cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Maynard Keynes
Kariéra
Čoskoro bol vymenovaný do Royal Commission on Indian Currency and Finance (Kráľovskej komisie pre indickú menu a financie), kde predviedol značné nadanie pri uplatňovaní ekonomickej teórie v praktických problémoch, hlavne v problematike meny a úverov. Tento talent našiel uplatnenie po vypuknutí prvej svetovej vojny, keď bol Keynes v rokoch 1915 až 1919 poverený prácou poradcu britského ministerstva financií pre finančné a ekonomické otázky. Okrem iného počas vojny navrhoval úverové podmienky medzi Britániou a jej spojencami na kontinente a nákup vzácnych mien. Práve v týchto menových transakciách sa stal legendárnym a to napokon viedlo k jeho účasti na versailleskej mierovej konferencii v roku 1919, kde zastával úlohu finančného zástupcu ministerstva financií. Pod vplyvom tejto konferencie napísal a ešte v tom istom roku publikoval knihu The Economic Consequences of the Peace (po slovensky Ekonomické dôsledky mieru) a v roku 1922 sa k téme vrátil v knihe A Revision of the Treaty (po slovensky Revízia zmluvy). V oboch textoch Keynes poukázal na to, že vojnové reparácie, ktoré bolo Nemecko po porážke v prvej svetovej vojne nútené splácať, boli príliš veľké a vyjadril obavu, že ich splácanie zruinuje nemeckú ekonomiku. Tieto predpovede sa potvrdili, keď sa v roku 1923 objavila hyperinflácia a nastal kolaps nemeckého hospodárstva, pričom iba malá časť reparácií bola vôbec niekedy zaplatená.
V roku 1920 Keynes publikoval svoje Treatise on Probability (po slovensky Pojednanie o pravdepodobnosti), čím významne prispel k filozofickému a matematickému podopretiu teórie pravdepodobnosti. Deflačnú politiku uskutočňovanú v 20. rokoch 20. storočia napadol v diele A Tract on Monetary Reform (po slovensky Úvaha o menovej reforme, 1923), podľa ktorého by krajiny mali sledovať cieľ stability domácej cenovej hladiny a uplatňovať pružné menové kurzy. Dvojzväzkové Treatise on Money (Pojednanie o peniazoch) z roku 1930 prináša Keynesov koncept takzvanej wickselliánskej teórie úverového cyklu.
Najvýznamnejším Keynesovým dielom bola The General Theory of Employment, Interest and Money (po slovensky Všeobecná teória zamestnanosti, úroku a peňazí) publikovaná v roku 1936. Znamenala zásadný obrat v ekonómii, pretože napadla vtedajšiu ekonomickú paradigmu. Teória je založená na myšlienke, že kľúčovou veličinou v ekonomike je agregátny dopyt. Pomocou neho je možné vysvetliť výkyvy v celkovej úrovni ekonomickej aktivity, ktoré boli pozorované napríklad počas Veľkej depresie. Celkový dôchodok spoločnosti sa delí medzi spotrebu a investície. Ak v ekonomike existuje nezamestnanosť a nevyužité výrobné kapacity, jedinou cestou, ako zvýšiť zamestnanosť a celkový dôchodok je zvýšenie výdavkov či už na spotrebu alebo na investície. Pre zvýšenie výdavkov na investície je potrebné znížiť úroveň úrokových sadzieb. Celkový objem úspor v spoločnosti je závislý od celkových príjmov, takže zvýšenie celkových úspor možno dosiahnuť dokonca aj pri poklese úrokových sadzieb. Kniha jednoznačne propaguje aktívne zásahy vlády do hospodárstva, ktorými sa má v obdobiach vysokej nezamestnanosti stimulovať dopyt – napríklad prostredníctvom výdavkov na verejné práce. Často je táto kniha považovaná za základ modernej makroekonómie.
V roku 1942 bol Keynes ako známy ekonóm povýšený do šľachtického stavu s titulom barón Keynes z Tiltonu. Počas druhej svetovej vojny v práci nazvanej How to pay for the war (po slovensky Ako zaplatiť vojnu) Keynes argumentoval, že vojnové snaženie by malo byť z veľkej časti financované vyšším zdanením namiesto vytvárania rozpočtového deficitu, tak by bolo možné vyhnúť sa inflácii. Keď víťazstvo spojencov začalo vyzerať reálne, Keynes sa ako šéf britskej delegácie a predseda komisie Svetovej banky vo veľkej miere angažoval vo vyjednávaní povojnového usporiadania, ktoré vyvrcholilo konferenciou v Bretton Woods. Výsledkom rozhovorov bol napokon Bretton Woodsky systém. Keynesov radikálny plán týkajúci sa medzinárodnej clearingovej únie počítal s vytvorením dôkladného systému riadenia mien, vrátane centrálnej banky zodpovednej za spoločnú svetovú menovú jednotku. Väčšia vyjednávacia sila na strane USA však spôsobila, že napokon bol schválený menej radikálny plán navrhnutý Harrym Dexterom Whiteom.
Keynes zhromaždil súbor portrétov významných osobností ekonómie v diele Essays in Biography. Jeho snahy ovplyvniť rozhodovanie kompetentných počas Veľkej depresie sú zhrnuté v zbierke esejí nazvanej Essays in Persuasion. Od roku 1912 bol Keynes aj šéfredaktorom periodika Economical Journal.
Investovanie
Keynes nebol len teoretikom, ale aj nadaným praktikom. Dokazujú to jeho úspechy pri vedení investičného fondu, ktorý spravoval v mene cambridgeskej King's College. Od roku 1928 do roku 1945 tento fond vykazoval vysoký priemerný rast 13,2% aj napriek vážnemu úderu počas Veľkého krachu v roku 1929 a nasledujúcej depresii, zatiaľ čo trh v Spojenom kráľovstve v tomto období vykazoval priemerný ročný pokles 0,5%.
V zásade Keynesov prístup k investovaniu možno zhrnúť do nasledujúcich troch bodov:
Keynes bolo toho názoru, že nemožno znižovať riziko investícií jednoduchým rozdelením zdrojov do primnohých podnikov, o ktorých toho veľa nevieme a nemáme žiadny zvláštny dôvod im dôverovať. Znalosti a skúsenosti jednotlivca sú obmedzené a len zriedka existuje v danom okamihu viac než dva či tri podniky, do ktorých môže jednotlivec osobne vkladať dôveru.
Keynesova rada pre investičné špekulovanie je nadčasová:
V otázke investovania kapitálu Keynes zastával názor, že dobre spravované priemyselné podniky spravidla nerozdeľujú akcionárom celý objem vytvoreného zisku. V úspešných rokoch, ak už nie vo všetkých rokoch, si časť zisku ponechávajú a vkladajú ho späť do podnikania. Týmto spôsobom pôsobí prvok spoločného záujmu v prospech rozumného investovania do priemyslu.
Schiller-Nationalmuseum
Schiller-Nationalmuseum je múzeum umiestnené v Marbachu (Nemecko) v scénickom parku, na vrchole kamennej planiny s výhľadom do údolia Neckar River. Mesto je rodiskom dramatika Friedricha Schillera, v tomto parku sa nachádza budova Štátneho Schillerovho múzea postavená v roku 1903 a Archív Nemeckej literatúry postavený v roku 1973. David Chipperfield Architects v novom modernom literárnom múzeu v Marbachu, v Nemecku skombinovali modernizmus a antiku s redukčným jasom.
Projekt novostavby
thumb|Baroková budova Schillerovho múzea
Exteriér
Investor, Nemecký literárny archív mal požiadavku, že potrebujú novú štruktúru prezentácie rukopisov a prvých vydaní kníh modernej éry Nemecka, s cieľom pritiahnuť širšiu verejnosť, nie len učencov a profesionálov. Múzeum modernej literatúry chcelo vytvoriť tretí diel unikátneho komplexu sústredeného v okolí národného Schillerovho múzea, neobarokovej budovy postavenej v roku 1903 Ludwigom Eisenlohrom a Carlom Weiglom na počesť Friedricha von Schillera vynikajúcej literárnej figúry. Samostatné výskumné a zbierkové centrum Nemeckého archívu, v štýle brutalistickej moderny bolo vystavané v roku 1973 na sever od Schillerovho múzea Jörgom Kiefnerom a Wolfgangom Lauberom. Celý komplex je umiestnený s prehľadom na Neckar River – romantický kraj, až na niektoré prvky priemyslu.
Vsadením do topografie, múzeum prezrádza rozdielne úrovne závislé podľa miesta pozorovania. Využitie strmého svahu pozemku, terasy umožnili vytvorenie veľmi rozdielnych osobitých znakov, zatienený vstup na vrchole kopca je naproti National Schiller Museum s jeho nádvorím a parkom, viacero skupín presýtených priestorov je umiestnených naproti údoliu. Pavilón je v priestore umiestnený na najvyššej terase. Vstupný priestor je pozoruhodný. Návštevník prechádza otvorenou terasou prehliadajúc údolie, potom zdoláva sériu nízkych schodov k vstupu, cez obrovské drevené dvere. To je v okamihu sklonu keď budova naznačuje svoj pôvod – zmysel pre postup ďalej, s bohatou ale vyberanou škálou materiálov a tlmeným nasvietením zhora.
Interiér
Interiér múzea ukazuje v sebe pokles prostredníctvom loggie, vstupnej haly a schodiska, pripravujúce návštevníka na tmavú drevenú výstavnú galériu, osvetlenú len umelým osvetlením, ktoré odhaľuje krehkosť a citlivosť vystavených diel. Súčasne, každý z týchto environmentálne riadených priestorov je prirodzene osvetlený z chodby, vyvážujúce pohľady k upokojeniu, vytvoreného sveta textov a rukopisov so zeleným a malebným údolím na opačnej strane od okien.
Ocenenia
Budova vyhrala 1. miesto za excelentnú architektúru Royal Institute of British Architects – RIBA Stirling Prize 2007
Pieter Bruegel starší
Pieter Bruegel (alebo Brueghel) [brechel] starší (* asi 1525 – † 15. september 1569, Brusel, Belgicko) bol slávny holandský maliar, zakladateľ dynastie umelcov, ktorej vplyv zasahoval až do 17. storočia.
Život
Záznamy ukazujú, že sa narodil v Brede, nie je však jasné, či ide o holandské mesto Breda alebo belgické] mesto Bree (latinsky Breda). V roku 1551 sa stal členom maliarskeho cechu v Antverpách. V rokoch 1552 – 1555 precestoval celé Taliansko a dojmy z tejto cesty preniesol do svojich obrazov. V roku 1559 si vyškrtol zo svojho priezviska písmeno „h“ a začal sa podpisovať ako Bruegel.
V roku 1563 sa oženil s Máriou Coecke van Aelstovou a presťahoval sa do Bruselu. Mali spolu dve deti – tiež veľmi talentovaných maliarov: Jana a Pietra. Zomrel v Bruseli, kde je aj pochovaný v kostole Kapellekerk.
Dielo
thumb|Stavba babylonskej veže (1563) Na začiatku svojej kariéry sa venoval krajinomaľbe. Dokázal jedinečne zachytiť atmosféru prírody. Veľmi rád maľoval rozľahlé, do ďaleka sa tiahnuce krajiny s odohrávajúcimi sa biblickými alebo mytologickými príbehmi. Vytvoril veľké množstvo medorytín, medzi najznámejšie patrí séria rytín Sedem smrteľných hriechov a Sedem cností (1557). Známe sú jeho moralistické didaktické maľby.
Do dnešnej doby sa zachovalo 45 autentických malieb, jedna tretina v Kunsthistorisches Museum vo Viedni, ďalšie sa stratili. Dochovalo sa tiež väčšie množstvo kresieb, rytín a leptov. V Česku je možné vidieť maľbu Kosenie sena z cyklu mesiacov v zbierkach rodiny Lobkovicovcov v Lobkovickom paláci na Pražskom hrade a Kvetinové zatišie na zámku Valtice.
Linköpings HC
HC Linköping je švédsky hokejový klub, účastník najvyššej švédskej súťaže v ľadovom hokeji. Bol založený v roku 1976.
Pittsburg
Pittsburg môže byť:
Hlboký potok (prítok Turca)
Hlboký potok je potok v hornom Turci, v južnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Turca, meria 3,1 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v pohorí Žiar, v podcelku Horeňovo, na východnom svahu Horeňova (892,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 770 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severoseverovýchod, ďalej sa stáča severovýchodným smerom a preteká Hlbokou dolinou. Následne vteká do Turčianskej kotliny, do podcelku Diviacka pahorkatina a z ľavej strany priberá Motnikerov potok. Severne od obce Sklené sa v nadmorskej výške cca 531 m n. m. vlieva do Turca.
Středomoravské Karpaty
Středomoravské Karpaty alebo (po slovensky) Stredomoravské Karpaty je geomorfologická oblasť na Morave v subprovincii Vonkajšie Západné Karpaty. Najvyšší vrchol je Brdo
Členia sa na geomorfologické celky:
Alexandr Nikolajevič Radiščev
náhľad|Pamätník v [[Moskva|Moskve]] Alexandr Nikolajevič Radiščev, rus. Алекса́ндр Никола́евич Ради́щев (* 31. august 1749, Moskva, Rusko – † 25. september 1802, Petrohrad) bol ruský filozof a spisovateľ, predstaviteľ osvietenstva.
Cesta z Petrohradu do Moskvy
Roku 1790 založil vlastnú tlačiareň, v ktorej vydal List priateľovi žijúcemu v Toboľsku (Письмо к другу, жительствующему в Тобольске, по долгу звания своего) a známe dielo Cesta z Petrohradu do Moskvy (Путешествие из Петербурга в Москву) s odvážnymi úvahami o nevoľníctve, ktoré venoval priateľovi Kutuzovovi. Je to súbor čŕt, pozorovaní, alegórií a úvah o súdobom ruskom živote, predovšetkým o prostredí ruskej feudálnej dediny. Kniha bola vydaná anonymne. Z taktických príčin a v súlade s dobovou sentimentalistickou obľubou štylizovať bola napísaná ako súbor výňatkov z autorovho osobného cestovného denníku. Vo svojom celku však prekročil obvyklé medze osvietenského kriticizmu natoľko, že vyznieva ako úplné odsúdenie celého panujúceho poriadku a jeho ideologickej nadstavby. Kniha obsahuje mnoho priamych obrazov feudálneho útlaku nevoľníkov. Zobrazuje ich zúfalú sociálnu situáciu a ich nemenej zúfalé a ponižujúce bezprávne postavenie. Kniha bola veľmi úspešná a tak sa dostala aj ku Kataríne II.. Proti Radiščevovi sa začalo viesť vyšetrovanie, uväznili ho, a na Katarínino želanie ho odsúdili na smrť. Rozsudok bol potom zmenený na vyhnanstvo na Sibíri. Neskôr Radiščeva Alexander I. úplne oslobodil a znovu ho prijali do štátnej služby. Vyhnanstvo však podlomilo jeho fyzické a psychické sily do tej miery, že krátko po prijatí do štátnej služby spáchal samovraždu. Jeho dielo Cesta z Petrohradu do Moskvy je významným a pozoruhodným pamätníkom svojej doby, Radiščev v ňom odvážne obhajuje ľudskú slobodu. V roku 1858 vyšlo dielo v Londýne a roku 1876 v Lipsku. V Rusku povolili vytlačiť výťah z neho roku 1868. Až roku 1870 vyšiel text vo vybraných spisoch podľa vydania z roku 1790, ale aj toto vydanie bolo zničené. Roku 1888 vytlačili na povolenie len 99 exemplárov diela, jeho básne sa dlho nemohli uverejňovať, a ani jeho meno nebolo dovolené spomínať v tlači.
Do dejín literatúry vstúpil ako priekopník sociánokritickej tradície ruskej klasickej literatúry.
Seynod
Seynod môže byť:
4935 Maslachkova
4935 Maslachkova je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 13. augusta 1985.
Fourneaux-le-Val
Fourneaux-le-Val je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 176 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piškóta
thumb|Detská piškóta thumb|Dlhé piškóty Piškóta je druh ľahkého pečiva z pšeničnej múky, vajec a cukru. Je často používaná v cukrárstve, ale má aj rôzne iné použitie. Zvláštnym druhom sú detské piškóty.
Cukrárske piškóty
náhľad|Balenie cukrárskych piškót Špeciálne cukrárske piškóty majú tvar podobný lekárskej špachtli (anglický názov ladyfingers ich prirovnáva k dámskym prstom). Ich taliansky názov savoiardi pochádza z názvu kraja Savojsko. Tam ich nechal savojský vojvoda okolo roku 1350 po prvýkrát vyrobiť pri príležitosti návštevy francúzskeho kráľa.
Piškótové cesto
náhľad|Príprava piškótového cesta Piškótové alebo biskvitové cesto sa zvyčajne zarába z vaječných žĺtkov s cukrom, do ktorých sa vmiešava múka; kypria sa snehom z vaječných bielkov. Môže byť rôzne doplňované, napríklad kakaom, sekanými orechmi a podobne. Pečie sa liaté, často vo forme, není to cesto kysnuté.
Používa sa na výrobu pečených tort, v ktorých sa zvyčajne spája a zdobí niekoľko vrstiev piškót krémom.
Soultzmatt
Soultzmatt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Střížov (Drahanovice)
Střížov je dedina, časť obce Drahanovice v okrese Olomouc. Nachádza sa asi na západ od Drahanovíc. V roku 2014 tu bolo evidovaných 144 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 274 obyvateľov.
Střížov leží v katastrálnom území Ludéřova o výmere.
História
Prvá zmienka o dedine je z roku 1287.
Západobeskydské podhůří
Západobeskydské podhůří (-po česky) alebo Pogórze Zachodniobeskidzkie (-po poľsky) alebo Západobeskydské podhorie (-po slovensky) je krajinná (geomorfologická) oblasť Vonkajších Západných Karpát v Česku a Poľsku.
Delí sa na tieto celky:
4555 Josefapérez
4555 Josefapérez (1987 QL) je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil americký astronóm Stephen Singer-Brewster 24. augusta 1987.
Mangonville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ján Roscellinus
Ján Roscellinus (* asi 1050, Compiègne, † asi 1120), tiež známy ako Roscellinus de Compondiis, Roscellinus de Compondio, Jean Roscellinus de Compiegne, bol francúzsky filozof a teológ, predstaviteľ stredovekej scholastiky, krajný nominalista.
Mangonville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Roscellinus
Odmietal reálnosť univerzálií, ktoré považoval za číre slová, za prejavy hlasu. Jedinou skutočnosťou sú podľa neho konkrétne jednotliviny. Logické metódy založené na tomto chápaní používal aj pri výklade teológie, čím sa dostával do rozporu s monoteistickým jadrom cirkevného učenia o troch božích osobách a predpokladal existenciu troch rôznych, od seba oddelených bohov triteizmus.
Dolná Trnávka
Dolná Trnávka je obec na Slovensku v okrese Žiar nad Hronom.
Dejiny
V oficiálnych historických dokumentoch sa Dolná Trnávka, skôr Alsotárnok, no tiež Thornoka – inferier, spomína v roku 1388. Píše sa o nej ako o obci v údolí Hrona, ktorá už v roku 1424 mala 292 obyvateľov a bola majetkom šášovského panstva. V roku 1563 je obec spomínaná ako majetok Dóczyovcov pod menom Thernauka a na začiatku minulého storočia je uvádzaná ako erárny majetok.
Dallas (rozlišovacia stránka)
Dallas môže byť:
Príručný lexikón biblických vied
Príručný lexikón biblických vied je jednozväzková slovenská odborová encyklopédia, ktorá sa zaoberá biblistikou a pomocnými biblickými vedami. Autorom je slovenský biblista Jozef Heriban. Po prvý raz vyšla v roku 1992 v Slovenskom ústave svätého Cyrila a Metoda v Ríme. Druhé a tretie vydanie vyšlo v Bratislave vo vydavateľstve Don Bosco (1994, 1998).
Štruktúra lexikónu
Príručný lexikón biblických vied začína predslovom od biskupa Dominika Hrušovského. Ďalej nasleduje úvod, kde autor vysvetľuje typ, zostavenie a obsah lexikónu a druhy hesiel. Pokračuje zoznamom skratiek.
Po tých nasleduje rozsiahla prolegomena, ktorá obsahuje zoznamy katolíckeho a židovského biblického kánonu (s názvami v hebrejčine), zoznamy apokryfov, intertestamenárnej literatúry, rukopisov od Mŕtveho mora, tabuľky transliterácie hebrejčiny a gréčtiny a obsiahly zoznam literatúry.
Nasledujú abecedne usporiadané heslá, ktoré tvoria väčšinu lexikónu (s. 1611095.). Posledných takmer 200 strán tvoria prílohy, ktoré obsahujú rôzne údaje a tabuľky pre lepšie pochopenie: mapy, tabuľky vládcov, udalostí, biblických mier a váh, údaje o často citovaných autoroch, mapky a stručné údaje k významným archeologickým vykopávkam.
Vydania v iných jazykoch
V roku 2005 lexikón vyšiel v taliančine pod názvom: Dizionario terminologico-concettuale di scienze bibliche e ausiliarie (dosl. Terminologickоpojmový slovník biblických a pomocných vied; ISBN 88-213-0567-8, preklad Rudolf Blatnický). Talianske vydanie má oproti slovenskému o niečo kratšie niektoré heslá, ako napríklad heslá k jednotlivým biblickým spisom.
Malo by existovať vydanie v ruštine, profesor Heriban dostal ponuky aj na preklady do francúzštiny a angličtiny.
Význam a ohlasy
Ide o jednu z jeho najvýznamnejších prác.
Jedna z recenzií uvádza: „…Príručný slovník biblických vied nepochybne aj vďaka svojmu autorovi ‐ jedinému autorovi celého rozsiahleho diela ‐ podáva nielen spoľahlivú informáciu o mnohých "technologických" problémoch biblických vied, ale aj dobrý pohľad na problematiku náboženských úvah a poučení.“ a ďalej „Treba však napokon zdôrazniť, že nejde len o jednoduchú technickú príručku, ani o zjednodušujúce výklady opreté o sústavné individuálne štúdium podopreté osobným presvedčením. Je to viac ako len príručný lexikón i viac ako encyklopédia. Je to úvod do štúdia biblických vied, ale aj návod na hlbokú analýzu obsahu i formy biblických spisov. A v neposlednom rade aj spoľahlivá pomôcka pre všetkých, ktorí majú záujem o vedecký pohľad na problematiku viery a náboženského presvedčenia.“
Terézia Kolková vo svojom článku „Prienik náboženského a publicistického štýlu“ hodnotí lexikón zo pohľadu terminológie v prieniku náboženského a publicistického štýlu: „Príručný lexikón biblických vied Jozefa Heribana (1998) … vytvorený v zahraničnej izolácii počas komunizmu, je pomerne svojský, nesúrodý a pre bežného príjemcu málo využiteľný.“
Štefan Vragaš: „Heribanov encyklopedický biblický slovník je komplexné a obsahovo bohaté dielo o základných termínoch a pojmoch v oblasti všetkých biblických vied a disciplín. … Lexikografické vypracovanie jednotlivých hesiel v abecednom heslári tohto slovníka dosahuje už pri zbežnom pohľade veľmi dobrú odbornú úroveň. Heslár by si preto zaslúžil dôkladnejšiu analýzu a ocenenie.“
Český biblista Petr Pokorný: [Príručný lexikón biblických vied] „v abecedne zoradených heslách na niekoľko sto stranách vykladá všetky pojmy hebrejskej i gréckej gramatiky, dobového pozadia Starého i Nového zákona, literárneho úvodu do oboch častí Biblie a niektoré pojmy biblickej teológie. V mnohých ohľadoch sa prejavuje sklon prispôsobiť výklad niektorých biblických súvislostí neskorším vieroučným formuláciam, ale samotná šírka informácií zo súčasnej biblistiky (napr. štrukturalizmus, existenciálny výklad Biblie a pod.) naznačuje potrebu novej interpretácie vieroučných výrokov.“
Recenzia na vydanie v taliančine: „Slovník je určený študentom teológie a všetkým, ktorí sa na univerzitách zaujímajú o štúdium Biblie, seminaristom, študentom na vysokých školách, ako aj biblickým krúžkom a účastníkom rozličných kongresov. Slovník môže byť výbornou pomôckou aj pri vypracúvaní akademických prác doktorandov. Najdôležitejším cieľom Slovníka však je poskytnúť čitateľom možnosť nadobudnúť vedecky podložené znalosti o Božom slove a o jeho posolstve.“
Militello in Val di Catania
Militello in Val di Catania (sicílsky Militeddu ve Val di Catania) je talianske mesto na Sicílii, v provincii Catania. Leží 51 kilometrov juhozápadne od Catanie, na severnej strane Monti Iblei.
V roku 2002 bolo Militello in Val di Catania spolu s ďalšími siedmimi sicílskymi mestami Caltagirone, Catania, Modica, Noto, Palazzolo, Ragusa a Scicli v údolí Val di Noto zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny
Sídlo vzniklo v byzantskej ére. V roku 1693 ho zničilo zemetrasenie a znovu bolo postavené v štýle sicílskeho baroka.
Mark Viduka
Mark Viduka (* 9. október 1975) je austrálsky futbalový útočník, v súčasnosti hráč klubu Newcastle United. Viduka prišiel do Newcastlu 7. júna 2007 ako voľný prestup z Middlesbrough FC.
Mo-kao kchu
Mo-kao kchu známe aj ako Jaskyne tisícov buddhov (Čchien-fo-tung) či Tunchuangské jaskyne, je rozsiahly komplex jaskynných stavieb v čínskej provincii Kan-su, približne 25 km od mesta Tun-chuang. Oblasť bola obývaná už od staroveku a ležala na jednej z dôležitých križovatiek hodvábnej cesty, vďaka čomu sa jaskyne Mo-kao kchu stali dôležitým (najmä) budhistickým centrom. Časom však boli jaskyne opustené a trvalo takmer 900 rokov než boli v roku 1900 znovuobjavené. V jaskyniach bolo nájdených až 60 000 textov všetkého druhu a veľké množstvo nástenných malieb. Vďaka svojej kultúrnej hodnote bol jaskynní komplex v roku 1987 zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Mark Viduka
Viduka pôsobil aj v kluboch Melbourne Knights, Croatia Zagreb, Celtic a Leeds United.
Mo-kao kchu
Dejiny
Podľa miestnej tradície mal v roku 366 jeden z miestnych mníchov víziu tisícov buddhov, čím inšpiroval k začatiu hĺbenia jaskýň. Počet jaskýň sa vyšplhal na viac než jeden tisíc. Slúžili mníchom ako ubytovacie i meditačné miestnosti. Pretože ležali na jednej z rušných križovatiek hodvábnej cesty, prúdili sem davy pútnikov i obchodníkov. Počet obyvateľov jaskýň čoskoro natoľko vzrástol, že sa na dlhú dobu stali jedným z najdôležitejších buddhistických centier. Vzniklo tu ohromné množstvo najrôznejších textov, ktoré však boli už na začiatku 11. storočia zamurované a znovuobjavené až v roku 1900 taoistickým mnichom menom Wang Jüan-lu. Dôvodom zapečatenia jaskyní a opustenia miesta bola hrozba, ktorú predstavovali muslimskí a tibetskí nájazdníci.
Pútnici i mnísi, ktorí tu v dávnych dobách žili, kreslili po stenách maľby, ktoré slúžili ako k prostému ozdobeniu stien, tak mali i určitú funkciu pri vyvolávaní vizuálnych predstáv pri meditáciách, ktorých vrcholom malo byť prebudenie. Nástenné maľby tu pokrývajú plochu až 42 000 m². Verejnosti sa stali jaskyne spoločne s maľbami prístupné až v roku 1949, teda takmer pol storočia po ich znovuobjavení a dnes je vysoko navštevovaným miestom pútnikov i turistov z celého sveta.
K najvýznamnejším objavom v jaskyniach patrí kópia Diamantovej sútry z roku 868. Jedná sa o najstaršiu dochovanú ručne tlačenú knihu na svete. Kniha bola vytlačená pomocou drevených matríc, ktorých autorom je Wang Ťie.
Tomáš Okrouhlický
Tomáš Okrouhlický (* 4. november 1985, Praha) je český profesionálny cyklista, ktorý preteká za tím AC Sparta Praha cycling.
Zborník
Zborník je publikácia, ktorá súhrnne pod spoločným názvom prináša súbor samostatných textov, ktoré majú niečo spoločné -napr. tematiku, autora (čiže všetky texty sú od jedného autora), myšlienkový či literárny smer autorov, generáciu autorov a pod. Jednotlivé časti zborníka (napr. štúdie) by mohli existovať samy o sebe. Podľa užšej definície sú texty v zborníku „spravidla aspoň rámcovo tematicky príbuzné“.
Delenie
Pre (najmä vedecké) zborníky rozlišujeme :
Iné delenie vedeckých zborníkov je delenie na konferenčné zborníky (porov. vyššie) a nekonferenčné zborníky.
Vedecké zborníky sa môžu líšiť aj tým, či sú alebo nie sú recenzované. Príspevky do kvalitného zborníka však vždy prechádzajú recenziou.
Auxerre-Sud
Auxerre-Sud je francúzsky kantón v obvode Auxerre v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Tvoria ho 3 obce.
Jamné nad Orlicí
Jamné nad Orlicí je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 695 obyvateľov, z toho 350 mužov a 345 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 39,8 roka, ženy 39,7 roka).
Luna 21
right|thumb|Sonda Luna Luna 21, alebo Lunochod 2 bola sovietska kozmická sonda, ktorá v roku 1973 pristála na Mesiac a druhýkrát tam dopravila robotické vozidlo typu Lunochod.
Luna 21 štartovala 8. januára 1973 z kozmodrómu Bajkonur pomocou nosnej rakety Proton-K. Na selenocentrickú obežnú dráhu bola navedená 12. januára a po korekciách dráhy úspešne pristála 15. januára o 22:35 UTC na mesačnom povrchu v 60 kilometrovom kráteri Le Monnier vo východnej oblasti Mora Jasu. 16. januára o 01:14 UTC zišlo vozidlo Lunochod 2 z pristávacej plošiny a po uvedení solárnych panelov do pracovnej polohy spustilo svoj dlhodobý prieskumný program. Jeho činnosť však bola predčasne ukončená 4. júna 1973 pravdepodobne pre poruchu, ktorú zapríčinila nehoda v malom kráteri, ktorý Lunochod skúmal. Pri jeho výskume sa totiž veko slnečných batérii pravdepodobne dotklo strmej steny krátera, čo spôsobilo ich pokrytie vrstvou regolitu. Keď bolo veko na mesačnú noc zavreté, časť prachu pravdepodobne napadala do termoregulačných radiátorov, čo v konečnom dôsledku spôsobilo fatálne prehriatie roveru a tak sa s ním po skončení mesačnej noci nepodarilo opätovne nadviazať spojenie.
Napriek predčasnému ukončeniu činnosti stihol Lunochod 2 odoslať 80 000 televíznych záberov povrchu a nasnímať 86 panoramatických fotografii. Po mesačnom povrchu navyše najazdil plných, čo je do dnešných dní rekord v rámci kozmických vozidiel.
Gymnázium (Šahy, Mládežnícka 22)
História
Gymnázium bolo v Šahách otvorené 4. septembra 1913, kedy boli otvorené dve triedy a zapísaných 95 žiakov. V roku 1919 československá správa zriadila 4 nižšie triedy gymnázia a 4 vyššie triedy boli povolené privátnou formou.
V marci 1945 bolo zriadené Štátne gymnázium v Šahách a v školskom roku 1945/1946 sa konali prvé maturitné skúšky.
V roku 1948 si študenti vytvorili Školskú radu, ktorá vydávala časopis Nový študent a boli vytvorené literárne, športové a záujmové krúžky.
V šk. roku 1946/1947 bola na žiadosť rodičov vytvorená reálna vetva gymnázia.
V rokoch 1954 - 1968 škola fungovala ako jedenásťročná stredná škola.
Od roku 1996 sa gymnázium rozširuje o triedy 8-ročného gymnázia so zameraním na cudzie jazyky.
Od roku 2008 má gymnázium v 4-ročnej vetve zameranie na informatiku.
Štúdium
5-ročné štúdium zamerané na cudzie jazyky (pre žiakov, ktorí ukončili 8. alebo 9. ročník ZŠ)
Vybavenie školy
Odborné učebne: biológia, chémia, fyzika; biologické, chemické a fyzikálne laboratórium; 5 učební cudzích jazykov, jazykové laboratórium, učebňa SVS, učebňa DEJ, 3 učebne IKT spojené v sieti a pripojené na internet,
knižnica – učiteľská i žiacka,
telocvičňa, posilňovňa, gymnastická sála, na dvore malé futbalové ihrisko
Mimoškolská činnosť
Krúžky:
Karborundum
Karborundum (SiC) je zmes karbidu kremíka (kremíkový korund, podľa tvrdosti), ktorý sa vyrába žiarovým lisovaním, reakčným spekaním, alebo spekaním bez použitia tlaku.
Patrí medzi technickú keramiku.
4490 Bambery
4490 Bambery je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil E. F. Helin, B. Roman 14. júla 1988.
Manoncourt-en-Vermois
Manoncourt-en-Vermois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Feshbachová rezonancia
thumb|300px|Závislosť potenciálnej energie na vzdialenosti v dvoch rozdielnych stavoch. Prerušovaná čiara znázorňuje celkovú energiu zrážajúcich sa častíc v singletnom stave (malý príspevok kinetickej energie). E značí rozdiel potenciálnej energie medzi uvažovanými kanálmi. A značí rozdiel medzi energiou viazaného stavu a celkovou energiou kolidujúcich častíc. Feshbachova rezonancia je kvantovo mechanický efekt pomenovaný podľa amerického fyzika Hermana Feshbacha. Dochádza k nemu, ak existuje väzba medzi otvoreným kanálom zrážajúcich sa objektov (napríklad ultrachladných atómov v singletnom stave) a uzatvoreným kanálom (napríklad ultrachladných atómov v tripletnom stave), v ktorom existuje viazaný stav s energiou dostatočne blízkou energii zrážajúcich sa objektov. Jav nachádza široké uplatnenie vo fyzike ultrachladných atómov, kde napríklad pomocou magnetickej Feshbachovej rezonancii umožňuje spojito meniť silu interakcií medzi atómami.
Fenomenologický popis
Feshbachová rezonancia sa vyskytuje v mnohých oblastiach fyziky, pre fenomenologický popis využijeme preto príklad z fyziky ultrachladných atómov. Uvažujme pre určitosť alkalické atómy, ktoré sa môžu zrážať buď v singletnej alebo tripletnej konfigurácii s ohľadom na celkový hyperspin. Schéma potenciálnych energií zodpovedajúcich obom konfiguráciam je uvedená na obrázku. Pri nekonečnej meziatomárnej vzdialenosti (zodpovedajúcej voľným atómom) budeme predpokladať, že singletný stav má nižšiu energiu ako zodpovedajúci tripletný stav. Ak zrážajúce sa atómy v singletnej konfigurácii nemajú dostatok kinetickej energie, ich stav sa po zrážke nemôže zmeniť na tripletnú konfiguráciu. V takom prípade, nazývame singletný stav aj otvoreným kanálom (ang. open channel). Naopak, tripletný stav označujeme ako uzatvorený kanál (ang. closed channel). Feshbachová rezonancia nastane v prípade, ak existuje viazaný tripletný stav s energiou dostatočne blízkou celkovej energii zrážajúcich sa atómov v singletnej konfigurácii. Základným predpokladom je ale existencia väzby medzi otvoreným a uzavretým kanálom. Označme rozdiel medzi energiou viazaného stavu a celkovou energiou častíc v tripletnom stave ako A. Rezonančná podmienka potom nadobúda tvar
V prípade splnenia rezonančnej podmienky môžeme pozorovať divergenciu dĺžky rozptylu interagujúcich atómov. Dĺžka rozptylu môže divergevať do plus nekonečna ako aj mínus nekonečna v závislosti na tom, či A sa k danej limite približuje zdola (dĺžka rozptylu diverguje do mínus nekonečna) alebo zhora (dĺžka rozptylu diverguje do plus nekonečna).
Magnetická Feshbachová rezonancia
thumb|300px|Závislos dĺžky rozptylu na magnetickom poli, uvažovaný je systém singletného a tripletného kanálu, ktoré podliehajú vzájomnej väzbe. Predpokladáme prítomnosť minimálne dvoch viazaných stavov (porovnaj s obrázkom hore)
Singletný a tripletný kanál opísaný v predchádzajúcom odstavci sa vyznačujú rozdielnym dipólovým momentom. Odozva oboch kanálov na vonkajšie magnetické pole je preto rozdielna, čo umožňuje ladiť energiu rezonujúceho viazaného stavu voči energii singletného otvoreného kanálu. V dôsledku toho, môžeme pomocou vonkajšieho poľa meniť silu Feshbachovej rezonancie a tým aj silu interakcií ultrachladných atómov (pozri podmienku rezonancie v predchádzajúcom odstavci).
Ak budeme uvažovať iba jednen viazaný stav rezonujúci so singletným kanálom, potom medzi dĺžkou rozptylu a a aplikovaným magnetickým poľom môžeme odvodiť nasledujúci vzťah :
Bartošova Lehôtka
Bartošova Lehôtka (, za I. ČSR aj ) je obec na Slovensku v okrese Žiar nad Hronom.
9. júl
Udalosti
thumb|upright|[[Karlov most]]
Narodenia
thumb|upright|[[Michal Slivka (archeológ)|Michal Slivka (* 1948)]] thumb|upright|[[Tom Hanks (* 1956)]] thumb|upright|[[Courtney Love (* 1965)]] thumb|upright|[[Jaroslav Slávik (producent)|Jaroslav Slávik (* 1974)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Amedeo Avogadro († 1856)]]
Coluccio Salutati
Coluccio Salutati alebo Coluccio di Pierio di Salutati (* 16. február 1331, Stignano, Taliansko – † 4. máj 1406, Florencia) bol taliansky politik, učenec, predstaviteľ renesančného humanizmu; nasledovník Petrarcu. Zhromažďoval staré spisy, analyzoval ich a vybavoval anotáciami.
Ovplyvnil Poggia Braccioliniho a Leonarda Bruniho. Prebudil záujem o štúdium gréckej literatúry. Na jeho podnet prišiel v roku 1397 do Florencie učiť gréčtinu Manuel Chrýsolorás.
Kaštieľ v Želiezovciach
náhľad|kaštieľ v Želiezovciach Kaštieľ v Želiezovciach alebo Kaštieľ Eszterházyovcov je kaštieľ v slovenskom meste Želiezovce. Nachádza sa v parku Franza Schuberta. Kaštieľ je chránený ako národná kultúrna pamiatka.
Dejiny
Kaštieľ nechali postaviť v roku 1720 v barokovom slohu Esterháziovci. V rokoch 1794 – 1804 došlo k jeho klasicistickej prestavbe. Počas svojich návštev na pozvanie Jána Karola Esterházyho v rokoch 1818 a 1824 tu hľadal inšpiráciu rakúsky hudobný skladateľ Franz Schubert. V ďalších rokoch tu pobývali napr. Franz a Eduard Sacher (tvorcovia slávnych tort), biskup August Fischer Colbrie, Antal Kherndl, syn grófskeho správcu, či v roku 1905 arcivojvoda Jozef Ferdinand Habsburský. Posledná osoba, ktorá v kaštieli žila, bola do roku 1944 grófka Ernestína Coudenhove. Po druhej svetovej vojne prešiel objekt do vlastníctva mesta a slúžil okrem iného aj ako škôlka. Po nežnej revolúcii nebola budova využívaná. V súčasnosti sa hľadá nové uplatnenie kaštieľa. V roku 2009 sa tu plánovalo Dolnohronské múzeum.
Spechbach-le-Bas
Spechbach-le-Bas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fourneville
Fourneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 493 obyvateľov (2009).
Lajos Ladányi
Lajos Ladányi (* 16. júl 1958, Vráble) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky.
Fourneville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aitólos (syn Oxyla)
Aitólos je v gréckej mytológii syn élidského kráľa Oxyla a jeho manželky Pierie.
Jeho otec Oxylos pochádzal z rodu Heraklovcov a pôvodne bol kráľom v Aitólii. Keď však na hrách v Tébach, nešikovne hodeným diskom zabil svojho brata Thermia (alebo podľa inej verzie Alkidoka, syna Skopia ), bol donútený vzdať sa trónu a odísť do vyhnanstva.
Neskôr ho stretol Temenos, jeden z vodcov Heraklovcov, ktorí sa spolu s Dórmi chystali dobyť Peloponéz. Temenovi veštba odporučila, aby si pre úspech vojenskej výpravy našli trojokého vodcu a keďže Oxylos putoval krajinou na koni (alebo oslovi), ktorý mal jedno oko, Temenos usúdil, že sa veštba vzťahuje na neho a preto ho prehovoril, aby sa k nim pridal.
Vojenská výprava sa skončila víťazstvom a Heraklovci preto Oxyla z vďaky korunovali za kráľa Élidy, úrodnej krajiny na severozápade Peloponézu. Oxylos sa následne oženil s Pieriou a mal s ňou dvoch synov, Aitóla a Laia. Starší z bratov Aitólos však umrel mladý a rodičia ho pochovali neďaleko Olympie a Laias tak neskôr prevzal v Élide kráľovské žezlo.
Auxerre-Sud-Ouest
Auxerre-Sud-Ouest je francúzsky kantón v obvode Auxerre v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Tvoria ho 3 obce.
4735 Gary
4735 Gary je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 9. januára 1983.
Bazilika svätého Petra
Bazilika svätého Petra alebo Chrám svätého Petra (,, oficiálne Basilica Papale di San Pietro in Vaticano, t. j. Pápežská bazilika svätého Petra vo Vatikáne) je renesančno-baroková sakrálna stavba vo Vatikáne, jedna z najväčších, najznámejších a najviac navštevovaných svätýň na svete. Je všeobecne uznávaným a rešpektovaným centrom katolíckeho kresťanstva.
O jej dôležitosti nielen ako sakrálnej stavby, ale i ako významnej historickej pamiatky svedčí neutíchajúci záujem státisícov veriacich a turistov z celého sveta, ktorí baziliku ročne navštívia.
Najstaršie dejiny územia
Pri hodnotení stavby svätopeterskej baziliky z architektonického pohľadu musíme mať okrem toho na zreteli i duchovný význam miesta, na ktorom chrám stojí. Ten pochopíme ak vychádzame z presvedčenia o pobyte a mučeníckej smrti prvého Kristovho apoštola v Ríme. Viera v túto skutočnosť sa zakladá na svedectvách obsiahnutých v spisoch popredných cirkevných spisovateľov z prvých storočí nášho letopočtu, ako aj na ľudových tradíciách. Najstaršie svedectvo nachádzame v liste pápeža Klimenta I., ktorý adresoval náboženskej obci v Korinte. V dokumente, pochádzajúcom spred roku 100, sa objavuje zmienka o mučeníckej Petrovej smrti v Ríme. Podobnú zmienku môžeme nájsť aj v liste teológa svätého Ireneja pochádzajúceho z prelomu prvých dvoch storočí. Oba dokumenty oprávňujú uvažovať o Petrovej smrti, ku ktorej prišlo v súvislosti s prenasledovaním kresťanov počas vlády cisára Nera.
Veľmi významné je svedectvo biskupa Ignáca z Antiochie, ktoré potvrdzuje existenciu všeobecne zaužívanej tradície o pobyte svätého Petra v Ríme.
left|thumb|260px|Pohľad na Nerov circus na rytine z roku 1699Vážnosť týchto svedectiev dokladá aj liturgická úcta, ktorú tomuto miestu prví kresťania prikladali. Už v roku 258 sa 29. jún slávil ako sviatok venovaný svätým Petrovi a Pavlovi, ktorých Rimania zvykli označovať titulom „Apoštolské kniežatá“.
Toto miesto bolo odnepamäti miestom zvláštnej úcty a hrob, ktorý sa tu nachádzal, prví kresťania uznávali ako hrob svätého Petra. Autentickosť apoštolovho hrobu nikdy nevzbudzovala žiadne pochybnosti.
Pre potvrdenie tohto faktu hovorí aj to, že cisár Konštantín Veľký, presvedčený o autentickosti hrobu a s úmyslom uctiť si miesto posledného odpočinku svätého Petra postavením chrámu nad jeho hrobom, neváhal zničiť staroveký cintorín.
Existenciu starovekého pohrebiska, prestavaného okolo roku 160, dosvedčil aj archeologický prieskum vykonaný v rokoch 1940 – 1949. Vo svetle týchto faktov sa dá jednoznačne pokladať tento hrob za hrob apoštola Petra.
História výstavby
Umiestnenie chrámu vychádza z dejín prvotnej kresťanskej cirkvi, ktoré sa začínajú v 1. storočí. Už od roku 41, na mieste ležiacom neďaleko dnešnej baziliky, existoval cirkus, postavený za vlády cisára Caligulu, neskôr premenovaný na Nerov, v ktorom mučeníckou smrťou prišli o život tisíce prívržencov nového kresťanského náboženstva. Pravdepodobne medzi rokmi 64 – 67 tu prišiel o život smrťou na kríži i apoštol Peter, ktorého tu po smrti aj pochovali.
Petrov hrob dal časom vzniknúť rozsiahlej nekropole kresťanských ale aj pohanských hrobov. Pochovávalo sa tu až do začiatku 4. storočia, keď cisár Konštantín I. nariadil pohrebisko zrušiť a pôvodný pahorok zarovnať. Dôvodom bola žiadosť pápeža Silvestra I. na vybudovanie baziliky nad hrobom prvého Kniežaťa Apoštolov. Terénnymi úpravami tak vzniklo rovné priestranstvo s rozmermi takmer 240 x 90 metrov.
Starokresťanská bazilika
left|thumb|230px|Grafická rekonštrukcia Konštantínovej baziliky sv. Petra okolo roku 1450 dáva predstavu o vzhľade predchodkyne dnešnej stavby Po príprave miesta sa mohlo pristúpiť k stavbe. Jej začiatok však nie je známy; predpokladá sa, že sa tak stalo medzi rokmi 319 – 322 a v hrubých rysoch mala byť dokončená v roku Konštantínovej smrti, v roku 337. Jej vzhľad je dnes známy iba z dobových kresieb: k ohromnému päťlodiu priliehala priečna loď, pričom priestoru dominovala polkruhová apsida za Petrovým hrobom. Celá stavba, vrátane átria a slávnostného vstupu, mala dĺžku viac ako 240 metrov. Hlavná loď bola vysoká 32 metrov a mala celkovú šírku 23 metrov. Bočné lode boli od hlavnej oddelené stĺporadím, hlavná loď od priečnej lode vysokým víťazným oblúkom. Podlaha bola vyložená bielym mramorom a strop zlatými kazetami. Steny baziliky ozdobovali mozaiky a fresky s náboženskou tematikou.
Bazilika sa od samého počiatku svojej existencie stala významným miestom, kam smerovali tisíce pútnikov ku „kolíske kresťanskej viery“. Jej význam vzrástol po tom, keď Jeruzalem obsadili Saracéni a Rím tak pre kresťanov ostal jediným Svätým mestom. Napriek tomu však centrom pápežskej moci a hlavnou rímskou bazilikou ostávala Lateránska bazilika.
Stavba v takejto podobe existovala až do prelomu 15. a 16. storočia. Každý z nasledujúcich pápežov sa usiloval o jej skrášľovanie podľa svojich predstáv a religióznych daností.
6. – 10. storočie
Jednou z prvých stavebných aktivít bolo vybudovanie monumentálneho schodiska, vedúceho k portiku, ktoré dal postaviť začiatkom 6. storočia pápež Symachus (pápež dal v rovnakom období pri bazilike postaviť svoje nové sídlo, predchodcu dnešného Apoštolského paláca). Na vnútornej strane portika sa nachádzala Giottova mozaika Navicella s námetom pripodobnenia cirkvi lodi. Obraz však neprežil zbúranie baziliky začiatkom 16. storočia (fragmenty mozaiky možno však obdivovať nad stredným portálom baziliky). Portikom sa vchádzalo do átria, ktorému dominovala bronzová kolosálna socha píniovej šišky (dnes je šiška umiestnená na jednom z nádvorí Apoštolského paláca, pomenovanom Cortile della Pigna, t. j. Nádvorie so šiškou).
Presbytérium sa nachádzalo priamo nad hrobom svätého Petra. Pietnosť miesta bola na konci 6. storočia za pápeža Gregora I. Veľkého (590 – 604) zdôraznená stavebnou úpravou, kedy bolo možné cez ozdobnú mrežu, umiestnenú v podlahe presbytéria, vidieť apoštolov hrob. Interiér baziliky presvetľovalo okrem okien i množstvo lámp a lustrov. Vstup doň zabezpečovala pätica brán; šiesta – tzv. Svätá brána – vznikla až v roku 1500, kedy bola založená tradícia otvárať ju iba v tzv. jubilejnom roku.
Mnohé umelecké poklady zdobiace Konštantínovu baziliku sú dnes stratené. O ich existencii vieme vďaka Giacomovi Grimaldimu, pápežskému notárovi, ktorý začiatkom 17. storočia zdokumentoval všetko zariadenie starej baziliky predtým, než podľahla demolácii. Zásluhou jeho precízne vedenej evidencie sa tak zachovali nákresy a popisy všetkého zariadenia chrámu, vrátane oltárov, malieb, mozaík i mobiliáru. Z ním namaľovaných a zachovaných akvarelov sa dozvedáme napr. o existencii veľkolepého freskového cyklu s námetom významných udalostí zo Starého i Nového zákona, ktorým dal pápež Lev I. (440 – 461) vyzdobiť steny hlavnej lode. Z Grimaldiho zápisov vyplýva, že iný ranokresťanský pápež Ján VII. (705 – 707), dal v tesnom susedstve baziliky postaviť tzv. Oratórium matky Božej a vyzdobiť ho mozaikami s kristologickým cyklom. left|thumb|300px|Korunovácia [[Karol Veľký|Karola Veľkého 25. decembra 800 pápežom Levom III. v svätopeterskej bazilike na dobovej maľbe]] Udalosťou svetodejinného významu možno označiť cisársku korunováciu Karola Veľkého 25. decembra 800 pápežom Levom III. Tradícia korunovácií cisárov Svätej rímskej ríše pokračovala i v budúcnosti a z pápežových rúk ju v bazilike prijalo nasledujúcich dvadsaťdva Karolových nástupcov.
V dejinách baziliky sa vyskytli i trpké časy. Jedným z nich bol 23. august 846, kedy chrám vyplienili Saracéni. Udalosť, ktorá otriasla samou podstatou európskeho kresťanstva, podnietila stavebné aktivity smerujúce k zaisteniu bezpečnosti nielen baziliky, ale aj celého vatikánskeho územia. Za pápeža Leva IV. (847 – 855) bol vybudovaný tzv. Levov múr, svojou mohutnosťou dodnes dokumentujúci dokonalú obranu pred prípadnými nepriateľmi.
11. – 15. storočie
left|thumb|230px|Medailón so zobrazením svätého [[Ján (apoštol)|Jána Evanjelistu. Priestor medzi hlavnom chrámovou kupolou a podpornými stĺpmi ozdobujú štyri mozaikové medailóny, predstavujúce štyroch evanjelistov]] Obdobie nasledujúcich piatich storočí vzhľad baziliky veľmi nezmenilo. Za výnimku možno považovať pontifikát Kalixta II. (1119 – 1124), ktorý dal vyzdobiť hlavný oltár.
O ďalšiu výzdobu chrámu sa pričinil počas svojho pontifikátu Mikuláš III. (1277 – 1280), ktorý okrem toho, že dal postaviť kaplnku svätého Mikuláša, v ktorej mal byť po svojej smrti pochovaný, dal do hlavnej lode umiestniť sériu pápežských portrétov, dal postaviť nový pápežský oltár a bohatým freskovým cyklom nechal vyzdobiť fasádu baziliky.
Začiatok 14. storočia znamenal rozkol v katolíckej cirkvi. Pápež Klement V. na nátlak francúzskeho kráľa Filipa IV. opustil Vatikán. Nasledujúcich takmer sedemdesiat rokov bola bazilika opustená. Chátrajúca stavba po návrate pápežov do Ríma v roku 1378 nespĺňala predstavy o dôstojnom pápežskom svätostánku.
S nástupom Martina V. na Petrov stolec nastalo pre chrám obdobie znovuzrodenia. Pápež natrvalo presídlil do Ríma. Roky jeho pontifikátu sa stali nástupom prvej vlny záujmu o umenie a všeobecne o hodnoty ľudského ducha. Cestu si razil renesančný humanizmus.