cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Záhradný kanál
Pôvod názvu
Názov vodného toku Záhradný kanál má pôvod v apelatíve záhrada/ záhrady s významom menšie ohraničené územie určené na pestovanie úžitkových a/alebo okrasných rastlín, spravidla umiestnené pri dome alebo skupine domov. V obciach Porostov a Svätuš obmýva záhrady. Z podstatného mena záhrada rozšírením o formant -ný a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Záhradný kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Záhradný kanál je jedinečným hydronymom (august 2022), ale máme vodné toky s podobnou motiváciou pomenovania a s podobným názvom: Záhradný potok a Záhradský potok.
Les Châtelets
Les Châtelets je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zorkovce
Zorkovce sú zaniknutá obec, v súčasnosti súčasť  Turčianských Teplíc v okrese Turčianske Teplice, severne od mesta, pri mestskej časti Turčiansky Michal, ako odbočka na ceste č. 2132 smerom do Mošoviec (ulice Zorkovská a Rakšianska). Pôvodne samostatná obec bola v roku 1951 pripojená k Turčianskemu Michalu a v roku 1971 spolu s ním k Turčianskym Tepliciam. Ako samostatné sídlo je možné Zorkovce rozoznať na mape vojenského mapovania 1920-1934 aj na historickej ortofotomape Slovenska z roku 1950. Neskôr kvôli domovej výstavbe na súčasných uliciach Rakšianskej a Zorkovskej niekdajšia obec intravilánom splynula s Turčianskym Michalom.
História
Osada sa prvý krát spomína v roku 1350 ako Sarouicha, Zorouicha, v roku 1360 ako Zorkov, Zorkofalua, Zork a.n. Zarnotha, 1361 ako Zork, 1368 ako Zorkouch, 1534 ako Zorkocz, Zorkowcz, 1597 ako Kis Zorkovcz, 1773 ako Zorkocz, Zorkowcze, 1786 a 1808 ako Zorkócz, Zorkowce, 1863–1913 ako Zorkóc a napokon v rokoch 1920–1951 ako Zorkovce.
Niekdajšia obec má názov podľa synov Zorku (doložené z roku 1312). Samotná je doložená z roku 1350, kedy tento kus zeme daroval Ľudovít I. Pavlovi, synovi Ghyletovmu. Do 20. storočia patrila ako kuriálna obec zemianskej rodine Zorkóczi zo Zorkoviec. Matej Bel ich vo svojich notíciách spomína Zorkovce nasledovne: Zorkovce nikdy nepatrili medzi veľké obce, v roku 1784 mali napríklad 8 domov, v roku 1828 iba 6. Tradičným zdrojom obživy bolo poľnohospodárstvo, toto sa nezmenilo ani po roku 1918. V roku 1951 bola obec zlúčená s Turčianskym Michalom, v roku 1971 pripojená k Turčianskym Tepliciam.
Festigny (Yonne)
Festigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
William Aberhart
William Aberhart (* 30. december 1878, Seaforth, Ontário, Kanada – † 23. máj 1943, Vancouver, Britská Kolumbia, Kanada) bol kanadský politik a zakladateľ Strany sociálneho úveru (orig. Alberta Social Credit Party). V rokoch 1935 – 1943 premiér provincie Alberta. Pripisuje sa mu podiel na rozmachu náboženského sektárstva v krajine (dispenzacionalizmus a ďalšie).
Les Châtelliers-Notre-Dame
Les Châtelliers-Notre-Dame je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Červené pásky
Červené pásky je slovenský rodinný dramatický seriál vysielaný na TV Markíza. 1. séria mala premiéru 3. marca 2020, avšak kvôli opatreniam v súvislosti s ochorením COVID-19, bol seriál prerušený po dvoch odvysielaných epizódach a nové epizódy sa do vysielania vrátili až 16. marca 2021.
Čierny pluk
Čierny pluk (iné názvy: čierne vojsko, čierna légia , Čierny pluk ; , ) bolo stále žoldnierske vojsko (resp. jeho jadro ) uhorského kráľa Mateja I.
Čierny pluk vznikol v roku 1462, keď Matej I. prijal jednotky Jána Jiskru a Petra Komorovského do svojho žoldnierskeho vojska. Po bitke pri Veľkých Kostoľanoch vstúpili do čierneho pluku aj bratrícki vojaci Jána Švehlu. Istý čas tam pôsobili aj vojaci iného husitského veliteľa – Jána Talafúsa z Ostrova.
Skladal sa z 6 0008 000 mužov (neskôr 10 00012 000), z ktorých 1000 tvorilo ťažkú jazdu a zvyšok bola pechota, ktorá bola vyzbrojená panciermi, štítmi, kopijami a mušketami. Istý podiel mala aj ľahká jazda (husári). Výdaje na čierny pluk vyžadovali značnú časť kráľovskú rozpočtu, mesačný žold pešiaka bol 3 a pre jazdca 5 zlatých, iný zdroj uvádza: pešiak 2, ľahká jazda 2,5 a ťažká jazda 3 zlaté mesačne.
Čierny pluk patril medzi najbojaschopnejšie armády vtedajšej Európy, šlo o prvú pravidelnú a stálu uhorskú armádu. Jeho vycvičení a spoľahliví vojaci tvorili oporu pre výboje Mateja I.
Hlavný veliteľ čierneho pluku bol Matej I., významnými veliteľmi bol napr. František z Hája, Ján Tetauer, Ján Podmanický, Ján Haugwitz.
Po smrti Mateja I. v apríli 1490 bol čierny pluk zdecimovaný uhorskými feudálmi. Časť prešla do služieb Vladislava II., ktorý však nedokázal zabezpečiť pravidelný žold a tak vojaci rabovali. Vo februári 1492 ich v bitke pri Sáve porazil Pavol Kiniži na čele bandérií a insurekčného vojska. Formálne zanikol nariadením kráľa Vladislava II. zo 6. januára 1493. Zostávajúci vojaci sa pripojili k žoldnierom Francúzska (bandes noires).
Kópavogur
Kópavogur je druhé najväčšie mesto Islandu, ktoré sa nachádza v jeho juhozápadnej časti pri pobreží zálivu Faxaflói v Atlantickom oceáne. Súčasťou mesta je rovnomenná dedina. Leží medzi mestami Reykjavík na severe a Garðabær na juhu v aglomerácii Reykjavíku. V roku 2011 tu žilo 30 779 obyvateľov.
Dejiny
Mesto bolo založené Dánmi v roku 1622. Hoci sa do osady zhromažďovalo obyvateľstvo zo širokého okolia, uskutočnilo sa tu veľa historických udalostí. Do 30. rokov 20. storočia živilo obyvateľstvo poľnohospodárstvo. V roku 1948 tu žilo 900 ľudí, prevažne farmárov. Keď v roku 1955 dostal Kópavogur status mesta už tu žilo okolo 4 000 obyvateľov.
Kópavogur sa momentálne stále rozširuje, ale nie je len obytnou štvrťou, svoje sídlo tu má viac ako 1 000 firiem. Firmy sa sústreďujú hlavne na služby a na ľahký priemysel.
Kópavogskirkja
Kópavogskirkja je najstarší kostol v Kópavogure. Nachádza sa na kopci Borgarholt v centre mesta a ponúka prekrásnu panorámu miest Kópavogur, Reykjavík a okolie. Jeho architektúra je neobvyklá. Navrhli ho architekti Hörðurom Bjarnasonom a Ragnarom Emilssonom. Začal sa stavať 16. augusta 1958 a otvorený bol 16. decembra 1963. Kostol je tiež znázornený na mestskom znaku. Kostol pripomína Operu v Sydney od Jørna Utzona.
Náttúrufræðistofa Kópavogs
Je prírodné múzeum. Bolo otvorené v máji 2002 a momentálne je rozdelené na geologickú a zoologickú časť.
Flacy
Flacy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SN 1987A
SN 1987A bola supernova, ktorá vzplanula v hmlovine Tarantula vo Veľkom Magellanovom mraku. Svetlo tejto explózie na Zem dorazilo v roku 1987 (z toho názov). S magnitúdou 3 sa stala najjasnejšou supernovou pozorovanou od roku 1604 (Keplerovej supernovy). Celých 10 mesiacov bola pozorovateľná voľným okom a observatóriá celej južnej pologule ju nepretržite sledovali počas explózie aj po nej. Jej pozorovania priniesli mnoho poznatkov o posledných štádiách životného cyklu hviezd.
SN 1987A patrí k supernovám typu II a vznikla explóziou modrého – nie červeného, ako by sa dalo očakávať – nadobra.
Je vzdialená 51,4 ±1,2 kpc.
Štefan Suroviak
Štefan Suroviak (* 10. november 1892, Pribiš† 17. jún 1950, Piešťany) bol významný železničiarsky predák a politik HSĽS v období medzivojnového Československa a Slovenského štátu.
Štúdium
Ľudovú školu absolvoval v Spišskej Novej Vsi. Ďalej študoval na obchodnej akadémii v Dolnom Kubíne. Pre svoje národné presvedčenie mu nebolo umožnené maturovať, takže musel štúdia dokončiť neskôr. Ako absolvent strednej školy nastúpil na službu na železnici v Poprade, odkiaľ sa neskôr presunul do Žiliny.
Prvá svetová vojna
Po vypuknutí 1. svetovej vojny narukoval k 71. pešiemu slovenskému pluku v Trenčíne a po dvojmesačnom vojenskom výcviku bol zapojený do bojov na ruskom fronte. Počas bojov bol zajatý, avšak zo zajatia neskôr utiekol a opäť nastúpil k svojmu pluku v meste Kragujevac, kde sa stal svedkom popravy 42 slovenských vojakov (známa ako vzbura v Kragujevaci). Neskoršie bol ustanovený za veliteľa železničnej stanice v čiernomorskom meste Mariupoľ, kde zotrval do konca vojny.
Obdobie medzivojnového Československa
Po vzniku Československa pracoval opäť na železnici v Žiline. Tu sa začal aj verejne angažovať. V Žiline 2. novembra 1919 spolu s niekoľkými slovenskými úradníkmi založil samostatnú odborovú organizáciu pre slovenských zamestnancov železníc Zväz slovenských železničiarov. V zväze najskôr pôsobil ako zapisovateľ, neskôr tajomník a od roku 1922 pôsobil ako predseda zväzu. Okrem toho v roku 1921 založil a vydával odborný časopis Hlas slovenských železničiarov.
Bol stúpencom politického kurzu Slovenskej ľudovej strany a jej predsedu Andreja Hlinku. Vo voľbách do župných zastupiteľstiev v roku 1923 bol za SĽS zvolený za poslanca zastupiteľstva Považskej župy. V parlamentných voľbách 1925, 1929 a 1935 bol za HSĽS zvolený (za XVII. volebný kraj) za poslanca československého parlamentu. Počas troch volebných období pôsobil vo viacerých parlamentných výboroch, napr. v rozpočtovom, dopravnom alebo kultúrnom výbore.
19381945
Politicky aktívny bol aj po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 je ako predseda Zväzu Slovenských železničiarov zvolený za poslanca Snemu Slovenskej krajiny (v rámci jednotnej 100-miestnej kandidátky získal lukratívne trináste miesto). V sneme pôsobil počas celej existencie Slovenského štátu a zároveň bol predsedom jeho technicko-dopravného výboru.
Zväz slovenských železničiarov sa neskôr pretransformoval a stal súčasťou Združenia štátnych a verejných zamestnancov, ktorý sa stal jedinou odborovou organizáciou štátneho a verejného zamestnanectva. Keďže sa Štefan Suroviak tejto problematike venoval vyše dvadsať rokov a bol starým a vplyvným funkcionárom strany, bolo logické, že bol Jozefom Tisom menovaný do čela tejto stavovskej organizácie.
Po roku 1945
V apríli 1945 bol ako „kolaborant“ zo železníc prepustený. V rámci retribučného súdnictva bol za svoju činnosť v rokoch 19381945 odsúdený na 8 rokov odňatia slobody a konfiškáciu celého majetku.
FC Vaduz
FC Vaduz je lichtenštajnský futbalový klub sídliaci v meste Vaduz, ktorý vznikol v roku 1932. Lichtenštajnsko nemá vlastnú ligovú súťaž, a preto je Vaduz etablovaný v systéme futbalových súťaží vo Švajčiarsku. Momentálne je účastníkom 2. švajčiarskej ligy.
Napriek neexistencii ligovej súťaže má Lichtenštajnsko (od roku 1992) garantovanú jednu miestenku v európskych klubových súťažiach, ktorú získava víťaz Lichtenštajnského futbalového pohára. Najväčším úspechom klubu bol postup do skupinovej fázy Európskej konferenčnej ligy v sezóne 2022/2023, keď Vaduz v kvalifikačných predkolách vyradil postupne slovinský Koper, turecký Konyaspor a nakoniec aj rakúsky klub Rapid Wien.
FC Vaduz v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
FC Vaduz vo Švajčiarskej superlige
zdroj: weltfussball.at
Les Corvées-les-Yys
Les Corvées-les-Yys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jindřich Nentwich
Jindřich Nentwich (* 27. december 1875, Slavíkov† ?) bol český pedagóg a sociálnodemokratický politik pôsobiaci na Slovensku v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Životopis
Patril k množstvu českých učiteľov, úradníkov a inteligencie, ktorí po vzniku spoločného štátu v roku 1918 prišli na územie Slovenska, aby zaujali uprázdnené miesta po zmaďarizovanej verejnej správe. Jindřich Nentwich sa presťahoval na východ Slovenska, kde sa venoval svojmu učiteľskému povolaniu. Stal sa riaditeľom chlapčenskej meštianskej školy v Košiciach.
Politicky sa aktivizoval v Československej sociálnodemokratickej strane robotníckej. V dvadsiatych rokoch 20. storočia pôsobil ako poslanec zastupiteľstva Košickej župy. V parlamentných voľbách v roku 1925 sa za túto stranu uchádzal o post poslanca Národného zhromaždenia. Istý čas pôsobil aj ako poslanec mestského zastupiteľstva Košíc. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za senátora Národného zhromaždenia v rámci X. volebného kraja (Prešov). V senáte zasadal v kultúrnom výbore. Senátorský mandát obhájil aj v parlamentných voľbách v roku 1935. Aj v tomto volebnom období zasadal v kultúrnom výbore senátu.
Jeho politickú kariéru predčasne ukončila napätá vnútropolitická situácia po roku 1938. Ľavicové strany (vrátane ČSSD) neboli v rámci rokovaní HSĽS o autonómii Slovenska pripustené k rokovaniam. Dostávali sa do izolácie a nakoniec boli rozpustené. Ešte predtým, v decembri 1938, Nentwich spolu so svojimi kolegami A. Milotom, J. Pociskom a F. Zimákom vstúpili do spoločného senátorského klubu Národnej strany práce, do ktorej sa združili bývalí ľavicoví (nekomunistickí) politici. V dôsledku rozpustenia sociálnej demokracie na Slovensku bol 25. januára 1939 zbavený senátorského mandátu.
Karavana (hudobná skupina)
Karavana je reggae - ska - latino hudobná skupina zo Spišskej Novej Vsi, ktorá vznikla v lete roku 1997. Vtedy zakladajúci členovia - spev: Ján "Buggi" Bugoš, bicie: Slavo "Sajo" Zgodava, klávesy: Roman "Šokec" Szentkereszty, gitara, spev: Mário Jančura, Bassa: Marián Garčár. Postupne, ako prichádzali na chuť tomuto špecifickému štýlu, začali vznikať vlastné nové skladby. Po niekoľkých úspešných vystúpeniach v Spišskej Novej Vsi a Poprade si postupne získali publikum po celom Slovensku. Ako prvá vydaná skladba sa stáva „Za to všetko môže...“, ktorá sa objavuje na kompilácií Top Ska And Reggae Hity vydanej firmou Musica. Asi po roku účinkovania na slovenskej reggae a ska scéne nasledovali koncerty v Česku, Poľsku a Maďarsku. V roku 2003 kapela nahrala prvý štúdiový album s názvom Kayla. O rok na to bola vydaná kompilácia firmy Musica s názvom Ska Collection vol.1, na ktorej sa objavujú dve skladby, neskôr Ska Collection vol.2, kde sa kapela prezentovala ďalšími skladbami. Nasledovali koncerty v Srbsku, Poľsku, Česku, Slovensku a Nemecku. Od založenia kapely sa vystriedalo niekoľko členov na poste gitary, dychov, basy a klávesov. V roku 2016 vychádza live album z festivalu Reggae area v Ústí nad Labem a v roku 2019 kapela vydáva druhý štúdiový album s názvom Bla bla bla.
Klimkovič
Klimkovič je slovenské priezvisko.
Les Étilleux
Les Étilleux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sitieň
Sitieň je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Laziskom, približne juhozápadne od Liptovského Mikuláša.
Poloha
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Pavčina Lehota a Lazisko. Najbližšími sídlami sú severne ležiace obce Dúbrava, Lazisko a Pavčina Lehota, juhovýchodne situovaná je Demänovská Dolina. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Vrch je súčasťou rázsochy, vybiehajúcej severozápadným smerom zo Sinej. Tá leží v hrebeni, ktorý vybieha severným smerom z Poľany cez Bôr  a Havrany. Východným smerom susedí Pálenica, Opálenisko a Na jame , južným leží Siná, Bôr, Jaloviarka  a Uhlisko , západným Dechtárska hora  a Hláčovo. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádzajú prítoky Palúdžanky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no ojedinele tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru a Beskydy, Veľkú a Malú Fatru.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a najbližší žlto značený, vedúci od Demänovskej jaskyne slobody, končí na neďalekej Sinej.
Believe (skladba Cher)
„Believe“ je skladba americkej speváčky Cher. Je titulnou skladbou jej dvadsiatehodruhého štúdiového albumu Believe (1998). Vydaná bola ako hlavný singel dňa 19. októbra 1998 prostredníctvom Warner Bros. Records. Skladbu napísali Brian Higgins, Stuart McLennen, Paul Barry, Steven Torch, Matthew Gray and Timothy Powell, hoci Cher potvrdila, že tiež napísala jednu časť skladby. Producentmi boli Mark Taylor a Brian Rawling. Značný hudobný rozdiel tejto skladby oproti jej vtedajšej pop rockovej tvorbe zaujal mladšie vekové kategórie a klubovú scénu.
Skladba „Believe“ je rýchla dance-popová skladba. Táto skladba je jednou z prvých komerčných nahrávok, kde bol použitý zvukový softvér Auto-Tune pre úpravu vokálov Cher. Skladba bola nominovaná na dve ceny Grammy, a to v kategóriách Nahrávka roka a Najlepšia tanečná nahrávka, pričom druhú aj vyhrala.
Komerčne dosiahla skladba nesmierny globálny úspech, pričom obsadila 1. miesta v takmer každej krajine, kde sa dostala do rebríčka, vrátane Austrálie, Kanady, Írska, Nového Zélandu, Spojeného kráľovstva, Španielska, Francúzska, Nemecka, Talianska a USA. V Spojenom kráľovstve sa stala najpredávanejším singlom sólovej speváčky. Takisto je „Believe“ jedným z najpredávanejších singlov všetkých čias s predajom viac ako 11 miliónov jeho kópií.
Kompozícia
Hlas Cher je zmenený korekciou výšky tónu. Neskôr sa ukázalo, že efekt nebol dosiahnutý prostredníctvom vocoderu, ale použitím extrémneho nastavenia parametrov na Antares Auto-Tune. Keď nahrávacia spoločnosť požadovala odstránenie tohto efektu, Cher povedala "len cez moju mŕtvolu!". Po masívnom úspechu skladby, sa stalo použitie efektu Auto-Tune veľmi populárne a veľa interpretov napodobňovalo túto techniku úpravy hlasu, čo sa nakoniec stalo známe ako "Cher efekt".
Formáty a zoznamy skladieb
US CD singel
USA/Kanada maxi singel
Austrálsky CD singel
Mrlinská tabule
Mrlinská tabule je podcelok v severovýchodnej časti Středolabskej tabule v okresoch Mladá Boleslav a Nymburk v Stredočeskom kraji a v okresoch Jičín a Hradec Králové v Královohradeckom kraji.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
Európsky/UK CD singel version 1
Mrlinská tabule
Poloha a sídla
vľavo|náhľad|250x250bod|Terasy Jizerskej tabule patriace do Mrlinskej tabule pri dedine [[Studce]] vpravo|náhľad|250x250bod|Vrch Chotuc Územie podcelku sa rozkladá zhruba medzi sídlami Domousnice a Libáň na severe, Kopidlno na severovýchode, Chlumec nad Cidlinou na juhovýchode, Dymokury na juhozápade a Loučeň na západe. Úplne vnútri územia ležia mestá Městec Králové a Rožďalovice, podľa ktorých sú pomenované dve podriadené geomorfologické jednotky.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
Európsky/UK CD singel version 2
Mrlinská tabule
Charakteristika územia
Územie tvorí plochú pahorkatinu v povodí strednej Mrliny. Na turónskych a coniackých slieňovcoch a vápnitých ílovcoch vznikol erózne denudačný reliéf štruktúrne denudačných plošín a miernych svahov, kryopedimentov a plytkých širokých údolí s holocénnymi nivami.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
Nemecko/Európsky CD singel
Mrlinská tabule
Geomorfologické členenie
Podcelok Mrlinská tabule (podľa značenia Jaromíra Demka VIB-3D) patrí do celku Středolabská tabule. Ďalej sa člení na okrsky Královéměstecká tabule (VIB-3D-1) na juhovýchode a Rožďalovická tabule (VIB-3D-2) na severozápade.
Tabule susedí s ďalším podcelkom Středolabskej tabule, Nymburskou kotlinou na juhozápade, a s celkami Východolabská tabule na juhu a východe, Jizerská tabule na severozápade a Jičínská pahorkatina na severe.
Matteo Renzi
Matteo Renzi (* 11. január 1975, Florencia, Taliansko) je taliansky politik, senátor, zakladateľ a predseda strany Italia Viva. Od 22. februára 2014 do 12. decembra 2016 bol predsedom Rady ministrov Talianskej republiky a tajomníkom Demokratickej strany Talianska zvoleným na dve funkčné obdobia od 15. decembra 2013 do 12. marca 2018. Bol prezidentom Provincie Florencia v rokoch 2004 až 2009, starostom mesta Florencia od roku 2009 do roku 2014, dočasným ministrom infraštruktúry a dopravy od 20. marca do 2. apríla 2015 po rezignácii Maurizia Lupiho a dočasným ministrom pre hospodársky rozvoj od 5. apríla do 10. mája 2016 po rezignácii Federica Guidiho.
Mrlinská tabule
Geomorfologické členenie
Kompletné geomorfologické členenie celej Středolabské tabule uvádza nasledujúca tabuľka:
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
Japonský CD singel
Matteo Renzi
Vo veku 39 rokov a jeden mesiac sa stal predsedom Rady ministrov a bol najmladším predsedom vlády v histórii talianskeho štátu a prvým úradujúcim starostom, ktorý sa stal predsedom Rady ministrov. Bol tiež prvým predsedom Rady Talianskej republiky, s výnimkou úradníckych vlád, ktorý nebol v čase menovania členom parlamentu, a najmladším predstaviteľom v G7. Vláda ktorej predsedal bola štvrtá najdlhšia vláda v histórii republiky. V roku 2014 ho americký časopis Fortune označil za tretieho najvplyvnejšieho človeka na svete mladšieho štyridsať rokov a za jedného zo sto najdôležitejších mysliteľov globálnej zahraničnej politiky.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
Mexický CD singel
Mrlinská tabule
Významné vrcholy
Najvyšším vrcholom Mrlinskej tabule je Ostrá hůrka.
Matteo Renzi
Po negatívnom výsledku ústavného referenda zo 4. decembra 2016 podal rezignáciu 7. decembra ako výkonný predseda Rady ministrov do rúk prezidenta republiky Sergia Mattarellu. Vo februári 2017 rezignoval aj na sekretariáte Rady Európy. Po voľbách v roku 2018 sa stal poslancom Senátu. Bol však sklamaný výsledkom, ktorý jeho strana dosiahla v parlamentných voľbách v roku 2018.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
US/UK kazetový singel
Matteo Renzi
Mladosť
Syn Laury Bovoli a Tiziana Renziho, ktorý bol v rokoch 1985 až 1990 mestským radcom v Rignano sull'Arno za kresťanských demokratov, je druhým zo štyroch detí páru. Staršia sestra Benedetta sa narodila v roku 1972 (do politiky vstúpila v roku 2014), brat Samuele v roku 1983 a mladšia sestra Matilde v roku 1984.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
US 7" vinyl
Matteo Renzi
Mladosť
V roku 1999 sa oženil s Agnese Landini, študentkou literatúry, neskôr stredoškolskou učiteľkou a má tri deti: Francesca, Emanuele a Ester. Vyrastal v Rignano sull'Arno u svojich rodičov a študoval vo Florencii: najskôr na Danteho lýceu (s konečnou známkou 60/60, hoci riskoval odmietnutie, pretože ako reprezentant ústavu odmietol stiahnuť z obehu kópie školských novín obsahujúcich silnú kritiku profesorky matematiky.
Potom študoval na univerzite vo Florencii, kde v roku 1999 promoval na Právnickej fakulte s tézou dejiny práva pod názvom Správa a politická kultúra: Giorgio La Pira starosta mesta Florencia 1951 – 1956 s profesorom Bernardom Sordim ako vedúcim diplomovej práce.
Believe (skladba Cher)
Formáty a zoznamy skladieb
UK 12" vinyl
Iránska filozofia
Iránska filozofia (alebo perzská filozofia) rozvíjala svoje filozofické tradície a myšlienky na podklade starovekých indo-iránskych konceptov, jazykových špecifík, pričom bola významne ovplyvnená učeniami Zarathustru. Podľa Oxfordského filozofického slovníka je možné datovať vznik samostatného filozofického myslenia v oblasti Perzie do obdobia asi 1500 rokov pred Kr. Zarathustra však neovplyvnil len územie Perzie, ale jeho myšlienky sa etablovali prostredníctvom judaizmu a stredného novoplatonizmu aj v Európe.
Matteo Renzi
Mladosť
Matteo Renzi dostal skautský výcvik v Talianskej asociácii katolíckych sprievodcov a skautov. Spolupracoval s firemnou revue značky Zac a časopisom „Camminiamo insieme”, ktorého bol tiež šéfredaktorom. S rôznymi zodpovednosťami pracoval pre spoločnosť CHIL Srl, rodinnú firmu poskytujúcu marketingové služby, no najmä koordinoval predaj denníka La Nazion na florentskom území aj ako hlavný redaktor. Dodával tiež letáky a distribuoval telefónne zoznamy.
Iránska filozofia
V priebehu stáročnej histórie Iránu sa v dôsledku významných politických a celospoločenských zmien (napr. arabská a mongolská invázia do regiónu) rozvíjalo množstvo aktívnych filozofických škôl, ktoré pojednávali o otázkach indo-iránskeho alebo zoroastrického konceptuálneho pôvodu. V predislamskej ére pôsobili školy manicheistov a mazdaistov. Islamská filozofia nadobudla v Perzii charakter dialógu medzi pôvodnou iránskou filozofiou a gréckou antickou filozofiou, pričom svoj význačný priestor dostali idey a koncepty islamského náboženstva. V tomto období sa do popredia úspešne dostala práve tzv. Škola osvietenia a tiež predstavitelia transcendentnej filozofie.
Matteo Renzi
Mladosť
Vo veku devätnásť rokov sa v roku 1994 zúčastnil ako súťažiaci v piatich po sebe nasledujúcich epizódach televízneho programu „Koleso šťastia” a získal 48,3 milióna lír. V prvej polovici deväťdesiatych rokov rozhodoval v niektorých futbalových zápasoch druhej kategórie: až do roku 1995 bol zapísaný do rozhodcovskej sekcie vo Florencii, ale jeho kariéra sa zastavila z dôvodu určitých športových obmedzení.
Iránska filozofia
Zoroastrizmus
left|150px|thumb|[[Zarathustra ]] Učenie Zarathustru sa v Perzii objavilo v 18. storočí pred Kr., pričom sa stalo základným pilierom nového náboženstva - zoroastrizmu. Nový filozoficko-náboženský systém následne ovplyvnil vývoj celej perzskej filozofie, a to zásadným spôsobom. Zarathustra bol prvý, ktorý riešil problém zla, používajúc filozofické pojmoslovie. Je vo všeobecnosti považovaný za jedného z prvých a najstarších propagátorov monoteizmu v dejinách náboženstiev. Jeho učenie nadobudlo silný etický ráz s dôrazom na tzv. dobré myšlienky, dobré slová a dobré skutky. Práce zoroastrizmu mali význačný vplyv na starogrécku a starorímsku filozofiu. Niektorí antickí autori (napr. Plínius Starší) priamo vyzdvihovali zoroastrickú filozofiu ako "najslávnejšiu a najužitočnejšiu". Touto filozofiou bol ovplyvnený aj sám Platón, a to najmä v jeho dualistickej a realistickej koncepcii. V 3. storočí pred Kr. Epikurov žiak Kolotés obvinil Platóna, že v diele Ústava prebral viaceré koncepcie zo Zarathustrovho diela O prírode (napr. celý mýtus o Érovi).
Matteo Renzi
Mladosť
Po následných politických rozhodnutiach a záväzkoch sa rozhodol odísť z rodinného podniku, v ktorom ukončil činnosť v máji 2014.
Iránska filozofia
Zoroastrizmus
Zarathustra bol v poklasickej helenistickej kultúre známy ako mudrc, ba ako zázračný muž, avšak jeho myšlienky neskôr ustúpili do úzadia a znovuobjavenými sa stali pre Európu až v neskorom 18. storočí. V tom čase bolo jeho meno spojené s tzv. stratenou starovekou múdrosťou, na ktorú sa usilovali okrem iného nadviazať osvietenské spolky a európske lóže slobodomurárov. Zarathustra sa stal takto súčasťou aj západnej klasickej hudby (napr. v Mozartovej opere Die Zauberflöte), alebo v maliarskom umení. Výskum zoroastrizmu podporoval aj Voltaire, nakoľko sa domnieval, že ide o formu racionálneho deizmu na rozdiel od tradičného kresťanstva.
V roku 2005 Oxfordský filozofický slovník označil Zarathustru za prvého filozofa, a to obzvlášť pre jeho zásluhy v oblasti racionálnej etiky. Jeho myslenie bolo totiž už v jeho dobách pomenované ako mazda-yasna, čo znamená "uctievanie múdrosti". Slovník tak prezentuje názor, že zoroastrici neskôr vyučovali starovekých Grékov a inšpirovali ich k označeniu hľadania konečnej pravdy termínom philosophia (teda názvom "láska k múdrosti", príbuzným k mazda-yasna).
Matteo Renzi
Prvé kroky
Renzi začal vlastnú politickú aktivitu počas rokov na lýceu. V roku 1996 prispel do talianskych výborov, ktoré boli v Toskánsku na podporu Romana Prodiho. Po vstupe do Talianskej ľudovej strany v roku 1996 sa stal tajomníkom pre mládež v roku 1997 a krajským tajomníkom v roku 1999 vo veku 24 rokov.
V roku 2001 sa strana PPI (Ľudová strana Talianska) zlúčila so stranou "La Margherita" a Matteo Renzi bol povolaný, aby koordinoval svoju florentskú sekciu. V roku 2003 plnil úlohu krajinského tajomníka.
Prezident Florentskej provincie
náhľad|Matteo Renzi v roku 2010 Medzi rokmi 2004 až 2009 bol prezidentom Florentskej provincie. Vo voľbách 12.-13. júna 2004 dosiahol 58,8% hlasov v rámci stredo-ľavicovej koalície. V súlade so svojím odkazom na boj proti tzv. politickej kaste a mrhaniu tvrdí, že počas svojho mandátu znížil provinčné dane, znížil počet zamestnancov a znížil počet manažérov florentskej inštitúcie na polovicu.
Starosta Florencie
29. septembra 2008 Renzi kandidoval v primárnych stredo-ľavých primárkach na starostu mesta Florencia, pričom dokázal zvíťaziť s 40,52% hlasov. Porazil tak poslanca a štátneho zástupcu pre zahraničie z Demokratickej strany (PD) Lapo Pistelliho s jeho 26,91%, mestského radcu pre vzdelávanie a mládež z Demokratickej strany Daniele Lastriho so 14,59%, tieňového ministra pre implementáciu vládneho programu a zástupcu generálneho vikára PD v komore Michele Ventureho s 12,48% a predsedu mestskej rady za stranu La Sinistra Erosa Cruccoliniho s 5,49%, z celkových voličských hlasov 37 468.
9. júna 2009, v nasledujúcich voľbách do zastupiteľských orgánov dosiahol Renzi 47,57% voličských hlasov proti 32% stredo-ľavicového kandidáta Giovanni Galliho, s ktorým išiel do balotáže. 22. júna 2009 bol zvolený za starostu Florencie so ziskom 59,96% hlasov. Stal sa členom národného predsedníctva Demokratickej strany. V 2010 sa dostal na druhé miesto v rôznych prieskumoch verejnej mienky, stal sa najobľúbenejším starostom v Taliansku.
6. decembra 2010 Matteo Renzi išiel na obed v Arcore, v súkromnej vile Silvia Berlusconiho, aby diskutoval o niektorých témach, ktoré sa týkali administrácie Florencie. Správa vydaná hneď po stretnutí vyprovokovala konfliktné reakcie a niektoré kontroverzie aj medzi jeho podporovateľmi.
Pod jeho vedením schválila Florencia s veľkou väčšinou v mestskej rade (30 hlasov v prospech, 9 proti a 5 sa zdržalo) štrukturálny plán s nulovými objemami, čo znamená bez možnosti zvýšenia kubickej kapacity vzhľadom na existujúci stavebný fond. Tiež povolila postaviť celkom nové (objekty) s následnou demoláciou historických budov vo vyrovnaných objemoch podľa geodetického plánu, do ktorého patria okrem iného dôležité florentské miesta, napríklad Piazza de 'Pitti.
Podľa štúdie „Datamonitor” uverejnenej v októbri 2013 je Renzi štvrtým starostom metropolitných miest, ktorých prácu najviac oceňujú občania s 56,5% -ným podielom súhlasu.
Kandidát primárok v roku 2012
13. septembra 2012 oznamuje svoj úmysel stať sa kandidátom v primárkach organizovaných celotalianskou koalíciou. Bol v opozícii voči tajomníkovi Demokratickej strany Pier Luigi Bersanimu pre spoločné dobro spájajúce Demokratickú stranu, Ľavicu, ekológiu a slobodu (SEL) a Taliansku socialistickú stranu (PSI).
S 1 104 958 hlasmi, čo činí 35,5 % v prvom kole hlasovania 25. novembra skončil druhý za Pier Luigim Bersanim. V druhom kole organizovanom o týždeň neskôr bol porazený Bersanim dosiahnuc len 1 095 925 hlasov voličov, čo zodpovedá 39,2 % voličov.
Hoci nebol kandidátom ľavicových centristov vo všeobecných voľbách vypísaných na 24. a 25. februára 2013, aktívne sa zúčastňoval na volebnej kampani. Po voľbách, ktorých výsledkom bola koalícia majúca väčšinu v parlamente v Komore poslancov ale nie v Senáte, Renzi apeloval na Demokratickú stranu, aby sa silne postavila za obnovu politického života tak, aby sa zabezpečila podpora zvolených zástupcov Hnutia 5 hviezd (M5S) Beppe Grilla. V apríli 2013 počas prezidentských volieb sa postavil do opozície voči demokratom podporujúcim Annu Finocchiarovú alebo Franca Mariniho, čo mu vynieslo ich kritiku.
Taká podmienka, ktorá tvrdí, že Enrico Letta by sa tiež stal dobrým kandidátom, bola uprednostňovaná kádrami strany, ako sú Piero Fassino a Dario Franceschini. Sandro Bondi a Ignazio La Russa z pravice podporovali tiež túto možnosť. Pri príležitosti jednej schôdze Demokratickej strany 23. marca Renzi odhadol svoju nomináciu ako nemožnú.
Tajomník Demokratickej strany
19. novembra postúpil Matteo Renzi do kvalifikácie na primárky, ktoré sa mali konať 8. decembra. Toto sa udialo pred menovaním jeho nasledovníka Pier Luigi Bersaniho do sekretariátu Demokratickej strany. Celkovo, po hlasovaní samotných členov strany, mladý starosta Florencie vyzbieral pre seba 46,7% voličských hlasov. Bol zvolený do vedenia Demokratickej strany už v prvom kole primárok, v ktorom získal 1 895 332 hlasov, čo bolo 67,55 % voličských hlasov. Čoskoro vymenoval nový sekretariát strany, omladený a silne feminizovaný.
13. februára 2014 Renzi dosiahol demisiu predsedu Rady ministrov Enrica Lettu v internom hlasovaní Demokratickej strany a bezprostredne potom požadoval ustanovenie novej vlády. Ak je to podľa transalpínskej tlače ignorovanie hlavy štátu v demisii, ktorá si nepriala opustiť svoje funkcie, aby pokračovala vo svojej práci, epizóda bola prezentovaná ako víťazstvo starostu Florencie, teraz nasledujúceho Lettu v paláci Chigi.
Tvorba vlády
náhľad|Renzi a Giorgio Napolitano v roku 2014 17. februára 2014 bol Renzi oficiálne pozvaný prezidentom republiky Giorgiom Napolitanom do Kvirinálskeho paláca na stretnutie, ktoré trvalo hodinu a pol. Starosta Florencie bol týmto oficiálne poverený zložiť novú vládu, čo prijal s "výhradou". Sľúbil splniť svoju úlohu „so všetkou energiou, entuziazmom a nasadením", musel však podľa talianskej tlače uznať, že vytvorenie nového výkonného orgánu nebude ľahké. Spisovateľ Alessandro Barrico odmietol ministerské kreslo majetkov a činností v kultúre a turizme a predseda subjektu "Luxottica" Andrea Guerra navrhnutý na ministerstvo ekonomického rozvoja tiež odmietol ponuku. Na druhej strane, Renzi musel ešte vyjednávať s odchádzajúcim viceprezidentom Rady ministrov Angelinom Alfanom, ktorého podpora od strany NCD (Nová centrálna pravica) bola potrebná kvôli jeho vstupu do vlády.
Pri príležitosti tohto stretnutia predstavil najmladší predseda Rady ministrov v talianskej histórii vládu zloženú len zo šestnástich ministrov, z ktorých boli štyri ministerky. Patrila k nim napríklad Roberta Pinottiová ako ministerka obrany. Matteo Renzi a jeho ministri zložili v nasledujúci deň prísahu pred Giorgiom Napolitanom. Zároveň si zachoval funkciu predsedu Demokratickej strany, čo bolo po prvýkrát v jeho kariére.
Volontaristický diskurz
24. februára 2014 Matteo Renzi predstavil svoju vládu a svoj program Senátu republiky, aby mu odhlasovali dôveru. Rozvinul diskusiu hlboko proeurópsku naznačujúc, že "Tradícia európska a európeistická predstavuje najlepšiu časť Talianska, takisto ako jeho záruku mať budúcnosť". Upresnil, že "to nie sú Angela Merkelová a Mario Draghi, ktorí, nás žiadajú udržať náš národný rozpočet v poriadku. Musíme pracovať s rešpektom voči našim deťom, voči tým, ktorí prídu po nás." Hrajúc svoju úlohu mladého reformátora pripomínal svoj cieľ zreformovať hornú komoru, pričom zdôraznil, že nemá vek na to, aby v nej zasadal, no navrhol splatenie, "komplexné a bezprostredné", desiatok miliárd euro, ktoré musia zaplatiť talianske podniky. Oznámil zavedenie vopred vyplneného daňového vyhlásenia o príjme funkcionárov a "redukciu dvoch číslic" z daní.
10 milliárd euro pre 10 miliónov Talianov
12. marca Renzi oznámil dôležitý plán oživenia. Zahŕňal hlavne zníženie daní z príjmu pre daňových platcov v kategórii nad 25 000 euro čistého zisku ročne, zníženie dane za výrobu a fakturáciu energie o 10 % pre malé a stredné podniky, splatenie 60 milliárd eur dlhu spôsobeného verejným rozpočtom pre taliansku mládež, takisto ako na pomoc pri pokračovaní v ich štúdiách alebo hľadaní si zamestnania.
Spolu s týmito daňovými zníženiami a novými výdavkami mali byť úspory 7 mld. euro na fungovaní štátu, zníženie úrokovej miery dlhu, návrat dane z pridanej hodnoty vo výške 6 mld. euro na splatenie verejnej správy, zvýšenie verejného dlhu, ktorý sa mal udržať pod 3% z HDP a zvýšenie o šesť (percentuálnych) bodov dane z finančných príjmov.
Na druhý deň definoval európsku dohodu o rozpočte ako "pakt hlúposti" vysvetliac to tak, že: "Som premiérom krajiny, ktorá rešpektuje angažovanie sa v Európskej únii, ale je ešte jedno väčšie angažovanie sa : poslanie Európy, ktoré nemusí byť spolkom technikov bez duše".
V apríli začal vlnu nových menovaní vo verejnej správe neznámych za posledné desaťročie (týkalo sa to 350 z 500 miest): vybral osobnosti mladšie a ženského rodu, menoval tri ženy do čela veľkých skupín (menovite Emmu Marcegagliovú do vedenia ENI) a znížil mzdy vedúcim verejnej správy.
V predvečer európskych volieb v 2014 usporiadal tlačovú konferenciu kvôli svojim prvým osemdesiatim dňom novej vlády. Uviedol zoznam znížených daní vo výške 10 mld. euro pre domácnosti a 2,5 mld. pre podniky, zrušenie provincií (čo spôsobilo úbytok 3000 miest pre politikov) a svoj plán oživenia obnovy rozmiestňovania mladých. Rovnako nechal prijať nový Zákonník práce dovoľujúci mladým dosiahnuť titul po troch rokoch výuky, dať do predaja podiely štátu v poštách a civilnom letectve a deblokovať úvery vo výške 3,5 mld. euro na opravu 10 000 škôl.
Iránska filozofia
Zoroastrizmus
Zoroastrizmus mal značný vplyv na formovanie kresťanstva v Európe, rovnako ako ho mali judaizmus a starogrécka spiritualita a filozofia.
Grécko-perzská éra
V čase intenzívnej grécko-perzskej kultúrnej interakcie sa zaslúžila perzská kultúra o vznik grécko-rímskeho stoicizmu. Je tiež známe, že aj filozofi Táles alebo Sokrates podnikali cesty do oblasti Perzie, avšak nedochovali sa o tom priame záznamy v perzskom písomníctve.
Manicheizmus
Manicheizmus, založený prorokom Máním, sa rozšíril zo severnej Afriky cez Perziu až do Číny. Jeho vplyv sa dá vystopovať v západnom kresťanskom myslení prostredníctvom diel sv. Augustína z Hippa, ktorý konvertoval na kresťanskú vieru práve z manicheizmu. Tieto diela mali následne značný dosah nielen na katolíckych, ale aj na ortodoxných a protestantských teológov. Súčasťou sústavy dôležitých učení manicheizmu boli dualistická kozmológia a dualistická teológia, ktoré sa stali príbuznými s mazdaistickými predstavami. V rámci tohto dualizmu sa rozlišujú dva pôvodné praprincípy univerza - Svetlo a Temnota. Úlohou človeka je rozlíšiť medzi pôsobením jedného princípu od druhého a viesť dobrý život, hodný Svetla. Mání vnímal zmiešanie Svetla a Temnoty ako kozmickú tragédiu, zatiaľ čo mazdaizmus uprednostnil viac-menej neutrálnu, až optimistickú interpretáciu.
Mazdakizmus
Mazdak († 524/528 n.l.) bol proto-socialistický perzský reformátor, ktorý nadobudol široký vplyv za vlády sasánskeho kráľa Kávada I. Perzského. Vyhlásil sa za Božieho proroka, pričom propagoval spoločné vlastníctvo a programy sociálneho zabezpečenia. Mazdakovo učenie je volaním po sociálnej revolúcii, pričom ho označujeme za predstaviteľa raných, proto-komunistických ideí.
Zurvanizmus
Zurvanizmus je možné charakterizovať vierou v prvotný a základný praprincíp, ktorým je Čas - Zurvan. Ide vo svojej podstate o primárne božstvo, ktoré tvorí svet. Rozlišujeme tri školy zurvanizmu:
Estetický zurvanizmus bol zjavne menej populárny, než materialistická vetva. Jeho koncept sa týkal nerozlíšeného Času, ktorý sa vplyvom túžby rozdelil na rozum (mužský princíp) a na žiadostivosť (ženský princíp).
Fatalistický zurvanizmus vychádza z učenia o obmedzenom Čase - Zurvanovi, ktorého tvoriteľský akt vyúsťuje do skutočnosti, že nie je možné zmeniť kurz a osud materiálneho univerza. Je tomu tak aj kvôli astrálnemu pôsobeniu nebeskej sféry, teda napríklad hviezd a planét. Pôvodne Ahura Mazda uspôsobil človeka pre šťastie, avšak aj tak ľudstvo zostáva pod fatálnym vplyvom nebeských telies.
Klasická islamská iránska filozofia
Intelektuálna tradícia Perzie bola mimoriadne obohatená práve šírením islamského náboženstva v oblasti. Medzi hlavné školy klasickej islamskej filozofie zaraďujeme pôsobiská v Šíraze, Chorasáne, Maraghehu, Isfaháne a Teheráne.
Avicennizmus
V tzv. zlatom islamskom veku sa vďaka Avicennovej úspešnej integrácie aristotelizmu, novoplatonizmu a kalámskeho myslenia stal avicennizmus najvplyvnejším filozofickým smerom islamskej filozofie 12. storočia. Avicenna (Ibn Síná) bol aj v Iráne považovaný za intelektuálnu autoritu, ktorú mnohí učenci citovali, rozvíjali a rozmanito komentovali.
Avicennizmus bol vplyvný aj v stredovekej Európe, a to najmä učením o prirodzenosti duše, ďalej metafyzickým pojmovým rozlíšením esencie od existencie. Špecificky sa stal predmetom filozofických dišpút na európskych univerzitách, pričom Avicennova psychológia, teória poznania aj ontológia mali zreteľný dosah na vrcholnú scholastiku v dielach Alberta Veľkého i Tomáša Akvinského.
Iránsky iluminacionizmus
Iluminačná filozofia (alebo filozofia osvietenia) bola ako samostatná vetva islamskej iránskej filozofie založená v 12. storočí mysliteľom menom Shahab al-Din Suhrawardi. Škola kombinovala Avicennovu tvorbu s konceptami a múdrosťou starovekej perzskej filozofie, pričom filozof Suhrawardi obohatil smer aj svojimi inovatívnymi ideami. Iluminacionizmus bol významne ovplyvnený helenistickým novoplatonizmom.
Transcendentná filozofia
Transcendentná filozofia je škola islamskej filozofie, ktorú založil Mulla Sadra (1571 – 1640) v 17. storočí. Mulla Sadra priniesol nový filozofický pohľad na povahu skutočnosti a vytvoril v islamskej filozofii pojmové a konceptuálne podmienky pre prechod od esencializmu k existencializmu, a to oveľa skôr, než k tomu došlo v dejinách západnej filozofie.
Súčasná iránska filozofia
Najvplyvnejšou súčasnou filozofickou školou je transcendentná filozofia Mullu Sadru a jeho nasledovateľov. Predstavuje nadviazanie na dávne metafyzické koncepty v kombinácii s mysticizmom a islamskými náboženskými ideami. Na druhej strane sa myslenie v Iráne čoraz viac zoznamuje s pestrými prekladmi filozofických diel analytickej i kontinentálnej západnej tradície. Komentovaní sú najmä Wittgenstein, Searle a Kripke z analytickej vetvy, ďalej Nietzsche, Heidegger a Foucalt z kontinentálnej vetvy. Nemenej významnou vzhľadom na vplyv islamu zostáva filozofia náboženstva.
Iránski filozofi publikujú od roku 1972 v popredných žurnáloch ako napríklad Falsafeh alebo Hikmat va Falsafeh (z katedry filozofie na univerzite v Teheráne), ale v krajine je vydávaných pomerne veľa aj iných filozofických časopisov.
Matteo Renzi
10 milliárd euro pre 10 miliónov Talianov
Taliansky ekonóm Andrea Fumagalli vysvetľuje, že podľa údajov OECD liberálne ekonomické reformy Mattea Renziho vyvolali neistoty a nezamestnanosť medzi mladými a stagnujúci hrubý domáci produkt.
Politické reformy
náhľad|Matteo Renzi a [[Sergio Mattarella]] Reforma volebného zákona, ešte neodhlasovaná, predpokladala zrušenie Senátu a úbytok 3000 funkcionárov. Počas európskeho skrutínia sa jeho strana dostala na prvú pozíciu so 41 hlasmi.
V júni 2014 atakoval záležitosti politickej triedy zasiahnuc viacerých vysokých predstaviteľov. Rada ministrov udelila rozložené právomoci hlavne protikorupčným sudcom, aby preskúmali skryté financovanie svetovej výstavy 2015, ktorá sa konala v Miláne.
V strede júla bola predstavená reforma Senátu. Už nemal viac výkonnú moc, ale poradné poslanie pre Komoru poslancov. Dokonalý dvojkomorový systém zrodený v roku 1947 bol až do tejto chvíle deklarovaný ako zodpovedný za politické problémy a hlbokú bezvládnosť. Zoskupoval 100 členov (74 regionálnych poradcov, 21 starostov a 5 osobností menovaných na 7 rokov prezidentom republiky) oproti dnešnému počtu 315. Neboli viac honorovaní, čo predstavovalo úsporu 500 mil. euro pre štát. Táto ústavná zmena je najdôležitejšia od založenia republiky a viedla k značnému zúženiu kolégia voliteľov v prezidentských voľbách (ktoré malo 1000 voliteľov) a zmenu kvóra pre svoje zvolenie.
Zahraničná politika
Renzi bol kritikom členských krajín EÚ, ktoré odmietali systém migračných kvót, do ktorých patrili krajiny V4 (Slovensko, Česko, Maďarsko, Poľsko).
Ťažkosti a demisia
Jeho skutočná prvá volebná porážka bola vo voľbách do mestských orgánov v 2016, v ktorých demokratická strana stratila mestá Rím, Turín, Terst a zachovala si Miláno. Jeden z jeho krutých protivníkov Luigi de Magistris znovu zvíťazil v Neapole. Zatiaľ čo Matteo Renzi odmietol nacionalizovať tieto voľby, de Magistris sa stal centrálnou postavou a politickí analytici uvažujú, že nedokázal rozšíriť svoju prevahu u stredo-pravých voličov, ktorí uprednostnili hlasovať pre veľkého víťaza týchto volieb M5S.
4. decembra 2016 po veľkom víťazstve „nie“ (59,1%) v ústavnom referende, ktorého cieľom bolo ukončiť rovnostársky dvojkomorový systém, s ktorým spojil svoju budúcnosť ako hlava krajiny, oznámil, že rezignuje nasledujúci deň po poslednom zasadnutí Rady ministrov. Hlava štátu ho požiadala, aby počkal s prijatím zákona o štátnom rozpočte pre rok 2017 Senátom. Matteo Renzi mu odovzdal svoju demisiu oficiálne 7. decembra. Bol dočasne poverený riadením Rady ministrov až do sformovania novej vlády.
Demisia a návrat na sekretariát Demokratickej strany
Po demisii vlády Matteo Renzi zostal zo začiatku v čele Demokratickej strany. Čelil živým protestom ľavice v strane. Blízki Pier Luigi Bersaniho, bývalého tajomníka strany, váhali urobiť rozdelenie. "Mediapart" zdôrazňuje, že " s personalizáciou v PD bez toho, aby bola štruktúrovaná inak ako na základe jeho charizmy, Renzi spôsobil veľa zla okolo svojho spôsobu výkonu moci".
19. februára 2017 oznámil pri otvorení národného zhromaždenia Demokratickej strany, že podáva demisiu na funkciu tajomníka strany nevylučujúc svoju žiadosť o nástupníctvo na ďalšom kongrese strany.
30. apríla bol znova zvolený v primárkach so 71 % hlasov proti 21 % ministra spravodlivosti Andrea Orlanda a 8 % prezidenta Apúlie Michele Emiliana. Toto víťazstvo, väčšie ako očakával, bolo tiež prijaté ako úspech Demokratickej strany. Bolo to tiež víťazstvo vytvorenia článku 1 hnutia demokratov a progresistov, víťazstvo rozdelenia niekoľko týždňov predtým, keďže sa tohto skrutínia zúčastnilo viac ako dva milióny Talianov.