cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terézia Poliaková
Sezóna 2013/2014
Sezónu otvorila 56. miestom v prvom kole Svetového pohára vo Švédsku. O týždeň neskôr v rakúskom Hochfilzene sa spolu s Janou Gerekovou, Anastasyiou Kuzminovou a Paulínou Fialkovou predstavila v štafete žien. Slovenské reprezentantky v týchto pretekoch dosiahli na výborné šieste miesto. Ako sezóna pokračovala, jej forma sa zhoršovala a na ZOH 2014 v Soči štartovala len v individuálnych pretekoch, ktoré dokončila na 66. mieste.
Sezóna 2014/2015
Ročník 2014/2015 začal pre Poliakovú výborne, vyšli jej preteky v Östersunde a v individuálnych aj stíhacích pretekoch zaujala zhodne 48. pozíciu. V stíhacích pretekoch v Hochfilzene sa umiestnila na skvelej 28. priečke. Potom sa jej výsledky pohybovali okolo 50. miesta. Na Majstrovstvách sveta vo fínskom Kontiolahti si stanovila nový osobný rekord – 37. miesto.
Sezóna 2015/2016
Na začiatku sezóny mala problémy sa rozbehnúť, ale aj napriek tomu hneď v prvých pretekoch brala tri body. Po prvom trimestri mala 87% úspešnosť streľby a radila sa medzi najlepších desať biatlonistiek čo sa týka streľby. Fyzická slabosť ale neustupovala a špecializovaní lekári jej zistili zdravotné problémy, ak by sa ich rozhodla ihneď začať liečiť, tak by sa pre ňu sezóna skončila. Terézia sa ale rozhodla pokračovať aj napriek problémom, ktoré ju limitovali a liečiť sa začne po sezóne. Aj napriek zdravotným problémom dokázala absolvovať niekoľko rýchlych pretekov no začala ju zrádzať aj streľba – prepadla sa medzi horšie strelkyne, s úspešnosťou 82,5%. Na Majstrovstvách sveta však dosiahla na bodované priečky a pripísala si dva body. Sama sa vyjadrila, že jej sezóna nevyšla.
Sezóna 2016/2017
V pretekoch najvyššej ligy sa jej nedarilo ani v behu ani na strelnici. Najlepšie umiestnenie bolo 64. miesto v talianskej Anterselve. V IBU Cupe sa jej však darilo. Nastúpila iba v šiestich pretekoch a získala v nich 122 bodov.
Kancelária
náhľad|Kancelária Kancelária je miestnosť, kde sa úraduje respektíve, kde sa vykonáva nejaká administratívna činnosť. Takáto miestnosť sa inak označuje ako úradovňa – teda administratívne pracovisko alebo pracovisko úradu.
Terézia Poliaková
Sezóna 2018/2019
V sezóne 2018/2019 je jej najlepším výsledkom dvakrát 6. miesto v ženskej štafete. Jej najlepším individuálnym výsledkom je 47. miesto v individuálnych pretekoch vo Švédskom Östersunde. Okrem Svetového pohára v tejto sezóne súťažila aj v nižšom IBU Cupe, tam sa najlepšie umiestnila na 54. mieste.
Sezóna 2019/2020
Koncom apríla 2020 oznámila ukončenie kariéry.
Sezóna 2018/2019
Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.
Sezóna 2019/2020
Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.
Saint-Pardoux (Haute-Vienne)
Saint-Pardoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Écos (obec)
Écos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ležák (rybník)
Ležák je vodná nádrž, ktorá sa nachádzala v centre bývalej obce Ležáky. Tú 24. júna 1942 vypálili nacisti. Na severnom brehu rybníka stál mlyn, v ktorom na začiatku druhej svetovej vojny mlel Jindřich Švanda. V mlyne býval spolu so svojou manželkou Františkou, jej bratom Josefom Šťulíkom, ktorý tu býval so svojou manželkou Máriou (rodenou Pelikánová) a dcérami Jarmilou (narodená v roku 1939) a Máriou (narodená v roku 1941). Obe dcéry sú jediné dve osoby, ktoré vypálenie obce Ležáky prežili.
Po konci vojny prebehla niekoľkokrát oprava hrádze. Najprv roku 1951, následne na prelome jari a leta 1960 a tiež na začiatku 21. storočia, kedy sa nádrž odbahnila, vytvorilo sa litorálne pásmo, spevnila sa hrádza a zrekonštruoval sa bezpečnostný prepad spolu s výpustným zariadením. Od roku 1966 stojí na západnom brehu rybníka múzeum dokumentujúce tunajšie udalosti z začiatku leta 1942 a tiež reštaurácia pre 64 až 70 hostí. K rybolovu využívajú nádrž rybári.
Al dente
náhľad|Hrniec so [[špagety|špagetami vo vriacej vode]]
Al dente je označenie cestovín alebo ryže, ktoré sú uvarené tak, aby neboli úplne mäkké alebo tvrdé, ale aby pri prežúvaní kládli mierny odpor.
V súčasnej talianskej kuchyni tento výraz označuje ideálnu konzistenciu cestovín a jeho základom je kratší čas ich varenia. Molto al dente je kulinársky výraz pre mierne nedovarené cestoviny. Tie sú výsledkom prvého varenia, keď sa cesto varí na dvakrát.
Podľa American Diabetes Association majú cestoviny varené al dente nižší glykemický index ako cestoviny, ktoré sú varené domäkka. Pri varení komerčných cestovín nastáva fáza al dente hneď po zmiznutí bielej farby v strede cestovín.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2001
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2001 boli 25. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2000 do 5. januára 2001 v ruských mestách Moskva a Podoľsk.
O udržanie
Bielorusko sa udržalo v Top divízii; Kazachstan zostupuje do I. divízie MS 2002.
I. divízia
Turnaj I. divízie MS 2001 sa hral v Landsbergu a Füssene v Nemecku od 10. do 16. decembra 2000.
II. divízia
Turnaj II. divízie MS 2001 sa hral v Elektrėnai a Kaunase v Litve od 30. decembra 2000 do 3. januára 2001.
Zápasy o konečné umiestnenie
'''O 7. miesto''' Estónsko zostupuje do III. divízie MS 2002
'''O 5. miesto'''
'''O 3. miesto'''
'''O 1. miesto''' Slovinsko postupuje do I. divízie MS 2002
III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2001 sa hral v Belehrade v Juhoslovanskej zväzovej republike od 4. do 8. januára 2001.
Zápasy o konečné umiestnenie
'''O 7. miesto''' Austrália zostupuje do Kvalifikácie III. divízie, ktorá sa ale v sezóne 2002 nehrala.
'''O 1. miesto''' Holandsko postupuje do II. divízie MS 2002
Saint-Paul (Haute-Vienne)
Saint-Paul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Écouis
Écouis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Priest-Ligoure
Saint-Priest-Ligoure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jakub Krako
Jakub Krako (* 7. júl 1990, Žilina) je slovenský zjazdový lyžiar a päťnásobný paralympijský víťaz. Jeho navádzačom je v sezóne 2017/18 Branislav Brozman.
Na Zimných paralympijských hrách 2010 vo Vancouveri získal 3 zlaté medaily, ďalšiu zlatú pridal na Zimných paralympijských hrách 2014 v Soči. Na ZPH v Pchjongčchangu získal zlato v Super-G a striebro v zjazde a obrovskom slalome. Strieborné medaily má tiež z Vancouveru a Soči.
Ecquetot
Ecquetot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zákopčiansky potok
Zákopčiansky potok je potok v regióne Kysuce, na území mesta Čadca a obcí Zákopčie a Raková v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Je pravostranným prítokom Rakovej, v povodí Kysuce; má dĺžku. Je vodným tokom V. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-21-06-5766. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Javorníky, geomorfologický podcelok Vysoké Javorníky.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne na severnom úbočí vrchu Chotárny kopec s nadmorskou výškou, 400 m na sever od vrchola Chotárneho kopca, na území mesta Čadca, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky. Chotárny kopec zároveň tvorí trojchotárnik medzi mestom Čadca a obcami Ochodnica a Dunajov
Opis toku
Tečie severným smerom, v nadmorskej výške pretína obecnú hranicu a vteká na územie obce Zákopčie, v nadmorskej výške  priberá bezmenný pravostranný prítok, v nadmorskej výške  priberá bezmenný ľavostranný prítok, ľavým brehom obmýva les Jedličná, pravým brehom obmýva les Brestová, stáča sa do smeru severozápad, vyteká z lesa a vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v nadmorskej výške  vteká do intravilánu časti obce U Holých, v nadmorskej výške  priberá bezmenný pravostranný prítok, v nadmorskej výške  priberá bezmenný ľavostranný prítok, v nadmorskej výške  opúšťa intravilán časti obce U Holých, preteká trvalým trávnym porastom, v nadmorskej výške   priberá bezmenný ľavostranný prítok a vteká do lesa, pravým brehom obmýva les Brehy, oblúkom sa stáča do smeru západ, v nadmorskej výške  priberá bezmenný pravostranný prítok, ľavým brehom obmýva les Mladá hora, v nadmorskej výške  vteká do intravilánu obce Zákopčie do jej ústrednej časti obce Zákopčie Stred, v nadmorskej výške  priberá bezmenný ľavostranný prítok od časti obce U Kordišov, meandruje, v nadmorskej výške  priberá bezmenný ľavostranný prítok, ľavým brehom obteká úpätie kopca Vŕšok s nadmorskou výškou, podteká cestu Raková-Zákopčie a zároveň vteká na obecnú hranicu medzi Zákopčím a Rakovou, po ktorej tečie záverečných 50 m do ústia a v nadmorskej výške  ústi do Rakovej ako jej pravostranný prítok. Raková ďalej ústi do Kysuce. Zákopčiansky potok má osem bezmenných prítokov.
Zákopčiansky potok pramení a krátky úsek preteká na území mesta Čadca, preteká územím obce Zákopčie a krátky úsek v závere toku spolu s ústim preteká po obecnej hranici medzi obcami Zákopčie a Raková v okrese Čadca v Žilinskom kraji, v geomorfologickom celku Javorníky, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Zákopčiansky potok má pôvod v názve obce Zákopčie, v priestore ktorej preteká a ústi. Z toponyma Zákopčie rozšírením o formant -ský, resp. aloformant -iansky, a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Zákopčiansky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov obce Zákopčie, ako typický predstaviteľ predponovo-príponového toponyma, má pôvod v polohe pomenúvaného geografického objektu z hľadiska pomenúvateľa vo význame objekt ležiaci za kopcom, za menšou vyvýšeninou v teréne, za vŕškom. Motivácia pomenovania je aj v súčasnej slovenčine jasná.
Ruža pre nevestu
Ruža pre nevestu je slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorá sa vysiela na TV Markíza od 3. marca 2023. Ide o adaptáciu americkej relácie The Bachelor z roku 2003 vysielanej na televízii ABC. Moderátorom je Krištof Králik.
Princíp šou je, že slobodný muž Tomáš si hľadá lásku svojho života spomedzi 18 slobodných žien. Každá epizóda sa končí ceremoniálom ruží, na ktorom Tomáš podaruje ruže tým dievčatám, ktoré chce, aby v súťaži zostali. Tie, ktoré ružu nedostanú, musia zo šou odísť.
Samotné natáčanie trvalo 5 týždňov. Z celkovo 12 epizód bolo 10 natočených v Turecku a 2 na Slovensku.
Televízia Markíza potvrdila prípravu druhej série.
Saint-Priest-sous-Aixe
Saint-Priest-sous-Aixe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ulica Janka Alexyho (Bratislava)
Ulica Janka Alexyho je ulica v Bratislave, v mestskej časti Dúbravka. Je pomenovaná podľa slovenského maliara Janka Alexyho (1894 – 1970).
Tiahne sa kolmo od hlavnej dopravnej tepny Dúbravky – z miesta, kde končí Ulica Mikuláša Schneidera-Trnavského a začína Saratovská. Je rovnobežná s Bilíkovou, sú na ňu kolmé Trhová, Bazovského, Červeňákova, Valachovej, následne sa lomí a ústí do Beňovského ulice v blízkosti železničnej trate.
Theoxenos z Téb
Theoxenos (Theoxenos) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Theoxenos, grécky sochár z boiótskych Téb, tvoril v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Jeho menom je signovaný mramorový podstavec z dvojice sôch objavený v Aténach, v severovýchodnej časti Areopágu. Nápis na podstavci hlása, že bol základňou sôch rodičov Démopeithida, ktoré ich syn zasvätil (venoval) bohyniam Demetre a Persefone: Nápis je podľa typu písma datovaný do rokov 350 – 300 pred Kr.
Dolina Starorobociańska
Dolina Starorobociańska aj Dolina Starej Roboty je najväčšie orograficky pravé oddelenie, Doliny Chochołowskej v poľských Západných Tatrách. náhľad|Horná časť doliny náhľad|Starorobociański Potok
Poloha
Dolina začína vo výške  pri vtoku Starorobociańského Potoka do Chochołowského Potoka. V hornej časti končí pod na hlavnom hrebení od Končistej po Sivú vežu. Po dne doliny preteká Starorobociański Potok. Dolina má jedno oddelenie – Dolinu Iwaniacku. Do systému Doliny Starorobociańskej patrí tiež poľadovcový kotol Dudowa Kotlina s plesami Dudowe Stawki. Zo strmo spadajúcich stien Dudowych Turni na západných úbočiach doliny sa zvažuje žľab Wielką Szczerbą cez ktorý preteká vodopád odvodňujúci Dudowe Stawki. Dolinu vytvoril ľadovec.
História
Názov doliny pochádza od „Starej Roboty – starého diela“,  banskej činnosti v dávno opustených štôlňach v Banistym Żlebie, na úbočiach Ornaku, kde sa dolovalo už v roku 1520 a možno aj prv. Bola to jedna z najstarších baní v Poľsku. Po baníkoch, ktorí tu dolovali antimónovo – medené rudy s prímesou striebra (80 g v 100 kg rudy), tu zostali zavalené štôlne a haldy vyťaženej rudy.
Pri vstupe do doliny bola postavená lesovňa, ktorú v roku 1911 prestavali na chatu. Nocovali v nej najmä lyžiari. V roku 1930 ju zbúrali. V hornej časti doliny na Starorobociańskiej Równi v roku 1938 vybudovali malú súkromnú chatku. Počas druhej svetovej vojny v nej nocovali poľskí partizáni. Po vojne sa tu ukrývali príslušníci skupiny „Požiar“, ktorá bojovala proti novému komunistickému režimu. Dňa 7. decembra 1946 skupinu, ktorú viedol Jan Kolas, prepadli bezpečnostné a vojenské jednotky vtedajšieho režimu. Počas boja 12 ľudí zomrelo, sedem bolo zatknutých, zvyšok utiekol. Chata po boji zhorela. V doline sa v minulosti pásli ovce.
Príroda
Počas mnohých rokoch vypásania doliny bola vo veľkej miere zničená kosodrevina. V zime z úbočí Ornaku, ktoré sú väčšinou porastené trávou, padajú lavíny. V doline sa často objavujú medvede. Rastie tu v Poľsku málo sa vyskytujúci psinček alpský (Agrostis alpina Scop.).
Winchester Mystery House
História
Sarah Winchester po smrti svojho manžela v roku 1881 zdedila viac ako 20,5 milióna dolárov a rovnako získala takmer päťdesiat percent vlastníctva firmy Winchester Repeating Arms Company, ktorá jej dala príjem približne 1000 dolárov za deň. Tieto dedičstvá jej poskytli obrovské množstvo bohatstva, ktoré použila na financovanie prebiehajúcej výstavby.
Pred smrťou jej manžela Williama Winchestera, slávneho vynálezcu známych pušiek, ju postihla aj strata, dcérky Annie.
Pred zemetrasením v roku 1906 mal dom sedem poschodí, ale dnes sú to len štyri podlažia. Dom je prevažne z reziva, pretože Winchesterová uprednostňovala drevo. Väčšia časť domu je pokrytá drevom. Samotný dom je postavený pomocou plávajúceho základu, o ktorom sa predpokladá, že ho zachránil pred úplným kolapsom zemetrasenia v roku 1906 a zemetrasením Loma Prieta v roku 1989. Tento typ konštrukcie umožňuje voľný posun domov, pretože nie je úplne pripojený k jeho tehlovým základom. K dispozícii je zhruba 161 izieb, z toho 40 spální, 2 bary (jeden dokončený a jeden nedokončený), 47 krbov, viac ako 10 000 sklenených tabúľ, 17 komínov (s dôkazom dvoch ďalších), dve pivnice a tri výťahy. Má zlaté a strieborné lustre, ručne vyložené parketové podlahy a obloženie a širokú škálu farieb a materiálov. Tiež bolo v dome len jedno pracovné WC.
Pre Winchesterovú bolo tiež významné číslo trinásť. V dome sa nachádza niekoľko kuriozít s tým číslom. Napríklad drahý luster z Nemecka, ktorý pôvodne mal dvanásť sviečok, bol pozmenený tak, aby vyhovoval trinástim sviečkam, háčiky na nábytok sú v násobkoch trinásť a okienko z farebného skla s pavučinou obsahuje trinásť farebných kameňov. Odtokové kryty na umývadlách majú tiež trinásť otvorov. náhľad|Sarah Winchester pri svojom dome v roku 1920 Winchesterová sa vo svojej vôli nezmienila o sídle a odhadcovia považovali tento dom za bezcenný v dôsledku škôd spôsobených zemetrasením, nedokončeného dizajnu a nepraktickej výstavby. Majetok Winchesterovej bol rozpredaný medzi jej sestru a neter, ktoré si vzali všetko to čo sa im páčilo a ostatné predali na dražbe. Dom bol predávaný v aukcii miestnemu investorovi za viac ako 135 000 dolárov a následne desať rokov prenajatý Johnovi a Mayemu Brownovi, ktorí nakoniec dom kúpili. Vo februári 1923, päť mesiacov po smrti Winchesterovej, bol dom otvorený pre verejnosť, pričom Mayme Brown slúžil ako prvý sprievodca.
Súčasnosť
Sídlo patrí spoločnosti Winchester Investments LLC, čo je súkromná spoločnosť zastupujúca potomkov Johna a Mayme Brownových a patrí medzi národné historické pamiatky v Kalifornii. Dom je prístupný verejnosti a na Halloween a piatky trinásteho sa konajú večerné exkurzie, kde návštevníci chodia po dome s baterkami.
V roku 2016 bolo oznámené, že bola nájdená ďalšia miestnosť - podkrovný priestor, ktorý obsahuje pumpový orgán, viktoriánsky gauč, šijací stroj a maľby, ktorý je tiež prístupný verejnosti.
V roku 2017 debutoval Winchester Mystery House prvé nové denné turné po 20 rokoch, s názvom "Explore More Tour". Táto prehliadka prevádzala hostí miestnosťami, ktoré predtým neboli otvorené pre verejnosť, a skúmala izby, ktoré zostali nedokončené v čase smrti Sarah Winchesterovej. V rovnakom roku sa začalo natáčanie filmu Winchester; Sídlo démonov, ktorý mal premiéru vo februári 2018 s hlavnej úlohe s herečkou Helen Mirren.
Hongkonský zákon o národnej bezpečnosti
náhľad|Štátny znak Čínskej ľudovej republiky Hongkonský zákon o národnej bezpečnosti, oficiálne Zákon Čínskej ľudovej republiky o ochrane národnej bezpečnosti v hongkonskej osobitnej administratívnej oblasti je súčasť legislatívy Hongkongu, ktorá bola prijatá Stálym výborom Všečínskeho zhromaždenia ľudových zastupiteľov 30. júna 2020.
Pozadie
V roku 1990 sa Spojené kráľovstvo a Čína dohodli na prijatí tzv. Základného zákona, akejsi miniústavy, ktorá mala platiť v Hongkongu po prechode pod čínsku správu v roku 1997 v rámci politiky jedna krajina, dva systémy. Článok 23 tejto minústavy nariaďuje hongkonskej vláde prijatie zákonov o národnej bezpečnosti. Prvý pokus sa uskutočnil v roku 2003, kedy návrh znenia článku 23 predložila ministerka vnútra Regina Ip. To však spustilo vlnu odporu, ktorá viedla k najväčším protestom v Hongkongu od roku 1989 a do ulíc vyšlo viac ako sto tisíc ľudí. Vláda vtedy návrh zákonov stiahla a správca Hongkongu Tung Chee-hwa po niekoľkých mesiacoch abdikoval.
V druhej dekáde 21. storočia, predovšetkým po ukončení Dáždnikového hnutia v roku 2014, rástli medzi Hongkončanmi snahy o výraznejšie vymedzenie sa voči Číne (lokalizmus), okrajovo sa objavovali aj hlasy volajúce po nezávislosti mesta od Číny. V reakcii na to volali provládni a pročínski politici po uzákonení legislatívy o národnej bezpečnosti. V roku 2019 eskalovalo napätie do širokosiahlych, niekoľko mesiacov trvajúcich protestov a násilných potýčiek medzi demonštrantmi a políciou. Po vypuknutí pandémie covid-19 protesty utíchli, čo využili vlády v Hongkongu a Pekingu na implementáciu zákonov o národnej bezpečnosti.
Prijatie zákonov
Zákony sú vo viacerých ohľadoch v rozpore s hongkonskou právnou praxou a, naopak, približujú sa praxi čínskej. V mnohých situáciach neumožňujú prepustenie na kauciu, sú často vágne a pôsobia retroaktívne. Obsahujú taktiež prvky extrateritoriality, čo znamená, že umožňuje trestné stíhanie bez ohľadu na to, či sa skutok stal v Hongkongu. Na súdne procesy dozerajú špecializované súdy a trestné stíhanie môže byť odstúpené orgánom v pevninskej Číne.
Prvé osoby boli na základe novoprijatých zákonov zatknuté už na druhý deň, 1. júla 2020. V auguste boli zatknutí Jimmy Lai, majiteľ miestnych bulvárnych novín Apple Daily, ako aj prodemokratickí politici Agnes Chow a Andy Li. Prvé rozsudky boli vydané v júli 2021.
Reakcia
Prijatie zákonov o národnej bezpečnosti vyvolalo odsúdenie od Európskej Únie, väčšiny jej členských štátov, Japonska, Taiwanu, Austrálie, Kanady a USA. Vzhľadom na extrateritorialitu vydali viaceré štáty výstrahu pre svojich občanov pred cestou do Hongkongu. Niekoľko európskych štátov pozastavilo alebo zrušilo extradičné dohovory s Hongkongom, ktoré umožňovali vydávanie zločincov do Hongkongu.
Spojené kráľovstvo taktiež výrazne rozšírilo výhody pre držiteľov pasov Britských zahraničných občanov (British National Overseas, BNO), na ktoré má nárok každý Hongkončan narodený pred prechodom Hongkongu pod čínsku správu. Tým uľahčilo Hongkončanom podmienky pre pobyt v Spojenom kráľovstve a získanie občianstva. Kvôli zákonom o národnej bezpečnosti a vďaka uľahčeným podmienkam pre pobyt v niektorých krajinách, z Hongkongu emigrovali desaťtisíce ľudí.
Nomia
Nomia môže byť:
Saint-Priest-Taurion
Saint-Priest-Taurion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Émalleville
Émalleville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štadión ŠKP Inter Dúbravka
Štadión ŠKP Inter Dúbravka (Slovensko) je futbalový štadión v Dúbravke na Slovensku a je domovským štadiónom FK Inter Bratislava a FK ŠKP Inter Dúbravka Bratislava. FK Inter Bratislava začal hrať na štadióne v lete 2014. Kapacita štadióna je 5000 miest vrátane 250 VIP miest. Štadión v súčasnosti využíva najúspešnejší tím amerického futbalu na Slovensku - Bratislava Monarchs.
Referencie
<references group="" responsive="1">
MrBeast
Bol tiež jedným z 10 najlepšie zarábajúcich youtuberov roku 2020 spolu s ďalšími osobnosťami ako Markiplier, Ryan's World a Blippi.
Začiatok kariéry (2012 – 2017)
MrBeast nahral svoje prvé video cez svoj prvý kanál s názvom „MrBeast6000“ na platformu YouTube vo februári 2012, vo veku iba 13 rokov; natáčal hlavne žáner Let's Play (zameraný hlavne na Minecraft a Call of Duty:Black Ops 2), točil videá, v ktorých počítal a odhadoval bohatstvo iných Youtuberov, robil aj videá, v ktorých ponúkal tipy pre budúcich YouTuberov. Počas raného obdobia svojho kanála, MrBeast vo svojich videách ukazoval tvár len zriedkavo.
V júli 2013 bol počet odberateľov jeho kanála, ktorý sa vtedy volal „That-dude“, okolo 240.
V rokoch 2015 a 2016 si MrBeast začal získavať popularitu na YouTube vďaka svojej sérii videí „worst intros“, v ktorej predstavoval vtipné a absurdné intrá Youtuberov, ktoré objavil priamo na platforme. Do polovice roka 2016 mal MrBeast približne 30 000 odoberateľov. Na jeseň 2016, MrBeast odišiel z Univerzity v Severnej Karolíne, aby sa venoval kariére YouTubera na plný úväzok. V dôsledku toho ho matka prinútila odsťahovať sa z ich rodinného domu.
Vzostup k sláve (2017 – súčasnosť)
V januári 2017, MrBeast zverejnil takmer celodenné video, na ktorom počíta do 100 000. Kaskadérsky kúsok mu trval 40 hodín, pričom niektoré časti videa boli zrýchlené, aby video malo maximálne 24 hodín. Nasledujúce video s názvom „Počítanie do 200 000 (Road to a Mil)“ bolo zverejnené nasledujúci mesiac, aj keď podľa MrBeasta muselo byť tiež zrýchlené, pretože celých 55 hodín počítania prekročilo limit pre YouTube nahrávanie. MrBeast si v tomto období získal popularitu aj kaskadérskymi videami, ako napríklad pokusom rozbiť sklo pomocou stovky megafónov, hodinovým sledovaním schnúcej farby, pokusom zostať pod vodou 24 hodín (čo sa nakoniec nepodarilo kvôli zdravotným problémom) a neúspešným pokusom roztočiť fidget spinner po dobu jedného dňa. Do roku 2018, MrBeast rozdal 1 milión dolárov vďaka svojim videám, ktoré mu vyniesli titul „najväčší filantrop na YouTube“.
Počas YouTube vojny PewDiePie vs T-Series v roku 2018, MrBeast kúpil množstvo reklám, billboardov a rádiových reklám, aby pomohol švédskemu youtuberovi PewDiePie predbehnúť v počte odberateľov spoločnosť T-Series. Počas Super Bowl LIII kúpil pre seba a svoj tím viacero miest na sedenie, na ktorých tričkách bolo napísané „Sub 2 PewDiePie“.
V marci 2019 MrBeast v spolupráci s Apex Legends zorganizoval a nakrútil skutočný battle royale v Los Angeles s cenou až 200 000 dolárov (hrali sa 2 hry, za každú hru súťažiaci mohli vyhrať 100 000 dolárov). Podujatie a cenový fond sponzorovala hra Apex Legends, ktorou vydavateľom je spoločnosť Electronic Arts.
V apríli 2020 vytvoril MrBeast súťaž kameň, papier, nožnice, ktorú naživo streamoval. Bojovali v nej 32 influenceri o hlavnú cenu 250 000 dolárov, čo sa v tom čase stalo najsledovanejším živým videom na celom YouTube, so 662 000 súbežne sledujúcimi divákmi. Podujatie nakoniec vyhral Nadeshot.
V marci 2021, kvôli zvýšeniu sledovanosti, MrBeast podpísal zmluvu s firmou Jellysmack, ktorá spoločnosti umožnila riadiť distribúciu jeho video obsahu na Snapchate a Facebooku.
V novembri 2021 MrBeast napodobnil televíznu sériu Squid game v reálnom živote, v ktorej súťažilo 456 ľudí, bez násilia, o finančnú odmenu 456 000 dolárov. Video k 14. decembru 2021 malo video viac ako 167,3 milióna zhliadnutí, čím sa stalo najsledovanejším videom na jeho kanáli a zároveň sa stalo jedným z najsledovanejších videí na YouTube v roku 2021.
Kontent a štýl
MrBeastové videá zvyčajne obsahujú kúsky, ktoré priťahujú veľkú pozornosť. Často natáča videá, kde venuje veľa peňazí jednotlivcom. Niekedy tiež organizuje súťaže o veľké peňažné ceny v hrách, ako je Minecraft.
V niektorých videách, MrBeast rozdáva veľké sumy peňazí. Napríklad v decembri 2018 daroval veci v hodnote 100 000 dolárov pre domov pre bezdomovcov. Jeho drahé videá na YouTube sú väčšinou financované a sponzorované prostredníctvom známych značiek, ktoré vo videách propaguje. V roku 2021 MrBeast tvrdil, že svoj hlavný kanál prevádzkuje so stratou.
MrBeast sa zaslúžil o spustenie nového štýlu vysoko nákladových videí, kde tvorcovia prinášajú prepracované súťaže, výzvy a rozsiahle sponzorované rozdávanie peňazí a darčekov.
Ako sa jeho kanál rozrastal, MrBeast najal štyroch svojich priateľov z detstva – Chrisa, Chandlera, Garretta a Jakea – aby pre neho pracovali, čo viedlo k tomu, že sa pravidelne objavujú v jeho videách. Bývalý kameraman Karl Jacobs bol pridaný do obsadenia až koncom roka 2019, keď Jake a Garrett odišli, aby sa venovali svojej vlastnej kariére na YouTube. Karl sa stal sám o sebe úspešným YouTuberom.
Mark Hamill
Mark Richard Hamill (* 25. september 1951, Oakland, Kalifornia) je americký filmový a dabingový herec. Preslávila ho hlavne rola Luka Skywalkera vo filmovej ságe Star Wars.
Kariéra
Pochádza zo siedmich detí, detstvo strávil v rôznych štátoch ameriky. Už počas študií sa stal hercom a začal hrať menšie role v seriáloch. V rokoch 1977–1983 sa preslávil vďaka postave Luka Skywalkera vo filmoch Star Wars: Epizóda IV – Nová nádej, Star Wars: Epizóda V – Impérium vracia úder a Star Wars: Epizoda VI – Návrat Jediho. Do tejto role sa neskôr vrátil aj do filmov Star Wars: Sila sa prebúdza z roku 2015, Star Wars: Poslední Jediovia z roku 2017 a Star Wars: Vzostup Skywalkera z roku 2019. Po zakončení prvej trilógie Star Wars sa natáčaniu moc nevenoval a hrával v divadle na Brodwayi.
Venoval sa aj dabingu počítačových hier a animovaných filmov. Jeho hlasom hovoril Hobgoblin v animovanom seriáli Spider-Man alebo Joker v Batmanovi, nadaboval aj svoje alter ego v seriáli Simpsonovci. Svoju najslávnejšiu filmovú postavu často prezentuje na sci-fi comic-conoch.
Baba (vrch v Nízkych Tatrách)
Baba je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad rekreačným strediskom Tále, približne severne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Dolná Lehota a Horná Lehota. Najbližšími sídlami sú na juhovýchode situovaná rekreačná osada Tále (Bystrá) a juhozápadne ležiace Krpáčovo, južným smerom ležia Horná Lehota, Bystrá a Mýto pod Ďumbierom, severne sa nachádza Demänovská Dolina. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Baba je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha južným smerom z Derešov v hlavnom hrebeni. Západným smerom leží Žiarska hoľa, Snožka a Poľana , južným Príslop  a Mesiačik , východným Veľký Gápeľ a severným Pálenica , Chopok , Dereše a Poľana. Masív patrí do povodia rieky Hron; zo západných svahov voda odteká do Vajskovského potoka, z východne sa zvažujúcich oblastí vodu odvádza Bystrianka. Popod vrchol prechádza značený chodník z Táľov na Dereše.
Výhľady
Hrebeň i vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s plochami kosodreviny, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Stolické a Veporské vrchy, Poľanu a Štiavnické vrchy.
Saint-Sornin-la-Marche
Saint-Sornin-la-Marche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kandijské kráľovstvo
Kandijské kráľovstvo alebo Kandijské vojvodstvo (tal. Regno di Candia a Ducato di Candia) bol oficiálny názov Kréty počas obdobia nadvlády Benátskej republiky, postavenie Kréty bolo podobné zámorskej kolónii. Ostrov bol v tom čase známy ako Candia po svojom hlavnom meste, Candia alebo Heráklion (dnes Iraklio). V modernej gréckej historiografii je toto obdobie označované aj ako venetokracia. Ostrov Kréta tvoril súčasť Byzantskej ríše až do roku 1204, keď štvrtá križiacka výprava rozvrátila ríšu a rozdelila jej územia medzi nové križiacke štáty a pravoslávne nástupnícke štáty. Kréta bola pôvodne pridelená Bonifácovi z Montferratu, ktorý ale nedokázal svoju kontrolu nad ostrovom presadiť a čoskoro predal svoje práva Benátkam. Medzi rokmi 12051212 Benátčania Krétu dobyli a vzali ju pod svoju nadvládu. Ostrov bol administratívne rozdelený do šiestich provincií. Ostrovy Tinos a Kythéra sa dostali pod právomoc kráľovstva. Na začiatku 14. storočia došlo k zmene členenia a kráľovstvo bolo rozdelené do štyroch provincií. Počas prvých dvoch storočí benátskej vlády boli časté povstania pôvodnej ortodoxnej gréckej populácie (posledné a najväčšie bolo Povstanie svätého Tita). Povstania často podporovalo Nikájske cisárstvo. Napriek občasným revoltám a tureckým nájazdom, ostrov prosperoval. V dôsledku toho došlo k umeleckému a literárnemu oživeniu, ktoré nemá v gréckom svete obdoby. Krétska škola vyvrcholila dielami El Greca. Zjednotili sa talianske a byzantské formy, vyvinula sa rozsiahla literatúra využívajúca miestny štýl, ktorý vyvrcholil s románmi Erotokritos a Erofile zo začiatku 17. storočia. Po dobytí Cypru v roku 1571 bol Kréta posledným veľkým zámorským majetkom Benátok. Kandijské kráľovstvo bolo súčasťou Benátok až do roku 1667, keď zaniklo vpádom Osmanskej ríše počas krétskej vojny 16451669. V benátskych rukách zostali iba tri ostrovné pevnosti Souda, Gramvousa a Spinalonga. Pokusy o obnovenie Kandijského kráľovstva zlyhali počas poslednej námornej benátsko-tureckej vojny v roku 1715.
Dobytie Kréty
Benátska republika mala dlhú históriu obchodných kontaktov s ostrovom Kréta, ktorý bol jeden z mnohých ostrovov Byzantskej ríše. Benátsky obchod podporovali od 11. storočia dôležité privilégia na obchod s Rímskonemeckou ríšou, Byzantskou ríšou a Orientom rovnajúce sa monopolu. Od byzantského cisára Alexia I. získali Benátky za vojnovú pomoc proti Normanom ohrozujúcim Byzanciu bulu, ktorá ich oslobodzovala od daní. Benátky však čoskoro začali prevyšovať upadajúcu Byzanciu a ohrozovať jej ekonomiku. Aktívna účasť Benátčanov na križiackych výpravách, ktoré začali koncom 11. storočia, počínajúc druhou z nich a nové križiacke štáty v Levante zároveň Benátkam otvorili nové obchodné i politické možnosti. Napätie medzi Byzanciou a Benátkami vyvrcholilo v druhej polovici 12. storočia. V roku 1171 dal cisár Manuel I. (11431180) počas prekvapujúcej akcie zatknúť všetkých Benátčanov na svojom území a zabaviť všetok benátsky majetok. Neschopnosť benátskeho loďstva pomstiť sa, viedla k občianskym nepokojom v Benátkach, pri ktorých bol zabitý vtedajší dóža. Odvtedy pokračovalo napätie a konflikty, ako masaker latinských veriacich za vlády cisára Alexia II. Komnena v roku 1182. Štvrtá križiacka výprava vyústila do dobytia a vyrabovania Konštantínopolu, kam križiakov nasmerovali práve Benátčania, ktorí následne z výpravy získali veľkú hmotnú korisť a územné zisky na úkor svojej bývalej materskej krajiny. Územia rozvrátenej Byzantskej ríše si rozdelili Benátky, Latinské cisárstvo a ďalšie križiacke štáty. Benátska republika okrem Iónskych ostrovov, ostrovov v Saronskom zálive a Kykladských ostrovov získala niekoľko pobrežných základní na gréckej pevnine. 12. augusta 1204, Benátčania kúpili aj Krétu zverenú Bonifácovi z Montferratu. Bonifác najprv ostrov prisľúbil cisárovi Alexiovi IV. Angelovi, ktorého ponuka však bola oproti Benátkam malá. Benátky získali práva od Bonifáca z Monferratu za 1000 hyperpyronov a prisľúbili mu podporu pri získaní Solúnskeho kráľovstva.
Émanville (Eure)
Émanville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Kandijské kráľovstvo
Dobytie Kréty
Benátčania sa zmocnili ostrovnej pevnosti Spinalogna aby uplatnili svoj právoplatný nárok na územie ostrova Kréta. Janovská republika mala na Kréte svoje kolónie, vďaka vedeniu maltského grófa Enrica Pescatoreho a podpore miestneho obyvateľstva ovládli východnú a strednú časťou ostrova. Prvý benátsky útok začal v roku 1205 pod vedením Raniera Dandola a Ruggiera Premarinoma a nasledujúce dva roky vládol Enrico Pescatore celému ostrovu s výnimkou niekoľkých benátskych pevností. Pescatore sa dokonca odvolal na pápeža a pokúsil sa potvrdiť, že je kráľom ostrova. Zatiaľ čo Benátky boli odhodlané dobyť ostrov všetkou silou, Janov do značnej miery nepodporoval plány Pescatoreho. V roku 1209 sa Benátčanom podarilo obsadiť mesto Palaiokastro neďaleko Iraklia a však až do roku 1212 trvalo kým sa ostrov vymanil z moci Enrica Pescatoreho a neskôr aj Alamanna da Costu. 11. mája 1217 sa vojna s Janovom skončila mierovou zmluvou, ktorou Benátky získali plnú kontrolu nad ostrovom.
Émanville (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kandijské kráľovstvo
Benátska nadvláda
vľavo|náhľad|Kréta pod ochranou okrídleného leva [[Marek (evanjelista)|evanjelistu Marka, symbol Benátskej republiky.]] Prvý guvernér a vojvoda Kréty Giacomo Tiepolo navrhol posilnenie benátskej kontroly nad Krétou vyslaním benátskych kolonistov. Návrh a charta Carta Concessionis bola neskôr schválená v roku 1211. Prvej kolonizačnej vlny sa zúčastnilo niekoľko šľachticov a mešťanov. V rokoch 1222, 1233 a 1252 boli vyslané ďalšie tri vlny kolonistov a v neskorších rokoch prisťahovalectvo pokračovalo nepravidelnejším spôsobom. Odhaduje sa, že v prvom storočí benátskej vlády sa presťahovalo na Krétu asi 10 000 Benátčanov. Po pevnom zavedení benátskej vlády bolo prvou úlohou novej vlády nadviazanie silnej a stálej benátskej prítomnosti na ostrove, civilnej aj vojenskej. Od roku 1212 dostali osadníci z Benátok veľké majetky v najúrodnejších oblastiach. Výsledkom kolonizačnej vlny v roku 1252 bolo založenie mesta Canea (dnešné mesto Chania), na mieste opustenej Kydónie, čím sa zničilo mnoho archeologických nálezísk. . Benátčania používali Krétu ako centrum pre svoj výnosný východný obchod. Vyvážané výrobky pozostávali predovšetkým z pšenice, sladkého vína, dreva a mliečnych výrobkov. Benátska vláda na Kréte sa od začiatku stretla s vlnou odporu pôvodného obyvateľstva. Počas benátskej vlády sa uvádza najmenej 27 veľkých a malých povstaní alebo sprisahaní aj, keď si miestny obyvatelia si zachovali určité privilégia a majetky, odmietali latinskú vládu a prísnu diskrimináciu medzi nimi a latinsko benátskou elitou, ktorá monopolizovala vyššie administratívne a vojenské posty. Do konca 13. storočia boli zakázané aj zmiešané manželstvá medzi pôvodnými Kréťanmi a Benátčanmi.
Émanville (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kandijské kráľovstvo
Benátska nadvláda
Medzi rokmi 1211 a 1367 existovalo desať veľkých povstaní. Podrobnosti o mnohých z týchto povstaní boli zložité a často sa opakovali. Väčšinu veľkých povstaní iniciovala jedna alebo viac popredných gréckych rodín z rôznych dôvodov. Mnohé boli dôsledkom útlaku benátskej vlády a represívneho zdanenia. Všetky povstania pramenili z kultúrnych rozdielov medzi latinsky hovoriacimi a gréckymi hovoriacimi obyvateľmi, spolu s túžbou po nezávislosti od benátskej vlády. V niektorých prípadoch sa zdá, že cieľom bolo obnoviť spojenie s Byzantskou ríšou. Obnovenie Byzantskej ríše v roku 1261 a povstanie v roku 1262, vyvolané cisárom Michalom VIII. Palaiológom, nadobudlo zreteľne nacionalistickú povahu. Jedným z významných dôsledkov neúspešného povstania bolo to, že zmluva podpísaná v roku 1265 keď Byzantská ríša formálne uznala benátsku nadvládu na Kréte. To samozrejme nezabránilo budúcim povstaniam zameraným proti Benátčanov a opätovné spojenie s Byzanciou. Povstanie Alexiosa Kallergisa v roku 1282 bola pravdepodobne najdôležitejšia vzbura krétskej aristokracie. Alexios Kallegis, bol potomok cisára Nikefora II., hral významnú úlohu v dvoch predchádzajúcich povstaniach. Stál na oboch stranách a niekedy podporoval Benátčanov a niekedy povstalcov. Z tohto dôvodu dostal od Benátok majetky a jeho moc rástla. Keď Benátčania nedodržali mnohé dohody uzavreté po predchádzajúcich vzburách rozhodli sa obmedziť rastúcu moc Kallergisovcov. K povstaniu Alexia Kallergisa sa pridalo mnoho ďalších rodín a netrvalo dlho a celá Kréta sa ocitla vo víre nepokojov. Povstanie trvalo sedemnásť rokov, pričom žiadna strana nezískala navrch. Počas jednej z častých vojen medzi Benátkami a Janovom, janovský admirál, ktorý využil nepokoje, obsadil Iraklio s cieľom ovládnuť celú západnú Krétu. Ponúkol uznať Kallergisa za dedičného guvernéra Kréty výmenou za jeho podporu. Kallergis odmietol a v mimoriadnom vývoji sa posunul smerom k zmiereniu s Benátkami. A v roku 1299 podpísali mierovú zmluvu, ktorá mala niekoľko dôležitých dôsledkov pre budúce vzťahy medzi Benátčanmi a Kréťanmi. Alexios Kallergis dostal právo udeľovať feudálne privilégiá a vyznamenania iným krétskym šľachticom. Dostal tiež kontrolu nad ortodoxnými kláštormi na západ od Iraklia a prenajímal všetky latinské kláštory v tej istej oblasti. Najvýznamnejšou črtou pre budúcnosť benátsko-krétskych vzťahov bolo udelenie povolenia na manželstvo medzi Kréťanmi a Benátčanmi a zriadenie úradu ortodoxného biskupa na Kréte. Podpisom zmluvy sa Kallergis stal de facto vodcom krétskej ortodoxnej populácie. Väčšina jeho rodiny bola voči Benátkam naďalej lojálna. Jeho priezvisko bolo dokonca zaznamenané v Libro d´Oro (Zlatá kniha) benátskej šľachty. Napriek zmluve pokračovalo zneužívanie moci Benátčanmi a došlo k ďalším povstaniam. Dve povstania v roku 1319 a jedno v rokoch 1333 a 1341. Prvé dve povstania boli ukončené pomerne rýchlo, väčšinou zásahom rodiny Kallergisovcov. Je zaujímavé, že povstanie z roku 1333 viedol Vardis Kallergis zatiaľ, čo povstanie z roku 1341 viedol Leo Kallergis. Obe povstania zlyhali a boli brutálne potlačené.
Émanville (Eure)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kandijské kráľovstvo
Benátska nadvláda
Niekoľko povstalcov a rodina Kallergisovcov plánovali ďalšiu vzburu. Tentoraz cieľom bolo znovu zjednotenie s Byzantskou ríšou. Cisár svoju tichú podporu podporil a presvedčil aténskeho biskupa Anthimosa, aby sa presťahoval na Krétu, aby sa stal vedúcim cirkvi na Kréte a poskytoval cirkevnú podporu vzbure. Vzbura začala v pevnosti Kallergis na západe ostrova Kréta a stretla sa s počiatočným úspechom. Počas niekoľkých mesiacov bola celá západná Kréta v rukách povstalcov, okrem provinčných hlavných miest Chania a Rethymno a pobrežných pevností. Skupiny povstalcov sa objavili v iných častiach Kréty a náhorná plošina Lassithi sa opäť stala centrom odporu na východe. Podpora povstalcov rástla aj v mestách Ierapetra, Mirabello a oblasť okolo Potami. Benátky reagovali rýchlo a vyslali vojsko na potlačenie vzbury. Dóža presvedčil pápeža, aby vyhlásil krížovú výpravu, čo znamenalo, že všetci vojaci, ktorí sa zúčastnia dostanú odpustky. Benátčania dokázali takmer obklopiť povstalecké oblasti. Nedostatok zásob v roku 1365 viedli k hladovaniu a strate morálky medzi rebelmi. Východné provincie ostrova nakoniec vyhlásili lojalitu k Benátkam. Začiatkom roka 1367 bolo povstanie potlačené a rodina Kallergovcov zatknutá.
Kréta v 15. a 17. storočí
vľavo|náhľad|Benátska pevnosť Rocca al Mare, polovica 16. storočia Týmto sa skončil veľký organizovaný odpor voči benátskej vláde. Dve sprisahania v rokoch 1453 a 1460 neviedli k ničomu, ale vyústili do sprísnenia benátskej politiky proti ortodoxnej cirkvi. V roku 1527 bolo rýchlo a nemilosrdne potlačené povstanie na západe Kréty. Po páde Konštantínopolu v roku 1453 krétski šľachtici všeobecne akceptovali skutočnosť, že teraz už nie je nádej na pomoc zvonku. Prvou bola plánovaná vzbura Sizyfosa Vlastosa, ktorá obsahovala dokonca falošný list posledného byzantského cisára. Sprisahanie prezradili benátskym orgánom kňaz Ioannis Limas a Andrea Nigro, výmenou za peniaze a výsady. Bolo obvinených niekoľko ľudí a kňazov. V roku 1454 Benátky vydali odvetné opatrenie na päť rokov zakázali vysvätenie ortodoxných kňazov. Ďalšie sprisahanie bolo prezradené v roku 1460, čo viedlo Benátčanov k prenasledovaniu mnohých miestnych obyvateľov, ako aj gréckych utečencov z pevninského Grécka. V 16. storočí sa odohralo niekoľko ďalších menších povstaní ktoré boli rýchlo potlačene. Rastúca turecká moc v regióne ukázala, že ak sa podarí Kréťanom vyhnať Benátčanov, mohli by sa ľahko stať obeťou tureckej invázie. V polovici 16. storočia sa stal Kréta poslednou veľkou benátskou kolóniou, po strate Cypru v rokoch 15701571, v celom východnom Stredomorí. Kréta sa stále viac dostávala do týchto konfliktov. V roku 1471 počas prvej benátsko-tureckej vojny, osmanská flotila vyplienila východné časti ostrova okolo Sítie. Počas tretej benátsko-tureckej vojny Osmanská ríša požadovala uznanie nadvlády nad Krétou a vzdanie holdu. V júni 1538 osmanský admirál Chajruddín Barbarossa obsadil mestá ako Mylopotamos, Apokoronas a bez úspechu obliehal Chaniu a potom pochodoval do Rethymnii a Iraklia. Turci spustošili oblasť okolo Gazi a zničili pevnosti Mirabello, Sitia a Palaiokastro. Osmanské útoky pokračovali aj v roku 1539, keď sa vzdali obyvatelia Selina a jeho benátska posádka bola zajatá. Pevnosť Ierapetra rovnako padla ale pevnosť Kissamos úspešne odolávala.
Krétska vojna a pád Kréty
náhľad|[[Abraham Beerstraaten, Bitka ve Fókaiskom zálive 1656.]] Krétska vojna je šiestou benátsko-tureckou vojnou medzi Benátskou republikou a jej spojencami (Maltézsky rytieri, Pápežský štát a Francúzské kráľovstvo) proti Osmanskej ríše. Vojna trvala medzi rokmi 16451669 bojovala sa na Kréte, najmä o mesto Iraklio a pevnosti v okolí pobrežia. Väčšinu Kréty dobyli Osmani v prvých rokoch vojny, pevnosť a hlavné mesto Kréty, Iraklio úspešne odolávalo. Dlhotrvajúce obliehanie prinútilo obe strany sústrediť svoju pozornosť na zásobovanie armád na ostrove. Vojna sa preto zmenila na sériu námorných stretnutí. Benátkam pomáhali rôzne západoeurópske krajiny s podporou pápeža. Počas vojny si Benátky udržiavali celkovú námornú prevahu, vyhrávali väčšinu námorných bitiek, ale snahy blokovať Dardanely boli len čiastočne úspešné a republika nikdy nemala dostatok lodí na úplné prerušenie toku dodávok a posilnenia obrany Kréty. Osmanom bránili v ich úsilí domáce nepokoje, ako aj odklon ich síl na sever smerom k Sedmohradsku a Habsburskej monarchii. vľavo|náhľad|Mapa [[Iraklio (mesto na Kréte)|Iraklia hlavného mesto Kandijského kráľovstva v roku 1680.]] Dlhodobý konflikt vyčerpal ekonomiku republiky, ktorá sa spoliehala na lukratívny obchod s Osmanskou ríšou. V roku 1660 sa napriek zvýšenej pomoci od iných kresťanských národov bola vojna skoro na konci. Na druhej strane Osmania, ktorí dokázali udržať svoje sily na Kréte. V roku 1666 pod priamym dohľadom veľkovezíra sa začalo posledné a najkrvavejšie štádium obliehania Iraklia, ktoré trvalo viac ako dva roky. Obliehanie skončilo dohodnutou kapituláciou a odovzdaním pevnosti. V záverečnej mierovej zmluve si Benátky ponechali niekoľko izolovaných ostrovných pevností pri Kréte a dosiahli určité územné zisky v Dalmácii. Benátska túžba po odvete viedla o 15 rokov v poslednej benátsko-tureckej vojne v rokoch 1714 až 1718 však toto územie Benátky opäť stratili. Benátska republika v poslednej fáze svojej existencie síce stratila bývalé vojensko politické postavenie, naďalej však bola ekonomicky úspešná a pokračovala v medzinárodnom obchode. Kréta zostala pod osmanskou nadvládou až do roku 1897, keď sa stal samostatným štátom a v roku 1913 sa konečne spojila s Gréckom.
Politický systém
vľavo|náhľad|Loggia je neskororenesančná verejná budova postavená v 17. storočí a v roku zničená 1941 a znovu postavená.