cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitsubishi Galant
Prvá generácia (A50; 1969 – 1973)
Od roku 1970 bol v ponuke Galant s karosériou fastback coupé, známy ako Mitsubishi Galant GTO. Vytvorený bol vo vzore vtedajších amerických "muscle cars". Galant GTO hardtop bol dostupný s dvomi typmi motora Saturn a 2,0 litrovým motorom Astron 80. Názov GTO bol v Japonsku veľmi hodnotný a neskôr ho získal športový automobil Mitsubishi GTO z 90. rokov.
Druhá generácia (A112, A114, A115; 1973 – 1976)
Druhá generácia s názvom Mitsubishi Colt Galant A11 sa vyrábala v rokoch 1973 až 1976. Na domácom japonskom trhu bola uvedená dňa 24. mája 1973. Táto generácia bola exportovaná vo väčších počtoch mimo Japonska. Opätovne bola predávaná Chryslerom ako Dodge Colt v USA, ako Plymouth Colt a Plymouth Cricket v Kanade, ako Chrysler Valiant Galant a ako Chrysler Galant v Austrálii a ako Colt Galant v Európe. Všetky modely mali už rýchlostné páky prevodovky umiestnené do podlahy.
Táto generácia Galantu sa dodávala s celým radom motorov Astron s výkon do 92 kW/125 koní pri objeme. Takisto boli uvedené nové modely GL-II, SL-5, GT a GS-II.
Tretia generácia (A120/A130; 1976 – 1980)
Tretia generácia bola uvedená v roku 1976 a bola známa ako Galant Σ (Sigma). V mnohých krajinách však bola známa jednoducho ako Galant. V roku 1977 bola uvedená karosárska verzia kombi a takisto bolo uvedené nové 2-dverové kupé, ktoré nahradilo Galant GTO. S treťou generáciou Mitsubishi tiež uviedlo pre Japonsko a ostatné krajiny, ktoré mali pod kontrolou emisie nové motory MCA-Jet. Na začiatku roka 1979 bol veľký výber motorov zredukovaný na dva motory 1,6 l (63 kW/86 koní) a 2,0 l (77 kW/105 koní).
Štvrtá generácia (1980 – 1987)
So štvrtou generáciou modelu Galant Σ/Eterna Σ debutovalo tiež veľa nových inovácií pre Mitsubishi. Vo väčšine krajín bola táto generácia predávaná ako Galant, iba na Novom Zélande a v Austrálii sa predávala ako Sigma. Galant sedan a kupé boli o niečo väčšie ako v tretej generácii. Pri výrobe štvrtej generácie sa dbalo na ergonómiu, aerodynamiku a bezpečnosť. Viac priestoru dostal interiér, hlavne v oblasti ramien, nôh a hlavy pre cestujúcich. Takisto bol zväčšený batožinový priestor. Interiér bol lepšie odhlučnený použitím kobercov a iných materiálov na tlmenie hlukov, pričom bola použitá dvojitá priečka medzi motorom a interiérom.
S touto generáciou sa začal montovať turbodúchadlom prepĺňaný motor Sirius pre športovejších šoférov. Tento motor poskytoval výkon 107 kW/145 koní pre automobily na japonskom trhu, a 115 kW/156 koní pre trhy, ktoré nepodliehali prísmym emisným normám. Pre niektroé benzínové motory Astron bol uvedený systém elektronického vstrekovania paliva. Tiež bol v ponuke prvý turbodieselový motor Astron 4D55. 2,3 litrový turbodiesel, ktorý poskytoval výkon 62 kW/84 koní, bol prvýkrát uvedený počas Parížskeho autosalónu v roku 1980.
Piata generácia (1983 – 1989)
Piata generácia dostala predný náhon a predávala sa v kaosárskych verziách 4-dverový sedan a hardtop. Mitsubishi Motors kódovo označovalo tieto automobily ako "YF" a "YFW"—"W" pre "wide" (široký). Verzia kombi bola vo väčšine krajín efektívne nahradená modelom Mitsubishi Chariot. Galant bol tretím japonským automobilom, ktorý začal používať antiblokovací brzdový systém všetkých štyroch kolies, použitím systému Bosch ABS. Exportné výbavy boli často orientované na motorizáciu, teda GL modely boli v ponuke s motormi 1,6 l alebo 1,8 l, GLS modely (niekde GLX) mali 2,0 l motory (označované ako 2000 GLS) a dieselové verzie mali 1,8 l motory Sirius. Japonské výbavy niesli názvy LS, LG, Super Saloon, Super Touring, Super Exceed, GSR-X až po najluxusnejšiu Royal. Vrcholové modely pre Japonsko ("Super Exceed" sedan alebo "VR" hardtop) boli poháňané 147 kW/200 koňovými turbodúchadlom prepĺňanými motormi Sirius Dash 3/2 valve.
Šiesta generácia (E31, E32, E33, E34, E35, E38, E39; 1987 – 1993)
Šiesta generácia vyhrala cenu Car of the Year Japan v roku 1987, pričom GS model sa stal v roku 1989 Import Car of the Year časopisu Motor Trend. V tejto generácii Mitsubishi v roku 1987 uviedlo adaptívne vzduchové pruženie Dynamic ECS, ktoré bolo prvým produkčným poloaktívným elektronicky riadeným systémom pruženia pre osobné automobily.
Šiesta generácia bola tiež prvá, pri ktorej bol uvedený variant VR-4. Tento variant bol základom pre účasť automobily Mitsubishi Motors v Majstrovstvách sveta v rely. 2-litrový turbodúchadlom prepĺňaný DOHC motor 4G63 a pohon všetkých štyroch kolies boli neskôr s malými úpravami použité v automobile Mitsubishi Lancer Evolution, a ostali vo výrobe ďalších 15 rokov.
Hodnotenia nárazových skúšok National Highway Traffic Safety Administration (NHTSA) pre 1991 – 1993 Galant:
Siedma generácia (E52, E53, E54, E57, E64, E72, E74, E77, E84, E88; 1992 – 1998)
Nový Galant debutoval v septembri 1992 na Tokyo Motor Show. Dostupný bol ako 4-dverový sedan. 5-dverový liftback debutoval vo februári 1993 na Dutch Motor Show. Hardtop verzia pre Japonský trh s názvom Emeraude (v preklade smaragd) bola uvedená v roku 1992. Najväčšou zmenou bolo použitie viacprvkového zavesenia oboch nápav. V tom čase to bolo prvým použitím tejto konfigurácie podvozku automobilu s motorom vpredu a predným náhonom na svete. Zadná tuhá náprava bola zamenená za viacprvkový systém zavesenia.
VR-4
V roku 1992 bol uvedený homologovaný Lancer Evolution, čo znamenalo, že špičkový model Galant VR-4 už nebol obmedzený športovými predpismi. Existujúci overený pohon 4x4 bol používaný naďalej, ale staré radové štvorvalce boli nahradené 2,0 litrovým šesťvalcom prepĺňaným dvomi turbodúchadlami. Na výber bola buď 5-rýchlostná manuálna prevodovka alebo 4-rýchlostná automatická prevodovka s technológiou INVECS s "fuzzy logikou", ktorá bola adaptívna konkrétnemu jazdnému štýlu šoféra a podmienkam na ceste. VR-4 model dokázal zrýchliť z 0 na /h v čase 6,5 sekundy, pričom maximálna rýchlosť bola /h.
Hodnotenia nárazových skúšok National Highway Traffic Safety Administration (NHTSA) pre 1997 a 1998 Galant:
Ôsma generácia (EA1, EA2, EA3, EA7, EC1, EC5, EC7; 1996 – 2006)
Ôsma generácia pokračovala v podobnom dizajne, ale do ponuky bola pridaná karosárska verzia 5-dverové kombi (v Japonsku známe ako Mitsubishi Legnum) a 5-dverový liftback sa prestal vyrábať. V rokoch 1996 – 97 získal automobil cenu Car of the Year Japan. V Európe bol Galant predávaný do roku 2003, ale v iných krajinách až do roku 2006. Názov "Legnum" pochádza z latinského "regnum", čo znamená "veľkolepá sila" alebo "hodnosť".
VR-4
Automobilka Mitsubishi sa rozhodla ďalej pokračovať vo výrobe vrcholnej verzie VR-4, ktorá bola v ôsmej generácii poháňaná 2,5 litrovým vidlicovým šesťvalcovým motorom s prepĺňaním dvomi turbodúchadlami. Výkon prenášala buď 5-rýchlostná manuálna prevodovka alebo prevodovka INVECS-II. Niektoré modely boli vybavené tým pokročilým systémom Active Yaw Control, aký má model Lancer Evolution.
Hodnotenia nárazových skúšok National Highway Traffic Safety Administration (NHTSA) pre 2001 Galant bez bočných airbagov:
Hodnotenia nárazových skúšok National Highway Traffic Safety Administration (NHTSA) pre 1999 – 2002 Galant s bočnými airbagmi:
Deviata generácia (2003 – 2012)
Deviata generácia sa vyrábala od roku 2004 ako 4-dverový sedan. Jej dizajnérom bol Olivier boulay. Prvýkrát predstavená bola na autsalóne v New Yorku v roku 2003. Predávala sa v USA, Kanade, Mexiku, Rusku, Ukrajine, Číne, Austrálii, Novom Zélande a v Saudskej Arábii. Divízia Ralliart vytvorila na základe Galantu športový model upravením 2,5 V6 motora na výkon 192 kW/258 koní, použitím tvrdšieho pruženia, pridaním výztuhy medzi horné uloženie predných tlmičov, pridaním zadného stabilizátora a použitím 18-palcových kolies.
V rokoch 2006, 2007 a 2009 podstúpila deviata generácia facelift.
Jean Gabin
Jean Gabin (* 17. máj 1904, Paríž, Francúzsko – † 15. november 1976, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko) bol francúzsky herec a producent. Patril k najpopulárnejším a najuznávanejším francúzskym filmovým hercom.
Cazères
Cazères môže byť:
Jean Gabin
Životopis
Gabin narodený ako Jean-Alexis Moncorgé v Paríži bol synom Madeleine Petit a Ferdinanda Moncorgého, kaviarenského zabávača, ktorého umelecké meno bolo Gabin. Vyrastal v dedine Mériel v departemente Seine-et-Oise, asi 35 km severne od Paríža. Syn kabaretných zabávačov navštevoval Lycée Janson-de-Sailly. Predčasne opustil školu a pracoval ako robotník až do veku 19 rokov, keď vstúpil do šoubiznisu s malou účasťou v produkcii Folies Bergères. Pred odchodom do armády pokračoval vo vystupovaní v rôznych menších úlohách. Po skončení vojenskej služby sa Gabin vrátil do zábavného priemyslu a pracoval pod umeleckým menom Jean Gabin. Hral vo všetkom, čo ponúkali parížske hudobné sály a operety, napodobňujúc spevácky štýl Mauricea Chevaliera, ktorý bol v tom čase v móde. Bol súčasťou skupiny, ktorá cestovala po Južnej Amerike a po návrate do Francúzska si našiel prácu v Moulin Rouge. Jeho výkony si začali všímať a prišli aj lepšie javiskové úlohy, ktoré viedli k častiam v dvoch nemých filmoch z roku 1928. O dva roky neskôr ľahko prešiel na filmy v produkcii Pathé Frères z roku 1930 s názvom Chacun sa chance. Gabin, ktorý hral vedľajšie úlohy, nakrútil počas nasledujúcich štyroch rokov viac ako tucet filmov.
Skutočné uznanie však získal až za účinkovanie v romantickej dráme Maria Chapdelaine, inscenácia z roku 1934, ktorú režíroval Julien Duvivier. Druhý film režiséra Duviviera obsadený ako romantický hrdina vo vojnovej dráme z roku 1936 s názvom La bandera (1935) urobil z Gabina hlavnú hviezdu. Nasledujúci rok sa opäť spojil s Duvivierom, tentoraz vo veľmi úspešnom Pépé le Moko (1937); jeho popularita priniesla Gabinovi medzinárodné uznanie. V tom istom roku hral vo filme Jeana Renoira La Grande Illusion (1937), protivojnovom filme, ktorý bežal v newyorskom divadle bezprecedentných šesť mesiacov. Nasledovalo ďalšie z významných Renoirových diel: Človek beštia (1938), filmová čierna tragédia podľa románu Émila Zolu s Gabinom a Simone Simonovou v hlavných úlohách, ako aj Le quai des brumes (1938), jeden z klasikov poetického realizmu režiséra Marcela Carného. So svojou druhou manželkou sa rozviedol v roku 1939. Zaplavený ponukami z Hollywoodu ich Gabin istý čas všetky odmietal až do vypuknutia druhej svetovej vojny. Po nemeckej okupácii Francúzska v roku 1940 sa pridal k Jeanovi Renoirovi a Julienovi Duvivierovi v Spojených štátoch. Počas svojho pôsobenia v Hollywoode začal Gabin vášnivý románik s herečkou Marlene Dietrich, ktorý trval až do roku 1948. Jeho filmy v AmerikeMoontide (1942) a The Impostor (1944), neboli až tak úspešné. Jean Gabin sa neohrozene pripojil k Slobodným francúzskym silám generála Charlesa de Gaulla. Bojoval na fronte a za odvahu v bojoch v Severnej Afrike bol vyznamenaný Médaille militaire a Croix de guerre. Po dni D bol Gabin súčasťou vojenského kontingentu francúzskej 2. obrnenej divízie, ktorý oslobodil Paríž.
Carbonne
Carbonne môže byť:
Jean Gabin
Životopis
V roku 1946 Gabina najal Marcel Carné, aby si zahral vo filme Les portes de la nuit (1946), ale režisér sa radšej obrátil na Yvesa Montanda. Gabin následne kontaktoval francúzskeho producenta a režiséra, ktorý bol ochotný obsadiť jeho a Marlene Dietrichovú spolu, ale ich film Martin Roumagnac (1946) nemal úspech a ich osobný vzťah sa čoskoro skončil. Po ďalšom komerčne neúspešnom filme v roku 1947 sa Gabin vrátil na scénu, ale aj tam bola produkcia ďalšou finančnou katastrofou. Napriek tomu ho obsadili do hlavnej úlohy vo filme Reného Clémenta Le mura di Malapaga (1949), ktorý získal Oscara za najlepší cudzojazyčný film z roku 1949. Napriek tomuto uznaniu sa filmu vo Francúzsku nedarilo. Nasledujúcich päť rokov prinieslo len o málo viac ako opakované neúspechy. Zdalo sa, že Gabinova kariéra smeruje do zabudnutia. Vrátil sa však vo filme z roku 1954 Touchez pas au grisbi (1954; réžia: Jacques Becker). Jeho výkon mu vyslúžil uznanie u kritikov a film bol veľmi výnosným medzinárodným úspechom. Neskôr opäť spolupracoval s Jeanom Renoirom vo francúzskom Cancan (1955), s Maríou Félix a Françoise Arnoul. Gabin hral následne v Simenonovych troch filmoch v rokoch 1958, 1959 a 1963 detektíva Julesa Maigreta.
Počas nasledujúcich dvadsiatich rokov Gabin nakrútil ďalších takmer 50 filmov, z ktorých väčšina bola komerčne a kriticky veľmi úspešných, vrátane mnohých pre Gafer Films, jeho produkčné partnerstvo s kolegom herecom Fernandelom. Na konci 60. rokoch si zahral v troch hitových filmoch Tetovaný (1968) Paša (1968) a Sicilský Klan (1969). Medzi jeho herecké hviezdy patrili popredné osobnosti povojnovej kinematografie ako Brigitte Bardot, Alain Delon, Lino Ventura, Jean-Paul Belmondo a Louis de Funès. V roku 1976 hral vo svojom poslednom filme Svätý rok s hercom Jeanom-Claudeom Brialyom v réžii Jeana Giraulta.
Gabin zomrel na leukémiu v Americkej nemocnici v Paríži na parížskom predmestí Neuilly-sur-Seine. Jeho telo bolo spopolnené a s plnými vojenskými poctami bol jeho popol rozptýlený na mori z vojenskej lode.
Ocenenia
== Filmografia ==
Coueilles
Coueilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Amager Bakke
Zariadenie bolo otvorené v roku 2017 a čiastočne nahradilo neďalekú starú spaľovňu v Amageri, ktorá je v procese premeny z uhlia na biomasu (predpoklad ukončenia v roku 2020). Tieto dve elektrárne zohrávajú hlavnú úlohu v ambíciách Kodane splniť do roku 2025 nulové požiadavky na uhlík.
Rekreačné súčasti zariadenia, ako suchá zjazdovka, turistický chodník a lezecká stena, boli otvorené v decembri 2018 s odhadovanou návštevnosťou priemerne 4257 tisíc návštevníkov ročne. V roku 2021 bol Copenhill vyhlásený za Svetovú stavbu na štrnástom ročníku World Architecture Festival.
Výstavba a technické parametre
Závodná budova bola otvorená 30. marca 2017. Výstavba bola odhadnutá na 670 miliónov dolárov a očakáva sa, že ročne spáli 400 000 ton tuhého odpadu.
Architektonický návrh bol realizovaný spoločnosťou BIG (Bjarke Ingels Group). Budova slúži ako športové zariadenie. Šikmá strecha s výškou 85 m slúži ako celoročná umelá zjazdovka, turistický svah a lezecká stena. Bola otvorená na začiatku októbra 2019 a so svojou výškou 85 m je považovaná za najvyššiu lezeckú stenu na svete. Návrh a realizácia pochádzajú od firmy Walltopia.
Elektráreň je navrhnutá po technickej stránke tak, aby prepínala medzi prevádzkovými režimami a vyrábala 0-63 MW elektriny a 157-247 MW diaľkového vykurovania, v závislosti od miestneho dopytu po teple a ceny elektriny. Produkuje viac čistej vody, ako spotrebuje. Vďaka filtrácii a iným technológiám sa očakáva zníženie emisií síry o 99,5 % a NOx približne o 95 %, ako aj dioxínov a HCl  a je považovaná za najčistejšiu spaľovňu na svete. Na komín bol realizovaný experiment, aby výfuk nevypúšťal pary vody nepretržite, ale len vo forme dymových prstencov.
Environmentálne aspekty
Spaľovňa na Amager Bakke bola vybudovaná s cieľom splniť najnovšie a najprísnejšie národné a európske emisné normy, ale aj také, ktoré by mohli získať platnosť v nasledujúcich 30 rokoch prevádzky. Okrem toho sa zariadenie nachádza v rezidenčnej štvrti v centre Kodane a na streche má rekreačnú oblasť, čo vyžaduje maximálne dodržaný výkon.
Odpadová voda
Pri procese spaľovania dochádza k tvorbe kondenzátu a odpadovej vody, ktorá sa po dôkladnej úprave vypúšťa do mora v časti Øresund a spĺňa najvyššie normy stanovené pre pitnú vodu, ako napr. obsah kovov, čo dokazuje, že neznečisťuje more.
Popol
Približne 1720 hmotnostných percent odpadu spáleného v závode zostáva ako troska (spodný popol). Troska sa spracováva s cieľom získať kovy na recykláciu. Na každých 200 kg trosky je možné získať 1015 kg kovu a opätovne ho použiť alebo recyklovať. Zvyšná troska sa používa ako plnivo pri stavbe ciest. Odhaduje sa, že na tonu prichádzajúceho odpadu vzniká 1520 kg popolčeka.
CO2
Copenhill prevádzkuje pilotný projekt prepojenia technológie zachytávania CO2 so svojím závodom. Od roku 2022 bude demonštračné zariadenie schopné zachytiť 12 ton CO2 denne a nedávno sa rozhodlo, že tento pilotný závod bude v budúcom roku vylepšený. Toto rozhodnutie znamená, že cca. 500 000 ton CO2 ročne vypustených Copenhillom by sa mohlo zachytiť priamymi emisiami CO2 do atmosféry zníženými na minimum. Inými slovami, s týmto doplnkom bude zariadenie schopné spaľovať zvyškový odpad s veľmi malým alebo žiadnym dopadom na životné prostredie z hľadiska emisií CO2. Zariadenie na zachytávanie CO2 prispeje k dosiahnutiu národného cieľa, ktorý si Dánsko stanovilo, a to znížiť emisie skleníkových plynov o 70 % do roku 2030, a že samospráva Kodane sa do roku 2025 stane prvým uhlíkovo neutrálnym mestom.
HBO Max
HBO Max je americká SVOD streamovacia služba, ktorú vlastní spoločnosť Warner Bros. Discovery.
HBO Max bolo spustené 27. mája 2020, pôvodne len v Spojených štátoch. 29. júna 2021 expandovalo do Latinskej Ameriky a 26. októbra 2021 do šiestich európskych krajín. Jeho spustenie v ďalších 15 európskych krajinách vrátane Slovenska sa uskutočnilo 8. marca 2022, kedy nahradil existujúcu službu HBO GO. Spustenie služby sa plánuje aj v ďalších európskych a ázijských krajinách. Služby HBO Max a HBO majú spolu približne 73,8 milióna predplatiteľov po celom svete.
Obsah
HBO Max ponúka veľké množstvo pôvodných televíznych seriálov a filmov, ako aj všetky značky blízke Warneru, vrátane TNT, TBS, truTV, Adult Swim, Boomerang, CNN, Cartoon Network, The CW, Cruchyroll, DC Entertainment, Looney Tunes. Predplatiteľom tiež sprístupňuje obsah od spoločností New Line Cinema, Rooster Teeth, TCM a Warner Bros..
Synodálny palác (Sofia)
Synodálny palác,  známy aj ako Synodný palác , alebo Palác Svätej Synody    je budova sídla Svätej synody Bulharskej pravoslávnej cirkvi, ktorá sa nachádza v meste Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.
Dejiny
V počiatkoch sa zasadania Svätej synody konali v cirkevnom dome pri Katedrále svätej Nedele. V roku 1890 sa premiestnili do budovy na ulici Car Kalojan, ktorú na tento účel venovalo cirkvi predstavenstvo sofijskej radnice.
Miesto pre dnešnú budovu,  ktoré bolo vybrané tak, aby sa nachádzalo v blízkosti vtedy budúceho Chrámu svätého Alexandra Nevského, ako aj chrámu svätej Sofie bolo schválené Svätou synodou v roku 1902  a následne v roku 1904 odobrené aj sofijským mestským zastupiteľstvom. V tom istom roku bol položený základný kameň budovy a začalo sa s výstavbou. Finančné prostriedky na výstavbu boli uvoľnené zo štátneho rozpočtu. Hlavná časť výstavby prebiehala v rokoch 1906 – 1908. Výstavba bola ukončená v roku 1909, nejaký čas sa ale ešte dokončovala výzdoba fasád budovy.
V roku 1944 bola budova poškodená v priebehu bombardovania. V roku 1955 získal synodálny palác štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika
Synodálny palác je sídlom Svätej synody, ktorá je najvyšším duchovným orgánom Bulharskej pravoslávnej cirkvi  na čele s patriarchom.
Budova bola postavená na základe projektu, ktorý zhotovil architekt Petko Momčilov v spolupráci s Jordanom Milanovom. Architektonická výzdoba budovy   (majolika, keramické časti a mozaiky) je dielom umelcov Charalampiho Tačeva    a Gospodina Žeľazkova.
Plastiky a výzdoba na fasáde odkazujú na stredovekú bulharskú architektúru,  predovšetkým na obdobie Druhej bulharskej ríše. Znateľný je aj vplyv byzantskej architektúry. Budova je typickým predstaviteľom bulharského národného romantizmu zo začiatku 20. storočia. Slohovo je predstaviteľom secesnej architektúry.
Ide o dvojposchodovú budovu, ktorá je postavená okolo vnútorného dvora. V budove sa nachádzajú administratívne miestnosti, knižnica, kancelária patriarchu, zasadacie sály, kaplnka svätého cára Borisa a ubytovací trakt, kde sa nachádzajú apartmány určené pre patriarchu a ďalších členov synody. Hlavný vchod do budovy sa nachádza v priestore rizalitu, pričom má formu portiku s tromi arkádami. Portikus je podopieraný celkovo ôsmimi stĺpmi. Tympanón nad hlavným vchodom je zdobený mozaikou, ktorá zobrazuje bulharských duchovných vodcov Ilariona Makariopolského, Avksentija Velešského a Pajsija Plovdivského, ktorí boli významnými bojovníkmi za samostatnosť Bulharskej pravoslávnej cirkvi.
Pôvodne sa na budove nachádzala aj kupola. Bola však zničená v dôsledku bombardovania v roku 1944 a následne nebola nikdy obnovená.
V malom parku pred budovou sa nachádza pamätník dedikovaný exarchovi Ilarionovi Makariopolskému.
Fresková výzdoba
Fresková výzdoba sa nachádza v priestore centrálneho schodiska a v kaplnke svätého cára Borisa. Autorom fresiek je Dimităr Giudženov.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1955. Štatút bol potvrdený v roku 1998. Ako dôvod ochrany je stanovená architektonicko-staviteľská, historická ako aj umelecká hodnota budovy.
Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Palata „Svetija Sinod“ (, doslova Palác Svätej Synody).
Puiseux-en-France
Puiseux-en-France je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Couladère
Couladère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cintegabelle
Cintegabelle môže byť:
Ázijský pohár v basketbale 2008
Ázijský pohár v basketbale 2008 bol v poradí 2. turnaj ázijského pohára v basketbale mužov (vtedy nazývaný Asia Stanković Cup), ktorý organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konal sa v Kuvajt City, v Kuvajte v dňoch od 9.13. októbra 2008, za účasti 5 družstiev. Zápasy sa odohrali v aréne Fajhan Hilal Al-Mutairi Court s kapacitou 5 000 divákov. Na turnaji zvíťazilo 🇯🇴, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇰🇿 a domácim 🇰🇼.
Tento turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Majstrovstvá Ázie 2009, ktoré organizovala Čína. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Stratenská píla
Stratenská píla alebo Píla je osada Stratenej, obce v okrese Rožňava. Je rekreačnou lokalitou a východiskom turistických trás do Slovenského raja.
Poloha
Nachádza sa v údolí rieky Hnilec, na vtoku Krčmárskeho potoka do vodnej nádrže Palcmanská Maša, približne západne od centra Stratenej. Severozápadne sa nachádza vrch Marčeková, východne Gačovská skala a južne Skala , pričom celá oblasť patrí do Národného parku Slovenský raj. Osada je situovaná v južnej časti Slovenského raja a prístupná miestnou komunikáciou z cesty I/67. Pravým brehom rieky a vodnej nádrže vedie železničná trať Červená Skala – Margecany, na ktorej je v blízkosti osady vybudovaný 300 metrov dlhý Hamrický tunel.
Turizmus
Lokalita je dostupná cestou, no vedie z nej viacero značených chodníkov:
Marin Ljubičić
Svoju kariéru začal v Hajduku Split, v ktorom čiastočne futbalovo vyrástol. Po pôsobení v Zadare sa vrátil naspäť do Splitu, odkiaľ v roku 2011 odišiel na Ukrajinu. Od roku 2015 hrával za Dunajskú Stredu, no v lete 2018 po konfliktoch s hlavným trénerom Petrom Hyballom odišiel. Jeho novým zamestnávateľom sa stal konkurenčný bratislavský Slovan. Počas roka 2020 Ljubičić nenastúpil za Slovan v súťažnom zápase ani raz. V marci 2021 odišiel na hosťovanie do Senice.
ABC (programming language)
ABC je imperatívny univerzálny programovací jazyk a integrované vývojové prostredie (IDE) vyvinutý v Centre Wiskunde & Informatica (CWI), v Holandsko m Leom Geurtsom, Lambertom Meertensom a Stevenom Pembertonom. Je interaktívny, štruktúrovaný, na vysokej úrovni a je určený na používanie namiesto BASICu, Pascalu alebo AWK. Je určený na výučbu alebo prototypovanie, ale nie ako systémový programovací jazyk.
ABC malo veľký vplyv na dizajn jazyka Python, ktorý vyvinul Guido van Rossum, ktorý predtým v polovici osemdesiatych rokov niekoľko rokov pracoval na systéme ABC.
Vlastnosti
Jeho tvorcovia tvrdia, že programy v jazyku ABC majú zvyčajne približne štvrtinovú veľkosť oproti ekvivalentným programom v jazykoch Pascal alebo C a sú čitateľnejšie
ABC bola pôvodne monolitickou implementáciou, čo viedlo k neschopnosti prispôsobiť sa novým požiadavkám, ako je napríklad vytvorenie grafického používateľského rozhrania (GUI). ABC nemohol priamo získať prístup k základnému súborovému systému a operačnému systému.
Kompletný systém ABC obsahuje programovacie prostredie s editorom štruktúry (editor zameraný na syntax), návrhmi, statickými premennými (perzistentné) a viacerými pracovnými priestormi a je dostupný ako interpret – kompilátor. K roku 2020, najnovšia verzia je 1.05.02 a je portovaná na Unix, DOS, Atari a Apple MacOS.
Príklad kódu
Príklad funkcie na zhromaždenie množiny všetkých slov v dokumente: HOW TO RETURN words document:
PUT {} IN collection
FOR line IN document:
FOR word IN split line:
INSERT word IN collection
RETURN collection
Referencie
Obsah tejto úpravy je prevzatý z existujúceho článku na anglickej Wikipédii na adrese ABC (programming language) pre určenie autora pozri jeho históriu.
Couret
Couret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čemerka
Čemerka je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Makov, približne severozápadne od mesta Bytča.
Puiseux-Pontoise
Puiseux-Pontoise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Čemerka
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Bytča a Čadca a zasahuje na katastrálne územie obcí Štiavnik, Petrovice a Makov. Najbližšími sídlami sú severne a východne ležiace samoty obce Makov, južne sa nachádzajú samoty obce Štiavnik. Oblasť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Puiseux-Pontoise
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čemerka
Opis
Čemerka je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie z Veľkého Javorníka do sedla Javorník. Severným smerom susedí Solisko a Papajova Kykula, východným Čerenka  a Chrasťové , južným Hluché  a Čierne  a západným Hričovec  a Veľký Javorník. Masív sa nachádza v povodí Váhu, kde priamo smeruje Štiavnik, odvodňujúci juhozápadné, i Petrovička, odvodňujúca juhovýchodné svahy. Rieka Kysuca odvádza vodu zo severne sa zvažujúcich častí hrebeňa. Vrcholom prechádza značený chodník, kopírujúci hrebeň pohoria.
Výhľady
Hrebeň i vrchol pokrýva lesný porast, preto táto časť Čemerky poskytuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z odlesnených častí na úbočí a lokalít s nižšou vegetáciou je však možné pozorovať okolité vrchy Javorníkov, no tiež Moravsko-sliezske Beskydy, Strážovské a Súľovské vrchy, Malú Fatru, Kysuckú vrchovinu a Kysucké a Sliezske Beskydy.
Puiseux-Pontoise
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Earthquake Lake
Earthquake Lake alebo Quake Lake alebo Lords Lake je jazero v juhozápadnej Montane v USA. Jazero sa vytvorilo po masívnom zemetrasení s magnitúdom 7,3 až 7,5 Richterovej stupnice, ktoré postihlo túto oblasť dňa 17. augusta 1959, pričom zabilo 27 ľudí. Zosuv pôdy po zemetrasení zastavil tok rieky Madison River. Dnes je Quake Lake hlboké 58 metrov, dlhé 10 kilometrov a šírka v najširšom mieste je 580 metrov. Prevažná časť Quake Lake patrí do lesa Gallatin National Forest. Pozdĺž severného brehu jazera vedie cesta Montana Highway 287.
David Harbour
David Harbour (* 10. apríl 1975, White Plains, New York, USA) je americký herec. Známy sa stal vďaka úlohe Jima Hoppera v hororovom seriáli Stranger Things od spoločnosti Netflix. Za túto úlohu bol nominovaný na cenu Emmy a Zlatý Glóbus.
Život
Harbour sa narodil v New Yorku Kennethovi a Nancy Harbourovým. Obaja jeho rodičia pracovali v oblasti nehnuteľností: matka v bytovom sektore otec v komerčnom. Ako mladý navštevoval strednú školu Byram Hills v Armonku v New Yorku spolu s ďalšími hercami Seanom Maherom a Eyalom Podellom. Harbour promoval na Dartmouth College v Hannoveri v New Hampshire v roku 1997. Bol členom bratstva Sigma Phi Epsilon v Dartmouthe.
Kariéra
Harbour začal profesionálne hrávať na Broadwayi v roku 1999, v divadelnej hre Obchodník s dážďom. V tom istom roku debutoval v televíznom seriáli Zákon a poriadok útvar pre zvláštne obete, kde hral čašníka. V roku 2005 bol nominovaný na cenu Tony za svoj výkon v inscenácii Kto sa bojí Virginie Woolfovej?.
V roku 2008 stvárnil úlohu agenta CIA Gregga Beama v Bondovke Quantum of Solace a v následujúcom roku stvárnil úlohu Shepa Campbella vo filme Núdzový východ. Objavil sa aj vo filme Na odstrel, kde hral po boku Russella Crowa.
Od roku 2016 stvárňuje úlohu policajného šerifa Jima Hoppera v americkom hororovo-mysterióznom seriáli ''Stranger Things.
Harbour stvárnil aj hlavnú rolu vo filme Hellboy (2019), za ktorý bol nominovaný na cenu Zlatá malina v kategórií najhorší herec. Objavil sa aj v roli Red Guardiana v Marvelovke Black Widow (2021).
Mendíčka
Mendíčka je vrch v Nízkych Tatrách. Leží južne od osady Čierny Váh, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku.
Poloha
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Východná. Najbližšími sídlami sú severne ležiace osady Svarín a Čierny Váh, západným smerom leží Kráľova Lehota a Malužiná a východným Liptovská Teplička. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Mendíčka je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Veľkého boku cez Nemeckú  na Garajky. Je pokračovaním výrazného hrebeňa, ktorý vedie severným smerom zo Zadnej hole v hlavnom hrebeni medzi Bacúšskym sedlom a sedlom Priehybka. Západným smerom sa nachádza Pálenica, Holica a Chmelinec , južným Malá  a Veľká Vápenica , Medvedia  a Oselná , východným Zadný Grúň , Grúň  a Veľká Hazička  a severným Garajky, Hošková  a Turková. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Vyšný Chmelinec, zo severných Plevovský potok a z východných Mandiška, oba prítoky riečky Ipoltica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý riedky les s viacerými holinami, umožňujúcimi tak obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry a Chočské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no východne situovanou dolinou Ipoltica vedie modro značený turistický chodník z osady Čierny Váh do sedla Priehybka.
Studena
Studena je dedina (село) na Ukrajine v Piščanskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 2308 obyvateľov.
Le Fousseret
Le Fousseret môže byť:
Ministerstvo financií Českej republiky
náhľad|Ministerstvo financií ČR - vchod Ministerstvo financií Českej republiky je ústredným orgánom štátnej správy pre štátny rozpočet republiky, štátny záverečný účet republiky, štátnu pokladnicu Českej republiky, finančný trh s výnimkou dozoru nad kapitálovým trhom v rozsahu pôsobnosti Komisie pre cenné papiere, dane, poplatky a clo, finančné hospodárenie, finančnú kontrolu, účtovníctvo, audit a daňové poradenstvo, veci devízové ​​vrátane pohľadávok a záväzkov štátu voči zahraničiu, ochranu zahraničných investícií, pre tomboly, lotérie a iné podobné hry, hospodárenie s majetkom štátu, privatizáciu majetku štátu, pre veci poisťovní, penzijných fondov, ceny a pre činnosť zameranú proti legalizácii príjmov z trestnej činnosti, posudzuje dovoz subvencovaných výrobkov a prijíma opatrenia na ochranu proti dovozu takýchto výrobkov.
Ministerstvo financií je zriadené zákonom č. 2/1969 Sb. Súčasným ministrom je od 24. mája 2017 Ivan Pilný.
Cugnaux
Cugnaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cox (Francúzsko)
Cox je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Západné Kapsko
Západné Kapsko (, xhoš. Ntshona-Koloni, ) je provincia v juhozápadnej časti Južnej Afriky. Západné Kapsko sa delí na 6 okresov (districts). Hlavným mestom provincie je Kapské Mesto. Dominantným jazykom je afrikánčina, ktorú používa 49,7 percenta obyvateľov. Ďalšie významné jazyky sú xhoština (24,7%) a angličtina (20,2%).
Provinciu obmývajú vody Atlantického a Indického oceánu. Asi dve tretiny zo 6 miliónov obyvateľov žijú v Kapskom Meste a jeho okolí.
K provincii náleží aj zámorské územie Južnej Afriky Marionov ostrov a Ostrov princa Eduarda.
Rosario Dawsonová
Rosario Isabel Dawsonová (* 9. máj 1979, New York, New York, USA) je americká herečka, ktorá sa v roku 1995 objavila v dráme Kids. Ďalej je známa z filmov ako ''25. hodina (2002), Alexander Veľký (2004), Sin City – mesto hriechu (2005), Sedem životov (2008), Tranz'' (2013) a iné.
Životopis a kariéra
Rosario Dawsonová, sa narodila v roku 1979 v meste New York ale vyrastala na Manhattane. Jej matka bola vokalistka a otec pracoval na stavbe. Jej rodičia sa rozišli ešte keď bola Rosario malá, ale naďalej obaja jej rodičia žili v rovnakom dome.
Rosario nemala v pláne sa stať herečkou, preto bola náhodne objavená režisérom Larry Clarckom, ktorý v tej dobe pracoval na filmu Kids. Filmovanie, Rosario natoľko očarilo, že dobrovoľne začala navštevovať divadelný inštitút Lee Strasberga. Po boku Denzela Washingtona, si zahrala vo filme He Got Game (1998) a v rovnakom roku aj vo Side Streets (1998). Vo filmoch zo začiatku viac stvárňovala menšie úlohy.
V roku 2002, sa ukázala v druhej časti filmu Muži v čiernom či v dráme ''25. hodina'', kde si zahrala spolu s hercom Philipom Seymourom Hoffmanom či Annou Paquin. Po boku herečky Angeliny Jolie či hercov ako Anthony Hopkins, Jared Leto či Collin Farrel si zahrala v historickej dráme Alexander Veľký (2004) a o rok (2005), ju obsadil režisér Robert Rodriguez do filmu Sin City – mesto hriechu, kde sa objavila ako bláznivá a zároveň drsná prostitútka Gail. V rovnakom roku si zahrala aj v muzikály Bohémovia, kde sa ukázala ako exotická tanečníčka Mimi.
V roku 2007 sa objavila vo filme režiséra Quentina Tarantina, Grindhouse: Auto zabijak, kde zahviezdila po boku herca Kurta Russella, či herečky Rose McGowanovej, s ktorou sa v rovnakom roku objavila na prednej strane časopisu Rolling Stones a tiež sú dosť blízkymi kamarátkami.
Objavila sa vo filmoch ako Percy Jackson: Zlodej blesku, či drogovo závislá matka Apple v dráme Gimme Shelter, kde jej dcéru stvárnila herečka Vanessa Hudgensová. O rok neskôr, sa objavila v druhej časti filmu Sin City: Ženská, pre ktorú by som vraždil, kde si zopakovala úlohu prostitútky Gail, ktorú si ako v jednom z rozhovorov uviedla, dosť obľúbila. Od roku 2015 sa začala viacmenej venovať dabingovej práci. Začala skôr pracovať v televíznych seriáloch, ako napríklad Daredevil kde stvárnila postavu Claire Temple, ktorá sa objaví aj v seriály Iron First (2017) či The Defenders (2018). Jej postava bola použitá aj v komikse Jessica Jones.
Osobný život
Vo februári 2017 potvrdila svoj vzťah s komikom Ericom Andréom.
Politická činnosť
V roku 2004 bola zatknutá kvôli protestu proti bývalému prezidentovi Georgovi W. Bushovi a tiež dňa 15. apríla 2016, patrila k demonštrantom, ktorý boli zadržaný políciou na pochode Democracy Spring.
Ting Li-žen
Ting Li-žen (čín., ; 24. október 1992, Wen-čou, Čína) je čínsky šachista, s ratingom Elo 2789 je najlepším čínskym šachovým hráčom, svetovou trojkou v rebríčku FIDE (k 30. 4. 2023) a od roku 2023 držiteľom titulu majstra sveta v šachu.
Šach sa naučil hrať vo veku 4 rokov. Jeho šachová kvalita rýchlo rástla, niekoľkokrát vyhral čínsky šampionát mládeže. V roku 2009 zvíťazil vo veku 17 rokov na národnom šampionáte, čím získal nielen titul veľmajstra, no stal sa aj najmladším čínskym víťazom tohto turnaja v dejinách. V roku 2017 sa tiež ako prvý čínsky hráč kvalifikoval na turnaj kandidátov. Na turnaji v roku 2018 o právo vyzvať na zápas majstra sveta Magnusa Carlsena zvíťazil Fabiano Caruana, Ting Li-žen skončil 4., s konečným výsledkom 7½ bodov zo 14 partií. Kvalifikoval sa aj na ďalší turnaj kandidátov v roku 2020 (ktorý od 26. marca 2020 do 19. apríla 2021 Medzinárodná šachová federácia kvôli pandémii COVID-19 prerušila), kde skončil na piatom mieste.
V roku 2023 hral o titul majstra sveta na Majstrovstvách sveta v šachu proti Janovi Nepomňaščijovi, proti ktorému mal pôvodne svoj titul obhajovať terajší majster sveta Magnus Carlsen, ktorý sa ale titulu vzdal. So skóre 7 (+ 2½) sa mu v tajbrejku podarilo Nepomňaščijho zdolať, stavajúc sa tak prvým šachovým majstrom sveta z Číny.
Roissy-en-France
Roissy-en-France je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montesquieu-Volvestre
Montesquieu-Volvestre môže byť:
Mokrá para
Suchosť pary
Kvapalina a para môžu byť v rovnovážnom stave pri akomkoľvek pomere. Pre hodnotenie konkrétneho stavu a výpočty mokrej pary sa zaviedol pojem pomerná suchosť pary, alebo len suchosť pary. Označuje sa x a je definovaný ako: kde
Na krivke sýtej kvapaliny je x = 0 a na krivke sýtych pár x = 1.
Marionov ostrov a Ostrov princa Eduarda
náhľad|Mapa súostrovia Marionov ostrov a Ostrov princa Eduarda je zámorské územie Južnej Afriky v Indickom oceáne. Územie tvoria dva malé skalnaté ostrovy sopečného pôvodu – Marionov ostrov (298 km2) a Ostrov princa Eduarda (47 km2). Ostrovy sú neobývané. Nachádzajú sa v časovom pásme UTC+3. Najvyšším vrcholom ostrovov je sopka State President Swart.
Ostrovy boli objavené v roku 1663 holandskou loďou Maerseveen. Roku 1771 ich navštívil francúzsky moreplavec Marc-Joseph Marion Dufresne (1724-1772) a pomenoval ich Terre d'Espérance a Ile de la Caverne (spoločne Južné ostrovy, Iles Australs). Dnešné meno im dal kapitán James Cook roku 1777. V decembri 1947 Juhoafrická únia anektovala Marionov ostrov, v januári 1948 Ostrov princa Eduarda. V roku 1995 boli oba ostrovy vyhlásené za prírodnú rezerváciu. Sú spravované ministerstvom životného prostredia a turizmu.
Marionov ostrov bol pomenovaný na počesť svojho objaviteľa (Mariona), Ostrov princa Eduarda dostal meno po synovi anglického kráľa Juraja III. (vládol 1760-1830) Eduardovi Augustovi, vojvodcovi z Kentu a Strathernu.
Delio Onnis
Delio Onnis (* 24. marec 1948, Giuliano di Roma, Taliansko) je bývalý argentínsky profesionálny futbalista. Vo francúzskej najvyššej futbalovej lige je dodnes najlepší strelec s celkovými 299 strelenými gólmi za kluby Stade de Reims, AS Monaco FC, Tours FC a Sporting Toulon Var.
Futbalová kariéra
Delio sa narodil v Giuliano di Roma v Taliansku ale mal argentínske občianstvo a svoju úspešnú futbalovú kariéru začal v Argentíne. Tu zažiaril v tíme Club de Gimnasia y Esgrima La Plata kde dostal prezývku "La Barredora", pretože vedel zamotať hlavu svojim súperom. V roku 1971 prestúpil do francúzskeho klubu Stade de Reims. Tu pobudol dve sezóny a prestúpil do monackého klubu AS Monaco. Tu zažil svoju najúspešnejšiu časť svojej kariére. V siedmich sezónach odohral v najvyššej francúzskej lige 232 zápasov a strelil až 157 gólov. V roku 1980 prekvapujúco prestúpil s najlepšieho ligového klubu do neskúseného Tours FC, kde odohral tri sezóny a dvakrát sa stal najlepším strelcom ligy. V roku 1983 prestúpil do SC Toulon kde v sezóne 1985-1986 ukončil svoju úspešnú kariéru.
Me at the zoo
Me at the zoo (v preklade z angl. „Ja v zoo“) bola prvá videonahrávka nahraná na YouTube, americké webové sídlo určené na zdieľanie videonahrávok. Videonahrávka bola na web nahraná jeho spoluzakladateľom Jawedom Karimom 24. apríla 2005 o 03:27:12 UTC (20:27:12 PDT), z používateľského účtu „jawed“.
Autorom tejto len 19-sekundovej videonahrávky je Karimov stredoškolský kamarát Yakov Lapitsky. Zachytil na nej J. Karima počas návštevy San Diego Zoo, pri ktorej hovorí: ''„Nachádzame sa pri slonoch. Zaujímavá vec o nich je že majú skutočne veľmi veľmi dlhé choboty, čo je zaujímavé. A to je asi tak všetko, čo sa dá povedať.“''
Hoci, ako poznamenal britský týždenník The Observer, kvalita videa je „slabá“, slovami hudobnej a videohernej novinárky Alex Pham z Los Angeles Times, „ako prvé video nahrané na YouTube zohralo kľúčovú úlohu v zásadnom posune v spôsobe konzumovania médií a pomohlo spustiť zlatú éru 60-sekundového videa“. Ako tvrdí americký profesor komunikácie a mediálnych štúdií Paul Levinson, ''„pred vznikom YouTube nebolo mysliteľné, aby ľudia sledovali niečo čo malo len 30 alebo 60 sekúnd. V televízii mali najkratšie relácie 30 minút“''. Historický význam tejto videonahrávky teda spočíva vo vytvorení štandardu pre prvé videonahrávky nahrané na YouTube, web, ktorý umožnil širokej verejnosti zdarma publikovať vlastnú tvorbu.
Zoznam ministrov financií Českej republiky
Zoznam ministrov financií Českej republiky predstavuje chronologický prehľad osôb, členov vlády Českej republiky, pôsobiacich v tomto úrade:
Cuguron
Cuguron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka na Bajkalskom jazere
Bitka na Bajkalskom jazere bola pravdepodobne jediná bitka zvedená vojnovými loďami československej flotily.
Pozadie
V auguste roku 1918 československí legionári pod velením plukovníka Gajdu bojovali o veľmi dobre chránené horské tiesňavy okolo Bajkalského jazera. Gajdu znepokojovalo to, že Bajkal je úplne ovládaný loďami Červenej armády, čo ohrozovalo tyl československých jednotiek.
Československí legionári pri obsadzovaní bajkalských prístavov získali parníky Sibirjak, Burj a Fedosia. Tie vyzbrojili štyrmi húfnicami a použili k výsadku do nepriateľského tyla.
Bitka
15. augusta československá flotila vyplávala z Listvjanky. Na poludnie 16. augusta dospelo loďstvo v hmle až asi 8 km pred prístav v Mysovej. Hmla v tú chvíľu opadla a legionári mohli Mysovú uvidieť. Červenoarmejci si mysleli, že ide o lode, ktoré im vezú proviant, čo umožnilo Čechoslovákom sa priblížiť na 4 km k prístavu. Vtedy červenoarmejci spoznali svoj omyl. Ľadoborec Bajkal umiestnený v prístave sa chystal zahájiť paľbu, ale Čechoslováci boli rýchlejší. Zahájili paľbu, tak na Bajkal, ako aj na prístav. Bajkal bol potopený presnou ranou z vlečnej lode parníku Sibirjak (strieľal legionár Kolín ) a na stanici v Mysovej prepukol zmätok. Stanica aj prístav boli v plameňoch. Ďalšia cesta už prebiehala bez problému a legionári sa bezpečne vrátili do Listvjanky.
Po polhodine ostreľovania prišiel obrnený vlak, ktorý z del začal na československé lode paľbu. Keďže legionári hlavnú úlohu splnili, odplávali. Cestou späť stretli druhú nepriateľskú loď, ľadoborec Angara. Ten sa boju radšej vyhol. Aj napriek tomu bol po niekoľkých dňoch legionármi obsadený.
Télemachos
náhľad|350px|Odyseus, Télemachos a Eumaios porážajú nápadníkov Penelopy, červenofigúrový [[krátér, cca 330 pred Kr. ]] Télemachos alebo Telemachos (Télemachos, ) je postava z gréckej mytológie, syn ithackého kráľa Odysea a jeho manželky Penelopy. Jeho dobrodružstvá sú opísané v Homérových eposoch "Ilias" a "Odysea" od jeho detských rokov až po dospelosť. Prvé štyri knihy Odysey sa nazývajú aj Telemachie.
Odysea
Télemachos sa narodil presne v deň, kedy jeho otca Odysea povolali bojovať do Tróje. Aby sa vyhol narukovaniu do vojska, Odyseus predstieral šialenstvo, zapriahol do pluhu vola s koňom a namiesto zrna pole osial soľou. Na túto lesť mu však čoskoro prišli. Grék Palamédes mu položil pred záprah malého Télemacha, zabaleného do plienok, a Odyseus samozrejme zastavil. Tým prezradil, že má všetkých päť pohromade – a mal ich po celú dobu vojny, kde bol najlepším radcom vrchného veliteľa a jeho prezieravosti sa rovnala aj jeho odvaha, ktorá mu vyniesla titul "búrača miest".
Keď Télemachos vyrástol a jeho otec už doma nebol viac ako 20 rokov, zjavila sa mu náhle bohyňa Aténa. Vzala na seba podobu múdreho Mentora, Odyseovho priateľa a Télemachovho radcu, a odišla s ním do prístavu. Tam prikázala námorníkovi Noémonovi, aby pripravil rýchlu loď. Vyzvala Télemacha, aby do nej vstúpil, potom zoslala priaznivý vietor a celý deň a celú noc s ním plávala, až pristál pri piesočnom brehu mesta Pylos. V Pyle sa starý kráľ Nestor návšteve veľmi zaradoval, nevedel mu však pomôcť, pretože sám o Odyseovi nič nepočul. Poradil mu však, aby sa vypravil do Sparty ku kráľovi Menelaovi, a za sprievodcu mu dal svojho syna Peisistrata.
Télemachov ďalší príbeh je nejasný. Eugammon z Kyrény v epose Télegonia, píše že, Télemachos po Odyseovej smrti odišiel na ostrov čarodejnice Kirké a tam sa s ňou oženil. Podľa iných antických autorov sa oženil s dcérou pylského kráľa Nestora a ďalší autori píšu, že si zobral za ženu dcéru fajáckeho kráľa Alkiona Nausikau.
Odraz v literárnej tvorbe
Mýtický príbeh o Télemachovi sa stretol s odozvou aj v novovekých literárnych dielach ako sú napríklad: The Adventures of Telemachus, Son of Ulysses (1699) autora Francoisa Fenelona, alebo Odyseus (Ulysses) od Jamesa Joyca.
DVA (skupina)
Sami DVA hovoria, že hrajú „tango, kabaret, cirkus, popsongy, kuchynský beatbox, freakfolk, akustické elektro a elektrické akusto v dvojvrstvom balení“. Svoj prvý album Fonók označujú za „folklór neexistujúcich národov“, ďalší, nadväzujúci album HU (2010) zase za „pop z neexistujúcich rádií“. Pre ich hudbu sú totiž typické texty vo vlastných vymyslených jazykoch (niekedy pripomínajúci napríklad nemčinu, maďarčinu, švédčinu…).