cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ozonoterapia
Ozónoterapia je spoločné označenie pre viaceré spôsoby  alternatívnych liečebných postupov, pri ktorých sa aplikuje ozón (trojatomová molekula kyslíka O3). Vedecky dokázaná je dezinfekčná funkcia ozónu, pre konkrétne liečivé účinky však chýbajú vedecky preukázané dôkazy.
Machatas (sochár)
Machatas bol starogrécky sochár.
Ozonoterapia
Ozón
Ozón je plyn, ktorý sa skladá z troch atómov Kyslíka O 3. Má modrasté zafarbenie a charakteristický zápach, a vyznačuje sa veľkou toxicitou a reaktivitou. Vzniká pôsobením slnečného žiarenia a pri elektrických výbojoch vysokého napätia, teda predovšetkým pri búrkach. Vo vyšších vrstvách eliminuje ultrafialové žiarenie z vesmíru. V prízemných vrstvách je ozón súčasťou mestského smogu. Tento smog poškodzuje nielen ľudské zdravie a vegetáciu, ale aj materiály okolo nás. Naproti tomu využitie ozónu v medicíne v malých dávkach je veľmi účinné. S úspechom sa ozón využíva v stomatológii, onkológii, očnom lekárstve, gynekológii, chirurgii, psychiatrii a podobne. Medicinálny ozón je zmes kyslíka s ozónom, kde podstatnú časť tvorí kyslík. Táto zmes sa používa rôzne, buď ako plyn, ozonizovaná voda, krém alebo olej. Z väčšiny výskumov v Európe a v USA na začiatku 20. storočia vyplynulo, že ozónová liečba je veľmi bezpečná a bez vedľajších účinkov.
Machatas (sochár)
Svedectvom tvorby Machata, starogréckeho umelca neznámeho rodiska (zrejme z neskorohelénskeho obdobia), sú dva jeho menom signované mramorové podstavce zo sôch, ktoré sa našli v archeologickej lokalite Thesis Lekka (staroveká akarnanská Herakleia) v Akarnanii. Na prvom podstavci kedysi stála socha Herakla v posvätnom okrsku (temenos) Apolóna :
Ozonoterapia
Ozón v stomatológii
Ozón je silný oxidačný prostriedok na báze kyslíka. V stomatológii bolo najskôr možné použiť ozón iba v podpornej liečbe ochorení kože a slizníc. Od roku 2003 sa objavili prístroje umožňujúce využívať ozón pri prevencii a liečbe zubných kazov (napr. HealOzone). Liečba ozónom po prvýkrát umožňuje liečiť zubný kaz bez toho, aby bolo nutné odstraňovať zubné tkanivá a aplikovať zubné výplne. Uplatňuje sa tu dezinfekčný účinok ozónu. Ozónová liečba nedokáže obnoviť štruktúru zubu.
Machatas (sochár)
Druhý nápis uvádza, že bol autorom sochy zasvätenej Asklépiovi :
Ozonoterapia
HealOzone
HealOzone je prístroj, ktorý využíva ozón k prevencii, ale i pri samotných zákrokoch. Pri začínajúcich a stredne hlbokých kazoch je tak možné sa vyhnúť vŕtaniu, ktorým sa chtiac-nechtiac odstraňujú aj zdravé časti zubov. Prístroj je možné využívať aj pri hlbokých kazoch, kde je nutné vŕtanie, a kde aplikácia ozónu zlikviduje všetky zvyšné baktérie. V tomto prípade slúži prístroj k prevencii. Prístroj sa ďalej používa pri liečbe ochorenia slizníc ako afty, herpesy, infekčné kútiky.
Ošetrenie je rýchle a bezbolestné. . Aplikácia ozónu trvá 10 až 60 sekúnd, čo je maximálna možná dávka na jeden zub v jeden deň. Množstvo dávky záleží od hĺbky a veľkosti kazu. Ozón je schopný prenikať do tvrdých zubných tkanív asi do hĺbky 3 milimetrov a ničiť baktérie, ktoré tvoria zubný kaz. Tým pomáha predchádzať demineralizácii zubov. Prístrojom je možné liečiť aj deti.
Diagnodent KaVo a jeho hodnoty
Diagnodent je laser pomocou ktorého sa určí hĺba kazu na základe nameranej číselnej hodnoty. Diagnodent je bezkáblový prístroj, ktorý obsahuje sondu na odhalenie kazových fisúr a s veľkou presnosťou umožňuje odhalenie skrytých poškodených tkanív v medzizubných priestoroch. Ak ide o hodnoty 0 – 13 hovoríme o úplne zdravom zube. Ak laser nameria hodnoty od 14 – 20, začína demineralizácia zubu, čiže vzniká zubný kaz. Práve v týchto hodnotách je možné použiť prístroj HealOzone na ošetrenie zubného kazu. Ak laser nameria hodnoty od 21 – 29, ide o silnú demineralizáciu zubu. V tomto prípade je ešte stále možné použiť prístroj HealOzone alebo použiť klasickú metódu vŕtanie zubu. To už záleží na posúdení lekára. Keď Diagnodent nameria číselnú hodnotu 30 a vyššie ide už o vzniknutý zubný kaz a jeho odstránenie je možné len pomocou vŕtania.
Princíp liečby ozónom
Pacient príde do ambulancie. Lekár spraví preventívne ošetrenie a prevedie meranie laserom Diagnodent KaVo a určí sa hĺbka kazu na základe nameranej číselnej hodnoty. Ak číselná hodnota vyhovuje ošetreniu ozónom, zub sa dôkladne vyčistí kefkou a pastou. Po vyčistení zuba sa vysuší povrch zuba a aplikuje sa ozón podľa hĺbky kazu na dobu 20 až 60 sekúnd. Nie je potrebné žiadne znecitlivenie, pretože zákrok je rýchly a bezbolestný. Konštrukcia prístroju zaručuje, že ozónu sa vystatuje iba ošetrované miesto. Na koncovku prístroja HealOzone sa nasadí silikónová čiapočka, ktorá tesne priľahne k zubu a až po dosiahnutí vákua začne prístroj produkovať ozón. To znamená, že ozón neuniká do okolitého priestoru. Po akomkoľvek porušení vákua sa produkcia ozónu ihneď zastaví a opäť začne produkovať ozón až po opätovnom dosiahnutí vákua. Čím je kaz väčší tým je aj dlhšia aplikácia. Po ošetrení zubného kazu ozónom sa hmota zuba zachová. Podľa zváženia lekára sa miesto ošetrenia zaplombuje alebo sa nechá tak. Ak miesto ošetrenia necháme tak nasleduje vlastná remineralizácia zuboviny. Vo väčšine prípadov dochádza k vyliečeniu alebo k stabilizácii kazu po 4 až 12 týždňoch. Liečba sa môže opätovne opakovať. Na podporu a urýchlenie remineralizácie sa pacientom aplikujú prípravky pre domáce použitie. Pacient dostane zubnú pastu, vodu a sprej. Táto súprava obsahuje fluorid, zinok a vápnik. Používa sa 6 týždňov po aplikácii. Zákrok je ukončený kontrolou.
História
Prvé ozónové prístroje vznikli v Nemecku v roku 1857, a dal si ich patentovať Werner von Siemens. V roku 1870 sa ozón využíval v terapii na očistenie krvi. Dr. Charles a J. Kenworth v roku 1885 referovali o použití ozónu pre terapeutické účely. V roku 1896 si ozónový prístroj patentoval Nikola Tesla a v roku 1900 si založil firmu Tesla Ozone Co, kde predával ozónové prístroje lekárom. Niektoré Teslove ozónové prístroje pracujú dodnes.
Ozón sa využíval na „liečbu“ chudokrvnosti, cukrovky, chrípky, čierneho kašľu, tuberkulózy, chlorózy, hučanie v ušiach, astmy, zápalu pľúc a ďalších.
Ozónom liečili počas prvej i druhej svetovej vojny, kde bol použitý na liečenie vojnových rán, či gangrény. V roku 1915 Dr. Albert Wolff z Berlína využíval ozón na liečbu rakoviny hrubého čreva a rakoviny krčka maternice.
Prvýkrát sa ozón v stomatológii používal ešte pred rokom 1932 (presný dátum nie je známy). Používal ho švajčiarsky zubár E. A. Fisch.
V roku 1933 Americká lekárska asociácia pod vedením Dr. Simmonsoma zamietla všetky liečebné postupy ozónom. Tým došlo k výraznému útlmu ozónovej terapie, ktorý trvá dodnes.
Plešina (vrch vo Vtáčniku)
Plešina ) je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží v hlavnom hrebeni nad obcou Kľak, približne  juhovýchodne od Novák. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Opis
Tak ako Rúbaný vrch, aj Plešina je výrazne poznačená ťažbou dreva. Nevýrazný, sčasti hôľnatý pahorok tvorí predvrchol severnejšieho Rúbaného vrchu, východe susedí Ostrovica , južne Tatra a severozápadne leží vrch Balatom. Východné svahy hrebeňa odvodňujú prítoky riečky Kľak do Hrona, zo západných voda odteká Strateným potokom do Oslianskeho potoka v povodí Nitry. Najbližšími sídlami sú na východe ležiaci Kľak a Ostrý Grúň, na juhu Veľké Pole a na západe Horná Ves a Radobica.
1. futsalová liga žien 2020/21
1. futsalová liga žien 2020/21 bol v poradí 6. ročník 1. futsalovej ligy žien, futsalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský futbalový zväz (SFZ), resp. Výkonný výbor Slovenského futsalu. V súťaži účinkovalo 6 družstiev, t. j. o 2 družstvá menej ako v predošlej sezóne. Titul získalo družstvo FK Ekoprim Prešov.
Systém súťaže
Súťaž sa kvôli zimným pandemickým opatreniam organizovala až v lete ako krátke majstrovstvá. Najprv sa hrali trojčlenné skupiny, z ktorých postúpili všetky tímy do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými zápasmi a končilo zápasmi o medailové umiestnenie.
CHK Donbas (Doneck)
Donbas Doneck ( je ukrajinský hokejový klub, účastník Bobrovej divízie v Kontinentálnej hokejovej lige. Klub sídli v meste Doneck. Bol založený v roku 2001.
Úspechy
Ukrajinská najvyššia súťaž:
Pôsobenie v KHL
DO KHL vstúpil pred sezónou 2012/2013. V prvej sezóne bol trénerom mužstva Július Šupler, pôsobia tu aj slovenskí hokejisti Ján Laco a Peter Podhradský. V sezóne 2013/2014 sa klub prebojoval do druhého kola play-off, v ktorom prehral s Levom Praha. Posledný domáci zápas prvého kola a všetky domáce zápasy druhého kola klub odohral na štadióne Slovana Bratislava kvôli nepokojom na Ukrajine.
Kreón (otec Megary)
Kreón (starogr. Κρέων – Kreón, ) bol v gréckej mytológii kráľ v Tébach, jeho dcéra Megara bola prvou manželkou najväčšieho hrdinu Herakla.
Tébsky kráľ Kreón musel každoročne odvádzať sto volov orchomenskému kráľovi Erginovi, pretože bol ním porazený.
Trvalo to až dovtedy, kým sa Herakles odchádzajúci z Kithairónu, kde zabil strašného leva vracal do rodných Téb. Cestou stretol mužov, od ktorých sa dozvedel, že sú vyberačmi dani, ktoré musí kráľ Kreón odvádzať. Keďže sa mu to videlo nespravodlivé na mieste sa s nimi porátal. Odrezal im uši a nosy a poslal ich tam odkiaľ prišli. Tébania Herakla potom nadšene privítali, ale ich radosť dlho netrvala, lebo pred bránami Téb sa objavil Erginos s veľkým vojskom. Herakles prevzal velenie nad obranou mesta a Ergina porazil. Erginos musel následne za trest Tébanom vrátiť dvojnásobok toho čo si od nich vzal.
Kráľ Kreón dal z vďačnosti Heraklovi za manželku svoju najstaršiu dcéru Megaru. Herakles sa stal otcom troch detí a s Megarou žil šťastne niekoľko rokov. To sa ale nepáčilo bohyni Hére, ktorá ho nemala rada a zoslala na neho šialenstvo. Herakles potom v záchvate zabil svoje tri deti. Keď mu potom Héra vrátila zdravú myseľ, nešťastný Herakles Téby opustil.
Karol XIV. Ján
'''Karol XIV. Ján, vlastným menom Jean-Baptiste Bernadotte''' (* 26. január 1763, Pau, Francúzsko –  † 8. marec 1844, Štokholm, Švédsko), bol francúzsky minister vojny, maršal, knieža de Pontecorvo a v roku 1818 sa stal kráľom Švédska a Nórska. Je zakladateľom dodnes panujúcej švédskej dynastie Bernadotte.
Obdobie pred Francúzskou revolúciou
Jean-Baptiste Bernadotte bol piate dieťa Henriho Bernadotta. Jeho otec bol advokát v Pau a chcel, aby ním bol i jeho syn Jean-Baptiste. Ten však opustil štúdia a v 17-tich rokoch bez vedomia rodičov odišiel k armáde. Slúžil u francúzskeho Kráľovského námorníctva (Royal-la-Marine). 9 rokov služby v armáde bol iba poddôstojníkom.
Obdobie Francúzskej revolúcie
Po vypuknutí Francúzskej revolúcie sa jeho situácia zmenila a jeho vojenská hodnosť rýchlo stúpala. V roku 1792 získal hodnosť plukovníka, 1796 brigádneho generála a v roku 1794 sa stal divíznym generálom. Oženil sa so švagrinou Jozefa Bonaparta (brata Napoleona Bonaparta) Désirée Clary.
Napoleonská éra
Keď Napoleon Bonaparte zriadil cisárstvo, bol Bernadotte menovaný jedným z prvých maršalov Francúzska a po bitke pri Slavkove (2. decembra 1805) získal v roku 1806 titul knieža de Pontecorvo.
Švédsky kráľ
Vo Švédsku vládol v tej dobe Gustáv IV. Adolf, ktorý bol vyhlásený za choromyseľného a na jeho miesto nastúpil jeho strýko Karol XIII. Vzhľadom na jeho bezdetnosť a vek sa rozhodlo, že kráľ adoptuje človeka, ktorý sa stane zároveň i následníkom trónu. Padlo niekoľko návrhov, nakoniec však vďaka politickej situácii v Európe a vplyvu cisára Napoleona získal titul korunného princa Bernadotte.
Zaujímavosť
Po nastúpení na trón si okolie kráľa všimlo, že maršal Bernadotte ako nový kráľ absolútne odmieta akúkoľvek obsluhu pri kúpeli či obliekaní. Pred nikým sa nikdy neobnažil do pol tela, a to ani pred osobným lekárom. Dôvod sa nakoniec prezradil a na európskych panovníckych dvoroch sa stal zdrojom pobavenia. Jean Baptiste Bernadotte, zakladateľ švédskej kráľovskej dynastie Bernadotte, mal zo svojej revolučnej a jakobínskej minulosti cez prsia vytetovaný nápis: „Smrť tyranom a kráľom!“
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2018
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2018 bol v poradí 14. turnaj majstrovstiev Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konal sa v mestách Havlíčkův Brod a Kostelec nad Orlicí, v Česku v dňoch od 25.30. júna 2018, za účasti rekordných 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Litvy; družstvo Slovenska sa zasa zúčastnilo podujatia po 8 rokoch. Česko organizovalo európsky mužský šampionát šiestykrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1993, 1999, 2003, 2010 a 2014, pričom v rokoch 2010 a 2014 práve v Havlíčkovom Brode. Zápasy sa odohrali na štadiónoch Hippos Arena Havlíčkův Brod a Sportovní areál Pod Strání v Kostelci. Titul obhájilo domáce 🇨🇿, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇳🇱.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje tiež Česko. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Účastníci
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v európskom rebríčku ESF v roku 2017.
Trévérien
Trévérien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Africký pohár národov 1962
Africký pohár národov 1962 bol tretím ročníkom Afrického poháru národov, medzinárodného futbalové turnaja pod hlavičkou CAF. Turnaj sa hral v Etiópii v dňoch od 14. do 21. januára 1962. Zúčastnili sa ho prvýkrát štyri tímy. Všetky zápasy sa hrali v meste Addis Abeba.
Na turnaji bol zaznamenaný najvyšší priemer gólu na zápas v histórii Afrického poháru národov.
Georges Lautner
Georges Lautner (* 24. január 1926, Nice, Francúzsko – † 22. november 2013, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky filmový režisér, scenárista a herec. Ako režisér často režíroval filmy s hercami ako Jean-Paul Belmondo (päť spoluprác), Lino Ventura (štyri spolupráce), Alain Delon (tri spolupráce) alebo Mireille Darc (trinásť spoluprác). náhľad|Georges Lautner pochovaný na cintoríne zámku v [[Nice.]]
Životopis
Georges Lautner, syn herečky Renée Saint-Cyr, vychovávaný v prostredí francúzskej kinematografie, sa chce po strednej škole na Lycée Janson-de-Sailly a právnickej škole stať hercom. Príliš plachý na to, aby hral na javisku, rozhodol sa zostať za kamerou.
Asistent kameramana, režisér, strihač, vyskúšal si všetky rebríky svojej profesie a v roku 1958 nakrútil svoj prvý film La Môme aux boutons, ktorý bol dosť neúspešný. Tvárou v tvár skutočnému komerčnému úspechu Le Monocle noir o tri roky neskôr natočil Lautner „Monocle“, tohto francúzskeho tajného agenta, ktorého stvárnil Paul Meurisse, hrdina dvoch ďalších filmov. Filmom Les Tontons flingueurs (1963) dosiahol vrchol žánru, ktorý mal obzvlášť rád a ktorý spôsobil revolúciu prostredníctvom posmechudetektívny alebo komiksový špionážny film. Zarážajúce dialógy Michela Audiarda, burleska určitých scén robia z tejto špionážnej komédie „kultový“ film. Nasledujúci rok sa to pokúsil zopakovať s Les Barbouzes (1964), v ktorom sa síce stretnú tajné služby veľmocí, no séria blúznivých gagov nedokáže zmazať ľahkosť scenára. Potom sa na chvíľu vzdialil od komédie, aby nakrútil romantickejší film Sur la route de Salina (1969), ale rýchlo sa k nemu vrátil a potom zaznamenal sériu úspechov.
Tento pracant, obklopený lojálnym tímom technikov, vie, ako zaujať tím hercov. Mireille Darc je jeho múza. Po jej objavení ju nechal zahrať v Galii (1965), príbehu o oslobodenej mladej žene, ktorá sa vydala dobyť Paríž. Spomína na ňu vo Veľkej kobylke (1966). Tieto dva filmy sú najosobnejšie z jeho tvorby. Objavila sa celkovo v trinástich jeho dielach napríklad v Nehnevajme sa (1966), Fleur d'oseille (1967), V rytme valčíka (1971), Bol raz jeden policajt (1972) Kufor na slnku (1973) a iné. Pravidelne režíroval Miou-Miou, Bernarda Bliera, Jeana Lefebvra, Michela Galabruho a ďalšie veľké herecké osobnosti. Belmondo, miláčik producentov a distribútorov, je interpretom niekoľkých jeho veľko-rozpočtových dobrodružných filmov ako Policajt alebo darebák (1979), Gašparko (1980), spolu majú obrovský úspech s Profesionálom (1981), ktorý dosiahol 5,2 milióna vstupov vo Francúzsku. Pracoval aj s Alainom Delonom, ktorého dal do úlohy policajta útočiaceho na temný zločin vo filmoch Ľadové prsia (1974) a Smrť darebáka (1977).
Tento režisér, tvorca šialeného humoru a nežného posmechu, vedel spracovať aj tie najdramatickejšie námety s veľkou jemnosťou. „Vždy prelomím dramatické situácie, či už s humorom, alebo apelom na nežnosť. Alebo to robím s iróniou.“ Vysvetľuje Lautner. Zvádza kinematografiu, pre ktorú pripúšťa, že dodáva „spotrebiteľské filmy“, a tiež oslovuje široké publikum.
Zomrel 22. novembra 2013 v Neuilly-sur-Seine po rakovine vo veku 87 rokov. Je pochovaný spolu so svojou matkou Renée Saint-Cyr na cintoríne zámku v Nice po náboženskom obrade v katedrále Sainte-Réparate.
Hráč mesiaca (Fortuna liga)
Hráč mesiaca je anketa o najlepšieho hráča slovenskej futbalovej ligy v kalendárnom mesiaci. Anketu organizuje Únia ligových klubov.
História ankety
Anketu o titul Hráča mesiaca Fortuna ligy organizuje Únia ligových klubov (ÚLK) od sezóny 2015/2016. Sčítavajú sa v nej hlasy fanúšikov a odbornej poroty. Prvým víťazom ankety sa stal v auguste 2015 vtedajší útočník DAC Dunajská Streda Ákos Szarka. Prvým dvojnásobným laureátom bol Gino van Kessel, legionár v drese AS Trenčín, víťaz ankety v novembri 2015 a v máji 2016. Prvým brankárom oceneným v ankete sa stal v októbri 2016 Martin Kuciak. V sezóne 2017/2018 získal rekordné tri víťazstvá Samuel Mráz, reprezentant do 21 rokov bol najlepším hráčom v mesiacoch október, apríl a máj. Ďalším trojnásobným víťazom sa stal kanonier Slovana Bratislava Andraž Šporar, po dvoch víťazstvách v sezóne 2018/2019 pridal tretie prvenstvo v novembri 2019.
Trimer
Trimer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Derby Museum and Art Gallery
Derby Museum and Art Gallery (po slovensky Múzeum a umelecká galéria Derby) je múzeum a galéria v anglickom meste Derby. Bolo zriadené roku 1879 spolu s Derby Central Library (Ústrednou knižnicou v Derby) v novej budove z červených tehál architekta Richarda Knilla Freemana. Zbierky múzea zahrňujú mnoho obrazov maliara Josepha Wrighta, porcelán firmy Royal Crown Derby ako aj porcelán iných regionálnych výrobcov porcelánu. Okrem toho sú v múzeu vystavené aj zbierky z odboru archeológie, prírodovedy, geológie a vojenstva.
História
thumb|Stará budova múzea a knižnice Počiatky múzea možno vystopovať k založeniu Derby Town and County Museum and Natural History Society (teda Spoločnosti pre múzeum a prírodopis mesta a grófstva Derby) dňa 10. februára 1836. Spoločnosť vtedy sídlila vo verejných kúpeľoch, ale išlo o súkromnú spoločnosť platenú z členských príspevkov. Jej zbierky začali vznikať z darov, spočiatku najmä od doktora Forrestera, ktorý bol predsedom Derby Philosophical Society (Derbské učené spoločnosti). Záštitu nad spoločnosťou prevzal William Cavendish, šiesty vojvoda z Devonshire, a jej predsedom bol sir George Harpur Crewe, baronet v ôsmej generácii, ktorý bol vášnivým prírodopiscom. Do zbierok prispel aj plukovník George Gawler, ktorý dodal minerály a vypchaté vtáky vrátane albatrosov z doby, kedy vykonával úrad guvernéra Južnej Austrálie. Do múzejných zbierok prešlo aj veľa exponátov z výstavy ústavu mechaniky v roku 1839, kde boli vystavené okrem iného časti zbierok filantropa Josepha Strutta. V roku 1840 sa spoločnosť presťahovala do Athene vo Victoria Street. V roku 1856 už boli zbierky spoločnosti pomerne rozsiahle a vtedajší predseda William Mundy ponúkol múzeum mestu, ktoré však tento návrh zamietlo (dvanástimi hlasmi proti deviatim).
V roku 1857 sa stal sekretárom spoločnosti Llewellyn Jewitt a múzeum sa otvorilo pre širokú verejnosť. Prehliadky boli však len v sobotňajšej rána. V roku 1858 sa múzeum opäť sťahovalo, dialo sa tak v rámci zlúčenia s Derby Town and County Museum and the Natural History Society (Múzeum a prírodopisná spoločnosť mesta a grófstva Derby). Okrem iného boli presunuté 4000 zväzkov literatúry, vedecké prístroje a zbierka skamenelín. V roku 1863 zriadila spoločnosť prvého kurátora a knihovníka, botanika Alexandra Croalla. Rok potom bola oficiálne knižnica s múzeom zlúčené v jednu inštitúciu. Croall svoje miesto opustil v roku 1875, aby sa stal kurátorom v Stirlingskom Smithovom múzeu a umeleckej galérii.
V roku 1870 bolo vlastníctvo Derby Town and County Museum prevedené na Derby corporation, ale bol problém s nájdením miesta pre vystavenie zbierok. Potom, čo všetky exponáty strávili tri roky v skladoch, sa 28. júna 1879 múzeum konečne otvorilo pre verejnosť. O tri roky neskôr, v roku 1882, bola otvorená umelecká galéria a hneď rok nato, 1883, bola do múzea privedená elektrina, aby mohla napájať umelé osvetlenie.
V roku 1936 dostalo múzeum veľký dar v podobe zbierky obrazov Alfreda E. Goodeyho, ktorý sa zhromažďovaním umeleckých diel zaoberal päťdesiat rokov. Po jeho smrti v roku 1945 navyše pripadlo múzeu z dedičstva trinásť tisíc libier určených na rozšírenie budovy múzea. Rozšírenie o novú budovu, kde dnes sídli predovšetkým múzejná časť, bolo dokončené v roku 1964. Ako stará, tak nová budova boli navyše rekonštruované v rokoch 2010 až 2011.
Galéria
Umelecká galéria bola otvorená roku 1882.
Okrem obrazov Josepha Wrighta spravuje aj obrazy iných maliarov. Patria medzi nich William Frederick Austin, E.E. Clark, Harold Gresley, Alfred John Keene, George Bailey, William Edwin Mosley, David Payne, George Turner, William Wood, Ernest Townsend, George Francis Yarnell a Samuel a Louise Raynerovi.
Val-d’Izé
Val-d’Izé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blato (vrch vo Veporských vrchoch)
Blato je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Michalová, približne východne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Bacúch a Michalová. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaná Michalová a Pohronská Polhora, západne leží Brezno, severne Beňuš, Bacúch, Polomka a Závadka nad Hronom a juhovýchodne Tisovec.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z obce Michalová a Pohronská Polhora.
Smrečiny (vrch v Spišskej Magure)
Smrečiny je názov vrchu v pohorí Spišská Magura. Leží nad obcou Lendak, približne severozápadne od Spišskej Belej.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Repisko. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Kežmarok a zasahuje na katastrálne územie obcí Slovenská Ves, Výborná, Reľov a Lendak. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Reľov a Jezersko, západne sa nachádza Ždiar, južným smerom Lendak, juhovýchodným Výborná a Slovenská Ves.
Opis
Smrečiny ležia v hlavnom hrebeni medzi Godšinovou a Bukovinou, západne od Magurského sedla. Severným smerom sa nachádza Jezerský vrch, Končistý vrch a Hulok , východným Bukovina , Spádik , Godšinová a Vojnianska hora , južným Partizánska hora , Valtín  a Pálenica  a západným Javorinka , Bukovina  a Plašný vrch. Severné svahy masívu odvodňujú prítoky Rieky v povodí Dunajca, južné odvodňujú prítoky Bielej do Popradu. Vrcholom vedie modro značený turistický chodník a hrebeňom prechádza aj hranica ochranného pásma Pieninského národného parku, kde patrí severná časť Smrečiny.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky porast, ktorý umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy Spišskej Magury, susedné Belianske a Vysoké Tatry, no tiež Nízke Tatry, Slovenský raj, Volovské a Levočské vrchy, Čergov a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Jedenástka roka (anketa)
Jedenástka roka bola futbalová anketa o najlepšiu jedenástku najvyššej ligovej súťaže v rokoch 1976 – 2001.
História ankety
Anketa vznikla v roku 1976 v redakcii futbalovo-hokejového týždenníka TIP po triumfe Česko-Slovenska na ME 1976, s nápadom prišiel šéfredaktor Imrich Hornáček. Zatiaľ čo anketa Futbalista roka od roku 1965 vyhlasovala najlepšieho futbalistu, cieľom Jedenástky roka bolo určiť najlepších hráčov na jednotlivých postoch. Výsledky ankety sa určovali na základe hlasovania odborníkov, trénerov všetkých ligových mužstiev a trénerov reprezentačných výberov. Samotné vyhlásenie najlepšej jedenástky sa konalo tradične na konci roka v Ružomberku, len výsledky premiérového ročníka za rok 1976 boli vyhlásené vo februári 1977, žiaľ už bez tragicky zosnulého otca myšlienky Imricha Hornáčka. Kultúrno-spoločenský večer v kine Mier moderoval populárny reportér Gabo Zelenay. V peknej tradícii pokračoval Hornáčkov nástupca Ferdinand Kráľovič, významný podiel na organizácii mali ružomberský rodák, uznávaný futbalový tréner a odborník Jozef Vengloš a riaditeľ Bavlnárskych závodov V. I. Lenina Arúr Mydlo, veľký priaznivec športu. Bavlnárke závody boli dlhoročným patrónom ankety, po ich zániku prevzali patronát nad organizáciou Severoslovenské celulózky a papierne, o čo sa zaslúžil podnikateľ Milan Fiľo, podporovateľ futbalu a basketbalu na Liptove.
V rámci česko-slovenskej ligy sa najčastejšie, päťkrát dostali do ideálnej zostavy roka Jozef Barmoš, Jan Fiala, Zdeněk Nehoda, Ladislav Vízek, Ján Kozák st., Stanislav Griga a Ivan Hašek. Absolútnym rekordérom je so siedmimi účasťami Dušan Tittel, prvýkrát zaradený do ideálnej jedenástky roka ešte vo federálnej lige, zvyšných šesť nominácií získal po roku 1993 v samostatnej slovenskej futbalovej lige. Šesťkrát boli medzi najlepšími Róbert Tomaschek a Marek Ujlaky, päťkrát Vladimír Kinder. Najpočetnejšie klubové zastúpenie v jednom roku mal Bohemians Praha v roku 1982, keď bolo v Jedenástke roka až osem hráčov klubu, v roku 1994 dominoval s rovnakým počtom hráčov Slovan Bratislava.
Ružomberok bol dejiskom 22 ročníkov slávnostného vyhlásenia ankety v rokoch 1976 - 1989 a 1993 - 2000. V roku 1990 boli výsledky ankety vyhlásené len na pôde redakcie TIP-u, v roku 1991 privítala najlepších hráčov Žilina. Rok 1992 priniesol zánik týždenníka TIP, v tomto roku jediný raz nevyhlásili najlepšiu jedenástku. Posledný ročník klasickej Jedenástky roka vyhlásili v roku 2001 v Kongresovom centre Slovenskej sporiteľne v Bratislave, v roku 2002 sa vyhlásenie neuskutočnilo. Od sezóny 2002/2003 sa vyhlasuje Jedenástka sezóny.
Jedenástka sezóny (Fortuna liga)
Jedenástka sezóny je futbalová anketa o najlepšiu jedenástku slovenskej futbalovej ligy, vyhlasovaná na konci ligovej sezóny.
História ankety
Anketa nadviazala na tradíciu ankety Jedenástka roka s tým rozdielom, že najlepších hráčov vyhlasujú nie za kalendárny rok, ale za súťažný ligový ročník. V ankete hlasujú tréneri všetkých ligových tímov, reprezentační tréneri A-mužstva i výberu do 21 rokov a funkcionári Slovenského futbalového zväzu (SFZ) a Únie ligových klubov. Premiérové vyhlásenie Jedenástky sezóny organizoval SFZ v roku 2003 v Topoľčiankach, ďalšie tri ročníky sa konali v tradičnom dejisku Jedenástky roka v Ružomberku Najčastejšie boli dejiskami vyhlasovania ankety Senec a Bratislava, v roku 2017 sa slávnostný akt uskutočnil v Gbeľanoch pri Žiline. V rokoch 2008 - 2010 sa anketa nevyhlasovala, obnovila ju Únia ligových klubov v sezóne 2010/2011. Zvyšujúci počet legionárov v najvyššej súťaži sa prejavil aj vo výsledkoch ankety, v sezóne 2013/2014 sa prvýkrát stalo, že v najlepšej jedenástke bola prevaha legionárov. Ešte početnejšie zastúpenie mali legionári v Jedenástke sezóny 2019/2020, deväť cudzincov doplnili len dvaja slovenskí futbalisti Dominik Greif a Miroslav Káčer. Rekordom ankety je tiež účasť až siedmich hráčov Slovana Bratislava v ideálnej zostave ročníka.
Jedenástka sezóny
Jedenástka sezóny 2002/2003: miesto vyhlásenia Topoľčianky
Emmanuelle Charpentierová
Emmanuelle Marie Charpentierová (* 11. december 1968, Juvisy-sur-Orge, Francúzsko) je francúzska profesorka a výskumníčka v oblastiach mikrobiológie, genetiky a biochémie.
Od roku 2015 pôsobí ako riaditeľka Max-Planck-Gesellschaft pre infekčnú biológiu v Berlíne. V roku 2018 založila nezávislý výskumný inštitút pre výskum patogénov.
V roku 2020 bola spolu s Jennifer Doudnovou ocenená Nobelovou cenou za chémiu za objav spôsobu editácie genómov.
Žaltár
Žaltár (< stará horná nemčina saltári < cirkevná lat. psalterium < ) alebo psaltérium môže byť:
Žaltár môže byť aj:
Vendel
Vendel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gejza Porubszky
ThDr. Gejza Porubszky (maď. Porubszky Géza) (* 12. marec 1887, Hronovce – † 6. august 1971, Várpalota) bol rímskokatolícky kňaz a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska a maďarského kráľovstva.
Teologické štúdiá ukončil na Pazmáneu vo Viedni a získal tam doktorát. Začínal ako kaplán v Nagyoroszi a v Leviciach. Počas I. svetovej vojny bol dva roky poľným kaplánom na haličskom a talianskom fronte. Za túto činnosť mu bol udelený kaplánsky záslužný kríž s mečmi, Červený kríž s mečmi a tímový kríž Károly. V roku 1918 sa nakrátko stal kaplánom v Ostrihome a v Nových Zámkoch. Od roku 1921 bol farárom v Kameníne, kde zotrval až do roku 1938. Bol členom Krajinskej kresťansko-socialistickej strany. V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za jej poslanca. O mandát prišiel v súvislosti so zmenou hraníc Česko-Slovenska po Viedenskej arbitráži v závere roku 1938. Ešte predtým 7. októbra 1938 sa v Bratislave zúčastnil na zasadnutí Maďarskej národnej rady, kde prítomní vyhlásili odtrhnutie sa od Česko-Slovenska. Po Viedenskej arbitráži v Štúrove oficiálne vítal prichádzajúcu maďarskú armádu. Následne bol kooptovaný do maďarského parlamentu ako zástupca novopripojených území. Poslancom zostal aj po voľbách v roku 1939 do roku 1944. Po skončení II. svetovej vojny bol vysídlený z Česko-Slovenska. Následne pôsobil ako farár v Hédervári.
Chrám svätého Teodora Tirona (Panagiurište)
Chrám svätého Teodora Tirona,  známy aj ako len Chrám svätého Teodora  je pravoslávny chrám z  16. storočia, ktorý sa nachádza v meste Panagiurište v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Lokalita
Chrám svätého Teodora Tirona sa nachádza v centrálnej časti mesta Panagiurište. Leží na severozápadnom úpätí pahorku Maňovo Bărdo, na ktorom stojí Národný pamätný komplex Aprilci.
Dejiny
Chrám svätého Teodora je najstarším chrámom v Panagiurišti. Bol postavený v priebehu 16. storočia, keď Panagiurište začalo ekonomicky rásť a prosperovať.
Chrám bol postavený z finančných prostriedkov zámožnejších obyvateľov Panagiurišta. Výstavba nových kresťanských chrámov nebola v 16. storočí v Bulharsku osmanskými úradmi v zásade povoľovaná. Chrám svätého Teodora Tirona je tak výnimkou, ktorú odôvodňovalo špeciálne postavenie Panagiurišta. To vyplývalo zo skutočnosti, že v ňom žili príslušníci špeciálnych bulharských povolaní, ktorí mali špeciálne práva a boli oslobodení od daňovej povinnosti. Patrili k nim predovšetkým tzv. derventžijovia (špeciálna vojenská zložka ochraňujúca horské priechody) a dželepkešani (chovatelia oviec a kôz, ktorí časť svojich stád chovali špeciálne pre potreby štátu, ktorý ich každoročne vykupoval za fixne stanovené ceny). Neskôr k privilegovaným vrstvám patrili aj beglikčijovia (výkupcovia daní) a dželepčijovia (výkupcovia dobytka). Prítomnosť týchto vrstiev dávala osade privilegované postavenie a bránilo osídľovaniu miesta Turkami. Pravdepodobne ešte v 16. storočí bola pri budove otvorená chrámová škola, kde kňazi učili deti čítať a písať v bulharskom jazyku.
Chrám bol vážne poškodený a vypálený počas nájazdov kărdžalijcov na prelome 18. a 19. storočia. Následne bol reštaurovaný v rokoch 18081809. V tom čas už chrám nepostačoval rozrastajúcemu sa obyvateľstvu a tak bol k južnej fasáde budovy v rokoch 18181823 pristavaný nový, väčší a priestrannejší Chrám Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu. Obidva chrámy boli vypálené v priebehu udalostí aprílového povstania v roku 1876. Po oslobodení Bulharska v roku 1878 bol chrám spolu s Chrámom Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu zreštaurovaný. Reštauračné práce prebiehali v rokoch 1878 1880.
Súčasné využitie budovy
Chrám svätého Teodora sa od poslednej rekonštrukcie na konci 19. storočia až do súčasnosti používa ako krstiteľnica, ako aj miesto na ospevovanie mŕtvych.
Charakteristika
Je pravdepodobné, že vo vnútri budovy bola kedysi nástenná fresková výzdoba, z ktorej však po opakovanom poškodení chrámu nič nezostalo. Steny sú dnes holé, len s modrým lemovaním na rohoch.
Ikonostas je jednoduchej drevenej konštrukcie. Vyrezávaná je len koruna v jeho hornej časti. Bol vyrobený po oslobodení Bulharska. Oltárne ikony boli namaľované v roku 1885. Ich autorom je Nikola Obrazopisov.
Gesta Danorum
náhľad|Gesta Danorum Gesta Danorum (v preklade z  „Skutky Dánov“) je kronika napísaná dánskym historikom Saxom Grammaticom asi roku 1205, ktorá zachytáva dejiny Dánska od najstarších čias až po rok 1185. Pozostáva zo 16 kníh, pričom tri posledné opisujú skutočné historické udalosti. Prvé knihy tvoria latinské preklady starých dánskych básní a piesní.
Yves Robert
Yves Robert (* 19. jún 1920, Saumur, Francúzsko† 10. máj 2002, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky filmový režisér, scenárista, producent a herec. Preslávil sa najmä réžiou dvoch filmov o veľkom blondínovi v hlavnej úlohe s Pierrom Richardom. náhľad|Yves Robert pochovaný na cintoríne [[Montparnasse.]]
Životopis
Yves Robert sa narodil v Saumure, ale časť svojho detstva prežil v Pouancé, (na severe Maine-et-Loire) so svojimi rodičmi. Yves Robert zdieľal život herečky Rosy Varte. Je ženatý s herečkou Danièle Delorme, s ktorou v roku 1961 založil produkčnú spoločnosť Les Films de la Guéville.
V roku 1967 natočil film Šťastný Alexander, ktorý odštartoval nie len kariéru Pierra Richarda a Philippa Noireta ale aj Vladimira Cosmu, francúzskeho hudobného skladateľa. V sedemdesiatych rokoch natočil veľa významných filmov ako napr.: Veľký blondín s čiernou topánkou (za ktorý dostal dve ceny Zlatého a Strieborného medveďa), Návrat veľkého blondína, Záletník, Dvojča alebo veľmi úspešný film Oteckova sláva. Väčšina jeho filmov zaznamenala komerčný úspech.
Bohužiaľ 10. mája 2002, náhle zomrel na krvácanie do mozgu. Je pochovaný na cintoríne Montparnasse s epitafom „Muž radosti...“.
Katisma
Katisma alebo kafizma (gr. κάθισμα, csl. каѳисма) je časť Žaltára pozostávajúca z niekoľkých žalmov a používaná v cirkvách byzantského obradu. Názov je odvodený od gréckeho καθίζειν (sedieť), pretože počas čítania katismy sa môže sedieť.
Celý Žaltár je rozdelený na 20 katisiem. Tie sa ešte delia každá na 3 antifóny alebo statije (gr. στάσεις) alebo slávy. Rozdelenie žalmov do katisiem je urobené tak, aby bol každá katisma zhruba rovnako dlhá, takže niektoré katismy obsahujú viacej žalmov, iné menej. V cirkvách byzantského obradu sa používa počítanie žalmov podľa Septuaginty a rozdelenie žaltára na katismy je nasledujúce:
Kvôli ľahšej orientácii sú v uvedenej tabuľke žalmy očíslované aj hebrejským číslovaním v hranatých zátvorkách [], a to pri žalmoch, kde sa hebrejské číslovanie líši od číslovania Septuaginty.
Pri kompletnej modlitbe časoslova sa celý Žaltár postupne po katismách prečíta za jeden týždeň, v období Veľkého pôstu sa dokonca za týždeň prečíta kompletne dva razy.
Nasleduje prehľad čítania katisiem na bohoslužbách v rôznych obdobiach roka.
Mimo Veľkého pôstu:
1., 2., 3., 4., a 6. týždeň Veľkého pôstu:
5. týždeň Veľkého pôstu:
Keď Zvestovanie pripadne na štvrtok Veľkého kánona, katismy pre 5. týždeň sú nasledujúce:
Veľký týždeň:
Mnoho optinských mníchov čítalo každý deň súkromne mimo bohoslužieb okrem iného aj zaradom po jednej katisme zo Žaltára.
Vergéal
Vergéal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Kostol Navštívenia Panny Márie (Závod)
Kostol Navštívenia Panny Márie je goticko-renesančná stavba, ktorej pôvod siaha do 14. storočia. Nachádza na cintoríne v severnej časti obce Závod, spadajúcej do Malackého okresu v Bratislavskom kraji. Kostol patrí medzi najhodnotnejšie pamiatky na južnom Záhorí a od 14. septembra 1963 sa radí medzi kultúrne pamiatky. Je vo vlastníctve Rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku, v správe Rímskokatolíckej cirkvi farnosti Závod.
14.17. storočie
Kostol bol podľa literatúry a miestnej tradície postavený v roku 1339. Na tento rok odkazuje aj nápis 1339 na hlinenej tabuľke zavesenej v podveží kostola. Počas Bočkajovho povstania bol však zničený a to zásadne. Renovačné práce boli ukončené v roku 1622, kedy bol kostol novo zaklenutý, vymaľovaný a zasvätený patrónovi obce – Michalovi Archanjelovi. Vysviacku vykonal biskup Ján Pyber, kedy bol do oltára vložený písomný dokument o posviacke kostola a relikvie svätých Ambróza a Kolomana. Z rovnakého roku pochádzali aj fragmenty nástenných malieb, ktoré sa však spolu s pôvodným oltárom nezachovali. Farnosť bola v obci Závod založená v roku 1630.
Vergéal
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kostol Navštívenia Panny Márie (Závod)
18.20. storočie
V druhej polovici 18. storočia, konkrétne v roku 1777 bola prevedená jeho rekonštrukcia kvôli schátralému stavu. Bol postavený nový oltár v klasicistickom štýle s festonmi, rozetami a pilastrami na ktorom sa nachádzali barokové sochy. Celkovo má tri drevené oltáre. Veľký, oltár svätého Michala, ktorý bol pozlátený, farebný a maľovaný s drevenými sochami svätého Bartolomeja a svätého Mateja a na vrchu štyroch drevených anjelov. Druhý oltár svätého Jána Nepomuckého sčasti pozlátený a taktiež farebný s drevenými sochami svätého Gregora pápeža, svätého Ambróza biskupa, svätého Jána Evanjelistu a svätého Jána Krstiteľa. Tretí je oltár Sedembolestnej Panny Márie, pozlátený, farebný so sochami dvoch anjelov, Márie Salomi, Márie Magdalény a do dreva vytesaný nápis : JESUS – HOMO – SALVATOR (JEŽIŠ – ČLOVEK – SPASITEĽ). Na drevených vyrezávaných stĺpoch s parapetom na ktorom sú dochované renesančné maľby svätíc a svätcov je postavený drevený organový chór, ktorý sa do smeru lode otvára tromi arkádami pričom stredná je širšia. Krsteľnica bola kamenná, ozdobená drevenou korunou a železnými plieškami. No nezachoval sa organ, sochy, oltáre ani zvony. V roku 1897 bol postavený nový, väčší kostol v novogotickom slohu a funkcia starého kostola sa zmenila na kaplnku. Zároveň bol nový kostol znovu zasvätený Michalovi Archanjelovi čo znamenalo, že sa musela nájsť náhrada starému a tak bol zasvätený sviatku Navštívenia Panny Márie. Pôvodný oltárny obraz svätého Michala archanjela bol presunutý do nového kostola a nahradený obrazom Piety, ktorý je v kostole dodnes.
Vergéal
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol Navštívenia Panny Márie (Závod)
18.20. storočie
Počas 1. svetovej vojny boli armádou kostolu odobraté dva staré zvony a v obci zostal jediný malý zvon v novom kostole. V roku 1923 boli obci Závod zhotovené tri zvony z ktorých jeden putoval do starého kostola. Všetky tri zvony boli vysvätené Msgr. Andrejom Hlinkom. Po čas druhej svetovej vojny si vojaci na jeho veži vytvorili pozorovateľňu, kvôli čomu sa stal terčom útoku a bol opäť poškodený. Hneď po skončení vojny sa uskutočnili len najdôležitejšie opravy. Rozsiahlejšia oprava kostola sa uskutočnila v roku 1949, ďalšie práce na kostole sa previedli až v roku 1992, pričom prebehla reštaurácia sôch a oltára v kostole. Po ukončení prác bol kostol vykradnutý pričom boli ukradnuté dve významné sošky s veľkou historickou hodnotou, ktoré sa aj napriek odhaleniu páchateľov do kostola už nevrátili. Do roku 1997 sa dokončili všetky vonkajšie a vnútorné práce, no v roku 1999 bol kostol opäť vykradnutý. Ukradnutý bol obraz Ukrižovaného, obraz svätého Michala Archanjela a drevená procesiová socha Božského Srdca.
Súčasnosť
V súčasnosti kostol slúži ako pohrebná kaplnka.
Exteriér
Kostol vo svojich odstupňovaných architektonických hmotách predstavuje jednoloďovú stavbu s gotickou pôdorysnou osnovou, ktorá je vo východnej časti ukončená kňazišťom, pri ktorom je pristavená sakristia. Na západe je kostol ukončený predstavanou vežou, ktorá je zastrešená vysokým osemuholníkovým ihlanom z betónu. Strecha bola pôvodne pokrytá šindľom. Loď a kňazište majú sedlové strechy pokryté betónovými škridlicami. Sakristia je zastrešená pultovou strechou taktiež pokrytou betónovými škridlicami. Fasády kostola sú bez plastickej výzdoby členené opornými piliermi. Pristavená sakristia má na východnej strane malé obdĺžnikové okno a na západnej samostatný vstup. Kňazište má na južnej a juhovýchodnej strane dve obdĺžnikové okná, ktoré sú polkruhovito ukončené. Loď má na severnej strane jedno a na južnej strane dve vertikálne polkruhovito ukončené okná. Na južnej strane je taktiež umiestnený vstup do kostola umiestnený medzi dvoma piliermi. Veža ktorej štvoruholníkový pôdorys sa v 2/3 výšky mení na tvar osemuholníka má na západnej strane vstupný portál s lomeným oblúkom. Vyššie nad vstupom sa nachádzajú dva vertikálne otvory uložené nad sebou. V hornej časti veže sa nachádzajú na štyroch stenách obdĺžnikové otvory s polkruhovým ukončením. Strecha veže je vo vrchole ukončená krížom na kovovej bani. Kostol je vystavaný z tehál, fasáda je hladko omietnutá a natretá na bielo a farebne odlíšený len sokel sivej farby, ktorý obieha po obvode celého kostola. Na veži je vytvorený odskokom muriva no na zvyšku stavby ho tvorí hrubšia vrstva omietky.
Interiér
Vnútri je kostol zaklenutý valenou lunetovou klenbou, pochádzajúcou z čias prvej rekonštrukcie kostola. Sakristia je zaklenutá krížovou klenbou. Drevený strop pod chórom, na ktorý vedú schody pochádzajúce z čias prvej rekonštrukcie (rok 1622) je kazetovaný, vyzdobený renesančným ornamentom, ktorý tvoria rozviliny. Výtvarná výzdoba v kostole pochádzajúca z roku 1622 je zachovaná len vo fragmentálnom stave. Pomaľované plochy sa nachádzajú na klenbe kňazišťa a na širokom páse steny víťazného oblúka v pohľade od lode, kde je vo vrchole znázornená kompozícia dvoch anjelov. Na ploche klenby nad chórom je zachovaný medailón postavy svätca – pravdepodobne ide o svätého Pavla apoštola. V súčasnosti sú maľby zatreté vápennou omietkou s cieľom ich konzervácie. Hlavný oltár predstavuje pozlátenú klasicistickú skladbu pozostávajúcu z pilastrov, ktoré nesú prehnuté kladie s Božím okom. Pod hlavným oltárnym obrazom, ktorý je situovaný v strede sa nachádza svätostánok s volutami po bokoch. Po bokoch hlavného oltára sa nachádzajú sochy, ktoré boli dodatočne inštalované. Na mieste hlavného oltárneho obrazu je v súčasnosti obraz od miestneho rodáka Pavla Žáka. Obraz Piety, ktorý zobrazuje sediacu Bolestnú Pannu Máriu s Kristom na kolenách. Nad vstupom do sakristie sa nachádza barokový obraz ukrižovaného Krista na kríži, pod ktorým by mala kľačať Mária Magdaléna. Na ľavej strane od oltára sa nachádzajú v lunete plastiky svätíc medzi ktorými sa nachádza veľký drevený kríž. Po bokoch oltáru sú dve barokové plastiky svätcov, ktorí majú pohľady upreté do hora. Jedna z plastík by mala podľa charakteristických znakov predstavovať svätého Bartolomeja, ktorý bol stiahnutý z kože. Súčasné lavice vyhotovil miestny stolár Jozef Egl.
Vern-sur-Seiche
Vern-sur-Seiche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012 – nižšie výkonnostné kategórie
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012 sa okrem elitnej Top divízie hrali aj v týchto piatich nižších výkonnostných kategóriach:
Thomas Frank
Thomas Frank (* 9. október 1973, Frederiksværk) je dánsky profesionálny futbalový tréner. V súčasnosti je trénerom klubu Brentford FC, ktorý pôsobí v Premier League.
Brøndby
Po osemnástich rokoch trénovania mládeže počas ktorých pôsobil ako manažér niekoľkých dánskych mládežníckych reprezentácií, sa Frank v roku 2013 stal trénerom dánskeho klubu Brøndby IF. V sezónach 2013/2014 a 2014/2015 dosiahol 4. a 3. miesto, čo zabezpečilo postup do do kvalifikačnej fázy Európskej ligy, ale nepodarilo sa mu priviesť klub do skupinovej fázy ani v jednej sezóne. 9. marca 2016 z Brøndby odišiel.
Brentford
Po jeho odchode v roku 2016 prešiel do anglického Brentfordu, kde dva roky pôsobil ako asistent Deana Smitha, a v októbri 2018 bol povýšený do úlohy hlavného trénera. Na konci sezóny 2020/21 sa Frank stal iba druhým trénerom Brentfordu, ktorý klub doviedol k postupu do Premier League.
Premier League (2021-dodnes)
V sezóne 2021/2022 sa Brentford umiestnil na konečnej 13. pozícií v tabuľke. Frank taktiež s klubom podpísal predĺženie zmluvy do roku 2027.
V sezóne 2022/2023 Brentford išiel do posledného hracieho kola sezóny s víziou boja o miesto v európskej súťaži, ale aj napriek víťazstvu 1:0 nad Manchestrom City výsledky iných klubov viedli k tomu, že Brentford skončil v tabuľke na 9. mieste.
Trénerské štatistiky
''K 9. januáru 2023 ''
Prokimen
Prokimen je verš zo žalmu, ktorý sa spieva zvyčajne pred čítaniami na božskej liturgii alebo inej bohoslužbe v cirkvách byzantského obradu.
Julia Indichova
Julia Indichova (* 17. november 1949, Košice) je americká aktivistka za reprodukčné práva a spisovateľka. Známa je najmä pre jej knihu Inconceivable: A Woman’s Triumph Over Despair and Statistics (2001), ktorá bola oslavovaná časopisom Library Journal. V roku 1997 založila portál FertileHeart.com, ktorý slúži ako globálna komunita pacientov, zameraná na rôzne prístupy na zlepšenie reprodukčného zdravia.
Životopis
Julia Indichova sa narodila a vyrastala v Košiciach aj po následkoch druhej svetovej vojny. Jej starší brat, dve babičky a teta boli zavraždení nacistami a obaja jej rodičia prežili držanie v koncentračných táboroch.
Vo veku desiatich rokov začala pracovať ako profesionálna herečka a neskôr začala študovať na Vysokej škole muzických umení v Bratislave. V júni 1969, rok po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, emigrovala do Spojených štátov. V roku 1972 získala bakalársky titul v divadelnom umení a ruštine na Montclair State College.