cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arménske kniežatstvo v Kilikii
Vznik nezávislého kniežatstva
V západnej Európe a v Byzancii, kde sa moci ujal Alexios I. Komnenos, medzitým vznikali úvahy o možnom väčšom ťažení na východ proti moslimským Seldžukom. Výsledkom rokovaní bola prvá križiacka výprava, od ktorej si však jej dvaja hlavní aktéri, západní križiaci a Byzancia, sľubovali úplne odlišné ciele a zisky. Kým križiakom šlo o založenie nových križiackych kresťanských štátov, v ktorých by moli vládnuť, Alexios I. očakával prinavrátenie stratených východných oblastí pod byzantskú zvrchovanosť.
Prvá križiacka výprava bola realizovaná po pevnine a vojská putovali cez byzantské a seldžucké územia. V roku 1097 sa križiacke vojská dostali až do vnútra Anatólie a postupovali smerom na Antiochiu. V Kilikii križiaci rozdrvili viacero posádok v mestách obsadených Turkami (Adana, Mamistra, Tarsus). Situáciu využili maloázijskí Arméni, ktorí sa zbavili seldžuckého jarma a nadviazali s križiakmi kontakt. Arméni následne začali križiakom na ich výprave pomáhať. Prvým križiackym cieľom sa stala Edessa, kde pred založením štátu vládol miestny Armén byzantského pôvodu Thoros.
Prvé roky a byzantský vplyv
Okrem križiakov sa moc v Anatólii a Levante znovu snažila získať Byzantská ríša. Vplyv Byzancie na území bol však, najmä po porážke Bohemunda Tarentského, pomerne silný. Byzantská ríša takisto získala späť stratené územia v Malej Ázii a na okraji Malej Arménie. Miestni Arméni preto aspoň formálne uznali byzantskú zvrchovanosť. Za vlády Leva I. kniežatstvo získalo pobrežné mestá v Malej Arménii. Po smrti Alexia I. však na byzantský trón nastúpil Ján II. Ján v roku 1137 vtrhol do Kilikie a s hethumovskou pomocou poľahky obsadil Tarsus, Adanu, Anazarbu a Mamistru. V roku 1138 padla aj Vacha a krajina sa tesnejšie pričlenila k Byzancii. Kniežacia rodina bola odvedená do Konštantínapola. Po smrti Leva I. vo väzení však jeho syn Thoros II., utiekol z väzenia a postupne obnovil kilikijskú nezávislosť. V roku 1148 získal späť Vachu a v priebehu dvoch rokoch aj Mamistru a okolité územia. Na to Byzantská ríša v roku 1152 zareagovala výpravou Andronika Komnena, ktorá však bola Arménmi v bitke pri Mamistre zdrvujúco porazená a vládu nad územím sa jej tak obnoviť nepodarilo.
Byzantské útoky na kniežatstvo následne na čas prestali. Cisár Manuel sa oblasť síce naďalej snažil získať, avšak ani Turci z Rúmu, ani križiaci mu v tom nehodlali pomôcť. Naopak, v rokoch 1155 až 1156 s pomocou antiochijského kniežaťa Renauda z Châtillonu Arméni zaútočili na byzantské dŕžavy v oblasti a na Cyprus. Byzancia na útok zareagovala protiofenzívou, v ktorej získala časť Malej Arménie. Pre nebezpečenstvo hroziace od susedných moslimských krajín však ďalej nepokračovala. V 60. rokoch Byzancia u križiakov a Arménov hľadala spojencov proti Rúmu a Zengíovcovi Núr ad-Dínovi v Damašku. Spojenectvo sa však nevydarilo, a naopak v 70. rokoch dokázali Arméni s pomocou Zengíovcov od Byzancie získať viacero významných miest v oblasti. Po tom, čo boli Byzantínci v roku 1176 porazení v bitke pri Myriokefalone, sa Byzantská ríša musela z levantskej a maloarménskej oblasti stiahnuť a kilikijské kniežatstvo tak definitívne získalo nezávislosť. V tomto období Kilikia získala aj mesto Sis, ktoré naberalo na význame, až sa nakoniec stalo hlavným mestom krajiny. Okrem rubenovskej Arménie v oblasti v tomto období ešte stále existovali aj menšie arménske panstvo Hethumovcov, ktoré sa však Levonovi II. po smrti ich spojenca Manuela I. podarilo ľsťou dobyť. Hethumovci však aj naďalej zostali významným arménskym rodom, najmä v oblasti kultúry a náboženstva, a neskôr dokonca zasadli na kilikijský kráľovský stolec.
náhľad|Levon II. (Lev), posledné knieža, prvý kráľ [[Arménske kráľovstvo v Kilikii|Arménskeho kráľovstva v Kilikii]]
Kráľovská koruna
Vrchol moci kniežatstvo dosiahlo za vlády svojho posledného panovníka. Levon II. musel opäť bojovať proti susedným ríšam, krajinu sa mu podarilo ubrániť aj proti Saladinovi, ktorý na Arméniu vyslal niekoľko ťažení, aj proti Bohemundovi III. z Antiochie, ktorého dokonca zajal a prinútil sa stiahnuť z niektorých území. Dojednaný bol tiež sobáš Levona II. s Izabelou, neterou Bohemundovej ženy. Levon bojoval aj proti rumským Seldžukom a turkickým nájazdníkom. Saladinovo ťaženie do Jeruzalema v Európe vyvolalo veľké rozhorčenie a vyústilo do tretej križiackej výpravy. Arméni výpravu podporili a už v tomto období rokovali s nemeckým cisárom Fridrichom Barbarosom o kráľovskej korune. Fridrich však počas výpravy v Kilikii zomrel a sen o korune sa dočasne oddialil. Vďaka prestíži bojovníka a Levonovým dobrým vzťahom s katolíckou cirkvou (a prísľubom cirkevnej únie), sa tak Levon následne so súhlasom pápeža i cisára nechal 6. januára 1198 v katedrále v Tarse korunovať za kráľa, čím sa z kniežatstva stalo Arménske kráľovstvo v Kilikii. Korunovácie sa zúčastnili pápežský legát mohučský a arcibiskup Konrád, ale aj sýrsky jakobitský biskup a arménsky katolikos Grigor Abirad. Korunu Levon II. získal od rímsko-nemeckého cisára Henricha VI. Prestíž kráľovstva vzrástla a krajina bola ako arménska domovina a reprezentant uznaná aj Arménmi inde vo svete.
Kamenný potok (prítok Rajčanky)
Kamenný potok je potok v Lúčanskej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky a je tokom IV. rádu. Preteká obcou Ďurčiná a mestom Rajec.
Prameň
Pramení v Lúčanskej Fatre na severných svahoch Jablonskej, v nadmorskej výške približne
Opis toku
Od prameňa tečie severozápadným smerom a priberá dva ľavostranné prítoky zo severovýchodných svahov Baby a pravostranný spod Jablonskej. Vstupuje do Rajeckej kotliny a z hlavného toku sa oddeľuje rameno, smerujúce do Ďurčinej. Hlavný tok pokračuje severne od obce SZ smerom, priberá pravostranný a dvojicu menších ľavostranných prítokov a na SZ okraji obce sa spája s ramenom, tečúcim Ďurčinou.
Pokračuje popod Diel, kde priberá významný ľavostranný prítok a smeruje ku Rajcu, na ktorého juhovýchodnom okraji v nadmorskej výške asi ústi do Rajčanky.
Tipsport liga 2019/2020
Tipsport liga 2019/2020 bola 27. sezónou najvyššej klubovej súťaže v ľadovom hokeji na Slovensku. Riadiacim orgánom súťaže bol Slovenský zväz ľadového hokeja. Sezóna bola 11. marca 2020 predčasne ukončená pred koncom nadstavbovej časti kvôli epidémii koronavírusu COVID-19.
Tipsportligové kluby
V sezóne 2019/2020 v nej hralo 13 mužstiev, vrátane dvoch maďarských klubov, ktoré nemohli zostúpiť. Po siedmich rokoch sa do ligy vrátil Slovan Bratislava, ktorý hral sedem sezón v KHL. Žiadne mužstvo zo súťaže nevypadlo.
Predčasné ukončenie ročníka
Predstavitelia klubov spoločne s Pro-hokejom a Richardom Lintnerom rozhodli 11. marca 2020, že sezóna 2019/2020 bude predčasne ukončená pred koncom nadstavby kvôli epidémii koronavírusu COVID-19. Proti tomuto rozhodnutiu pôvodne protestovala hráčska asociácia SIHPA, vzhľadom na možné porušenie práv hokejistov pri pravdepodobnom nevyplatení odmien za vytýčené ciele. Nakoniec však aj SIHPA rozhodnutie akceptovala, keďže alternatíva v podobe dohratia sezóny pred prázdnymi štadiónmi by bola ekonomicky aj logisticky nereálna. Do ukončenia sezóny viedol tabuľku tím HC ’05 iClinic Banská Bystrica. O tom, či mu bude udelený titul majstra Slovenska alebo víťaza ligy, sa malo rozhodnúť neskôr. 12. marca 2020 najprv Ligová rada rozhodla, že titul majstra, ako aj ďalšie medailové priečky, budú udelené tímom, ktoré boli v čase prerušenia ligy na prvých troch miestach tabuľky, t.j. Banskej Bystrici, Bratislave a Košiciam. Výkonný výbor SZĽH však 31. marca 2020 rozhodnutie Ligovej rady zrušil, sezóna tak ostala bez majstra. Najlepším strelcom sezóny bol do dátumu jej predčasného ukončenia Marcel Haščák z klubu HC Košice s 33 gólmi.
Play-off
Play-off sa z dôvodu predčasného ukončenia ligy nekonalo.
Kresťanstvo v Afrike
Kresťanstvo v Afrike sa rozšírilo v 1. storočí. Mnoho Afričanov ovplyvnilo vývoj kresťanstva. Boli to okrem iného Tertullianus, Kléméns Alexandrijský, Órigenés, Svätý Cyprián, Atanáš či Svätý Augustín. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/54/LocationAksumiteEmpire.png/220px-LocationAksumiteEmpire.png|náhľad| Kráľovstvo Aksum za svojho najväčšieho rozsahu
Dejiny kresťanstva v Afrike
Staroveký Egypt bol christianizovaný už v prvej fáze šírenia kresťanstva. S Egyptom susedilo habešské (etiópske) Aksumské kráľovstvo. Jeho kráľ, Ezana II., bol pokrstený v roku 324 a grécky otrok, sv. Frumentius, sa stal biskupom alexandrijskej cirkvi. V roku 350 Aksumské kráľovstvo rozvrátilo Núbiu, ktorá sa rozpadla na tri kráľovstvá: Nobatiu s hlavným mestom Pachoras (dnes Faras) na severe, medzi prvým a druhým Nílskym kataraktom, Makúriu s hlavným mestom Stará Dongola uprostred a Alódiu s hlavným mestom Soba (nedaleko Chartúmu) na juhu. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Christian_Nubia.png/220px-Christian_Nubia.png|náhľad| Kresťanská Núbia Zásadný zlom prišiel v roku 451 s chalcedónskym koncilom. Na ňom došlo k roztržke pravoverných dyafyzitov a afrických miafyzitov (nepresne monofyzitov). Afrika sa tak vydelila z grécko-rímskeho sveta. Najskôr bola christianizovaná Nobatia, v roku 545, v miafyzitskej forme. V roku 569 prijalo kresťanstvo kráľovstvo Alódie, opäť ako miafyzitizmus. Iba Makúria v tom istom roku prijala pravoverie.
V roku 640 dobyli arabskí moslimovia Egypt. Štáty na juh od Egypta tak stratili s Európou a teda aj zvyškom kresťanského sveta kontakt. V roku 651 sa Arabi pokúsili Núbiu dobyť, boli odrazení, ale získali tribut (zmluvou baqt ). Merkorios I. Makúrijský pred rokom 701 anektoval Nobatiu a v roku 719 Makúria konvertovala na miafyzitizmus.
Židovská kráľovná Jitka v roku 960 vyvrátila Aksumské kráľovstvo. V roku 1137 bola vláda jej potomkov ukončená, keď kráľ kráľov Mara Takla Haymanot z dynastie Zangwe založil Etiópske cisárstvo, v európskej stredovekej skomolené tradícii bájne kráľovstvo kňaza Jána. Táto povesť vznikla na základe kontaktov s križiakmi. Po roku 1171 nastáva úpadok Núbie. Kresťanskí Núbijci vydávali svoje dcéry za moslimských Arabov. Po roku 1275 nastal otvorený rozvrat, naproti tomu susedná Etiopia len v roku 1270 zmenila dynastiu: K moci sa dostala dynastia Šalamúnovcov, ktorá potom vládla až do roku 1974. V roku 1317 Makúria konvertovala na islam. V roku 1504 dobyli moslimovia posledný sudánsky kresťanský štát, Alódiu.
Súčasnosť
Kresťanské denominácie sú veľmi rozmanité – od tradičných cirkví radených k východnému pravoslávnemu spoločenstvu až po dynamicky sa rozvíjajúce letničné a charizmatické spoločenstvá. odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/71/Nebesk%C3%A1_c%C3%ADrkev_Kristova_v_Beninu.jpg/220px-Nebesk%C3%A1_c%C3%ADrkev_Kristova_v_Beninu.jpg|náhľad| Nebeská cirkev Kristova v Benine Kresťanstvo je podľa štatistík najrozšírenejším náboženstvom v súčasnej Afrike: hlási sa k nemu 49 % celej populácie kontinentu – v subsaharskej Afrike je to takmer 60 % populácie. V roku 2022 žilo v Afrike približne 685 miliónov kresťanov, čo je najväčšia množina kresťanov zo všetkých svetových kontinentov a číslo – na rozdiel od Európy – stále prudko stúpa. Africké kresťanstvo stojí na tradícii dvoch tisíc rokov, Ježiš Kristus začal svoj ľudský život útekom do Egypta (Mt 2,13-21), kde mu bola zaistená bezpečnosť a prvým egyptským biskupom sa podľa tradície iba o štyri desaťročia neskôr stal evanjelista Marek. Od čias prvých apoštolov po súčasnosť prebehli tri veľké fázy christianizácie Afriky.
Najväčšia množina afrických kresťanov je rímskych katolíkov, približne 158 miliónov veriacich. Na pravoslávie sa hlási približne 52 miliónov ľudí v Afrike, z toho 37 miliónov veriacich má etiópska ortodoxná cirkev, 10 miliónov koptská ortodoxná cirkev, takmer 3 milióny grécka ortodoxná cirkev a 2 milióny eritrejská ortodoxná cirkev. Protestantské cirkvi hlásia dohromady 409 miliónov veriacich, ktorí sa však delia do mnohých cirkví.
V Afrike vznikli unikátne teologické smery ako sú africká teológia alebo juhoafrická čierna teológia. V subsaharskej Afrike je bežným javom vyznávanie kresťanstva (alebo islamu ) a zároveň jedného z tradičných afrických náboženstiev (viacpočetná náboženská identita). Existuje veľké množstvo náboženských eklekticizmov a synkretizmov napríklad synkretizmus kresťanstva a bwiti v Gabone alebo synkretizmus vodunu a kresťanstva v Benine. Africké kresťanstvo je neoddeliteľnou súčasťou kresťanstva svetového – od samého začiatku existencie kresťanstva ho Afrika spoluutvára. Počtom kresťanov je Afrika v medzikontinentálnom porovnaní na vedúcu pozíciu. Okrem špecifického teologického pohľadu a rôznych akcentov dala Afrika svetu aj nové kresťanské cirkvi a mnohé unikátne kresťanské synkretizmy.
Mária Habsburská
Mária Habsburská (* 18. august 1505, Brusel, Svätá rímska ríša† 18. november 1558, Cigales, Kastília), známa tiež ako Mária Uhorská (kvôli sobášu), Rakúska alebo Španielska (podľa rodičov), bola manželkou českého, uhorského a chorvátskeho kráľa Ľudovíta Jagelovského.
Jej manžel bol posledným kráľom z rodu Jagelovcov na českom tróne, jej brat Ferdinand I. zahájil takmer štyristo rokov vlády svojich potomkov v českom kráľovstve.
Pôvod
Mária sa narodila v Bruseli ako výsledok dočasného milostného zblíženia Filipa I. a jeho manželky Jany Kastílskej. Jej prarodičmi zo strany otca boli cisár Maximilián I. Habsburský a jeho prvá manželka Mária Burgundská, zo strany matky španielsky kráľ Ferdinand II. Aragónsky a Izabela I.
Mária bola mladšou sestrou rímskonemeckého cisára a španielskeho kráľa Karola V. a stredoeurópskeho monarchu Ferdinanda I., sestrou francúzskej a portugalskej kráľovnej Eleonóry, portugalskej kráľovnej Kataríny a švédskej, dánskej a nórskej kráľovnej Izabely.
Pytačky Jagelovcov a Habsburgovcov
Dňa 23. júla 1503 porodila kráľovná Anna de Foix svojmu manželovi Vladislavovi Jagelovskému jeho prvého túžobne očakávaného potomka, dcéru Annu. To pomohlo uvoľniť v tej dobe už veľmi napäté vzťahy medzi budínskym kráľovským dvorom a rímskym kráľom Maximiliánom I., ktorý Vladislavovi okamžite ponúkol sobáš Anny s niektorým zo svojich vnukov. (Ferdinanda Habsburského si Anna neskôr skutočne vzala).
Návrh na dynastické spojenie našiel u kráľa Vladislava priaznivý ohlas. Po jeho vážnom ochorení sa však zdalo, že tento krok sotva pôjde presadiť mierovou cestou, lebo tzv. Uhorská "národná" strana, nechcela pripustiť, aby sa niekedy stal panovníkom v Uhorsku cudzinec. Napriek tomu Maxmilián požiadal už v polovici roka 1504 o princezninu ruku. Vladislav začal napriek odporu uhorskej šľachty vyjednávať s Habsburgovcami, s podporou kráľovnej Anny.
Dňa 1. júla 1506 sa narodilo druhé dieťa Vladislava Jagelovského a Anny z Foix, syn Ľudovít. Kráľ Vladislav mal konečne mužského dediča. Hoci bol chlapec veľmi slabý, udržal sa pri živote. Ešte skôr ako mala Mária jeden rok, bola svojím dedom Maximiliánom 20. marca 1506 zasľúbená tomuto jedinému synovi Vladislava Jagelovského.
Česká a uhorská kráľovná
Sobáše Ľudovíta s Máriou a Ferdinanda s Annou a vzájomné nástupnícke práva boli dohodnuté roku 1515 vo Viedni cisárom Maximiliánom I. Habsburským, Vladislavom Jagelovským a Žigmundom I. Starým. Za Ľudovíta sa Mária vydala 13. januára 1522 v Bude. 1. júna 1522 bola korunovaná za českú kráľovnú (za uhorskú už korunovaná bola). Mária však bola kráľovnou len štyri roky a sedem mesiacov. 29. augusta 1526 Ľudovít zomrel v bitke pri Moháči. Z manželstva sa nenarodili deti a českú a uhorskú korunu tak nakoniec získal Máriin brat Ferdinand, manžel Ľudovítovej sestry Anny.
Acha (arcibiskup)
Acha bol arcibiskup Ostrihomskej arcidiecézy približne v rokoch 10931094. Počas jeho pôsobenia bola založená záhrebská diecéza a báčska (kaločská) diecéza bola povýšená na arcidiecézu.
Mária Habsburská
Regentka v Holandsku
vľavo|náhľad|Zostarnutá Mária Habsburská Mária sa znovu nevydala a jej šanca na osobnú vládu prišla o štyri roky neskôr. Jej teta Margaréta zomrela 1. decembra 1530 a pre Máriu sa tak uvoľnila pozícia guvernérky sedemnástich nizozemských provincií.
Karol V. svoju sestru Máriu ustanovil roku 1531 za miestodržiteľku Holandska a na tomto poste zostala až do roku 1555, kedy ju vystriedal knieža Emanuel Filibert Savojský. Už na začiatku jej vlády došlo v Bruseli k povstaniu vyvolanom tlakom cisára na finančnú a vojenskú pomoc proti tureckému sultánovi. Krátko potom došlo k prírodnej katastrofe, kedy rozbúrené more strhlo hrádze a domy. Mária prestala náročnú situáciu zvládať a zrútila sa.
Karol reagoval na sestrine zrútenie a poslal jej na pomoc svojho dôverníka Charlesa de Poupet a po čase sa Mária vzchopila a jej duševný stav sa upravil. Karol jej venoval hrad Binche južne od Bruselu ako odmenu za jej služby. Mária tento hrad vedome prestavala v štýle Fontainebleau.
Bývalá regentka zomrela roku 1558 v Cigales. V poslednej vôli si priala, aby zlatý medailón v tvare srdca, ktorý kedysi nosil jej manžel, bol rozbitý a kúsky rozdané chudobným.
Termes-d’Armagnac
Termes-d’Armagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vladimír Fábry
JUDr. Vladimír Fábry (* 23. november 1920, Liptovský Svätý Mikuláš† 18. september 1961, Ndola) bol americký právnik a diplomat slovenského pôvodu.
Termes-d’Armagnac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vladimír Fábry
Pochádzal z rodiny právnika a politika Pavla Fábryho (* 1891† 1959) a jeho manželky Oľgy Viery, rod. Pálkovej (* 1895† ?). Vyštudoval gymnázium a následne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1946 pôsobil ako pracovník československej diplomatickej misie pri Organizácii Spojených národov (OSN) v New Yorku. Po komunistickom februárovom prevrate (1948) sa rozhodol zostať v Spojených štátoch, kde požiadal o udelenie štátneho občianstva.
Zahynul pri leteckej nehode, keď ako osobný tajomník sprevádzal generálneho tajomníka OSN Daga Hammarskjölda.
Termes-d’Armagnac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kľače (potok)
Kľače je krátky potok v Lúčanskej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky a je tokom IV. rádu. Preteká obcou Kľače.
Opis toku
Pramení východne od Rajca v podhorí Lúčanskej Fatry na severných svahoch Požehy, v nadmorskej výške približne Od prameňa tečie severozápadným smerom a priberá tri pravostranné prítoky. Preteká rovnomennou obcou, križuje cestu I/64 a železničnú trať Žilina – Rajec a v nadmorskej výške asi ústi do Rajčanky.
Ekova Electron 12T
Ekova Electron 12T je nízkopodlažný trolejbus vyrábaný českou spoločnosťou Ekova Electric. Prototyp bol vyrobený v roku 2017.
Konštrukcia
Ekova Electron 12T je dvojnápravový trojdverový nízkopodlažný trolejbus s dĺžkou 12 m, postavený na báze elektrobusu Ekova Electron 12. Je vybavený elektrickou výzbrojou TV Europulse od podniku Cegelec s jedným trakčným motorom s výkonom 175 kW. Ako parciálny trolejbus disponuje aj LTO (lítium titán oxid) akumulátormi, ktoré umožňujú na jedno nabitie dojazd 18 kilometrov mimo trolejové vedenie. Nabíjanie akumulátorov je vykonávané pri jazde pod trolejovým vedením.
Dejiny
V roku 2015 začala ostravská spoločnosť Ekova Electric vyrábať elektrobus Ekova Electron 12. Na základe elektrobusu postavila v roku 2017 prototyp trolejbusu Electron 12T. Voz bol verejnosti predstavený v júni toho istého roku na veľtrhu Czech Raildays v Ostrave. Prvá skúšobná jazda po Ostrave mimo areál výrobcu sa uskutočnila 31. októbra 2017. Od 21. augusta 2018 bol trolejbus v skúšobnej prevádzke s cestujúcimi v Ostrave; Dopravný podnik Ostrava mu pridelil evidenčné číslo 9986. Skúšobná prevádzka bola v Ostrave ukončená v januári 2019, prototyp následne bol bez využitia odstavený. V septembri 2019 je pre testovanie získal Dopravný podnik hl. m. Prahy, ktorý ho označil číslom 9507 a od 25. septembra 2019 prevádzkoval na linku 58. Dňa 19. marca 2020 premával v Prahe naposledy. Následne si ho od výrobcu zapožičali Plzenské mestské dopravné podniky, ktoré ho s evidenčným číslom 990 začali od 14. apríla 2020 skúšobne vypravovať na dočasnú testovaciu linku 19 Ústredný cintorín – Křimice, ktorá je obsluhovaná parciálnymi trolejbusmi Škoda.
Deloha
Deloha môže byť nesprávne (bohemizmus) alebo zastarano:
Plzeňské městské dopravní podniky
Plzeňské městské dopravní podniky (PMDP) je akciová spoločnosť, ktorá prevádzkuje mestskú hromadnú dopravu v Plzni. Spoločnosť bola založená 1. apríla 1998. Sídli na Denisovom nábreží 920/12 v Plzni. Jediným akcionárom je mesto Plzeň. Podnik je právnym nástupcom štátneho podniku Dopravní podniky statutárního města Plzně, ktorý sa transformoval na súčasnú právnu formu.
V roku 2018 spoločnosť PDMP obsluhovala 36 autobusových liniek s celkovou dĺžkou 474,91 km, 3 električkové s celkovou dĺžkou 23,9 km a 10 trolejbusových s celkovou dĺžkou 86,55 km. V roku 2018 malo DPMO 124 autobusov, 116 električiek a 100 trolejbusov, ktoré v priebehu roka prepravili vyše 115 miliónov cestujúcich.
Thory
Thory môže byť:
16 Dollars
„16 Dollars“ je ôsma skladba z albumu Beyond Hell / Above Heaven dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Skladba vyšla ako singel 24. júna 2011 cez Universal Records.
Terraube
Terraube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thou
Thou môže byť:
Thury
Thury môže byť:
David Benioff
David Benioff, rod. David Friedman, (* 25. september 1970, New York, New York, USA) je americký scenárista, producent a režisér. Je spolutvorcom a showrunnerom televízneho fantasy seriálu Game of Thrones.
Ako dizertačnú prácu napísal román The 25th Hour, ktorý bol v roku 2002 sfilmovaný pod rovnakým názvom, scenár napísal Benioff a v hlavnej role hral Edward Norton. Benioff napísal scenár historického filmu Trója (2004), v hlavnej role s Bradom Pittom, a taktiež scenár k filmu Hranice života (2005), v hlavnej role s Ewanom McGregorom. Spolupracoval aj na scenári filmu X-Men Origins: Wolverine (2009).
Spolu s Danielom B. Weissom adaptovali fantasy ságu Pieseň ľadu a ohňa amerického spisovateľa Georga R. R. Martina pre stanicu HBO. Obaja na seriáli pracujú ako showrunneri, scenáristi, producenti a Benioff jednu epizódu (3x03) aj zrežíroval.
S Weissom napísali scenár k jednej časti (9x08) komediálneho seriálu It's Always Sunny in Philadelphia.
Deep Rock Galactic
Deep Rock Galactic je kooperatívna strieľačka z pohľadu prvej osoby vyvinutá dánskym štúdiom Ghost Ship Games a publikovaná Coffee Stain Publishing. Deep Rock Galactic bol plne vydaný 13. mája 2020 pre Microsoft Windows a Xbox One po dvoch rokoch strávených v early accesse. Hra bola neskôr vydaná pre PlayStation 4 a PlayStation 5 v januári 2022 a pre Xbox Series X/S v septembri 2022.
Deep Rock Galactic sa odohráva na mimozemskej planéte Hoxxes IV, ktorej jaskyne sú bohaté na minerály, ale sú plné nepriateľských živočíchov a nebezpečného prostredia. Hráč ovláda trpasličieho baníka zamestnaného Deep Rock Galactic, intergalaktickou banskou korporáciou, ktorá posiela zamestnancov do jaskýň Hoxxes IV ťažiť suroviny. Hráči sa môžu spojiť až s tromi ďalšími trpaslíkmi na misiách na planéte, kde sa musia pohybovať v procedurálne vytvorených jaskyniach a plniť ciele pri boji s mimozemskými rojmi.
V marci 2023 bol ohlásený spinn-off Deep Rock Galactic: Survivor. Je to strieľačka od Funday Games. Jeho vydanie je naplánované na skorý prístup v roku 2023.
Hra
Deep Rock Galactic je kooperatívna strieľačka z pohľadu prvej osoby. Hra sa primárne sústreďuje na misie, ktoré sa odohrávajú v plne zničiteľných, procedurálne generovaných jaskynných systémoch. Tieto môžu mať rôznu generáciu terénu, ciele, nebezpečenstvá a nepriateľov v závislosti od zvoleného biomu a typu misie. Po pristátí v jaskyni cez orbitálny padací modul musia hráči splniť cieľ misie, ako je ťažba surovín alebo oprava opustených zariadení. Pri tom musia bojovať s nepriateľskými mimozemšťanmi, spravovať obmedzené zásoby munície a prechádzať jaskyňou. Po splnení cieľa môžu hráči spustiť extrakčnú sekvenciu, kde sa hráči musia vrátiť cez jaskyňu do únikového modulu, aby mohli bezpečne odísť spolu so všetkými nazbieranými surovinami.
Hráči môžu hrať misie sami alebo až s tromi ďalšími hráčmi. Pred začatím každej misie si hráči vyberú jednu zo štyroch hrateľných tried, tzv. class: Scout, Engineer, Gunner a Driller. Každá trieda má jedinečnú zásobu zbraní a nástrojov, čo im dáva rôzne schopnosti v boji a navigácii. Spoluprácou pri využívaní týchto rôznych schopností môžu tímy efektívnejšie prechádzať jaskyňou, plniť ciele a bojovať s nepriateľmi. Napríklad trieda Engineer môže umiestniť plošiny na steny, zatiaľ čo trieda Scout má osobný hák na priťahovanie na vzdialené objekty. Aby bolo možné ťažiť ťažko dostupné ložisko nerastov vysoko na stene, Engineer mohol umiestniť pod ložisko plošinu a Scout by sa potom mohol na ňu vytiahnuť, aby ložisko bezpečne vydoloval. Pri hraní sólo si hráči môžu zvoliť, že ich bude sprevádzať dron, ktorý im pomáha s cieľmi a bojom.
Hráči si môžu kúpiť nové zbrane, vylepšenia vybavenia a kozmetiku pre každého trpaslíka pomocou kreditov a výroby pomocou minerálov získaných z misií. Plnením výziev môžu hráči získať aj „perky“. Tieto dávajú trpaslíkom ďalšie schopnosti, ako je zvýšená rýchlosť behu. Od roku 2021 existujú sezónne podujatia, v ktorých si hráči môžu odomknúť predmety prostredníctvom bezplatného battle pass systému.
Ohlasy
Early Access verzia Deep Rock Galactic bola dobre prijatá kritikmi, ktorí chválili atmosféru hry a náročné úrovne. Viacerí recenzenti porovnávali časti zážitku s Left 4 Dead. Plná verzia hry vyšla 13. mája 2020. Na Metacritic má hra skóre 85, čo naznačuje „všeobecne priaznivé recenzie“. Od januára 2023 mala hra na Steame viac ako 145 000 používateľských recenzií a hodnotenie „Overwhelmingly Positive“.
Nicovi Reubenovi z Rock, Paper, Shotgun sa páčilo, ako sa triedy hry dobre spojili a každá z nich bola použiteľná pre kooperáciu. Matt Miller z Game Informer ocenil, ako jedinečné sekundárne ciele dodali hre dynamiku rizika a odmeny.
Ghost Ship Games uviedli, že Deep Rock Galactic predal viac ako 2 milióny kusov do januára 2021, 3 milióny predajov do novembra 2021, 4 milióny kópií do júna 2022 a 5,5 milióna kópií do januára 2023
V marci 2021 získali Ghost Ship Games a Coffee Stain Publishing ceny Indie Game of the Year a Excellence in Multiplayer na South by Southwest.
Thoux
Thoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tilly
Tilly môže byť:
Georges Braque
Georges Braque (* 13. máj 1882, Argenteuil, Francúzsko† 31. august 1963, Paríž) bol významný francúzsky maliar, sochár, tlačiar a autor koláží. Jeho najvýznamnejším vkladom do dejín umenia bol rozvoj kubizmu, o ktorý sa zaslúžil spoločne s Pablom Picassom.
Mladosť
Jeho otec ako aj starý otec boli obidvaja amatérski umelci a vlastníci prosperujúcej firmy venujúcej sa maliarstvu-natieračstvu. V roku 1890 sa rodina presťahovala do obce Le Havre, ktorá bola v tom čase jedným z hlavných centier impresionizmu. Georges sa ako dieťa okrem školy venoval aj športu, vrátane boxu. Učil sa taktiež hrať na flautu. Ako 15-ročný nastúpil na večerné vzdelávacie kurzy na akadémii v Le Havre, kde sa venoval výtvarnému umeniu. Ako 17-ročný odišiel zo školy, aby získal prax ako maliar-natierač a bytový dizajnér najprv v Le Havre, potom v Paríži. Počas praxe si zlepšil maliarske zručnosti a osvojil techniky, ktoré neskôr využil počas svojej umeleckej kariéry. Po ročnej vojenskej službe sa rozhodol stať sa maliarom. Medzi rokmi 1902 a 1904 študoval na súkromnej akadémii v Paríži a krátko aj na parížskej École des Beaux-Arts. Počas voľného času pravidelne navštevoval Louvre, v ktorom obdivoval predovšetkým egyptské a antické grécke umenie.
Fauvizmus
Veľký vplyv na Braqua mala návšteva parížskeho Salon d’Automne v roku 1905, kde sa prvý krát oboznámil s maľbami označenými názvom Les Fauves, ktorých štýl je v dejinách umenia známy ako fauvizmus. V nasledujúcich rokoch sa stal fauvistom, pričom tvoril v belgických Antverpách a potom na francúzskom stredomorskom pobreží neďaleko Marseille, v L'Estaque a La Ciotat. Maľuje krajinky s výraznými obrysmi a kontúrami. Je ovplyvnený skôr Cézannom ako van Goghom. V roku 1907 maľoval krajinky, v ktorých sa zjavujú priamky, geometrické štruktúry, menej husté farby, ľahké nánosy.
Analytický kubizmus
Nie je možné s určitosťou povedať, ktorý z dvojice Braque - Picasso bol hlavným vynálezcom revolučného kubistického štýlu, pretože v čase ich spolupráce si vymieňali nápady a konzultovali spolu svoju tvorbu takmer denne. Picasso poskytol so svojimi proto-kubistickými maľbami počiatočný oslobodzujúci šok. Bol to však Braque, hlavne kvôli jeho obdivu k Cézannovi, ktorý priniesol sklon ku geometrickým formám. V lete roku 1908 maľoval v južnom Francúzsku sériu radikálne inovatívnych plátien, z ktorých najslávnejšie sú Domy v L'Estaque. Tieto diela odrážajú vplyv Cézanna, pre ktorého bol L'Estaque obľúbeným miestom na maľovanie, a jeho redukciu objektov na valcovité a geometrické formy. Po tom, ako boli tieto radikálne diela odmietnuté na výstave Salon d'Automne, mal Braque na jeseň prehliadku v Kahnweilerovej galérii. Tu došlo k prvým zmienkam o „kockách“ od parížskeho kritika Louisa Vauxcellesa. Prvá Braquova samostatná výstava sa konala od 9. do 28. októbra 1908 pod Apollinairovým patronátom. Tvorili ju najmä krajinky ale aj zátišia s hudobnými nástrojmi - významná kubistická téma.
Počnúc rokom 1911 sa Braque spojil, ako povedal neskôr, s Picassom, akoby boli horolezcami, ktorí boli "spoločne uviazaní na jednom lane". Spoločne dosiahli vrchol štýlu, ktorý sa nazýva analytický kubizmus. Diela Braqua a Picassa, ktoré vznikli počas týchto rokov, sú prakticky zameniteľné a ani ich nepodpisovali. Umelci rozobrali povrch a odstránili tradičnú perspektívu, čo malo za následok preplnené plátna s predmetmi zobrazených tak rozbite, že ich bolo takmer nemožné vnímať. Toto formálne rozdelenie tvarov a priestorov spolu so šokujúcou tlmenou paletou vytvorilo pomerne abstraktné umenie - veľmi rozdielne od všetkého, čo bolo v dejinách maľby dosiaľ namaľované. Príkladom je Braqueov muž s gitarou: farby sú hnedé, sivé a zelené, obrazový priestor je takmer plochý, rozmnožujú sa pohľady a zdroje svetla, rozbíjajú sa kontúry. Do kubistického hnutia priniesol zmysel pre analýzu, súzvuk tónov, eleganciu a ohybnosť v línii. Jeho maľba sa vyznačovala jednotou, súdržnosťou, striedmosťou ale vzácnou krásou tónov - olejových čiernych, sivých, béžových, zelených, bielych, ktoré aj pri malom lesku pôsobia tajomne. Práve jemu kubizmus vďačí za svoj analytický charakter.
Prvá svetová vojna
Po vypuknutí prvej svetovej vojny vstúpil do armády ako seržant pechoty. V roku 1914 bol dvakrát vyznamenaný za statočnosť. V roku 1915 utrpel vážne poranenie hlavy. Nasledoval niekoľko mesačný pobyt v nemocnici a dlhá doba rekonvalescencie doma v Sorgues. Počas tohto obdobia sa venoval aforizmom, ktoré mal vo zvyku čmárať na okraj svojich kresieb. V roku 1917 bola uverejnená zbierka týchto výrokov, ktorú zostavil jeho priateľ básnik Pierre Reverdy, ako „Myšlienky a úvahy o maľovaní“. Po prepustení z ďalšej vojenskej služby sa umelec v roku 1917 znovu pripojil ku kubistickému hnutiu, ktoré bolo ešte stále v jeho syntetickej fáze. On a Picasso však už nikdy viac nespolupracovali tak intenzívne ako v minulosti. V rokoch 1917 - 1918 Braque namaľoval, čiastočne pod vplyvom svojho priateľa a kubistického maliara španielskeho pôvodu Juana Grisa, dielo Hudobníčka. Rýchlo sa však vzdialil od strohej geometrie smerom k tvarom zmäknutým voľným kreslením a voľnejším štetcom, ako je vidieť v Zátiší s hracími kartami (1919). Od tejto chvíle sa jeho štýl prestal vyvíjať metodickým spôsobom, ako to bolo počas predchádzajúcich fáz kubizmu. Braque pokračoval sériou osobných variácií štylistického dedičstva bohatých rokov pred prvou svetovou vojnou.
Medzivojnové obdobie
V 20. rokoch 20. storočia bol Braque prosperujúcim, dobre zavedeným modernistickým majstrom a súčasťou kultúrnych kruhov medzivojnovej francúzskej spoločnosti. V roku 1922 opäť pracoval v Paríži. V roku 1922 premiestnil štúdio z Montmartre do Montparnasse a o tri roky neskôr sa presťahoval do nového domu na ľavom brehu Seiny, ktorý pre neho navrhol modernistický architekt Auguste Perret. V rokoch 1923 a 1925 mal provízie od veľkého baletného režiséra Sergeja Diaghileva za návrh javiskových súprav. V roku 1930 získal vidiecke sídlo v obci Varengeville, na pobreží Normandie neďaleko Dieppe. Jeho obrazy počas týchto rokov možno podľa ich štylistickej rozmanitosti najľahšie klasifikovať na základe predmetu. Od roku 1922 do roku 1926 maľoval sériu pohanských žien, ktoré prinášali ovocie. V roku 1931 Braque prevzal nové médium vyjadrenia: biele kresby vyrezávané na sadrových doskách natieraných čiernou farbou, pripomínajúcich starogrécke hrnčiarske vzory. Neskôr v 30. rokoch začal sériu figurálnych obrazov - príkladmi sú Le Duo a Maliar a jeho model. Počas druhej svetovej vojny vytvoril zbierku malých, zvyčajne plochých dekoratívnych sôch v štýle pripomínajúcom staroveké Grécko a sústreďujúcich sa na nejasné mytologické témy.
Namíbijské národné futbalové mužstvo
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1976. Namíbia sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na Africkom pohári národov sa predstavili trikrát v rokoch 1998, 2008 a 2019 vo všetkých prípadoch skončili už v skupine.
Externé zdroje
https://www.namibian.com.na/The-Namibian/Sport/Football
Tieste-Uragnoux
Tieste-Uragnoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tocqueville
Tocqueville môže byť:
Torcy-le-Grand
Torcy-le-Grand môže byť:
Pracovná zmluva
Pracovná zmluva je podľa slovenského Zákonníka práce dokument (zmluva), ktorý zakladá pracovný pomer. Uzatvára sa písomnou formou medzi zamestnancom a zamestnávateľom.
Pracovná zmluva podľa súčasného slovenského Zákonníka práce
Zákonník práce upravuje pracovnú zmluvu nasledovne:
§ 42
''(1) Pracovný pomer sa zakladá písomnou pracovnou zmluvou medzi zamestnávateľom a zamestnancom. Jedno písomné vyhotovenie pracovnej zmluvy je zamestnávateľ povinný vydať zamestnancovi.''
(2) Ak osobitný predpis ustanovuje voľbu alebo vymenovanie ako predpoklad vykonávania funkcie štatutárneho orgánu alebo vnútorný predpis zamestnávateľa ustanovuje voľbu alebo vymenovanie ako požiadavku vykonávania funkcie vedúceho zamestnanca v priamej riadiacej pôsobnosti štatutárneho orgánu, pracovný pomer s týmto zamestnancom sa zakladá písomnou pracovnou zmluvou až po jeho zvolení alebo vymenovaní.
§ 43
''(1) V pracovnej zmluve je zamestnávateľ povinný so zamestnancom dohodnúť podstatné náležitosti, ktorými sú:
(2) Zamestnávateľ v pracovnej zmluve uvedie okrem náležitostí podľa odseku 1 aj ďalšie pracovné podmienky, a to výplatné termíny, pracovný čas, výmeru dovolenky a dĺžku výpovednej doby.
Nová Říše (prírodná pamiatka)
Nová Říše je prírodná pamiatka ev. č. 5721 v okrese Jihlava. Správa AOPK ČR. Rozkladá sa 2,5 km severozápadne od Novej Ríše. Súčasťou prírodnej pamiatky je Vodní nádrž Nová Říše. Nachádza sa na katastrálnych územiach mestečka Nová Říše, obce Vystrčenovice a základnej sídelnej jednotky Rozsíčky u Telče.
Popis
Stredom prírodnej pamiatky je rovnomenná priehradná nádrž s relatívne čistou vodou, miestami s porastami vodných makrofytov. Nádrž, ktorú spravuje Povodie Moravy, sa nachádza na Olšanskom potoku, kde pôvodne žili pstruhy.
Pracovná zmluva
§ 43
(4) V pracovnej zmluve možno dohodnúť ďalšie podmienky, o ktoré majú účastníci záujem, najmä ďalšie hmotné výhody.
(5) Ak je miesto výkonu práce v cudzine, zamestnávateľ v pracovnej zmluve ďalej uvedie
(6) Informácie uvedené v odseku 5 sa poskytnú zamestnancovi len vtedy, ak čas zamestnania v cudzine presiahne jeden mesiac.
§ 44
''(1) Ak písomná pracovná zmluva neobsahuje podmienky ustanovené v § 43 ods. 2, 4 a 5, je zamestnávateľ povinný najneskôr do jedného mesiaca od vzniku pracovného pomeru vyhotoviť zamestnancovi písomné oznámenie obsahujúce tieto podmienky.''
(2) Ak sa má pracovný pomer skončiť pred uplynutím jedného mesiaca od nástupu do zamestnania, musí zamestnávateľ zamestnancovi vydať písomné oznámenie o prijatí do zamestnania najneskôr do skončenia pracovného pomeru.
(3) Ak je miesto výkonu práce v cudzine, zamestnávateľ je povinný písomné oznámenie o prijatí do zamestnania vydať pred odchodom zamestnanca do cudziny.
§ 45
(1) V pracovnej zmluve možno dohodnúť skúšobnú dobu, ktorá je najviac tri mesiace, a u vedúceho zamestnanca v priamej riadiacej pôsobnosti štatutárneho orgánu alebo člena štatutárneho orgánu a vedúceho zamestnanca, ktorý je v priamej riadiacej pôsobnosti tohto vedúceho zamestnanca, je najviac šesť mesiacov.
(2) Skúšobná doba sa predlžuje o čas prekážok v práci na strane zamestnanca.
(3) Skúšobná doba sa musí dohodnúť písomne, inak je neplatná.
(4) Skúšobnú dobu nie je možné dohodnúť v prípade opätovne uzatváraných pracovných pomerov na určitú dobu.
§ 54
Dohoda o zmene pracovných podmienok ''Dohodnutý obsah pracovnej zmluvy možno zmeniť len vtedy, ak sa zamestnávateľ a zamestnanec dohodnú na jeho zmene. Zamestnávateľ je povinný zmenu pracovnej zmluvy vyhotoviť písomne.''
§ 56
''Pred uzatvorením dohody o zmene pracovných podmienok podľa § 54 ...je zamestnávateľ povinný zabezpečiť jeho lekárske vyšetrenie v prípadoch ustanovených osobitným predpisom. Úhradu za poskytnutú zdravotnú starostlivosť nemožno od zamestnanca požadovať.''
Ďalej pozri v článku pracovný pomer.
Pracovná zmluva v minulosti
Treba poznamenať, že v najstaršej dobe sa v Uhorsku (podobne aj v Rakúsku a inde) pod pojem pracovná zmluva zahŕňalo aj to, čo dnes označujeme ako zmluva o dielo. Zmluva o dielo (locatio conductio operis) síce de facto existovala už dávno (napr. ako zmluva o spracovanie hnuteľností alebo dopravná zmluva), ale staršie zákonodarstvo, judikatúra a literatúra túto zmluvu ako samostatný zmluvný typ nepozná.
Torpes
Torpes môže byť:
Torfou
Torfou môže byť:
Čas malín
Čas malín je štúdiový album slovenského speváka Pavla Hammela a skupiny Prúdy. Tento album vydalo v roku 1981 hudobné vydavateľstvo Opus.
V roku 2000 vyšla cez vydavateľstvo Bonton albumu reedícia. Táto verzia obsahovala ako bonusy štyri nahrávky. Medzi nimi je aj pieseň „Čas malín“, ktorá, napriek tomu, že bola titulná, v čase vydania na albume nebola a vyšla len na singli. V tom období sa s Pavlom Hammelom v štúdiu aj na pódiach striedalo viacero hudobných skupín a tak sa stalo, že spolu s titulným albumom a s bonusmi na verzii z roku 2000, sú medzi účinkujúcimi rôzne mená hudobníkov z vtedy existujúcich skupín. Nájdeme medzi nimi okrem aktuálnej zostavy Prúdov, ale aj veteránov vtedajšej hudobnej scény, skupinu Burčiak (ktorým Hammel v tom čase prispel na album Pop Scop), či mladý začínajúci V.V. Systém s devätnásťročným Andrejom Šebanom. V tejto zbierke nahrávok, ktorých výhradnými autormi sú prvýkrát Pavol Hammel a Boris Filan, je niekoľko vo svojej dobe často hrávaných pesničiek. Okrem titulnej skladby sú to piesne „Cirkus leto“, „Chlapci z mesta“, „ZRPŠ“ a spomedzi bonusov napríklad ešte aj „Prvý bozk“.
Tournemire
Tournemire môže byť:
Jailbreak (album)
Jailbreak je šiesty štúdiový album írskej rockovej skupiny Thin Lizzy, ktoré vyšlo 26. marca 1976. V USA zaznamenal komerčný prelom; ako single vyšli skladby „Jailbreak“ a „The Boys Are Back in Town“, nakoniec najväčší hit Thin Lizzy.
Broskyňová ulica (Bratislava)
Broskyňová ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa broskyne.
Buštěhradská železnica
náhľad|Sieť Buštěhradskej železnice Buštěhradská železnica (, skratka B.E.B. z nemeckého Buschtěhrader Eisenbahn) bola privátna železničná spoločnosť na území Čech. Spoločnosť prevádzkovala v rokoch 1855 – 1922 sieť železníc v severozápadných Čechách. Jej sieť spájala Krušné hory a Podkrušnohorie s Prahou.
História
náhľad|Stanica Křímov, opustená trať do [[Reitzenhainu (2007)]] náhľad|Krušovický pivovar prepravoval pivo v chladiacich vozoch BD (železničné múzeum Lužná u Rakovníka; 2008) Rozvoj ťažby uhlia na Kladensku v polovici 19. storočia vyvolal požiadavku nahradiť doteraz fungujúcu konskú železnicu výkonnejším dopravným prostriedkom. Z tohto dôvodu bola v roku 1852 založená Buštěhradská železničná spoločnosť, ktorá od 1. januára 1855 dostala koncesiu na prevádzkovanie parostrojnej železnice, ktorej meno bolo odvodené od Buštěhradu. V tamojšom zámku malo administratívne centrum jedno panstvo z majetku cisára Ferdinanda, preto sa niekedy usudzuje, že práve preto bola táto dráha pomenovaná ako Buštěhradská. Pravdou však je, že Kladno bolo v čase vzniku malým mestečkom, pokým Buštěhrad bol oveľa známejší.
Torcy-le-Petit
Torcy-le-Petit môže byť:
Jailbreak (album)
Zoznam skladieb
Všetko napísal Phil Lynott, výnimky sú uvedené.
Buštěhradská železnica
História
3. marca 1872 sa začala prevádzka na úseku Smíchov - Hostivice, čím BD získala nové spojenie s Prahou, ktoré bolo navyše sklonovo priaznivejšie, než dejvická vetva. V pôvodných plánoch bolo postaviť na Smíchove novú, reprezentatívnu stanicu, no od jej výstavby sa upustilo a využívala sa provizórna stanica severného nástupišťa. Myšlienka nádražia v tejto lokalite ožila po takmer 130 rokoch v roku 2010 pri výluke električkových tratí v oblasti Motola a Řep, kedy bola zriadená na konci jednej z koľají bývalej nákladnej stanice zastávka Na Knížecí.
1. augusta 1872 začala BD prevádzku na 57,7 km dlhom jednokoľajovom úseku z Chomutova do Vejprt s odbočkou Křímov - Nová Ves s napojením na saskú železničnú sieť v Reitzenhaine. 1. marca 1873 bol uvedený do prevádzky 12 km úsek Chomutov - Kadaň - Prunéřov. Aj v nasledujúcich rokoch bola sieť postupne rozširovaná, až v roku 1891 dosiahla svojej najväčšej dĺžky - 465 km.
Jailbreak (album)
Remastrovaná edícia
Dňa 24. januára 2011 vyšla nová remastrovaná a rozšírená verzia albumu Jailbreak. Toto nové vydanie bola dvoj-CD sada s pôvodným albumom na disku 1 a bonusovým materiálom na disku 2. Zadný obal pôvodného vydania na vinyle obsahoval krátky príbeh, ktorý tiež pretlačili v niektorých vydaniach novej deluxe edície.
Buštěhradská železnica
História
Už pred 1. svetovou vojnou sa uvažovalo o zoštátnení BD. V roku 1918 sa ocitli trate BD na území novozaloženého Česko-Slovenska, ktoré zoštátňovanie tratí uprednostňovalo. 1. januára 1923 bola BD zákonom zoštátnená a jej trate sa stali súčasťou ČSD.
Vozidlá
Z lokomotív BD sa zachovali dve v zbierkach Národného technického múzea - lokomotíva Kladno z roku 1855 je najstaršou dochovanou lokomotívou v Čechách a bývalá IIIa 272 (ČSD 324.391) ako nepojazdný exponát je v súčasnosti v múzeu v Lužnej pri Rakovníku. Ďalej sa zachoval stroj 300.619, ktorý je v súčasnej dobe tiež v Lužnej.
Tréméven
Tréméven môže byť:
Kresťanskodemokratická mládež Slovenska
Kresťanskodemokratická mládež Slovenska, skratka KDMS, je občianske združenie, mládežnícka politická organizácia, pracovne naviazaná na Kresťanskodemokratické hnutie. KDMS má vlastnú právnu subjektivitu a nie je súčasťou KDH. S KDH spolupracuje, keďže ho považuje za jedinú etablovanú kresťanskodemokratickú stranu, ktorá združuje najväčšie množstvo angažovaných kresťanov vo všetkých regiónoch.
Organizácia vznikla po ustanovujúcom sneme v Žiline 5. mája 1990 a zápise do registra občianskych združení v auguste 1990 ako najstaršia fungujúca slovenská mládežnícka organizácia. KDMS združuje mladých ľudí so zmyslom pre kresťanské, národné a občianske princípy. Cieľom organizácie je politické vzdelávanie a rozvíjanie záujmu o politiku u mladých ľudí. Jadro pestrých aktivít sa orientuje na aktuálne spoločensko-politické témy. Pôsobí na domácej, ako aj na zahraničnej scéne mládežníckej politiky. KDMS je jedinou slovenskou organizáciou, ktorá je členom európskej mládežníckej organizácie YEPP, rovnako je členom stredopravej aliancie mládežníckych politických organizácií International Young Democrat Union. KDMS je tiež členom Rady mládeže Slovenska a Fóra kresťanských inštitúcií.
Dejiny
Organizácia vznikla v roku 1990. Impulzom pre založenie kresťansko-demokratickej mládežníckej organizácie na Slovensku bola výzva slovenských kresťanských intelektuálov pod vedením Jána Čarnogurského. Mladí ľudia po celej krajine začali spontánne vytvárať kluby, ktoré vznikali v snahe prezentovať názory a postoje mladých na verejné otázky. KDMS sa oficiálne inštitucionalizovala so žilinským snemom v máji 1990. Spočiatku do roku 1992 fungovala nevyjasnene medzi dvoma rôznymi politickými stranami – KDH a Kresťanskou sociálnou úniou. KDH vo svojich začiatkoch spolupracovalo tiež s Občiansko-demokratickou mládežou. Od roku 1991 organizuje KDMS vždy v lete stretnutie kresťanskej mládeže v Mýte pod Ďumbierom, resp. okolitých obciach, a tradičný výstup na Ďumbier. V roku 2002 účastníci výstupu na Ďumbier osadili nový vrcholový kríž.
V roku 2005 KDMS spolu s ODM a Novou generáciou podporili vysokoškolskú reformu ministra školstva Martina Fronca. V roku 2008 KDMS utrpela rozkolom v KDH a vznikom novej strany Konzervatívni demokrati Slovenska (KDS), keďže časť vtedajších členov prešla ku KDS a v KDMS ostalo iba asi 200 členov. Organizácia naopak rástla v 10. rokov 21. storočia, kedy mala k roku 2015 asi 400 členov.
V roku 2018 KDMS kritizovala pomalý pokrok pri rekonštrukciách vysokoškolských internátov za vlády koalície na čele so Smerom-SD. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidovali členovia KDMS na kandidátnej listine KDH, najvyššie Milan Kabina z 11. miesta. Pred snemom KDH v lete 2020 KDMS podporilo ako kandidáta na predsedu Milana Majerského.
Ťažiskové aktivity
Deklarovaným cieľom KDMS je vychovávať novú generáciu konzervatívnych a kresťanských lídrov, v rámci toho rozvíjať vzdelanie, záujem o politiku a schopnosť meniť veci. Špecializuje sa na neformálne vzdelávanie a diskusie s odbornými hosťami. Ako hlavné priority si určuje právny a prosperujúci štát, kde má každý priestor na sebarealizáciu. Táto vízia stojí na štyroch "S" pilieroch: sloboda, spravodlivosť, solidarita a subsidiarita. Od 10. rokov 21. storočia sa ťažisko komunikácie KDMS presunulo na sociálne siete, kde organizácia komunikuje svoje názory a aktivity.
Pod svojou hlavičkou vedie viacero aktivít ako festival Ďumbier, Dobrý nápad, Politická akadémia žien pod vedením europoslankyne Miriam Lexmann, Komunálna akadémia či Mládežnícke fórum kresťanskej demokracie.