cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štartovací komplex 39 v Kennedy Space Center
História
Rampy sa spočiatku používali na štarty rakiet Saturn V v programe Apollo. Pôvodná štruktúra rámp bola prepracovaná pre potreby raketoplánu, ktorý po prvýkrát vyštartoval z LC-39A v roku 1981 po poslednom štarte Saturnu V, ktorý v roku 1973 vyniesol vesmírnu stanicu Skylab, a v roku 1986 z LC-39B po testovacom projekte Apollo-Sojuz (1975). LC-39 boli počas obdobia Apolla iba odpaľovacie rampy – doplňovacie veže boli pripojené k štartovacej rampe – jediná úprava, ktorá bola spravená, bola takzvaná „milkstool“, ktorá umožnila rakete Saturnu IB (pre všetky misie Skylab s ľudskou posádkou, nevypustenou Skylab Rescue, a Apollo-Sojuz) použiť odpaľovaciu vežu Saturnu V. Pre raketoplán mala odpaľovacia rampa nepohyblivú vežu a otáčajúcu prevádzkovú rampu, použitú na ochranu orbiteru raketoplánu a na namontovanie vertikálneho ovládania užitočných nákladov do nákladného priestoru.
Prvé použitie LC-39 bolo v roku 1967 s prvým štartom Saturnu V, ktorý niesol Apollo 4 – kozmickú loď bez ľudskej posádky. Druhý štart bez ľudskej posádky, Apollo 6, tiež použil LC-39A. S výnimkou letu Apollo 10, ktorý štartoval z rampy LC-39B, štartovali všetky lety s ľudskou posádkou Apollo-Saturn V počnúc letom Apollo 8, z rampy LC-39A. Po štarte Skylabu v roku 1973, kde bola použitá raketa Saturn INT-21 (dvojstupňová úprava rakety Saturn V pôvodne určená pre aplikačný program Apolla), bola rampa LC-39A prepracovaná pre program Space Shuttle a bola použitá pre prvý štart raketoplánu Columbia (STS-1).
Program Space Shuttle
vľavo|náhľad|Raketoplán [[Discovery (raketoplán)|Discovery na štartovacej rampe 39B, 25. júl 2005]]
Aby raketoplán dosiahol obežnú dráhu, musel mať dostatočný ťah na prekonanie gravitácie Zeme. Ťah sa dosahoval kombináciou pomocných raketových motorov na pevné palivo (angl. Solid Rocket Boosters, SRB) a hlavnými motormi raketoplánu Space Shuttle (angl. Space Shuttle Main Engine, SSME). SSME používali zmes kvapalného vodíka a kvapalného kyslíka z externej nádrže (angl. External Tank, ET), pretože raketoplán nemal palivové nádrže pre SSME. Niekoľko mesiacov pred štartom sa do montážnej haly (Vehicle Assembly Building, VAB) priviezli všetky tri hlavné súčasti a umiestnili sa na mobilnú štartovaciu plošinu (Mobile Launcher Platform, MLP). Motory na pevné palivo sa privážali po častiach železnicou z výrobného zariadenia v Utahu, externé nádrže prichádzali z výrobného zariadenia v Louisiane nákladnou loďou a raketoplán čakal v spracovateľskom zariadení Orbiter Processing Facility (OPF). Najprv sa zostavili motory SRB a nainštalovala sa medzi ne externá nádrž. Potom sa s použitím žeriavu spustil raketoplán a pripojil sa k externej nádrži. Zostavený systém previezol transportér Crawler 3 až 4 míle (4,8 až 6,4 km) k rampe asi za 8 hodín.
Na štartovacej rampe sa mobilná štartovacia plošina spustila na viaceré podstavce a transportér Crawler zišiel z rampy do vyčkávacieho priestoru v bezpečnej vzdialenosti. Každá rampa obsahovala prístupový vežový systém zložený z dvoch častí:
FSS umožňovala prístup do raketoplánu pomocou vysúvacieho ramena a jej súčasťou bol „čiapkovitý uzáver“ na zachytávanie kyslíka odvetraného z plnej externej nádrže. Otočná obslužná konštrukcia obsahovala čistú miestnosť, umožňovala prístup do nákladného priestoru orbitera, ochranu pred počasím a mohla chrániť raketoplán pred vetrom až do rýchlosti 60 uzlov (/h).
thumb|left|Pohľad na štartovacie rampy 39A (v popredí) a 39B v čase [[program Space Shuttle|programu Space Shuttle, 1. marca 2006]] thumb|Štart raketoplánu [[Discovery (raketoplán)|Discovery zo štartovacej rampy 39B (misia STS-116), 10. december 2006 – posledný štart raketoplánu z tejto rampy]]
Na každej rampe boli tiež veľké nízkoteplotné nádrže na skladovanie paliva – kvapalného vodíka a kvapalného kyslíka pre SSME. Vysoko výbušná povaha týchto chemických látok si vyžadovala početné bezpečnostné opatrenia v celom štartovacom komplexe. NASA vypočítala, že minimálna bezpečnostná vzdialenosť v prípade naplnených nádrží raketoplánu sú 3 míle pre personál a 8 700 stôp  medzi rampami. Aby sa predišlo obrovskému poškodeniu raketoplánu a raketových motorov počas štartu, napumpovalo sa pred štartom na odpaľovaciu rampu 300 000 galónov (1,1 milióna litrov) vody, ktorá stlmila zvuk počas štartu. V dôsledku ohrevu tejto vody sa počas štartu vyvinulo veľké množstvo vodnej pary. Od okamihu začatia plnenia paliva až do štartu raketoplánu museli okrem nevyhnutných pracovníkov všetky osoby opustiť rizikovú oblasť.
Pre prípad havárie bol odpaľovací komplex vybavený núdzovým výťahovým systémom na rýchlu evakuáciu osôb do bezpečia. Pri opúšťaní raketoplánu sa posádka mala presunúť do núdzového výťahu, ktorý by klesol na povrch rýchlosťou až do 60 míľ za hodinu (/h). Bol to kôš na lane, ktorý klesal pod strmým uhlom preč od miesta štartu. Na povrchu by posádka nastúpila do upraveného obrneného vozidla M113 a presunula sa k trojuholníkovej pristávacej ploche pre helikoptéry umiestnenej niekoľko stoviek stôp od rampy, odkiaľ by odletela do bezpečia. Keďže bezpečnostné pravidlá NASA vyžadovali, aby bol všetok personál mimo rampy, bola by posádka počas takejto evakuácie odkázaná na seba.
Program Constellation
S ukončením používania raketoplánov v roku 2011 plánovala NASA prispôsobiť dve štartovacie rampy pre pilotovanú raketu Ares I (predtým CLV – Crew Launch Vehicle) a nepilotovanú raketu Ares V (predtým CaLV – Cargo Launch Vehicle), ktoré mali lietať v rámci programu Constellation. Program Constellation bol ale v roku 2010 zrušený, s ním aj rakety Ares I a Ares V a niektoré úpravy rámp 39A a 39B. Na nasledujúcich riadkoch je popísaný pôvodný plán programu Constellation.
LC-39B
thumb|right|Štart skúšobného letu [[Ares I-X z rampy LC-39B, 28. október 2009]]
Aby sa dodržal časový plán štartov raketoplánov a aby sa mohli začať testy novej rakety Ares I, ukončila NASA dňa 1. januára 2007 prevádzku štartovacej rampy LC-39B, na ktorej sa uskutočnil posledný nočný štart misie STS-116 dňa 10. decembra 2006. Po prebudovaní rampy využívanej na štart raketoplánov na rampu prispôsobenú programu Constellation, sa rampa udržiavala v zálohe pre nadchádzajúcu misiu STS-125 k Hubblovmu vesmírnemu ďalekohľadu. Dôvod bol z časti ten, že rampa neumožňovala súčasný štart záchrannej misie (STS-3xx) z rampy LC-39A, a tiež ten, že určený orbiter Atlantis by nemal ten istý uhol sklonu dráhy ako Medzinárodná vesmírna stanica. Medzi misiami STS-116 a STS-125 sa na rampe LC-39B začala prestavba pre raketu Ares I postavením od troch alebo štyroch nových výškových osvetľovacích stožiarov, ktoré používajú štartovacie rampy pre rakety Atlas V a Delta IV na Cape Canaveral.
Hlavné obdobie obnovy však malo začať až po misii STS-125. Počas tejto fázy mala byť konštrukcia RSS odstránená a plošina MLP mala byť použitá na štart v spojení s letom Ares I. Ares I bola trojstupňová raketa, ktorej prvý stupeň mal byť tvorený päťsegmentovým motorom Solid Rocket Booster na pevné palivo. V období premeny sa NASA mala zbaviť obslužnej konštrukcie FSS na rampe LC-39B, a tým mala pretvoriť návrh rampy po prvýkrát od roku 1977. V tom istom čase sa mali postaviť dve nové plošiny MLP, ktoré mali byť určené pre raketu Ares I s jej spojovacou vežou, ale NASA mala povoliť používanie transportéru Crawler. Nová veža, vzhľadom rovnaká ako veža Saturnu V, mala mať iba dve pohyblivé ruky; jednu pre posádku a jednu pre servisný modul Orion. Dvojica zberných uzáverov, ktoré mali rovnakú funkciu ako uzávery na orbiteri raketoplánu, mali byť použité na doplnenie paliva, odsávanie a odvetrávanie tekutého vodíka (LH2) a tekutého kyslíka (LOX) pre druhý stupeň rakety Ares I. Nový únikový systém mal nahradiť existujúci systém spojovacieho lana. Tento systém mal spojiť štartovaciu vežu s novým opevneným bunkrom umiestneným 1 000 metrov od rampy (nevyhnutnosť v prípade pohotovosti). Jediné budovy, ktoré mali zostať z éry raketoplánov, mali byť nádrž na kvapalný vodík, nádrž na kvapalný kyslík a vodná nádrž. Rampa neskôr mala podstúpiť doplňujúce zmeny, hlavne doplnenie úložných kapacít.
LC-39A
Tak ako prvých 24 letov raketoplánu, tak aj posledné misie raketoplánu štartovali výlučne z rampy LC-39A. Po ukončení programu Space Shuttle mala byť rampa deaktivovaná. Aj z tejto rampy mala byť odstránená nepohyblivá obslužná konštrukcia (FSS) a otočná obslužná konštrukcia (RSS). Dôvodom bola potreba uvoľnenia priestoru pre „čistú“ rampu, ktorá mala byť potrebná pre ESAS. LC-39A mala byť primárne použitá ako štartovacia rampa pre raketu Ares V. Z tohto dôvodu mala podstúpiť určité zmeny ako prispôsobenie skladovacích priestorov pre extra tekutý vodík (LH2) a tekutý kyslík (LOX). Kvôli „in-line“ návrhu rakety Ares V mali podstúpiť tri existujúce plošiny MLP (z čias Apolla, neskôr zmenených pre raketoplán) dôležitú generálnu opravu, aby sa prispôsobili rakete Ares V a jej spojovacej štartovacej veži. Hoci mala byť rampa primárne použitá pre lety rakety Ares V, LC-39A mala umožniť aj štarty Ares I v prípade poškodenia LC-39B.
Iné zmeny
Montážna hala (VAB) podstupovala zmeny, aby sa prispôsobila súbežným montážam a kontrole operácií ako pre raketoplán, tak pre raketu Ares I. Potom mala VAB podstúpiť ďalšie zmeny umožňujúce montovať Ares I a Ares V. Bolo aj možnosťou, že NASA postaví rampu LC-39C, ktorá síce bola naplánovaná, ale nikdy nebola postavená. Neboli o nej zmienky ani v hláseniach ESAS. Táto rampa mohla byť použitá hlavne pre misie na Mars, pri potrebe viac ako jednej rakety Ares V pre štart plavidla určeného na Mars.
Súčasné využitie
thumb|Pohľad na štartovací komplex 39A po prevzatí spoločnosťou [[SpaceX, 20. júl 2016]]
LC-39A
Po ukončení programu Space Shuttle prevzala rampu spoločnosť SpaceX, ktorá začala s jej prestavbou pre štarty rakiet Falcon 9 a Falcon Heavy. Súčasťou prestavby bola aj postupná demontáž otočnej obslužnej konštrukcie RSS pre raketoplány. Po nehode Falconu 9 na neďalekej rampe SLC-40 bola prestavba urýchlená a prvý štart Falconu 9 z LC-39A sa uskutočnil 19. februára 2017 o 14:39:00 UTC. Falcon pri svojom prvom lete z LC-39A vyniesol zásobovaciu loď Dragon k ISS. Po dokončení opráv SLC-40 bola LC-39A upravená pre štarty Falconu Heavy a Falconu 9 s pilotovanou loďou Crew Dragon.
Slovenský pohár vo futbale 2013/2014
Účastníci
V ročníku 2013/2014 bolo do slovenskej pohárovej súťaže možné prihlásiť sa do 15. júla 2013. V termíne sa prihlásilo 53 mužských futbalových tímov (12 z najvyššej ligovej súťaže, 11 z 2. ligy, 21 z 3. líg a 9 z regionálnych súťaží). Tímy najvyššej súťaže boli priamo nasadené od 2. kola. Z pohára odstúpili SFC Kalinkovo a FK Poprad. Poprad nahradil v 1. kole tím MFK Vranov nad Topľou; súper Kalinkova postúpil bez boja. V zátvorke je uvedené umiestnenie klubu v príslušnej súťaži sezóne 2012/2013.
1. kolo
Žreb 1. kola sa uskutočnil 17. júla 2013. Tímy boli pred žrebovaním regionálne rozdelené na západnú a východnú skupinu (po 20), v prípade vzájomného stretnutia klubov, medzi ktorými je rozdiel aspoň dvoch ligových súťaží, sa toto stretnutie odohralo na ihrisku klubu z nižšej súťaže. V 1. kole odohrali tímy v dňoch 6. a 7. augusta 2013 dovedna 19 z pôvodne plánovaných 20 stretnutí na 1 zápas, pričom v prípade nerozhodného výsledku sa hneď po skončení riadneho hracieho času kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Ešte pred 1. kolom z pohára odstúpili SFC Kalinkovo a FK Poprad. FK Poprad nahradil v 1. kole tím MFK Vranov nad Topľou ; FC ŠTK 1914 Šamorín tak postúpil do 2. kola bez boja. Víťazi duelov postúpili do 2. kola, do ktorého sa k 20 postupujúcim pridalo i 12 nasadených tímov z najvyššej súťaže.
2. kolo
Účasť v 2. kole si vybojovali postupujúci z 1. kola (20 tímov - 9 z druhej ligy a 11 z tretej ligy) a účastníci najvyššej slovenskej futbalovej súťaže mužov z ročníka 2013/2014 (12 tímov). Kluby boli rozdelené do dvoch skupín (Západ, Východ) a pri žrebe boli kluby z najvyššej súťaže nasadené. Žreb 2. kola sa uskutočnil 15. augusta 2013 o 16:00 v budove SFZ. Výhodu domáceho prostredia získalo prvé vyžrebované družstvo. V prípade vzájomného stretnutia klubov, medzi ktorými je rozdiel aspoň dvoch ligových súťaží, sa toto stretnutie odohralo na ihrisku klubu z nižšej súťaže. Pôvodne vyžrebovaný duel MFK Skalica - Spartak Trnava sa napokon hral v Trnave pre údajne nevyhovujúci stav štadióna v Skalici. Aj 2. kolo sa hralo na jeden zápas, pričom v prípade nerozhodného výsledku sa hneď po skončení riadneho hracieho času kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Duely 2. kola sa odohrali v dňoch 27. a 28. augusta 2013. Do 3. kola postúpilo 16 víťazov z 2. kola.
3. kolo (osemfinále)
Účasť v 3. kole si vybojovali postupujúci z 2. kola (16 tímov - 8 z prvej ligy, 5 z druhej ligy a 3 z tretej ligy). Žreb 3. kola sa uskutočnil 5. septembra 2013 o 16:00 v budove SFZ, kluby z najvyššej ligovej súťaže boli nasadené. Výhodu domáceho prostredia získalo prvé vyžrebované družstvo. V prípade vzájomného stretnutia klubov, medzi ktorými je rozdiel aspoň dvoch ligových súťaží, sa toto stretnutie odohralo na ihrisku klubu z nižšej súťaže. Aj 3. kolo sa hralo na jeden zápas, pričom v prípade nerozhodného výsledku sa hneď po skončení riadneho hracieho času kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Duely 3. kola sa odohrali v dňoch 24. a 25. septembra 2013. Do štvrťfinále postúpilo 8 víťazov z 3. kola.
Štvrťfinále
Účasť vo štvrťfinále si vybojovali postupujúci z 3. kola (8 tímov - 7 z prvej ligy, 1 z druhej ligy). Žreb štvrťfinále sa uskutočnil 26. septembra 2013 o 15:00 v zasadačke SFZ. Prvé vyžrebované družstvo získalo výhodu domáceho prostredia v prvom stretnutí. Štvrťfinále sa hralo na dva zápasy, pričom v prípade nerozhodného výsledku po dvojzápase a rovnakého počtu gólov strelených na ihrisku súpera sa hneď po skončení riadneho hracieho času odvetného duelu kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Úvodné duely štvrťfinále sa odohrali v dňoch 22. a 23. októbra 2013, odvety boli na programe v dňoch 5. a 6. novembra 2013. Duel FK Senica - FC ViOn Zlaté Moravce s pôvodným výsledkom 1:2 ŠTK SFZ kontumovala na 3:0 pre neoprávnený štart hráča klubu FC ViOn Zlaté Moravce Lukáša Mihálika, ktorý v predchádzajúcich dvoch zápasoch pohárovej súťaže bol napomenutý žltou kartou a mal na tento zápas zastavenú činnosť. Mihálik sa dostal na ihrisko v 83. minúte, keď vystriedal Lukáša Szabóa. Do semifinále postúpili 4 tímy - úspešnejší klub z každej zo štvrťfinálových dvojíc.
Odvety
MFK Ružomberok postúpil s celkovým skóre 4−3.
FK Senica postúpil s celkovým skóre 4−0.
Semifinále
Účasť v semifinále si vybojovali postupujúci zo štvrťfinále (4 tímy z prvej ligy). Žreb semifinále sa uskutočnil 7. novembra 2013 na zasadnutí ŠTK SFZ. Prvé vyžrebované družstvo získalo výhodu domáceho prostredia v prvom stretnutí. Semifinále sa hralo na dva zápasy, pričom v prípade nerozhodného výsledku po dvojzápase a rovnakého počtu gólov strelených na ihrisku súpera sa hneď po skončení riadneho hracieho času odvetného duelu kopali jedenástky, ktoré rozhodli o postupujúcom. Úvodné duely semifinále sa odohrali dňa 8. a 9. apríla 2014, odvety boli na programe dňa 15. a 16. apríla 2014. Do finále postúpili 2 tímy - úspešnejší klub z každej zo semifinálových dvojíc.
Súhrn
Pri zhodnom celkovom skóre rozhodoval o postupe vyšší počet gólov na ihrisku súpera, pri zhodnej bilancii jedenástkový rosztrel po skončení odvetného duelu.
Neoficiálne poradie tímov
{{legend|#AAFFAA|Tímy, ktoré hrali vo finále.}} {{legend|#CCFFAA|Tímy, ktoré vypadli v semifinále.}} {{legend|#CCFFFF|Tímy, ktoré vypadli vo štvrťfinále.}} {{legend|#CCDDFF|Tímy, ktoré vypadli v 3. kole.}} {{legend|#EEFFAA|Tímy, ktoré vypadli v 2. kole.}} {{legend|#FFCCAA|Tímy, ktoré vypadli v 1. kole.}} {{legend|#FF6666|Tímy, ktoré nenastúpili v 1. kole.}}
4334 Foo
4334 1983 RO3 je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Henri Debehogne 2. septembra 1983.
Život je sen
Život je sen je baroková dráma, ktorej autorom je Pedro Calderón de la Barca. Dielo bolo napísané v rokoch 1631 – 1632. Patrí k vrcholným autorovým dielam. Je to veršovaná, filozofická dráma o zmysle života a existencie človeka, o slobode a osudovosti.
Myšlienka diela
Ústrednou postavou je princ Segismundo, ktorý je uväznený vo veži ako zločinec kvôli veštbe. Segismundo je synom poľského kráľa Basilia. Segismundo prejde poznaním života, premýšľaním o sebe samom. Stáva sa tvorcom svojho osudu. Získa životné skúsenosti a dospeje ku kresťanskej cnosti. Dôjde k záveru, že život, ktorý človek prežíva je len prchavý sen a zdanie.
Meštiansky dom
right|thumb|Kernov dom v Bratislave right|thumb|Dom U dobrého pastiera Tento článok je o meštianských domoch.
Stredovek
V období stredoveku boli domy drevené (typologicky veľmi blízke ľudovej architektúre), ojedinele pri solventnejších majiteľoch, murované. Typy domov boli ovplyvnené hlavne:
Vežový dom – bola to bloková viacpodlažná stavba, situovaná na parcele s vysokým kamenným múrom spravidla ako jeho súčasť v línii stavebného bloku, ulice, námestia. Hospodársky objekt bol z hygienických dôvodov situovaný na opačnom konci parcely. Vežové domy spolu tvorili účinný obranný systém.
Komorový dom - dispozične sa nelíšil od roľníckeho domu, mal jednoduchý pozdĺžny pôdorys. K priečeliu bola situovaná predná izba, do dvora orientovaná komora a medzi nimi v strednej časti bola umiestnená čierna kuchyňa. Mohol byť situovaný kdekoľvek na parcele, do dvora sa vchádzalo bránou. Bol mimoriadne výhodný na rozšírenie zástavby na prevažne úzkych stredovekých parcelách. Prejazd umožnil rozšírenie obytnej plochy pri nadstavbe ďalšieho podlažia. Zrušením prednej izby vznikol súvislý priestor v šírke celej parcely, tzv. sieň, ktorá bola využiteľná najmä ako prevádzkový priestor pri vykonávaní remesla. Funkčná náplň prízemia domu sa zmenila z obytnej na výrobnú či obchodnú.
Sieňový dom - v dispozícii opakoval priestor siene aj na poschodí. Neskôr bola sieň situovaná podľa orientácie domu v meste na slnečnú stranu. Preto sa nachádza nielen na strane námestia či ulice, ale aj v dvorovej časti domu. Dom s prejazdom – bol mimoriadne dobre funkčne využiteľný a na veľmi dlhé obdobie sa stal najfrekventovanejším dispozičným typom mestského obytného domu.
Dom s výškou - bol jednoduchším typom prejazdového domu, dispozične obohatený o znížené podkrovie- výšku, ktorá slúžila na uschovávanie obilia alebo tovarov, citlivých na vlhko. Výška sa mohla nachádzať aj nad dvorovým krídlom. Na fasáde sa prejavovala radom malých okien, ktoré osovo nadväzovali na okná obytného podlažia. Mali vonkajšie okenice alebo kované záklopky z vnútornej strany s mechanickým zatváraním z úrovne dvora.
Obdobie baroka
V 17. a najmä v 18. storočí nastal zvýšený záujem šľachty o pobyt v meste, čo súviselo s jej funkciami v župnej, príp. vojenskej administratíve. Šľachta skupovala vedľa seba stojace domy- niekedy dve až tri parcely- a prebudovávala ich na reprezentačné sídla.
Mestský palác- hlavným znakom bolo upravené predné nádvorie. V prednej časti poschodia boli spoločenské priestory, ku ktorým viedli pohodlné, architektonicky aj výtvarne zvýraznené schodiská.
Obdobie 19. storočia
Narastal počet obyvateľov v mestách. Obytné nájomné domy zabezpečili oveľa vyššiu mieru hustoty osídlenia. Nadväzovali na tradície mestského paláca tektonikou, tvaroslovím a vstupmi do prejazdov, ktoré bývali často opatrené honosnými kovovými bránami. Pôsobili dojmom mestských palácových stavieb. Pavlačové domy- boli charakteristické uzatvorenou dispozíciou štvorkrídlového bloku s centrálnym dvorom, prístupným cez dva protiľahlé prejazdy, do ktorého boli otvorené troj- až štvorpodlažné fasády s obiehajúcimi pavlačami, sprístupňujúcimi jednotlivé byty. Na konci pavlače boli umiestnené spoločné hygienické zariadenia. Domy chudoby, železiarske domy - boli na okraji mesta, často tvorili súčasť priestoru pri hradbách. Predstavovali existenčné minimum.
Architektúra 19. a 20. storočia
Pôvodné objekty sa modernizovali najmä v parteri. Mnohé si zachovali pôvodné funkčné využitie ( obchod ), spôsob predaja sa však viac orientoval na reklamu. Funkcia bývania sa v pôvodne obytných meštianskych domoch zachovala dodnes, zmenili sa len požiadavky na štandard bývania.
Príklady meštianskych domov
Meštianske domy v Banskej Štiavnici zahŕňali do výstavby aj staršiu neorganizovanú zástavbu, medzi objektmi nechávali úzke uličky. Pivnice, hĺbené do skalného podložia prechádzali v niektorých domoch do štôlní, ktoré boli pozostatkom predchádzajúcej činnosti. Osobitou črtou banskoštiavnických domov je situovanie v prudkej terénnej konfigurácii ( zo strany Námestia Sv. Trojice sú troj- až štvorpodlažné, pričom posledné podlažie je zároveň prízemím v zadnej uličke ). Neskoršími úpravami, rozširovaním domov a zastavaním susedských uličiek vznikla radová zástavba.
Mestský dom má výrazný postavenie vzhľadom na pôvodné urbanistické aspekty. Fixuje staršiu urbanistickú situáciu v súvislosti na pôvodnú komunikačnú trasu a bočnú komunikáciu. Je situovaný v mikronámestí ako koncový nárožný objekt. Reprezentuje typ meštianskeho domu obdobia neskorej renesancie a baroka. Má zachovaný celkový výraz a pôdorysno - priestorovú skladbu. Jeho architektonická koncepcia fasády je čiastočne zmenená úpravou parteru. Hmotový výraz narúša odstránenie časti objemu bočného krídla.
Domptail-en-l’Air
Domptail-en-l’Air je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Poniklecová lúčka
Poniklecová lúčka je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Domptail-en-l’Air
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poniklecová lúčka
Predmetom ochrany je: ''Chránené územie predstavuje zvyšky pôvodnej xerotermnej vegetácie s masovým výskytom vzácnej formy ponikleca lúčneho (Pulsatilla pratensis) a iných xerotermných a pieskomilných druhov na východnom Slovensku. CHÚ je využité ako vedecko-študijný objekt.''
Pramene
Pramene pred Kr. je súbor vlastností aktuálneho alebo potenciálneho materiálu, z ktorého bádateľ čerpá informácie a ktoré tvoria určitú informačnú štruktúru konštituovanú na základe bádateľom kladených otázok. Štruktúra prameňa je závislá jednak od vlastností materiálu, ale aj od úrovne poznania, ktorá je východiskom bádateľovej formulácie otázok. Pramene sú predmetom skúmania predovšetkým teórie prameňov. Dôležitou skupinou prameňov sú historické pramene (a v rámci nich pramene histórie filozofie), archeologické pramene, pramene práva.
Nemocnice na kraji města – nové osudy
Nemocnice na kraji města – nové osudy je voľné pokračovanie seriálu Nemocnice na kraji města a Nemocnice na kraji města po dvaceti letech. Scenár napísala Lucie Konášová.
Ako v predchádzajúcich sériách, aj dej tejto série sa odohráva v Borskej nemocnici, kde pokračujú životné osudy hlavných hrdinov – tentokrát primárky Alžbety Čeňkovej (Eliška Balzerová), riaditeľa Arnošta Blažeja (Josef Abrhám), jeho dvoch synov Arnošta a Jána, manželov Machovcových a ich dcéry Vendulky, či mladej sestry Fany (Danica Jurčová). Dôležitými postavami seriálu sú tiež postavy ortopéda Krištofa Pavelku a doktorky chirurgie Marie Hudcovej.
Premiéra 1. epizódy bola vysielaná 26. septembra 2008.
Hohrod
Hohrod je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá sveta v horseballe 2012
Majstrovstvá sveta v horseballe 2012 boli v poradí 2. majstrovstvá sveta v horseballe mixu, ktoré organizuje Medzinárodná horseballová federácia (FIHB). Konali sa od 7.11. novembra 2012 v Montpellieri, vo Francúzsku, za účasti 7 tímov. Jediným nováčikom turnaja bol tím Alžírska. Rakúsko sa malo pôvodne tiež objaviť na MS, ale zrušilo svoju účasť. Zlato obhájili horseballisti Francúzska. Ostatné medailové umiestnenia dopadli rovnako ako na predchádzajúcich MS.
Hohrod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bourgeauville
Bourgeauville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Archeologický prameň
Archeologický prameň je druh historického prameňa, ktorý tvorí buď vyrobok ľudských rúk, alebo doklad ľudskej činnosti (sidlisko, kosti ulovených zvierat a pod.), najmä z dôb, z ktorých sa nezachovali pramene písomné. Archeologické pramene vyššej svedeckej hodnoty sú archeologické pamiatky (hroby, hradiská a i.).
Brauneckerov palác
thumb|Brauneckerov palac Brauneckerov palác (ľudovo aj Kettenhaus, reťazový dom) bol mestský palác v bratislavskej štvrti Vydrica, ktorý bol zbúraný v 70. rokoch 20. storočia.
7. január
Narodenia
thumb|upright|[[David Caruso (* 1956)]] thumb|upright|[[Nicolas Cage (* 1964)]] thumb|upright|[[Lewis Hamilton (* 1985)]] thumb|upright|[[Gregor Schlierenzauer (* 1990)]]
Brauneckerov palác
Dal si ho postaviť cisársko-kráľovský dvorný radca, barón Anton von Braunecker. Nachádzal sa pod hradným vrchom, mal dve nádvoria. Jeho zbúraním sa bez dokumentácie zničila celá predpokladaná výzdoba miestností prvého poschodia. Fragmenty kamenného portálu sa mali uložiť v mestskom múzeu.
Graeme Dott
Skorá kariéra
Po tom ako získal titul britského šampióna do 19 rokov v roku 1992, sa Dott stal profesionálom v roku 1994. Pomaly sa šplhal rankingami a do prvej svetovej šestnástky sa dostal v roku 2001, kde sa udržiava až doteraz. Za skoré úspechy sa považuje dosiahnutie štvrťfinále Welsh open v 1996, prvé kvalifikovanie na Majstrovstvá sveta v roku 1997, dosiahol finále Scottish Open 1999 a semifinále Grand Prix a Scottish Open v 2000.
Dott dosiahol svoje prvé bodované víťazstvo na Majstrovstvách sveta 2006. Predtým bol porazený vo finále na Regal Scottish Open v 1999, na British Open v 2001, na Majstrovstvách sveta v 2004 a Malta Cupe v 2005.
Svoju jedinú súťažnú 147 dosiahol v roku 1999 a British Open.
Majster sveta 2006
Dott začal svoju cestu hladkým víťazstvom nad bývalým svetovým šampiónom Johnom Parrottom 10-3 a v druhom kole si poradil s veteránom Nigelom Bondom 13-9. Vo štvrťfinále sa stretol s Austrálčanom Neilom Robertsnom a po vedení 12-8 Robertson vyrovnal na 12-12 no Dott vyhral v tesnom rozhodujúcom frame a teda aj celkovo 13-12. V semifinále sa stretol s dvojnásobným šampiónom Ronniem O'Sullivanom s ktorým hral vyrovnanú partiu do druhej časti, po ktorej bolo 8-8. V tretej dokázal Ronnie uhrať iba jeden frame a tak Graeme vyhral ľahko 17-11.
Dott sa vo finále stretol s Petrom Ebdonom, s ktorým bojoval o 200 000£. Poslednú session zápasu začal Dott vedením 15-7 ale Ebdon vyhral šesť framov a zredukoval svoj deficit len na dva framy. Graeme nakoniec vyhral 18-14. Toto finále bolo najdlhším zápasom histórie a tiež zápasom s najneskorším koncom. Predchádzajúcim držiteľom rekordu bol finálový zápas Majstrovstiev sveta 1985 medzi Stevom Davisom a Dennisom Taylorom, ktorý skončil o 00:19 (GMT). Zápas Dott-Ebdon sa skončil ešte o polhodinu neskôr. Zápas trval tak dlho hlavne preto, lebo obe predpoludňajšie časti sa hrali len na šesť framov na rozdiel od iných turnajov, kde sa hrá na osem. Navyše 74 minútový 27. frame bol najdlhším framom histórie Majstrovstiev sveta. Prekonali 70 minútový rekord Kanaďana Cliffa Thorburna a Walesan Douga Montjoya, hráčov 80. rokov.
7. január
Úmrtia
thumb|upright|[[Nikola Tesla († 1943)]] thumb|upright|[[Ingrid Thulinová († 2013)]] thumb|upright|[[Jiřina Jirásková († 2013)]]
The Island
„The Island“ je tretí singel austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum z ich albumu Immersion. Bol vydaný dňa 19. septembra 2010. The Island je skladba rozdelená do dvoch častí, „Dawn“ a „Dusk“. Časť „Dawn“ je často hraná v rozhlasových staniciach. Singel obsahuje remixy od DJa Tiësta a drum and bassového DJa Lenzmana. Časť „Dusk“ obsahuje prvky piesne „I'm Really Hot“ od Missy Elliott.
Formáty a zoznamy skladieb
Toto sú hlavné formáty a súvisiace zoznamy skladieb singlu „The Island“, ktorý napísali a produkovali Rob Swire a Gareth McGrillen.
Zostava
Pendulum členovia:
Ďalšie príspevky:
Ernest de Sarzec
Gaston Charles Ernest Chocquin de Sarzec (* 1837, Rennes, Francúzsko – † 1901, Viedeň, Rakúsko) bol francúzsky archeológ.
Život
V roku 1876 sa stal konzulom v Basre. Sarzecove nálezy na Telle boli hlavne sochy, vázy, reliéfy a klinopisné tabuľky, celkom iného typu ako z Babylonu alebo z Ninive. V januári 1880 vykopal prvú z týchto sôch. Bola z tmavozeleného dioritu a zobrazovala muža v takmer životnej veľkosti, v dlhom hladkom plášti a so skríženými rukami. Nemala však hlavu. Krátko nato vykopal zase hlavu. Bola z čierneho dioritu a zobrazovala muža s čiapkou, pripomínajúcou turban s vystuženým okrajom. Vo februári vykopal opäť bezhlavú sochu muža so skríženými rukami. Keď ju Henzey očistil od prilepeného piesku, zistil, že na plášti či sukni je celá popísaná klinopisnými znakmi. Po tejto soche nasledovala ďalšia, tentoraz sediaceho muža s tabuľkou na kolenách, na ktorej bol priam inžiniersky plán neurčitej stavby s klinopisnými vysvetlivkami.
Nebeský rybník
Nebeský rybník je prírodná pamiatka ev. č. 1251 neďaleko obce Drahany v okrese Prostějov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je územie, ktoré je významným miestom rozmnožovania obojživelníkov predovšetkým mloka bodkovaného, hrebenatého a horského, skokana hnedého, ropuchy bradavičnatej a zelenej, kunky červenobruchej a rosničky zelenej. Zdržiava sa tu vodné vtáctvo, niektoré druhy - potápka malá, kačica divá, kačica chripľavka, kačica chrapačka, chochlačka vrkočatá, lyska čierna - tu hniezdia. Na území boli zastihnutý bocian biely, volavka popolavá, strnádka trsťová, kaňa močiarna. V zarastených okrajoch rybníkov zahniezdil pŕhľaviar čiernohlavý, brehy obýva ondatra pižmová.
4430 Govorukhin
4430 Govorukhin je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 26. septembra 1978.
Kakaové maslo
náhľad|Kakaové maslo Kakaové maslo je kakaový tuk, svetložltej farby získaný lisovaním z fermentovaných, sušených, pražených a drvených kakaových semien a dužiny, z kakaových bôbov alebo ich zlomkov s týmito vlastnosťami:
kakaové maslo obsahuje:
Valentino Rossi
Valentino Rossi (* 16. február 1979, Urbino, Taliansko) je taliansky motocyklový pretekár, ktorý doteraz získal 9 titulov majstra sveta v rozličných rýchlostných svetových kategóriách. Považujú ho za jedného z najlepších pilotov MOTOGP.
Životopis
Narodil sa v talianskom meste Urbino Grazianovi Rossimu a Stefanii Palma. Má brata a nevlastnú sestru. Jeho otec Graziano Rossi bol taktiež pilot motocyklov a má na konte víťazstvo na Veľkej cene Holandska z roku 1979 v triede do 250 ccm.
Valentino Rossi sa svojho prvého kompletného vystúpenia v majstrovstvách sveta dočkal roku 1996, keď jazdil v kategórii. Rok na to získal v tejto triede svoj prvý titul majstra sveta. V roku 1998 sa posunul do kategórie, kde jazdil znova ako v kategórii na motocykli značky Aprilia. Počas tejto sezóny zvíťazil vo viacerých pretekoch, no nevyrovnané výkony z úvodu sezóny spôsobili, že titul majstra sveta v tejto kategórii získal až v nasledujúcom roku. V roku 2000 sa Rossi dostal do vtedy najsilnejšej kategórie na motocykli Honda NSR500, kde sa mu podarilo  získať   2 víťazstvá a táto sezóna sa preňho skončila druhým miestom vo svetovom šampionáte. V roku 2001 pokračoval v stajni Nastro Azzurro na svojej Honde NSR500, s ktorou získal ďalších 11 víťazstiev a nakoniec aj majstrovský titul. V roku 2002 sa začala nová éra MOTOGP, kde sa po prvýkrát dostali na dráhu štvortaktné motory s objemom a Rossi začal jazdiť za team Repsol Honda HRC. Motocykel RC211V, na ktorom jazdil sa v rukách Rossiho stal neprekonateľný. Túto sezónu získal titul majstra sveta bez akýchkoľvek problémov. V roku 2003 Rossi pokračoval v stajni Repsol Honda so strojom RC211V a po 9 víťazných veľkých cenách sa znovu stal majstrom sveta. Na konci tejto sezóny prenikli na verejnosť informácie o tom, že Rossi zmení tím a prejde do Yamaha Teamu.
V roku 2004 Rossi začal pretekať pre tuto značku. Znovu dva roky po sebe získal titul majstra sveta. V roku 2006 bol pred posledným pretekom sezony bodovo na špičke šampionátu, ale v ňom havaroval  a tak skončil na druhom mieste a titul získal Nicky Hayden z USA. V nasledujúcej sezóne skončil tretí po šampiónovi Caseyim Stonerovi z Austrálie a Danim Pedrosovi zo Španielska, ktorý ho bodovo predbehol v poslednej veľkej cene.
V sezóne 2008 jazdil za team Yamaha a po skvelých výkonoch získal presvedčivo svoj už ôsmy titul majstra sveta, prvý od zmeny objemu motora, ktorý sa znížil na 800ccm.
Spoločne s Giacomom Agostinim patrí medzi motocyklových pretekárov, ktorí sa vrátili obhájiť dávnejší zisk najvyššej priečky po jej niekoľkoročnej strate. Práve tuto sezónu sa vyrovnal rekord 90 víťazstiev Ángela Nieta, 68 Giacoma Agostiniho v najvyššej kategórii. Okrem iného sa stal jediným pilotom, ktorý získal titul majstra sveta v 5. úplne rozličných kategóriach:, , , a. Rossi dokázal zviťaziť vo všetkých veľkých cenách, ktoré sa dosiaľ konali. Ba dokonca aj v nových ako je Laguna Seca, Misano a Indianapolis.
V roku 2009 Valentino zostal členom teamu Fiat Yamaha a na jeho konci sa radoval z už deviateho titulu svetového šampióna MotoGP.V tomto roku zviedol niekoľko krásnych súbojov so svojím tímovým kolegom, mladým Španielom Jorgem Lorenzom, ktorý sa stal Valeho najvážnejším súperom v boji o majstrovskú trofej.Jedným z vrcholov sezóny bola určite Veľká cena Katalánska, kde títo dvaja pretekári spolu bojovali počas celých pretekov a v napínavom poslednom kole sa Rossi definitívne presadil na prvé miesto až v úplne poslednej zákrute pretekov, mimoriadne odvážnym a takticky i technicky perfektne zvládnutým manévrom.V tejto sezóne tiež prekročil magickú hranicu 100 víťazstiev vo Veľkých cenách, keď sté víťazstvo dosiahol v katedrále motošportu na kultovom Holandskom okruhu Assen. Rossi už má podpísanú zmluvu s tímom Fiat-Yamaha aj na sezónu 2010, pričom jeho partnerom v ňom bude opäť Lorenzo.Priaznivci Talianskeho fenoména sa teda môžu tešiť opäť na skvelé súboje, ktoré títo vynikajúci jazdci spolu vybojujú.
Sóun Hódžó
Rodený Kjóťan Sóun Hódžó (北条 早雲; 1432 - 8. november 1519), menej známy pod menom Šinkuró Ise sa narodil ako  Moritoki Ise . Bol to veľmi schopný vojvodca a obratný politik, ktorý bol obľúbený ako medzi šľachtou, tak aj medzi prostým lidom. Dobytie provincie Izu, ktorým rozšíril svoje panstvo, je uvádzané ako jeden z možných začiatkov obdobia Sengoku.
Historické okolnosti vzostupu klanu Hódžó
Sóun bol vychovávaný mníchmi z chrámu Daitókudži a v priebehu vojny Ónin (1467 - 1477) opustil Kjóto a odcestoval do Surugy so šiestimi nasledovníkmi. Tu sa stal vazalom svojho švagra, Jošitadu Imagawu. V roku 1476 bol Jošitada zabitý v bitke. Sóun úspešne sprostredkoval vyriešenie sporu ohľadne nástupníctva medzi synom Jošitada Udžičikom Imagawom (svojim synovcom) a bratrancom Jošitadu, Norimicuom Ošikaom. Ukázalo sa to ako dočasné prímerie. Keď sa Norimicu opäť pokúšal získať kontrolu nad klanom Imagawa, Sóun prišiel brániť Udžičika a zabil Norimicua. Sóun bol odmenený hradom Kokukudži a Udžičika mu povolil rozšíriť svoje služobníctvo. Navyše od teraz mohol používať vo svojom mene znak Udži. Preto si neskoršie zmenil meno zo Šinkuró na Nagaudži.
V roku 1490 Masamoto Ašikaga, pán susednej provincie Izu, vydedil svojho najstaršieho syna Čačamarua, ktorý sa kvôli tomu okamžite vzbúril. Krvilačný mladík nato zabil otca, matku i mladšieho brata. Tento čin sa stal bol úplne neospravedlniteľným a nepochopiteľným aj pre takého bezohľadného samuraja, akým bol Ise. Bez ohľadu na Imagawu okamžite vyrazil do Izu, chytil Čačamarua na hrade Horigoe a okamžite mu nariadil spáchať seppuku. Potom sa k Nagaudžimu pridali bývalí vazali Ašikagu a posilnili tak jeho pozíciu. V roku 1493 získal kontrolu nad provinciou Izu. Pre svoju úspešnú inváziu do provincie Izu je označovaný väčšinou historikov ako prvý "Sengoku daimjó".
Z údržbára šľachticom
thumb|left|[[hrad Odawara]] Hódžó sa onedlho vrátil do Sagami a vyhliadol si miesto na hrad Odawara. Spriatelil sa s mladým pánom odawarského paláca, Fudžijorim Ómorim a roku 1495 ho pozval na lov. Dny ubiehali a po Ómoriho smrti mal Sóun lepšiu možnosť získať palác pre sebe. Palác bol rekonštruovaný na hrad, ktorý sa v nasledujúcich desaťročiach zväčšoval, až sa stal jednou z najimpozantnejších pevností v Japonsku.
V roku 1512 napadol Hódžó susedný klan Miura a v júni 1516 pokoril sídelný hrad Arai, kde donútil Jošimotu Miuru spáchať seppuku. Nagaudži potom oficiálne odstupuje z popredia v prospech svojho syna Udžicuna a roku 1519 umiera. Na jeho pamiatku Udžicuna postavil v provincii Sagami buddhistický chrám (Sóundži) a tento akt veľmi zapôsobil na vazalov klanu Hódžó. Jeho syn Udžicuna po smrti Sóuna zmenil pôvodné meno klanu Ise na Hódžó a posmrtne premenoval svojho otca na Sóun Hódžó. Samozrejme Šinkuró mohol mať tenké väzby na už dlhšiu dobu nefungujúcich regentov z klanu Hódžó, čo však je vzhľadom k vtedajšej politickej klíme veľmi sporné.
S ohľadom na svoje politické a vojenské schopnosti bol Sóun Hódžó vnímaný ako dobrý správca, bol populárny medzi roľníkmi svojich území vďaka zníženiu daní zo 70 na 40 percent. Hádam najznámejším počinom je jeho Sóundži Dono Nidžúikkadžó - „21 článkov pána Sóuna“, čo je zbierka toho, čo sa smie a nesmie, venovaná budúcim vazalom Hódžóveho domu. Podľa niektorých kronikárov je rok 1491 - dobytie Izu Sóunom - otvorením obdobia Sengoku, pretože relatívne neznámy Sóun sám o sebe získal provinciu a to bez cisárskeho dekrétu alebo povolenia šóguna.
Ostrá Lúka
Ostrá Lúka je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Polohopis
Obec leží na náhornej planine na pomedzí Štiavnických vrchov a Pliešovskej kotliny. Pokým východná a západná časť chotára je kopcovitá, okolie obce a južná časť je zvlnená len mierne. Poloha nad údolím Hrona a otvorený horizont poskytuje výhľad tak na blízke vrchy Štiavnického pohoria, ako aj Kremnické vrchy, Nízke Tatry a Poľanu.
Geológia
Väčšinu poľnohospodárskej pôdy v chotári tvorí hnedozem, z rúd prevládajú andezity a čadiče. V katastri Ostrej Lúky sa v údolí Suchého potoka nachádza prameň „Červený kameň” s výnimočnou kvalitou vody a vyváženým pomerom vápnika a horčíka.
Dejiny
Najstaršie písomné pramene spomínajú dedinku Ostroluka už v roku 1280, historikmi uprednostňovaný je však záznam z roku 1332, kde sa v pápežskom zozname daňovníkov spomína ako Stroluca. Obcou viedla obchodná cesta, na ktorej bola v roku 1393 zriadená mýtna stanica, do tohto obdobia spadá aj výstavba dreveného gotického kostola s farou. Z tohto chrámu sa zachovali iba fragmenty základov na cintoríne a kamenná krstiteľnica, uložená v miestnom kaštieli. Od roku 1420 bola spoločne s okolitými obcami Žigmundom darovaná kráľovnej Barbore a Dobronivskému hradu. V tom čase sa pre obec používal názov Oztralwka, v roku 1773 Ostra Luka a od roku 1927 sa názov obce Ostrá Lúka používa v súčasnej podobe.
Rod Ostrolúckych
S obcou je úzko spätý šľachtický rod Ostrolúckych. Na základe dostupných prameňov sa predpokladá, že tento rod pochádza z Ostrej Lúky a obec bola aj ich vlastníctvom, ktoré získali ako dar. V roku 1286 kráľ Ladislav IV. obnovil darovaciu listinu na celý chotár obce Ottovi de Ostroluka. Rod Ostrolúckych sa vzmáhal majetkom i postavením svojich príslušníkov, zastávajúcich dôležité funkcie v správe Zvolenskej stolice. Mali vplyv mocenský i hospodársky. Prispievali do kultúrnej sféry a viacerí sa zaoberali vedou. Najstarší známy člen rodu Juraj bol v roku 1512-1518 podžupanom Zvolenskej stolice. Medzi významné osobnosti sa zaraďuje aj Mikuláš Ostrolúcky, ktorého dcéra Adela bola blízkou priateľkou Ľudovíta Štúra. Mikuláš sa pričinil o získanie poslaneckého kresla Štúrom za Zvolen v Uhorskom sneme v roku 1847. Príbeh nenaplnenej lásky Adely a Ľudovíta Štúra opisuje dielo Ľuda Zúbeka Jar Adely Ostrolúckej. Adela zomrela vo Viedni na týfus ako 28-ročná a je pochovaná v rodinnej hrobke v obci. Členovia rodu Ostrolúckych bývali v obci do 2. svetovej vojny. Hlavnou figúrou ich erbu bola poštová trúbka.
Pamiatky
vľavo|náhľad|Rekonštrukcia kaštieľa v Ostrej Lúke na jar 2020 náhľad|Rekonštrukcia kaštieľa v Ostrej Lúke na jar 2020
Doncourt-lès-Conflans
Doncourt-lès-Conflans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Turín (prítok Oravy)
Turín je potok na dolnej Orave, vo východnej časti okresu Dolný Kubín. Je to ľavostranný prítok Oravy, meria 1,8 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Tečie v geomorfologickom celku Oravská vrchovina, kde pramení na západnom úpätí vrchu Lysec (944,6 m n. m.), v lokalite Prípor, v nadmorskej výške približne 660 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na severozápad, na juhozápadnom úpätí vrchu Osičiny (763,1 m n. m.) sa stáča a prechodne tečie na západ. Následne priberá ľavostranný Stojkov potok (Štokov potok) a mení smer toku opätovne na severozápad. Východne od obce Dlhá nad Oravou sa v nadmorskej výške cca 525 m n. m. vlieva do Oravy.
Železná Breznica
Železná Breznica je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Polohopis
Obec leží v severozápadnej časti zvolenského okresu. Väčšiu časť územia zaberá Turovské predhorie, ktoré je súčasťou Kremnických vrchov. Severne od obce v Kremnických vrchoch sa nachádza Národná prírodná rezervácia Mláčik, ktorá bola v roku 1982 vyhlásená za štátnu prírodnú rezerváciu.
Dejiny
V 15. storočí obec patrila k panstvu Dobrá Niva, ktoré sa vyčlenilo zo Zvolenského panstva po vybudovaní hradu. Názov Železnej Breznice, situovanej v blízkosti banských miest prezrádza, že už v 15. storočí predstavovala významné stredoslovenské železorudné stredisko. Väčšina jej obyvateľov bola zamestnaná v baniach a hutách a tiež sa živili výrobou uhlia.
Život je pes
Život je pes je česká filmová komédia z roku 1933 natočená režisérom Martinom Fričom.
Turín
Mesto leží z veľkej časti na západnom brehu rieky Pád. Turín mal v novembri 2017 883 281 obyvateľov, ale v metropolitnom regióne žije až 1,7 milióna obyvateľov. Jeho provincia je s jednou z najväčších a s 2,2 milióna obyvateľmi jednou z najľudnatejších. Turín hosťoval Zimné olympijské hry 2006 a je aj domovom známeho Turínskeho plátna.
História
Názov mesta pochádza od keltského Tau, čo znamená hory (podľa neďalekých Álp). Osídlené bolo ešte pred Rimanmi, ktorí tu vybudovali vojenský tábor (Castra Taurinorum). Od začiatku 5. storočia tu bolo biskupstvo, v 6. až 8. storočia bol súčasťou langobardského kráľovstvo, v roku 1404 tu bola založená univerzita. V roku 1562 sa stal centrom savojského feudálneho štátu, ktoré sa roku 1720 zmenilo na Sardínske kráľovstvo. V roku 1706 mesto prečkalo francúzske obliehanie, ktoré ukončila bitka pri Turíne. Medzi rokmi 1802 a 1814 ho potom anektovalo Francúzsko, talianskym mestom sa stalo až v roku 1861, a to na šesť rokov dokonca aj ako hlavné mesto. Spoločne s Milánom je dnes Turín jedným z ekonomických a kultúrnych centier celého severného Talianska. V roku 2006 sa tu a aj v neďalekých horách konali 20. Zimné olympijské hry.
Pamiatky
Asi najvýznamnejšia pamiatka Turína je Turínsky dóm, v ktorý bol postavený v rokoch 1491–1498 a je tu uchovávané Turínske plátno. Je to kostol zasvätený sv. Janu Krstiteľovi a hlavný kostol v Turíne a v Taliansku. V blízkosti rieky Pád sa nachádza jedna z dominánt Turína veža Mole Antonelliana. Juhovýchodne od hlavného námestia nájdeme jednu z najvýznamnejších barokových stavieb v meste Palazzo Carignano, postavenú v rokoch 1679-1684. Sídlil tu taliansky parlament a v roku 1861 tu bolo vyhlásené Talianske kráľovstvo.
Šport
V Turíne sa nachádzajú 2 veľmi úspešné futbalové kluby hrajúce taliansku najvyššiu futbalovú súťaž Seriu A. Sú to kluby Juventus Turín a FC Turín. Svoje domáce zápasy hrávajú na štadiónoch Juventus Stadium a Stadio Olimpico di Torino, ktorý hostil v roku 2006 otvárací i záverečný ceremoniál XX. Zimných olympijských hier a taktiež IX. Paralympijských hier.
John Gorton
Sir John Grey Gorton (* 9. september 1911, Melbourne, Austrália – † 19. máj 2002, Sydney) bol austrálsky politik a 19. predseda vlády Austrálie.
Gorton vyštudoval univerzitu v Oxforde. V roku 1935 sa oženil s Američankou Bettinou Brownovou. Od roku 1940 slúžil v austrálskom letectve ako vojenský pilot. Prežil dve vážne nehody.
V roku 1949 bol zvolený do senátu za Liberálnu stranu. Bol v rôznych ministerských pozíciách vo vládach Roberta Menziesa a Harolda Holta. Po smrti Holta v decembri 1967 sa očakávalo, že jeho zástupca William McMahon sa stane ďalším premiérom. McMahona však nepodporili koaliční partneri Liberálnej strany a po internom zápase v strane sa predsedom vlády stal Gorton. Gorton bol prvým a zatiaľ senátorom, ktorý sa stal austrálskym premiérom. V súlade s tradíciou westministerského systému však najprv rezignoval na post senátora a následne bol zvolený v doplňovacích voľbách (za zosnulého Holta) do dolnej komory parlamentu.
Gorton sa však prejavil ako slabý rečník a mediálna osobnosť a médiá ho vykresľovali ako slabocha. Vo voľbách v roku 1969 Gorton stratil väčšinu z majority v dolnej komore parlamentu, ktorú zdedil po Holtovi. Gorton si však udržal miesto premiéra až do marca 1971. Vtedy už Liberálna strana zaostávala v prieskumoch za Labouristickou stranou a minister obrany Malcolm Fraser rezignoval a verejne označil Gortona za neschopného. Vo vnútrostraníckej voľbe o dôvere bol počet hlasov vyrovnaný a Gorton, hoci nemusel, sa rozhodol rezignovať.
V neskoršom veku žil v Canberre. Zomrel v Sydney vo veku nedožitých 91 rokov na zápal pľúc.
Veľké jazero
Veľké jazero je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Vojka v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1967 na rozlohe 8,0425 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Územie predstavuje rozsiahlu škálu močiarnych fytocenóz, rozšírených na Potiskej nížine, s jedinou slovenskou lokalitou rašelinného spoločenstva krovitých vrbín a jediným miestom masového výskytu vzácnej aldrovandky pľuzgiernatej (Aldrovanda vesiculosa).