cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gorgosaurus
Gorgosaurus, merajúci 8 až 9 metrov na dĺžku s hmotnosťou vyše 2 ton, bol pomerne veľký a mohutný predátor, ktorý pravdepodobne lovil hadrosaury a ornitomimosaury („pštrosie dinosaury“), čo si mohol dovoliť vďaka dobrým rýchlostným predpokladom. Nebezpečné a „obrnené“ ankylosaury a ceratopsy lovil v rovnakej dobe žijúci, celkovo robustnejší rod Daspletosaurus. Tento dravec je jedným z najlepšie známych a preskúmaných tyrannosauridov. Bolo objavených už viac ako 20 jeho kostier. Jedna lebka, asi 72 až 74 miliónov rokov starého jedinca, objavená v roku 2003 napovedá, že tento teropód pravdepodobne zomrel na mozgový nádor.
Gorgosaurus bol pokročilý tyrannosaurid, ktorého najbližším príbuzným bol rod Albertosaurus. Medzi vývojovo blízke rody patril aj Daspletosaurus a neskôr žijúci Tyrannosaurus. Z ázijských rodov to bol najmä Tarbosaurus. Dlho panoval predpoklad, že Gorgosaurus je totožný s rodom Albertosaurus. Fosílie Gorgosaura sú občas radené pod rod Albertosaurus. Či je toto radenie správne alebo nie, je ťažké posúdiť, pretože nepoznáme ich genetický materiál a tak nevieme, ako blízkymi príbuznými v skutočnosti boli. Hoci ich poprední odborníci na tyranosaury, ako napr Philip Currie alebo Karol Sabath, radia pod dva rôzne rody (pre ktoré vytvorili vlastnú podčeľaď Albertosaurinae).
Slimák (hmlovina)
Slimák alebo NGC 7293 alebo Helix je najbližšia a súčasne aj najjasnejšia planetárna hmlovina, ktorá sa nachádza v súhvezdí Vodnár. Vznikla asi pre 25 000 rokmi a rozpína sa rýchlosťou 24 km/s.
Hmlovina Slimák je od Zeme vzdialená približne 650 svetelných rokov. Vďaka svojej jasnosti 7,3 magnitúdy a priemeru približne 15 oblúkových minút je ľahko pozorovateľná pomocou ďalekohľadu (binokuláru). Je tiež veľmi vďačným objektom amatérskych pozorovaní.
Všeobecné informácie
Je to naša najbližšia a súčasne (napriek NGC označeniu) najjasnejšia planetárna hmlovina na oblohe. Je to tiež najrozľahlejšia hmlovinou na oblohe, ale to je skôr nevýhoda, pretože to znamená, že napriek veľkej celkovej magnitúde má malú plošnú jasnosť. Z tohto dôvodu ju neobjavil Herschel a nie je zaznamenaná ani v Messierovom katalógu. Patrí medzi najznámejšie planetárne hmloviny. Jej skutočný priemer je asi 1,5 svetelného roka a vznikla asi pred 25 000 rokmi odhodením horných vrstiev atmosféry materskej hviezdy. Jadro hviezdy sa zmenilo na bieleho trpaslíka s povrchovou teplotou 130 000 °C a zdanlivou jasnosťou 13,3 mag. V dôsledku vysokej teploty je jeho žiarenie prevažne ultrafialové a možno ho vidieť len silným ďalekohľadom. Biely trpaslík osvetľuje svoje odvrhnuté obálky, samotnú hmlovinu, ktorá sa rozpína rýchlosťou 24 km/s. Kedysi bola táto hmlovina hviezdou podobnou nášmu Slnku – pohľad do hmloviny Helix nám odkrýva našu veľmi vzdialenú budúcnosť. left|thumb|[[infračervené žiarenie|Infračervený obraz hmloviny Slimák získaný v roku 2007 Spitzerovym vesmírnym teleskopom]] V tejto hmlovine, ale aj v mnohých iných sa nachádzajú podivuhodné útvary nazývané kometárne uzly. Boli prvýkrát pozorované v roku 1996 práve v hmlovine Slimák. Vzhľadom pripomínajú kométy, ale sú neporovnateľne väčších rozmerov. Iba samotné ich hlavy dosahujú dvakrát väčší rozmer ako má Slnečná sústava. Chvosty smerujúce radiálne od centrálnej hviezdy sú až 100-krát dlhšie ako priemer Slnečnej sústavy. Rozpínajú sa rýchlosťou 10 km/s. Hoci so skutočnými kométami nemajú nič spoločné, možno aspoň časť ich hmoty pochádza z Oortovho oblaku komét materskej hviezdy, ktorý sa v záverečnej etape jej vývoja vyparil. Tieto podivuhodné útvary pravdepodobne vznikli prienikom horúcejšej obálky vyvrhnutej materskou hviezdou neskôr s chladnejšou, skôr vyvrhnutou obálkou. Pri strete sa obálky rozpadli na fragmenty a utvorili útvary podobné kométam. Nie je vylúčené, že prachové častice kometárnych uzlov sa postupne zlepia a utvoria kompaktné ľadové telesá podobné Plutu.
Projektovanie pomocou počítača
thumb náhľad|Jednoduchá strojárska súčiastka - fotorealistická vizualizácia (Creo Parametric)
Projektovanie pomocou počítača  alebo CAD (iné názvy pozri nižšie; angl. computer-aided design alebo computer-assisted design, skr. CAD) sú programové systémy a počítače používané na projektovanie objektov, najmä pre strojárstvo, architektúru, stavebníctvo, elektroniku, dopravu alebo pre špeciálne vedecké aplikácie.
Názvy
Slovenské názvy môžu byť:
Charakteristika
Ide o programové vybavenie pre geometrické a matematické modelovanie súčiastok a ich vlastností. Okrem grafických činností CAD systémy umožňujú realizovať aj rôzne inžinierske výpočty a analýzy.
CAD systémy vykonávajú náročné úkony, preto potrebujú výkonnú výpočtovú techniku a výkonné grafické prostriedky na dvoj- alebo trojrozmerné zobrazovanie projektovaných objektov. Podporujú aj spoluprácu s databázami, ktoré vytvárajú kompletnú technickú a i. dokumentáciu. Spôsob práce operátora s CAD systémom je interaktívny. Rozšírením CAD systémov sú CAD/CAM systémy; v nich sa dáta o projektovanom výrobku prenášajú priamo do výrobného systému počítačovou sieťou.
Július Binder
Dr. h. c. doc. Ing. Július Binder, CSc. (* 12. september 1931, Bernolákovo – † 26. júl 2021, Bratislava) bol slovenský projektant, manažér a bývalý poslanec Národnej rady SR.
Na Fakulte inžinierskeho staviteľstva Slovenskej vysokej školy technickej (dnes Slovenská vysoká škola technická v Bratislave) vyštudoval odbor hydrotechnické stavby (ukončil r. 1955) a r. 1975 – 77 absolvoval postgraduálne štúdium životného prostredia s orientáciou na zdravotné vodohospodárske stavby.
Dvadsať rokov pôsobil na Strednej priemyselnej škole stavebnej v Bratislave. Na Strednej poľnohospodárskej škole učil odbor poľnohospodárske meliorácie. V roku 1955 začal pracovať v Hydroprojekte Bratislava (neskôr Hydroconsult), kde pôsobil 36 rokov ako projektant, výrobný námestník a hlavný inžinier podniku. Od januára 1991 do konca januára 1998 bol riaditeľom štátneho podniku Vodohospodárskej výstavby Bratislava.
Externe prednášal nielen na svojej alma mater, ale aj na zahraničných univerzitách a vedeckým spoločnostiam v Spojených štátoch amerických (USA), Kanade, Venezuele, Mexiku, Juhoafrickej republike (JAR), v Číne, Japonsku a takmer vo všetkých štátoch Európy.
V roku 1994 mu STU udelila titul doctor honoris causa. V roku 1997 habilitoval na Stavebnej fakulte Žilinskej univerzity a menovali ho za docenta.
Zároveň bol činný ako projektant a hlavný inžinier rôznych stavieb. (Spolu)projektoval elektrárne (Elektráreň Nováky IV a elektrárne na Váhu), systémy zásobovania vodou, čistiarne odpadových vôd v Petržalke a pre Slovnaft, ako aj rôzne ekologické stavby. Zúčastnil sa aj na projektovaní Gabčíkovskej priehrady.
Ako riaditeľ investorského štátneho podniku Vodo­hospodárska výstavba v Bratislave (od roku 1991) sa významne zaslúžil o realizáciu takzvanej alternatívy C a o dokončenie vodného diela Gab­číkovo – Čunovo. Presadenie a výstavba vodohos­podárskych diel Málinec, Turček, a Žilina sú do značnej miery aj jeho dielom. Podieľal sa na návrhoch a realizácii ďalších diel, ako je príprava vodného diela Wolfsthal – Bratislava a Li­povec, generelu úpravy rieky Nitry, vodného diela Ružín, čističky odpadových vôd v Slovnafte spojenej s ochranou podzemných vôd, dopravy popolovín a ich skládky v Elektrárni Vojany, splavneniu Moravy po Hodonín. Je autorom niekoľkých patentov a zlepšovacích návrhov.
Július Binder bol hlavným inžinierom projektu čistiarne odpadových vôd, hlavných kanalizačných zberačov a čerpacej stanice dažďových vôd z Petržalky.
Július Binder bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 19982002 za Hnutie za demokratické Slovensko. V roku 1998 bol neúspešným kandidátom na primátora Bratislavy za HZDS v komunálnych voľbách.
Slovenskej kreditnej banke poskytol budovu patriacu v tom čase Vodohospodárskej výstavbe stojacu na Námestí SNP v Bratislave. Financoval výstavbu náboženskej stavby v Horskom parku v Bratislave.
Autor diel :
Nahlas o Tichom potoku z druhej strany (1996),
Rád odpovedám (1997),
Prečo nemá Gabčíkovo Nagymaros (1998),
Vodné dielo Slatinka a súvislosti s ním (2000).
Whigovci
Whigovci alebo aj Whigovia (angl. Whigs) je strana v britskom parlamente v 17. stor. - 19. stor., ktorá vznikla ako opozícia proti Jakubovi II. Reprezentovala najmä vidiecku šľachtu. Od konca 18. stor. boli whigovci zástancami priemysel záujmov. V 19. storočí vytvorili novú, Liberálnu stranu.
Suchý potok (prítok Kvačianky)
Suchý potok je vodný tok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Kvačianky, meria a je tokom IV. rádu.
Lavaqueresse
Lavaqueresse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Suchý potok (prítok Kvačianky)
Pramení v Západných Tatrách, v časti Sivý vrch, na juhozápadnom úpätí Sivého vrchu v nadmorskej výške približne  Na hornom toku tečie západným smerom bralnatou Suchou dolinou, vytvára vodopád Skoky a stáča sa na juhojuhozápad. Zľava priberá Huňovú a Dobrošovú a na ľavom brehu preteká v blízkosti jaskyne Dúpnica. Napokon vstupuje do Liptovskej kotliny a stáča sa na juhozápad. Preteká v blízkosti obce Liptovské Matiašovce, výrazne meandruje a západne od obce ústi v nadmorskej výške cca do Kvačianky. Má bystrinný charakter.
Lavaqueresse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heckler & Koch P30
Heckler & Koch P30, tiež aj HK P30 je vylepšenou verziou úspešnej Heckler & Koch P2000. Výrobca ju uvádza na trh ako ideálnu policajnú pištoľ, vhodnú aj pre sebaobranu.
HK P30 používa klasický Browningov typ uzamykania záveru. Rám pištole je vyrobený z polyméru. Pištoľ je vhodná pre ľaváka i praváka.
Zoznam prezidentov Kórejskej republiky
Toto je zoznam prezidentov Kórejskej republiky.
V súčasnosti je prezident volený na jedno 5-ročné volebné obdobie. Nemôže sa uchádzať o úrad dve volebné obdobia nasledujúce po sebe.
Vif (kantón)
Vif je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 6 obcí.
Wilhelm Weischedel
Wilhelm Weischedel (* 11. apríl 1905, Frankfurt nad Mohanom† 20. august 1975, Berlín) bol nemecký filozof a profesor na Freie Universität v Berlíne.
Životopis
Wilhelm Weischedel, syn protestantského farára Wilhelma Gotthilfa Weischedela (1873 – 1958) a jeho manželky Cathariny Marthy rod. Beutter (1881 – 1951), vyrastal v švábskom pietistickom prostredí. Nižšie štúdiá absolvoval v Stuttgarte a Reutlingene, maturitnú skúšku zložil na humanitnom gymnáziu v Elberfelde.
Následne študoval na univerzite v Marburgu protestantskú teológiu a filozofiu. K jeho učiteľom patrili o. i. aj Rudolf Bultmann, Paul Tillich, Nicolai Hartmann a Martin Heidegger.
Po nástupe Hitlera k moci sa pre Weischedela začali ťažké časy. Jeho vzťah k Heideggerovi postupne chladol, až sa napokon úplne odcudzili. Weischedel, ako odporca nacizmu, totiž nemohol a nechcel akceptovať Heideggerove kontroverzné politické postoje. (Po skončení Druhej svetovej vojny si tak k sebe hľadali cestu už len veľmi ťažko. ) Keďže nezískal miesto na univerzite, zamestnal sa ako pomocná sila v tübingenskej Musikbibliothek, neskôr pracoval v istej obchodnej kancelárii.
V roku 1936 sa mu síce podarilo habilitovať na univerzite v Tübingene, no jeho problémy sa tým ani zďaleka neskončili. Hoci mu vzápätí ponúkli miesto docenta filozofie, zaujatie tejto funkcie bolo v praxi podmienené vstupom do NSDAP a absolvovaním povinného nacistického školenia pre začínajúcich docentov. Weischedel však odmietol kolaborovať, a tak napokon v rokoch 1936 až 1945 pracoval ako examinátor v národohospodárskom poradenskom podniku Wirtschaftsberatung Deutscher Gemeinden AG (WIBERA). Zhodou akýchsi priaznivých okolností mu bolo v roku 1939 umožnené publikovať jeho habilitačnú prácu Der Aufbruch der Freiheit zur Gemeinschaft: Studien zur Philosophie des jungen Fichte (Objavením slobody k spoločenstvu: štúdie k Fichteho ranej filozofii).
V rokoch 1942 až 1944 sprostredkovával kontakty medzi nemeckým a francúzskym protinacistickým odbojom, koniec vojny ho zastihol v Paríži.
Po skončení Druhej svetovej vojny začal Weischedel pôsobiť ako docent filozofie na univerzite v Tübingene. V roku 1946 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora.
Weischedelovou manželkou bola filozofka a germanistka Käte Grunewald (1903 – 1987). Vzali sa v roku 1934 a mali dve dcéry, Martinu Elisabethu (* 1935) a Sabinu Moniku (* 1938).
Wilhelm Weischedel bol spoluzakladateľom známeho štipendijného fondu Studienstiftung des Deutschen Volkes (1949). Okrem toho sa podieľal aj na založení vedeckého vydavateľstva Wissenschaftliche Buchgesellschaft. Od roku 1999 nesie jeho meno aj nadačný fond na podporu vedy a kultúry Wilhelm-Weischedel-Fonds der Wissenschaftlichen Buchgesellschaft.
Filozofia
Weischedel vytvoril osobitú formu existencialistickej filozofie, v rámci ktorej sa kriticky vysporadúval so skepticizmom a nihilizmom.
Hoci bol jeho vzťah k inštitucionalizovanému kresťanstvu značne kritický, úzko spolupracoval o. i. aj s protestantským teológom Helmutom Gollwitzerom (1908 – 1993).
Vo svojich dielach apeloval na zodpovednosť vyplývajúcu z technického pokroku. Usiloval sa tiež o spracovanie skúseností s nacizmom.
Východiskom Weischedelovho uvažovania je poznanie, že najhlbšou podstatou skutočnosti je jej radikálna otáznosť (radikale Fraglichkeit). Realitu ako takú, a teda aj samotný ľudský život, je potrebné chápať ako veľmi neistý (otázny) pohyb na hrane medzi bytím a nebytím, zmyslom a nezmyslom. Človek je radikálne pýtajúca sa bytosť (ein radikal Fragender), ktorá sa nesmie uspokojiť s nijakou odpoveďou. Práve naopak, otáznosti sveta musí čeliť stále novými otázkami, t. j. otvoreným skepticizmom.
Morálne konzekvencie, ktoré vyplývajú z radikálnej otáznosti skutočnosti, opísal Weischedel vo svojom poslednom diele Skeptische Ethik (Skeptická etika). Tromi základnými morálnymi postojmi či cnosťami sú podľa neho: otvorenosť (Offenheit), zodpovednosť (Verantwortung) a schopnosť odpútať sa (Abschiedlichkeit). Toto všetko platí, samozrejme, len za predpokladu, že sa človek slobodne rozhodne pre skepticizmus, slobodu a bytie a jeho stvárňovanie a rozvíjanie, pričom si súčasne uvedomuje nemožnosť definitívneho zdôvodnenia tohto svojho rozhodnutia.
Z oných troch základných cností si človek dokáže odvodiť ďalšie, konkrétne morálne postoje:
Otvorenosť vedie k pravdovravnosti, vecnosti, tolerancii a súcitu.
Zodpovednosť je spojená so solidaritou, spravodlivosťou a vernosťou.
Schopnosť odpútať sa, alebo inak povedané, pripravenosť rozlúčiť sa (Abschiedlichkeit) vyplýva z vedomia vlastnej pominuteľnosti a zároveň je výrazom akceptácie života. Zaiste, výsledkom je akási tichá melanchólia alebo aj smútok. Z toho vyplývajúca pokora a schopnosť dobrovoľného zrieknutia sa istých vecí sú však protikladom ctižiadostivosti, pýchy a mocibažnosti. V neposlednom rade je podľa Weischedela dôsledkom tejto cnosti rozvážnosť a schopnosť sebaovládania. V širšom zmysle však aj statočnosť a odvaha: ak totiž človek „prestane brať sám seba príliš vážne“, tak dokáže prekonať strach, znášať choroby či iné utrpenie a napokon aj pomáhať druhým. Vedomie vlastnej nedokonalosti, pominuteľnosti a nestálosti vecí by nás nakoniec malo viesť k určitej veľkorysosti, dobrote a prajnosti – t. j. k schopnosti znášať nedokonalosť druhých ľudí a odpúšťať. Schopnosť odpútať sa (Abschiedlichkeit) je tiež úzko spojená s trpezlivosťou a postojom odovzdanosti. A toto všetko nám pomáha čeliť všadeprítomnému nepokoju, mnohorakým ruchom a zhonu všedných dní.
Do povedomia širokej verejnosti sa Weischedel dostal predovšetkým vďaka svojej populárno-náučnej knihe Die philosophische Hintertreppe (Zadné schodisko filozofie), prostredníctvom ktorej všeobecne zrozumiteľným a humorným spôsobom sprístupnil čitateľom životopisy a diela viac než troch desiatok najznámejších osobností dejín filozofie.
Výber z diela
Písomná pozostalosť Wilhelma Weischedela je uchovávaná v Štátnej knižnici v Berlíne (Staatsbibliothek zu Berlin, Handschriftenabteilung).
Stará Zagora (oblasť)
Stará Zagora je oblasť v Bulharsku v strede krajiny. Má rozlohu a žije tu 388 556 obyvateľov. Sídlom oblasti je mesto Stará Zagora.
Ham (šimpanz)
thumb|Ham tesne po návrate z letu. Na palube [[USS Donner|USS Donner ho víta jej kapitán.]] Ham (* jún 1956, Kamerun – † 19. január 1983, National Zoological Park, Washington D.C., Spojené štáty) bol šimpanz, účastník amerického kozmického programu Mercury. Ako prvý hominid prekonal 31. januára 1961 hranicu vesmíru na palube lode Mercury-Redstone 2.
Bánov (okres Uherské Hradiště)
Bánov (okres Uherské Hradiště) je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 121 obyvateľov, z toho 1 071 mužov a 1 050 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 38,8 roka, ženy 42,2 roka).
Noyen-sur-Sarthe
Noyen-sur-Sarthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľké Vozokany
Polohopis
Obec leží južne od okresného mesta.
Dejiny
V katastrálnom území obce sa našli pozostatky dočasného osídlenia lovcov mamutov z obdobia paleolitu. Trvalé osídlenie potvrdzujú náhodné náleziská z neolitu. Prvá písomná zmienka z roku 1209 nazýva obec Wezeken a naznačuje služobnícku osadu. Obec bola súčasťou majetkou beňadického opátstva. V roku 1228 časť obce patrila Nitrianskemu biskupstvu, v 13. storočí Huntovcom-Poznanovcom a Maróthyovcom. Tak ako mnohé obce regiónu, i Veľké Vozokany trpeli pod nadvládou Turkov, ktorými boli podmanené v roku 1618. V katastrálnom úseku obce sa pri Starom háji 26. augusta 1652 odohrala významná bitka, v ktorej boli Turci spojenými silami rodov Forgáč, Esterházi a miestnych sedliakov porazení, čo prispelo ku skráteniu ich panstva na Slovensku.
Izabela Portugalská (1503 – 1539)
Izabela Portugalská (* 24. október 1503, Lisabon – † 1. máj 1539, Toledo), španielska kráľovná a cisárovná Svätej ríše rímskej ako manželka španielskeho kráľa Karola I., známeho skôr ako cisár Karol V.
Santa Clara (vrch)
Santa Clara je vrch v Guatemale na juhozápadnom brehu jazera Atitlán. Je súčasťou masívu sopky San Pedro.
CAD
CAD môže byť skratka pre:
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Raškov)
História
Farský kostolík stál v Raškove už v 14. storočí. Na jeho mieste vybudovali miestni evanjelici v druhej polovici 16. storočia drevenú modlitebňu. Fara zrejme zanikla počas tridsaťročnej vojny. Súčasný kostol bol postavený v rokoch 1722-1732. V tretej štvrtine 18. storočia bola vybudovaná zvonica a zrejme aj predsieň, v roku 1802 sakristia. V roku 1784 bola pri novom kostole obnovená aj fara. left|thumb|Pohľad od západu
Colombiers (Cher)
Colombiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Óhíd
Óhíd je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaszentgrót.
Witold Niesiołowski
Witold Niesiołowski (* 4. august 1866, Suchy Grunt, Poľsko – † 7. január 1954, Bytom) bol poľský zoológ, múzejník a entomológ - hlavne lepidopterológ.
Životopis
Po skončení základnej a strednej školy pokračoval v ďalšom štúdiu na vysokej škole v Tarnówe a potom študoval na vysokej škole ekonomickej vo Viedni a neskôr na Vojenskej akadémii. Po promócii pracoval ako úradník v odborných garnizónoch v Galícii a Korutánsku. Od roku 1919 pracoval ako dôstojník v poľskej armáde, kde odišiel do dôchodku v hodnosti plukovníka.
Zomrel v roku 1954 v Bytome. Pochovaný je na cintoríne v Krakove.
Entomologické aktivity
Počas života sa zaoberal ako svojim koníčkom hlavne entomológiou. Zozbieral významnú zbierku motýľov, hlavne z rodov Parnassius a Erebia. Spracoval lepidopterofaunu okolia Krakova, Vysokých Tatier, Podola aj Czarnochory.
Timka (priezvisko)
Timka je slovenské priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, s jediným výskytom (v neprechýlenej podobe) v obci Stará Bystrica (okres Čadca). V Česku sa (v neprechýlenej podobe) vôbec nevyskytuje.
Postav dom, zasaď strom (film)
Postav dom, zasaď strom (angl. Build a House Plant a Tree) je slovenský film. Tragický príbeh mladého muža, ktorý na ceste za svojim životným snom o vlastnom dome a šťastnej rodine používa nie vždy čisté spôsoby.
Produkcia
Film bol nakrútený podľa námetu Mikuláša Kováča a scenáristicky ho pretvorila Lýdia Ragačová. Ako dramaturg sa na tom to filme podieľal Tibor Vichta. Mnohé dobové kritiky upozorňovali na nedotiahnutý scenár a slabú motiváciu hlavného hrdinu. Na druhej strane bolo vyzdvihnuté formálne spracovanie snímky. V českom filmovom periodiku Záběr bola niekoľko mesiacov po premiére filmu zverejnená recenzia hodnotiaca film ako pozoruhodný: „Režisérovu vynalézavost cítíme téměř z každého záběru, jistá formální vyumělkovanost (důmyslně “matoucí” střihy, kameramanské “schválnosti” atd.) přitom není v rozporu se syrovostí příběhu, který se na plátně odvíjí. Také herecké výkony, zejména téměř neznámého Pavla Nového a Jany Březinové v hlavních rolích, se dají označit za mimořádně zdařilé a přesvědčivé. Tvůrci “easternu” Postav dom, zasaď strom se úspěšně pokusili o netradiční zpracování romanticko-dobrodružného schématu v moderních kulisách a zároveň se jim podařilo natočit důvtipnou společenskou alegorii na naléhavé téma novodobého siláctví. Myslím, že to rozhodně není málo…“
Exteriéry sa nakrúcali v Lubeníku, Zádieli, Rudňanoch, Dobšinej, Strečne, Poprade a Stratenej.
Kritické prijatie
V druhej polovici sedemdesiatych rokov sa v Československu začala čiastočne uvoľňovať politická situácia. Juraj Jakubisko a Peter Solan dostali možnosť sa po niekoľkoročnej pauze v Štúdiu krátkych filmov vrátiť dlhometrážnych hraným filmom na Kolibu. Bol mu ponúknutý scenár o vzorovom socialistickom hrdinovi, ktorý Jakubisko podrobil zmenám. Avšak po dokončení Postav dom, zasaď strom nasledovalo sklamanie. V Pravde sa objavila recenzia dodnes nezisteného anonymného autora podpísaného ako Peter Bal, ktorý prehlásil, že film ohovára socialistickú spoločnosť. Jakubisko tak dostal ďalší zákaz. Tentoraz nesmel nakrúcať filmy s vtedy súčasnou tematikou.
”Po deviatich rokoch sa zúžila moja práca v krátkom filme už iba na reklamu. Keď už sa zdalo, že aj ta mi bude zakázana, pretože moje i reklamné filmy prinášali ocenenia, stal sa zázrak a totalitná moc kritizovaná západnými novinármi formálne mi ponúkla ideologický scenár, ktorý sa po žiadnej stránke nedal realizovať. A tak som ho prepísal a upravil do podoby, ktorá zase vyústila do politickej kampane voči mne a ktorá takmer spôsobila moje odmlčanie sa v tvorbe na ďalších desať rokov.”
Bibliografia
MACEK, V., PAŠTÉKOVÁ, J.: Dejiny slovenskej kinematografie. Martin: Osveta, 1997
Ori (Hviezdna brána)
Ori sú bytosti z vedecko-fantastického televízneho seriálu Hviezdna brána. Je to skupina povznesených bytostí, ktorá používa vyspelú techniku a duševnú silu ku klamaniu nepovznesených ľudí, aby ich uctievali ako bohov. Patria k rovnakej rase ako Antikovia. Obidve tieto rasy boli kedysi jedna a tá istá rasa a spolu sa nazývali Alteráni.
Anton Matúšek
Život
Zúčastnil sa na prepadnutí Poľska a neskôr bojoval na východnom fronte. 9. septembra 1943 spolu s Ľudovítom Dobrovodským preletel na sovietsku stranu, kde boli obaja internovaní v zajateckých táboroch. Do svojej dezercie mal na svojom konte 12 zostrelov. Neskôr mu bolo umožnené vstúpiť do 1. čs. armádneho zboru. Krátko po vypuknutí povstania preletel pod velením Františka Fajtla do centra SNP. Koncom októbra 1944 opustil územie Slovenska kvôli zhoršujúcim sa podmienkam na povstaleckom fronte. Počas preletu musel núdzovo pristáť pri obci Domaňovce a zimu strávil v horách. Pri 20. výročí SNP bol povýšený na kapitána a o rok na majora letectva v zálohe. Anton Matúšek zomrel 22. novembra 1985.
Indoeurópske jazyky
]] Indo-European branches map.svg:
]] right|thumb|300px|Strom indoeurópskej jazykovej rodiny. Indoeurópske jazyky (zastarano indogermánske jazyky) tvoria najrozšírenejšiu jazykovú rodinu na svete, ako materinskou rečou hovoria niektorým z nich asi 2,5 miliardy ľudí. Vyvíjali sa spoločne v rozsiahlych oblastiach Eurázie z predpokladaného indoeurópskeho prajazyka. Za ťažisko a oblasť vzniku prajazyka sa považujú stepi v dnešnom juhozápadnom Rusku a Ukrajine. Výskum indoeurópskych jazykov sa uskutočňuje v rámci indoeuropeistiky.
Delenie
Indoeurópske jazyky sa delia na nasledujúce skupiny:
Ďalej sem veľmi pravdepodobne patria mnohé iné historické jazyky (tzv. reliktné jazyky), najmä:
Oltárc
Oltárc je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Letenye.
Má rozlohu 2953 ha a žije tu 288 obyvateľov (2007).
Majetok
Majetok môže znamenať:
Villard-de-Lans (kantón)
Villard-de-Lans je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 7 obcí.
Athlon
thumb|Athlon Classic 550 MHz, box thumb|Athlon pre Slot A, neboxovaný
Athlon je mikroprocesor architektúry x86 od firmy AMD, uvedený na trh v roku 1999. Je to prvý mikroprocesor pre osobné počítače, ktorý dosiahol pracovnú frekvenciu 1 GHz a dlho sa držal vo vedení v oblasti výkonu, keď svojím výpočtovým výkonom výrazne predstihol konkurenčný procesor Intel Pentium III.
Kňaz v starovekom Egypte
Kňazi v starovekom Egypte netvorili uzavretú kastu, tak ako v niektorých iných starovekých kultúrach. Ich postavenie síce vyžadovalo dodržiavaniu určitých špecifických predpisov, obzvlášť čo sa týkalo udržiavania čistoty, ale kňazom sa mohol stať takmer ktokoľvek a rovnako dobre svoju kňazskú hodnosť i stratiť. Postavenie v kňazskej hierarchii nezabraňovalo tomu, aby jednotlivec mohol zastávať iné funkcie, a tak sa na egyptských nápisoch stretávame s osobami, ktoré zastávali vysoké postavenie v niektorom kulte a zároveň slúžili v úradníckej pozícii aj na kráľovskom dvore, alebo slúžili ako kňazi viacerým božstvám.
Kňazský úrad býval zvyčajne dedičný, aj keď jeho udelenie mal formálne v rukách najvyšší z veľkňazov v zemi – faraón. Máme záznamy o súdnych procesoch, v ktorých niektorý dedič panovníka prosí o pridelenie hodnosti alebo naopak žiada o jej odňatie od niekoho druhého. So zastávaním kňazského úradu bola zvyčajne spojená „prebenda“ vydávaná panovníkom, preto boli tieto posty žiadané počas celých egyptských dejín. Okrem toho k ním patrila správa chrámového majetku a niektoré výsady, všetci služobníci chrámu boli napríklad oslobodený od corvee, povinných robôt pre korunu. Počas svojho života značná časť Egypťanov preto slúžila niektorému chrámu.
V egyptskej literatúre vystupujú kňazi ako cnostní, zbožní muži venujúci sa ezoterickým náukám, ktorým je vzdialené násilie aj starosť o pozemské záležitosti. Z početných dokladov však vieme, že tento topos bol často vzdialený realite. Máme napríklad záznamy o súdnych prípadoch z čias Psammetika I., kedy si kňazi snažili vymôcť majetok vraždami, podpaľačstvom a korupciou. alebo záznam z čias Ramesseho V., kedy sa skupina kňazov boha Chnuma podieľali na tunelovaní chrámového majetku.
Funkcie
Egyptskí kňazi sa mohli ženiť, vlastniť majetok a vykonávať svoje remeslo. Ich hlavnou funkciou bolo byť „služobníkmi božími“ (egyptsky hemu-necer), teda akousi obdobou sluhov faraóna v paláci. Podobne ako palácový sluhovia mali na starosti správu paláca a starali sa o panovníka, slúžili kňazi svojmu bohu, konkrétne jeho kultovej soche umiestnenej v najvnútornejšej svätyni chrámu, a obriaďovali boží majetok, teda majetok patriaci chrámu. Ich najdôležitejšou úlohou bolo každé ráno sochu umyť, natrieť olejom, nalíčiť a obliecť do pripraveného odevu a ponúknuť jej obetu (Egypťania verili, že v soche skutočne sídli ich boh). Vnútornú svätyňu mohol otvoriť a zatvoriť iba veľkňaz, ktorý ju tiež po vykonaní všetkých úkonov zapečatil a pripravil tak boha na odpočinok po nasledujúci deň. Podobné rituály sa opakovali s menšou pompou niekoľko ráz za deň. Verilo sa, že z obetovaných potravín si boh berie iba ich esenciu bau, akúsi dušu (ba) týchto vecí, takže po obetiach si ich kňazi rozdelili medzi seba.
Obyčajní veriaci nemali do svätyne prístup a so svojim božským ochrancom sa mohli stretnúť iba počas procesii, kedy socha boha opúšťala vnútornú svätyňu a bola nesená v drevenej bárke v sprievode alebo prevážaná na lodi po Níle. Počas sviatkov mohli pristúpiť Egypťania k božstvu so svojimi otázkami alebo prosbami a kňazi im vykladali vôľu boha.
Na to, aby mohli všetky obrady prebehnúť v poriadku, museli byť kňazi správne čistý. Rituálnej čistote venovali v Egypte takú veľkú pozornosť, že aj všeobecné označenie kňaza v egyptčine, vab, znamená „čistý“. Na najzákladnejšie očisťovanie slúžila chrámová nádrž, v ktorej sa museli kňazi viac ráz za deň vykúpať. Okrem toho museli kňazi každý tretí deň depilovať celé svoje telo, smeli nosiť len plátený odev a sandále z papyrusu. Jednotlivé kulty navyše často predpisovali kňazom počas služby sa zdržovať sexuálneho styku, niektorých pokrmov a nedotýkať sa niektorých predmetov. Kultové predpisy sa líšili nom od nomu, takže zvieratá, ktoré boli považované v niektorých krajoch za posvätné, a preto nedotknuteľné, boli inde zabíjané pre mäso.
Hierarchia
Na najvyššom stupni hierarchie kňazov bol hem necer-tepej, („prvý kňaz služobník boží“, veľkňaz). Za ním nasledoval druhý veľkňaz, tretí veľkňaz a štvrtý veľkňaz. Aké presné funkcie sa spájali s týmito hodnosťami nevieme, ale všetky štyri boli považované za veľmi významné, takže ich vysokí dvorskí hodnostári uvádzajú vo výpočte svojich titulov. Za veľkňazmi nasledovali hemu-necer. Ich počet bol rôzny podľa veľkosti a významu chrámu, ale vždy boli rozdelený do štyroch skupín (od Ptolemaiovských čias do piatich), ktoré sa striedali v mesačných službách. Každá skupina mala svojho „dozerajúceho kňaza“. Ďalšou skupinou vo vyšších kňazských funkciach boli tzv. „otcovia boží“. O povahe ich služby nemáme dostatok informácii.
Okrem kňazov zabezpečujúcich chrámove obrady, poznáme podľa názvu radu ďalších kňazských funkcii. Medzi nimi bol významný cheri-tep, „kňaz-predčítateľ“, ktorí dozerali na čítanie náboženských textov počas obradov. Neskôr sa ich meno stalo synonymom slova mág, pretože sa verilo, že kňazi-predčítatelia majú magickú moc. Ďalej nasledovali „kňazi-nosiči kultových predmetov“, „kňazi-vykladači“ a „kňazi času“, ktorí mali na starosti astronomické pozorovania a zostavovanie kalendáru šťastných a nešťastných dní.
Do chrámovej hierarchie spadajúcej pod označenie kňaz patrili aj funkcie, ktoré neboli priamo spojené s kultom. V chrámových okrskoch sa nachádzal „dom života“, ktorý slúžil ako dielňa opisovačov zvitkov, škola a kultúrne stredisko, kde vznikali nové literárne diela. Kňazský úrad zastávali tiež osoby, ktoré sa starali o chrámovú administratívu a správu božieho majetku.
Kňažky
Zo staroegyptských prameňov máme doklady aj o kňažkách, tých však bolo menej a spravidla slúžili menej významným božstvám. Výnimkou je tzv. Amonova manželka, zvyčajne urodzená princezná, ktorá bola vybratá za manželku boha z Vesetu, a disponovala majetkom aj mocou Amonových kňazov v Hornom Egypte.
Gigahertz
Gigahertz (GHz) je SI jednotka frekvencie pomenovaná na počesť Heinricha Rudolfa Hertza.
Patrick White
Patrick Victor Martindale White (* 28. máj 1912, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 30. september 1990, Sydney, Austrália) bol austrálsky spisovateľ, básnik a dramatik anglického pôvodu, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 1973.
Počas druhej svetovej vojny slúžil pri letectve na Strednom východe. Od roku 1948 žil v Austrálii. Aj keď žil osamelo, finančne podporoval školy pre domorodcov a verejne sa angažoval na podporu ekologických aktivít.
Na jeho románovú tvorbu mali vplyv modernisti (Lawrence, Eliot, Joyce, Woolfová) a Jungova psychológia. Vo svojich románoch zachytával boj človeka s drsnou austrálskou prírodou, dôkladne sa zamýšľal z rôznych hľadísk nad životnou filozofiou moderného človeka.
San Pedro (sopka v Guatemale)
San Pedro je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v Guatemale, na juhozápadnom brehu jazera Atitlán. Výška sopky je 3 018 m, vek poslednej erupcie nie je známy.
Iné projekty
.
Orbányosfa
Orbányosfa je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Pacsa.
Timek (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Timek.
Orbányosfa
Má rozlohu 568 ha a žije tu 151 obyvateľov (2007).
Nuillé-le-Jalais
Nuillé-le-Jalais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Drslavice (okres Uherské Hradiště)
Drslavice (okres Uherské Hradiště) je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 529 obyvateľov, z toho 266 mužov a 263 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,4 roka, ženy 41,6 roka).
Ormándlak
Ormándlak je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 575 ha a žije tu 126 obyvateľov (2007).
Benjamin Whorf
Benjamin Lee Whorf (* 24. apríl 1897, Winthrop, Massachusetts, USA – † 26. júl 1941, Wethersfield, Connecticut, USA) bol americký jazykovedec; zaoberal sa všeobecnou lingvistikou a vzťahom jazyka a kultúry.
Laversine
Laversine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Concressault
Concressault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Erving Goffman
Erving Goffman (* 11. jún 1922, Mannville, Alberta – † 19. november, 1982, Philadelphia, Pensylvánia) kanadsko-americký sociológ. V priebehu 60. a 70. rokov 20. storočia patril medzi najvplyvnejších bádateľov v rámci mikrosociológie. Uviedol do sociologickej analýzy každodenného konania tzv. dramaturgickú perspektívu, inak známe ako divadelná analýza, ktorá sa vo svojom základe orientuje na rozbor správania sa človeka v skupine z vedomého a podvedomého hľadiska.
Concressault
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erving Goffman
Životopis
Narodil sa 11. júna 1922 v Mannville v kanadskej provincii Alberta. Jeho rodičia Max a Anna Goffmanovci sa sem presťahovali z Ukrajiny na začiatku 20. storočia. Svojho syna a dcéru Frances vychovávali v Dauphin neďaleko Winnipergu. Tu Erving navštevoval odbornú strednú školu Sv. Jana. Zo začiatku sa zaujímal o chémiu, ktorú začal študovať na univerzite v Manitobe. v roku 1939. V rokoch 1943-44 pracoval v Ottawe v Národnej filmovej rade, kde sa prvý raz stretol s vplyvným sociológom Dennisom Wrongom. Je pravdepodobné, že toto stretnutie ho viedlo k štúdiu sociológie, ktorej sa venoval neskôr na Torontskej univerzite. V roku 1945 úspešne ukončil štúdium a získal titul bakalára. Následne pokračoval na Chicagskej univerzite kde sa venoval štúdiu sociológie a sociálnej antropológie. Počas štúdia navštevoval seminár Everetta Hughesa o práci a zamestnaní. V tomto seminári sa po prvýkrát dostal do kontaktu s pojmom "totálna inštitúcia", ktorý sa neskôr stal kľúčovým pre jeho prácu Asylums. Vo svojej diplomovej práci sa venoval otázke reakcií divákov na vtedajší populárny rozhlasový seriál, tzv. mydlovú operu. Magisterské štúdium ukončil úspešne v roku 1949. Krátko na to sa odsťahoval na Shetlandské ostrovy, kde žil od decembra 1949 do mája 1951. Predstavoval sa ako Američan, ktorý sa zaujíma o poľnohospodárske techniky. Pomocou tejto zásterky získaval etnografické dáta a zároveň skúmal každodenný bežný život na ostrovoch. Po skončení pozorovaní sa odsťahoval do Paríža, kde spísal prvú verziu svojej dizertačnej práce. V roku 1952 sa oženil po návrate do Chicaga s Angelicou Choate. Nasledujci rok (1953) obhájil svoju dizertačnú prácu a získal doktorát. V roku 1958 začína jeho pôsobnosť na Kalifornskej univerzite v Bekeley kde bol o štyri roky neskôr vymenovaný profesorom. V roku 1969 odchádza na Pennsylvánsku univerzitu vo Philadelphii. V roku 1981 sa znovu oženil s lingvistkou Gillian Sankroff s ktorou mal dcéru Alicu. V rokoch 1981 až 1982 bol prezidentom Americkej sociologickej asociácie. Počas svojho života získal mnoho ocenení napríklad Guggenheim fellowship v roku 1977, alebo v roku 1978 In Medias Res - medzinárodnú cenu za komunikáciu. Zomrel na rakovinu 19. novembra 1982 vo Philadephii.
Hluk (okres Uherské Hradiště)
Hluk je mesto v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 421 obyvateľov, z toho 2 170 mužov a 2 251 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,8 roka (muži 39,2 roka, ženy 42,3 roka).
Erving Goffman
Práca
Goffman pôsobil ako sociológ pomerne dlho na periférii. Za jeho života nebol považovaný za významný prínos sociológii. Uznavanejším sa stal až po vydaní publikácie Frame Analysis. Toto dielo je považované za jeho ústrednú a najdôležitejšiu prácu. Záujem o Goffmanove texty sa výraznejšie prejavil až po jeho smrti.
Práce, ktoré publikoval, sú špecifické esejisticko-umeleckým štylizovaním. Pútavou formou v nich Goffman analyzuje každodenný život ľudí na základe princípov mikrosociológie. Zároveň provokujúco rozvíja symbolický interakcionalizmus oproti iným autorom spadajúcim do tohto smeru. Napríklad Mead, Thomas a pod. sa snažili vo svojich dielach ukázať ako ľudia budujú svoju identitu pri vzájomnej interakcii. Goffman oproti nim odkrýva spôsoby ako ľudia maskujú svoju skutočnú totožnosť v rôznych situáciach v snahe idealizovať svoj obraz. V tejto manipulácií s dojmami jednajú ľudia v mnohých rozličných situáciách, ktoré ovplyvňujú podmienky sociálnej interakcie. Jednotlivci sú nútení v týchto situačných podmienkach získavať vedomosti o spoločenských zvyklostiach a zároveň trénovať zručnosť v dodržiavaní vlastnej role a výkladu konkrétnej situácie. Dynamika Goffmanovho sociálneho sveta vychádza hlavne z menlivého situačného správania v rámci interakcie na statickom pozadí. To znamená, že správanie sa môže meniť na základe rozličných miest kde sa sociálny kontakt odohráva, avšak spôsoby premeny rovnako ako situácie pre ktoré sa správanie jednotlivcov mení ostávajú konštantné.
O Goffmanovom prístupe sa hovorí aj ako o sociológii pretvárky alebo dramaturgickom princípe. Spomenutý výklad vychádza z hľadiska manipulácie s dojmami, pomocou ktorých o sebe vytvárajú jedinci idealizovaný obraz. Proti výkladu sociológie pretvárky sa však stavia Goffmanova charakteristika identity. Tá hovorí o identite ako o súhrne určitých životných rolí, ktoré vznikajú v súvislosti k vonkajším spoločenským podmienkam. To znamená, že každá činnosť, či druh určitého špecifického správania, sa po istej dobe stane súčasťou sebapoňatia jednotlivca. Vzniká tak špecifická sociálna rola ktorú jedinec využíva automaticky kedykoľvek tomu zodpovedá sociálny kontext. Goffman v tomto kontexte hovorí : „Účinkujúci môžu byť úprimný, alebo úprimne veriť vo vlastnú úprimnosť, ale tento druh kladného vzťahu voči vlastnej role ešte nie je nevyhnutný pre presvedčivosť predstavenia.“
Borovianka
Borovianka je potok na Liptove, v severnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Kvačianky, meria a je tokom IV. rádu.
Pramení v Podtatranskej brázde, v podcelku Zuberecká brázda, na východnom svahu vrchu Diel v nadmorskej výške cca  Najprv tečie na severovýchod, potom sa stáča a preteká juhovýchodným smerom cez obec Veľké Borové. Napokon pokračuje na východ, sprava priberá prítok spod Sekaného a vstupuje do Chočských vrchov, do podcelku Prosečné. Vytvára kaňonovitú dolinu vo vápencovo-dolomitovom masíve, neďaleko samoty Oblazy sa v nadmorskej výške približne vlieva do Kvačianky a nadväzuje na tiesňavu Kvačianskej doliny.
Veľký Tribeč (vrch)
Veľký Tribeč je najvyšší vrch v pohorí Tribeč na Slovensku. . Je zároveň súčasťou rovnomenného podcelku.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria i geomorfologického podcelku Veľký Tribeč, v jeho časti Vysoký Tribeč. Vrch leží v hlavnom hrebeni, ktorým vedie hranica okresov Topoľčany a Zlaté Moravce a zasahuje do katastrálneho územia obcí Velčice a Kovarce. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Severovýchodným susedom je Malý Tribeč, juhozápadne sa nachádza Drža a juhovýchodne Svinec. Juhovýchodné svahy odvodňujú prítoky Žitavy, severozápadná a západná časť odvádza vodu prítokmi do rieky Nitry.
Opis
Vrch je súčasťou horského hrebeňa, ktorý sa tiahne v juhozápadno-severovýchodnom smere a v tejto časti dosahuje výškové maximum. Na mnohých častiach vystupujú kremencové bralá, charakteristické pre túto časť pohoria. Na vrchole je menšia horská lúka, obkolesená listnatým lesom, ktorý umožňuje len obmedzený výhľad. Vrcholom prechádza Ponitrianska magistrála.
Výhľady
Vďaka značnej nadmorskej výške a polohe pohoria ponúkajú malé lúky zaujímavé výhľady. Z vhodných lokalít je mimo okolitých vrchov možné pozorovať pohorie Vtáčnik, vrchy Záruby, Marhát, Inovec, Veľký Inovec či Sitno, pri vhodných podmienkach i alpské vrcholy (Schneeberg).
Zimka
Zimka môže byť:
Oisseau-le-Petit
Oisseau-le-Petit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Luz-Saint-Sauveur
Luz-Saint-Sauveur môže byť:
Vizille (kantón)
Vizille je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 17 obcí.
Tepelný obeh
Tepelný obeh, presnejšie tepelný termodynamický obeh alebo tepelný cyklus je séria termodynamických procesov ktoré menia systém z počiatočného stavu spojito do iných stavov, pričom posledný stav je totožný s počiatočným. Vlastnosti systému závisia iba od jeho termodynamického stavu, pričom počas obehu môžeme do systému privádzať alebo odvádzať teplo, alebo prácu. Táto výmena energie s okolím však vždy rešpektuje prvý termodynamický zákon.
thumb|250px|Všeobecný tepelný obeh v T-s diagrame. Biela uzavretá plocha je úmerná práci cyklu, červená plocha je úmerná odvedenému teplu, ich súčet je úmerný privedenému teplu.
Tepelný obeh v stavovom diagrame
Obrazom tepelného cyklu v stavovom diagrame (napríklad p-V, alebo T-S) je vždy uzavretá krivka. Tepelné cykly sa delia na:
Vratné a nevratné obehy
Vratný tepelný obeh je obeh zložený iba z vratných termodynamických procesov. Ak je aspoň jeden proces nevratný, celý obeh je nevratný. Vratné procesy a obehy nie sú v prírode alebo technických zariadeniach dosiahnuteľné. Sú však užitočné pre teoretické skúmanie, slúžia ako ideálne modely reálnych procesov a obehov.
Saint-Pé-de-Bigorre
Saint-Pé-de-Bigorre môže byť:
Tepelný obeh
Teoretické tepelné obehy
Pre modelovú analýzu a výpočet parametrov tepelných obehov sa používajú zjednodušené cykly zložené zo základných termodynamických dejov. Sú to napríklad:
Realizácia tepelného obehu
Praktickú realizáciu tepelného obehu predstavuje tepelný stroj.
Orosztony
Má rozlohu 1845 ha a žije tu 477 obyvateľov (2007).
Zakázaná láska
Zakázaná láska ( Aşk-ı Memnu) je turecký seriál z rokov 2008 - 2010, ktorý produkovala spoločnosť Ay Yapım a vysielala stanica Kanal D. Na Slovensku ho vysielala TV Doma od 2. februára 2015 do 24. júna 2015. Seriál bol nakrútený podľa rovnomenného románu, ktorý napísal Halit Ziya Uşaklıgil.
Linda Cartyová
Linda Anita Carty (* 5. október 1958, Svätý Krištof a Nevis) je americká a súčasne britská občianka čakajúca v cele smrti v štáte Texas. Bola odsúdená na smrť vo februári 2002 za únos a vraždu 25 ročnej Joany Rodriguezovej, s úmyslom ukradnúť jej novorodeného syna. Cartyová tvrdí, že bola falošne obvinená drogovými dílermi kvôli tomu, že pracovala ako informátorka polície. Proti rozsudku sa viackrát odvolala, no vždy neúspešne. Naposledy podala ďalšie odvolanie v roku 2015. Cartyová je prvou ženskou občiankou Veľkej Británie od roku 1955, ktorá bude popravená.
Zločin
Podľa texaskej polície vnikla Cartyová spolu s tromi spolupáchateľmi (Gerald Anderson, Chris Robinson a Carlos Williams) do domu 25 ročnej ženy dňa 16. mája 2001. Obeť a jej 3-dňový syn boli unesení a ďalšie dve obete boli zbité, zviazané páskou a ponechané v dome. Žena bola tiež zviazaná páskou, na hlave mala vrecko a bola umiestnená do kufra auta. Zomrela na udusenie.
Vyšetrovanie
Vyšetrovatelia zo začiatku podozrievali Cartyovú, pretože ľuďom vo svojom okolí tvrdila, že čaká dieťa, napriek tomu, že nebola tehotná. Počas výsluchov susedov jedna susedka uviedla, že sedela s Cartyovou v jej aute a videla tam detskú autosedačku a že jej cartyová povedala že je tehotná. Dotyčná si to zapamätala, lebo Cartyová sa jej vôbec nezdala byť tehotná. Cartyová pri výsluchu uviedla, že svoje auto niekomu požičala a pri zločine mohlo byť použité auto jej dcéry. Následne ich zaviedla na miesto, kde sa nachádzali obidve autá. V jednom sa našlo žijúce dieťa, v druhom bola udusená obeť. na oboch autách sa na našli Cartyovej odtlačky prstov a rôzne druhy detskej výbavy.
Proces
Počas procesu sa prezentovali jednotlivé dôkazy:
Linda Cartyová bola 19. februára 2002 usvedčená z vraždy a o dva dni neskôr odsúdená na smrť injekciou. Od rozsudku sa Cartyová už 5 krát odvolala, no vždy neúspešne.
Obhajoba
Cartyová, jej právnici a podporovatelia po celý čas tvrdia, že bola odsúdená na smrť za zločin, ktorý nespáchala. Tvrdia, že neexistujú žiadne forenzné dôkazy o tom, že sa nachádzala na mieste činu, napriek nálezu jej odtlačkov na autách použitých pri zločine. Cartyová tvrdí, že bola lživo obvinená tromi mužmi za to, že donášala polícii, dokonca uviedla, že "bolo by príliš ťažké zabiť ma a tak zosnovali tento komplot". Anderson, Robinson a Williams svedčili proti Cartyovej a tak ani jeden nedostali trest smrti.
Peter Brňák
JUDr. Peter Brňák (* 11. február 1959, Námestovo) je bývalý poslanec Národnej rady SR.
Peter Brňák bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady (SNR) za Demokratickú stranu (DS). V novembri 1990 vystúpil z DS a založil Slovenské národnodemokratické hnutie. V parlamente pôsobil až do konca volebného obdobia ako nezávislý poslanec. Do SNR bol v roku 1992 opätovne zvolený ako "nezávislý" na kandidátnej listine Slovenskej národnej strany (SNS). Vo volebných obdobiach 1994 - 1998 a 1998 - 2002 bol poslancom NR SR za Hnutie za demokratické Slovensko. Pracoval ako sudca Najvyššieho súdu SR. V roku 2007 bol prezidentom vymenovaný za sudcu Ústavného súdu SR.