeho miesto zaujala karteziánska filozofia.
19. storočie
Hermova veda sa znovu ocitla na okraji záujmu. Prvý krok v ústrety hermetizmu urobil po dlhom čase Gustav Parthey roku 1854, keď vydal časť C. H.. Bolo to prvé vydanie gréckeho textu od roku 1630 a ukázalo veľký nezáujem akademických kruhov o hermetizmus v tom čase.
20. storočie a súčasnosť
Nakoniec sa prielom v záujme podaril Richardovi Reitzensteinovi roku 1904, keď vydal štúdiu Poimandres. Svojimi odvážnymi špekuláciami vyprovokoval odborníkov a tým rozprúdil modernú debatu o hermetizme, ktorá trvá dodnes. Hneď na začiatku sa vytvorili dva prúdy bádateľského prístupu k problematike:
Náboženstvo alebo filozofia
right|thumb|Hermés Trismegistos na mozaike podlahy katedrály v Siene.
Nie každý, kto sa venuje hermetizmu, musí mať k nemu náboženský vzťah, môže ho brať len ako filozofický systém. V hermetizme sa najvyššia bytosť, alebo Princíp, nazýva rôzne, napr. „Boh“, „Prozreteľnosť“, „Absolútno“ alebo „Jediný“. Mnoho študentov hermetizmu má svoje náboženské vyznanie, napr. kresťanstvo, budhizmus, judaizmus, niektoré pohanské náboženstvo, alebo Islam. Veria, že všetky tieto náboženstvá obsahujú v jadre rovnaké pravdy a zdieľajú ezoterický obsah s hermetizmom. Charakter hermetizmu spočíva v neformálnosti a vnútornej pluralite, ktoré sa prejavujú v pestrosti názorov.
Tobias Churton, odborník na rôzne náboženské hnutia tvrdí, že „hermetická tradícia je triezva a variabilná, ponúka tolerantné filozofické náboženstvo všadeprítomného vedomia, čisté vnímanie boha, kozmu a vlastného ja, a je veľmi povzbudivá pre štúdium, pretože sa dá overovať všade.“
Hermetizmus predsa len toleroval niektoré osobné rituály a obety. V textoch sa spomína spôsob a čas modlitby (C. H. XIII/16), alebo „rozumová obeta v slovách“ ako modlitba, hymnus či vďakyvzdanie. Príkladom môže byť záver Poimandra (C. H. I/31–32):
Hermetické texty
Podľa legendy, ktorú hermetici prijímajú, Hermes Trismegistos napísal 42 kníh, aj keď v súčasnosti poznáme oveľa viac spisov, ktoré mu pripisujú. Podľa legendy väčšina bola zničená spolu s alexandrijskou Veľkou knižnicou.
Z hermetických dokumentov je možné vybrať tri najdôležitejšie diela pre hermetizmus, ktoré sú dostatočne známe:
Tri druhy poznania celého Univerza
right|thumb|Hermés Trismegistos na vyobrazení z alchymistického traktátu z roku 1624.
Jedno vysvetlenie, ako Hermés dostal priezvisko „Trismegistos“ vraví, že „trikrátveľký“ je preto, lebo sa v Smaragdovej doske spomína jeho znalosť troch druhov poznania celého vesmíru. Pod tromi druhmi poznania sa rozumie alchýmia, astrológia a teurgia. Podľa Marsilia Ficina Trismegista „volali ‚trikrátveľkým‘, pretože bol najväčším filozofom, kňazom a vládcom.“ Ďalšie vysvetlenie môžeme nájsť v Sude (veľká byzantská encyklopédia z 10. storočia): „Volali ho Trismegistos kvôli jeho zbožnosti k trojici, pretože tvrdí, že v trojici je jediná božská prirodzenosť.“
Hermetické názory
Hermetizmus učí, že jestvuje „Jediný“ (Boh), ktorého súčasťou sme my a celý vesmír a predpokladá, že existujú vo vesmíre také bytosti, ako bohovia, anjeli alebo elementáli. Pracuje s pojmami ako prvotný Človek, Nús, alebo planetárni Správcovia, ktoré svedčia o gnostickom vplyve. Hermetizmus „usiluje o maximalizáciu spiritualizácie a univerzalizáciu zbožnosti, a v tom sa snaží prekonať bežné náboženstvá postavené na tradičných kultoch.“
Vo vzťahu človek–boh hermetizmus tiež prekonáva iné náboženské a filozofické systémy:
V starovekom hermetizme sa stretáva niekoľko filozofických vplyvoch súčasne. Hlavné sú štyri:
thumb|Kozmická ruža z diela Amphitheatrum sapientiae aeternae od [[Heinrich Khunrath|Heinricha Khunratha.]]
V súčasnosti sa podľa Antoine Faivreho hermetizmus rozlišuje na:
Jeden z najlepších znalcov hermetizmu 20. storočia, Giulio Cesare Evola, vyslovil postreh, v ktorom porovnáva antické a súčasné ponímanie hermetickej a aj všeobecnej vedy. Český hermetický historik a psychológ Milan Nakonečný o tom píše:
Klasické živly
Hermetizmus používa štyri klasické živly: zem, vodu, vzduch a oheň. Boli známe už pred Sokratom a často ich spomína C. H.. Piaty aristotelovský živel éter C. H. nepozná.
Ako hore, tak aj dolu
Tieto slová sa veľmi často používajú v okultných alebo magických kruhoch. Ako je vyššie uvedené, pochádzajú z hermetických textov. Ich koncept je prvý raz vyložený v Smaragdovej doske Herma Trismegista v slovách: „… to, čo je dolu je ako to, čo je hore a to, čo je hore, je ako to, čo je dolu …“.
V zhode s rôznymi úrovňami reality: fyzickou, duševnou a duchovnou, všetko, čo sa stane v jednej úrovni, stane sa aj v ostatných. Tento princíp sa vyskytuje tiež v paradigme mikro- a makrokozmu. Mikrokozmos je samostatné Ja, alebo iná individualita. Makrokozmos je vesmír. Predpokladá sa, že makrokozmos je ako mikrokozmos a opačne, a vzájomne sa prelínajú. Porozumením jednému, zvyčajne mikrokozmu, je možné porozumieť druhému.
NGC 1823
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Hermetizmus (filozofia)
Prevteľovania
Hermetizmus sa k prevteľovaniu stavia pozitívne, podobne ako novoplatonizmus. Hermés hovorí:
Existuje vysvetlenie, že veta hovorí o rôznych znovuzrodeniach skôr v duchovnom zmysle ako vo fyzickom tele.
Morálka, boh a zlo
Hermés vysvetľuje v knihe O myslení a vnímaní (C. H. IX), že Nús (myseľ) rodí obe kvality: dobro aj zlo, podľa podnetu, ktorý dostane buď od Boha alebo od démonov. Boh prináša dobro a démoni zlo. Medzi vecami, ktoré prinášajú démoni, je „nevera, vražda, násilie k otcovi, svätokrádež, bezbožnosť, uškrtenie, samovražda skokom z útesu, a ďalšie podobné diabolské činy.“
Z tohto textu je jasné, že hermetizmus má naozaj zmysel pre morálku. Slovo „dobro“ je však používané veľmi presne, výhradne pre „najvyššie dobro“, t. j. Boha. Len Boh (ako „najvyššie dobro“, nie ako „všeobsahujúci“) je úplne oslobodený od zla, preto sa považuje za dobrého. Človek je zbavený šance byť dobrým, preto má telo podliehajúce prírodným živlom a nepozná najvyššieho Boha.
Legenda stvorenia
thumb|Mikrokozmos Príbeh sa spomína v knihe Poimandrés (C. H. I). Rozpráva ho Nús–Boh Hermovi Trismegistovi po meditáciách. Začína tým, že Boh ako zhliadol Kozmos a stvoril živly, vytvoril náš svet s vlastnými prvkami a dušami. Potom Nús–Boh, súčasne božský Otec aj kozmická Matka, majúci Logos (Slovo), zrodil Nús–Tvorcu, tvorcu sveta. Nús–Tvorca stvoril sedem Správcov alebo božstiev (pokladaných za Merkúr, Venušu, Mars, Jupiter, Saturn, Slnko a Mesiac), ktoré sa pohybujú v kruhoch a vládnu osudu.
Logos preskočil ďalej, z materializovania živlov, ktoré stvoril bez inteligencie. Nús–Tvorca vytvoril okruh Správcov a ich hmota vydala stvorenia bez reči. Zem bola oddelená od Vody a z nich vyšlo množstvo tvorov, rozdielnych od Človeka.
Nakoniec Nús-Boh stvoril Človeka androgyna na svoj obraz a odovzdal mu stvorenie. Človek pozorne sledoval tvorenie svojho brata – Nús–Tvorcu a prijal od neho a aj od svojho otca právo na všetko. Človek sa potom vzniesol do sfér, aby videl a poznal všetko stvorenie a vtedy ukázal tvár Najvyššieho Fysis (Prírode). Fysis sa do neho zamilovala a Človek, vidiac v nej svoju zrkadliacu sa podobu, zaľúbil sa do nej (v skutočnosti do svojej podoby). V tom momente, ako sa rozhodol ostať s ňou, stal sa jej súčasťou a otrokom jej obmedzení, akými sú pohlavie a spánok. Stal sa nemým, pretože stratil Logos, rozdvojeným, smrteľným telom, ale ostal nesmrteľný duchom, ostalo mu právo na všetko, ale podliehal osudu.
Príbeh okrem vzniku človeka neprotirečí evolučnej teórii. Väčšina hermetikov plne akceptuje evolučnú teóriu ako pevný základ pre stvorenie všetkého, od jednoduchej hmoty po človeka.
Sedem axióm
Kybalion formuluje sedem hermetických axióm:
Hermetické bratstvá a spoločnosti
Keďže hermetizmus stával v opozícii hlavne s katolíckou cirkvou, táto rola ho automaticky odsúvala za hranicu bežného spoločenského diania. Za touto hranicou sa nachádzali aj príbuzné hnutia a skupiny, s ktorými sa hermetizmus miešal. Jeho prienik do ezoteriky ovplyvnil vo veľmi veľkej miere západnú magickú tradíciu. Hermetická duchovná prax sa stala vďaka náboženskému kontextu veľmi užitočnou v mágii, najmä v teurgickej (vysokej) mágii, v protiklade s goétickým (profánnym) čarodejníctvom.
Hermetická teurgia prijala učenie židovskej kabaly a kresťanského mysticizmu. Tým sa stala zrozumiteľnejšou a účinnejšou pre Európanov stredoveku a renesancie.
Veľmi málo hermetických rádov sa dá nájsť už v neskorom stredoveku a ranej renesancii. V západnej Európe v 19. storočí podstúpila hermetická mágia svoje obrodenie, kde ju praktikovali ľudia a skupiny, ako Zlatý úsvit, Eliphas Lévi, Frederick Hockley, William Butler Yeats, alebo Arthur Machen. Ďalším príkladom môžu byť nasledujúce bratstvá a spoločnosti:
Rozporuplnosť
Z druhej strany sa ozývajú od začiatku sedemdesiatych rokov hlasy, ktoré pokladajú hermetizmus a jeho tézy za zastarané a dnes neplatné. Tvrdia to hlavne niektoré okultné skupiny a hnutia, ktoré hermetické princípy používajú v praxi. Aleister Crowley v diele Liber O odrádzal študentov hermetických vied pokladať hermetické javy za realitu. Jozef Karika, keďže vychádza len z úrovne svojho intelektuálneho poznania, v doslove ku knihe Zóny stínu podrobuje praktické hermetické princípy tvrdej kritike, napríklad: „Hermetické interpretačné systémy a súbory korešpondencií sú významovo natoľko mnohostranné, neurčité a široké, že v rámci vlastného sveta vzťahov umožňujú obhájiť a zdôvodniť akýkoľvek ''postulát. Preto ich chápem výlučne len za jazykové hry, ktorými dokážeme naše mozgy a duše priviesť k špecifickým výkonom. … používam [ich] predovšetkým kvôli systematizácii a zaužívanému konsenzu. Brať ich v 21. storočí vážne považujem za naivnosť.“ Súčasnému ponímaniu sveta ťažko odolá aj hermetický koncept štyroch „transcendentálnych substancionálnych“'' živlov a éteru. Okrem toho, že aristotelovský piaty živel sa dnes nesprávne strieda s indickým pojmom ákáša, pri podrobnejšom skúmaní problematiky a opustení dogmatických pozícii pri tomto princípe (a nie len pri tomto, ale pri väčšine princípoch systému) zistíme, že ich platnosť nie je vôbec jednoznačná. Konečná podoba konceptu živlov vznikla v renesancii a v tom čase bola aktuálna. No už počas nej „je pokrokovými mysliteľmi vyvrátená.“ Karika ďalej spomína Giordana Bruna a jeho dielo O nekonečne, vesmíre a svetoch v ktorom Bruno píše: „Môj záver znie takto: preslávené a populárne usporiadanie živlov a svetových telies je snom a prázdnou fantáziou, pretože sa nedá overiť prírodou a ani dokázať a odvodiť rozumom, a okrem toho je to nesprávne a nemožné.“ Podobne je to so základnou hermetickou tézou mikro-makrokozmu („ako hore tak aj dolu“) alebo konceptom prevteľovania, ktoré nie sú prístupné bežnému intelektuálnemu poznaniu.
Damak
Damak je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Edelénskom okrese.
Seebeckov jav
Seebeckov jav (alebo tiež termoelektrický jav) je priamou premenou rozdielu teplôt na elektrické napätie. Peltierov jav a Seebeckov jav sú vlastne opaky seba navzájom. Medzi súvisiace javy patrí Thomsonov jav a ohrev Jouleovým teplom. Peltier-Seebeckov jav, a Thomsonov jav sú vratné, ohrev jouleovým teplom nemôže být vratným procesom podľa zákonov termodynamiky.
Tento jav bol po prvýkrát objavený v roku 1821 nemeckým fyzikom Thomasom Seebeckom, ktorý zistil, že existuje elektrické napätie medzi dvoma koncami kovovej tyče, pokiaľ medzi týmito koncamii existuje teplotný rozdiel – gradient ΔT.
Zistil tiež, že kompasová strelka je odklonená ak je umiestnená v uzatvorenej slučke tvorenej z dvoch rôznych kovov s teplotným rozdielom medzi spojmi. Je to z dôvodu rozdielnej odozvy kovov na teplotné rozdiely v prúdovej slučke, ktorá spôsobuje vznik magnetického poľa.
Jav je teda vznik napätia, ktorý nastáva pri teplotných rozdieloch medzi dvoma rozdielnymi kovmi alebo polovodičmi. To spôsobuje nepretržité prúdenie elektrónov, pokiaľ vodiče tvoria uzatvorený obvod. Vzniknuté napätie je rádovo niekoľko mikrovoltov na stupeň Celzia.
V nasledujúcom obvode môže býť merané napätie U nižšie uvedeným vzorcom.
150px
SA a SB sú Seebeckove koeficienty kovov A a B, T1 a T2 sú teploty spojov. Seebeckove koeficienty sú nelineárne a závisia na teplote vodičov, použitom materiáli a jeho molekulárnej štruktúre. Pokiaľ sú Seebeckove koeficienty v danom rozsahu teplôt približne konštantné, môže byť vyššie uvedená rovnica linearizovaná.
Využitie
Jav sa využíva pre priamu výrobu elektrickej energie z tepla, čiže tam kde máme k dispozícii zdroj tepla, resp. teplotný spád. V praxi sa efekt častejšie využíva pre nepriame meranie teploty, kde sa článok použije ako teplotný snímač (senzor) a merané napätie je ekvivalentné rozdielu teplôt povrchov článku.
Klimkovice
Klimkovice sú mesto v Česku v okrese Ostrava-mesto v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 238 obyvateľov, z toho 2 094 mužov a 2 144 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,6 roka (muži 38,8 roka, ženy 42,3 roka).
Urbinská Venuša
Urbinská Venuša (tal. Venere di Urbino) je názov obrazu talianskeho renesančného maliara Tiziana.
Michalka (priezvisko)
Michalka je slovenské priezvisko. Najčastejšie je na západnom Slovensku, najviac v obci Prašice (okres Topoľčany), Topoľčanoch a Novej Lehote (okres Nové Mesto and Váhom).
Známi nositelia
Pozri v článku Michalka.
Urbinská Venuša
Krásna mladá žena tu nezakryte dáva najavo svoju zmyselnosť, ktorú zvýrazňuje zlatistá pokožka jej nahého tela na bielej plachte. Červený zamat lôžka a zelený záves za ňou vytvárajú dokonalý kontrast. Scéna sa odvíja za skorého rána, čo naznačuje náznak brieždenia za oknom. Slúžky, na obraze v pozadí, chystajú panej šaty.
Je to dielo z pozostalosti urbinskej rodiny della Rovere (odtiaľ názov obrazu), zanechané poslednej členke rodiny Vittorii, manželke Ferdinanda II. de' Medici.
Tizian namaľoval toto plátno pre urbinského vojvodu Guidobalda II. v roku 1538. Patrí medzi najreprezentatívnejšie práce zrelého umelca. V diele cítiť inšpiráciu dvoch veľkých renesančných umelcov a Tizianových predchodcov: Michelangela a Raffaela.
Dlho sa viedli polemiky koho vlastne mladá žena predstavuje. Až v druhej polovici 20. storočia bol prijatý názor, že nejde o žiadnu konkrétnu osobu a že toto dielo, zdobiace pôvodne urbinský palác, je vlastne alegóriou manželskej lásky a oddanosti.
Altillac
Altillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Place des Victoires
thumb|Place des Victoires Place des Victoires (Víťazné námestie) je námestie v Paríži na hraniciach 1. a 2. obvodu, asi 500 metrov severne od Louvru. Patrí k tzv. „kráľovským námestiam“ v Paríži. Bolo postavené na počesť kráľ Ľudovíta XIV., ktorého jazdecká socha stojí uprostred námestia.
Dejiny
Návrh na založenie námestia dal maršal François de La Feuillade (1631 - 1691), ktorý tým chcel vzdať česť kráľovi Ľudovítovi XIV. Nové námestie malo svojim názvom pripomínať kráľovo víťazstvo vo francúzsko-holandskej vojne (1672 – 1679). Bolo postavené podľa plánov architekta Julesa Hardouin Mansarta, ktoré predpokladali výstavbu kruhového námestia o polomere asi 80 metrov na ktoré mali viesť tri ulice. Jednotne pojatá výstavba pochádza z rokov 1687 - 1690. Na prízemí domov sa počítalo s obchodmi (v súčasnosti sú to najmä luxusné obchody), vo vyšších podlažiach to boli byty pre šľachtu.
Uprostred námestia bola v roku 1686 postavená asi 12 m vysoká socha kráľa Ľudovíta XIV. sochára Martina Desjardina. Tento pomník bol zbúraný za Francúzskej revolúcie v roku 1792. V roku 1810 bola na jeho mieste postavená socha generála Desaixa. V roku 1828 miesto nej bola inštalovaná súčasná jazdecká socha kráľa Ľudovíta XIV. ktorej autorom je sochár François Joseph Bosio (1768 - 1845).
NGC 6959
NGC 6959 je galaxia v súhvezdí Vodnár, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 22. septembra 1884.
Okružná
Okružná môže byť:
Antikles z Messénie
Antikles alebo Antiklés (Antikles/iný prepis:Antiklés) bol víťaz olympijských hier behu na jedno stadion v roku 748 pred Kr.
Antikles z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 8. olympijských hrách. Beh na jedno stadion bola jediná disciplína, v ktorej sa od založenia hier v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá bol Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp ) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov.
Trepešský potok
Tok potoka
Pramení v Čergove v oblasti sedla Široký laz (827 m n. m.) na severovýchodnom svahu Trepeša (911,6 m n. m.), v lokalite Kovaľova lúka, v nadmorskej výške cca 870 m n. m. V pramennej oblasti tečie sprvu na západ, potom sa stáča a na krátkom úseku pokračuje na severozápad. Sprava ďalej priberá dva krátke prítoky z oblasti Boldovskej lúky, pričom opäť tečie západným smerom a zľava priberá prítok (668,9 m n. m.) zo severozápadného svahu Trepeša. Od tohto sútoku tečie znovu na severozápad, z pravej strany priberá prítok z oblasti Pálkovej lúky a ďalej už pokračuje smerom na sever. Priberá ešte svoj najdlhší, pravostranný prítok (1,5 km) z lokality Pálkova lúka a v osade Majdan ústi v nadmorskej výške približne 515 m n. m. do Ľutinky.
Trepešský potok patrí do okresu Sabinov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Čergov.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Trepešský potok má pôvod v názve vrchu (aj lesa aj lúky) Trepeš . Z toponyma Trepeš bolo po rozšírení o formant -ský a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Trepešský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Toponymum Trepeš má pôvod v slovnom základe treb- z celoslovanského slova *tríbiť ←*trěbiti vo význame ''1. čistiť, mýtiť, 2. prinášať obete, obetovať''. V pomenovacom procese toponým, v ktorých slovnom základe sa vyskytuje slovo trebiti, motivačným prvkom bolo miesto, lokalita získania pôdy na poľnohospodársku činnosť alebo na osídlenie pôvodne krovinatej a lesnej pôdy pálením, čistením a klčovaním aj s koreňmi, vytrhávaním rastlín aj s koreňmi, vykopávaním drevín s koreňmi. Menej frekventovaným motivačným prvkom sa ukazuje pomenovanie miesta spojeného so slovanským slovom trěba vo význame pohanská obeta. V pomenovacom procese geografických názvov z územia Slovenska so slovným základom treb- bola čiastočne priamo využitá apelatívna časť dobovej slovenskej slovnej zásoby ale zároveň v značnom rozsahu boli sekundárne použité v tomto procese aj osobné mená, ktoré sa vyvinuli z tohto  slovného základu. Porovnaj aj názvy obcí Trebišov, Trebatice, Trebejov, Trebeľovce, Trebichava, Trebostovo, Trebušovce, ale aj ojkonymá Trebeľa (vodný tok, horáreň, lúka), Treberky (vrch a les v Kečove), Trebešín (samota v Starej Turej), Trebetín (les v Malej Lodine), Trebetín (les v Margecanoch a Ružíne), Trebianka (vodný tok), Trebník (sad), Trebuľa (osada na Sliači), Nové Triby (les v Kostoľanoch pod Tribečom), Veľký Tribeč. Toponymický vývoj názvov pokračoval ďalej v dvoch prípadoch: Trepec (vodnou nádržou Domaša zatopená obec s dokladom z roka 1410 Trebec, ktorý dosvedčuje, že ešte v 15. storočí bola spätosť s pôvodným významom apelatívneho slovného základu živá, a Trepeš (vrch v Olejníkove), v oboch prípadoch už v štandardizačnom procese malo dôjsť k úprave nárečovej podoby do tvaru Trebeš a Trebec  . Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1992 . V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Trepešský potok je jedinečným hydronymom (august 2022).
NGC 1824
NGC 1824 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 26. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Guilliers
Guilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ladislav Józsa
Klubová kariéra
Útočník charakteristický neobyčajne tvrdou strelou, presný zakončovateľ akcií. V česko-slovenskej lige odohral 182 zápasov, dal 108 gólov. S Lokomotívou Košice dvakrát vyhral Česko-slovenský pohár, s klubom účinkoval v Pohári víťazov pohárov i v Pohári UEFA. Bol trojnásobným kráľom strelcov, do Klubu ligových kanonierov sa prestrieľal za šesť a pol sezóny, najrýchlejšie zo všetkých hráčov po roku 1945. Zaujímavosťou je, že prvý aj stý ligový gól strelil mužstvu Jednoty Trenčín, v ktorom neskôr pôsobil.
Reprezentačná kariéra
Reprezentoval raz, 7. septembra 1977 v Bratislave v zápase Česko-Slovensko-Turecko (1:0).
Úspechy
Klubové Individuálne
Demänovská jaskyňa slobody
náhľad|Výzdoba na stene jaskyne Demänovská jaskyňa slobody (starší pravopis: Demänovská jaskyňa Slobody) je krasová jaskyňa v Nízkych Tatrách v Demänovskej doline, jedna z Demänovských jaskýň. Objavil ju v roku 1921 Alois Král a je najnavštevovanejšou jaskyňou na Slovensku.
Opis
Jaskyňa je na kvapľovú výzdobu najbohatšia zo známych Demänovských jaskýň. Umelo prekopaný vstupný otvor leží na západnom svahu Demänovskej Poludnice vo výške, asi nad hladinou Demänovky. Sprístupnená je od roku 1924. Z celkovej dĺžky (spolu s jaskyňou Pustá) je pre verejnosť sprístupnených len.
Jaskyňa pozostáva z dómov, siení a chodieb, vytvorených v šiestich jaskynných úrovniach, ktoré vznikli počas pleistocénu. Podzemný tok Demänovky teraz preteká najnižšou úrovňou. Jaskynné priestory sú vyzdobené živými kvapľovými útvarmi, sfarbenými zlúčeninami železa a mangánu do žlta až červena. Na povale sa objavujú sklovité brká a hrubšie stalaktity, na dne robustnejšie stalagmity a stĺpy, na stenách kvapľové vodopády. Priehlbiny jaskynného dna vypĺňajú Koralové, Zlaté, Hroznové a Leknové jazierko. Raritou jaskyne sú inovaťové stalaktity v Klenotnici a jaskynné perly - guľôčky podoby hrachu - na dne jazierka vo Veľkom dóme. Že kvaple rastú veľmi pomaly je vidieť napr. na sklovitom brku vo Veľkom dóme, ktoré podrástlo za 10 rokov (195868) len o, čo predstavuje usadenie CaCO3.
Teplota jaskyne je 67 °C a relatívna vlhkosť 9597 %. Tri povrchové otvory vo výškach 812, 870 a spôsobujú silné prievany, čím nadobúda charakter dynamickej jaskyne.
Z pleistocénnej fauny sa v Medvedej chodbe našli kosti jaskynného medveďa (Ursus speleus). V hlinených jazierkach na brehu podzemnej Demänovky žije jaskynný kôrovec krivák (Niphargus tatrensis), z jaskynných netopierov tu bol zistený netopier obyčajný (Myotis myotis). Pri elektrických reflektoroch vegetujú rôzne druhy rias a machov (vodopád Smútočnej vŕby, Snežný dóm).
Dámóc
Dámóc je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Cigándskom okrese.
Má rozlohu 1599 ha a žije tu 413 obyvateľov (2007).
Venarey-les-Laumes (kantón)
Venarey-les-Laumes je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho 23 obcí.
Michalko (priezvisko)
Michalko je slovenské priezvisko odvodené od mena Michal. Najčastejšie je vo Važci, Východnej a Poprade.
Známi nositelia
Pozri v článku Michalko.
Buffalo Sabres
Buffalo Sabres je hokejový klub NHL sídliaci v meste Buffalo v americkom štáte New York. Hrá v Atlantickej divízii Východnej konferencie. Dvakrát sa dostal do finále Stanley Cupu a to v rokoch 1975 a 1999.
Dejiny klubu
Buffalo Sabres prvýkrát vstúpili do NHL v roku 1970, ako expanzia súťaže spolu s tímom Vancouver Canucks. Prvými vlastníkmi klubu boli Seymour a Northrup Knox. V meste Buffalo už predtým pôsobil v AHL klub Buffalo Bisons.
Od septembra 1996 hrali svoje domáce zápasy na štadióne Marine Midland Arena (štadión dnes nesie názov KeyBank Center). Sezóna 1996-97 bola jedna z najúspešnejších sezón klubu, klub vyhral Severovýchodnú divíziu, tréner Nolan vyhral cenu trénera s najväčším prínosom pre tím v uplynulej sezóne, Jack Adams Award, útočník Michael Peca získal Trofej Franka J. Selkeho a v bránke exceloval Dominik Hašek, ktorý získal Vezinovu a Hartovu trofej. Klub ale prehral v druhom kole play-off s Philadelphiou Flyers.
Pred sezónou 2006-07 Sabres odhalili svoje nové logo a dresy, išlo o návrat k žlto-modrej kombinácii. Táto sezóna sa pre nich začala vynikajúco, Sabres vyhrali prvých 10 zápasov, čím sa stali len druhým klubom v histórii NHL, ktorému sa to podarilo. Vďaka výborným výsledkom obsadili na konci sezóny prvé miesto vo Východnej konferencii. V play-off postúpili cez New York Islanders a New York Rangers do finále konferencie, kde ale podľahli klubu Ottawa Senators 1-4 na zápasy.
Súčasný káder
Stav k sezóne 2022-23
Chrám svätého Rastislava (Bratislava)
Chrám svätého Rastislava v Bratislave je pravoslávny chrám v hlavnom meste Slovenskej republiky. Nachádza sa na Tomášikovej ulici v Bratislave v mestskej časti Ružinov.
História chrámu
Tento pravoslávny chrám sa začal stavať pre potreby rastúceho počtu pravoslávnych kresťanov v Bratislave. Tí mali k dispozícii bývalý rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša, ktorý po Prešovskom sobore a zákaze gréckokatolíckej cirkvi prevzali v roku 1950. V období 90-tych rokov 20. storočia však už svojou kapacitou prestával vyhovovať potrebám Pravoslávnej cirkvi.
Pozemok pre nový pravoslávny chrám posvätil ruský pravoslávny patriarcha Alexej II. v roku 1996. Základný kameň chrámu posvätil konštantinopolský ekumenický patriarcha Bartolomej II. počas svojej návštevy Slovenska.
Stavbu chrámu začala realizovať firma, ktorej spoločníkom bol Alexander Belousov, manžel vtedajšej poslankyne NR SR a členky SNS Anny Belousovovej v roku 2002. Pre finančné problémy a veľké dlhy bola stavba od roku 2003 zastavená. Začala chátrať a stala sa útočiskom bezdomovcov. Mnohé jej časti boli rozkradnuté.
Vďaka zbierkam a úsiliu pravoslávnych veriacich boli v roku 2007 dlhy vyrovnané a pokračovalo sa v stavebných prácach. Slávnostné vysvätenie chrámu sa uskutočnilo 12. mája 2013 v prítomnosti pravoslávneho duchovenstva zo Slovenska, ale aj zo zahraničia.
Architektúra
Ikonostas chrámu je z dubového dreva, ktorého životnosť je až 1200 rokov. Ide o klasický radový ikonostas, ktorý pozostáva z piatich radov. Jeho autormi sú Michal Švajko a Radovan Kendereš.
Zlatko Zahovič
Patril k najznámejším slovinským hráčom 90. rokov. Zahovič sa narodil v Maribore srbským rodičom. So svojou kariérou začal v mládežníckom tíme Kovinar Maribor. V roku 1989 ho zbadal bývalý juhoslovanský hráč Milko Đurovski. Zahovič potom hrával za Partizan Belehrad, (1989-1993), hosťoval v klube Proleter, Zrenjanin (1990-1991); Vitória Guimarães (1993-1996), FC Porto (1996-1999), Olympiakos (1999-2000), Valencia (2000-2001) a Benfica (2001-2005).
V Lige majstrov v roku 2001 sa jeho Valencia dostala do finále, ale prehrali po penaltách s nemeckým majstrom Bayern Mníchov. Zahovič bol jedným z nešťastných hráčov, ktorý svoj pokus nepremenili; Oliver Kahn chytil jeho dobre umiestnenú strelu.
Jeho prvý zápas za Slovinsko odohral 7. novembra 1992 proti Cypru. Bol súčasťou tímu Slovinska, ktoré sa kvalifikovalo na Euro 2000 v Belgicku a Holandsku. Zahovič na tomto turnaji strelil 4 góly. Slovinsku sa podarilo kvalifikovať aj na Majstrovstvá sveta 2002, no Zahovič kvôli konfliktu s trénerom Srečkom Katancom bol poslaný domov už po prvom zápase so Španielskom. Svoj posledný reprezentačný zápas odohral 28. apríla 2004 proti Švajčiarsku.
V roku 2007 sa stal športovým riaditeľom klubu NK Maribor.
NGC 1825
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Jozef Obert
Jozef Obert (*4. januára 1938, Veľké Bielice – † 18. októbra 2020, Bratislava) bol slovenský futbalista a reprezentant Československa.
Komenského ulica (Hlohovec)
Komenského je ulica v Hlohovci.
Jozef Obert
Klubová kariéra
Stredný útočník, technicky vybavený hráč s presnou prihrávkou. S futbalom začínal v rodných Veľkých Bieliciach, v kariére pokračoval v Nitre ako študent stavebnej priemyslovky. V roku 1956 prišiel ako dorastenecký reprezentant do Slovana Bratislava, v lige debutoval vo veku 18 rokov 17. júna 1956 v stretnutí s Červenou hviezdou Bratislava (0:0), prvé dva góly strelil 14. apríla 1957 pri víťazstve 6:1 nad Baníkom Ostrava. V sezóne 1957/58 bol s 10 gólmi druhým najlepším strelcom Slovana za Antonom Moravčíkom (12 gólov). Počas vojenskej služby hrával za oddiely Rudá hvězda Brno a ČH Bratislava, ktoré vznikli pri reorganizácii telovýchovy a reprezentovali útvar bezpečnosti. Na jeseň 1960 sa vrátil na Tehelné pole, v sezóne 1961/62 bol s 12 gólmi najlepším strelcom belasých, v sezóne 1963/64 sa o post kanoniera tímu podelil s Ľudovítom Cvetlerom (obaja 9 gólov). So Slovanom nikdy nezískal majstrovský titul, štyrikrát obsadil v tabuľke druhé miesto. Titul vicemajstra získal tiež s Tatranom Prešovom, kde pôsobil jeden a pol sezóny.
S menom Jozefa Oberta sa spája niekoľko rekordných zápisov v histórii československého futbalu. Vo finálovom zápase Česko-slovenského pohára 1963 sa na víťazstve 9:0 nad Slaviou Praha podieľal piatimi gólmi! Je autorom najrýchlejšieho gólu v histórii česko-slovenskej futbalovej ligy, 21. marca 1964 v stretnutí Sparta Praha-Slovan Bratislava (1:2) prekonal domáceho brankára už v 6. sekunde. Proti Sparte dosiahol tiež jeden z najrýchlejších hetrikov, na jeseň 1963 prekonal v priebehu piatich minút brankára Krameriusa.
Komenského ulica (Hlohovec)
Pomenovaná je podľa pedagóga, jazykovedca, prírodovedca, humanistu, filozofa a politika Jana Amosa Komenského.
V Hlohovci sa na tejto ulici nachádza Gymnázium (Komenského 13), kostol Všetkých svätých a Kláštor františkánov, ktorého časť je v súčasnosti využívaná ako múzeum.
Jozef Obert
Klubová kariéra
V roku 1968 prestúpil do Innsbrucku, spolu s ním aj Anton Urban, spoluhráč zo Slovana. V rakúskej lige debutoval 17. augusta 1968 v stretnutí GAK Graz-Wacker Innsbruck (3:1), pri premiére dal gól z penalty. V 16. kole strelil proti tomu istému súperovi hetrik (4:0) a v poslednom kole 21. júna 1969 na ihrisku SW Bregenz (2:1) dosiahol métu sto ligových gólov. Vo svojej prvej „legionárskej“ sezóne bol s ôsmimi gólmi druhým najlepším strelcom mužstva za rakúskym reprezentantom Johannom Ettmayerom (16 gólov). V sezóne 1969/70 získal Innsbruck svoju prvú veľkú trofej, Rakúsky pohár po finálovom víťazstve nad LASK Linz 1:0. V lige obsadil piate miesto, no v nasledujúcej sezóne 1970/71 oslavoval klub svoj prvý majstrovský titul, ktorý o rok neskôr úspešne obhájil. Obert bol pri zisku pohára aj pri obidvoch tituloch, stal sa čestným občanom Innsbrucku.
V európskych pohároch odohral 16 zápasov, strelil štyri góly. So Slovanom sa prebojoval dvakrát do štvrťfinále Pohára víťazov pohárov, kde boli nad sily mužstva Tottenham Hotspur a Celtic FC. V tej istej súťaži s Innsbruckom takmer vyradili Real Madrid, po senzačnom víťazstve 1:0 na Estadio Santiago Bernabéu však doma prehrali 0:2. Pri svojej premiére v Európskom pohári majstrov 1971/72 vypadol Innsbruck s Benficou Lisabon po dvoch prehrách 1:3 a 0:4.
Jozef Obert je členom Klubu ligových kanonierov, strelil 107 ligových gólov, 92 v česko-slovenskej lige a 15 v rakúskej. Dodatočne, po zmene pravidiel ho zaradili tiež do Klubu ligových kanonýrů.
Reprezentačná kariéra
V roku 1958 odohral štyri zápasy za A-mužstvo, debutoval 30. augusta 1958 v Prahe proti ZSSR (1:2). 20. septembra 1958 bolo súperom Československa na Tehelnom poli Švajčiarsko, prvýkrát nastúpil útok kompletne zložený len zo slovenských hráčov. Útočný päťzáprah tvorili Anton Moravčík, Adolf Scherer, Obert, Pavol Molnár a Ladislav Pavlovič, štyria z nich sa neskôr stali členmi Klubu ligových kanonierov. Obert bol pri obidvoch góloch, prvý pripravil Schererovi a druhý dal Moravčík po Obertovej vyrazenej strele. Ďalšie dva štarty si pripísal proti Taliansku a Turecku.
Anna Poráčová
Anna Poráčová (rodená Šuťáková; * 18. január 1962, Kyjov) je rusínska speváčka rusínskych a šarišských ľudových a duchovných piesní. Laureátka ústrednej celoslovenskej prehliadky ľudových piesní Makovická struna.
Jozef Obert
Trénerska kariéra
Jozef Obert bol už počas pôsobenia v Innsbrucku hrajúcim asistentom trénera Branka Elsnera. Po skončení hráčskej kariéry viedol v Slovane juniorov, pri A-mužstve sa ako asistent trénera Jozefa Vengloša podieľal na zisku majstrovských titulov v sezónach 1973/74 a 1974/75. V sezóne 1975/76 viedol ako hlavný tréner Baník Prievidza v 2. česko-slovenskej lige. Mužstvo, ktoré patrilo ku kandidátom na postup do najvyššej súťaže však bolo sklamaním súťaže a vypadlo. Obert pri mužstve pokračoval na jeseň 1976 v SNFL, po 5. kole odišiel z rodinných dôvodov, hoci Prievidza bola na čele tabuľky.
V česko-slovenskej lige viedol ako hlavný tréner 30 zápasov s pasívnou bilanciou 5 víťazstiev, 7 remíz a 18 prehier. Na jar 1977 zasadol na lavičku VSS Košice, vo veku 39 rokov bol vtedy najmladším trénerom v I. lige. Debutoval prehrou 3:6 s Bohemiansom Praha, VSS obsadili v tabuľke posledné 16. miesto. V jarnej časti sezóny 1984/85 prevzal posledný Slovan Bratislava, ani on však nezabránil vypadnutiu klubu z I. ligy po dlhých 50 rokoch.
V rakúskej lige bol tri sezóny trénerom Austrie Salzburg (1981-1984). S mužstvom, v ktorom pôsobil aj bývalý reprezentant Československa, majster Európy z Belehradu 1976 Jaroslav Pollák, dosiahol najlepšie umiestnenie - piate miesto v sezóne 1982/83. V roku 1990 bol trénerom SC Krems, kde bol jeho zverencom napríklad Mario Kempes, majster sveta 1978, najlepší hráč i strelec šampionátu. V najvyššej rakúskej súťaži viedol ako tréner celkom 114 zápasov.
Anna Poráčová
Zo života
Neskôr sa venuje spevu sólovo, spolupracovala s mnohými telesami, hudobníkmi a spevákmi, čo prinieslo na svet veľa zaujímavých projektov a CD nosičov.
Jozef Obert
Trénerska kariéra
Pod vedením Jozefa Oberta vyrástlo v mládežníckych kategóriach mnoho neskorších reprezentantov ako Dušan Tittel, Ladislav Pecko, Miloš Glonek, Miroslav Chvíla, Vladimír Kinder, Jozef Juriga, Alexander Vencel či Peter Dubovský.
Úspechy
Klubové Individuálne Trénerske
Anna Poráčová
Zo života
Okrem týchto CD účinkovala ešte na mnohých spoločných projektoch súboru Šarišan, no spolupracuje aj s OĽuN-om – Orchester ľudových nástrojov rádio Bratislava. Jej hlas môžete počuť aj na CD rusínkych piesní s názvom „A čija to chyža“. V poslednej dobe najviac spolupracuje s Ľudovou hudbou Kandráčovci.
Diskografia
diskografia nie je úplná
Cyprusovité
Cyprusovité je čeľaď borovicorastov.
Charakteristika
Sú to zväčša ihličnaté stromy, alebo kry. Drevo a listy sú často aromatické. Listy až na niekoľko výnimiek neopadavé, jednoduché, striedavé, protistojné alebo praslenovito usporiadané, šupinovité kratšie ako až čiarkovité, ihlicovité, do  dlhé so živicovými kanálikmi. Na plochých konároch sa často vyskytujú odlišné šupinovité listy. Sú to jednodomé rastliny s výnimkou rodu Juniperus, ktorý zahŕňa dvojdomé rastliny. Samčie šištice so špirálovito usporiadanými alebo protistojnými mikrosporofylmi. Mikrosporángia po 2 – 10 na spodnej strane mikrosporofylu. Peľové zrnká bez vzušných vakov. Samičie šištice so štítovitými alebo prisadnutými semennými šupinami, dužinatými v rode Juniperus, spojené s podpornými šupinami, vajíčok 1 – 20 na vrchnej strane šupín, vajíčka zvyčajne priame na mikropyle orientované smerom von zo šištice. Šišky dozrievajú v priebehu 1 – 3 rokov. Semená s 2 – 3 krátkymi bočnými krídlami, pri niektorých rodoch krídlo chýba. Klíčne listy sú 2 až 15.
Rozšírenie
Je to kozmopolitná čeľaď. Tri štvrtiny druhov sa vyskytujú na severnej pologuli, rastú v rôznych prostrediach, od močiarov až po suché stanovištia, od úrovne mora až po vysoké hory.
Juniperus communis (borievka obyčajná)
Nájznámejším zástupcom na Slovensku je takmer po celej severnej pologuli rozšírená Juniperus communis – borievka obyčajná. Je to nízky ker alebo malý strom, s odstávajúcimi, pichľavými ihlicami dlhými do, ktoré vyrastajú v trojpočetných praslenoch. Poskytuje dužinaté šišky galbuly, ktoré sa využívajú ako korenie a základná surovina na výrobu niektorých liehovín (borovička, gin). Drevo je vyhľadávaným materiálom pre rezbárske práce.
Juniperus sabina – (borievka netatová)
Ohrozeným a zákonom chráneným druhom je Juniperus sabina – borievka netatová. Ide o ker s poliehavými konármi a prevažne šupinovitými listami. V Pieninách predstavuje pravdepodobne relikt z medziľadovej doby. Je prudko jedovatá – obsahuje sabinol v éterickom oleji.
Thuja occidentalis – (tuja západná)
V parkoch, na cintorínoch a v záhradach sa často (v Európe od roku 1545) pestuje severoamerický druh Thuja occidentalis – tuja západná zo Severnej Ameriky a Platycladus orientalis – tujovec východný, pôvodom z Číny a Kórey (v Európe od roku 1752). Tieto druhy majú šišky so škridlicovito sa prekrývajúcimi šupinami.
Cupressus – (cyprus) a Chamaecyparis – (cypruštek)
Rody Cupressus – cyprus a Chamaecyparis – cypruštek majú šišky guľovité, so štítkovite usporiadanými semennými šupinami. U nás sa najčastejšie pestuje severoamerický druh Chamaecyparis lawsoniana – cypruštek lawsonov, vysoký strom s nápadne purpurovými samčími šišticami.
Sequoiadendron giganteum – (sekvojovec mamutí)
Sequoiadendron giganteum – sekvojovec mamutí, až vysoký a s kmeňom hrubým až  v priemere, sa vyskytuje v Kalifornii. Niektoré druhy sa dožívajú 2000 až 3000 rokov.
Jean Tigana
Jean Amadou Tigana (* 23. jún 1955, Bamako, Mali) je francúzsky futbalový manažér a bývalý hráč.
Hrával vo Francúzsku v 80. rokoch na pozícií stredopoliara. Za Francúzsko odohral 52 zápasov, v ktorých strelil 1 gól.
Fourneaux (Savoie)
Fourneaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Králik ohnivohlavý
Králik ohnivohlavý (iné názvy: králiček ohnivohlavý, králik ohňohlavý ; lat. Regulus ignicapilla synonymum Regulus ignicapillus) je druh z čeľade králikovité. Obýva ihličnaté a zmiešané lesy západnej palearktídy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov králik ohnivohlavý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stála, stavy v Európe v rokoch 19822013 boli taktiež stabilné.
Opis
Je veľký ako králik zlatohlavý a má aj podobné sfarbenie.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 30 000 - 60 000, zimujúcich jedincov 10 - 100. Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 45,70 % mapovacích kvadrátoch. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a v roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status. Je sťahovavý.
Potrava
Živí sa drobným hmyzom.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
NGC 6961
NGC 6961 je galaxia v súhvezdí Vodnár, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 27. augusta 1857.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Debréte
Debréte je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Edelénskom okrese.
Má rozlohu 962 ha a žije tu 23 obyvateľov (2007).
Slovenský Červený kríž
náhľad|Sídlo SČK na Grösslingovej 24 v Bratislave
Slovenský Červený kríž (SČK) je slovenská pobočka Medzinárodného hnutia Červeného kríža a Červeného polmesiaca. V súčasnej dobe má 70 381 členov združených v 1 712 miestnych skupinách.
Je jediná, vládou Slovenskej republiky dňa 8. 12. 1992 uznaná národná spoločnosť Červeného kríža, pôsobiaca na celom území Slovenska podľa Ženevských dohovorov, ich dodatkových protokolov a zákona č. 460/2007 Z. z. Ako pomocná organizácia orgánov verejnej správy pôsobí v humanitárnej oblasti plní úlohy ustanovené medzinárodnými zmluvami a týmto zákonom.
Slovenský Červený kríž je súčasťou Medzinárodného hnutia Červeného kríža a Červeného polmesiaca a je členom Medzinárodnej federácie spoločností Červeného kríža a Červeného polmesiaca a pôsobí v súlade so základnými princípmi Medzinárodného hnutia Červeného kríža a Červeného polmesiaca, Štatútom Medzinárodného hnutia Červeného kríža a Červeného polmesiaca, smernicami a ďalšími dokumentmi prijatými Medzinárodným hnutím Červeného kríža a Červeného polmesiaca.
Predchodcovia Slovenského Červeného kríža
Pred prvou svetovou vojnou bola na území Slovenska Uhorská spoločnosť Červeného kríža a na území Českých krajín Rakúska spoločnosť Červeného kríža. Priamym predchodcom Slovenského Červeného kríža bol Česko-slovenský Červený kríž (ČSČK).
Île de la Cité
thumb|[[Katedrála Notre Dame na ostrove Île de la Cité, pohľad z východu.]]
Île de la Cité alebo ostrov Cité (fr. doslova Ostrov (starého) jadra mesta) je ostrov na francúzskej rieke Seina. Tento ostrov sa nachádza v samom strede Paríža a bol taktiež ako prvý z celého Paríža osídlený.
Stojí tu jedna z prvých gotických stavieb, katedrála Notre Dame. Medzi ďalšie pamiatky patrí napr. Sainte Chapelle z 13. storočia, najstarší most v Paríži cez rieku Seina Pont Neuf a palác Conciergerie.
Michalek (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Michalek.
Zaria
thumb|Štart modulu Zaria thumb|Modul Zaria
Zaria (po slovensky „zore“) alebo FGB je prvý vypustený modul stanice ISS. Spolu s modulom Zvezda tvorí kľúčovú časť ruského segmentu stanice. Štart modulu oproti plánu meškal dva roky a americká strana musela zaistiť jeho kompletné financovanie. Na obežnú dráhu ho vyniesla ruská trojstupňová nosná raketa Proton dňa 20. novembra 1998. Moduly podobnej konštrukcie sa úspešne používali už ako súčasť staníc Saľut 6, Saľut 7, vojenskej stanice Almaz a naposledy stanice Mir.