cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pražský železničný uzol
Ukončenie prvých, samostatných dráh
Roku 1845 c. k. Severná štátna dráha priviedla do Prahy na dnešné Masarykovo nádraží trať z Olomouca (nadväzujúcu tu na Severnú dráhu cisára Ferdinanda z Viedne). Štátna dráha bola od 1. júna 1850 predĺžená z tej istej pražskej stanice (úvraťou) cez Negrelliho viadukt do Podmokiel (dnešný Děčín) a Drážďan. Pražskou štátnou stanicou prechádzali približne v miestach dnešného premostenia mestské hradby s uzamykateľnými bránami. Dnešné Masarykovo nádraží bolo prvou železničnou stanicou v Prahe. Roku 1871 Karlínsky spojovací viadukt umožnil priamy tranzit Prahou bez úvraťového vjazdu na stanicu.
Roku 1862 uviedla do prevádzky rovnomenná spoločnosť Česká západní dráha z bavorského Brodu nad Lesy (Furth im Wald) cez Plzeň na tzv. Nádraží Praha (dnešné nádražie Praha-Smíchov). V čase prepojenia pražských nádraží roku 1872 tu tá istá spoločnosť vybudovala aj nákladné nádražie, nazývané Společné. Hoci tomu pôvodný názov stanice nenasvedčuje, Smíchov bol pripojený k Prahe až v roku 1922.
14. decembra 1871 započali prevádzku Dráhy cisára Františka Jozefa z Prahy (nádražie Františka Jozefa, dnešná Hlavná stanica) do Benešova, Tábora a Viedne.
Roku 1872 v blízkosti stanice Dráhy cisára Františka Jozefa bola na samostatnej stanici ukončená Turnovsko-kralupsko-pražská dráha. Obe stanice postupne splynuli, roku 1909 prešlo nádražie Františka Jozefa prestavbou.
Pražský železničný uzol
náhľad|[[Vyšehradský železničný most, ktorý bol postavený ako súčasť Pražskej spojovacej dráhy sprevádzkovanej v roku 1872, by mohol byť symbolom vzniku pražského železničného uzla, prepojenie pražských nádraží. Terajší most pochádza však z roku 1901.]] Roku 1872 bola uvedená do prevádzky Pražská spojovací dráha v trase Smíchov - Praha (dnešná hlavná stanica). Toho istého roku bola vybudovaná hrabovská spojka, predĺženie Budějovickej dráhy na Hrabovku, kde sa v zhlaví dnešného Masarykovho nádraží napájal na štátnu dráhu. Tým bolo prepojené nádražie štyroch rôznych železničných spoločností. Roku 1882 bol otvorený aj spojovací oblúk od Smíchova (Vyšehradu) smerom k Benešovu. V priebehu druhej svetovej vojny bola trať z hlavnej stanice na Smíchov zdvojkoľajnená a bol vybudovaný druhý Vinohradský tunel a prestavané smíchovske nádražie.
Roku 1872 vyústila do Smíchovského nákladového nádražia trať z Hostivic, ktorá bola odbočkou Buštěhradskej dráhy.
Roku 1873 vyústila do Smíchovského nákladového nádražia trať zo Slaného, ktorú vybudovala Pražsko-duchcovská dráha.
Roku 1873 Rakúska severozápadná dráha zaviedla na provizórne nádražie na Rohanskom ostrove trať z Lysej nad Labem, tá bola roku 1875 predĺžená až na Severozápadne nádražie s veľkolepou odbavovacou budovou. Pôvodne súkromná Rakúska severozápadná dráha bola zoštátnená roku 1908. Prevádzka na trati z Vysočan cez libeňskú dolnú stanicu na Těšnov bola ukončená roku 1972, nákladná trať z Vysočan na Rohanský ostrov bola zrušená roku 1984.
Prestavba železničného uzla
náhľad|Viadukt v [[Malešice|Malešiciach pozdĺž ulice Pod Táborem. Táto trať, spájajúca stanice Malešice s nákladovým nádražím Žižkov, bola sprevádzkovaná v roku 1936.]] Po Prvej svetovej vojne sa začala obchvatom koncepčne oddeľovať nákladná doprava od osobnej dopravy, ako navrhovala Pražská staničná komisia už roku 1910. Roku 1910 z Buben bola zavedená nákladná trať do nákladiska Holešovice-Vltava (dnešný holešovický prístav). V rokoch 1917-1919 bola zriadená prvá časť zoraďovacieho nádražia Vršovice. Roku 1919 bola dokončená nákladná trať Vršovice - Malešice - Libeň štátnej stanice (pôvodne Libeň, dnes Praha-Libeň) s tunelom pod vrchom Tábor (do roku 1939 v časti zdvojkoľajnená), roku 1936 nákladná trať Malešice - Žižkov nákladné nádražie a roku 1941 trať Malešice - Běchovice. V rokoch 1949-1957 boli po trati Hostivař - Praha-Libeň hornej stanice (dnes Praha-Libeň) vedené aj osobné robotnícke vlaky. Roku 1964 bola dokončená tangenciálna trať (železničná južná spojka) Radotín - Krč - Vršovice vrátane chuchelského tzv. Mostu inteligencie. Juhozápadná časť obchvatu, ktorá mala spájať Jinonice tunelom cez Hlubočepy so železničnou južnou spojkou, ani trať Dejvice-Holešovice v severnej časti mesta neboli nikdy realizované.
Roku 1926 bola vybudovaná spojka medzi pražsko-turnovskou dráhou a štátnou dráhou, Vítkov - Libeň horná stanica (dnes Praha-Libeň).
Roku 1959 uzavrelo hlavné mesto Praha dohodu s ministerstvom dopravy o prestavbe železničného uzla, v rámci ktorej mali byť uvolnené plochy v obvode staníc Masarykovo nádraží, Bubny a Tešnov, ktoré bránili rozvoju mesta. Uznesenie vlády č. 928/1960 z 12. októbra 1960 túto koncepciu potvrdilo. Osobná doprava sa mala sústrediť na hlavnej stanici, kde mala byť maximálne urýchlená prevádzka. Odstavovanie a servisné činnosti mali byť sústredené do odstavných nádraží Sever a Juh. Pokračovalo sa tiež v budovaní obchvatu pre nákladnú dopravu, tá mala byť zvedená do jednej hlavnej zoraďovacej stanici vo Vršoviciach.
náhľad|Prestavba hlavnej železničnej trati, vedúcej z Prahy na východ Česka, neďaleko [[Žižkova.]]
V rokoch 1961-1999 bola vybudovaná odstavná stanica Praha-juh. Je komplexom zariadenia pre zabezpečenie prevádzkového servisu, čistenia, údržby a vystrojenie vlakových súprav osobnej železničnej dopravy. Hlavná časť bola dokončená v decembri 1971, v rokoch 1978-1982 bolo vybudované 150 m široké premostenie Botiča. Roku 1971 bolo odstavné nádražie juh prepojené s vršovickou stanicou, roku 1998 bolo dokončené obojstranné napojenie spojky do Vršovickej trate. Hoci sa v pôvodných plánoch počítalo so zvedením všetkej nákladnej dopravy na vršovické zoraďovacie nádražie, v roku 2000 sa z dôvodu útlmu nákladnej železničnej dopravy naopak rozhodlo o jeho zrušení. Odstavná stanica Praha-sever, ktorej výstavba bola plánovaná najskôr do Libně, neskôr do Běchovice, nebola nikdy zriadená. Vo Vysočanoch však bolo vybudované v roku 1965 odovzdávacia stanica Praha-východ v centre novej sústavy vlečiek ČKD a ďalších podnikov.
Roku 1972 bola ukončená prevádzka na trati Praha-Vysočany - Praha-Libeň dolná stanica - Praha-Tešnov, roku 1984 i na nákladnej trati z Vysočan na Rohanský ostrov. Roku 1978 bola dokončená prestavba Libeňskej hornej stanice (dnes Praha-Libeň). Roku 1979 bola do Libeňskej stanice zaústená jednokoľajová spojka zo stanice Praha-Vysočany a roku 1980 Holešovická preložka z odbočky Stromovka na trati Praha - Děčín cez nové nádražie Praha-Holešovice, na ktorú boli napojené aj koľajiska holešovického prístavu (pôvodne napojené z nádražia Bubny).
V roku 1994 boli na hlavnej stanici uvedené do prevádzky ďalšie tri nástupišťa. Prestavba severného (východného) zhlavia hlavnej stanice bola dokončená v roku 2005.
Nové spojenie
náhľad|Masarykovo nádraží a stavba mosta Nového spojenia v pohľade z úbočia Vítkova Takzvané Nové spojenie, budované v rokoch 2004-2010, má na hlavnú a Masarykovo nádraží napojiť všetky trate od severu a severovýchodu. Jeho súčasťou sú dvojkoľajná trať medzi Balabenkou (smermi od Vysočian a Holešovíc) a Libne, dve nové dvojkoľajné trate medzi Balabenkou a hlavnou stanicou, zachovanie dvojkoľajnej trate medzi Libňou a Masarykovou stanicou na severnom úpätí Vítkova a spojky medzi dvoma traťami na hlavnú stanicu a pôvodnej trate na Masarykovu stanicu.
Európske železničné koridory a nové zámery
Prahou prechádzajú budované európske železničné koridory. I. koridor prechádza od Děčína k Břeclavi, III. koridor prichádza k Prahe od Plzne, IV. koridor od Českých Budějovíc, uvažuje sa aj oV. koridore z Prahy do Liberca.
Do roku 2015 sa počíta s napojením ruzyňského letiska modernizáciou Buštěhradskej dráhy a vybudovaním odbočky cez Dlouhou míli. Tento zámer sa oneskoril kvôli odporu Prahy 6 proti modernizácii železnice a tiež diskusii, či dopravu k letisku namiesto tejto rýchlodráhy nezaistí predĺžená trasa metra A alebo B, prípadne či budú vykonávať obe stavby súbežne.
V rámci modernizácie III. koridoru má byť vybudovaný tunel z Prahy do Berouna (ako 1. etapa vysokorýchlostnej trate Praha-Plzeň), s realizáciou sa ráta do roku 2016.
S výhľadom na realizáciu až po roku 2015 sa uvažuje o novej trati s vysokorýchlostnými parametrami v úseku Praha-Benešov-Bystřice u Benešova, rozvetvenie kolínskej trati v Běchovice, vybudovanie trate zo stanice Praha-Kbely do Brandýsa nad Labem, vybudovanie vysokorýchlostnej trate z Vysočian okolo Kbel smerom na Drážďany, elektrifikácii tratí do Turnova, do Vraneho nad Vltavou a cez Zličín do Hostivice, zvýšenie kapacity železničnej južnej spojky, železničnom tuneli pod centrom Prahy pre segregáciu diaľkovej a prímestskej dopravy atď.
Železničné stanice
Praha má niekoľko veľkých železničných staníc, často ešte z čias privedenia koľají do mesta v 19. storočí. Najvýznamnejšie sú hlavná stanica na hranici Nového Mesta, Žižkova a Vinohrad, Masarykovo nádraží na Novom Meste, stanica Praha-Smíchov a Praha-Holešovice. Jednou z hlavných pražských staníc bola aj Praha-Těšnov, zrušená v súvislosti s výstavbou cestnej Severojužnej magistrály.
V rámci posilňovania úlohy železnice v mestskej a regionálnej doprave a obnovenia prestupných väzieb sú rozpracované projekty na zriadenie asi 20 nových staníc a zastávok na území Prahy. V roku 2005 však mesto dospelo k záveru, že tieto projekty by mal financovať štát, a prípravné práce zastavilo.
Za hranicami Prahy sa uvažuje napríklad o zriadení staníc alebo zastávok Lety (medzi stanicami Dobřichovice a Řevnice) a Říčany jih (medzi stanicami Říčany a Světice).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dechtice
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dechtice v okrese Trnava.
Sigy-le-Châtel
Sigy-le-Châtel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ťapák (priezvisko)
Ťapák je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Dlhá nad Oravou (okres Dolný Kubín), Bratislave a Námestove. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Ťapák.
Ernst von Aster
Profesor Dr. Ernst von Aster (* 18. február 1880, Berlín – † 21. október 1948, Štokholm) bol nemecký filozof, protivník Husserlovej fenomenológie, pozitivista a gnozeologický obnovovateľ nominalizmu v súčasnosti.
Je autorom historicko-filozofických prác.
Montsalvy (kantón)
Montsalvy je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 13 obcí.
Františkov
Františkov môže byť:
Saint-Cernin (kantón)
Saint-Cernin je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 7 obcí.
Fangatau
Fangatau (pôvodným menom Nakai-erua) je malý atol v súostroví Tuamotu vo Francúzskej Polynézii. Je vzdialený východo-severovýchodným smerom od Tahiti a pomerne izolovaný od ostatných atolov súostrovia. Najbližším susedom je atol Fakahina, približne východo-juhovýchodným smerom.
Má oválny tvar "fazule" s dĺžkou a maximálnou šírkou. Celková plocha atolu je, z toho súš. Koralový útes takmer úplne uzatvára lagúnu.
História
Na atole sa našlo viacero zvyškov pôvodnej polynézskej kultúry, zväčša sú to kamenné bloky a zvyšky rôznych obetných alebo ceremoniálnych miest, napr. Marae Papaterangi, Marae Kouturere, Ramapohia, Poureva a i.
Prvý písomný záznam o objave je z 10. júla 1820 od ruského moreplavca Faddeja F. Bellinsgauzena, ktorý atol objavil na lodi Vostok a pomenoval ho ako "Arakcheev". Neskôr 2. marca 1824 atol navštívil aj Otto von Kotzebue.
Súčasnosť
V roku 1978 bol otvorené letisko s novou, dlhou, spevnenou pristávacou dráhou, neskôr vyasfaltovanou a predĺženou na.
Hlavným centrom je osada Teana, v ktorej v roku 2007 zaviedli vodovod, zatiaľ s nepitnou vodou. Atol nemá splavný prístup až do lagúny, ale pre účely dopravy a zásobovania umelo prehĺbený široký vjazd do chráneného prístavu vnútri útesu.
Ekonomika komunity závisí od pomaly sa rozvíjajúceho turizmu, produkcie kopry a produktov mora, najmä lovom menšej verzie lastúrnika rozďava obrovská (Tridacna gigas).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dlhá
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dlhá v okrese Trnava.
Moldavské kniežatstvo
náhľad|reprodukcie štátneho znaku podľa cestovného pasu. 1855 thumb|Moldavské kniežatstvo (na mape vyznačené žlto). Súčasná hranica medzi Rumunskom a Moldavskom je vyznačená hrubou čiernou čiarou.
Moldavské kniežatstvo alebo Moldavsko bol štát (a historický región) v 14. – 19. storočí v dnešnom Rumunsku, Moldavsku a Ukrajine.
Časti
Východná časť historického Moldavska sa od roku 1813 nazýva Besarábia (dnešné Moldavsko + Chotinský okres na Ukrajine + časť ukrajinskej Odeskej oblasti známa ako Budžak + malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku). Od vrcholného stredoveku do roku 1813 pojem Besarábia označoval len južnú tretinu tohto územia.
Zvyšok (dnes v Rumunsku) je "vlastné" Moldavsko.
Dejiny
Vzniklo v roku 1359 v údolí rieky Moldova, prvým kniežaťom sa stalo knieža Bohdan I. Už od konca 14. storočia mu patrilo územie medzi Karpatami a riekou Dnester a medzi Dnestrom a Prutom. Neskôr sa Moldavsko dostalo do lénnej závislosti od poľského štátu.
Najvýznamnejším moldavským vládcom bolo knieža Štefan III. Veľký (1457 – 1504). Za jeho vlády bolo kniežatstvo ohrozené agresiou susedného Poľska, Uhorska, ale najmä Osmanskej ríše. Proti nej sa Štefan snažil vytvoriť alianciu. Roku 1489 bol nakoniec Turkami donútený platiť tribút. Od roku 1521 bolo Moldavské kniežatstvo napokon v vazalskom pomere k Osmanskej ríši. Budžak bol od konca 15. storočia priamou súčasťou Osmanskej ríše.
V roku 1775 na základe rakúsko-tureckej dohody odstúpilo Habsburskej monarchii Bukovinu.
V roku 1812 stratilo v prospech Ruska územie Besarábie (dnešné Moldavsko + Chotinský okres na Ukrajine + západná časť ukrajinskej Odeskej oblasti, teda Budžak+ malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku); v rokoch 1856 – 1878 však územie medzi Prutom a Jalpuchom a medzi Dunajom a Trajánovým valom prechodne opäť patrilo Moldavsku (Osmanskej ríši). V roku 1918 celá Besarábia napravo od Dnepra pripadla Rumunsku, v roku 1924 bola Besarábia naľavo od Dnestra (dnešné Podnestersko+ malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku) premenená na Moldavskú autonómnu sovietsku socialistickú republiku v rámci Ukrajinskej ZSSR, v roku 1940 aj Besarábia napravo od Dnestra pripadla ZSSR, v roku 1941 pripadla táto časť späť k Rumunsku, v roku 1944 späť k ZSSR. ZSSR už v roku 1940 besarabské územie na svojom území rozdelilo takto:
V roku 1829 získalo Moldavské kniežatstvo autonómiu v rámci Osmanskej ríše.
V rokoch 1857/8 – 1862 bolo zvyšné Moldavské kniežatstvo vo zväzku s Valašskom. V roku 1862 bolo napokon Moldavské kniežatstvo (čiže dnešný región Moldavsko v Rumunsku) s Valašskom zlúčené, čím vzniklo Rumunské kniežatstvo v rámci Osmanskej ríše.
Babí lom (prírodná rezervácia)
náhľad|Jeseň na hrebeni Babieho lomu Babí lom je prírodná rezervácia ev. č. 189 medzi obcami Lelekovice v okrese Brno-venkov a Svinošice v okrese Blansko, ktorá zahŕňa skalnatý hrebeň s rovnomenným vrcholom. Oblasť spravuje AOPK Brno.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie geomorfologicky i geologicky jedinečnej a pozoruhodnej lokality skalných útvarov s mozaikou prírode blízkych až prirodzených lesných spoločenstiev extrémnych stanovíšť, ktoré svojou rozlohou nemajú na spodnodevonských zlepencoch v Česku obdobu.
Na prevažnej ploche extrémneho stanovišťa zostala zachovaná mozaika lesných spoločenstiev borovice lesnej (Pinus sylvestris), duba zimného (Quercus petraea) a buka s prímesou ďalších drevín (javory, lipy, hraby) a to väčšinou v prírode blízkom až prirodzenom stave so zodpovedajúcim bylinným podrastom. Lokalita je významná aj ornitologicky.
Turizmus
Babí lom je skalnatý hrebeň, zdvíhajúci sa nad obcou Lelekovice. Má dva vrcholy, južný (521 m) a severný (562 m). Oba boli v minulosti využité pre vyhliadkové stavby. Obe stavby sa stali veľkou atrakciou okolia, zanikli však niekedy počas druhej svetovej vojny. V šesťdesiatych rokoch 20. storočia bola na Babom lome znovu postavená vyhliadková veža, ktorá slúži dodnes.
Pommiers-Moulons
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Simandre
Simandre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Josef Laufer (novinár)
Josef Laufer (* 20. apríl 1891, Praha - † 19. október 1966, Praha) bol český športový redaktor a komentátor. Bol prvým Európanom, ktorý odvysielal športový prenos. Stalo sa tak 3. októbra 1926 pri futbalovom zápase Š.K. Slavia Praha, kde v tom čase pôsobil Laufer aj ako športový funkcionár.
Dodnes je považovaný za zakladateľskú osobnosť českej rozhlasovej športovej žurnalistiky a českého športového komentátorstva.
Literatúra
Josef Laufer - Hokej můj osud, vydalo nakladateľstvo Mladá fronta v roku 1960, (spomienky na hokejové zápasy)
Softbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie
Softball na Hrách Juhovýchodnej Ázie je softbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 10. Hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 1979 v indonézskej Jakarte. Softbalový turnaj sa odvtedy organizuje nepravidelne. V mužskej i ženskej kategórii dominujú na hrách družstvá Filipín.
Nukutepipi
Nukutepipi je malý atol v oblasti súostroví Tuamotu vo Francúzskej Polynézii. Spolu s atolmi Anuanuraro, Anuanurunga a Hereheretue je súčasťou skupinky ostrovov Vojvodu z Gloucesteru. Jeho najbližším susedom je atol Anuanurunga, vzdialený severozápadným smerom.
Atol má približne trojuholníkový resp. kosoštvorcový tvar, s dĺžkou. Celková rozloha súše je len. Jeho lagúna je úplne uzatvorená, bez prieplavu do malej lagúny. Má dve relatívne veľké suché územia, jeden je na východnej strane a druhý na severozápadnej. Atol je v súčasnosti pravdepodobne neobývaný.
História
Atol bol 6. januára 1841 navštívený americkým poručíkom Cadwaladerom Ringgoldom v rámci Americkej objaviteľskej expedície, vedenej Charlesom Wilkesom. Z tohto obdobia je aj konečný názov ostrova Nukutipipi na základe názvu atolu malou komunitou domorodých obyvateľov, ktorí vtedy na atole žili.
V 19. storočí sa spolu s ostatnými atolmi oblasti Tuamotu stáva francúzskym územím.
Medzi rokmi 1911 až 1926 bol atol v správe Société Commerciale de l'Océanie, ktorá vysadením tisícov kokosovníkov pokryla približne 80% plochy suchej časti atolu. Spoločnosť však skrachovala a odvtedy atol niekoľkokrát zmenil vlastníka. V roku 1980 ním bol M. Madec, ktorý na ňom v roku 1982 vybudoval a dal do prevádzky približne dlhú pristávaciu dráhu. O rok neskôr sa atolom prehnali dva hurikány, Oroma vo februári a Ve'ena v apríli. Atol úplne spustošili.
Plantáž bola obnovená v roku 1985 a v roku 1991 ho odkúpila japonská spoločnosť.
Pri sčítaní v roku 2002 na ňom žilo asi 5 obyvateľov.
Atol je v súčasnosti majetkom Guya Lalibertého, zakladateľa spoločnosti Cirque du Soleil a vesmírneho turistu.
13. januára 2007 bol vládou Francúzskej Polynézie odhlasovaný rozpočet vo výške 900 miliónov frankov (cca 7,5 milióna €) na investíciu do projektu cestovného ruchu so zámerom vytvoriť turistický rezort na atole. Projekt je však odložený na neurčito.
Škoda 24Tr Irisbus
Škoda 24Tr Irisbus (pre západnú Európu Irisbus Škoda 24Tr ) je nízkopodlažný trolejbus, ktorý bol vyrábaný v rokoch 20032014 spoločnosťami Škoda Electric (elektrická výzbroj a konečná montáž) a Irisbus (mechanická časť).
Neporadza (okres Trenčín)
Neporadza je obec na Slovensku v okrese Trenčín. V obci je rímskokatolícka kaplnka Panny Márie z roku 1743.
Škoda 24Tr Irisbus
Konštrukcia
Vozy 24Tr využívajú karosérií autobusov Irisbus Citybus 12M a Citelis 12M. Ide o dvojnápravový trolejbus so samonosnou karosériou. Interiér vozu je v celej dĺžke nízkopodlažný, iba sedačky sú v zadnej časti umiestnené na vyvýšenom stupienku. Vďaka „kneelingu“ (schopnosť vypustiť vzduch z pravej strany vypruženia) možno nástupnú hranu vozu v zastávke ešte viac znížiť. V pravej bočnici sa nachádzajú troje dvojkrídlové skladacie dvere, ktoré disponujú dopytovým otváraním. Elektrická výzbroj na báze IGBT tranzistorov je umiestnená v kontajneroch na streche. Na prianie zákazníka je možné trolejbus vybaviť pomocným dieselagregátom alebo trakčnou akumulátorovou NiCd batériou.
Neporadza (okres Trenčín)
Obec leží na okraji Bánovskej pahorkatiny a južných svahoch Strážovských vrchov.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1269.
Condé-sur-Suippe
Condé-sur-Suippe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Škoda 24Tr Irisbus
Konštrukcia
Prvé postavené vozy 24Tr karosériu typu Citybus (z varianty poháňanej CNG a teda so zosilnenou strechou). Z dôvodu ukončenia výroby tohto typu a jeho nahradením modernejším autobusom Citelis, majú aj trolejbusy 24Tr vyrobené od záveru roka 2005 vozovú skriňu tohto typu. Do konca roka 2007 išlo o model Citelis 1A, od tej doby je využívaná upravená karoséria Citelis 1B. Vozy s touto karosériou, niekedy označované ako 24TrBT, aj majú upravenú elektrickú výzbroj a odlišnú zástavbu strechy s plastovými krytmi. Vozy s pomocným dieselovým agregátom majú zabudovaný motor spĺňajúci normu EURO 4. Prvým vyrobeným vozom Citelis 1B (vrátane dieselagregátu) sa stal plzenský trolejbus evidenčného čísla 507.
Condé-sur-Suippe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Škoda 24Tr Irisbus
Prototyp
Prototyp trolejbusu 24Tr vybavený akumulátorovou batériou pre núdzový pojazd bol odbornej verejnosti predstavený 25. septembra 2003 v areáli Škoda Electric v Plzni. Nasledovali rozsiahle skúšky (aj jazdy s cestujúcimi) v sieti plzenských trolejbusov (do apríla 2004). Potom voz absolvoval jazdy po celom Česku a aj v Bratislave. Na jeseň toho istého roku bol odpredaný do Mariánskych Lázní, čím sa začala obnova tamojšieho zastaralého vozového parku. Prototyp vozu 24Tr dostal evidenčné číslo 51 a v pravidelnej prevádzke vydržal do jari 2020, kedy bol v súvislosti s dodávkami vozov Škoda 30Tr SOR odstavený.
Condé-sur-Suippe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Škoda 24Tr Irisbus
Dodávky trolejbusov
Výroba trolejbusov 24Tr prebiehala v rokoch 20032014.
Condé-sur-Suippe
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Mamet-la-Salvetat (kantón)
Saint-Mamet-la-Salvetat je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 12 obcí.
Pont-l’Abbé-d’Arnoult
Pont-l’Abbé-d’Arnoult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 1999
Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 1999 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej žien, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v meste Kumamoto, v Japonsku v dňoch od 24.29. januára 2000, za účasti 5 tímov. Japonsko organizovalo ženský šampionát druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1991. Zápasy sa hrali iba v jedinej skupine bez následného play-off v aréne Yamaga City Gymnasium. Siedmy titul (siedmy titul v rade) získala 🇰🇷, ktorá zvíťazila vo všetkých stretnutiach.
Vigo
Vigo je mesto v Galícii na severe Španielska. Je hlavným mestom provincie Pontevedra a s takmer 295 000 obyvateľmi je najväčším mestom Galície a významný obchodný a rybársky prístav.
Rozprestiera sa na severozápade Pyrenejského polostrova, v jednom zo zálivov Rías Baixas. Hovorí sa mu aj „Olivové mesto“.
Podľa národného štatistického úradu (INE 2016) je Vigo štrnástou územnosprávnou jednotkou s najvyšším počtom obyvateľov v Španielsku a prvou v Galícii s počtom obyvateľov s trvalým bydliskom 292 817. Taktiež je mestom s najvyšším počtom obyvateľov v Španielsku, ktoré zároveň nie je hlavným mestom provincie.
Celková hustota obyvateľstva vo Vigu je 2684,92 obyv./km2 na celkovej rozlohe 109,06 km2. Vigo je tiež hlavným mestom tejto metropolitnej oblasti, ktorá sa počtom obyvateľov zaradila v Španielsku na dvanáste miesto. Oblasť sa skladá zo štrnástich územnosprávnych celkov s počtom obyvateľov 477 616 (INE 2016). Vigo leží len 27 km od Pontevedry a 37,8 km od portugalských hraníc.
Navyše sa v meste nachádzajú významné inštitúcie ako napríklad Európska agentúra pre kontrolu rybárstva, oblasť je ďalej sídlom Národného parku Islas Atlánticas de Galícia, Univerzity vo Vigu, Inštitútu Camões alebo Rybárskeho podniku mesta Vigo, ktorý je najväčším rybárskym združením v Európe. Vysoká koncentrácia firiem a inštitúcií z rozličných ekonomických sektorov je dôvodom, prečo vo Vigu denne žije, pracuje či študuje zhruba 500 000 ľudí, čo predstavuje približne 53% obyvateľstva provincie a 18,46% celej populácie v Galícii.
Toponymum
Existujú rozličné teórie o pôvode toponyma mesta Vigo. Najrozšírenejšou verziou je, že vzniklo odvodením z latinského slova Vicus, ktoré v preklade znamená dedina alebo statok a poukazuje na rímsku osadu Vicus Spacorum. Iné archeologické bádania naznačujú, že Vigo bolo rímske mesto Burbida Magna, a teda významný obchodný prístav. Táto hypotéza však nemá jednoznačnú podporu historikov. Ďalšie teórie tvrdia, že toponymum Vigo pochádza z vikingského slova Úig, ktoré v preklade znamená zátoka.
Symboly
Erb
Mestský erb zobrazuje starobylý štít, ktorý zdobil fontánu Neptúna, ktorá sa v minulosti nachádzala na vstupnej bráne do mesta (zvaná Puerta del Sol). Erb zobrazuje hrad so štvorcovým pôdorysom zakončený vežou. Vedľa hradu je umiestnený olivovník. Hrad sa nachádza na ostrove v mori s piatimi vlnami, ktoré odkazujú na prímorský charakter mesta.
Vlajka
Vlajka mesta Vigo pochádza z 19. storočia a má tvar červených presýpacích hodín, zatiaľ čo zvyšok pozadia je bielej farby. V strede sa nachádza mestský erb.
Olivovník z Viga
Strom zmizol z tohto miesta počas výstavby súčasného kostola. Keď ho vyrúbali, Manuel Ángel Pereira, vtedajší predstaviteľ mesta, zobral jednu z jeho vetiev a zasadil ju v záhrade svojho domu, ktorý sa nachádzal na mieste súčasnej brány do mesta (zvaná Puerta del Sol). Strom rástol a kvôli neustálemu rozvoju mesta ho premiestnili na promenádu Alfonsa XII, na ktorom rastie dodnes.
Olivovník je dnes na tomto mieste chránený železným plotom, na ktorý v roku 1932 umiestnili bronzovú tabuľku, ktorá potvrdzuje sľub, ktorý pred ním zložili obyvatelia mesta.
Podnebie
Podľa Köppenovej klasifikácie podnebia sa Vigo nachádza na rozhraní stredomorskej a oceánskej klímy, pričom prevažuje stredomorská klíma.
Ústie la Ría de Vigo je jedným z najdaždivejších bodov v Galícii, kde podľa AEMET (Štátnej meteorologickej agentúry) spadne ročne až 1 791 mm zrážok. Tým sa Vigo zaraďuje na tretiu priečku v rebríčku miest s najväčším úhrnom zrážok v Európe. Prvé dve miesta obsadilo nórske mesto Bergen, za ktorým nasledovalo Santiago de Compostela v španielskej Galícii.
Napriek tomu zažíva Vigo najviac slnečných dní v Galícii, čo je porovnateľné s počtom slnečných dní vo Valencii. Vo Vigu taktiež nedochádza k prudkým zmenám teploty najmä vďaka moru. V zime nemrzne a teploty neklesnú pod hranicu 12 °C.
Fauna a flóra
Fauna
V mestskej časti mesta Vigo sa vo veľkom množstve vyskytujú najmä čajky a holuby, zatiaľ čo v parkoch hniezdia drozdy alebo škorce. Kvalitu životného prostredia tak môžeme ľahko odmerať na základe prítomnosti trsteniarika vodného a škorcov, alebo aj divého vtáctva, ktoré si vybralo mestské prostredie za svoj domov.
Flóra
V historickej časti mesta sa na námestiach, bulvároch a uliciach nachádza skoro 11 000 dekoratívnych stromov. Dané číslo však nezahŕňa verejnú zeleň či lesoparky.
Fauna a flóra na ostrovoch Cíes
Okrem fauny a flóry vyskytujúcich sa v meste a na jeho perifériách je dôležité vyzdvihnúť aj ekosystém súostrovia Islas Cíes, ktorý sa vyznačuje nemalým prírodným bohatstvom. Na tomto mieste spolunažíva veľké množstvo rôznych druhov suchozemských aj vodných rastlín a živočíchov.
Ostrovy ponúkajú vlastné ekosystémy, ktoré prekypujú rozličnou vegetáciou, sú domovom pre významné morské vtáky. Španielsko a Európska únia v súčasnosti vyhlásili ostrovy Cíes za chránené vtáčie územie. Navyše okrem morského vtáctva nájdeme na súostroví aj iné stavovce, z ktorých sa tu najviac vyskytujú plazy a malé cicavce.
Cluj
Cluj môže byť:
Pink Freud
náhľad|vpravo|Pink Freud na Heineken Open'er Festival 2007 Pink Freud je poľská džezová hudobná skupina.
V roku 1998 štvorica mladých muzikantov z Gdansku založila hudobnú skupinu s názvom Pink Freud. Tvoria improvizačné trio so sviežou a modernou hudbou, inšpirovanou džezom, rockom, folkom, jungle, drum and bass a pod., ktorá si vyžaduje vnímavé a pozorné publikum. V roku 1998 nahrali svoj debutový album Zawijassy. V roku 2003 im vo vydavateľstve Zen Posse Records vyšla Sorry Music Polska. Na tomto albume Pink Freud prezentuje celkom nový štýl a siaha po nových metaforách, prostredníctvom ktorých rozpráva svoje príbehy. Pink Freud dnes tvoria: Wojtek Mazolewski (basa, loop, sampler), Tomek Zietek (trúbka), Kuba Staruszkiewicz (bicie). Skupine vyšiel tretí album Jazz fajny jest s remixami v podaní najlepších mladých moderných hudobníkov, DJ-ov a skupín – ako napríklad EMADE, ENVEE, Niewinni Czarodzieje, m.bunio.s, Mika Urbaniak, Old Time Radio, LocoStar a ďalší.
Myšiak hrdzavochvostý
Myšiak hrdzavochvostý alebo myšiak jarabý, myšiak červenochvostý (Buteo jamaicensis) je stredne veľký dravý vták z čeľade jastrabovitých. Hniezdi takmer na celom území Severnej Ameriky, v rozmedzí od západnej Aljašky a severnej Kanady až po Panamu a Karibik. Patrí medzi najrozšírenejšie severoamerické myšiaky. Vyskytuje sa v 14 poddruhoch, ktoré sa medzi sebou líšia sfarbením a areálovým rozšírením.
Popis
Myšiak hrdzavochvostý dorastá do výšky 45 –  a rozpätie krídel sa pohybuje od do, samice pritom bývajú o 25 % väčšie než samci. Hmotnosť u dospelých jedincov sa obvykle pohybuje medzi 690 – 1 600 g. Zvrchu je hnedý, spodok má svetlejší s výraznými hnedými fľakmi a chvost charakteristicky tehlovo sfarbený.
Horst Mahler
Horst Mahler (* 23. január 1936, Haynau) je nemecký právnik a obhajca. V 70. rokoch bol okrem iného jedným zo zakladajúcich členov ultraľavicovej teroristickej organizácie Frakcia Červenej armády (Rote Armee Fraktion), dnes patrí medzi najznámejších pravicových aktivistov v Nemecku, vyznačuje sa najmä popieraním holokaustu.
Myšiak hrdzavochvostý
Popis
Obýva širokú paletu lokalít v rôznych nadmorských výškach, vrátane púští, pastvín, ihličnatých, listnatých i tropických dažďových pralesov, poľnohospodárske pôdy a mestské oblasti. V Kanade, Mexiku a Spojených štátoch je chránený.
Horst Mahler
Život
Horst Mahler študoval právo na západoberlínskej Freie Universität Berlin, po štúdiách založil roku 1964 právnickú poradňu. V dôsledku svojich stykov s ľavicovými organizáciami patrili medzi jeho zákazníkov prominentné osobnosti ako Rainer Langhans, Fritz Teufel, Gudrun Ensslinová, Beate Klarsfeldová, Andreas Baader a ďalší. Roku 1969 založil spolu s neskorším poslancom strany Zelených, Hansom Christianom Ströbelem, takzvaný Socialistický advokátsky kolektív (Sozialistisches Anwaltskollektiv).
Myšiak hrdzavochvostý
Popis
Živí sa najmä malými cicavcami, ale tiež vtákmi, plazmi a vzácnejšie i netopiermi, hadmi, rybami, kôrovcami a hmyzom. Zloženie jeho potravy sa mení podľa oblasti a ročného obdobia, až 85 % z jeho potravy však zvyčajne zaberajú hlodavce. Je monogamný. Kladie 2 – 3 vajcia, na ktorých sedí po dobu 28 – 35 dní.
Vďaka jeho zatiaľ pomerne vysokej početnosti a ľahkému výcviku sa často využíva v sokoliarstve. Má tiež význam u niektorých pôvodných severoamerických kmeňov, ktorí jeho perá považovali za posvätné a využívali ich pri náboženských obradoch.
Horst Mahler
Život
Horst Mahler patrí k rozporuplným osobnostiam spoločenského a politického života v Nemecku. Počas svojho štúdia bol členom ľavicového, ale v porovnaní s neskoršími organizáciami nedogmatického zväzu SDS. Za členstvo v tomto zväze ho roku 1960 vylúčili z SPD. V neskorých šesťdesiatych rokoch sa silne angažoval v takzvanej mimoparlamentnej opozícii (APO) a roku 1970 sa stal členom teroristickej organizácie RAF.
Činnosť v tejto organizácii viedla 8. októbra 1970 k jeho zatknutiu a neskoršiemu odsúdeniu (prepad banky, násilné oslobodenie väzňa). K Mahlerovým obhajcom patril aj Otto Schilly, neskôr minister vnútra SRN, ale aj Gerhard Schröder, neskôr kancelár SRN. Ešte počas výkonu trestu bol Mahler kvôli členstvu v maoistickej takzvanej strane KPD a v dôsledku ideologických sporov z RAF vylúčený. Roku 1980 ho predčasne prepustili po výkone dvoch tretín trestu a roku 1987 dostal povolenie pôsobiť ako právny obhajca.
Počas väzby sa Mahler zoznámil s Hegelovým dielom, čítal ďalšiu literatúru a zmenil svoje názory. Germánstvo sa pomaly stávalo v jeho očiach východiskom pre problémy nemeckej spoločnosti. Roku 2000 vstúpil k veľkému prekvapeniu svojich bývalých kolegov do ultrapravicovej Národnej demokratickej strany Nemecka (NPD). Neskôr zastupoval stranu aj v rôznych procesoch a pri rôznych príležitostiach sa zasadzoval za obnovu Veľkonemeckej ríše.
V roku 2003 z NPD vystúpil a založil Spolok za rehabilitáciu prenasledovaných v dôsledku popierania holokaustu (Verein zur Rehabilitierung der wegen Bestreitens des Holocaust Verfolgten). Začiatkom roku 2004 sa ocitol opäť v súdnej sieni, tentoraz obvinený zo štvania ľudu (po nemecky Volksverhetzung). Mahler s niekoľkými stúpencami žiadal zákaz židovských obcí v Nemecku, vypovedanie všetkých nezamestnaných prisťahovalcov z Nemecka a vyzýval na ďalšie silné zásahy proti rôznym menšinám.
Roku 2002 rozdával novinárom na straníckej konferencii NPD neonacistické letáky, ktoré označovali nenávisť voči Židom za niečo celkom obvyklé.
Istú pozornosť vzbudil Horst Mahler až v novembri 2005, kedy vystupoval ako asistent obhajoby v procese proti Ernstovi Zündelovi a tejto funkcie ho sudca zbavil.
Exoterika
O albume
Album, na ktorom spolupracovalo viacero hostí obsahuje dvanásť piesní pospájaných intrami. Nahrával sa v štúdiách Village music, producenta Gerryho Wlodawského, ktorý spolupracoval s hudobníkom Veitom Waymanom. Prvý singel „Yalla Yalla“ vyšiel v auguste 2005. Orientálne vokály a rytmy sprevádzajú slovenské texty, väčšinu z nich napísal Daniel Hevier. Druhý rádiový singel „Šamanka“, ktorého videoklip patril v októbri 2005 k najhranejším videoklipom na hudobnej stanici Music Box sa niesol v podobnom duchu.
Spevák spieva na albume v rôznych jazykoch (hebrejsky, francúzsky, španielsky, anglicky aj africkým dialektom). Pieseň „Predstav si“ rozpráva o utrpení zeme a Ivan Hartsmann spieva modlitby, „Príď“ obsahuje vokály ženy z ďalekého Východu , „7 seconds“ je coververzia, ktorú Jaroš prespieval ako duet so Zdenkou Prednou, v „Honolulu Bahamy“ spieva aj Robo Mikla. Na albume sa nachádza tiež dokumentárny videoklip, ktorý vytvoril Juraj Dosza. Mapuje Jarošov pobyt v Izraeli a obsahuje zábery z nahrávacieho štúdia.
Single z albumu sa výrazne nepresadili v slovenských hitparádach a množstvo kritikov prijalo debut rozpačito. Po troch mesiacoch od vydania sa však stal platinovým.
Satumarská župa
Satumarská župa alebo Satmárska župa alebo Satmarská župa môže byť:
Sliezsko
Sliezsko je historické územie rozkladajúce sa v súčasnosti sčasti v Poľsku (väčšina území), sčasti v Česku a osada Pechern  a dve exklávy severozápadne od mesta Bad Muskau ležia v Nemecku.
Hlavným mestom Sliezska je Vratislav.
Až do roku 1742 patrilo celé Sliezsko k Českej korune. V tých časoch bolo metropolou Sliezska mesto Vratislav. Po prehratej prvej sliezskej vojne sa väčšia časť Sliezska stala súčasťou Pruska a menšia časť súčasťou Rakúska. Po roku 1742 sa potom územie v rôznych historických obdobiach delilo na niekoľko častí s premenlivým rozsahom.
Referencie
Jiří Procházka: 1683.Vienna obsessa. Via Silesiaca. ISBN 978-8O-9O3476-3-2. ITEM. Brno, Wien 2O12. 137 S. angl. summary
Satu Mare
Satu Mare môže byť v Rumunsku:
Vic-sur-Cère (kantón)
Vic-sur-Cère je francúzsky kantón v obvode Aurillac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 12 obcí.
Simard (Saône-et-Loire)
Simard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tonga
Tonga, dlhý tvar Tongské kráľovstvo (v slovenčine do roku 2000: Tonžské kráľovstvo) je štát v Austrálii a Oceánii, rozkladajúci sa na súostroví Tonga v južnom Tichom oceáne, cca na 1/3 cesty medzi Novým Zélandom a Havajom. Súostrovie sa tiahne v severojužne orientovanom páse dlhom asi 800 km. Zahŕňa 169 ostrovov a ostrovčekov, z toho 36 obývaných. Najväčším ostrovom je ostrov Tongatapu veľký.
Dejiny
náhľad|left|Mapa Tongy Tonga, do roku 1970 britský protektorát, je konštitučná monarchia s 31 členným zákonodarným zhromaždením. Základom tunajšej ústavy je ústava z roku 1875. Predchodcovia polynézskych obyvateľov Tongy priplávali zo Samoy a osídlili asi pred 1 000 rokmi niekoľko z približne 200 korálových ostrovov, z ktorých sa Tonga skladá. Ostrov Tonga objavili v roku 1616 ako prví Európania holandskí moreplavci. Britský námorník James Cook, ktorý tu pristál v roku 1773, pomenoval tieto ostrovy v roku 1777 Ostrovy priateľstva. V roku 1831 sa náčelník Tupou nechal pokrstiť. Ako kráľ George Tupou I. zjednotil s britskou pomocou ostrovné kmene a založil kráľovstvo s parlamentom a vyhlásil ústavu (1875). V roku 1900 sa Tonga stala britským protektorátom a v roku 1905 musela s Veľkou Britániou podpísať ochrannú zmluvu. V roku 1970 získala Tonga ako monarchia nezávislosť, v rámci Britského spoločenstva. Kráľom bol od roku 1965 Taufa’ahau Tupou IV., jeho nástupcom sa stal George Tupou V.
Zaujímavosti
Tonga sa svojho času preslávila názvom internetovej domény, ktorá odpovedá anglickému slovíčku to. Adresy webových stránok začínajúce welcome.to, go.to, switch.to, come.to, fly.to, listen.to, jump.to, surf.to, talk.to, travel.to a pod. sú dodnes obľúbené. V prostredí českého internetu je stále aktívna doména najdi.to. Najnovšie sa na českom internete objavili stránky vyrobsi.to a uloz.to.
V Tonžskej republike je ako v jednej z mála povolené potápanie s veľrybami, čo by malo prilákať turistov a presvedčiť vládu, že príjmy z turizmu budú väčšie ako príjmy z obnovenia lovu veľrýb, o ktorom sa momentálne rozhoduje.
V Tonge na ostrove Vava´u (na vŕšku nad Neiafu) sa nachádzajú dva betónové pylóny, vybudované slovenským astronómom Milanom Rastislavom Štefánikom. Zostrojil ich v apríli 1911 ako statív pre svoje vedecké prístroje. Významný vedecký úspech dosiahol Štefánik pozorovaním zatmenia Slnka 29. apríla 1911.
Pylóny „objavila“ v roku 1994 slovenská výprava vedená Františkom Kelem. Je na nich vyryté Štefánikovo meno, dátum zatmenia a v domorodom jazyku nápis „Smrť Slnka“ (ako domáci označujú zatmenie). Dva pylóny na Vava´u sú jedinou hmatateľnou pamiatkou na pôsobenie Milana Rastislava Štefánika na Južnej pologuli. Ide teda o slovenské národné dedičstvo, kultúrnu pamiatku. Na jednom z pylónov sú dve pamätné tabule – jedna z roku 1994 a druhá z roku 2011, kedy si výprava zo Slovenska pripomenula sté výročie úspešného Štefánikovho pozorovania. Kameraman výpravy Michal Vasilko Kele natočil pri tejto príležitosti dokument.
Ekonomika
V skladbe národného hospodárstva Tongy dominuje pôdohospodárstvo, ktoré je hlavným zdrojom príjmov zo zahraničného obchodu. Rastlinná výroba sa vyznačuje produkciou kokosových orechov (95 000 ton; všetky nasledujúce údaje sú k roku 1995) a iného tropického ovocia (banánov a i.), kopry (2 000 ton), batát a jamy (45 000 ton) a manioku (28 000 ton). V živočíšnej výrobe prevláda chov ošípaných (94 000 ks) a hovädzieho dobytka. Významný je taktiež rybolov (úlovok 2 500 ton). Hlavnými exportnými artiklami je kopra, vanilka a banány a hlavnými zahraničnoobchodnými partnermi sú Nový Zéland, Austrália a Japonsko.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2009 – Vytrvalostné preteky mužov na 20 km
Vytrvalostné preteky mužov na 20 kilometrov bola jedna z 5 mužských disciplín na Majstrovstvách sveta v biatlone 2009. Súťažilo sa v Phjongčhangu, 17. februára. Preteky sa začali o 6:15 SEČ. Tretie víťazstvo na týchto Majstrovstvách sveta zaznamenal Nór Ole Einar Bjørndalen. Druhý skončil Nemec Christoph Stephan a o na treťom mieste skončil nečakane Chorvát Jakov Fak.
Najlepší zo Slovákov skončil Miroslav Matiaško na 35. mieste so stratou 3:33,3 minúty na víťaza.
T-Com
T-Com je medzinárodná značka a zaregistrovaná ochranná známka, názov divízie spoločnosti Deutsche Telekom AG, ktorá v Nemecku a v krajinách dcérskych spoločností spoločnosti Deutsche Telekom AG ponúka produkty a služby pevnej siete ako telefonovanie, širokopásmový internet, digitálna televízia (na Slovensku pod obchodným názvom Magio) a pod.
Na Slovensku T-Com nemá samostatnú právnu subjektivitu, značku T-Com používa spoločnosť Slovak Telekom pri komunikácii so zákazníkmi.
Port-d’Envaux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
T-Com
V niektorých krajinách ako Nemecko alebo Maďarsko sa používa názov T-Home podľa koncepcie T-Home - všetko pre domácnosť, T-Mobile - služby v pohybe, T-Systems - silný partner pre biznis zákazníkov.
Port-d’Envaux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
T-Com
Slovo T-Com sa píše so spojovníkom, s veľkým „T“ a „C“ a vyslovuje sa po anglicky [tíkom].
Port-d’Envaux
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
T-Com
Dejiny značky
Značka T-Com bola uvedená na trh v roku 2003, keď sa divízia pevných liniek Deutsche Telekom AG začala prezentovať ako nezávislá značka v Nemecku. Popri ostatných divíziách (T-Mobile, T-Online a T-Systems), ktoré sa už verejne prezentovali zákazníkom, si T-Com vytvoril vlastný profil špecialistu na pevné siete. Produkty a ponuky predtým spájané s "Deutsche Telekom" majú odvtedy značku T-Com.
Logo T-Com
Horizontálny rozostup digitov v logu je vždy dvojnásobkom strany digitu. V digitovej mape v horizontálnej verzii je horizontálny rozostup digitov dvojnásobok strany digitu, vertikálny rozostup sa rovná dvaapolnásobku strany digitu. Digitová mapa sa môže použiť horizontálne alebo vertikálne, v špeciálnych prípadoch môže mať natočenie 18 stupňov. Pri použití 18 stupňového natočenia musí byť táto mapa orezaná do formátu, podklad pod digitovú mapu nesmie obsahovať čb alebo farebný prechod (gradient).
V minulosti boli snahy, aby sa táto farba zaregistrovala ako obchodná známka, no zaregistrovanie farby ako takej nie je možné, nakoľko magenta je jedna zo 4 základných tlačiarenských farieb.
Externé odkazy
www.t-com.sk
www.slovaktelekom.sk - korporátna stránka spoločnosti Slovak Telekom, a.s.
www.telekom.com - korporátna stránka Deutsche Telekom AG
Condren
Condren je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mauriac (kantón)
Mauriac je francúzsky kantón v obvode Mauriac v departemente Cantal v regióne Auvergne. Tvorí ho 11 obcí.
Sobia zlatá horúčka
Sobia zlatá horúčka (v angl. Cariboo Gold Rush) je najslávnejšou zlatou horúčkou v histórii kanadskej provincie Britská Kolumbia. Pojem "zlatá horúčka" znamená masovú migráciu veľkého počtu ľudí do oblasti, kde boli nájdené veľké množstvá zlata.
Vypuknutie zlatej horúčky
thumb|Mesto Barkerville Zlatá horúčka sa začala v roku 1861 objavom zlata v zátoke Keithley Creek, ležiacej východne od mesta Quesnel. Náleziská zlata v oblasti okresu Cariboo si vyžadovali kopanie šácht a iné druhy viac sofistikovaného dobýjania, na rozdiel od klasického ryžovania zlata pozdĺž rieky Fraser. V oblasti vyrástlo niekoľko miest, najvýznamnejším bolo mesto Barkerville, ktoré je v súčasnosti chránené ako súčasť národného dedičstva a turistická atrakcia. Medzi ďalšie významné mestá tej éry patria Quesnel Forks, Keithley Creek, Quesnellemouthe, Antler, Richfield a Fort Alexandria.
Národnosti zlatokopov
Sobia zlatá horúčka sa niekedy nesprávne udáva ako dôvod vytvorenia britskej kolónie Britská Kolumbia. V skutočnosti bola kolónia založená tri roky pred jej vypuknutím, ako reakcia na nával amerických prospektorov (hľadačov zlata - zlatokopov).
Národnosť prospektorov v okrese Cariboo bola na rozdiel od južných oblastí kolónie, kde tiež dochádzalo ku zlatým horúčkam, prevažne britského a kanadského pôvodu. Jedným z dôvodov menšieho počtu Američanov bolo aj vypuknutie občianskej vojny.
Stavba obcí a ciest v oblasti
Časť obyvateľov sa rozhodla usadiť v oblasti už natrvalo, vďaka tomu sa mesto Quesnel stalo najväčším a najznámejším z osád, ktoré boli postavené za zlatej horúčky. Medzi mestá nachádzajúce sa na trase Sobiej cesty patrilo mesto Williams Lake a osady Clinton a 100 Mile House. No medzi najväčšie a najdôležitejšie patrilo mesto Barkerville, ktoré vyrástlo v okolí najziskovejšieho a najslávnejšieho náleziska zlata v oblasti Cariboo.
Sobia dopravná cesta
thumb|Trasa Sobiej cesty je vyznačená červenou a trasa parníkov modrou farbou. Cesty k iným náleziskám zlata sú vyznačené bodkovane. Značný nárast počtu nálezísk zlata bol podnetom na stavbu cesty Cariboo Wagon Road (Sobej dopravnej cesty), ktorá obišla staré cesty skrz kaňon Fraser a Douglasovu cestu, ktorá končila v osade Lillooet. Využila údolie rieky Thompson a od osady Ashcroft viedla údolím rieky Bonaparte, kde sa napojila na starú cestu vedúcu z osady Lillooet do osady Clinton.
Sobia cesta bola veľkým, no nevyhnutným bremenom pre infraštruktúru kolónie. Vďaka nej sa mohla uplatňovať kontrola a udržiavať poriadok na náleziskách zlata v okrese Cariboo. Ich bohatstvo mohlo oveľa ľahšie plynúť cez vnútrozemie do Spojených štátov.
Aj keď sa v čase jej dokončenia Sobia zlatá horúčka skončila, naďalej ostávala dôležitou cestou v oblasti, kde spájala bane, zlatokopecké osady a mestá Richfield, Antler, Bullion, Williams Creek a Quesnel Forks.