cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Weimarská republika
Weimarská republika je označenie pre historické štádium Nemecka po páde monarchií v Nemecku v roku 1918 až do nástupu nacistov k moci v roku 1933. Napriek tomu, že oficiálny názov Nemecka aj naďalej znel Nemecká ríša (Deutsches Reich), išlo o úplne republikánsky spolkový štátny útvar s demokratickou spolkovou ústavou, prijatou v roku 1919 vo Weimare, kde sa po januárových voľbách roku 1919 zišiel 6. februára toho roku prvý skutočne demokraticky zvolený parlament v nemeckej histórii. Od tohto mesta je tiež odvodené označenie pre toto obdobie. Metropolou Nemecka však zostal aj naďalej Berlín. Hlavou štátu bol ríšsky prezident. Na čele legislatívy stál dvojkomorový parlament (Národné zhromaždenie) skladajúce sa z ríšskeho snemu a ríšskej rady. Na čele exekutívy stála ríšska vláda, vedená ríšskym kancelárom, ktorého vymenoval ríšsky prezident.
Dôsledky porážky Nemecka v prvej svetovej vojne
28. júna 1919 podpísali zástupcovia weimarskej republiky v Paríži Versaillskú zmluvu. Podľa mierovej zmluvy bolo Francúzsku navrátené Alsasko-Lotrinsko ; Belgicku postúpené územie Moresnetu a po plebiscite aj Eupen a Malmédy (celkovo ); Poľsku väčšina Poznaňska a Západného Pruska, časť Sliezska a nepatrná časť Východného Pruska (celkovo ); Česko-Slovensku Hlučínsko ; Gdansk s okolím bol premenený na nezávislé Slobodné mesto Gdansk pod patronátom Spoločnosti národov; severná časť Východného Pruska, Klajpeda s okolím  sa stala autonómnou časťou Litvy. Neskôr došlo aj k úprave hraníc s Dánskom, ktoré získalo po plebiscite severnú časť Šlezvicka (moderný dánsky okres Južné Jutsko), celkovo. Sársko o rozlohe bolo na 15 rokov odovzdané do správy Spoločnosti národov a výnosy jeho baní postúpené Francúzsku. Porýnie bolo demilitarizované a dočasne okupované víťaznými štátmi. Súčasne Nemecko stratilo všetky svoje kolónie. Územie Nemecka sa tak zmenšilo o na  a navyše bolo postihnuté mimoriadne ťaživými vojnovými reparáciami.
Územné členenie
Územie weimarskej republiky bolo spolkovým štátom, zloženým zo začiatku zo všetkých pôvodných spolkových krajín predchádzajúceho Nemeckého cisárstva, ktoré sa stali republikami s nemeckým označením Slobodný štát (Freistaat), prípadne Ľudový štát (Volksstaat), či Slobodný ľudový štát (Freie Volksstaat). Neskôr došlo ku zmenšeniu počtu spolkových krajín.
Spolkové krajiny weimarskej republiky v rokoch 1920 – 1933
S výnimkou Durínska, ktoré vzniklo až 1. mája 1920, Gothy a Koburgu (tieto dva štáty existovali v rokoch 1918 – 1920), existovali všetky tieto štáty už pred rokom 1918. Údaje k tabuľke zodpovedajú obdobiu od 1. mája 1929, kedy bol Slobodný štát Valdek začlenený do Slobodného štátu Pruska. Sársko ktoré vzniklo roku 1919 vyčlenením častí území Bavorska a Pruska, bolo spravované Spoločnosťou národov a nemalo postavenie spolkovej krajiny Nemecka, aj keď malo vlastný krajinský snem (tu nazývaný krajinská rada).
Údaje o Slobodnom štáte Valdeku pripojenom k Prusku v dvoch fázach
Tento spolkový štát sa stal súčasťou Pruska 1. mája 1929
Spolkové krajiny weimarskej republiky existujúce iba do 3. apríla 1919
Zlúčením týchto štátov vznikol 4. apríla 1919 Ľudový štát Reuss
Spolkové krajiny weimarskej republiky existujúce iba do roku 1920
Zlúčením šiestich z nich vznikla 1. mája 1920 Krajina Durínsko, zatiaľčo Slobodný štát Koburg sa stal 1. júla 1920 súčasťou Bavorska.
Fontaine (Aube)
Fontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 290 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chránených území v okrese Sobrance
Toto je zoznam chránených území v okrese Sobrance aktuálny k roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Sobrance.
63 Ausonia
63 Ausonia je planétka s priemerom 108 km, ktorú objavil Annibale de Gasparis 10. februára 1861.
E71
E71 môže byť:
Auriébat
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Farnosť (cirkev)
Farnosť je určité spoločenstvo veriacich, o ktoré sa stará farár, pod dohľadom diecézneho biskupa. Farnosť je miesto, kde sa veriaci zhromažďujú na slávenie nedeľnej bohoslužby vo farskom kostole, alebo vo filiálnych kostoloch. Farár vedie evidenciu o príslušníkoch svojej farnosti (farníkoch) – vedie matriku pokrstených, matriku sobášených i matriku zomrelých. Cirkevnoprávnu jurisdikciu má farár nad celým územím farnosti, ktorú spravuje. Túto jurisdikciu môže delegovať (napr. na úkon sobáša) na iného kňaza.
NGC 4330
NGC 4330 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. apríla 1852.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
2193 Jackson
2193 Jackson je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavil H. E. Wood 18. mája 1926.
Livina (prítok Bebravy)
Livina je vodný tok pretekajúci územím okresov Trenčín, Bánovce nad Bebravou a Partizánske. Je to pravostranný prítok Bebravy, má dĺžku a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Považskom Inovci na južných svahoch vrchu Inovec v nadmorskej výške približne
Opis toku
Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, priberá prvý prítok zľava spod Močiarov a neskôr sprava z oblasti Zvadlivého. Potom vteká do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Nitrianska pahorkatina. Tu sa stáča na juhozápad, priberá prítok z pravej strany z doliny Dolná Nová hora (Novohorský potok; ), prudko mení smer toku opäť na juhovýchod, preteká obcou Zlatníky a výrazne rozširuje svoje koryto. Ďalej preteká cez Malé Hoste, okrajom Veľkých Hostí a v blízkosti Libichavy. Na území obce Šišov vytvára niekoľko ohybov a mení smer toku najprv na východ, zľava priberá Libichavský potok, následne vytvára dve pravouhlé zákruty a na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom popri obci Chudá Lehota. Opäť sa ohýba v pravom uhle a na krátkom úseku tečie severovýchodným smerom k obci Borčany. Následne sa stáča na východ, z ľavej strany priberá Višňovú, opätovne vytvára niekoľko ostrých zákrut pri obci Livinské Opatovce a neďaleko susednej obce Livina ústi do Bebravy.
Ústie
Do Bebravy ústi východne od obce Livina v nadmorskej výške cca
Obce
Livina preteká cez katastrálne územie týchto obcí:
Michal Karin
Michal Karin, vlastným menom Michal Knechtsberger (* 30. marec 1908, Bratislava – † 27. november 1988, tamže) bol slovenský klavirista, dirigent, klavírny pedagóg.
Životopis
Štúdium klavíra absolvoval v roku 1928 na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave u Frica Kafendu a v rokoch 1936-1938 v majstrovskej triede vo Salzburgu.
V tridsiatych rokoch pôsobil v rozhlase (Ostrava, Brno), a spolupracoval na výbere repertoáru, úprave aranžmánov a ako korepetítor s viedenským ženským orchestrom Die Wiener Walzermädeln až do jeho rozpustenia v roku 1938. V rokoch 1939-1945 bol šéfdirigentom orchestra Slovenského rozhlasu a členom komornej rady Hudobnej komory zriadenej Ministerstvom školstva a národnej osvety (spolu s Fricom Kafendom, Alexandrom Moyzesom, Robertom Mrázom). Po skončení druhej svetovej vojny si zmenil priezvisko na Karin a pokračoval v umeleckej činnosti ako dirigent, od 1950 ako koncertný majster. V rokoch 1953-1973 bol sólistom Slovenskej filharmónie, v rokoch 1954-64 viedol Trio Slovenskej filharmónie. V rokoch 1951-1963 pôsobil ako klavírny pedagóg na konzervatóriu, v rokoch 1952-1957 a 1969-1973 na Hudobnej fakulte Vysokej školy múzických umení.
Počas dlhoročnej koncertnej činnosti vystúpil ako sólista a klavírny sprevádzač takmer vo všetkých európskych štátoch. Naštudoval široký repertoár z diel svetových i domácich skladateľov. Nahrával v rozhlase, na gramoplatne, vystupoval v televízii. Venoval sa tiež skladateľskej činnosti a revízii klavírnych diel.
Evanjelické lýceum v Levoči
Evanjelické lýceum v Levoči je dvojposchodová budova pochádzajúca z 14. storočia. V 17. storočí ju vlastnil levočský kronikár Gašpar Hain, ktorý ho daroval evanjelickej cirkvi a tak sa doňho roku 1796 presťahovalo Evanjelické lýceum. Dnes v ňom sídli Múzeum výtvarnej kultúry na Spiši, to je súčasťou Spišského múzea SNM v Levoči. V registri NKP je ako kultúrna pamiatka pod číslom ÚZPF 2929/1
Budova
Je to trojpodlažná renesančná, pôvodne gotická budova so zachovanými kamennými článkami. Interiér budovy je zdobený nástennými maľbami a je tu aj krásny renesančný portál z roku 1530. Je jedným z najpôsobivejších meštianskych domov na námestí. Zmeny a opravy boli v 15. storočí, roku 1530, v 2. polovici 16. storočia, v 17. storočí, v rokoch 1793 – 96 a v 3. tretine 20. storočia.
Tatra T6
Tatra T6 je električka českého výrobcu ČKD Tatra Praha. Bola pokračovateľom typu Tatra T5.
Vozne mali celooceľovú zváranú konštrukciu s veľkými bočnými oknami a vysokým stropom. Už od výroby boli vybavené poloautomatickými spriahadlami ESW, ktoré umožňovali jazdu dvoch vozňov s odberom elektrického prúdu cez jediný zberač. Steny a strop interiéru boli pokryté umakartom a sololitom, pre vodiča slúžila kabína s posuvnými dverami a veľkým prístrojovým panelom.
Na Slovensku je v premávke modifikácia Tatra-ČKD T6A5
Fontaine-les-Grès
Fontaine-les-Grès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 857 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Vytrvalostné preteky žien na 15 km
Vytrvalostné preteky žien na 15 km na MS v biatlone 2013 sa uskutočnili 13. februára 2013. 118 pretekárok súťažilo na okruhu dlhom 15 km.
Results
Preteky začali o 17:15.
Estakáda Považská Bystrica
Estakáda Považská Bystrica je mestská diaľničná estakáda, ktorá prechádza priamo mestom Považská Bystrica. Je súčasťou úseku diaľnice D1 Sverepec – Vrtižer. Po dokončení výrazne odľahčila dopravnú situáciu v meste, pretože cez mesto prechádzala doprava z D1.
Dizajn mosta v mestskej zástavbe dotvára večerné osvetlenie a sivo-zelený náter betónových konštrukcií. Estakáda získala ocenenie Stavba roka 2010.
Výstavba
S dĺžkou 968,73 m je estakáda najdlhším mostným dilatačným celkom na Slovensku. Most má 10 polí pričom najväčšie polia majú rozpätie 122 m. Je prvým diaľničným mostom na Slovensku, ktorého nosná konštrukcia nesie celý diaľničný profil, a v priečnom smere ju podopiera iba jedna podpera.
Proces prípravy prebiehal od roku 2001, keď bol okrem mosta zvažovaný aj tunelový variant. Výstavba prebiehala technológiou vysúvania mostovky. Najprv bolo postavených sedem mostných pylónov, následne sa začalo vysúvať posuvné debnenie.
Typologicky je most kombináciou zaveseného a trámového mosta tzv. extradosed. Náklady na výstavbu predstavovali sumu 175,48 mil. €.
NGC 4331
NGC 4331 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. decembra 1797.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Inovec (prítok Bebravy)
Inovec je vodný tok v okresoch Trenčín a Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Bebravy s dĺžkou, je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Považskom Inovci, na juhovýchodnom svahu vrchu Inovec, v nadmorskej výške okolo
Opis toku
Spočiatku tečie východným smerom, pri Mazúrovej chate priberá prvý prítok zľava a vteká do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Nitrianska pahorkatina, časť Bánovská pahorkatina. Tu sa najprv stáča na juhovýchod, preteká cez Dubodiel, na krátkom úseku tečie na juh, sprava priberá Bratinovský potok a prudko sa stáča na juhovýchod. Z pravej strany ďalej priberá Vrbovský potok a ďalej pokračuje cez Čuklasovce. Potom tečie viac-menej východným smerom, utvára niekoľko prudkých zákrut a preteká cez Veľké Držkovce. Rozširuje svoje koryto a opätovne sa stáča na juhovýchod. Následne preteká Držkovskou dolinou, míňa obce Dvorec na pravom brehu a Veľké Chlievany na ľavom brehu. Tu sa stáča na východ a v blízkosti Biskupíc sa vlieva do Bebravy.
Kružlová
Kružlová (rusín. Кружлёва) je obec na Slovensku v okrese Svidník. Obec bola v októbri 1944 vypálená počas oslobodzovacích bojov, pri bombardovaní letectvom Červenej armády. Zhorelo 30 domov.
Erb
V modrom štíte na zelenej pažiti je zlatovlasý striebroodetý muž, ktorý oboma zdvihnutými rukami pridržiava na hlave položený veľký zlatý obilný snop. Znamenie erbu tvorí poľnohospodársky motív podľa obecného pečatidla z roku 1868. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 18. júna 1999 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: K-147/1999. Autormi erbu sú Jozef Novák a Ladislav Čisárik.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách modrej, žltej, modrej, bielej a zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Národnostné zloženie
* údaj z Atlasu rómskych komunít z roku 2013
Jazykové zloženie
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Slnko v sieti 2010
3. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti sa konal 27. apríla 2010 v historickej budove Slovenského národného divadla v Bratislave.
O ceny Slovenskej filmovej a televíznej akadémie (SFTA) sa uchádzalo 16 hraných, 15 dokumentárnych, 5 krátkych hraných a 12 animovaných filmov z obdobia rokov 2008 až 2009.
Najväčší počet nominácií získali film Vladimíra Balku Pokoj duši (2009) a Nedodržaný sľub (2009) Jiřího Chlumského. Z celkového počtu deväť však nakoniec viacnásobne vyťažil len Balkov film, a to v podobe piatich výhier vrátane ceny pre Najlepší domáci film, Najlepšiu kameru, Najlepší mužský herecký výkon v hlavnej i vedľajšej role a Najlepší vedľajší ženský herecký výkon. Slepé lásky (2008) Juraja Lehotského so šiestimi nomináciami bodovali v rámci svojho žánru ako Najlepší dokument i v kategóriách pre Najlepšiu réžiu, Najlepší scenár, Najlepší strih a Najlepší zvuk. Posledný z trojice viacnásobne ocenených bola snímka Juraja Jakubisku Bathory (2008). Tento premenil tri z piatich nominácií na ceny, a to za Najlepší ženský herecký výkon, Najlepší výtvarný počin a Najlepšie kostýmy. Za najlepší debut tvorcu do 35 rokov označili dokument o živote Slovákov v Dubline Líštičky (2009) z dielne absolventky pražskej FAMU Miry Fornay. Za celoživotné zásluhy na poli domácej kinematografie boli ocenení Ladislav Chudík a Albert Marenčin.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Rudolf IV. (Rakúsko)
Rudolf IV. (* 1. november 1339, Viedeň, Svätá rímska ríša – † 27. júl 1365, Miláno, Talianske kráľovstvo, Rímsko-nemecká ríša) bol rakúsky vojvoda, syn Albrechta II. Habsburského zvaného Chromý, a Jany z Pfirtu. Na čelo rodu sa dostal v roku 1358.
Životopis
V roku 1353 sa jeho manželkou stala Katarína Luxemburská, dcéra moravského markgrófa, českého a rímsko-nemeckého kráľa, neskoršieho cisára Karola IV. V osemnástich rokoch spravoval Horné zeme a aj jeho svokor cisár posilňoval jeho postavenie. Po smrti otca prvorodený Rudolf získal pokojnú, bohatú a pevnú krajinu.
Prvá tvrdá rana prišla od Karola IV. v roku 1356. Zlatá bula Karola IV., ktorá určovala, ako má byť volený rímsko-nemecký kráľ, uzákonila výsady kurfirstov a ich zemí. Ale krajiny Habsburgovcov boli väčšie a vplyvnejšie. Vládli štyrom vojvodstvám a Rudolf cisárovi nikdy nezabudol, že ho týmto spôsobom degradoval pod úroveň kurfistov. Karol IV. mal už oddávna na Habsburgovcov ťažké srdce, keď jeho brata pripravil Rudolfov otec Albrecht spolu s bratom Ottom o Korutánsko. Zrada Otta bola o to závažnejšia, že mal za manželku Annu Luxemburskú, sestru Karola IV. Ale pretože spravodlivý cisár nikdy nemal sklony k malicherným odplatám, nemožno jeho odmietnutie habsburského rodu brať ako trest. Skôr múdre rozhodnutie načas pozastaviť rýchly vzostup habsburskej moci. Urazený Rudolf reagoval svojsky. Jeho činnosť sa horúčkovito zvýšila. Rázne upäl svoje sily na vytvorenie komplexnej uzavretej ríše, ktorá by siahala od Horného Rýna až po Uhorsko a Itáliu. Svoje postavenie chcel pozdvihnúť riadnym titulom, ale už na úrovni kráľa. Krajinu povzniesol činmi cisárov: založil univerzitu, dal postaviť katedrálu, vytvoril impozantnú zbierku relikvií. Cisára začal prehovárať, aby ho vyhlásil za kráľa Lombardie, ale kurfisti to odmietli. Sám sa teda vyhlásil za generálneho miestodržiteľa vo Švábsku. V roku 1358 predložil cisárovi na podpis sfalšovaný dokument, tzv. Privilegium maius, ktorým si vynucoval nenáležité pocty, ale Karol IV. listinu odmietol. Po ďalších Rudolfových pokusoch musel cisár zasiahnuť. Donútil Rudolfa vzdať sa titulu vojvoda švábsky a zakázal mu užívať vladárske insígnie. Najväčší problém bol vo vymyslenom titule palatinus archidux, ktorým sa staval na roveň kurfistom. Rudolf si preto vďaka jednej starej korutánskej tradície nárokoval na titul archimagister venatorum, ktorý v tej dobe zastával markgróf meissenský.
Po ďalšom odmietnutí sa Rudolf zameral na gotickú prestavbu viedenského farského kostola svätého Štefana, ktorý dal budovať ako katedrálu. Z dómu je aj jeho prezývka Fundator – Zakladateľ, ktorá je napísaná tajným písmom z jeho detstva vedľa biskupského portálu. Jeho najväčším a trúfalým dielom bolo založenie Viedenskej univerzity, pretože dovtedy bol takýto čin hodný len monarchu. Tirolsko získal Rudolf dedičskou dohodou s jeho vládkyňou Margarétou Tirolskou, sestrinou svokrou. Zisk tejto bohatej a Habsburgovcami už dlhú dobu žiadanej zeme otvoril možnosť zasahovať do pomerov v Hornej Itálii. Takisto aj svadba jeho brata Leopolda III. s dcérou milánskeho vládcu poskytla možnosť presadzovať tu rodové záujmy. V roku 1364 potvrdil cisár právoplatné získanie tejto krajiny, keď ju schválil Rudolfovi ako léno. Vtedy sa obaja muži uzmierili a podpísala sa habsbursko-luxemburská dedičská zmluva. V roku 1361 získali Habsburgovci zmluvné dedičské právo aj na Uhorsko a položili tak základy budúceho mocného habsburského súštátia. Iba 26-ročný, ale cítiaci svoju blížiacu sa smrť, uzavrel so svojimi bratmi zmluvu o nedeliteľnosti zemí v ktorých majú vládnuť muži spoločne, ale pod rukou najstaršieho. Zomrel nečakane v Miláne, pochovaný je vo Viedni.
Odkaz
Rudolf, pozoruhodný panovník, nie je známy len svojou tvrdohlavosťou, ale aj pokrokovou sociálnou politikou, podporou obchodu, remesiel a vôbec celého krajinného hospodárstva. Jeho snaha dať rodu moc nielen cez nové územia, ale aj titulárnu vážnosť, si nemala vyslúžiť Petrarcov posmech, pretože niektoré jeho pokusy presadiť sa voči kurfistom možno pokladať za zúfalé alebo naopak, za neopakovateľne smelé.
Axe historique
Axe historique (doslova Historická os) alebo Voie triomphale (Triumfálna cesta) je jedna zo základných osí Paríža. Vychádza z jeho samého stredu severozápadným smerom.
Trasa
Axe historique začína pri múzeu Louvre, pokračuje cez záhrady Tuileries k malému víťaznému oblúku Arc de Triomphe du Carrousel, ďalej potom cez Place de la Concorde a cez Avenue des Champs-Élysées k veľkému víťaznému oblúku. Za ním potom vedie cez triedu Avenue de la Grande Armée a cez most Pont Neuilly do štvrte La Défense. Tu pokračuje už iba ako pešia zóna a vytvára tiež i os celej tejto modernej štvrte. Axe historique je ukončená tzv. Veľkou Archou, monumentálnou modernou budovou postavenou v roku 1989 na počesť dvestoročného výročia od francúzskej revolúcie. Trieda pokračuje síce ešte ďalej na západ, nie však už v tak veľkolepej podobe.
Michael Fossum
Michael Edward Fossum (* 19. december 1957, Sioux Falls, Južná Dakota, USA) pôvodne pilot vojenského letectva Spojených štátov, je od júna 1998 astronautom NASA. Má za sebou dva krátkodobé kozmické lety raketoplánom a jeden dlhodobý pobyt na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), celkom strávil vo vesmíre takmer 194 dní a 42 hodín v otvorenom vesmíre.
Mladosť
Od mája 1980 slúžil v letectve, nasledujúci rok sa stal magistrom (odbor systémové projektovanie) na Inštitúte technológie Letectva Spojených štátov. Od roku 1981 bol pridelený do Johnsonovho vesmírneho strediska v Houstone, kde pracoval v oddelení letových operácií Shuttlov. Absolvoval výcvik v škole skúšobných letcov a od roku 1985 prešiel do funkcie skúšobného letca, po štyroch rokoch aj vedúceho letových skúšok v 3. departmente, na základni Edwards.
Od januára 1993 pracoval v NASA. Najprv mal za úlohu skúmanie možnosti použiť ruský Sojuz ako záchrannú loď pre novú vesmírnu stanicu. Neskôr sa venoval otázkam montáže ISS. Roku 1996 prešiel do oddelenia plánovania misií raketoplánov, nasledujúci rok sa zúčastnil bezpilotných letových skúšok prototypu lodi X-38.
Astronaut
Zúčastnil sa 12. až 15. náboru astronautov NASA v rokoch 1987–1994, ale dostal sa vždy len medzi stovku finalistov. Uspel až v 17. nábore a 4. júna 1998 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. V ročnom kurze všeobecnej kozmickej prípravy získal kvalifikáciu letového špecialistu raketoplánu Space Shuttle.
Po dokončení prípravy zastával rôzne funkcie v NASA. Pôsobil aj v skupine NASA pridelenej k ruskému Stredisku riadenia letov, počas letu Expedície 6 bol hlavným spojárom (CapCom).
V decembri 2002 bol menovaný jedným z letových špecialistov misie STS-119, štart bol naplánovaný na január 2004. Po havárii Columbie bol let odložený. V decembri 2003 bol preradený do misie STS-121.
náhľad|vľavo|Michael Fossum na vesmírnej vychádzke
Prvý let
Misia STS-121 bola zahájená 4. júla 2006 štartom raketoplánu Discovery. Astronauti priviezli na ISS tretieho člena posádky Thomasa Reitera, zásoby v module Leonardo a previedli niektoré nutné opravy. V ich priebehu Fossum trikrát vystúpil na povrch stanice, celkom na 21 hodín a 28 minút. Discovery pristál 17. júla 2006 po 12 dňoch, 18 hodinách a 38 minútach pobytu vo vesmíre.
Druhý let
V dňoch 31. mája – 11. júna 2008 pobýval vo vesmíre po druhýkrát. Let STS-124 raketoplánu Discovery trval 13 dní, 18 hodín a 13 minút. Astronauti pokračovali vo výstavbe ISS, priviezli a pripojili modul Kibó. Fossum opäť trikrát vystúpil do otvoreného vesmíru, dohromady na 20 hodín a 32 minút. Po splnení úloh pristáli na mysu Canaveral.
V júli 2009 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 26 (štart plánovaný na november 2010) a hlavnej posádky Expedície 28 zo štartom v máji 2011. V októbri 2009 NASA jeho zaradenie do Expedície 28 potvrdila.
Tretí let
náhľad|[[Satoši Furukawa|Fukurawa, Fossum a Volkov počas výcviku v duplikáte ISS v Johnsonovom vesmírnom stredisku]] Štart sa uskutočnil 7. júna 2011 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane. Kozmická loď Sojuz TMA-02M dopravila na ISS okrem Fossuma ešte ďalších dvoch kozmonautov, Sergeja Volkova a Satošiho Furukawu. Propojenie k ISS sa uskutočnilo 9. júna, 17:18 EDT. Posádka sa stala súčasťou Expedície 28, kde sa Fossum zišiel s kolegom z predchádzajúceho letu, Ronom Garanom.
Po odchode Expedície 28 Fossum slúžil ako veliteľ ISS počas Expedície 29. Počas nej na ISS prijali zásobovaciu loď Progress M-11M a poslednú expedíciu raketoplánu Atlantis STS-135. Po splnení úloh misie, medzi ktoré patrilo aj pripojenie logistického modulu Raffaello sa Fossum aj s Volkovom a Furukawom vrátili na Zem na palube rovnakej kozmickej lode Sojuz, ako odštartovali. 22. novembra 2011 o 2:26 UTC bezpečne pristáli v stepiach Kazachstanu.
Michael Fossum je ženatý, má štyri deti.
64 Angelina
64 Angelina je planétka s priemerom 389 km, ktorú objavil Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 4. marca 1861.
Thom Mayne
Thom Mayne (* 19. január 1944, Waterbury, Connecticut, USA) je americký architekt. V roku 2005 získal Pritzkerovú cenu. Thom Mayne je v súčasnosti spolumajiteľom významnej architektonickej kancelárie Morphosis, profesorom na svetoznámych univerzitách a držiteľom viacerých prestížnych ocenení.
Štúdium
Na strednej škole sa zúčastnil súťaže na návrh domu a vyhral ju. Študoval na Fakulte architektúry Juhokalifornskej univerzity (USC).
Po úspešnom ukončení univerzity začal pracovať v Los Angeles. Bol projektantom u architekta Victora Gruena. Medzitým učil na Pomona College v Južnej Kalifornii. Keď ho odtiaľ s ďalšími kolegami vyhodili, založili vlastnú školu South California Institute of Architecture (SCI-Arc). V roku 1978 ho prijali na postgraduálne štúdium na Harvard Graduate School of Design. V roku 1979 sa vrátil do Los Angeles a začal sa venovať najmä projektovaniu obytných domov.
Morphosis
V roku 1972 s kolegami založili vlastnú architektonickú kanceláriu Morphosis. Vtedy už fungovala ich škola SCI-Arc viac ako rok.
Prvá veľká zákazka pre Morphosis bol návrh nového školského komplexu Sequoyah Educational Research Centre, ktorá bola aj zrealizovaná. V roku 1974 získala cenu Progressive Architecture. Následne si upevnili popularitu ateliéru projektmi víl v prímorskom rezorte Venice v Kalifornii.
Dnes v ateliéri Morphosis pracuje približne štyridsať dizajnérov a architektov. Venujú sa nielen architektúre a urbanizmu, ale aj navrhovaniu interiérovému dizajnu, nábytku.
Projekty
náhľad|University of Toronto Graduate Student Housing náhľad|Caltrans District 7 Headquarters
Cumières (Marne)
Cumières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaroslav Foglar
Jaroslav Foglar (* 6. júl 1907, Praha – † 23. január 1999, Praha) bol významný český spisovateľ pre mládež 20. storočia. Napísal 29 kníh (Rychlé šípy, Hoši od Bobří řeky, Přístav volá, Chata v Jezerní kotlině, Záhada hlavolamu atď. ), ktoré oslovili niekoľko generácií čitateľov. Pod prezývkou „Jastrab“ viedol po celý život skautské oddiely.
Detstvo a mladosť
Folgar sa narodil v Nusliach, na Benátskej ulici 3. Študoval na Verejnej obchodnej škole, pracoval ako úradník, pedagogický pracovník, zodpovedný redaktor časopisov Mladý hlasatel, Junák a Vpřed.
17. júla 1911, ako štvorročnému, mu zomrel otec Jindřich (39-ročný) a odvtedy žil s matkou a starším bratom. V roku 1914 sa presťahovali z Nuslí na Vinohrady. Roku 1920 prvý raz navštívil skautský oddiel 48. klub oldskautov „Jastrabi“, podľa ktorého neskôr dostal aj svoju prezývku Jastrab, a v roku 1921 vstúpil do 34. pražského skautského oddielu „Ohnivci“.
Ako trinásťročnému (1920) mu vyšiel literárny pokus, báseň Měsíční noci. Jeho prvá publikovaná poviedka Vítězství vyšla v časopise roku 1923 a je vlastne prvým krokom k spisovateľskej dráhe. V roku 1925 absolvoval obchodnú školu, na krátky čas sa zamestnal v informačnej kancelárii firmy Wys Müller et Company, potom pracoval trinásť rokov ako úradník vo firme Oskar Stein, papierenský veľkoobchod. Počas prázdnin viedol skautský tábor a vtedy prvý raz zavítal do Slnečnej zátoky na rieke Sázave. Po návrate z tábora sa 34. pražský oddiel zlúčil so slávnou Dvojkou a Jastrab prešiel pod jeho vedenie s názvom „Chlapci od Bobrej rieky“. V čase trvania druhej svetovej vojny viedol ilegálny skautský oddiel, dokonca s ním chodil aj na skautské tábory, ktoré boli tiež zakázané. Po šesťdesiatich rokoch nepretržitého vedenia zveril oddiel v roku 1987 svojmu nástupcovi. Tým sa zaradil medzi najstarších oddielových vedúcich na svete.
Redaktor, spisovateľ a literárna tvorba
V roku 1934 vyšla v nakladateľstve Melantrich prvá Foglarova kniha – Přístav volá (pôvodný názov „Modrý život Jiřího Dražana“). Onedlho začal pracovať ako redaktor v časopise Mladý hlasatel, v ktorom 8. mája 1937 vyšla výzva na zakladanie čitateľských klubov Mladého hlasatela. V lete vyšlo prvé vydanie knihy Hoši od Bobří řeky s ilustráciami Zdeňka Buriana. Od novembra 1938 sa do vedenia redakcie dostal Jaroslav Foglar spolu s Karlom Burešom a od 17. decembra vychádzal na pokračovanie dnes už legendárny seriál – komiks Rýchle šípy, ktorý kreslil Jan Fischer.
Roku 1941 bolo vydávanie Mladého hlasatela zastavené nacistami. Po vojne redigoval Foglar časopis Junák, čoskoro však odtiaľ odišiel pre názorové nezhody. Založil nový časopis – Vpřed. Prvé „foglarovské“ číslo časopisu Vpřed (č. 18) vyšlo 9. apríla 1946 s legendárnou kresbou Rýchlych šípov na titulnej strane (autor Bohumil Konečný – Bimba). Časopis ukončil svoju činnosť v roku 1948.
V 50. rokoch Foglar pôsobil ako vychovávateľ v domove mládeže pod dohľadom ŠtB. Ani vtedy neprestával písať. Po dlhšej odmlke sa v roku 1965 na trhu objavila Tajemná Řásnovka, ktorá začala krátku kariéru jeho znovuobnovenej slávy. V Ostravskom kultúrnom spravodaji začali vychádzať Rýchle šípy aj s novými príbehmi, ktoré kreslil Marko Čermák.
V 70. rokoch sa spisovateľ venoval predovšetkým práci s oddielom, po skončení Pražskej jari mal dovolené publikovať len v časopisoch. Z tohto obdobia pochádza kniha Náš oddíl, ktorá je podložená viac ako šesťdesiatročnými autorovými skúsenosťami vo vedení oddielu. Vo veku 102 rokov zomrela 18. februára 1980 Foglarova matka, na ktorú bol celoživotný starý mládenec Foglar silne citovo naviazaný.
San Juan (Portoriko)
thumb|Starý San Juan, letecká snímka Pevnosť El Morro v popredí
Jaroslav Foglar
Redaktor, spisovateľ a literárna tvorba
Osemdesiate roky boli poznamenané spoluprácou s výtvarníkom Karlom Saudkom na kreslených seriáloch Modrá rokle a Ztracený kamarád.
San Juan (Portoriko)
San Juan je hlavné a najväčšie mesto Portorika. Má rozlohu a žije tu 434-tisíc obyvateľov, čím je to 42. najväčšie mesto, ktoré patrí pod jurisdikciu Spojených štátov.
História
Mesto sa radí medzi najstaršie Európanmi založené osady v Amerike. Prvým guvernérom Portorika bol v roku 1508 menovaný Juan Ponce de León, toho istého roku založil prvú osadu Caparra. Tá sa nachádzala približne 2 km vo vnútrozemí. O rok neskôr časť španielskych kolonizátorov presťahovala na novú lokalitu bližšie mori - súčasné historické jadro San Juanu, ktoré sa nachádza na ostrove s rozlohou 7,8 km², ktorý je od hlavného ostrova oddelený zhruba 100 m širokým prielivom. Toto presídlenie z Caparry na blízky menšie ostrov skončilo v roku 1521, kedy nová osada dostala meno "San Juan Bautista" na počesť Jána Krstiteľa. Mesto bolo teda oficiálne založené 28 rokov po objavení Ameriky Krištof Kolumbus.
Jaroslav Foglar
Redaktor, spisovateľ a literárna tvorba
Po nežnej revolúcii roku 1989 mal Foglar úplne otvorenú cestu k čitateľskej verejnosti. Nakladateľstvo Olympia, ktoré má dnes práva na vydávanie jeho kníh, pripravilo rozsiahlu foglarovskú edíciu. 18. novembra 1992 spisovateľa prepadli dvaja učni, ktorí mu chceli ukradnúť peniaze, ale ubránil sa a zavolal pomoc.
NGC 4332
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
San Juan (Portoriko)
História
Počas koloniálneho obdobia bol San Juan jedným zo styčných bodov španielskej prítomnosti v Karibiku. San Juan hral ochranou úlohu pre španielske lode vo východnej časti Antilského súostrovia. Už v roku 1533 začala výstavba mestského opevnenia. Tunajší prístav hojne využívali lode, ktoré plávali medzi Španielskom a Novým svetom; San Juan bol zastávkou obchodných lodí, ktoré do Európy dopravovali zlato a striebro zo španielskych kolónií. Mesto bolo častým cieľom útokov pirátov a korzárov (napr. v roku 1595 na San Juan zaútočil Francis Drake). Portoriko zostalo španielskou kolóniou až do roku 1898, kedy po španielsko-americkej vojne prešlo pod správu USA.
Jaroslav Foglar
Redaktor, spisovateľ a literárna tvorba
Od jari 1995 bol Foglar dlhodobo hospitalizovaný, ale podľa možností ďalej odchádzal na besedy s čitateľmi. K deväťdesiatym narodeninám Jaroslava Foglara a nedožitým deväťdesiatym narodeninám dr. Jana Fischera usporiadalo Múzeum hlavného mesta Prahy rozsiahlu výstavu s názvom Po stopách Rychlých šípů. Neznámi zlodeji však na tejto výstave ukradli jeho prvý denník a jedného z originálnych kovových ježkov v klietke.
San Juan (Portoriko)
Svetové dedičstvo UNESCO
V roku 1983 bola na zoznam svetového dedičstva UNESCO zapísaná skupina historických stavieb v San Juanu. Oficiálny názov podľa UNESCO je "La Fortaleza a Národné historické miesto v San Juan na Portoriku" (anglicky La Fortaleza and San Juan National Historic Site in Puerto Rico). Jedná sa o stavby predovšetkým vojenského charakteru - pevnosti San Felipe del Morro a San Cristóbal, menšia pevnosť El Cañuelo. La Fortaleza dnes sužujú ako sídlo portorického guvernéra. Okrem vymenovaných stavieb pod ochranu UNESCO patrí aj časť zachovalých hradieb. Ako celok predstavujú unikátny príklad európskej vojenskej architektúry prispôsobené podmienkam Nového sveta.
Jaroslav Foglar
Redaktor, spisovateľ a literárna tvorba
V roku 1998 sa v televízii stretol Foglar s dr. Karlom Burešom po päťdesiatich rokoch. V novembri 1998 vyšlo v nakladateľstve Olympia kompletné knižné vydanie Rýchlych šípov so všetkými dovtedy vydanými príbehmi. 23. januára 1999 zomrel vo veku nedožitých 92 rokov Foglar po dlhšej ťažkej chorobe v Thomayerovej nemocnici v Prahe.
Fáma
ČTK v júli 1995 uverejnila správu, že krátko po svojich 88. narodeninách zomrel spisovateľ Jaroslav Foglar. Agentúra vydala aj spisovateľov nekrológ. Opravu uverejnili o tri a pol hodiny neskôr. Jaroslav Foglar prežil správu o svojej smrti o celé štyri roky. thumb|Hrob Jaroslava Foglara na Vinohradskom cintoríne v Prahe
San Juan (Portoriko)
Doprava
San Juan je dopravný uzol celého ostrova. Nachádza sa tu moderný prístav, medzinárodné letisko Luise Munoz Marína a od roku 2005 je tu prevádzkovaný 17,2 km dlhý systém metra s 16 stanicami - Tren Urbano. Z mesta vychádzajú pozemné komunikácie rozbiehajúce sa po celom ostrove.
Here Comes the Hotstepper
„Here Comes the Hotstepper“ je skladba jamajského reggae speváka Ini Kamozeho. Dodbes je to jeho najväčší hit, pričom dosiahol 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 4. miesto v rebríčku UK Singles Chart.
František Hánrich
František Hánrich (pôv. Hainrich) (* 15. september 1800, Poniky – † 4. október 1889, Viedeň) bol slovenský právnik.
Životopis
V roku 18271833 študoval právo. Advokát v Pešti, právny zástupca vo Vígľaši, komorský prokurátor a právny zástupca bratských pokladníc v Banskej Štiavnici, hlavný prokurátor v Bratislave, neskôr sudca najvyššieho ríšskeho súdu vo Viedni.
Člen trojice slovenských vládnych dôverníkov, poverených rakúskou vládou na vypracovanie elaborátu riešenia slovenskej a rusínskej otázky v Uhorsku (1849). Jeho elaborát vtedy najdôslednejšie nastoľoval požiadavky zabezpečenia národných práv a národnej svojbytnosti Slovákov. Po zavedení bachovskej centralizácie (1853) sa už v slovenskom národnopolitickom hnutí neangažoval.
2194 Arpola
2194 Arpola je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 3. apríla 1940.
NGC 4333
NGC 4333 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Avajan
Avajan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Towada (sopka)
Towada je názov neaktívnej vulkanickej kaldery, nachádzajúcej sa na severe ostrova Honšú. Kaldera má priemer 11 km a je zaliata vodou, vytvárajúc tak jazero s rovnakým názvom. Kaldera vznikla pred 40 000 rokmi šiestomi explozívnymi erupciami, predkalderové štádium vulkanizmu oblasti Towada má viac ako 2 mil. rokov.
Neskoršie štádium (po vytvorení kaldery) dalo za vznik niekoľkým menším stratovulkánom rôzneho zloženia (od bazaltových cez andezitové až po ryolitové horniny) na okrajoch kaldery. Posledná erupcia komplexu sa odohrala v roku 915, keď lávový dóm Ogura-jama vyprodukoval väčšie objemy (2,3 . 108 m3) vulkanického popola a pyroklastík.
Fontaine-Mâcon
Fontaine-Mâcon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 566 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2195 Tengstrom
2195 Tengstrom je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavila fínska astronómka Liisi Oterma 27. septembra 1941.
Anderlecht
Anderlecht je mesto Bruselského regiónu v Belgicku. Má necelých 100 tisíc obyvateľov a rozlohu 17,74 km².
Mesto je známe najmä vďaka futbalovému klubu RSC Anderlecht.
Poloha
Anderlecht sa nachádza v juhozápadnej časti bruselskej aglomerácie na rieke Senne. Susedí s ďalšími štyrmi obcami Bruselského regiónu (Molenbeek-Saint-Jean, Brusel, Saint-Gilles, Forest) a s tromi obcami provincie Flámsky Brabant vo Flámskom regióne (Drogenbos, Sint-Pieters-Leeuw a Dilbeek). Na území Anderlechtu sa nachádza niekoľko staníc bruselského metra.
STS-121
Misia STS-121 raketoplánu Discovery bola druhou misiou raketoplánu po havárii raketoplánu Columbia. Hlavným cieľom letu bolo otestovať nové bezpečnostné prvky vyvinuté a pridané po havárii ako aj dopraviť materiál, zariadenia a kozmonauta Thomasa Reitera na ISS.
Poznámky k posádke
Thomas Reiter sa mal pôvodne na ISS pripojiť k posádke Expedície 11, ale kvôli odkladu misie STS-121 na júl 2006, sa pripojil k posádke Expedície 13. Po príchode Reitera bola na ISS opäť trojčlenná stála posádka. Od havárie Columbie stanicu obývala iba dvojčlenná posádka.
Britský astronaut Piers Sellers nahradil Carlosa Noriegu, ktorý bol pôvodne nominovaný na misiu, ale kvôli zdravotným problémom z nej vypadol.
Pozadie misie
Po havárii raketoplánu Columbia NASA rozhodla, že budú nasledovať dva testovacie lety a že pôvodné úlohy misie STS-114 budú kvôli tomu rozdelené do dvoch misií. Pred haváriou bola Columbia pridelená na misiu STS-118 a STS-121. Misia STS-118, takisto k ISS, bola pôvodne tiež pridelená raketoplánu Discovery, ale neskôr pripadla raketoplánu Endeavour.
thumb|left|200px|Discovery prichádza k [[štartovací komplex 39|štartovacej rampe pred misiou STS-121]]
Misia STS-121 bola pre Columbiu pôvodne plánovaná na opravu Hubblovho teleskopu. Táto misia však bola zrušená ešte pred haváriou a tak označenie STS-121 bolo znova voľné. Označenia od STS-115 do STS-120 boli už pridelené pre existujúce misie, takže NASA vybrala najnižšie voľné označenie pre tento druhý testovací let. Preto STS-121 nasleduje po misii STS-114.
thumb|250px|right|Discovery sa presúva z [[OPF do VAB pred STS-121]] Testovací let STS-121 bol pridelený pre Discovery v septembri 2005. Potom ako nahradil raketoplán Atlantis na misii STS-114 bol znova pridelený na nasledujúcu misiu, kým Atlantis bol pridelený pre misiu STS-115, plánovanú na august 2006. Štart misie STS-121 bol kvôli problémom s odpadávaním izolačnej peny a senzorom Engine Cut Off (ECO) posunutý na júl 2006.
12. mája 2006 bol Discovery presunutý z Orbiter Processing Facility do Vehicle Assembly Building, kde k nemu pripojili externú palivovú nádrž a štartovacie stupne SRB. Presun na štartovaciu rampu 39B sa uskutočnil 19. mája 2006, aby bol pripravený pre štartovacie okno v júli 2006, ktoré sa „otvorilo“ na približne desať minút každý deň od 1. júla do 19. júla.
1. – 4. deň
V utorok 4. júla 2006, po dvoch odkladoch, ktoré spôsobilo nepriaznivé počasie, raketoplán úspešne odštartoval. Počas štartu bolo pozorovaných približne 20 úlomkov tepelnej izolácie, ktoré sa oddelili od externej palivovej nádrže. Ich veľkosť však bola zanedbateľne malá a odpadli v čase, keď z aerodynamických dôvodov od nich nehrozilo vážne poškodenie tepelnej ochrany vlastného raketoplánu.
Druhý deň letu Nowaková a Wilsonová pomocou diaľkového manipulátora raketoplánu RMS s predlžovacou tyčou OBSS uskutočnili podrobnú prehliadku povrchu raketoplánu s cieľom zistiť prípadné poškodenia. Aj keď žiadne veľké poškodenia neboli nájdené, boli odhalené 3 miesta vyžadujúce dodatočné preverenie.
Tretí deň letu po niekoľkých manévroch uskutočnených od vzletu raketoplánu sa o 14:52 UTC Discovery pripojil k prechodovému tunelu PMA-2 stanice ISS. Predtým vo vzdialenosti asi 180 m uskutočnila posádka Discovery rotačný manéver svojho stroja, počas ktorého posádka ISS Vinogradov a Williams vytvorili viac ako 500 snímok tepelnej ochrany raketoplánu. Na základe ich neskoršieho vyhodnotenia a predchádzajúcich skúmaní prístrojmi OBSS bolo vytipovaných celkom 8 miest vyžadujúcich zvýšenú pozornosť. Po prestupe posádky raketoplánu na palubu stanice sa Thomas Reiter stal riadnym členom Expedície 13.
Štvrtý deň letu bol staničným diaľkovým manipulátorom z nákladového priestoru raketoplánu vyzdvihnutý nákladový modul MPLM a pripojený k spodnému stykovaciemu uzlu modulu Unity. Po otvorení prielezu medzi stanicou a MPLM bola začatá vykládka dopraveného nákladu. Počas dňa Nowaková a Wilsonová uskutočnili s pomocí manipulátora podrobný prieskum podozrivých miest tepelnej ochrany raketoplánu. Vzhľadom na dostatočné zásoby kyslíka a vodíka pre palivové batérie velenie letu rozhodlo predĺžiť pobyt raketoplánu pri stanici a do plánu prác opäť zaradilo tretí výstup do voľného priestoru.
5. – 8. deň
Piaty deň letu astronauti Sellers a Fossum uskutočnili prvý z plánovaných výstupov do voľného priestoru (EVA-1) za asistencie Kellyho, Nowakovej a Wilsonovej, počas ktorého najprv pripravili káblový systém mobilnej základne MBS na opravy plánované na siedmy deň letu. Potom na manipulátor raketoplánu SRMS predĺžený tyčou OBSS umiestnili montážnu plošinku AFRP a potom najskôr samotný Sellers a následne Sellers spolu s Fossumom túto plošinku zaťažili, aby sa overila možnosť využitia tejto kombinácie SRMS+OBSS na dopravu astronautov k ťažko dostupným miestam povrchu raketoplánu pri prípadných opravách jeho tepelnej ochrany. Výsledok týchto skúšok bol veľmi uspokojivý. Výstup do priestoru trval 7 hodín a 31 minút (plán 6 h 30 min). Zvyšok posádky Discovery a stanice ISS pokračoval v prenášaní nákladu medzi MPLM a stanicou.
Vyhodnotenie snímok a ďalších údajov týkajúcich sa podozrivých miest tepelnej ochrany expertmi na Zemi viedlo k záveru, že tepelná ochrana raketoplánu Discovery je v poriadku a preto bola schválená pre pristátie na Zemi.
Šiesty deň letu pokračovala vykládka dopraveného nákladu na stanicu. Sellers a Fossum sa pripravovali na ďalší výstup do voľného priestoru (EVA-2).
NGC 4334
NGC 4334 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. apríla 1830.
STS-121
5. – 8. deň
Siedmy deň letu Sellers a Fossum uskutočnili druhý výstup do voľného priestoru (EVA-2), opäť za asistencie Kellyho, Nowakovej a Wilsonovej. Počas výstupu v trvaní 6 h 47 min (plán 6 h 30 min) bol opravený káblový systém mobilnej základne MBS, čo bolo nevyhnutným predpokladom pre montážne práce pri ďalších letoch raketoplánov k ISS s novými modulmi stanice. Na vonkajšiu úložnú plošinu ESP-2 bol uložený blok čerpadla kvapalného amoniaku, ktoré bolo inštalované počas misie STS-115.
Ôsmy deň letu pokračovala vykládka dopraveného nákladu na stanicu. Sellers a Fossum sa pripravovali na posledný plánovaný výstup do voľného priestoru (EVA-3).
NGC 4334
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
STS-121
9. – 12. deň
Deviaty deň letu sa uskutočnil tretí výstup do voľného priestoru, počas ktorého Sellers a Fossum vyskúšali metódy opravy panelov nábežnej hrany na 5 z 8 pripravených vzoriek umelo poškodených dielov RCC dovezených zo Zeme. V závere výstupu ako predstihovú prácu pre ďalšie expedície inštalovali úchopovú kotvičku na blok čerpadla kvapalného amoniaku. Ostatní členovia posádky Discovery a stanice ISS medzitým začali nakladanie predmetov určených na dopravu na Zem a odpadu do nákladového modulu MPLM.
Desiaty deň letu bol pre posádku raketoplánu odpočinkový. Posádka ISS dokončila nakládku MPLM a nákladový modul pripravila na uzavretie. V závere dňa putovali do obytných priestorov raketoplánu výsledky niektorých experimentov, určené na odoslanie na Zem. Technici v stredisku MCC v Houstone zistili, že od štartu dochádzalo k nepatrnému poklesu tlaku v nádrži s hydrazínom, palivom pre jedno z troch čerpadiel APU hydraulického systému, čo by mohlo byť počas pristátia nebezpečné.
Jedenásty deň bol nákladový modul MPLM hermeticky uzavretý a potom bol staničným manipulátorom SSRMS prenesený a uložený do nákladového priestoru raketoplánu. Pri odpojovaní úchopového mechanizmu manipulátora došlo k ťažkostiam, v dôsledku čoho sa práce dostali do trištvrtehodinového meškania oproti plánu. Napriek tomu sa na základe rozhodnutia veliteľa letu Lindseya uskutočnila kontrola stavu panelov ľavobočnej nábežnej hrany krídla raketoplánu, či nebola poškodená náhodným impaktom mikrometeoroidu alebo kozmickým smetím. Nebolo zistené žiadne viditeľné poškodenie.
Dvanásty deň letu sa raketoplán o 10:08 UTC odpojil od stanice a po jej oblete prešiel motorickým manévrom na samostatnú dráhu. Zostával však aj naďalej v blízkosti stanice (do 6 km), aby sa v prípade potreby ešte mohol k ISS vrátiť. Nowaková a Wilsonová dokončili prehliadku pravobočnej nábežnej hrany krídla a predku raketoplánu, opäť bez zistenia poškodenia mikrometeoroidmi alebo kozmickým smetím.
13. – 14. deň
right|thumb|Pristátie v Kennedyho vesmírnom stredisku Trinásty deň letu piloti Lindsey a Kelly uskutočnili kontrolu systémov raketoplánu vrátane skúšobného zážihu stabilizačných motorčekov RCS. Preverili tiež správnu funkciu hydraulického čerpadla APU-1, pri ktorom bol predtým zistený pokles tlaku v nádrži s palivom. Astronauti pred pristátím poupratovali vnútorný priestor raketoplánu.
Štrnásty deň letu sa o 12:07 UTC zapojili manévrovacie motory OMS, aby znížili rýchlosť raketoplánu a ten začal zostup k atmosfére. Discovery dosadol hlavným podvozkom na dráhu 15 letiska SLF (Shuttle Landing Facility) Kennedyho vesmírneho strediska na Floride o 13:14:43 UTC. Predné koleso sa dotklo betónu o 13:14:53 UTC a po intenzívnom brzdení sa raketoplán zastavil o 13:15:49 UTC. Približne hodinu po pristátí jeho šesťčlenná posádka vystúpila. Raketoplán bol odtiahnutý do montážnej haly OPF-3 (Orbiter Processing Facility) na poletové odstrojenie a na začatie príprav na let STS-116.
Náklad a experimenty
Na letovej palube sa uskutočnili nasledujúce experimenty: Na obytnej palube sa uskutočnili nasledujúce experimenty: Experimenty uskutočňované počas pripojenia k ISS a v súčinnosti s posádkou stanice: Počas výstupov do voľného priestoru sa uskutočnili nasledujúce experimenty: right|thumb|Sellers a Fossum počas prvého výstupu do voľného priestoru Pred letom a po jeho skončení sa uskutočnili nasledujúce experimenty: Mimo raketoplán sa počas jeho letu uskutočňovali nasledujúce experimenty: Na obytnej palube bola umiestnená časť kusového nákladu pre ISS a to najmä: V nákladovom priestore boli uložené nasledujúce objekty: Pozdĺž závesu dverí nákladového priestoru boli umiestnené:
Hakkóda
V 13. až 17. storočí bolo zaznamenaných viacero menších erupcií komplexu, v súčasnosti sú v oblasti aktívne len fumaroly a horúce pramene, nachádzajúce sa viacerých miestach v rámci kaldery.
Toyota Auris
Toyota Auris je troj alebo päťdverový hatchback nižšej strednej triedy, ktorý od roku 2007 vyrába japonská automobilka Toyota; od roku 2013 aj ako combi verzia s označením Touring Sports. Jeho predchodcom a nasledníkom bol automobil Toyota Corolla v karosárskej verzii hatchback. S typom Corolla E150 má rovnakú platformu.