cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pius VII.
„Strety“ s Napoleonom Bonapartom
Začiatkom júla 1823 utrpel Pius VII. komplikovanú zlomeninu nohy, ktorá bola príčinou jeho dlhotrvajúcej agónie. O mesiac nato, 20. augusta, zomrel. Pochovaný je v Bazilike svätého Petra v skvostnom klasicistickom náhrobku od dánskeho umelca Bertela Thorvaldsena z rokov 1824 – 1825.
Tréglamus
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pius VII.
Zhodnotenie pontifikátu Pia VII.
Piovým snažením bolo prispôsobenie sa pápežstva modernému svetu no súčasne posilnenia jeho postavenia. Skutočnosť dokazovala, že v čase jeho skonu malo pápežstvo väčšiu vážnosť ako v čase, keď nastupoval do úradu.
Zaujímavosť
Jedno z rozhodnutí Pia VII. sa týkalo reorganizácie cirkevného života na území terajšieho Slovenska. 21. septembra 1818 v rímskej Bazilike Santa Maria Maggiore kanonicky erigoval Prešovskú gréckokatolícku eparchiu, ktorú zriadil odčlenením od Mukačevskej eparchie. Urobil tak bulou nazvanou Relata semper (Rozhodnutie navždy).
Oddiel kozmonautov RKK Energija
thumb|[[Sergej Krikaľov strávil vo vesmíre 803 dní, viac ako ktokoľvek iný. Tu na ISS.]] Oddiel kozmonautov RKK Energija je jedným z oddielov kozmonautov v Rusku, resp. do roku 1991 v Sovietskom zväze. Vlastné skupina kozmonautov, formálne "skúšobných inžinierov", bola založená v apríli 1966 z iniciatívy vedenia CKBEM (vtedajší názov dnešnej RKK Energija ). V máji 1968 bola už úplne oficiálne reorganizovaná na oddiel kozmonautov. Členovia oddielu pravidelne obsadzujú miesta v ruských, predtým sovietskych, kozmických lodiach a orbitálnych staniciach.
Vznik oddielu
Inžinieri OKB-1 prejavili záujem o účasť na kozmických letoch už v roku 1962, vedenie OKB a osobne Sergej Koroľov myšlienku podporoval a začal presadzovať vo vláde. Koncom roka 1962 boli v OKB-1 pre záujemcov zorganizované prednášky o raketách a raketových motoroch, konštrukcii kozmických telies, biológii a lekárstve, spojení, v lete 1963 aj zoskoky v aeroklube.
V máji 1964 vláda rozhodla o úprave lode Vostok na trojmiestny variant nazvaný Voschod a účasti civilistov na lete. Do výberu pre Voschod 1 sa OKB-1 plne zapojilo, pre výber a prípravu budúcich kozmonautov vznikol v podniku útvar č. 90 (roku 1966 prečíslovaný na č. 731, neskôr zmenil označenie ešte niekoľkokrát), do ktorého čela bol postavený Sergej Anochin. Letu Voschodu 1 sa z OKB-1 zúčastnil Konstantin Feoktistov.
Aj po lete Feoktistova vo Voschode tlačil Koroľov na vytvorenie oddielu. Vo vláde, resp. vojensko-priemyselnej komisii vlády ale nedosiahol úspech. Nezávisle od pozície nadriadených úradov na jar 1965 OKB-1 poslalo do Inštitútu lekársko-biologických problémov (IMBP) na prehliadky skupinu asi 50 (podľa niektorých zdrojov až 200) kandidátov, vrátane niekoľkých žien. Lekársky súhlas na výcvik získalo dvanásť z nich.
Keď sa priblížili lety lodí Sojuz, pohla sa aj formálna stránka veci. 15. marca 1966 minister všeobecného strojárstva poveril OKB-1 prípravou civilných kozmonautov a 9. apríla 1966 Koroľovov nástupca Vasilij Mišin rozhodol o sformovaní skupiny kozmonautov, formálne nazvaných skúšobní inžinieri, v útvare č. 90. Kozmonauti sa mali zúčastniť letov lodí Sojuz, L-1 a L-3. Dvanástka z minulého roka bola znova podrobená ďalšiemu kolu prehliadok v IMBP, do skupiny bolo nakoniec vymenovaných osem ľudí – Sergej Anochin, Jevgrafovič Bugrov, Vladislav Volkov, Georgij Grečko, Gennadij Dolgopolov, Alexej Jelisejev, Valerij Kubasov a Oleg Makarov. Všetci začali všeobecnú kozmickú prípravu v CKBEM, vrátane letov v beztiaži a nácviku pristátia na mori.
V auguste 1966 spoločný výcvik s vojenskými kozmonautmi v CPK povolili vojaci až po vlastných lekárskych testoch iba štvorici Volkov, Jelisejev, Kubasov a Grečko (po mesiaci nahradený Makarovom), ostatní pokračovali vo výcviku v CKBEM. Od januára 1967 bola skupina rozšírená o Vitalija Sevastianova a Nikolaja Rukavišnikova, obaja boli zaradení do programu L-1.
27. marca 1967 vláda stanovila postup pri výbere a výcviku kozmonautov. Súčasne rozhodla o vytvorení oddielov kozmonautov v rezortoch – ministerstva obrany, všeobecného strojárstva, zdravotníctva a Akadémii vied. V auguste 1967 prípravu v rámci programu L-3 začali v CKBEM Anochin, Bugrov, Dolgopolov a traja nováčikovia Nikitskij, Pacajev a Jazdovskij. 27. mája 1968 bol príkazom ministra všeobecného strojárstva založený oddiel kozmonautov CKBEM a do oddielu bolo zaradených 9 z členov doterajšej skupiny, totiž Volkov, Grečko, Jelisejev, Kubasov, Makarov, Pacajev, Rukavišnikov, Sevastianov a Jazdovskij. Ďalej Konstantin Feoktistov (jediný sa skúsenosťami kozmického letu) a Vladimir Fartušnyj z Inštitútu elektrozvárania Akadémie vied Ukrajiny v Kyjeve.
Doplňovanie oddielu
Inžinieri z CKBEM/NPO Energija/RKK Energija si podávali žiadosti na zaradenie do oddielu, vhodní kandidáti boli poslaní na pozorovanie do IMBP a priebežne získavali súhlas Hlavnej lekárskej komisie na výcviku. Potom (aj po niekoľkých letoch) Štátna medzirezortná komisia dávala odporúčanie na zaradenie do oddielu ako skúšobného kozmonauta. Ku kozmonautom oddielu CKBEM tak prišli v marci 1972 Boris Andrejev, Valentin Lebedev a Jurij Ponomariov. Už po roku (v marci 1973) ešte Vladimir Aksionov, Alexandr Ivančenkov, Valerij Riumin a Gennadij Strekalov. Po dlhšej prestávke bolo do oddielu prijatých sedem nových kozmonautov v decembri 1978.
Začiatkom 80. rokov bol zmenený postup prijímania kozmonautov. Štátna medzirezortná komisia odporúčala uchádzačov na zaradenie do oddielu ako "kandidáta na skúšobného kozmonauta", po absolvovaní všeobecnej vesmírnej prípravy v stredisku NPO Energija a stáži v Hviezdnom mestečku, kandidátovi Medzirezortná kvalifikačná komisia priznala kvalifikáciu "skúšobný kozmonaut".
V rokoch 1980 – 1983 boli prijaté dve ženy, ďalšia bola prevedená z inej organizácie. V rokoch 1983 – 1989 prišlo do oddielu deväť nových kozmonautov. V deväťdesiatych rokoch bol oddiel rozširovaný o 2 – 3 členov spravidla po dvoch rokoch, celkovo bolo prijatých jedenásť nováčikov. V novom storočí prebehli dva nábory. Roku 2003 boli prijatí traja kandidáti. Pri nábore roku 2006 bol medzi zamestnancami spoločnosti tak nízky záujem, že bola zrušená podmienka aspoň troch rokov zamestnania v spoločnosti, napriek tomu boli prijatí len dvaja kandidáti.
Lunárny program
V druhej polovici roka 1966 sa rozbehol sovietsky lunárny program. Pozostával z troch častí. V lodi Sojuz si kozmonauti mali nacvičiť stretávanie a spájanie lodí v kozme, v lodi L-1 obletieť Mesiac a v lodi L-3 pristáť na Mesiaci.
Sojuz
Od septembra 1966 sa v CPK spoločne s vojenskými kozmonautmi pripravovali na let Sojuzom Volkov, Jelisejev, Kubasov a Grečko, ten si po mesiaci zlomil nohu a bol nahradený Makarovom, už v januári 1967 opätovne prideleným do programu L-1. Po niekoľkých neúspechoch (lety Sojuzu 1, Sojuzu 2 a 3) sa Sojuz 4 a 5 spojili a Jelisejev a Chrunov (z CPK) preručkovali po vonkajšom povrchu lode z jednej do druhej. V septembri 1969 sa Jelisejev, Kubasov a Volkov zúčastnili skupinového letu troch Sojuzov, pokus o spojenie Sojuzu 7 a 8 a prestup kozmonautov novým stykovacím uzlom vnútrom lode sa nepodaril.
Program Sojuz pokračoval dlhodobým letom Sojuzu 9 v júni 1970. 17 dní a 16 hodín vtedy strávil vo vesmíre Nikolajev z oddielu CPK a Sevastianov. V záložných posádkach boli za CKBEM Grečko a Jazdovskij.
Stretnutie a spojenie lunárneho orbitálneho a pristávacieho modulu mal nacvičiť ďalší let Sojuzu v rámci programu Kontakt. Na let sa z kozmonautov oddielu pripravovali od mája 1969 Pacajev, od marca 1970 aj Makarov a Rukavišnikov, neskôr tiež Jazdovskij a Grečko. V júli 1971 bol let zrušený a kozmonauti preradení.
Programy L-1 a L-3
Na oblet Mesiaca (loď L-1) sa v Hviezdnom mestečku spoločne s vojenskými kolegami od januára 1967 pripravovali Sevastianov, Rukavišnikov a Makarov, neskôr aj Grečko.
Do skupiny určenej na pristátie na Mesiaci (loď L-3) boli v septembri 1967 začlenení Anochin, Bugrov, Nikitskij (neboli v máji 1968 zaradení do oddielu CKBEM a odišli), Jazdovskij (iba do roku 1968) a Pacajev. Od začiatku roka 1968 aj Makarov, Sevastianov a Rukavišnikov, krátko aj Feoktistov. Už vo februári 1969 boli Grečko a Sevastianov preradení do skupiny pripravujúcej sa na let troch Sojuzov. V máji 1969 Pacajev a v januári 1970 Rukašvinikov s Makarovom prešli do programu Kontakt. V programoch L-1 a L-3 tak neostal nikto.
Orbitálna stanica – Saľut 1, Saľut 4
thumb|Dobrovoľskij, Volkov, Pacajev, zahynuli pri pristátí Sojuzu 11 Roku 1970 sa rozbehol program Saľut. V júni až septembri boli sformované trojčlenné posádky pre stanice, pozostávajúce z kozmonautov oddielov CPK a CKBEM. Do kozmu leteli vždy veliteľ z CPK a dvaja kozmonauti oddielu CKBEM. Pri prvom lete – Sojuzu 10 – sa kozmonautom nepodarilo prestúpiť do stanice. V nasledujúcom Sojuze 11 po úspešnom štvortýždennom lete posádka zahynula pri pristátí.
Po nešťastí bol počet kozmonautov lietajúcich v Sojuze znížený na dvoch. Bolo zavedené pravidlo, že kapitán lode je kozmonaut oddielu CPK, palubný inžinier člen oddielu CKBEM. Pokusy o vypustenie ďalších staníc roku 1972 a 1973 sa nestretli z úspechom, upravené Sojuzmi boli využité k dvom samostatným letom (Sojuz 12 a 13). Ďalšie úspešné vypustenie orbitálnej stanice radu Saľut prebehlo až v decembri 1974. Stanica Saľut 4 bola počas roka 1975 obývaná dvakrát, jeden let pri spojení neuspel.
Sojuz – Apollo
Po rozhodnutí o vykonaní letu Sojuz-Apollo boli pre program vyčlenení Andrejev, Ivančenkov, Rukašvinikov a Kubasov. Rukavišnikov bol zaradený do skúšobného letu Sojuzu 18, Kubasov sa zúcastnil sovietsko-amerického letu.
Orbitálna stanica – Saľut 6, Saľut 7, Mir
thumb|Orbitálna stanica [[Mir v roku 1997]] V septembri 1977 bola vypustená ďalšia orbitálna stanica – Saľut 6. Obývaná bola dvojčlennými posádkami. Prvý pokus o obývanie stanice (let Sojuz 25 s dvoma nováčikmi Kovaľonokom a Riuminom) nebol úspešný. Preto bolo zavedené pravidlo, že v každej posádke bude aspoň jeden skúsený kozmonaut.
Koncom roka 1976 začali výcvik v Hviezdnom mestečku prví zahraniční kozmonauti, vrátane česko-slovenských, v rámci programu Interkozmos. Medzinárodné posádky navštevovali počas týždňového letu orbitálnu stanicu, veliteľom bol vždy sovietsky kozmonaut s letovou skúsenosťou. Vzhľadom na nedostatok takých kozmonautov v oddiele CPK, boli do programu zaradení aj členovia oddielu NPO Energija Rukavišnikov (náhradník česko-slovenského letu, letel s Bulharom) a Kubasov (náhradník poľského letu, letel s Maďarom). Boli to prvé prípady, keď v posádke nebol kozmonaut – vojak z CPK.
Na stanicu Saľut 7 od roku 1982 a jej podstatne mohutnejšieho nástupcu Mir, v rokoch 1986 – 2000, lietali kozmonauti v trojmiestnych lodiach Sojuz T (od 1986 Sojuz TM). Členovia oddielu NPO Energija (od 1994 premenovanej na RKK Energija) zastávali v posádkach tradične funkciu palubných inžinierov, kapitán bol vždy z oddielu CPK, tretí člen posádky bol doplnený v závislosti na programe letu. thumb|[[Valerij Riumin pred posledným letom 1998]]
Orbitálna stanica – ISS
Na stanicu ISS lietajú zástupcovia oddielu RKK Energija pravidelne v rámci ruskej polovice posádky. O miesta sa kozmonauti oddielu Energija delia s členmi oddielu CPK, vzhľadom na komplikované zostavovanie posádok bolo pravidlo o dôstojníkov z CPK a palubných inžinieroch z Energije opustené. Ruských kozmonautov do posádok vyberá komisia zložená zo zástupcov Roskosmosu, CPK a RKK Energija.
Prehľad kozmonautov oddielu
Uvedení sú členovia skupiny skúšobných inžinierov, ktorá vznikla 23. mája 1966, a členovia oddielu kozmonautov založeného 27. mája 1968.
V stĺpci „V odieli od“ je uvedený dátum zaradenia do oddielu, iba u účastníkov posledných náborov (od roku 2003) je uvedený dátum odporúčania Medzirezortnej komisie pre výber kozmonautov na zaradenie do oddielu.
Exkláva
thumb|right|Územie „C“ je [[Enkláva (politická geografia)|enklávou štátu „A“ a zároveň exklávou štátu „B“.]]
Exkláva je pojem z medzinárodného práva a označuje časť vlastného územia (napr. štátu), ktoré sa nachádza na území, ktoré je úplne obklopené územím cudzieho štátu alebo cudzích štátov. Pojem bol prevzatý z francúzskeho „exclave“, pôvodne pochádza z latinského „ex“ (z, vonku, preč) a „clavis“ (misa).
Príkladom exklávy môže byť Aljaška vo vzťahu k zvyšku Spojených štátov, Cabinda oddelená od územia Angoly územím Konga, v Európe napr. Kaliningradská oblasť Ruska či španielske mestá na marockom pobreží severnej Afriky Ceuta a Melilla.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Banskej Bystrici (0 – K)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Banská Bystrica v okrese Banská Bystrica, časť 0-K.
Flóra (Tizian)
Flóra je názov obrazu benátskeho maliara obdobia renesancie Tiziana, namaľovaného okolo roku 1515.
Tizian je autorom množstva portrétnych malieb, z ktorých osobitnú skupinu tvoria obrazy mladých pôvabných žien, ktorými Tizian chce predstaviť svoj ideál ženskej krásy.
Obraz, ktorý možno datovať asi rokom 1515, je jedným z nich. Patrí medzi najkrajšie diela z maliarovej ranej tvorby. Celkom zreteľne tu badať umelecký vplyv Tizianovho predchodcu Giorgioneho.
Tizianova Flóra je krásna mladá Benátčanka s výrazne klenutými tvarmi a jemným výrazov v tvári. Je zrejmé, že umelec kladie dôraz na zachytenie dokonalej krásy dievčiny, na jej zlatistú pokožku, dlhé plavé vlasy a čerstvé kvety v dlani. Tizian v póze dievčaťa, rukou si pridržiavajúce odhalenú bielu blúzku a ružový brokátový plášť, prejavil svoj cit pre zmyselnosť.
Symbolické vyjadrenie kvitnúceho ženstva sa stalo podnetným inšpiračným zdrojom pre neskoršie európske i svetové umenie. V štyridsiatych rokoch 17. storočia bolo dielo zrejme inšpiráciou pre holandského umelca Rembrandta, keď v podobnom duchu spodobnil, i keď nie tak sporo odetú, svoju manželku na obraze Saskia ako Flóra.
Varennes-lès-Narcy
Varennes-lès-Narcy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dizajnér
Dizajnér je osoba, ktorá robí dizajn. Asi najširšiu definíciu poskytol psychológ Herbert Simon: „Dizajnuje každý, kto navrhuje a cielene koná k zmene existujúcich situácií na svoje vlastné.“ Dizajnér pôsobí vo viacerých odvetviach, napríklad:
Zams
Žije tu obyvateľov.
Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 2006/2007
Ročník 2006/2007 bol desiatym ročníkom Kontinentálneho pohára v ľadovom hokeji. O trofej bojovalo 19 tímov z 19 krajín. Trval od 22. septembra 2006 do 7. januára 2007.
1. kolo
Len päť tímov sa umiestnilo v tabuľkách dvoch skupín prvého kola. Hralo sa 22.-24. septembra 2006.
Skupina A (Bukurešť, Rumunsko)
Tím Progym Gheorgheni nahradil pôvodne prihlásené arménske mužstvo Uratu HC, ktoré sa nemohlo zúčastniť kvôli ochoreniu viacerých hráčov. Jeho výsledky sa však do tabuľky nezapočítavali.
Skupina B (Belehrad, Srbsko)
Tímy KHL Medveščak Záhreb a Červená hviezda Belehrad nenastúpili na turnaj s predpísaným minimálnym počtom hráčov na súpiske a boli diskvalifikované. Ich zápasy sa nepočítali do tabuľky skupiny.
2. kolo
V druhom kole sa bojovalo v troch skupinách. Zápasy sa hrali od 13. do 15. októbra 2006.
3. kolo
17. až 19. novembra 2006 bojovala štvorica tímov o postup do finále pohára.
Finále (Stoličný Belehrad, Maďarsko)
Finálový turnaj Kontinentálneho pohára sa do tretice konal v Stoličnom Belehrade. Termín bol 5. - 7. január 2007.
Konečná tabuľka
Desiaty ročník Kontinentálneho pohára priniesol víťazstvo pre bieloruský tím Junosť Minsk.
Najlepší hráči
Najužitočnejší hráč: Konstantin Gorovikov (Avangard Omsk)
Najlepší brankár: Pasi Häkkinen (Ilves Tampere)
Najlepší obranca: Vladimír Kopat (Junosť Minsk)
Najlepší útočník: Artem Čubarov (Avangard Omsk)
Najlepší junior: Pasi Tuominen (Ilves Tampere)
Vinnemerville
Vinnemerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soňačne (Mohyliv-Podiľskyj)
Soňačne je sídlisko na Ukrajine vo Vinnyckej oblasti (mestský úrad Mohyliv-Podiľskyj). Žije tu 203 obyvateľov.
Silence Followed by a Deafening Roar
Silence Followed by a Deafening Roar je druhým plne inštrumentálnym a celkovo 8. štúdiovým albumom gitarového virtuóza Paula Gilberta.
Obůrky-Třeštěnec
Obůrky-Třeštěnec je prírodná rezervácia ev. č. 697 severne od obce Moravské Knínice v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR. Severne od rezervácie sa nachádza prírodná pamiatka Zlobice.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzenej biocenózy vlhkého až močaristého charakteru s výskytom chránených druhov rastlín, najmä vstavačov (päťprstnice obyčajnej a kruštíka močiarneho). Je jednou z posledných lokalít, kde sa tieto vzácne rastliny vyskytujú.
Zell am Ziller
Zell am Ziller je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Schwaz.
Žije tu 1 722 obyvateľov (1. 1. 2011).
Správna rada (vysoká škola)
Správna rada je najvyšším riadiacim a rozhodujúcim orgánom súkromnej vysokej školy. Jej pôsobnosť ustanovuje štatút súkromnej VŠ. Štatutárnym orgánom súkromnej vysokej školy je predseda Správnej rady.
Akademický senát súkromnej VŠ navrhuje Správnej rade kandidátov na rektora VŠ a podáva jej návrh na odvolanie rektora z funkcie. Správna rada do 15 dní návrh kandidáta na rektora potvrdí a predloží ho ministrovi, alebo návrh zamietne.
Správnej rade zodpovedá rektor súkromnej VŠ vo veciach určených Štatútom súkromnej VŠ.
Trégomeur
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Giuseppe Occhialini
Giuseppe Occhialini (* 5. december 1907, Fossombrone, Taliansko - † 30. december 1993, Paríž, Francúzsko) bol taliansky fyzik, ktorý v roku 1947, spoločne s Césarom Lattesom a Cecilom Frankom Powellom, objavil rozpad piónu. Je nositeľom Wolfovej ceny za fyziku za rok 1979.
Shaone Morrisonn
Shaone Morrisonn (* 23. december 1982, Vancouver) je bývalý kanadský a chorvátsky hokejový obranca. V NHL odohral 480 zápasov za Boston Bruins, Washington Capitals a Buffalo Sabres. Päť rokov strávil v KHL, z toho necelé tri roky obliekal dres Medveščaku Záhreb. Zahral si aj za moskovské celky Spartak a CSKA, či Admiral Vladivostok. Počas pôsobenia v Chorvátsku získal štátne občianstvo a krajinu reprezentoval na šampionáte druhej divízie v roku 2019. Okrem toho okúsil aj fínsku ligu v drese TPS Turku, či z hokejového hľadiska exotické súťaže v Japonsku, Walese a Spojených Arabských Emirátoch. Kariéru ukončil v roku 2021.
Trégon
Trégon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Virville
Virville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kia Sportage
náhľad|Kia Sportage (NQ5) náhľad|Kia Sportage pohľad spredu Kia Sportage je kompaktný osobný automobil konštrukcie crossover, ktorý vyrába kórejská automobilka Kia Motors od roku 1995. Pôvodne to bolo mini SUV, druhá generácia je väčšia a môže byť zaradená medzi kompaktné crossover SUV.
Od roku 2006 sa vyrába v žilinskom závode Kia Motors Slovakia.
Prvá generácia (1993–2002)
V roku 1993 bola skonštruovaná prvá verzia vozidla, ktorá s automobilom Mazda zdieľala mnoho komponentov ako motor alebo prevodovku. Mazda, Ford a Kia tvoria spoločenstvo a preto mnohé konštrukčné riešenia vozidiel sú spoločné. Prvá generácia vozidla Kia Sportage bola dostupná s dlhším podvozkom a to vo dvoch verziách, ako 4 dverového vozidla a 2 - dverového kabrioletu. Prvá generácia Kia Sportage sa vyznačovala inováciou spočívajúcou v airbagoch na kolená.
Tretia generácia (2010–2015)
Tretia generácia sa vyznačovala novším naftovým motorom s celkovou kapacitou 2,0 l s výkonom 137 kW. Táto posledná generácia prišla do Európy a Ázie v roku 2010 a neskôr aj do Ameriky. Auto sa predávalo v Číne pod názvom Sportage R. Vďaka inováciám, vyhralo titul Auto roka v USA.
Štvrtá generácia (2015–súčasnosť)
náhľad|Kia Sportage Štvrtú generáciu predstavila KIA na Frankfurtskom medzinárodnom autosalóne 15. septembra 2015. Najväčšou zmenoubola zmena prednej masky, keď predné svetlomety už nie sú súčasťou masky chladiča ale prenikajú ďalej dozadu pozdĺž vonkajších hrán kapoty a mohutnejších okrajov blatníkov.
Cena a výbava
Cena vozidla sa pohybuje okolo 20 000 € v základnej výbave. Najdrahší model má cenu cca 26 000 € čo zahrňuje vyhrievanie predných sedadiel, centrálne zamykanie, klimatizáciu, zamykanie s diaľkovým ovládaním, palubný počítač, tempomat, vyhrievané vonkajšie spätné zrkadlá či disky z ľahkých zliatin. Za špeciálne príplatok sa dajú dokúpiť kožené sedadlá alebo elektricky ovládané strešné okno.
Alexander II. (pápež)
Alexander II., rodným menom Anselm z Baggia pri Miláne (? – † 21. apríl 1073, Rím) bol pápežom od 30. september 1061 až do svojej smrti.
Spočiatku nebol uznaným nemeckým dvoranom, ktorý preferoval parmského biskupa Cadala, ktorý si hovoril Honorius II. Ríšsky episkopát uznal Alexandra až na koncile v Mantove roku 1064.
Niuserreho slnečný chrám
thumb|244px|Významné objekty na pyramídovom poli pri Abú Síre. Najsevernejší objekt je Niuserreho slnečný chrám.
Niuserreho slnečný chrám je jeden zo šiestich doložených staroegyptských slnečných chrámov v okolí dnešného Abú Síru, v lokalite pri dedine Abú Guráb v Egypte. Dnes je známy okrem neho ešte Veserkafov slnečný chrám. Slnečné chrámy boli kultom a funkčne späté so zádušnými chrámami pyramídových komplexov.
Dejiny
Chrám dal postaviť faraón 5. dynastie Niuserre (okolo 2416–2388 pred Kr.), syn faraóna Neferirkareho a mladší brat faraóna Raneferefa. Rovnako ako Veserkafov najskôr bol z nepálených tehál a v ďalšej stavebnej etape bol prebudovaný na kamenný. Niesol názov „Reovo potešenie“ (🇪🇬).
Vzostupná cesta stúpa z údolia na úroveň terasy, na ktorej je postavený horný chrám. Z údolnej strany bola terasa podporená sériou múrov, zakrytých vápencovým obkladom, ktoré spevňovali svah terasy. Údolný chrám bol skúmaný len sčasti. Má jeden hlavný a dva bočné portiky s palmovými stĺpmi, ktorých chodby sa v strede chrámu stretávajú a ústia do prechodu k vstupu na vzostupnú cestu.
V rokoch 1898–1901 chrám skúmali Schaeffer, Borchardt a von Bissing. Fragmenty z chrámovej reliéfnej výzdoby boli rozptýlené po múzeách hlavne v Nemecku. Veľa z nich bolo zničených počas druhej svetovej vojny.
Zellberg
Zellberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Schwaz.
Leókédes
Leókédes (iné názvy: Leókédés, Lakédes, Lakédés;, ) bol kráľ (tyran) Argu, ktorý vládol v šiestom storočí pred Kr.(možno mýtický)
Zellberg
Žije tu obyvateľov.
Leókédes
Po smrti Leókéda nastúpil na trón Argu jeho syn Meltas, ktorý bol neskôr zosadený svojim ľudom a zbavený tak kráľovského majestátu.
Boves (kantón)
Boves je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa z 23 obcí.
George Eugene Uhlenbeck
V roku 1925 prišiel spoločne so Samuelom Abrahamom Goudsmitom s konceptom elektrónového spinu. Je tiež známy ako spoluobjaviteľ stochastického Ornsteinovho-Uhlenbeckovho procesu, ktorý sa dá použiť na opis Brownovho pohybu častíc. Počas druhej svetovej vojny pracoval na MIT na vývoji radaru.
Je nositeľom viacerých vedeckých ocenení, v roku 1970 dostal Lorentzovu medailu, v roku 1979 Wolfovu cenu za fyziku.
Vittefleur
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Varennes-Vauzelles
Varennes-Vauzelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hyundai Tucson
thumb|Hyundai Tucson
Hyundai Tucson je kompaktné crossover SUV auto, ktoré vyrába kórejská automobilka Hyundai od roku 2005. Používa podvozok Elantra rovnako ako model Kia Sportage. Tucson je zaradený pod modelom Santa Fe. Model je známy ako svetový úspech v mnohých krajinách kvôli rovnováhe medzi komfortom, priestorom a cenou.
Od roku 2009 sa vyrába v žilinskom závode Kia Motors Slovakia.
Plačkův les a říčka Šatava
Plačkův les a říčka Šatava je prírodná rezervácia ev. č. 1451 severovýchodne od obce Ivaň v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je ochrana posledných zvyškov lužného lesa s typicky zachovanou faunou a flórou.
Bray-sur-Somme (kantón)
Bray-sur-Somme je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa z 19 obcí.
Zirl
Žije tu 7 524 obyvateľov (1. 1. 2010).
MOSCITO
MOSCITO (akronym z anglického Major Oriented Strong Club) je licitačný systém vypracovaný Austrálčanmi Paulom Marstonom a Stephenom Burgessom.
Pas 0-5  HCP V nevýhodných stavoch hier 6-9, ak hráč nemá rozlohu najmenej 5-4 1♣ 15+   HCP Ľubovoľná rozloha 1 ♦ 10-14 HCP Rozloha bez drahého štvorlistu 1 ♥ 10-14 HCP 4+ ♦, najviac tri piky, možnosť dlhšej lacnej farby (tzv. canapé) 1♠ 10-14 HCP 4+♠, najviac 3 srdcia, možná dlhšia lacná farba 1BT 10-14 HCP Najmenej po štyri karty v oboch drahých farbách, rozloha nemusí byť pravidlená 2♣  6-9  HCP Rozloha ľubovoľná s výnimkou rozlôh ktoré možno ukázať hore uvedenými otvoreniami 2 ♦  6-9  HCP Hajmenej po štyri karty v kárach a srdciach  (najmenej 5-4 v druhej hre) 2 ♥  6-9  HCP 4+ srdcia 4+ piky (najmenej 5-4 v druhej hre) 2♠  6-9  HCP 4+ piky 4+ trefy (najmenej 5-4 v druehj hre) 2BA 6-9  HCP 4+ trefy a 4+ kára (najmenej 5-4 v druhej hre)
Na 3 a 4 mieste (po pase partnera) 1♣ ukazuje 17+ HCP, otvorenia na prvom stupni majú silu 12-16 HCP.
V ďalšej licitácii po všetkých otvoreniach je používaná relayová schéma - Symmetric Relay. Treba spomenúť, že na začiatku MOSCITO vznikol ako Systém Slabých Otvorení, ale systémové obmedzenia Svetovej bridžovej federácie spôsobili, že bol prerobený na systém silného trefu. Na medzinárodnej scéne MOSCITO debutoval na Majstrovstvách Sveta v Perthe v roku 1989.
Neskôr vzniklo množstvo verzií systému MOSCITO: Moscito Byte, German Moscito, Honeymoon Moscito, Moscito-D, Newlands Moscito, Diamond Spade a iné.
Chelatometria
Chelatometria (tiež aj chelatometrická titrácia) je druh volumetrickej metódy využívajúca tvorbu farebného komplexu na indikovanie konca titrácie – bodu ekvivalencie. Komplexometrické titrácie sa používajú často na určenie zmesi rôznych kovových iónov v roztoku. Ako indikátory sú používané indikátory, ktoré v bode ekvivalencie výrazne menia sfarbenie. Ako titračné roztoky sa používajú roztoky chelatónov.
Reakcie chelatometrických titrácií
Teoreticky môže byť použitá každá komplexačná reakcia pre volumetrickú titráciu, ktorá:
Titračné látky
V praxi je najobvyklejšie používaný titračný roztok Chelatónu 3 – EDTA
Indikátory
Najpoužívanejší indikátor je Murexid.
Chelatón
náhľad|Ión kovu komplexovaný [[Kyselina etyléndiamínotetraoctová|EDTA]] Chelatóny tiež aj komplexóny sú organické zlúčeniny schopné tvoriť s viacmocnými kovmi dvoj a viacnásobné väzby. Javu sa hovorí chelatácia. Chelatóny 1, 2, 3 a 4 sa využívajú v analytickej laboratórnej praxi ako titračné činidlá pri chelatometrických titráciách. Názov je odvodený z gréckeho výrazu pre klepeto.
Chelatón 2
Kyselina etyléndiamínotetraoctová (EDTA), CAS 60-00-4, Mr 292.248 g/mol, sumárny vzorec C10H16N2O8 250px
Chelatón 3
Na2H2.EDTA, Sodná soľ kyseliny etyléndiaminotetraoctovej, CAS 6381-92-6, Mr 372.242 g/mol sumárny vzorec C10H18N2Na2O10 200px
Chelatón 4
CDTA, Kyselina 1,2-diaminocyklohexán-N,N,N´,N´-tetraoctová monohydrát, CAS 13291-61-7, Mr 364,355 g/mol, sumárny vzorec C14H24N2O9 150px
Ľudovít X. (Francúzsko)
Ľudovít X. Škriepny, tiež nazývaný Tvrdohlavý alebo Zanovitý, (fr.: Louis X le Hutin, šp.: Luis el Obstinado) (* 4. október 1289, Paríž, Francúzske kráľovstvo – † 5. jún 1316, Vincennes), bol kráľ Francúzska (13141316) a Navarrska (13051316), gróf zo Champagne (13051316). Patril do dynastie Kapetovcov.
Trégonneau
Trégonneau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ľudovít X. (Francúzsko)
Životopis
Pri prevzatí moci sa nachádzal v ťažkej situácii, pretože vysoké dane, ktoré žiadal pred smrťou jeho otec, spôsobili všeobecnú nevôľu. Boj so vzdorujúcimi barónmi poznačil celú jeho krátku a neveľmi významnú vládu. Šľachtici sa v jednotlivých provinciách združovali do „Líg“ a žiadali zrušenie všeobecnej dane (taille), skončenie peňazokazectva, zastavenie zásahov kráľovských sudcov do ich súdnej právomoci ako aj ďalšie zmeny. Našťastie sa im nepodarilo výraznejšie obmedziť kráľovskú moc.
Trégonneau
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ľudovít X. (Francúzsko)
Životopis
Dňa 21. septembra 1305 sa oženil s Margarétou Burgundskou. Mali dcéru Janu II. Navarrskú (* 28. január 1311 – † 6. október 1349). V roku 1314 bola jeho manželka obvinená z cudzoložstva a uväznená na hrade Gaillard. Jej údajný milenec bol mučený a popravený. Margaréta sama zomrela za podozrivých okolností, možno bola zavraždená, 14. augusta 1315 vo svojom väzení. Ľudovít sa oženil iba o päť dní neskôr 19. augusta 1315 s Klementínou z Anjou (12931328), dcérou Karola Martela Neapolského a sestrou Karola I. Uhorského.
Trégonneau
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít X. (Francúzsko)
Životopis
Mladý kráľ zomrel vo Vincennes, v regióne Val-de-Marne po hre jeu de paume (pravdepodobne na horúčku, hoci existovalo podozrenie z otravy) 5. júna 1316 vo Vincennes. Spolu so svojou druhou manželkou je pochovaný v Bazilike Saint-Denis.
V čase smrti po sebe zanechal dcéru Janu a tehotnú manželku. Ak by sa narodil syn, stal by sa kráľom. V prípade narodenia dcéry bola otázka následníctva otvorená, lebo vo Francúzsku ešte nikdy nezdedila trón žena. Jeho brat Filip, gróf z Poitiers, bol ustanovený regentom do narodenia potomka. Dieťa – chlapec – prišlo na svet 15. novembra 1316 a stalo sa kráľom Jánom I. Francúzskym. Žilo však iba päť dní. Novým kráľom sa stal Ľudovítov brat Filip V.
Zöblen
Zöblen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Reutte.
Žije tu obyvateľov.
Wanchy-Capval
Wanchy-Capval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
César Lattes
Cesare Mansueto Giulio Lattes (* 11. júl 1924, Curitiba, Paraná, Brazília - † 8. marec 2005, Campinas, São Paulo), väčšinou známy ako César Lattes alebo Cesar Lattes, bol brazílsky experimentálny fyzik. Spolu s Cecilom Frankom Powellom a Giuseppem Occhialinim v roku 1947 objavil ťažkú subatomárnu časticu - pión.
Pow R. Toc H.
„Pow R. Toc H.“ je skladba britskej rockovej skupiny Pink Floyd, ktorá bola v auguste 1967 vydaná na ich debutovom albume The Piper at the Gates of Dawn. Táto inštrumentálna skladba s vokálnymi efektami, na tvorbe ktorej sa podieľali všetci vtedajší členovia skupiny, je radená do žánrov psychedelického, experimentálneho, inštrumentálneho a space rocku.
Kompozícia
Ide o experimentálnu skladbu, v ktorej väčšej časti je dominantným nástrojom klavír, ktorému vo veľkej miere sekundujú najrôznejšie vokálne efekty. Výraz „Toc H.“ označoval v kóde armádnych signalistov skratku „TH“, čo bolo označenie pre Talbot House, klub, kde dôstojníci aj mužstvo si boli rovní. Ten sa neskôr stal medzidenominačnou kresťanskou spoločenskou organizáciou.
Podľa bubeníka Nicka Masona sledovali členovia Pink Floyd vo vedľajšom štúdiu skupinu The Beatles, ktorá nahrávala pieseň „Lovely Rita“ z albumu Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band. Práve v skladbe „Pow R. Toc H.“, ktorá bola nahrávaná v rovnakej dobe, sú použité podobne znejúce efekty a zvuky.
Živá a alternatívna verzia
Prvý doložený koncert, v ktorého setliste sa nachádzala „Pow R. Toc H.“, odohrali Pink Floyd 14. októbra 1966 v londýnskom kostole Všetkých svätých, išlo o benefičný koncert pre London Free School. Dĺžka živého prevedenia presahovala aj 11 minút, pretože doprostred skladby bola vložená dlhá improvizovaná inštrumentálna pasáž. V roku 1969 bola pieseň premenovaná na „The Pink Jungle“ a stala sa súčasťou suity „The Journey“ z tematických koncertov The Man and the Journey. Zrejme naposledy zaznela „Pow R. Toc H.“ na vystúpení 1. novembra 1969 v Manchesteri.
Pôvodná verzia nahratá pre album The Piper at the Gates of Dawn má dĺžku 4 minúty a 26 sekúnd. Nepočítajúc zaradenie tohto albumu do rôznych box setov, nebola skladba „Pow R. Toc H.“ vydaná na žiadnom kompilačnom albume.
Wörgl
Wörgl je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Kufstein. Leží približne 20 km od štátnej hranice s Bavorskom.
Doprava
Wörgl je dôležitá železničná spojka na trase medzi Innsbruckom a Mníchovom, a vnútroštátnej linky do Salzburgu. Železničná stanica je označená ako Hauptbahnhof (nem. hlavná stanica) od 10. decembra 2006.
Medzinárodná cesta E641 spája Wörgl so Salzburgom, cesty E45 a E60 (rakúska diaľnica A12) prechádzajú Wörglom.
Wörglský experiment
Wörgl bolo miestom "Wörglského zázraku" počas Veľkej hospodárskej krízy. Experiment sa začal 31. júla 1932 vydaním úrokovo nezaťažených miestnych šilingov. Bola to aplikácia monetárnych teórií ekonóma Silvia Gesella mestským starostom, Michaelom Unterguggenbergerom.
Pokus mal za následok zvýšenie zamestnanosti a projekty miestnej správy ako nové byty, rezervoár, lyžiarsky skok a most mohli byť dokončené, napriek úpadku vo zvyšku krajiny. Inflácia a deflácia údajne tiež neexistovali počas tohto experimentu.
Kantón (Francúzsko)
thumb|Adminstratívny systém Francúzska
Wörgl
Wörglský experiment
V roku 2006 boli umiestnené míľniky, ktoré začínajú pri železničnej stanici a vedú cez mesto, aby zobrazovali túto minulosť.
Gregory Chamitoff
Gregory Errol Chamitoff (* 6. august 1962, Montreal, Quebec, Kanada) je americký astronaut narodený v Kanade, ktorý slúžil v roku 2008 na Medzinárodnej vesmírnej stanici ISS. Bol 479. človekom vo vesmíre, strávil v ňom 198 dní.
Životopis
Stredoškolské vzdelanie získal v San José (Kalifornia) na Blackford High School. V Kalifornii pokračoval v štúdiách elektrotechniky na California Polytechnic State University, ktorú ukončil v roku 1984. Potom nasledovalo ročné štúdium letectva na California Institute of Technology a v roku 1985 začal študovať na Massachusetts Institute of Technology. Tu v roku 1992 získal doktorát v odbore astronautiky.
Získal zamestnanie u leteckej kontroly United Space Alliance v Houstone, odkiaľ v roku 1998 prešiel do výcvikového strediska astronautov NASA v Houstone. Po dvojročnej príprave bol zaradený do jednotky astronautov. Je ženatý, jeho manželka je Chantal rodená Cavinessová.
Lety do vesmíru
Bol členom sedemčlennej posádky raketoplánu Discovery na misii STS-124 (katalogizovaná v COSPAR pod číslom 2008-027A), ktorá z Floridy odštartovala 31. mája 2008. Členmi posádky okrem neho boli Mark Kelly, Kenneth Ham, Karen Wybergová, Ronald Garan, Michael Fossum a Japonec Akihiko Hošide. Na stanici ISS sa stal členom Expedície 17, keď vystriedal Garretta Reismana a zostal tu päť mesiacov. Discovery s ostatnými astronautmi pristál na Zemi 14. júna 2008.
V Expedícii 17 slúžil spolu so Sergejom Volkovom a Olegom Kononenkom, ktorí boli na stanici už pred jeho príletom a odleteli z nej v októbri 2008 v Sojuze TM-18. Boli vystriedaní inou posádkou a zostávajúci Chamitoff sa tak stal členom Expedície 18.
Späť za Zemi pristál s ostatnými v raketopláne STS-126 v Kalifornii na Edwards Air Force Base 29. novembra 2008 večer miestneho času, za sebou mal 183 dní strávených na orbite Zeme. Expedícia 18 pokračovala v práci na Medzinárodnej vesmírnej stanici po jeho odlete s inou posádkou.
Druhý let absolvoval na palube raketoplánu Endeavour v misii STS-134.
Janko Čajak
Janko Čajak (pseudonym Lohinský) (* 1. január 1830, Paludza – † 4. február 1867, Liptovský Ján) bol slovenský básnik štúrovskej generácie; otec prozaika Jána Čajaka a starý otec prozaika a novinára Jána Čajaka ml.
Životopis
Narodil sa v rodine kuchára Mateja Čajaka a jeho manželky Anny rodenej Lanštjakovej, ktorý sa stal neskôr úradníkom na veľkostatku. Vzdelanie získaval v Liptovskom Mikuláši, Rožňave a Levoči a napokon ukončil štúdium na teologickom seminári vo Viedni. Chvíľu pracoval ako pomocný učiteľ, neskôr ako domáci učiteľ v Liptovskom Jáne, kde sa napokon aj stal v roku 1860 farárom. V roku 1866 však ochorel na tuberkulózu a ani nie o rok neskôr zomrel.
Východný front (druhá svetová vojna)
Východný front (iné názvy: nemecko-sovietska vojna/konflikt, hlavne v krajinách bývalého Sovietskeho zväzu Veľká vlastenecká vojna, ) bola dôležitá časť druhej svetovej vojny, ktorá prebiehala najmä vo východnej a strednej Európe. Boje na východnom fronte mali za následok 80 % nemeckých strát vo vojne a môžu byť preto považované za najdôležitejšie európske bojisko vojny. Na fronte bojoval Sovietsky zväz proti nacistickému Nemecku a jeho spojencom (Maďarsko, Taliansko, Rumunsko, Fínsko, Slovensko). K Sovietskemu zväzu sa neskôr pridali ďalšie krajiny resp. ozbrojené zložky týchto krajín, hlavne Poľsko, Česko-Slovensko a Juhoslávia, počas bojov aj Rumunsko, Bulharsko a Fínsko prešli na stranu Spojencov.
Boje na východnom fronte sa začali 22. júna 1941 operáciou Barbarossa, ktorá sa skončila odrazením nemeckého útoku na Moskvu ale aj zastavením postupu Nemcov na Leningrad a pri Rostove nad Donom. Nemecké vojská sa však preskupili a na jar 1942 začali postupovať juhom ZSSR, obsadili Krym a prenikli ku Volge a na Kaukaz, ich postup bol zastavený v bitke o Stalingrad. Nasledujúci rok sa hitlerovské vojská pokúsili tretíkrát vybojovať iniciatívu, keď v bitke o Charkov zastavili sovietsky postup od Stalingradu, ale v bitke v Kurskom oblúku boli odrazení a začali byť vytláčaní z územia ZSSR. Po operácii Bagration, visliansko-odrianskej operácii a útoku na Berlín, ktoré spôsobili Wehrmachtu ťažké porážky, bola Tretia ríša porazená. Jej zostávajúci vodcovia 8. mája 1945 podpísali úplnú a bezpodmienečnú kapituláciu, čím zároveň ukončili druhú svetovú vojnu v Európe. Rozsah bojových operácií vedených moderným spôsobom bol na východnom fronte z hľadiska šírky frontovej línie a hĺbky postihnutého územia historicky bezprecedentný. Vzhľadom na svoj brutálny charakter a počet obetí vojenského personálu aj civilného obyvateľstva je považované ťaženie na východnom fronte za najkrvavejší ozbrojený konflikt v dejinách.
Názov
Názov Vlastenecká vojna použil prvýkrát v súvislosti so sovietsko-nemeckým konfliktom V. M. Molotov 22. júna 1941 pri rozhlasovom prejave informujúcom obyvateľstvo o napadnutí krajiny v súvislosti s podobnosťou s Napoleonovým vpádom do Ruska v roku 1812, ktorý je v Rusku označovaný ako Vlastenecká vojna. Neskôr použil v rovnakom duchu názov aj J. V. Stalin pri historickom prejave 3. júla 1941. Termín sa však vžil predovšetkým podľa pomenovania vysokého sovietskeho vyznamenania – Radu Vlasteneckej vojny, zriadeného výnosom predsedníctva Najvyššieho sovietu ZSSR 20. mája 1942.
Politické pozadie
Po hospodárskej kríze v 30. rokoch sa v Nemecku dostala k moci nacistická strana NSDAP, ktorá pod vedením Adolfa Hitlera iniciovala prípravy na odvetu za porážku Nemecka v prvej svetovej vojne. Krajiny, ktoré boli víťazmi prvej svetovej vojny (Spojené kráľovstvo, Francúzsko a USA), svojou politikou Appeasementu nepodnikli proti vzrastajúcemu nemeckému militarizmu žiadne kroky. Nečinne sa prizerali ako nemecký nacionálny-socializmus šliape po Versaillskej mierovej zmluve, obsadzuje demilitarizované Porýnie, či podporuje nacionalistického španielskeho povstalca Franca. V marci 1938 nemecké vojská anektovali Rakúsko. V dňoch 29. až 30. septembra 1938 zvolali v Mníchove Nemecko, Taliansko, Spojené kráľovstvo a Francúzsko Mníchovskú dohodu, na ktorej tieto krajiny rozhodli o odňatí Sudetov od Česko-Slovenska. Na tomto území, kde žila významná nemecká menšina sa tiež nachádzala línia opevnení, ktorá mohla v prípade ozbrojeného konfliktu ochrániť krajinu pred agresiou Nemecka. Bývalé Dohodové veľmoci pri tom odmietli Česko-Slovensku pomôcť pri obrane pred nemeckými územnými nárokmi, a v prípade neuznania výsledkov Mníchovskej dohody, by neboli ochotné aj napriek podpísaným obranným zmluvám zasiahnuť. Následná prvá viedenská arbitráž situáciu krajiny, po strate Podkarpatskej Rusi a južných oblastí Slovenska ešte sťažila. Prezident Edvard Beneš však nebol ochotný prijať pomoc zo Sovietskeho zväzu, ktorý bol pripravený krajine vojensky pomôcť. V marci 1939 prestalo Česko-Slovensko existovať. Čechy a Moravu obsadili nemecké vojská a vytvorili takzvaný Protektorát Čechy a Morava. Na Slovensku vznikla za prispenia Hitlera vojnová Slovenská republika.
Tesne pred začiatkom bojov druhej svetovej vojny, sa Tretia ríša a Sovietsky zväz v Pakte Ribbentrop-Molotov tajne dohodli na rozdelení Poľska a niektorých ďalších krajín, ktoré medzi nimi ležali. Stalin v tej dobe vedel, že Hitler plánuje viesť vojnu proti krajinám západnej Európy a tento fakt hodlal využiť. Pravdepodobne dúfal, že sa Nemecko vyčerpá v bojoch s Francúzskom a Spojeným kráľovstvo a on potom môže tieto oslabené krajiny napadnúť, poprípade získať čas a pripraviť sa na nemecký vpád. Pakt mal zabezpečiť ZSSR v kritickom období do roku 1942, kedy malo byť ukončené plánované prezbrojovanie Červenej armády. 17. septembra 1939 Sovietsky zväz napadol Poľsko „od chrbta“ a obsadil jeho východné oblasti, sovietski činitelia to odôvodňovali snahou ochrániť ruské, bieloruské a ukrajinské obyvateľstvo v týchto oblastiach. Týmto sa však iba zastieral fakt, že sa ZSSR priamo zúčastnilo na rozpútaní druhej svetovej vojny. Západní spojenci však, na rozdiel od Nemecka, Sovietskemu zväzu nevyhlásili vojnu. Počas vpádu do Poľska sa do rúk Červenej armády vzdalo veľa poľských vojakov a dôstojníkov. Asi 25 000 tých, ktorí neboli ochotní prijať sovietske idey, potom NKVD popravila neďaleko Smolenska v Katynskom lese a na ďalších miestach. Podľa dodatkov k paktu mal ZSSR voľnú ruku v niektorých pobaltských krajinách. Stalin následne v priebehu roku 1940 prikázal obsadiť Estónsko, Lotyšsko a dokonca aj Litvu, ktorej sa dodatok netýkal. Sovietska moc v týchto krajinách následne rozpútala krutú perzekúciu, v ktorej dôsledku prišlo o život najmenej 100 000 ľudí. 24. júna 1940 Stalin ultimatívne požiadal Rumunsko o odovzdanie Besarábie a Severnej Bukoviny, následne boli tieto regióny obsadené vojskami Červenej armády. V oblasti sa nachádzali aj ložiská ropy, ktoré boli v tej dobe pre Nemecko nevyhnutne dôležité pre vedenie vojny.
Príčiny vypuknutia bojov na východnom fronte a stav ZSSR
Hitler vo svojej knihe Mein Kampf písal o potrebe nového životného priestoru (tzv. Lebensraum) pre nemecký národ vo Východnej Európe. Predstavoval si, že Nemci ako nadradený národ osídlia západné Rusko a Rusov, ktorých považoval za menejcenný národ ovládaný Židmi, presídlia na Sibír. Zvyšky pôvodného obyvateľstva by Nemci použili ako lacnú pracovnú silu. Pre Nemecko vojna na východe mala rasový, ale aj významný ideologický rozmer, pretože komunisti boli považovaní za hlavných nepriateľov nacistov. Nemenej dôležité boli aj zahraničnopolitické a štátne aspekty, keď veľké množstvo starej pruskej aristokracie, ktorá mala navyše veľké slovo v armáde, videlo v Rusku a neskôr v ZSSR nebezpečného suseda, ktorého je potrebné eliminovať.
Po veľkých čistkách, ktoré zasiahli sovietsku spoločnosť a najmä armádu koncom 30. rokov Hitler predpokladal, že je ZSSR vojensky slabé a neschopné efektívne viesť vojnu, preto by mala byť jeho porážka nemeckou armádou pomerne jednoduchá.
Prípravy na vpád do ZSSR sa začali už v roku 1940. Za politický cieľ operácie Barbarossa určil Hitler: náhľad|vpravo|Sovietske vojská okupujúce Rigu v roku 1940
Občania ZSSR skutočne nestáli za Stalinom bez výhrad. Dôvera v neho tesne po napadnutí krajiny a katastrofických porážkach v lete a na jeseň 1941 klesla, vedeli ale, že pod Hitlerom a nacistickou nadvládou by bola situácia ešte horšia. Odpor k nemeckej agresii následne stúpal, keď sa hitlerovské vojská (hlavne Einsatzgruppen) ukázali ako brutálni vrahovia. K súdržnosti, akú sovietsky ľud prejavil, do značnej miery pomohli aj vyhlásenia samotného Stalina, ktorý sa 3. júla 1941 v rozhlase k svojim krajanom prihovoril priam neuveriteľne: „''Súdruhovia, občania, bratia a sestry, príslušníci armády a námorníctva! Obraciam sa na vás priatelia moji!''“ Tieto slová zapadali do ponurej atmosféry týchto dní. Sovietsky zväz počas vojny navyše uzavrel spojenectvo so západnými demokraciami. Mnohí občania Sovietskeho zväzu po zblížení krajiny so Spojeným kráľovstvom a USA počas vojny očakávali, že sa pomery v krajine zmenia. To ich ešte viac hnalo do boja s nepriateľmi, ktorí napadli ich krajinu.
Na stranu ZSSR sa postavila dokonca aj pravoslávna cirkev, ktorú pritom boľševici dávno vyhlásili za jedného z nepriateľov spoločnosti a nemilosrdne ju prenasledovali. Okamžite po napadnutí krajiny bez intervencie komunistov, vyzval moskovský patriarcha Sergej pravoslávnu cirkev v krajine, aby aktívne podporovala boj sovietskeho ľudu proti Nemecku. Cirkev začala peňažnú zbierku, ktorá do roku 1943 zozbierala 200 miliónov rubľov, za ktoré bola postavená 1 stíhacia peruť a tankový pluk.