Dejiny_Peru
Aristokratická republika
thumb|Generál [[Andrés Avelino Cáceres bol najvýznamnejším peruánskym predstaviteľom konca 19. storočia. Práve jeho vláda umožnila vznik tzv. Aristokratickej republiky.]] Porážka vo vojne s Čile bola pre Peru veľkou ranou. K moci sa vrátili znova generáli, ktorí nahradili civilných prezidentov. Pri moci zostal prezident Miguel Iglesias, ktorý bol dosadený Čiľanmi počas vojny, čo voči nemu vytváralo silnú opozíciu. Na jej čele stál generál Andrés Avelino Cáceres. Ten sa proti prezidentovi postavil už počas vojny s Čile a po odchode okupačnej armády v boji proti prezidentovi pokračoval. Prezident však mal podporu bohatých, keďže podporoval ich záujmy. Aby získal Cáceres prevahu, rozhodol sa uznať mierovú zmluvu s Čile a sám začal bojovať s povstaleckými skupinami zloženými prevažne z indiánov. Na jeseň roku 1885 už skoro vládne vojsko Cáceresa porazilo, no tomu sa podarilo z bojiska stiahnuť a po zničení dôležitých mostov dokonca dokázal vládne vojsko zadržať a 1. decembra 1885 obsadiť hlavné mesto Lima. Prezident Iglesias však už bol v tej dobe veľmi nepopulárny, rozhodol sa preto radšej vzdať funkcie a odísť do exilu. Dočasným prezidentom sa stal na pol roka Antonio Arenas Merino. V júni 1886 sa uskutočnili nové voľby prezidenta, ktoré vyhral víťaz občianskej vojny generál Andrés Avelino Cáceres, ktorý sa tak stal prezidentom. Vytvoril si Konštitučnú stranu, aby vzbudzoval dojem civilného prezidenta. Vojna s Čile a následná občianska vojna zanechali za sebou zdevastovanú krajinu, ktorá bola plná kriminálnych bánd. Tým nový prezident ani nasadením vojska nedokázal účinne čeliť. Katastrofálnu ekonomickú situáciu sa prezident rozhodol riešiť menovou reformou, pri ktorej nahradil doposiaľ platné bankovky striebornými mincami. Aby sa Peru zbavilo veľkého zahraničného dlhu, postúpilo všetky svoje železnice americkej súkromnej spoločnosti na dobu 66 rokov, súčasne postúpilo ťažbu guána a nerastných surovín a taktiež postúpilo práva na plavbu po dôležitých riekach. Na druhej strane bola zavedená povinná školská chochádzka, založené nové školy, vrátane stredného skolstva, bolo pristúpené k elektrifikovaniu krajiny a zavedeniu telefónneho spojenia medzi Limou a prístavom Callao. V roku 1890 sa konali nové prezidentské voľby, ktoré vyhral favorit prezidenta Cáceresa Remigio Morales Bermúdez. Reálnu moc však držal bývalý prezident Cáceres, na čo opozícia reagovala neúspešným pokusom o prevrat. Prezident Morales Bermúdez sa však predsa konca svojho funkčného obdobia nedožil, keď zomrel 1. apríla 1894 na akútnu apendicitídu spojenú s ďalšími zdravotnými problémami. Po nasledujúcich voľbách sa staronovým prezidentom stal opäť Andrés Avelino Cáceres. Občianska strana a Demokratická strana, ktoré boli hlavné opozičné strany, sa proti Cáceresovi spojili a vyvolali povstanie proti jeho voľbe, ktorú považovali za zmanipulovanú. Občianska vojna bola veľmi neprehľadná, bojovalo proti sebe súčasne niekoľko skupín. V marci 1895 sa vodcovi opozície bývalému prezidentovi Nicolásovi de Piérolaovi podarilo obsadiť Limu a prinútiť prezidenta k odchodu do exilu. Po nových voľbách sa 8. septembra 1895 prezidentom stal znovu Nicolás de Piérola, ktorý kandidoval za Demokratickú stranu. Aj on zahájil menovú reformu, kedy strieborné mince nahradil zlatými, následne presadil viacero reforiem, ktoré pomohli rozvohu ekonomiky, poľnohospodárstva a hospodárstva krajiny. Prezident tiež rozhodol o modernizácii armády a zaviedol povinnú vojenskú službu. Jeho vláda priniesla krajine potrebnú stabilitu, no súčasne v tejto dobe začali prvé robotnícke stávky. S rozvojom poľnohospodárstva začal rásť majetok veľkostatkárov, ktorí svoje statky rozširovali na úkor indiánskeho územia, čo vyvolávalo ďalšie konflikty.