cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
International
International je skladba anglickej produkčnej dvojice Chase & Status. Obsahuje prvky skladby „The Stopper“ od Cutty Ranksa, ktorý je tiež uvádzaný ako spolupracujúci interpret vo videoklipe, avšak nie v skladbe. Skladba bola vydaná ako časť z jej tretieho štúdiového albumu Brand New Machine dňa 7. októbra 2013. Kvôli popularite remixu od Skrillexa (ktorý sa nachádza na deluxe edícii albumu), skladba dosiahla 116. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. Neskôr dňa 6. augusta 2014 bola vydaná vo forme videoklipu a spolu s drum and bassovým remixom od Dimension. Singel s remixom od Dimension bol vydaný ako vinyl cez Ram Records dňa 13. septembra 2014.
Airy (kráter)
Airy je impaktný kráter na povrchu Marsu, v ktorom sa nachádza malý kráter Airy-0, ktorý slúži ako referenčný bod pre nultý poludník Marsu. Pomenovaný bol po britskom astronómovi sirovi Georgovi Airym. Kráter má v priemere 40 km. Nachádza sa v oblasti Sinus Meridiani.
Neuchâtelské jazero
Opis
Jediným odtokom z jazera je dlhý Canal de la Thielle/Zihlkanal, ktorý vteká do neďalekého Bielskeho jazera a ďalej do rieky Aare (povodie Rýnu). Hlavnými prítokmi jazera sú rieky La Thielle, La Mentue, L’Areuse a kanál Canal de la Broye z Murtensee.
Na jazere je rozvinutá miestna lodná doprava.
Na severnom brehu leží mesto Neuchâtel. Na západnom pobreží ležia mestá Yverdon-les-Bains a Grandson. Na južnom brehu leží mesto Estavayer-le-Lac.
Tatiana Nikolajevna Sorokková
Osobný život
V roku 1992 sa vydala za Sergeja Sorokko, amerického obchodníka s umením, vydavateľa a vlastníka známej galérie v San Franciscu. Práve tu s ním (a nevlastnou dcérou) aj žije.
Le Monastier-sur-Gazeille (kantón)
Le Monastier-sur-Gazeille je francúzsky kantón v obvode Le Puy-en-Velay v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
Tiaž
Tiaž telesa (iné názvy: tiažová sila, sila tiaže; na Zemi aj: zemská tiaž, tiaž Zeme; staršie: váha; staršie na Zemi aj: zemská príťažlivosť ; zastarano: ťarcha, ťáž , ťažkosť ; značky:  FG, G, Q) je sila definovaná ako súčin hmotnosti daného telesa a jeho tiažového zrýchlenia, čiže FG=m.g. Inak povedané: Tiaž je výslednica (vektorový súčet) gravitačnej sily a odstredivej sily (odstredivej v dôsledku rotácie) Zeme (resp. analogicky iného vesmírneho telesa), čiže FG = Fg + Fo. Niektoré zdroje (spravidla zdroje pre nižšie školy) rozlišujú dva podtypy tejto definície: Tieto dve definície súvisia tak, že tiaž podľa definície č. 1 sa najčastejšie prejavuje ako tiaž podľa definície č. 2; inak povedané: sila, ktorou je teleso priťahované k Zemi sa najčastejšie prejavuje ako tlak tohto telesa na podložku alebo ťahanie závesu telesom. Vzorec (okrem prípadne samotnej značky tiaže) je pri oboch definíciách rovnaký, rozdiel je len (ako vidno vyššie) v mieste pôsobenia sily.
Rozlišovanie vyššie uvedených dvoch definícií má pôvod vo fyzikálnych textoch z 19. storočia, v ktorých sa rozlišovalo medzi pojmami 1. tiaž (iné názvy: ťarcha, ťáž, ťažkosť), ktorý zodpovedá dnešnému pojmu gravitácia, a 2. váha, ktorý zodpovedá dnešnému pojmu tiaž podľa vyššie uvedenej definície č. 2. Staršie významy slova tiaž pozri aj v článku tiaž (rozlišovacia stránka).
Keďže ide o silu, jednotkou tiaže je 1 N (jeden newton), teda [FG] = N (newton).
Vellefrey-et-Vellefrange
Vellefrey-et-Vellefrange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nyons (kantón)
Nyons je francúzsky kantón v obvode Nyons v departemente Drôme v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 18 obcí.
Chantillac
Chantillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrew Ladd
Andrew Ladd (* 12. december, 1985, Maple Ridge, Britská Kolumbia, Kanada) je profesionálny kanadský hokejový útočník, v súčasnosti hráč klubu NHL Winnipeg Jets. Bol draftovaný tímom Carolina Hurricanes v roku 2004. Vo svojej prvej sezóne (2005/2006) sa mu s tímom podarilo získať Stanley Cup.V sezóne 2007/08 bol vymenený do tímu Chicago Blackhawks za Tuomo Ruutu. O dva roky neskôr sa mu podarilo získať s týmto tímom Stanley Cup znova. Nasledujúcu sezónu bol vymenený do tímu Atlanta Thrashers v ktorom sa stal kapitánom. Neskôr sa Atlanta preťahovala do Winnipegu kde Andrew Ladd momentálne pôsobí.
Majstrovstvá Karibiku v basketbale 2015
Majstrovstvá Karibiku v basketbale 2015 boli v poradí 23. majstrovstvá Karibiku v basketbale mužov a žien, ktoré organizuje Karibská basketbalová konfederácia (CBC). Konali sa v meste Road Town, na ostrove Tortola, na Britských Panenských ostrovoch v dňoch od 8.21. júna 2015, za účasti 10 mužských a 8 ženských tímov. Britské Panenské ostrovy boli organizátormi karibského šampionátu tretíkrát, predtým hostili toto podujatie v rokoch 2009 a 2014. Všetky zápasy sa hrali v aréne Multi PurposeSports Complex s kapacitou 3 500 divákov, ktorá bola postavená v roku 2004. Tituly získali 🇻🇮 u mužov a 🇧🇸 u žien.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia karibských družstiev na Centrobasket 2016 mužov a žien. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2014.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k októbru 2014.
NGC 578
NGC 578 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
Dejiny Arménska
Arménska republika získala nezávislosť 23. augusta 1990, keď Najvyšší soviet Arménskej sovietskej socialistickej republiky prijal deklaráciu o nezávislosti. Zároveň došlo k zmene názvu štátu na Arménsku republiku a boli zavedené štátne symboly a hymna z roku 1920. 23. septembra 1990 bola vyhlásená nezávislosť republiky.
Dejiny Arménska
right|thumb|350px|Veľké Arménsko v jeho najväčšom rozsahu za vlády Tigrana II. (95 až 56 pred Kr.) Dnešné Arménsko bolo osídlené už v 4. až 3. tisícročí pred Kr. V 13. storočí pred Kr. došlo k formovaniu kmeňových zväzov, ktoré bojovali proti Asýranom. Zjednotením arménskych kmeňov v 9. storočí pred Kr. vznikla na území Arménska ríša Urartu, ktorá bola v 6. storočí dobytá Médmi. V 6. storočí pred Kr. sa začalo v oblasti Arménskej vysočiny vytvárať Veľké Arménsko, ktoré sa už v 4. - 3. storočí stalo samostatným štátom. Najväčší rozkvet dosiahlo za vlády Tigrana II. (95 až 56 pred Kr.), keď patrilo k najmohutnejším štátnym útvarom vtedy známeho sveta. Bolo to obdobie rozvoja remesiel a obchodu a zakladania miest, vysokú úroveň dosiahla poľnohospodárska výroba a došlo k rozkvetu kultúry. V susedstve Veľkého Arménska existoval štát Malé Arménsko, ktorý sa neskôr stal rímskou provinciou. Veľké Arménsko, v obave pred vplyvom Perzskej ríše, sa primklo k rímskemu impériu, ale napriek tomu bolo roku 387 rozdelené medzi Ríšu východorímsku a Perziu. V 4. storočí bolo v krajine zavŕšené šírenie kresťanstva, ktoré sa stalo štátnym náboženstvom. V 8. storočí sa Arménsko stalo arabskou provinciou, v 9. storočí za vlády dynastie Bagratovcov obnovilo svoju samostatnosť. Došlo k opätovnému rozkvetu krajiny. Arméni boli významnými obchodníkmi s rozsiahlymi stykmi. V 13. storočí bolo Arménsko podmanené seldžuckými Turkmi, neskôr mongolskou Zlatou hordou. Roku 1639 sa západná časť územia dostala pod tureckú a východná pod perzskú nadvládu. V tomto období došlo v krajine k vzniku národneoslobodeneckého hnutia. Na začiatku 19. storočia bolo východné Arménsko pripojené k Rusku (r. 1849 vznikla Jerevanská gubernia).
thumb|right|Genocída Arménov v meste Adana Západné Arménsko, ktoré bolo súčasťou Turecka, sa na začiatku prvej svetovej vojny stalo obeťou tureckej šovinistickej politiky, v dôsledku ktorej boli Arméni násilne presídlení z frontového pásma. Išlo však len o zámienku pre masové pogromy a vyvražďovanie Arménov. Zahynulo viac ako milión ľudí a asi pol milióna ich bolo násilne presídlených do nehostinných oblastí. Turecké vojská si pri zákernom vyvražďovaní počínali zvlášť beštiálne. Vraždili nielen mužov, ale aj ženy a malé deti. Tam, kde nestačili pušky, zabíjali arménske ženy a deti mačetami. Beštialita, s ktorou si počínali, zatiaľ ešte nebola prekonaná.Vraždení boli Arméni po území celej Osmanskej ríše. Ich hlavnou vinou bolo to, že boli kresťania. Turecko sa dosiaľ Arménom neospravedlnilo a ani ich neodškodnilo.
Arménsko ako súčasť Sovietskeho zväzu
left|thumb|Vlajka Arménskej sovietskej socialistickej republiky V novembri 1917 došlo v Arménsku k rozmachu národneoslobodeneckého boja. Moc v krajine získala strana Dašnakcuthjun, ktorej príslušníci sa nazývali dašnaci. Do marca 1918 bolo Arménsko súčasťou Zakaukazského komisariátu v Tbilisi, od apríla do mája 1918 bola vyhlásená samostatná Arménska republika. 4. júna bola podpísaná mierová zmluva s Tureckom, ktorému bola odstúpená veľká časť územia. Po podpísaní prímeria s Tureckom vstúpili do Arménska britské jednotky. V júli 1919 sa v Arménsku konali parlamentné voľby, v ktorých zvíťazila strana dašnakov. V marci 1920 vypukli boje medzi Arménskom a Azerbajdžanom o územie Náhorného Karabachu, v ktorých priebehu bola vyhlásená Azerbajdžanská sovietska socialistická republika (po vpáde sovietskych vojsk do Azerbajdžanu). V auguste 1920 podpísala Arménska republika mierovú zmluvu s Ruskou sovietskou federatívnou socialistickou republikou. Ruská boľševická vláda síce uznala nezávislosť republiky, ale už v novembri 1920 sovietske vojska napadli arménsku armádu, ktorá znovu bojovala proti Turecku, a vzápätí bola vyhlásená Arménska sovietska socialistická republika. Vo februári 1920 vypuklo v krajine protikomunistické povstanie, ktoré bolo v apríli potlačené. Na začiatku roku 1922 bola na prvom arménskom zjazde sovietov schválená ústava. Od decembra 1922 do decembra 1936 bolo Arménsko súčasťou Zakaukazskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky, potom bola obnovená Arménska sovietska socialistická republika, ktorej vývoj bol určovaný politickými pomermi v rámci ZSSR.
Búrlivý vývoj v najnovšom období
right|thumb|200px|Kostol v Gyumri po zemetrasení v roku 1988 Vo februári 1988 vypukli v Jerevane nepokoje (ako jedny z prvých v bývalom Sovietskom zväze) za pripojenie Náhornej karabašskej autonómnej oblasti k Arménsku, ktoré požadoval aj najvyšší orgán tejto oblasti. V júni 1988 schválil Najvyšší soviet Arménskej SSR pripojenie Náhorného Karabachu k Arménsku, toto rozhodnutie bolo vzápätí zrušené Najvyšším sovietom Azerbajdžanskej SSR. Keď v júli 1988 zamietol Najvyšší soviet Sovietskeho zväzu pripojenie Náhorného Karabachu k Arménsku, vypukli rozsiahle nepokoje sprevádzané štrajkami a došlo k masovému úteku obyvateľov opačných národností z oboch republík. 7. decembra 1988 bola severozápadná oblasť Arménska postihnutá rozsiahlym zemetrasením, pri ktorom zahynulo viac než 50 000 obyvateľov.
Spory o Náhorný Karabach však pokračovali aj roku 1993, a to napriek tomu, že Arménsko a Azerbajdžan podpísali niekoľko dohôd a prímerie. Od januára 1989 do novembra 1989 sa sporné územie nachádzalo pod ústrednou správou, potom sa znovu stalo súčasťou Azerbajdžanu. Zároveň došlo k vyostreniu medzi oboma republikami, od augusta do októbra blokoval Azerbajdžan železničné spojenie s Arménskom, čo viedlo ku katastrofálnej situácii v zásobovaní. Do oblasti konfliktu bola nasadená Sovietska armáda. V januári 1990 vypukli nepokoje v Baku, v Náhornom Karabachu a aj v ďalších oblastiach bol vyhlásený výnimočný stav. Problém sa pokúsil riešiť Najvyšší soviet Sovietskeho zväzu, ktorý inicioval rozhovory medzi oboma republikami, ale arménski poslanci hlasovali proti návrhu. Konflikt pretrváva dodnes a vyžiadal si už vyše 40 000 ľudských obetí. Situáciu sa nepodarilo vyriešiť ani misii KBSE v čele s československým ministrom zahraničia J. Dienstbierom v máji 1992. left|thumb|Vlajka nezávislého Arménska V máji 1990 sa v Arménsku konali prvé slobodné voľby, v ktorých zvíťazilo Arménske celonárodné hnutie, najpočetnejšia neformálna organizácia v krajine. Usiluje sa o dosiahnutie hospodárskej samostatnosti štátu, pripojenie Náhorného Karabachu k Arménsku, vytvorenie pluralitného politického systému a pod. V máji 1990 vypukli zrážky medzi jednotkami ministerstva vnútra ZSSR a ozbrojenými Arménmi, v júni 1990 bol v Moskve prijatý prezidentský dekrét o rozpustení arménskych ozbrojených skupín, ktorý však Arménsko odmietlo splniť. V auguste 1990 bol predsedom Najvyššieho sovietu Arménskej SSR zvolený vodca Arménskeho celonárodného hnutia Levon Ter-Petrosian, ktorý bol od roku 1991 hlavou štátu. V septembri 1991 Arménsko vyhlásilo nezávislosť od Sovietskeho zväzu a 21. decembra 1991 sa stalo jedným zo zakladajúcich členov Spoločenstva nezávislých štátov. V júli 1995 obyvatelia vyslovili súhlas s novou ústavou, ktorá dáva prezidentovi pomerne veľké právomoci.
আর্মেনিয়া
Pradelles (kantón)
Pradelles je francúzsky kantón v obvode Le Puy-en-Velay v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
Ray Whitney
Ray Whitney (* 8. máj 1972, Fort Saskatchewan, Alberta) je bývalý kanadský hokejový útočník.
Klubový hokej
Bol draftovaný v roku 1991 v prvom kole klubom San Jose Sharks. Nastúpil v drese ôsmich klubov NHL - San Jose Sharks (1991/92 - 1996/97), Edmonton Oilers (1997/98), Florida Panthers (1997/98 - 2000/01), Columbus Blue Jackets (2000/01 - 2002/03), Detroit Red Wings (2003/04) a Carolina Hurricanes (2005/06 - 2010), Arizona Coyotes (2010 - 2012) a Dallas Stars (2012 - 2014). V drese Hurricanes získal v roku 2006 Stanley Cup.
Reprezentácia
Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji v rokoch: 1998, 1999, 2003 a 2010, kedy bol kapitánom národného mužstva.
Zoznam obcí departementu Pas-de-Calais
Kompletný zoznam 894 obcí departementu Pas-de-Calais.
Nyons
Nyons môže byť:
Academy Awards
Academy Awards (doslova Ceny Akadémie resp. Udeľovanie Cien Akadémie, ľudovo Oscar/oskar alebo Udeľovanie Oscarov/oskarov; jednotlivé ocenenie (soška) sa nazýva Academy Award, doslova Cena Akadémie alebo ľudovo Oscar/oskar) je prestížne filmové ocenenie, ktoré každoročne udeľuje americká Akadémia filmových umení a vied (angl. Academy of Motion Picture Arts and Sciences, skratka AMPAS). Ceremoniál z udeľovania cien (ľudovo udeľovanie Oscarov, angl. Academy Awards) sa koná na začiatku roku v Hollywoode. Predstavuje úspechy za počiny v predošlom kalendárnom roku. Televízny prenos sledujú diváci vo viac ako dvesto krajinách.
Akadémia filmových umení a vied bola založená v januári roku 1927 riaditeľom štúdia MGM, Louisom B. Mayerom a ďalšími tridsiatimi piatimi osobnosťami filmového sveta na podporu kinematografie. Jednou z činností Akadémie je udeľovanie ocenenia nazvaného Cena Akadémie za zásluhy (angl. Academy Awards of Merit) najlepším výkonom vo svete filmu.
Prvýkrát bola táto cena udelená 16. mája 1929, vtedy ešte len v 12 kategóriách. V súčasnosti je oceňovaných kategórií 24. Zatiaľ posledné 90. udeľovanie sa uskutočnilo 4. marca 2018 v Dolby Theatre, nasledujúce je plánované na 24. februára 2019.
História
vľavo|náhľad|[[1. ročník udeľovania Cien Akadémie|1. ročník udeľovania Oscarov]] Prvá ceremónia z udeľovania Oscarov sa konala v prítomnosti pozvaných hostí, ktorí si za banket v sále Blossom hotela Roosevelt v Hollywoode zaplatili päť dolárov. Držitelia cien boli ohlásení tri mesiace pred slávnostným večerom. Už nasledujúci druhý ročník však Akadémia na zoznam výhercov vyhlásila embargo. Umožnila však tento zoznam odovzdať novinárom, ktorí ho mali a mohli zverejniť až po jedenástej hodine večer. Tento systém úspešne fungoval až do roku 1940, kedy noviny Los Angeles Times zverejnili víťazov vo večernom vydaní. To potom ponúkali hosťom pri príjazde na slávnostnú ceremóniu. Akadémia preto zmenila pravidlá, ktoré po menších úpravách existujú dodnes. Mená víťazov nie sú známe až do momentu vyhlásenia. Do tej doby sú uchované v obálkach vo firme PricewaterhouseCoopers.
V priebehu prvého ročníka bolo odovzdaných dvanásť sošiek a dvadsať certifikátov v dvanástich základných a dvoch špeciálnych kategóriách. Herec Emil Jannings dokonca získal úplne prvého Oscara a to ešte pred samotnou ceremóniou. V jej priebehu mal byť na natáčaní v Európe. Akadémia tomuto požiadavku vyhovela.
Pôvodne sa bankety konali v hoteloch Roosevelt, Ambassador a Biltmore. Ako záujem hviezd, novinárov a fanúšikov rástol, Akadémia v roku 1944 pri svojom 16. ročníku presunula udeľovanie do väčších priestorov, do Graumanovho čínskeho divadla.
Rok 1953 bol priekopnícky kvôli prvému televíznemu prenosu pre divákov v Štátoch a Kanade. V roku 1966 sa Oscar začal vysielať vo farbe. Od roku 1969 mal prenos z udeľovania cien medzinárodné rozmery. V roku 2011 bol prenos z udeľovania možný vo viac ako dvesto krajinách.
Dôležité míľniky
náhľad|[[26. ročník udeľovania Cien Akadémie|26. udeľovanie Oscarov sa konalo v divadle RKO Pantages]] V priebehu histórie cien sa počet kategórií i pravidiel postupne menil. Za najdôležitejšie míľniky Akadémia považuje:
Prerušenie udeľovania Oscarov
V histórii Oscarov sa stalo trikrát, že musel byť slávnostný ceremoniál presunutý:
thumb|200px|right|Herečka [[Natalie Portman drží sošku Oscara, ktorú získala v roku 2011 za hlavnú rolu vo filme Čierna labuť.]]
Soška Oscara
Americká akadémia filmových umení a vied vznikla v januári 1927. Hneď na svojom prvom zasadaní sa zakladajúci členovia rozhodli udeľovať ocenenie za najlepšie počiny v rôznych odvetviach kinematografie.
Podoba
Akademici sa po dohode rozdávať výročné ceny obrátili na umeleckého vedúceho pracovníka štúdia MGM Cedrica Gibbonsa. Ten mal navrhnúť podobu ocenenia. Rozhodol sa vytvoriť nahého rytiera stojacieho na kotúči filmového pásu, ktorý v rukách drží križiacky meč. Filmová cievka má na sebe päť koliesok, ktoré symbolizujú prvých päť zakladajúcich odvetví, ktorými boli producenti, režiséri, herci, scenáristi a technici. Akadémia po vytvorení tejto podoby požiadala sochára Georga Stanleyho, aby sošku navrhol. Podstavec, na ktorom socha rytiera stojí, menil svoju podobu až do roku 1945. Odvtedy má s menšími zmenami dnešnú podobu a veľkosť.
V začiatkoch ocenenia udeľovala Akadémia v nejednej kategórii (napr. strih) namiesto sošky len plaketu (1936 až 1943), v niektorých prípadoch dokonca iba certifikát (1934 a 1935). Víťazi v hereckých vedľajších kategóriách získavali prvých sedem rokov (počnúc vznikom kategórie v roku 1937) plaketu Akadémie. Od roku 1934 sa v niektorých prípadoch, kedy ocenenie získal mladistvý umelec, udeľovala zmenšená replika Oscara.
Názov
Oficiálny názov ceny bol prijatý hneď v začiatkoch fungovania Akadémie. Cena za zásluhy (angl. Academy Award of Merit) je však známejšia pod prezývkou Oscar. Skutočný pôvod tohto názvu nie je známy, ale v priebehu rokov sa spopularizovali tri verzie. Jedna hovorí o tom, že vedúca pracovníčka akademickej knižnice, Margaret Herrick, vyhlásila, že soška pripomína jej strýka Oscara. Druhá verzia hovorí o legendárnej herečke Bette Davis, ktorá mala toto pomenovanie použiť po získaní sošky a inšpirovala sa prvým manželom, hudobníkom Harmonom Oscarom Nelsonom, Jr. Prvýkrát ju však použil losangeleský novinár Sidney Skolsky v roku 1934, kedy glosoval úspech Katharine Hepburn. Tá totiž prvého Oscara získala práve v tom roku. Každopádne Akadémia túto prezývku oficiálne priznala v roku 1939.
Výroba
Soška Oscara je vysoká a váži 3, 86 kg. Od roku 1982 ju vyrába chicagská spoločnosť R. S. Owens & Company. Každý rok v januári vyrobí päťdesiat kusov. Trvá to tri až štyri týždne. Odliatie každej sošky Oscara zamestná dvanásť pracovníkov na päť hodín. Sošky sú najprv odliate, potom vytvarované, obrúsené a vyleštené. V počiatkoch udeľovania boli sošky bronzové a následne pozlátené. Dnes je materiálom pre výrobu zliatina kovu obsahujúca meď, nikel, striebro a dvadsaťštyri karátové zlato. Výrobná cena je približne 150 $, ale ta symbolická je nevyčísliteľná. Od roku 1949 sa každá vyrobená soška čísluje. Číslovanie začalo číslovkou 501.
Výnimkou sa stali vojnové roky, v ktorých bola zliatina vzhľadom na nedostatok kovu, nahradená sadrovým odliatkom. Po skončení 2. sv. vojny boli recipienti Akadémiou vyzvaní, aby navrátili odliatky, ktoré boli nahradené zliatinovými soškami.
Nominácie a pravidlá
náhľad|Udeľovanie Oscarov v roku 1988 Každý rok v novembri začína volebná kampaň Akadémie filmových umení a vied. Udeľovaniu Oscarov predchádza hlasovací proces s voľbou nominácií.
Hlasovanie
Každý aktívny člen s hlasovacím právom získa od Akadémie hlasovací lístok. Počet členov je približne šesťtisíc. Väčšina z nich je zastúpená v určitej pobočke. Herci v hereckej, režiséri v režisérskej, strihači v strihačskej a podobne. Pobočiek má Akadémia pätnásť. Aby sa predošlo podplácaniu, organizácia nezverejňuje, až na výnimky, mená členov. Hlasujúcim členom sú poskytnuté verejné premietania filmov, vstup zdarma na komerčné premietania a DVD nosiče, ktoré zasielajú štúdia a distribučné firmy.
Prvé kolo
Na konci decembra je aktívnemu členovi zaslaný hlasovací lístok. Po jeho vyplnení ho najneskôr do januára odošle do spoločnosti PricewaterhouseCoopers, ktorá má na starosti sčítavanie hlasov. Hlasovanie prebieha v dvadsiatich piatich kategóriách. Členovia z každej pobočky hlasujú pre filmový počin v danej oblasti, herci odovzdávajú hlasy hercom, kameramani kameramanom a podobne. Okrem kategórie animovaný film a cudzojazyčný film, v ktorom návrh na nominácie podávajú špeciálne komisie. V kategórii najlepší film hlasujú všetci členovia s hlasovacím právom.
Výsledky prvého nominačného kola sú známe tretí januárový týždeň. Na tlačovej konferencii ich potom prezident Akadémie vyhlási v divadle Samuel Goldwyn v Beverly Hills.
Druhé kolo
vľavo|náhľad|Z [[81. ročník udeľovania Cien Akadémie|81. ročníka Cien Akadémie]] Na konci januára je členom Akadémie opäť zaslaný hlasovací lístok, tentoraz finálny s menami nominovaných umelcov. Konečné hlasy by mali do sídla PricewaterhouseCoopers dôjsť najneskôr do utorka pred udeľovaním Oscarov. To sa zvyčajne koná poslednú februárovú nedeľu. Plnohodnotné členstvo Akadémie dáva členovi hlasovacie právo v každej danej pobočke, ale v kategóriách dokumentárny film, krátky dokument, krátky hraný film, krátky animovaný film a cudzojazyčný film môžu hlasovať len po potvrdení, že videli všetky nominované filmy.
Po sčítaní koncových hlasov poznajú výsledky len dvaja pracovníci agentúry PricewaterhouseCoopers. Tie zapečatia do obálok, kde zostanú zapečatené až do odovzdávania cien.
Pravidlá
Aby mohol film uspieť v súťaži o Oscara, musia jeho tvorcovia splňovať niekoľko pravidiel. Snímka by mala byť dlhometrážna, to znamená v dĺžke najmenej štyridsať minút. Film musí existovať vo formáte alebo, ak ide o klasický filmový formát; poprípade v digitálnom formáte Digital Cinema, ak ide o film snímaný digitálnou kamerou. Snímka musí byť komerčne dostupná v okrese Los Angeles a to najmenej sedem dní za sebou. Nesmie byť predtým vysielaná v inom médiu (káblová televízia, satelit, internet, a podobne).
Film sa podľa ďalšieho pravidla musí premietať v okrese L.A. v priebehu kalendárneho roka a to od 1. januára do 31. decembra.
V niektorých kategóriách (napr. cudzojazyčný film) sú povolené zmeny týchto pravidiel.
Kategórie udeľovaných cien
náhľad|Film Wings získal ako prvý Oscara za najlepší film
Slávnostný ceremoniál
náhľad|Kodak Theatre, v ktorom sa od roku 2002 udeľuje Oscar Prvý ročník sa konal 16. mája 1929 na slávnostnom bankete v sále Blossom hollywoodskeho hotela Roosevelt. Akadémia hodnotila filmy natočené medzi 1. augustom 1927 a 1. augustom 1928. Všetko trvalo približne pätnásť minút. Rozdaných bolo dvanásť sošiek z rúk vtedajšieho prezidenta Douglasa Fairbanksa. Ostatní nominovaní si odniesli certifikát. Už druhý ročník zaznamenal výraznú pozornosť médii a záznam sa prenášal pomocou rozhlasu. Vtedy sa ceny udeľovali striedavo v hoteli Ambassador a hoteli Biltmore. V roku 1944, kedy sa konala 16. ceremónia, bolo rozdávanie sošiek presunuté do väčších priestorov, konkrétne do Graumanovho čínskeho divadla. Následujúce roky sa Oscar sťahoval zo Shrine Auditória do divadla Akadémie; a odtiaľto do divadla RKO Pantages. A práve z divadla Pantages sa vysielal prvý televízny prenos z udeľovania cien. Bolo to 19. marca 1953 spoločnosťou NBC. V roku 1961 bolo odovzdávanie Oscarov presunuté do Santa Monica Civic Auditorium. Práva na prenos vtedy získala spoločnosť ABC, ktorá, s výnimkou rokov 1971 až 1975, vysiela priamy prenos z gala večera dodnes. A bude v tom pokračovať až do roku 2020. V roku 1966 sa slávnostný večer prvýkrát prenášal vo farbe. V rokoch 1969 až 1987 sa ceny udeľovali v pavilóne Dorothy Chandler v losangeleskom hudobnom centre. Následne sa Oscar presúval z hudobného centra do Shrine Auditorium. Rozdiel medzi týmito dvomi strediskami je v počte sedadiel. Pavilón Dorothy Chandler má kapacitu 2 500 sedadiel, Shrine Auditorium šesťtisíc. Od roku 2002 sa odovzdávanie Oscarov koná v divadle Kodak (angl. Kodak Theatre) s kapacitou 3 300 sedadiel, ktoré sa v roku 2012 zmluvou na dvadsaťročné obdobie premenovalo na divadlo Dolby (Dolby Theatre).
Pôvodne sa ceremoniál z udeľovania Oscarov konal na konci marca alebo začiatkom apríla. V roku 1999 sa Oscar presunul z pondelka na nedeľu a od roku 2004 sa väčšinou udeľuje poslednú februárovú nedeľu.
Kamerun
Kamerun, dlhý tvar Kamerunská republika, je prezidentská republika v strednej Afrike. Nachádza sa medzi Nigériou, Čadom, Stredoafrickou republikou, Kongom, Gabonom a Rovníkovou Guineou. Hlavné mesto je Yaoundé.
Obyvateľstvo
thumb|vľavo|Mapa Kamerunu Väčšina obyvateľov hovorí francúzsky, na severe krajiny je anglofónna menšina. Obyvateľstvo Kamerunu tvorí množstvo kmeňov, z ktorých žiadny netvorí viac ako 20% populácie. Z náboženstiev je asi z 50% zastúpené kresťanstvo, nasleduje animizmus (26%) a islam (20%).
Politika
Politický vývoj Kamerunu sa na rozdiel od mnohých afrických krajín vyznačuje značnou stabilitou. Prvých 22 rokov (1960 - 1982) stál v jeho čele Ahmadou Ahidjo, v ktorého vláde sedeli zástupcovia väčšiny významných etnických skupín. Hoci režim v tomto období nebol demokratický (od roku 1966 tu vládla jediná povolená strana), nie je považovaný za príliš represívny a pozitívne je hodnotená najmä jeho stabilita. Po opustení prezidentského postu zo zdravotných dôvodov Ahidja v roku 1982 vystriedal Paul Biya.
Demokratizačná vlna na prelome 80. a 90. rokov znamenal pre Kamerun množstvo protestov, ktorým však Biyov režim vďaka dostatočnej ekonomickej a politickej sile odolal. Kombináciou ústupkov a následných represií, no najmä narýchlo zorganizovanými voľbami umlčal opozíciu, ktorá na ne nebola pripravená. V prezidentských voľbách v roku 1992 tak Biya podľa očakávaní zvíťazil a jeho udržaniu pri moci napomohla i nejednotná opozícia, ktorá voľby v roku 1992 voľby bojkotovala.
V roku 2003 vláda zakročila proti nezávislým médiám, ktorých počet po roku 2000 výrazne stúpol. Účelový krok mal umlčať hlasy opozície pred blížiacimi sa voľbami a tej sa napokon ani nepodarilo dohodnúť a do prezidentských volieb postaviť protikandidáta Biyovi. Pretrvávajúca nejednotnosť opozície, rozdelenie krajiny na frankofónnu a anglofónnu (trvale marginalizovanú) časť a rozpory medzi etnickými skupinami dlhodobo destabilizujú krajinu. Politická zmena by však priniesla skôr iba zmenu dominantnej skupiny obyvateľstva, než principiálnu zmenu pomerov v krajine.
Ekonomika
Hospodárska výkonnosť klesá a iba medzi rokmi 1991 a 1997 kleslo HDP na hlavu o 200 USD na 600 USD. Dve tretiny pracujúcich je zamestnaných v poľnohospodárstve a vyváža sa hlavne ropa a poľnohospodárske produkty. Dováža sa spotrebný tovar, predovšetkým z európskych frankofónnych štátov.
Administratívne delenie
thumb|vľavo|Provincie Kamerunu
Chrbtica
[[Súbor:Gray 111 - Vertebral column.png|thumb|Chrbtica človeka - bočný pohľad. (Zdroj: Gray’s Anatomy of the Human Body.]] Chrbtica (iné názvy: chrbtová kosť, zriedkavo, nárečovo alebo zastarano: páter  ; zastarano: chrbetová kosť, chrbetná kosť ; ) je názov osovej kostry (teda osovej časti kostry) stavovcov. Inými slovami je to súhrn stĺpovito usporiadaných stavcov (odtiaľ pochádza latinský, anglický a nemecký názov chrbtice - „stavcový stĺp“).
NPN tranzistor
NPN tranzistor je druh tranzistora, ktorý obsahuje dva polovodiče typu N a jeden typu P. Ako z názvu vyplýva, polovodiče sú usporiadané tak, že dva polovodiče typu N obklopujú polovodič typu P. Takýto tranzistor potom funguje podobne ako dve dióda|diódy otočené smerom od seba (-|◄-►|-).
Chrbtica
Chrbtica živočíchov
U rýb nahrádza chordu (chrbtovú strunu) a pozostáva z veľkého množstva nediferencovaných stavcov, ktoré niekedy u jedného jedinca majú rôzne veľkosti. U obojživelníkov je spravidla len 9 stavcov, ale napríklad niektoré mloky majú 63 stavcov. U plazov sa chrbtica delí na prednú, krížovú a chvostovú časť. U vtákov je chrbtica tvorená rôznym počtom značne pozmenených stavcov. Krčná časť má 26 stavcov, začiatok hrudnej časti 3-10 stavcov (u niektorých vtákov je časť z nich zrastená). Koniec hrudnej časti spolu s ostatnými stavcami (okrem zadných chvostových) sú zrastené a tvoria mohutnú krížovú kosť pevne zrastenú s panvou. Zadné chvostové stavce sú značne zredukované (5-8 voľných stavcov a tzv. pygostyl). U cicavcov sa chrbtica skladá zo stáleho počtu stavcov v krčnej (7, z toho prvé dva sú atlas a axis), bedrovej (6) a krížovej časti (4 stavce zrastené do krížovej kosti), ale počet stavcov v hrudnej (12-15) a najmä chvostovej (3-5) časti je rôzny.
Chrbtica človeka
Je tvorená z 33 až 34 stavcov (lat. vertebrae), medzistavcových platničiek (lat. disci intervertebrales) a väzov. Stavce sú krátke kosti, z ktorých každý má v sebe otvor. Otvory v jednotlivých stavcoch (lat. foramina magna) vytvárajú spolu chrbticový kanál, v ktorom je uložená miecha, z nej vystupujú pomedzi stavce miešne nervy.
Embryonálny vývoj chrbtice
Chrbtica sa vyvíja zo somitov, ktoré sa postupne diferencujú na jej jednotlivé časti - stavce a medzistavcové platničky. Počas vývoja sa somity vytvárajúce stavce polohovo posúvajú oproti myotómom - základom budúceho svalstva. Tento proces sa označuje ako resegmentácia stavcov. Výsledkom je stav, kedy svaly prebiehajú od jedného stavca k druhému a môžu tak nimi pohybovať.
Zoznam laxatív
A06A Laxatíva
Chrbtica
Stavba
Chrbtica siaha od spodiny lebky až po panvu. Tvorí priemerne 1/3 celkovej výšky dospelého človeka, pričom asi cca 20% z jej výšky tvoria medzistavcové platničky. Je dvakrát esovito prehnutá. Vytvára krčnú (vrchol vo výške C4/5) a driekovú lordózu (vrchol L3/4) - prehnutie dopredu; a hrudnú (vrchol v Th6/7) a krížovú kyfózu (prehnutie dozadu). Zakrivenia sa vyvíjajú postupne, typické esovité prehnutie vzniká až v odbdobí, kedy sa dieťa naučí chodiť. Chrbtica je za normálnych okolností mierne zakrivená i vo frontálnej rovine - tzv. fyziologická skolióza.
Delí sa na 5 častí, podľa ktorých sú pomenované aj stavce. Chrbtica je zložená zo: Stavce sú v medicíne označované veľkým písmenom alebo skupinou písmen podľa latinského názvu časti, v ktorej sa nachádzajú a číslom. Napríklad: C3, Th5, L4, S1 a Cocc.
Fyziológia
Chrbtica je dôležitá pre stavbu a pohyb hlavy a trupu. Tvorí kĺby s rebrami, to znamená nesie hrudný kôš, a má preto význam pri dýchacích pohyboch. Nesie hmotnosť hlavy a ďalších častí tela a prenáša ju cez panvu na dolné končatiny. U človeka je kvôli vzpriamenému držaniu tela vystavená veľkým tlakom, hlavne v driekovej oblasti.
Pohyblivosť chrbtice
Chrbtica má tzv. funkciu pufra čo znamená, že funguje ako tlmič nárazov; napomáha tomu i jej zakrivenie a pružné medzistavcové platničky. Jej stabilitu okrem spojení chrbtice v hlavnej miere zabezpečujú svalový korzet, tj. množstvo svalov a väzov, ktoré ju spevňujú, udržujú jej formu a umožňujú príslušné synchrónne pohyby.
Tractus (spev)
Je to najdlhší spev liturgie. Čiastočne preto, že má najdlhší text, ako aj preto, že jeho melódie sú veľmi melizmatické. Ich hudobná forma predstavuje komplex variácií.
Chrbtica
Choroby chrbtice
Choroby a lekárske výkony súvisiace s chrbticou sa začínajú na spondyl- alebo vertebr-.
NGC 943
NGC 943 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Lauda Air
Lauda Air bola rakúska letecká spoločnosť so sídlom vo Viedni. Založil ju bývalý pilot F1 Niki Lauda. Spoločnosť prevádzkovala pravidelné rekreačné charterové lety do dovolenkových destinácií v Európe, severnej Afrike, Karibiku, Juhozápadnej Ázii. Hlavnou základňou Lauda Air bolo Letisko Viedeň-Schwechat. Lauda Air boli členom Austrian Airlines Group a Star Alliance.
Destinácie
Lauda Air prevádzkovali pravidelné charterové lety v mene Austrian Airlines, ktoré bolo možné rezervovať priamo na internete. Okrem toho boli ponúkané lety pre cestovné kancelárie.
Letisko Viedeň-Schwechat
Antalya, Bodrum [sezónne], Catania [sezónne], Chania [sezónne], Korfu [sezónne], Dalaman [sezónne], Faro [sezónne], Fuerteventura, Funchal [sezónne], Heraklion [sezónne], Hurghada, Karpathos [sezónne], Kavala [sezónne], Kos [sezónne], Lanzarote, Las Palmas, Lesbos [sezónne], Luxor, Malaga [sezónne], Mykonos [sezónne], Neapol [sezónne], Preveza [sezónne], Punta Cana, Rhodos [sezónne], Samos [sezónne], Santorini [sezónne], Šarm aš-Šajch, Skiathos [sezónne], Tenerife-Sur Reina Sofia, Solún [sezónne], Zakynthos [sezónne]
Flotila
thumb|right|[[Boeing 737|Boeing 737-800 vo farbách spoločnosti Lauda Air]] Flotilu Lauda Air tvorili nasledujúce lietadlá (stav z mája 2010):
Dósan Saitó
Dósan Saitó (🇯🇵; * 1494 - † 28. máj  1556) je synonymum dramatického vzostupu a pádu búrlivej éry Sengoku džidai. Legenda ho popisuje ako Mamuši z Mino (druh jedovatého hada), ktorú získal vďaka svojej chladnokrvnej taktike.
Život
Pôvodne bohatý obchodník z provincie Jamaširo (Kjóto), ktorý svoj vplyv a silu uplatnil k politickému rastu. Stal sa služobníkom Jorinariho Toki z provincie Mino (súčasná prefektúra Gifu) a pravdepodobne vykonával úrad správcu tejto provincie. Sídlil na hrade Inabajama a masívne ďalej rozširoval svoj politický i obchodný potenciál. Zákonite to muselo viesť ku sporu s jeho doterajším pánom Jorinarim. Vyvrcholením sporu sa stal puč, po ktorého vypuknutí bol Jorinari vytlačený za hranice provincie a v roku 1542 sa Dósan menoval daimjóm Mino. Jorinari sa samozrejme nemohol zmieriť so stratou svojho panstva, a tak sa spojil so svojim južným susedom, pánom Nobuhidom Odom z provincie Owari. Dósanova armáda však alianciu v roku 1547 porazila v bitke o Kanoguči. Víťazstvo iba potvrdilo Dósana ako pána provincie, ale tiež rozšírilo slávu jeho mena po celom Japonsku. Nobuhideho okolnosti donútili uzavrieť s novým susedom mierovú dohodu, ktorá bola potvrdená sobášom jeho syna Nobunagu a Dósanovej dcéry Nohime v roku 1549.
Pád
Okolo roku 1555 sa začali šíriť zvesti, že Jošitacu Saitó nie je vlastným synom Dósana. Aj napriek tejto správe Dósan pravdepodobne určil Jošitacua svojím nástupcom a dedičom, aj keď existuje niekoľko možných verzií. Včítane verzie o spore a násilnom prevzatí moci Dósanovým nástupcom. Nech už bola pravda akákoľvek, je potvrdené, že v poslednom období Dósanovho života neboli jeho rodinné vzťahy vôbec vrelé.
Ostatne, prevrat, ktorým sa Jošitacu mal dostať k moci údajne prebehol v roku 1556. V priebehu prevratu mali byť Dósanove sily porazené mnohonásobnou presilou v bitke pri rieke Nagara.
Prezývky
Dósan bol známy ako majster prezývok. Ich veľký počet dokonca budí podozrenie o existencii dvoch Dósanov, otca a syna, keď syn prevzal kompletné meno po otcovi. Tu je výpočet mien, pod ktorými bol Dósan známy: Minemaru (峰丸), Horenbo (法蓮坊), Šogoró Macunami (松浪庄五郎), Masatoši Kankuró Nišimura (西村勘九郎正利), Šinkuró (新九郎), Norihide Nagai (長井規秀), či Tošimasa Sakondaju Saitó (斎藤左近大夫利政).
13. september
Úmrtia
thumb|upright|[[Imrich Tököli († 1705)]]
Choroby vonkajšieho ucha (MKCH-10)
inde
Le Puy-en-Velay-Est
Le Puy-en-Velay-Est je francúzsky kantón v obvode Le Puy-en-Velay v departemente Haute-Loire v regióne Auvergne. Tvoria ho 4 obce.
Apollo 12
Apollo 12 bolo šiestym americkým pilotovaným kozmickým letom v rámci programu Apollo a druhým, pri ktorom ľudia pristáli na Mesiaci. Výprava Apollo 12 mierila do oblasti Oceánu búrok (Oceanus Procellarum) na západnej pologuli Mesiaca, do blízkosti miesta pristátia sondy Surveyor 3, ktorá tu pristála v roku 1967. Pri tejto misii sa na Mesiaci po prvýkrát uskutočnili dva výstupy na jeho povrch. Posádka doviezla späť na Zem 34,35 kg mesačných vzoriek a okrem iného tiež kameru zo sondy Surveyor 3, v ktorej potom vedci objavili živý pozemský mikroorganizmus Streptococcus mitis. Dodnes sa nepodarilo úplne objasniť, ako sa tam dostal. Najpravdepodobnejšou verziou podľa vedcov je, že vinou neopatrnej manipulácie došlo ku kontaminácii súčiastok sondy po návrate na Zem.
Emblém misie
Emblém letu Apollo 12 je v znamení Vojenského námorníctva USA (U.S. Navy), keďže všetci traja členovia posádky boli príslušníkmi námorníctva. Emblému dominuje plachetnica, ktorá sa blíži k Mesiacu. Zároveň je symbolom U.S. Navy a predstavuje tiež veliteľský modul Yankee Clipper. Na zlatom okraji letového emblému sa nachádzajú mená astronautov a tiež označenie misie. Úplný okraj emblému lemuje modrá farba. Spoločne so zlatou farbou predstavujú tradičné farby U.S. Navy. Za povšimnutie stoja aj štyri hviezdy, ktoré sú umiestnené v pozadí emblému. Tri hviezdy predstavovali astronautov Apolla 1, ktorí tragicky zahynuli pri požiari na palube kozmickej lode. Štvrtá hviezda symbolizuje Cliftona Williamsa, námorného pilota a astronauta, ktorý zahynul 5. októbra 1967 pri leteckej nehode v dôsledku mechanickej poruchy na lietadle T-38. Williams mal s Conradom, Gordonom a Beanom blízky vzťah, pretože ako člen záložnej posádky s nimi trénoval.
Prípravy na let
thumb|left|170px|[[Nosná raketa Saturn V na štartovacom komplexe 39A po vývoze z montážnej haly Vehicle Assembly Building (VAB), 8. september 1969]]
Medzitým pokračovali aj prípravy kozmickej lode a nosnej rakety pre misiu Apollo 12. V priebehu mája došlo vo Vehicle Assembly Building (VAB) na pohyblivom vypúšťacom zariadení k zostaveniu nosnej rakety. V polovici júna sa skúšky veliteľského, servisného aj lunárneho modulu skončili a začalo sa s montážou ich zostavy. Dňa 30. júna sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do VAB a tam ju 1. júla pripevnili na vrchol nosnej rakety. Dňa 8. septembra sa celá zostava presunula na štartovací komplex 39A a 30. septembra bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety. V priebehu 28. a 29. októbra sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie a 12. novembra o 21:00:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred štartom, začalo finálne odpočítavanie.
Priebeh letu
V piatok 14. novembra 1969 o 06:05 miestneho času astronautov prebudil šéfastronaut Thomas Stafford. Vzápätí Pete Conrad, Richard Gordon a Alan Bean absolvovali poslednú lekársku prehliadku pred štartom. Bean si na to spomínal: ''„Ráno pred štartom nás prebudili nekresťansky skoro, už v šesť hodín ráno, a hneď odvliekli na lekársku prehliadku. Bolo ešte úplné šero; vonku sa preháňali ťažké mraky a na okenných tabuliach v ordinácii ostalo niekoľko veľkých kvapiek dažďa. Zrazu som dostal hrozný strach, aby nám počasie neurobilo škrt cez rozpočet, alebo aby na mne ten prekliaty felčiar na poslednú chvíľu niečo nenašiel. Lekár, bol to Dr. Harder, mi však našťastie iba ohmatal pulz, zahundral niečo ako ‚aha, zelenáč‘ a požiadal ma, aby som na neho vyplazil jazyk. To som urobil s veľkým potešením.“'' Potom sa usadili k raňajkám, ku ktorým sa už tradične podával steak, vajíčka, pomarančový džús, káva a toast. Raňajkovali v spoločnosti Thomasa Stafforda, záložného pilota lunárneho modulu Jima Irwina, riaditeľa programu Apollo Jima McDivitta, člena podpornej posádky Paula Weitza a tiež Chucka Tringaliho, ktorý bol vedúcim tímu podpory posádky Apolla 12. Šiestym spoločníkom pri raňajkách bola plyšová gorila v životnej veľkosti, ktorá patrila Conradovi a pomenoval ju „Irving Glick“. Potom nasledovalo obliekanie skafandrov a o 08:10 odchod z Budovy pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building). Astronauti spolu s dvoma technikmi a Staffordom nasadli do špeciálne upravenej dodávky, ktorá ich doviezla k 14 km vzdialenému štartovaciemu komplexu 39A. Stafford z dodávky vystúpil pri Stredisku riadenia štartu (Launch Control Center). Po príchode na miesto si všimli, že mraky visia nízko nad zemou a veľmi prší. Veliteľ Pete Conrad nastúpil do veliteľského modulu ako prvý a po ňom nasledoval pilot lunárneho modulu Alan Bean. O chvíľu neskôr sa k nim pridal pilot veliteľského modulu Richard Gordon.
thumb|left|Štart Apolla 12, 14. november 1969
Misia Apollo 12 odštartovala 14. novembra 1969 o 11:22:00,68 miestneho času (16:22:00,68 svetového času) zo štartovacieho komplexu 39A v Kennedyho vesmírnom stredisku. Štartovacia zostava sa skladala z nosnej rakety Saturn V (výrobné číslo SA-507), veliteľského modulu Yankee Clipper a lunárneho modulu, ktorý dostal pomenovanie Intrepid. Počasie v čase štartu bolo zlé, nad kozmodrómom viseli nízke búrkové mraky. Ionizované spaliny motorov F-1 prvého stupňa Saturnu V vytvorili dokonalý hromozvod a počas preletu nízkou oblačnosťou v čase T+36 sekúnd do nosnej rakety udrel blesk, ktorý dočasne vyradil dodávku elektrického prúdu z palivových batérií. O 16 sekúnd neskôr raketa dostala ďalší zásah bleskom. Saturn V mal našťastie vlastný nezávislý systém navádzania, a tak letel ďalej po správnej trajektórii. Prepnutie spínača SCE do polohy AUX situáciu vrátilo do normálu. Niekoľko špecialistov po výpadku prúdu ale varovalo vedenie misie, že v dôsledku zásahov bleskom mohlo dôjsť k poškodeniu pyrotechniky na vystrelenie padákov, ktoré budú potrebné pri návrate na Zem. Napriek tomu sa rozhodlo v pokračovaní misie. Navedenie na parkovaciu obežnú dráhu okolo Zeme a jej opustenie prebehlo bez problémov. Na obežnú dráhu okolo Mesiaca bolo Apollo 12 navedené manévrom LOI-1 dňa 18. novembra o 03:47:19 UTC. O deň neskôr, 19. novembra, sa o 04:16:02 UTC po nevyhnutných previerkach (obava z poškodenia lunárneho modulu po zásahoch bleskom) lunárny modul s dvojčlennou posádkou, Conrad a Bean, oddelil od materskej lode. Ešte predtým, ako sa Conrad s Beanom oddelili od veliteľského modulu Yankee Clipper, Gordon zavtipkoval: ''„Poďme si to prejsť ešte raz. Plyn je napravo a brzda naľavo!“'' Gordon potom zostal v materskej lodi krúžiacej okolo Mesiaca. V čase 05:45:40 UTC lunárny modul Intrepid prešiel na zostupovú dráhu. Brzdiaci manéver zakončilo hladké pristátie o 06:54:35 UTC. Cieľom lunárneho modulu Intrepid bolo pristátie na rozhraní Mora poznania (Mare Cognitum) a Mora ostrovov (Mare Insularum). Toto miesto nebolo vybrané náhodne – nachádzalo sa v blízkosti miesta pristátia sondy Surveyor 3, ktorá tu mäkko pristála 20. apríla 1967 a odoslala na Zem vyše 6 300 snímok. Jej činnosť sa skončila po štrnástich dňoch. Miesto jej pristátia sa podarilo presne určiť zo samotných televíznych záberov sondy. Ďalšie údaje o blízkom okolí miesta pristátia poskytli sondy Lunar Orbiter 3 a Lunar Orbiter 4. Astronauti z Apolla 12 mali vyhľadať už nefunkčnú sondu a odobrať z nej kameru a vzorky kábla. Úlohu splnili, pretože pristáli iba 180 metrov ďaleko.
thumb|[[Alan LaVern Bean|Alan Bean zostupuje po rebríku lunárneho modulu na povrch Mesiaca, 19. november 1969]]
Zhruba štyri hodiny po pristátí vypustili Conrad s Beanom vzduch z kabíny lunárneho modulu Intrepid a boli pripravení, oblečení do ťažkých skafandrov, k výstupu na mesačný povrch. Conrad sa pri svojom výstupe stal tretím človekom, ktorý vstúpil na Mesiac. Keďže bol nižšieho vzrastu, povedal pritom: ''„Jupí! Človeče, pre Neila mohol byť malý, ale pre mňa je dlhý.“'' Vzápätí ho nasledoval Bean. Bohužiaľ závada na kamere spôsobila, že farebné televízne vysielanie bolo možné uskutočniť iba na krátky čas, hoci obaja astronauti takmer okamžite inštalovali dvojmetrovú parabolickú anténu, ktorá mala zabezpečiť kvalitný prenos signálu na Zem. Bean a Conrad vykonali zber núdzových vzoriek a asi 180 m od miesta pristátia inštalovali súbor prístrojov ALSEP (Apollo Lunar Surface Experiment Package). Po takmer štyroch hodinách ich prvý výstup skončil. Po odpočinku začali 20. novembra o 03:54:45 UTC otvorením dvierok lunárneho modulu s druhým výstupom. Počas tejto vychádzky navštívili sondu Surveyor 3, z ktorej odmontovali televíznu kameru a odobrali vzorky kábla. Neskôr sa v ich elektrickej izolácii našiel životaschopný pozemský mikroorganizmus Streptococcus mitis, čo odborníkov veľmi prekvapilo. Dodnes sa nepodarilo úplne objasniť, ako sa tam dostal. Najpravdepodobnejšou verziou podľa vedcov je, že vinou neopatrnej manipulácie došlo ku kontaminácii súčiastok sondy po návrate na Zem.
Lunárny modul Intrepid odštartoval z povrchu Mesiaca 20. novembra o 14:25:47 UTC a o 17:58:20 UTC sa úspešne spojil s veliteľským modulom Yankee Clipper. Potom obaja astronauti prestúpili na materskú loď. Conrad a Bean mali tak špinavé skafandre od mesačného prachu, že Gordon ich najprv odmietol pustiť do veliteľského modulu. Nasledoval prenos 34,35 kg vzoriek do materskej lode a potom bol Intrepid zámerne nasmerovaný na Mesiac, aby vyvolal otrasy povrchu. Dopadol do oblasti Oceánu búrok (Oceanus Procellarum) a vzniknuté otrasy zaregistrovali prístroje ALSEP. Potom sa trojica astronautov uložila k odpočinku. Návrat k Zemi začali 21. novembra o 20:49:16 UTC. Preletová dráha si tentokrát vyžiadala dve drobné korekcie. Spiatočný let spestrili úmyselným vypnutím spojenia s riadiacim strediskom v Houstone, pretože chceli mať pokoj. Počas návratu späť sa im naskytla príležitosť pozorovať úplné zatmenie Slnka. Zem sa vtedy ocitla priamo medzi Slnkom a kozmickou loďou Apollo 12, čo nezažila žiadna iná výprava programu Apollo. Obava z poškodenia pyrotechniky na vystrelenie padákov po zásahoch bleskom sa našťastie nenaplnila a 24. novembra o 20:58:24 UTC (10:58:24 havajského času) veliteľský modul Yankee Clipper v poriadku pristál na hladine Tichého oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo 600 km juhovýchodne od Americkej Samoy a 4,8 km od plánovaného bodu. Náraz na hladinu bol tak silný (až 15 g), že sa kamera v jednom z okien kabíny uvoľnila zo svojho závesu a zasiahla Beana do čela, ktorý na niekoľko sekúnd stratil vedomie. Nič vážne sa mu však nestalo. Posádku a potom aj veliteľský modul vyzdvihla na palubu čakajúca lietadlová loď USS Hornet. Astronauti strávili nasledujúce tri týždne v karanténe, ktorá im skončila 10. decembra a 16. februára 1970 odleteli z Houstonu na 38-denné svetové turné. Navštívili 21 krajín sveta a 26. marca sa vrátili do Houstonu.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Vellefrie
Vellefrie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kanadské národné futsalové družstvo mužov
Kanadské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kanadu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Canadian Soccer Association (CSA). Prvý medzinárodnýc zápas absolvovalo v roku 1989, na majstrovstvách sveta. V októbri 2016 mu patrilo vo svetovom rebríčku 55. miesto.