cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuberkulóza (MKCH-10)
A16.2 - Tuberkulóza pľúc bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.3 - Tuberkulóza vnútrohrudníkových lymfatických uzlín bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.4 - Tuberkulóza laryngu, trachey a bronchov bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.5 - Tuberkulózna pleuritída bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.7 - Primárna respiračná tuberkulóza bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.8 - Iná respiračná tuberkulóza bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení A16.9 - Nešpecifikovaná respiračná tuberkulóza bez údaja o bakteriologickom alebo histologickom potvrdení
A17† - TUBERKULÓZA NERVOVÉHO SYSTÉMU
A17.0† - Tuberkulózna meningitída (G01*) A17.1† - Meningeálny tuberkulóm (G07*) A17.8† - Iná tuberkulóza nervového systému A17.9† - Nešpecifikovaná tuberkulóza nervového systému (G99.8*)
A18	TUBERKULÓZA INÝCH ORGÁNOV
A18.0† - Tuberkulóza kostí a kĺbov A18.1† - Tuberkulóza močovopohlavnej sústavy A18.2 - Tuberkulózna periférna lymfadenopatia Nezahŕňa tuberkulózu lymfatických uzlín A18.3 - Tuberkulóza čriev, peritonea a mezenterických uzlín A18.4 - Tuberkulóza kože a podkožného tkaniva A18.5† - Tuberkulóza oka A18.6† - Tuberkulóza ucha A18.7† - Tuberkulóza nadobličiek (E35.1*) A18.8† - Tuberkulóza iných špecifikovaných orgánov
Zahŕňa tuberkulózu
A19.0 - Akútna miliárna tuberkulóza na jedinom špecifikovanom mieste
A19.1 - Akútna miliárna tuberkulóza na viacerých miestach
A19.2 - Nešpecifikovaná akútna miliárna tuberkulóza
A19.8 - Iná miliárna tuberkulóza
A19.9 - Nešpecifikovaná miliárna tuberkulóza
Bubienková dutina
Paries membranaceus (blanitá stena bubienkovej dutiny) tvorí bubienok a pri okrajoch kosť pokrytá sliznicou. Pri hornom obvode bubienka sa vyklenuje nahor a laterálne do nadbubienkového záhybu (recessus epitymphanicus), do ktorého vyčnievajú najobjemnejšie časti sluchových kostičiek.
Paries labyrinthicus (bludisková stena bubienkovej dutiny) tvorí časť facies anterior partis petrosae (predná ploch skalnej kosti).
Katedrála svätého Stanislava (Vilnius)
Dejiny
V 13. storočí na západnom úpätí Hradnej hory, na výbežku obkolesenom korytom rieky Vilija, stál pravdepodobne katedrálny chrám Mindaugasa. Existuje legenda, podľa ktorej sa po smrti Mindaugasa v roku 1363 chrám stal pohanským. V neskoršom období bola budova zbúraná a na jej základoch postavili gotické stĺpy hrubé 1,4 metra s kostolíkom. Tieto nové architektonické kusy postavilo litovské knieža Jogail po tom, ako bolo v Litve v roku 1387 za oficiálne náboženstvo prijaté kresťanstvo. Stĺpy sú zasvätené sv. Trojici, sv. Márii. sv. Stanislavovi a sv. Vladislavovi.
Bubienková dutina
Paries tegmentalis (strop bubienkovej dutiny) tvorí tenká kostná lamela - strieška bubienkovej dutiny (tegmen tympani), ktorá je niekedy prederavená. Touto stenou susedí stredné ucho so strednou lebečnou jamou.
Katedrála svätého Stanislava (Vilnius)
Dejiny
Jogailov chrám, ako sa spočiatku táto stavba nazývala, keďže bol drevený, v roku 1419 zhorel. Neskôr sa ho knieža Vytautas rozhodol znova postaviť. Vtedy to však už bol veľký kamenný kostol v gotickom štýle. O nejaký čas ku kostolu pribudla zvonica - dielo litovských architektov.
Bubienková dutina
Paries mastoideus má komôrkovité zloženie. Pri hornom obvode tejto steny sa vyklenuje bubienková dutina do hlávkovej dutiny bubienkovej dutiny (antrum mastoideum); je to pomerne priestranná dutina a tvorí prechod do hlávkových komôrok (cellulae mastoidae). Asi v strede tejto dutiny zo začiatku vzostupnej časti canalis facialis vyčnieva kužeľovitá ihlanovitá vyvýšenina (eminentia pyramidalis) s ostrovčekom, ktorým vstupuje šľacha musculus stapedius (sval strmienka). Približne v rovnakej výške, nepatrne laterálne, je otvor kanálika struny bubienka (apertura tympanica canaliculi tympani), kadiaľ sa do bubienkovej dutiny dostáva chorda tympani (struna bubienka). Pokračovaním recessus epitympanicus vzniká pri strope dutiny plytká, hladká, dozadu zahrotená nákovková jama (fossa incudis), do ktorej vybieha krátky výbežok nákovky (crus breve incudis); upína sa tu pomocou zadného väzu nákovky (ligamentum incudis posterius).
Katedrála svätého Stanislava (Vilnius)
Dejiny
V roku 1610 chrám po tretíkrát vyhorel a bolo ho nutné rekonštruovať. Rekonštrukčné práce trvali takmer 20 rokov. (Z tohoto obdobia pochádza aj Orloj sv. Kazimíra, do ktorého boli v roku 1636 uložené ostatky sv. Kazimíra, patróna Litvy, kanonizovaného v roku 1603).
Bubienková dutina
Paries jugularis (hrdlová stena bubienkovej dutiny) sa nachádza asi 2 mm pod úrovňou dolného obvodu bubienka. Tvorí ju tenká kostná lamela, ktorá oddeľuje bubienkovú dutinu od fossa jugularis, a tým za živa od rozšírenia hornej hrdlovej žily (bulbus venae jugularis superior). Smerom dozadu a mediálne sa mierne vyklenuje, pod promontóriom (predhorie) je v nej malý otvorček, ktorým vstupuje bubienkový nerv (nervus tympanicus); vetva jazykovohltanového nervu (nervus glossopharyngeus); a dolná tepna bubienka (arteria tympanica inferior); vetva vzostupnej tepny hltanu (arteria pharyngea ascendens) z bubienkového kanálika (canaliculus tympanicus).
Katedrála svätého Stanislava (Vilnius)
Dejiny
O 29 rokov neskôr (1639) chrám znova horel, bol však skoro opäť postavený. V období rokov 1655 - 1660 Vilnius obsadili Rusi. Počas ich prítomnosti mesto a jeho pamiatky chátrali. Ostatky sv. Kazimíra boli odvezené a pochované telá žien litovských panovníkov Alexandra a Žigmunda Augusta Alžbety a Barbary, boli zamurované v podzemí katedrály. Historici predpokladajú, že aj hrobku kniežaťa Vytautasa, ktorá sa tiež nachádzala v chráme, mala taký istý osud. Hrobku rozkradli a pozostatky spálili.
Bubienková dutina
Paries caroticus (krčnicová stena bubienkovej dutiny) tvotí tenká kosť len pri dolnom obvode oproti vyklenujúcemu sa krčnicovému kanálu (canalis caroticus). Obsahuje krčnicovobubienkové kanáliky (canaliculi caroticotympanici), ktorými vstupujú do bubienkovej dutiny rovnomenné nervy z vnútorného krčnicového pleteňa (plexus caroticus internus). Na hornej časti tejto steny je bubienkové ústie sluchovej trubice (ostium tympanicum tubae auditivae), ktorý vedie do canalis muculotubarius. Z tohto kanlálika vybieha do bubienkovej dutiny zvyšok priečnej kostnej hrany (septum canalis musculotubarii), ktorá delí canalis musculotubarius na dve etáže: hornú - polokanálik naťahovača bubienka (semicanalis musculae tensoris tympani) a širšiu dolnú etáž - polkanálik sluchovej trubice (semicanalis tubae auditivae). Kostná hrana vybieha až nad promontórium, kde tvorí výbežok slimákovitého vynutia (processus cochleariformis).
Katedrála svätého Stanislava (Vilnius)
Dejiny
Po skončení vojen v roku 1666 sa pozostatky sv. Kazimíra opäť vrátili na pôvodné miesto a začali sa rekonštrukčné práce, ktorých sa ujal taliansky architekt Giovanni Salvatori. Chrám tentokrát postavil v barokovom štýle. Podľa architektonických projektov majstra Glaubica v rokoch 1752 - 1754 boli veže chrámu aj jeho zvonica skrátené. Tak vyzeral chrám až do roku 1769, pokým sa nezrútila jeho južná veža.
Vďaka úsiliu biskupa Ignáca Masalskisa sa v roku 1777 začali rekonštrukčné práce podľa projektu architekta Laurinasa Gucevičiusa. Práce trvali dvanásť rokov a z barokového kostola sa stal kostol klasicistický. Gucevičius chrám rozšíril a predĺžil, avšak základy a steny chrámu ostali pôvodné. Zachoval aj vnútornú výšku chrámu a štruktúru jeho stropu. Východiskovým bodom pre rekonštrukciu chrámu sa stal Orloj. sv. Kazimíra. Na východnú stranu chrámu architekt pristaval identickú kupolu ako je na západnej, avšak s ešte väčším rozmerom hodín. Fasádu kostola okrášlil monumentálnym portikusom. Aj keď sa zachovala autentickosť a nedotknuteľnosť stien chrámu, Gucevičius takto dosiahol absolútnu dokonalosť, symetriu a harmonickosť budovy klasicistického štýlu.
Po jeho smrti prácu s niekoľkými úpravami dokončil profesor vilniusskej univerzity Mikolas Šulcas a v roku 1801 ho biskup Kosakovskis vysvätil.
Strecha chrámu bola najprv medená, ale v roku 1917 ju Nemci rozobrali a nahradili lepenkou (neskôr cínovou strechou).
Architektúra chrámu
Po bokoch chrámu sa nachádza šesť stĺpov postavených v dórskom štýle. Pod nimi sa na južnej strane nachádzajú sochy kniežať Litovského kniežatstva a na severnej strane je to päť sôch svätých jezuitského rádu, ktoré sem boli prevezené v roku 1832 z oltára Kostola sv. Kazimíra. Na vonkajšej stene Orloja sv. Kazimíra (zvonice) sa nachádza mramorová doska s latinskými nápismi zdobená bývalým štátnym erbom.
Portikus katedrálneho chrámu (v roku 1921 mu pápež Benedikt XV. prisúdil titul baziliky) je tiež postavený v dórskom štýle. V jeho vrchnej časti sa nachádza figurálna kompozícia talianskeho sochára Riggiu, ktorá vyobrazuje Noeho obetu Pánovi. Fasádu dotvárajú dve sochy Abraháma a Mojžiša, umiestnené po stranách priečelia chrámu a vnútrajšok okrášľujú štyri menšie sochy evanjelistov s ich symbolmi - Mareka s anjelom, Matúša s levom, Lukáša s baránkom a Jána s orlom. Predtým sa v týchto miestach (nad dverami) nachádzali výjavy zo života apoštolov. Nad frontónom sa nachádzajú tri monumentálne sochy: sv. Eleny s veľkým pozláteným krížom v strede, vľavo sv. Stanislava a vpravo sv. Kazimíra. Tieto sochy sú dielami litovských majstrov Karolisa a Kazimíra Elskisovcov, ktorí ich vytvorili podľa návrhu majstra Smuglevičiusa a podľa rozmerov Laurinasa Gucevičiusa. Chrám sa v takejto podobe zachoval dodnes.
Záplavy, ktoré Vilnius postihli v roku 1931, zaliali priestory chrámu. Po tejto udalosti chrám podľahol dôkladnej rekonštrukcii. Po skončení druhej svetovej vojny v roku 1949 katedrálu zatvorili. O rok neskôr, so súhlasom vtedjšieho mestského architekta, boli zlikvidované všetky sochy, ktoré zdobili chrám. Majetok chrámu bol rozkradnutý. Približne 4000 kníh bolo predaných do mestského Domu knihy. Pozostatky sv. Kazimíra boli prenesené do kostola sv. Petra a Pavla. Umelecké múzeum ho v takomto stave zrekonštruovalo a do chrámu zaviedlo kúrenie. V roku 1956 boli nainštalované nové svietidlá, zrekonštruoval sa organ, a tiež tu otvorili galériu obrazov Umeleckého múzea vo Vilniuse.
V roku 1980 bola cínová strecha opäť nahradená medenou a na pôvodné miesto sa vrátili aj všetky sochy z fasády chrámu. O rok neskôr prešiel rekonštrukciou aj interiér. Dnes ho zdobia rôzne obrazy litovských majstrov. Nachádza sa v ňom aj šachta, v ktorej je umiestnené akési múzeum histórie. Obyvatelia Vilniusu môžu ďakovať samotnému Umeleckému múzeu, že sa zaslúžilo o zachovanie celej pamiatky. Keby ho nebolo, pamiatka už dnes nestojí.
V roku 1988 chrám vrátili cirkvi do užívania. Dňa 5. februára 1989 sa tak mohol katedrálny chrám znova posvätiť. V tom istom roku - 4. marca - boli do chrámu prenesené pozostatky sv. Kazimíra. Tri gypsové sochy na priečelí chrámového exteriéru sa vrátili na pôvodné miesto v roku 1996. Ich autorom bol tentokrát majster Kuzma. Naľavo od oltára pribudla na stenu chrámu pamätná tabuľa Vytautasa s jeho portrétom nad ňou, preneseným z kláštora sv. Augustína.
Cucq
Cucq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3036
NGC 3036 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. marca 1837.
Ernest Bryll
Ernest Bryll (* 1. marec 1935, Varšava, Poľsko) je  poľský básnik, spisovateľ, textár piesni, novinár, prekladateľ, filmový kritik a diplomat. Napísal veľa textov k hudbe Katarzyny Gärtnerovej, kam patrí aj muzikál Na skle maľované. Absolvent Varšavskej univerzity. V rokoch 1991-95 bol veľvyslancom Poľska v Írsku.
Dielo
Próza
Poézie
Dramatická činnosť
Zvukové nahrávky
Drahošanka
náhľad|Osada Drahošanka Drahošanka je jedna z deviatich mestských častí mesta Čadca. Nachádza sa severovýchodne od centra mesta, od ktorého ju oddeľuje železničná trať 127 a budovaná diaľnica D3. Nachádza na v severnej časti Kysuckých Beskýd (podcelku Javorský Beskyd), najvyšší bod má Pomerne riedko a nesúvisle osídlené hornaté územie sa delí na osady: Bukov, Capkov, Drahošanka, Kultánovci, Liškovci, Mančovci, Najdkovci, Ševcovci, Vlčákovci.
Kozacke (Piščanský rajón)
Kozacke je sídlisko na Ukrajine v Piščanskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 57 obyvateľov.
Tina (speváčka)
Tina, vlastným menom Martina Kmeťová, rod. Csillaghová (* 11. marec 1984, Prešov) je slovenská speváčka, no v posledných rokoch sa podieľala aj na moderovaní projektov TV Markíza a TV Nova – Česko Slovenská SuperStar (2011) a Hlas Česko Slovenska.
Absolvovala Gymnázium Milana Rastislava Štefánika v Košiciach. Po gymnáziu ju prijali na štúdium herectva v Banskej Bystrici, ktoré pre pracovné vyťaženie prerušila. Má rada soul a černošskú hudbu, inšpiruje ju hip hop, a to aj slovenský.
20. februára 2013 porodila syna Lea (Leonarda), ktorého má s futbalistom Richardom Lásikom. Jej manželom bol rapper Michael Kmeť, známy pod umeleckým menom Separ. Má s ním dcéru Tiu Liliannu, ktorá sa narodila 7. februára 2015.
Kariéra
Album následne naspievala dnes už známy singel „Story“, ktorý úspešne bodoval v play listoch a hitparádach v rádiách na celom Slovensku. Pri nahrávaní albumu Helica sa Tina zoznámila s producentmi Petrom Grausom, Tomášom Zubákom a Mariánom Kachútom. Začali spolu pripravovať materiál na Tinin sólový album. Tina prijala ponuku na hosťovanie na koncertoch skupiny B3 k ich novému albumu Be free for friends a jej pódiový prejav, spontánnosť a feeling, zaznamenal nečakane pozitívnu odozvu.
Ponuku spolu produkovať jej album prijal DJ Jazzy, renomovaný hip-hopový DJ, známy spoluprácou so skupinami Chaozz a Trosky. Na tvorbe albumu sa okrem neho podieľali Vec, Wich, Čistychov. Tinin debutový album s názvom Tina vyšiel 10. októbra 2004.
V lete 2004 vyhrala konkurz na post moderátorky hudobnej relácie v TV JOJ, na ktorom pôsobila jeden rok. Okrem toho viac ako dva roky nahrávala jingle pre Fun Radio a jej vokály zazneli v rôznych televíznych reklamách. V divadelnej sezóne 2004 účinkovala v banskobystrickom Bábkovom divadle na Rázcestí v predstavení Kubo.
V decembri 2004 vyhrala v súťaži Grand Prix Radio cenu Objav roka 2004 – podľa dramaturgov slovenských rádií bola najviac hranou slovenskou speváčkou a zároveň najväčší talent roku 2004.
Vo februári 2005 Tina získala dve nominácie na cenu Aurel 2004, a to v kategórii Ženský spevácky výkon a Objav roku 2004.
2006 – súčasnosť
13. novembra 2006 Tine vyšiel vo vydavateľstve EMI jej druhý štúdiový album, Chillin. Singel „Viem, že povieš áno“ úspešne boduje na prvých priečkach hitparád a dlhé mesiace bol najhranejšou skladbou v slovenskom éteri. Za album Chillin získala 6 nominácií na ocenenie Aurel, z ktorých premenila rovno 4 a to v kategóriách Album roka, či Speváčka roka.
Ako speváčka robila predskokanku na koncertoch zahraničných skupín ako The Black Eyed Peas, Simply red, Groove armada a The Beatnuts.
Tretí štúdiový album Veci sa menia vyšiel v roku 2009. Po niekoľkých rokoch nominácií, získala v roku roku 2010 strieborného Slávika. Tohto času pôsobila aj v bratislavskom divadle GUnaGU v predstavení Modelky 2.
Štvrtý štúdiový album S.E.X.Y. vyšiel 2. decembra 2011. Krstným otcom sa stal Robert Fico. Na albume sa podieľali producenti ako Tomi Popovič, DJ Kappa, Mišo Biely a Joulah A. Timberlake.
Ocenenia a nominácie
Grand Prix Radio
Aurel
Slávik
Ruka Hore Awards
Frank Dancevic
Frank Dancevic (* 26. september 1984, Niagara Falls, Ontário) je bývalý kanadský tenista.
Zoznam piesní s textami Tomáša Janovica
Zoznam
poz.
Concord (Massachusetts)
náhľad|Concord Concord je mesto v Middlesex County, v americkom štáte Massachusetts. Žije tu asi 17 tisíc obyvateľov.
Concord má významné miesto v amerických dejinách i literatúre.
Dejiny
V roku 1775 sa v meste a jeho blízkosti odohrala bitka o Lexington a Concord.
Literatúra
Vzhľadom na svoju veľkosť má Concord bohatú históriu, ktorá je významná pre vývoj americkej literatúry. V roku 1835 sa do mesta prisťahoval filozof a spisovateľ Ralph Waldo Emerson (1803 – 1882), ktorý sa čoskoro stal jeho význačným občanom. Vytvorila sa tu skupina spisovateľov a filozofov, ktorým bol blízky transcendentalizmus, do ktorej ďalej patril napr. Henry David Thoreau, rodák z Concordu, či Nathaniel Hawthorne alebo Bronson Alcott.
Zákruty
Zákruty je názov potoka na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 11,2 km a je tokom III. rádu.
Trubínsky potok
Trubínsky potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to ľavostranný prítok Zákrut, meria 5,5 km a je tokom IV. rádu.
Pramení na okraji pohoria Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na východnom úpätí vrchu Sulina (873,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 540 m n. m. Od prameňa tečie najprv na východ, vstupuje do Žiarskej kotliny a stáča sa na juhovýchod. Preteká obcou Lovčica-Trubín (časťou Trubín), ďalej pokračuje severojužným smerom, napája malú vodnú nádrž Trubín, do ktorej sprava vteká prítok z juhovýchodného úpätia Kameňa (430,4 m n. m.). Južne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške 274,6 m n. m. do Zákrut.
Binárny diagram železo-uhlík
Binárny diagram železo-uhlík ( fázový, al. rovnovážny binárny diagram Fe-Fe3C )  popisuje rovnovážny binárny systém, v ktorom možno podľa závislosti na obsahu uhlíka a teplote odčítať fázové a štrukturálne premeny v zliatine železo-uhlík, (technickom železe). Okrem železa v prevažujúcej koncentrácii a uhlíka sú v technickom železe obsiahnuté ešte ďalšie žiadané prvky, ako sú napr. mangán, kremík atď., ale i nežiaduce, ako fosfor a síra. Najdôležitejší prvok – okrem železa – obsiahnutý v zliatine je uhlík, a už malé zmeny jeho koncentrácie majú zásadný dopad na vlastnosti materiálu. Ako ocele sa označujú zliatiny do obsahu 2,14 % uhlíka, nad touto koncentráciou sa zliatiny železo-uhlík označujú ako surové železo alebo liatiny.
Tiverton (Rhode Island)
náhľad|Tiverton
Tiverton je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti štátu Rhode Island. Je súčasťou Newport County, má rozlohu a žije tu 15 260 obyvateľov (2000), v rovnomennej štatistickej jednotke (CDP) v rámci mesta žije 7 282 obyvateľov (2000).
Mesto leží na pobreží prielivu Sakonnet, oproti severnému výbežku ostrova Rhode Island, juhovýchodne od Providence, neďaleko hranice s Massachusetts. Je súčasťou aglomerácie Providence – Fall River.
Hodnota
Hodnota môže byť:
NGC 3037
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Benny Benassi
Benny Benassi (narodený ako Marco Benassi; 13. júl 1967, Reggio Emilia, Taliansko) je taliansky DJ, producent žánru electro house a držiteľ ceny Grammy. Je najviac známy svojim hitom z roku 2002 „Satisfaction“. Dňa 28. októbra 2009 ho časopis DJ Magazine zaradil na 26. miesto vo svojom rebríčku Top 100 DJ Poll, čím sa dostal o 13 miest vyššie ako v roku 2008.
Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 1984
Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 1984 boli v poradí 10. majstrovstvá Ázie v basketbale žien, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia, vtedy ABC). Konali sa v Šanghaji, v Číne v dňoch od 13.24. októbra 1984, za účasti 10 tímov. Štvrtý titul v rade získala 🇰🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇨🇳.
Daniela Hivešová-Šilanová
Daniela Hivešová-Šilanová (* 1. február 1952, Bratislava – † 26. august 2008, Prešov ) bola slovenská spisovateľka, dramaturgička a scenáristka, spoluzakladateľka rómskeho divadla Romathan.
Vyštudovala slovenčinu a estetiku na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Redaktorka novín Romano nevo lil v rokoch 1993-2008. V roku 2005 bola ako jedna z dvoch Sloveniek nominovaná na Nobelovu cenu mieru.
Le Bastit
Le Bastit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cuinchy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolonica
Kolonica je obec na Slovensku v okrese Snina.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1548, kedy sa spomína v súvislosti s majetkovým sporom. Obyvatelia sa živili úrodou zo skromných polí. Gréckokatolícka cerkva z roku 1844, ktorá sa v obci nachádza, bola postavená na mieste pôvodnej drevenej cerkvi.
Fedor Hlavatý
Fedor Hlavatý bol rodákom obce Ruská Volová. Bol kapitánom mnohých zbojníckych družín v 15. storočí. Veľký význam v období po potlačení bratríckeho hnutia Uhorským kráľom Matejom Korvínom nadobudla práve jeho družina, ktorá bola na vtedajšie podmienky dobre organizovaná a hovorí sa, že mala znaky dobre organizovanej bratríckej jednotky. V družine pôsobili aj jeho bratia Danko a Vasko. Fedor ako kapitán dokázal viesť takmer päťdesiat člennú družinu. Neskôr bol chytený a popravený v Trebišove.
Župa (Slovenská republika 1939 – 1945)
thumb|Mapa žúp na území Slovenskej republiky (1939 – 1945) Župa bolo označenie administratívnej jednotky (okrem iného) počas prvej Slovenskej republiky od roku 1940 do 1945.
Po vyhlásení samostatného Slovenska 14. marca 1939 došlo s účinnosťou k 1. januáru 1940 k reorganizácii štátnej správy a rozdeleniu Slovenska na 6 žúp. Zriadené boli zákonom č. 190/1939 Sl. z. (Slovenského zákonníka) o verejnej správe vnútornej.
Tieto župy sa ďalej delili na 59 (neskôr 61) okresov. Na čele okresu stál okresný náčelník. Župy mali podobné hranice ako tzv. veľžupy z obdobia rokov 1923 - 1928, no štruktúra a právomoci župných orgánov zodpovedali novým totalitným pomerom, keďže Slovensko bolo v tom čase klérofašistickým štátom s vládou jednej strany - HSĽS. Na čele župy stál vládou menovaný župan. Samosprávne funkcie župy vykonával Župný výbor.
Nariadením Predsedníctva Slovenskej národnej rady o určovaní obvodov a sídel niektorých okresov zo 6. marca 1945 č. 9 Zb. SNR boli obnovené okresy podľa predvojnového stavu a nariadeniami SNR č. 26 a 96 z roku 1945 boli župy zrušené a všetka štátna moc prešla na národné výbory. Zároveň bolo v roku 1945 v Česko-Slovensku formálne obnovené krajinské zriadenie spred konca roka 1938, ale jeho organizačné zložky už obnovené neboli.
Li Čchijan
Li Čchi-jen (čín.: 李其炎, pchin-jin: Lǐ Qíyán; * 1938, okres Čchi-che Sian, provincia Šan-tung ) je bývalý starosta Pekingu (feb. 1993 – okt. 1996) a súčasný zástupca ministra práce (nov. 1996 – ). Člen 14. výboru Komunistickej strany Číny (okt. 1992 – sept. 1997).
Životopis
V rokoch 1959—1963 absolvoval štúdium na Katedre histórie Pekinskej vysokej školy pedagogickej, v roku 1961 vstúpil do Komunistickej strany Číny a v roku 1963 do vysokoškolského pekinského výboru Komunistickej ligy mladých Číny, kde zastával funkciu zástupcu riaditeľa oddelenia propagandy (1963 – 1965) a vrchného riaditeľa výboru (1965 – 1969). V 1984 – 1987 riaditeľ oddelenia organizácie pekinského výboru komunistickej strany, 1987 – 1996 zástupca tajomníka výboru. Ako starosta slúžil v feb. 1993 – okt. 1996. Od nov. 1996 zástupca ministra práce (od júna 1998 titul funkcie zástupca ministra práce a sociálneho zabezpečenia). V mar. 2003 zvolený za predsedu Výboru pre sociálne a právne záležitosti Stálej poradnej konferencie čínskeho ľudu.
Karpatský euroregión
Karpatský euroregión je jedným z najväčších a najstarších euroregiónov v krajinách bývalého Východného bloku. Združuje pohraničné teritóriá v oblasti Východných Karpát až piatich krajín: Slovenska, Maďarska, Poľska, Rumunska a Ukrajiny. Na rozlohe 145 153 km2 s okolo 15 miliónov obyvateľov zahŕňa nasledujúce regióny:
Euroregión vznikol v roku 1993 podpisom zmluvy v Debrecíne, kedy zakladajúcimi štátmi boli Poľsko, Ukrajina a Maďarsko. V roku 1997 sa pripojilo Rumunsko a v roku 1999 aj Slovensko. Najvyšší orgán Rada euroregiónu zasadá dvakrát ročne na miestach určených na princípe rotácie. Jej predseda je volený na obdobie dvoch rokov taktiež na princípe rotácie.
Slovenskú stranu v zoskupení reprezentujú východoslovenské regióny na úrovni štátnej správy - Košický kraj a Prešovský kraj, na úrovni samosprávy Košický samosprávny kraj a viac ako 100 miestnych samospráv. Národná kancelária za Slovensko s názvom Karpatský euroregión Slovensko má sídlo v Košiciach s pobočkou v Prešove a eurocentrom v Sobranciach.
Dobroprajnosť
Dobroprajnosť, (lat. humanitas, charitatis, angl. kindness) je jednou zo siedmich cností, je to predovšetkým láskavosť, ľudskosť, obdiv, charita, súcit, priateľstvo bez predsudkov a príčiny.
Opakom dobroprajnosti je závisť (lat. invidia).
NGC 3038
NGC 3038 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 27. februára 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Marcel Strýko
Detstvo a dospievane
Narodil sa v Zborove v okrese Bardejov. Jeho rodičmi boli vojak z povolania Imrich Strýko a učiteľka Božena Strýková (rod. Bullová).
Rodina sa presťahovala do Košíc, kde absolvoval základnú školu. Prijali ho na Strednú priemyselnú školu elektrotechnickú. Počas štúdia sa mu rozviedli rodičia. V roku 1972 začal maľovať a v roku 1974 zmaturoval. Nastúpil na povinnú vojenskú prezenčnú službu, kde dospel k odhodlaniu neprijímať rozkazy, čo viedlo k krátkodobej psychiatrickej hospitalizácii a k predčasnému návratu do civilu. Neskôr pracoval ako technik v Československej televízii v Košiciach.
Čierna
Čierna je farba, ktorú oko vníma v prípade, že z daného smeru neprišlo žiadne svetlo. Jej opakom je biela, ktorá vzniká tým, že do oka prichádza svetlo všetkých farieb.
Marcel Strýko
Disent
V roku 1977 sa mu podarilo vycestovať do Francúzska a po návrate založil skupinu Nace (Lesní speváci), pre ktorú písal texty piesní. Mal aktívnu účasť na napísaní a vydávaní samizdatového zborníka Trinásta komnata (I – IV, 19781980), ktorý vychádzal v náklade 30 kusov.
Aj keď bol silne veriaci, nenapojil sa na bratislavský katolícky disent, ale cez českú undergroundovú scénu na skupinu pražských disidentov. Od roku 1980 bol v úzkom kontakte s Egonom Bondym a so skupinou mladých autorov a umelcov z Košíc a Prahy. Zúčastňoval sa na bytových seminároch pod vedením Milana Balabána, Egona Bondyho a Milana Machovca. Komunikoval s predstaviteľmi Výboru na obranu nespravodlivo stíhaných disidentmi Petrom Uhlom a Václavom Havlom. Stretol sa aj s Františkom kardinálom Tomáškom. Aktívne rozmnožoval a šíril samizdatové diela, v Košiciach usporadúval neformálne výstavy a filozofické semináre. Svoje filozofické úvahy vydával samostatne v strojopise v náklade 810 kusov, niektoré z nich sa objavili aj v rámci rôznych samizdatových zborníkov. V samizdatoch uverejňoval aj svoju poéziu a tiež eseje na spoločenské a umelecké témy.
Čierna
Tieto dva pohľady vedú k definíciám aditívneho a subtraktívneho miešania farieb.
Marcel Strýko
Disent
V roku 1981 sa oženil s Erikou Kordíkovou a v roku 1984 sa im narodil syn Martin.
Čierna
CMYK
Vo farebnom modeli CMY(K) možno čiernu vytvoriť niekoľkými spôsobmi: V pôvodnom modeli CMY čierna vznikala zmiešaním všetkých troch základných pigmentov v príslušnom pomere tak, aby výsledná zmes pohlcovala všetky farby. Takáto čierna farba sa však v praxi ukazuje ako nekvalitná, s farebným (najčastejšie špinavo hnedým) nádychom. Preto sa ku trom základným pigmentom pridal špecializovaný čierny pigment, ktorým sa dosahuje práve dokonalá čierna – tým vznikol farebný model CMYK.
Marcel Strýko
Disent
V roku 1987 bol účastníkom fóra Charty 77, za čo ho prepustili z televízie a následne pracoval ako traťový robotník na železnici. Bol terčom Štátnej bezpečnosti, ktorá sa ho snažila zastrašiť. Celkovo absolvoval 282 výsluchov.
Čierna
CMYK
Preto čiernu vo farebnom modeli CMYK možno vyjadriť niekoľkými spôsobmi:
Marcel Strýko
Porevolučné pôsobenie
V parlamentných voľbách v roku 1992 kandidoval za Občiansku demokratickú úniu, v ktorej v tom čase bol členom vedenia. Do parlamentu sa však nedostal. Zamestnal sa ako zástupca riaditeľa obchodnej firmy. V roku 1993 z dôvodu nenapĺňania jeho predstáv o tom, kam sa mala po Nežnej revolúcii uberať spoločnosť, upadol do hlbokej depresie.
V máji 1994 bol obeťou útoku, ktorý pripisoval svojmu predchádzajúcemu pôsobeniu v politike a upozorňovaniu na pre neho neprijateľné spôsoby Vladimíra Mečiara. V priebehu roka ho viackrát hospitalizovali. V novembri ho na vlastnú žiadosť prepustili z nemocnice. Zomrel na vykrvácanie po prasknutí pažerákových žíl niekedy medzi 3. a 5. decembrom. Keďže v tej dobe býval sám, presný čas smrti nie je známy.
V roku 2012 dostal in memoriam občiansku cenu Biela vrana za trvalý prínos pre slobodnú demokratickú spoločnosť.
James Clavell
James Clavell (* 10. október 1921, Sydney, Austrália – † 7. september 1994, Vevey, Švajčiarsko) bol britský a americký spisovateľ, scenárista, filmový producent a režisér.
Narodil sa v Austrálii ako britský občan. Študoval v Anglicku na Birminghamskej univerzite, potom vstúpil do Kráľovského letectva. Počas druhej svetovej vojny bol dôstojníkom Kráľovského delostrelectva, v roku 1942 bol zajatý a do konca vojny bol japonským vojenským zajatcom v Číne. Od roku 1952 žil v USA, kde pracoval ako spisovateľ, režisér a filmový producent v Hollywoode.
Zomrel vo Švajčiarsku na mozgovú mŕtvicu v dobe, kedy sa liečil na rakovinu.
Dielo
Jeho dielo je veľmi poznačené jeho pobytom v japonskom zajateckom tábore, často využíva rozdiely medzi britskou a americkou kultúrou.
Darude
Ville Virtanen (* 17. júl 1975; Eura, Hinnerjoki, Fínsko), viac známy ako Darude, je fínsky trance DJ a producent. Debutoval v roku 1995 a koncom roku 1999 vydal svoj najúspešnejší hit „Sandstorm“ a následne album Before the Storm. Jeho hudba je charakteristická progresívnym/povznášajúcim štýlom.
Kariéra
Virtanen začal svoju hudobnú kariéru ako amatérsky hudobník už na strednej škole a hudbu skladal pomocou softvéru vo svojom počítači. Ako jeho záujem o hudbu rástol presunul sa k náročnejším technikám na výrobu hudby.
Počas spolužiakovej párty Vitranen hral skladbu „Rude Boy“ (napísanú švédskou hudobníčkou Leila K) štyrikrát. To mu prinieslo prezývku "Rude Boy", ktorá sa postupne zmenila na "Da Rude" podľa názvu "Darude".
Virtanen pokračoval v produkcii hudby a zatiaľčo navštevoval technickú školu príležitostne vydával demá pre rozhlasové stanice začiatkom roku 1997 a tiež ponúkal svoju hudbu na stiahnutie na webstránke mp3.com. V roku 1999 ponúkol demo „Sandstorm“ svojmu producentovi JS16 (Jaakko Salovaara). Virtanen podpísal zmluvu s vydavateľstvom JS16, 16 Inch Records a krátko nato vydal „Sandstorm“ ako singel.
Brent
Brent môže byť:
Jablonec
Jablonec môže byť:
Jadranské more
náhľad|Jadranské more náhľad|Satelitný pohľad Jadranské more (zriedkavo Adriatické more, skrátene Jadran, zastarano Adria) je polouzatvorené more Stredozemného mora, ležiace medzi Apeninským a Balkánskym polostrovom. Na juhu je Otrantský prieliv, široký, ktorý spája Jadran s Iónskym morom. More je dlhé asi 800, široké 150 až a zaberá plochu asi. Najväčšiu hĺbku dosahuje v južnej časti, no prevažujú hĺbky do. Teplota povrchových vrstiev vody v lete 2426 °C, v zime 713 °C, slanosť 3538 ‰.
Sovovité
Sovovité (Strigidae) je čeľaď z radu sovotvaré. Zahŕňa takmer 200 žijúcich druhov v 25 rodoch rozšírených na všetkých svetových kontinentoch s výnimkou Antarktídy.
Jadranské more
Ostrovy
Pobrežie Jadranu je veľmi odlišné: v južnej talianskej časti je nízke a piesčité, v severnej balkánskej časti je skalnaté s mnohými ostrovmi a útesmi. Oceánografický a rybársky ústav v Splite uvádza v Jadranskom mori 1 246 ostrovov, z toho 69 trvalo osídlených. Najväčšími ostrovmi sú: Krk, Cres, Brač, Hvar, Pag a Korčula.
Sovovité
Charakteristika
Hoci sa jednotliví zástupcovia viditeľne líšia vo veľkosti, a to od najmenšieho druhu sovička kaktusová až po výra skalného, majú niekoľko totožných telesných znakov. Medzi najnápadnejšie patrí veľká hlava, krátky chvost a nenápadne sfarbené perie, ktoré je pri oboch pohlaviach sfarbené totožne. U všetkých sovovitých je viditeľný aj sexuálny dimorfizmus vo veľkosti, samice totiž dorastajú do väčších rozmerov ako samce. Väčšina zástupcov žije spravidla na stromoch, sú aktívne v noci a potravu lovia počas letu (hoci existujú aj výnimky, napr. sova králičia). Krídla majú preto veľké, široké, zaguľatené, dlhé, porastené veľmi mäkkým perím a pri lete sú úplne potichu.
Systém čeľade
Sovovité:
Jadranské more
Krajiny a mestá
Jadranské pobrežie zdieľa:
Jamestown (Virgínia)
thumb|Jamestown na mape USA Jamestown je prvá britská kolónia, ktorá sa v Severnej Amerike udržala. So zakladajúcou listinou, ktorú kráľ Jakub I. udelil Virgínskej (alebo Londýnskej) spoločnosti, sa v roku 1607 skupina približne 100 mužov vydala do Chesapeackého zálivu. Aby sa vyhli konfliktu so Španielmi, vybrali si miesto pri rieke asi 60 kilometrov od zátoky.
Kapitán John Smith
Skupina, ktorú tvorili najmä mešťania a dobrodruhovia zaujímajúci sa väčšmi o zlato ako o farmárčenie, nebola vyzbrojená dostatkom temperamentu ani schopnosťou začať úplne nový život v divočine. Medzi kolonistami si čoskoro získal autoritu kapitán John Smith. Napriek škriepkam, hladu a útokom Indiánov jeho schopnosť vynútiť si disciplínu pomohla počas prvého roka udržať malú kolóniu pri živote.
Choroba
V roku 1609 sa Smith vrátil do Anglicka a za jeho neprítomnosti zavládla v kolónii anarchia. Počas zimy 1609 - 1610 väčšina kolonistov podľahla chorobám. V máji 1610 zostalo z pôvodných tristo osadníkov nažive už iba šesťdesiat. V tom istom roku bolo vyššie na rieke James založené mesto Henrico (dnešný Richmond).
Tabak a hospodárstvo
Čoskoro však došlo k vývoju, ktorý zrevolucionizoval hospodárstvo Virgínie. V roku 1612 John Rolfe začal krížiť tabakové semeno dovezené zo Západnej Indie s domácimi odrodami a vyšľachtil nový druh, ktorý vyhovoval európskemu vkusu. Prvá zásielka tabaku dorazila do Londýna roku 1614. Za desať rokov sa tabak stal hlavným zdrojom príjmov Virgínie.
Kráľovská Kolónia
Prosperita však neprišla hneď a úmrtnosť v dôsledku chorôb a útokov Indiánov zostávala mimoriadne vysoká. V rokoch 1607 - 1624 sa do kolónie prisťahovalo takmer 14 000 ľudí, no v roku 1624 z nich zostalo nažive len 1 132. Na odporúčanie kráľovskej komisie kráľ zrušil Virginsku spoločnosť a urobil z nej kráľovskú kolóniu.
Kontrakultúra 60. rokov
thumb|Hlavný symbol counterculture 60.rokov - symbol mierového hnutia. '''Kontrakultúra 60. rokov''' (v období medzi 1963 - 1974) (angl. counterculture) je nový druh kultúry, ktorá vznikla na základoch skoršej counterculture vzniknutej v USA a Spojenom kráľovstve a rozvinutej v západnom svete v 60. až 70. rokoch 20. storočia.
Hnutie sa revolucionizovalo počas intervencie USA vo Vietname (Vojna vo Vietname). Od tohto okamihu sa hnutie angažovalo aj v „Hnutí za občianske práva amerických černochov“(African-American Civil Rights Movement [1955–68]). V 60. rokoch vyvinulo dôležité aktivity na juhu USA, na ktorých sa zúčastnili aj študenti a aktivisti zo severu.
Sú niektoré faktory, ktoré odlišujú túto kultúru od hnutí oficiálnej opozície predošlej éry. Povojnový „baby-boom“ (populačná explózia) bol založený na bezprecedentnom počte mladých, ktorí boli ovplyvnení hnutím zmeny smerovania USA a ostatných demokratických spoločností. Medzi rokmi 1950-1960 vzrástla populácia až na 179 miliónov občanov. S postupom 60. rokov stúpalo napätie v spoločnosti, ktoré malo tendenciu pretekať cez generačné línie zaujímajúce sa o vojnu vo Vietname, rasové vzťahy, ľudskú sexualitu, práva žien, tradičné spôsoby autorít, experimenty s psychoaktívnymi drogami, čo spôsobovalo zmeny v interpretácii „amerického sna“.
Vynorili sa nové kultúrne formy vrátane pop-music, objavil sa fenomén Beatles a hippie kultúra, čo viedlo k rýchlej revolúcii mladej kultúry, ktorá zdôrazňovala potrebu zmeny a experimentov. Mnohí autori a skladatelia, vrátane Beatles, prišli do kontaktu s hnutím counterculture. V širšom zmysle, counterculture 60. rokov vyrástla vďaka problémom, ktoré poslúžili ako katalyzátor výnimočne rýchlej zmeny počas tejto éry.
Éra kontrakultúry sa seriózne začala na podnet zavraždenia prezidenta Johna F. Kennedyho. Skončila s uzavretím vojnových aktivít proti komunistickým krajinám v juhovýchodnej Ázii, s rezignáciou diskreditovaného prezidenta Richarda M. Nixona v auguste 1974. ''Kontrakultúra 60. rokov'' zrodila mnohé významné hnutia, ktoré pretrvali dlhšie obdobie. Celé hnutie bolo nazývané aj ako „culture war“ - kultúrna vojna, hlavne na východ od Berlínskeho múru vtedajšou politickou propagandou. Termín counterculture zaviedol prvýkrát autor a žurnalista Theodor Roszak v roku 1968.
Sociologické pozadie hnutia
Viaceré nahromadené sociálne problémy naštartovali rast širokého hnutia „counterculture 60. rokov“. Jeden prúd z vplyvných mierových a nenásilných hnutí v USA riešil ústavné práva občanov vo vzťahu k nezákonnosti, špeciálne vzhľadom ku rasovej segregácii, pretrvávajúceho bezprávia na čiernych na juhu štátov, ktorého sa dopúšťala biela väčšina a rasovú diskrimináciu v pracovných príležitostiach na severe. Študentskí aktivisti bojovali na území vysokoškolských kampusov a občianski organizátori bojovali za založenie programov na potlačenie biedy a chudoby, hlavne vo vnútorných štvrtiach miest v USA.
Environmentalizmus vznikol z veľkého nepochopenia škôd spôsobených industrializáciou, používaním pesticídov a na druhej strane z dobre mieneného úmyslu zlepšiť kvalitu života rapídne rastúcej populácie. Kľúčové úlohy zohrali v tomto hnutí Rachel Carsonová a ďalšie osobnosti. Potrebu ochraňovať práva žien, gayov, invalidov a iné opomínané sociálne skupiny dali do popredia záujmu mladí ľudia, ktorí si želali vytvoriť priateľskejšie a tolerantnejšie sociálne prostredie.
Sexuálna revolúcia vznikla takisto v generáciách, ktoré dorástli v 60. rokoch, vznikla u nich požiadavka kontroly pôrodnosti vzhľadom k väčšej slobode v sexe a k odporu voči tradičnému manželstvu. Na účet tejto zmeny názorov možno prirátať zvýšený počet detí narodených mimo manželstva z 5% na 25% u bielych a z 25% na 66% u Afroameričanov, ktorých generácia nastúpila v 90. rokoch 20. storočia.
Sexuálna revolúcia obsahovala aj uvedomenie si sexuálnych rolí, akceptovanie homosexuality a občianskych práv inak orientovaných. Jadro sexuálnej emancipácie však spočívalo v otázke, prečo je sex dôležitý a v odstránení pokryteckého vzťahu voči nemu. thumb|230px|Protest proti [[Vojna vo Vietname|vojne vo Vietname pri Pentagone.]]
Vplyv vojny vo Vietname
thumb|Nahrávanie [[Give Peace the Chance - John Lennon a Yoko Ono, Timothy Leary a Rosemary Leary, Judy Marcioni, Paul Williams.]] Predlžujúca sa vojna vo Vietname rozdelila občanov USA na súhlasiacich s vojnou a na jej odporcov. Stala sa najdôležitejším faktorom prispievajúcim k vzostupu širokého hnutia kontrakultúry. Existuje široko prijatá mienka, že protivojnové názory má len mládež je mýtus. Veľké protivojnové protesty uskutočnené tisíckami väčšinou mladých ľudí vo všetkých veľkých amerických mestách však úspešne spojili milióny občanov proti vojne a proti vojnovej politike, ktorá prevažovala počas piatich kongresov a dvoch prezidentských úradov. Pravicová opozícia voči mierovému hnutiu, ktorá mala miesto v oficiálnej politike aj v neoficiálnych skupinách, nazývala mierových aktivistov „vietnikmi“. Slovná koncovka „-nik“ mala naznačiť ruský alebo komunistický vplyv spájaný s protivojnovými protestantmi.
Od 1968, čo bol rok po všeobecnej marcovej mobilizácii, až do všeobecnej marcovej manifestácie „National Mobilization Committee“ a konca vojny vo Vietname v 1974 prebiehal široký občiansky protest, ktorý mal podstatný vplyv na ukončenie tejto vojny.
Hnutie za občianske práva
thumb|[[Joan Baezová a Bob Dylan na pochode za občianske práva vo Washingtone 28.8.1963.]] Hnutie African-American Civil Rights Movement (1955–68), ktoré viedol Martin Luther King, v USA bolo kľúčovým prvkom širokého counterculture hnutia. Uplatňovalo požiadavku nenásilia a zabezpečenia rovnakých práv uvedených v ústave Spojených štátov pre všetkých občanov. Viaceré štáty federácie nezákonne odmietali viaceré z ústavných práv vzťahovať na Afroameričanov. V roku 1955 zahájil M. L. King bojkot segregovanej dopravy v Alabame, čím sa začalo nenásilné hnutie za občianske práva. Po nástupe Lyndona B. Johnsona do úradu prezidenta v 1964 bol odhlasovaný nový ústavný zákon „Civil Rights Act of 1964“, ktorý uzákonil zrušenie segregácie Afroameričanov v školstve, pracovných príležitostiach, doprave a ostatných verejných službách. Strana čiernych panterov bola silová zložka černošského hnutia, ktorá mala ozbrojené skupiny pozostávajúce z extrémistickeho krídla politického spektra hnutia. Mnohí chodili viditeľne ozbrojení, mali znaky príslušnosti k hnutiu (čierny baret, odznaky), často mali ozbrojené konflikty s americkou políciou. Pôvodne slúžili ako domobrana v černošských štvrtiach, neskôr sa viac zamerali na politický a sociálny aktivizmus. Zakladatelia strany boli Bobby Seale a Huey P. Newton.
Black Power bolo hnutie za ústavné práva afroamerického etnika, no bez militantnej zložky. Jeho členmi boli aj športovci, ktorí vyhrali na olympiáde v Mexiku medaily, ktoré im však boli odobraté kvôli verejnej prezentácii ich príslušnosti k tomuto hnutiu. V rámci sebauvedomovacieho procesu a boja za práva farebnej menšiny vznikla vplyvná černošská organizácia Black Power a jej umelecká odnož Black Arts movement (BAM). BAM bolo aktívne v rokoch 1965-1975 oficiálne ako umelecké združenie, no bolo do veľkej miery prestúpené ideologickými témami a hlavne bojom za rovnoprávnosť čiernych občanov. Jeho aktivistami boli prakticky všetky černošské slávne osobnosti hudby a ďalších umeleckých žánrov. V literatúre známy Everett LeRoi James bol básnikom Beat generation, no prestúpil na islam a začal bojovať v emancipačnom hnutí BAM pod menom Amiri Baraka.
V marci 1960 založili farební študenti na „North Carolina University“ organizáciu „SNCC“ (Student Nonviolent Coordinating Committee), ktorá organizovala protesty študentov na juhu USA.
Hnutie za slobodu slova
thumb|200px|Rok 1966 - [[Berkeley (Kalifornia)|Berkeley - protest študentov, na obrázku Mario Savio rozdáva materiály, ktoré univerzita zakázala distribuovať na jej pôde.]] Väčšina hnutia kontrakultúry vznikla v študentských kampusoch. Hnutie za slobodu slova v roku 1964 na University of California, Berkeley, ktoré malo svoje korene v Hnutí za občianske práva amerického juhu, bolo jedno z prvých. V Berkeley sa začala skupina študentov identifikovať ako názorové zoskupenie, ktoré je v spore s vedením a praktikami univerzity a tým aj s jej sponzormi. Iní vzbúreneckí mladí ľudia, ktorí neboli študentami, tiež prispeli k nárastu hnutia. Študenti demonštrovali požiadavky na slobodu slova, na dodržiavanie akademických slobôd a proti verbovaniu vojakov na akademickej pôde univerzity a kampusu.
Nová ľavica
„Nová ľavica“ je všeobecný názov používaný v rôznych krajinách na opísanie ľavicových hnutí, ktoré vznikali v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Tieto sa líšili od ľavičiarskych hnutí, ktoré boli viac orientované k labouristickému aktivizmu tým, že prijali sociálny aktivizmus. „Americká Nová ľavica“ je spájaná s masovými protestami v kampusoch univerzít a radikálnymi ľavicovými hnutiami, ako napr. Weatherman.
Britská „Nová ľavica“ bolo hnutie vedené intelektuálmi, ktoré korigovalo chyby „Starej ľavice“ (hlavne marxizmus-leninizmus a sociálnu demokraciu) v období po druhej svetovej vojne. Nová ľavica bola zložená z pedagógov, agitátorov a ďalších, ktorí sa snažili realizovať v širokom spektre reforiem v oblasti práv sexuálnych menšín, interupcií, gendrových tém, halucinogénov. Vznikla na pôde univerzít, festivalov, komún; počas protestov v uliciach a šíri sa cez alternatívne tlačové média v USA, NSR, Taliansku, Veľkej Británii a najmä v časopise New Left Review (spopularizoval frankurtskú školu, filozofiu Gramsciho či Althussera).
Hnutia začali upadať v 70. rokoch, keď sa rozpadala členská základňa. Jeden z ideologických vodcov nemeckých aj svetových ľavicových študentov bol Herbert Marcuse prepojený s Frankfurtskou školou kritickej teórie. Bol to vplyvný libertarián a socialistický mysliteľ činný v študentskom hnutí v Západnom Nemecku a neomarxistický filozof „Novej ľavice“. thumb|[[Herbert Marcuse v roku 1955 v Newtone (Massachusetts).]] Vznik „Novej ľavice“ v 50. a 60. rokoch 20. stor. viedol k oživeniu záujmu o libertariánsky socializmus. Kritika Nových ľavičiarov voči Starým ľavičiarom a ich autoritárstvu bola spojená so silným záujmom o osobnú slobodu a autonómiu aj pod vplyvom myšlienok Corneliusa Castoriadisa a viedla k znovuobjaveniu starších socialistických tradícií, napríklad ľavého komunizmu.
Nová ľavica tiež viedla k obnoveniu anarchizmu. Časopisy ako „Radical America“ a „Black Mask in America“, „Solidarity“, „Big Flame and Democracy & Nature“, nasledované „The International Journal of Inclusive Democracy v UK“, predstavovali rad ľavých libertariánskych ideí novej generácie. Z tohto vznikli pojmy ako sociálna ekológia, autonomizmus a súčasná ekonomická participácia, (parecon), a Inkluzívna demokracia (angl. Inclusive Democracy).
Hnutie proti atómovej vojne a energii
thumb|Protest proti atómovej vojne v [[Bonne - 120 tisíc účastníkov. Miesto konania bolo v Bonner Hofgarten 14. októbra 1979.]] Hnutie counterculture prejavovalo nedôveru používaniu nukleárnych technológií, jednak ako zdroja energie a jednak ako vojnovej zbrane. Už od 1945, od zničenia Hirošimy, diplomacia debatovala o bombardovaní jadrovými zbraňami. Od roku 1954 sa uskutočňovali intenzívne atómové testy, napríklad v Pacifiku a púštnych oblastiach USA. V roku 1961, keď vrcholila studená vojna, okolo 50 000 žien z „Women Strike for Peace“ uskutočnilo spoločný pochod cez 60 miest USA, aby demonštrovalo proti používaniu nukleárnych zbraní. V roku 1963 viaceré krajiny ratifikovali dohodu „Partial Test Ban Treaty“, ktorá zakazovala testovanie jadrových zbraní v atmosfére.
Cà Mau
Cà Mau je vietnamské mesto v provincii Cà Mau. Podľa údajov z roku 2010 má 203 988 obyvateľov. 360 km severne sa nachádza Hočiminovo Mesto, 180 km severne sa nachádza Cần Thơ a 2 km severne Letisko Cà Mau.
Kontrakultúra 60. rokov
Hnutie proti atómovej vojne a energii
V 1958, na Trafalgar Square v Londýne demonštrovalo 60 000-100 000 protestujúcich študentov, pacifistov a občanov Británie za zákaz vodíkovej bomby ("ban the Bomb").