cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M777
Ruská invázia na Ukrajinu
Keďže ruské letectvo od začiatku konfliktu nedokázalo potlačiť ukrajinskú protivzdušnú obranu, nebolo ani schopné poskytnúť podporu svojim pozemným jednotkám a efektívne pôsobiť proti ukrajinskému delostrelectvu. Preto nasadilo do bojov svoje kamikadze drony Lancet-3. V apríli 2023 Rusko uvádzalo, že drony Lancet-3 zničili od začiatku vojny takmer 45 percent ťažných a samohybných húfnic Severoatlantickej aliancie (NATO). Malo ísť predovšetkým o americké ťažné húfnice M777, poľské húfnice Krab a americké samohybné delá M109 Paladin alebo americké raketomety HIMARS. Zo všetkých Rusmi zničených húfnic M777 malo byť 25% zneškodnených práve dronmi Lancet-3. Celkovo sa Rusom podarilo k 23.4.2023 zničiť alebo poškodiť minimálne 50 húfnic M777.
Chrám svätých Konštantína a Heleny (Branipole)
Charakteristika a dejiny
Chrám sa nachádza v strede dediny oproti budove radnice.
Chrámový sviatok sa slávi 21. mája a je spojeným s oslavami obce.
M777
Varianty
M777A1 – vylepšené húfnice s digitálnym riadením paľby, pridaním zdroja energie, satelitného určovania polohy, inerciálnej navigácie, rádia a zobrazovacej jednotky zbrane.
Bromid zinočnatý
Bromid zinočnatý je anorganická zlúčenina patriaca medzi halogenidy.
Príprava
Bromid zinočnatý môže byť pripravený reakciou bromidu bárnatého sa síranom zinočnatým za vzniku nerozpustného síranu bárnatého a bromidu zinočnatého alebo reakciou kovového zinku s kyselinou bromovodíkovou:
Štruktúra
Štruktúra bromidu zinočnatého je rovnako neobvyklá ako štruktúra jodidu zinočnatého. Atómy zinku sú usporiadané tetraédricky a skupiny po 4 tetraéderov vytvárajú supertetraédre o zložení (Zn4Br10).
Dihydrát má rovnakú štruktúru ako dimérová forma bromidu hlinitého.
Seldžucká ríša
Seldžucká ríša (iné názvy: Veľká seldžucká ríša sultanát Veľkých Seldžukov , per. دولت سلجوقیان, Dawlat Seldžúkiján, tur. Büyük Selçuklu Devleti) bola stredoveká moslimská sunnitská monarchia, založená skupinou, či kmeňom Seldžuckých Turkov (Seldžukov) pochádzajúcich z národa kinikského Oghuzov (Uzov). Eponymicky bola pomenovaná po Seldžukovi, zakladateľovi a náčelníkovi kmeňa a vládnuceho rodu Seldžukovcov. Existovala v rokoch 10371194.
História
Vlasť turkických seldžuckých kmeňov zjednotených Seldžuk om sa nachádzala pri Aralskom jazere (Chorézm) v Transoxiane. Okolo roku 960 Seldžuk spolu so svojím klanom pod vplyvom Sámánovcov konvertoval na sunnitský islam. Zakladateľom Seldžuckej ríše boli Seldžukovi vnuci Tugril Beg I. (9901063) a jeho brat Čagri Beg (9891060). Za ich vlády Turci zišli zo svojich sídlisk do Chorasánu kde v roku 1037 obsadili staroveké mestá Merv a Nišapúr. Ešte v tom roku podnikli Seldžuci viacero výpadov a dokázali zatlačiť dokonca iný turkický kmeň Ghaznovcov. V roku 1040 Ghaznovcov porazili v bitke pri Dandanakane, čo viedlo k tomu, že sa Ghaznovci stiahli zo strednej a západnej Perzie. Tugril Beg následne vládol a bojoval na západe, kým Čagri Beg ovládal východné oblasti. Vzájomné postavenie bratov je diskutabilné.
V priebehu 40. rokoch 11. storočia si Seldžuci podmanili väčšinu Perzie a koncom v rokoch 10481049 dokonca prvýkrát prenikli seldžucké vojská na byzantské územie, kde vyplienili pohraničné územie. Byzantsko-gruzínske vojská síce Seldžukov ešte dokázali poraziť v bitke pri Kapetrone, avšak Seldžuci sa z byzantského pohraničia už nestiahli. V 50. rokoch pokračovali boje s Ghaznovcami o Afganistan a južnejší Sistan. V roku 1052 postúpili k Širázu a do roku 1054 získali Azerbajdžan a Chuzestan. V roku 1055 vojská Tugril Bega obsadili Bagdad, sídlo abbásovského kalifa, ktorý však bol de facto ovládaný šiítskymi Bújovcami. V nasledujúcom období bol preto pre ríšu charakteristický istý dualizmus moci - seldžuckého sultána ako svetského vládcu a abbásovského kalifa ako náboženského vodcu s obmedzenou mocou. Tugril Beg v Bagdade taktiež prijal čestný titul Ruknuddín (Pilier náboženstva) a niekdajšie kmeňové knieža sa stalo sultánom mocnej moslimskej ríše.
Po smrti Tugril Bega sa panovníkom stal syn jeho brata Alp Arslán. Ten sa musel spočiatku potýkať s menšími povstaniami vrámci rodu, avšak vládu sa mu podarilo stabilizovať. Za jeho vlády Seldžuci rozšírili svoje panstvo až po Kaukaz, kde sa dostali do sporu s Byzantskou ríšou. Byzantský cisár Roman IV. proti Seldžukom postavil veľkú armádu, ktorá i napriek pôvodnej početnej prevahe Seldžukom v bitke pri Mantzikerte podľahla. Arslán s Byzanciou uzavrel pre Byzanciu pomerne prijateľný mier, v rámci ktorého mali Seldžuci získať iba byzantské pohraničie, ktoré Arslán potreboval pre inváziu do Fátimovského Egypta (t.j. územia od Mantzikertu cez Edessu, Antiochiu po Hierapolis. Okrem toho sa mala uskutočniť svadby cisárovej dcéry a sultánovho syna a ríša mala zaplatiť tribút 10 miliónov solidov. Byzantská správa v Anatólii sa po porážke v bitke pre rôzne povstania rozpadla a viacerí seldžuckí vojvodcovia začali postupne dobývať byzantské anatólske územia a vytvárať si na nich bejliky podriadené Seldžuckej ríši. Do roku 1100 Seldžuci získali takmer celú Anatóliu, na ktorej postupne vznikali menšie panstvá, ktoré od Seldžukov získali väčšiu nezávislosť - seldžucké panstvo Rumského sultanátu a iné turkické panstvá (napr. Danišmendovci, Saltukovci, Artukovci a iné).
Zlatý vek Seldžuckej ríše nastal za vlády Malikšáha I. Ríša sa za jeho vlády rozrástla o Palestínu, ktorú pred tým ovládali Fátimovci (v roku 1078 padol Jeruzalem), na juhu získal Omán a na východe sa rozšírila o územia Strednej Ázie až po Čínu. V rokoch 10731074 od Karachánovcov získal Transoxaniu a seldžucké postavenie si tu udržal opätovnou výpravou v roku 1089. Tribút sa zaviazalo platiť aj Gruzínske kráľovstvo, ktoré však priamo okupované nebolo. Rozvíjala sa aj kultúra. V Bagdade fungovala známa škola an-Nizamíjja. Významná bola aj seldžucká vzdelanosť. Jedným z najznámejších učencov bol vezír Nizám al-Mulk, ktorý napísal dielo Sijasatnama (Kniha vlády). Malikšáh I. sa pokúsil taktiež obmedziť moc bagdadských kalifov a výrazne zreformoval aj armádu, z ktorej odstránil niektoré tradičné turkické nomádske prvky - naopak, vytvoril profesionálnu armádu z otrokov. V tomto období sa v Seldžuckej ríši ale rozmáha aj sekta a organizácia assassínov. Ich prvou významnou obeťou bol práve vplyvný vezír Nizám al-Mulk. Definitívne sa zbaviť assassínov dokázal až sultán Ahmed Sandžar, ktorý dobyl ich pevnosť Alamut.
Po Malikšáhovej smrti sa ríša dostala do chaosu a bojov o moc. Sultán Muhammed I. nedokázal ríšu opätovne centralizovať a po jeho smrti v roku 1118 sa ríša de facto rozpadla na dve časti, v ktorých seldžuckí princovia Ahmed Sandžar a jeho bratranec Mahmúd II. súperili spolu o najvyššiu moc. V roku 1119 Sandžar Mahmúda porazil pri Sawe, avšak jeho vetva rodu naďalej ovládala západné územia s titulom sultán, zároveň avšak ako Sandžarovi vazali. Pomerne autonómne ďalej vládli aj Seldžukovci v Kermáne (juh Perzie) a v Sýrii.
Anatolské územia sa úplne odtrhli a udržali si svoju nezávislosť (najmä seldžucký Rúmsky sultanát). To dokázali využiť križiacke a byzantské vojská, ktoré od Seldžukov získali početné územia. Byzantská ríša dokázala získať pás územia v Malej Ázii. V Malej Arménii sa osamostatnili miestni Arméni a križiaci v Levante založili rad križiackych štátov od tiahnúci sa od Edessy až po Sinaj. V roku 1121 po bitke pri Didgori zlyhala aj seldžucká invázia do Gruzínska. Následne na to gruzínsky kráľ Dávid IV. v protiofenzíve od Seldžukov získal väčšinu Kaukazu a Arménie.
Bazugues
Bazugues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pag (ostrov)
náhľad|Poloha ostrova náhľad|Mesto Pag thumb|Pobrežie ostrova Pag Pag je piaty najväčší chorvátsky ostrov, nachádzajúci sa v Kvarnerskej časti Jadranského mora. Má rozlohou a okolo 8 tisíc obyvateľov. Nachádza sa v Zadarskej (severná časť) a Licko-senjskej župe (južná časť). Najväčšie mesto na ostrove je správne centrum Pag, kde žije okolo 4 350 ľudí.
Bazugues
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pag (ostrov)
Geografia ostrova
Ostrov sa nachádza v juhovýchodnej časti Kvarnerského zálivu a svojím pretiahnutým tvarom zasahuje do Zadarskej (severná časť) a Licko-senjskej župy (južná časť). Je dlhý až 60, no široký len 2 a jeho rozloha je. Dĺžka členitého pobrežia s hlbokými zálivmi predstavuje až, z toho až predstavujú kamienkové a piesočnaté pláže.
Od pevniny je Pag oddelený Velebitským prielivom (Velebitski kanal) a od ostrova Rab na severe Pažským prielivom (Paški kanal). Na juhovýchodnom konci ho spája s pevninou Pažský most (Paški most) a dopravu uľahčujú i trajekty Prizna – Žigljen a Karlobag a Pag.
Najvyšším vrchom ostrova je Sveti Vid, ktorý dosahuje. V juhovýchodnej časti ostrova ležia krasové jazerá Velo blato a Malo blato. Pri Pagu sa nachádzajú rozsiahle saliny (Paške solane), kde sa na ploche viac ako získava soľ odparovaním morskej vody. Ročne sa tu získa až 33 000 ton soli.
Podnebie
Na ostrove prevláda stredomorské podnebie, no kvôli chladným vetrom z pevniny (bóra) je možné pestovanie hrozna, zeleniny, ovocia a olív len v údoliach. Veľkú časť povrchu ostrova pokrývajú skaly bez porastu a v častiach s porastom sa vo veľkom chovajú ovce (okolo 40 000 kusov). Vďaka veľkému podielu tymiánu, rozmarínu či šalvie má ich mlieko špecifickú chuť a miestnou špecialitou je pažský syr (Paški sir).
Obyvateľstvo
Najväčším sídlom ostrova je historické mesto Pag, ktoré sa nachádza v centrálnej časti ostrova a kde žije okolo 4 350 obyvateľov. Hlavné turistické letovisko Novalja sa nachádza na severozápadnom pobreží a menšie centrá oddychu sú i v mestečku Mandre, Stara Novalja a Potočnica. Celkový počet obyvateľov ostrova sa pohybuje okolo 8 000, pričom ich hlavným zdrojom obživy je okrem turizmu i rybárstvo, získavanie soli a vinárstvo. Boli tu natáčané dva techno klipy slovenského DJ.
Dark Horse
Dark Horse môže byť:
Olgoj chorchoj
thumb|Ilustračné vyobrazenie olgoja chorchoja od belgického maliara Pietera Dirkxa Olgoj chorchoj je mýtický piesočný červ žijúci v južnej časti ázijskej púšti Gobi.
Býva opisovaný ako hladký živočích pripomínajúci prerastenú dážďovku alebo aj hrubé črevo naplnené krvou. Dosahuje údajne dĺžku 0,5 až 1,5 m a hrúbku približne mužského stehna. Podľa výpovedí dokáže človeka usmrtiť na vzdialenosť až šiestich metrov. Pri útoku sa jeho ružovkastá farba zmení na červenú, jeho predná časť tela sa vztýči a celkovo veľmi stmavne.
Líbyjské národné futbalové mužstvo
Líbyjské národné futbalové mužstvo reprezentuje Líbyu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1962. Líbya sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na Africkom pohári národov sa predstavila trikrát, najlepší výsledok je druhé miesto na domácom Africkom pohári národov 1982. Na Arabskom pohári FIFA sa dvakrát dostal do finále v roku 1964 a 2012.
Alóza
Alóza je aldohexózový cukor. Je to vzácny monosacharid, ktorý sa vyskytuje napríklad v listoch afrického kra Protea rubropilosa, a to v podobe 6-O-cinamylglykozidu rubropilozínu a 6-O-benzoátglykozidu pilorubrozínu. Alóza je takisto prítomná v extrakte sladkovodných rias Ochromas malhamensis, ale nie je známe, akú má absolútnu konfiguráciu (teda či je prítomná v D - alebo L - konfigurácii). Je rozpustná vo vode a prakticky nerozpustná v metanole.
Alóza je C3 epimér glukózy.
Euthykartides z Naxu
Sochár Euthykartides z ostrova Naxos tvoril v 2. polovici 7. stor. pred Kr. Z jeho sochárskej tvorby sa našiel iba jeden jeho menom signovaný podstavec, ktorý bol zrejme základňou sochy kúra. Z tejto sochy sa na podstavci zachovala časť ľavej nohy a končeky prstov pravej nohy. Horné rohy podstavca zdobia reliéfne protomy leva, barana a gorgóny (protomé - druh ozdôb, ktoré majú podobu hlavy a hornej časti trupu človeka alebo zvieraťa, na gréckej pevnine známych od polovice 13. stor. pred Kr. ). Podpis sochára a nápis je vytesaný v type bústrofédon („ako sa otáča vôl“ – označuje vola ťahajúceho pluh v smere za sebou idúcich brázdach. Písmená sú otočené tak, aby smerovali patričným smerom ) medzi protomami leva a barana:
Podstavec je zhotovený z naxijského mramoru. Nachádza sa archeologickom múzeu na ostrove Délos pod evidenčným číslom A728. Euthykartidov podpis je jedným z najstarších zachovaných sochárskych podpisov. Pretože sa zo sochy zachovali len malé časti nôh, nie je celkom isté, že to bola socha kúra.
Basketbalová extraliga žien 2010/11
Basketbalová extraliga žien v sezóne 2010/11 bol 19. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). V extralige účinkovalo 9 družstiev, čo je o jedno družstvo menej ako v minulej sezóne. Titul ôsmykrát v rade získalo družstvo Dobrí Anjeli Košice, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad MBK Ružomberok.
Systém súťaže
Po odohraní základnej časti, ktorá sa hrala dvojkolovo, nasledovala rovnako dvojkolová nadstavbová časť v skupinách o 1.6. a o 7.9. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky odohraté v základnej časti. 8 najlepších družstiev po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. Štvrťfinálové duely play-off, rovnako ako duel o 3. miesto, sa hrali na 2 víťazné zápasy, semifinále a finále na 3 víťazné zápasy. Posledné družstvo zostúpilo do 1. ligy.
Účastníci
Poznámka: Klub BSS Košice, ktorého družstvo skončilo v minulej sezóne na 6. mieste, zanikol. Žiadne družstvo ho nenahradilo.
Play-off
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Chocolate Hills
náhľad|Chocolate Hills
Chocolate Hills (doslova Čokoládové vrchy) sú kužeľovité kopce na filipínskom ostrove Bohol nadobúdajúce v období sucha čokoládovú farbu. Pre svoju výnimočnosť boli navrhnuté na zápis na listinu Svetového dedičstva UNESCO.
Bohol je jeden z Visayských ostrovov, ktoré ležia v centrálnej oblasti Filipín. Tomuto ostrovu, veľkému asi ako Malorka, prislúcha osobité miesto vo filipínskej histórii. Práve tu totiž bola roku 1565 uzavretá prvá formálna dohoda medzi obyvateľmi ostrova a španielskym kráľovstvom. Miestny náčelník Datu Sikatua uzavrel zmluvu o priateľstve s Miguelom Lopezom de Legazpi, vyslancom kráľa Filipa II., podľa ktorého bolo súostrovie pomenované. Títo dvaja muži spečatili zmluvu vypitím vína s prímesou vlastnej krvi, ktorú nakvapkali do pohára zo svojich prerezaných zápästí. Odvtedy sa tento dokument nazýva pokrvná zmluva. Pre dnešných Filipíncov je však ostrov predovšetkým krajinou Čokoládových vrchov. Na rozľahlej plošine v strede ostrova sa nachádza 1268 strmých, pravidelných kopčekov, ktorých vrcholy dosahujú výšku od 30 do 100 metrov.
Popis
Chocolate Hills majú tvar navzájom si podobných kužeľov či kupol a stoja v skupinách. Ich svahy sú porastené trsmi tvrdej trávy, ktoré v období sucha od februára do mája tak zoschnú, že sa kopce sfarbia do čokoládova. Po prívaloch výdatných tropických dažďov sa kopce opäť zazelenajú. Ich pôvod nie je jednoznačne objasnený, ale je zrejmé, že ich vznik podmienilo vlhké oceánske podnebie Filipín a vlastnosti vápenca, z ktorého sú tvorené. Na rozdiel od kužeľového krasu v Číne, alebo škrapových polí v Dinárskom krase nie sú filipínske vápence celkom čisté. Prímesi iných prvkov a minerálov spôsobujú, že vápence sú odolnejšie proti zvetrávaniu a aj ich vrstvovitosť je menšia, a preto tu nevznikajú podzemné jaskyne. Vrstva pôdy a trávny porast navyše chránia vápenec pred bezprostredným pôsobením dažďovej vody.
Legendy ostrovanov z Boholu však majú pre dôvod Čokoládových vrchov iné vysvetlenie. Podľa jednej povesti vďačia vrchy za svoj vznik neopätovanej láske. Obor Arogo vášnivo miloval krásnu pozemšťanku Aloyu a rozhodol sa uniesť ju. Ona však jeho dvorenie odmietala, chradla a nakoniec zomrela. Zarmútený obor sa nevedel so smrťou milovanej ženy zmieriť a chcel svoj smútok vyplakať. Čokoládové vrchy sú skamenené slzy nešťastného obra.
Popolnica
Popolnica (nárečovo aj popelnica, popevnica, popolňaca a pod. ) môže byť:
Beaucaire (Gers)
Beaucaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Bánik
Juraj Bánik (* 15. máj 1818, Zvolen† 4. september 1901, tamže) bol slovenský historik, publicista, mestský notár a úradník.
Životopis
Počiatky štúdia sa viažu k rodnému Zvolenu, neskôr pre svoje evanjelické vierovyznanie pokračoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici a potom na evanjelickom kolégiu v Prešove. Následne pracoval ako advokát, mestský hlavný notár a dočasne ako mešťanosta. Po celý život bol hrdý na slovenský pôvod a protestantské vierovyznanie.
Materiál, ktorý zozbieral Juraj Bánik bol podklad pre historický román Terézie Vansovej Kliatba.
V roku 1867 publikoval v Národnom kalendári článok o histórii Zvolena, v rozšírenej podobe vyšla v roku 1891 knižne pod názvom Slobodné a kráľovské mesto Zvolen. Prispieval aj do časopisu Obzor.
Od konca 20. storočia jeho meno nesie ulica vo Zvolene.
Altróza
Altróza je aldohexózový cukor. D -Altróza je nezvyčajný monosacharid. Je rozpustná vo vode a prakticky nerozpustná v metanole. L -Altróza však už bola izolovaná z baktérie Butyrivibrio fibrisolvens.
Altróza je C3 epimér manózy. V porovnaní s väčšinou ostatných aldohexopyranozidov je kruhová konformácia α-altropyranozidu flexibilná, s výnimkou idózy. Rôzne deriváty altrózy majú v roztoku konformácie 4C1, 0S2 a 1C4. žiadny|náhľad|[[Haworthova projekcia|Haworthove projekcie rôznych foriem D-altrózy]]
Beaumarchés
Beaumarchés je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zberná nádoba
Zberná nádoba môže byť:
Floriánske námestie
Floriánske námestie v Bratislave sa nachádza v Starom Meste a nazvané bolo na počesť sv. Floriána.
Námestie obklopuje zo severozápadu Radlinského ulica, zo západu Americké námestie a z juhu Májkova a Blumentálska ulica, na začiatku ktorej je Kostol Nanebovzatia Panny Márie.
V strede námestia je barokové architektonicko-umelecké dielo Súsošie svätého Floriána, národná kultúrna pamiatka od roku 1963.
Súsošie postavili v roku 1732 a stálo pôvodne oproti Laurinskej bráne, ale v roku 1938 ho premiestnili na terajšie miesto. V roku 2007 sa jeho stav zhoršil natoľko, že ho premiestnili na renováciu, ktorá trvala až do marca 2014. Sochu vytvorila bratislavská kamenosochárska dielňa Krištof Rentfort a doplnky Sartoryho dielňa.
Sv. Florián je patrón hasičov, ktorí v roku 1732 zachránili mesto pred veľkým požiarom.
Pás cudnosti
náhľad| Pás cudnosti na výstave 100 000 rokov sexu v Helms Museum, Hamburg-Harburg náhľad| Pás cudnosti v múzeu mučiacich nástrojov vo Freiburgu Pás cudnosti je zariadenie (v podstate doplnok odevu), ktoré má zabraňovať sexuálnemu styku, prípadne masturbácii, eventuálne môže slúžiť aj ako prevencia pred znásilnením. Môže však slúžiť aj ako pomôcka pri rôznych sexuálnych aktivitách. Dnes sa používa predovšetkým v praktikách BDSM. Existujú jeho mužské aj ženské varianty.
História
Od 18. storočia do 30. rokov 20. storočia bola masturbácia medicínou západných krajín všeobecne považovaná za škodlivú. Lekári mali za to, že masturbácia môže v extrémnych prípadoch viesť k šialenstvu, slepote či smrti. V lekárskych časopisoch tej doby je preto možné nájsť množstvo zmienok o používaní zariadení podobných pásu cudnosti k zabráneniu masturbácie u detí a dospievajúcich. Na patentovom úrade USA sú dokonca patenty na takéto antimasturbačné zariadenia.
Využitie v súčasnosti
V dnešnej dobe sú pásy cudnosti používané predovšetkým pri konsenzuálnych BDSM praktikách ako prejav submisie voči partnerovi. Sú určené na zabránenie masturbácie a u mužov väčšinou aj plnohodnotnej erekcie.
Dlhodobo nositeľné pásy cudnosti musia umožňovať základné telesné funkcie a byť z materiálov, ktoré sú trvanlivé a ktoré telo dobre znáša. Tie ostatné (napríklad všetky kožené alebo príliš malé či úzke) sú použiteľné len na krátkodobé hry.
Váté písky
Váté písky je územie chránené ako národná prírodná pamiatka. Nachádza sa na Južnej Morave medzi časťou obce Rohatec (Rohatec-kolónie) a železničnou stanicou Bzenec-Přívoz v oblasti Bzeneckej doubravy (niekedy nazývanej Moravská Sahara). Rozkladá sa z oboch strán železničné trate Přerov - Břeclav v pruhu širokom až 60 m a dlhom 5,5 km na ploche 95,41 ha. Zo severozápadnej strany je rezervácia po celej dĺžke lemovaná borovicovou monokultúrou lesa Doubrava, na juhovýchode susedí s prírodným parkom Strážnické Pomoraví.
Pás cudnosti
Využitie v súčasnosti
Aj keď sa s pásom cudnosti spája povera, že zamknutá osoba si genitálie nemôže vyslobodiť, bez dodatočných doplnkov (napr. piercingy) je stále možné z pásu uniknúť.
Váté písky
V budúcnosti môže byť táto rezervácia ovplyvnená plánovanou stavbou diaľnice D55.
Pás cudnosti
Typy pásov cudnosti
náhľad|mužský otrok s kovovou klietkou na penis pre trvalú cudnosť Dnešné bezpečné pásy cudnosti je možné deliť na dva typy z pohľadu zabránenia prístupu ku genitáliám:
Váté písky
Dôvod ochrany
Hlavným dôvodom ochrany je výskyt významných pieskomilných spoločenstiev. Vyskytujú sa tu chránené a ohrozené druhy rastlín, živočíchov (najmä hmyzu) a húb.
Pás cudnosti
Typy pásov cudnosti
Z pohľadu materiálu dnes existuje široká plejáda pásov cudnosti. Najčastejšie sa vyrábajú kovové, kožené, silikónové alebo plastové. S rozvojom elektrotechniky sa vytvárajú aj nové prototypy na diaľkové uzamykanie alebo pásy cudnosti spojené s elektrošokmi.
Váté písky
Geológia
náhľad|V blízkosti rezervácie sa nachádza veľká pieskovňa. Oblasť je tvorená sedimentami mora z mladších treťohôr, z ktorých boli odviate jemnejšie častice. Piesok je tak tvorený čistými kremíkovými zrnami s minimom iných minerálov. Vrstva piesku tu dosahuje mocnosti od 10 do 30 m.
História
náhľad|[[Železničná trať Přerov – Břeclav|Železničná trať z Břeclavi do Přerova sa pričinila o vznik viatych pieskov.]] Oblasť rezervácie viatych pieskov bola zachovaná vďaka výstavbe železničnej trate tzv. "Severnej dráhy" v roku 1840, pre ktorú bolo potrebné vytvoriť bezlesný protipožiarny pás pre prevádzku parných lokomotív. Ten dnes tvorí územie prírodnej pamiatky. Ostatné oblasti na tzv. Moravskej Sahare boli v 1. pol. 19. storočia zalesnené lesníkom J. B. Bechtlem. Oblasť bola roku 1990 vyhlásená chráneným prírodným výtvorom a roku 1992 ako národná prírodná pamiatka.
Flóra
Z rastlín je tu najviac rozšírená kyjanka sivá (Corynephorus canescens). Ďalej sa tu vyskytuje napr .:
Huby
Z húb sa na viatych pieskoch vyskytuje predovšetkým veľmi vzácny trúdnikovník borovicový (Dichomitus squalens), ktorý sa objavuje iba na ďalších dvoch lokalitách v Česku.
Fauna
Z bezstavovcov sú tu zastúpené teplomilné alebo aj veľmi vzácne druhy hmyzu a pavúkov, napr .:
Zo stavovcov je to napr .:
náhľad|Schéma umiestnenia [[Diaľnica D55 (Česko)|diaľnice D55 pri NPP Váté písky (pôvodne označovanej ako rýchlostná cesta R55)]]
Výstavba diaľnice D55 v blízkosti rezervácie
Medzi rokmi 2012 až 2015 malo dôjsť v blízkosti národnej prírodnej pamiatky k výstavbe diaľnice D55. Cesta povedie pozdĺž národnej prírodnej pamiatky Váté písky vo vzdialenosti približne 60 metrov v celej jej dĺžke 5,5 km. . Pamiatka bude oddelená od cesty 50m pruhom lesa. Projekt diaľnice pozdĺž viatych pieskov môže byť vykonaný v jednej zo 2 možných variantov. Rozdiel medzi nimi je v zakrytie či nezakrytie celej diaľnice priesvitným materiálom a pletivom. Ministerstvom životného prostredia bola ako jediný prijateľný schválený variant zakrytej diaľnice. Pozdĺž pamiatky budú cez diaľnicu vybudované dve premostenia a jeden ekomost. V súčasnej dobe (nov.2019) ešte nie je vydané stavebné povolenie.
Akcia B
Akcia B môže byť:
László Tőkés
László Tőkés (* 1. apríl 1952, Kluž, Rumunsko) je rumunský politik a kňaz maďarského etnika.
Snaha rumunskej tajnej polície Securitate o jeho vysťahovanie bola v roku 1989 spúšťačom Rumunskej revolúcie, ktorá nakoniec zvrhla komunistický režim Nicolae Ceaușescu.
V rokoch 20072014 bol poslancom Európskeho parlamentu za Rumunsko a následne v rokoch 20142019 za Maďarsko.
Osobný život
So svojou manželkou Edit Joó sa rozviedol vo februári 2011. Z manželstva má dvoch synov (Máté a Márton) a jednu dcéru (Ilona). V roku 2013 sa oženil s Tünde Lévay (* 1982) a v roku 2014 sa im narodilo dieťa.
Levier
Levier môže byť:
Beaumont (Gers)
Beaumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam miest v Kazachstane
thumb|500px|Provincie a mestá v Kazachstane
Toto je zoznam miest v Kazachstane. Hrubými písmenami sú napísané hlavné mestá provincií
Doubs (obec)
Doubs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Beaupuy (Gers)
Beaupuy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Einiosaurus
Einiosaurus bol rod stredne veľkého rohatého dinosaura, žijúceho v období vrchnej kriedy na území dnešnej Severnej Ameriky. Názov tohto dinosaura je kombináciou indiánskeho jazyka Blackfootov („býčí jašter“) a latinského druhového názvu procurvicornis, (v preklade „dopredu smerujúci roh“). Jediný druh je Einiosaurus procurvicornis.
Doubs (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Einiosaurus
Opis
Einiosaurus bol mohutne stavaný rohatý dinosaurus, dorastajúci do dĺžky až 6 metrov. Vyznačuje sa zavalitým telom, relatívne krátkym golierom a predovšetkým dopredu zahnutým rohom na nose. Disponoval tiež znakmi typickými pre všetky veľké a mohutné ceratopsy – krátky chvost, papagájovitý zobák a vytŕčajúce lícne kosti. Rovnako ako ostatné rohaté dinosaury, aj Einiosaurus bol bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné než je tomu dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Podobne ako mnohé iné bylinožravé dinosaury, je pravdepodobné, že prehĺtal žalúdočné kamene (gastrolity), ktoré mu pomáhali tráviť veľké množstvo rastlinného materiálu.
Životné prostredie
Všetky známe fosílie Einiosaura pochádzajú z montanského súvrstvia Two Medicine a datujú sa do obdobia vrchnej kriedy (stupeň Kampán), teda zhruba pred 74,5 až 74 miliónmi rokov. Fauna pochádzajúca z prostredia v ktorom žil einiosaurus bola neobvykle bohatá. V riekach a ich ústiach žilo množstvo sladkovodných rýb, vrátane žralokov, rají a jeseterov. Hojné tu boli tiež vodné obojživelníky a plazy, vrátane žiab, mlokov, korytnačiek a krokodílov. Faunu dinosaurov tvorili ornitopódy rodu Orodromeus, hadrosaury ako Hypacrosaurus, Maiasaura a Prosaurolophus, ankylosaurus rodu Edmontonia a Euoplocephalus, veľký teropód rodu Daspletosaurus (ktorý v tejto lokalite pravdepodobne predstavoval vrchol potravinového reťazca), ako aj oveľa menšie teropódy rodu Bambiraptor, Chirostenotes, Troodon a Avisaurus. O svoj habitát sa delil spolu s ďalšími rohatými dinosaurami: Brachyceratops a Achelousaurus. Einiosaurus žil v sezónnom prostredí, s teplým až polovyprahnutým podnebím.
Beaupuy (Gers)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Aegaeon
Aegaeon môže byť:
Almaznyj fond Rossijskoj federacii
Cárske obdobie
Za zakladateľa Diamantového fondu sa považuje ruský cár Peter Veľký, ktorý v roku 1719 vydal zákon, podľa ktorého tie najvzácnejšie cennosti nesmú zostať majetkom jednej (cárskej) rodiny, ale musia patriť celému Ruskému impériu. Založil tak zbierku pozostávajúcu z tých najvzácnejších cárskych pokladov.
Zbierka sa rozrastala neustále počas panovania všetkých nasledujúcich ruských cárov. Jej súčasťou sa stali korunovačné klenoty, štátne vyznamenania, vzácne šperky, ktoré príslušníci imperátorskej rodiny používali len pri slávnostných príležitostiach. Šperky a drahokamy kupovali panovníci prostredníctvom svojich vyslancov po celom svete, alebo si ich dávali vyrábať tým najznámejším šperkárom. Zbierka bola až do roku 1914 umiestnená v tzv. Briliantovej komnate Zimného paláca v Petrohrade, v srdci ríše pod panovníckou ochranou. Až počas 1. svetovej vojny bola zbierka evakuovaná do Moskvy a uskladnená na 8 rokov v pivniciach Zbrojnice Moskovského kremľa. Podľa záznamov expertov z roku 1922, kedy bolo vykonané komplexné ocenenie zvyšku dochovanej zbierky (časť sa stratila a rozkradla počas jej evakuácie z Petrohradu do Moskvy) si možno urobiť predstavu o jej vzácnosti a jedinečnosti: Väčšina z 271 predmetov pochádzala z obdobia panovania Kataríny II. (1762-1795) a Pavla I. (1796-1801) - celkovo 110 kusov (40 % zbierky), medzi ktorými sa nachádzali aj svetové unikáty. Napríklad diamant „Orlov“ s hmotnosťou 182,62 karátu či prívesok Kataríny II. od švédskeho kráľa Gustáva III. v tvare strapca hrozna z ružového turmalínu s váhou takmer 261 karátov. Z obdobia Petra Veľkého (1689-1725) a Alžbety I. (1741-1761) pochádzalo 52 kusov. Do obdobia vlády Alexandra I. (1801-1825) a Mikuláša I. (1825-1855) spadalo 62 predmetov, z nich napr. diamant „Šach“ s hmotnosťou 88,70 karátu. 24 kusov pochádzalo z rokov 1855-1894, teda z čias panovania Alexandra II., Alexandra III. a počiatkov vlády Mikuláša II. Z rokov 1900-1916 bolo 14 predmetov a u ďalších predmetov nebol s určitosťou stanovený čas ich vzniku. Celkovo šlo o cárske koruny, znaky cárskej moci (reťaze Radu sv. Ondreja, žezlá, jablká), hviezdy a kríže, diadémy, náhrdelníky, brošne, medailóny, ihlice a spony do vlasov, náušnice, náramky, tabatierky, prstene, množstvo gombíkov, nášiviek na šaty a rôznych iných cenností. Cárske klenoty obsahovali podľa znalcov približne 25.300 karátov briliantov, 1.000 karátov smaragdov, 1.700 karátov zafírov, 6.000 karátov perál a množstvo rubínov, topásov, turmalínov, alexandritov, chryzoprasov, akvamarínov, berylov, chryzolitov, tyrkysov, ametystov, achátov, labradoritov, almandínov a ďalších drahých kameňov.
Sovietske obdobie
Po socialistickom prevrate v roku 1917 postihol unikátnu zbierku tragický osud. V očiach nových vládcov Ruska bola táto zbierka zbytočným prepychom, ktorým sa cárski vykorisťovatelia vysmievali robotníckej triede a tak, ako k všetkým pokladom nazhromaždeným ruskou šľachtou, bolo k zbierke pristupované len ako k zdroju peňazí. Navyše, po občianskej vojne vypukol v Rusku v roku 1921 hladomor a získanie peňazí na potraviny pre sovietsky štát sa stalo prvoradou úlohou. Preto bolo rozhodnuté o predaji cenností zahraničným záujemcom. V roku 1922 boli vo všetkých sovietskych múzeách zriadené expertné komisie, ktorých úlohou bolo vytypovať a oceniť najhodnotnejšie predmety vhodné na predaj. V tom istom roku bol založený tzv. „Diamantový fond“, premenovaný v roku 1924 na „Diamantový fond ZSSR“, ktorého základom sa stali poklady z cárskej zbierky v Briliantovej komnate.
V roku 1925 bol vydaný ponukový predajný katalóg cenností cárskeho dvora (koruny, svadobné korunky, žezlá, jablká, diadémy a iné šperky vrátane Fabergého vajíčok), ktorý bol rozposlaný majetným cudzincom v ZSSR. V roku 1926 bola časť Diamantového fondu ZSSR (približne 9 kilogramov šperkov a drahých kameňov) predaná britskému antikvaristovi Normanovi Waisovi za pol milióna rubľov, ktorý ich v zápätí predal aukčnej sieni Christie's. Ďalšie predmety (7 imperátorských vajíčok z dielne Fabergé a ďalších 45 vzácnych predmetov) boli rovnakému kupcovi predané v roku 1928. Z takmer 300 exemplárov zostalo po týchto štátnych výpredajoch v zbierke Diamantového fondu ZSSR iba 71.
Časom sa však pohľad na historické poklady v ZSSR začal meniť a štát sa začal starať o ich ochranu. Mnohé exempláre boli reštaurované a ošetrované na najvyššej kvalitatívnej úrovni v špecializovaných reštaurátorských dielňach. K verejnému vystaveniu zbierky došlo až v roku päťdesiateho výročia Októbrovej revolúcie, v roku 1967. Spočiatku malo ísť o dočasnú výstavu, pre obrovský záujem a ojedinelú exkluzivitu však bolo rozhodnuté o stálej expozícii s názvom "Diamantový fond". Dodnes je „Diamantový fond“ stálou expozíciou v Zbrojnici Moskovského kremľa. Zbierka však nikdy nebola včlenená do múzea, jej exponáty sú súčasťou devízových rezerv štátu a oficiálne ju spravuje Ministerstvo financií Ruskej federácie.
Súčasný štatút
V súčasnosti je "Diamantový fond Ruskej federácie" súčasťou "Štátneho fondu drahých kovov a drahokamov Ruskej federácie" a spravuje ho Ministerstvo financií Ruskej federácie. Jeho štatút je upravený samostatným zákonom.
Diamantový fond Ruskej federácie tvoria unikátne rýdze drahé kovy (nugety), unikátne drahokamy a zbierka jedinečných klenotníckych a iných predmetov z drahých kovov a drahokamov. Podľa platného zákona sa do Diamantového fondu zaraďujú všetky novoobjavené:
Bromovodík
Bromovodík (HBrg) je bezkyslíkatá plynná zlúčenina vodíka a brómu s ostrým, nepríjemným zápachom a radí sa medzi halogénvodíky. Pri rozpúšťaní vo vode vzniká kyselina bromovodíková s rovnakým vzorcom. Využíva sa na výrobu niektorých liečiv.
Výroba
Priemyselne sa táto látka vyrába reakciou plynného brómu s vodíkom pri teplote medzi 200 a 400 °C. Pri reakcii sa užívajú katalyzátory, zvyčajne platina: Vzniknutý produkt sa následne ochladzuje na oddelenie od nezreagovaného brómu: vzniknutý bromovodík je rozpustený vo vode, pri tom je oddelený nezreagovaný vodík, ktorý sa ďalej zužitkuje.
V laboratórnych podmienkach sa dá vyrábať reakciou bromidu draselného so silnou kyselinou, zvyčajne sírovou: Vzniká bromovodík, ktorý sa rýchlo rozpúšťa vo vode, a pri vyparovaní vody sa z nej uvoľňuje. Pri prebytku kyseliny sírovej dochádza k rozbitiu molekuly bromovodíka na bróm, oxid siričitý a vodu: 2 HBr + H2SO4 → Br2 + SO2 + 2 H2O
Komenského námestie
Komenského námestie v Bratislave bolo nazvané na počesť Jána Amosa Komenského a nachádza sa za historickou budovou Slovenského národného divadla na Hviezdoslavovom námestí.
História námestia:
Bromovodík
Reakcia
Pri reakcii s alkénmi či s alkínmi dochádza k adícii na nenasýtenú väzbu:
Komenského námestie
Parkovisko mala od bratislavského magistrátu prenajaté súkromná firma, ale vďaka iniciatíve občanov a poslancov bolo rozhodnuté o obnove parku. Zmenu iniciovali občania Radoslav Števčík, súčasný starosta Starého Mesta a Katarína Šimončičová, z poslancov viceprimátor Ján Budaj a súčasný primátor Ivo Nesrovnal a tiež hlavná architektka Ingrid Konrad.
2 na 1
2 na 1 (Dvaja na jedného) je relácia súkromnej televíznej stanice TV Markíza. Mala premiéru 11. februára 2018 a sledovalo ju celkom 11,9 % divákov s trhovým podielom až 30,5 %.
Je zábavnou reláciou, v ktorej si dvaja moderátori – Adela Vinczeová a Dano Dangl – „podajú“ vždy jedného zaujímavého hosťa. Ten bude musieť absolvovať sériu rôznych úloh, skúšok alebo výziev, ktoré ho dostanú do neštandardných a nie celkom komfortných situácií.
Bromovodík
Reakcia
S alkínmi reaguje podobne:
Ana Kansky
Ana Kansky, rod. Mayerová (* 20. júna 1895 – † 3. novembra 1962) bola slovinská chemička a chemická inžinierka známa ako prvá osoba, ktorá získala doktorát na Univerzite v Ľubľane, a jedna z prvých vedkýň zo Slovinska.
Bromovodík
Reakcia
Ak je dostatok bromovodíka, reakcia pokračuje takto:
Ana Kansky
Raný život a vzdelanie
Ana Mayerová sa narodila slovinskému statkárovi Karlovi Mayerovi von Leitenburg z Lože v údolí Vipavy a Ane Dejak, dcére bohatého podnikateľa zo Senožeče. Navštevovala základnú školu vo Vipave, potom dievčenské lýceum v Ľubľane a základné vzdelanie ukončila na ľubľanskom klasickom gymnáziu v roku 1914 ako jedno z prvých dievčat, ktoré mohli navštevovať túto inštitúciu. Vynikala vo vede a chcela pokračovať v štúdiu na Viedenskej univerzite, ale jej otec sľúbil matke na smrteľnej posteli, že Anu nepošle na vysokú školu. Aby tento sľub obišiel, navrhol Anne, aby si sama zohnala školné, čo urobila organizovaním zberu a predaja marhúľ z rodinnej plantáže. Pokračovala v štúdiu chémie s fyzikou ako vedľajším odborom na Filozofickej fakulte vo Viedni (1914 – 1918).
Bromovodík
Reakcia
Tieto adície sa riadia Markovnikovovým pravidlom. Bromovodík ako jediný halogénvodík dokáže toto pravidlo prekonať, podmienkou je svetlo a kyslík. Reakcia potom prebieha takto:
Táto látka reaguje s alkoholmi za vzniku vody a brómderivátov:
Ana Kansky
Raný život a vzdelanie
Kvôli okolnostiam, ktoré predznamenali rozpad štátu po prvej svetovej vojne, vydala Viedenská univerzita v roku 1918 dekrét o prepustení slovanských študentov, takže Ana musela prerušiť štúdium a vrátiť sa do Ľubľany. V nasledujúcom roku pokračovala štúdium pod profesorom Maksom Samcom na novozaloženej Univerzite v Ľubľane a 15. júla 1920 obhájila doktorandskú prácu (O učinkovanju formalina na škrob – O účinku formalínu na škrob) a stala sa prvou držiteľkou doktorandského titulu na tejto univerzite. Podľa štúdie z roku 1978, ktorú zverejnila Padovská univerzita, bola 72. ženou na svete, ktorá získala doktorát. Výsledky jej doktorandského výskumu boli publikované v nemeckom časopise Kolloidchemische Beihefte so Samecom ako spoluautorom. Jej dôkladné experimenty upozornili na aktuálny problém vtedajšej organickej chémie – či formalín dokáže rozpustiť škrob alebo nie. Dokázala, že to formalín nedokáže, ale kyselina mravčia ako bežná nečistota áno.
Námestie mieru (Prešov)
Námestie mieru v Prešove sa nachádza v centre mesta a nazvané bolo na počesť mieru.
Ana Kansky
Kariéra
Mayer sa stala prvou ženou v akademickom zbore na univerzite. Najskôr, niekoľko mesiacov pred získaním PhD, ako výskumná asistentka, potom pokračovala vo výskume na Ústave chémie univerzity. V nasledujúcich dvoch rokoch publikovala ďalšie štyri vedecké práce. V roku 1921 sa vydala za Evgena Kanského [sl], profesora na Lekárskej fakulte. Mali spolu tri deti: Alekseja, Evgena a Nuša. V roku 1922 rezignovala z nejasných dôvodov – či už pre nedostatok financií, manželstvo alebo prvé tehotenstvo. vľavo|náhľad| Bývalá továreň Kansky v Podgrade (neskôr továreň Arbo, opustená od roku 1995) V roku 1922 manželia otvorili prvú juhoslávsku továreň na výrobu éteru síry a iných chemických produktov v Podgrade neďaleko Ľubľany. Sama riadila spoločnosť Dr. A. Kansky, zatiaľ čo jej manžel mal chemické laboratórium. V roku 1929 kúpili opustené objekty bývalej továrne Osterberger Ölfabrik bei Laibach v Podgrade a zrekonštruovali ich, ako aj ruiny neďalekej pevnosti, kde postavili chatu. Elektrifikovali obe nehnuteľnosti. Čoskoro začali z domácich surovín vyrábať zložité organické zlúčeniny, väčšinou rôzne estery do rozpúšťadiel.
Námestie mieru (Prešov)
Námestie obklopuje na juhu Kováčska ulica, na západe Hlavná ulica, na severe Duklianska ulica a na východe Vajanského ulica.
Na čísle 2 sídli Prešovský samosprávny kraj.
Ana Kansky
Kariéra
Továreň Arbo na svojom vrchole zamestnávala 60 ľudí. V 80. rokoch vyrábala najmä sušidlá, ktoré na juhoslávskom trhu dosahovali 80 %. Po nezávislosti Slovinska bola továreň odštátnená – vrátená potomkom Kanských a v roku 1995 ukončila svoju činnosť pre zlý manažment, zastarané závody a zastaraný sortiment.
Námestie mieru (Prešov)
V súčasnosti je stav dlažby a lavičiek na námestí v zlom stave, plánuje sa renovácia a výstavba obchodného centra Forum.
ZKH
ZKH môže byť:
Beccas
Beccas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Furkamotors
Furkamotors je slovenský výrobca motorizovaných bicyklov. Výroba bola založená v roku 2012 bratmi - Daniel Furka a Samuel Furka.
Sukralóza
Sukralóza je potravinárska prídavná látka s E číslom E 955, ktorá sa používa ako umelé sladidlo. Je bezkalorická, pretože z nej telo dokáže po prijatí spracovať len drobné množstvo. Taktiež neovplyvňuje hladinu krvného cukru a ani inzulínu a preto je vhodná aj pre diabetikov. Nespôsobuje ani tvorbu zubného kazu. V porovnaní s aspartámom a taktiež s acesulfámom draselným je 3-krát slaďšia, 2-krát sladšia ako sacharín a približne 320 až 1000-krát sladšia než sacharóza (bežný kuchynský cukor). Svojou štruktúrou je sukralóza podobná sacharóze, ale 3 hydroxylové skupiny sú nahradené atómom chlóru.
Furkamotors
Furkamotors sídli na Slovensku v Bratislave. Podľa údajov spoločnosti je ročne vyrobených okolo 30 kusov motobicyklov. Motobicykle sú vyrábané ako malosériová zákazková výroba. Dizajn je v štýle tridsiatych rokov.
Sukralóza
Sukralóza je stabilná pri zvýšených teplotách a aj v širokom rozpätí pH a preto je vhodná aj na varenie rôznych jedál.
História
Sukralóza bola vynájdená v roku 1976 vedcami z anglickej firmy Tate & Lyle, ktorí spolupracovali s anglickými vedcami Leslie Houghom a Shashikant Phandisom, keď skúmali využitie sacharózy a jej syntetických derivátov. Hough vtedy povedal Phandisovi aby "odskúšal" chlórovaný derivát, pod čím on rozumel, že ho má ochutnať. Keď tak spravil, zistil, že zlúčenina má silne sladkú chuť. Firma Tate & Lyle si nechala sukralózu ešte toho roku patentovať. Poprvýkrát bola povolená na použitie až v roku 1991 v Kanade a následne v Austrálii v roku 1993, v Novom Zélande v roku 1996, v USA v roku 1998 a v EÚ v roku 2004.
Furkamotors
Furkamotors sú nezvyčajné najmä z dôvodu použitia spaľovacieho motora ako aditívneho pomocného motora v oceľovom ráme. Okrem tejto spoločnosti v Európe neexistuje žiaden iný sériový výrobca bicyklov s prídavným spaľovacím motorom. Emblém Furkamotors obsahuje ozubené koleso s vpísným písmenom f.
Sukralóza
Zdravie a bezpečnosť
Sukralóza je bezpečná podľa viacerých inštitúcií zodpovedných za potravinársku bezpečnosť ako napríklad FDA, vedecký výbor pre potraviny Európskej Únie.
Jakubovo námestie
Jakubovo námestie v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvané bolo na počesť bratislavského richtára Jakuba.
Sukralóza
Zdravie a bezpečnosť
Podľa CDA je bezpečné denné množstvo sukralózy 9 mg/kg telesnej hmotnosti. Tomu, že sukralóza je bezpečná nasvedčuje taktiež to, že vedľajšie účinky sa začínajú objavovať až pri konzumácii viac než 1500 mg/kg telesnej hmotnosti sukralózy za deň.
Väčšina sukralózy prijatej do tela tráviacou sústavou jednoducho prejde, bez toho aby sa vstrebala a v nezmenenej podobe sa vylučuje v stolici. Pri prechode cez črevá sa absorbuje 11 - 27 % z prijatej sukralózy, tú však z krvi odstraňujú obličky a vylučuje sa v moči, pričom v krvi zostáva 20 - 30 % zo vstrebanej sukralózy, ktorá sa následne v tele metabolizuje. To znamená, že z celkového zkonzumovaného množstva sa v tele spracuje iba 2 - 8 %.
Aj keď je sukralóza vhodná aj pre diabetikov, niektoré sukralózové sladidlá obsahujú okrem samotnej sukralózy aj iné látky ako napríklad dextróza a maltodextrín, ktoré môžu ovplyvniť hladiny inzulínu.
Určité výskumy na zvieratách naznačujú istú spojitosť medzi sukralózou a úbytkom prospešných črevných baktérií, čo by mohlo viesť k tráviacim ťažkostiam.
Kalorické hodnoty
Aj keď je sukralóza bezkalorická, sukralózové sladidlá obsahujú často aj iné látky ako dextróza a maltodextrín, ktoré pridávajú približne 2 - 4 kalórie na jednu čajovú lyžičku takéhoto sladidla.
Podľa istého výskumu sukralóza v mozgu nedokáže aktivovať dopamínové dráhy, čím sa človeku nedostane pocit uspokojenia chuti na cukor a takýto človek môže stále vyhľadávať vysoko kalorické sladké jedlá na uspokojenie chuti na cukor.
Vplyv na životné prostredie
Podľa istého výskumu dokážu niektoré mikroorganizmy v životnom prostredí sukralózu rozkladať.
Pri zahrievaní na vysoké teploty (>350 °C) v kovových nádobách sa môžu vo vznikajúcom dyme uvoľňovať polychlórované dibenzo-p-dioxíny a iné perzistentné organické látky znečisťujúce životné prostredie.
Jakubovo námestie
Obytné domy sa na námestí stavali až koncom 19. storočia, dovtedy tam boli len sady a záhrady. V centre námestia je park, súčasťou ktorého je detské ihrisko s preliezačkami a šmykľavkami, tie vo svojich knihách spomína známy bratislavský rodák Július Satinský.
Námestie obklopuje od východu Lazaretská ulica, od západu Klemensova, z juhu Dostojevského rad a zo severu Gajova ulica.
Dom obsahujúci adresy Jakubovo námestie 1, 2 a 3 je súčasťou aj Klemensovej ulice s číslami 11 a 13.
Začiatkom roka 2017 plánuje vedenie Starého Mesta iniciovať diskusiu ako najlepšie revitalizovať park a okolité komunikácie.
Jakubovo námestie 5
thumb|Dom na čísle 5 Sídli tu Kongregácia sestier Najsvätejšieho Spasiteľa, slovenská provincia pod ktorú patria aj pobočky v Česku a Maďarsku. Je to rehoľný rád, na Slovensku pôsobí od roku 1896, ďalšie krajiny pôsobenia sú Angola, Argentína, Bolívia, Francúzsko, Holandsko, India, Kamerun, Nemecko, Portugalsko a Rakúsko.
Jakubovo námestie 7
bytový dom
Carol Burnettová
Detstvo a mladosť
Burnettová sa narodila ako dcéra filmovej publicistky a manažéra kina. Kvôli závislosti na alkohole jej rodičov, vyrastala odmalička s jej babkou. Neskôr žila v penzióne s babkou a jej nevlastnou sestrou v Hollywoode v Kalifornii. vľavo|náhľad|291x291bod|Burnettová v roku 2014. Študovala na Hollywood High School a neskôr študovala na Kalifornskej Univerzite so zameraním na dramaturgiu. Ak chcela byť prijatá na dramaturgiu, musela sa zúčastniť kurzov herectva.
Kariéra
V roku 1956 účinkovala v sitkome Stanley po boku Budyho Hacketta. Od roku 1958 začala účinkovať v divadlách. O rok neskôr jej účinkovanie v inscenácii Once Upon a Mattress vynieslo nomináciu na cenu Tony. V rovnakom roku získala možnosť účinkovať vo varietnom špeciály The Garry Moore Show. V show účinkovala do roku 1962, kde za svoje účinkovanie získala aj cenu Emmy Award. Objavila sa aj po boku Julie Andrews v hudobnom programe Julie a Carol at Carnegie Hall z roku 1962.
V roku 1967 naprieč svojim televíznym úspechom získala možnosť účinkovať vo vlastnom varietnom špeciály. Vznikla show The Carol Burnett Show, ktorá zaznamenala obrovský televízny úspech. Získala množstvo nominácii a ocenení, napríklad Zlatý glóbus či Emmy Award. Natáčanie bolo zastavené v roku 1978, nakoľko Burnettová mala iba desať ročnú zmluvu. V lete 1979 pokračovala vo varietnom špeciály, ktorý nadväzoval na The Carol Burnett Show, no s iným názvom - Carol Burnett & Company.
V roku 1982 stvárnila jednu z postáv v muzikáli Annie. O rok neskôr sa objavila po boku Elizabeth Taylor vo filme Priateľka.
V roku 2017 vysielala stanica CBS, The Carol Burnett Show: 50 výročie špeciálu, ktorého sa zúčastnili pôvodní členovia hereckého obsadenia ale aj špeciálni hostia, ako Jim Carrey, Kristin Chenoweth, Maya Rudolph, Jay Leno, Jane Lynch, Bernadette Peters, Martin Short či Bill Hader.
V roku 2019 si jej kariérny úspech uctili cenou Carol Burnett Award, ktorou sa stala aj prvou držiteľkou.