cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BTR-MD
Vznik a vývoj
V roku 2015 vtedajší veliteľ ruského výsadkového vojska generálplukovník Vladimír Šamanov oznámil, že plány na prezbrojenie výsadkárov počítajú s tým, že do roku 2025 by mali vojaci dostať 2500 BTR-MDM. Tieto plány sa s najväčšou pravdepodobnosťou nepodarí naplniť, pretože do roku 2021 bolo ruským výsadkárom dodaných iba 200 vozidiel BTR-MDM.
Konštrukcia
Trup BTR-MDM je vytvorený zo zvarených pancierových hliníkových plechov. Sedadlo vodiča je umiestnené v prednej časti vozidla. Naľavo a napravo od neho sú sedadlá dvoch členov výsadku. Celkovo môže Rakuška prepraviť 13 výsadkárov. V streche vozidla sú tri poklopy, cez ktoré dokážu vojaci vystúpiť z auta.
Na streche na ľavej strane stroja je nainštalovaná veža. Sedadlo strelca sa nachádza pod vežou. Hlavnou výzbrojou je 7,62 mm guľomet namontovaný vo veži strelca. Na prednej ľavej strane vozidla je nainštalovaný ešte jeden guľomet kalibru 7,62 mm.
V strednej časti vozidla sú po bokoch dvojité lavice (tri na každej strane) pre členov výsadku. Okrem toho sú na bokoch nainštalované držiaky na inštaláciu nosidiel s ranenými.
V zadnej časti vozidla je umiestnený motor s výkonom 450 koní. Maximálna rýchlosť transportéru po ceste je /h a dojazd.
Transportér BTR-MDM je dlhý a široký. Rozmery vozidla umožňujú, že môže byť prepravované letecky pomocou lietadiel IL-76M/MD, AN-124, ale aj v podvese pomocou vrtuľníkov Mi-26.
Ruská invázia na Ukrajinu
náhľad|vpravo|250px|Zničený ruský BTR-MD v ukrajinskom Hostomeli Pri okupácii Ukrajiny nasadilo Rusko do bojov vozidlá BTR-MDM Rakuška. Za prvých 247 dní vojny stratilo Rusko minimálne 12 týchto obrnených transportérov.
Urbura (banská daň)
Urbura bol v stredovekom banskom práve podiel panovníka z ťažby rúd resp. kovov. Podiel sa odvádzal vo forme naturálií, teda časti vyťaženého kovu, ktorý bol potom väčšinou použitý na výrobu mincí.
Na slovenskom území zaviedol urburu Karol Róbert z Anjou 17. mája 1327. Dovtedy sa pozemky, na ktorých boli objavené rudy drahých kovov, museli odovzdať kráľovi. Zavedenie urbury súviselo so zavedením zemepanskej banskej slobody, ktorá znamenala, že majiteľ si mohol nálezisko ponechať. Karol Róbert si súčasne začal uplatňovať monopol drahých kovov, čo znamenalo, že nakupovať a predávať drahé kovy mohli iba kráľovskí komorskí úradníci. O výber urbury sa starali poverení kráľovskí úradníci, resp. kráľovská komora (pokladnica). V dobe Karola Róberta urbura predstavovala 1/10 zlatej rudy a 1/8 iných rúd. Po zistení obsahu zlata a striebra vo vyťaženej rude nevydala kráľovská komora majiteľom rudy ich podiel, ale zaplatila ho striebornými alebo zlatými mincami. Pri tomto spôsobe výkupu získala dodatočne kráľovská komora 35 % z ceny vykupovaného striebra a 40 % z ceny vykupovaného zlata.
Ján Kasián
Svätý Ján Kasián (iné mená pozri nižšie; * okolo 360, Dobrudža† medzi 430/432435, Marseille ) bol kresťanský mních - askéta, duchovný, teológ a spisovateľ. Výrazne ovplyvnil podobu západného mníšstva. Založil kláštor v dnešnom Marseille, kde sa stal opátom. Svoje skúsenosti s askézou popísal v spisoch De institutis coenobiorum, Collationes patrum. Pravoslávnou cirkvou je uctievaný ako svätý. Katolíckou cirkvou oficiálne kanonizovaný nebol, no jeho kult sa slávi v okolí Marseille. Na Východe je jeho sviatok slávený 29. februára (resp. 28. februára), na Západe je slávený 23. júla.
Životopis
Kasián sa narodil na území Dobrudže (vtedajšej rímskej provincie Scythia minor), do bohatej kresťanskej rodiny zrejme rímskeho pôvodu. Získal dôkladné klasické latinské vzdelanie, no prvky v jeho dielach a jeho cesty na Východe naznačujú aj vynikajúce znalosti gréčtiny.
Mladosť prežil z veľkej časti v monastieri neďaleko Betlehema. Následne spolu so svojím priateľom Germanom odišiel do Egypta. Pôvodne mu bolo dovolené Egypt iba navštíviť, neskôr získal povolenie predstavených zostať v ňom natrvalo. V Egypte celkovo strávil desať rokov medzi mníchmi vo viacerých komunitách pri Níle. Najdlhšie sa zdržal v Skete, v južnej časti nitrijskej púšte. Zrejme putoval a istý čas strávil až v Tebaide.
Datácia udalostí jeho života je ťažká. Jedinou informáciou, ktorú poskytuje a ktorá umožňuje presné datovanie (399), je zmienka o encyklike alexandrijského patriarchu Theofila proti antropomorfitom, ktorých obviňoval z órigenizmu. Násilné náboženské konflikty, ktoré nasledovali po Theofilovom liste mohli Kasiána prinútiť Egypt opustiť. Asi niekedy v rokoch 399/400 tak odišiel do Konštantínopola, kde z rúk patriarchu Jána Zlatoústeho prijal diakonské svätenie.
Po tom, čo bol Ján Zlatoústy zosadený, odišiel do Ríma v jeho veci poprosiť o pomoc pápeža Inocenta I. V tomto období sa spoznal a zrejme aj spriatelil s neskorším pápežom Levom I. Následne žil na Západe, kde prijal aj kňazské svätenie (možno v Ríme). Zmienky o ňom na nasledujúcich desať rokov miznú.
V roku 415 založil mužský i ženský kláštor v Massilii. Mužský bol zasvätený svätým Petrovi a Viktorovi, ženský svätému Spasiteľovi. O organizácii kláštora sa nič nevie, typ asketického života v nich však možno dedukovať z Kasiánovho životného štýlu. Nasledujúce roky sa venoval spisovaniu svojich textov. Po jeho smrti sa v okolí Marseille rýchlo rozvinul jeho kult. Na Západe jeho kult mimo Marseille nie je veľký, pretože jeho meno bolo uvedené v zozname neschválených kníh nesprávne pripisovanom pápežovi Gelázovi. Výrazne však ovplyvnil západné mníšstvo. Na kresťanskom pravoslávnom Východe je všeobecne uctievaný.
Dielo
Kasiánovo najvýznamnejšie dielo je De institutis coenobiorum, resp. celým názvom De institutis coenobiorum et de octo principalium vitiorum remediis [libri XII] t.j. O kláštoroch a liekoch proti ôsmim hlavným nerestiam alebo Zvyky cenobitov a lieky na osem hlavných nerestí. Pochádza z rokov 420429. Kasián v ňom spojil obdiv k egyptským modelom, etický nadhľad, diskrétnosť a adaptabilitu na galské skúsenosti. Ide v podstate o dve spojené diela. Prvé štyri knihy podávajú informácie o zvyklostiach a učení egyptských mnichov. T.j. o ich odeve mnícha, modlitbách a organizácii ich spoločného života. V piatej až dvanástej knihe sa zaoberá ôsmimi neresťami/hriechmi, ako aj prostriedkami, ktorými sa proti nim bojuje - t.j. ako zachovať čistotu srdca (puritas cordis).
náhľad|Sarkofág Jána Kasiána v Kláštore svätého Viktora v Marseille Ďalšou Kasiánovou prácou bolo dielo Collationes patrum (Collationes XXIV). Ide o prednášky, ktoré autor spísal formou dialógov so známymi mníšskymi otcami v štýle apofthegmata tón hagión paterón. Dopĺňajú úvahy jeho prvého diela, venuje sa v nich psychologickým a teologickým témam. Prvá časť (po 10 knihu) pojednáva o dokonalosti a cieli mnícha - Božom kráľovstve. Niektoré jeho myšlienky o vzťahu milosti a slobodnej vôle boli veľmi blízke heretickej náuke pelagianizmu a prispeli k zakotveniu juhogalského semipelagianizmu. Ide o ucelené pojednanie v 24 knihách, ktoré obsahuje všeobecnú predstavu o probléme duchovného života.
Obe mali významný vplyv na rozvoj mníšstva na Západe. Z doktrinálneho hľadiska tvoria prvú summu duchovnej teológie na Západe. Jeho teologická dizertácia De Incarnatione Domini contra Nestorium, libri VII (slov. O vtelení Pána proti Nestoriovi), napísaná proti heretikovi Nestoriovi na žiadosť pápeža Leva I. je podradným dielom. Napísaná bola zrejme pôvodne v gréčtine. Stotožňuje v diele nestorianizmus a pelagiánstvo, čím sa snaží zakryť svoje vlastné názory blízke semipelagianizmu.
Učenie
V teologickej rovine sa jeho meno spája s doktrínou semipelagianizmu. Náuku výslovne obhajoval a vysvetľoval v niektorých častiach jeho spisov. Semipelagianizmus učí, že prvotný hriech je u potomkov skôr trestom ako skutočným hriechom. Človek s ním má stále schopnosť dosiahnuť svoje vlastné ospravedlnenie a môže si ho želať tak, ako si chorý človek môže želať vlastné zdravie. Božia milosť je nevyhnutná pre spásu, je ale dosiahnuteľná súčinnosťou s ľudskou vôľou. Milosť je tak v určitom zmysle odmenou za použitie vlastnej vôle, ktorá si spásu zaslúži. Neexistuje podľa nej predurčenie k spáse (ante praevisa merita). Táto doktrinálna predstava bola odsúdená na druhom oranžskom koncile (529), hoci Kasiánovo meno nebolo spomenuté. Proti pelagianizmu v tom období vystupoval veľký učenec Západu Augustín z Hippa. Jeho termín gratia victrix (milosť vo víťazstve) bol však Kasiánom považovaný za nebezpečný pre asketickú prax spojenú so slobodou vôle.
Základný kameň štruktúry duchovného života odhaľuje Kasián vo svojom Collationes patrum. Konečný cieľ mníšskeho života spočíva v získaní Božieho kráľovstva prostredníctvom duchovného boja, ktorý vedie k čistote srdca.
Nie je pri tom potrebné čakať na koniec pozemského života. Istým spôsobom je dosiahnutie Božieho kráľovstva možné aj počas pozemského života, a to ak mních riadi svoj život takým spôsobom, aby smeroval čo najviac k jednote s Bohom. Toto spojenie je možné uskutočniť kontempláciou a uvažovaním o samotnom Bohu. Pozornosť zameraná na Boha postupne obnovuje Boží obraz v ľudskom duchu. Získanie Božieho kráľovstva sa tak dosahuje meditáciou a podľa Kasiána sa v živote pustovníka dokonale realizuje.
náhľad|Kasián v [[Norimberská kronika|Norimberskej kronike]] Pre kontempláciu (=najvyššie dobro a videnie Boha) je podľa Kasiána potrebné mať pozitívny prístup k životu (vita actualis), ktorý spočíva v zmene chovania a dosiahnutí dokonalého života. Kontemplácia sa deje pod božským vplyvom Ducha Svätého. Dokonalý život sa podľa neho nedá realizovať bez boja proti nerestiam, hriechu a démonom. Duchovný boj vnáša do duše cnosti potrebné pre dokonalý cenobitský život. V prípade voľby medzi cenobizmom a pustovníctvom volí pustovnícky život. Pred týmto spôsobom života však má mních žiť najprv v spoločenstve. Jeho kontemplácia sa ale neobmedzuje len na spoznávanie seba samého a premáhanie slabosti. Jeho prístup je skôr mystický než asketický, a teda skôr pozitívny než negatívny. Dôležitú úlohu zohráva modlitba, ktorá je formou lásky a posledným cieľom asketického odriekania. Mních má usilovať, aby dospel do stavu modlitby, nejde však o ustavičnú modlitbu, pretože potrebná je aj práca. Modlitbu stavia na Biblii, a to najmä žaltári. Úpenlivé čítanie vytvára dialóg a intenzívne spoločenstvo s Bohom. Intenzívne zanietenie počas modlitby je prejavom lásky k Bohu, jej vrcholným prejavom sú slzy, ktoré sú znamením neopísateľnej duchovnej radosti.
Medzi explicitné zdroje, ktoré Kasián uvádzal patrili okrem Svätého písma, ktoré cituje najmenej 1 800-krát aj diela svätých: Bazila Veľkého, Hieronyma, Jána Zlatoústeho, Atanáza, Palladia, Rufina a Evagria Pontica a ďalších. Jeho myslenie naopak ovplyvnilo svätých Benedikta z Nursie, Izidor zo Sevilly a Fructuosa z Bragy. Táto skutočnosť naznačuje rozsiahle rozšírenie jeho spisov v 5. a 6. storočí. O jeho veľkom vplyve v stredoveku svedčia tiež učenci ako Alkuin, Rabanus Maurus, Peter Damiani a svätý Tomáš Akvinský. Autori ako Ignác z Loyoly, Lorenzo Scupoli a Bernardino Rossignoli zase zabezpečili prežitie jeho myšlienok aj v neskoršej dobe. Jeho dielo bolo preložené aj do gréčtiny a bolo objavené vo Fótiovom diele Myriobiblon a Filokalii Nikodéma Hagioritu a Makaria z Korintu.
HLM
náhľad|HLM v Jardin Frémin,  Survilliers. HLM (skratka z habitation à loyer modéré, v preklade: „byty s nízkym nájomným“ ) je formou súkromného alebo verejného bývania vo Francúzsku, Alžírsku, Senegale a Quebecu.
HLM predstavuje 16 % zo všetkých bytov vo Francúzsku. To zahŕňa približne štyri milióny bytov, a odhadom asi 10 miliónov ľudí. Životný štandard bytových projektov HLM je často najnižší v krajine.
72% HLM projektov bolo postavených pred rokom 2001. A 95% projektov postavených v rokoch 2001 až 2011 sú malé budovy alebo jednotlivé domy. Priemerná veľkosť budov je 20 bytov. Výstavba HLM je prevažne financovaná z prostriedkov získaných cez tzv. Livret A, tento typ sporiaceho účtu riadi sporiteľňa Caisse des dépôts et consignations. V roku 2011, Francúzi uložili 280 miliárd eur na tento typ sporiaceho účtu.
HLM by sa nemalo zamieňať s verejným bývaním vo Francúzsku; mnoho organizácií HLM je plne súkromných, aj keď mnohé sú tiež verejné.
8-oxoguanín
8-oxoguanín (8-hydroxyguanín, 8-oxo-Gua, OH8Gua) je jedna z najbežnejších lézií DNA vznikajúcich pôsobením reaktívnych foriem kyslíka. V tomto procese dochádza k modifikácii bázy guanínu, čo môže viesť k nesprávnemu párovaniu báz s adenínom (A), ktoré potom vedie k náhrade guanínu (G) za tymín (T) a adenínu za cytozín (C) v rámci genómu. U ľudí je toto poškodenie opravované hlavne DNA glykozylázou OGG1. 8-oxoguanín môže vznikať pôsobením ionizujúceho žiarenia v spojení s oxidačným metabolizmom.
V telesných tekutinách
Zvýšená koncentrácia 8-oxoguanínu v telesných tekutinách je spájaná so zvýšeným rizikom mutagenézy a karcinogenézy.
Počas stanovovania 8-oxoguanínu je nutné dbať na správny postup, pretože 8-oxoguanín sa počas extrakcie a stanovenia môže ľahko oxidovať.
Rakovina, starnutie, neplodnosť
Úloha deoxyribozidu 8-oxoguanínu, 8-oxodeoxyguanozínu (8-oxo-dG alebo 8-OHdG), u rakoviny a starnutia je rovnaká, ako úloha 8-oxoguanínu. Oxoguanínglykozyláza je zodpovedná za odstránenie 8-oxoguanínu z DNA pomocou excíznych opráv (odstránenia chybnej báze). Nedostatočná tvorba oxoguanínglykozylázy teda vedie k hromadeniu 8-oxoguanínu v DNA. Počas replikácie DNA môžu vznikať mutácie, pričom niektoré z nich môžu viesť ku karcinogenéze. 8-oxoguanín zvyčajne vzniká interakciou reaktívnych foriem kyslíka (ROS) s guanínom v DNA počas oxidačného stresu. ROS môžu hrať úlohu v starnutí a mužskej neplodnosti a 8-oxoguanín možno použiť ako mieru oxidačného stresu.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Filetairos (syn Attala I.)
Filetairos (* cca koniec 3. stor. pred Kr.† cca 168 pred Kr.) bol syn pergamského kráľa Attala I. a jeho manželky Apollónidy.
Filetairos bol tretí zo štyroch synov pergamského kráľovského páru Attala a Apollónidy. Podľa Plutarcha a ďalších starogréckych autorov sa Filetairos a jeho bratia Eumenes, Attalos a Athénaios'' správali k sebe a k matke s najhlbšou úctou a láskou, čo bolo v tých časoch málo vídané. Historik Plutarchos o tom uvádza: „''Hovorí sa, že Apollónis z Kyziku, matka kráľa Eumena a ďalších troch synov, Attala, Filetaira a Athénaia, sa nestačila dosť chváliť a bohom ďakovať nie za bohatstvo, ani za moc, ale za to, že sa dožila toho, ako sa tí traja synovia stali telesnými strážcami najstaršieho brata a on sa medzi nimi pohyboval bez bázne, hoci boli vyzbrojení kopijami a mečmi. Oproti tomu zase Artaxerxes sa v zármutku utrápil, keď sa dozvedel, že sa syn Óchos snažil pripraviť o život svojich bratov.''“ V roku 178 pred Kr. spolu so svojimi bratmi zvíťazil na panathenajských hrách v Aténach. Bratia si odtiaľ odniesli ceny z pretekov na hippodrome (víťazi dostávali tzv. panathenajské amfory, keramické vázy naplnené jemným olejom z olív pestovaných v posvätných hájoch). Uvádza to časť fragmentárneho nápisu na úlomku z podstavca (pod evidenčným číslom 8093 ) v epigrafickom múzeu v Aténach: Nápis je datovaný do druhej polovice 2. stor. pred Kr. Panathénaie sa oslavovali v Aténach každoročne v mesiaci Hekatombaión (24. až 28., t. j. v polovici augusta). Každé štyri roky sa konala väčšia slávnosť, nazývaná Veľké Panathenaie (panathenaiské hry), počas ktorých sa okrem iných športových disciplín konali aj preteky koní, vozov a veslárske preteky.
Posledná zmienka o Filetairovi je z roku 171 pred Kr., keď sa začala tretia macedónska vojna (171 - 168 pred Kr.) medzi Rimanmi a macedónskym kráľom Perseom. Ako uvádza rímsky historik Livius, v tejto vojne sa pergamský vládca Eumenes II. so svojimi bratmi Attalom a Athenaiom v bojoch pridali na stranu Rimanov, zatiaľ čo Filetairos zostal doma aby chránil kráľovstvo. Na konci vojny bratia Eumenes, Attalos a Athenaios išli zablahoželať Rimanom k ​​víťazstvu. Neprítomnosť Filetaira zrejme naznačuje, že už v tom čase nebol nažive. Vyhláška z roku 175 pred Kr., na počesť Eumena II. a jeho bratov za služby pre Antiocha IV., vládcu Seleukovskej ríše, chváli nielen bratov, ale aj ich rodičov, kráľa Attala a kráľovnú Apollónis.
Sarah Blackwoodová (kanadská speváčka)
Sarah Nicole Blackwoodová (neprechýlene Sarah Nicole Blackwood; * 15. október 1980, Burlington, Ontário, Kanada), známa aj ako Sarah Sin, je kanadská pesničkárka.
Životopis
Narodila sa v kanadskej provincii Ontário, v meste Burlington. V roku 2006 sa pridala k indie rockovej skupine Walk Off The Earth. Skupina je spolu od roku 2006 a podpísali zmluvu s Columbia Records v roku 2011.
V roku 2013 spievala v skladbe „Lonesome Rider“ z piateho albumu dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat Outlaw Gentlemen & Shady Ladies. Frontman skupiny Michael Poulsen povedal stránke Ultimate-Guitar.com: ''„Bola známa ako popredná osoba v skupine Creepshow, čo je kanadská rockabilly skupina, a teraz je v skupine s názvom Walk Off The Earth. Poznáme ju z čias, keď sme chceli priviesť skupinu Creepshow na turné.“''
Ján Benko
JUDr. Ján Benko (* 2. marec 1908, Veľké Zalužice, dnes Zalužice† 20. február 1957, Bratislava) bol slovenský politik, účastník protifašistického odboja, verejný činiteľ a úradník.
Životopis
Narodil sa vo Veľkých Zalužiciach v rodine roľníka (otec Ján Benko, matka Mária Benková rodená Gajdošová). Ľudovú - základnú školu navštevoval v rodnej obci, bol talentovaným žiakom. Následne pokračoval v štúdiu na gymnáziu v Michalovciach, kde aj maturoval. Právo študoval na Karlovej univerzite v Prahe a Univerzite Komenského v Bratislave, titul JUDr. získal v roku 1935. Počas študentských rokov bol funkcionárom mládežníckych agrárnych organizácií, predsedom Ústredného zväzu agrárnych akademikov, ovplyvňovali ho myšlienky a ideológie Milana Hodžu a Vavra Šrobára.
Obdobie medzi vojnami
V prvej Československej republike, zastával najprv post referenta Poľnohospodárskej rady pre Slovensko, neskôr v roku 1938 bol vládnym komisárom. V tridsiatych rokoch 20. storočia prispieval svojimi článkami do časopisu Slovenský hospodár, ktorý bol odborným časopisom slovenských poľnohospodárov a úradným tlačovým orgánom Poľnohospodárskej rady pre Slovensko.
Odboj a Slovenské národné povstanie
Počas existencie Slovenského štátu, bol v rokoch 1939 až 1944 riaditeľom Uhoľnej spoločnosti Karbonia, udržiava však kontakty s domácimi odbojovými skupinami, ktoré sa postarali o to, aby ho ako rezervného nadporučíka povolali do Trnavskej vojenskej posádky, kde prevzal funkciu veliteľa 5. roty 23. práporu Dunaj. Po vypuknutí SNP, sa podieľal na prevrate v Trnave a trnavských v kasárňach.
K nastúpeným vojakom v kasárňach prehovoril takto:
„''Slovenskí vojaci, Nemci obsadili Slovensko, prestala existovať Slovenská republika, slovenská vláda a prezident sú pod kontrolou Nemcov. Máte na výber - dáte sa odzbrojiť Nemcom a poputujete do koncentračných táborov, kde na konci vojny pohyniete alebo sa pripojíte do povstania proti Nemcom a spolu s víťaznou sovietskou armádou sa vrátite zakrátko domov, slávne ako víťazi.''“
S Trnavskou posádkou následne odchádza na povstalecké územie ako veliteľ roty práporu Dunaj. Zúčastňuje sa viacerých bojových akcií napr. pri Osľanoch. Za bojovú činnosť počas Slovenského národného povstania je mimoriadne povýšený 1. októbra 1944 z nadporučíka, na kapitána pechoty. Koncom októbra 1944 sa účastní obranných bojov v priestore horského masívu Poľana. Po potlačení povstania bojuje už ako príslušník v 2. česko-slovenskej paradesantnej brigáde v ZSSR. Od októbra 1944, do konca januára 1945, pôsobí v partizánskom zväzku Lichner - Sadilenko. Počas bojov roku 1944, utrpí črepinové zranenie hlavy so stratou chrupu a priestrel oboch predkolení. Od 12. februára 1945, sa stáva príslušníkom Prvého česko-slovenského armádneho zboru v ZSSR. Ako veliteľ bojovej skupiny sa v januári 1945 zúčastňuje obranných bojov pri obci Čierny Balog, proti 309. streleckému pluku 208. pešej divízie Wehrmachtu. Od 1. augusta 1945 povýšený na štábneho kapitána pechoty v zálohe. Demobilizovaný 11. augusta 1945 v Prahe.
Obdobie po 2. svetovej vojne
Po roku 1945 bol riaditeľom predajne uhlia pri Oblastnom riaditeľstve baní a hutí na Slovensku, od roku 1948 do roku 1950 na Banskej predajni.
V povojnovom období od roku 1947 bol funkcionárom Demokratickej strany. Po voľbách do slovenskej národnej rady, v júni 1948, bol zvolený za poslanca. V rokoch 19481951 bol poslancom SNR za SSO (Strana slovenskej obrody). Člen Sväzu vojakov Slovenského národného povstania (SVOJPOV), Zväzu slovenských partizánov (SSP). Autor viacerých článkov o politických a hospodárskych problémoch Slovenska.
Chinatown (rozlišovacia stránka)
Chinatown (v 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 „Čínske mesto“, „Čínska štvrť“) môže byť:
Howard Florey
Sir Howard Walter Florey (* 24. september 1898, Adelaide, Austrália† 21. február 1968, Oxford, Spojené kráľovstvo) bol austrálsky patológ a farmakológ.
V roku 1945 spolu s A. Flemingom a E. B. Chainom získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav penicilínu.
Ocenenia
V roku 1941 bol zvolený za člena („fellow“) Kráľovskej spoločnosti, ktorá mu v roku 1951 udelila Kráľovskú medailu, a v roku 1957 Copleyovu medailu. V roku 1958 bol ako vôbec prvý Austrálčan zvolený za jej prezidenta. V roku 1945 získal Listerovu medailu. V roku 1964 bol zvolený za člena American Academy of Arts and Sciences. Od roku 1964 do roku 1966 bol kancelárom Australian National University, žil ale v Anglicku.
V roku 1944 bol povýšený do rytierskeho stavu, v roku 1965 mu bol udelený titul Baron Florey, of Adelaide im Commonwealth of Australia und of Marston im County of Oxfordshire a stal sa doživotným peerom. V rovnakom roku mu bol udelený Order of Merit.
22. januára 2009 po ňom pomenovala Medzinárodná astronomická únia mesačný kráter ležiaci juhozápadne od krátera Peary a severozápadne od krátera Byrd.
Piadina
náhľad|Piadina Piadina (tal. piadina romagnola, v romaňolskom nárečí pida, pieda alebo piè) je druh tenkej pšeničnej placky, typickej predovšetkým pre taliansky región Romagna. Podáva sa slaná, plnená syrom, salámou, tvarohom a zeleninou alebo sladká s marmeládou, medom alebo čokoládou.
Pôvod
História romaňolskej piadiny siaha až do dávnych čias, keď išlo o jedlo skôr chudobných obyvateľov. Postupom času si však vyslúžila aj miesto na stoloch strednej a vyššej vrstvy.
Prvý, kto pripravil pšeničnú placku (aj keď pravdepodobne nie v jej terajšej podobe) boli Etruskovia, ktorí sa dobre vyznali v pestovaní a spracovaní obilia. Piadina sa podávala aj v antickom Ríme, kde však patrila medzi pochúťky bohatých obyvateľov a vyšších vrstiev, pretože musela byť podávaná hneď po upečení, pretože po nejakej dobe stvrdla a nebola požívateľná. Nebola preto vhodná pre bežné meštianstvo, ktoré muselo jedlo uchovávať dlhšiu dobu.
V roku 1900 sa piadina pomaly dostávala na všetky romaňolské stoly, stala sa jedlom ľahko dostupným a pripravovaným na počkanie. Vďaka turistom sa stala medzinárodne známou a vyhlásenou pochúťkou.
Piadina je zapísaná do zoznamu tradičných talianskych agropotravinárskych výrobkov (P.A.T.) kraja Emilia-Romagna.
Keďže je územie, pre ktoré je piadina typická široké, neexistuje len jeden recept, ako túto pšeničnú pochúťku urobiť. Líšia sa od seba tiež vzhľadom. Čím viac sa nachádzate na severe je piadina hrubšia a naopak čím viac idete na juh, je tenšia.
Panini (jedlo)
náhľad|Typické panini s mortadelou, paradajkami a šalátom náhľad|Gril na panini Panini (jednotné číslo panino - žemľa) je taliansky výraz pre sendvič, žemlu pripravený z iného ako plátkovaného chleba (takéto sendviče sa v Taliansku nazývajú tramezzino).
Panini sa typicky pripravujú z ciabatty, z michetti alebo aj z bagety. Chlieb sa pozdĺžne rozreže a vyplní lahôdkovou náplňou, ako je saláma, šunka, syr, mortadela či iné pochúťkové potraviny. Panini sa vždy podáva teplé, ohriate, zapečené v grile či v zapekacej piecke alebo v toustovači.
Obľúbená stredotalianska verzia panini sa plní plátkami bravčovej porchetty pečené so soľou, rozmarínom a šalviou.
Zuzana Javorová
Mgr. Zuzana Javorová, rodená Tiňová (* 1987, Bratislava ), je slovenská novinárka, redaktorka a moderátorka. V súčasnosti je redaktorkou spravodajstva TV Markíza a od roku 2020 aj externou doktorandkou na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Životopis
V rokoch 1998 – 2006 navštevovala Gymnázium Federica Garcíu Lorcu v Bratislave. Rok pred začiatkom štúdia na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave sa stala redaktorkou mesačníka Kamarát, kde pôsobila až do roku 2008.
Popri bakalárskom štúdiu pracovala aj ako marketingový asistent v spoločnosti Studio Moderna, medzi ktorej značky patrí aj Top Shop. Od roku 2008 do roku 2011 bola redaktorkou a moderátorkou spravodajstva TV Ružinov.
V roku 2011 dokončila magisterské štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V TV Markíza začínala ako redaktorka relácie Lampáreň a v roku 2011 prešla do Televíznych novín. Rok po dokončení štúdia sa tiež stala moderátorkou Ranných Televíznych novín TV Markíza, ktorou bola až do roku 2019.
V roku 2015 sa Zuzana vydala za kameramana Petra Javora.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016
Ženy
Legenda: r – Prvý úsek štafety
L’Orbrie
L’ Orbrie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Touillon-et-Loutelet
Touillon-et-Loutelet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
L’Orbrie
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Touillon-et-Loutelet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
L’Orbrie
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Touillon-et-Loutelet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tournans
Tournans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Korbel Champagne Cellars
Korbel Champagne Cellars (Vinárske závody Korbel) je spoločnosť produkujúca víno. Od začiatku má sídlo v kalifornskom meste Guerneville, distrikt Sonoma. Korbel Champagne Cellars je dcérska spoločnosť firmy F. Korbel & Brothers, Inc., ktorá bola založená v roku 1862 a poskytovala rôzne služby a produkty, napríklad stavebné drevo (anglicky timber).
Produkty
Korbel Champagne Cellars pre svoje šumivé víno používa názov šampanské ako časť názvu produktu na niektorých svojich etiketách. Vychádza zo štandardného pravidla pre použitie tohto názvu podľa zákona Spojených štátov amerických. Na svojom webe firma Korbel Champagne Cellars seba nazýva producers of fine California méthode champenoise champagnes for 139 years (výrobca kvalitného kalifornského šampanského už 139 rokov).
Popularita
Šumivé vína Korbel boli podávané na 9 inauguráciách prezidentov USA, naposledy v roku 2017.
Brandy firmy Korbel Champagne Cellars má tiež veľkú popularitu a predaj je najväčší v štáte Wisconsin, kde sa predá asi 28 % celkovej produkcie brandy.
La Barre-de-Monts
La Barre-de-Monts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tyrannotitan
Tyrannotitan (v preklade obrí tyran) je vyhynutý rod veľmi veľkého, podľa odhadov až 12 metrov dlhého dravého dinosaura, žijúceho v období spodnej kriedy (stupeň apt, asi pred 118 Ma) na území dnešnej Argentíny. Jeho jediným druhom je Tyrannotitan chubutensis. Je blízko príbuzný s dvoma ďalšími rodmi obrích argentínskych teropódov – Giganotosaurus a Mapusaurus, s ktorými tvorí samostatnú podčeľaď Giganotosaurinae. O tomto obrovskom dravcovi sa zatiaľ veľa nevie a výskumy stále pokračujú. Isté je toľko, že patril k najväčším mäsožravým živočíchom, aké kedy žili (rovnako ako Giganotosaurus bol aj Tyrannotitan možno o niečo väčší než populárny Tyrannosaurus).
Blake Clark
Blake Clark (* 2. február 1946, Macon, Georgia, USA) je americký herec. Často hráva vo filmoch Adama Sandlera.
Je veteránom vojny vo Vietname, kde slúžil ako prvý poručík v 5. pechotnej divízii armády Spojených štátov.
Objavil sa aj v poslednom dieli seriálu M*A*S*H.
Laura Bassiová
Laura Bassiová, celým menom Laura Maria Catarina Bassi (* 31. október 1711, Bologna, Taliansko† 20. február 1778, Bologna), bola talianska fyzička a filozofka. Bola prvou ženou na svete, ktorá získala univerzitný post v oblasti prírodných vied. Bola tiež prvou ženou, ktorá sa v Európe stala profesorkou fyziky a druhou ženou na svete, ktorá získala doktorát z filozofie.Venovala sa, z newtonovských pozícií, problému gravitácie, optiky, svetla, elektriny, alebo vody.
Životopis
Narodila sa v rodine prosperujúceho právnika. Jej učiteľom v detstve bol fyzik Gaetano Tacconi. Jedným z jej hlavných patrónov bol samotný pápež Benedikt XIV.
Jej manželom sa v roku 1738 stal fyzik, filozof a lekár Giovanni Giuseppe Veratti s ktorým úzko spolupracovala, a ktorý bol jej asistentom na univerzite v Bologni. Mali dvanásť detí, avšak len päť týchto detí sa dožilo dospelosti.
Štylizácia (formulovanie)
Štylizácia je v širšom zmysle celý proces výstavby a formovania jazykového prejavu/textu alebo jeho častí, v užšom zmysle len proces konečnej formulácie (zostavenia) prejavu/textu alebo jeho častí.
Štylizácia v širšom zmysle
Štylizácia sa skladá sa z týchto fáz: a) zbieranie a triedenie materiálu so zreteľom na chystaný prejav; b) vyhotovenie konceptu alebo písomných fragmentov ako podkladov na súvislý prejav; c) vlastná štylizácia, t. j. plynulé písanie (alebo prednášanie) textu; d) pri štylizácii písomného prejavu cizelácia so zreteľom na funkciu a adresáta prejavu.
Trépot
Trépot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Bernardière
La Bernardière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barry Bostwick
Barry Knapp Bostwick (* 24. február 1945, San Mateo, Kalifornia, USA) je americký herec.
Od pätnástich rokov vystupoval po Kalifornii ako stand-up komik. V roku 2003 daboval postavu menom Thunderbolt v animovanom filme 101 dalmatíncov 2.
Slow fashion
Slow fashion (v 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 doslova „pomalá móda“) je spôsob prístupu k výrobe a predaju oblečenia a pridružených produktov, ktorý si získava čoraz väčšiu popularitu najmä v Európe a všeobecne aj v západnom svete. Niekedy sa označuje aj pojmom udržateľná móda.
Dôraz sa kladie na to, aby produkty boli nadčasové a na zákazníkov nebol vyvíjaný nátlak na ich častú obmenu, ako je to pri tzv. fast fashion produktoch, kde sa každých niekoľko mesiacov predstavuje nová časovo obmedzená kolekcia. Niektoré krajiny vyzývajú k tomu, aby k takýmto krokom nedochádzalo.
Problémom typických fast fashion značiek je, že pri nahradení kolekcie novou sú produkty z predošlej kolekcie zničené, čo predstavuje veľkú záťaž pre životné prostredie a tiež to zvyšuje náklady danej značke (čo zvyšuje aj koncovú cenu produktov pre zákazníkov).
Pri slowfashion produktoch tento tlak nevzniká, keďže napríklad jednoduché dámske alebo pánske tričká budú vyzerať rovnako dobre aj o rok aj o dva roky. Vďaka tomu, že sa kolekcie často neobmieňajú nenastáva ani tlak na likvidáciu produktov z minulých kolekcií a preto je takmer isté, že raz vyrobené produkty nakoniec skončia u koncového zákazníka. Vďaka tomu je táto produkcia prijateľnejšia aj pre životné prostredie. Oblečenie bez nápisov a potlače sa dá veľmi jednoducho skombinovať s kúskami, ktoré už doma zákazníci majú a nepotrebujú tak stále nakupovať množstvo nového oblečenia.
Agfacolor
náhľad|Záber z filmu vytvoreného postupom agfacolor (1937) Agfacolor bol výrobný postup spoločnosti Aktiengesellschaft für Anilinfabrikation (dnes Agfa-Gevaert), pri ktorom sa na výrobu farebného filmu používali tri farebné vrstvy citlivé na modrú, zelenú a červenú farbu a žltá medzivrstva s funkciou filtra, pričom na negatíve vznikali doplnkové farby.
Aktualita
Aktualita môže byť:
Doprava v Kuvajte
Doprava v Kuvajte je založená na cestnej doprave, keďže Kuvajt je krajina s bohatými ropnými zásobami. Na jedného človeka pripadajú v priemere 2 autá. Železničná doprava tu neexistuje a tak hromadnú dopravu zabezpečujú autobusy. Niektoré železničné trate boli naplánované, vrátane metra v Kuvajte, no žiadne z nich neboli realizované. Kuvajt má námorné prístavy v Perzskom zálive. Nachádza sa tu 7 letísk, z ktorých najväčšie a výhradne určené na civilné použitie je Kuwait International Airport.
Prehľad
Napriek tomu, že Kuvajt nemá žiadne železnice, zvyšujúci sa počet kolón na cestách viedol k navrhnutiu pár projektov. Hlavné mesto Kuvajt by malo byť konečnou stanicou navrhovanej železnice Gulf Railway. Táto 2 000 kilometrov dlhá železnica má viesť z Kuvajtu do Ománu cez mestá pozdĺž Perzského zálivu.
Metro
Metro v Kuvajte je plánované pod názvom The Kuwait Metropolitan Rapid Transit System Project a má mať 4 linky, ktoré budú dokopy merať 160 km. Zastávok bude 69. Projekt mešká a výstavba zatiaľ nezačala.
Cestná doprava
Kuvajt sa ako krajina, v ktorej pripadajú približne 2 autá na jedného človeka, vysoko spolieha na cestnú dopravu. Celková dĺžka cestnej infraštruktúry je 6 608 km. Dopravné zápchy sú časté počas dňa hlavne v Kuvajte.
Kedže tu neexistujú žiadne železnice, hromadná doprava je založená výhradne na autobusoch. Štátnym dopravcom je spoločnosť Kuwait Public Transportation Company, založená v 1962. Zabezpečuje miestne linky v rámci Kuvajtu ako aj diaľkové linky do ostatných štátov pri Perzskom zálive. Hlavným súkromným dopravcom je CityBus. Ďalším súkromníkom je Kuwait Gulf Link Public Transport Services.
Letecká doprava
V Kuvajte sa nachádza 7 letísk a 4 heliporty. Národné aerolínie sú Kuwait Airways.
Vodná doprava
náhľad|Prístav Ash Shu'aybah Kuvajt má v Perzskom zálive tieto prístavy (tu uvedené v anglickom prepise): Ash Shu'aybah, Ash Shuwaykh, Kuwait, Mina' 'Abd Allah, Mina' al Ahmadi, Mina' Su'ud.
Aktovka
Aktovka môže byť:
Primárna štruktúra bielkovín
Primárna štruktúra bielkovín je lineárna sekvencia aminokyselín v peptide alebo bielkovine. Je to zoznam poradia aminokyselín, ktoré tvoria konkrétny polypeptid. Zapisuje sa vždy od N-konca po C-koniec, teda od aminoskupiny na jednej strane po karboxylovú skupinu na druhej strane. Biosyntéza bielkovín prebieha najčastejšie pomocou ribozómov v bunkách. Peptidy je možné pripraviť i v laboratóriu. Primárnu štruktúru bielkovín je možné priamo sekvenovať alebo určiť podľa príslušnej sekvencie DNA.
Biologický
Aminokyseliny polymerizujú vďaka peptidovým väzbám, ktoré sú tvorené aminoskupinou jednej aminokyseliny a karboxylovou skupinou druhej aminokyseliny. Takto tvoria dlhý reťazec, z ktorého trčia do strán bočné reťazce aminokyselín. V biologických systémoch vznikajú bielkoviny v bunkách počas translácie na ribozómoch. Niektoré organizmy sú takisto schopné tvoriť krátke peptidy pomocou neribozomálnej syntézy peptidov, ktoré často využívajú iné aminokyseliny okrem štandardných 20 aminokyselín, a tieto peptidy môžu potom byť upravené, prepojené navzájom alebo uzavreté do cyklického reťazca.
Chemický
Peptidy je možné syntetizovať chemicky pomocou mnohých laboratŕoynch metód. Chemické metódy typicky syntetizujú peptidu v opačnom poradí (od C-konca) oproti biologickej syntéze (ktorá prebieha od N-konca).
Zápis
Sekvencia bielkovín je typicky zapisovaná ako zoznam písmen, z ktorých je bielkovina tvorená. Tento zápis začína N-koncom na ľavej strane a končí C-koncom na pravej strane. Buď sa používajú trojpísmenové skratky, alebo jednopísmenové skratky, ktoré predstavujú 20 bežných proteínogénnych aminokyselína niekedy sa používajú i špeciálne znaky, ktoré popisujú jednotlivé skupiny aminokyselín alebo nejednoznačné aminokyseliny (podobne, ako u zápisu nukleových kyselín).
Peptidy je možné sekvenovať priamo alebo je možné ich sekvenovať z príslušnej sekvencie DNA. Existujú veľké databáze sekvencií, zbierajú známe sekvencie bielkovín. Okrem týchto aminokyselín sa ešte niekedy vyskytujú dve aminokyseliny, a to pyrolyzín a selenocysteín:
Úpravy
Všeobecne sú polypeptidy lineárne nevetvené reťazce, takže ich primárna štruktúra sa dá popísať sekvenciou aminokyselín v ich reťazci. Niektoré bielkoviny však môžu byť spojené dokopy, najčastejšie pomocou disulfidových väzieb, takže ich primárna štruktúra potom vyžaduje upresnenie atómov, ktoré tvoria túto väzbu medzi jednotlivými bielkovinami, teda napríklad to, ktoré cysteíny tvoria disulfidovú väzbu. Medzi ďalšie podobné prípady patrí napríklad dezmozín.
Izomerizácia
Chirálne centrá polypeptidového reťazca môžu podliehať racemizácii. Aj keď sa tým nemení sekvencia, menia sa tým chemické vlastnosti tejto sekvencie. U bielkovín môžu spontánne izomerizovať L -aminokyseliny na svojich Cα uhlíkoch, čím z nich vznikajú D -aminokyseliny, ktoré väčšina proteáz nevie štiepiť. Okrem toho môže prolín tvoriť stabilné trans-izoméry peptidovej väzby.
Posttranslačné úpravy
Okrem uvedených úprav môžu byť niektoré aminokyseliny posttranslačne upravené. Tieto úpravy sú v krátkosti popísané nižšie.
Podobne môže byť upravená C-koncová karboxylová skupina, kde môže prebehnúť napríklad
Okrem týchto úprav môžu byť upravené i bočné reťazce aminokyselín. Tú môže prebehnúť napríklad
Väčšina úprav polypeptidového reťazca uvedená vyššie prebieha posttranslačne, teda až po tom, čo sa bielkovina syntetizuje na ribozóme. Zvyčajne prebiehajú v endoplazmatickom retikule, bunkovej organele eukaryotickej bunky.
Mnohé ďalšie chemické reakcie (napríklad naviazanie kyanoskupiny) môžu byť aplikované chemicky, ale nie sú prítomné v živých systémoch.
Štiepenie a spájanie
Okrem úprav popísaných vyššie je najdôležitejšou úpravou primárnej štruktúry štiepenie peptidov (chemickou hydrolýzou alebo proteázami). Bielkoviny sa často syntetizujú v neaktívnej prekurzorovej forme - typicky časť na N-konci alebo C-konci blokuje aktívne miesto bielkoviny, čím bráni jej funkcii. Takýto proteín sa potom aktivuje štiepením inhibitujúceho peptidu.
Niektoré proteíny majú dokonca schopnosť toto štiepenie vykonať sami. Typicky je to vďaka hydroxylovej skupine serínu (vzácne treonínu) alebo tiolovej skupine cysteínu, ktorá napadá karbonylový uhlík predchádzajúcej peptidovej väzby, čím vzniká tetraédrický intermediát (hydroxyoxazidolidín (Ser/Thr) alebo hydroxytiazolidín (Cys)). Tento intermediát sa zvykne vrátiť naspäť do pôvodného tvaru vypudením atakujúcej skupiny, keďže amid je preferovaný na základe voľnej energie (pravdepodobne kvôli silnej rezonančnej stabilizácii peptidovej skupiny). Ďalšie molekulárne interakcie však môžu spôsobiť, že amidová skupina nebude dostatočne stabilná - vtedy sa namiesto toho vypudí aminoskupina a vznikne ester (Ser/Thr) alebo tioester (Cys), ktorý nahradí pôvodnú peptidovú väzbu. Táto chemická reakcia sa nazýva N-O acylový posun.
Výsledná (tio)esterová väzba môže byť štiepená roznymi spôsobmi:
Komprimácia sekvencie
Komprimácie aminokyselinovej sekvencie, teda zmenšenie objemu sekvencie, je pomerne náročná úloha. Existujúce špecializované nástroje na komprimáciu sekvencie majú nízku úroveň kompresie v porovnaní s nástrojmi na komprimáciu DNA sekvencií, hlavne kvôli povahe dát. Aktuálne najlepší kompresor, ktorý komprimuje dáta bez straty informácie, je AC2. AC2 využíva neurálnu sieť.
História
Predstavu bielkovín ako lineárnych reťazcov α-aminokyselín zmienili takmer v ten istý moment dvaja vedci, na tej istej konferencii v roku 1902. Bolo to 74. stretnutie Spoločnosti nemeckých vedcov a doktorov, ktoré sa konalo v Karlových Varoch. Franz Hofmeister formuloval tento návrh ráno na základe poznatkov o biuretovej reakcii bielkovín. O niekoľko hodín neskôr ho nasledoval Emil Fischer, ktorý mal mnoho chemických detailov, ktoré podporovali model peptidovej väzby. Pred nimi tento návrh podal i francúzky chemik E. Grimaux, v roku 1882.
Napriek dátam a neskôr i dôkazom, že proteolytické trávenie bielkovín produkovalo len oligopeptidy, predstava toho, že bielkoviny sú len lineárne nevetvené polyméry aminokyselín nebola okamžite prijatá. Niektorí rešpektovaní vedci, napríklad William Astbury, pochybovali o tom, že kovalentné väzby sú dostatočne silné na to, aby držali tak veľké molekuly pokope. Obávali sa toho, že náhodný pohyb molekúl spôsobený teplotou by postupne rozložil tvar týchto molekúl. Hermann Staudinger čelil podobným názorom v 20. rokoch 20. storočia keď tvrdil, že guma sa skladá z makromolekúl.
Kvôli tomu vzniklo niekoľko alternatívnych hypotéz. Hypotéza koloidných bielkovín tvrdila, že bielkoviny sú koloidy zložené z menších molekúl. Táto hypotéza bola vyvrátená v 20. rokoch 20. storočia pomocou dvoch druhov meraní. Prvým z nich bola ultracentrifugácia, ktorú robil Theodor Svedberg, ktorý preukázal, že bielkoviny majú dobre definovaný a reprodukovateľnú molekulárnu hmotnosť: Druhými boli elektroforetické merania, ktoré robil Arne Tiselius, ktoré naznačovali, že bielkoviny sú zložené z jedinej molekuly. Druhá hypotéza bola cyklolová hypotéza rozvinutá Dorothy Wrinchovou, ktorá tvrdila, že lineárne polypeptidy podstupovali chemické cyklolové prešmyky C=O + HN \rightarrow C(OH)-N, ktoré viedli k previazaniu reťazca amidových skupín a tak tvorili dvojdimenzionálny materiál. Ďalší vedci predstavili iné hypotézy primárnych štruktúr bielkovín, napríklad diketopiperazínový model Emila Abderhaldena alebo pyrol/piperidínový model Troensegaarda v roku 1942. Aj keď týmto hypotézam nebola venovaná veľká pozornosť, tieto modely boli konečne vyvrátené, keď Frederick Sanger úspešne sekvenoval inzulín v roku 1955 a keď John Kendrew a Max Perutz určili štruktúru myoglobínu a hemoglobínu pomocou röntgenovej kryštalografie v rokoch 1957 a 1959.
Primárna štruktúra iných molekúl
Dá sa povedať, že každý heteropolymér s lineárnym reťazcov má primárnu štruktúru, analogicky k primárnej štruktúre bielkovín. Toto použitie je však vzácne v porovnaní s bielkovinami. U RNA, ktorá má širokú škálu sekundárnych štruktúr, sa väčšinou poradie nukleobáz označuje jednoducho ako "sekvencia", podobne ako u DNA (ktorá zvyčajne tvorí dvojzávitnicu, ktorá má minimálnu sekundárnu štruktúru). Ostatné biologické polyméry, napríklad polysacharidy, majú takisto technicky primárnu štruktúru, ktorá je tvorená poradím podjednotiek, ale toto pomenovanie sa nepoužíva.
Vzťah k sekundárnej a terciárnej štruktúre
Primárna štruktúra biologických polymérov do veľkej miery určuje trojdimenzionálny tvar (terciárnu štruktúru). Sekvencia aminokyselín v bielkovinách sa dá použiť na predpovedanie lokálnych vlastností, napríklad segmentov sekundárnej štruktúry, alebo transmembránových oblastí. Komplexita skladania bielkovín však aktuálne nepovoľuje určovanie terciárnej štruktúry bielkoviny len na základe jej primárnej štruktúry (poradia aminokyselín). Znalosť štruktúry podobných homológnych sekvencií (napríklad členov tej istej rodiny bielkovín) umožňuje vysokú presnosť predpovedí terciárnej štruktúry vďaka homológnemu modelovaniu. Ak je známa celá sekvencia bielkoviny, je možné odhadnúť jej biofyzikálne vlastnosti, napríklad izoelektrický bod. Rodiny bielkovín s podobnými sekvenciami sú určované pomocou klastrovania sekvencií a projekty štruktúrnej genomiky majú za cieľ vytvoriť set reprezentatívnych štruktúr sekvenčného priestoru možných neredundantných sekvencií.
Zoltán Bátovský
Zoltán Bátovský (* 27. marec 1979, Krupina, Slovensko - † 8. august 2001, Hainburg, Rakúsko) bol slovenský hokejový útočník, ktorý v roku 2001 zahynul pri autonehode. V čase smrti bol Bátovský pod zmluvou s klubom San Jose Sharks hrajúcom v NHL.
Kariéra
Medzi rokmi 1995 - 1997 hrával v slovenskej juniorskej extralige za Banskú Bystricu. V obidvoch ročníkoch patril medzi najproduktívnejších hráčov tímu, dokopy za toto obdobie odohral 93 stretnutí, v ktorých zaknihoval rovných sto bodov.
V sezóne 1997/1998 sa presunul do zámoria. V importnom drafte CHL bol zvolený v prvom kole z 22. miesta juniorským tímom Drummondville Voltigeurs pôsobiacom v lige QMJHL. V klube strávil nasledujúce tri ročníky a podobne ako v Banskej Bystrici, aj tentoraz patril medzi bodovo najúspešnejších hráčov mužstva, v prvej sezóne ovládol tímovú produktivitu, v dvoch nasledujúcich ročníkoch mu patrila druhá priečka.
Za Drumondville odohral dovedna 194 zápasov, v ktorých pozbieral 223 bodov, no výraznejšieho tímového úspechu sa nedočkal, za klub nenastúpil k jedinému zápasu v play-off. Zároveň si Bátovský vybudoval povesť tvrdého hráča; v každom z troch ročníkov odsedel na trestnej lavici cez sto trestných minút.
Vydarená anabáza v Kanade mu vyniesla miestenku v zostave slovenskej reprezentácie na juniorských majstrovstvách sveta na prelome rokov 1998 a 1999 vo Winnipegu. Aj na tomto turnaji patril Zoltán Bátovský medzi najproduktívnejších hráčov tímu, v šiestich stretnutiach zapísal päť bodov a výraznou mierou sa podieľal na zisku bronzových medailí. Umiestnenie na pódiových priečkach na tomto šampionáte bolo prvým výraznejším úspechom slovenského hokeja v ére samostatnosti.
Napriek tomu, že Bátovský bol schopným zakončovateľom, draftom NHL nikdy neprešiel. Navzdory tomu sa v roku 2000 dohodol na kontrakte s klubom San Jose Sharks. V sezóne 2000/01 začal nastupovať za Kentucky Thoroughblades, rezervný tím Sharks, ktorý hrával v lige AHL. V drese Kentucky odohral 79 zápasov, v ktorých strelil deväť gólov a na ďalších devätnásť prihrával. Vo vyraďovacej časti naskočil do ďalších troch stretnutí, v ktorých bodoval dvakrát.
Zoltán Bátovský zahynul pri autonehode v Rakúsku pár týždňov pred štartom sezóny 2001/02. Cestou z letiska Schwechat narazil na svojom automobile do stromu a zraneniam na mieste podľahol.
Tressandans
Tressandans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Boissière-de-Montaigu
La Boissière-de-Montaigu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.