cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Depeche Mode
Depeche Mode dnes
V auguste 2004 vydalo Mute records DVD verziu Devotional, nafilmovaného počas ich svetového turné v roku 1993 a novú remixovanú kompiláciu Remixes 81-04, ktorá obsahuje niektoré nové a nevydané propagačné mixy singlov z rokov 1981 až 2004, najmä opätovné vydanie a nové stvárnenie ich už klasického hitu Enjoy the Silence. Singel sa vyšplhal až na 7. miesto v UK, ale v USA sa mu darilo o dosť horšie. 18. októbra podľa hlasovania používateľov internetu vyhrala stránka ich fanúšikov Depechemode.tv neoficiálnu cenu BT 2005 Digital Music Awards, čo ďalej potvrdilo popularitu skupiny. V tom čase (5. september) taktiež Martin v interview pre show Stuarta Maconia na rádiu BBC prezradil, že sa práve rozvádza.
17. októbra 2005 uverejnila skupina svoj nový a dlho očakávaný, v poradí jedenásty album Playing the Angel s väčšinou pozitívnymi ohlasmi, čomu nasvedčuje umiestnenie v „top ten“ a v niektorých európskych krajinách dokonca obsadenie prvých priečok. V deň uvedenia albumu v New Yorku, to bolo po prvýkrát od roku 1990, kedy skupina hrala na plejbek. Za zmienku stojí, že toto bol prvý album, na ktorom sa vyskytli piesne napísané spevákom Davidom Gahanom.
Niekoľko mesiacov pred svojim oficiálnym vydaním bol prototyp videoklipu „Precious“ jedným poľským občanom ilegálne sprístupnený na internet. Poliak bol zatknutý a bol mu zhabaný počítač a niekoľko CD nosičov. Medzitým ale už bolo vydané oficiálne video (12. september) na domovskej stránke Depeche Mode.
Pre propagáciu albumu sa skupina rozhodla usporiadať od novembra 2005 5-mesačné turné po Severnej Amerike a Európe. Turné malo oficiálne skončiť v apríli, no ukázalo sa, že by skupina Depeche Mode mohla usporiadať ešte jedno turné a to až do leta 2006 – to sa nakoniec potvrdilo, takže turné bude pravdepodobne končiť až v auguste tohto roku a bude obsahovať oveľa viac koncertov. Druhý singel z tohto albumu „A Pain That I'm Used To“ vydali 12. decembra a tretí singel „Suffer Well“ 27. marca 2006. Bol to vôbec prvý singel napísaný spevákom Davidom Gahanom.
Členovia skupiny
V súčasnosti sa Depeche Mode skladá z týchto hudobníkov:
Ceilloux
Ceilloux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 – Ázia
Ázijskej futbalovej konfederácii bolo pridelených 4,5 postupových miest (4 isté, 1 po play-off s Oceániou). 43 tímov sa bude snažiť o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010. Nekvalifikovali sa Laos, Brunej a Filipíny. Debut v kvalifikácii má Východný Timor a takisto aj Austrália, keďže do teraz bola v oceánskej kvalifikácii.
Nasadenie pre prvé kolo
Všetkých 43 tímov bolo rozdelených do troch košov. V prvom je 5 najlepšie postavených tímov. Tie postupujú priamo do tretej fázy. V druhom koši (Kôš A) sú tímy na 6. až 24. mieste. V treťom (Kôš B) sú tímy na 25. až 43. mieste.
1. fáza
Žrebovanie prvého kola sa uskutočnilo 6. augusta 2007 v Kuala Lumpur v Malajzii.
2. fáza
Z deväťnástich postupujúcich tímov z prvej fázy, osem najnižšie postavených v rebríčku, sa zúčastnilo druhej fázy. Žrebovanie prebehlo 6. augusta 2007 v Kuala Lumpur v Malajzii.
3. fáza
K piatim postupujúcim z prvej fázy, sa pripojilo 11 najlepšie postavených z druhej a štyri víťazné tímy z tretej fázy.
Nasadenie pre tretiu fázu
Týchto 20 tímov bolo 25. novembra 2007 v Durbane v Južnej Afrike rozdelených zo 4 košov do piatich skupín po štyroch.
Štvrtá fáza
V štvrtej fáze je zostávajúcih 10 tímov rozdelených do dvoch skupín.
Nasadzovanie
Desať kvalifikovaných bolo rozdelených do 2 skupín v Kuala Lumpur v Malajzii 27. júna 2008. Žrebovanie bolo na základe štyroch košov. Do tých boli rozdelené tímy podľa postavenia v rebríčku.
Poznámky
9. Princíp žrebovania.
Spoločenskovedný ústav Centra spoločenských a psychologických vied Slovenskej akadémie vied
Súčasné interdisciplinárne oblasti výskumu:
V rámci CSPV SAV, Spoločenskovedný ústav úzko spolupracuje s Prognostickým ústavom a Ústavom experimentálnej psychológie, s ktorými sa podieľa na riešení spoločných domácich i medzinárodných projektov (napr. MARGIWORK, CEEA, DREAM ROAD, LISPER, BIOBANKA).
Ústav okrem toho spolupracuje aj s ďalšími ústavmi SAV či inými vedeckými inštitúciami a univerzitami.
História
Socialistická industrializácia a rozvoj hospodárstva na východnom Slovensku si v 70. rokoch 20. storočia vynútili zriadenie samostatného špecializovaného pracoviska spoločenských a humanitných vied SAV, ktoré dovtedy v tomto dynamicky sa rozvíjajúcom geografickom priestore chýbalo.
Predsedníctvo SAV navrhlo uznesením č. 306 z 21. februára 1972 zriadiť spoločenskovedný ústav SAV so sídlom v Košiciach. Po prerokovaní v štátnych a straníckych orgánoch bolo založenie Spoločenskovedného ústavu SAV schválené uznesením Predsedníctva SAV č. 390 z 26. júna 1972. Vybudovaním ústavu bol poverený Tibor Halečka, ktorého 25. februára 1974 zo zdravotných dôvodov nahradil Juraj Briškár. 3. septembra 1974 Predsedníctvo SAV schválilo koncepciu a organizačnú štruktúru ústavu a do konca roku 1974 mu odovzdalo novú dvojposchodovú budovu.
Bolo prijatých 18 pracovníkov ústavu sa zaoberali skúmaním politických, sociálno-ekonomických a kultúrnych procesov v regióne východného Slovenska po roku 1945. Postupne sa etablovali tri výskumné oddelenia – histórie (pôvodne historicko-filozofické oddelenie), sociológie a sociálnej psychológie. Interdisciplinárne vedeckovýskumné tímy sa zaoberali výskumom otázok národností a mládeže, družobných vzťahov organizácií Východoslovenského kraja a Zakarpatska a od roku 1986 sa prioritným výskumným zameraním stala problematika postavenia maďarskej a ukrajinskej menšiny na Slovensku po roku 1948. K vstupu počítačových technológií do činnosti ústavu došlo v roku 1985, kedy bol nainštalovaný mikropočítač SM-50/40.
V rámci nežnej revolúcie došlo k odpolitizovaniu ústavu zánikom Základnej organizácie Komunistickej strany Slovenska 21. decembra 1989. Viacerí pracovníci ústavu sa následne zapojili do činnosti poradných orgánov vlády – Rady vlády SR pre národnosti (Štefan Šutaj, Marián Gajdoš, Anna Jurová) a Úradu vlády ČSFR a SR k rómskej problematike (Viera Bačová). Od roku 1989 do roku 1993 sa znížil stav pracovníkov zo 46 na 21.
Predsedníctvo Slovenskej akadémie vied vydalo zriaďovaciu listinu Centra spoločenských a psychologických vied SAV (CSPV SAV) uznesením č. 750 dňa 10. 9. 2015 s účinnosťou od 1. 10. 2015. Na základe tejto zriaďovacej listiny sa dňa 1.10.2015 spojili Prognostický ústav, Ústav experimentálnej psychológie a Spoločenskovedný ústav do novovytvoreného Centra spoločenských a psychologických vied SAV.
Newgrange
Newgrange (írs. Dún Fhearghusa) je mohyla v oblasti Brú na Bóinne v Írsku.
Po náhodnom objavení v roku 1699 miestnymi obyvateľmi bola považovaná za jaskyňu. Pripísali ju Keltom a pokladali ju za pohrebisko panovníkov kráľovstva Tara, ktoré údajne vzniklo v prvých storočiach po Kristovi. Newgrange dokonca dávali do súvislosti so šachtovými hrobmi v Mykénach. V skutočnosti je podstatne staršie než Mykény, dokonca staršie než Stonehenge či pyramídy.
Newgrange, ktoré sa v írskej literatúre oslavuje ako sídlo Boynov, je megalitická chodbová hrobka pochádzajúca z polovice 3. tisícročia pred Kr. a zjavne poukazujúca na vysoko rozvinutú spoločnosť mladšej doby kamennej, ktorá vtedy v údolí rieky Boyne prežívala svoj rozkvet. Chodba široká 0,9 metra a dlhá 16,7 metra, orámovaná a strážená veľkými monolitmi, vedie k centrálnej hrobke, ktorá má tri výklenky. Výška chodby pri vchode je 1,5 metra a až k hrobke sa zvyšuje na dvojnásobok. Hrobka a chodba sú zakryté kamenným návrším, ktoré pozostáva odhadom z 200 000 ton voľne naložených kameňov. Celá stavba bola starostlivo izolovaná proti prieniku vody a obklopená kruhom vztýčených balvanov.
Newgrange ponecháva mnoho otvorených otázok. Prečo sa v tak starostlivo vybudovanej hrobke uchovávali pozostatky iba piatich ľudí? Ako sem dopravili obrovské kamenné balvany, ktoré neboli rozdelené na viac kusov? Je možné, že sa do tejto krajiny dostali pohybom ľadovcov? Ako dlho stavba trvala a koľko ľudí sa na nej zúčastnilo? Niektoré kamene sú vyzdobené rôznymi geometrickými vzormi, ale prečo sú tieto vzory niekedy na miestach, kde ich za normálnych podmienok nevidno? V inom bode je viac jasností. Archeológ z Newgrange profesor O’Kelly poukázal na to, že stavba je orientovaná tak, že svetlo vychádzajúceho slnka v čase zimného slnovratu dopadá na pozdĺžnu stranu chodby a do hrobky. Pravdepodobne už v čase budovania Newgrange svietilo Slnko na jeden vyzdobený kameň na vzdialenom konci hrobky. Vchod bol pôvodne zakrytý kameňom, no starostivlo skonštruovaná škára v príkrove umožňovala, aby svetlo preniklo. Tento efekt možno pozorovať v období dvoch týždňov okolo zimného slnovratu. Niečo podobné je známe o pohrebisku Maes Howe na Orknejských ostrovoch. Vznik mohyly sa odhaduje na obodbie 2700 pred Kr. Tam však hrob ožaruje zapadajúce zimné slnko. Význam slnka v Newgrange podporuje teóriu odvodenú z raných írskych písomností. Pohrebisko sa dáva do súvislosti s naprirodzenými bytosťami, najmä s „bohom dobra“ menom Dagda, ktorého uctievali aj ako boha slnka.
1038 Tuckia
1038 Tuckia je planétka s priemerom 91 km, ktorú objavil M. F. Wolf 24. novembra 1924.
Grybów
Grybów je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat nowosądecki v rovnomennej gmine.
Bílsko (okres Strakonice)
Bílsko je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 217 obyvateľov, z toho 114 mužov a 103 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 38,4 roka, ženy 43,4 roka).
Juraj VII. Turzo
náhľad|Rodový erb Juraj (VII.) Turzo z Betlanoviec (staršie Juraj Thurzo; uvádzaný aj ako III., V. a podobne; * 2. september 1567 Lietavský hrad - † 24. december 1616, Bytča) bol slovenský gróf, hlavný župan Oravy a palatín Uhorska. Bol synom Františka I. Turzu a Kataríny Zrínskej.
Životopis
Juraj Turzo sa preslávil ako bojovník proti Turkom (zúčastnil sa na všetkých významných protitureckých bitkách), bol však i známy diplomat, podporovateľ Slovákov a protestantizmu. V roku 1585 sa stal hlavným županom Oravy, od roku 1598 bol radcom cisára Rudolfa II., od roku 1599 kráľovský pohárnik a od roku 1602 kapitán preddunajského vojska a hlavný veriteľ novozámockej posádky. V roku 1606 sa stal grófom a v roku 1609 uhorským palatínom. Ako palatín v roku 1610 odčlenil luteránsku (evanjelickú a. v.) cirkev od katolíckej. Dôsledne uplatňoval právo „Cuius regio, eius religio“ (koho panstvo, toho náboženstvo).
V Žiline od 28. do 30. marca 1610 sa konala prvá zákonodarná synoda Evanjelickej cirkvi na Slovensku. Medzi ústrednými postavami Žilinskej synody bol aj palatín Juraj Thurzo.
Jeho agenda sa viedla sčasti v slovenčine a zastával sa Slovákov v národnostných sporoch. Sám sa považoval za Slováka. Vo vlastnoručne písaných listoch adresovaných slovenským mešťanom či mestám sa viackrát vyjadruje o Slovákoch ako o "našom slovenskom národe" (nostra natio Slavica/naša slovenská nácia).
Rodina
thumb|Turzov náhrobok na [[Oravský hrad|Oravskom hrade]] Jeho prvou manželkou bola Žofia Forgáčová (Forgách; * 1568 - † 1590), dcéra protitureckého bojovníka Šimona Forgáča a sestra vtedajšieho palatína Žigmunda Forgáča. Oženil sa s ňou v Hertníku dňa 15. novembra 1585. Ich manželstvo trvalo iba päť rokov, Žofia umrela pri pôrode v roku 1590 vo veku 22 rokov. Z tohto manželstva vzišiel syn František (* 1586), ktorý ale zomrel krátko po narodení. V manželstve sa okrem neho narodili aj dve dcéry Zuzana a Judita. Zuzana mala štyroch manželov, Judita (* 1585 - † 1637) sa v roku 1607 vydala za baróna Andreja Jakušiča.
Jeho druhou manželkou bola od roku 1592 barónka Alžbeta Coborová (Czobor; * 1578 - † 1626). Oženil sa s ňou v Šaštíne. V tomto manželstve sa narodilo deväť detí, ale niektoré zomreli v detskom veku. Dospelého veku sa dožilo päť dcér (Barbora, Helena, Mária, Katarína a Anna) a syn Imrich (* 1598 - † 1621), ktorý sa stal dedičom Juraja VII. Turzu.
Imrich zomrel náhle v roku 1621 ako 23-ročný. V nehistorických prameňoch sa uvádza, že bol zavraždený na podnet syna Alžbety Bátoriovej Pavla Nádasdyho, keď sa zúčastnil na mierových rokovaniach Betlena a cisára Ferdinanda II. v Mikulove. Úmrtím Imricha Turzu v roku 1621 vymrela oravská línia rodu. Juraj VII. Turzo je pochovaný na Oravskom hrade v krypte pod hradnou kaplnkou.
Fragmentácia (dátový nosič)
Fragmentácia výrazným spôsobom negatívne ovplyvňuje výkonnosť diskového subsystému počítača, preto sa na odstránenie fragmentácie používa proces zvaný defragmentácia.
Svetová liga vo volejbale
náhľad|Finále SL medzi [[Srbskom a Brazíliou v roku 2009]] Svetová liga vo volejbale (SL) bola prestížna svetová súťaž národných mužských tímov vo volejbale, ktorú organizovala Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Jej história siaha do roku 1990, kedy sa konal prvý ročník. SL prebiehala každoročne. V rokoch 2010 až 2013 sa hrala aj kvalifikácia o postup či udržanie sa v SL. V historických tabuľkách sú na čele družstvá 🇧🇷 a 🇮🇹, ktoré v SL dokázali zvíťaziť 9-, resp. 8-krát.
V roku 2018 ju nahradila Liga národov.
Počet účastí družstiev v SL
(do 2017)
Jordanów
Jordanów je mesto v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve v okrese Powiat suski v rovnomennej gmine.
Žije tu 5 114 obyvateľov (30.6.2007).
Vlajka Kórejskej republiky
Vlajka Kórejskej republiky (v kórejčine oficiálne nazývaná Thägükki - 태극기 / 太極旗) je obdĺžnikového tvaru, kde sa na bielom pozadí v strede nachádza thägük 태극 t. j. červeno-modrý symbol jin a jang (modrá časť je dole a červená hore). V každom zo štyroch rohov sa nachádza jeden trigram pozostávajúci z troch čiarok - kombinácia celej a prerušenej čiary.
Z histórie
Vlajka sa začala formovať v druhej polovici 19. storočia, keď dovtedy uzatvorená Kórea bola prinútená sa otvárať svetu.
Spočiatku bola tvorená jedine symbolom jin – jang v červeno-modrom prevedení na bielom pozadí. Až neskôr sa pridalo osem trigramov, ktoré postupne boli zredukované na štyri (pomenované kon 건, kün 근, kam 감, i 이). Hoci už začiatkom 20. storočia bol výzor vlajky ustálený, jej presné rozmery a umiestnenie obrazcov nebolo jasné. To bolo kodifikované v zákone zo dňa 15. októbra 1949. Odvtedy Kórejská republika oficiálne používa vlajku Tchägukki.
Význam
Symbol thägük odráža stáročnú tradíciu harmónie dvoch protikladov jin - jang (pozitívne – negatívne, mužský aspekt – ženský aspekt, vnútorný – vonkajší, atď.), ktorý sa odvíja od taoizmu, ale je prítomný vo všetkých myšlienkových smeroch prítomných v Kórei – v konfucianizme, budhizme, šamanizme ale snáď aj v kresťanstve.
Biele pozadie vlajky symbolizuje svetlo a čistotu. Vyjadruje túžbu kórejského národa po mieri.
Štyri trigramy symbolizujú nebo, zem, oheň a vodu.
Všetky tieto elementy dohromady vyjadrujú kozmickú harmóniu a jednotu. Je to ideál národnej prosperity a univerzálnej pravdy, ktorý dávajú do popredia všetci Kórejčania.
Revúca (prítok Ipľa)
Revúca je potok na hornom Poiplí, preteká územím okresov Detva a Poltár. Je to pravostranný prítok Ipľa, meria 2,9 km a je tokom III. rádu.
Preteká Veporskými vrchmi, podcelkom Sihlianska planina, pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Táňovo (929,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 850 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku na východoseverovýchod, následne sa stáča a tečie dolinou Revúca juhovýchodným smerom. Na dolnom toku vstupuje do Stolických vrchov, do podcelku Málinské vrchy, v lokalite Hámor priberá ľavostranný prítok zo západného svahu Málikova (510 m n. m.) a stáča sa na východ. Severoseverozápadne od obce Málinec sa v nadmorskej výške približne 340 m n. m. vlieva do vodnej nádrže Málinec.
Roiffieux
Roiffieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Roiffieux má 2723 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vydrica (vodný tok)
náhľad|Vydrica v areáli [[Železná studnička|Železnej studienky]] náhľad|Vydrica na hornom toku
História
Mlyny boli číslované od ústia Vydrice do Dunaja smerom proti toku Vydrice. Prvý mlyn bol priamo pri ústi Vydrice do Dunaja. Druhý až šiesty mlyn sa nachádzali medzi ústím Vydrice a Patrónkou. Týchto šesť mlynov je už zbúraných, akurát z piateho ostala časť základov. Na križovatke ulíc Pri Habánskom mlyne a Mlynská dolina (adresa Mlynská dolina 9) stojí dom, ktorého základy pamätajú pôvodnú obytnú mlynskú budovu piateho mlyna. Mlyn aj blízka ulica dostali podľa nájomníka, ktorého tunajší obyvatelia volali Habán, aj svoje neskoršie pomenovania.
Budovy mlynov V. až IX. stoja dodnes, aj keď boli rekonštruované. V budove mlyna VII. (pod Červeným mostom) sídli Pamiatkový úrad Slovenskej republiky, v budove mlyna VIII. je v súčasnosti hostinec Klepáč a budova mlyna IX. slúži po rekonštrukcii ako súkromné obydlie.
V povodí Vydrice sa nachádza veľké množstvo trampských lokalít. Začali vznikať už od roku 1928 medzi druhým kameňolomom a Železnou studničkou, prvou bola osada Waikiki. Medzi ďalšie trampské oddiely patria, alebo patrili Perero, Toronto či Zlatá líška.
Tok
Vydrica pramení v Malých Karpatoch v blízkosti vrchola Biely Kríž. Vyviera z dvoch prameňov vo výške cca Najprv tečie juhozápadným smerom cez Bratislavský lesný park, sprava priberá kratší bezmenný prítok prameniaci pod Svätým vrchom a stáča sa na juh. Ďalej mení smer toku viac na západ, na dvojkilometrovom úseku vytvára štyri veľké oblúky, sprava priberá Uhlianku/Uhliarku, Suché jarky a Dlhú Siahu, zľava Jelšové jarky, Kotliarku a Krepčík a v blízkosti kameňolomu pod Hrubým vrchom opäť tečie na juh. Veľkým oblúkom obteká z východu masív Hrubého Drieňovca a napája dva väčšie rybníky, sprava priberá Drieňovú dráhu a Bystričku/Malú Vydricu, zľava Tmavé jarky a Pfützen Graben (Kalužné jarky) a preteká rekreačnou oblasťou Železná studnička. Opäť napája dva rybníky a ďalej tečie výhradne južným smerom cez Patrónku, Mlynskú dolinu, pri Habánskom mlyne priberá zľava potok Kĺzaň. V blízkosti mosta Lanfranconi ústi do Dunaja, a teda ako priamy prítok rieky ustiacej do mora je Vydrica vodný tok II. rádu.
Sakkársky zoznam kráľov
Sakkársky zoznam kráľov je súbor mien 58 kráľov starovekého Egypta na stene súkromnej hrobky kňaza a „predstaveného všetkých prác na kráľovských monumentoch“ Cunereja z obdobia vlády Ramesseho II. (okolo 1279 – 1213 pred Kr.). Objavená bola roku 1861 na starovekom pohrebisku pri dedine Sakkára v Egypte.
Vydrica (vodný tok)
Tok
Na toku Vydrice sa nachádzajú dve režimové stanice Štátnej hydrologickej siete SHMÚ (Vydrica – Červený most – 5135 (stanica založená v roku 1927) a Vydrica – Spariská – 5130 (stanica založená v roku 1925)).
Fauna a flóra
Na toku Vydrice sú vyhlásené tri európsky chránené územia v sústave Natura 2000. Dve sa nachádzajú na strednom toku od Železnej studničky po tretí kameňolom (SKUEV 0388 Vydrica, SKUEV 1388 Vydrica). Tretie sa nachádza na hornom toku a zahŕňa aj Biely Kríž a pramene Vydrice (SKUEV 0104 Homoľské Karpaty).
Sakkársky zoznam kráľov
Zoznam obsahuje 58 kráľovských mien, od Adžiba (1. dynastia) po Ramesseho II. (19. dynastia) v opačnom poradí. Opomína Prvé prechodné obdobie, „vládcov Druhého prechodného obdobia, Hyksósov a tých panovníkov …, ktorí boli spätí s kacírskym Achnatonom“. Kartuše s menami, z ktorých sa zachovalo len 47, sú značne poškodené. Počet vládcov, ktorých zoznam spomína, nie je kompletný, napr. uvádza len dvoch faraónov 1. dynastie. Na niektorých miestach zoznamu nie sú panovníci správne chronologicky zaradení. Zoznam sa dnes nachádza v Egyptskom múzeu v Káhire.
Vydrica (vodný tok)
Fauna a flóra
Na toku Vydrice alebo v jej okolí žijú viaceré chránené druhy živočíchov. Z bezstavovcov to sú okrem iných roháč veľký, pásikavec, rak riavový, mora Schmidtova, kováčik fialový a mlynárik východný. Chránené obojživelníky zastupuje salamandra škvrnitá, skokan hnedý a ropucha bradavičnatá. Z chránených plazov tu stretneme slepúcha lámavého, jaštericu obyčajnú (druh európskeho významu) a vzácnu užovku stromovú (druh európskeho významu). Vydra riečna, ďalší chránený druh európskeho významu, sa vo Vydrici pohybuje tiež a riečka dostala podľa tohto zvieraťa aj svoje meno.
Na toku Vydrice bolo pozorovaných viac ako 40 druhov vtákov, medzi nimi bocian čierny, krutohlav hnedý, kačica divá či rybárik riečny. Spomedzi dravých vtákov sú to včelár lesný, jastrab krahulec, myšiak severský, sokol rároh a iní. Hojný je výskyt spevavého vtáctva vrátane druhov ako hýľ obyčajný, brhlík lesný, sýkorka bielolíca, sýkorka belasá, vrabec poľný, pinka obyčajná, oriešok hnedý a ďalších. Spomedzi sov sa tu vyskytuje jeden druh a to sova lesná.
Sakkársky zoznam kráľov
Zoznam panovníkov
V zozname je spodný a vrchný rad mien spojený do jednej tabuľky. V nej je poradové číslo (#), transliterácia mena panovníka z nápisu, jeho prepis, ustálené meno a príslušná dynastia (D).
Vydrica (vodný tok)
Fauna a flóra
Lesy hlavne na hornom toku Vydrice majú prevažne prirodzený charakter, ktorý bol však ovplyvnený lesohospodárstvom (hlavne ťažbou drevín). Vydricu obklopujú hlavne tri druhy lesov: bukové a jedľovo-bukové lesy (biotop európskeho významu), dubovo-hrabové lesy karpatské (biotop národného významu) a jaseňovo-jelšové podhorské lužné lesy (prioritný biotop európskeho významu). Vyskytujú sa tu však aj javor horský, javor mliečny, jaseň horský, čerešňa vtáčia, lipa malolistá. V malej časti územia bol vysadený smrek obyčajný ako nepôvodná plodina.
Spomedzi krovín a bylín sa pri toku Vydrice objavujú ostrica chlpatá, chlpaňa hájna, zubačka cibuľkonostná, papraď samčia, lieska obyčajná, záružlie močiarne, černice, zemolez obyčajný, baza čierna, kozia noha hostcová a iné.
Mozilla Sunbird
Mozilla Sunbird je slobodná (neplatená) multiplatformová kalendárová aplikácia vyvíjaná spoločnosťou Mozilla Foundation.
Sunbird vznikol ako samostatná aplikácia po ukončení vývoja rozšírenia Mozilla Calendar. Spolu s ním bolo vyvíjané rozšírenie Lightning pre Mozilla Thunderbird s podobnou funkcionalitou a rovnakou verziou. Podobne ako napr. Mozilla Firefox alebo Mozilla Thunderbird je aj Sunbird založený na užívateľskom rozhraní XUL. Vývoj Sunbird bol ukončený verziou 1.0 beta1 a pokračuje len vývoj rozšírenia Lightning.
Anton Neuwirth
MUDr. Anton Neuwirth, Dr.h.c. (* 22. január 1921, Bystričany – † 21. september 2004, Bojnice) bol slovenský lekár, politický väzeň, politik a diplomat. Bol predseda Konfederácie politických väzňov Slovenska, pôsobil ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, prvý slovenský veľvyslanec pri Svätej Stolici a čestný predseda Spoločenstva Ladislava Hanusa a Kresťanskodemokratického hnutia. Je po ňom pomenované Kolégium Antona Neuwirtha ako vzdelávacia akademická inštitúcia so sídlom v Ivanke pri Dunaji.
Mladosť a štúdium
Neuwirth sa narodil sa 22. januára 1921 v osade Chalmová v Bystričanoch ako syn Dezidera Neuwirtha a Antónie, rodenej Denkovej. Po otcovi bol židovského pôvodu, jeho rodičia absolvovali cirkevný sobáš v roku 1930. Rodina sa často sťahovala – detstvo prežil v Kapušanoch, Prešove, Žiline a nakoniec v Bojniciach. Zmaturoval v roku 1939 v Prievidzi. Po maturite išiel študovať na Lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, kde ukončil štúdium rigoróznymi skúškami v roku 1945. Počas štúdia býval na internáte Svoradov a bol členom Spolku svätého Vojtecha. V rokoch 19451947 študoval tiež chémiu na Prírodovedeckej fakulte UK. V roku 1946 začal pracovať na Ústave lekárskej chémie LF UK v Košiciach, zároveň absolvoval vojenskú službu v Prahe a Martine. Z ústavu odišiel ako vedecký pracovník na štipendijný pobyt do Zürichu, kde spolupracoval s nositeľom Nobelovej ceny za chémiu profesorom Paulom Karrerom. Na Zurichskej univerzite absolvoval ďalšie dva semestre chémie. Následne sa v roku 1949 sa vrátil s rodinou do Československa, kde bol poverený vedením Ústavu lekárskej chémie a prednášaním na LF UK a na Vysokej škole veterinárskej.
V roku 1943 sa ako študent medicíny Neuwirth stretol s chorvátskym jezuitom Tomislavom Kolakovičom. Stal sa členom jeho krúžku Rodina.
Väzenie a lekárska prax
Neuwirth sa dostal do problémov pre jeho nesúhlas s politikou komunistického režimu v ČSR. Ešte v roku 1951 odmietol podpísať telegram za odsúdenie biskupov Gojdiča, Vojtaššáka a Buzalku. 30. novembra 1953 bol v Košiciach zatknutý a vzatý do vyšetrovacej väzby najprv v Košiciach, neskôr v Prahe-Ruzyni. Po takmer roku väzby bol v októbri 1954 Najvyšším súdom v Prahe odsúdený na 12 rokov väzenia, prepadnutie majetku a 10 rokov straty občianskych práv. Doma zanechal manželku so štyrmi deťmi, pričom najmladší Anton mal v čase zatknutia iba 7 mesiacov. Postupne bol väznený na Pankráci, v Ilave a v Leopoldove. Z väzenia bol prepustený po šesť a pol roku väznenia 9. mája 1960 po amnestii prezidenta Novotného pre politických väzňov.
Po prepustení sa zamestnal na pôrodnici v Žiline, neskôr na Okresnom ústave národného zdravia (OÚNZ) v Čadci v zdravotníckom laboratóriu. Následne sa stal ako primárom Oddelenia klinickej biochémie. Počas pôsobenia v Čadci stál za významným objavom výskytu alkaptonúrie, dedičnej choroby, postihujúcej najmä pohybové ústrojenstvo. V roku 1960 si urobil atestáciu z internej medicíny a v roku 1962 z klinickej biochémie. V roku 1966 sa stal primárom Oddelenia klinickej biochémie nemocnice LF UK v Martine. Na jar 1973 bol v martinskej nemocnici vyzvaný osobitnou komisiou, aby vystúpil z katolíckej cirkvi. Keďže odmietol, bol odvolaný z postu primára a až do odchodu do dôchodku v roku 1987 pracoval na poste zástupcu primára. Ako dôchodca pracoval do novembra 1989 na Oddelení klinickej biochémie OÚNZ v Bojniciach.
Život po roku 1989, politické a diplomatické pôsobenie
V roku 1989 sa Anton Neuwirth začal aktívne angažovať vo vznikajúcom Kresťanskodemokratickom hnutí. V rokoch 1992 až 1994 bol poslancom Slovenskej národnej rady, resp. Národnej rady Slovenskej republiky. V roku 1993 ako nominant KDH kandidoval na prezidenta SR. Stal sa členom Predsedníctva KDH a v roku 1993 čestným predsedom KDH.
V roku 1994 sa stal prvým veľvyslancom SR pri Svätej stolici vo Vatikáne. Mal blízky vzťah s pápežom Jánom Pavlom II. a vo Vatikáne požíval všeobecnú úctu. V apríli 1996 ho vláda Vladimíra Mečiara z Vatikánu stiahla a chcela ho odvolať. Prezident Michal Kováč odmietol odvolanie podpísať, Neuwirth tak zostal až do februára 1997 na „konzultáciách“ v Bratislave. Potom sa znovu vrátil do Vatikánu, avšak keď pominulo funkčné obdobie prezidenta Kováča, Mečiarova vláda ho z postu veľvyslanca už úspešne odvolala.
Neuwrith bol hlavným architektom tzv. Základnej zmluvy Slovenskej republiky s Vatikánom a dvoch čiastkových zmlúv: o duchovnej službe v ozbrojených silách a zboroch a o náboženskej výchove a vzdelávaní. Tieto zmluvy majú s vládou SR podpísané rovnako všetky registrované cirkvi a náboženské spoločnosti v SR. Základná zmluva má v sebe zakomponované štyri čiastkové zmluvy. Tretia zmluva je o finančnom zabezpečení Katolíckej cirkvi a štvrtá o tzv. výhrade vo svedomí. Čiastková zmluva o výhrade vo svedomí bola originálna myšlienka Neuwirtha, v rámci zmlúv štátov sveta so Svätou stolicou niečo úplne nové, keďže takúto zmluvu dovtedy neprijal žiadny štát na svete. Neuwrith vo svojej intuícii predvídal, že otázka svedomia kresťanov bude v legislatívach, najmä vyspelých západných štátov, vystavená v budúcnosti obrovskému tlaku. Prijatie zmluvy, pripravenej v roku 2005 pod gesciou ministra spravodlivosti SR Daniela Lipšica, by bolo precedensom pre všetky krajiny sveta. Vtedajší predseda vlády Mikuláš Dzurinda nakoniec odmietol dať do vlády hlasovať o tejto zmluve, hoci by ju väčšina vlády podporila. Reakciou na tento krok bol vo februári 2006 odchod KDH z vlády a predčasné parlamentné voľby.
Osobný život
Anton Neuwirth sa 12. júla 1947 zosobášil s Evou Adámkovou (* 1925† 1995), rovnako členkou Kolakovičovej Rodiny. Mali spolu štyri deti, v roku 1948 sa im v Zürichu narodila prvá dcéra Anna, v roku 1949 dcéra Katarína, v roku 1951 syn František a v apríli 1953 najmladší syn Anton. Všetky štyri deti vyštudovali medicínu, najstaršia Anna sa neskôr stala političkou, poslankyňou Národnej rady SR aj Európskeho parlamentu.
Ovládal šesť jazykov vrátane taliančiny a latinčiny.
Obrúčkavce
Obrúčkavce (iné názvy pozri nižšie;, Annelides) sú kmeň špirálovcov.
Sú to červovité živočíchy s vonkajšou aj vnútornou segmentáciou, ktorá zodpovedá coelomu (vzácne môže byť druhotne potlačená). Každý pravý coelomový somit okrem akronu a pygidia obsahuje primárne 1 pár coelomových dutiniek a nesie 1 pár dvojvetvových parapódií so štetinami. Tento stav môže byť vyvinutý iba embryonálne (parapódiá u mnohých skupín a štetiny u Hirudinea druhotne chýbajú), segmentálne coelomové dutinky sú však vytvorené takmer vždy aj v dospelosti.
Anatómia
Telo sa skladá primárne z hlavy a zo skoro rovnakých telových segmentov alebo somitov (homonómna segmentácia), v procese fylogenézy sa prejavuje tendencia k narušeniu pôvodnej homonómnosti – vzniká heteronómna segmentácia.
Povrch tela
Povrch tela tvorí pokožka (epidermis) s množstvom žľazových buniek, niekedy vylučuje tenkú kutikulu. U najprimitívnejších typov je na povrchu obrvený epitel, ktorý slúži na pohyb (Dinophilus). Pod pokožkou je svalový vak tvorený vrstvou cirkulárnej (okružnej) a longitudálnej (pozdĺžnej) svaloviny, ktorý umožňuje peristaltický pohyb. Okružná svalovina je kožného, ektodermálneho pôvodu, kým pozdĺžne svalstvo je pôvodu mezodermálneho.
Tráviaca sústava
Tráviaca sústava je otvorená, priama. Je dosť jednoduchá, ústa aj anus sú terminálne. Hltan je svalnatý, často s chitinóznymi zúbkami; za hltanom nasleduje u dážďoviek (Lumbricidae) rozšírený hrvoľ. Črevo má pozdĺžny chrbtový záhyb – typhlosolis. Črevo obaľuje aj zvyšok coelomového peritonea, tzv. chlorakogénny epitel, ktorý má exkrečnú funkciu (pozri vylučovacia sústava).
Nervová sústava
Nervová sústava je rebríčková. Embryonálne sa zakladá na povrchu (čo platí aj pre iné skupiny živočíchov, vrátane stavovcov), druhotne klesá do svaloviny, kde je lepšie chránená. Zo zdvojeného cerebrálneho ganglia vybiehajú smerom do tela nervové povrazce, ktoré tvoria okolohltanovú obrúčku, a potom v každom somite pár ganglií, spojených komisúrou. Receptory sú dobre vyvinuté hlavne u pohyblivých dravých druhov – majú tykadlá, palpy, obrvené čuchové senzily a oči, ktoré môžu byť ploché, jamkové, ale i komorové. Druhy bez očí (dážďovky) tiež reagujú na svetlo – v koži majú rozptýlené jednotlivé fotoreceptorické bunky.
Obehová sústava
Obehová sústava je uzavretá, skladá sa z chrbtovej a brušnej cievy, ktoré sú v každom somite spojené bočnými cievami. Chrbtová cieva má funkciu srdca, niekedy pulzujú aj bočné spojovacie cievy, tzv. laterálne srdcia. Krv obsahuje hemoglobín, no niekedy chlorokruorín (Spirographis), vtedy má zelenkastú farbu. Dýchací pigment je voľne rozpustený v krvi, nie je sústredený v erytrocytoch. Obehová sústava niekedy redukuje a jej funkciu preberá coelom (väčšina Hirudinea).
Dýchacia sústava
Na obehovú sústavu je viazaná aj dýchacia sústava – u Polychaeta sú to žiabre, ktoré sú príveskami parapódií (sú to vlastne modifikované „rozstrapkané“ štetiny, do ktorých vstupujú cievy), na výmene plynov sa však významne podieľa aj povrch tela. Ostatné obrúčkavce majú iba povrchové dýchanie, preto je ich koža (vrátane suchozemských druhov) vždy vlhká.
Vylučovacia sústava
Tvoria ju typické metanefrídie, ktorých sa v každom somite (s výnimkou akronu, pygidia a troch larválnych thorakálnych článkov) nachádza 1 pár. Nefrostómy metanefrídií odvádzajú metabolity (hlavne guanín) z coelomových dutiniek – ústia na nasledujúcom, prípadne až na treťom somite. Pritom odvádzajú aj chlorakogénne bunky, ktoré sa jednotlivo uvoľňujú do coelomovej dutiny, a v prípade somitov s gonádami aj pohlavné bunky.
Rozmnožovanie a vývin
Sú gonochoristy aj hermafrodity, ale zdá sa, že gonochorizmus je pôvodnejší. Pohlavné orgány gonochoristov sú jednoduché, u hermafroditov zložitejšie. Gonády sú umiestnené vždy v určitých somitoch, čo je rodovo a druhovo špecifické. Hermafrodity majú prídavné zariadenia – semenné dutinky (receptacula seminis) a žľazy v opasku (clitellum); niektoré pijavice majú aj penis. Žľazy v opasku produkujú:
Pohlavné bunky opúšťajú telo obyčajne cez metanefrídie príslušného somitu. Z oplodneného vajíčka sa špirálovým determinovaným brázdením vyvíja trochofóra, ktorá sa čoskoro mení na metatrochofóru – na nej už na princípe strobilácie narastajú postlarválne somity a premena na dospelého červa sa ukončuje. U Oligochaeta a Hirudinea prebehne tento proces embryonálne, vo vajíčku, takže ich vývin je priamy.
Okrem pohlavného rozmnožovania je u mnohých druhov rozšírené aj nepohlavné rozmnožovanie rozpadom – schizogenéza. Poznáme niekoľko variantov schizogenézy, v podstate však ide o dva typy:
Fylogenéza
V. Franc 2005 uvádza nasledujúci (dnes už zastaraný) názor na fylogenetické postavenie obrúčkavcov v rámci prvoústovcov:
Obrúčkavce predstavujú veľmi dôležitú, možno povedať prelomovú skupinu vo fylogenéze živočíchov. Z predkov obrúčkavcov odvodzujeme všetky kmene coelomových prvoústovcov (Protostomia coelomota, = Coelomata v užšom zmysle) okrem mäkkýšov, ktoré svojim málo vyvinutým coelomom stoja v procese fylogenézy trochu „bokom“. Kmeň pazúrikavce (Onychophora) reprezentuje akúsi zakonzervovanú slepú líniu, kde sa zachovali pozmenené znaky tohto vývojového medzistupňa. Proces cefalizácie i premena dvojvetvového parapódia na primárne dvojvetvovú končatinu u článkonožcov vytvoril spolu so sklerotizáciou kutikuly kombináciu fylogeneticky tak výhodných znakov, že to umožnilo dosiahnuť v procese speciácie „rekord všetkých čias“.
Segmentálne zakladanie coelomu však predstavuje až prekvapujúco všeobecný model pre všetky trojlistovce (Triblastica; t.j. živočíchy tvorené z troch zárodočných vrstiev). Pretože nielen coelomové prvoústovce, ale aj všetky druhoústovce sú „trojvrstvové“, musíme uvažovať o tom, že zrejme niekedy existovali pradávni predkovia všetkých coelomových živočíchov – bez ohľadu na to, či boli prvoúste alebo druhoúste. Nakoniec, existujú viaceré priame i nepriame dôkazy, že prvoústovce a druhoústovce nie sú až tak ostro oddelené skupiny, a že práve formy, z ktorých sa vyvinuli dnešné obrúčkavce i ostatné coelomové prvoústovce, sú veľmi blízke formám, z ktorých vznikli všetky coelomové živočíchy:
Systematika
Príklad súčasného systému: kmeň obrúčkavce (Annelida):
''Príklad systému z 2. polovice 20. storočia:'' kmeň obrúčkavce (Annelida):
''Príklad systému z polovice 20. storočia:'' kmeň obrúčkavce (Annelida):
Bez udania dôvodu
Bez Udania Dôvodu je piaty radový album skupiny Iné Kafe vydaný roku 2003. Je to jediný album s Janom Rozborom a bol posledným albumom pred ukončením činnosti v roku 2006. Celkovo je považovaný za najtvrdší počin skupiny.
Počas tvorby albumu bola nahratá aj pieseň „Keby prachy z neba padali“, na albume sa ale nakoniec neobjavila, keďže bola výrazne odlišná od zvyšku albumu. Bola vydaná až na kompilácii Najlepších 15 rockov v roku 2010.
Zoznam skladieb
Hudba a texty - Vratko Rohoň, ak nie je uvedené inak.
1039 Sonneberga
1039 Sonneberga je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil M. F. Wolf 24. novembra 1924.
STS-83
STS-83 bola misia amerického raketoplánu Columbia. Cieľom letu mali byť vedecké experimenty v mikrogravitácii. Užitočné zaťaženie preto tvorilo kozmické laboratórium Spacelab. Pre poruchu jednej z vodíkovo-kyslíkových batérií však musela byť misia predčasne ukončená už po štyroch dňoch namiesto plánovaných šestnástich.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Cieľ letu
Misia STS-83 mala byť plne venovaná experimentom a pozorovaniam v miktogravitácii. V nákladovom priestore raketoplánu sa nachádzalo laboratórium Spacelab MSL-1 (Microgravity Science Laboratory). Spacelab s orbiterom spájal dlhý prechodový tunel, v nákladovom priestore bola tiež prechodová komora ATA (Airlock Tunnel Adapter). Na pravoboku sa nachádzalo zariadenie CRYOFD (Cryogenic Flexible Diode). Na obytnej palube bol umiestnený ešte manipulačný box pre materiálové experimenty a amatérska vysielačka SAREX II (Shuttle Amateur Radio Experiment). Posádka mala vykonať celkove 33 experimentov zameraných na skúmanie správania sa najrôznejších materiálov a tekutín v stave beztiaže, procesy horenia v stave beztiaže a testovanie niektorých zariadení a postupov pre Medzinárodnú vesmírnu stanicu. Na palube bol tiež skleník s 50-timi rastlinami, v ktorom mali byť skúmané možnosti pestovania potravín vo vesmíre.
Priebeh letu
Raketoplán Columbia odštartoval 4. apríla 1997 o 2:20:32.074 miestneho času. Štartu predchádzal jeden jednodenný odklad z dôvodu problémov s tepelnou izoláciou a dvadsaťminútové zdržanie kvôli problémom s hermetickosťou, ktoré sa na poslednú chvíľu vyskytli. Samotný štart ale prebehol bez problémov a v čase 20:00 UT bol orbiter Columbia manévrom OMS-2 navedený na základnú obežnú dráhu. Krátko na to sa však začali vyskytovať problémy s jednou z palivových batérií. Každá batéria je tvorená tromi paralelne prepojenými sekciami, zostavenými z 32 palivových článkov, ktoré tvoria dve subjednotky po 16 článkoch. V jednej subsekcii batérie č. 2 dochádzalo už od prvého dňa letu k nepatrnému, ale stálemu poklesu napätia, generovaného jej článkami oproti ostatným článkom v batérii. Riadiace stredisko preto poradilo posádke, aby prepláchla batériu reakčnými plynmi – vodíkom a kyslíkom. To malo batériu zbaviť prípadného nadbytku vody (ktorá znižuje účinnosť článkov) alebo iných znečistení. Rýchlosť poklesu sa síce spomalila, ale nezastavila sa. 6. apríla sa rozdiel medzi problematickou a normálne fungujúcimi batériami priblížil kritickej hranici 200 mV. Po jej prekročení by mohlo dôjsť k prepólovaniu článkov a k elektrolýze vody, pri ktorej vzniká vysoko výbušná zmes vodíka a kyslíka. Batéria preto muselo byť nenávratne vypnutá, čím sa ale nedostávalo dosť energie pre raketoplán ani pre uskutočňovanie experimentov. Podľa bezpečnostných predpisov sa teda musela Columbia vrátiť na Zem pri prvej príležitosti.
Pri kontrole systémov raketoplánu pred pristátím piloti zistili, že nefunguje tiež jedna dýza systému manévrovacích motorov RCS (Reactove Control System) a tiež nepracoval ani jeden zo sledovačov hviezd astronavigačného systému. Tieto problémy však nemohli bezpečnosť pristátia ohroziť.
8. apríla ráno bol deaktivovaný Spacelab, krátko na to boli uzavreté dvere do nákladového priestoru. V čase 17.30 UT Columbia zostúpila z obežnej dráhy zážihom motorov OMS a v čase 18.33.11 UT dosadla zadným podvozkom na dráhu 33 Kennedyho vesmírneho strediska. Raketoplán sa zastavil o 18.33.10 UT. Celý let trval len 3 dni 23 hodín 12 minút 39 sekúnd oproti plánovaným 15 dňom a 16 hodinám.
KGet
KGet je slobodný softvér na sťahovanie súborov z internetu pre pracovné prostredie KDE.
Steven Erikson
Steven Erikson (* 7. október 1959, Toronto, Kanada) je pseudonym Stevena Rune Lundina, kanadského spisovateľa fantasy, ktorý vyštudoval archeológiu a antropológiu. Nejaký čas strávil na vykopávkach v Južnej a Strednej Amerike. Tam sa tiež zoznámil so svojou manželkou. V súčasnosti sa venuje už len písaniu. Jeho najznámejšie dielo je 10-dielna séria románov Malazská Kniha padlých.
Začiatky
Jeho prvý fantasy román Gardens of the Moon (1999) je prvým z 10-dielnej Malazskej Knihy padlých. Štýl jeho písania sa zameriava na zložité zápletky z pohľadu viacerých postáv. Svet Malazu navrhli Steven Erikson a Ian Cameron Esslemont pôvodne ako hru na hrdinov (RPG). Román Gardens of the Moon vznikol ako filmový scenár a neskôr sa vyvinul do podoby románu, ktorý Erikson dokončil v rokoch 1991 – 1992; nedokázal ho však predať. Ku koncu 90-tich rokov vydavateľstvo Bantam UK román odkúpilo a požiadalo Eriksona, aby napísal ďalšie knihy z rovnakého sveta. Naplánoval 10-dielnu sériu a pri písaní použil históriu sveta, ktorú vymyslel spolu s Esslemontom. Zmluva s Bantam UK mala hodnotu 675 000 libier, čo bol „jeden z najväčších honorárov zaplatených za fantasy sériu“.
Erikson uviedol, že sa rád hrá a mení zažité zvyklosti fantasy tým, že predstavuje postavy, ktoré porušujú stereotyp spájaný s ich rolami. Typickým príkladom je hĺbavý a zároveň vražedný barbar Karsa Orlong. Taktiež úmyselne začal sériu uprostred už prebiehajúceho príbehu namiesto častejšieho úvodu.
Malazská Kniha padlých
Príbehy, ktoré tvoria jadro série:
Novely, ktoré sa odohrávajú vo svete Malazu:
Charkanaská trilógia:
Geografický indeterminizmus
Geografický indeterminizmus je vedecká koncepcia, podľa ktorej sú činnosť a aktivity človeka prakticky nezávislé od prírodného prostredia. Človek je schopný určovať si svoj osud podľa vlastného výberu, nezávisle od prírody.
Mozilla Firefox
náhľad|Vývoj podoby loga Firefox
Mozilla Firefox je grafický multiplatformový webový prehliadač, ktorý vyvíja Mozilla Foundation a stovky dobrovoľníkov. Firefox je anglické meno pre pandu červenú (Ailurus fulgens). Prehliadač je šírený ako slobodný softvér (pod licenciami MPL, GPL a LGPL). Mozilla Firefox, na rozdiel od svojho predchodcu Mozilla Suite, s ktorým používa spoločné jadro, je čisto prehliadač webových stránok so zjednodušeným používateľským rozhraním bez vstavanej podpory pošty a ďalších modulov prítomných v Mozilla Suite. Verzia 1.0 bola vydaná 9. novembra 2004.
Medzi populárne vlastnosti Firefoxu patrí vstavané blokovanie vyskakovacích (pop-up) okien, prehliadanie v kartách (tabbed browsing) a systém rozširovania pomocou modulov s doplňujúcimi funkciami. Zámerom tvorcov bolo obsadenie 10 % trhu s prehliadačmi do konca roku 2005.
História
Dave Hyatt a Blake Ross začali pracovať na projekte ako na experimentálnej odnoži Mozilla Suite. Boli toho názoru, že požiadavky komerčného prehliadača Netscape, spolu s prílišným množstvom vlastností a volieb, majú za následok slabú použiteľnosť prehliadača. Vytvorili odľahčenú verziu prehliadača, sprvu s názvom Phoenix. Momentálne je vedúcim vývoja Firefoxu Ben Goodger. Počas vývoja sa prehliadač premenoval na Mozilla Firebird, až nakoniec dostal vo februári 2004 konečný názov Mozilla Firefox.
Mozilla Firefox zachováva architektúru Mozilla Suite vrátane použitia XUL (user interface markup language) pre používateľské rozhranie. Používatelia môžu rozširovať schopnosti a vzhľad prehliadača pomocou tém a rozšírení. Tieto rozšírenia vyvolali obavy z bezpečnosti, a preto spolu s vydaním verzie 0.9 Mozilla Foundation spustila Mozilla Update, web obsahujúci témy a rozšírenia „schválené“ ako bezpečné.
Názov
Projekt, ktorý poznáme pod názvom Firefox, vznikol ako experimentálna vetva všestrannej aplikácie Mozilla Suite nazvaná m/b (alebo mozilla/browser). Vo fáze, keď mal za sebou dostatočný vývoj, boli v septembri 2002 publikované na verejné testovanie binárne kódy pod názvom Phoenix.
Názov Phoenix sa udržal len do 14. apríla 2003, kedy bol zmenený z dôvodu konfliktu s obchodnou značkou výrobcu BIOS-u, Phoenix Technologies (ktorý produkoval prehliadač založený na BIOS-e, nazývaný Phoenix FirstWare Connect). Nový názov Firebird vyvolával zmiešané reakcie, čiastočne preto, že rovnaký názov používal slobodný databázový softvér Firebird. Koncom apríla 2003 sa krátko používal názov Firebird browser, potom sa Mozilla Foundation uzniesla na názve Mozilla Firebird, aby sa vyhla zámene s databázovým serverom Firebird. Pokračujúci tlak zo strany komunity FLOSS si však vynútil ďalšiu zmenu. A tak sa 9. februára 2004 z Mozilla Firebird stal Mozilla Firefox (alebo skrátene Firefox).
Mozilla Foundation zvolila názov „Firefox“ pre jeho podobnosť z názvom „Firebird“, ale aj pre jeho jedinečnosť v počítačovom priemysle. Aby sa chránila pred ďalšími možnými zmenami názvu, spustila Mozilla Foundation v decembri 2003 proces registrácie názvu Firefox ako obchodnej značky na americkom Úrade pre patenty a obchodné známky. Pretože názov „Firefox“ už bol zaregistrovaný ako obchodná známka v Spojenom kráľovstve, Mozilla Foundation tu kúpila licenciu od vlastníka obchodnej značky.
Debian kvôli menu pod obchodnou značkou zvolil vlastné meno IceWeasel.
Skratky
Populárnou, ale nesprávnou skratkou Firefoxu je FF/ Ff/ ff. Názov sa totiž neskladá z dvoch slov (fire  a fox, čo sa dá preložiť ohnivá líška) ale jedným slovom firefox, čo znamená panda červená. Oficiálnou skratkou preto je Fx alebo fx.
Značka a vizuálna identita
right|thumb|Ukážka v Xubuntu Linuxe Osvojenie si nových značiek vizuálnej identity je jedným z najviac viditeľných vylepšení Firefoxu oproti jeho predchádzajúcim verziám. Niekedy má človek pocit, že slobodný softvér často trpí kvôli zlému vzhľadu ikony a dizajnu používateľského rozhrania a nedostatkom výraznej vizuálnej identity. Takýto názor platil o raných vydaniach Firefoxu a jeho „racionálnom“ vizuálnom dizajne. Vydanie Firefoxu 0.8 vo februári 2004 predznamenalo úvod do nového značenia, vrátane nových ikon. Jon Hicks vytvoril ikonu pre Firefox 0.8 a novší.
Logo zobrazuje štylizovanú líšku, pretože Panda červená (na ktorú odkazuje pôvodný termín "Firefox") „nezodpovedala tomu správnemu obrazu“ Hicksa. Voľbu vyhralo špecifické logo, pretože pôsobí silným dojmom, ale súčasne s tým z neho „nekričí“ prehnané umenie.
Ikona Firefoxu sa ako obchodná známka používa na označenie oficiálneho vydania softvéru Firefox spoločnosťou Mozilla. Hoci Firefox používa softvér s otvoreným zdrojovým kódom, táto licencia sa nevzťahuje na dizajn. Preto distribútori softvéru rozširujúci upravené verzie Firefoxu nemôžu používať ikonu Firefoxu.
Firefox 1.0
Verzia 1.0 bola vydaná 9. novembra 2004. Koniec podpory bol ohlásený 13. apríla 2006 po vydaní verzie 1.0.8.