cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Best of the Pink Floyd / Masters of Rock
Platňa je cenná kvôli prvému vydaniu stereo verzie singlu „Apples and Oranges“, a taktiež kvôli tomu, že bola jediným LP, kde sa nachádzala skladba „It Would Be So Nice“. Skladba „Matilda Mother“ je na obale chybne uvedená ako „Mathilda Mother“.
V roku 2005 vyšla na gramofónových platniach falošná verzia albumu The Best of the Pink Floyd s odlišným zoznamom skladieb, ktorá je často predávaná na internetových aukciách.
Fókaia
thumb|Fókaia Fókaia alebo Fokaia (dnes (tur.) Foça alebo hovorovo Eski Foça na odlíšenie od Yenifoça; gr. Φώκαια - Fókaia, lat. Phocaea) bolo starogrécke mesto na pobreží Malej Ázie. Obývali ho Iónovia. Bolo to prístavné mesto, pred ktorým ležal ostrov Bakchion s palácmi a chrámami.
Založili ho asi obyvatelia Fokidy. Obyvatelia Fókaie podnikali ďaleké cesty až do Španielska, založili mnohé kolónie, napr. Massiliu (=Marseille), Lampsakos a Eleu (=Elaia, Velia). Keď mesto obľahli Peržania, veľa obyvateľov mesta sa vysťahovalo na Korziku, kde založili kolóniu Alalia (Aleria). Väčšie osídlenie malo mesto až do 14. storočia (koniec byzantského obdobia).
V roku 1923, po výmene obyvateľov medzi Gréckom a Tureckom sa miestni Gréci vysťahovali do Grécka a založili mesto v kraji Atika, Palea Fokea.
Baccon
Baccon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chrám svätého Alexandra Nevského (Jalta)
náhľad|Chrám svätého Alexandra Nevského (Jalta) náhľad|Vchod do chrámu Chrám svätého Alexandra Nevského je pravoslávny chrám v prímorskom mestečku na Kryme Jalta. Patri Ruskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva).
História
Chrám bol postavený na pamiatku ruského imperátora Alexandra II., ktorého zavraždili nepriatelia Ruského cisárstva v roku 1880 v Sankt Peterburgu. Základný kameň bol položený 1. marca 1890 na desiate výročie krvavého atentátu na Alexandra II. Pri jeho položení bola prítomná aj manželka imperátora Alexandra III. Mária Fiodorovna. Chrám bol posvätený za prítomnosti imperátora Mikuláša II. (Nikolaja II.) a jeho manželky 4. decembra 1902.
Súčasnosť
Chrám v súčasnosti patrí pod jurisdikciu Ruskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva). Navštevuje ho množstvo turistov a kúpeľných hostí, ktorí vo veľkom množstve prichádzajú do tohto čienomorského prístavného a kúpeľného mesta.
Saint-Céneri-le-Gérei
Saint-Céneri-le-Gérei je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zlín Trenér
Zlín Trenér je dvojmiestny jednomotorový dolnoplošník, ktorý je konštruovaný na ucelený letecký výcvik, vrátane akrobacie pri obsadení s jedným aj s dvoma pilotmi.
Vývoj
thumb|left|Zlín Z-26 v kbelskom múzeu na letisku Praha-Kbely Po druhej svetovej vojne vypísalo čs. ministerstvo národnej obrany požiadavku na cvičné lietadlo s dvoma sedadlami za sebou a s dvojitým riadením. V leteckej továrni v Otrokoviciach vznikol projekt, ktorý bol prijatý, a tak prvý prototyp stroja vzlietol 20. októbra 1947. Lietadlo dostalo označenie Zlín Z-26 Trenér, česko-slovenským vojenským letectvom bol nazývaný ako Zlín C-5. Išlo o stroj zmiešanej konštrukcie, ktorý mal trup zvarený z trubiek, bol potiahnutý plátnom a mal celodrevené krídlo i chvostové plochy. Ďalším vývojom vznikol modernizovaný typ Z-126, ktorý bol osadený motorom Walter Minor 4-III, mal už celokovové krídla i chvostové plochy a iné vylepšenia. Tento stroj po prvýkrát vzlietol 8. októbra 1953, sériová výroba sa začala v roku 1954. Vzhľadom na to, že išlo o moderný a vydarený typ lietadla, ktorého bolo vyrobených 169 kusov, došlo aj k vývozu do zahraničia (Austrália, Čína, Fínsko, Indonézia, Jemen, Kanada, NDR, NSR, Rakúsko, Švajčiarsko, USA). V letectve ČSLA dostalo lietadlo označenie C-105. thumb|right|Zlín Z-226M (OM-LLX) na letisku v Malých Bieliciach neďaleko Partizánskeho V roku 1955 vzlietol ďalší prototyp prestavaný na Z-226. Stroj, ktorý vznikol z požiadavky na vlečné lietadlo, bol osadený motorom Walter Minor 6-III s výkonom 118 kW, bolo na ňom vykonané množstvo technických zmien. Došlo k zlepšeniu stúpavosti, ku skráteniu vzletu. Vznikli ďalšie modifikácie ako vlečné lietadlo alebo lietadlo s riadením iba v zadnom pilotnom priestore. V niektorých lietadlách Z-226M bol inštalovaný motor Avia M-137. V rokoch 1957 – 1961 bolo vyrobených 283 kusov lietadiel Z-226 všetkých modifikácií (vojenské označenie C-205). Ďalším vývojovým typom bol Zlín Z-326, ktorý mal čiastočne zaťahovací podvozok, došlo k zvýšeniu rýchlosti i stúpavosti. Prototyp vzlietol v roku 1957, lietadlo sa vyrábalo od roku 1959. Jeho vojenské označenie v čs. armáde bolo C-305. V roku 1965 bol zalietaný ďalší typ Z-526. Sériová výroba lietadla prebiehala v rokoch 1969 – 1974 a vyrobených bolo 172 kusov. Zlín Z-526 bol vyvážaný do mnohých krajín sveta (Belgicko, Bulharsko, NDR, Francúzsko, Taliansko, JAR, NSR, Poľsko, Španielsko, Švajčiarsko, USA). V tejto verzii došlo k zmene palivovej a olejovej inštalácie, lietadlo bolo vyrábané vo verziách Z-526F (s motorom Avia M-137), Z-526L (s motorom Lycoming AEIO) a Z-526M. Pre potrebu akrobacie v Moravane Otrokovice bol vyvinutý jednomiestny Zlín Z-526A. V roku 1981 bola skonštruovaná modifikácia Z-526 AFMCondor pre potreby vrcholového strediska športu v Brne. Posledný typ vývojovej rady Z-726 bol vyrábaný do roku 1977.
Špecifikácie (Z-226M)
thumb|right|Kokpit lietadla Z-226M (OM-LLX)
Moorov zákon
alt=|náhľad|Počty tranzistorov v [[Mikroprocesor|mikroprocesoroch v závislosti od dátumu ich uvedenia na trh. Trendová smernica (priamka, ktorá na obrázku nie je znázornená) potvrdzuje Moorov zákon - zdvojnásobenie počtu tranzistorov každé dva roky. Os y je logaritmická, takže ide o exponenciálny rast.]]
Moorov zákon je empirické pravidlo, že zložitosť integrovaných obvodov (počet tranzistorov integrovaných na nich) sa zdvojnásobuje približne každé dva roky.
Význam a dôsledky
Zákon sformuloval v roku 1965 Gordon Moore, zakladateľ firmy Fairchild Semiconductor a neskorší spoluzakladateľ firmy Intel. V článku z roku 1965 napísal, že každý rok dochádza k zdvojnásobeniu počtu komponentov na jeden integrovaný obvod a predpokladá, že táto miera rastu bude pokračovať aspoň ďalšie desaťročie. V roku 1975 (presne po 10 rokoch ale už vo firme Intel) s výhľadom na ďalšie desaťročie, revidoval svoju prognózu na zdvojnásobenie len každé dva roky (bianuálne).
Moorova predpoveď sa ukázala ako správna už po niekoľko desaťročí a používa sa v priemysle polovodičov na usmernenie dlhodobého plánovania a na stanovenie cieľov výskumu a vývoja. Pokroky v oblasti digitálnej elektroniky sú silne prepojené s Morovým zákonom: ceny mikroprocesorov pri zohľadnení kvality, kapacita pamäte, senzorov a počet pixelov v digitálnych fotoaparátoch sa tiež zdvojnásobuje približne bianuálne. náhľad|[[Gordon Moore v roku 2004]]
Druhý Moorov zákon (alebo Rockov zákon)
Podľa Moorovho zákona náklady na jednotkový počítačový výkon (ang. computing power) pre spotrebiteľa klesajú, avšak náklady výrobcov majú opačný trend: náklady na výskum, vývoj, výrobu a testovanie sa pri každej novej generácii čipov neustále zvyšujú. Rastúce výrobné náklady sú dôležitým faktorom pri dodržiavaní Moorovho zákona. To viedlo k formulácii Moorovho druhého zákona, tiež nazývaného Rockov zákon, ktorý hovorí, že kapitálové náklady na výrobu polovodičových súčiastok sa časom exponenciálne zvyšujú. Podľa Artura Rocka (investor, ktorý podporoval osem inžinierov vrátane Moora, aby odišli zo Shockley Semiconductor Lab a stali sa zakladajúcimi výskumnými a vývojovými pracovníkom v novej spoločnosti Fairchild Semiconductor) náklady na výrobu polovodičových čipov sa každé štyri roky zdvojnásobujú. Pravdivosť formulácie tohto zákona sa postupne overuje, aj keď koncom 90. rokoch minulého storočia rast nákladov sa spomalil a blížil sa k dosiahnutiu konštantných nákladov. V roku 2003 stála továreň na výroba nového čipu približne 3 miliardy dolárov a v roku 2011 spoločnosť Intel vyčlenila 5 miliárd dolárov na nový Závod na výrobu polovodičov (Fab) Fab 42. Fabrika Samsungu v roku 2015, ktorá začala vyrábať v 2017, stála približne 14 miliárd dolárov. Z dynamiky vývoja sa ukazuje, že až do roku 2025 je zákon platný a to s relatívne vysokou mierou presnosti. Taiwanská firma TSMC (Taiwan Semiconductor Manufacturing Company) v roku 2020 už vyrábala 7nm aj 5nm čipy. Intel si nechal vyrábať v roku 2021 15% až 20% čipov vo Faboch TSMC a UMC. Avšak aj AMD a Apple vyrába u TSCM. Dokonca Apple je jeden z hlavných zákazníkov TSMC. Technológiu 3nm plánuje zaviesť TSMC počas druhej polovice roka 2022. TSMC technologicky konkuruje len Samsung. Obidve firmy však v roku 2021 majú zatiaľ problémy s technológiou 3nm.
Zdroje umožňujúce platnosť Moorovho zákona
V roku 1995 Gordon Moore v rozhovore uviedol, že toto (jeho) pravidlo nemôže fungovať v neobmedzenej mierke: ''„Tak to nemôže pokračovať navždy. Exponenciálna povaha je taká, že prerastie všetky limity a potom nastane pohroma“''. Tiež poznamenal, že tranzistory dosiahnu limitu miniaturizácie (zmenšovania) na atomárnej úrovni, voľne preložené ako: „Z hľadiska veľkosti tranzistorov môžete vidieť, že sa blížime rozmermi k veľkosti atómov, čo sa stáva hlavnou bariérou“.
Súčasné inovácie prebiehajú predovšetkým v samotnom procese výroby najčastejšie využívaných IC, teda proces na vytvorenie polovodičových zariadení typu MOSFET (tranzistor riadený poľom s hradlovou oxidovou vrstvou) používaných v integrovaných obvodoch (IC), ktoré sa vyskytujú v každodenných elektrických a elektronických zariadeniach. Je to viacstupňová postupnosť krokov fotolitografického a chemického spracovania (ako je povrchová pasivácia a tepelná oxidácia), počas ktorých sa postupne vytvárajú elektronické obvody na doštičke (ang. wafer) vyrobenej z polovodičového materiálu, najčastejšie kremíka. Celý výrobný proces, od začiatku po zabalenie obvodov (ang. chip), trvá šesť, osem až 15 týždňov, pričom súčasným priemyselným priemerom je 11–13 týždňov (3 až 4 mesiace) a vykonáva sa vo vysoko špecializovaných zariadeniach označovaných ako foundries alebo fabs.
Výroba v moderných výrobných zariadeniach je úplne automatizovaná a vykonáva sa v hermeticky utesnenom dusíkovom prostredí, aby sa zlepšil výnos (výťažnosť: počet správne pracujúcich čipov k celkovému počtu čipov) pomocou špeciálnych obalov (FOUP) a automatizovaných systémov manipulácie s materiálom, ktoré sa starajú o prepravu waferov medzi strojmi. náhľad|Porovnanie rozmerov polovodičových spojov s mikroskopickými objektami ([[stafylokok, spermatozoid, červená krvinka a HIV vírus).]] Podľa priemyselného štandardu je každá generácia procesu výroby polovodičov, známa tiež ako „technologický uzol“, označená minimálnou veľkosťou procesu (aký najmenší prvok je možné vyrobiť tak aby celý obvod pracoval spoľahlivo). Procesné uzly alebo jednoducho len „uzly“ skokmi v zlepšovaní technologických procesov, ktoré sa zvyčajne označovali veľkosť dĺžky hradla tranzistora v nanometroch (alebo predtým v mikrometroch). Procesor Intel 4004 v roku 1971 obsahoval 2 300 tranzistorov a bol vyrobený technológiou 10 mikrometrov (pozri obrázok). Od roku 2009 sa však „uzol“ stal názvom aj pre marketingové účely, ktorý označuje nové generácie technológií bez vzťahu k dĺžke hradla, rozostupu kovu alebo rozostupu brány.
V roku 2019 procesory AMD Epyc majú vyše 19 miliárd tranzistorov. Intel v posledných rokoch počty tranzistorov vo svojich čipoch nezverejňuje.
Polovodičový priemysel bol vždy extrémne kapitálovo náročný avšak neustále klesali výrobné náklady na jeden tranzistor. Konečné limity rastu priemyslu tak obmedzí maximálne množstvo kapitálu, ktoré možno investovať do nových produktov; v určitom okamihu sa Rockov zákon dostane do konfliktu s Moorovým zákonom, čo môže byť relevantnejšie ako obmedzenie atomárnou blízkosťou.
Exponenciálny rast počtu súčiastok v pomere k ich cene prebiehal zhruba rovnakým spôsobom pred integrovanými obvodmi. Ray Kurzweil, známy futurológ s rakúskymi koreňmi, tvrdí, že Moorov zákon je až piatym paradigmatom dokazujúcim exponenciálny rast v oblasti výpočtovej techniky. Pred integrovanými obvodmi vykazovali podobné parametre správania už mechanické výpočtové obvody, elektromechanické relé, elektrónky a tranzistory. Svoje úvahy o Moorovým zákonom zhmotnil Kurzweil vo svojich knihách The Age of Spiritual Machines (Vek duchovných strojov, 1999) a The Singularity is Near (Singularita sa blíži, 2005) kde predstavil svoju teóriu exponenciálneho rastu, resp. zákon zrýchľujúcich sa zmien (Law of Accelerating Returns).
Danio malabarské
Danio malabarské (Devario aequipinnatus) je druh ryby z čeľade kaprovité (Cyprinidae).
Pôvod
Pochádza z Južnej Ázie (západná India, Srí Lanka).
Barbara Simpsonová
Barbara Simpsonová je rozhlasová moderátorka v USA.
Strávila viac ako dvadsať rokov v San Francisco Bay ako rozhlasová (Talk Radio KSFO 560, Coast to Coast AM) a televízna (KTVU-TV) moderátorka. Viackrát bola ocenená za svoju novinársku tvorbu.
Volejbal na Bolivarianských hrách 2013
Volejbal na Bolivarianských hrách 2013 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier 2013, ktorý sa konal v meste Trujillo, v Peru od 21. do 29. novembra 2013, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizoval 16. krát. Zápasy sa hrali v aréne Coliseo Gran Chimu s kapacitou 12 000 divákov. Zvíťazili volejbalisti Čile a domáce volejbalistky z Peru.
Účastníci
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k 7. októbru 2013.
Perché non torna più
Perché non torna più (slovensky: Prečo sa už nevráti?) je pieseň talianskej speváčky Laury Pausini. Je to v poradí tretí (vo Francúzsku štvrtý) singel z jej debutového albumu Laura Pausini vydaný v októbri 1993.
Slová smutnej balady sú venované na počesť Laurinich priateľov Laury a Simona, ktorí tragicky zahynuli pri autonehode. Španielska verzia skladby má názov „¿Por qué no volverán?“.
Parenchým (botanika)
Typy parenchymatického pletiva
Doskový parenchým: Nachádza sa v pokožke.Neobsahuje interceluláry ani chloroplasty.
Palisádový parenchým: Tvoria ho predížené,valcovité bunky,bez intercelulár,ktoré obsahujú veľké množstvo chloroplastov. Nachádzajú sa v liste pod pokožkou.
Hubovitý parenchým:Je tvorený guľovitými bunkami,obsahuje interceluláry a menší počet chloroplastov.Nachádzajú sa v listov pod palisádovým parenchýmom.
Merenchým :Tvoria ho guľovité bunky s intercelulárami. Nachádza sa v dužinatých plodoch.
Chlorenchým: je typ parenchymatického pletiva s asimilačnou funkciou.Jeho bunky obsahujú veľké množstvo chloroplasov. V liste sa delí na palisádový a hubovitý perenchým
Aerenchým (Erenchým) Tvoria ho bunky,ktoré sú usporiadané do reťiazok. V tomto pletive prevládajú interceluláry nad bunkami.Nachádzajú sa u vodných a močiarnych rastlinách.
Aktinenchým: Tvoria ho ľuľkovité a hviezdicovité bunky,medzi,ktorými sa nachádzajú interceluláry.
Prozenchým: Je tvorený veľkými predĺženými bunkami,bez intercelulár,so širokými priehradkami(naprv.cibuľa)
T-80
T-80 je hlavný bojový tank sovietskej výroby, poháňaný plynovou turbínou. Vďaka nej dosahuje vyššiu rýchlosť než iné klasické tanky. Je vyzbrojený kanónom kalibru 125 milimetrov, ktorý je schopný odpaľovať aj protitankové raketové strely. Sekundárnu výzbroj tvoria dva guľomety: jeden kalibru, druhý. Posádka je iba trojčlenná, vďaka čomu má tank nízky profil. Na rozdiel od podobného T-72 sa T-80 nikdy vo veľkom nevyvážal za hranice Sovietskeho zväzu, resp. územia dnešného Ruska.
Vznik a vývoj
V polovici 50. rokov bola Leningradská konštrukčná kancelária Kirovského závodu pod vedením Nikolaja Popova poverená vývojom plynovo-turbínového motora pre sovietske ťažké tanky. Výsledkom týchto snáh bol prototyp ťažkého tanku označovaný ako Objekt 278, ktorý však bol do začiatku 60. rokov zavrhnutý, pretože v nadchádzajúcich rokoch všetky krajiny od koncepcie ťažkých tankov postupne ustupovali. Práce na plynovo-turbínovom motore pre tanky tak boli prerušené.
V priebehu desiatich rokov sovietske ozbrojené sily začali zavádzať do služby hlavný bojový tank T-64A, ktorý bol vyvinutý v Charkove. Pre technickú náročnosť nového motora však bolo pristúpené k vývoju variánt tanku T-64 s inými motormi, z ktorých vnikol tank T-72. V tomto období sa preto obrátili zodpovedné orgány na Kirovský závod so zadaním na výrobu prototypu tanku T-64 s plynovou turbínou GTD-1000T. Do vývoja nového motora bol zaangažovaný konštruktér plynových turbín pre vrtuľníky Sergej P. Izotov. V roku 1969 bol vyrobený prvý prototyp s označením Objekt 219. Terénne testy však ukázali, že podvozok pôvodného T-64 výkonnému motoru nestačí a je poruchový. Boli preto potrebné zmeny v šírke a gumovej úprave pojazdových pásov a kolies. Oproti tanku T-64 sa líšilo aj odpruženie. Tieto úpravy pomohli znížiť vibrácie podvozku, poruchovosť a výrazne znížili hlučnosť. Ukázalo sa tiež, že pri jazde v prašnom prostredí sa v motore zachytáva veľké množstvo prachu. Bolo preto inštalované zariadenie, ktoré čistilo motor prúdom vzduchu.
Začiatku výroby neprial sovietsky minister obrany A. Grečko, ktorý kritizoval jeho veľkú spotrebu a malý rozdiel oproti tanku T-64. Definitívne rozhodnutie však urobil minister zbrojného priemyslu D. F. Ustinov po Grečkovej smrti v roku 1976, ktorý presadzoval zavedenie tanku s turbínovým motorom. Po dlhých skúškach nakoniec stroj prijali sovietske ozbrojené sily v roku 1976 do výzbroje. Jednalo sa o prvý sériovo vyrábaný tank s plynovo-turbínovým motorom. Stroj vážil 42 ton a poháňal ho motor o výkone 1000 koní. Na rozdiel od motorov tankov T-64 a T-72 mal turbínový motor T-80 výrazne vyššiu spotrebu, čo malo za následok, že dojazd bol len 285 km aj s prídavnými nádržami. Výhodou však bol fakt, že môže používať rôzne palivá (naftu, benzín aj letecký benzín). Plynová turbína však nie je citlivá na nízke teploty a dobre štartuje aj pri vysokých mrazoch. Výzbroj tvoril 125 mm kanón s hladkým vývrtom a automatickým nabíjačom a dva guľomety. Jeden kalibru 7,62 spriahnutý s kanónom a druhý - 12,6 mm guľomet upevnený na veži ovládaný z veliteľovej vežičky. Tank prvej verzie mal kompozitný pancier, laserový zameriavač a nebol schopný používať reaktívne strely vystreľované cez hlaveň kanóna. Novšie verzie mali od roku 1985 až 50 % povrchu tanku pokrytý reaktívnym pancierom a vylepšené kompozitné pancierovanie (T-80BV). Reaktívne pancierovanie zvyšuje odolnosť panciera na ekvivalent 400 mm, čo zaisťuje odolnosť pred protipancierovými strelami HEAT. Stroje môžu vystreľovať hlavňou kanóna reaktívne riadené strely 9M112-1 Kobra neskôr 9M119. Vylepšenia sa dočkal aj motor, ktorého výkon stúpol na 1100 koní (verzia T-80U). V Charkovskom traktorovom závode bol vyvinutý stroj s dieslovým motorom (verzia t-80UD), ktorý bol vyvinutý pre zníženie nákladov na výrobu.
T-80UD vznikol v Charkovskom traktorovom závode pod velením hlavného konštruktéra N.A. Šomina. Vývoj trval takmer sedem rokov a sériová výroba sa rozbehla začiatkom roku 1987. Tank sa od svojho predchodcu T-80U líši reaktívnym pancierom, novým motorom a kanónom KBA-3 ukrajinského pôvodu. Motor 6TD-1 je 6-valcový viacpalivový dvojtaktný turbo-piestový diesel s výkonom 1000 hp. Systém riadenia paľby tvorí denný zameriavač strelca 1G46, systém pre nočné videnie TO1-KO1E, pozorovací systém veliteľa PNK-4S, balistický počítač 1V528-1 a stabilizátor 2E42. Ochranu tanku zaisťujú pasívny aj reaktívny pancier. Reaktívny pancier Kontakt 5 znižuje priebojnosť panciera o 55%. Vozidlo má úchyty na odmínovacie zariadenie typu KMT-6 a KMT-7.
Náklady na výrobu T-80 prevyšovali akýkoľvek iný sovietsky tank svojej doby. T-80 však predstavoval v sovietskej koncepcii tankového boja hlavný bojový tank, ktorého hlavnou úlohou bolo viesť boj proti západným tankovým jednotkám. V roku 1993 na vojenskej výstave Abú Dabí získal T-80U veľkú pozornosť svojimi manévrovacími schopnosťami.
Verzie
T-80 - základná verzia využívajúca komponenty z tanku T-64A (veža, kanón, nabíjací automat, systém riadenia paľby). Bol vyzbrojený kanónom 2A46-1. Do výzbroje sovietskej armády bol zavádzaný od roku 1976. Vyrábal sa len do roku 1978 a vyrobených bolo menej ako 100 kusov.
T-80BV - verzia T-80B s reaktívnym pancierovaním a hmotnosťou 41,7 t. Bola vyrábaná od roku 1985.
T-80BVK - veliteľská verzia tanku T-80BV s rozšíreným komunikačným a navigačným vybavením.
T-80U - verzia vyrábaná sériovo od roku 1985 v Kirovskom závode a OZTM v Omsku. Tank bol poháňaný turbínou GTD-1000TF a od roku 1990 bol vyrábaný s výkonnejšou turbínou GTD-1250 s výkonom 1 250 koní. Bol vybavený silnejším pancierovaním a výzbrojou rozšírenou o 9K119 Reflex.
T-80UD - verzia so vznetovým motorom s výkonom 1100 ks. Do výzbroje zavádzaný od roku 1987.
T-80UK - veliteľská verzia tanku T-80U, ktorá je vybavená rádiostanicami R-163-50K a R-163-U, navigačným zariadením TNA-4-3, agregátom AB-1P28 a tiež systémom TŠU-1 Štora. Dodatočná výbava si vynútila zníženie počtu vezenej munície, ktorá teraz číta 30 nábojov do kanónu a 750 nábojov kalibru 12,7 mm.
T-80UE - verzia tanku T-80U vybavená rušiacim systémom TŠU-1 Štora.
T-80UM-1/-2 - verzia vybavená reaktívnym pancierovaním Kontakt-5, systémom riadenia paľby Agava M1 a schopnosťou používať protitankový raketový komplet 9K119M Reflex.
T-84 - ukrajinská modernizácia T-80UD so zváranou vežou, francúzskym tepelným zameriavačom ALIS, výkonnejším motorom, voliteľným použitím systému aktívnej ochrany ARENA a aktívneho systému rušenia ŠTORA-1.
T-80BVM - najnovšia modernizácia tanku T-80, ktorý sa začala v roku 2017. Táto verzia ruského stredného tanku dostala špičkový výbušný reaktívny pancier „Relikt“, vylepšený zameriavač strelca Sosna-U (ktorý sa tiež používa v ruských T-90). Modernizácia tanku umožňuje používať novú protitankovú muníciu Svinec-1 a Svinec-2 vyrobenú z ochudobneného uránu. Veža tanku dostala súpravu dynamickej ochrany Relic, ktorú predtým mali iba tanky T-72B3.
Prvá vojna v Čečensku
Rusko nasadilo tanky T-80B a T-80BV v roku 1995 na dobytie vzbúrených miest v Čečensku. Masívne straty na týchto tankoch utrpela ruská armáda najmä v Groznom. Posádky neboli vycvičené ani pripravené čeliť nepriateľom vyzbrojeným protitankovými zbraňami RPG-7V a RPG-18. Vo všeobecnosti postačovalo tri až šesť zásahov z RPG na znefunkčnenie T-80. Len za prvý mesiac bolo zničených celkom 225 tankov (asi 10 % tankov nasadených na túto kampaň).
Ruská invázia na Ukrajinu
Pri okupácii Ukrajiny nasadilo Rusko do bojov tanky T-80BVM, T-80U,T-80UK, T-80UM2 a T-80BV. Za prvých 15 mesiacov vojny stratilo Rusko minimálne 486 týchto tankov a Ukrajina 40 tankov T-80BV.
Od začiatku vojny až do decembra 2022 nasadzovalo Rusko na Ukrajine svoju obrnenú techniku na základe konceptu taktických práporných skupín známych pod skratkou BTG (z ruského bataljonnye taktičeskie gruppy). Hneď v úvode invázie použilo Rusko minimálne 120 zo zhruba 160 taktických práporných skupín, ktoré bolo schopné v tom čase reálne vytvoriť. Každá takáto skupina predstavovala základnú taktickú bojovú jednotku, ktorá pozostávala zo 600 až 800 vojakov a dôstojníkov. Z hľadiska technického vybavenia mala táto jednotka obyčajne k dispozícii okolo desať až trinásť tankov, batériu raketového delostrelectva o počte šiestich strojov a batériu hlavňového delostrelectva tiež o počte šiestich strojov. Jadro jednotky tvoril mechanizovaný prápor s 30 až 45 bojovými vozidlami pechoty a s dvoma až troma rotami pešiakov. Okrem toho mala jednotka aj dve batérie protivzdušnej obrany.
Ako sa však v reálnom boji ukázalo, taktické práporné skupiny neboli schopné vyvinúť dostatočne koncentrovanú palebnú silu, ktorá by dokázala ničiť dobre opevnené pozície ukrajinskej armády. Najväčším nedostatkom bolo tiež decentralizované rozmiestnenie delostrelectva, t.j. nízka koncentrácia kanónov na jednom mieste. Veľkou nevýhodou tohto zoskupenia bol aj relatívne nízky počet pešiakov, ktorí následne chýbali v mestských bojoch. To bol zrejme aj jeden z dôvodov, prečo pri mestských bojoch s ukrajinskou armádou bolo často vidieť osamotené ruské tanky bez podpory vlastnej pechoty. Jednotka sa tak pri vjazde do zástavby rozpadla a v zložitom mestskom teréne nefungovala ako jedno teleso.
Po veľkých stratách, ktoré Rusi utŕžili v roku 2022, prestali obrnenú techniku používať týmto spôsobom. Od januára 2023 začalo Rusko uplatňovať opatrnejšiu taktiku a namiesto toho tanky používa nasledovnými troma spôsobmi:
Dôležitým faktom je, že Rusi urobili niekoľko úprav na svojich tankoch, ktoré znižujú účinnosť protitankových riadených striel. Ako obzvlášť účinné sa ukázalo vybavenie tankov antitermálnym materiálom a úprava motorovej plošiny, čím sa znížili ich tepelné emisie. Zároveň zaviedli novú taktiku, ktorá spočíva v tom, že vyrážajú do boja za súmraku alebo za úsvitu, kedy je teplota vozidla podobná okolitej teplote. Vtedy je ťažšie odhaliť ruské tanky pomocou termovízie a zasiahnuť ich pomocou protitankových riadených striel.
Tieto výhody sa však často stierajú pri bojoch v mestskej zástavbe, kde dochádza k stretom na krátke vzdialenosti. Tanky však stále zostávajú rozhodujúce pri narušení budov a potlačení ukrajinskej obrany. Na tieto úlohy sú využívané skôr staršie tanky, keďže mestské prostredie neposkytuje moderným ruským tankom s vyspelou optikou zásadnú výhodu. Práve v mestských oblastiach dochádza aj k priamym stretom s ukrajinskými tankami a obrnenými vozidlami, pričom tieto súboje niekedy prebiehajú len na vzdialenosť 50 m.
Bobnice
Bobnice je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 874 obyvateľov, z toho 423 mužov a 451 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 38,4 roka, ženy 39,6 roka).
T-80
Ruská invázia na Ukrajinu
Vo všeobecnosti sú tankové bitky veľmi zriedkavé, a keď už k nim dôjde, tak sa konajú maximálne vo vzdialenostiach do 1000 m. Ukrajinskí tankisti uvádzajú, že zničenie ruského tanku jedným výstrelom je možné, iba ak ho zasiahnu na mieste medzi vežou a trupom. Ruské reaktívne pancierovanie sa ukázalo ako vysoko účinné a dokázalo zabrániť väčšine protitankových systémov preraziť pancier tanku. Niektorí operátori hlásili, že ani po niekoľkonásobnom zásahu ruských tankov pomocou protitankových riadených striel sa ich nepodarilo vyradiť z boja. Účinnou taktikou na vyradenie ruských tankov z boja sa ukázalo byť znehybnenie vozidla pomocou zásahu do jeho pásov. To zvyčajne spôsobí, že posádka tank opustí, pretože nulová mobilita jej neposkytuje žiadnu ochranu pred ukrajinským delostrelectvom.
Nepárnokopytníky
Nepárnokopytníky alebo nepárnokopytníkotvaré (lat. Perissodactyla alebo Mesaxonia) sú rad veľkých pasúcich sa cicavcov s relatívne jednoduchými žalúdkami a veľkým stredným prstom.
Systematika
Vnútorná systematika je pomerne sporná, nasleduje systém podľa Hooker and Dashzeveg 2004
Perissodactyla:
Pavol Habera (album)
Pavol Habera je názov prvého sólového albumu slovenského speváka Paľa Haberu. Tento album vydalo v roku 1991 hudobné vydavateľstvo Tommü Records.
Thierry Ascione
Thierry Ascione (* 17. január 1981, Villeurbanne, Francúzsko) je súčasný francúzsky profesionálny tenista.
Čínske more
Čínske more je pojem, zaužívaný pre označenie okrajového mora Tichého oceánu, ktoré tvoria Žlté more (aj so severne položeným Pochajským a Kórejským zálivom), Východočínske more a Juhočínske more. Čínske more je položené medzi ostrovom Borneo, Zadnou Indiou, ostrovmi Kjúšu, Malajským polostrovom, Severnou Kóreou, Južnou Kóreou a východným pobrežím Čínskej ľudovej republiky.
Cervières
Cervières môže byť:
Ručný granát
náhľad|Ručný granát M-67 Ručný granát je druh munície určený na boj zblízka (20 až ), ktorý sa na cieľ vrhá ručne. Je vybavený nárazovým alebo časovým zapaľovačom.
Dejiny
náhľad|vľavo|Americký vojak cez druhú svetovú vojnu pri hode granátu. Najstaršie zmienky o ručných granátoch pochádzajú z Číny, kde ich poznali už okolo roku 1000.
Najstaršie ručné granáty používané v Európe pochádzajú zo 16. storočia a boli tvorené dutým, spravidla guľovitým telesom z liatiny, pálenej hliny alebo hrubého skla, ktoré bolo naplnené čiernym strelným prachom a cez otvory bol pretiahnutý lunt – zápalná šnúra. Pri použití sa lunt zapálil a granát hádzal proti nepriateľovi. Použitie bolo dosť nebezpečné a vojaci, ktorí vrhali ručné granáty, boli osobitne vyberaní a vycvičení. Nazývali sa granátnici a boli považovaní za elitné jednotky. Typické pre ich výstroj boli čiapky, ktoré nezavadzali pri hode granátu, nenosili preto klobúky.
Symbol granátu – gule so šľahajúcim plameňom – sa dodnes udržal v označení niektorých ozbrojených zložiek (napríklad Gendarmerie vo Francúzku a Carabinieri v Taliansku), rovnako ako v symbolike vojenských jednotiek, často s názvom granátnici.
Významný rozvoj konštrukcie ručných granátov prebehol v 19. storočí a potom počas oboch svetových vojen, no vývoj pokračuje dodnes.
Iné druhy granátov používané pechotou
Granátomet je strelná zbraň, určená na vystreľovanie granátov špeciálnej konštrukcie. Môže byť konštruovaná ako:
NGC 2647
NGC 2647 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. októbra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Miko
thumb|Miko pri tanci
Miko môže byť :
Pôvodne mali miko funkciu média, sprostredkovali kontakt medzi kami (šintoistickými božstvami) a ľudom. Mali tiež šamanské sily a funkcie. Medzi dnešné úlohy miko patrí rituálne opakovanie tancov na ženských kami pre potešenie božstiev a návštevníkov chrámu, predaj chrámových amuletov a talizmanov, sprevádzanie návštevníkov chrámu a iné povinnosti rituálneho či praktického charakteru. Miko tiež nosievajú zväzok zvončekov suzu, ktorým vykonávajú rituálnu očistu.
Miko môžu pre chrám pracovať na plný úväzok, alebo podľa potreby pri väčších rituáloch. vo všeobecnosti sú to mladé, nevydaté ženy. Miko väčšinou nosia bielu róbu a červenú delenú sukňu hakama. Pri niektorých rituáloch môžu byť oblečené aj celé do biela. Biela v šintoizme znamená čistotu.
Master of Puppets
Master of Puppets je tretí album kapely Metallica, vydaný 21. februára 1986. Album dosiahol 29. priečku v rebríčku Top 200 magazínu "Billboard". Dodnes sa z neho iba v Amerike predalo 8 miliónov kopií. Bol to posledný album, ktorý kapela nahrala s basgitaristom Cliffom Burtonom a platí o ňom, že je to miľník v histórií heavy metalu. Časopis Rolling Stone umiestnil Master of Puppets na 167. priečku v jeho rebríčku 500 najlepších albumov všetkých čias. Magazín Kerrang! umiestnil album Master of Puppets na druhé miesto zo 100 najlepšich rockových albumov vôbec. Tiež sa umiestnil na prvom mieste v zozname zostavenom na metal-rules.com a v rebríčku Top 100 Metal Albums of All Time. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 8 miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 16 miliónovú métu.
Hrotsvita z Gandersheimu
Hrotsvita z Gandersheimu alebo Hrotsvita Gandersheimensis (* okolo 935† po 973) bola nemecká mníška, latinsky píšuca poetka, spisovateľka a dramatička, autorka prvých stredovekých drám vôbec. Žila v kláštore Gandersheim v strednom Nemecku.
Je považovaná za prvú (známu) ženu-dramatičku. Bola jednou z najslávnejších spisovateliek včasného stredoveku, označovali ju za skutočný zázrak. Písala legendy, drámy a historiografické diela.
Avançon
Avançon môže byť:
Thorgan Hazard
Klubová kariéra
Kariéru začal za Royal Stade Brainois neskôr prešiel do kvalitnejšej akadémie a to do A.F.C. Tubize kde si ho všimli skauti z RC Lens tam začal hrávať aj veľký futbal nie len mládež. Neskôr prestúpil so svojím bratom Edenom Hazardom do londýnskeho klub Chelsea FC za jeden milión libier! Potom nasledovalo dvojročné hosťovanie v klube Zulte Waregem kde v 75 zápasoch nastrieľal 21 gólov a prihral na 30 gólov. Na konci sezóny 2013/14 získal ocenenie najlepší hráč Jupiler League.
Jeho reprezentačná kariéra začala 29. máj 2013 kde v druhom polčase kde sa vystriedal za svojho spoluhráča z FC Chelsea Romelua Lukakua. V priateľskom zápase nakoniec Belgicko vyhralo 4:2.
Cervières (Hautes-Alpes)
Cervières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Cervières má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Cervières má 169 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Barville-en-Gâtinais
Barville-en-Gâtinais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Psychodráma (film)
Psychodráma je slovenský populárno-vedecký film režiséra Jozefa Zachara. Ide o autentický popis nového účinného spôsobu liečenia neuróz a otvoreným kritickým vyjadrením autora k závažným spoločenským problémom prvej polovice 60. rokov. Bol natočený v roku 1964 v psychiatrickej liečebni v Štenberku pri Olomouci. Ukazuje, ako si pacienti tohto ústavu odreagúvajú svoje duševné traumy. Tým, že si ich v podobe psychodrámy objektivizujú, sa ich súčasne zbavujú. To je však len jeden aspekt filmu. Druhý, nemenej dôležitý, je v jeho dokumentárnej zložke, ktorá je nielen rovnocenná populárno-vedeckej zložke, ale miestami ju značne prevyšuje.
Podľa Pavla Branka predstavuje Psychodráma na tejto pôde vrchol – patrí k najlepším dokumentárnym dielam šesťdesiatych rokov v Československu. Formou "divadla na divadle" autori zachytávajú portrét a vývin konkrétneho človeka s celým spoločensko-psychologickým a politickým zázemím, a tým aj obraz celej epochy. Jej politické podtexty spôsobili, že film sa dostal medzi trezorované tituly. Na krátke obdobie ho sprístupnili až v druhej polovici šesťdesiatych rokov, definitívne po roku 1989.
V Psychodráme Zachar spojil nakrúcanie terapeutických sedení tromi skrytými kamerami (Oskar Šághy, Alojz Hanúsek, Pavel Čilek) s obsadením hlavnej postavy študentom herectva, ktorý si pripomína vlastné predchádzajúca liečenie. Film kombinuje tradičné dokumentaristické metódy s aktuálnymi návratmi cinema direct k Vertovovi a jeho "kino-oku".
Rozprávanie filmu určuje sama psychoterapeutická metóda psychodrámy, v ktorej pacienti hrajú situácie podmieňujúce ich duševnú chorobu. Pomaly sa odkrýva hĺbka hrdinovej krízy, ktorá sa sprvoti zdala zanedbateľná. V starostlivo zrekonštruovaných situáciách sa v rozhodujúcich okamihoch zjavili výrazy a gestá, ktoré askézu liečebne a do seba zahľadený pohľad hlavného hrdinu obnažili drámou jeho hlbokej depresie.
Štruktúru dokumentarisického diela to však nijako nenarúša. V tomto duchu sa pohybuje aj atonálna hudba sláčikového kvarteta Ilju Zeljenku, ktorá vyjadruje "subjektívny citový svet s charakteristickým nepokojom a tragizmom".
Dej
Do psychiatrickej liečebne v Štenberku pri Olomouci prichádza nový pacient. Ako ostatní pacienti, aj on je nazývaný svojim krstným menom – Viktor. Bezprostrednou príčinou jeho prijatia bol neúspešný sebevražedný pokus. Pacient je depresívny a hrozí nebezpečenstvo, že by mohol pokus opakovať. Lekárske konzílium tvorí primár Štefan Rikovský, dr. Strnad, dr. Široký, dr. Vacková a dr. Horáková. Doktorka Vacková, ktorá pacienta prijala, podáva prvú správu a prehráva magnetofónový záznam prvého rozhovoru. Z neho vyplýva, že pacient, poslucháč pedagogického inštitútu, vyrastal v harmonickom rodinnom prostredí. Mal dosť kamarátov, rozhodne sa nepovažuje za samotára. Mal vážnu známosť, o tej však odmieta hovoriť. Na otázku pocitu osobnej slobody, odpovie rovnakou otázkou doktorke: či sa cíti slobodná.
Svoj sebevražedný pokus Viktor vysvetlí ako určitý prejav slobody, už po krátkom pobyte v liečebni sa Viktor pomaly začne zapájať so kolektívu a lekári sa rozhodnú skúsiť metódu psychodrámy, pri ktorej by sa pacient rozohrial, ventiloval svoje afekty a uvoľnil sa. Najskôr zapoja Viktora do hry s iným pacientom – pani Vilmou. Hry sa zúčastnia aj ďalší pacienti: Ondrej, Mária, Juraj, Karol, a Gita. Po čase sa stáva sám hlavným aktérom. Z krátkych výstupov sa dozvedáme, že jeho prvé výpovede v mnohom neboli presné, niekedy úplne nesprávne. Viktorov otec bol veľkoobchodník. Na chlapca bol až prehnane prísny a Viktor sa ho bál, takisto ako jeho matka. Dozvedáme sa to z dvoch krátkych scénok – ako matka priniesla Viktorovi sladkosti a ako Viktor otcovi prehlásil, že necvičil hru na klavír. Po tejto druhej scéne Viktor priznal, že otca nenávidel. Keď sa matka neskôr postavila na otcovu stranu, neveril už nikomu a cítil sa nesmierne osamelý. Tento stav sa trochu zlepšil na strednej škole, kde našiel porozumenie u profesora biológie, ktorý však bol zo školy vyhodený pre svoje náboženské presvedčenie, Viktor to považoval za veľku nespravodlivosť a chcel, aby sa žiaci profesora postavili. Dostal sa do konflitku s profesorom češtiny a spolužiaci ho v tejto situácii nechali samého. Od tej doby mal Viktor na škole povesť rušivého elementu. Keď si potom podal prihlášku na vysokú školu – chcel študovať medicínu – škola mu odmietla dať odporúčanie, aj keď po prospechovej stránke patril medzi najlepších žiakov. Okrem Viktorového chovania s nábožensky cítiacim profesorom vyrukovali aj s jeho kádrovým profilom, otcom veľkoobchodníkom – nevadilo, že otec bol už niekoľko rokov mŕtvy a matka musela svojou prácou živiť seba a deti.
Viktor odišiel do pracovného pomeru a potom na vojnu. Po vojne sa – vďaka matkinej protekcii – dostal na pedagogický inštitút. Najprv si neveril, ale potom sa predsa len spriatelil s niektorými chlapcami z internátu a potom sa zamiloval. Jeho dievča ho najskôr obdivovalo, on bol šťastný, že konečne našiel blízkeho človeka, ktorý mu rozumie, ktorému sa môže zdôveriť so svojimi problémami.
NGC 2648
NGC 2648 (tiež Arp 89) je špirálová galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. marca 1784. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi špirálové galaxie s veľkým sprievodcom s veľkou plošnou jasnosťou.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Chrám Premenenia Pána (Odesa)
náhľad|Katedrála v Odesse|right
Chrám Premenenia Pána je najväčší pravoslávny chrám v ukrajinskom čiernomorskom prístave Odesa. Patrí Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva).
História
Základný kameň chrámu bol položený 14. novembra 1795. Vzhľadom na búrlivé udalosti a finančné problémy bol chrám posvätený 25. mája 1808. Od roku 1837 sa stal katedrálnym chrámom. Chrám musel byť rozšírený a následne prebehlo niekoľko rozsiahlych rekonštrukcií. V roku 1936 komunisti chrám barbarsky zničili. O jeho znovupostavení sa začalo uvažovať po páde komunistického režimu a získaní nezávislosti.
Súčasnosť
Práce na znovupostavení chrámu prebiehali v rokoch 1996 až 2005. Pri príležitosti 200 rokov od posvätenia chrámu bol inštalovaný 14-tonový zvon. 21. júla 2010 patriarcha Ruska Kirill I. posvätil hlavný oltár v obnovenom chráme.
Saint-Christophe-de-Chaulieu
Saint-Christophe-de-Chaulieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bříství
Bříství je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 386 obyvateľov, z toho 197 mužov a 189 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 40,4 roka, ženy 41,2 roka).
NGC 2649
NGC 2649 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Sasha
Alexander Paul Coe (* 4. september 1969, Bangor, Gwynedd, Wales), viac známy ako Sasha, je waleský DJ a hudobný producent. Sasha začal svoju kariéru hraním acid house hudby koncom 80. rokov. Jeho partnerom sa stal v roku 1993 DJ John Digweed, s ktorým vytvoril sériu DJ mixov.
Populačná explózia
Populačná explózia - (alebo demografická explózia); súčasné rýchle tempo rastu počtu obyvateľstva v rozvojových krajinách (najmä v severnej časti Latinskej Ameriky, v juhozápadnej Ázii a niektorých afrických štátoch); súvisí s výrazným poklesom úmrtnosti (následkom pokroku v zdravotníctve) pri zachovaní tradičnej vysokej pôrodnosti.
Razbora klinovitá
Razbora klinovitá (lat. Trigonostigma heteromorpha, syn. Rasbora heteromorpha) je druh ryby z čeľade kaprovité (Cyprinidae).
Čajovníkovité
Čajovníkovité (Theaceae) je čeľaď dvojklíčnolistových rastlín. Stromy a kry so striedavými jednoduchými vždyzelenými listami. Jednotlivé, často nápadné kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Plodom je tobolka, zriedkavejšie bobuľa alebo nažka. Rastú v trópoch a subtrópoch (150 rodov, 1600 druhov).
Razbora klinovitá
Pôvod
Pochádza z juhovýchodnej Ázie (Thajsko, Sumatra).
Deklarácia Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky
náhľad|Pamätná tabuľa na historickej budove SNR Deklarácia Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky je uznesenie Slovenskej národnej rady zo 17. júla 1992, v ktorom poslanci národnej rady aklamatívne požadovali samostatnosť Slovenska. Deklarácia bola súčasťou procesu rozdelenia Česko-Slovenska na dva samostatné štáty, ktorého vyvrcholením bol vznik Slovenskej republiky a Českej republiky 1. januára 1993.
Čajovník čínsky
Čajovník čínsky (Camellia sinensis; staršie Thea bohea, Thea sinensis, Thea viridis) je vždyzelený ker z rodu čajovník a čeľade čajovníkovité. Jeho listy a púčiky poskytujú čaj, ktorý obsahuje 2,5 % kofeínu. Pochádza z juhovýchodnej Ázie a dnes sa pestuje v trópoch, subtrópoch a v teplých krajinách mierneho pásma celého sveta.
Biely čaj, žltý čaj, zelený čaj, oolong, pu-erh a čierny čaj sa vyrábajú z tohto druhu, ale sú spracovávané rôzne, aby sa dosiahla rôzna úroveň oxidácie.
Existujú dva hlavné poddruhy používané pre čaj: čínsky čaj, Camellia sinensis var. sinensis, a indický (ásamský) čaj, Camellia sinensis var. assamica.
Opis
Camellia sinensis pochádza z Východnej, Južnej a Juhovýchodnej Ázie, ale dnes sa pestuje po celom svete v tropickom a subtropickom pásme. Je to stálozelený krík alebo malý strom. Často je kvôli lepšiemu zberu listov strihaný na výšku do 2 m. Má silný koreň. Kvety sú žltobiele 2,5 až 4 cm v priemere so 7 až 8 okvetnými lístkami.
Semená Camellia sinensis a Camellia oleifera sa lisujú na výrobu oleja. Je to sladkasté dochucovadlo a varný olej. Oleje pre medicínske a kozmetické účely sa vyrábajú aj z listov a ostatných častí rastliny.
Listy sú 4 až 15 cm dlhé a 2 až 5 cm široké. Čerstvé listy obsahujú približne 4 % kofeínu. Mladé, svetlozelené listy sa využívajú najmä na zber pre produkciu čaju. Naspodku majú krátke biele vlásky. Staršie listy sú tmavozelené. Vek listov má vplyv na rôznu kvalitu čaju, pretože majú iné chemické zloženie. Vrchol a dva alebo tri listy sa ručne zbierajú na spracovávanie. Tento ručný zber sa opakuje raz za jeden až dva týždne.
NGC 2650
NGC 2650 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 30. septembra 1802.
Slovenská národná rada
Slovenská národná rada (skratka SNR) môže byť:
Bartolomej Urbanec
Bartolomej Urbanec (* 12. november 1918, Krompachy; † 2. júl 1983, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a dirigent. Ťažisko jeho tvorby bolo v hudobno-dramatickej oblasti, je autorom mnohých opier.
Works (album, Pink Floyd)
Works je siedmy výberový album britskej rockovej skupiny Pink Floyd. Bol vydaný v júni 1983 ich predošlím americkým vydavateľstvom Capitol Records a bol určený pre americký trh.
Album Works neobsahuje najznámejšie skladby Pink Floyd, nachádzajú sa tu skôr menej známe skladby často v odlišných verziách. Platňa je známa predovšetkým tým, že sa na nej nachádza skladba „Embryo“, pôvodne určená pre album Ummagumma, ktorá však nebola dokončená a pred Works bola vydaná iba na raritnej kompilácii Picnic – A Breath of Fresh Air. Ďalším zaujímavým faktom sú namixované prechody medzi piesňami „See Emily Play“/„Several Species…“ a „Fearless“/„Brain Damage“ či časť „Speak to Me“ pridaná k skladbe „One of These Days“.
Saint-Gervais-sur-Mare (kantón)
Saint-Gervais-sur-Mare je francúzsky kantón v obvode Béziers v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho 11 obcí.
Vtáci
Vtáci môžu byť:
Skoky na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2002
Súťaže v skokoch na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2002 prebiehali od 10. do 18. februára 2002 v priestoroch areálu Utah Olympic Park Jumps, ležiaceho v mestečku Park City.
Chabestan
Chabestan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Chabestan má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Chabestan má 142 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kostol svätých Petra a Pavla (Vilnius)
'''Kostol sv. Petra a Pavla' (po litovsky: Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, po poľsky: kościół św. Piotra i Pawła na Antokolu w Wilnie'') je rímskokatolícky kostol postavený v slohu neskorého baroka, nachádza sa vo Vilniuse, hlavnom meste Litvy. Nachádza sa na Námestí Jána Pavla II., ktoré tak pomenovali po jeho návšteve Litvy v roku 1993.
Dejiny
Pôvod kostola nie je presne známy, ale predpokladá sa, že ho dal postaviť biskup Vilniusu Wojciech Tabor medzi rokmi 1492–1507 a pôvodne bol z dreva. V roku 1594 ale tento drevený kostol zničil požiar a medzi rokmi 16091616 bol zrekonštruovaný. Kostol bol následne znova zničený počas vojny s Ruskom (16551661). O sedem rokov neskôr tu, na pamiatku oslobodenia Vilniusu od ruskej armády, v roku 1668 začali stavať nový kostol. Stavba bola financovaná zo zdrojov brantrancov hajtmana Litvy Mikolasa Pacasa. Rekonštrukčných prác sa ujali nadaní poľsko-talianski architekti Jan Zaor a Gianbatista Frediani. Kostol dokončili v roku 1675.
V roku 1676 sa súčasťou kostola stal aj kláštor augustiánov. V 19. storočí tu mala ruská armáda kasárne a počas druhej svetovej vojny ho vlastnili Poliaci. Po vojne sa kláštor transformoval na vyššiu vojenskú školu elektrotechnickú.
NGC 2651
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Kostol svätých Petra a Pavla (Vilnius)
Dejiny
Od druhej polovice 19. storočia až do roku 1974 v kostole prebiehali neveľké rekonštrukčné práce, kupoly kostola dostali nové plechy a zaviedlo sa ústredné kúrenie.
Po druhej svetovej vojne sa sem z katedrálneho chrámu sv. Stanislava preniesli ostatky sv. Kazimíra (patróna Litvy) pretože katedrálny chrám použili ako sklad. Relikvia sa uložila do hlavného oltára.