Indukovaný_dopyt
História
Tento efekt bol rozpoznaný už v roku 1930, keď výkonný riaditeľ elektrickej železničnej spoločnosti v St. Louis v Missouri povedal komisii pre prieskum dopravy, že rozširovanie ulíc jednoducho produkuje väčšiu premávku a väčšie preťaženie. V New Yorku to bolo jasne vidieť v programe výstavby diaľnic Roberta Mosesa, „hlavného staviteľa“ oblasti New York City. Ako opísal Mosesov životopisec Robert Caro v časopise The Power Broker : "Počas posledných dvoch alebo troch rokov pred vstupom Spojených štátov do druhej svetovej vojny niekoľko urbanistov začalo chápať, že bez vyváženého systému dopravy by cesty nielenže nezmiernili preťaženie dopravy. ale zhoršili by ho. Urbanisti videli Mosesa, ako otvára most Triborough, aby odľahčil preťažený most Queensborough, ako otvára most Bronx-Whitestone, aby zmiernil zápchy na moste Triborough, ale potom sledovali rast množstva premávky na všetkých troch mostoch, až kým sa všetky tri znovu nezapchali. Vďaka tomuto pozorovaniu sa nemohli vyhnúť záveru, že 'generovaná doprava' už nie je teória, ale preverený fakt: Čím viac diaľnic postavíme, aby sme zmiernili dopravné zápchy, tým viac automobilov príde a zapchá ich. Tým vynúti stavbu ďalších diaľnic – čo zase vygeneruje väčšiu premávku a preťaží ich, a tak stále dokola. Táto stále sa zväčšujúca špirála mala najzávažnejšie dopady na budúcnosť New Yorku a všetkých mestských oblastí." Rovnaký efekt sa prejavil aj skôr, pri nových cestách, ktoré postavil Moses na Long Islande v 30. a 40. rokoch, kde "... zakaždým, keď bola postavená nová cesta, rýchlo sa upchala dopravou, ale vyťaženie starých ciest sa výrazne nezmiernilo." Podobne ani stavba tunela Brooklyn-Battery nedokázala zmierniť zápchy v tuneli Queens-Midtown a na troch mostoch East River, ako to Moses očakával. V roku 1942 už Moses nemohol ignorovať realitu, že jeho cesty nezmierňujú zápchy tak, ako to očakával, ale jeho odpoveďou na problém nebolo investovať do hromadnej dopravy, ale malo ňou byť vybudovanie ešte ďalších ciest, v obrovskom programe, ktorý by rozšíril alebo novo vytvoril 300 km ciest vrátane ďalších mostov, napríklad Throgs Neck Bridge a Verrazano Narrows Bridge. JJ Leeming, britský dopravný inžinier a krajský geodet v rokoch 1924 - 1964, popísal tento jav vo svojej knihe z roku 1969 s názvom Road Accidents: Prevent or Punish? : "Diaľnice a obchvaty generujú dopravu, to znamená produkujú ďalšiu premávku, čiastočne tým, že motivujú ľudí, ktorí by inak necestovali, k vykonaniu týchto ciest. Deje sa to kvôli tomu, že robia novú trasu pohodlnejšou ako starú, čiastočne ľuďmi, ktorí idú mimo svojej priamej trasy, aby si užili väčšie pohodlie na novej ceste a čiastočne ľudmi, ktorí využívajú mestá s obchvatmi, pretože sú pohodlnejšie na nakupovanie a návštevy vďaka menšej premávke." Leeming ďalej uviedol príklad pozorovaného účinku po otvorení úseku obchvatu Doncasteru na diaľnici A1 (M) v roku 1961. V roku 1998 Donald Chen citoval britského ministra dopravy slovami: „Faktom je, že náš dopravný problém nemôžeme vyriešiť výstavbou ďalších ciest.“ Štúdia Asociácie vlád južnej Kalifornie dospela v roku 1989 k záveru, že opatrenia prijaté na zmiernenie dopravných zápch, ako je napríklad pridanie pruhov alebo prerobenie diaľnic na poschodové, bude mať len kozmetický efekt. Kalifornská univerzita v Berkeley tiež zverejnila štúdiu dopravy v 30 kalifornských okresoch v rokoch 1973 až 1990, ktorá ukázala, že pri každom 10-percentnom zvýšení kapacity vozovky sa doprava do štyroch rokov zvýšila o 9 percent. Metaanalýza z roku 2004, ktorá zahŕňala desiatky predtým publikovaných štúdií, to potvrdila, zistila, že: "... v priemere, vybudovanie 10 percent pruho-kilometrov naviac, vyvoláva okamžité zvýšenie o 4 percentá v najazdených kilometroch, a stúpne to až na na 10 percent – čiže celú novú kapacita – počas niekoľkých rokov." Aforizmus medzi niektorými dopravnými inžiniermi je „Pokúšať sa vyliečiť dopravné zápchy zvýšením kapacity je ako skúsiť vyliečiť obezitu povolením opasku.“