cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Killers
Vznik (2001 – 2004)
Dňa 19. augusta 2003 mala skladba „Mr. Brightside“ premiéru v show DJ Zane Lowe's BBC Radio 1 vo Veľkej Británii. The Killers potom cestovali do Londýna a začali hrať v baroch a kluboch, každú noc sa davy ľudí zväčšovali a kritika bola veľmi pozitívna. Skoro po návrate do USA skupina podpísala zmluvu s vydavateľstvom Island Def Jam.
Hot Fuss (2004 – 2006)
The Killers vydali album Hot Fuss v júni 2004 vo Veľkej Británii pod vydavateľstvom Marrakesh Records a v USA pod vydavateľstvom Island Records. Album dosiahol 1. miesto vo Veľkej Británii a bol 6-krát nominovaný na platinu BPI. Takisto dosiahol vrchol v Austrálii, USA a Kanade, kde bol 3-krát certifikovaný na platinu. Skupina mala tiež úspech so singlami „Mr. Brightside“, ktorý dosiahol Top 10 vo Veľkej Británii a USA, „All These Things That I've Done“, „Somebody Told Me“ a „Smile Like You Mean It“.
V júli 2005 má The Killers v Londýne dobročinný koncert Live 8, kde zahrali skladbu „All These Things That I've Done“. Robbie Williams začlenil refrén piesne „I've got soul but I'm not a soldier“ do svojho vlastného vystúpenia. Coldplay a U2 nasledovali, kde v ich samostatných koncertoch v Las Vegas hrali s The Killers, kde začlenili refrén do svojich piesní „God Put a Smile Upon Your Face“ a „Beautiful Day“ jednotlivo.
Sam’s Town (2006 – 2007)
Druhý štúdiový album The Killers s názvom Sam’s Town bol vydaný v októbri 2006 pod vydavateľstvom Island Def Jam Music Group. Brandon Flowers povedal, že Sam’s Town bude „jeden z najlepších albumov za posledných 20 rokov“. Predalo sa 706,000 kópií albumu po celom svete počas prvého týždňa a s #2 debutoval v hitparáde Billboard. Nahrávka bola 4x certifikovaná na platinu vo Veľkej Británii a v USA. Z albumu boli vydané 4 single: „When You Were Young“ vydaný v septembri 2006, „Bones“ vydaný v novembri 2006, „Read My Mind“ vydaný vo februári 2007 a „For Reasons Unknown“ vydaný v júni 2007.
Sawdust (2007 – 2008)
Skupina vydala v novembri 2007 kompilačný album pod názvom Sawdust, ktorý obsahoval raritné skladby a aj nový materiál. Sawdust bol certifikovaný na platinu v BPI. Prvý singel albumu pod názvom „Tranquilize“ vytvorili v spolupráci s Lou Reedom a bol vydaný v októbri 2007. Album obsahuje tiež piesne „Ruby, Don't Take Your Love to Town“, (Kenny Rogers a The First Edition coververzia), „Romeo and Juliet“, (Dire Straits coververzia), „Daddy's Eyes“, B-strana z „Bones“, ktorá bola najlepšie predávanou bonusovou skladbou z Sam’s Town. Skupina vydala coververziu skladby „Shadowplay“ od skupiny Joy Division na americkom iTunes Store v rovnakom mesiaci. Skupina taktiež vydala svoj druhý Vianočný singel nazvaný „Don't Shoot Me Santa“.
Day & Age (2008 – 2010)
thumb|right|Vystúpenie The Killers v septembri 2009 v USA. The Killers dokončili prácu na treťom štúdiovom albume, ktorý vyšiel 24. novembra 2008 vo Veľkej Británii a o deň neskôr v USA. V rozhovore s NME potvrdil frontman Brandon Flowers názov albumu Day & Age. Skupina spolupracovala so Stuartom Priceom a spoločne vytvorili remix skladby „Mr. Brightside“ pod názvom Thin White Duke remix a ďalšie dve skladby „Leave the Bourbon on the Shelf“ a „Sweet Talk“. Prvý singel vydaný z albumu bol „Human“, hoci mal byť vydaný z kompilácie Sawdust. Bol vydaný dňa 22. septembra 2008 a hudobné video na iTunes bolo vydané 16. októbra 2008. Day & Age je tretí album skupiny, ktorý sa vo Veľkej Británii a Írsku dostal na #1, a dosiahol #6 v hitparáde Billboard 200. Skupina vydala tiež tretí Vianočný singel v decembri 2008 s názvom „Joseph, Better You Than Me“, na ktorom spolupracovali Elton John a Neil Tennant z Pet Shop Boys. Počas leta roku 2009 sa The Killers zúčastnili na niekoľkých festivaloch po celej Európe, vrátane show Hard Rock Calling v Hyde Parku v Londýne. Takisto boli prvýkrát hlavnou hviezdou amerických festivalov Lollapalooza a Coachella. 5. až 6. júla 2009 v Royal Albert Hall v Londýne nahrali svoje prvé živé DVD, ktoré vydali v novembri 2009. The Killers v decembri 2009 vydali štvrtý Vianočný singel „Happy Birthday Guadalupe“.
Koncom februára 2010 britské noviny The Sun publikovali príbeh, že Flowersova matka zomrela po dvojročnom boji s rakovinou mozgu. Táto udalosť znamenala predčasné ukončenie turné Day & Age po Ázii.
Prestávka a štvrtý štúdiový album (2010 – súčasnosť)
V januári 2010 skupina oznámila, že bude mať krátku prestávku.
Skupina bola pozvaná prezidentom USA Barackom Obamom a 4. júla 2010 hrala na južnom trávniku Bieleho domu ako šúčasť osláv Dňa nezávislosti, ktorú Flowers opísal ako „monumentálna česť“. Aj napriek ich prestávke si spoločne zahrali skladby „Human“, „Somebody Told Me“, „Mr. Brightside“, „A Dustland Fairytale“, „God Bless America/Read My Mind“ a „When You Were Young“.
Ocenenia a nominácie
The Killers vyhrali štyri ocenenia NME Awards za Najlepšia medzinárodná skupina roku 2005, 2008, 2009 a Najlepšie video skladby „Bones“ v roku 2006. The Killers boli tiež 6x nominovaní na cenu Grammy. V roku 2006 skupina získala ocenenie BRIT Award ako Najlepšia medzinárodná skupina a album Sam’s Town získal ocenenie Najlepší medzinárodný album.
Hudobný štýl
Hudobný štýl skupiny odkazuje na viacero žánrov, vrátane alternatívneho rocku, indie rocku,  post-punk revivalu,  new wave  a heartland rocku.
Členovia
Súčasní
Koncertní
VSŽ Košice v sezóne 1979/1980
VSŽ Košice v sezóne 1979/1980 hrali svoju 16. sezónu hokejovej ligy, ktorá bola 37. sezónou I. ligy. TJ VSŽ Košice nakoniec v tejto sezóne obsadili 7. miesto. Titul získalo Poldi SONP Kladno. Vypadol Zetor Brno a naspäť sa vrátil Gottwaldov.
The Killers
Členovia
Bývalí
VSŽ Košice v sezóne 1979/1980
TJ VSŽ Košice začal prípravu na sezónu 16. apríla 1979, čo bolo takmer o mesiac skôr oproti minulým sezónam. Na trénerskom poste sa nezmenilo nič. Trénerská dvojica Nitka-Selvek viedla oranžovo-čiernych aj tento ročník. Príprava na sezónu mala II. fázy - na suchu a na ľade. Príprava na ľade začala v prvý augustový deň. Prípravné zápasy odohrali HC Košice s tímami prvej a druhej ligy. Tím sa zúčastnil aj „spartakiádneho pohára“ v Prešove, Sliezskeho pohára v Opave a Tatranského pohára. Všetky turnaje vyhrali. Na záver prípravy sa zúčastnili "turnaja o cenu časopisu Sovietsky šport", kde v konkurencii tímov dvojnásobného ruského majstra Krídla Sovietov Moskva, Poľskej hokejovej reprezentácie a tímu HK Sokol Kyjev obsadili 3. miesto.
Mužstvo VSŽ Košice pred sezónou opustilo viacero hráčov. Brankár Stankóczi odišiel do ZPA Prešov. Do Zvolena odišiel obranca Bačiak. Do Popradu obranca Roško a útočníci Saloň a Lach. Na povinnú vojenskú službu odišli Maczoszek, Mažgút a Franc do Trenčína; R. Spišák do Litomeříc a L. Kateržábek do Víškova. Posilami tímu boli brankár Švárny a útočník Jančuška z Liptovského Mikuláša a útočníci Barochovský z Bánskej Bystrice, Liba z Prešova a Meluš z Dukly Trenčín. Z košického dorastu boli zaradení do tímu Matis, Prokopovič, Petö a Marušin. Z vojenskej služby sa vrátili späť Šterbák z Jihlavy a Filipovič z Dukly Michalovce. Vedenie riešilo prestup Š. Jabcona a ikona klubu Brunclík ohlásil odchod do Pražskej Slávie IPS. Nakoniec sa rozhodol na zotrvaní v klube.
Cieľ pred sezónou bolo umiestniť sa do 6.miesta. Počas sezóny sa hral 5-týždňový turnaj Zimných olympijských hier v Lake Placid v USA. Československo tam obsadilo 5. miesto. Z tímu Košíc tam mal zastúpenie ako jediný Vincent Lukáč, najproduktívnejší hráč I. Ligy so 67 bodmi za 24 asistencii a 43 gólov a zároveň aj najlepší ligový strelec. Počas tohto turnaja hrali TJ VSŽ Košice semifinále spartakiádneho pohára v Nitre, kde obsadili 2. miesto a neprebojovali sa do finále. Ďalší hráči VSŽ Juraj Bakoš a Igor Liba reprezentovali Československo na Majstrovstvách sveta juniorov vo Fínskych Helsinkách, kde obsadili 4. miesto. „B-mužstvo“ ČSSR reprezentoval J. Šterbák a výber do 17-rokov dorastenci M. Oros a J. Ontko.
Káder
Tréneri
Štatistiky hráčov
Zdroj: Eliteprospects
Vladimír Petříček
Vladimír Petříček (* 17. jún 1948, Libiš) je český veslár, reprezentant Česko-Slovenska, olympionik, ktorý získal striebornú a bronzovú medailu z olympijských hier.
V Mníchove 1972 získal ako kormidelník striebro v dvojke s kormidelníkom spoločne s bratmi Pavlom Svojanovským a Oldřichom Svojanovským. Na tej istej olympiáde získal ako kormidelník aj bronzovú medailu v nepárovej štvorke s kormidelníkom. Na LOH 1976 v Montreale obsadil 4. miesto.
1184 Gaea
1184 Gaea je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil K. Reinmuth 5. septembra 1926.
Trojan (mesto)
Trojan (🇧🇬) je mesto v centrálnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Lovečskej oblasti. Mesto je administratívnym centrom rajónu Trojan.
Cracovia
Cracovia (lat. Krakov) môže byť:
Vlkov (okres Tábor)
Vlkov je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 153 obyvateľov, z toho 81 mužov a 72 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,1 roka (muži 43,2 roka, ženy 51,4 roka).
Maďarská socialistická strana
MSZP vznikla v roku 1989 rozpadom Maďarskej socialistickej robotníckej strany. V prvých slobodných voľbách v roku 1990 získala iba 33 kresiel a bola v opozícii. O štyri roky neskôr vo voľbách zvíťazila so ziskom 209 mandátov. I keď strana získala nadpolovičnú väčšinu, rozhodla sa vládnuť spolu s SZDSZ. V parlamentných voľbách v Maďarsku v roku 1998 bola strana so 134 kreslami na druhom mieste za pravicovým Fideszom, voči ktorému bola v opozícií.
Šabac
Šabac je mesto v západnom Srbsku. Nachádza sa na hranici centrálneho Srbska a Vojvodiny, (na rieke Save), v historickom regióne Mačva, ktorého je ekonomickým i kultúrnym centrom. Je tiež strediskom Mačvianského obvodu.
Mesto je napojené na železničnú sieť, prechádza cez neho niekoľko kľúčových ciest a neďaleko sa nachádza aj diaľnica Záhreb – Belehrad. Významný je tiež miestny prístav. Priemysel je orientovaný prevažne na potravinárstvo (zastúpené sú však ale aj ďalšie odvetvia, napr. drevovýroba, či stavebníctvo), pretože okolitá pôda je veľmi úrodná. Po roku 1990 však Šabac ako jedno z priemyselne najvyspelejších miest ťažko strádal; najprv ekonomickou krízou, neskôr medzinárodnými sankciami a nakoniec bombardovaním. Uzavreté boli početné závody.
V stredoveku bol Šabac známy ako významná pevnosť na južnom okraji Uhorska, kde často prebiehali strety medzi Turkami a rakúskymi vojskami.
V roku 2011 žilo v Šabaci 52 822 obyvateľov. V obci Šabac (okolie mesta) potom niečo vyše sto tisíc ľudí.
Ján Silván
Ján Silván (* 1493, Trnava – † 14. február 1573, Domažlice) bol najvýznamnejší slovenský renesančný básnik, hudobník, kazateľ, konšel.
Ján Silván je najstarší slovenský duchovný lyrik, charakterizovaný aj ako nostalgický lyrik, a prvý slovenský literárny autor, ktorý sa rozhodol pre aktuálne básnické spracovanie ucelenej časti žaltára. Zo stredovekej literárnej anonymity vstupuje do novoveku ako prvý menom známy básnik. Ide o prvé meno slovenských literárnych dejín, ktoré skutočne zažiarilo. thumb|right|Pieseň na prvý žalm z kancionála Jána Silvána Písně nové na sedm žalmů kajících a jiné žalmy (Praha 1571)
Životopis
Narodil sa v Trnave. Pochádzal z poddanskej rodiny, záznam v matrike Viedenskej univerzity, kde sa zapísal roku 1516 ako Johannes Silvanus de Merica, však svedčí o jeho vyššom vzdelaní. Na Silvánov slovenský pôvod jasne ukazuje aj jeho prímeno „natione Pannonius“. O jeho ďalších životných osudoch sa zachovalo málo dokumentov, aj tie však nasvedčujú, že Silvánove životné peripetie boli základným impulzom jeho tvorby a že tieto prudké zmeny súviseli s jeho konfesionálnou orientáciou na Jednotu bratskú, orientovanú zwingliánsky. Viedenská univerzita bola v čase, keď na nej študoval, poznamenaná myšlienkami jedného z popredných predstaviteľov reformácie vo Švajčiarsku Ulricha Zwingliho a zrejme i toto prostredie predurčilo Silvána v tom, že po roku 1527 pôsobil ako anabaptistický – novokrstenecký kazateľ v Ivančiciach na Morave. V tom čase vyšlo totiž nariadenie Ferdinanda Habsburského o zákaze pôsobenia anabaptistov a zwingliánov v Uhorsku a veľká časť ich prívržencov sa usadila práve na Morave. Najväčšie osobné (fyzické aj psychické) problémy Silván zrejme prežíval (súdiac podľa jeho poézie) v čase postupného zbližovania sa jednotlivých reformačných prúdov s najsilnejšou – luterskou reformačnou vlnou, ktoré nekompromisne odmietal (tzv. wittenberská konkordia medzi zwingliánmi a luteránmi z roku 1536 ). Tým voči sebe vyvolal také nepriateľstvo, že začiatkom 40. rokov 16. storočia údajne musel ujsť z Moravy na Slovensko, kde sa pravdepodobne ukrýval v Malých Karpatoch. Ale tu tiež bol prenasledovaný, preto sa čoskoro vrátil do Čiech. Po roku 1536 bol pisárom v službách Jána Popela z Lobkovíc v Prahe a v rokoch 1539 – 1550 na jeho panstve v Horšovskom Týne. Keďže tento významný šľachtic a humanistický vzdelanec bol známy nepriateľským postojom k reformácii, je pravdepodobné, že aj Silván sa vrátil ku katolíckej viere. V čase pôsobenia v Horšovskom Týne vo funkcii pisára mu pri požiari mesta zahynula manželka s dvoma deťmi. Tam a v blízkych Domažliciach od začiatku 50. rokov, najmä po druhej výnosnej ženbe, hospodáril na rozsiahlych majetkoch. Po roku 1565 žil v Domažliciach, kde patril medzi vznešených mešťanov, mal dom na námestí a v roku 1572 sa tam stal členom mestskej rady – konšelom.
Tvorba
Svojou tvorbou sa Ján Silván stal najvýznamnejším slovenským renesančným básnikom. Pre jeho tvorbu je charakteristická pôsobivá lyrická intímna výpoveď ľudského jedinca – v pravom zmysle subjektívna obsahom i formou (používanie priamej výpovede 1. osoby = „ja“), vnútorné umelecké spracovanie vtedajších nepokojných pomerov na Slovensku (i osobných tragédií) a mnohé slovakizmy v jeho českých textoch. Charakteristiku špecifickosti našej duchovnej lyriky (odmietanie telesnej poživačnosti, glorifikovanie morálnej cnosti) možno na Silvánovej poézii priam klasicky dokumentovať. Radikalizmus jeho mladosti, vášnivá duša túžiaca po poznaní skutočných istôt vo svete rozkývaných hodnôt, bolestivé hľadanie orientácie v prílivových reformačných vlnách – a schopnosť pretransformovať krízu svojho vnútorného života do slov – z neho urobili básnika mimoriadnych kvalít. Poznávanie nestálosti sveta, ustavičných zvratov a márnych zápasov v ňom vyvolávalo až existenciálnu úzkosť, ktorá oslovuje čitateľa Silvánových veršov do dnešných čias. Silvánov talent vysoko hodnotili aj jeho súčasníci – činiteľ Jednoty bratskej Jan Blahoslav hovorí o ňom ako o človeku „vzdelanom, hudobníkovi i básnikovi znamenitom“, aj keď s výhradami k svetskému bohémskemu spôsobu jeho života, za ktorý sa však aj sám autor (lyrický subjekt) vo svojich piesňach kajal.
Kancionál
Vďaka notovým záznamom nápevov, ktoré Silván uverejnil pri niektorých piesňach, je jeho spevník aj dôležitou hudobnou pamiatkou a piesne z neho sa dajú rekonštruovať. 15 piesní zo Silvánovho kancionála zhudobnil Slovenský komorný súbor Musa ludens – pod vedením manželov Jána a Ľudmily Piptovcov s recitáciou Štefana Bučka – a vydal na CD nosiči s názvom Skvosty renesancie – Ján Silván (1493 – 1573) roku 1997.
Žalmické parafrázy
Silván bol prvým slovenským literárnym autorom, ktorý sa rozhodol pre aktuálne básnické spracovanie ucelenej časti žaltára (po ňom napr. Vavrinec Benedikt z Nedožier). Prvých sedem piesní sú parafrázy kajúcich biblických žalmov, za ktorými nasledujú ešte parafrázy na dva žalmy. Druhé vydanie je rozšírené o 8 piesní a parafráz.
Silván zo žalmického dvojveršia, funkčne parafrázujúc, vytvára piesňové štvorveršie. K piesňam a parafrázam na žalmy pripája populárnu melódiu z jednoduchej historickej, ľudovej i poloľudovej piesne alebo majú svoju individuálnu melódiu, ktorú uvádza pred textom v notovom zápise. Všetky žalmické parafrázy spája nápev historickej piesne O muránskom zámku, majú sa teda spievať na melódiu, v sprievode ktorej sa rozširovala "historicky pamätná" Píseň o zámku muránském z roku 1549. Jedna z jeho najstarších piesní Z hlubokosti volám k Tobě je zložená na nápev inej historickej piesne O krále Ludvíka porážce. Predpísanými nápevmi Silván síce zbavil text a melódiu piesne jej sakrálnej výnimočnosti, jeho piesne však vďaka tomu miestami „udierajú na charakteristický prostonárodný tón“, umožňuje mu to spopularizovať ich a urobiť ľahko zapamätateľnými, a žalmický text tak navyše približuje k bezprostrednejšej citovosti a prežívaniu. Lyrický subjekt sa v parafrázach žalmov javí ako hriešny, slabý, biedny a bezmocný vo svojej pokore a nedokonalosti, z čoho vyplýva jeho pocit osamelosti. „Už Blahoslav bol tej mienky o Silvánovi, že je viac básnikom svetským než cirkevným.“
Vlastné duchovné piesne
Pri zvolenom princípe melodiky Silván zotrváva aj v druhej časti koncionála, obsahujúcej jeho vlastné duchovné piesne výrazne subjektívneho, osobného charakteru, z ktorých niektoré majú už parametre osobnej individuálnej lyrickej výpovede o človeku, jeho vzťahu k viere, k Bohu, k svetu. V nich Silván vyjadroval najskôr hriešnosť, pokoru, biednosť človeka, ale neskôr aj jeho vášne, utrpenie, slabosti a duševnú nespokojnosť, pritom však hlavnou myšlienkou jeho básní je boj s hriechom, vášňami a kajúcnosť. Lyrický subjekt je v druhej časti kancionála oveľa individuálnejší, má svoje osobné vášne a hriechy, s ktorými sa musí vysporiadať len on sám. Je to pohľad človeka, ktorý pozná „pravé šťastie“, ale za cenu mnohých strát a prehier. Lyrický subjekt sa tak ocitá medzi abstraktným ideálom čistoty viery, absolútnej Božej Pravdy a nádeje na spásu v protiklade k zažívanej realite pozemského života. Pre Silvána je jediným naozajstným prameňom šťastia a vnútornej vyrovnanosti – pokoja – viera v Boha a vo vykupiteľské Kristovo dielo. V najlepších piesňach kancionála lyrický subjekt dospieva do pózy kajúcneho hriešnika, ktorý sa k pokore dostal len za cenu vybojovaného osobného zápasu so sebou samým a svojou hriešnosťou.
Najpozoruhodnejšie piesne
Jedinečnú osobnú výpoveď predstavuje Silvánova autobiografická žalmová pieseň Z hlubokosti volám k tobě (1536), reagujúca na konfesionálne spory, ktorá je aj rozhorčeným protestom proti zrade ideálov. Táto pieseň, ktorá sa má spievať na nápev inej historickej piesne O krále Ludvíka porážce, reaguje na udalosti spojené s bitkou pri Moháči (1526), ktorá výrazne zmenila politické pomery v Uhorsku a hovorí predovšetkým o hanebnej zrade Uhrov, ich nesvornosti pri tejto rozhodujúcej protitureckej bitke. Poézii Jána Silvána dodáva črtu neopakovateľnej individuálnosti predovšetkým subjektívne ostro vyhrotené prežívanie ľudského času, prítomné napríklad v elegických reflexiách za pominutím veku mladosti Jak jest čistá věc z mladosti a Rozpomeniž se, mládenče výborný alebo v reflexiách vyjadrujúcich existenciálnu úzkosť z neúprosného plynutia času spojeného s dramatickým vedomím zániku všetkého pozemského, vrátane bytia človeka, ako sú Přišel jsem na tento svět a Marnost na všem znám a vidím. Medzi najpozoruhodnejšie Silvánove piesne patria aj Kto chce stále štěstí míti, Ktož miluje nesmírně, nostalgická pieseň Slušíť se za to prositi (ktorá sa dosiaľ spievava u slovenských evanjelikov), pieseň Srozumívám tomu, žeť radosti není..., ktorá vyjadruje dramaticky prežívanú úvahu nad tým, čo je to vlastne "bezpečné svědomí", i cez nové a nové poznávanie, že človekovo aktívne sebaprežívanie nie je nič iné, "než těžké soužení, ustavičný vždycky boj, srdečný nepokoj", ako aj pieseň Spomoziž mi z hoře mého, vyjadrujúca pocity človeka – lyrického subjektu, ktorý stojí pred čitateľom do hĺbky svojej bytosti smutný, vnútorne rozporný a koniec koncov osamotený – a z týchto polôh adresuje svoju reč, resp. svoju "pieseň", i svoju ľudskú nádej Bohu.
Silvánova poetika
Pre Silvánovu poetiku je typická zmyslová konkrétnosť metafor, prirovnaní i prívlastkov, ktorými vie názorne a plasticky vyjadriť pocity lyrického subjektu. Prvky kazateľského, patetického náboženského štýlu zjemňuje tendenciou k hovorovosti a k jednoduchosti ľudovej poézie. Verš je sylabický, stroficky usporiadaný (prevažuje štvorveršová strofa), združene rýmovaný (dominujú gramatické rýmy), v osobne ladených veršoch a dlhších strofách sa však mení na komplikovanejšie a nepravidelnejšie rýmové usporiadania.
Ján Silván je – vyslovením svojej vlastnej individuality, vyjadrením skutočného ľudského subjektu – naším prvým skutočným renesančným básnikom.
Honnelles
Honnelles je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 4 971 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Honnelles pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Carl Gustav Jung
Carl Gustav Jung (26. júla 1875 Kesswil, Švajčiarsko – 6. júna 1961 Küsnacht, Švajčiarsko) bol švajčiarsky lekár, psychiater a psychoterapeut, zakladateľ analytickej psychológie. Jeho prínos pre psychiatriu a psychológiu spočíva v pochopení ľudskej psychiky na pozadí sveta snov, umenia, mytológie, náboženstva a filozofie. Má významný podiel na skúmaní príčin a liečbe schizofrénie.
Ako syn protestantského farára prežíval všetky otcove pochybnosti spojené s vierou. Ako veľmi senzitívne dieťa sa často oddával osobnej imaginácii, pri ktorej sa pokúšal nadviazať kontakt s Bohom. Vzhľadom na veľké množstvo duchovných hodnostárov v rodine sa predpokladalo, že aj jeho dráha pôjde v otcových stopách. Potom, čo objavil v ranej dospelosti filozofiu a literatúru, rozhodol sa vymaniť z rodinnej tradície a zapísal sa na štúdium medicíny a psychiatrie.
Mladosť a štúdiá
Carl Gustav Jung sa narodil 26. júla 1875 v meste Kesswil v švajčiarskej oblasti Thurgau. Jeho otec tu pracoval ako evanjelický farár. Carl Gustav po maturite začal študovať v Bazileji medicínu, ktorú ukončil zložením štátnej skúšky v roku 1900. V roku 1902 promoval na Dr. medicíny s témou „K psychológii a patológii tak isto okultnými fenoménmi“. Rozhodol sa špecializovať na psychiatriu a v decembri toho istého roku dostal asistentské miesto u Eugena Bleulera na Psychiatrickej klinike "Burghölzli" v Zürichu. Od roku 1905 do 1909 bol vrchným lekárom v "Burghölzli". V rokoch 1905 až 1913 pracoval aj ako súkromný docent na univerzite v Zürichu. Od roku 1906 sa verejne stal prívržencom psychoanalýzy Sigmunda Freuda, ktorého v roku 1907 aj osobne spoznal. Kvôli osobným nezhodám so svojím nadriadeným Bleulerom opustil v roku 1909 kliniku a otvoril si súkromnú prax v Küsnacht pri Zürichu. V marci 1910 mu bola v Nürnberg udelená pocta, stal sa 1. prezidentom novozaloženého „Medzinárodného psychoanalytického spoločenstva“. Tento post zastával štyri roky.
Univerzita v Zürichu
Univerzita v Zürichu mala svoju klinickú bázu v Burghölzli a Jung sa stal jej lekárom v roku 1900. Ústav viedol Eugen Bleuler, ktorý sa zaoberal skôr tradičným deskriptívnym skúmaním duševných chorôb. V opozícii k filozofickej psychológii sa Jung zaoberal experimentálnou psychológiou, v ktorej odvodzoval zákony s rovnakou platnosťou ako vo vede. So svojim spolupracovníkom Franzom Riklinom významne prepracovali Bleulerom používaný asociačný test, rozšírili zoznam podnetných slov i asociačných párov. Asociačný test pre Junga predstavoval bránu k obsahom nevedomých komplexov v ľudskej psychike. V rozprávaniach duševne chorých nachádzal podobnosti s mýtmi a túto zhodu chápal ako prejav spoločnej základne individuálnej imaginácie a vedomia celej ľudskej rasy. Študoval mytológiu a zbieral materiál preludov, halucinácií a snov pacientov, ktoré sa mu zdali byť pre túto teóriu relevantné.
Spolupráca a priateľstvo s Freudom
V určitom slova zmysle sa hovorí o vzťahu učiteľa a žiaka, ale spoluprácu Junga s Freudom charakterizuje predovšetkým dôvera a priateľstvo. Jung sa prvýkrát stretol s Freudom v roku 1907, ich spolupráca trvala do roku 1912. Pre Freuda znamenal Jung najinšpiratívnejší prvok svojho psychoanalytického hnutia, predovšetkým sa zhodovali vo výskumoch v oblasti hystérie. Freudovská psychoanalýza, ktorá sa zameriavala na sexuálny pôvod neurózy, sa však zdala Jungovi príliš obmedzená, chcel pracovať s "trajektóriou" neurózy a jej implikáciami pre budúci vývoj pacienta. Aj Freudovo poňatie komplexu ako akéhosi sexuálneho rezídua z psychických zážitkov skorého detstva mu pripadalo ako silne obmedzujúce.
Objav fantázií americkej spisovateľky Frank Millerovej ho privádza k podvedomým tvorivým imagináciám, mytologickým snom a fantáziám, ktoré mali neosobný charakter. Subjekt sa vracia k archaickej mimoslovnej forme výrazu. Kým pre Freuda bol symbolizmus z väčšej časti dôsledkom historického a kultúrneho kontextu, Jung kládol na tieto faktory minimálny dôraz a zameral sa na neosobnú vrstvu ľudskej duše, ktorú nazval kolektívne nevedomie. Tu sa začali zo spoločnej cesty rozchádzať. V roku 1912 vydáva Jung štúdiu Symboly premeny, kde odmieta Freudov prílišný dôraz na sexualitu a na príklade symbolizmu vízií Frank Millerovej rozširuje poňatie libida ako všeobecnej psychickej a životnej energie zameranej na cieľ. Freud nebol schopný prijať čokoľvek, čo by nebolo v zhode s jeho teóriou, ktorú už medzitým povýšil na dogmu.
Vzťah Freuda a Junga nemal iba vedecké, ale aj osobné pozadie. Freud sa rozhodol Junga adoptovať a "podľa vzoru patriarchov ho pomazať in patribus infidelium – v zemi neveriacich". To neskôr znamenalo problém ako sa vymaniť z otcovskej autority, a to hlavne vo chvíli, keď sa objavil vzťah konkurencie.
Charakteristika Jungovej hlbinnej psychológie
Rok 1913 bol pre Junga zlomový. Po sérii apokalyptických snov a vízií rezignoval na prednášky na univerzite, v roku 1914 sa vzdáva funkcie prezidenta Medzinárodnej psychoanalytickej spoločnosti, na čele ktorej stál od roku 1911. V tomto období sa venuje prevažne práci na svojich teoretických štúdiách, zakladá úzky krúžok Psychologického klubu, venuje sa súkromnej terapeutickej praxi, ale predovšetkým zdokonaľuje svoju techniku, ako komunikovať so svojím nevedomím. Nadväzuje tak na svoje rané zážitky z detskej imaginácie. Učí sa personifikovať fenomény nevedomia, počúvať ich hlas, a tým ich urobiť uchopiteľnými pre vedomie. Dochádza k postulátu, že v individuálnej mysli existujú prvky, ktoré jej nepatria, resp. nie sú jej vlastným výtvorom.
Vedomie a nevedomie
Jung sa snažil zachytiť a popísať nejakú praktickú metodiku, ako sa človek môže vysporiadať so svojím nevedomím. Bol si vedomý toho, že náboženské filozofie, metafyzické systémy alebo symbolická imaginácia pracujú s týmto faktom. Psychologické výpovede majú rovnakú váhu ako výpovede vedeckého rázu, akými disponuje napríklad fyzika. Jung v tejto súvislosti zavádza pojem psychickej reality, ktorú moderné osvietené poňatie človeka odkazuje mimo skutočnosť. Neustále sa snaží zdôrazňovať empirickú povahu duševných výpovedí a zároveň si je vedomý, že pre moderný vedecký názor nebude jednoduché tento fakt prijať. Poukazuje na nebezpečenstvo vyplývajúce z oddelenia psychického sveta od racionalisticky chápanej skutočnosti. Na mnohých miestach vyslovil predtuchu nebezpečného vplyvu nespracovaných nevedomých archetypov, ktorá sa mu splnila druhou svetovou vojnou.
V týchto úvahách dospel Jung k podstatnému zisteniu, že vedomie a nevedomie sa k sebe správajú komplementárne. Podľa vzoru matematiky vytvoril pojem transcendentnej funkcie, faktor vedomia a faktor nevedomia tvoria jednu psychickú funkciu, podobne ako reálna a imaginárna zložka tvoria komplexné číslo. Rôzne varianty vzťahu vedomých a nevedomých faktorov sú charakteristické pre rôzne typy duševného ochorenia.
Jung pracoval na koncepcii psychologických typov. Zaviedol dvojitú kategóriu povahy podľa zamerania libida, introvertnú (orientovaná do svojho vnútra) a extrovertnú (orientovanú na vonkajší svet). Neskôr klasifikáciu doplnil o štyri základné funkcie ľudskej psychiky (myslenie, cit, vnímanie, intuícia). V tejto súvislosti hovorí o diferenciácii (rozlíšení) jednotlivých funkcií, pričom najmenej diferencovaná psychická funkcia patrí u jednotlivca do oblasti osobného nevedomia.
Symbolizmus nevedomých projekcií
náhľad|„Bollingenská veža“, vila C. G. Junga V roku 1923 začína Jung stavbu veže v Bollingene, obydlia, ktoré je žijúcim dôkazom jeho ďalšieho objavu, psychického stredu v ľudskej duši – Self čiže Bytostné Ja. Bollingenská veža, ktorú psychológ neustále vlastnými silami rozširoval, nebola len miestom stretávania sa s rôznymi osobnosťami, ale predovšetkým symbolickým vyjadrením osobného rastu k celistvosti, kombináciou praktickej životnej orientácie a spracovaním snovej imaginatívnej látky. Pracuje presne v intenciách svojho zistenia, že projekciou nevedomých obsahov do reality sa stávajú obsahmi viditeľnými. Stavba týmto prekračovala svoj symbolický význam.
Koncom 20. rokov začína Jung štúdium alchymistického symbolizmu, obracia sa k starým filozofickým majstrom (Majster Eckhart, Paracelsus, Augustín z Hippa ai.), skúma kresťanstvo, jeho heretické hnutia a symbolizmus, sám sa zúčastňuje objavenia gnostických zvitkov z egyptského Nag Hammádí. Na pôde religionistického spolku Eranos sa stretáva s Mirceom Eliadom, Károlom Kerényim. S Richardom Wilhelmom pracuje na interpretácii Tajomstva zlatého kvetu, ezoterického textu čínskeho taoizmu, píše úvod k čínskej knihe premien I-ťing.
Všetky získané materiály a znalosti trvale konfrontoval so svojou praxou psychiatra, jeho spektrum klientely sa pohybovalo od obyčajných pacientov psychiatrického ústavu v Küsnachtu po známe i zámožné osobnosti (dcéra Jamesa Joyca, spisovateľ Hermann Hesse, dcéra Johna D. Rockefellera). Usporadúval prednášky, písal články do odborných časopisov, študoval myslenie primitívnych afrických kmeňov.
Bytostné Ja
Na Bazilejskej univerzite sa v roku 1943 stáva riadnym profesorom lekárskej psychológie, bez toho, aby prerušil svoju psychiatrickú prax. Jeho široký záber vedomostí mu umožňoval vyjadrovať sa fundovane k súdobému dianiu. Často sa vracal k svojim textom a prepracovával ich vo svetle svojich novonadobudnutých skúseností s religióznymi a ezoterickými systémami. Symbolika alchymistických obrazových sérií ho privádza ku koncepcii dvojice archetypov animus/anima, pričom mužskému svetu tvorí nevedomý protiklad anima (ženská časť duše) a naopak. Tretí prvok, persona, je maskou, ktorá robí na ostatných ľudí určitý dojem a súčasne zakrýva pravú povahu jedinca a vyvoláva u iných dojem uznávania požadovaného správania. Rieši tým problém princípu spojenia osobnej nezávislosti a spoločenskej akceptácie. Rozvíjaním symboliky dochádzajú adepti alchýmie ku kontaktu s nevedomím a ich psychický stred vo vedomom ja sa presúva smerom k Self. Rovnakú charakteristiku našiel Jung pri snovej imaginácii, čo iba podporilo teóriu o zameranosti ľudskej psychiky na cieľ (teleológie), ktorý nazval procesom individualizácie a stotožnil ho s vytvorením psychického stredu v Bytostnom Ja. Ako nástroj takto zameranej terapie použil aktívnu imagináciu, pri ktorej klienti často spracovávali svoje vízie do obrazov, ktoré podľa vzoru mandál východu zobrazujú psychickú celistvosť osobnosti v poriadku kozmu.
Kritika
Jungova práca nebola prijímaná bez výhrad. Pred modernou vedou musel stále dokazovať empirickú povahu svojich zistení a bol často obviňovaný z ezoterizmu. Z opačnej strany ho napríklad židovský filozof Martin Buber kritizoval za prílišné zatemňovanie Boha gnostickou špekuláciou. Častá výčitka teológov smeruje k psychologizujúcemu poňatiu Boha, ktorý ako autonómny psychický obsah nemá žiadnu realitu mimo ľudskej psyché. K tejto výčitke sa Jung vyjadroval mnohoznačne, vždy so zreteľom na svoje psychologické zameranie. V korešpondencii s anglickým dominikánom Victorom Whitom došlo napriek k všetkým sympatiám k nezhode pri otázke privatio boni. Zlo podľa Junga patrí do celku skutočnosti a nemožno ho redukovať na nedostatok dobra, a i tu nachádza pre toto tvrdenie psychologické zdôvodnenie.
Pokračovanie Jungových myšlienok
Jungova analytická psychológia je všeobecne použiteľná a neobmedzuje sa iba na určité psychologické typy, ale rešpektuje akúkoľvek povahu človeka. Získala si celý rad ctiteľov a žiakov, ktorí pokračovali v Jungovom diele. V roku 1948 bol založený Inštitút C. G. Junga, ako reakcia na vzrastajúci záujem o rozvíjanie a spoluprácu na myšlienkach analytickej psychológie. Jung si bol vedomý skutočnosti, že jeho objavy ho prekročili a z analytickej psychológie sa stalo hnutie. Dnes sa inštitút orientuje ako tréningové centrum analytikov a psychoterapeutov, slúži ako miesto k stretnutiu študentov, vedcov a učiteľov. Podobne v Londýne bola založená Spoločnosť pre analytickú psychológiu.
Tempo (STV)
Tempo je magazín Slovenskej televízie, ktorý sa zaoberá prevenciou pred represiou v doprave aj v každodennej kriminalite.
Pôvodne (do roku 2018) sa zaoberal výhradne dianím v cestnej doprave nielen na Slovensku. Vysiela sa od roku 2003 na programe STV 2, v súčasnosti ho moderuje Viliam Stankay.
Periodicita: 4-týždenná
Dĺžka programu: priemerne 13 minút, od časti 1/2011 len 10 minút
Teteven
Teteven (po bulharsky: Тетевен) je mesto v severnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Lovečskej oblasti. Mesto je administratívnym centrom rajónu Teteven.
Štartovací komplex 5 na Cape Canaveral Space Force Station
Mercury-Redstone 1 na LC-5.|thumb
Štartovací komplex 5 (skratka: LC-5) bolo jedno zo štartovacích miest na Základni vzdušných síl Cape Canaveral na Floride. Z rampy komplexu štartovali rôzne verzie rakiet Redstone a Jupiter.
Komplex je známy najmä ako miesto štartu pre let NASA Mercury-Redstone 3, ktorý vyniesol prvého amerického astronauta, Alana Sheparda, do vesmíru. Bol tiež miestom štartu Gusa Grissoma v lodi Mercury-Redstone 4. Lety Mercury-Redstone 1, Mercury-Redstone 1A a Mercury-Redstone 2 so šimpanzom Hamom na palube tiež štartovali z LC-5.
Celkovo sa na komplexe uskutočnilo 23 štartov, 16 rakety Redstone a 7 rakety Jupiter. Prvý štart sa uskutočnil 19. júla 1956 a posledný bol štart Gusa Grissoma v lodi Liberty Bell 7 21. júla 1961.
Z komplexov 5 a 6 sa 31. januára 1964 stalo múzeum, v ktorom je môžné vidieť originálne zariadenia použité pri letoch programu Mercury. Výlety do múzea organizuje Návštevnícke centrum Kennedyho vesmírneho strediska.
Vinzieux
Vinzieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Vinzieux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vinzieux má 384 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vianočný ostrov (Indický oceán)
náhľad|Poloha Vianočného ostrova náhľad|Vlajka náhľad|Mapka Vianočného ostrova thumb|right|Poon Saan – obchody
Teritórium Vianočného ostrova, skrátene Vianočný ostrov je ostrov v Indickom oceáne južne od Jávy. Politicky je to tzv. vonkajšie teritórium Austrálie. Je to nesamosprávne teritórium. Administratívne stredisko je Flying Fish Cove.
Je zaujímavý najmä pre biológov a botanikov (dažďový les a podobne), 65 % jeho rozlohy je národný park. Ťažia sa tu fosfáty.
Zlatný potok (prítok Mútňanky)
Zlatný potok je potok na hornej Orave, v severozápadnej časti okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Mútňanky, meria a je tokom V. rádu.
Potok tečie v Oravských Beskydách, v podcelku Pilsko, pramení na severnom svahu Polomu v nadmorskej výške cca, približne 50 metrov od štátnej hranice s Poľskom. Tečie juhovýchodným smerom, najprv priberá pravostranný prítok z južného svahu Polomu, následne preteká okrajom močaristého územia v lokalite Spálený grúnik na ľavom brehu, pričom zľava priberá prítok prameniaci južne od kóty (na cca 400 metroch tečú rovnobežne) a sprava prítok  zo severného svahu Hrubej bučiny. Výrazne rozšíreným korytom ústi severozápadne od Mútňanskej Píly v nadmorskej výške približne do Mútňanky.
Slovenská Kajňa
Slovenská Kajňa je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec bola v novembri 1944 vypálená ustupujúcimi nemeckými vojakmi. Úplne zhorelo 56 domov a čiastočne 10 domov.
Železničný skúšobný okruh Cerhenice
náhľad|Mapa okruhov náhľad|Súprava [[Alstom AGV na okruhu, v pozadí budovy skúšobného ústavu]] Železničný skúšobný okruh Cerhenice, ktorý je súčasťou Skúšobného centra Velim, je uzavretou traťou, na ktorej sa skúšajú železničné vozidlá. Nachádza sa v Stredočeskom kraji neďaleko Poděbrad, medzi železničnou traťou Praha - Kolín a diaľnicou D11. Podľa úradného povolenia je kategorizovaný ako vlečka.
K1 (budova)
right|thumb|Cracovia Business Center
K1 (do roku 2014 Cracovia Business Center; známa aj ako Błękitek) je najvyššia (a prakticky jediná) výšková budova v poľskom meste Krakov. Po vrchol antény má výšku 105 metrov (po vrchol strechy okolo 90 metrov) a má 20 poschodí.
Železničný skúšobný okruh Cerhenice
Umiestnenie
Hlavné sídlo správy okruhu je v obci Cerhenice, pričom okruh zasahuje na územie obcí Velim, Cerhenice, Vrbová Lhota, Ratenice, do južného predmestia Poděbrad a do obce Pňov-Předhradí. Medzi vnútorným a vonkajším okruhom je sídelná časť obce Sokoleč.
K1 (budova)
História budovy siaha do roku 1972, v rokoch 1996-1998 bola celkovo zmodernizovaná.
Piekary Śląskie
Piekary Śląskie je mesto s právami powiatu v Poľsku v Sliezskom vojvodstve  v rovnomennej gmine.
Železničný skúšobný okruh Cerhenice
Technické podrobnosti
Skúšobné centrum sa skladá z dvoch vlastných skúšobných železničných okruhov:
Oba okruhy umožňujú nezávislé napájanie všetkými najpoužívanejšími európskymi napájacími sústavami:
Svojím technickým vybavením vytvára celok pre realizáciu rady jazdných skúšok koľajových vozidiel, dráhových zariadení a dopravných prostriedkov. Umožňuje vykonávanie experimentov, vrátane hlukových skúšok, kontrol schopnosti dráhových vozidiel komunikovať s okolím a signalizovať v systémoch ETCS a GSM-R, alebo simulácií zmien a porúch elektrického napájania, spoločne s praktickým testovaním výpadkov napájania a reakcií vozidiel na tieto vonkajšie vplyvy.
Koncentračný tábor Flossenbürg
Flossenbürg bol nacistický koncentračný tábor, ktorý postavila SS v máji 1938. Bol postavený v obci Flossenbürg v Hornom Falcku, blízko hraníc s Česko-Slovenskom. Od roku 1938, až do jeho oslobodenia v apríli 1945, prešlo táborom približne 90 000 väzňov a asi 30 000 ich tu aj zomrelo.
Dejiny
Pred druhou svetovou vojnou bol tábor určený najmä pre, vtedy nazývaných, „asociálov a kriminálnikov“. Tábor bol strategicky umiestnený tak, aby boli väzni využívaní ako neplatená pracovná sila, ktorá ťažila žulu z miestneho lomu. Lom patril spoločnosti DEST, ktorá sa zaoberala výrobou stavebných materiálov a ktorú vlastnila SS.
Počas druhej svetovej vojny, bola väčšina väzňov z východných okupovaných území. Boli ubytovaní v 16 veľkých barakoch a krematórium bolo postavené v údolí priamo za táborom. V septembri 1939, tu SS transportovala 1 000 politických väzňov z tábora Dachau.
Medzi rokmi 1941 a 1942 tu bolo transportovaných približne 1 500 poľských väzňov, najmä členov poľského odboja. V júli 1941, zastrelili stráže SS 40 poľských väzňov a to na strelnici za táborom. Od februára do septembra 1941 popravili jednotky SS približne jednu tretinu poľských väzňov. Počas vojny nechali jednotky SS popraviť desiatky tisíc sovietskych vojnových zajatcov. Vo Flossenbürgu ich bolo na konci roku 1941 popravených viac ako 1 000. Pre sovietskych zajatcov bol dokonca zriadený špeciálny tábor vo vnútri Flossenbürgu. Popravy sovietskych zajatcov tak sporadicky prebiehali počas celého roku 1944. Sovietski zajatci sa nachádzali v pod-tábore Mülsen St. Micheln, kde 1. mája 1944 vypuklo masové povstanie a pokus o útek. Podpálili baraky a zabili niekoľko väzňov, ktorí boli lojálni SS a vykonávali ich rozkazy. Povstanie bolo potlačené a nikomu sa nepodarilo utiecť. Počas povstania zomrelo na popáleniny a iné zranenia skoro 200 väzňov. SS odviedla 40 vodcov povstania priamo do väznice vo Flossenbürgu, kde boli neskôr popravení.
Vo februári 1943 bolo v hlavnom tábore viac ako 4 000 väzňov. Viac ako polovicu z nich tvorili politickí väzni (najmä Sovieti, Česi, Holanďania a Nemci). Nemeckých kriminálnikov bolo asi 800, homosexuálov viac ako 100 a 7 boli Svedkovia Jehovovi.
Počas vojny bola nútená práca kľúčová pre nemecké zbrojenie. Výsledkom bolo expandovanie tábora, ktorý začlenil približne 100 pod-táborov, ktoré sa koncentrovali najmä v okolí zbrojárskeho priemyslu na juhu Nemecka a v západnom Česko-Slovensku.
1. septembra 1944 sa Flossenbürg stal tréningovým táborom pre veľké množstvo ženských strážnik (Aufseherinnen), ktoré boli verbované násilím z nemeckých a poľských tovární. Celkovo bolo vycvičených viac ako 500 žien, ktoré po čase odišli do pod-táborov. Tieto ženy obsadili pod-tábory ako Dresden Ilke Werke, tábor Freiberg, koncentračný tábor Helmbrechts, Holýšov, Leitmeritz, Mehltheuer, Neustadt bei Coburg, Norimberg-Siemens, Oederan, a Svatava a je známe, že šesť členiek SS (SS-Helferinnenkorps) obsadili pod-tábor Gundelsdorf.
Roku 1945 bolo v celom systéme tábora Flossenbürg približne 40 000 väzňov, vrátane 11 000 žien. Väzni museli pracovať v lome a v zbrojárskom priemysle. Podvýživa, choroby a prepracovanie bol medzi väzňami častý jav a spolu s tvrdým zaobchádzaním stráži viedol takýto prístup k smrti tisícov väzňov.
Predpokladá sa, že medzi aprílom 1944 a aprílom 1945 bolo vykonaných viac ako 1 500 rozsudkov smrti. Za týmto účelom bolo namontovaných šesť nových šibeníc. Tempo denných popráv v posledných mesiacoch prevýšilo kapacitu krematória. Oddiel SS tento problém vyriešil tak, že telá ukladali na kopy a pomocou benzínu ich zapálili. Odsúdení na smrť boli pred popravou držaní niekoľko dní osamote v tzv. bunkri, v tme a bez jedla.
Medzi popravenými spojeneckými dôstojníkmi bol agent SOE vo Francúzsku Gustave Biéler (popravený 6. septembra 1944). V ten deň boli popravení viacerí agenti SOE, pretože Nemci chceli s blížiacou sa porážkou získať čo najviac informácií. 29. marca 1945 bolo obesených 13 agentov SOE vrátane Jacka Agazariana a Briana Raffertyho. Spolu s nemeckým admirálom a odporcom nacizmu Hansom Osterom, boli vojenský právnik Karl Sack, teológ rev. Dietrich Bonhoeffer a Ludwig Gehre s Wilhelmom Canarisom pred svedkami ponížení a popravení 9. apríla 1945. V čase popravy bol Canaris ocenený železným krížom, nemeckým krížom a krížom cti. 1. augusta 2007 bol vo Flossenbürgu odhalený pamätník na jeho počesť.
Pochod smrti a oslobodenie
náhľad|Pohľad na tábor po oslobodení v apríli 1945 Na začiatku apríla 1945 sa ku táboru začali blížiť jednotky USA. Oddiel v tom čase SS popravil generála Hansa Ostera, admirála Wilhelma Canarisa, Rev. Dr. Dietricha Bonhoeffera, Dr. Karla Sacka, Dr. Theodora Strüncka a generála Friedricha von Rabenau, ktorí boli zapojení do Stauffenbergovho pokusu o prevrat 20. júla 1944. Spolu s nimi bol popravený člen francúzskeho odboja Simone Michel-Lévy, ktorý organizoval povstanie v tábore. 20. apríla 1945 začala nútená evakuácia 22 000 väzňov, vrátane 1 700 Židov, pričom boli ponechaní iba chorí a nevládni. Pri pochode smrti do koncentračného tábora Dachau boli väzni, ktorí nedržali krok zastrelení. Kým prišli do Dachau, viac ako 7 000 väzňov bolo zastrelených alebo skolabovali a zomreli
Kým armáda USA oslobodila tábor 23. apríla 1945, zomrelo vo Flossenbürgu viac ako 30 000 väzňov. Vojaci 90. a 97. pechotnej divízie našli v tábore približne 1 600 chorých a oslabených väzňov neschopných pešieho transportu, ktorých nacisti nestihli povraždiť.
Flossenbürgský proces
Flossenbürgský proces riešiaci vojnové zločiny sa začal v Dachau 12. júna 1946 a skončil 22. januára 1947. Súdených bolo 46 členov personálu pre zločiny vraždy, týrania a hladovania väzňov v ich väzbe. Všetci okrem piatich obžalovaných boli odsúdení, z toho 15 na smrť, 11 na doživotie a 14 bola odňatá sloboda od jedného do trinásť rokov.
Múzeum holocaustu
22. júla 2007, pri príležitosti 62. výročia oslobodenia bolo vo Flossenbürgu otvorené múzeum holocaustu. Ceremónie sa zúčastnilo aj 84 bývalých väzňov, vrátane ukrajinského prezidenta Viktora Juščenka, ktorého otec bol počas vojny v tábore 5 mesiacov.
Sky Tower
Sky Tower môže byť
Dacia 1210
Dacia 1210 bol automobil nižšej strednej triedy vyrábaný rumunskou automobilkou Dacia. Pochádza z Dacie 1310, ktorá je modernizovaná verzia Dacie 1300, tá pochádza z Renaultu 12. Vozidlo sa začalo vyrábať v roku 1984, kedy prebehol prvý facelift Dacie 1310. Je slabšia než 1310, má výkon 35 kW a objem 1,4 l.
Okres Rokycany
Okres Rokycany je okres v Plzenskom kraji. Jeho sídlom je mesto Rokycany. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 45 823 a hustota zaľudnenia je 80 obyvateľov na. V okrese Rokycany je 68 obcí, z toho 6 miest.
1185 Nikko
1185 Nikko je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavil O. Oikawa 17. novembra 1927.
Joze
Joze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
A Matter of Life and Death
A Matter Of Live & Death je štrnásty štúdiový album Anglickej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Albumové témy sú: vojna, apokalypsa a samota.
Single
vydané: 14. august 2006 vydané: 14. november 2006
La Plaine
La Plaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pilica (Sliezske vojvodstvo)
Pilica je mesto v Poľsku v Sliezskom vojvodstve v okrese Powiat zawierciański v rovnomennej gmine.
Žije tu 1 990 obyvateľov (30.6.2007).
Záhoří (okres Tábor)
Záhoří je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 50 obyvateľov, z toho 27 mužov a 23 žien, pričom priemerný vek v obci bol 51,0 roka (muži 52,2 roka, ženy 49,6 roka).
VAZ 21099
náhľad|Lada Samara 21099
Lada Samara 21099 je prevedenie sedan, ktoré sa predstavilo v roku 1990. Výroba prebiehala v automobilke AvtoVAZ, ale aj na Ukrajine. Tam sa vyrábala ešte okolo roku 2010.
Vozidlo sa vyvážalo aj na západné trhy, do Nemecka, do Česka, kde sa predalo niekoľko stoviek sedanov. Nikdy však Samara nedosiahla v predajoch toľko úspechov, ako modely klasickej konštrukcie. Aj napriek modernej konštrukcii Samaru v 90. rokoch prevalcovali vozy 2105, 2104, 2107 vychádzajúce z Fiatu 124.
Označenie na západných trhoch: Lada Forma, Lada Sagona, Lada Sable, Lada Samara Saloon.
Trojpriestorový štvordverový voz VAZ-21099 bol pripravený na sériovú výrobu na jar 1990. Lenže problémy s dodávkou dielov pretiahli prípravy až do decembra. Prvý sériový automobil bol vyrobený 22. decembra 1990. Už od začiatku výroby mal sedan oproti ostatným modelom Samara tzv. "dlhé blatníky" s predĺženou kapotou. Nová bola tiež maska ​​vozidla. Motory s objemom 1,3 l a 1,5 l boli vybavené ako karburátorom, tak vstrekovacím systémom, v závislosti na prevedení a mieste určenia vozidla. V ponuke bola jednu dobu aj verzia s pohonom všetkých kolies (Lada Victory) a vozidlo s osemvalcom a turbodúchadlom Lada Sport.