cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernadeta Soubirousová
Exhumácie
náhľad|Telo svätej Bernadety v relikviári v Nevers Biskup neverský Gauthey telo Bernadety exhumoval 22. septembra 1909 za prítomnosti osôb ustanovených postulátorom kauzy Bernadetinej beatifikácie, dvoch lekárov a rehoľných sestier z komunity. Prítomní tvrdili, že aj keď krucifix v jej ruke a jej ruženec boli zoxidované, jej telo bolo neporušené – uchránené od rozkladu. Toto bol jeden zo zázrakov, na základe ktorých bola svätorečená. Jej telo umyli a preobliekli pred pochovaním do novej dvojitej truhly.
Cirkev Bernadetino telo exhumovala druhý raz 3. apríla 1919. Lekár, ktorý telo exhumoval, poznamenal: „''Telo bolo prakticky zmumifikované, pokryté trochou plesne a badateľnou vrstvou solí, ktoré sa javili ako soli vápnika. […] Koža na niektorých miestach zmizla, ale na väčšine tela bola stále prítomná.''“
V roku 1925 dala Cirkev telo exhumovať po tretí raz. Vzali z neho relikvie, ktoré poslali do Ríma. Bol vytvorený dôkladný odtlačok Bernadetinej tváre, na základe ktorého a za pomoci ďalších fotografií mohla firma Pierra Imansa v Paríži vyhotoviť voskovú masku, ktorú mohli položiť na jej tvár. Toto bol v tom čase vo Francúzsku bežný postup, pretože sa obávali, že stmavnutá tvár a vpadnuté oči by mohli znechutiť verejnosť. Tiež bol vytvorený odtlačok Bernadetiných rúk pre vytvorenie voskovej formy kopírujúcej tvar jej rúk, ktorá sa na ne neskôr položila. Pozostatky boli umiestnené v zlatom a krištáľovom relikviári v Kaplnke svätej Bernadety v Nevers.
O 3 roky neskôr, v roku 1928, lekár Comte publikoval článok o exhumácii blahoslavenej Bernadety v druhom vydaní Bulletin de I’Association medicale de Notre-Dame de Lourdes:
„''Chcel som otvoriť jej ľavý bok, aby som vybral rebrá ako relikvie a srdce, o ktorom som si istý, že ostalo zachované. Každopádne keďže bola hruď dosť podopretá ľavou rukou, bolo by náročné pokúsiť sa o to a dostať srdce bez narobenia prílišného viditeľného poškodenia. Keďže matka predstavená vyjadrila prosbu, aby bolo srdce svätice uchované spolu s celým telom a Monsignore, biskup nesúhlasil, vzdal som sa nápadu otvoriť ľavý bok a uspokojil som sa s odobratím dvoch pravých rebier, ktoré boli o dosť dostupnejšie. […] Čo ma udivilo počas skúmania tela bola, pravdaže, dokonale zachovaná kostra, vlákna tkanív svalov (ktoré boli stále ohybné a pevné), kĺbov a kože a nadovšetko ma uchvátil úplne nečakaný stav pečene po 46 rokoch. Očakávalo by sa, že tento orgán, ktorý je mäkký a inklinuje k rozpadu, sa rozloží veľmi rýchlo alebo stvrdne do konzistencie podobnej kriede. Ale keď do nej bolo zarezané, bola mäkká a takmer bežnej konzistencie. Upozornil som na to prítomných s poznamenaním, že sa nezdá, že by to bol prirodzený jav.''“
Margeciansky tunel
Margeciansky tunel (nesprávne : Margecanský tunel ; ľudové názvy: Rolovský tunel, Starý Bujanovský tunel; staršie po nemecky Phönix-Tunnel) bol pôvodne postavený ako železničný tunel v doline Hornádu pri obci Margecany. V súčasnosti je osvetleným cestným tunelom a vedie cez neho miestna účelová komunikácia.
História
Postavili ho v rokoch 18671872, v rámci výstavby Košicko-bohumínskej železnice ako súčasť najdôležitejšej železničnej trate na severe Uhorska. Železniciam slúžil až do roku 1955, kedy bol daný do prevádzky nový Bujanovský tunel. Od roku 1985 je ako technická pamiatka, zapísaný do Ústredného zoznamu pamiatkového fondu SR. V roku 2018 zrealizovala obec Margecany projekt „Margeciansky tunel, otvorená galéria“.
Technické parametre
Margeciansky železničný tunel má dĺžku 431 m. Razený bol vo veľmi tvrdej skale pohoria Čiernej hory a preto takmer polovicu z jeho dĺžky, tvoria iba samotné opracované skaly. Tunel má dva upravené portály v tvare parabolickej klenby, parabolickú tunelovú rúru a tri bezpečnostné výklenky. Obmurované časti tunelovej rúry a portály, majú pre tunely typický tvar parabolickej klenby. Materiál kvádrov muriva je prevažne travertín. Vozovka má betónový základ a je pokrytá asfaltom. Od roku 2018 je v tuneli nainštalované po celej jeho dĺžke elektrické osvetlenie.
Využitie
V roku 1985 bolo toto technické dielo ako technická pamiatka, zapísané do Ústredného zoznamu pamiatkového fondu SR. V roku 2018 obec Margecany zrealizovala projekt „Margeciansky tunel, otvorená galéria“ a tak sprístupnila tunel všetkým záujemcom, ktorí si chcú túto technickú pamiatku pozrieť osobne.
Limoise
Limoise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Limoise má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ťažký kov
Ťažký kov je chemický prvok nepresne stanovenej skupiny prvkov, ktorý sa vyznačuje špecifickými kovovými vlastnosťami. Ťažké kovy zahŕňajú najmä prechodné kovy, niektoré polokovy, lantanoidy a aktinoidy. Existuje viacero definícií, podľa ktorých sa jednotlivé prvky zaraďujú medzi ťažké kovy: podľa hustoty, atómového čísla, atómovej hmotnosti, chemických vlastností alebo podľa toxicity.
Toxicita
Ťažké kovy sú pri určitých koncentráciách v organizme toxické až smrteľné. Napriek tomu, niektoré kovy sú pre človeka a niektoré organizmy esenciálne – organizmus ich potrebuje ako katalyzátory niektorých reakcií, napríklad zinok, meď, železo či selén. Pre človeka sú najškodlivejšie ortuť, kadmium, chróm a olovo. Prebytok ťažkých kovov v tele produkuje oxidanty (napríklad HO· (hydroxylový radikál), HO2· (hydroperoxylový radikál), H2O2 (peroxid vodíka) alebo O3 (ozón)), ktoré oxidáciou ničia organické molekuly v organizme.
Toxický účinok ťažkých kovov na organizmus závisí od niekoľkých faktorov:
Ťažké kovy partia medzi základné látky kontaminujúce životné prostredie. Ukladajú sa v organizmoch a len ťažko sa z organizmu odbúravajú. Ťažké kovy sa uvoľňujú do ovzdušia najmä pri priemyselnej výrobe (čistenie kovov, galvanizácia), ale aj pri spaľovaní fosílnych palív a ukladajú sa v pôde a najmä vo vode a tak sa pre cirkuláciu vody na Zemi ťažké kovy akumulujú v moriach. Tam kontaminujú ryby a vďaka potravovému reťazcu kontaminácia organizmov postupne stúpa, pretože dravé živočíchy sa živia kontaminovanými organizmami. Kvôli tomu sú ťažkými kovmi ohrozené najmä živočíchy na konci potravinového reťazca a teda aj človek, najmä v prímorských oblastiach, kde je celkovo vyššia konzumácia morských živočíchov.
Kovy z pôdy sa dajú odstraňovať rastlinami, ktoré ich absorbujú. Tie sa následne môžu použiť na opätovné získanie ťažkých kovov, ktoré sa potom ďalej spracúvajú. Podobne sa ťažké kovy odstraňujú z vody, akurát s tým rozdielom, že sa používajú mikroorganizmy.
Znečistenie životného prostredia ťažkými kovmi na Slovensku
Vďaka prísnejším zákonom obmedzujúcim vypúšťanie škodlivín do ovzdušia a novým šetrnejším technológiám sa však znečistenie ťažkými kovmi na Slovensku od začiatkov meraní vo všetkých staniciach znížilo. Napríklad slovenský priemer koncentrácie olova v roku 1985 bol 4550 ng/m³, no dnes je to pod 20 ng/m³.
Kvasenie
Fermentácia alebo kvasenie je premena organických látok pôsobením enzýmov. V biochémii je úzko definovaná ako extrakcia energie zo sacharidov bez prítomnosti kyslíka. V potravinárskej výrobe sa môže v širšom zmysle vzťahovať na akýkoľvek proces, v ktorom aktivita mikroorganizmov prináša požadovanú zmenu v potravinách alebo nápojoch. Náuka o fermentácii je známa ako zymológia.
Druhy kvasenia
Druhy kvasenia sú napríklad:
Ibéria
Ibéria (starogr. Ibéria, lat. Iberia) môže byť:
Iberia môže byť:
Saint-Lon-les-Mines
Saint-Lon-les-Mines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Katarchaikum
Katarchaikum môže byť:
Anna-Lena Friedsamová
Anna-Lena Friedsamová, rodným menom Anna-Lena Friedsam (* 1. február 1994, Neuwied) je nemecká profesionálna tenistka. Vo svojej doterajšej kariére na okruhu WTA Tour vyhrala jeden singlový turnaj v sérii WTA 125s.
Bad Reputation (Thin Lizzy)
Bad Reputation je ôsmy štúdiový album írskej rockovej skupiny Thin Lizzy. Vydaný bol v septembri 1977 spoločnosťou Vertigo Records a spolu s členmi skupiny ho produkoval Tony Visconti. Umiestnil sa aj na štvrtej priečke britskej hitparády. Na obale albumu je fotografia len troch členov skupiny – gitarista Brian Robertson totiž hral iba v troch piesňach.
Loriges
Loriges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Loriges má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Loriges má 326 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Éra (geológia)
Éra    (iné názvy: geologická éra, obdobie , staršie epocha  ) je geochronologická jednotka menšia než eón a väčšia než perióda. Ére zodpovedá chronostratigrafická jednotka eratem (iné názvy: eratém, eratéma ; staršie názvy: skupina útvarov , skupina geologických útvarov , útvarová skupina , grupa útvarov , grupa  , skupina ).
Éra (resp. eratem) združuje viacero periód (resp. útvarov), a to najmä na základe vývojových stupňov veľkých skupín organizmov; periódy sú napr. ordovik, karbón, perm.
Zoznam ér (eratemov)
Podľa súčasného medzinárodného delenia (stav 2021) existujú tieto éry (resp. eratemy) [pre úplnosť sú tu uvedené aj eóny a neformálne zoskupenie prekambrium]:
Podľa staršieho delenia existovali tieto éry (resp. eratemy): Poznámky:
Mnasiadas z Argosu
Mnasiadas (Mnasiadas) bol v starovekom Grécku slávny športovec. Mnasiadas z Argosu, žijúci v druhej polovici 3. storočia pred Kr., bol slávny športovec v neznámej disciplíne (často sa v novovekých písomných zdrojoch uvádza ako zápasník, podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho súťažil pravdepodobne v dostihoch, súdiac podľa početných víťazstiev dosiahnutých v tejto disciplíne jeho potomkami). Starogrécky historik Polybios pripomína, že mu tieto víťazstvá priniesli takú slávu, že egyptský vládca Ptolemaios IV. poveril jeho syna Polykrata, aby cvičil žoldnierov pred štvrtou sýrskou vojnou proti Seleukovcom. Polybios uváza:„...pre svoj pôvod a svoj majetok sa tešili veľkej vážnosti, hlavne Polykrates pre starobylosť rodu a atletickú preslávenosť jeho otca Mnasiada“. Podľa Morettiho táto strohá informácia nestačí, aby sa Mnasiadas uvádzal ako olympijský víťaz v zoznamoch olympijských víťazov staroveku. Jeho syn Polykrates, známy aj z epigrafických zdrojov ako miestodržiteľ Ptolemaiovcov na ostrove Cyprus (v rokoch cca 203 až 196 pred Kr.) i jeho tri vnučky (Zeuxó, Eukrateia a Hermioné) dosiahli víťazstvá v dostihoch na Panathenajských hrách (za víťaza vyhlásili vždy majiteľa koňa alebo záprahu, preto sa v tejto disciplíne víťazkou mohla stať i žena ).
Aikenov kód
náhľad|Aikenov kód Aikenov kód (označovaný aj 2-4-2-1) je doplnkový BCD kód. Kód bol vyvinutý Howardom Aikenom pôvodne na používanie v dátových prenosoch. V súčasnosti sa používa v niektorých počítačoch, digitálnych hodinkách alebo v kalkulačkách.
Saint-Martin-d’Oney
Saint-Martin-d’Oney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Loubouer
Saint-Loubouer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Martin-d’Oney
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Loubouer
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martin-d’Oney
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louchy-Montfand
Louchy-Montfand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Louchy-Montfand má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Louchy-Montfand má 447 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Loddes
Loddes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Loddes má 149 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Rímsky obrad
náhľad|Omša slúžená čelom k ľudu (versus populum) náhľad|Omša slúžená smerom na východ (ad orientem)
Rímsky obrad je jedným z bohoslužobných obradov používaných v rímskokatolíckej (teda latinskej) cirkvi, ktorý bol pôvodne miestnym obradom Ríma. V súčasnosti je najrozšírenejším latinským obradom.
Do tridentského koncilu
Za najstaršie zachované rímske liturgické texty sa považuje Hippolytova Traditio Apostolica, ale ináč máme o liturgii 4. až 6. storočia veľmi málo informácií. Pôvodne sa v rímskom obrade používala ako liturgický jazyk gréčtina, ale vo 4. storočí ju nahradila latinčina, ktorá bola dlho jediným bohoslužobným jazykom rímskeho obradu. Vo 4. storočí máme Rímsky obrad doložený už ako plne vyvinutý vo Veronskom a neskôr v Gelaziánskom sakramentári.
Jumanji (séria)
Jumanji je americká séria rodinno dobrodružných filmov, založená na detských knihách Jumanji (1981) a jej pokračovaní Zathura (2002), ktoré napísal Chris Van Allsburg. Prvý film produkovala TriStar Pictures a ďalšie filmy Columbia Pictures, obe dcérske spoločnosti Sony Pictures.
Rímsky obrad
Do tridentského koncilu
Pápež sv. Gregor I. vykonal počas svojho pontifikátu (590604) významnú reformu Rímskeho obradu. Rímsky obrad bol pôvodne určený len pre oblasť Ríma, čo vidno aj v samotnej liturgii (napr. zoznamy rímskych svätých v Rímskom kánone, lokálne rímske sviatky v kalendári alebo ešte donedávna v Misáli uvádzané rímske štácie). V 8. storočia sa začala pod vplyvom významného postavenia Ríma jeho výrazná expanzia, ktorá bola zavŕšená v 12. storočí, keď Rímsky obrad prevládol takmer na celom Západe okrem niektorých oblastí, ktoré si zachovali svoj vlastný obrad (napr. Miláno, Toledo, atď.).
Jumanji (séria)
Táto filmová séria sleduje dobrodružstvá rôznych ľudí, ktorí sa ocitnú v ohrození pri hraní začarovanej hry, ktorá prichádza s množstvom nebezpečných prvkov džungle, ktoré musia hráči pri hraní prežiť. Nakoniec, jediný spôsob, ako hru ukončiť je hru dohrať a zároveň prežiť jej nebezpečenstvá.
Rímsky obrad
Do tridentského koncilu
V polovici 10. storočia začali do Ríma prenikať zaalpské galikánske a germánske vplyvy, ktoré výrazne ovplyvnili aj rímsku liturgiu. Dôležitými činiteľmi tohto vplyvu boli napr. franské Ordines Romani. Zvlášť za pontifikátov sv. Gregora VII. (10731085) a Inocenta III. (11981216) však tento vplyv ustáva a v Rímskej kúrii sa ujímajú a ustáľujú vlastné liturgické knihy. Františkáni ich v skrátenej podobe prebral a následne rozšíril.
Jumanji (séria)
Sfilmované boli štyri spracovania a bol odvysielaný aj televízny seriál v rokoch 1996 až 1999. Filmy zarobili v celosvetových kinách dokopy 2 miliardy dolárov.
Rímsky obrad
Po tridentskom koncile
Tridentský koncil okrem iného reagoval aj na nedostatok liturgickej jednotnosti a nariadil, aby prebehla reforma rímskych liturgických kníh. Zreformované boli Rímsky breviár (1568), Rímsky misál (1570), Rímsky pontifikál (1598), Biskupský ceremoniál (1600) a Rímsky rituál (1614). Breviár a Misál boli vydané za pontifikátu sv. Pia V., ktorý rozhodol, že sa musia v takejto jednotnej podobe zaviesť v celej Cirkvi okrem miest a rádov, ktoré mali vlastný obrad starší ako 200 rokov.
Jumanji (séria)
Jumanji (1981)
Dve deti, Peter a Judy, nájdu hru, ktorú si spolu zahrajú. V hre, každý hod kockou oživí džungľu z hry (ako aj postavy a stvorenia, ktoré v nej žijú). Aby sa z hry dostali, musia dokončiť hru a dostať sa do titulárneho mesta zlata.
Rímsky obrad
Po tridentskom koncile
Niekoľko storočí ostal Rímsky obrad v podstate nezmenený a jeho postavenie sa neustále posilňovalo, čomu svedčí aj postupná romanizácia ostatných obradov, ktorá vyvrcholila v 19. storočí a ustala neskôr v 20. storočí.
V 20. storočí prešiel Rímsky obrad výraznými zmenami. Pápež sv. Pius X. po mnohoročnom úsilí v roku 1911 zaviedol drastickú zmenu Rímskeho breviára a v roku 1920 bolo tiež vydané nové vydanie Rímskeho misála s rozšírenými rubrikami, ktoré dal zhotoviť. Pápež Pius XII. v roku 1955 významne obnovil obrady Svätého týždňa a začal práce na reforme rubrík Misála a Breviára, ktorú zakončil v roku 1960 pápež sv. Ján XXIII. vydaním nového kódexu rubrík.
Jumanji (séria)
Zathura (2002)
Bratia Danny a Walter, susedia Petra a Judy z predchádzajúcej knihy, nájdu hru Jumanji. Namiesto nej, si však zahrajú vesmírnu hru Zathura. Rovnako ako aj v prípade Jumanji, hranie hry Zathura, prináša prvky hry do reality a aby sa všetko vrátilo do normálu, chlapci musia hru dokončiť.
Rímsky obrad
Po Druhom vatikánskom koncile
Druhý vatikánsky koncil konštitúciou Sacrosanctum Concilium nariadil vykonať všeobecnú liturgickú reformu Rímskeho obradu, ktorá bola postupne realizovaná v nasledujúcich rokoch. Reforma vyvrcholila novými vydaniami liturgických kníh: Rímskeho misála v roku 1970, Liturgie hodín v roku 1971, Rímskeho graduála v roku 1973, Benedikcionála a Biskupského ceremoniála v roku 1984 a mnohých ďalších.
Podľa konštitúcie Sacrosanctum Concilium sa má použitie latinčiny v latinských obradoch zachovať a má sa dbať, aby veriaci ovládali po latinsky stále časti omšového poriadku, ale zároveň sa má pri omši dať viac priestoru národným jazykom. Súčasný Kódex kánonického práva predpisuje, že sa omša môže sláviť vždy po latinsky alebo v inom schválenom jazyku. Sacrosanctum Concilium ďalej nariaďuje, aby sa klerici podľa odvekej tradície modlili Posvätné ofícium v latinčine.
Po II. vatikánskom koncile sa tiež postupne opustila všeobecná prax orientácie kňaza na východ (ad orientem) a pristúpilo sa k sláveniu omše tvárou k ľudu (versus populum), toto však nevychádza z požiadaviek samotného Koncilu, lež išlo o postupný vývoj, ktorý popri pokoncilových zmenách nastal, pričom aj pokoncilovú liturgiu možno sláviť ad orientem.
Biograd na Moru
Biograd na Moru je prístavné a turisticky obľúbené mesto v severnej Dalmácii v Chorvátsku. Nachádza sa v Zadarskej župe, približne juhovýchodne od Zadaru.
Geografia
Mesto sa nachádza juhovýchodne od Zadaru na malom polostrove, obklopenom zátokami Bošana a Soline. Pred otvoreným morom mesto chráni ostrov Pašman, vytvárajúci Pašmanski kanal. V blízkosti sa nachádzajú malé ostrovy Planac a Sveta Katarina. Priemerná teplota v meste je v januári 7 °C a v júli 24 °C.
Dejiny
Počas 13. a 14. storočia mestu vládli vojvoda z Cetiny, templárski rytieri z Vrany a vojvoda z Bribiru. V roku 1409 bolo mesto začlenené do Benátskej republiky, do ktorej patrilo až do roku 1797, kedy republika padla.
Počas benátsko-tureckých vojen bolo mesto značne poškodené a v rokoch 1521 a 1646 vypálené. V 16. a 17. storočí sa v Biograde formovala chorvátska armáda, ktorá sa výrazne angažovala v bojoch proti Turkom.
Po skončení I. svetovej vojny sa v roku 1920 objavili v okolí prví turisti z Česko-Slovenska. Prvý hotel bol postavený v roku 1935, čím sa Biograd otvoril turistom.
V rokoch 19911993 bolo mesto značne poškodené dlhodobým bombardovaním srbských jednotiek počas Chorvátskej vojny za nezávislosť.
Louroux-Bourbonnais
Louroux-Bourbonnais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Louroux-Bourbonnais má 230 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Merný výkon
Merný výkon môže byť:
Saint-Martin-de-Hinx
Saint-Martin-de-Hinx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louroux-de-Beaune
Poloha
Louroux-de-Beaune má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Louroux-de-Beaune má 183 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Martin-de-Seignanx (obec)
Saint-Martin-de-Seignanx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Merný svetelný výkon
Merný svetelný výkon elektrického svetelného zdroja je podiel svetelného toku a elektrického výkonu, vyjadruje koľko lumenov vyžiari svetelný zdroj na každý watt svojho výkonu. Týmto parametrom je teda možné vyjadriť úspornosť svetelného zdroja. Hospodárnosť je daná pomerom lumen/watt.
Martin Haba
Martin Haba (* 25. október 2000, Malacky) je slovenský florbalový brankár a tréner, ktorý hrá za klub Tsunami Záhorská Bystrica v slovenskej florbalovej extralige. V sezóne 2017/18 získal so svojím mužstvom titul majstra Slovenska. Haba je taktiež členom širšieho reprezentačného kádru.
Florbalová kariéra
So športom začínal v klube 1. SC Malacky, odkiaľ neskôr prestúpil do extraligového tímu Tsunami Záhorská Bystrica, s ktorým vybojoval titul ako v juniorskej, tak i v seniorskej súťaži. So slovenskou florbalovou reprezentáciou sa v roku 2019 predstavil na turnaji Polish Open. Toho roku sa zúčastnil taktiež letnej prípravy vtedy úradujúceho majstra českej extraligy 1. SC TEMPISH Vítkovice.
Napriek tomu, že celú profesionálnu kariéru strávil medzi tromi tyčami, príležitostne si rád zahrá aj v útoku. V poli sa predstavil na florbalovom turnaji Malacky Street Floorball Cup, kde jeho mužstvo obsadilo konečné tretie miesto a k tomuto umiestneniu prispel viacerými gólmi. Reprezentoval taktiež Gymnázium Alberta Einsteina na viacerých stredoškolských turnajoch v Bratislave, kde vytvoril brankárske duo spoločne s Martinom Loffayom. Keď bránkovisko prepustil kolegovi, chopil sa hokejky a so spolužiakmi Henrichom Havrillom i Martinom Durdiakom bol členom útočnej formácie.
Louroux-Hodement
Poloha
Louroux-Hodement má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Louroux-Hodement má 348 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ružena Bajcsyová
Ružena Bajcsyová, rodená Kučerová (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿; * 28. máj 1933 Bratislava) je americká informatička a počítačová vedkyňa slovenského pôvodu, špecializujúca sa na oblasť robotiky. Pôsobí ako emeritná riaditeľka ústavu CITRIS (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, doslovne Centrum pre výskum informačných technológií v záujme spoločnosti) na Kalifornskej univerzite v Berkeley. Je tiež vedúcou riaditeľstva National Science Foundation v oblasti počítačov a informácií s právomocou nad rozpočtom 500 miliónov dolárov. Na Pensylvánskej univerzite viedla najmenej 28 doktorandov, ktorí získali titul Ph.D.
Životopis
Narodila sa do židovskej rodiny stavebného inžiniera Felixa Kučeru. Jej matku zavraždila slúžka, keď mala 3 roky. Otec sa znovu oženil a rodina konvertovala na kresťanstvo. Na jeseň, 21. novembra 1944 boli jej rodičia zatknutí a o mesiac neskôr popravení gestapom. Od zatknutia a smrti sa zachránila tým, že bola so sestrou schovaná v zadnej miestnosti, kde si ich gestapo nevšimlo. Týždeň zostali schované v byte a potom vyhľadali pomoc u známych, ktorí sa im spočiatku pomôcť obávali, no na ich naliehanie nakoniec skontaktovali Medzinárodný červený kríž, ktorého zamestnanci pre obe sestry našli miesto v detskom domove vo Zvolene.
Po vojne vyštudovala odbor technické inžinierstvo na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave a než jej komunistický režim umožnil pokračovať v doktorandskom štúdiu, musela 5 rokov manuálne pracovať. V roku 1967 obhájila s dizertačnou prácou „K niektorým otázkam chovania sa kybernetických sústav pri procese učenia sa pod vplyvom určitých nahodilých prostredí“ titul „kandidát technických vied“ (CSc.). Doktorát z elektrotechniky získala ako vôbec prvá žena na Slovensku. V tom istom roku využila ponuku práce na Stanfordovej univerzite. Hoci sa chcela vrátiť späť na Slovensko, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska sa už nevrátila.
náhľad|Ružena Bajcsyová s členmi laboratória GRASP pred počítačom [[ENIAC na Pensylvánskej univerzite v roku 1985]] Po rozhodnutí zostať v USA získala v roku 1972 na Stanfordovej univerzite titul Ph.D. v informatike. Jej práca bola „Počítačová identifikácia textúrovaných vizuálnych scén“, pri ktorej bol jej školiteľom informatik John McCarthy, nositeľ Turingovej ceny. V roku 2001 získala v Slovinsku čestný doktorát na Ľubľanskej univerzite a v rokoch 20032005 bola členkou poradného výboru prezidenta pre informačné technológie. V novembri 2002 ju časopis Discover zaradil medzi 50 najvýznamnejších žien vo vede. V roku 2012 získala čestné doktoráty na Pensylvánskej univerzite a na Kráľovskom inštitúte technológií vo Švédsku. Neskôr pôsobila ako profesorka na Katedre informatiky a inžinierstva na Pensylvánskej univerzite, kde bola zakladajúcou riaditeľkou laboratória všeobecnej robotiky a aktívneho zmyslového vnímania (GRASP) a členkou Neurosciences Institute in the School of Medicine. V roku 2013 získala cenu (IEEE Robotics and Automation Award) za jej pôsobenie na poli robotiky a automatizácie. V rámci svojej vedeckej činnosti sa podieľala na mnohých vedeckých publikáciách alebo ich častiach a vydala mnoho vedeckých článkov.
Z prvého manželstva s Júliusom Bajcsym má dcéru Kláru (* 1957), ktorá je profesorkou počítačových vied na univerzite v Illinois a syna Petra (* 1964). V roku 1979 sa vydala za Shermana Frankela, profesora fyziky na Pensylvánskej univerzite a vychovávala s ním jeho syna Waltera.
Hviezdne obdobie
Hviezdne obdobie môže byť:
Louroux-de-Bouble
Louroux-de-Bouble je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Louroux-de-Bouble má 286 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Maurice-sur-Adour
Saint-Maurice-sur-Adour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Talafús z Ostrova
Ján Talafús z Ostrova (okolo 1410po roku 1475) bol jedným z popredných hajtmanov bratríkov, ktorí po husitských vojnách pôsobili na území Horného Uhorska. Tu, pod velením Jána Jiskru z Brandýsa, po boku Petra Aksamita a ďalších bratríckych hajtmanov, slúžil v žolde maloletého kráľa Ladislava Pohrobka a jeho matky Alžbety Luxemburskej. V čase svojho zahraničného pôsobenia sa zúčastnil väčšiny dôležitých vojenských operácií a štrnásť rokov vykonával funkciu hajtmana na Richnave. Po návrate do Čiech vstúpil do služieb Jána z Rožmberka, neskôr potom do vojska kráľa Jiřího z Poděbrad pod vrchným velením Ctibora Tovačovského z Cimburka. Aj napriek absencii podrobnejších písomných prameňov je zrejmé, že Talafúsovo meno nebolo v Čechách neznáme, a že patril k stredoeurópskej vojnovej elite svojej doby. Vďaka tomu nezostali jeho osudy zabudnuté a jeho osoba sa stala jednou z ústredných postáv literárnej trilógie Aloisa Jiráska Bratstvo a divadelnej hry Hejtman Talafús dramatičky Evy Klenovej.
Mladosť
Ján Talafús sa narodil na usadlosti Ostrov vzdialenej asi 9 km od Vysokého Mýta. Dátum jeho narodenia dobové pramene nezachovali, českí historici preto všeobecne udávajú, že sa tak stalo približne v roku 1410. Rovnako nie je doložené, kto boli jeho rodičia. Najbližším overiteľným predkom je jeho starý otec Ješek Talafús z Říčan, pričom otcom budúceho hajtmana bol jeden z jeho štyroch synov - Ján, Mikuláš, Beneš alebo Jiří. Bol to tiež starý otec Jana Talafúsa, kto vstúpil do služieb pánov Košumberských (ktorí neskôr prijali meno Slavatovci) a bola mu od nich ako manský statok prepožičaná košumberská časť Ostrova. Vzdelanie sa mladému Talafúsovi dostalo v škole v Luži a neskôr pravdepodobne aj na niektorej z pražských škôl. Súčasne so všeobecným vzdelávaním bol pripravovaný na vojenské remeslo a zrejme vo veku 24 rokov sa v radoch sirotských vojsk ako panoš pána Viliama z Chlumu a Košumberka zúčastnil bitky pri Lipanoch. Približne v tejto dobe sa oženil s istou Dorotou Tehlovcovou z Dobříkova, ktorá však onedlho zomrela. Jeho druhou manželkou sa neskôr stala jediná dcéra Jána Čapka zo Sán Žofia. Tento sobáš mu ako veno priniesol hrad Valdštejn, o ktorý však onedlho prišiel. V roku 1439 prevzal do užívania Ostrovské léno a bol povýšený do zemanského stavu. Roku 1437 získal Talafúsov svokor hrad Hukvaldy so šiestimi dedinami, a ďalej mesta Brušperk, Ostravu a Příbor. a najneskôr v roku 1445 ich odovzdal svojmu zaťovi, ktorý svoj predikát obohatil prídomkom z Hukvald.
Hajtman bratríkov
náhľad|vľavo|List Jána Talafúsa obyvateľom [[Bardejova z roku 1455. Podpis na konci dopisu znie: Ján Talafús z Ostrova a Hukváld, hajtman na Richnave. Talafús Bardejovským píše ohľadne ich ľudí uväznených na Langave. Zároveň im ponúka ochranu proti posádke na Plavči a navrhuje ťaženie proti Plaveckým. Originál je uložený v archíve mesta Bardejov ]]
Roku 1440 sa Ján Talafús zúčastnil Čáslavského snemu, kde sa jednalo o bezpečnosti vo východných Čechách. Toho istého roku predal za 220 kôp grošov dvor Šnakov a na jeseň odišiel do Horného Uhorska. Tu vstúpil do vojska najvyššieho hajtmana Jána Jiskru z Brandýsa, ktorý v službe kráľovnej Alžbety Luxemburskej, vdove po Albrechtovi II., hájil nároky jej syna Ladislava Pohrobka na uhorský trón. Vojenská intervencia mala svoje opodstatnenie, pretože Uhorská šľachta poprela práva dvojročného následníka a svojím panovníkom zvolila poľského kráľa Vladislava III. Varnenčíka, ktorého podporoval maďarský vojvodca Ján Hunyadi a Talafúsov svokor Ján Čapek zo Sán (v rokoch 1442–1444 menovaný najvyšším poľným hajtmanom poľského vojska v Uhorsku).
Prvých väčších akcií sa Ján Talafús zúčastnil v roku 1441, keď pomáhal Jánovi Jiskrovi obsadzovať mestá na Spiši a Šariši a vyslobodiť Košice, ktoré obliehali Poliaci; po úspešnej operácii sa na krátku dobu stal košickým hajtmanom. Roku 1442 bol menovaný hajtmanom Štiavnice, ktorá bola za jeho neprítomnosti vydrancovaná, ale napriek tomu po jeho návrate zostala v rukách bratstiev. Na jeseň toho roku nečakaným prepadom dobyl uhorské mesto Jáger, kde sa práve ubytovalo posolstvo kráľa Vladislava III., ktoré sa vracalo späť do Poľska. Pri prepade sa zmocnil mnohých významných zajatcov aj bohatej koristi. Pri spiatočnej ceste ho však preplnené vozy spomalili a dostihli ho prenasledujúci Uhri. Nastala prudká zrážka, pri ktorej padlo množstvo mužov a Talafús bol nútený stiahnuť sa. Pri ústupe padol do zajatia a bol uväznený v Jágri. Na slobodu sa dostal po 3. októbri toho istého roku. O dva mesiace neskôr pomáhal dobyť hrad Richnavu, kde bol pridelený pod velenie nového hajtmana pevnosti, Slováka Jána z Perene. Z tohto miesta ďalej podnikal čiastkové prepady nepriateľského územia; najmä sa spomína okolie Tokaja. Roku 1445 bol menovaný hajtmanom na hrade Chmeľov (Komlóš) ao tri roky neskôr dostal hajtmanstvo na Richnave, kde prežil nasledujúcich štrnásť rokov života. Okrem toho, že ho v tomto sídle často navštevovala jeho manželka Žofia, tu udržoval milostný vzťah s Maďarkou Máriou Bodorovskou. Roku 1449 sa Talafús po boku Jána Jiskru z Brandýsa zúčastnil bitky pri Somoši a v roku 1451 bojoval v radoch 3000 bratríkov, ktorí v bitke pri Lučenci porazili okolo 20 000 Uhrov.
náhľad|[[Mikoláš Aleš: Ján Talafús z Ostrova sa vracia do Čiech]] Roku 1453 bol český kráľ Ladislav Pohrobok korunovaný kráľom uhorským. Vzápätí vzniesol na Jána Jiskru požiadavku, aby vrátil všetky dobyté hrady a potom ho prepustil od dvora. Rozkazu odovzdať získaný majetok väčšina Jiskrovi podriadených hajtmanov neuposlúchla. Vo februári toho istého roku sa Ján Talafús zúčastnil spišského snemu v Levoči, kde šľachtici viedli rokovania o zákroku viedol proti lúpežným tlupám. Pri jednom z bojových výpadov v najbližších mesiacoch bol ťažko ranený. V roku 1455 kráľ Ladislav povolal Jána Jiskru späť do svojich služieb a rozhodol o ponechaní všetkého nadobudnutého majetku v rukách bratríkov. Avšak po jeho smrti v roku [1457] sa kráľom Uhorska stal Matej Korvín, ktorý proti bratríkom vytiahol s ozbrojenou mocou. Jeho vojsko čoskoro pritiahlo k hradu a rovnomennému mestu Šarišský Potok, ktoré mali toho času v držbe Ján Talafús a Peter Aksamit. Ostrovský rodák spolu s tromi stovkami jazdcov proti tomuto vojsku podnikol protiútok, avšak väčšina jeho mužov pri výpade padla do zajatia. Jemu samotnému sa podarilo spasiť útekom na Šarišský hrad. Z tejto pevnosti potom spolu s Petrom Aksamitom a ďalšími hajtmanmi vyrazili späť k Šarišskému Potoku a cestou vydrancovali územie medzi Bodrogom a Tisou. 21. mája však boli protivníkom u Šarišského Potoka zaskočení a v poliach okolo mestečka sa strhla krátka bitka. Z 2000 bratríkov ich bolo 600 zabitých a 200 zajatých na mieste. Ďalší sa pokúsili utiecť, avšak po vytrvalom prenasledovaní ich vyviazlo zhruba okolo dvoch stoviek. V boji zomrel aj Talafúsov priateľ Peter Aksamit. On sám, spoločne so svojimi štrnástimi jazdcami, sa spasil útekom na Šarišský hrad. Z tejto pevnosti bol onedlho vytlačený do Breznice, odkiaľ ustúpil späť na Richnavu.
V roku 1460 Talafús opäť vstúpil do vojska Jána Jiskru z Brandýsa, ktorý za pomoci Jiřího z Poděbrad a zvyškov Aksamitových rôt pokračoval na Spiši vo vojne proti uhorskému kráľovi, ktorého vojská mali za úlohu vypudiť zostávajúce bratstvá z krajiny. Až do marca roku 1462 sa Talafúsovi podarilo uhájiť Richnavu, potom ale opäť padol do zajatia. Nasledujúceho roka sa Ján Jiskra a Matej Korvín zmierili a Talafús, spolu s Mikulášom Brcalom z Dobrej, niekdajším hajtmanom na Kežmarku, a Bartošom z Hartvíkovic, dostali odstupné 16 000 dukátov. Posledná zmienka o Talafúsovi v Uhorsku sa datuje k 31. auguste 1463. Na Hukvaldy sa vrátil po dvadsiatich troch rokoch v zahraničí. Podľa legendy vraj vďaka striedavému vojnovému šťastiu prišiel z Uhorska chudobný a bez prostriedkov. Na Slovensku sa od tej doby vžilo porekadlo chudobný ako Talafús.
Posledné zmienky
Pravdepodobne v roku 1465 Ján Talafús ovdovel a vstúpil do kráľovského vojska pod velením Jána z Rožmberka, ktorý na Morave v rokoch 1464 – 1465 viedol vojnu proti pápežovi a časti katolíckej šľachty. Potom, čo jeho veliteľ zmenil strany, vstúpil Ján Talafús do priamej služby kráľa Jiřího z Poděbrad. Pod velením Ctibora Tovačovského z Cimburka sa v roku 1466 zúčastnil ťaženia do Poľska a stal sa priamym účastníkom bojov u Vratislavi. V roku 1467 bojoval v Bitka pri Pačkove, kde bolo jeho úlohou čeliť skupine žoldnierov známej pod menom „zlá rota“. Neskôr sa vrátil späť na svoje pozemky. Je pravdepodobné, že po vpáde uhorského vojska do Čiech sa zúčastnil aj bojov, ktoré vypukli v roku 1469. Po ústupe nepriateľov zo zeme sa vrátil zrejme späť na Hukvaldy. Posledná písomná zmienka o jeho osobe pochádza z roku 1475. V jednom zo zápisov v Knihe půhonné a nálezové možno dohľadať, že Talafůs, dedič Čapka zo Sán, je stále ešte živý. Kedy a kde zomrel nie je známe.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Saint-Michel-Escalus
Saint-Michel-Escalus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Luneau
Luneau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Luneau má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Luneau má 286 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Stanislav Mičev
PhDr. Stanislav Mičev, PhD (* 11. december 1957, Banská Bystrica) je slovenský historik a politik, v rokoch 20062021 riaditeľ Múzea Slovenského národného povstania.
Múzeum Slovenského národného povstania
Do Múzea Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici nastúpil v roku 1984 ako vedecký pracovník. Skoro dva roky pracoval aj pre Ministerstvo spravodlivosti v Kanade. Päť rokov bol riaditeľ odboru kultúrnych aktivít na Ministerstvo kultúry.
Od roku 2006 bol generálnym riaditeľom Múzea Slovenského národného povstania. V tejto funkcii k 30. septembru 2021 končí. Z postu ho odvolala ministerka kultúry Natália Milanová (OĽaNO) na stretnutí 20. septembra 2021. Podľa ministerstva malo dôjsť k „viacerým pochybeniam pri riadení múzea“. Odborníci však Mičevovu prácu vo funkcie hodnotili „väčšinou pozitívne“. Okrem naštartovania publikačnej a digitalizačnej činnosti múzea zmenil ráz osláv SNP: „Kým v minulosti išlo o skromné a komorné podujatie, dnes sú oslavy celospoločenskou udalosťou, na ktorej sa pred pandémiou zúčastňovalo viac ako desaťtisíc ľudí, najvyššie politické špičky a desiatky veľvyslancov“. Mičev uviedol, že svoje odvolanie očakával.
Komunistická strana Slovenska
Po Nežnej revolúcii 15. decembra 1989 vstúpil do Komunistickej strany Slovenska, keďže mu boli blízke myšlienky sociálnej demokracie, ako to priznal v rozhovore pre médiá.
Štátna úroveň
V roku 2019 sa stal predsedom strany SOLIDARITA – Hnutie pracujúcej chudoby.
Krajská úroveň
V roku 2017 kandidoval za župana Banskobystrického kraja v v krajských voľbách. V októbri 2017 sa vzdal kandidatúry v prospech kandidáta Jána Luntera. Pre Pravdu vtedy vyhlásil ''„Základný cieľ, ktorý som na začiatku povedal, je porážka fašizmu na území Banskobystrického kraja. To beriem ako najvážnejšiu vec a verím, že k tomu takto prispejem“''. S nápadom spoločného postupu demokratických kandidátov prišiel v máji 2017 samotný Mičev. V neskoršom prieskume agentúru Focus sa Mičev umiestnil na 5. mieste s 10,4 % podporou. Niekoľko dní pred rezignáciou Mičeva sa v jeho prospech kandidatúru zriekli traja kandidáti: Pavel Greksa, Michal Kantor a Viliam Baňák.
Mestská úroveň
Mičev pôsobil aj ako mestský poslanec Banskej Bystrice.
Vincovka
Vincovka je vrch v Revúckej vrchovine, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne západne od centra Dobšinej.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Dobšinské predhorie. Leží v Košickom kraji v okrese Rožňava a na katastrálnom území mesta Dobšiná. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Dobšiná, severovýchodne sa nachádzajú Dedinky a Dobšinská Maša, severne Stratená a Dobšinská Ľadová Jaskyňa a južne Rejdová a Vyšná Slaná.
Opis
Vincovka leží na severovýchodnom okraji pohoria, v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodne z Čiernej hory. Východne sa nachádza Dobšinský kopec, Babiná a Stromiš , južne Bučina , Spúšťadlo , Malý  a Veľký Radzim , Kilhov  a Kohút , západne Stolica , Kyprov , Skálie , Buchvald  a Borovniak  a severne Čierna hora , Duča , Marčeková , Gápeľ  a Gačovská skala. Oblasť patrí do povodia rieky Slaná, kde vodu zo severných a východných svahov odvádza Lániho potok, zo západných Šafárka a z južných menšie prítoky, všetky smerujúce do Dobšinského potoka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý, no riedky lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy pohoria, no tiež Stolické vrchy, Spišsko-gemerský kras a Volovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Dobšinej. Severným úpätím prechádza osadou Lániho Huta žltá turistická značka z Dobšinej do sedla Lopoty.
Saint-Pandelon
Saint-Pandelon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Super 2000
náhľad|[[Majstrovstvá sveta cestovných automobilov (WTCC) na Masarykovom okruhu v roku 2007]] Super 2000 alebo S2000 je špecifikácia FIA pre pretekárske automobily odvodené od sériovo vyrábaných osobných automobilov. Pre homologáciu musí byť vyrobených aspoň 2 500 identických automobilov v dvanástich po sebe idúcich mesiacoch. Automobily môžu byť kitovo upravené, použitý motor musí byť odvodený z homologovaného modelu. S2000D je označenie pre automobily špecifikácie S2000 s naftovým motorom. Špecifikácia je rozdelená pre preteky rely a preteky cestovných automobilov. Rely automobily Super 2000 majú povolené pretekať v dianí Majstrovstvá sveta v rely Super 2000. Cieľom klasifikácie Super 2000 je umožniť viacerým výrobcom pretekať pričom náklady na výrobu súťažného automobilu sú nižšie.
Modely
náhľad|[[Fiat Grande Punto Abarth S2000, jedno z najznámejších S2000 rely automobilov]] náhľad|[[BMW rad 3|BMW 320si Super 2000 v pretekoch súťaže World Touring Car Championship]]
Rely automobily
Majstrovstvá sveta v rely Super 2000 a Intercontinental Rally Challenge sú dve z vrcholných podujatí v rely, v ktorých sú použité automobily špecifikácie Super 2000. Nasledujúce Rely automobily Super 2000 sú v súčasnosti vo výrobe alebo sú navrhnuté na výrobu v blízkej budúcnosti: V roku 2005 bol robený vývoj a testovanie automobilu Dacia Logan S2000, ale nebol uvedený do súťaže.
Cestovné automobily
Nasledujúce Cestovné automobily Super 2000 v súčasnosti súťažia v majstrovstvách:
Špecifikácie
FIA špecifikácie zahŕňajú nasledovné:
Malý Lysec (vrch vo Veľkej Fatre)
Malý Lysec je vrch v centrálnej časti Veľkej Fatry. Nachádza sa približne juhovýchodne od Martina, v Národnom parku Veľká Fatra. Severné svahy vrchu patria do NPR Kornietová, západné do NPR Madačov.
Popis
Malý Lysec je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie severojužným smerom. Z jeho masívu vybieha západným smerom bočný hrebeň, končiaci nad obcou Belá-Dulice, s dominantným Lyscom. Západnú časť odvodňujú do rieky Turiec severnejšia Hornojasenská dolina s potokom Vôdky a južnejšie situovaná Šindeľná s rovnomenným potokom, ústiacim do Belianskeho potoka. Východné svahy, klesajúce do Ľubochnianskej doliny odvádzajú vodu prítokmi Ľubochnianky do Váhu. Severným susedom je v hlavnom hrebeni ležiaca Jarabiná, západne je Lysec a južne je v hrebeni vrch Štefanová. Východným smerom je mohutnou dolinou ofddelená liptovská vetva hrebeňa s vrchmi Rakytov, Tanečnica, Skalná Alpa a v rázsoche najbližšie situovaná Tmavá. Časť vrcholu má formu horskej lúky, zvyšok masívu má lesný porast.
Výhľady
Poloha vrchu a čiastočne hôľnatý vrchol umožňujú obmedzený, no zaujímavý výhľad. Horizontu dominujú najmä vrcholy Veľkej Fatry, no pri priaznivom počasí je možné pozorovať veľkú časť hrebeňa Malej Fatry a Oravskej Magury, no tiež Babiu horu, Veľký Choč a ponad Strečniansky priesmyk aj Lysú horu.
DOB
DOB, systémový názov 2,5-dimethoxy-4bróm-amfetamín, je nová syntetická droga. Ide o amfetamín obohatený o bróm. Droga sa radí medzi halucinogény. Účinkuje priemerne až po troch hodinách a halucinogénny efekt môže trvať až 72 hodín.
Naukydes z Argosu
náhľad|Diskoforos (atlét nesúci disk), rímska mromorová kópia gréckeho originálu od Naukyda, [[Musée du Louvre]] Naukydes alebo Naukydés bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr. Naukydes, syn Mothóna z Argosu, (alebo Patroklea, uvádza ho nápis objavený v Olympii ) bol žiak sochárskeho majstra Polykleita. Tvoril približne v 2. polovici 5. a na začiatku 4. storočia pred Kr. Medzi jeho žiakov patrili sikyónsky Alypos a mladší Polykleitos z Argosu (Polykleitos je uvedený aj ako jeho brat, ale nie je známe, kto bol tento Polykleitos ). Zo starovekých autorov nám o ňom a jeho dielach uvádzajú správy najmä Pausanias a Plínius Starší. Naukydes vytvoril slávnu chryselefantinovú (zo zlata a slonoviny) sochu bohyne Héby, ktorá sa nachádzala v chráme bohyne Héry (Héraion bol vzdialený na juhovýchod od Mykén, zachovali sa z neho značné zrúcaniny ). Ďalšími jeho dielami boli bronzová socha Hekaty v Argose, Hermes, Diskoforos, socha obetníka barana, podobizeň lyrickej poetky Érinny a zhotovil aj niekoľko sôch olympijských víťazov.
Čo sa týka jeho zachovalých diel, pripisuje sa mu len niekoľko sôch, aj to len v rímskych kópiach. Jednou z nich je Diskoforos v Musée du Louvre. Podľa niektorých historikov tu ide o dvoch rovnomenných umelcov, jedného z polovice piateho storočia pred Kr., ktorý patril do Polykleitovej rodiny a druhého z prvej polovice štvrtého storočia pred Kr.
Saint-Paul-en-Born
Saint-Paul-en-Born je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Magnet (rozlišovacia stránka)
Magnet môže byť:
Lusigny
Lusigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Lusigny má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lusigny má 1 623 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Lurcy-Lévis (obec)
Lurcy-Lévis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Poloha
Lurcy-Lévis má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lurcy-Lévis má 2 134 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Paul-lès-Dax
Saint-Paul-lès-Dax je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Perdon
Saint-Perdon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maillet
Maillet môže byť:
Jon Cryer
Jon Cryer (* 16. apríl 1965, New York, New York, USA) je americký herec, scenárista a filmový producent. Je synom herečky a speváčky Gretchen Cryerovej.
Od roku 2003 je známy predovšetkým rolou Alana Harpera v americkom sitkome Dva a pol chlapa. Za tento sitkom vyhral svoju prvú cenu Emmy v roku 2009. Takisto získal tri skoršie nominácie na cenu Emmy v kategórii Najlepší herec vo vedľajšej úlohe v komediálnom seriáli.
V roku 1999 oženil s britskou herečkou Sarah Trigger s ktorou má syna Charlieho Austina. Pár sa rozviedol v roku 2004. Vo februári 2007 v epizóde seriálu Dva a pol chlapa s názvom "The Tonight Show With Jay Leno" oznámil, že si chce vziať reportérku Lisu Joyner. Pár sa vzal v júni 2007 v Mexiku. Spolu si adoptovali dievčatko Daisy.
Aphrodite
Aphrodite je jedenásty štúdiový album austrálskej hudobníčky Kylie Minogue. Bol to jej prvý štúdiový album po troch rokoch po jej albume X (2007). Minogue začala spolupracovať s britským producentom elektronickej hudby Stuartom Priceom, ktorý sa stal výkonným producentom albumu. Album bol celosvetovo vydaný v júli 2010 a predchádzalo mu vydanie singlu „All the Lovers“.
Magnet (Allier)
Magnet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Magnet má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Magnet má 827 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Pierre-du-Mont (Landes)
Saint-Pierre-du-Mont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.