cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biomasa (energetika)
Drevo dnes zostáva najväčším energetickým zdrojom biomasy. Príklady zahŕňajú lesné pozostatky (ako sú napr. odumreté stromy, konáre a pne), vetvičky, drevná štiepka. V druhom ponímaní biomasa zahŕňa rastlinnú alebo živočíšnu hmotu, ktorá môže byť prevedená na vlákna alebo iné priemyselné chemikálie vrátane biopalív. Priemyselná biomasa môže byť produkovaná z mnohých druhov rastlín, ako ozdobnica čínska (Miscanthus sinensis), proso, konope, kukurica, topoľ, vŕba, cirok, cukrová trstina, repka olejná, bambus a rôznych ďalších druhov stromov od eukalyptu po palmu olejnú.
Rastlinná energia je produkovaná z plodín špeciálne pestovaných ako palivo, ktoré poskytnú veľké výstupné množstvo biomasy pri malej vstupnej energii. Príkladom takejto rastliny je pšenica, ktorá typicky poskytne 7,5 až 8 ton zrna a 3,5 až 5 ton slamy z hektára. Zrno sa môže použiť na kvapalné pohonné hmoty, slama sa môže spáliť s cieľom produkcie tepla alebo elektriny.
Rastlinná biomasa sa môže degradovať z celulózy na glukózu a výsledný cukor sa môže použiť ako biopalivo prvej generácie. Biomasu možno premeniť na iné použiteľné látky ako napr. metán, pohonné hmoty ako etanol a bionafta. Hnijúce odpadky, poľnohospodársky odpad a odpad po ľuďoch, to všetko uvoľňuje metán – tiež nazývaný „skládkový plyn“ alebo „bioplyn“. Plodiny ako kukuricu a cukrovú trstinu možno fermentovať na etanol. Bionafta, ďalšia pohonná látka, sa dá vyrábať zo zvyškov potravinových produktov ako sú rastlinné oleje a živočíšne tuky.
Biomasa sa považuje za obnoviteľný zdroj energie, pretože na regeneráciu využitých zásob je potrebná pomerne krátka doba. V prípade rastlinnej biomasy je dôležité, že sa uhlík vracia späť do prírodného kolobehu prostredníctvom fotosyntézy, takže záťaž prostredia skleníkovými plynmi je veľmi malá. Tento fakt robí z biomasy tzv. neutrálny zdroj emisií CO2 Dominantným zdrojom bioenergie je v súčasnosti pevná biomasa a tento trend by sa nemal v tomto desaťročí v Európe zmeniť. Prudko rastie trh s drobným lisovaným drevným odpadom, tzv. peletami, ktoré sa používajú v individuálnych systémoch vykurovania, ale aj vo veľkých systémoch kombinovanej výroby tepla a elektriny. Výhodou peliet je ich vysoká energetická hustota, štandardizovaná kvalita, jednoduchá doprava a využiteľnosť v automatizovaných vykurovacích systémoch.
Vznik a zdroje biomasy
Rastliny na svoj rast využívajú oxid uhličitý z atmosféry a vodu zo zeme, ktoré vďaka fotosyntéze pretvárajú na sacharidy, stavebné články biomasy. Energia slnečných fotónov, ktorá je hybnou silou fotosyntézy, sa uskladní v chemických väzbách organického materiálu.
Pri spaľovaní biomasy sa energia uskladnená v chemických väzbách opäť uvoľňuje. Kyslík zo vzduchu sa spája s uhlíkom z biomasy, pričom vzniká oxid uhličitý a voda. Tento proces je cyklicky uzatvorený, pretože vznikajúci oxid uhličitý je vstupnou látkou pre novú biomasu.
Primárna forma biomasy je forma vzniknutá fotosyntézou, preto možno považovať energiu získanú z biomasy za uskladnenú energiu Slnka. Chemický priebeh fotosyntézy možno zapísať sumárnou rovnicou:
Zdroje biomasy
Drevospracujúci priemysel je hlavným zdrojom biomasy. Samozrejme, že za energeticky využiteľnú biomasu sa považuje iba odpad, ktorý pri týchto činnostiach vzniká, ten však tvorí nezanedbateľný potenciál. Ide napríklad o tenčinu a hrubinu z porastov, pne a korene, štiepky, piliny, hobliny atď. Zdrojom dreva sú v iných krajinách často tzv. energetické lesy. Tie by sa mohli stať výdatným zdrojom aj na Slovensku, ide špeciálne rýchlorastúce nenáročné dreviny s rúbnou dobou 35 rokov.
Druhým významným zdrojom biomasy je živočíšna výroba. Na Slovensku by bolo možné získavať bioplyn predovšetkým zo živočíšnej produkcie. Na Slovensku je chovaných asi 1 mil. ks dobytka, 2 mil. ks ošípaných a 12 mil. ks hydiny. Hnoj, ktorý pri tejto produkcii vzniká, je problémom, pretože znečistením ohrozuje spodné vody a ak je bez odplynenia používaný ako hnojivo (čo sa deje v absolútnej väčšine prípadov), uvoľňuje sa z neho metán, ktorý voľne uniká do atmosféry a posilňuje skleníkový efekt. Ak by bolo 10 mil. ton hnoja, ktoré sa vyprodukuje len pri chove dobytka využitých v energetike, bolo by možné z neho získať až 277 mil. m3 bioplynu ročne. V praxi by bolo možné z tohto bioplynu získať 1,95 TWh elektrickej energie. V praxi by však bolo realistické očakávať využitie maximálne 6,9 PJ, čo by pokrylo napríklad spotrebu elektriny v 300 000 domácnostiach a umožnilo teplom zásobovať 60 000 domácností.
Ďalšou možnosťou získavania biomasy je využitie komunálneho a poľnohospodárskeho odpadu. Ročne sa na Slovensku vyprodukuje asi 1,5 milióna ton komunálneho odpadu, z toho asi 400 000 ton tvorí organický odpad, ktorý je možné využiť na výrobu bioplynu. Bioplyn predstavuje potenciál 0,3 TWh elektrickej energie (10 % ročnej spotreby v slovenských domácnostiach) a 0,6 TWh tepelnej energie (ročná spotreba tepla pre asi 30 000 domácností). Slama je bežným vedľajším produktom v poľnohospodárstve, u nás sa zatiaľ chápe tiež ako odpad. Na Slovensku máme asi pôdy, na ktorých sa pestujú obilniny. Ročne by z nich bolo možné získať cca 2 milióny ton prebytočnej slamy. Z tohto množstva biomasy by bolo možné získať 2,8 TWh elektrickej energie, čo predstavuje asi 6 % ročnej spotreby a 4,8 TWh tepelnej energie (pokrytie ročnej spotreby v 300 000 domácnostiach).
Na rozdiel od iných druhov zdrojov energie existujú pri biomase aj účelovo vytvárané zdroje. Ide o tzv. energetické porasty (rastliny). Energetické rastliny môžeme rozdeliť do dvoch skupín – rýchlorastúce dreviny a úžitkové plodiny.
Rýchlorastúce plodiny a ich ročná výnosnosť suchej biomasy:
Ako energetická rastlina sa môže využívať aj konope, ale to býva často problematické pre podozrenie zo zneužitia týchto rastlín na výrobu omamných látok. Toto podozrenie však nie je pri technických odrodách konope opodstatnené, pretože tieto druhy sú pre výrobu omamných látok v podstate nepoužiteľné. Zatiaľ čo na spomínané účely sa využíva konope indické, v priemysle ide o druh konope siate, ktoré je na Slovensku tradičnou rastlinou.
Energetické rastliny sa pestujú na monokultúrnych plantážach. Je potenciálne možné pestovať ich všade tam, kde došlo k znehodnoteniu poľnohospodárskej pôdy, kde dochádza k ústupu poľnohospodárstva a zmenšuje sa plocha obhospodarovaných pôd alebo tam kde by nebolo vhodné pôdy využívať na pestovanie potravín, ako napríklad pri cestách alebo inak ekologicky zaťažovaných územiach. V Energetickej koncepcii pre Slovensko sa odhaduje, že už v roku 2005 bolo možné využiť takejto pôdy. Z ekonomických a ekologických dôvodov sa uvažuje o zalesnení a zatrávnení poľnohospodárskej pôdy, ktorá by mohla byť efektívne využitá na pestovanie energetických rastlín. Energetický potenciál tejto pôdy v prípade, že by sa na nej vysadili napríklad rýchlorastúce dreviny, by bol 100 PJ (1/7 ročnej spotreby energie na Slovensku).
Historicky najstaršie metódy spracovania
Najstarším známym spôsobom spracovania je spaľovanie a kompostovanie biomasy. Spaľovanie je najjednoduchšou metódou pre termickú premenu obnoviteľných aj fosílnych palív za dostatočného prísunu kyslíka na tepelnú energiu. Táto technológia je dokonale spracovaná. Získaná tepelná energia sa následne využije na kúrenie, technologické procesy alebo na výrobu elektrickej energie.
Spaľovanie biomasy väčšinou nevyžaduje predbežnú špeciálnu úpravu paliva. Je prijateľná aj vyššia vlhkosť suroviny. Vzhľadom na charakter biomasy a jej premenné zloženie je nutné venovať pozornosť podmienkam spaľovania a čisteniu vystupujúcich spalín, kde je nevyhnutné kontrolovať predovšetkým emisie oxidu uhoľnatého a tuhých látok. Na spaľovanie biomasy sa v súčasnosti používa spaľovanie na rošte, alebo spaľovanie vo fluidnej vrstve. Rozšírenejším spôsobom je momentálne spaľovanie na rošte, kvôli nižšej cenovej náročnosti spaľovacích kotlov.
Kompostovanie je aeróbny proces premeny organických materiálov vplyvom bakteriálnej aktivity na kompost.
Súčasné spôsoby využitia biomasy
Podľa princípu samotnej konverzie energie je možné definovať niekoľko spôsobov získavania energie z biomasy: Existuje teda viacero spôsobov využitia biomasy na energetické účely; v praxi prevládajú pri suchých procesoch rôzne formy spaľovania, pri mokrých procesoch výroba bioplynu anaeróbnou fermentáciou. Z ostatných spôsobov najmä výroba metylesteru z bioolejov.
Spôsoby konverzie biomasy na energiu:
Energetická hodnota niektorých palív:
Termochemická premena (suché procesy)
Technológia priameho spaľovania biomasy je najbežnejším spôsobom jej energetického využitia. Je to metóda v praxi overená a komerčne dostupná na vysokej úrovni. Význam má predovšetkým spaľovanie odpadového dreva a odpadov z poľnohospodárskej produkcie (slama). Vznikajúce teplo sa využíva na vykurovanie, v technologických procesoch (procesné teplo) alebo na výrobu elektrickej energie. Spaľovací proces v dreve prebieha v nasledujúcich fázach: Pre účinné spaľovanie je potrebné zabezpečiť:
Pyrolýza je to termochemický rozklad organického materiálu pri vysokých teplotách, pričom absentuje kyslík (alebo halogény). Tento dej v sebe zahŕňa súčasnú zmenu chemického zloženia a materiálnej fázy. Pyrolýza je nevratná. Ide o jednoduchý a pravdepodobne najstarší spôsob úpravy biomasy na palivo vyššej kvality – tzv. drevné uhlie. Na jeho výrobu je okrem dreva možné využiť aj iné suroviny, napríklad slamu. Pyrolýza spočíva v zohrievaní biomasy (ktorá je často rozdrvená a dodávaná do reaktora) za spomínanej neprítomnosti vzduchu na teplotu 300500 °C, až do doby, pokiaľ z nej neuniknú všetky prchavé látky. Zvyšok – drevné uhlie – je palivo, ktoré má takmer dvojnásobnú energetickú hustotu v porovnaní so vstupnou surovinou a navyše lepšie horí (horí pri vyššej teplote). V mnohých krajinách sveta sa dnes vyrába drevné uhlie pyrolýzou dreva. V závislosti od obsahu vlhkosti a účinnosti procesu je potrebných asi 410 ton dreva na výrobu jednej tony drevného uhlia. Z procesu sa nedá úplne vylúčiť kyslík, a preto aj pri pyrolýze dochádza v malej miere ku oxidácii. Z technologického hľadiska možno pyrolýzu ako proces rozdeliť podľa dosahovanej teploty na: V závislosti na dosahovanej teplote môžeme pri procese pyrolýzy pozorovať rad dejov, ktoré možno pre jednoduchosť rozdeliť do 3 teplotných intervalov. V oblasti teplôt do 200 °C dochádza k sušeniu a tvorbe vodnej pary fyzikálnym odštiepením vody. Tieto procesy sú silne endotermické. V rozmedzí teplôt 200 až 500 °C nasleduje oblasť tzv. suchej destilácie. Tu nastáva v značnej miere odštiepenie bočných reťazcov z vysokomolekulárnych organických látok a premena makromolekulárnych štruktúr na plynné a kvapalné organické produkty a pevný uhlík. Vo fáze tvorby plynu v oblasti teplôt 500 až 1200 °C sú produkty vzniknuté suchou destiláciou ďalej štiepené a transformované. Pritom ako z pevného uhlíku, tak aj z kvapalných organických látok vznikajú stabilné plyny, ako napr. H2, CO, CO2 a CH4.
Splyňovanie je proces, ktorý premieňa organické materiály na horľavé plyny (vodík, oxid uhoľnatý, metán), ale vznikajú tu aj nehorľavé látky. Proces splyňovania bol využívaný už od 19. storočia na splyňovanie uhlia. V dnešnej dobe sa splyňovanie uhlia využíva najmä v moderných uhoľných elektrárňach, ktorých výhodou je že sú ekologickejšie. Na splyňovanie biomasy sú v súčasnej dobe používané dva základné spôsoby: Celý proces prebieha pri nedokonalom (čiastočnom) horení a ohrievaní biomasy teplom vznikajúcim pri horení. Vznikajúca zmes plynov má vysokú energetickú hodnotu a môže byť použitá ako iné plynné palivo pri výrobe tepla a elektriny aj v motorových vozidlách. Vo vozidlách však tento plyn vedie k nižšiemu výkonu motora asi o 40 %.
Splyňovanie prebieha v kotli s obmedzeným prístupom vzduchu. Nedostatok kyslíka spôsobuje nedokonalé horenie. Pri úplnom horení uhľovodíkov (z ktorých sa drevo skladá) sa kyslík spája s uhlíkom, pričom vzniká CO2 a H2O. Obmedzený prístup vzduchu ešte stále umožňuje mierne horenie, pri ktorom vzniká CO, ale vodík sa nespája len s kyslíkom za vzniku molekuly vody, ale uvoľňuje sa ako čistý plyn – vodík – H2. Pri procese sa uvoľňujú aj iné zložky, ako napríklad uhlík, ktorý tvorí dym. Teplo vznikajúce pri nedokonalom spaľovaní sa využíva na porušovanie väzby medzi uhľovodíkovými atómami. Vznikajúce uhlíkové a vodíkové atómy sa však spájajú s inými, pričom sa uvoľňuje teplo, ktoré udržuje celý proces bez dodávania energie zvonku. Výsledkom je vznik plynov, ktoré sa ďalej môžu spaľovať.
Biochemická premena (mokré procesy)
Fermentácia roztokov cukrov je spôsob výroby etanolu (etylalkoholu) z biomasy. Je to anaeróbny biologický proces, pri ktorom sa cukry menia pôsobením mikroorganizmov (kvasinky) na alkohol – etanol, resp. metanol. Etanol je veľmi kvalitné kvapalné palivo, ktoré podobne ako metanol je možné využiť ako náhradu za benzín v motorových vozidlách. Na výrobu etanolu, ale aj metanolu, sa ako vhodné suroviny dajú využiť viaceré rastliny napríklad obilie, zemiaky, kukurica, cukrová trstina, cukrová repa, ovocie a iné plodiny. Hodnota ktorejkoľvek vstupnej suroviny pre fermentačný proces závisí od jednoduchosti, s akou je možné z nej získať cukry. Najlepšou surovinou sa ukazuje cukrová trstina resp. melasa vznikajúca po extrakcii z jej šťavy. Inými vhodnými surovinami sú zemiaky alebo obilniny. Cukry je možné vyrobiť aj z celulózy (dreva), ale proces je komplikovanejší. Celulóza sa najskôr pomelie a potom zmieša s horúcou kyselinou. Po 30 hodinách kaša obsahuje asi 610 % alkoholu, ktorý je možné získať destiláciou. Vzhľadom na to, že použitá surovina sa nepremení celá na biopalivo, vznikajú pri tomto procese cenné vedľajšie produkty, ktoré môžu nahradiť bielkovinové krmivá. Celý proces fermentácie si vyžaduje značné množstvo tepla, ktoré sa zvyčajne vyrába spaľovaním rastlinných zvyškov. Hoci strata energie je pri výrobe etanolu veľká, býva zvyčajne vykompenzovaná kvalitou paliva a jeho transportovateľnosťou.
Je to súbor procesov, pri ktorom vďaka mikroorganizmom dochádza k rozkladu organického materiálu za neprítomnosti kyslíka, tak ako tomu bolo pri pyrolýze. Tento proces sa využíva pre priemyselné alebo domáce účely pre nakladanie s odpadmi alebo k produkovaniu palív. Anaeróbne vyhnívanie sa využíva pri väčšine priemyselných fermentácií k produkcii potravinových výrobkov, taktiež aj fermentácia v domácnostiach. Vyskytuje sa prirodzene v niektorých pôdach a v jazerných a oceánskych sedimentoch, kde sa zvyčajne hovorí o tzv. „anaeróbnej činnosti“. Toto je zdrojom močiarového metánu, ktorý bol objavený Voltom v 1776.
Príroda má teda schopnosť postarať sa o likvidáciu organických zvyškov cestou ich rozkladu. Získavanie bioplynu z odpadov a jeho spaľovanie plynovými turbínami je proces nenáročný a technologické prvky sú bežne dostupné na trhu. Nenáročnosť získavania bioplynu a jeho premeny na užitočnú energiu je evidentná aj tým, že v rozvojových krajinách, ako sú India alebo Čína, existuje niekoľko miliónov veľmi jednoduchých rodinných zariadení, využívajúcich bioplyn len na výrobu tepla na varenie v domácnostiach.
Fyzikálna a chemická premena
Štiepky sú 2 dlhé kúsky dreva, ktoré sa vyrábajú štiepkovaním z drevných odpadov. Výhodou štiepok je, že rýchlejšie schnú, než kusové drevo a tiež umožňujú automatickú prevádzku kotlov. Problémom je zabezpečenie paliva s optimálnou vlhkosťou v zimných mesiacoch.
Briketa je zlisované teleso zväčša valcovitého tvaru s dĺžkou asi 15 vyrobené z odpadovej biomasy. Vyrábajú sa lisovaním materiálu na tvarovacích lisoch. Vstupný materiál je pod vysokým tlakom pretláčaný cez kruhové otvory oceľovej matrice, pričom sa zahrieva na teplotu okolo 100 °C. Celulóza, ktorá sa nachádza v dreve vplyvom teploty mäkne a stáva sa lepivou. To umožní lisovať drevené piliny, alebo jemnú štiepku do tvaru brikety bez pridávania akýchkoľvek prísad. Po vychladnutí sú brikety pevné a zachovávajú si svoj tvar. Brikety sa používajú ako náhrada fosílnych palív v kotloch, domácich pieckach a krboch. V porovnaní s drevom alebo drevnou štiepkou majú vyššiu hustotu a teda nižší objem, čo zjednodušuje transport. Nevýhodou je, že ich nie je možné používať v kotolniach s automatickou prevádzkou. Vlastnosti
Peleta je obyčajne malý zlisovaný kúsok ľubovoľnej hmoty valcovitého tvaru. Drevené pelety sa vyrábajú lisovaním drevných pilín ako vedľajší produkt pri spracovaní dreva. Vyznačujú sa extrémnou hustotou a nízkym obsahom vody. Používajú sa ako kvalitné ekologické palivo. Pelety sa vyrábajú obdobným spôsobom, ako brikety. Vstupný materiál sa pod vysokým tlakom pretláča cez malé kruhové otvory oceľovej matrice, pričom sa zahrieva na teplotu okolo 100 °C. Celulóza, ktorá sa nachádza v dreve vplyvom teploty mäkne a stáva sa lepivou, čo umožňuje zlisovať drevené piliny do tvaru pelety bez pridávania akýchkoľvek prísad.
Z prebytkov poľnohospodárskej produkcie ako je slama, seno alebo z odpadov vznikajúcich pri čistení obilia, olejnín a strukovín sa vyrábajú sa aj alternatívne pelety, tzv. agropelety. Oproti dreveným peletám majú vyšší obsah popola (5 %). Agropelety sú významným zdrojom obnoviteľnej energie a predstavujú značný potenciál pre ekonomický rozvoj vidieka. Pelety sa používajú ako náhrada fosílnych palív v kotloch a domácich pieckach. Keďže sú sypké, môžu sa používať v kotolniach s automatickou prevádzkou. Pomocou dopravníka je možné presne a plynule regulovať prísun paliva a tým regulovať tepelný výkon kotla. Vykurovanie týmto palivom je momentálne značne rozšírené v škandinávskych krajinách, ale veľký rozmach vykurovania peletami je významný v celej EÚ. Vlastnosti
Slovensko a biomasa
Jeden z hlavných nástrojov, ktoré majú doviesť Európsku úniu k naplneniu jej troch základných cieľov energetickej politiky – konkurencieschopnosti, trvalej udržateľnosti a bezpečnosti dodávok – predstavujú v súčasnosti aj obnoviteľné zdroje energie (OZE). Z pohľadu celkového využívania OZE v rámci EÚ zohráva dôležitú úlohu biomasa. Na celkovej spotrebe OZE sa biomasa podieľa takmer polovicou. V súčasnosti biomasa pokrýva asi 4 % z celkovej energetickej potreby EÚ (69 Mtoe v roku 2003). Aby došlo k naplneniu európskych cieľov a záväzkov týkajúcich sa využívania OZE, tento podiel by sa do roku 2010 mal viac než zdvojnásobiť (185 Mtoe) a do roku 2030 strojnásobiť (210 – 250 Mtoe). (1 Mtoe = 41,868 PJ, 1 Mtoe = 106 toe (ton ropného ekvivalentu), 1 toe = 7,4 barelov ropy resp. zemného plynu resp. 2,3 ton uhlia.)
V porovnaní s inými obnoviteľnými zdrojmi na Slovensku predstavuje biomasa po solárnej a vodnej energii zdroj s tretím najvyužiteľnejším potenciálom, no najmä aj do budúcnosti veľmi perspektívnym. Odhady celkového využiteľného potenciálu biomasy (lesnej aj poľnohospodárskej) sa pohybujú od 75,6 PJ (resp. 21 TWh) až po 120,3 PJ (resp. 33,4 TWh). Z hľadiska technicky využiteľného potenciálu (t. j. potenciálu, ktorý sa dá využiť po zavedení dostupnej technológie a je limitovaný administratívnymi, legislatívnymi a environmentálnymi prekážkami a nielen prekážkami ekonomickými) pripadá na biomasu jednoznačne najväčší podiel medzi OZE (takmer 60 %). Technicky využiteľný potenciál biomasy predstavuje teoreticky ročne až 15 % hrubej domácej spotreby energie na Slovensku.
Hlavnými producentmi biomasy na Slovensku na energetické využitie sú odvetvia lesného hospodárstva, poľnohospodárstva a drevospracujúceho priemyslu. Pričom jednotlivé odvetvia sa na biomase podieľajú nasledovne: Čo sa týka zastúpenia jednotlivých druhov OZE na Slovensku: Niektoré z bioplynových staníc prevádzkovaných na území Slovenska: Veľmi výhodná je stavba bioplynovej stanice pri poľnohospodárskom družstve, kde sa využijú zvieracie výkaly na kombinovanú výrobu elektriny a tepla (KVET). Vďaka výrobe tepla môže takéto družstvo okrem vykurovania priestorov prevádzkovať aj celoročný skleník.
Zhrnutie, výhody a nevýhody
Ak sa porovná využívanie biomasy na výrobu elektrickej energie napr. s vetrom a fotovoltaikou, tak z pohľadu predikcie výroby je na tom neporovnateľne lepšie ako 2 spomínané zdroje. Graf výroby napr. kogeneračnej jednotky v porovnaní s veternou elektrárňou alebo fotovoltaickým parkom sa dá považovať za rovnú čiaru, zatiaľ čo výroba z vetra a svetla je silne previazaná s poveternostnými podmienkami.
Lörrach
Lörrach môže byť:
Bourg-Saint-Maurice (kantón)
Bourg-Saint-Maurice je francúzsky kantón v departemente Savoie v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho osem obcí.
Sassetot-le-Mauconduit
Sassetot-le-Mauconduit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quessoy
Quessoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Licitácia (karty)
Licitácia alebo dražba (angl. bidding) je prvá fáza hry v niektorých kartových hrách.
Počas licitácie sa rozhoduje, kto bude zohrávať záväzok a aký záväzok to bude.
Licitácia sa vyskytuje napríklad v týchto hrách: bridž, lóra, mariáš, taroky, rikitiki, spades, whist...
Strana, ktorá vylicitovala záväzok, sa snaží záväzok splniť, ostatné strany sa snažia záväzok poraziť. V niektorých hrách (rikitiki, spades, ...), každá strana sa k niečomu zaväzuje a snaží sa svoj záväzok splniť a ostatným splnenie ich záväzku prekaziť. V takýchto hrách môže byť strategicky výhodné obetovať vlastný záväzok, aby ani druhá strana záväzok nesplnila: napríklad v rikitiki sa zaviažem, že nezískam ani jeden zdvih, za splnenie záväzku by som získal jeden bod, súperi sa zaviazali k 4 a k 5, získali by 5 a 6 bodov, ak sa "obetujem" a získam zdvih navyše, čím im prekazím splnenie záväzku, získam dva trestné body, ale oni tiež, čiže ja som stratil 3 body, ale oni 7 a 8.
Vo väčšine kartových hier je licitácia relatívne jednoduchá. V hre bridž sú pre optimálnu licitáciu vyvinuté celé licitačné systémy, ktorých popis je na niekoľkých desiatkach i stovkách strán.
Drevák
náhľad|Pôvodné klomp dreváky z Holandska
Marcel Lopuchovský
Marcel Lopuchovský (* 2.máj 1977) je súčasný slovenský bobista a bývalý atlét.
Drevák
Drevák (obyčajne mn. č. dreváky) je typ obuvi, ktorá je vyrobená sčasti alebo úplne z dreva. Dreváky sú používané celosvetovo a napriek tomu, že ich forma sa od kultúry ku kultúre značne líši, v rámci danej kultúry často ostáva nezmenená po stáročia.
Marcel Lopuchovský
Atletika
Zúčastnil sa na Letných olympijských hrách 2000 v austrálskom meste Sydney, kde nastúpil v štafetovej disciplíne behu na 4 x 400 metrov spolu so Štefanom Balošákom, Radoslavom Holúbkom a Mariánom Vanderkom. Časom 3:09,54 min nepostúpili cez prvé kolo.
Drevák
Tradičné dreváky boli obúvané hlavne pre ťažké práce. Dodnes zostali ako ochranná obuv v poľnohospodárstve, v niektorých výrobných prevádzkach a baniach. Aj keď dreváky sú niekedy považované za tradičnú obuv farmárov a pracujúcej triedy, niektoré typy drevákov sú považované za módny doplnok, ako napríklad švédske Träskor alebo japonské geta.
Dreváky sú taktiež používané v špecifickom štýle stepovania, tzv. cloggingu. Je to najmä vďaka ich špecifickému zvuku klopkavého úderu o podlahu. Clogging v drevákoch je predchodcom dnešného modernejšieho (westernového) cloggingu, pri ktorom sú na obuvi namontované dvojité pliešky, ktoré udierajú aj navzájom o seba pri švihnutí vo vzduchu a pri údere o podlahu vydávajú odlišný zvuk, ako dreváky.
Druhy drevákov
náhľad|Typ anglických „clogs“ s drevenou podrážkou náhľad|Typ drevákov „pattens“ na ochranu bežnej obuvi a dreváky s koženým zvrškom, rekonštrukcia zo [[stredovek|stredoveku]]
Dreváky sú v troch základných variáciách: celodrevené, iba drevená podrážka a ochranné dreváky.
Tento zoznam nie je úplný alebo presný, niektoré typy drevákov tu nie sú zahrnuté, prípadne sú kombináciou tu uvedených typov, napríklad španielske albacra, alebo určitá verzia japonských geta drevákov.
Typ zvršku často určuje, ako sa dreváky obúvajú a nosia. Uzatvorené dreváky musia byť tesne priliehajúce a môžu byť zaistené skrútením prstov. Naproti tomu dreváky iba s drevenou podrážkou sa zapínajú na šnúrky alebo pracky na leme, takže prsty môžu byť uvoľnené. Polootvorené dreváky môžu byť buď zaistené súvislým zvrškom drevákov, alebo ďalším remienkom cez hornú časť nôh. Niektoré sandálové typy, najmä s medziprstovou priehradkou či remienkom sa nosia skôr ako "flip-flop" a spoliehajú sa na udržanie obuvi remienkom alebo hubkou medzi veľkým a druhým prstom.
Keďže drevo je tuhé a neohybné, dreváky sa pod chodidlami neohýbajú. Preto má väčšina drevákov na spodnej časti špičky ohyb, známy ako cast. Niektorí hrubšie podrážky dámskej obuvi, aj keď nie sú z dreva, sú rovnako neohybné. Preto majú niektoré dreváky, napríklad španielske albarcy vyvýšený predok. Japonské a indické dreváky môžu mať "zuby" alebo vysoké hubky spojené s podrážkou.
Popis
Pôvod drevenej obuvi v Európe nie je presne známy. De Boer-Olij uvádza vysoké, hrubo podrážkové topánky z antického Grécka v staroveku u hercov tragédií v štýle šnurovacích buskin, ktoré boli podobné sandálom „caligae“, ktoré nosili rímski vojaci. Avšak je pravdepodobné, že Keltské a Germánske národy z južnej a severnej Európy tiež poznali nejaký druh drevenej obuvi. Nie sú však dostupné žiadne archeologické nálezy o tom. Drevené topánky totiž po opotrebovaní alebo poškodení končili často ako palivové drevo a taktiež je kvôli dlhému obdobiu, počas ktorého väčšina dreva zhnije alebo spráchnivie, prakticky nemožné nájsť zachovaný kus drevenej obuvi z tohto obdobia. Najstaršie drevené topánky z Európy boli nájdené v Amsterdame a Rotterdame, z rokov 1230 a 1280. Ich vzhľad je veľmi blízky tomu, aký je používaný u dnešných holandských drevákov.
Vzhľadom na fakt, že drevená obuv bola a do veľkej miery stále je vyrábaná ručne, tvar, vzhľad a výrobný postup je výrazne odlišný región od regiónu. Na počiatku 20. storočia bola zavedená strojová výroba drevákov. Veľký pokles vo výrobe bol zaznamenaný po 2. svetovej vojne, keď ich nahradila módnejšia kožená alebo umelohmotná obuv. V súčasnosti sú len tzv. švédske dreváky (drevená podrážka a kožený zvršok) v rôznych variáciách stále súčasťou módnej obuvi. Avšak tradičné drevené topánky sú v niektorých regiónoch stále populárne a často používané pri každodennom alebo čisto praktickom použití. V niektorých regiónoch boli mieste unikátne modely nahradené národnými uniformnými modelmi.
Galéria tradičných európskych drevákov
<Gallery> Súbor:0 Binche - Au Floche - La boutique du gille (1).jpg|Belgické sabot dreváky Súbor:Danishclogs.JPG|Dánske træsko Súbor:Fabrication d'un sabot en bois - étape 5.JPG|Francúzske sabot Súbor:Muensterlaender-holzklumpen.jpg| Nemecké holzschuh Súbor:Clogs Itay 01.JPG|Talianske zoccolo Súbor:Lithunianclogs.JPG|Litovské klumpė Súbor:Dutchclogs.jpg|Holandské klomp Súbor:Portugueseclogs.JPG|Portugalské tamanco Súbor:Albarcas cantabras.jpg|Španielske albarcy Súbor:Clog-Berkemann-white.jpg|Švédske träskor Súbor:Swissclogs.JPG|Švajčiarske zoggeli Súbor:Red Lancashire clogs (side view).jpg|Anglické clogy </Gallery>
Galéria tradičných ázijských drevákov
<Gallery> Súbor:Indianclogs.JPG|Paduka z Indie Súbor:Geta.JPG|Geta z Japonska Súbor:Indonesianclogs2.JPG|Bakiak z Indonézie Súbor:Koreanclogs.JPG|Namaksin z Kórey Súbor:Malaysianclogs.JPG|Terompah z Malajzie Súbor:Piled Bakya.png|Bakya z Filipín Súbor:Tai-PingBoots.jpg|Tai-Ping z Číny Súbor:Turkish_shoes02.jpg|Takunya z Turecka </Gallery>
Módne dreváky
V 70. a 80. rokoch sa do módy opäť vrátili švédske dreváky a to pre obe pohlavia. Bežne boli obúvané naboso a považované za príhodnú obuv avantgardy.
Fatranská ulica
Fatranská ulica je ulica:
Drevák
Módne dreváky
V 80. a 90. rokoch to boli už len výsostne ženské modely drevákov sandálového typu alebo s podpätkami vysokými aj. Masívna hlavná časť topánky bola vyhotovovaná z korku, aj keď niektoré modely mali plastové jadro a korok iba na povrchu. Podrážka bola často gumová so svetlými pieskovými farbami.
Holandskí dizajnéri Viktor & Rolf predstavili na prehliadkovom móle v roku 2007 kolekciu drevákov na vysokom podpätku pre sezónu 2007/08. Švédske dreváky sa opäť vrátili v roku 2010 v jarno-letných kolekciách od značiek Chanel a Louis Vuitton.
Július Haas
Július Haas (* 28. september 1948, Žilina) je bývalý česko-slovenský hokejista (útočník) a tréner. Je členom Siene slávy slovenského hokeja.
Reprezentácia
Na najvyššej úrovni reprezentoval od 12. marca 1969 do 13. novembra 1974 v 45. zápasoch, v ktorých strelil 21. gólov. Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 1970 a Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 1972 na ktorých získal bronz a zlato. Rovnako sa zúčastnil prvých juniorských Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji do 18 rokov 1968, kde získal taktiež zlato.
Trénerská činnosť
Trénerskú kariéru začal ako hrajúci tréner TS Topoľčany v sezóne 1978/1979. Potom trénoval tri sezóny B-tím Dukly Trenčín. V roku 1983 sa vrátil do Slovana, kde začal pôsobiť pri doraste, no sezónu dokončil na lavičke A-tímu spoločne s Vladimírom Dzurillom. Ďalšie dve sezóny trénoval spoločne s Břetislavom Guryčom a nasledujúce tri s Jozefom Golonkom. V sezóne 1988/1989 prišiel k tímu v priebehu sezóny spoločne s Jurajom Okoličánym. V sezóne 1990/1991 pôsobil v Nitre. Potom sa na dlhší čas trénersky odmlčal, aby sa v sezóne 1995/1996 vrátil namiesto Dušana Žišku na lavičku Slovana. S ním začal aj nasledujúcu sezónu v priebehu ktorej boli obaja odvolaní.
Lucrezia Borgiová
Lucrezia Borgiová alebo Lukrécia Borgiová (* 18. apríl 1480, Subiaco, Taliansko – † 24. jún 1519, Ferrara) bola dcéra Rodriga Borgiu, ktorý sa neskôr stal pápežom Alexandrom VI., a Vanozzy Cattaneiovej.
Životopis
Jej bratia boli Cesare Borgia, Giovanni Borgia a Gioffre Borgia. Nie je známy žiadny autentický portrét Lucrezie, iba niekoľko malieb, ako napr. portrét od Bartolomea Veneziana. Ako pápežova dcéra nemala veľa možností výberu svojho života. Celý ho organizovali pápež Alexander VI. a jej brat Cesare, ktorí plánovali jej manželstvá predovšetkým vo vzťahu k politickej situácii, ktorá panovala v Taliansku.
Aféra s Perottom
thumb|Portrét ženy od Veneziana, tradične prisudzovaný Lucrezii Borgia V období, keď prebiehal rozvod s Giovannim, žila Lucrezia v kláštore. Jedna verzia udalostí hovorí o tom, že tam žila, pretože čakala dieťa; uvedená skutočnosť nemohla vyjsť najavo, nakoľko oficiálny dôvod rozvodu bola údajná Giovanniho impotencia. Vtedy sa Alexandrov osobný poštár Perotto, ktorý bol do Lucrezie tajne zamilovaný, ponúkol, že dieťa uzná za svoje. Narodilo sa v tajnosti, dostalo meno Giovanni a bolo označené historikmi ako nemanželské. O pár mesiacov neskôr bol Perotto zavraždený, pravdepodobne aby nemohol tajomstvo vyzradiť. V roku 1501 boli vydané dve pápežské buly. V prvej sa uvádzalo, že otcom dieťaťa je Cesare Borgia, ktorý dieťa splodil s niektorou kurtizánou a v druhej, že Giovanni je dieťa Alexandra VI. Lucreziino meno nie je spomínané ani v jednej z nich. Druhá pápežská bula nebola nikdy zverejnená. Giovanni bol neskôr zverený do starostlivosti Lucrezie ako jej nevlastný brat.
Druhé manželstvo: Alfonso Aragónsky
Syn neapolského kráľa Alfonsa II., Alfonso Aragónsky Lucreziinmu bratovi Cesarovi imponoval už od ich prvého stretnutia ešte pred svadbou, hlavne pre svoj výzor a kultivované správanie. Neskôr sa však tieto charakteristiky a pravdepodobne aj to, že Lucrezia počas šťastného manželstva venovala svojmu bratovi menej pozornosti, stali dôvodom Cesareho žiarlivosti. Keď Alfonso navštívil Rím, bol v noci napadnutý, pravdepodobne Cesareho mužmi. Na druhý deň strieľali Alfonsovi muži po Cesarem, ktorý bol na prechádzke v záhrade. Uzdravujúci sa Alfonso bol nakoniec, napriek osobnej ochrane, zaškrtený, pravdepodobne aj z politických dôvodov. Lucrezia a Alfonso mali spolu iba jedno dieťa, Rodriga, ktorý však zomrel skôr ako jeho matka, ako trinásťročný v auguste 1512. Po smrti Alfonsa Lucrezia upadla do depresie a dlhý čas nekomunikovala so svojou rodinou.
Tretie manželstvo: Alfonso d'Este
Po smrti druhého manžela Lucreziin otec, pápež Alexander VI., zorganizoval ďalšie manželstvo; Lucrezia sa znovu vydala, tentoraz za Alfonsa D´Este, princa z Ferrary. Mali spolu viacero potomkov a Lucrezia sa stala uznávanou vojvodkyňou. Zomrela 24. júna 1519 po problematickom tehotenstve.
Konstanz
Konstanz môže byť:
Kolsass
Kolsass je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Innsbruck-vidiek.
Žije tu 1495 obyvateľov (1. 1. 2010).
Eustream
náhľad|Sídlo na Votrubovej 11/A v Bratislave
Luna 20
Luna 20 bola sovietska automatická kozmická sonda, ktorá v roku 1972 odobrala vzorky z povrchu Mesiaca a vrátila sa s nimi úspešne na Zem. Išlo o druhú úspešnú návratovú sondu programu Luna.
Eustream
eustream, a.s. (od založenia do 2. januára 2008 pod obchodným menom SPP – preprava, a. s.) je dcérska spoločnosť SPP Infrastructure, a. s., ktorý je jej 100-percentným vlastníkom. Hlavným predmetom činnosti spoločnosti je tranzitná potrubná preprava zemného plynu cez územie Slovenska.
Preprava plynu cez Slovensko
Prepravnú sieť tvorí systém štyroch a na niektorých miestach piatich vysoko-tlakových plynovodných potrubí a kompresorových staníc. Na Slovensku sú v prevádzke kompresorové stanice vo Veľkých Kapušanoch, Jablonove nad Turňou, Veľkých Zlievcoch, Ivanke pri Nitre a Lakšárskej novej Vsi.
Luna 20
Sonda typu E-8-5 vyvinutá v konštrukčnej kancelárii OKB Lavočkina sa skladala z dvoch hlavných častí - pristávacieho a štartovacieho modulu. Pristávacia časť sa skladala z motorového bloku, palivových nádrží, prístrojového úseku, amortizátorov pre mäkké pristátie a antén rádiového komplexu. Štartovací (návratový) stupeň využíva pristávací stupeň ako základňu pri štarte z Mesiaca. Tiež sa skladá z motorového bloku s pohonnými nádržami a prístrojového úseku. Na jeho vrchole je umiestnené 35 kilogramové guľové puzdro na vzorky pokryté ochranným ablatívnym štítom. Najdôležitejším prístrojom sondy je vŕtačka zložená z troch samostatných časti - z vlastného vrtáku s motorom, z ramena umožňujúceho premiestňovanie vrtáku (od návratového puzdra na povrch Mesiaca a späť) a z ovládacích mechanizmov. Sonda tiež niesla stereo kamery, ktoré zdokumentovali miesto pristátia.
Eustream
Preprava plynu cez Slovensko
V júni 1967 bol slávnostnej otvorený medzinárodný plynovod Bratstvo, ktorý bol v roku 1968 prvýkrát použitý na medzinárodnú prepravu zemného plynu z Ruska do Rakúska. Plynovod Bratstvo je dnes súčasťou plynárenskej distribučnej siete SPP – distribúcia, a. s. a nevykonáva funkciu medzinárodnej prepravy. Prevádzkovateľom prepravnej siete bola spoločnosť Tranzitní plynovody Praha - Transgas. Po rozdelení Československa 1. januára 1993 nastalo aj rozdelenie prepravnej spoločnosti, pričom slovenská časť sa stala súčasťou SPP ako divízia prepravy s oficiálnym názvom Slovtransgaz.
Luna 20
Sonda odštartovala z kozmodrómu Bajkonur pomocou nosnej rakety Proton-K 14. februára 1972. 18. februára zakotvila na selenocentrickej obežnej dráhe a korekciami ju postupne znižovala. 21. februára o 19:19 UT úspešne pristála na povrchu Mesiaca v horskej oblasti medzi Morom hojnosti (Mare Fecunditatis) a Morom Kríz (Mare Crisium), necelé 2 kilometre od podobnej, no havarovanej sondy Luna 18. Luna 20 bola vôbec prvou sondou, ktorá úspešne pristála v horskej oblasti (predbehla aj pilotovanú misiu Apollo 16, ktorá v podobnom teréne pristála o niekoľko mesiacov neskôr). 22. februára bolo spustené odoberanie mesačnej vzorky, pričom rotačno-nárazové vŕtanie muselo byť kvôli veľkému odporu horniny viackrát prerušené. Napriek tomu sa vŕtaciemu zariadeniu podarilo odobrať 55 gramov horniny, ktorá bola prepravená do návratového puzdra, ktoré ešte toho istého dňa o 22:58 UT odštartovalo z mesačného povrchu späť k Zemi. To úspešne pristálo 25. februára o 19:11 UT asi 40 km severozápadne od mesta Džezkazgan v Kazachstane, na malom ostrove na rieke Karkingir.
Eustream
Preprava plynu cez Slovensko
Na základe rozhodnutia Vlády Slovenskej republiky sa zmenila 5. júna 2014 akcionárska štruktúra spoločnosti SPP, ktorá bola 100% vlastníkom spoločnosti Eustream. Táto zmena vyvolala reorganizáciu celej skupiny SPP. V novej štruktúre sa stala jediným akcionárom Eustreamu spoločnosť SPP Infrastructure, a.s., Bratislava, v ktorej vlastní SPP 51 % akcií a Energetický a průmyslový holding, a.s., (EPH) zvyšných 49 %.
Luna 20
Analýza materiálu získaného sondou Luna 20 potvrdila, že je podstatne odlišný od vzoriek získaných predchádzajúcou návratovou sondou Luna 16. Obsahoval totiž prevažne anortozit, ktorý, ako sa neskôr ukázalo, je na Mesiaci typický pre geologicky staré horské oblasti (na rozdiel od bazaltických hornín prevažujúcich v mladších moriach). Materiál podobného zloženia dopravila o dva mesiace neskôr na Zem aj pilotovaná misia Apollo 16.
Eustream
Preprava plynu cez Slovensko
Od roku 1968 sa cez Slovensko prepravilo takmer 2,5 bilióna (2 500 000 000 000) metrov kubických zemného plynu. Maximálna ročná kapacita prepravy cez Slovensko je viac ako 90 miliárd metrov kubických zemného plynu. V roku 2015 prepravil Eustream viac ako 55,8 miliárd metrov kubických zemného plynu, čo je približne 10 % celkovej spotreby zemného plynu Európskej únie. Prístup ku kapacitám prepravného systému je založený na Entry – Exit princípe. Zákazník si na vstup alebo výstup do/z prepravného systému môže zvoliť jeden z nasledujúcich vstupných/výstupných bodov : Prepravný systém spoločnosti Eustream predstavuje dôležité energetické spojenie medzi Spoločenstvom nezávislých štátov a Európskou úniou. Je prepojený s hlavnými prepravnými trasami na Ukrajine, v Česku, Rakúsku a Maďarsku. V rámci ďalšieho rozvoja prepravnej siete pokračuje spoločnosť v prípravách možného nového plynovodného prepojenia medzi Slovenskom a Poľskom s napojením na LNG terminál Świnoujście, ktoré môže byť ďalším medzníkom pre zvýšenie bezpečnosti dodávok plynu severojužného koridoru. Ďalším projektom tohto druhu je aj projekt Eastring, ktorý bol v rekordne krátkom čase zaradený do zoznamu projektov spoločného záujmu Európskej únie.
Belehrad
náhľad|Kostol sv. Marka (pravoslávny)
Belehrad (srbsky Beograd, Београд ) je hlavné a najväčšie mesto Srbska. Medzi rokmi 1918 až 1941/5 bolo tiež hlavným mestom Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov (Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca), neskôr hlavným mestom Juhoslávie. V roku 2011 tu žilo 1 659 440 obyvateľov. Mesto leží na sútoku riek Dunaj (Dunav) a Sáva (Sava).
Dejiny
right|náhľad|Kalemegdan náhľad|Pohľad z pevnosti Kalemegdan
Belehrad, ktorý sa nachádza na strategickom sútoku dvoch riek, patrí k veľmi starým mestám, kde kontinuálne osídlenie trvá už niekoľko tisíc rokov. V období Keltov tu existovala osada; po tom, čo sa okolia zmocnili Rimania ju pomenovali na Singidunum a následne tu vybudovali prístav pre svoju flotilu. Od 6. storočia mesto patrilo Byzantskej ríši, po sťahovaní národov a jej úpadku sa sem nasťahovali Slovania. V 15. storočí tu bola pohraničná pevnosť Uhorska, ktorú však roku 1521 po niekoľkých neúspešných pokusoch dobyli Turci. V rokoch 1688 – 1690, 1717 – 1739 a 1789 – 1791 ho mali v moci Rakúšania, od roku 1806 je hlavným mestom Srbska; napriek tomu až do roku 1867 tu bola stále prítomná turecká vojenská posádka. Od roku 1918 bol hlavným mestom Kráľovstva SHS a od roku 1929 Juhoslávie. Počas druhej svetovej vojny bol obsadený Nemeckom, oslobodila ho v októbri 1944 Červená armáda. V roku 1999 bolo mesto ťažko poškodené bombardovaním vojskami NATO. NATO zničilo viaceré úrady, ako napr. budovu RTS - Srbský rozhlas (počas jej bombardovania zomrelo 16 technikov), viaceré nemocnice, Hotel Jugoslavija, najvyššiu budovu Srbska - vežu Ušće, vežu Avala TV a budovu čínskej ambasády.
Charakter mesta
náhľad|Budova srbského parlamentu Ako jediné mesto s počtom obyvateľov nad 1 milión má Belehrad v Srbsku dominantné postavenie. Je hospodárskym, politickým a kultúrnym centrom štátu. Sú tu zastúpené takmer všetky odvetvia priemyslu, nachádza sa tu medzinárodné letisko a prístav na Dunaji. Mesto má mnoho vysokých škôl a dve univerzity (1863, 1975). Z Belehradu vedú diaľnice do Záhrebu, Nového Sadu a do Skopje. V meste je veľa sakrálnych pamiatok srbskej pravoslávnej cirkvi. Medzi najväčšie z nich patrí monument mesta Chrám svätého Sávu. Pozoruhodnou je pravoslávna Katedrála svätého Michala z 19. storočia vybudovaná v klasicistickom štýle, Chrám svätého Marka v srbsko-byzantskom štýle, Kostol svätého Alexandra Nevského v srbsko-byzantskom štýle, ale aj Chrám Svätej Trojice, ktorý patrí Ruskej pravoslávnej cirkvi.
Ekonomika
Počas 90. rokov 20. storočia bola ekonomika Belehradu ako aj Srbska ovplyvnená medzinárodným obchodným embargom. Hyperinflácia juhoslovanského dinára patrila k najväčším na svete a decimovala ekonómiu mesta. V Belehrade sa nachádza Srbská národná banka. Sídli tu aj viacero významných spoločností ako aerolinky Air Serbia, Telekom Srbija, Telenor Serbia, Delta Holding a iné. Množstvo zahraničných spoločností sa rozhodlo vybudovať svoje ústredie v Belehrade, patria k nim Japan Tobacco, Motorola, Microsoft, Philip Morris International, Société Générale, Coca-Cola Hellenic Bottling Company (CCHBC) a iné.
V septembri 2017 bola priemerná čistá mesačná mzda 47 220 srbských dinárov (t. j. okolo 398 Eur). Priemerná mzda v Belehrade a jeho blízkom okolí je 60 756 dinárov (t.j. cca. 511 Eur), čo je najvyššia vyplácaná mzda spomedzi všetkých okresov Srbska.
Kultúra
Belehrad hostí viacero každoročných kultúrnych podujatí, festivalov akými sú: FEST – Belehradský filmový festival, BITEF (Belehradský divadelný festival), BELEF (Belehradský letný festival), BEMUS (Belehradský hudobný festival), Belehradský knižný veľtrh a Belehradský pivný festival. Nositeľ Nobelovej ceny za literatúru Ivo Andrić tu napísal jeho najvýznamnejšie dielo Most na Drine. K ďalším významným belehradským spisovateľom patria aj Branislav Nušić, Miloš Crnjanski, Borislav Pekić, Milorad Pavić a Meša Selimović. Väčšina srbského filmového priemyslu sa nachádza v Belehrade. Jedným z najznámejších je film ocenený v roku 1995 na cenách Palme d'Or s názvom Underground (Podzemie) od režiséra Emira Kusturicu.
Mesto bolo centrom srbskej hudobnej éry New Wave v 80.rokoch: hudobníci VIS Idoli, Ekatarina Velika a Šarlo Akrobata pochádzali z Belehradu. K ostatným význačným rockovým skupinám patria Riblja Čorba, Bajaga i Instruktori a iné. Počas 90. rokov bolo mesto hlavným centrom hudobného štýlu nazývaného turbofolk, k jeho najznámejším predstaviteľom patrila Ceca Ražnatovićová. Dnes je Belehrad centrom Srbskej hip-hopovej scény, pôsobia tu umelci ako Beogradski Sindikat, Škabo, Marčelo
Nachádza sa tu mnoho divadiel, popredné miesto majú Národné divadlo, Juhoslovanské dramatické divadlo, Belehradské dramatické divadlo, divadlo Zvezdara Teatar a Atelje 212 (Ateliér 212). V Belehrade sídli Srbská akadémia vedy a umenia ako aj Srbská národná knižnica.
V Belehrade sídli mnoho zahraničných kultúrnych inštitúcií: Instituto Cervantes, Goetheho inštitút a Institut Français sa všetky nachádzajú v centre mesta, v pešej zóne na Ulici Knez Mihailova. Ostatné kultúrne strediská v Belehrade sú American Corner, Rakúske kultúrne fórum (Österreichischen Kulturforums), British Council, Confucius Institute, Canadian Cultural Center, Taliansky kultúrny inštitút (Istituto Italiano di Cultura), Kultúrne centrum Islamskej republiky Irán a Ruské centrum vedy a umenia (Российский центр науки и культуры).
Múzeá
Etnografické múzeum založené v roku 1901 v ktorom sa nachádza vyše 150 000 exponátov, ktoré zobrazujú dedinskú a mestskú kultúru na Balkáne, predovšetkým krajín bývalej Juhoslávie. Múzeum moderného umenia má kolekciu okolo 8540 diel vytvorených v Juhoslávii od roku 1900.
Nachádza sa tu múzeum Nikola Teslu. Bolo založené v roku 1952 a hostí osobné predmety vynálezcu. Nachádza sa tu vyše 160 000 originálnych dokumentov a okolo 5700 iných predmetov. Posledným významným belehradským múzeom je Múzeum Vuk a Dositej, kde sú zobrazené diela Vuka Stefanovića Karadžića a Dositeja Obradovića, reformátora srbskej literatúry a jazyka z 19. storočia a prvého ministra školstva. Pozoruhodným je aj Múzeum Afrického umenia, založené počas dní socialistickej solidarity s málo rozvinutými krajinami tretieho sveta.
Vzdelanie
V Belehrade sa nachádzajú dve štátne a viacero súkromných vysokých škôl. Belehradská univerzita (Универзитет у Београду) bola založená v roku 1808 ako Hlavná akadémia. Patrí k najstarším centrám vzdelania v krajine (najstaršia je učiteľská škola v Subotici, od roku 1689). Na Belehradskej univerzite študuje vyše 70 000 študentov.
Je tu 195 základných škôl a 85 stredných škôl. Spomedzi základných škôl je tu 162 všeobecných, 14 špeciálnych, 15 umeleckých a 4 školy pre dospelých. Spomedzi škôl druhého stupňa je tu 51 odborných škôl, 21 gymnázií, 8 umeleckých a 5 špeciálnych škôl. Študuje tu vyše 230 000 žiakov, ktorých riadi 22 000 zamestnancov vo vyše 500 budov, ktoré kryjú vyše.
Saint-Didier (Nièvre)
Saint-Didier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Belehrad
Nočný život
Belehrad má povesť mesta, ktoré ponúka veľký výber pre nočný život, nachádza sa tu mnoho podnikov a klubov. Najznámejšie miesto pre nočný život sú loďky (tzv. splavovi) zakotvené na riekach Sáva a Dunaj, pri nábrežiach. náhľad|Nočný klub "Pleasure" Víkendoví návštevníci, ktorí sem prichádzajú hlavne z Bosny a Hercegoviny, Chorvátska a Slovinska považujú Belehrad za väčšie stredisko nočného života ako mestá v ich krajinách, kvôli priateľskej atmosfére, množstve barov a klubov, lacným nápojom, bezproblémovému dorozumievaniu a menšej regulácii.
Futbal
náhľad|[[Štadión Rajko Mitić, domáci štadión Crvenej Zvezdy]]
Basketbal
náhľad|vpravo|Zápas [[KK Partizan]]
Športovci
náhľad|vpravo|Novak Đoković
Kostol svätého Ladislava
Kostol svätého Ladislava môže byť:
Ludwigsburg
Ludwigsburg môže byť:
Kolsassberg
Kolsassberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Innsbruck-vidiek.
Saint-Didier (Nièvre)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolsassberg
Žije tu 754 obyvateľov (1. 1. 2010).
Bourgueil
Bourgueil môže byť:
Chambéry-Nord
Chambéry-Nord je francúzsky kantón v departemente Savoie v regióne Rhône-Alpes. Tvoria ho dve obce.