cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okoličániovci
Kostol sv. Petra z Alkantary
Pokiaľ ide o kráľovský podiel na stavbe, staršia literatúra sa opiera najmä o chronogramy 1489 a 1490 na kostole, potvrdzujúce výstavbu v čase vlády Mateja Korvína (1458 - 1490), ako aj o maľované erby Mateja Korvína a jeho manželky Beatrix Aragónskej nad triumfálnym oblúkom kostola. Už Húščava a po ňom Papp konštatovali, že mohli len odkazovať na vládu Mateja Korvína. Stavba pravdepodobne prebiehala s materiálnou podporou okolitých šľachtických rodov ako aj župana Matúša z Čečejoviec, ktorého donátorské aktivity predčasne ukončila razantná zmena politických pomerov po úmrtí Mateja Korvína v roku 1490, ako aj jeho následná smrť. Pôvodne mal pôsobiť ako opora maloletého Jána Korvína, nemanželského syna Mateja Korvína. Matej Korvín, keďže namal iných potomkov, zamýšľal urobiť z Jána svojho nástucu na trón a sledujúc tento cieľ zaviedol preňho aj nové tituly – medzi nimi aj netradičný titul liptovské knieža. Následne a najmä po tom, čo šľachta odmietla nároky Matejovho nemanželského syna na trón sa Ján Korvín stiahol do južného Uhorska.
Možné, hoci nie nevyhnutné zapojenie rodu Zápoľských do výstavby je indikované prítomnosťou rovnakého kamenárskeho znaku ako v Kostole sv. Kríža v Kežmarku. Rovnaké kamenárske znaky svedčia o prítomnosti tých istých remeselníkov pri výstavbe oboch objektov.
Vzhľadom na to, že kláštor aspoň čiastočne nahradil v oblasti pochovávania stredoveký okoličiansky kostol Sv. Kozmu a Damiána, dá sa predpokladať, že sa uplatnil model zdieľaného patronátu, na ktorom sa podieľali aj okolité šľachtické rody (menovite rody z Vitálišoviec, Podhoria a Stošíc). Za právo pochovávať sa táto šľachta nepochybne podieľala na hmotnom zabezpečení a stavebnej údržbe. To, že Okoličiansky patronátne práva ku kláštoru aj reálne vykonávali, jasne dokumentruje ich počínanie v období zániku františkánskej komunity v druhej polovici 16. storočia, keď sa snažili zabezpečiť mobiliár kláštora pred jeho odcudzením. Taktiež samotní františkáni pri svojom odchode označili v roku 1571 za ich patrónov Petra a Sebastiána Okoličianskych.
V 18. storočí sa Okoličiansky prejavili znovu ako patróni, keď interér vybavili mobiliárom nesúcim ich heraldické znaky. V objekte sa tiež pod severnou kaplnkou nachádza hrobka Okoličianskych. I. Nagy spomína, že medzi inými by mal byť v spomínanej hrobke pochovaný aj Ján Okolicsányi († 7. august 1854).
Príslušníci rodu
Najpresnejšiu genealogickú tabuľku od Serafína I. do konca 15. storočia uverejnil A. Húščava, mladší rod Okoličianskych poskytol I. Nagy. Rod postupne získaval majetky predovšetkým v Liptove, ale aj v ostatných stoliciach Slovenska. Mimo územia Slovenska sa s Okoličianskymi stretávame najmä v Hevešskej a Železnej stolici, od roku 1818 v Sabolčskej a o niekoľko rokov neskôr aj v Peštianskej stolici. Najvýznamnejších členov rodu opisuje Encyklopédia Slovenska, a to Imricha, ktorý bol spišský kanonik, v roku 1773 ostrihomský kanonik, Sv. Štefanský prepošt, titulárny ansársky biskup, v roku 1779 miestodržiteľ a v rokoch 1782–1786 a 1790–1795 dvorský radca a referent, ktorý zomrel vo Viedni v roku 1795. Ako aj Jána Okoličániho († 1736), bratislavského biskupa, neskôr Sv. Štefanskeho prepošta a varadínskeho biskupa, ktorému za svoju existenciu vďačí Kostol Najsvätejšej Trojice v Trnave. V Bratislave taktiež rozšíril kňažský seminár.
Krištofa Okoličániho († 9. júna 1707), podžupana turčianskej stolice a poslanca na Onódskom sneme, kde bol obvinený, že svojou činnosťou ohrozuje jednotu boja za slobodu a bol spolu so svojim námestníkom Melicharom Rakovským napadnutý rozvášnenými stúpencami Rákociho a 9. júna bol popravený. Turčianska stolica bola na sneme zrušená, jej zástavy roztrhané, pečate zlomené a územie pripojené k susedným stoliciam. Všetkých 58 poslancov snemu za Turčiansku stolicu bolo uväznených a skonfiškovali im majetky. Dodatočne bola stolica obnovená a erb Okoličianskych bol v roku 1715 vložený do ako pripomienka tejto udalosti.
Ďalej je to Pavol Okoličáni, († pred rokom 1721), právny poradca Františka II. Rákociho a autor práce o dejinách protestantizmu v Uhorsku. Encyklopédia Slovenska spomína aj už vyššie uvedeného Michala Okoličániho, ktorý dal v Okoličnom vybudovať františkánsky kláštor s kostolom (pozri kostol svätého Petra z Alkantary).
Ladislav Okoličáni ako liptovský podžupan predsedal súdu s Jurajom Jánošíkom. Podžupan Ladislav Okoličáni bol osobne zainteresovaný na represívnych opatreniach proti zvyšku Rákócziho povstalcov a zbojníkom, ktorí boli ako v Jánošíkovom prípade pôvodne tiež povstalci. Dôvodom bol prepad kaštieľa podžupanovho otca Jána X. Okoličianskeho v Okoličnom 1. mája 1709.
Štefan Okoličáni (* 13. august 1824) adoptoval univerzitného profesora MUDr. Dezidera Kuthyho (* 13. júl 1869, Viedeň). Dňa 11.júna 1905 Kuthy získal šľachtictvo, priezvisko, prídomok ako aj erb Okoličianskych, ako aj právo používať obe priezviská. Toto rozhodnutie bolo o dva roky neskôr zapísané do kráľovského registra.
I. Nagy tiež spomína Michala (†1771), ktorý bol od roku 1757 spišský kanonik, neskôr ostrihomský kanonik. Ako aj Jána, cisársko-kráľovského dvorného radcu zavraždého v obci Bátor v roku 1859.
Rodový diplomatár (archív, sprístupnený prof. A. Húščavovi) Okoličianskych patrí medzi najväčšie súkromné archívy bývalej Liptovskej stolice. Jeho časť sa nachádza v Múzeu Janka Kráľa v Liptovskom Mikuláši, časť v Štátnom archíve v Bytči a časť je v rukách potomkov rodu a bádateľsky neprístupná. Archív rodiny opatroval “direktor“, ktorý bol taktiež správcom spoločných (komposesorátnych) majetkov rodiny. Posledným bol Ján Okolicsányi, ktorý sa funkcie vzdal v roku 1916. Archív rodu obsahoval niekedy vyše sto písomností, z ktorých sa však zachoval len zlomok. Dá sa predpokladať, že okrem majetku, ktorý sa rozdeľoval, sa delili aj majetkoprávne listiny.
Okoličné ako rodové sídlo zostalo vo feudálnom vlastníctve Okoličianskych až do zrušenia poddanstva v roku 1848. Približne v tomto období dochádza k rozdrobenie majetku medzi jednotlivé vetvy rodu. V 19. a začiatkom 20. storočia žilo na území pôvodnej donácie v Okoličnom viacero rodín tohto rodu. Rod sa generáciami rozvetvil na jednotlivé vetvy Antalov (od mena Antal), Piterovcov, Miškovcov (ktorých časť bola premenovaná na Kalmanovcov podľa mena Koloman) a Filoxerovcov.
Historický odkaz
Na chode Liptovskej stolice a jej ekonomickom a kultúrnom napredovaní sa od stredoveku podieľali aj generácie príslúšníkov tohto rodu. Okoličianski sa spolu s inými rodmi ako naríklad Bohumírovcami významnou mierou zaslúžili o rozšírenie sídelnej štruktúry v Liptove a boli aj významným spoločensko-kultúrnym faktorom pri komunikácií s ústrednou správou krajiny a ostatnými regiónmi Uhorska.
Okoličianski boli taktiež zastúpení na dvore ako cisársko-kráľovskí komorníci. Hodnosť bola neoddeliteľná od kritérií účasti na dvore a bola držaná pre členov prašľachty starších ako 24 rokov − pokiaľ žiadali a panovník sa nedištancoval od menovania danej osoby. Dotyčný mal okrem toho povinnosť byť prítomný pri obradoch počas Veľkého týždňa a pri procesii. Počítali s ním aj pri mimoriadnych udalostiach na dvore, napr.: pri krstoch, svadbách, pohreboch a pri korunovácii.
Mimo územia Liptova
Príslušníci tohto rodu vystupujú neskôr aj v Oravskej, Turčianskej, Spišskej, Bihárskej, Novohradskej župe a Sedmohradsku – I. Nagy uvádza ich zoznam.
Heraldický výskum
Frekventovaným a obľúbeným je vysvetlenie týkajúce sa Jána z Okoličného, ktorý si počas Neapolského ťaženia Ľudovíta Veľkého zranil oko a líce. Spojením slov "oko" a "líce" vznikne spojenie "Okoličiansky", respektíve "Okoličáni".
Podľa I. Nagyho ďalej spomínaný erb rodina dostala pravdepodobne od Ľudovíta I. v roku 1364. Štít s morým podkladom je doplnený zlatou korunou, nad ktorou je obrnené a striebornou šabľou ozbrojené rameno držiace vytasenú šabľu so zoťatou hlavou Turka. V rohoch štítu sa nachádza na pravej strane zlatá hviezda a na ľavej strane strieborný polmesiac. Rozdiely sú v zobrazovaní hlavy Turka. Raz je na hrot napichnutá hlava s turbanom, inokedy je holá a napichnutá na stred šable. Tieto dve variácie sa striedajú aj v klenote (v heraldike predmet umiestnený nad prilbou nad erbom). Pri zobrazení klenotu sú ďalšie nejednotnosti. Raz je klenotom iba rameno zo štítu, inokedy aj polmesiac s hviezdičkou, ktoré sú umiestnené tesne nad zhybom lakťa. Prikrývadlá sú zlato-modré a strieborno-červené.
náhľad S erbom Okoličianskych sa najpodrobnejšie zaoberal A. Húščava. Zistil, že pôvodným symbolom rodu bol polmesiac a hviezda, a že koncom 16. storočia sa tieto figúry striedavo nachádzajú len ako sprievodné znaky v horných rohoch štítu. Hlavnou figúrou erbu sa od 16.storočia stáva už spomínané nad zlatou korunou obrnené rameno, ktoré drží striebornú šabľu s napichnutou hlavou Turka.
A. Húščava sa pri rozbore mladšieho erbu Okoličianskych vyhýba označeniu hlavy ako hlavy Turka. Hlavnú figúru opisuje doslova takto: „...rameno v pästi drží zlatú rukoväť šable, ktorá pretína ľavú polovicu tváre i oko od tela oddelenej hlavy.“. Vo výklade nepripúšťa hlavu Turka, ktorá sa v uhorskej heraldickej tvorbe od 16.storočia veľmi rozšírila. Príčinu takéhoto záveru treba podľa J. Nováka hľadať v úsilí bližšie interpretovať tento znak. A. Húščava totiž vo svojom výklade pokračuje takto: „I mladšie znamenie zo 16. storočia môže mať svoje historické opodstatnenie, koreniace v histórií rodiny zo 14. storočia. Za základ mohol slúžiť historický fakt, že Jánovi z Okoličného v niektorej bitke neapolskej výpravy Ľudovíta Veľkého ťažko zranili (azda preťali) tvár a následkom tohto ťažkého poranenia stratil aj jedno oko“. A. Húščava tu nepriamo navodzuje záver, že mladší erb je hovoriacim znakom Okoličianskych ("oko" a "líce"). Podľa J. Nováka je pravdepodobnejšie, že sa jedná o symbol úspešnej účasti niektorého z Okoličianskych v protitureckých bojoch.
Na rozdiel od erbu Bernarda (1512) a Jána (1541) je "štvrtený" erb bratislavského a varadínskeho biskupa Jána Okolicsányiho († 1736) z roku 1726 vizuálne najvýraznejšia verzia erbu s použitím polmesiaca a hviezdy - v kombinácii s ramenom so šabľou a odťatou hlavou. V prvom a štvrtom poli zobrazuje polmesiac a hviezdu a v druhom a treťom poli rameno so šabľou a odťatou hlavou. Taktiež Pavol Okolicsányi používal podobný erb avšak s obráteným poradím polí (s ramenom so šabľou a odťatou hlavou v prvom a štvrtom poli a v druhom a treťom poli s polmesiacom a hviezdou).
Dva erbové štíty v sedílii presbytéria Kostola sv. Petra z Alkantary zobrazujú na ľavej (heraldicky pravej) strane štít s polmesiacom a hviezdou. Tento štít vyhodnotil A. Húšcava ako pôvodný stredoveký erb Okoličianskych. Na druhom erbe, dnes vyplnenom maľovanými písmenami "itb", mali byť podľa menovaného bádateľa pôvodne iniciály "ilb" alebo - tak ako dnes "itb". Podľa A. Húšcavu mali iniciály odkazovať na Jakuba (Iacoba), Leonarda a Bernarda Okoličianskych (synov už spomínaného Michala). Prípadne na Jakuba, Tomasa (vtedajsieho farára) a Bernarda. Húšcavovu interpretáciu nedávno spochybnil Szilárd Papp (2003-2006). Na druhom štíte mala byť podľa neho pôvodne náboženská skratka IHS, avšak sondáž na erbe (Juraj Maták, 2016) túto domienku predbežne nepotvrdila.
Populárna kultúra
V populárnej kultúre sa v zásade všetky referencie na Okoličianskych viažu na začiatok 18. storočia a na súdny proces s Jurajom Jánošíkom. V divadelnej hre Radišinského naivného divadla Jááánošííík (1970) vystupuje Ladislav Okoličáni ako sused rodiny Jánošíkovcov. V hre táto postava "pána grófa Okoličániho" vystupuje v jednej scéne, v ktorej Jánošikovi - aby mohol ísť zbíjať - odovzdá "flintu" so slovami "ja mu dám svoju, ešte sa z nej dymí".
V druhom diele filmu Jánošík (1962) vystupuje v dvoch scénach postava stoličného sudcu. V prvej scéne Jánošíkova družina ozbíja sudcu, ktorý prichádza prešetriť krádež grófskych kráv a múky a v poslednej sudca vynáša rozsudok nad zbojníkom. Film Jánošík (1962) vznikol počas socializmu a je v určitej miere poznačený dobou svojho vzniku. Do deja prenikajú odkazy na triedny boj a dej filmu je oproti známym faktom upravený, čím sa vzďaľuje dobovým reáliám.
V knihe “Povesti z Liptova“ od autorov Peter Vrlík a Peter Mišák sa Okoličianski spomínajú v príbehoch “Zachránení mnísi“, “Hrdina Ján z Okolice“, “Svätojánska ruža“, “Panské vrtochy“, “Ako Jánošíka odsúdili“ a “Jánošíkov hrob“.
Motor (rozlišovacia stránka)
Motor môže byť:
Smrekov (vrch vo Veľkej Fatre)
Smrekov je vrchol vo Veľkej Fatre.
Poloha
Vrch leží v južnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Bralná Fatra. Patrí do katastrálneho územia obcí Blatnica (okres Martin) a Mošovce (okres Turčianske Teplice). Leží v mohutnej rázsoche, vybiehajúcej z Krížnej západným smerom a susednými vrchmi sú na západe Haľamova kopa, na východe Kráľova skala a na severe bezmenný vrch.
Popis
Smrekov je napriek značnej výške nevýrazný vrchol v južnej časti pohoria. Nachádza sa v Bralnej Fatre, kde je množstvo výškovo podobných vrchov, čím je potlačená mohutnosť tohto masívu. Porastený je lesom, ktorý čiastočne ustupuje len východným smerom k sedlu pod Smrekovom. Vďaka tomu poskytuje zaujímavý výhľad najmä východným smerom na masív Krížnej. Vrch je súčasťou Národného parku Veľká Fatra a severozápadné úpätie patrí do národnej prírodnej rezervácie Padva.
Dihydroxyacetón
Dihydroxyacetón alebo DHA či glycerón je triózový sacharid.
DHA sa používa hlavne ako prísada v samoopaľovacej kozmetike. Často pochádza z rastlinných zdrojov, ako sú cukrová repa a cukrová trstina, alebo fermentácie glycerolu.
Chemické vlastnosti
DHA je hygroskopický biely prášok. Má sladkú chuť a charakteristickú vôňu. Je to najjednoduchšia ketóza, nemá žiadne chirálne centrum a nevykazuje optickú aktivitu. Bežne sa vyskytuje vo forme diméru (2,5-bis(hydroxymetyl)-1,4-dioxán-2,5-diol). Čerstvo pripravený sa v roztoku rýchlo mení na monomér:
Monomér je veľmi dobre rozpustný vo vode, etanole, dietyléteri, acetóne a toluéne.
DHA sa dá pripraviť spolu s glyceraldehydom miernou oxidáciou glycerolu, napríklad peroxidom vodíka. S vysokým výťažkom a selektivitou je možné ho pripraviť z glycerolu pri izbovej teplote reakciou s kyslíkom, vzduchom alebo benzochinónom pri použití katiónových katalyzátorov založených na paládiu.
Glyceraldehyd je štruktúrnym izomérom DHA.
Biologický význam
Fosforylovaný DHA, dihydroxyacetónfosfát (DHAP), sa účastní glykolýzy a metabolizmu fruktózy.
Použitie
V 50. rokoch ho ďalej skúmala Eva Wittgensteinová na University of Cincinnati. Jej výskum sa týkal DHA ako lieku na pomoc deťom s poruchou ukladania glykogénu. Deťom bolo ústne podané veľké množstvo DHA, prípadne im bol DHA naliaty na pokožku. Zdravotnícky personál si všimol zhnednutie kože niekoľko hodín po vystavení DHA.
Eva Wittgensteinová pokračovala v pokusoch s DHA a maľovala si na kožu vodnými roztokmi DHA. Podarilo sa jej konzistentne reprodukovať pigmentáciu a poznamenala, že DHA evidentne neprechádza hlbšie do kože, len po stratum corneum, teda zrohovatenú vrstvu kože (FDA však neskôr usúdila, že to nie je úplne pravda ). Výskum pokračoval ďalej v rámci liečby pacientov s vitiligom.
Hnednutie kože pôsobením DHA je netoxické a vzniká kvôli Maillardovej reakcii. DHA reaguje s aminokyselinami v keratíne, ktorý je hlavnou zložkou pokožky. Rôzne aminokyseliny reagujú s DHA rôznymi spôsobmi, čím vznikajú rozličné odtiene od žltej po hnedú. Vznikajúce pigmenty sa nazývajú melanoidíny. Podobajú sa na melanín, prirodzenú látku v hlbších vrstvách kože, ktorá hnedne (opáli sa) po vystavení UV žiareniu.
Samoopaľovacie prípravky
V 60. rokoch predstavila firma Coppertone prvý samoopaľovací krém. Tento produkt sa nazýval "Quick Tan" alebo "QT". Predával sa ako krém, ktorý cez noc vytvorí umelé opálenie, a čoskoro ho nasledovali i ďalšie produkty iných firiem. Záujem o produkt však upadol kvôli nepríjemným skúsenostiam zákazníkov, napr. oranžovým dlaniam alebo slabému farbeniu. Kvôli tomu si mnohí stále asociujú samoopaľovacie prípravky s oranžovým opálením.
Do 80. rokov sa objavili nové samoopaľovacie prípravky a úpravy v produkcii DHA umožnili vznik produktov, ktoré mali prirodzenejšiu farbu. Obavy z opaľovania pomocou UV mali za následok zvýšenie popularity týchto produktov ako bezpečnejšej alternatívy.
Samoopaľovacie prípravky zvyčajne obsahujú 1-20 % DHA. Väčšina produktov v drogériách obsahuje 3-5% a profesionálne produkty mávajú 5-20%. Obsah odpovedá úrovni farbenia od svetlých po tmavé odtiene. Nižšie percentá sú lepšie pre začiatočníkov, ale môžu vyžadovať niekoľko použití na dosiahnutie požadovaného výsledku. Oproti tomu vyššie percentá vytvoria tmavú farbu už po prvom použití, ale je pri nich väčšia šanca na nerovnomerné farbenie. Trvá 2 až 4 hodiny, kým sa umelé opálenie začne objavovať a potom tmavne 24 až 72 hodín, podľa zloženia.
Po vytvorení tmavého sfarbenia sa farba nezmýva potom ani vodou či mydlom. Postupne zmizne po 3 až 10 dňoch. Exfoliácia, dlhé ponorenie do vody alebo výrazné potenie môžu sfarbenie zosvetliť, keďže pri nich dochádza k rýchlejšiemu olupovaniu odumretých kožných buniek.
Samoopaľovacie prípravky existujú v podobe sprejov, krémov, gélov a kozmetických utierok. Medzi profesionálne aplikované produkty patria rozprašovače, krémy alebo gély.
Bezpečnosť DHA
Podľa štúdie z roku 2007 je pokožka po použití samoopaľovacích prípravkov (s vysokým obsahom DHA, ~5%) veľmi náchylná k poškodeniu voľnými radikálmi zo slnka. Štyridsať minút po aplikovaní vzoriek s vysokým obsahom DHA sa tvorba voľných radikálov po vystavení slnku zvýšila až o 180 % v porovnaní s kožou bez aplikovanej vzorky. Podobný efekt bol pozorovaný u erytrulózy. Štúdia tvrdí, že po dobu jedného dňa od použitia prípravku by koža nemala byť vystavovaná nadmernému slnečnému žiareniu a mimo budov by mal byť používaný opaľovací krém. Antioxidačný krém môže znížiť tvorbu voľných radikálov.
Aj keď niektoré samoopaľovacie prípravky obsahujú opaľovací krém, ich efekt netrvá tak dlho ako opálenie samotné. Tmavé sfarbenie poskytuje miernu ochranu proti UV (SPF až 3), ale táto ochrana by mala byť kombinovaná s ďalšou ochranou. Uvedené SPF totiž platí len niekoľko hodín po použití. Napriek tmavšiemu sfarbeniu pokožky je koža stále náchylná k poškodeniu, takže je nutná ďalšia ochrana. DHA môže spôsobovať i miernu inhibíciu tvorby vitamínu D.
Niekedy môže vzniknúť kontaktná dermatitída a nedávna štúdia preukázala efekt DHA na vznik kontaktnej dermatitídy u mexických bezsrstých psov.
Alenka Bratušeková
Alenka Bratušeková (* 31. marec 1970, Celje, Juhoslávia) je slovinská politička, bývalá premierka, od septembra 2018 ministerka infraštruktúry a podpredsedníčka Šarecovej vlády.
V rokoch 2013-2014 zastávala post predsedu vlády Slovinska ako prvá žena v tomto úrade. Vystriedala tak Janeza Janšu, ktorý bol donútený odstúpiť kvôli korupčným škandálom. Demisiu na post premiérky svojho štvorkoaličného kabinetu podala 5. mája 2014 po tom, čo v apríli prehrala vnútrostranícky súboj o kreslo predsedu strany s ľubľanským starostom Zoranom Jankovićom. Od januára 2013 do apríla 2014 viedla politický subjekt Pozitívna Slovenija (Pozitívne Slovinsko). Následne z neho vystúpila a založila vlastnú Alianciu Alenky Bratušekovej.
Od roku 2011 je poslankyňou slovinského Národného zhromaždenia, v dôsledku kĺzavého mandátu však túto funkciu počas účinkovania vo vláde nevykonávala.
V Junckerovej európskej komisii pre obdobie 2014-2019 bola ako slovinská kandidátka nominovaná na portfólio pre energetickú úniu a mala nahradiť komisára pre energetiku Oettingera. Mala sa tiež stať podpredsedníčkou komisie. Jej vystúpenie pred europoslancami ale bolo nepresvedčivé a Bratušekú veľkou väčšinou odmietli členovia príslušných výborov Európskeho parlamentu. Získala len 13 hlasov členov výborov pre životné prostredie a pre priemysel, výskum a energetiku, zatiaľ čo proti nej bolo 112 členov.
Päťčlennú koaličnú vládu menšinového charakteru vytvorili kandidátka Marjana Šareca a sociálnej demokracie (SD), Strana moderného stredu (expremiéra Mira Cerara), Aliancia Alenky Bratušekovej a Demokratická strana dôchodcov Slovinska (DESUS). V zhromaždení na začiatku volebného obdobia disponovali 43 mandátmi. Nový stredovo orientovaný kabinet bol menovaný 13. septembra 2018 ako v poradí trinásty. Stal sa tak vôbec prvou menšinovou vládou, so šestnástimi členmi, vrátane dvoch ministrov bez kresla. Bratušeková získala posty podpredsedníčky vlády a ministerky infraštruktúry.
Živé.sk
Živé.sk je najčítanejší slovenský internetový denník o technológiách a digitálnom životnom štýle. Na trhu pôsobí od roku 1999 a uverejňuje články z technologického diania na Slovensku aj v zahraničí.
Súčasťou vydania je spravodajstvo, cenové porovnania, návody, autorské komentáre, rozhovory, prehľad udalostí týždňa a videorelácia o hrách (Live Game).
Návštevnosť
Živé.sk je súčasťou mediálnej skupiny Ringier Axel Springer Slovakia. Priemerná mesačná návštevnosť Živé.sk je medzi 550-650 tisíc RU (podľa oficiálneho slovenského auditu internetovej návštevnosti AIM Monitor). Zväčša sa umiestňuje medzi TOP 25 najčítanejšími webovými stránkami na Slovensku.
Redakcia
Šéfredaktorom Živé.sk je od roku 2007 Filip Hanker. Zástupcami šéfredaktora sú Ján Trangel a Martin Kováč. Celkovo pre Živé.sk pracuje asi 30 interných a externých novinárov a prispievateľov.
Plouégat-Guérand
Plouégat-Guérand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Per Fisker
Per Fisker je dánsky bubeník.
Životopis
V mladosti návštevoval Gungehusskolen v Hvidovre, neskôr pokračoval na Copenhagen Business Academy a od roku 2008 do roku 2020 študoval na IT univerzite v Kodani.
Od roku 1987 do roku 1996 pôsobil v skupine Jackal (ktorá sa na nejaké obdobie stala skupinou Encore). V októbri 2012 sa stal bubeníkom dánskej hudobnej skupiny Grumpynators.
Plouédern
Plouédern je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zachariášov chválospev
Zachariašov chválospev alebo aj Benediktus je druhým chválospevom v Evanjeliu podľa Lukáša (Lk 1, 68-79). Predniesol ho v prorockom duchu Zachariáš - otec sv. Jána Krstiteľa, po tom, čo sa mu rozviazal jazyk. Onemel totiž, počas prinášania kadidlovej obety v Jeruzalemskom chráme, kedy sa mu zjavil archanjel Gabriel a zvestoval mu, že sa mu z neplodnej manželky v pokročilom veku narodí syn, ktorý bude "prorokom Najvyššieho" - Božieho Syna Ježiša. Zachariáš sa zdráhal uveriť anjelovym slovám, preto na dôkaz onemel.
Znenie chválospevu
Nech je zvelebený Pán, Boh Izraela,
lebo navštívil a vykúpil svoj ľud.
A vzbudil nám mocného Spasiteľa,
z rodu Dávida - svojho služobníka.
Ako odpradávna hovoril, ústami svojich svätých prorokov,
že nás oslobodí od našich nepriateľov
a z rúk všetkých, čo nás nenávidia.
a pamätá na svoju svätú zmluvu,
na prísahu, ktorou sa zaviazal nášmu otcovi Abrahámovi,
že nás vyslobodí z rúk nepriateľov,
vo svätosti a spravodlivosti pred jeho tvárou,
po všetky dni nášho života.
A ty, chlapček, budeš sa volať prorokom Najvyššieho,
pôjdeš pred Tvárou Pána, pripravíš mu cestu
a poučíš jeho ľud o spáse,
že mu náš Boh z hĺbky svojho milosrdenstva odpustí hriechy.
Tak nás Vychádzajúci z výsosti navštívi
a zažiari tým, čo sedia vo tme a v tôni smrti,
a naše kroky upriami na cestu pokoja.
Modlitba
Katolícka Cirkev používa tento chválospev ako modlitbu, ktorá je súčasťou liturgie hodín - breviára
Heliaš
Heliaš je vrch v Chočských vrchoch. Nachádza sa nad obcou Malatiná, približne severozápadne od Liptovského Mikuláša.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Prosečné. Leží v Žilinskom kraji, na pomedzí okresov Liptovský Mikuláš a Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územia obcí Liptovská Anna a Malatiná. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Opis
Heliaš sa nachádza v západnej časti podcelku Prosečné, v spoločnom masíve s južne ležiacim pahorkom Eliáš. Južne je tento masív sedlom spojený s vrchom Pravnáč, východným smerom je Anninou dolinou oddelený vrch Lomné a Čerenová , severne sa nachádzajú Vrchy  a západne susedí Rakytník  a Sielnická hora. Vrch sa nachádza v povodí Váhu, kam smeruje potok Sestrč, odvodňujúci západné a severné svahy masívu, i jeho prítok Annin potok, ktorý odvádza vodu z východne sa zvažujúcej časti. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Malatiná, juhovýchodne leží obec Liptovská Anna.
Výhľady
Nesúvislý porast vrcholovej časti umožňuje čiastočný rozhľad. Dobre pozorovateľné sú okolité Chočské vrchy a Oravská vrchovina, pri vhodných podmienkach aj Západné Tatry, Skorušinské vrchy, Oravské Beskydy, Oravská Magura, časť Malej a Veľkej Fatry a Nízke Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no východným úbočím prechádza chodník na Pravnáč, z ktorého možno v sedle pod Eliášom odbočiť.
Ázijský pohár
Ázijský pohár môže byť:
Záštita
Záštita môže byť:
Plouégat-Moysan
Plouégat-Moysan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Frida Karlssonová
Frida Elisabeth Karlssonová, (* 10. august 1999, Sollefteå) je švédska bežkyňa na lyžiach. Je dvojnásobná vice-majsterka sveta v pretekoch na 10 km a získala striebro v skiatlone. V pretekoch klasickou technikou na 30 km získala bronz. Bola taktiež aj členka víťaznej zlatej švédskej štafety na 4×5 kilometrov na Majstrovstvách sveta v Seefelde. Na juniorských Majstrovstvách sveta získala tri zlaté a tri bronzové medaile.
Švédska bežkyňa na lyžiach mala svoj debut vo svetovom pohári 17. februára 2019. Svoje prvé víťazstvo dosiahla v sezóne 2020/2021 v Osle v pretekoch s hromadným štartom.
Osobný život
Jej priateľ je Wiliam Poromaa, ktorý je takisto švédsky reprezentant v behu na lyžiach. Fridina matka Mia Karlsson bola taktiež bežkyňou na lyžiach. Má dve mladšie sestry.
Peter z Rousselu
Peter z Rousselu (iné zápisy: Peter Roussel, Pierre Roussel,, ; * ? – † 1577) bol burgundský rytier, kráľovský stolník,  ktorý slúžil Habsburgovcom ako kapitán hradu Szendrő v Uhorsku. Podľa košického výtvarníka Zbyhneva Nišponského, ktorý o rytierovi Petrovi podnikol laický archívny výskum, bol „vyslancom francúzskeho kráľa, ktorý mal za úlohu zabezpečiť protitureckú obranu“. Bol pochovaný 25. mája 1577 pod veľkým oltárom Dómu sv. Alžbety v Košiciach.
Epitaf
Na východnej vonkajšej stene Kostola sv. Michala v Košiciach sa nachádza mramorový epitaf s jeho vyobrazením (v brnení tzv. štrasburského okruhu) a nápisom:
V zrekonštruovanej podobe:
V preklade:
Pamiatka
Zbyhnev Nišponský vyhotovil niekoľko keramických plastík stvárňujúcich rytiera Petra z Rousselu, ktoré s podporou Francúzskej aliancie Košice predstavil 13. mája 2008 v Slovenskom technickom múzeu. Jeho zámerom bolo „v kamenine vytvoriť postavu, ktorá zodpovedá veľkosti epitafu, teda približne 2,3 metra a umiestniť ju pred Slovenské technické múzeum.“
Metaloproteín
Metaloproteín je všeobecný názov pre bielkoviny, ktoré obsahujú kovový kofaktor. Do tejto skupiny patrí veľká časť bielkovín. Napríklad u ľudí aspoň 1 000 bielkovín (z približne 20 000) obsahuje proteínové domény, ktoré viažu zinok, aj keď je možné, že u ľudí existuje až 3 000 zinkových metaloproteínov. Predpokladá sa, že celkovo tvoria metaloproteíny približne 30-40% všetkých bielkovín.
Výskyt
Predpokladá sa, že asi polovica všetkých bielkovín obsahuje kovy. V iných odhadoch sa uvádza, že asi jedna štvrtina až jedna tretina všetkých bielkovín vyžaduje (aspoň jeden) atóm kovu, aby mohli plniť svoju funkciu. Metaloproteíny teda majú v bunkách mnoho rôznych funkcií, napríklad pri skladovaní a prenose proteínov, v podobe enzýmov, bielkovín prenášajúcich signál či v priebehu infekčných chorôb. Výskyt bielkovín, ktoré sú schopné viazať kovy, je pravdepodobné daná priamo vlastnosťami aminokyselín, ktoré sa využívajú v bielkovinách, pretože i umelo vytvorené bielkoviny bez historického vývoja dokážu viazať atómy kovov.
Väčšina kovov v ľudskom tele je viazaná na bielkoviny. Napríklad relatívne vysoká koncentrácia železa v tele je daná tým, že je viazané v hemoglobíne. Rôzne kovy sú viazané v rôznych bielkovinách:
Keith Kinkaid
Keith Kinkaid (* 4. júl 1989, Farmingville, New York, USA) je americký hokejový brankár aktuálne pôsobiaci v tíme New York Rangers v NHL. V roku 2018 získal s reprezentačným výberom USA bronzovú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji.
Snehová víchrica
Snehová víchrica (iné názvy: snehová búrka , (snehová) fujavica , (snehová) metelica , (snehová) chumelica ; zriedkavo chumeľ , (snehová)  kúrňava ; nárečovo alebo expresívne: fujak/fuják, nárečovo alebo expresívne: meteľ, nárečovo: fujavic, metelic, chujava, chujavica, šibavica  ) je meteorologický jav spočívajúci v silnom vetre sprevádzanom buď silným padaním snehu alebo zvírením už napadnutého snehu. Snehová búrka nie je vždy spojená len so zimnou sezónou, ale môže sa objaviť aj na jar, či na jeseň.
Keith Kinkaid
Cesta do NHL
Keith Kinkaid je odchovancom univerzitného hokeja. Počas svojho štúdia chytal za tím Union College, kde sa v roku 2010 prebojoval do All Rookie Teamu a Tretieho All Star Teamu.
Farnosť Liptovská Lúžna
Rímskokatolícka farnosť v obci Liptovská Lúžna patrí do ružomberského dekanátu a Spišskej diecézy. Založená bola v roku 1787.
Snehová víchrica
Počas snehovej búrky napadne na zemský povrch veľké množstvo snehu, ktorý zväčša spôsobuje následné kalamitné situácie v doprave, v distribúcii elektrickej energie a v súčinnosti s vetrom polomy v lesoch. Veľké množstvo ťažkého snehu môže spôsobiť škody na strechách budov, no nezriedka i na stromoch, ktoré sa pod ním lámu.
Farnosť Liptovská Lúžna
Kostoly vo farnosti
náhľad|Rímskokatolícky kostol Najstarší kostol bol postavený v roku 1682. Bol to malý drevený kostolík zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie. Obklopoval ho cintorín.
V roku 1701 bol prestavaný. Na drevenom chóre bol v kostole umiestnený organ. Cintorín bol obklopený ohradou a v jeho priestoroch stála drevená zvonica s jedným zvonom. Kanonická vizitácia z roku 1825 popisuje kostol v Lúžnej, že je v nevyhovujúcom stave a kapacitou už nepostačuje potrebám veriacich (počet obyvateľov bol vtedy 1685).
Tim Curry
Tim Curry (* 19. apríl 1946, Grappenhall, Cheshire, Anglicko) je anglický herec a spevák. Je známy vďaka úlohe doktora Franka N. Furtera v muzikáli Rocky Horror Picture Show (1973).
Farnosť Liptovská Lúžna
Kostoly vo farnosti
V roku 1843 sa začala stavba nového súčasného murového kostola. Dokončený bol v roku 1848 a zasvätený je Najsvätejšej Trojici.
Tim Curry
Detstvo a mladosť
Curry sa narodil v meste Grappenhall v grófstve Cheshire. Jeho otec zomrel keď mal Curry dvanásť rokov. Väčšinu svojho detstva prežil v meste Plymouth, neďaleko Londýna.
Farnosť Liptovská Lúžna
Kňazi pôsobiaci vo farnosti
farári a správcovia farnosti:
Tim Curry
Kariéra
V roku 1968 vystupoval v muzikáli Hairs!, kde sa spoznal s Richardom O'Brienom, ktorý mu v roku 1973 ponúkol úlohu Dr. Furtera v kontroverznom muzikáli Rocky Horror Picture Show.
Farnosť Liptovská Lúžna
Kňazi pôsobiaci vo farnosti
1787 - 1789 Jakub Krajčinovský / 1789 - 1805 Jozef Keil / 1806 - 1823 Ján Nepomuk Kočútek / 1824 - 1828 Anton Kubančík / 1829 - 1843 Eduard Milovič / 1843 - 1843 Juraj Čurilla / 1843 - 1855 Ján Samueli / 1855 - 1855 Štefan Kučma / 1855 - 1885 Ľudovít Čurjak / 1886 - 1915 Štefan Rovder / 1915 Vojtech Kováč / 1915 - 1923 Izidor Kaločaj / 1923 - 1946 Július Brtko / 1945 - 1951 Gejza Findura / 1951 - 1955 Július Brtko / 1955 - 1956 Ján Sivčák / 1956 - 1958 Jozef Cibuľa / 1958 - 1961 František Novický / 1961 - 1965  Jozef Fitt / 1965 - 1994  Albín Ivák / 1994 excurendo Ján Kuboš / 1994 - 2005  Ján Kekelák / 2005 - 2018  Michal Fecko / 2018 - Jozef Trstenský.
Tim Curry
Kariéra
V roku 1981 stvárnil Wolganga Amadeusa Mozarta v divadelnom predstavení Amadeus. S Bernadette Peters a Carol Burnett hral v muzikáli Annie, z roku 1982. Stvárnil postavu komorníka Wadswortha v mysterióznom filme Stopa z roku 1985.
Farnosť Liptovská Lúžna
Kňazi pôsobiaci vo farnosti
náhľad|Rímskokatolícky farský úrad
Tim Curry
Kariéra
Jednou z jeho najznámejších úloh bol klaun v horore To, z roku 1990. Film bol natočený podľa knižnej predlohy Stephena Kinga. V roku 1992 získal vedľajšiu úlohu vo filme Sám doma 2: Stratený v New Yorku. O rok neskôr účinkoval v divadelnom predstavení My Favourite Year. V roku 1995 si zahral v dobrodružnom filme Kongo. Po boku herečky Daryl Hannah, si zahral v hororovej komédii Addams Family Reunion z roku 1998.
Farnosť Liptovská Lúžna
Cintoríny vo farnosti
Vo farnosti sú štyri cintoríny. Na začiatku obce je nižný cintorín, v strede obce je starý cintorín, na konci obce je vyšný cintorín a najnovší cintorín je pri kostole. V súčasnosti sa pochováva na všetkých cintorínoch.
Tim Curry
Kariéra
V roku 2001 získal úlohu v paródii Scary Movie 2. Po boku Liama Neesona a Laury Linney sa objavil v životopisnej dráme Kinsey, z roku 2004. V rovnakom roku sa objavil v dvoch epizódach televízneho seriálu Will a Grace. V roku 2008 sa objavil po boku hercov ako Ioan Gruffudd a Natascha McElhone vo filme Kliatba mesačného údolia.
Snehová víchrica
Veľmi silná a prudká snehová búrka prechádzajúca až do víchrice, vyskytujúca sa najmä v Severnej Amerike sa nazýva blizard (na Aljaške burga), v Rusku sú podobné búrky označované ako „purga“.
Tim Curry
Súkromný život
Od roku 1988 žije v Los Angeles. Nikdy sa neoženil a nemá žiadne deti.
Farnosť Liptovská Lúžna
Súčasná farnosť
Vo farnosti dnes žije 2756 obyvateľov (údaj z 15. decembra 2021 matrika OcÚ L. Lúžna). Väčšina sa hlási ku katolíckej cirkvi.
Tim Curry
Súkromný život
V júli 2012 Curry utrpel mozgovú príhodu, kvôli ktorej je odkázaný na invalidný vozík. Jeho herectvo bolo značne obmedzené a preto sa venuje predovšetkým dabingu.
Farnosť Liptovská Lúžna
Zaujímavosti
Cez farnosť vedie Svätojakubská cesta na Slovensku (Camino de Santiago).
Snehová víchrica
Od snehovej búrky odlišný je severoamerický pojem ľadová búrka. Pri ľadovej búrke na zemský povrch dopadá voda v kvapalnom skupenstve, ktorá po dopadnutí na predmety okamžite mrzne a vytvára ľadovicu určitej hrúbky na predmetoch.
Keith Kinkaid
Cesta do NHL
Nikdy nebol draftovaný, po dokončení štúdia, v roku 2011, ho pre dobré výkony a výsledky podpísal na úrovni vstupného dvojročného kontraktu tím New Jersey Devils. Svoju prvú profesionálnu sezónu (2011/2012) strávil v nižšej AHL, v drese tímu Albany Devils.
V nižšej súťaži sa o zápasy delil s druhým výrazným prospektom Devils, Jeffom Frazeem. Ich výkonnosť bola podobná, ale priemerná, do National Hockey League sa nepozrel ani jeden z nich.
V sezóne 2012/2013 už Kinkaid figuruje ako jednotka a Frazeeho postupne vytláča na pozíciu dvojky. S Frazeem po sezóne už Devils zmluvu nepredlžujú, a odchádza do Európy.
Kinkaid zažíva svoj NHL debut 5. marca 2013 v zápase proti Tampe Bay Lightning, keď striedal Johana Hedberga. Devils k výhre síce nepriviedol, ale z 12 striel inkasoval iba jeden gól. Zvyšok sezóny však dochytal v Albany.
Až v sezóne 2014/2015 Kinkaid dokončuje svoj boj o miesto v prvom tíme a vytláča Scotta Clemmensena na poste dvojky za hviezdnym Corym Schneiderom, ktorý putuje smer Albany.
NHL
=== New Jersey Devils === Kinkaid v prvej sezóne, ktorú strávi v prvom tíme zaznamená v 19 zápasoch slušnú bilanciu 6-5-4 s 91,5% úspešnosťou zákrokov. V rokoch 2015 a 2016 nastupuje už pravidelne, hoc jeho výkonnosť mierne klesá. Aj napriek výbornej výkonnosti Coryho Schneidera sa však Devils do vyraďovacích bojov nedostávajú, a tak je Kinkaid nominovaný na post brankárskej jednotky tímu Spojených štátov na Majstrovstvách sveta. Američania končia na štvrtom mieste bez medaile.
Sezóna 2016/2017 sa stáva kľúčová pre Kinkaidovu kariéru. Schneiderova výkonnosť začne prudko klesať a pozornosť si kradne práve Kinkaid, ktorý v 26 zápasoch zaknihuje najlepšiu percentuálnu úspešnosť zákrokov na úrovni NHL v kariére - 91,6. Devils sa do Play-Off znova neprebojujú.
Montreal Canadiens
Sezónu 2019/2020 strávil Keith Kinkaid v organizácii Montrealu Canadiens, avšak v drese samotného tímu odchytal iba 6 zápasov, z ktorých vyhral iba jediný. Navyše si prispísal najhoršiu úspešnosť zákrokov (87,5%) aj priemer inkasovaných gólov v kariére (4,24). Neprekvapivo sa tak vrátil do AHL, kde takisto nevedel nájsť vhodnú formu, keď v oboch tímoch kde pôsobil (Laval Rocket a Charlotte Checkers) si pripísal v 17 zápasoch len 5 víťazstiev.
Po sezóne sa z Kinkaida stal znova neobmedzený voľný hráč, ktorému tím New York Rangers ponúkol dvojročný dvojcestný kontrast v hodnote 750,000 amerických dolárov na úrovni NHL.
New York Rangers
Kinkaid v súčasnosti v organizácii Rangers zastáva pozíciu tretieho brankára. Prakticky počas celej sezóny 2020/2021 bol umiestnený v tzv. „taxi zostave“ tímu, ktorá mala predstavovať mobilné hráčske zálohy v prípade karantenizovania hráčov prvého tímu v dôsledku COVID-19. V drese Rangers sa mu podarilo odchytal 9 zápasov s 89,8% úspešnosťou zákrokov a 3 výhrami.
V sezóne 2020/2021 začína ako prvý brankár farmárskeho tímu Hartford Wolf Pack. Na mieste trojky ho počas jeho izolácie z dôvodu nakazenia sa ochorením COVID-19 nahradil slovenský brankár Adam Húska, ktorý bol po zranení súčasnej jednotky Rangers - Igora Šesťorkina povolaný do prvého tímu. Po návrate z karantény sa Kinkaid vrátil na svoj pôvodný post, a keďže v decembri 2021 bol Šesťorkin ešte stále zranený, Kinkaid zastupoval pozíciu náhradníka z dvojkou Rangers - Alexandrom Georgievom. Vo svojom zatiaľ jedinou zápase sezóny vychytal víťazstvo a zaznamenal až 93,5% úspešnosť zákrokov.
Poupée de cire, poupée de son
Poupée de cire, poupée de son (Vosková bábika, bábika vypchatá pilinami) je pieseň, s ktorou v roku 1965 francúzska speváčka France Gall vyhrala súťaž Eurovision Song Contest. Jej autorom je Serge Gainsbourg.
Text, ktorým neskúsené dievča oznamuje svoj vzťah k svetu a svojim piesňam, je založený na metaforách a slovných hrách; napríklad názov piesne odkazuje na tradičné bábiky s voskovou hlavičkou a vypchatým telíčkom, ku ktorým je speváčka prirovnávaná.
Českú verziu naspievala Eva Pilarová v roku 1966 s textom Zdeňka Borovca pod názvom „Vosková panenka“. Ďalšiu českú verziu tejto pesničky nahrala Hana Zagorová, s tým istým názvom „Vosková panenka“, avšak odlišným textom. Tento text tiež napísal Zdeněk Borovec.
Biertan
Biertan je obec v strednom Rumunsku, v historickom regióne Sedmohradsko v župe Sibiu asi 80 km severne od samotného mesta Sibiu a 29 km východne od mesta Mediaş. Biertan je jednou z najdôležitejších saských dedín s opevnenými kostolmi v Transylvánii, ktoré sú od roku 1993 zapísané na zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. Opevnený kostol v obci Biertan bol v rokoch 1572 až 1867 sídlom evanjelického biskupa v Transylvánii.
Členenie
Obec sa skladá z troch dedín: Biertan, Copşa Mare (Gross-Kopisch, Nagykapus) a Richisa (Reichesdorf, Riomfalva), z ktorých každá má opevnený kostol.
História
Prvé zdokumentované svedectvo o obci pochádza z roku 1283 v dokumente o daniach, ktoré platili obyvatelia siedmich dedín, a preto bol Biertan pravdepodobne založený niekedy v rokoch 1224 až 1283 sedmohradskými Sasmi. Osídlenie obce sa rýchlo rozvinulo do dôležitého trhového mesta a do roku 1510 mal Biertan okolo 5 000 obyvateľov. V 15. až 16 storočí bol postavený malý opevnený kostol (die Kirchenburg). V stredoveku sa mesto zmenšilo kvôli rozmachu susedných obcí Sighişoara (nem. Schäßburg), Sibiu (Hermannstadt) a Mediaş (Mediasch).
Obyvateľstvo
Pri sčítaní ľudu v roku 1930 mal Biertan 2 331 obyvateľov, z ktorých 1 228 bolo sedmohradskými Sasmi. Počas druhej svetovej vojny boli mnohí muži povolaní do rumunskej armády a neskôr do Waffen-SS. Po vojne boli mnohí sedmohradskí Sasi vysťahovaní z regiónu. Po páde komunizmu v roku 1990 ich oveľa viac odišlo do Nemecka.
Dnes má celá obec približne 2 500 obyvateľov, z toho obec Biertan má okolo 1 600 obyvateľov. Je to jedna z najnavštevovanejších dedín v Transylvánii, ktorá je historicky dôležitým miestom každoročného stretnutia sedmohradských Sasov, z ktorých mnohí teraz žijú v Nemecku.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 tvorili Rumuni 73,8% obyvateľstva, Rómovia tvorili 17,9%, Nemci tvorili 4,6% a Maďari tvorili 3,6%.
Dolnojizerská tabule
Dolnojizerská tabule je podcelok v južnej a juhozápadnej časti Jizerskej tabule. Zaberá časti okresov Mladá Boleslav, Mělník a Nymburk v Stredočeskom kraji. Podcelok sa rozkladá medzi sídlami Mělník a Liběchov na západe, Lysá nad Labem na juhu, Rožďalovice na východe a Mladá Boleslav na severe. Najvýznamnejším sídlom vnútri podcelku je mesto Benátky nad Jizerou.
Poloha
Podcelok má zhruba tvar vrcholu naklonenej šipky, ktorej osou je tok rieky Jizery. Celok susedí na severe so sesterským podcelkom - Středojizerskou tabulou, západné rameno šipky v povodí Košáteckého potoka a dolnej Pšovky susedí s Ralskou pahorkatinou a pri Mělníku krátko s Dolnooharskou tabulou. Južný vrchol šipky, blížiaci sa sútoku Jizery s Labem, a východné rameno šipky v povodí hornej Vlkavy, susedí so Středolabskou tabulou, východné rameno ďalej na sever ešte s Jičínskou pahorkatinou.
Geomorfologické členenie
Podcelok Dolnojizerská tabule (podľa triedenia Jaromíra Demka VIB-2B) má v geomorfologickom členení ďalšie štyri okrsky:
Kompletné geomorfologické členenie celej Jizerskej tabule uvádza nasledujúca tabuľka:
Významné vrcholy
vpravo|náhľad|250x250bod|Prameň pri [[Kropáčova Vrutice|Kropáčovej Vrutici, prítok Košáteckého potoka]]
Najvyšším bodom podcelku je bezmenná kóta (320 m) v Košáteckej tabuli, severovýchodne od Nebužiel, pri hranici so Středojizerskou tabulou.
Dash (kryptomena)
Dash (predtým známy ako Darkcoin a XCoin) je open source kryptomena. Dash nemá centralizované riadenie - emisia sa vyskytuje počas ťažby. Z odmien, ktoré dostávajú ťažiari, je 90 % rozdelených medzi ťažiarmi a prevádzkovateľmi masternodov. Zvyšných 10 % je použitých na financovanie schválených projektov. Dash bol pôvodne vytvorený ako XCoin (XCO) 18. januára 2014. Za dva dni od spustenia bolo vyťažených približne 1,9 milióna coinov. 28. februára 2014 došlo k zmene názvu na Darkcoin. Darkcoin bol 25. marca 2015 premenovaný na Dash. Tvorca Dash Evan Duffield.
Hlavné rozdiely medzi Dash a Bitcoin sú v tom, že transakcie v Dash sú vďaka službe InstantSend veľmi rýchlo potvrdzované a používateľ môže využiť aj zvýšenú úroveň dôvernosti niektorých transakcií vďaka vstavanej funkcii Private Send.
Od marca 2021 je Dash zahrnutý v zozname tridsiatich populárnych kryptomien z hľadiska kapitalizácie.
Podľa Der Spiegel bol Dash od februára 2019 najobľúbenejšou kryptomenou vo Venezuele.
Plouénan
Plouénan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Ondria
Život
náhľad|Peter Ondria v roku [[2016]] Detstvo prežil v obci Víťaz na východnom Slovensku, kde žije dodnes. Pochádza z mnohočlennej rodiny, otec Štefan bol baníkom a mama pracovala v poľnohospodárskom družstve. Peter má štyroch súrodencov, troch bratov a jednu sestru. Každý z nich má hudobné nadanie, profesionálne sa hudbe venuje iba Peter. Hudobne začal vystupovať už v mladom veku, v ôsmich rokoch.
V roku 1997 začal vystupovať s imitovaním spevu interpretov ako Gary Moore, Tom Jones, Frank Sinatra a Louis Armstrong. Najviac z jeho vystúpení zarezonovali vystúpenia s imitáciou Louisa Armstronga. Pri interpretovaní piesní „Satchma“ si návštevníci jeho vystúpení mysleli že nespieva naživo, ale na playback. S repertoárom Armstronga prešiel okolo 18 krajín vo svete. Najďalej vystupoval v Japonsku v meste Osaka.
V roku 1999 spolu so skupinou Extasy nahrali remix piesne „What A Wonderful World“, s ktorou aj vystupovali na rôznych koncertoch a vystúpeniach.
V roku 2010 sa zúčastnil súťaže Talentmania, ktorú vysielala TV Markíza spolu s TV Nova. Úspešne sa prebojoval do semifinále a finále.
17. apríla 2012 vystúpil ako hosť na koncerte Viliam Stanek a hostia, ktorý sa konal v rámci Prešovskej hudobnej jari v PKO v Prešove. Okrem neho vystúpili aj títo hudobný hostia: Top Bigband Prešov, Katka Koščová, Martin Husovský (Komajota), Veronika Husovská, Andy Belej (Andy Belej Quartet), Mário „Gapa“ Garbera (Groovin´Heads), Rasťo Lendacký (Shandy a Ester), Katka Staneková, Marcela Jurčenková, Andrea Majtnerová.
V roku 2015 Mafia Corner spolu s Demexom a Petrom Ondriom nahrali a naspievali pieseň -„Mac3jko“. K pesničke vytvorili aj hudobný klip.
V roku 1996 z iniciatívy všetkých štyroch bratov Ondriovcov (Vladimír, Jozef, Štefan a Peter) bola založená firma Andre Topic. Firma združila všetky podnikateľské aktivity bratov, ktorí už predtým podnikali, ako živnostníci. Firma je spojením podnikania bratov, ktorí začínali s týmito podnikateľskými činnosťami: Vladimír v roku 1991 elektroinštalácie, Štefan v roku 1993 pohostinstvo, Jozef v roku 1994 reštaurácia, Peter v roku 1995 oprava obuvi. Vo Víťazi prevádzkujú Cafe bar – BISTRO, Hostinec u Jozefa robotníka, Potraviny a pekárenskú výrobu s názvom VERONKA, Ubytovanie Armstrongs a reštauráciu ARMSTRONG´S.
V roku 2005 svojpomocne s bratmi vybudovali a otvorili reštauráciu a dali jej názov po Louisovi Armstrongovi: ARMSTRONG´S Restaurant.
V roku 2018 naspieval zábavnú pieseň „Osa“. K piesni natočili aj hudobný klip.
Zátvor (Trnava)
Sídlisko Zátvor je mestská štvrť Trnavy, ktorá je súčasťou mestskej časti Trnava-sever.