cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minister financií
Minister financií je vo väčšine štátov člen vlády, poverený riadením štátnej pokladnice, daňového systému a vypracovávaním štátneho rozpočtu. Ojedinele môže zastávať aj ďalšie úlohy, napríklad niesť zodpovednosť za hospodársku alebo menovú politiku štátu. Spravidla bývajú v súčasnosti tieto právomoci dané samostatným orgánom, za menovú politiku býva v moderných demokratických štátoch väčšinou zodpovedná centrálna banka.
Ministri financií zvyčajne patria k najdôležitejším členom vládnych kabinetov, často na druhom mieste hneď po predsedovi vlády.
Minister financií Slovenskej republiky stojí na čele Ministerstva financií Slovenskej republiky. V súčasnosti je ministrom financií Igor Matovič (strana OĽANO).
Strieborný stojan
Strieborný stojan je verejný konkurz maliarstva a je konaný medzi študentmi vysokých škôl Ukrajiny a Európy, a to nezávisle na forme vlastníctva a podriadenosti. Základným miestom konania je mesto Užhorod, Zakarpatská oblasť. Po prvý raz bol konkurz konaný v dňoch 25. až 29.októbra 2016.
Organizátorovia/Zakladatelia
Organizátorom konkurzu je kultúrno-umelecká nadácia Brovdi Art a jej zakladatelia Robert a Natalia Brovdi.
Poriadok usporiadania
Konkurz trvá 5 – 6 dní podľa programu. Zúčastnenie sa na ňom predvída registráciu a  predbežný výber. Vyhlásenie začiatku podania prihlašiek a predbežného výberu sa zverejní na webovej stránke konkurzu, ako aj v mediách. Podľa výsledkov tajného reitingového hodnotenia, ktoré vykonáva znalecká rada, určujú sa účastníci, ktorí sa zúčastnia konkurzu. Organizátor a organizačný výbor zabezpečí: bezplatné ubytovanie, stravovanie a dopravu účastníkov v rámci konkurzného programu; poskytovanie miestností a lokalít na vykonanie konkurzných prác; poskytovanie plátien, maliarskych stojanov, rekvizít atd.; kultúrný program a exkurzie.
Základný cieľ konkurzu
Cieľom konkurzu je objavenie a  podpora nadanej študentskej mládeže, prispievanie jej samorealizácii a tvorivému rozvoju; zvýšenie odbornej úrovne, zdokonaľovanie individuálneho majstrovstva mladých umelcov; napomáhanie aktívnej tvorivej výmeny a vzajomného obohacovania sa rôznych výtvarných škôl a smerov Ukrajiny a sveta; popularizácia a stimulovanie súčasného národného umenia.
Účastníci
Konkurz sa koná medzi študentmi vysokých škôl. Prihlásenie sa a registrácia uchadzáčov na predbežný výber a zúčastnenie sa konkurzu sa uskutočňuje v režíme online na webovej stránke konkurzu. Na registráciu je potrebné vyplniť prihlášku a priložiť k nej: skenovanú kópiu občianského preukazu, skenovanú kópiu študentskej legitimácie, osobnú fotografiu, zobrazenie 4 – 6 umeleckých diel ľubovoľných žanrov v technike maliarstva. Potvrdenie o registrácii spolu s číselným ID kódom má byť odoslané na e-mail uchádzača.
Poriadok výberu
Predbežný výber sa uskutočňuje podľa podania na registráciu prihlášiek. Uchádzačí, ktorí úspešne absolvovali predbežný výber, dostávajú na svoj e-mail príslušné oznámenie ako aj pozvanie na zúčastnenie sa konkurzu.
Vykonanie konkurzu
K vykonaniu konkurzného programu sa pripúšťajú učastníci, ktorí prešli predbežný výber a dostavili sa v stanovenom čase na miesto konania konkurzu a podpísali doklady upravujúce využívanie autorského práva a osobných údajov. Program konkurzu je rozplánovaný na 5 – 6 kalendárnych dní a zahrňuje: príchod a registráciu účastníkov konkurzu, vykonanie konkurzných úloh v  troch označeniách/nomináciach, určenie a vyznamenanie víťazov ako aj  kultúrno-výletnícke, medialné a umelecké podujatia.
Hlasovanie
Porota hodnotí konkurzné práce podľa uvedených základných kritérií: zodpovednosť tematike a hĺbka jej vyjadrenia, úroveň majstrovstva vo vyjadrovacích prostriedkoch (kompozičné riešenie, koloristika a tonalita, lineárno-konštruktívne zostavenie, priestorová perspektíva atd.), ovládanie maliarskej techniky, umeleckosť, originalita, emotívne-estetické vyjadrenie. Víťazovia konkursu v každom označení budú určované na základe tajného hlasovania členov poroty. Hlasovanie sa uskutoční pri pomoci hlasovacích lístkov, v ktorých členovia poroty uvedia číselné kódy lepších konkurzných prác v príslušných rubrikách. Podľa výsledkov konkurzu budú určené traja víťazovia v každom označení. Výška peňažnej odmeny závisí na obsadení cien. Okrem toho, partnery konkurzu odovzdávajú špeciálne ceny za zvolenú prácu. Každý účastník konkurzu dostane certifikát účastníka a pamätný darček. Konkurzné práce budú vybavené a vydané tlačeným umeleckým katalógom.
Chronológia konkurzu. Jeseň 2016
V dňoch od 18. do 22.októbra 2016 bol v Užhorode konaný študentský maliarsky konkurz „Strieborný stojan“ založený Zakarpatskou akadémiou umenia a spoločenskou organizáciou Fundácia rozvoja zakarpatského umenia Brovdi Art. Celoukrajinský študentský maliarsky konkurz „Strieborný stojan“ sa stal jedným z najreprezentatívnejších a prestížnych podujatí obdobného druhu, na ktorom sa zúčastnili 44 študenti – účastníci konkurzu z 22 škôl 13 regiónov Ukrajiny. Podľa podmienok konkurzu bolo predvídane vykonanie troch etáp, a to: „Mestská krajinka“, „Krajinka“ a „Portrét“. Okrem konkurzných úloh bolo organizátormi pre účastníkov a poroty predvídane kultúrny program s exkurziami a návštevou muzeí a galérií Užhorodu.
Program
''Deň 1. (18.10.2016)'' Prvý predkonkurzný deň začali mladé umelci z návštevy Zakarpatskej akadémie umenia. Tamtiež sa uskutočnil úvodný exkurz do historie a súčasnosti zakarpatskej školy maliarstva. Ďalej sa účastníci rozdelili na skupiny, realizovali exkurziu uliciami a pamätihodnostiami starého Užhorodu. Takto účastníci konkurzu mali možnosť zvoliť si mesta, ktoré by chceli zobraziť na plátnach z vykonania úlohy – „Mestská krajinka“. Skončil sa deň ceremóniou oficiálneho otvorenia konkurzu, oboznamením sa s poriadkom a podmienkami konkurzu a personálnym zložením poroty.
''Deň 2. (19.10.2016)'' Prvá konkurzná etapa bola – „Mestská krajinka“. Šesť hodín za sebou účastníci konkurzu zobrazovali na svojich plátnach jesenné emócie užhorodských ulic, parkov a pamätihodností.
''Deň 3. (20.10.2016)'' Druhý konkurzný deň účastníci stravili v dedine Nevicke, Užhorodský okres. Tu účastníci konkurzu vykonávali druhú konkurznú úlohu, a to – „Krajinka“.
''Deň 4. (21.10.2016)'' Predposledná etapa konkurzu „Portrét“ bola realizovaná v hale Zakarpatskej oblastnej štátnej administrácie. Preto organizátorovia podujatia urobili to ako verejné pre umelecké obecenstvo, spojili s vystavovaním konkurzných prác dvoch predbežných etáp („Mestská krajinka“ a „Krajinka“).
''Deň 5. (22.10.2016)'' Dňa 22.októbra 2016 bolo v hale athriumu Zakarpatskej oblastnej štátnej administrácie konané slávnostné vyhlásenie výsledkov konkurzu a ceremónia vyznamenania víťazov.
Porota
V zložení poroty prvého „Strieborného maliarskeho stojanu“ boli 3 laureáti Ševčenkovej Národnej prémie, 3 akademiky, 5 národných a 1 záslužilý umelecovia Ukrajiny, 1 záslužilý umelec Ukrajiny: Čebykin Andrij, Kryvolap Anatolij,Nebesnyk Ivan, Fedoruk Oleksandr, Babak Oleksandr, Hulin Petro, Erfan Francisk, Korž – Raďko Ludmila, Kuzma Borys, Manajlo – Prychoďko Viktoria, Mykyta Volodymyr, Myčka Zoltan, Skakandij Vasyľ.
Označenia/nominácie, vyznamenania a víťazovia
V označeni „Mestská krajinka“
V označeni „Krajinka“
V označeni „Portrét“
Chronológia konkurzu. Jar 2017
V dňoch od 25. do 29.apríla 2017 bol v Užhorode konaný 2 Celoukrajinský študentský maliarsky konkurz „Strieborný stojan“, na ktorom sa zúčastnil 51 študent 2-6ročníka umeleckých odborov zo 17 škôl Ukrajiny III. - IV. stupňa akreditácie.
Program
''Deň 1. (25.04.2017)'' Do Užhorodu prišli učastníci 2. študentského maliarskeho konkurzu „Strieborný stojan“. Po registrácii a ubytovaní na hoteli sa učastníci konkurzu pustili na exkurziu po meste, aby si zvoliť lokalitu na vykonanie prvej konkurznej úlohy – „Mestská krajinka“.
''Deň 2. (26.04.2017)'' Oficiálny štart „Strieborného stojanu“. Niekoľko hodín práce – a prvá úloha „Mestská krajinka“ je vykonaná! Po ukončení konkurznej úlohy na účastníkov čakal bohatý kultúrny program.
''Deň 3. (27.04.2017)'' Tento deň účastníci pracovali na vykonaní druhej konkurznej úlohy – „Improvizácia“. Podľa myšlienky organizátorov a poroty bola táto úloha najmenej reglementovaná. V tejto účastníci konkurzu dostali úplnú slobodu výberu žánru, tematiky a techniky vykonania. V ten deň sa hovorilo tiež o úlohe a mieste umenia v kultúre vcelku a o ich spolunažívaní za podmienok súčasného rozvoja spoločnosti v rámci verejných tvorivých besed v kultúrnom historickom stredisku „Sovine hnizdo“/“Sovie hniezdo“ v Užhorode.
''Deň 4. (28.04.2017)'' Posledný konkurzný deň prešiel v hale athriumu Zakarpatskej oblastnej štátnej administrácie v práci nad úlohou - „Portrét“.
''Deň 5. (29.04.2017)'' V ten deň porota zvolila víťazov v troch označeniach, partnery konkurzu určili plátna na špeciálne ceny. Každý účastník konkurzu dostal diplom účastníka a pamätný darček od organizátorov konkurzu.
Porota
Čebykin Andrij, Kryvolap Anatolij, Silvaši Tiberij, Nebesnyk Ivan, Hulin Petro, Skľarenko Halyna, Kuzma Borys, Habda Vladislav, Mykyta Volodymyr, Babak Oleksandr.
Partneri
Dražobný dom „Zolotoje sečenije“/“Zlatý rez“ – dražobný dom. Založený v roku 2004 bratmi Mychajlom a Oleksijom Vasilenko.
Sky Art Foundation – je dobročinný fond, ktorý bol založený v jeseni 2014 podľa iniciatívy Dmytra Palijenka.
Voloshyn Gallery – je galéria súčasného umenia, založená Maksymom a Júliou Vološyn v roku 2006.
Anatolij Kryvolap – je ukrajinský umelec, majster nefiguratívneho maliarstva a krajinky.
Royal Talens – je popredná spoločnosť na výrobu farieb a umeleckých materiálov, založená v roku 1899 finančným magnátom Martenom Talensom v meste Apeldorn v Holandsku.
Igor Abramovyč – je poradca riaditeľstva  Ústavu problémov súčasného umenia Národnej Akadémie umenia Ukrajiny.
ArtsLooker – je informačný portal o súčasnom umení, založený v roku 2012.
Art-rezidencia „Velykyj Pereviz“/“Veľký Pereviz je založená v roku 2010 umelcami Tamarou a Oleksandrom Babak a podnikateľom Jurijom Oslamovskym.
Označenia/nominácie, vyznamenania a víťazovia
V označeni „Improvizácia“
Veľa účastníkov dostalo špeciálne ceny od partnerov konkurzu, boli najmä odmenení: -	od dražobného domu „Zolotoje sečenije“/“Zlatý rez“ – Anastasia Mitikova (Charkivská štátna akadémia designu a umenia); -	od Sky Art Foundation - Veronika Syrotkina (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry); -	od Maksyma a Júlie Vološyn, zakladateľou galérie súčasného umenia Voloshyn Gallery - Petro Hrycuk (Lvivská národná akadémia umenia), Volodymyr Kohut   (Lvivská národná akadémia umenia), Ihor Nekracha  (Oblastný komunálny ústav „Charkivské učilište kultúry); -	od  Royal Talens – Stanislav Iljašenko (Charkivská štátna akadémia designu a umenia); -	špeciálnu cenu od umelca Anatolija Kryvolapa dostala Anastasia Telyčuk (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry); -	od poradcu riaditeľstva  Ústavu problémov súčasného umenia Národnej Akadémie umenia Ukrajiny, art-dealera Igora Abramovyča dostali odmeny traja účastníci, a to:  Oleh Drobockyj  (Lvivská národná akadémia umenia), Veronika Syrotkina (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry) a Diana Fakš (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry); -	media – partner konkurzu, zakladateľ informačného portalu ArtsLooker Mychajlo Kyrejto tiež vyznamenal prácu Diany Fakš   (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry) a ako odmenu navrhol jej ešte tento rok usporiadať výstavu prác v kyjivskom art-prestore „SKLO“; -	Art-rezidencia „Velykyj Pereviz“/“Veľký Pereviz“ odmenila desaťdňovým oddychom troch účastníkov, ktorých práce sa najviac pačili jej zástupcovi, a to: Petra Hrycuka (Lvivská národná akadémia umenia), Anastasiu Mitikovu (Charkivská štátna akadémia designu a umenia) a Oleksija Omeľčenka   (Národná akadémia výtvarného umenia a architektúry). Okrem toho každý účastník konkurzu dostal od holandskej spoločnosti Royal Talens súpravu farieb Van Gogh a súpravu linérov Sakura.
David Ogden Stiers
David Ogden Stiers (* 31. október 1942, Peoria, Illinois, USA† 3. marec, 2018, Newport, Oregon ) bol americký herec, dabér a hudobník.
Známy je predovšetkým zo seriálu M * A * S * H , kde stvárnil postavu majora Winchestra, alebo rolou advokáta Michaela Restona v televíznej sérii o Perry Masonovi z prelomu osemdesiatych a deväťdesiatych rokov. Hral aj v seriáloch Star Trek: Nová generácia, Sever proti Juhu, Hviezdna brána: Atlantída a v ďalších desiatkach filmových rolí, napr. vrátane animovaného filmu Atlantída: Stratená ríša (2001).
Močiarnička tichá
Močiarnička tichá (iné názvy: sluka malá, močiarnička malá, močiarnica tichá ; Lymnocryptes minimus) je druh vtáka z čeľade slukovité (Scolopacidae). Obýva celý sever palearktídy. Na Slovensku je migrant a zimuje  na 4 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov močiarnička tichá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková i Európska populácia sú stabilné.
Opis
Močiarnička tichá meria 17 -, rozpätie 30 -  a váži 50 - 91 g. Zvrchu je hnedá s pozdĺžnymi škvrnami, na boku nemá priečne pásiky. Na vrchu hlavy má tmavý hnedý pás. Chvost je zahrotený a nemá na okraji bielu farbu. Zobák je krátky, hnedý a pri konci čierny, nohy sú zelenosivé. Dobrým poznávacím znakom je drobná postava s krátkym zobákom, pri vyplašení vzlietne v poslednej chvíli, po vzlietnutí sa vôbec neozýva, letí priamočiaro a zakrátko opäť zosadne. Jej väčšia príbuzná močiarnica mekotavá sa pri vyplašení ozýva "keč", lieta najprv cikcakovite a potom sa zdvihne do výšky.
Výskyt a stav na Slovensku
Na Slovensku vzácne zimuje a zastavuje sa počas jarného i jesenného ťahu. Na jar prilieta v marci a v apríli a na jeseň od septembra do novembra.
Biotop
Vyhľadáva močiare, mokré lúky a brehy rybníkov.
Potrava
Živí sa vodnými bezstavovcami (červami, mäkkýšmi, malými kôrovcami, hmyzom), konzumuje však i rastlinnú potravu, semená a listy vodných rastlín.
Ochrana
Druh je zaradený do smernici o vtákoch (Príloha II a III).
Soliskové hrby
Soliskové hrby sú skalné výčnelky na Soliskovom hrebeni vo Vysokých Tatrách.
Sú to:
Šedá lávka
Názov
Meno je odvodené od šedého zafarbenia skál. Pochádza z obdobia medzi svetovými vojnami v 20. storočí.
Prvý známy výstup
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019 je ázijská a oceánska kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia), na Majstrovstvá sveta 2019. Zúčastňuje sa jej 16 ázijských a oceánskych družstiev, ktoré súťažia o 7 postupových miestpo tri najlepšie družstvá zo skupín 2. kola kvalifikácie + najlepšie družstvo zo štvrtých miestna finálový turnaj. Kvalifikácia sa skladá z 2 kôl, pričom do 2. kola kvalifikácie postupuje 12 družstievpo 3 najlepšie z každej skupiny 1. kola. Zúčastňuje sa jej aj družstvo Číny, ktoré ako organizátor má miesto na MS 2019 zaručené. Prebieha od 23. novembra 2017 do 25. februára 2019.
Priamy postup
Priamo postúpilo iba družstvo hostiteľskej krajiny:
Účastníci a nasadenie do výkonnostných košov
FIBA nasadila družstvá do nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k októbru 2017.
Skupina B
Zápas bol prerušený pre veľký počet vylúčených hráčov. Priebežbý výsledok ostal v platnosti.
Národný park Los Cardones
náhľad|Los Cardones náhľad|Los Cardones náhľad|Los Cardones náhľad|Logo parku Národný park Los Cardones sa nachádza v argentínskej provincii Salta. Vznikol 20. novembra 1996 a rozkladá sa na ploche 64 117 hektárov. Ide o suché horské prostredie v nadmorskej výške medzi
Prevažuje tu vegetácia fytogeografickej oblasti Prepuneña, ktorú predstavujú najmä kaktusy rodu Echinopsis atacamensis. Tieto kaktusy sú známe pod miestnym menom cardón/cardones. Prítomné tu však sú aj druhy typické pre iné fytogeografické oblasti, ako napríklad pre okrsok Monte de Sierras y Bolsones fytogeografickej provincie Monte, provinciu Puneña a fytogeografický okrsok Altoandino Quechua provincie Altoandina.
V parku boli taktiež objavené významné paleontologické nálezy, ako napríklad stopy po dinosauroch staré 70 miliónov rokov, ktoré sú predmetom vedeckého skúmania. Nachádzajú sa tu tiež nástenné maľby. Oblasť bola dôležitá pre predkolumbovské civilizácie, keďže tu pastieri mohli nájsť vodu pre svoje stáda.
Národný park nedisponuje dostatočne rozvinutou infraštruktúrou pre zlepšenie turistických služieb. Rezerváciu pretínajú rovná cesta zvaná Recta del Tin-Tin a miestne cesty číslo 33, 42 a 26.
Podnebie
Na väčšine územia prevláda výlučne suché podnebie, vyprahnuté a horúce s priemernými teplotami vo výške 11° v zime (teplota nižšia ako 0°C je ojedinelá) a 18°C v lete (maximum 30°C). Zrážky sú zriedkavé, ročný úhrn zrážok nepresahuje 200 milimetrov a deväťdesiat percent z toho naprší iba v letnom období (od novembra do marca). Nie vo všetkých oblastiach a nie každoročne prší rovnako. Sneh sa výnimočne objavuje v najnižšie položenej oblast, kde sa teploty pohybujú v rozmedzí 9-10 °C. Vo východnej vysočine Este sa vyskytujú zrážky vo forme krupobitia, a to v úrovni nad. 3500 m.n.m. Smerom na východ, kde sa nachádza Čarovné údolie a nízke svahy Obispo, sa dá pozorovať postupná zmena podnebia zo suchého na vlhké.
Topografia
Nachádzajú sa tu tri druhy terénu: horský, s výrazným reliéfom vysočiny a nespojených vrcholov; úpätný s mierne nakloneným terénom, ktorý bol vytvorený činnosťou vodných tokov prostredníctvom nanosenia sedimentov alebo naopak opotrebovaním materiálu; a nakoniec nížinný, ktorý sa nachádza v najnižších častiach reliéfu a v ktorom neustále voda prenáša sedimenty.
Pôda
Horské prostredie je charakteristické pôdami s častým výskytom viditeľných aj zakrytých kameňov. Sú to podľa výskytu: povrchovo kamenisté pôdy, pôdy strednej až jemnej textúry a pôdy s hlboko včlenenými skalami. V oblasti úpätí hôr a zníženín sa vyskytujú tri typy pôdy: červené púštne pôdy, červené púštne pôdy s nepravidelným výskytom uhličitanu vápenatého a pôdy jemnej a/alebo kamenistej textúry, ktoré vznikli vďaka nánosom z vodných tokov.
Flóra a fauna
Národný park je pomenovaný podľa veľkého množstva rastlín kaktusu pasacana (Trichocereus pasacana). V najvyšších častiach sa v zhlukoch vyskytuje rohovník (Prosopis ferox). Významná je druhová diverzita kaktusov, spomedzi nich vyniká napríklad druh Echinopsis cinnabarina. Fauna tejto oblasti zahŕňa niektoré ojedinelé či ohrozené druhy, ako napríklad mačka pampová (Leopardus colocolo) či pes horský (Lycalopex culpaeu)a pes pampový (Lycalopex gymnocercus). Časté sú lamy huanako (Lama guanicoe), viskicie horské Lagidium viscacia či pásavce štetinové Chaetophractus vellerosus.
Národný park je domovom rozmanitých vtákov a patrí medzi najvýznamnejšie ochranné pásma pre vtákov v Argentíne.
Na území národného parku bola zaznamenaná prítomnosť viacerých druhov z radu spevavcov. Sú to napríklad: kazarita hrdzavokrídla (Geosita rufipennis),andár rovnozobý (Ochetorhynchus ruficaudus) a andár skalný (Ochetorhynchus andaecola), šplhač plavý (Upucerthia validirostris), vodnárec sťahovavý (Cinslodes fuscus) a vodnárec horský (cinclodes albiventris), hrotochvost hnedohlavý (Leptasthenura fuliginiceps), košikárik horský (Asthenes heterura), košikárik kordillerský  (asthenes modesta), košikárik fŕkanočelý (Phacellodomus striaticeps) a kačolota suchomilná (Pseudoseisura gutturalis).
Soliskové sedlo
Soliskové sedlo je široké sedlo medzi Mlynickým Soliskom a Predným Soliskom vo Vysokých Tatrách. Má dve štrbiny. Severnú Zadné Soliskové sedlo a južnú  Predné Soliskové sedlo. Rozdeľuje ich výrazný skalný Soliskový hrb. Z jedného sedla je možné prejsť do druhého sedla priamo cez Soliskový hrb alebo je možno ho obísť po oboch stranách. Soliskové sedlo je jeden z najdôležitejších prístupov na Soliskový hrebeň.
Názov
Je odvodený od Soliskového hrebeňa i Veľkého Soliska. Poľský názov vznikol prenesením názvu lesa Smrekovice v ústí Furkotskej doliny na sedlo hrebeňa.
Prvý známy výstup
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913. Oveľa skôr cez sedlo vystupovali lovci kamzíkov a turisti.
Morský cicavec
náhľad|Lamantín karibský (Trichechus manatus), druh z radu sirénotvaré. náhľad|[[Vráskavec dlhoplutvý (Megaptera novaeangliae), druh z radu veľrybotvaré.]] náhľad|[[Tuleň leopardí (Hydrurga leptonyx), druh z čeľade plutvonožce, radu mäsožravce.]] náhľad|Vydra morská (Enhdyra lutris), druh z čeľade lasicovité. náhľad|[[Medveď biely (Ursus maritimus), druh z čeľade medveďovité.]] Morské cicavce sú členitá skupina približne 130 druhov cicavcov, ktoré sa prispôsobili životu v mori alebo sú od neho závislé z hľadiska potravy. Termín morský cicavec však nepredstavuje taxonomicky vymedzenú skupinu. Do tejto skupiny patria veľrybotvaré cicavce (veľryby, delfíny, sviňuchy), sirény (lamantíny, dugongy), plutvonožce (tulene, uškatce, mrože) a niektoré vydry (vydra morská a vydra pobrežná). Napriek tomu, že medveď biely nie je morský živočích, spadá do skupiny morských cicavcov, vzhľadom na to, že žije na morskom ľade počas celého alebo takmer celého roka a dokonale sa prispôsobil životu v mori.
Aj napriek tomu, že morské cicavce vyvolávajú pozitívne emócie. Sú početnou skupinou živočíchov, ktorá je závislá od ekologických záchranných akcií. Veľká časť populácií je zraniteľná alebo na pokraji vyhynutia z komerčných dôvodov, a to konkrétne lovom za účelom získania tuku, oleja, mäsa, klov a kože. Väčšina druhov morských cicavcov je chránená pred komerčným vykorisťovaním.
Skupiny
Existuje približne 130 druhov morských cicavcov, ktoré sa vetvia do piatich skupín. Každá skupina je odlišného suchozemského pôvodu. Podobné morfologické vlastnosti týchto rozličných skupín sú výsledkom konvergentnej a paralelnej evolúcie. To znamená, že aj keď sa čeľaď veľrybovité a plutvonožce podobajú tvarom, veľryby sú z evolučného hľadiska užšie prepojené s jeleňmi než s tuleňmi.
Morské cicavce patria do nasledujúcich taxónov (uvedené sú len recentné taxóny):
Predpokladá sa, že sirény a veľrybotvaré cicavce pochádzajú z kopytníkov, zatiaľ čo plutvonožce, lasicovité a medveďovité majú predka z taxónu Caniformia. Podobné morfologické vlastnosti týchto rozličných skupín sú výsledkom konvergentnej a paralelnej evolúcie.
Viaceré skupiny morských cicavcov vymreli. Sú to jednak rôzni predchodcovia súčasných veľrybotvarých cicavcov, tuleňov, kôrokožec bezzubý (z čeľade dugongovité), rad Desmostylia (čo sú vzdialení príbuzní lamantínov) či rod Kolponomos (druh morského medveďa).
Adaptácia
Morské cicavce sa prispôsobili životu v mori dôležitými znakmi, čím sa podobajú iným morským živočíchom. Rozdiely:
Výskum
Významne výskumy sa zamerali na štúdium chorôb, ktoré postihujú morské cicavce vo vodnom prostredí. Študovali konkrétne leptospirózu, herpetické vírusy, neurologické choroby, toxikológiu a ostatné choroby, ktoré ich postihujú. Vzniklo niekoľko výskumných centier, ako napríklad Marine Mammal Center (Záchranná stanica pre morské cicavce), ktoré sa zameriavajú výlučne na rehabilitáciu a výskum morských cicavcov.
Ekológia
Morské cicavce majú významnú úlohu pri kolobehu živín v morskom ekosystéme. Ich výkaly plávajú a dodávajú dusík na povrch.
Pregoľa
Pregoľa ( alebo Прегель či Преголь,, , ) je najdlhšia a zároveň najvodnatejšia rieka v Kaliningradskej oblasti v Rusku. Je dlhá 123 km (spolu s Angrapou až 282 kilometrov) a celková rozloha jej povodia činí 15 500 km².
Priebeh toku
Vzniká sútokom riek Węgorapa a Instruč pri meste Čerňachovsk, tečie západným smerom rovinou a v blízkosti Kaliningradu sa vlieva do Vislianskeho zálivu Baltského mora. Významným ľavostranným prítokom je rieka Lava.
Vodný režim
Zdroj vody je prevažne snehový. Jarný vysoký stav nastáva v marci až apríli, v lete a na jeseň je vody menej. Priemerný prietok v ústí je 90 m³/s.
Využitie
Pregoľa je spojená s Nemanom (rieka Dejma, Pregoľo-Nemanský kanál, rameno Nemanu Matrosovka) a prostredníctvom kanálu s mestom Baltijsk. Je splavná po celej svojej dĺžke.
Cesta III. triedy 2013 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2013' (III/2013, staré číslo III/011059)'' je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Čadca. Jej celková dĺžka je 9,054 km.
Priebeh
Cesta začína na začiatku Oščadnice križovatkou s cestou I. triedy 11. O 200 m nasleduje kruhový objazd, III/2013 pokračuje 2. výjazdom (3. výjazd pokračuje ku galérii v Oščadnici). Cesta pokračuje do centra Oščadnice a na 4,3. kilometri sa nachádza križovatka s cestou III. triedy 2015. Na 5,6. kilometri sa nachádza križovatka s ďalšou cestou III. triedy, ktorá vedie do Skalitého a nemá číslo. Potom ešte 1,6 kilometra pokračujú rodinné domy a po nich nasledujú chaty a penzióny. Cesta končí v Oščadnici, časti Lalíky.
Kultigén
Kultigén (lat. cultigen; skratky: cult., c., cg.) môže byť (najmä v starších textoch):
Purple Day
Purple Day je medzinárodný pamätný deň, oslavovaný 26. marca, ktorý je venovaný ľudom s epilepsiou. Ľudia si tento deň môžu uctiť nosením fialovej stužky alebo sa môžu obliecť do fialovej farby, levanduľového odtieňu.
História
V roku 2008, prišla s myšlienkou Purple Day, mladá američanka Cassidy Megan, ktorej bola diagnostikovaná epilepsia v jej siedmych rokoch. Cieľom dňa je zvýšiť povedomie, znížiť stigma a umožniť jednotlivcom, ktorí žijú s epilepsiou, aby sa zaradili do bežného života. Epilepsia Association of Nova Scotia pomohla rozvinúť myšlienku mladej Cassidy, ktorá je dnes známa ako kampaň Purple Day for Epilepsy.
V roku 2009 sa nadácia Anita Kaufmann Foundation a Epilepsy Association of Nova Scotia pridali k medzinárodnému spusteniu Purple Day a zvýšili zapojenie mnohých organizácií, škôl, firiem, politikov a celebrít na celom svete.
Dňa 26. marca 2009 sa Purple Day zúčastnilo viac ako 100 000 študentov, 95 pracovísk a 116 politikov.
Uznanie
V roku 2012 bola organizácia Purple Day legálne uznaná ako svetový deň epilepsie v Kanade.
V spolupráci s 3. ročníkom Purple Day získala Anita Kaufmann Foundation Svetový rekord v Guinnessovej knihe rekordov pre najväčší tréning a zoskupenie ľudí s epilepsiou. Tiež bolo 272 ľudí školených ako reagovať, keď niekto v ich blízkosti dostane epileptický záchvat.
Konvarieta
Konvarieta (iné názvy: convarieta, spoluodroda , skupina variet ; lat. convarietas , skratky: convar. alebo conv. ) môže byť:
Eva Zaoralová
Eva Zaoralová (* 28. november 1932, Praha – † 10. marec 2022) bola česká filmová publicistka a kritička, prekladateľka, spisovateľka a vysokoškolská pedagogička. Špecializovala sa predovšetkým na francúzsky a taliansky film.
Od roku 1994 pôsobila vo vedení Medzinárodního filmového festivalu Karlovy Vary. Do roku 2010 bola umelecká riaditeľka, od roku 2011 umelecká poradkyňa festivalu.
Životopis
Eva Zaoralová bola šéfredaktorkou odborného filmového časopisu Film a doba, na ktorého vydávaní sa stále podieľa. Prednášala filmovú históriu na Filmovej a televíznej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Zasadala v porotách mnohých filmových festivalov (Benátky, Berlín, Cannes, Mannheim, Wiesbaden, Antalya). Zároveň sa venuje prekladaniu z francúzštiny a taliančiny (napr. Giuseppe Dessi).
Dňa 28. októbra 2010 získala Medailu Za zásluhy v oblasti kultúry a tiež francúzsky Rad rytierky umenia a literatúry, na MFF v Cannes získala plaketu za dlhoročnú žurnalistickú činnosť. Zomrela 10. marca 2022.
LG K20
LG K20 plus je androidový smartfón, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v decembri 2016.
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 5,3 palcov s rozlíšením 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 277 ppi a operačný systém Android 7.0.
Je postavený na čipovej sade Qualcomm MSM8917 Snapdragon 425 s procesorom Quad-core 1.4 GHz Cortex-A53 s grafickým procesorom Adreno 308, obsahuje 16 GB úložiska rozšíriteľného microSD kartou do 256 GB a 2 GB RAM.
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 13 MP, sekundárny 5 MP. Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 2800 mAh.
Geografia Portugalska
Portugalsko je prímorský štát v juhozápadnej Európe. Zaberá približne 15 % rozlohy Pyrenejského polostrova, ktorý zdieľa so Španielskom, Andorrou a Gibraltárom. Portugalsku patrí súostrovie Azory a Madeira a Divošské ostrovy v Atlantickom oceáne. Portugalsko má rozlohu, z toho tvorí súš a  voda. Pozemnú hranicu má v dĺžke iba so Španielskom, dĺžka pobrežia kontinentálneho územia je.
Fyzická geografia
Pozemná hranica Portugalska je na severe a východe iba so Španielskom; na severe je to Galícia, na východe potom Kastília a León, Estremadura a Andalúzia. Od roku 1801 je sporný úsek hranice medzi ústím riek Caia a Cunctos. Územie Olivenza je prehlásené za portugalské, hoci oficiálne tvorí súčasť španielskej provincie Badajoz. Južnú a západnú hranicu tvorí Atlantický oceán.
Reliéf
Portugalsko rozdeľuje na dve časti významná rieka Tajo. Severná časť krajiny je hornatá a tvorená náhornými plošinami. rozdelenými štyrmi líniami. Tie umožňujú rozvoj úrodných poľnohospodárskych zón. Medzi riekami Duoro a Minho sú pohoria Serra do Larouco (A Peneda, ) a Serra de Gêres, smerom na juh Serra da Cabreira, Serra de Nogueira a pri španielskej hranici Serra de Mogadouro.
Južná časť krajiny, najmä v okolí rieky Tajo až po Algarve je nížinatá. Najjužnejší región je mierne zvlnený s výškovým maximom na vrchu Fóia. V povodí riek Tajo a Sado sa nachádzajú aj močaristé oblasti.
Rieky
Najvýznamnejšie rieky Portugalska sú:
Ďalšími dôležitými riekami sú Minho, Lima, Cávado a Mondego, ktorá pramení v pohodí Serra da Estrela. Väčšina veľkých portugalských riek pramení v Španielsku a ústi do Atlantického oceánu. Členitý profil Portugalska a nepravidelnosť zrážok spôsobuje vážne suchá a časté vysychanie i stredne veľkých riek. Výrazné kolísanie hladiny na väčšine riek znemožňuje pravidelnú dopravu a splavné sú tak len dolné toky najväčších riek Tajo, Duoro a Guadiana. Voda z mnohých riek sa využíva na zavlažovanie, no ich výraznejšiemu využitiu zabraňujú nízko položené korytá v hlbokých roklinách. Túto charakteristiku naopak využívajú vodné priehrady, zásobujúce krajinu elektrickou energiou a tiež zmerňujúce veľľké výkyvy hladiny a vysýchanie tokov v letnom období.
Jazerá
Portugalsko má viacero jazier, ale kvôli malým rozmerom sú nazývané skôr lagúny. Niektoré lagúny a doliny sú ľadovcového pôvodu, ďalšie majú oceánsky alebo riečny pôvod, ako napríklad Albufeira a Óbidos. Iné vznikli medzi dunami, ako lagúny Bracas a Vela.
Pobrežie
Kontinentálne Portugalsko má dlhé pobrežie, Azory  a Madeira. Prevažná časť pobrežia tvoria pláže, medzi najznámejšie patria tie v Algarve. Sú známe mierne teplými letami a miernou zimou, čo vytvára vhodné podnebie pre celoročný turizmus. Plážami je známy aj ostrov Porto Santo. Ústie rieky Aveiro je známe deltou dlhou 45 a širokou 11 km, bohatou na ryby a morské vtáctvo.
Portugalsko tvoria aj dve autonómne oblasti nachádzajúce sa v Atlantickom oceáne. Ide o súostrovia sopečného pôvodu - Azory a Madeira. Madeira sa nachádza na africkej tektonickej platni a pozostáva z ostrovov Madeira, Porto Santo a niekoľkých menších ostrovov. Azory sa nachádzajú na spoji africkej, európskej a severoamerickej tektonickej dosky a ležia tak na Stredoatlantickom chrbáte. Toto súostrovie tvorí deväť hlavných ostrovov a niekoľko menších skalnatých výbežkov.
Ondřej Neff
Ondřej Neff (* 26. jún 1945, Praha) je český spisovateľ science fiction a novinár, vydavateľ internetových denníkov Neviditelný pes (založený roku 1996, od roku 2005 súčasť webu Lidovky.cz) a DigiNeff (o digitálnom fotografovaní, 1999).
Životopis
Jeho otcom bol spisovateľ Vladimír Neff.
V roku 1969 promoval na Karlovej univerzite v Prahe na fakulte sociálnych vied a žurnalistiky a o rok neskôr získal titul PhDr. Medzitým už pracoval ako redaktor Československého rozhlasu a podieľal sa na vysielaní v deň okupácie Československa sovietskymi vojskami. V rokoch 19701974 pracoval v propagačnom oddelení vydavateľstva Albatros, v rokoch 19741975 v propagačnom oddelení obchodného domu Kotva, v rokoch 19751979 ako fotograf v Ústředí lidové umělecké výroby, a medzi rokmi 1979 a 1985 ako redaktor denníka Mladá fronta. Po krátkej prestávke na voľnej nohe nastúpil od októbra v roku 1987 ako redaktor týždenníka Zväzu českých spisovateľov Kmen, ktorým bol až do roku 1989 (časopis Kmen sa v roku 1988 osamostatnil od kultúrno-politického týždenník Tvorba). V rokoch 19901993 pôsobil ako šéfredaktor časopisu Ikarie a medzi rokmi 1990 a 1994 bol redaktorom denníka Mladá fronta DNES.
V rokoch 19951996 spolu s Vojtěchom Steklačom, Vladimírom Kovaříkom, Miroslavom Vaicom a Oldřichom Dudkom napísal pre TV Nova scenár prvého českého sitcomu Nováci. Je spoluzakladateľom Institutu digitální fotografie a veľtrhu Digiforum.
Osobný život
V roku 1969 sa oženil s Michaelou Šprachtovou, ktorá 7. augusta 2002 zomrela na rakovinu. Mali dve deti, syna Davida (* 1970), fotograf denníka Mladá fronta DNES a spevák, a dcéru Irenu (* 1979), ktorú 23. februára 2008 zavraždil jej manžel.
Od jesene 2003 žije s herečkou Ljubou Krbovou s ktorou sa v roku 2005 presťahoval do dedinky Zvole pri Prahe. Dňa 22. augusta 2008 sa zosobášili.
Rozhlasové hry
všetko sci-fi; väčšinou vychádzajú z jeho poviedok, alebo boli následne publikované
Potápač malý
Potápač malý alebo potápač biely (lat. Mergellus albellus alebo Mergus albellus ) je druh z čeľade kačicovité. Zaraďuje sa buď ako jediný druh do rodu Mergellus (potápač) alebo do rodu Mergus (potápač).
Obýva boreálnu oblasť Palearktídy, kde hniezdi v dutinách stromov na brehoch stojacich a pomaly tečúcich vôd. Na Slovensku je zimný hosť a migrant. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápač malý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, v Európe stúpa.
Opis
Potápač malý meria asi 38 -, s rozpätím krídel 55 - , váži 380 - 935 g. Samček je prevažne biely. Pri oku má čiernu škvrnu, na prsiach a na hlave úzke čierne pásiky. Chrbát je čierny. Čierna farba chrbta a prevažne biele zafarbenie je za letu nápadné. Biele polia na krídlach sú väčšie ako u samice. Boky majú sivý nádych. Samica je menšia ako samec, prevažne sivastá s gaštanovým vrchom hlavy vytvárajúcim náznak chochlíka. Má biele líca a krk.
Hlas
Potápač malý je tichý druh. Počas toku samec vydáva grgavé hlasy znejúce asi ako "tek tek tek arorr", samička sa ozýva prevažne jednoslabičným "räg" alebo "gräg"', tiež "gä gä".
Výskyt a stav na Slovensku
Na Slovensku sa objavuje najčastejšie od októbra do druhej polovici apríla na veľkých riekach a rozsiahlych vodných nádržiach. Zimovanie bolo zistené na 16,6 % mapovacích kvadrátov. V roku 1998 bolo pozorovaný jeden pár ešte 7. mája na derivačnom kanáli Vodného diela Gabčíkovo a v roku 1997 bola pozorovaná samica v mesiacoch jún, júl a september na priesakovom kanáli Hrušovskej zdrže (Dunaj). Najbližšie k Slovensku zahniezdil v Česku (Vodní nádrž Lipno v roku 1984).
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 100 - 700. Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia V - zraniteľný druh.
Hniezdenie
Potápač malý si začína tvoriť páry už na zimovisku, v máji až v júni znáša vajíčka v stromových dutinách. Tieto dutiny môžu byť aj viacero metrov vysoko a často i ďalej od vody. Obsadzujú aj hniezdne búdky. Znášajú 6 - 11 žltkavých vajíčok. Inkubácia trvá 28 - 30 dní. Potom čo sa vyliahnu, približne za 24 - 36 hodín, vyskáču z hniezdnej dutiny. Asi po 10tich týždňoch odrastú a v druhom roku pohlavne dospievajú.
Potrava
V zime sa živý malými rybami 8 -. V letných mesiacoch okrem rýb aj vodnými bezstavovcami (červami, mäkkýšmi, hmyzom), tiež i rastlinnou potravou, čím sa odlišujú od svojich väčších príbuzných potápačov.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Majstrovstvá Ázie v softbale žien 2017
Majstrovstvá Ázie v softbale žien 2017 bol v poradí 11. turnaj majstrovstiev Ázie v softbale žien, ktoré organizuje Ázijská softbalová konfederácia (SCA). Konal sa v meste Tchaj-čung, na Taiwane v dňoch od 29. novembra4. decembra 2017, za účasti 10 tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj družstvá Iránu a Pakistanu. Taiwan bol organizátorom ázijského šampionátu žien tretíkrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 1969 a 2011. Zápasy sa odohrali na štadióne Taichung Wanshou Baseball Field. Svoj šiesty titul (štvrtý v rade) získalo 🇯🇵, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇵🇭. Strieborné Filipíny získali medailu po 45 rokoch.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2018, ktoré sa uskutočnia na Japonsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Okrem toho sa najlepších 5 družstiev kvalifikovalo na Ázijské hry 2018, ktoré hostia Jakarta a Palembang.
Účastníci
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2017.
Solisková štrbina
Solisková štrbina je hlboká a široká depresia v Soliskovom hrebeni, medzi Prednou Soliskovou vežou a Malým Soliskom vo Vysokých Tatrách. Do Furkotskej doliny spadá dvoma výraznými žľabmi, ktoré rozdeľuje skalné rebro. Má severnú a južnú štrbinu. Za dobrých snehových podmienok môžu ňou horolezci prejsť z Furkotskej doliny do Mlynickej doliny. Zo štrbiny často padajú lavíny.
Prvé výstupy
Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime pri zostupe z vrcholu Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka.
Solisková lávka
Solisková lávka je sedielko medzi Veľkým a Predným Soliskom vo Vysokých Tatrách. Má dve štrbiny, severnú a južnú, ktoré od seba oddeľuje výrazný hrb.
Názov
Je nový. Objavil sa, až keď Prostredné Solisko, pôvodne považované za vedľajší vrchol Veľkého Soliska, dostalo samostatné meno.
Prvé výstupy
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Karol Englisch a Pavol Spitzkopf st. 19. júla 1903. V zime pri prechode hrebeňa Adam Karpiński a Stefan Osiecki 12. apríla 1925.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka.
FIFA 100
FIFA 100 je zoznam najlepších žijúcich futbalistov, ktorý zostavil svetoznámy brazílsky útočník Pelé. Zverejnený bol 4. marca 2004 na oslave 100. výročie FIFA v Londýne.
Číslo 100 odkazuje na 100. výročie FIFA a nie na množstvo hráčov, ktorí sú v zozname zahrnutí (v skutočnosti je ich 125). Pelé bol požiadaný, aby vybral 50 aktívnych a 50 bývalých hráčov, celkom teda 100 hráčov. Pelé však povedal, že je príliš ťažké zaradiť na zoznam len 50 bývalých futbalistov. Zoznam obsahuje 123 profesionálov a 2 ženské hráčky (Michelle Akersovú a Miu Hammovú). V čase, keď bol zoznam vydaný, bolo 50 hráčov stále aktívnych.
Kritika
Niektorí futbaloví odborníci skritizoval spôsob výberu hráčov. Britský politik a futbalový znalec David Mellor napísal článok do novín o tom, že výber bol skôr politicky motivovaný, než založený čisto na futbalovom základe. Naznačil, že výber je skôr z pera Seppa Blattera (prezident FIFA) a nie od Pelého. Mellor si tiež všimol širokého geografického rozšírenia vybraných hráčov, objektívne voľba by viac smerovala k Európe a Južnej Amerike.
Zoznam je ignorovaný aj vďaka tomu, že na zozname nie sú takí hráči ako napríklad Lev Jašin, Bobby Moore, Garrincha či najlepší strelec futbalovej histórie Josef Bican. Najpozoruhodnejšie ukážka opovrhnutia voči spornému zoznamu prišla od starého Pelého kamaráta, bývalého brazílskeho záložníka Gérsona. Keď sa dozvedel, že nebol zaradený do FIFA 100, roztrhal v živom vysielaní brazílskej televízie výtlačok zoznamu.
Zoznam
{| border="0" width="60%"
Zadná Solisková štrbina
Zadná Solisková štrbina je výrazná štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Bystrými vežičkami (Prednou Bystrou vežičkou) a Zadnou Soliskovou štrbinou (Zadnou soliskovou kopou) vo Vysokých Tatrách.
Názov
Vytvoril ho Arno Puškáš podľa polohy v Soliskovom hrebeni a v masíve Veľkého Soliska
Prostredná Solisková štrbina
Prostredná Solisková štrbina je malá štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Soliskovými hrbmi, presnejšie medzi Malým Soliskovým hrbom a Zadnou Soliskovou vežou) vo Vysokých Tatrách.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka.
Nižná Solisková štrbina
Nižná Solisková štrbina  je výrazná štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Zadnou a Prednou Soliskovou vežou vo Vysokých Tatrách.
Prvé výstupy
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Ernő Kacsander a István Laufer 4. septembra 1909. V zime pri prechode hrebeňa Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka.
Composer
Composer môže byť:
Vyšná Solisková štrbina
Vyšná Solisková štrbina je štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Prostredným Soliskom a Soliskovými hrbmi, presnejšie medzi Zadným Soliskovým hrbom vo Vysokých Tatrách.
Prvé výstupy
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Karol Englisch a Pavol Spitzkopf st. 19. júla 1903. V zime pri prechode hrebeňa Adam Karpiński a Stefan Osiecki 12. apríla 1925.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka.
Brokolica (stonková a karfiolová)
Brokolica je súhrnné označenie pre tie kultivary kapusty obyčajnej, ktoré taxonomicky vo väčšine systémov zodpovedajú jednak taxónu kapusta obyčajná špargľová (= brokolica v užšom zmysle; Brassica oleracea var. italica) a jednak časti taxónu kapusta obyčajná karfiolová (Brassica oleracea var. botrytis), pričom spomínanou časťou sa presnejšie myslí prakticky celý taxón Brassica olearacea var. botrytis okrem klasického karfiolu. Niekedy sa takto definovaná brokolica delí na brokolicu stonkovú (=brokolica výhonková, stonková/výhonková brokolica) a brokolicu karfiolovú (=karfiolová brokolica), pričom tieto pojmy sa používajú buď ako slovenské názvy pre taxóny uvedené v prvej vete (teda Brassica oleracea var. italica = brokolica stonková; „brokolicová časť“ Brassica olearacea var. botrytis = brokolica karfiolová), alebo ako označenie pre brokolicu bez jedinej kompaktnej centrálnej ružice (=brokolica stonková) a brokolicu s jedinou kompaktnou centrálnou ružicou (=brokolica karfiolová).
Podrobnosti pozri nižšie a pozri aj článok brokolica.
Delenie
Detaily zadelenia jednotlivých kultivarov brokolice do nadradených taxónov sa v literatúre rôznia. Nasledujú príklady:
''Vysvetlivky: a) Pre úplnosť je nižšie väčšinou uvedený aj klasický karfiol, ktorý samozrejme nepatrí pod pojem brokolica. b) Na uľahčenie orientácie je nižšie väčšinou explicitne uvedené aj zaradenie kultivaru brokolice Calabrese, ktorý je najbežnejším v strednej Európe. c) Skratka B. o. = Brassica oleracea. d) Namiesto výrazu „var.“ (varieta) býva v rôznych deleniach alternatívne iný výraz, napr. „konvarieta“ (convar.), "Skupina" a pod.; to nič nemení na tom, čo do daného taxónu patrí''.
Konkrétne možné delenia:
Brokolica karfiolová (čiže “brokolicová časť” taxónu Brassica oleracea var. botrytis)
Nasleduje charakteristika brokolice karfiolovej definovanej podľa prvého z vyššie uvedených možných delení. Brokolica karfiolová predstavuje prechod medzi brokolicou stonkovou (kapustou obyčajnou špargľovou) a klasickým karfiolom. Je to jednoročná alebo dvojročná rastlina. Má vysoký hlúb, na ktorom je jediná ružica. Ružica sa podobá ružici karfiolu. Je prevažne biela, zriedkavejšie zelenkastá, žltkastá či fialovastá. Má hrubo zrnitý povrch až s výraznými hrbolmi, ktorú sú aj pravidelne rozmiestnené. Ružicu objímajú listy. Vysádza sa v prímorskom Stredomorí, v Bretani a v Anglicku v lete, do zimy sa vyvinú vegetatívne orgány, po zime sa rýchle vytvoria ružice, ktoré sa čoskoro zberajú.
Letisko Dobrá Niva
Letisko Dobrá Niva je neverejné vnútroštátne letisko, využívané na športové lietanie, poľnohospodárske práce, modelárstvo a tiež realizáciu kultúrnych a spoločenských akcií. Nachádza sa 10km južne od Zvolena,v blízkosti obce Dobrá Niva.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti Slovenska, asi južne od Zvolena, medzi obcami Dobrá Niva a Podzámčok. Prístupné je z cesty Zvolen – Šahy, v ktorej blízkosti je situované. Nadmorská výška letiska je približne 350 metrov a orientácia dráh je v azimute 172/352°.
Charakteristika
Letisko disponuje asfaltovou vzletovou a pristávacou dráhou s rozmerom 500 x 12 m. Na južnom konci sa nachádza asfaltová manipulačná plocha s veľkosťou 50 x 50 m, na severnom konci asfaltovej dráhy je predpolie s rozmermi 30 x 35 m.
Trhlina (miniséria)
Trhlina je dvojdielna mysteriózna miniséria podľa rovnomenného románu od slovenského spisovateľa Jozefa Kariku a rozpráva strhujúci príbeh o jednej z najväčších záhad Slovenska – o nevysvetliteľnom miznutí ľudí v pohorí Tribeč. Seriál vyrába produkčná spoločnosť DNA Production, ktorý sa vysielal od 17. do 24. septembra 2019 na TV JOJ.
Trhlina mala vo filmovej verzii premiéru v slovenských kinách 24. januára 2019.
Barry Barish
Barry Clark Barish (* 27. január 1936, Omaha, Nebraska, USA) je americký fyzik, popredný odborník na gravitačné vlny.
Životopis
Navštevoval školu v Los Angeles a študoval fyziku na University of California, Berkeley, kde promoval v roku 1957 a v roku 1962 získal doktorát v experimentálnej fyzike. Od roku 1963 pracoval v Caltechu, kde sa stal v roku 1966 asistentom profesora, v roku 1969 Associate Professor a v roku 1972 profesorom. Od roku 2005 je emeritným profesorom.
11. februára 2016 tím štyroch vedcov reprezentujúcich LIGO Scientific Collaboration na tlačovej konferencii oznámil prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn v septembri 2015,  ktoré potvrdilo platnosť Einsteinovej všeobecnej teórie relativity.
Ocenenie a členstvá
V roku 2016 získal spolu s Adalbertom Giazottom Premio Enrico Fermi za podiel na objavení gravitačný vĺn a splývajúcich čiernych dier (binary black hole mergers) (Laudatio).