cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lectorium Rosicrucianum
Dejiny
Spoločne pracovali na šírení myšlienok Heindelovho‚ ezoterického kresťanstva, čo viedlo k tomu, že dňa 24. decembra 1934 bola úradom oficiálne podaná žiadosť o založenie nezávislej pobočky Rosicrucian Fellowship. O rok neskôr získala právny status ako Holandská pobočka Rosicrucian Fellowship, čo bolo ústredie pre holandsky hovoriacu oblasť spoločenstva Rosicrucian Fellowship, ktoré v tom čase malo sídlo v Seattli v USA. V Holandsku táto skupina mala v tom čase už 545 žiakov a asi rovnaký počet záujemcov, ktorí sa schádzali v centrách, ktoré vznikli v niektorých mestách. Keďže už nešlo o dobrovoľnícku prácu, bolo potrebné vytvoriť ústredie, a tým nezávislú vetvu Rosicrucian Fellowship v Európe, pod menom Rozekruisers Genootschap (Rosicrucian Society).
V rokoch 19341940 sa organizovali letné školy na pozemku v De Haere, ktorý spoločnosť kúpila blízko Doornspijk. Toto miesto sa neskôr stalo centrom pre mládež a konferenčným miestom pre mládež Noverosa (bolo založené v roku 1957, pôvodne ako konferenčné miesto pre dospelých).
Dňa 20. marca 1937 bol v Haarleme položený základný kameň prvého chrámu v Holandsku.
Až do roku 1938 bol Z. W. Leene tou dynamickou silou, ktorá viedla toto spoločenstvo. Náhle dňa 8. marca 1938 zomrel v náručí svojho brata. J. Leene a H. Stok-Huizer pokračovali v začatej práci. Počas vojny sa venovali hlavne štúdiu textov, napr. manichejských, Corpus Hermeticum, Jacoba Böhmeho a iných, a začali používať pseudonymy Jan van Rijckenborgh a Catharose de Petri. Rijckenborgh publikoval knihu, založenú na siedmich listoch z biblickej Knihy Zjavenia pod názvom Dei Gloria Intacta.
Po druhej svetovej vojne v roku 1945 mohli opäť oficiálne zahájiť svoju činnosť a vytvorili School of the Rose-Croix d'Or (Lectorium Rosicrucianum). Centrom záujmu sa stále viac stával pojem „gnóza“, pričom šlo o kristocentrický pohľad na skutočnosť, že Boh môže byť poznateľný z prvej ruky. Toto poznanie možno dosiahnuť vnútorným vývojom jedinca na základe dôkladného sebapoznania, ktoré Biblia nazýva „zrodením z vody a ducha“.
V roku 1954 zakladatelia stretli vo Francúzsku Antonína Gadala, dôležitú osobnosť katárskeho obrodenia. Tento založil v roku 1957 francúzsku vetvu LR a stal sa jej prezidentom. Na organizovanie konferencií sa tu začali používať polia v Ussat-les-Bains a bolo tu vytvorené múzeum.
V roku 1960 bola v Holandsku organizácia preregistrovaná a stala sa náboženskou organizáciou Lectorium Rosicrucianum. V tých časoch boli aktívne mestské centrá v Haagu, Amsterdame, Utrechte, Groningene, Haarleme, a v súčasnosti ich je 14 v celom Holandsku.
Od tej doby sa činnosť spoločenstva rozvíjala aj v iných krajinách. V súčasnosti má medzinárodná škola LR svoje centrá asi v 130 mestách v 36 krajinách sveta. V týchto centrách sa schádzajú žiaci a sympatizanti. Okrem toho sa v jednotlivých krajinách budujú aj konferenčné miesta.
Jan Leene zomrel v januári 1968. Po vnútornej kríze, ktorú svojím odchodom spôsobil Hank Leene (syn Jana Leeneho), pričom zo združenia odišla časť žiakov, viedla LR Henriette Stok-Huizer až do smrti v roku 1990. Odvtedy je hnutie riadené skupinou, zloženou z viacerých členov z rôznych krajín, tzv. Medzinárodným duchovným vedením (International Spiritual Directorate - ISD).
Charakteristika
Lectorium Rosicrucianum bolo kvalifikované ako „Kristo-centrická škola mystérií“, ktorá je inšpirovaná „prastarými kresťanskými mystériami“ (Katári, Grál, klasickí Rozikruciáni). Massimo Introvigne definoval LR ako „dualistické a gnostické kresťanstvo“, ktoré nie je časťou New Age. V svojich stanovách francúzska vetva uvádza, že jeho cieľom je „rozširovať mystériá Ružového Kríža, Gnózy a Svätého Grálu“, a zamietnuť „mágiu, praktiky využívania média a všetky okultné a astrologické praktiky“.
Organizácia
Lectorium Rosicrucianum má vydavateľstvo Rosecruis Pers, ktoré vydáva knihy zakladateľov hnutia a ich preklady, ale i literatúru, ktorá súvisí s učením hnutia a časopis Pentagram.
Hnutie sa deklaruje ako náboženstvo a tento status dosiahlo v Holandsku, Španielsku a Maďarsku. V ostatných krajinách pracuje ako legálna organizácia podľa právneho poriadku toho-ktorého štátu. Na Slovensku pracuje ako neziskové občianske združenie pod názvom „Medzinárodná škola Zlatého Ružokríža“.
Ohlasy
Po analýze hnutia francúzsky historik Antoine Faivre o hnutí povedal, že „má všetky charakteristiky zasväcujúceho rádu, ktoré súhlasia s históriou bežných moderných ezoterických hnutí. (...) Myslím že nezodpovedá žiadnym kritériám v správe (francúzskej) komisie na definovanie sekty. (...) Táto škola, v každom ohľade úctyhodná, nepredstavuje žiadne nebezpečné aspekty a dokonca vykonáva (...) zaujímavú a pozitívnu činnosť.“
V roku 2012 bolo LR registrované ako náboženská organizácia aj vo Francúzsku, a tu hlavná proti-sektová organizácia MIVILUDES a UNADFI prehlásila, že toto hnutie nepovažuje za sektu.
Saint-Pierre-des-Fleurs
Saint-Pierre-des-Fleurs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pont-lès-Bonfays
Pont-lès-Bonfays je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Delukse
Delukse je slovenský komediálny seriál TV JOJ, ktorý mal premiéru 4. septembra 2019. 8. marca 2020 bolo oznámené, že TV JOJ pripravuje druhú sériu, ktorá mala premiéru 19. mája 2021.
Produkcia
14. októbra 2016 bolo oznámené, že televízia JOJ chystá osemdielny seriál z prostredia hotela pod názvom Delukse, so Zuzanou Fialovou v hlavnej úlohe, ktorý mal mať premiéru v roku 2017. 19. mája 2017 bolo ale oznámené, že seriál dostal stopku. 2. novembra 2017 bolo oznámené, že seriál bude mať šestnásť častí a premiéra bola stanovená na rok 2018. Premiéra bola nakoniec stanovená na jeseň 2019.
Predpremiéru mal seriál 17. augusta 2019 na na Mágio Pláži v Bratislave, ďalšie premietania boli 23. augusta v ZOC MAX Prešov, 24. augusta v OC Atrium Optima Košice, 26. augusta ZOC MAX Žilina a 27. augusta v OC MAX Nitra. Televíznu premiéru mal 4. septembra 2019.
Kamensk-Šachtinskij
Kamensk-Šachtinskij (oficiálny prepis:Kamensk-Šahtinskij, ) je mesto v Rusku v Rostovskej oblasti neďaleko hraníc s Ukrajinou. Mesto leží na rieke Severný Donec a tvorí dopravnú železničnú križovatku medzi Moskvou a Rostovom nad Donom (sever-juh) a Volgogradom a Kišinevom (východ-západ). Cez mesto prechádza Európska cesta 40. Mesto patrí priemyselným a strojárskym centrám, vyrábajú sa v ňom banské zariadenia a stroje. V meste sa nachádza tepelná elektráreň a sídli v ňom aj chemický a potravinársky priemysel. Neďaleko mesta sa nachádzajú uhoľné bane Doneckej panvy.
História
Budova gymnázia v meste Kamensk-Šachtinskij|náhľad|vľavo Mesto bolo založené v roku 1671 ako kozácka osada v blízkosti vodného toku Kamenki, podľa ktorej dostalo názov. Mesto následne z viacerých dôvodov (v dôsledku živelných pohrôm, nepriateľských tatárskych vpádov, či pre vypálenie mesta po kozáckej účasti na Bulavinovom povstaní) päťkrát zmenilo svoju polohu, pričom pôvodne sa nachádzalo na ľavom brehu rieky Severný Donec a nie na pravom. Na mieste prvej polohy sa dnes nachádza sídlo Staryj gorodok (Старый городок, Staré mestečko) a na predposlednom mieste (t.j. oproti dnešnému mestu) sa nachádza sídlo Staraja stanica (Старая Станица). Naposledy sídlo zmenilo polohu v roku 1817, keď sa časť obyvateľstva premiestnila na vyvýšený pravý breh. Od toho istého roku bolo sídlo tiež pomenované kozáckou stanicou Kamenskaja. Od roku 1802 sa obec stala jedným z administratívnych centier Doneckej oblasti.
Význam sídla vzrástol v 20. storočí, keď sa navýšil počet obyvateľov a do mesta prišla železnica. V stanici sa nachádzala sa správa okresného náčelníka, okresného zemského zastupiteľstva, poštový a telegrafický úrad a výbory. Sídlil v ňom okresný lekár, súdny vykonávateľ, policajný súdny úradník, štyri kostoly a v tomto období bolo taktiež vystavaných viacero škôl. Sídlo bolo najľudnatejšiou stanicou v donskom regióne a bolo známe svojimi kostolmi a veľtrhmi.
Po prvej svetovej vojne sa stanica stala súčasťou Donskej republiky, proti-boľševického nezávislého kozáckeho štátu. V roku 1920 bolo sídlo spolu s republikou obsadené Červenou armádou a do roku 1924 bolo súčasťou Ukrajinskej SSR. Následne sa stanica stala súčasťou Ruskej SSR. Od roku 1927 získala stanica štatút mesta a sídlo nieslo názov Kamensk, o dva roky neskôr získalo súčasný názov. V priebehu 2. svetovej vojny bolo od júla 1942 do februára 1943 okupované nemeckou armádou. 7. augusta 1987 došlo v meste k jednej z najväčších železničných katastrof v ZSSR. Pri havárii zahynulo 106 ľudí. Po zániku Sovietskeho zväzu sa stalo súčasťou Ruska.
Pamiatky
V meste sa nachádza niekoľko historických budov, pravoslávnych chrámov a pamätníkov. Niektoré kresťanské chrámy boli zbúrané v období komunizmu. V meste niekoľko múzeí, či tematický park Patriot zameraný na ruskú vojenskú techniku.
Stavová rovnica ideálneho plynu
náhľad|Zobrazenie stavovej rovnice ideálneho plynu v súradniciach tlak,objem,teplota Stavová rovnica ideálneho plynu je termická stavová rovnica pre ideálne plyny. Jej konkrétnu podobu pozri nižšie.
Vyjadrenie pomocou Boltzmannovej konštanty
kde Stavová rovnica sa odvádza pomocou kinetickej teórie plynov. Najdôležitejšie je si uvedomiť, že tlak plynu je daný odrazmi jeho molekúl od stien nádoby a hľadať rýchlosti, ktorými sa tieto molekuly pohybujú (a odrážajú). Celé odvodenie je však pomerne komplikované.
Vyjadrenie pomocou plynovej konštanty
Stavová rovnica ideálneho plynu sa niekedy zapisuje v trochu inom tvare, kedy je počet častíc N \, nahradený ich látkovým množstvom n \,. Rovnica má potom tvar pV/T=konst.
Konštanta R sa nazýva univerzálna plynová konštanta a má hodnotu približne 8,31 J/molK.
Stanislav Mikolaj
Mgr. Ing. Stanislav Mikolaj ml. (* 13. august 1980, Žilina) je významný slovenský antikvár. Po štúdiu histórie sa aktívne venuje histórii súvisiacej s Britskými ostrovmi. Žije a pôsobí v Žiline.
Životopis
Pôvodne vyštudovaný chemik na Fakulte priemyselných technológií v Púchove Trenčianskej univerzity Alexandra Dubčeka v Trenčíne založil v Žiline v roku 2008 štýlový antikvariát. V rokoch 2010 – 2016 ukončil magisterské štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre v odbore História. Je spoluzakladateľom občianskeho združenia Servare et Manere, v ktorom pôsobil do roku 2021.
Antikvariát Scriptorium
Mikolaj prevádzkuje žilinsky Antikvariát Scriptorium, ktorý je kombináciou klasického knižného antikvariátu a vybraných starožitností v historickom prostredí s viktoriánskymi prvkami. Antikvariát je situovaný v známej žilinskej štvrti Hliny. Projekt prvého sídelného útvaru Hliny I. – IV. spracoval architekt Ferdinand Čapka spolu s L. Bauerom a projekt antikvariátu plne zapadá do pôvodnej autorskej koncepcie využitia obchodných priestorov pod bytmi v tejto mestskej štvrti, ako nového obchodného centra mesta Žilina.
Hlavátka
Hlavátka (Hucho) je rod veľkých lososovitých rýb zo studených riek a iných sladkovodných biotopov v Eurázii. Sú rybožravé a ohrozené nadmerným rybolovom a stratou biotopov.
Druhy
V súčasnosti sú uznávané tieto druhy:
Okrem toho bol v minulosti zaradený do tohto rodu aj Hucho perryi (hlavátka sachalinská), ale genetické a ďalšie dôkazy ukázali, že patrí do vlastného monotypického rodu ako Parahucho perryi.
Pont-sur-Madon
Pont-sur-Madon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Pierre-des-Ifs (Eure)
Saint-Pierre-des-Ifs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sergio Mattarella
Sergio Mattarella /ˈsɛrd͡ʒo mattaˈrɛlla/ (* 23. júl 1941, Palermo, Taliansko) je taliansky kresťansko-demokratický politik, prezident Talianskej republiky od 3. februára 2015.
V rokoch 19871989 je menovaný ministrom v kresle ministra pre verejné vzdelávanie v šiestej vláde Giulia Andreottiho. V nasledujúcom roku podal demisiu na protest proti návrhu zákona favorizujúceho určité súkromné podniky ako je Fininvest.
V roku 1993 navrhol reformu spôsobu skrutínia pre voľby v oboch komorách parlamentu, ktorá bola prijatá a dostala prezývku zákon Mattarellum. Tento zákon nahradil proporčný systém, ktorý platil od roku 1946. Patriac k centristickým ľavičiarom kresťanskej demokracie vstúpil do Talianskej ľudovej strany (PPI) v roku 1994 a dal sa zvoliť pod farbami strany L´ Ulivo v roku 1996.
V roku 1998 bol Sergio Mattarella menovaný zástupcom Predsedu rady ministrov v rámci prvej vlády Massima D'Alemu, ktorý ho poveril o rok neskôr funkciou ministra obrany. Z toho titulu si zrušil povinnú vojenskú službu a sľúbil povinnosť vojenskej služby pre všetkých v Taliansku. Toto bolo mienené v súvislosti s udržaním mieru v Bosne a Hercegovine a v bývalej republike SFRJ Macedónii. Pre tento post ho potvrdil Giuliano Amato, no po víťazstve pravého stredu opustil vládu po všeobecných voľbách v 2001.
Pôsobí v rozličných parlamentných funkciách, ale o sedem rokov neskôr v roku 2008 ukončil svoju politickú kariéru. V roku 2011 vzhľadom k svojej minulosti učiteľa práva bol parlamentom zvolený za sudcu ústavého súdu.
V roku 2015 bol Mattarella zvolený za prezidenta Talianskej republiky v 4. kole skrutínia potom, ako dosiahol 665 platných hlasov z celkových 991 voliteľov. Ako nasledovník premiéra Giorgia Napolitana je prvou hlavou štátu narodenou na Sicílii.
Vplyvom parlamentných volieb v 2018 sa dostal do pozície „garanta európskych záležitostí“ pre Taliansko, čím sa dostal do opozície voči zloženiu vlády navrhovanej stranou Hnutie 5 hviezd a Lega, čo vyvolalo politickú krízu. Kompromis medzi dvoma formáciami a prezidentom sa nakoniec našiel o niekoľko dní neskôr.
29. januára 2022 bol opätovne zvolený do úradu prezidenta Talianska. Mattarella pôvodne odmietol druhý mandát, no pretože sa nepodarilo nájsť náhradný kompromis, na požiadanie koaličných strán kandidoval znovu. Do druhého mandátneho obdobia od 3. februára 2022 ho zvolili senátori, poslanci a regionálni voliči absolútnou väčšinou hlasov v pomere 759 : 1009.
Ako hlava štátu menoval do funkcií dvoch predsedov Rady ministrov: Paola Gentiloniho (december 2016), Giuseppe Conte (jún 2018 a september 2019).
19. januára 2018 vymenoval aj doživotnú senátorku Lilianu Segre a sudcu Ústavného súdu Francesca Viganò 24. februára 2018.
Rodinný pôvod a manželstvo
Pochádza z rodiny právnika a tradične kresťanského demokrata. Sergio Mattarella sa narodil 23. júla 1941 v Palerme na Sicílii ako štvrté dieťa advokáta Bernarda Mattarellu, ministra vo viacerých povojnových vládach. Jeho brat Piersanti tiež robil politickú kariéru.
Univerzitná kariéra
Po štúdiu na lýceu San Leon Magno v Ríme, čo je cirkevný inštitút rádu maristov, nastúpil na právnickú fakultu na univerzite La Sapienza v Ríme, ktorú opustil s diplomom so známkou „summa cum laude“ v 1964 po obhajobe témy s názvom Funkcia politickej orientácie.
O tri roky neskôr, v 1967, sa zapísal do komory advokátov v Palerme, čím začal svoju brilantnú kariéru na univerzite ako asistent ústavného práva, zároveň bol menovaný profesorom na fakulte práva na univerzite v Palerme. Vyučoval do roku 1983, keď ho zvolili do komory poslancov.
Jeho akademická práca je plodná: okrem publikácií týkajúcich sa ústavného práva a dvojkomorového systému, legislatívnych postupov a vlastností miestnej správy napísal aj súbor prác týkajúcich sa regionálneho a národného hospodárskeho rozvoja.
Debut
Ako univerzitný profesor sa Sergio Mattarella nezaujímal o politickú kariéru, dával prednosť zaoberať sa svojou profesiou. No 6. januára 1980 bol zavraždený jeho brat Piersanti Mattarella, ktorý bol prezidentom regiónu Sicília, sicílskou mafiou, ktorá sa tým chcela odplatiť za Piersantov boj proti organizovanému zločinu po jeho zvolení. Zasiahnutý viacerými guľkami zomrel v náručí svojho brata Sergia.
Podľa rodinnej tradície bol Sergio priťahovaný Kresťanskou demokraciou, stranou, ktorá spôsobila, že jeho brat zomrel. Navštevoval aj pomník Alda Mora, bývalého predsedu vlády zavraždeného Červenými brigádami, považovaného za progresistu. V roku 1982 sa zblížil znovu s tajomníkom kresťanských demokratov Ciriacom De Mitom, ktorý mu zveril rôzne práce vo vedení strany, čím bol povolaný medzi jej kádre. V nasledujúcom roku bol zvolený za poslanca v obvode Palermo potom ako zozbieral 119 969 preferenčných hlasov v skrutíniu 26. júna 1983.
Prvé ministerské kreslá
náhľad|vpravo|Sergio Mattarella 14. júna 1987 bol znovuzvolený poslanec so 143 935 preferenčnými hlasmi. Bol menovaný do kresla ministra pre vzťahy s parlamentom vo vláde Giovanni Goriu v júli toho istého roku ; potom bol bez kresla a závisel od predsedu Rady ministrov. Zatiaľčo Ciriaco De Mita bol menovaný predsedom vlády, Mattarella si zachoval svoje funkcie v novom kabinete. V tejto dôležitej pozícii neskôr musel zachraňovať vzťahy medzi vládou a parlamentnou väčšinou. Reorganizoval predsedníctvo Rady a prepracoval parlamentné pravidlá čo sa týkalo vzťahov s vládou.
22. júla 1989 zložila prísahu v Kvirinálskom paláci 6. vláda kresťanských demokratov Giulia Andreottiho. Medzi ministrami novej vlády bol Sergio Mattarella poverený pre verejné vzdelávanie,, kreslo často zverované kresťanským demokratom už od druhej svetovej vojny.
Portieux
Portieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Sergio Mattarella
Prvé ministerské kreslá
Je teda konfrontovaný s reformou vzdelávacieho systému v otázkach autonómie škôl a reorganizáciou programov vzdelávania stredných škôl. Keďže rok po svojej nominácii nemohol dobre viesť súbor týchto projektov, 27. júla 1990, Mattarella podal demisiu prezidentovi Rady ministrov. Ako odstúpený minister mal v úmysle týmto aktom odmietnuť návrh zákona obhajovaný ministrom pôšt a telekomunikácií Oscar Mammì. Tento favorizoval záujem súkromného sektora v oblasti audiovizuálnej techniky, špeciálnejšie záujem firmy Fininvest riadenej Silviom Berlusconim. Táto demisia bola kritizovaná samotným Andreottim, ktorý ironizoval ministra Mattarellu vyslovujúceho sa proti zákonu navrhnutého vládou, do ktorej sám náležal.
Portieux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sergio Mattarella
Prvé ministerské kreslá
No v mesiaci decembri 1990 sa stáva Mattarella jedným zo zastupujúcich tajomníkov Kresťanskej demokracie po boku jej predsedu Arnalda Forlaniho. Musí pred Forlanim predstaviť názory kresťanských demokratov prihlásiac sa k ľavému stredu. Stáva sa jedným z kádrov strany až do roku 1992, keď Mino Martinazzoli prevzal jej riadenie.
Portieux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sergio Mattarella
Prvé ministerské kreslá
Sergio Mattarella zároveň preberá riadenie denníka kresťanských demokratov Il Popolo, ktorý riadi dva roky do 1994. Potom prispieva do nadácie Ľudovej strany (PPI) založenej bývalými kresťanskými demokratmi ako bol sám.
Portieux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sergio Mattarella
Zákon Mattarella
Potom ako opustil vládu, Sergio Mattarella sa venoval výkonu svojho poslaneckého mandátu.
23. apríla 1992 bolo zahájené 9. volebné obdobie. Ako znovuzvolený poslanec mal len 50 280 voličských hlasov, čo bol pokles o 65% v skrutíniu z roku 1987. Mattarella zložil dvojkomorovú komisiu pre ústavné reformy. Bol v nej viceprezidentom v období apríl až september 1993.
Z toho dôvodu navrhol reformu volebného zákona pre menovanie členov dvoch komôr parlamentu. Tento návrh zákona zapájal hlbokú reformu volebného systému prijatého v roku 1946 a nikdy dovtedy nespochybneného. Jedná sa o prechod čisto proporčného skrutínia na zmiešané, v ktorom 3/4 kresiel v každej komore je určených pre jednohlasnú väčšinovú voľbu v jednom kole a 1/4 zostávajúcich kresiel pre proporčnú voľbu v každej komore poslancov – s limitom reprezentácií národností 4% voličských hlasov – a proporčnú voľbu pre senát. Zákon znižuje aj počet volebných obvodov pre poslaneckú snemovňu z 32 na 27 pre viac-hlasné volenie pre Komoru poslancov.
Text po mnohých debatách v Komore poslancov aj v Senáte nakoniec prezident republiky Oscar Luigi Scalfaro vyhlási 4. augusta 1993 a vysloví sa priaznivo pre tento návrh zákona. Získava názov „Mattarellum“ alebo „Legge Mattarella“.
V roku 2005 po prijatí zákona Calderoli zvanom Porcellum je zákon Mattarella zrušený.
Medziobdobie
Po všeobecných voľbách 28. a 29. marca 1994, počas ktorých bol zvolený za poslanca v novom volebnom obvode Sicilia-1, sa stal viceprezidentom komisie ústavných záležitostí v Komore poslancov, zatiaľ čo strana PPI zostala v opozícii voči Silviovi Berlusconimu. Mattarella sa udržal v dolnej komore vo všeobecných predčasných voľbách 21. apríla 1996, ktoré vyhrala koalícia „L'Ulivo“, do ktorej patrila aj strana PPI.
Minister obrany
21. októbra 1998 sa stal Sergio Mattarella viceprezidentom Rady ministrov v prvej vláde riadenej sociálnym demokratom Massimom D'Alemom. Z toho dôvodu sa stal mužom číslom dva vo vláde, hoci nedostal kreslo ministra. Bol prvým viceprezidentom od doby socialistu Claudia Martelliho v 1991, ktorý nezískal žiaden ministerský post.
Túto funkciu stratil 22. decembra 1999, keď bol menovaný ministrom obrany v druhej vláde premiéra D'Alema. V apríli 2000 bol potvrdený v druhej vláde Giulianom Amatom. Počas svojho mandátu bránil zrušeniu povinnej vojenskej služby v Taliansku a chválil vojenský zásah Talianska v Bosne a Hercegovine a Juhoslovanskej republike Macedónia, aby sa udržal mier v týchto nestabilných regiónoch.
Po víťazstve koalície pravého stredu pod vedením Silvia Berlusconiho vo všeobecných voľbách v roku 2001, Sergio Mattarella opustil vládu, aby v plnej miere pokračoval vo svojej parlamentnej činnosti. Je to verný stúpenec Berlusconiho Antonio Martino, ktorý dosiahol do kresla ministra obrany.
Návrat k progresívnej politike
Keď bol menovaný za člena parlamentu predsedom komory poslancov Pierom Ferdinandom Casinim, stal sa tiež viceprezidentom. Medzi rokmi 20022003 tam už zaujíma miesto predsedu parlamentu. Znova bol zvolený do Komory poslancov počas volieb 10. apríla 2006 vo voľbe za obvod Sicilia-1 ako kandidát „ L' Ulivo“ v rámci Únie. Počas tejto XV. legislatúry predsedal jurisdikčnej komisii pre personál komory poslancov. To je posledné verejné poverenie, ktoré absolvoval do februára 2008, pretože prezident Giorgio Napolitano sa rozhodol rozpustiť parlament, čo predchádzalo novým parlamentným voľbám, v ktorých sa Mattarella nezúčastnil. Urobil si prestávku po politickej kariére dlhej dvadsaťpäť rokov.
5. októbra 2011 Sergio Mattarella je zvolený do Ústavného súdu na spoločnom zasadaní na parlamentných schôdzach. Vo štvrtom kole voľby nazbieral 572 voličských hlasov, keď bol jediným, koho majorita navrhla. 11. októbra 2011 zložil prísahu v Kvirinálskom paláci pred prezidentom republiky Giorgiom Napolitanom.. Ako ústavný sudca Mattarella reportoval 39 viet ustanovených Ústavným súdom a je jedným zo sudcov, ktorí 4. decembra 2014 vyhlásili neústavnosť volebného zákona z roku 2005 z dôvodu nadmerného prvenstva majority.
V mesiaci apríli 2013 bolo jeho meno pripomínané v súvislosti s následníctvom po prezidentovi Giorgiovi Napolitanovi, napríklad politikmi Romanom Prodim, Francom Marinim alebo Emmou Boninovou. Nakoniec, dvaja prví boli tiež porazenými kandidátmi ľavého stredu v prezidentských voľbách, ale rozdiely v ľavom strede mali za následok znovuzvolenie hlavy štátu Giorgia Napolitana.
Postupný politický dôchodok
13. mája 2001 bol Sergio Mattarella znova zvolený za poslanca na zozname koalície La Margherita, centristickej formácie v strane Talianska ľudová strana. Pri tejto príležitosti sa dal zvoliť proporčným systémom vo volebnom obvode Trentino-Alto Adige odmietnuc tak reprezentovať Sicíliu po prvýkrát po osemnástich rokoch.
Menovaný členom Rady pre legislatívu predsedom Komory poslancov Pier Ferdinandom Casinim sa stal tiež vice-prezidentom na roky 2002 a 2003. Znova bol zvolený do Komory poslancov vo voľbách 10. apríla 2006 vo volebnom obvode Sicília -1 ako kandidát koalície L'Olive. Počas XV. volebného obdobia bol predsedom jurisdikčnej komisie pre personál Komory poslancov. Toto bolo posledné poverenie až do februára 2008, predchádzalo mu rozpustenie parlamentu prezidentom Giorgiom Napolitanom a nové voľby, na ktorých sa Mattarella nezúčastnil. Urobil si prestávku vo svojej 25-ročnej kariére.
5. októbra 2011, bol Sergio Mattarella zvolený ako sudca ústavného súdu členmi parlamentu na spoločnom zasadaní. Počas 4. kola skrutínia zozbieral 572 voličských hlasov, čo bolo len o jeden viac ako kvalifikovaná majorita. Zložil prísahu pred prezidentom republiky Giorgiom Napolitanom 11. októbra v Kvirinálskom paláci. Ako ústavný sudca Mattarella predniesol 39 viet vyhlásených súdnym dvorom a bol jedným zo sudcov, ktorí 4. decembra 2014 vyhlásili nekonštitučnosť volebného zákona z roku 2005 z dôvodu nadmernej majority.
V apríli 2013 bolo jeho meno spomínané v súvislosti s následníctvom po Giorgiovi Napolitanovi v prezidentskom úrade Talianskej republiky, napríklad Romanom Prodim, Franco Marinim alebo Emmou Bonino. Dve prvé mená boli porazení kandidáti z ľavého stredu v prezidentských voľbách, ale rozpory centristickej ľavice mali za následok znovuzvolenie hlavy štátu Giorgia Napolitana.
Zvolenie
Demisia hlavy štátu Giorgia Napolitana prebehla 14. januára 2015 a prišli na radu nevyhnutné voľby nového prezidenta. Tak ako v roku 2013, určité osobnosti boli predurčené pre nástupníctvo po predošlom prezidentovi, ktorý si už nechcel vyskúšať ďalší sedemročný mandát až do konca: mená Romana Prodiho, Giuliana Amata a Massima D'Alemu boli najcitovanejšie pre voľby novej hlavy štátu.
28. januára 2015 predseda Rady a tajomník Demokratickej strany Matteo Renzi povedal pred svojou stranou, že počíta s kandidatúrou Sergia Mattarellu pre prezidentské voľby dávajúc do popredia jeho boj proti mafii. Ak kandidatúra konštitučného sudcu bola široko skúmaná voličmi Demokratickej strany pred zahájením skrutínia, bola skúmaná aj pravicou vedenou Silviom Berlusconim, ktorému prepadol mandát senátora. Tento veľmi vážne zamýšľal dať sa zvoliť v nových voľbách prezidentom. Jeho podpora bola nevyhnutná pre súhlas poslancov s ústavnými reformami.
Počas troch prvých kôl voľby kandidatúra Mattarellu nedostala silný počet hlasov, pretože Renzi vediac, že jeho kandidát nebude môcť byť zvolený dvojtretinovou väčšinou veľkých voliteľov, chcel počkať na 4. kolo skrutínia, aby bol Sergio Mattarella menovaný.
31. januára, v 4. kole bol Sergio Mattarella konečne zvolený za prezidenta talianskej republiky 665 voličskými hlasmi z 991 veľkých voličov. Bol prvým prezidentom pôvodom Sicílčan, rovnako prvým ústavným sudcom zvoleným do kresla prezidenta Talianskej republiky od čias Luigiho Scalfaru patriaceho ku kresťanským demokratom. Mattarellova kandidatúra bola podporená viacerými stranami ako sú Demokratická strana (PD), Ľavica, ekológia a sloboda (SEL), Únia stredu (UdC), Výber občanov pre Taliansko (SC) a Nový pravý stred (NCD), no bol odmietnutý stranami Hnutie 5 hviezd (M5S) a Forza Italia (FI) – Berlusconiho strana.
Po prijatí zápisnice o voľbách od predsedkyne Poslaneckej snemovne Laury Boldriniovej, zvolený prezident je v priebehu niekoľkých hodín od oznámenia výsledkov pripravený, aby predložil súhrnné vyhlásenie prítomným novinárom: „Moje myšlienky sú hlavne a predovšetkým o ťažkostiach a nádejach, ktoré sú také isté ako našich občanov“ povedal predtým ako dodal, že to v tomto momente postačuje.
3. februára 2015 nový prezident republiky zložil prísahu na oficiálnej ceremónii stanúc sa tak dvanástym prezidentom. Vo svojej nástupníckej reči a sústavnom aplauze veľkých voliteľov pozvaných pre túto príležitosť, Sergio Mattarella, prvý prezident zo Sicílie, pripomenul boj proti korupcii rozšírenej na polostrove a organizovaný zločin, ktorý stál život jeho brata pred tridsiatimi rokmi, odhadnúc, že sa jedná o absolútnu prioritu pre inštitúcie.
29. januára 2022 bol opätovne potvrdený v prezidentskom mandáte na žiadosť talianskej koalície na ďalšie 7- ročné obdobie. Sám Mattarella však už nechcel pokračovať v prezidentskom úrade, ale predpokladá sa, že až Mario Draghi skončí v úrade ministra financií, nahradí Mattarellu v úrade prezidenta na Quirináli. Toto dočasné obdobie by malo trvať asi jeden rok.
Prísny prezident
Pred svojím vstupom na Kvirinál málo známy Sergio Mattarella postupne získaval úctu svojich krajanov, menovite svojho personálu: po voľbách vzdal úctu obetiam masakry v mauzóleu Fosses ardéatines, potom rozhodol krátko po svojom nástupe do funkcie obmedziť automobilový park patriaci prezidentskému palácu. Okrem iného aj rozhodol otvoriť brány Kvirinálskeho paláca verejnosti každý deň v týždni, dovtedy bol prístupný len v nedeľu.
Takmer sedem mesiacov po svojom zvolení získal prezident Sergio Mattarella popularitu podľa prieskumu inštitútu Ixè. 60 % jeho spoluobčanov ho považuje za zodpovedného politika a najdôveryhodnejšieho, ďaleko pred predsedom Rady, ktorého schválilo iba 30% opýtaných.
V marci 2016 sa v správe o predbežnom rozpočte predsedníctva republiky na rok 2016 a uverejnenej na jeho vlastnej webovej stránke uvádza, že úsporné opatrenia, ktoré vedúci predstaviteľ štátu vydal voči členom personálu, údržba prezidentského paláca a zníženie vozového parku, by zo strednodobého hľadiska ušetrili najmenej päť miliónov eur. Talianska tlač nezmeškala pochváliť toto úsilie o väčšiu triezvosť, lebo prezidentská inštitúcia bola dlho kritizovaná za to, čo musí stáť talianskych daňových poplatníkov.
Prvá politická kríza
Po prijatí zákona o rozpočte Senátom, Matteo Renzi sa 7. decembra vrátil do Kvirinálskeho paláca a podal demisiu prezidentovi republiky.
11. decembra 2016 hlava štátu nakoniec rozhodla zveriť funkciu odchádzajúcemu ministrovi Paolovi Gentilonemu. Tento ju prijal, ale poveril ju presunúť aktuálne záležitosti na čas, keď bude nová vláda sformovaná. Pri tejto príležitosti Sergio Mattarella dal na vedomie, že usúdil, že je nemysliteľné usporiadať predpokladané voľby bez toho, aby nebol prijatý nový volebný zákon. Potom začal sériu konzultácií s hlavnými inštitucionálnymi a politickými vodcami, ktorí by to mali do nasledujúceho týždňa viesť, kým sa neurobí rozhodnutie o nasledujúcich udalostiach.
Niekoľko hodín po ukončení, 11. decembra hlava štátu nakoniec rozhodla zveriť odchádzajúcemi ministrovi Paolovi Gentilonemu poslanie sformovať budúcu vládu, čo podľa tradície tento prijal s výhradou. Nasledujúci deň, Gentilone odišiel na Kvirinál, aby predstavil zoznam ministrov menovaných do novej vlády, ktorá zložila prísahu pred prezidentom, do ktorej boli potvrdení viacerí ministri z predošlého kabinetu, ktorí dostali v nasledujúcich dňoch dôveru parlamentu.
Súc kritizovaný opozíciou, že odmietol vyhlásiť predčasné voľby, ale uprednostnil urobiť koniec s politickou krízou, jednou z najkratších v dejinách republiky, Sergio Mattarella sa vo svojom televíznom programe 31. decembra 2016 ospravedlnil, že nevolil voličov, aby hlasovali v nových voľbách. Vysvetlil, že také pravidlá neexistujú. V dôsledku volebného zákona je veľmi nepravdepodobné, že by sa v parlamente aj v senáte objavila jasná parlamentná väčšina; hlava štátu predtým žiadala prijatie nového volebného zákona.
Slepá ulica vytvorená počas všeobecných volieb
Po všeobecných voľbách 4. marca 2018 poznačených úspechom formácie zvanej „populisti“, ktorými sú Hnutie 5 hviezd a La Lega riadená Matteom Salvinim, sa prezident Mattarella vrátil do centra politickej hry a pred oči dôležitej časti pozorovateľov politického života v Taliansku a transalpínskej a medzinárodnej tlače. Pretože, v neprítomnosti parlamentnej majority sa môže hlava štátu postaviť ako konsenzuálny rozhodca na vyriešenie možnej politickej krízy. Hoci pravdepodobnosť „protisystémovej“ vládnej koalície je stále väčšia, Mattarella sa javí ako inštitucionálna protiváha a garant serióznosti stanoviska, najmä partnerov z Talianska a orgánov Európskej únie.
Rokovania o vytvorení budúceho sľubu o výkone vlády boli komplikované, najmä keď tajomník Demokratickej strany Matteo Renzi, bývalý predseda Rady a remeselník volieb, od Mattarelu po najvyššiu kanceláriu oznamuje, že jeho strana bude počas budúceho funkčného obdobia v opozícii. Toto sťažuje predstavu o vláde združujúcej päťhviezdičkové hnutie, ktoré sa stalo prvou politickou stranou v krajine a Demokratickou stranou, ktorá vyšla po týchto voľbách po piatich rokoch výkonu moci zničená.
Volení členovia strany, ktorú založil Beppe Grillo, naopak kategoricky odmietajú uvažovať o možnom spojenectve so stredo-pravou koalíciou vedenou Matteom Salvinim. Počítali s inkarnáciou strany Silvia Berlusconiho do radov H5S. Demokrati odmietli koalíciu s predstaviteľmi s politickou minulosťou, ktorú sa voliči rozhodli odsúdiť hlasovaním za päťhviezdičkové hnutie.
Po zvolení Roberta Fica z Hnutia 5 hviezd za predsedu Komory poslancov a menovanie Marie Elisabetty Albertiovej Casellatiovej z FI ako prvej ženy – predsedkyne Senátu, udalosti inaugurácie XVIII. legislatúry – po komuniké Kvirinálskeho paláca oznámené prezidentom štátu sa zahajuje prvé kolo konzultácií politických strán určených na vytvorenie novej vlády. Ale dva dni konzultácií vedených Mattarellom sa javili neplodné, preto hlava štátu zvolala znova politické strany 12. a 13. apríla, aby vyhodnotili situáciu. Pre neschopnosť strán pochopiť sa, hlavne M5S a Lega, Mattarella prekvapil a nahradiac predsedkyňu Senátu Alberti Casellatiovú viedol svoje vlastné konzultácie v rámci prieskumnej misie určenej na sondovanie možnosti vytvorenia väčšiny s M5S a koalíciou pravého stredu 18. apríla. Po neúspechu, ktorý sa dá pripísať Casellatiovej, prezident Mattarella obnovil takú istú procedúru po niekoľkých dňoch s predsedom komory poslancov Robertom Ficom, ktorý mal presvedčiť Demokratickú stranu vstúpiť do možnej vládnej koalície.
Silno popudený neschopnosťou parlamentných strán, Sergio Mattarella navrhol 7. mája vytvorenie parlamentu „neutrálnej vlády“, ktorú by dočasne riadila apolitická osobnosť, a tým získať čas, keď je možné vytvoriť parlamentnú väčšinu. Alebo, ak nie je nič lepšie, pripraviť nový volebný zákon, ktorý pripraví krajinu na nové voľby. Je to scenár, ku ktorému prezident republiky neskrýva svoju neochotu.
Prezidentova iniciatíva sa stretávala zakaždým so silnou opozíciou vysielanou od predstaviteľov M5S, Luigi Di Maia a šéfa La Lega, ktorí chodili na Kvirinál, aby získavali dodatočné odklady od hlavy štátu, ktorý súhlasil s odvolaním svojho počiatočného nápadu nechať Di Maia a Salviniho vyjednávať za účelom rýchleho ustanovenia vlády.
22. mája, podľa návrhov víťazov volieb, oznámil čas na rozmýšľanie a konzultácie s Ficom a Albertiovou Casellatiovou, pripomínajúc svoje pochybnosti čo sa týka budúcej autonómie predsedu Rady ministrov, celkom nového, v politike čeliaceho dvom zvlášť vplyvným populistickým lídrom v súvislosti s varovaním Európskej komisie pred možnými rozpočtovými sklzmi.
Ústavná kríza
Zoči-voči tejto opozícii a výsadám prezidenta republiky Giuseppe Conte odmietol svoj mandát.
Následne prezident Mattarella privolal ekonóma Carla Cottarelliho, bývalého výkonného manažéra MMF, do Kvirinálskeho paláca, aby ho v očakávaní ďalších správ poveril vytvorením „technickej vlády“ zodpovednej za zabezpečenie kontinuity štátu v očakávaní nových volieb vyhlásených na september 2018 a začiatok 2019. Prezidentov výber bol rýchlo napadnutý stranami La Lega a M5S, ktorí požadovali zosadenie prezidenta republiky, no ihneď to napadol Matteo Salvini, ktorý nevidel príležitosť pre takúto iniciatívu.
31. mája po diskrétnych vyjednávaniach konaných medzi Mattarellom, Di Maiom a Salvinim, ktorí nakoniec súhlasili, že podmienky sú naplnené, kabinet mohol byť rýchlo sformovaný. Carlo Cottarelli, prenasledovaný, lebo nedosiahol menovanie parlamentom, zo svojej strany odmietol formovať budúcu vládu. Požadoval vytvorenie „politickej“ vlády medzi M5S a La Legou.
Politická kríza v lete 2019
20. augusta 2019, Giuseppe Conte podal demisiu na funkciu predsedu Rady ministrov, potom ako Matteo Salvini poukázal na nezhody medzi dvoma stranami pri moci pre transalpínske prepojenie Lyon – Turín a požiadal o návrat k urnám. Hlava štátu sa zapojila do kunzultácií so stranami, aby sa našlo riešenie vládnej krízy. Ak Salvini hovorí o sebe, že je vždy naklonený rozpusteniu parlamentu, M5S je v opozícii v mene ekonomickej situácie. Luigi Di Maio oznamuje vôľu viesť diskusie, aby ukul novú parlamentnú väčšinu, čo je riešenie tiež podporované Nicolom Zingarettim z Partito démocratico (PD). 2. augusta kvôli konzultáciám Mattarella oznamuje, že necháva stranám 4 dni času, aby viedli rozhovory a oznámil nové konzultácie na 27. augusta. Upresňuje, že v prípade neúspechu vlády schopnej dosiahnuť dôveru Komory poslancov a Senátu kvôli upresneniu mandátu vyhlási rozpustenie parlamentu. 28. augusta,strana M5S a Partito Démocratico (PD) oznamujú, že sa ohlásili u prezidenta Mattarellu a že sú priravení sformovať novú vládu – ktorej program a zloženie zostávajú na diskusiu – pod predsedovaním Giuseppe Conteho. Prezident republiky prijíma na druhý deň predsedu Rady v demisii a pozýva ho ustanoviť nové zloženie. Túto misiu prijíma s výhradou ako chce tradícia. Prísaha vlády sa teda očakáva do siedmich dní.
Zahraničná politika
7. februára 2019, po viacerých mesiacoch verbálnych roztržiek medzi vládami Francúzska a Talianska (hlavne medzi Emmanuelom Macronom a dvoma podpredsedami Rady, Matteom Salvinim a Luigim Di Maiom), Francúzsko sa rozhoduje povolať naspäť svojho veľvyslanca v Taliansku. Začala sa diplomatická kríza, neznáma v doterajšej európskej histórii od konca druhej svetovej vojny. Sergio Mattarella sa ako privilegovaný partner Emmanuela Macrona na úkor žlto-zelenej koalície snaží vyriešiť krízu. Potom, ako sa taliansky prezident Mattarella ospravedlnil Prezidentovi Macronovi za konanie Luigiho Di Maia (La Lega), ktorý nadväzoval kontakty s Hnutím žltých viest, Francúzsko znova vyslalo stiahnutého ambasadora naspäť do Ríma.
Softbal na Letných olympijských hrách 2000
Softbal na Letných olympijských hrách 2000 bol softbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2000. Konal sa v Sydney, v Austrálii v dňoch od 17.26. septembra 2000, za účasti 8 ženských tímov. Softbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1996 a toto bolo jeho 2. vydanie. Zápasy sa hrali na štadióne Softball Centre s kapacitou 8 000 divákov, ktorý je súčasťou komplexu Blacktown Olympic Park.
Olympijský titul obhájilo 🇺🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇯🇵.
Saint-Pierre-du-Bosguérard
Saint-Pierre-du-Bosguérard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
World music
World music (v preklade z angl. svetová hudba; nazývaná aj global music alebo international music) je široký hudobný pojem, ktorý zahŕňa hlavne ľudovú hudbu alebo hudbu inšpirovanú touto hudbou, ale aj hudbu štýlovo podobnú obľúbenej populárnej hudbe, bez ohľadu na to, v akej krajine bola vytvorená.
World music je ťažké rozdeliť na ďalšie hudobné štýly inak, ako čisto geograficky oddeliť hudbu vytvorenú v jednotlivých alebo zemepisných krajinách. Folk sa považuje za európsku hudbu. V literatúre sa často delí na folk, t. j. európsku ľudovú hudbu a etnickú hudbu, t. j. inú ľudovú hudbu zo „zvyšku sveta“.
Hlavátka podunajská
Hlavátka podunajská (Hucho hucho) je najväčšia lososovitá ryba v Európe. Je nazývaná aj kráľovnou slovenských riek.
Iné slovenské názvy: Gadovica, hadovica, hlavátka, hlavátka vážska, hlavatka, hlavátka obyčajná, hlavatica, hlawatka, losos jäzerný, tuba, tubica (iba mladé jedince).
Rozšírenie
Je to typický druh podhorských riek s rýchlym tokom, studenou vodou a štrkovým dnom. Je citlivá na znečistenie, nízky obsah kyslíka a regulácie vodných tokov. Je to endemický druh Dunaja a jeho prítokov v horských a podhorských oblastiach. Introdukovaná bola aj do riek Odra, Visla, Tajo, Rhôna alebo Bodamského jazera. Na Slovensku v minulosti žila v celom toku Hrona, Váhu aj v Dunaji, Turci a Orave. Po vysadzovaní sa dnes vyskytuje hlavne v horných úsekoch riek Hron a Váh, v rieke Turiec, Orava, Poprad a Dunajec.
Populácie sú, v rámci povodia Dunaja, výrazne fragmentované a závislé od umelého nasadzovania.
Opis
Jej farebnosť je variabilná a mení sa s vekom aj medzi jednotlivými populáciami. Bok a horná časť tela býva hnedá alebo medená so zelenými odtieňmi. Na rozdiel od ostatných lososovitých nemá červené bodky. Hlava je podlhovastá a sploštená. Môže vážiť do 25 kg, vzácne aj 50 kg a 1,5 m, ale bežne majú jedince iba do 10 kg a 60 až 100 cm. Dožíva sa viac ako 20 rokov. Najväčší zaznamenaný jedinec mal 1,65 m a 60 kg.
Spôsob života
Samce sú pohlavne zrelé približne po 3 roku, keď majú asi 1 kg. Samice až po 4 roku a 2 kg. Neresí od konca marca do začiatku mája. Často pritom migruje proti prúdu. Ikry zahrabáva do hniezda na štrkovom dne. Hniedzo ochraňujú obe pohlavia približne dva týždne po vyliahnutí.
Sú to teritoriálne ryby. Mladé ryby požierajú malé bezstavovce, neskôr lovia ostatné ryby a malé pozemské stavovce.
Bejzbal na Panamerických hrách 2019
Bejzbal na Panamerických hrách 2019 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 29. júla do 4. augusta 2019, za účasti 8 mužských tímov. Ženský turnaj sa neorganizoval. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1979 a toto bolo jeho 18. vydanie. Zápasy sa odohrali na novopostavenom štadióne Campo de Béisbol s kapacitou 3 000 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. Titul získalo premiérovo 🇵🇷, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z 🇨🇦.
Bejzbalový turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikčných podujatí na Panamerický kvalifikačný turnaj o postup na LOH 2021, ktorý hostili Spojené štáty. Kvalifikovali sa naň 2 najvyššie umiestnené panamerické družstvá, ktoré nepostúpili na LOH zo svetového turnaja WBSC Premier 12 2019.
Kvalifikácia
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC k decembru 2018.
Renault Magnum
Renault Magnum je ťažký nákladný automobil, ktorý v rokoch 1990 až 2013 vyrábala francúzska automobilka Renault Véhicules Industriels (1990-2002) a Renault Trucks (2002-2013). Magnum sa vyrábal buď ako ťahač návesov alebo ako podvozok pre nadstavby. Obe tieto verzie mohli byť v konfigurácii 4×2 alebo 6×2, pričom konfigurácia pohonu 6×4 bola určená pre najťažšie prepravy.
Renault uviedol model Magnum v roku 1990 a v roku 1991 vyhral cenu International Truck of the Year.
Boli vyrobené štyri generácie (Magnum AE, Magnum Integral, Magnum Millenium a Magnum New Dimensions) a jedna špeciálna edícia (ROAD 66). Dizajnérom Magnumu bol taliansky dizajnér Marcello Gandini, pričom najväčšou novinkou bol interiér kabíny s rovnou podlahou bez motorového tunela.
V rokoch 1999 až 2003 bol Magnum distribuovaný do Austrálie pod názvom Mack s motormi Cummins Signature s objemom 15 litrov a výkonom 421 kW/565 koní.
V roku 2013 model Magnum nahradil úplne novo vyvinutý model Renault Trucks T.
Motor
Naftový motor je odvodený z 12-litrového radového šesťvalcového motora automobilky Volvo Lastvagnar. Zmenou je nový manažment motora a systém vstrekovania paliva vyvinutý v spolupráci s firmou Delphi.
Motor bol dostupný v nasledovných výkonových konfiguráciách:
Prevodovka
Prevodovka, ktorá je v štandardnej výbave je 16-rýchlostná manuálna ZF servoshift s pneumatickým posilňovačom. Voliteľne bola dostupná 12-rýchlostná automatizovaná prevodovka Optidrive II so štyrmi spätnými rýchlosťami. Táto prevodovka má tiež manuálny režim.
Stratená dolina
Dej
Je začiatok turistickej sezóny. Dvaja priatelia Michal a Dušan pracujú ako správcovia chaty vo Vysokých Tatrách. Kvôli svojmu pracovnému vyťaženiu už nezvládajú starostlivosť o početných turistov, a tak požiadajú svojho nadriadeného o ďalšiu pracovnú silu. Tak sa k nim dostane kuchárka Stella, ktorá však v horách nikdy nežila a netají sa tým, že by radšej bola kdekoľvek inde. Nakoniec však zostane, pretože sa spriatelí so starým cestovateľom Gambošem. Stále väčší turistický ruch začína ohrozovať aj idylické horské prostredie Stratenej doliny, lebo sa tu chystá stavba veľkého luxusného hotela. Chatári sa obávajú zničenia nedotknutej vysokohorskej prírody a keď im ľudia na vyšších miestach nepomôžu stavbu zastaviť, nezostane im nič iné, ako vymyslieť skvelý plán a tak Tatry zachrániť.
Reakcie na film
Film nebol medzi divákmi tak úspešný ako predošlé diely trilógie, nepomohlo ani dobré herecké obsadenie. Čo vsak diváci oceňovali, boli zábery tatranskej prírody.
Poussay
Poussay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Pipasik
Juraj Pipasík, známy aj ako George Mackie Pipasik, patrí k najvýznamnejším predstaviteľom a pionierom kulturistiky na Slovensku. Pochádza z obce Cernina v okrese Svidník. Svoju kariéru trénera naplno naštartoval až potom, čo v roku 1968 emigroval do USA a v meste Santa Monica začal vlastniť a prevádzkovať preslávané Santa Monica Bodybuilding Centre.