cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suchá dolina (chránený areál)
Predmetom ochrany je: Ochrana zachovalého prioritného biotopu európskeho významu suchomilné travinno-bylinné a krovinové porasty na vápnitom substráte.
NGC 5061
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
Ponematika
Ponematika je veda o završovaní činnosti v diele, o jej doťahovaní do výsledku. Termín ponematika zaviedol Jaroslav Hlavsa v diele Psychologické základy teorie tvorby, Praha, Academia 1985, str. 19.
Daon
Daon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Veyreau
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Daon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Veyreau
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 125 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alojz Šoltész
Jeho otec bol Žigmund Šoltés a matka Magdaléna rod. Jandatská.
Životopis
Stredoškolské štúdium absolvoval v Banskej Bystrici, od roku 1835 študoval filozofiu v Trnave, neskôr teológiu v Pešti, roku 1842 vysvätený za kňaza. Kaplán, neskôr učiteľ náboženstva a kazateľ na gymnáziu a učiteľ patrológie v seminári v Bratislave (18501859), v Pešti (18591860), administrátor, pomocný kňaz v Seredi a Borskom Jure, kurátor v Moravskom Jáne. Príslušník druhej generácie bernolákovcov. Angažoval sa v protialkoholickom hnutí, založil a viedol Spolok miernosti v Banskej Štiavnici. Autor práce o svetskej moci pápeža, náboženských príručiek pre mládež, kázní, prispieval do Slovenských národných novín. Jeho knižnicu získala Matica slovenská.
Apoštolskí otcovia
Apoštolskí otcovia je skupina najstarších cirkevných spisovateľov, cirkevných otcov, zhruba z 1. polovice 2. storočia.
Ich spisy spracovávajú nezriedka myšlienky, ktoré vznikli v prostredí židovských siekt, prenikajú však do nich aj idey gréckej filozofie. Niektoré z nich zaraďovali spočiatku medzi kanonické knihy Nového zákona.
Najvýznačnejšie z týchto spisov sú: Didaché, Pastor Hermae; formou listov sú písané spisy Barnabáša, Klementa Rímskeho, Ignatia z Antiochie, Polykarpa zo Smyrny, list Diognétovi.
V novšej dobe zužujú niektorí bádatelia okruh apoštolských otcov na tých autorov, ktorí mohli byť žiakmi prvých apoštolov alebo zotrvávali svojimi názormi pri ich učení; v tom prípade sa medzi diela apoštolských otcov zaraďujú iba tieto spisy: 1. list Klementa Rímskeho, sedem listov Ignatiových, listy Polykarpa a zlomky z Quadratovej Apológie.
Karol Dobiaš
Karol Dobiaš (* 18. december 1947, Trnava) je bývalý slovenský futbalista (obranca) a tréner.
Klubová kariéra
Ligový debut v drese Spartaka Trnava zažil v 1. kole sezóny 1966/67. Trnava vyhrala nad Bohemians Praha 5:1. Za klub zo „slovenského Ríma“ odohral 278 ligových stretnutí a dal 11 gólov. So Spartakom získal päť československých titulov a dostal sa s klubom až do semifinále EPM v roku 1969. Neskôr prestúpil do Bohemiansu Praha.
Reprezentačná kariéra
V reprezentačnom drese sa po prvý raz objavil v roku 1968. Zúčastnil sa MS 1970 v Mexiku. Vrchol reprezentačnej kariéry zažil na ME 1976 v Juhoslávii. Bol oporou víťazného československého mužstva. Vo finále proti Nemecku sa presadil aj strelecky.
Trénerská kariéra
Po ukončení hráčskej kariéry sa z Dobiaša stal tréner. Bol kormidelníkom viacerých českých klubov (Hradec Králové, Brno, Sparta Praha). S pražským tímom vyhral aj českú ligu.
Peklo (film)
Peklo (angl. In Hell) je americký akčný triler z roku 2003 v réžii Ringa Lama s Jeanom Claudem Van Dammem v hlavnej úlohe.
Zápletka
Van Damme hrá Kylea Lorda, Američana pracujúceho v Rusku, ktorého odsúdia za vraždu muža, ktorý sa pokúsil znásilniť a neskôr zavraždil jeho manželku. Väzenská stráž núti väzňov zápasiť jeden proti druhému v zápasoch bez pravidiel.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1995
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1995 bola kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1995 v basketbale mužov, organizovaná Európskou basketbalovou federáciou (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 34 európskych družstiev, ktoré súťažili o 12 miest na záverečný turnaj v troch predkvalifikačných a piatich kvalifikačných skupinách a jednej dodatočnej kvalifikačnej skupine. Nováčikmi kvalifikácie boli FR Juhoslávia a Rusko. Prebiehala od 21. júna 1993 do 4. júna 1995.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a najlepšie 3 družstvá z ME 1993:
Predkvalifikácia
🇦🇹 Viedeň Pozn: 🇲🇰 z kvalifikácie odstúpilo.
🇭🇺 Zalaegerszeg
🇸🇰 Prievidza
Dodatočná kvalifikácia
🇧🇬
Bezděz (hrad)
Jeden z najvýznamnejších českým hradov stojí na vyššom z dvoch kopcov vulkanického pôvodu tvoriacich dvojvrchol Bezdězu (Veľký Bezděz - 604 m n. m., Malý Bezděz - 577 m n. m.) 6 km juhovýchodne od mesta Doksy.
Dejiny
Hrad bol vybudovaný v rokoch 1265 - 1278 a za vlády Přemysla Otakara II. cisterciánsko-burgundskou stavebnou hutou ako reprezentačné kráľovské sídlo, správne stredisko rozsiahleho kráľovského panstva a pevnosť slúžiaca k obrane dôležitej obchodnej cesty do Zittau.
Do historického povedomia sa v roku 1279, kedy tu bol správcom Českého kráľovstva a svojim poručníkom Otom V. Brandenburským väznený mladý český kráľ Václav II. so svojou matkou Kunhutou Uhorsku.
V 1. polovici 14. storočia vlastnil hrad rod Berkovcov z Dubé. Význam hradu vyzdvihol i Karol IV., ktorý v roku 1350 vydal majestát zabraňujúci zastavovaniu hradu. Po bitke na Bielej hore sa jeho majiteľom stal Albrecht z Valdštejna, ktorý dal hrad nanovo opevniť. V roku 1642 hrad dobyli Švédi a obsadili ho. V roku 1662 bol Bezděz osídlený rádom montserratských benediktínov a premenený na pútnické miesto. Po zániku rádu v roku 1785 hrad začal pustnúť a jeho múry slúžili ako zdroj stavebného materiálu. Takto hrad pretrval až do 40-tych rokov 19. storočia, kedy sa pristúpilo k prvým pokusom na jeho záchranu. Bola zrekonštruovaná Veľká veža a obnovené zastrešenie objektu.
Opis
Hrad je v súčasnosti v stave postupne rekonštruovaných zrúcanín. Z pôvodných objektov sa zachovali hradné múry s cimburím, štyridsať metrov vysoká Veľká veža (obvod 21 metrov, hrúbka muriva päť metrov), tzv. Čertova veža (výška 20 metrov, obvod 14 metrov, hrúbka muriva tri metre), hradný palác s ranogotickou kaplnkou v jeho východnej časti, budova purkgrófstva a časť hradieb z doby panstva Albrechta z Valdštejna. Na prístupovej ceste k hradu sa nachádzajú torzá kaplniek barokovej krížovej cesty.
Hrad bol v roku 1978 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Rentabilita
Rentabilita (iné názvy: rentabilnosť, výnosnosť) môže byť:
3828 Hoshino
3828 Hoshino je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 22. novembra 1986.
Matzenheim
Matzenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Ondrej Šoltýs
Ondrej Šoltýs (Andrej; Soltis, Soltisz, Soltiš, Szoltisz, Šoltis) (* 5. august 1804, Mošovce – † september 1867, Slovensko) bol evanjelický kňaz, publicista. Pseudonym: Ondřislav z Pravdomluvíc, Turčan
Matzenheim
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5062
NGC 5062 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. mája 1834.
Denazé
Denazé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
NGC 5062
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Denazé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Irena Šomlóová
Irena Šomlóová (rod. Némethová) (* 3. júl 1911, Banská Bystrica - † 15. september 1996, Bratislava) bola redaktorka, prekladateľka, protifašistická bojovníčka.
Životopis
Študovala na Strednej škole umeleckých remesiel v Bratislave. V roku 1934-1941 súkromná módna návrhárka a strihačka, pracovala v správe v módnom podniku, technická redaktorka časopisu Dolgozó N2 v Bratislave, roku 1953 návrhárka ľudových krojov v Galante, od 1954 technická redaktorka v časopise Slovenka v Bratislave. Po štúdiách sa venovala módnemu umeleckému navrhovaniu odevov i ľudových krojov. Ako redaktorka zostavovala aj obrazové príručky časopisu Praktická žena. Prekladala články z maďarských a nemeckých ženských časopisov, ktoré uverejňovali najmä v Slovenke. Roku 1944 sa zapojila do SNP, pracovala ako dobrovoľná ošetrovateľka vo vojenskej nemocnici v Tisovci, po potlačení Povstania odišla do hôr pri Ľubietovej, spolupracovala s 1. paradesantnou brigádou.
Nicola Porpora
Nicola (Antonio) Porpora, (* 17. august 1686, Neapol – † 3. marec 1768, Neapol) bol taliansky skladateľ opernej a chrámovej hudby, predstaviteľ neapolskej opernej školy.
Život
Porpora sa narodil v Neapole ako syn Carla a Cateriny Porporových. Otec bol neapolský kníhkupec. Vo veku 10 rokov ho prijali na konzervatórium Conservatorio dei Poveri di Gesu Cristo, kde bol jeho prvým učiteľom kompozície Gaetano Greco. Aby mohol zostať na štúdiách privyrábal si už od roku 1699 výučbou hudby. Prvú zákazku na operu dostal v roku 1708. Bola to opera „L'Aggrippina“ a mala okamžitý úspech. Jeho kariéru možno sledovať podľa podpisov na partitúrach opier. V roku 1711 pôsobil ako kapelník princa Phillipa Hessenského, generála rakúskej armády v Neapole. V roku 1713 bol kapelníkom portugalského veľvyslanca v Ríme a v roku 1715 maestrom prestížneho konzervatória Conservatorio di S Onofrio. O rok neskôr dostal čestný titul od princa Phillipa, ktorý bol v tom čase už mantovským guvernérom.
V roku 1717 tragicky zahynuli otec aj brat a Porpora znásobil svoju pedagogickú činnosť, aby mohol podporovať rodinu.
Porpora prerazil aj na rímskych scénach a bol si natoľko istý svojou kariérou operného skladateľa, že sa roku 1722 vzdal pedagogickej činnosti na neapolských konzervatóriách. V roku 1724 uskutočnil bez väčšieho úspechu turné do Nemecka a Rakúska s operou „Damiro e Pitia“. Cisárovi Karolovi VI. sa jeho hudba zdala príliš ozdobná a vyumelkovaná. Vrátil sa teda do Talianska, kde slávil veľké úspechy v Benátkach. Ocenením Porporovho umenia bolo jeho vymenovanie ako „Maestro del pio Ospedale degli'Incurabili“.
Aj v Benátkach však musel o svoju pozíciu tvrdo bojovať. Najprv súťažil o priazeň publika s Leonardom Vincim a po jeho smrti mal celoživotného konkurenta v Johannovi Adolfovi Hassem.
V roku 1733 prijal v Londýne pozvanie opernej spoločnosti „Opera of the Nobility“, ktorá mala konkurovať podobnej opernej spoločnosti G. F. Händela. Porporove opery sa uvádzali v Lincoln's Inn Fields Theatre a po počiatočných úspechoch začala mať spoločnosť finančné problémy. Porpora sa v roku 1736 vrátil do Benátok. Mohlo byť pre neho útechou, že získal priateľstvo Princa Waleského, ktorému venoval niekoľko skladieb ako aj to, že Händelova operná spoločnosť skončila podobne.
Po príchode do Benátok dostal titul „Maestro Incurabili“ a uviedol niekoľko opier v hlavných benátskych divadlách. V roku 1738 sa presťahoval do Neapola, odkiaľ dostal zákazku na operu k narodeninám neapolského kráľa Karola VII. a vymenovali ho za kapelníka konzervatória Conservatorio di S Maria di Loreto.
Po krátkej zastávke v Londýne, kde uviedol premiéru svojej opery „Temistocle“ v Kráľovskom divadle (22. februára 1743), sa vrátil do Benátok a plne sa venoval výučbe na konzervatóriu Ospedaletto.
V roku 1747 bol pozvaný do Drážďan k saskému dvoru ako učiteľ spevu princeznej Márie Antónie Walpurgis. Tu sa znova stretol so svojim starým rivalom Johannom Adolfom Hasseom. Konflikt bol o to väčší, že Porpora sa snažil presadiť mladú sopranistku Reginu Mingotti proti manželke J. A. Hassea Faustine Bordoni. Navzdory týmto osobným kontroverziám bol Porpora vymenovaný za dvorného kapelníka (kým Hasse bol vrchným kapelníkom). Pri saskom dvore slúžil až do roku 1752, kedy odišiel do Viedne.
Vo Viedni obnovil priateľstvo s Pietrom Metastasiom a vyučoval celý rad prominentných osobností. Medzi jeho žiakov patril aj Joseph Haydn, ktorý mu tiež vypomáhal ako korepetitor. Haydn neskôr vyhlásil, že skutočné základy kompozície mu dal práve Nicola Porpora.
V roku 1759 mu saský dvor s ohľadom na vypuknutie sedemročnej vojny prestal vyplácať penziu. Prijal ešte zamestnanie na neapolských konzervatóriách a zákazku na operu pre Teatro San Carlo, ktorá sa však skončila neúspechom. V septembri roku 1761 zo zdravotných dôvodov na pedagogickú činnosť rezignoval. Posledné roky svojho života prežil v Neapole.
Po živote plnom slávy a medzinárodného uznania zomrel v chudobe 3. marca 1768. Na jeho zádušnej omši v chráme Ecce Homo účinkovali všetci významní hudobníci Neapola bez nároku na odmenu.
Dielo
Skladateľove dielo je veľmi rozsiahle. Okrem skladieb uvedených v nasledujúcom zozname skomponoval 130 svetských kantát, 40 chrámových zborov, 7 omší, 9 sólových motet, 13 mariánskych antifon a 22 iných liturgických skladieb.
Ťažisko jeho diela je vo vokálnej tvorbe, najmä v opere. Nezanedbateľným vkladom do rozvoja tohto žánru sú jeho recitatívy, ktoré sa svojou intonáciou a rytmom približujú hovorovej reči. Inštrumentálne dielo je relatívne malé. Dodnes živý je violončelový koncert a Sinfonie da camera (op. 2).
Milan Fiľo
Doc. Ing. Milan Fiľo (* 21. august 1967, Brezno) je slovenský podnikateľ, privatizér žijúci v Česku. V rebríčku najbohatších Slovákov bol v roku 2018 na 4. mieste. Ružomberská papierenská fabrika Mondi SCP, v ktorej vlastní 49 %, mu v roku 2017 priniesla dividendu 20 miliónov eur.
Štúdium
V rokoch 1984 – 1985 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, ako príprava na zahraničné štúdium. Vysokoškolské štúdium absolvoval na SF TUK, Katedra ekonomiky a riadenia strojárskej výroby.
Je docentom na Strojníckej fakulte Technickej univerzity v Košiciach, kde tiež získal titul PhD. v oblasti priemyselného hluku. V júni 2007 mu Pedagogická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku udelila titul docent. V roku 2006 mu bol udelený titul Doctor honoris causa za filantropiu a boj proti AIDS v rozvojových krajinách na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave.
Kariéra
Po ukončení štúdia pracoval na Technickej univerzite v Košiciach ako asistent.
V rokoch 1992 – 1993 zastával funkciu obchodného riaditeľa v spoločnosti ECOLEDER, s. r. o. V rokoch 1993 – 1995 pôsobil ako predseda predstavenstva spoločnosti FK Invest, a. s., a v rokoch 1994 a 1995 aj ako generálny riaditeľ spoločnosti ORE TRADE, s. r. o. Od roku 1995 bol predsedom predstavenstva a prezidentom akciovej spoločnosti ECO-INVEST, následne v roku 2016 predsedom predstavenstva spoločnosti ECO-INVESTMENT. V roku 1996 ECO-INVEST, a. s., Zvolen sprivatizoval Severoslovenské celulózky a papierne (SCP) Ružomberok (dnes Mondi SCP), keď 29. októbra 1996 sa 29-ročný Fiľo stal predsedom predstavenstva. Vláda Vladimíra Mečiara vtedy ignorovala podstatne výhodnejšiu rakúsku ponuku. Pôvodne získal svoj kontrolný podiel 67 % akcií za približne 1 miliardu korún. Malo ísť o cenu asi o 4 miliardy nižšiu, ako bola konkurenčná ponuka rakúskeho investora. Nízku cenu mala kompenzovať zásadná podmienka privatizačnej zmluvy – odovzdať 15 % akcií z nadobudnutého majetku zamestnancom SCP. Následne časť svojho majoritného podielu predal za niekoľko miliárd korún zahraničným investorom. V podniku mu naďalej zostal podiel 49 %. Napriek tomu, že zo svojho pôvodného podielu mal ponechať 15 % zamestnancom, toto nikdy neurobil. Drobní akcionári mali nárok na vyplatenie svojho podielu, čo sa však dodnes nestalo. Odhaduje sa, že ich podiel mal hodnotu asi 1 miliardu korún. Keďže podmienku odovzdania akcií nikdy nesplnil, privatizačná zmluva mala byť zrušená a jeho majetok by sa mal vrátiť štátu, k čomu však nikdy nedošlo. Drobní akcionári sa s Fiľom dodnes súdia.
ECO-INVESTMENT, a. s., je česko-slovenský priemyselno-investičný holding, realizujúci dlhodobé investície v rámci celej Európy. Hlavnými oblasťami investícií sú výroba celulózy a papiera, energetika, spracovanie mäsa, reality a telekomunikácie. Od svojho založenia je holding prítomný aj vo viacerých charitatívnych projektoch z oblasti zdravotníctva, vzdelania, kultúry a športu.
V lete 2000 sa spor TV Markízy s Gamatexom (Kočner) urovnal dvoma zmluvami. Pavlovi Ruskovi vtedy pomohli práve podnikatelia Ján Kováčik a Milan Fiľo, ktorým Rusko odpredal väčšinu svojho 50-percentného podielu v televízii. Kováčikova firma Forza vtedy prevzala dlh Gamatexu vo výške 1 milión eur. V júli 2007 americká CME Kováčikovi a Fiľovi vyplatila spolu 1,9 miliardy korún (približne 60 miliónov €). V novembri 2019 bol Fiľo vypovedať na súde v kauze zmenie TV Markíza a podobne ako Kováčik povedal, že o zmenkách na 500 miliónov korún nevedel.
Filantropia
Milan Fiľo sa významne podieľal na založení Katolíckej univerzity v Ružomberku a podporuje jej pedagogickú aj vedeckú činnosť. Na rozvoj vzdelávania na Slovensku prispel v priebehu rokov sumou viac ako 800-tisíc eur, uviedla hovorkyňa firmy Petra Greksová.
Ružomberské papierne patria v regióne Dolného Liptova k hlavným zamestnávateľom. Fiľove spoločnosti tu okrem školstva významne podporujú aj Vojenskú nemocnicu, športové kluby a domovy seniorov. Milan Fiľo je tiež zakladateľom a podporovateľom Nadácie SUPRA, ktorá pomáha súčasným aj bývalým zamestnancom papierní a ich rodinám. Tiež významne prispieva na aktivity OZ Ružomberčan, ktoré v súčasnosti združuje viac ako 7 000 obyvateľov Dolného Liptova. Prispieva aj na činnosť Vysokej školy zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety, pričom financoval vybudovanie nemocníc v Afrike a v Kambodži a spolu s prof. Krčmérym pripravuje realizáciu projektu obnovy pôrodnice a detskej nemocnice v Bosne a Hercegovine. Dlhodobo tiež podporuje Slovenský paralympijský výbor a ďalšie neziskové organizácie.
3829 Gunma
3829 Gunma je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Takuo Kodžima 10. marca 1988.
Hydropneumatické odpruženie
náhľad|Citroën – hydropneumatický zásobník tlaku, Hydraulická Guľa Hydropneumatika alebo oleopneumatika je nekonvenčný systém pruženia, ktorý využíva na tlmenie vibrácií kombináciu hydrauliky (hydraulický olej) a pneumatiky (stlačený plyn). Tento systém sa využíva prevažne v automobiloch značky Citroën.
História
náhľad|1954 [[Citroën Traction Avant 15CVH zdvihnutá poloha]] Systém vyvinul francúzsky konštruktér Paul Magés počas druhej svetovej vojny, zamestnanec automobilky Citroën. V roku 1954 bol prvýkrát použitý systém hydropneumatického zavesenia na automobile Citroën Traction Avant v modeli 15CV. Konkrétne na zadnej náprave, mal zabezpečovať stabilnú svetlú výšku, nezávisle od hmotnosti nákladu a pritom mal zachovať pohodlné pruženie. Automobilka Citroën ukončila výrobu hydropneumatického odpruženia pre európsky trh 2.6.2017 s posledným modelom Citroën C5.
Luna 2
Luna 2 bola kozmická sonda určená na výskum Mesiaca. Bola prvým umelým telesom, ktoré zasiahlo jeho povrch.
Hydropneumatické odpruženie
Funkcia
Systém využíva hydropneumatické zásobníky (gule), ktoré sú rozdelené membránou. V prvej časti membrány sa nachádza plyn, dusík. Do druhej časti vstupuje hydraulická kvapalina a pôsobí na membránu s plynom. Vibrácie sú prenášané prostredníctvom hydraulickej kvapaliny do gule a pôsobia na membránu a plynovú komoru. To nahradzuje funkciu pružiny, plyn okamžite reaguje proti hydraulickej kvapaline a plynová komora pohlcuje vibrácie. Funkciu tlmiča nahradzuje kvapalina prechodom cez ventil – Tlmenie vibrácií je vykonávané prostredníctvom ventilu vo vstupnej časti gule, vytvára odpor prechádzajúcej kvapaline.
Luna 2
Štartovala 12. septembra 1959. Po tridsatich piatich hodinách a dvadsiatich šiestich minútach zasiahla povrch Mesiaca rýchlosťou 3,3 km/s. Podobne ako Luna 1 merala intenzitu kozmického žiarenia, jeho zloženie, skúmala ťažké jadrá v kozmickom priestore, hustotu atmosféry, plynnú zložku medziplanetárneho priestoru, mikrometeority, magnetické pole Zeme a Mesiaca. Všetky tieto údaje odovzdávala až do svojho dopadu na mesačný povrch riadiacemu stredisku. Dopadla do oblasti Mare Imbrium (More dažďov) 13. septembra 1959 o 21:02:24 stredoeurópskeho času. Zaujímavá bola príprava sondy na let a neskorší dopad. Spolu s posledným stupňom rakety boli všetky diely a prístroje rakety sterilizované, aby sa na Mesiac nedostala žiadna forma pozemského života.
Hydropneumatické odpruženie
Funkcia
Pohybom membrány nastáva v systéme potreba neustáleho prebytku a nedostatku kvapaliny, jej obeh je zabezpečený hydraulickým čerpadlom s pracovným tlakom až 200bar. Zmenou množstva kvapaliny v systéme je možné meniť svetlú výšku automobilu, o stabilnú výšku sa starajú výškové korektory. Pracujú na jednoduchom princípe kedy pri nízkej polohe kvapalinu vpustia do pružiacich zásobníkov alebo kvapalinu vypustia spať do zásobníka hydraulického oleja.
Systémy
náhľad|Hydractive system náhľad|LHM zásobník a guľa pruženia v Citroëne Xantia - sa používal až do roku 1999 v rôznych obmenách s rôznymi vylepšeniami. Vo väčšine prípadov využíva spoločnú sústavu pre subkomponenty ako brzdy, posilňovač riadenia, poloautomatické radenie. V 90tych rokoch boli do systému integrované protipadacie zámky a tak už auto neklesalo pri vypnutom motore.
- Vychádzal z konceptu Citroën ACTIVA 1988. Bol prvýkrát použitý v modeli XM v roku 1989. Je to prvý elektronicky riadený variabilný podvozok. Podľa snímačov náklonu karosérie samostatne volil medzi dvomi charakteristikami pruženia, komfort a sport. V režime komfort bol aktívny celý okruh a auto malo výnimočne mäkké pruženie. V režime sport sa okruh obmedzil a rýchlejšie tak reagoval, tlmenie bolo obmedzené a podvozku sa zvýšila tuhosť.
- Bol použitý v II generácií Citroënu XM a Xantia. Fungoval podobne ako predchádzajúci systém ale mal mnoho vylepšení. Elektronické riadenie bolo doplnené o snímače natočenia volantu a pokročilú riadiacu jednotku.
- systém hydractive bol doplnený o 2 piestnice a gule, ktoré zabezpečovali, že auto pôsobilo na náklon rovnakou protisilou tzn. nemalo náklony. Stabilitou sa tak Xantia radila k superšportovým vozidlám. Systém využíval 10 hydropneumatických zásobníkov a tak bol príliš drahý na údržbu. To viedlo k jeho ukončeniu a v modeli C5 sa už nepoužil.
- Bol použitý v Citroëne C5, oproti predchádzajúcim verziám výrazne zjednodušený, tým získal vysokú spoľahlivosť, nenáročnosť a predĺžený servisný interval až 10 rokov alebo.
- Systém využíva snímače ako pri hydractive II. Oproti modelu II má množstvo vylepšení napríklad
- Bol použitý v Citroëne C5 a C6 (v modeli 2.2 HDi). Oproti systému hIII mal k dispozícií ďalšie dve gule ktoré pripájal podľa režimu comfort, sport. Dosahoval tým väčší komfort a viac charakteristík ako klasický HIII.
- Bol použitý iba v Citroëne C6 (okrem 2.2 HDi). Zjednodušene pre každé koleso sú 2 gule pruženia, pripájajú sa podľa hlavnej charakteristiky comfort a sport. Systém AMVAR obmedzuje prietok hydraulického oleja, dokáže to v reálnom čase (7 milisekúnd). Citroën C6 tak má pre každé koleso nezávisle 16 charakteristík tuhosti a dokáže ich meniť 400x za sekundu.
Mužská štvorhra na WCT Johannesburg 1975
Mužská štvohra na WCT Johannesburg 1975 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1975 od 11. do 17. apríla 1975. Titul získali Američan Arthur Ashe a Holanďan Tom Okker, ktorí vo finále porazili juhoafrický pár Bob Hewitt, Frew McMillan 6-3 6-2.
Hydropneumatické odpruženie
Použitie
V licencii sa používal v automobiloch
Automobily Citroën:
Iná technika :
A iné..
Machov
Machov je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 108 obyvateľov, z toho 564 mužov a 544 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,1 roka (muži 42,0 roka, ženy 44,3 roka).
Prvá písomná zmienka o trvalom osídlení na území obce pochádza z roku 1354. Dnešná obec vznikla pripojením a zlúčením s ďalšími malými obcami v rokoch 1949 (Machovská Lhota a Nízká Srbská) a 1960 (obec Bělý a osada Řeřišný). Obec je úplne plynofikovaná, má vybudovanú kanalizáciu a čistiareň odpadových vôd.
V obci sa nachádza lyžiarske stredisko (beh, zjazd) a usporadúvajú sa tu republikové preteky v severských disciplínach. V blízkosti Machova sa nachádzajú významné vodné zdroje regiónu. Z turistického hľadiska je obec východiskovým bodom viacerých turistických trás ( k pieskovcovým skalným mestám na vrchu Bor, na vrch Hejšovina; hrebeňová trasa na Broumovské steny; Adršpašské a Teplické skaly).
Člnkovitá kosť
Člnkovitá kosť (lat. os scaphoideum) patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí, najlaterálnejšie. Jej palmárna plocha nesie tuberositas ossis scaphoidei, dorzálne sa prikladá k facies articularis carpea na distálnej epifýze vretennej kosti (lat. radius). Mediodistálne disponuje kĺbovou plôškou pre spojenie s hlavičkatou kosťou (lat. os capitatum). Proximálnejšie je umiestnená plôška pre spojenie s mesiačikovitou kosťou (lat. os lunatum). Laterodistálna plocha kostičky nesie plôšky pre spojenie s lichobežníkovitou menšou kosťou (lat. os trapezoideum) a lichobežníkovitou väčšou kosťou (lat. os trapezium).
The Bee Gees Sing and Play 14 Barry Gibb Songs
The Bee Gees Sing and Play 14 Barry Gibb Songs je prvý štúdiový album pop rockovej skupiny Bee Gees, ktorý v novembri 1965 vydalo hudobné vydavateľstvo Leedon Records.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých skladieb je Barry Gibb.
Klinoklas
Klinoklas je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky zásaditý arzeničnan meďnatý - Cu3AsO4(OH)3.
Charakteristika
Klinoklas vytvára predĺžené alebo tabuľkovité kryštály, ktoré môžu mať kosoštvorcový tvar; v takom prípade hovoríme o pseudoromboédrických kryštáloch. Kryštály sa vyskytujú buď osamotene alebo v podobe ružicovitých agregátov. Tento minerál má tmavú, zelenomodrú zelenočiernu farbu a modrozelený vryp. Je to priehľadný až priesvitný minerál, ktorý má na kryštálových plochách sklený lesk a na štiepnych plochách perleťový lesk.
Vznik
Tvorí sa ako sekundárny minerál v oxidačnej zóne ložísk sulfidov medi tak na povrchu ako aj pod zemským povrchom. Klinoklas sa často vyskytuje s olivenitom, členom toho istého radu minerálov.
Poznávanie
Klinoklas sa rozpúšťa v kyselinách a pri jeho zohrievaní cítiť cesnakový zápach.
Vézins-de-Lévézou
Vézins-de-Lévézou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 657 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mikušovce (okres Lučenec)
Mikušovce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis
Obec leží v Lučenskej kotline na nive rieky Ipeľ.
Sčítanie 2011
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (Miksi) je z roku 1460, ale už od 14. storočia bolo tunajšie sídlisko majetkom panstva z Haliče. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom. V roku 1896 polovica obce zhorela. Mikušovce v roku 1966 pričlenili k Lučencu, osamostatnili sa v roku 1992.
Boris Farkaš
Boris Farkaš (* 4. júl 1954, Ratková) je slovenský herec. Syn herca Ladislava Farkaša, otec Kristíny Tormovej.
Aron Grünhut
Aron Grünhut (* 31. marec 1895, Bratislava – † 6. máj 1974, Tel Aviv) bol bratislavský obchodník a funkcionár ortodoxnej židovskej náboženskej obce, ktorý zorganizoval záchranu vyše 1300 rasovo prenasledovaných občanov z územia dnešného Slovenska a okolitých krajín pred a počas trvania druhej svetovej vojny. Treba vsak spomenúť, že záchranu židov financoval slovenský štát z fondu na presťahovanie židov do Palestiny. Tento fond vznikol za základe stedrej pomoci Anglických bank.V roku 1948 sa Grünhut s rodinou presťahoval do Izraela, kde sa spolupodieľal na znovuvybudovaní zaniknutej bratislavskej ješivy a synagógy.
Detstvo a mladosť (1895 – 1919)
Aron Grünhut pochádzal z ôsmich detí zbožnej ortodoxnej židovskej rodiny prešporského hostinského Viliama Grünhuta, pôvodom z Veľkého Medera a jeho ženy Fani (rodenej Weiszovej) z rodiny veľkostatkára z Dunajskej Stredy. Otec rodiny Viliam Grünhut, zomrel, keď mal Aron 11 rokov a o rodinu sa musela starať matka Fani, ktorá si otvorila jedáleň na Zámockej ulici v Bratislave. Počas Prvej svetovej vojny slúžil Aron Grünhut v rakúsko-uhorskej armáde ako sanitár v nemocnici. Po vojne sa v roku 1919 oženil s Etel Wosnerovou zo zámožnej židovskej rodiny z Dunajskej Stredy. Postupne sa im narodilo päť synov: Otto, Leo, Jozef (Akiva), Benjamin a Viliam. Rodina bývala v dome na Ventúrskej ulici v Bratislave a neskôr sa presťahovala na Heydukovu ulicu.
Medzivojnové obdobie (1919 – 1938)
Grünhut podnikal v gastronómii, venoval sa obchodovaniu s husacou pečeňou, ktorú dodával do Štrasburgu, výrobcovi francúzskych paštét, prevádzkoval židovskú jedáleň a bol členom Obchodnej a priemyselnej komory. V medzivojnovom období sa Aron Grünhut aktívne zapájal do činnosti a života bratislavskej ortodoxnej židovskej komunity. Bol zvolený do vedenia židovskej obce, viedol židovské pohrebné bratstvo Chevra kadiša, bol členom predstavenstva novopostavenej Židovskej nemocnice na Šulekovej ulici a viacerých dobročinných spolkov. Vďaka svojej práci obchodníka a častým cestám do zahraničia mal Grünhut prehľad o politickej situácií v Európe. So znepokojením sledoval radikalizáciu pomerov v Nemecku a vytušil nebezpečenstvo, ktoré Židom kvôli Hitlerovej politike hrozilo.
Záchrana prenasledovaných Židov (1938 – 1939)
V období po anšluse Rakúska sa Grünhut podieľal na záchrane dvadsaťosemčlennej skupiny frauenkirchenských židovských utečencov z Burgenlandu, ktorých chytili na úteku na území Maďarska. Grünhut zabránil ich vydaniu späť do Rakúska a zariadil im prevoz cez Dunaj a následné usídlenie na Slovensku. Ďalším prípadom záchrany židovských utečencov pred prenasledovaním v Rakúsku bola akcia na pomoc Židom z okolia Kittsee, ktorých chytili na ostrove Sihoť na Dunaji. Grünhut po zložitých vybavovaniach, ktoré trvali niekoľko mesiacov, počas ktorých bola stovka utečencov nútená bývať na vlečnom člne na Dunaji, zariadil pre všetkých platné cestovné doklady, na základe ktorých mohli legálne vycestovať do sveta. V rovnakom čase dal Grünhut postaviť stanový tábor pre niekoľko stoviek Židov bez domova, ktorých zhromaždili neďaleko Dunajskej Stredy a zariaďoval im cestu do Palestíny. V októbri 1938 zachránil Judu Goldbergera, bratislavského obchodníka s konfekciou, ktorého na príkaz Gestapa uniesli a väznili v Rakúsku. Goldbergera sa podarilo Grünhutovi oslobodiť a umožniť mu tak spolu s rodinou útek do USA. Po tom, čo sa Grünhut dozvedel o Kindertransportoch do Anglicka, ktoré organizoval Nicholas Winton v Prahe, zariadil, že aj z Bratislavy vycestuje skupina židovských detí. Grünhut vybavil desiatim chlapcom, medzi nimi aj svojmu synovi Bennymu potrebné doklady a všetci sa tak v júni 1939 dostali do Londýna, kde prežili vojnu. Po rokoch sa zistilo, že medzi chlapcami bol aj neskorší jeruzalemský hlavný rabín v Tibor (Jitzchak Tuvia) Weiss, londýnsky rabín Kurt (Sholom Ber) Stern, alebo legenda izraelskej žurnalistiky Paul Kohn. Vrcholom Grünhutových snáh o záchranu Židov pred nacistickým prenasledovaním bola akcia z júla 1939, pri ktorej sa snažil dostať naraz čo najviac Židov do bezpečia v Palestíne. Prenajal dva luxusné dunajské parníky „Kráľovná Alžbeta“ a „Cár Dušan“, ktoré vyplávali z bratislavského prístavu s 1365 utečencami z Slovenska, Rakúska, Čiech a Moravy na palube. Plavba pôvodne naplánovaná na šesť dní sa kvôli obštrukciám bulharských a britských úradov natiahla. Utečenci strávili viac ako štyri týždne v medzinárodných vodách na Dunaji. Po Grünhutovom náročnom vyjednávaní mohli utečenci v rumunskom prístave Sulina prestúpiť na nákladnú loď Noemi Julia, na palube ktorej sa po 83 dňoch dostali do cieľa svojej cesty – do mesta Haifa v Palestíne, ktorá bola v tom čase pod britským mandátom. Grünhut zariadil utečencom vstupné víza na územie Palestíny.
Po skončení vojny (1945 – 1948)
Aron Grünhut sa vrátil do rodnej Bratislavy 10. mája 1945, kde ho čakal podľa jeho vlastných slov šok: „ulice bez Židov, vydrancované byty“. Grünhut začal pomáhať Židom, ktorí sa vrátili z koncentračných táborov, staral sa o ubytovanie a lekársku starostlivosť pre tých, ktorí prežili holokaust. Zároveň pracoval na obnovení činnosti židovskej ortodoxnej obce. Po nástupe komunistov k moci v Československu v roku 1948 sa Grünhut s rodinou rozhodol emigrovať do novozaloženého štátu Izrael.
Život v Izraeli (1948 – 1974)
Grünhut ani v emigrácií nikdy nezabudol na rodnú Bratislavu. Prišiel s myšlienkou preniesť časť židovskej Bratislavy do Jeruzalema a financoval projekt výstavby novej Synagógy a Ješivy, ktorá dostala názov Pressburg. Táto Ješiva dodnes pokračuje v tradícií najstaršej bratislavskej židovskej školy, ktorú preslávil Chatam Sofer. Grünhut v Izraeli robil finančné zbierky a podporoval slovenské židovské obce. Bojoval tiež o záchranu ortodoxného židovského cintorína a angažoval sa pri obnove pamätníka Chatama Sofera. Zastával funkcie predsedu Spolku bývalých Bratislavčanov v Izraeli, predsedu Výboru na výstavbu synagógy a ješivy, správcu Bratislavskej synagógy v Jeruzaleme (Hechal Pressburg). Bol aj predsedom Asociácie Chatama Sofera v Tel Avive (Chug Chatam Sofer). Na sklonku života spísal svoje spomienky na židovskú ortodoxnú Bratislavu a prenasledovanie slovenských Židov v nemecky písanej knihe: Katastrophenzeit des slowakischen Judentums: Aufstieg und Niedergang der Juden von Pressburg (Tel Aviv, 1972).
thumb|Pamätná tabuľa na Heydukovej ulici v [[Bratislava|Bratislave na dome, v ktorom Aron Grünhut býval.]]
Odkaz Arona Grünhuta
Po Grünhutovej smrti sa na jeho činy na Slovensku takmer zabudlo. Verejnosť sa o jeho osobe a záchrane prenasledovaných Židov dozvedela vďaka práci novinára Martina Mózera. Mózer popri práci na dokumente o nacizmom ohrozených deťoch z bratislavských židovských ortodoxných rodín, ktoré sa dostali do vlakov organizovaných sirom Nicholasom Wintonom a smerujúcich do Anglicka, natrafil na meno Arona Grünhuta, ktorý túto cestu pre bratislavské deti zariadil. Martin Mózer začal pátranie po Grünhutovom príbehu, ktorého výsledkom bola výstava s názvom „Aron Grünhut, záchranca Židov, bojovník za ľudské práva“, ktorá sa po prvýkrát uskutočnila v septembri 2014 vo dvorane Ministerstva kultúry Slovenskej republiky a jej otvorenia sa zúčastnil aj Grünhutov syn Benny. Nasledovalo slovenské vydanie Grünhutových pamätí pod názvom „Katastrofa slovenských Židov“ (Marenčin, 2015). Výstava a vydanie knihy podnietili záujem médií o osobnosť Arona Grünhuta, ktorého meno sa tak viac dostalo do povedomia slovenskej verejnosti. Dňa 7. októbra 2015 bola na Heydukovej ulici 8 v Bratislave, na dome v ktorom Aron Grünhut býval, slávnostne odhalená pamätná tabuľa pripomínajúca jeho zásluhy na záchrane rasovo prenasledovaných občanov Slovenska.
Veľká Stožka
Predmetom ochrany je: ''národná prírodná rezervácia predstavuje mimoriadne zachovalé pralesné porasty. Lesné fytocenózy vytvárajú pestrú mozaiku od bučín po reliktné dealpínske a smrekovcové boriny. Výskyt reliktných a endemitných druhov. NPR je významnou lokalitou dravého vtáctva. Výrazná krasová geomorfológia.''
NGC 5063
NGC 5063 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. mája 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Martínkovice
Martínkovice je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 522 obyvateľov, z toho 266 mužov a 256 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,9 roka (muži 41,8 roka, ženy 42,1 roka).
3830 Trelleborg
3830 Trelleborg je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil P. Jensen 11. septembra 1986.
Robert Lindstedt
Robert Lindstedt (* 19. marec 1977, Sundbyberg, Švédsko) je súčasný švédsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Terakotová armáda
Terakotová armáda (兵馬俑) je armáda vyrobená z terakoty, ktorá sa nachádza v čínskej provincii Šen-si.
Bola objavená náhodou v marci 1974. Robotníci sužovaní suchom sa rozhodli vykopať studňu; namiesto vody našli niekoľko sôch koní a vojakov. Armáda sa skladá prevažne z vojakov, ale výnimkou nie sú ani sochy koní, vojnových vozov, hudobníkov, akrobatov či úradníkov. Väčšina sôch je v mierne nadživotnej veľkosti (1,83 – ), ale sú tu i sochy v zmenšenej mierke. Odhadovaný počet postáv je 8 tisíc vojakov, 130 vozov s 520 koňmi. Terakotovú armádu dal vytvoriť cisár Š’-chuang-ti v 3. storočí pred Kr. na ochranu hrobky.
Rue barbare
Rue barbare je francúzska dráma režiséra Gillesa Béhata z roku 1984.
Terakotová armáda
Dnes patrí toto mauzóleum k najväčším čínskym pamiatkam. Od roku 1987 je súčasťou svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. Zaujímavosťou je, že každá socha má iný výraz v tvári.
Mesiačikovitá kosť
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí, medzi člnkovitou kosťou (lat. os scaphoideum) a trojhrannou kosťou (lat. os triquetrum). Proximálna časť kosti sa prikladá k facies articularis carpea vretennej kosti (lat. radius). Distálna plôška sa dotýka hlavičkatej kosti (lat. os 'capitatum'), ulnárne sa dotýka hákovej kosti (lat. os 'hamatum'). Laterálne je na kosti plôška pre spojenie s člnkovitou kosťou (lat. os scaphoideum), mediálne s trojhrannou kosťou (lat. 'os triquetrum').
Kuala Lumpur
Kuala Lumpur je sídlom malajzijského parlamentu. Bývalo tiež sídlom legislatívnych aj exekutívnych vládnych inštitúcií, z ktorých väčšina v roku 1999 presídlila do Putrajaya. Oficiálne sídlo malajzijského kráľa Istana Negara leží tiež v Kuala Lumpur. Podľa Globalization and World Cities Study Group and Network (GaWC) je Kuala Lumpur jediným globálnym veľkomestom v Malajzii.
Mesto Kuala Lumpur leží vo vnútri federálneho územia Kuala Lumpur, ktoré je jedným z troch malajzijských federálnych území. Ďalšími dvoma sú Putrajaya (administratívne centrum) a Labuan (finančné centrum).
NGC 5064
NGC 5064 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. marca 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Spicks and Specks
Spicks and Specks je druhý štúdiový album pop rockovej skupiny Bee Gees, ktorý v novembri 1966 vydalo hudobné vydavateľstvo Spin Records.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých skladieb je Barry Gibb, ak nie je uvedené inak.
Saigo no Door wo Šimero!
Saigo no Door wo Šimero! (jap.: 最後のドアを閉めろ！) je japonská manga séria od autora Jugi Jamadu, publikovaná spoločnosťou Biblos. Na podnet tejto mangy vzniklo aj jednodielne OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do šónen-ai.
Príbeh
Nagai Acuši bol na svadbe svojho najlepšieho priateľa. Saitó Tošihisa si zobral krásku, ktorú Nagai nenávidel od prvej chvíle, pretože mu vzala to najcennejšie. Po svadbe sa ide spiť do nemoty a v bare natrafí na ďalšieho hosťa zo svadby, Hondu Kenzóa. Na druhý deň mu volá Saitó, celý nešťastný, lebo jeho žena sa stratila. Z Hondovho podania vyplynie, že utiekla s nejakým manažérom. Pre Nagaia však nastáva morálna dilema – využiť priateľove trápenie vo svoj prospech a zviesť ho, keď je to najľahšie alebo sa zachovať ako pravý kamarát? Nagai si vyberie tú druhú možnosť a na Saitóa, ani na Hondu nedokáže prestať myslieť.
Meistratzheim
Meistratzheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tesla (podnik)
thumb|Logo vpravo|thumb|Vitráž v pražskej pasáži Světozor right|thumb|Tesla MHB 8080 (= Intel i8080) right|thumb|Elektrónka ECC 83
TESLA bol česko-slovenský koncernový podnik, vyrábajúci elektrotechnické a elektronické prístroje a súčiastky na vojenské, profesionálne a amatérske účely. Priamym pokračovateľom TESLY je súčasná česká firma Tesla a.s. (približne 400 zamestnancov), ktorá vznikla z pobočky Tesla Hloubětín. . Na Slovensku existuje v súčasnosti spoločnosť s názvom TESLA Stropkov, akciová spoločnosť a ''TESLA Liptovský Hrádok, akciová spoločnosť. ''
Vznik
Podnik TESLA bol založený 10. augusta 1946 v továrni Mikrofona v Prahe-Strašniciach za účasti juhoslávskeho ministra Zlatariča Branka, ministra priemyslu Macedónska Vasiljeva Georgija, ministra priemyslu Bohumila Laušmana, zástupcov vlády, inštitúcií a vysokých škôl. Podnik vznikol zoštátnením a spojením 16 pôvodne samostatných firiem – išlo buď o česko-slovenské podniky alebo častejšie o pobočky zahraničných koncernov:
Názov TESLA a ochranná známka
Názov TESLA bol pôvodne (a oficiálne) inšpirovaný menom srbského elektrotechnika Nikolu Teslu (†1943). O založení podniku oficiálne referoval časopis Radioamatér v októbri 1946. Potom ako v 50. rokoch nastal ideový rozkol krajín socialistického tábora a vtedajšia Juhoslávia sa stala neobľúbenou, bolo nevhodné používať srbské pomenovanie, a tým bol názov zmenený na TEchnika SLAboprúdová.
Pobočky závodov
V ČSSR bol podnik TESLA štátnym monopolom na výrobu televízorov, rádioprijímačov, vysielacích zariadení, žiaroviek a elektrotechnických súčiastok. Jeho výrobky boli určené nielen pre všetky socialistické štáty v rámci RVHP, ale aj pre ďalšie vtedy spriatelené rozvojové krajiny ako Egypt, Sýria a iné. V roku 1980 bolo generálne riaditeľstvo Tesla Praha zrušené a následne vznikli štyri samostatné koncerny: Tesla Rožnov (elektronické súčiastky), Tesla Karlín (investičná elektronika), Tesla Brno (meracia a laboratórna technika) a Tesla Bratislava (spotrebná elektronika). Všetky boli začlenené pod Federálne ministerstvo elektrotechnického priemyslu (FMEP). TESLA - Výzkumný ústav spojové techniky A. S. Popova zostal pod priamou pôsobnosťou FMEP.
Podnik mal veľké množstvo závodov.
Tesla v súčasnosti
Po roku 1989 sa jednotlivé časti podniku osamostatnili. Z väčšej časti zanikli. Niektoré sa zmenili na súkromné firmy s novým názvom. Priamym pokračovateľom je súčasná česká firma Tesla a.s. (približne 400 zamestnancov), ktorá vznikla z pobočky Tesla Hloubětín. Tesla a.s. vyrába hlavne vojenské mikrovlnné systémy, zdravotnícke prístroje alebo mobilné zariadenia na úpravu čistej vody. Závod v Mladé Vožici sa zaoberá strojárenskou výrobou (predovšetkým výrobou nábytku pre dielne).
Na Slovensku existuje v súčasnosti spoločnosť s názvom TESLA Stropkov a.s., ktorá vyrába zariadenia na komunikáciu v bytových domoch (ľud. zvončeky), elektrické zásuvky a vypínače, a TESLA Liptovský Hrádok, akciová spoločnosť, ktorá produkuje výrobky strojárenské (konštrukcie – stojany, skrine na osadenie dielov), elektrotechnické (plošné spoje a pod.) a telekomunikačné (ústredne, komunikačné zariadenia, ich komponenty na opravu a servis).
Václav Černík
Václav Černík môže byť:
Deux-Évailles
Deux-Évailles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3831 Pettengill
3831 Pettengill je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 7. októbra 1986.
Bee Gees' 1st
Zoznam skladieb
Autormi všetkých skladieb sú Barry Gibb a Robin Gibb, ak nie je uvedené inak.
Móric Sonnenfeld
Móric Sonnenfeld (* druhá polovica 19. storočia, Blatné - † 1935,, Slovensko) bol  kníhtlačiar, kníhkupec.
Životopis
Celým menom sa volal Moritz Markus Moses Sonnenfeld. Spoločník Jakuba Singera, majiteľa tlačiarne v Banskej Bystrici (1894-1897). Majiteľ tlačiarne Hungária (1897-1919), ktorá neskôr existovala v Banskej Bystrici pod menom vlastníka, nakoniec pod názvom Slovan (1929-1935). Mal obchod s knihami a papierom na Hornej ul. v Banskej Bystrici.
Viala-du-Pas-de-Jaux
Viala-du-Pas-de-Jaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 100 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrchslatina
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hriňová a je aj mestskou časťou Hriňovej v okrese Detva v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 18,0500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''PR tvoria pomerne zachovalé zamokrené až rašelinné bioce-nózy, na ktoré sa viaže výskyt zvláštneho ekotypu smreka, schopného v mrazovej polohe sa trvalo reprodukovať. Sú tu podmienky pre pomalý rast porastov s tvorbou rezonančného dreva.''
Ústredná budova Stredoslovenských elektrární
Ústredná budova Stredoslovenských elektrární (dnes Stredoslovenská energetika) sa nachádza v Banskej Bystrici a bola navrhnutá v spolupráci Františka Eduarda Bednárika a Vitalija Zraževského v rokoch 1938-1941.
Budova sa člení na 3 časti: hlavná budova, obytná časť a neskoršia administratívna dostavba. Hlavná budova má charakteristicky zaoblené nárožia, je päťpodlažná, tvorí ucelenú hmotu s dispozičným trojtraktom. Obytná časť je trojposchodová v ktorej sa nachádzajú jednoizbové a trojizbové byty.
Konštrukciu tvorí železobetónový skelet, ktorý umožnil odľahčenie a presklenie prízemia. Dispozícia má tradičné usporiadanie, na prízemí je priestranná hala s jednoduchými kanceláriami, ktoré sú prepojené strednou presvetlenou chodbou.
Peripieninský lineament
Peripieninský lineament je to tektonické rozhranie 1. rádu, ktoré oddeľuje blok Centrálnych Západných Karpáty od Českého masívu a východoeurópskej platformy. Možno ho považovať za hlbinný prejav komplikovanej stavby bradlového pásma. V súčasnosti sa tento termín neodporúča používať.
Na Považí je približne zhodný s priebehom bradlového pásma. Na východe možno rozhranie sledovať v oblasti ukrajinského úseku bradlového pásma a severného okraja rumunského marmarošského masívu. Geofyzikálne výskumy v priestore západne od Myjavy poukazujú, že skok Moho-diskontinuity, s ktorým je peripieninský lineament najčastejšie stotožňovaný, sa v tomto priestore oddeľuje od bradlového pásma a pozdĺž severozápadných svahov Malých Karpát smeruje na juhozápad do oblasti Semmeringu. Rozhranie je na väčšine územia Západných Karpát takmer vertikálne, alebo veľmi strmo uklonené na juh. Smerom na západ do Álp sa tento sklon zmenšuje a mení sa na vnútrokôrový násun. Podľa geofyzikálnych zistení nie je peripieninský lineament celkom zhodný s priebehom bradlového pásma, na východe zasahuje viac na sever, zatiaľčo na západe viac do vnútornej časti orogénu.
Termín pôvodne zaviedol M. Máška v roku 1961, ktorý toto rozhranie chápal ako predel medzi starými masívmi fungujúci od dôb asyntskej a kaledónskej až do alpínskej éry.
Mezilečí
Mezilečí je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 151 obyvateľov, z toho 72 mužov a 79 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 44,1 roka, ženy 40,6 roka).
NGC 5065
NGC 5065 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.