cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marvin Gaye
Marvin Gaye (celým menom Marvin Pentz Gaye, Jr.) (* 2. apríl 1939, Washington, D.C., USA – † 1. apríl 1984, Los Angeles, Kalifornia) bol americký spevák, hudobný skladateľ, multiinštrumentalista a hudobný producent, dvojnásobný držiteľ ceny Grammy. Do medzinárodného povedomia sa dostal v 60. rokoch.
V roku 1961 začal vo vydavateľstve Motown Records, neskôr sa stal jedným z najznámejších sólových hudobníkov toho času.
Medzi jeho najznámejšie skladby patria „I Heard It Through the Grapevine“, „Ain’t No Mountain High Enough“, „Let’s Get It On“, „Sexual Healing“ a „What’s Going On“.
961 Gunnie
961 Gunnie je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil K. Reinmuth 10. októbra 1921.
Michal Miklovič
Michal Miklovič (* 2. november 1937, Nadlak - † 15. január 1997, Brezno) bol ekonóm, pedagóg, kultúrny pracovník.
Životopis
Obecnú cirkevnú školu navštevoval v Nadlaku (1943-1944). Po presťahovaní do ČSR (1949) pokračuje v štúdiách v Hraniciach a na Pedagogickej škole v Karlových Varoch a v Bratislave (1949-1957). V roku 1962 ukončil Vysokú školu ekonomickú v Bratislave. Pracoval v Mostárni Brezno (1962-1995). Vykonával tu rôzne funkcie a bol aj riaditeľom OÚ strojárskeho. Aktívne pracoval v mládežníckych a odborových organizáciách a účinkoval v zmiešanom speváckom zbore mesta Brezna. Pôsobil ako pedagóg v letných táboroch, sprievodca zájazdov do zahraničia. Jeho vzťah k slovenčine a národné povedomie ho privádzajú do Matice slovenskej, v breznianskej MO MS vykonával viaceré funkcie.
Provincia (Afganistan)
thumb|right|360px|Provincie Afganistanu Provincie alebo vilájety (po paštsky wilájat; po daríjsky velájat) sú najvyššie administratívne jednotky Afganistanu. Afganistan pozostáva od 13. apríla 2004 z tridsaťštyri (34) provincií.
Každá z provincií má vo svojom čele guvernéra, ktorý je volený centrálnou vládou. Vďaka tejto decentralizácií moci sú však často práve guvernéri absolutistickými vládcami v danej provincii.
Zoznam provincií/vilájetov v paštčine (za lomkou v daríjčine, ak sa odlišuje):
Domremy-Landéville
Domremy-Landéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-André (Pyrénées-Orientales)
Saint-André je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marián Vajda
Marián Vajda (* 24. marec 1965, Považská Bystrica) je slovenský profesionálny tenisový tréner a bývalý hráč. Je súčasným hlavným trénerom Novaka Djokovića a bol jeho trénerom takmer počas celej jeho profesionálnej kariéry. Získali spolu 85 titulov. Vajda je najúspešnejším trénerom v histórii tenisu z hľadiska grandslamového turnaja so ziskom 20 grandslamových trofejí s Novakom Djokovićom.
Ocenenia
2018 - ATP Tréner roka
Ernest Hemingway
Ernest Miller Hemingway (* 21. júl 1899, Oak Park, Illinois – † 2. júl 1961, Ketchum, Idaho) bol americký spisovateľ, nositeľ Nobelovej ceny (1954) a Pulitzerovej ceny (1953). Je považovaný za spisovateľa Stratenej generácie a za jedného z najdôležitejších autorov amerického realizmu. Bol novinárom a vojnovým korešpondentom.
Detstvo
Narodil sa v rodinnom dome číslo 439 North Oak Park Avenue (v súčasnosti 339 N. Oak Park Avenue), ktorý postavil jeho starý otec Ernest Hall. Hemingway mal ďalších päť súrodencov, štyri sestry a jedného brata. Ernest dostal svoje meno po starom otcovi z matkinej strany Ernestovi Hallovi a ujovi Millerovi Hallovi. Oak Park bolo Protestantské mesto na okraji Chicaga,  kde žila prevažne vyššia stredná vrstva. Lesy v okolí Michiganského jazera boli miestom kde otec mladého Ernesta učil loviť a chytať ryby. Rodina taktiež vlastnila letný dom, Windemere, pri jazere Walloon kde sa  príroda stala pre Hemingwaya veľmi dôležitou. Aj keď počas svojho života musel žiť vo väčších mestách ako Chicago, Toronto alebo Paríž, nakoniec sa vždy usadil na tichých a izolovaných miestach. Príkladom nám môže byť Key West, San Francisco de Paula, Kuba alebo Ketchum, Idaho. Počas jeho dospievania mala na Ernesta veľký vplyv aj jeho matka Grace. V Oak Parku bola známa najmä ako učiteľka spevu pre miestne deti. Je nutné spomenúť, že mladého Hemingwaya spievanie v zbore a hra na violončelo nikdy nepriťahovala. Hemingway navštevoval základnú aj strednú školu vo svojom rodnom meste. V rokoch 19131917 navštevoval strednú školu Oak Park and River Forest High School v Oak Park, Illinois a bol členom futbalového, plaveckého a basketbalového tímu. Svoje stredoškolské časy si tiež vyplnil prispievaním do školského časopisu kde napísal svoje prvé články. Na jar 1917 Hemingway zmaturoval a napriek prianiu jeho rodičov začal pracovať ako reportér pre Kansas City Star.
1. svetová vojna
Počas toho ako sa Hemingway pripravoval na maturitu, v Európe zúrila prvá svetová vojna. Napriek snahám prezidenta Woodrowa Wilsona nezapájať sa do vojny, Spojené štáty podporili vojská Dohody. Keď Hemingway dovŕšil osemnásť rokov, zapísal sa do armády. Problém s jeho ľavým okom bol faktor, ktorý mu zabránil zúčastniť sa bojov na frontoch. V decembri 1917 ho prijal Červený kríž ako šoféra sanitky, aby následne v apríli 1918 podal výpoveď a v máji odcestoval do Európy. Po príchode do Európy sa presunul cez Paríž do Milána, kde prvýkrát okúsil hrôzy vojny. V deň príchodu do Milána explodoval sklad s muníciou a Hemingway bol nútený voziť zranených a mŕtvych vojakov do márnice. O dva dni neskôr bol prevelený do mesta Schio, kde jazdil na sanitke. 8. júla 1918 bol vážne zranený črepinami z mínometu a bol tak prvým zraneným Američanom na talianskom fronte.
Toto zranenie a následná hospitalizácia ovplyvnila Hemingwaya a jeho tvorbu vo veľkej miere. Autobiografický román Zbohom zbraniam zachytáva toto obdobie jeho života, ako aj jeho vzťah so zdravotnou sestrou Agnes von Kurowsky. Ernest sa vrátil do svojho rodného mesta v januári 1919, ale zmenený zážitkami z vojny to už pre neho nebolo to isté mesto. Devätnásťročný Ernest znovu žil so svojimi rodičmi, no tentoraz to bolo omnoho ťažšie. Po niekoľkých týždňoch ho rodičia znovu tlačili do štúdia. Navzdory ich snahám dostať svojho syna znovu na štúdiá si Ernest užíval 1 000 dolárov z jeho poistky.
Ďalší rok svojho života strávil vo svojom rodičovskom dome. Počas tohto času Hemingway pôsobil ako rozprávač vojnových príbehov. Jeho posledné vystúpenie bolo v meste Petoskey v štáte Michigan. V obecenstve sedela Harriet Connable, ktorej syn bol taktiež vojnovým veteránom. Hemingwayovi ponúkla prácu tútora pre svojho syna, kým ona a jej muž nie sú doma. Ernest túto prácu zobral najmä kvôli času, ktorý mu ostával na písanie. Harrietin muž Ralph predstavil Hemingwaya editorovi Toronto Star Weekly. Do uvedeného týždenníka prispieval aj po tom, čo sa v roku 1920 presťahoval do Chicaga a žil v dome svojho priateľa. Počas tohto pobytu sa stretol s Hadley Richardsonovou a zaľúbili sa do seba. V septembri 1921 sa zobrali a už v novembri Hemingway prijal ponuku od Toronto Daily Star na ich Nemeckého dopisovateľa. Kroky mladej dvojice zamierili do Paríža, vtedajšieho centra literatúry.
Parížske roky
22. decembra 1921 sa Hemingway so svojou ženou nasťahovali do bytu na 74 rue Cardinal Lemoine. Tento byt bol vo veľmi zlom stave a nebola v ňom tečúca voda ani toaleta. V Paríži mal možnosť nadviazať mnohé priateľstvá s ľuďmi ako Ezra Pound, Sylvia Beach, Gertrude Stein, James Joyce, Max Eastman, Lincoln Steffens a mnohými ďalšími. Do roku 1923 si Ernest Hemingway urobil veľmi dobré meno nielen v Paríži. Ešte v tom istom roku sa spolu so svojou tehotnou ženou odsťahovali späť do Toronta, kde čakali na narodenie ich prvého syna. Jeho prvorodený syn John Hadley Nicanor Hemingway sa narodil 10. októbra 1923. Mladá rodina bola už v januári späť v Paríži a Ernest pokračoval vo svojej snahe preraziť ako reportér a začínajúci spisovateľ. S odporúčaním od Ezra Pounda sa stal editorom literárneho magazínu Transatlantic Review. V magazíne boli publikované aj Hemingwayove prvotiny ako napríklad Indian Camp alebo Cross Country Snow. Po tom, čo v roku 1925 magazín zanikol, začalo sa pre Hemingwaya veľmi úspešné obdobie, v ktorom vznikli najlepšie diela 20. storočia. Už v roku 1925 vydal zbierku príbehov V našich časoch nasledovaná svetoznámym románom Slnko aj vychádza v roku 1926. Hemingway pokračoval vo svojej tvorbe a už v roku 1927 bola publikovaná ďalšia kniha s názvom Muži bez žien. Ďalším významným míľnikom v jeho tvorbe bola bezpochyby kniha Zbohom zbraniam v roku 1929. Ako sa darilo Ernestovi na poli literárnom, tak je nutné priznať, že jeho osobný život nebol ani zďaleka taký úspešný. Už v roku 1927 sa rozviedol so svojou prvou ženou Hadley, aby sa ešte v ten istý rok znovu oženil. Jeho druhou ženou sa stala príležitostná reportérka Pauline Pfeifferová, s ktorou sa spoločne presťahovali na Key West, Florida. Spoločne tam strávili takmer dvanásť rokov. V tom istom roku Clarence Hemingway, Ernestov otec, spáchal samovraždu. Clarence časom upadol do depresií, ktoré boli spôsobené hneď niekoľkými faktormi. Prvým z faktorov bolo jeho zdravie. Časom sa mu k veľkým bolestiam hlavy pridala aj cukrovka. Ďalším faktorom bola jeho finančná situácia, ktorá sa rapídne zhoršila po tom, čo sa jeho investície do nehnuteľností na Floride nevyplatili. Clarence Hemingway spáchal samovraždu strelou do hlavy a Ernest okamžite odcestoval do Oak Park zariadiť pohreb.
Key West
Manželia Hemingwayovci počuli o Key Weste od ich priateľa Johna Dos Passosa. Na ich ceste z Paríža sa zastavili na Floride a podľahli čaru tohto miesta. Po niekoľkých rokoch v podnájmoch si kúpili dom na 907 Whitehead Street. Ďalším významným dátumom v Hemingwayovom živote bol 28. jún 1928, keď sa narodil Patrick, jeho druhorodený syn. V decembri toho istého roku zasiahla Ernesta správa o úmrtí jeho otca. Napriek všetkým týmto udalostiam neprestal písať a už v januári 1929 dokončil román Zbohom zbraniam, ktorý bol vydaný 27. septembra 1929. Posledné z Hemingwayových detí a zároveň druhé s manželkou Pauline, sa narodilo v roku 1931, bol to syn Gregory. Ďalší rok pracoval na svojej dizertačnej práci nazvanej Smrť popoludní.
Kuba
Po návrate zo Španielska a rozvode s Pauline sa Hemingway a Martha presťahovali do veľkého domu mimo Havany na Kube. V roku 1939 začal pracovať na Komu zvonia do hrobu a v roku 1940 toto dielo dokončil. Z pohľadu kritikov, ale aj komerčne to bol veľký úspech. Čo je zvláštne, kniha bola porotou Pulitzerovej ceny jednomyseľne zvolená za najlepší román roka, ale bol z politických dôvodov vetovaný konzervatívnym prezidentom Kolumbijskej univerzity a v tom roku sa neudeľovala žiadna cena. Počas 6 mesiacov sa predalo viac ako 500,000 výtlačkov tejto knihy a predáva sa dodnes. Ďalších 10 rokov bolo pre Hemingwaya kreatívne chabých. V 40. rokoch 20. storočia pracoval na románoch Ostrovy v prúde a Rajská záhrada, ktoré vyšli po jeho smrti. Počas toho sa zúčastnil Druhej svetovej vojny, rozviedol sa so svojou treťou ženou Marthou a oženil sa so svojou štvrtou ženou Mary Welshovou.
Po jeho diele zahŕňajúcom Španielsku občiansku vojnu a jeho nasledujúcej práci na románe Komu zvonia do hrobu sa pustil do ďalšieho projektu o čínsko-japonskej vojne z roku 1941. Cestoval so svojou manželkou Marthou a písal depeše z vojny. Bola to únavná cesta a Hemingway sa rád vrátil na Kubu pre zaslúžený oddych. Ale nezostal dlho. Do roku 1942 sa Hemingway zúčastnil tajnej operácie na dostihnutie nemeckých ponoriek v Atlantickom oceáne blízko pobrežia Kuby. Hemingway zhromaždil svojich priateľov, rovnako ako aj niekoľkých odborných pracovníkov, potom vybavil svoju loď Pilar rádio-zariadením, extra palivovými nádržami a slušným množstvom výzbroje dúfajúc, že ak by sa mu podarilo lokalizovať nemeckú ponorku, mohol by sa dostať dostatočne blízko a vhodiť bombu cez nakladacie dvierka. Z ich lovu na ponorky nevzišlo nič okrem spoločnej rybačky a popíjania. To dráždilo Marthu, ktorá si myslela, že Hemingway sa vyhýba svojej zodpovednosti veľkého spisovateľa, ktorý má zachytiť skutočnú vojnu zúriacu v Európe.
Druhá svetová vojna
Na jar roku 1944 sa Hemingway konečne rozhodol ísť do Európy, aby robil záznamy o vojne. Namieril si to do Londýna, kde napísal články o Kráľovskom letectve a o vplyvoch vojny na Anglicko. Zranil sa počas automobilovej nehody. Utrpel silný náraz do hlavy a taktiež tržné rany, čo si vyžiadalo viac ako 50 stehov. Martha ho navštívila v nemocnici a podcenila jeho zranenia, keď ho skritizovala za to, že bol súčasťou nehody spôsobenej alkoholom. Hemingway bol skutočne vážne zranený a Marthina reakcia spustila začiatok konca ich manželstva. Keď bol Hemingway v Londýne, spoznal Mary Welshovú, opak Marthy. Mary bola starostlivá, zbožňovala ho a zahŕňala komplimentmi, zatiaľ čo Martha sa oňho vôbec nestarala, stratila oňho akýkoľvek záujem a často ho urážala. Pre Hemingwaya bolo ľahké rozhodnúť sa medzi nimi dvomi a tak ako aj v iných vojnách, zamiloval sa do novej ženy. Hemingway a Mary otvorene randili v Londýne a potom vo Francúzsku po invázii spojencov v Normandii a nasledujúcom oslobodení Paríža. Hemingwayovo tretie manželstvo sa skončilo a začalo jeho štvrté a zároveň posledné s Mary.
Ku koncu augusta v roku 1944 Hemingway a jeho skupina vojakov prišli do Paríža. Hemingway sa vždy rád chválil, že bol prvý, kto vstúpil do Paríža počas cesty k oslobodeniu, ale ten príbeh je vymyslený. Aj keď sa dá povedať, že oslobodil svoj obľúbený bar a hotel. Založil si tábor v hoteli Ritz a strávil týždeň pitím, hýrením a oslavovaním svojho návratu do mesta, ktoré vtedy pre neho ako mladého muža veľa znamenalo.
V marci 1946 sa Hemigway vrátil do Ameriky plný plánov napísať skvelý román o vojne, ale tie sa nikdy neuskutočnili. Jediná kniha o vojne, ktorú napísal, bola Cez rieku a pod stromy. Rozpráva horkosladký príbeh Richarda Cantwella, bývalého brigádneho generála, ktorý bol degradovaný na plukovníka po katastrofálnom boji, z ktorého ho vinili. Starnúci Cantwell, s chorým srdcom, ktoré ho môže kedykoľvek zabiť, sa zamiluje do mladej talianskej grófky Renaty. Majú spolu románik a skrz ich rozhovory a monológy sa dozvedáme dôvod Cantwellovej zatrpknutosti. Dozvedáme sa o absurdnej armáde, ktorá nevie oceniť jeho danosti a dáva mu rozkazy, ktoré nie je možné splniť, čím sa snaží dosiahnuť jeho zlyhanie a potupu. Tiež o jeho exmanželke (jej postava je založená na postave Marthy Gellhornovej), ktorá využíva svoj vzťah s Cantwellom, aby získala prístup k armádnym informáciám dôležitým pre jej kariéru novinárky a tiež sa dočítame o všeobecnej nechuti k modernému svetu.
Všeobecne je dielo Cez rieku a pod stromy kritikmi považované za sentimentálne, neuhladené až grobianske a tiež za chabé maskovanie svojho vlastného vzťahu s mladou Taliankou Adrianou Ivancichovou. Ale kniha je považovaná za jedno z najlepších Hemingwayových diel, najmä jej úvodné kapitoly. Kritici očakávali niečo na úrovni Komu zvonia do hrobu a boli sklamaní krátkym románom a jeho jednotvárnym príbehom.
Posledné dni
Zaskočený prijatím kritikov, Hemingway sa odhodlal získať späť svoj pôvodný status svetovo uznávaného románopisca. Stále očarený Adrianou Ivancichovou začal pracovať na diele o starom mužovi a veľkej rybe. Bol to príbeh, ktorý rezonoval v Hemingwayovom podvedomí už nejaký čas, dokonca napísal podobný príbeh v jednom z čísel jeho Esquire časopisu. Max Perkins sa ho opakovane pokúšal presvedčiť, aby príbeh napísal, ale Hemingway cítil, že ešte nebol pripravený napísať niečo, čo by jeho žena Mary mohla nazývať poéziou v próze.
Hemingway často opisoval konkurenciu medzi spisovateľmi boxerskou terminológiou. Cítil, že kritici ho spacifikovali za Cez rieku a pod stromy, ale akoby sa šetril pre ďalšiu príležitosť. Veril, že rybí príbeh mu pomôže opäť získať pozíciu šampióna.
V septembri roku 1952 sa Starec a more objavil v časopise Life a bleskovo sa predalo 5 miliónov kópií. Kniha bola obrovským úspechom a po prvýkrát od Komu zvonia do hrobu v roku 1940 bol Hemingway opäť na literárnom vrchole a zarábal majetok. Hoci už predtým zažil obrovský úspech, ešte nikdy nemal tú česť dostať veľké literárne ocenenie. Kniha Starec a more to zmenila – v roku 1953 získal Pulitzerovu cenu za beletriu.
S prívalom peňazí z knihy Starec a more sa Hemingway rozhodol realizovať svoju záľubu v cestovaní. Vrátil sa do Európy, kde sledoval býčie zápasy v Španielsku a v to isté leto cestoval s manželkou Mary na safari do Afriky. V januári roku 1954 Hemingway a Mary nastúpili na palubu malého lietadla a urobili si výlet po niektorých východoafrických jazerách a vodopádoch. Pilot sa počas letu pokúšal vyhnúť kŕdľu vtákov a narazil do telegrafického drôtu. Lietadlo bolo ťažko poškodené a museli núdzovo pristáť. Zranenia posádky boli nepatrné, hoci Mary mala zlomených niekoľko rebier. Po plavbe cez jazero Victoria sa rozhodli opäť letieť do Ugandy, no lietadlo sa sotva vznieslo zo zeme a začalo horieť. Mary a dvaja piloti sa dostali von cez únikový východ, Hemingway použil svoju hlavu ako baranidlo a vyšiel prednými dverami. Tento náraz ho zranil viac ako si ostatní mysleli. Podľa jeho biografie od Jeffreyho Meyera mal prasknutú lebku a dve platničky, mal vykĺbené obe ramená, jeho pečeň, pravá oblička a slezina boli roztrhnuté, jeho ruky, tvár a hlava boli spálené od plameňov, zhoršil sa mu zrak aj sluch. Hoci prežil tieto havárie, zranenia mu bolestivým spôsobom skracovali život.
Napriek jeho zdravotným ťažkostiam, on a Mary naposledy cestovali do Benátok a potom späť na Kubu. 28. októbra 1954 Hemingway získal Nobelovu cenu za literatúru, ale kvôli svojim zraneniam sa nemohol zúčastniť ceremónií vo Švédsku.
Rozuzlenie
Po roku 1954 Hemingway bojoval s podlomeným zdravím, ktoré mu často nedovolilo pracovať a keď aj pracoval, cítil, že to nebolo ono. Napísal 200,000 slov ako objasnenie svojho safari výletu, ale nemyslel si, že je vhodné to vydať a nemal ani energiu na to, aby to dôsledne dotiahol do konca. V dohľade neboli ani žiadne poviedky a tie, ktoré napísal, aj tak odložil bokom, sklamaný svojím úsilím. Kreatívne trpel rovnako ako fyzicky a aby uspokojil svoje písavé nutkanie, vrátil sa k témam, ktoré dobre poznal a s ktorých písaním sa trápil o niečo menej.
V roku 1959 uzavrel zmluvu s časopisom Life, ktorý ho požiadal, aby napísal článok o býčích zápasoch. Hemingway strávil leto toho roku cestovaním po Španielsku spolu s dvoma najznámejšími toreadormi, aby získal informácie pre svoj článok. Nakoniec napísal viac ako sa predpokladalo a aj po skrátení musel byť tento článok vydaný v troch pokračovaniach. Toto bola posledná Hemingwayova publikovaná práca, ktorú vo svojom živote videl.
Okrem toho, že mal problémy s písaním prózy, vo veku 60 rokov sa uňho začínalo prejavovať aj poškodenie psychiky. Fotky ukazujú 60-ročného Hemingwaya, ktorý však vyzerá skôr ako 80-ročný. Býval melancholický, mal časté zmeny nálad, veľa pil a toto všetko sa na ňom podpísalo.
V tom čase pracoval na svojich pamätiach, ktoré neskôr vyšli pod názvom Pohyblivý sviatok, ale Hemingway sa nedožil toho, aby zažil úspech, ktorý táto kniha zožala. Kritici ju chvália kvôli jej jemnosti, kráse a zriedkavému pohľadu na Paríž 20. rokov.
V júli 1960 Hemingway odišiel z Kuby do amerického štátu Idaho, kde si s Mary kúpili dom. Žili v malom meste Ketchum, ktoré mu pripomínalo Španielsko a v ktorom sa mohol skryť pred svojou slávou.
Ale ani krása krajiny Idaho nedokázala zakryť fakt, že sa s Hemingwayom dialo niečo vážne. Na jeseň 1960 bol hospitalizovaný s vysokým krvným tlakom, no v skutočnosti išlo o jeho hlbokú depresiu, s ktorou si Mary už nevedela sama poradiť. Po tom, čo Hemingway začal rozprávať o samovražde, doktori súhlasili s Mary, že by mali vyhľadať odbornú pomoc. Dostával liečbu elektrošokmi, ktoré skôr len urýchľovali jeho skon. Jedným z vedľajších efektov elektrošokovej terapie bola strata pamäti, čo u Hemingwaya znamenalo koniec jeho umeleckej činnosti.
Prvú polovicu roku 1961 strávil bojom s depresiou a paranojou a čoraz častejšie hrozil samovraždou. Ráno 2. júla toho roku vstal Hemingway skoro ráno, vzal si brokovnicu, vyšiel hore schodmi na miesto blízko vchodu a strelil sa do hlavy. Bolo to niečo vyše dvoch týždňov do jeho 62. narodenín. thumb|Ernest Hemingway v uniforme počas prvej svetovej vojny
Tvorba
Od januára 1916 prispieval reportážami do školského časopisu a v školskom almanachu sa objavovali jeho prvé poviedky; jedna sa zaoberala Indiánmi a druhá bola z boxerského prostredia. Za novelu Starec a more bol v roku 1954 odmenený Nobelovou cenou. Práve v súvislosti s touto novelou ho kritika začala považovať za najväčšiu postavu americkej literatúry prvej polovice 20. storočia. Na vrchole slávy sa Hemingwayova tvorba skončila.
Ibuki (1943)
V roku 1941 bolo rozhodnuté o stavbe ďalších ťažkých krížnikov vývojovo vychádzajúcich z triedy Tone s ôsmimi 200 mm hlavňami a krátkou leteckou palubou s katapultom pre hydroplány.
Stavba
Kýl lode Ibuki bol položený v námornej lodenici v Kure v priebehu roku 1941. Ale už pred spustením bolo v roku 1942 rozhodnuté o zmene pričom sa malo vychádzať z dizajnu triedy Mogami. Spustená na vodu bola 21. mája 1943.
Podobne ako trieda Mogami aj Ibuky mala mať desať 200 mm diel v dvojhlavňových vežiach, tri veže v prednej časti, dve v zadnej. Sekundárnu výzbroj o ôsmich 127mm delách po dvoch hlavniach na jednu vežu. Šestnásť 600 mm torpéd a dvoch katapultov pre lietadlá. Maximálna rýchlosť mala byť 33 uzlov. Výtlak bol 12 200 ton, aby spĺňal podmienky na dobrú stabilitu, pancierovanie, rýchlosť a dosah, čím nespĺňal požiadavky Washingtonskej Námornej Dohody.
Po bitke pri Midway (4. jún - 7. jún 1942), kde cisárske námorníctvo stratilo štyri veľké lietadlové lode Akagi, Kaga, Šókaku, Zuikaku), bolo rozhodnuté o prestavbe na lietadlovú loď.
Ibuki bola spustená v lodeniciach Kure 21. mája 1943. Stavba bola prerušená o mesiac na to, pretože hlavné pancierovanie bolo už nainštalované. A aj keď loď bola skoro kompletná ako ťažký krížnik, začala prestavba na lietadlovú loď. Z toho dôvodu bola presunutá v novembri 1943 do prístavu Sasebo, kde mala byť prestavaná na ľahkú lietadlovú loď.
Jednotka bola stavaná s plnou ľahkou leteckou palubou s malým ostrovom na pravej strane. Mala len ľahké pancierovanie a delostrelectvo pozostávalo z 4 x 76 mm diel a 48 x 25 mm kanónov. Mohla niesť (pri nasadení) 27 lietadiel, najmenej zo všetkých japonských ľahkých lietadlových lodí. Plaviť sa mohla maximálnou rýchlosťou 29 uzlov. Do výzbroje mal i byť zaradené aj 120 mm protiletecké rakety navádzané radarom. Pancierovanie bolo porovnateľné s triedou Mogami.
Keď sa Ibuki vzdala okupačným silám v septembri 1945 bola dohotovená z 80 %. Bola zošrotovaná v Sasebe v roku 1947.
Diskotekár
right|thumb|Diskotekár Dídžej (diskdžokej, DJ, diskotekár ; anglicky disc jockey, DJ, prípadne neformálne deejay) je osoba, ktorá hrá vopred pripravenú hudbu pre publikum. Pôvodne slovo "disc" odkazovalo na gramofónové platne, nie na neskoršie nahrávky na kompaktných diskoch. Dnes tento termín zahŕňa všetky druhy prehrávania hudby bez ohľadu na použité médium.
Existuje niekoľko typov dídžejov. Rozhlasoví dídžeji či moderátori uvádzajú a prehrávajú hudbu, ktorá je vysielaná prostredníctvom AM, FM, krátkovlnných, digitálnych alebo internetových rozhlasových staníc. Kluboví dídžeji vyberajú a hrajú hudbu v zábavných podnikoch, baroch, nočných kluboch, na diskotékach alebo na párty, rave podujatiach či štadiónoch. Hip-hopoví dídžeji vyberajú a prehrávajú alebo spájajú hudbu z rôznych singlov hudbu použitím mixážneho pultu s vokálnou podporou jedného alebo aj viacerých MC/raperov, tiež vykonávajú scratching na vytvorenie perkusívnych zvukov a často sú hudobnými producentmi, ktorí používajú sampling na vytvorenie sprievodného zvuku hudobných nástrojov pre nové skladby. V reggae je dídžejom vokalista, ktorý rapuje, toastuje alebo rozpráva počas vopred nahranej rytmickej skladby. Podľa vypracovaných štúdií z roku 2012 je na svete 1¼ milióna profesionálnych dídžejov.
Poznámky
<references group="pozn" responsive="" />
Elektrochémia
náhľad|[[John Daniell a Michael Faraday]]
Elektrochémia je odbor chémie, ktorý skúma procesy prebiehajúce na rozhraní elektród (kovových alebo polokovových, príp. grafitových) a elektrolytu.
Dejiny
náhľad|[[Otto von Guericke vedľa svojho elektrického generátora]] Počiatky elektrochémie spadajú do 16. storočia. Okolo roku 1550 Angličan Wiliam Gilbert experimentoval s magnetizmom a elektrinou. Vďaka jeho práci býva označovaný ako otec magnetizmu. Objavil niekoľko metód výroby magnetov.
V roku 1663 zostrojil nemecký fyzik Otto von Guericke prvý elektrický generátor, ktorý na výrobu elektriny využíval trenie.
V roku 1832 Michael Faraday formuloval dva základné elektrochemické zákony, ktoré sú založené na jeho experimentoch.
V roku 1886 Paul Héroult a Charles Martin Hall vyvinuli elektrolytickú metódu pre získanie hliníka z bauxitu. Metóda bola založená na princípoch opísaných Faradayom.
V roku 1937 zostrojil Arne Tiselius prvú sofistikovanú elektroforetickú aparatúru a roku 1948 získal Nobelovu cenu za jeho prácu v oblasti elektroforézy proteínov.
V roku 1949 bola založená International Society of Electrochemistry (Medzinárodná elektrochemická spoločnosť).
Križiacky štát
thumb|100 px|Križiacke štáty okolo roku 1100 Križiacke štáty boli štáty, ktoré boli založené v priebehu križiackych výprav.
Levanta
Prvé štyri križiacke štáty vznikli v Levante hneď po prvej križiackej výprave:
Prvý z týchto štátov, Edesské grófstvo, vznikol v roku 1098. Jeruzalemské kráľovstvo sa udržalo do roku 1291, keď padlo mesto Akko. Jeruzalemskému kráľovstvu podliehalo ešte väčšie množstvo vazalských území.
Cyprus
Richard I. Levie srdce počas tretej križiackej výpravy dobyl Cyprus na svojej ceste do Svätej zemi. Na ostrove panovali potomkovia vyhnaných jeruzalemských kráľov až do roku 1489, keď Cyprus ovládli Benátčania.
Grécko
Výsledkom štvrtej križiackej výpravy bol dočasný zánik Byzantskej ríše a jej rozdelenie veľký počet menších štátov. Z toho nasledujúce štyri boli križiacke:
Prusko
Rád nemeckých rytierov v 13. a 14. storočí obsadil a spravoval rozsiahle územia vo Východnom Prusku (vtedy nazývanom Prusko). thumb|left|Prusko okolo r. 1350
Martinko (priezvisko)
Martinko je slovenské priezvisko odvodené od mena Martin. Je rozšírené predovšetkým v okrese Poprad, najviac v Poprade a obci Spišský Štiavnik. V Česku je zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Martinko.
Liptovská Mara
Liptovská Mara môže byť
Kvantová chémia
náhled|Model atómu hélia Kvantová chémia je odbor teoretickej chémie, ktorý využíva kvantovú mechaniku a teóriu kvantového poľa k riešeniu chemických problémov. Jednou z najdôležitejších oblastí kvantovej chémie je popis správania elektrónov v atómoch a molekulách a ich vplyv na reaktivitu. Kvantová chémia leží na rozhraní medzi chémiou a fyzikou. Významne prispieva do oboch týchto odborov.
Vítkovice (okres Semily)
Vítkovice sú obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 445 obyvateľov, z toho 223 mužov a 222 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 40,5 roka, ženy 38,8 roka).
Obrad (postup úkonov)
thumb|Obrad civilného [[sobáša v Paríži]] Obrad alebo rítus je postup a forma symbolických náboženských i nenáboženských úkonov (vyslovovaných slov, predpísaných gest a manipulovaných predmetov) pri určitých príležitostiach, významných udalostiach človeka a spoločnosti, súčasť obyčajov. Obrad má často za cieľ sprostredkovať prítomnosť alebo pôsobenie nadprirodzených síl alebo bytostí, s ktorými sa takto vstupuje do kontaktu. Ríty sa obyčajne vykonávajú podľa rituálu.
Fabián Miko
Fabián Miko (* 5. október 1912, Dvorníky – † 2. október 1975, Martin) bol slovenský právnik.
Životopis
Príležitostný poľnoh.pracovník o. i. vo Francúzsku, kde vstúpil do čs. armády bojujúcej proti nacizmu. Po roku 1945 absol. právnickú prípravu pre pracujúcich. Od roku 1960 námestník, neskôr predseda (od 1970) Krajského súdu v Banskej Bystrici.
Nikos Dimu
Nikos Dimu (, * 1935, Atény) je grécky spisovateľ, básnik, filozof a kritik. Je radený medzi najvýznamnejších moderných gréckych a európskych spisovateľov. Je známy hlavne kvôli svojej knihe Nešťastie byť Grékom (gr. Η Δυστυχία του να είσαι Έλληνας, I Dystychia tu na ise Ellinas), ktorá bola preložená do mnohých jazykov, ale aj ako básnik, podnikateľ, kritik cirkvi, chovateľ a znalec mačiek a tiež znalec technológie.
Životopis
Narodil sa v Aténach do významnej rodiny, nakoľko z matkinej strany pochádzal zo starého a významného obchodníckeho rodu Kalvokoresis z ostrova Syros, ktorý bol známy ešte počas Byzantskej ríše. V Aténch vyštudoval francúzsku filológiu, následne pokračoval v štúdiach v Mníchove, kde študoval filozofiu a anglickú filológiu. Počas štúdií sa venoval aj písaniu poézie, svoje prvé básne vydal v roku 1953. V roku 1962 začal podnikať, vybudoval najúspešnejšiu reklamnú agentúru v Grécku. Venoval sa tiež podnikaniu s automobilmi, založil spoločnosť ktorá ako prvá v Grécku predávala značky BMW a Porsche. V roku 1983 sa prestal venovať podnikaniu, pretože sa chcel naplno venovať iba písaniu. V roku 1984 sa stal prvou súkromnou osobou v Grécku, ktorá vlastnila počitač. Od 70. rokov prispieval článkami do mnohých známych novín a vystupoval v televízií. Venoval sa predovšetkým spoločnosti, jej problémom a literatúre. Dobre sa poznal s významnými gréckymi spisovateľmi tej doby, akými boli Odysseas Elytis či Giorgos Seferis. V roku 2009 sa stal členom mimoparlamentnej strany DRASI a v roku 2014 vstúpil do novej úspešnej politickej strany Stavrosa Theodorakisa, POTAMI, z ktorej však následne odišiel, pretože nechcel svojimi názormi poškodiť stranu (išlo najmä o jeho tvrdú kritiku k cirkvi). Stranu POTAMI však naďalej podporuje. Dimu je tiež známy svojou ostrou kritikou namierenou proti gréckej ortodoxnej cirkvi, ale aj proti cirkvi všeobecne. Dimu je ženatý, deti nemá.
Dielo
Vydal cez 90 kníh, prispieva tiež mnohými článkami a televíznymi diskusiami. Vo knihe Nešťastie byť Grékom, ktorú napísal po vojenskej diktatúre 60. rokoch, kritizuje grécku spoločnosť a jej problémy výstižným a humorným spôsobom. Táto kniha bola obľúbená nielen v Grécku, ale aj v Nemecku, Anglicku, Taliansku, Španielsku a Francúzsku. Známa je aj jeho básnická zbierka o mačkách, Kniha mačiek (Το Βιβλίο των Γάτων), ktorá bola preložená do taliančiny pod názvom La Gatta di Corfu (Mačka z Korfu). Známe sú aj jeho filozoficko-etické rozhovory s názvom Nikodémove rozhovory (Νικόδημου άπαντα, Nikodimu Apanda), kde sám píše v prvej osobe ako Nikodimos (spojenie Nikos a Dimu), Sokratov žiak, ako sa sám Dimu vyjadril, ide o jeho antické alter ego. Iné jeho knihy sú Satirický novogrécky slvník (Νεοελληνικό Σατιρικό Λεξικό, Neoelliniko Satiriko Lexiko), kde satiricky vysvetľuje jednotlivé slová z pohľadu typického Gréka. V diele Stratená trieda (Χαμένη Τάξη, Chameni Taxi), kritizuje postupné vymieranie starej gréckej obchodníckej mestskej spoločenskej triedy (do ktorej patrí aj Dimu) a nástup novej spoločenskej triedy, ktorá nemá starú tradíciu a morálku. Pravidelne tiež prispieva na svoj blog, bol vôbec prvý v Grécku, ktorý si vytvoril súkromný internetový blog. O tvorbe Nikosa Dima bolo vydaných mnoho zbierok.
Jazyky
Dimu ovláda plynulo francúzštinu, nemčinu, angličtinu, taliančinu, latinčinu a starú gréčtinu.
Miloslava
Miloslava je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 17. februára. Je to tiež názov miestnej časti obce Miloslavov.
Administratívne členenie Afganistanu
Afganistan je administratívne hierachicky rozdelený na:
Obce majú vo svojom čele 3 základné orgány – malika (akéhosi starostu), miraba (človek, ktorý sa stará o prídely pitnej vody) a mullaha. V dnešnom Afganistane je však bežnejšia tá situácia, že obci vládne vlastník najväčšej časti pôdy v oblasti – tzv. khan, a to aj napriek existencii voleného malika či miraba.
Medzinárodná automobilová federácia
Medzinárodná automobilová federácia (fr. Fédération internationale de l'automobile, skr. FIA) je medzinárodná organizácia, ktorá združuje jednotlivé národné automobilové zväzy. Vznikla v roku 1946 z organizácie AIACR (Association Internationale des Automobiles - Clubs Reconnus - Medzinárodná automobilová asociácia - uznané kluby) založenej v roku 1904. Sídlo FIA je v Paríži na Place de la Concorde. Súčasným prezidentom je Ben Sulayem.
Česko-Slovensko (respektíve jeho autoklub) sa stalo členom FIA v roku 1926.
Vlasta
Vlasta je ženské krstné meno. Je to pôvodné české meno zo slovanského základu „vlasť“. Meniny na Slovensku má 19. februára.
Obchodný dom a hotel Kyjev
náhľad|Bližší pohľad na obchodný dom v roku 2008 náhľad|Hotel Kyjev v roku 2008 náhľad|Hotel Kyjev, streetartová fasáda v roku 2019
Obchodný dom (Prior) a hotel Kyjev resp. v súčasnosti Obchodný dom Tesco a hotel Kyjev je budova obchodného domu a hotela v Bratislave zo 60. a 70. rokov. Architektonickú jednotu súboru autor podporil jednotným obkladovým materiálom – doskami zo spišského travertínu a jednotným detailom. Obchodný dom bol otvorený 20. novembra 1968.
Elliðaár
náhľad|Vodná elektráreň [[Elliðaárlón (-64.11552°N, 21.81481°W) na rieke Elliðaár.]] náhľad|Rieka Elliðaár, [[Reykjavík, Island]] Elliðaár je rieka na Islande, pretekajúca cez hlavné mesto Reykjavík.
3187 Dalian
3187 Dalian je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 10. októbra 1977.
Elliðaár
Názov
Názov je zložené slovo zo základného slova "á" (po islandsky tok), a slova "Elliði" (podľa knihy Conquest sa takto nazývala loď jedného z prvých osadníkov Islandu z 9. storočia).
Tak vzniklo slovo "Elliði" + "á" = Elliðaár.
Opis toku
Dva pramene vyvierajúce v sopečnom pohorí Bláfjöll sa po sútoku stanú riekou Suðurá. Tá neskôr vytvorí menšie jazero Helluvatn, ktoré je súčasťou väčšieho jazera Elliðavatn. Rieka Elliðaár sa stáva riekou, až keď opúšťa jazero Elliðavatn nachádzajúce sa na juhovýchode Reykjavíku v prírodnej rezervácii Heiðmörk. Rieka ďalej tečie severným smerom, až kým sa neoddelí na dve ramená, kedy zmení smer na západ. Pri súradnici -64.11634°N, 21.82364°W začínajú dve ramená obkolesovať mestský park Ellðaárdalur, ktorý rieku sprevádza pravotočivou zákrutou na sever. O kilometer ďalej sa ramená tesne pred ústím spoja, a v zápätí sa vlievajú do zálivu Elliðaárvogur, ktorý je súčasťou Atlantického oceánu.
História
Už oddávna vlastníci rieky predávali vlastnícke práva na lov lososov v rieke, lebo losos bol, a vždy bude veľmi drahé mäso. V stredoveku rieka patrila Augustiniánom, ktorí mali svoj kláštor postavený na ostrove Víðey neďaleko hlavného mesta Reykjavík. Po reforme v 16. storočí sa rieka stala majetkom dánskeho kráľa. V roku 1853 dánsky kráľ predal práva rieky na muža z Reykjavíku, na pána s menom Kaufmann Ditlev Thomsen. Hneď ako jeho syn zdedil tieto práva, tak uchádzačov o rieku bolo veľmi veľa, a aj preto sa 14 rokov konal súdny spor. V rokoch 1900 a 1906 bola rieka pridelená istému pánovi menom Payne, ktorý začal so zalesňovaním okolia rieky. Prikázal vysadiť jedľe, brezy a borovice. Neskôr v roku 1921 sa celé územie rieky dostalo pod správu hlavného mesta Reykjavík. Mesto ešte v tom roku postavilo dovtedy druhú vodnú elektráreň v krajine. Doteraz je táto elektráreň v prevádzke.
Dolina rieky
Údolie Ellðaárdalur je jedným z rekreačných oblastí Reykjavíku s pešou alebo cyklistickou trasou. V okolí rieky sa dá nájsť plavecký bazén, malý lyžiarsky vlek, ale aj sa tu dá povoziť na koňoch. Nájdete tu aj múzeum s názvom Árbæjarsafn v Árbær, v ktorom sa rozprávajú príbehy, ale aj legendy o tejto rieke.
Základ údolia, ako aj pohorie Bláfjöll, v ktorom pramenia dve zdrojnice, ktoré sa zlievajú do rieky Suðurá → jazero Elliðavatn → Elliðaár bol vyvrásnený vulkanickou reupciou spred 4500 rokov.
Obchodný dom a hotel Kyjev
História a význam
Stavba stála 100 miliónov korún. 350 predavačov ponúkalo široké spektrum tovarov (okrem motorových vozidiel a nábytku) ale aj rôzne služby, napríklad strihovú, zásielkovú, elektroservisnú, kľúčovú, informačnú atď.
Elliðaár
Fauna a flóra
Okolie rieky je zalesnené jedľou, brezami a borovicami.
Obchodný dom a hotel Kyjev
História a význam
Značka Prior potom reprezentovala nielen tento obchodný dom ale celý reťazec takýchto nákupných centier v bývalej federácii (pozri Prior, obchodné domy). Len v Česku ich vyrástlo postupne 22 a riadilo ich generálne riaditeľstvo v Bratislave, prvé v rezorte obchodu. Bolo to jediné generálne riaditeľstvo riadené z Bratislavy.
Elliðaár
Fauna a flóra
Veľmi zaujímavé a rozmanité tu nájdete druhy vtákov, kačíc, dokonca aj labutí. Máte tu k dispozícii viac ako 60 druhov vtákov (spevavé, sťahovavé, atď...) a 8 druhov kačíc.
Obchodný dom a hotel Kyjev
Kompozičné princípy uplatnené pri stavbe
Komplex je dôstojnou protiváhou už skôr vybudovanej slovenskej moderny (bývalé Družstevné domy prof. E. Belluša, polyfunkčný dom Manderla Ch. Ludwiga, Tvarožkova Sporiteľňa so zavesenou fasádou).
Pri stavbe obchodného domu a hotela Kyjev v Bratislave sa neskoromoderná kreativita autora sústredila na hranolové objemy – z trojice takýchto objemov vytvoril nielen najväčšiu, ale aj najpozoruhodnejšiu figúru centra Bratislavy. Na dlhej, nízkej, iba jednoposchodovej podnoži stojí vysoká tenká doska drobne členeného ( modul) lôžkového bloku hotela. K tejto symetrickej figúre je zasklenným kŕčkom pripojený trojboký hranol obchodného domu. Jeho tvar síce vyplynul z konfigurácie nárožia, na ktorom je komplex postavený, ale to je len vzdialená determinácia. Architekt predkladá do popredia nie prispôsobenie sa, ale Corbusierovskú hru samostatných geometrických objemov. Dokonca na obchodnom dome je v stene najvyššieho poschodia výrez, aký používal Le Corbusier na svojich prvých škatuľovitých vilách. Architekt sledoval však trochu aj Wrightovu cestu: skúša nielen pravouhlú, ale aj trojuholníkovú osnovu – na nej je napríklad postavená štruktúra budovy obchodného domu.
Vyvážená harmónia klasickej symetrie so zreteľnými asymetrickými vybočeniami je pre I. Matušíka typická.
Zo zákulisia súťaže na riešenie areálu Kamenného námestia
Súťaž na riešenie areálu Kamenného námestia bola posúdená porotou v roku 1960, na čele ktorej stál prof. Ing. Arch Vladimír Karfík. Po posúdení rozsiahleho projektového materiálu sčasti veľmi hodnotného a podnetného, porota dospela k niekoľkým jednoznačným záverom. Oblasť Kamenného námestia mala byť celým svojím charakterom určená pre centrálnu mestskú vybavenosť aj širšieho rajónového významu. Zámer investora realizovať tu projekty hotela a veľkého univerzálneho obchodného domu spolu so službami bol správny.
Dva veľké stavebné objekty hotela a obchodného domu dali dve zásadné odlišné alternatívne riešenia väzby na rušnú križovatku pred „Manderlom“. Bola to možnosť umiestniť ku križovatke buď hotel a rozvinúť ho v hmotovom protiklade k existujúcej hmote „Manderlu“, alebo tu umiestniť obchodný dom. V súťaži sa vyskytli dve riešenia, takže porota mala príležitosť hlbšie preštudovať a posúdiť obe tieto možnosti. Priklonila sa jednomyseľne k alternatíve, kde sa smerom k rušnej križovatke situuje obchodný dom, zatiaľ čo hotel sa odsunie do polohy o niečo pokojnejšej na rohu Rajskej ulice.
Porota kladne hodnotila u niektorých projektov pokus vytvoriť v tejto centrálnej oblasti tzv. nákupné stredisko, akúsi pešiu rezerváciu nezaťaženú motoristickou dopravou, kde sa môže vyvinúť promenádne korzo, obklopené výkladmi obchodného domu a iných služieb.
Dôležitým kritériom bola možnosť ponechať časť stávajúcej kvalitnej zástavby na dožitie. Niektoré projekty sa tohto nutného ekonomického predpokladu nedržali a tým sa už vopred vylúčili z možnosti realizácie.
Súťažiaci predpokladali v projektoch rôzne dopravné riešenie križovatky pred „Manderlom“. V zásade tu boli možné tri riešenia – rotačné, pomocou karuselu, riadené svetelnými signálmi, alebo mimoúrovňové. V danej situácii má rotačné riešenie niektoré nevýhody, najmä asymetrické umiestnenie kruhu a príliš krátke úseky „preplietania“. Dospelo sa k záveru, že výhodnejšie bude riešenie pomocou svetelných signálov. Pešie priechody bude pravdepodobne nutné riešiť mimoúrovňovo, najlepšie pod zemou, pravda, s príslušným vybavením eskalátormi a atraktívnym vybavením podzemia predajňami a službami. V súťaži sa vyskytli aj návrhy s riešením dopravy v rôznych úrovniach. Naskytala sa aj otázka parkovania osobných vozidiel, ktorá bola a je v tejto oblasti mestského centra tak dôležitá, že jej bolo treba pri definitívnom projekte venovať najväčšiu pozornosť, či to mala byť výstavba podzemných garáží alebo mnohoposchodových rampových garáží.
Porota dospela nakoniec k názoru, že za vtedajších podmienok, kedy ešte nebol vypracovaný dopravný generel a nebol známy trend vzrastu zvlášť motorových vozidiel, nebolo možné presne stanoviť požiadavky na definitívny návrh križovatky, a preto sa pri návrhoch posudzovalo najmä to, či dáva viaceré možnosti budúceho riešenia hlavnej križovatky a statickej dopravy.
Pri riešení vnútornej dispozície obchodného domu a hotela, sa uvažovalo o niektorých základných prevádzkových kritériách.
Obchodný dom mal mať úplne jasnú a prehľadnú dispozíciu koncentrovaného tvaru, s dosť veľkými konštrukčnými rozponmi, aby dovoľovalo akékoľvek neskoršie úpravy a zmeny v účele jednotlivých predajných oddelení. Trojuholníkový tvar obchodného domu vyplynul z niektorých daností a podmienok lokality a bol architektonicky zaujímavý a pôsobivý.
Hotel, ktorý bolo nutné pokladať nielen za prechodné ubytovanie návštevníka Bratislavy, ale aj za kultúrne a spoločenské stredisko, bolo treba riešiť komplexne vo všetkých súvislostiach, a to od vstupu pre peších, príjazdu a parkovania vozidiel, cez jednotlivé zložky hotelovej vnútornej prevádzky až k veľkým spoločenským priestorom, používaným okrem hotelovej prevádzky tiež širokou verejnosťou.
V hmotovej kompozícii mala byť plocha križovatky uvoľnená pre všetky možné varianty riešenia dopravného uzla a umiestniť vysokú hmotu hotela ďalej od križovatky, aby tu nevznikla snaha doplniť a prevážiť hmotu výškovej stavby „Manderlu“. Obchodný dom sa mal priblížiť ruchu najživšej bratislavskej tepny, akou je Námestie SNP, pochopiteľne s dostatočnými rozptyľovacími plochami pre peších. Vytvoriť pokojnú pešiu rezerváciu obchodného strediska a dostatočné plochy pre parkovanie a príjazdy motorových vozidiel k obom objektom.
Prvá etapa realizácie areálu-obchodný dom
Výstavba areálu Kamenného námestia v Bratislave je stavba, ktorá zásadným spôsobom ovplyvnila životnú dráhu architekta I. Matušíka. Realizovaný areál Kamenného námestia s administratívnymi budovami hotela, obchodným domom a tzv. spojovacou budovou, bol označený za najpozoruhodnejší komplex postavený v Bratislave v druhej polovici 20. storočia. Pri jednotlivých objektoch architekt hľadal a nachádzal architektonické prvky, ktoré mu v širokom diapazóne dobovej tvorby vtlačili osobitú tvár. Na škodu veci sa v ďalšom dvadsať ročnom období nenašlo dosť síl, aby sa realizovali investície nevyhnutné na bezkolízne fungovanie statickej, dynamickej a hromadnej dopravy. Námety autora areálu, riešiace túto problematiku (postavenie nadzemnej parkovacej garáže, mimoúrovňové riešenie križovatky pred „Manderlom“, prebudovanie časti Špitálskej ulice na mestskú triedu) nenašli pochopenie, a tak je budúcnosť inak životaschopného námestia ohrozená.
Druhá etapa realizácie-Hotel Kyjev
Hotel Kyjev predstavoval druhú etapu výstavby areálu Kamenného námestia v Bratislave, realizovanú podľa víťazného súťažného návrhu z roku 1960. 19-podlažná výšková stavba hotela je zmontovaná z ocele kombinovaná so železobetónovými stropmi Možno konštatovať, že súťažný návrh predstihol svoju dobu a počas celej dvadsať ročnej výstavby nepostihli areál nijaké významné zmeny. Týka sa to aj stavby dvadsať podlažného hotela s kapacitou 400 postelí, jeho stravovacích komplementov, banketových sál a rozsiahleho zázemia. Po otvorení boli vysoko hodnotené aj vnútorné priestory, ktoré svojím celkovým pôsobením, atmosférou a použitými materiálmi už vtedy dosiahli medzinárodnú úroveň. Harmónia, vyváženosť, monomateriálovosť, opakovanie prvkov, rytmyzácia stien, štruktúra stropov, to všetko patrí k postulátom architektonickej tvorby vysokého štandardu. Rukopis autora sa výrazne podpísal pod celý rad perfektných kamenárskych detailov z masívnych zaoblených kusov a dosiek rešpektujúcich fládrovanie travertínu. Perfektnými detailami sa vyznačovali i stolárske výrobky, najmä kazetový drevený strop.
Obchodný dom Prior v Bratislave, zvaný Trojuholník bol realizovaný ako prvá etapa výstavby areálu Kamenného námestia. Išlo o prvý plnosortimentový obchodný dom postavený v šesťdesiatych rokoch na Slovensku. Dal sa vtedy porovnávať len s pražským obchodným domom Biela labuť z obdobia prvej Československej republiky. Po výstavbe spojovacej budovy predstavovala celková predajná plocha. Svojou prehľadnou dispozíciou, odvážnou konštrukciou, perfektným vybavením a presvedčivým architektonickým stvárnením sa obchodný dom zaradil medzi najvyššie hodnotené diela na Slovensku z tohto obdobia. Uznanie získali viaceré dokonalé detaily, ako zavesené šesťuholníkové stropy, kosoštvorcová žulová dlažba, patentované hliníkové záskočkové profily, spúšťací portál, otáčavý reklamný stožiar, v exteriéri kamenné hodiny so zvonkohrou, základný kameň a nasávače vzduchotechniky. Citlivé narábanie s kameňom, ktorý je na tejto stavbe uplatnený v nebývalom rozsahu, potvrdilo autorove mimoriadne schopnosti pri jeho tvarovaní. Nečudo, že práve za toto dielo udelili I. Matušíkovi Cenu Dušana Jurkoviča za rok 1969.
Hotel je uzavretý pre podnikanie na konci roka 2011 a zostane zatvorený.