cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jules Barbey d’Aurevilly
Maršal literatúry
Barbey bol pochovaný na cintoríne Montparnasse 1889 a v roku 1926 prenesený na zámok Saint-Sauveur-le-Vicomte. Louise Read pokračovala vo vydávaní série „Œuvres et les hommes“.
Dielo
Jeho tvorba je spolu s dielom Augusta Villiers de l’Isle Adam považované za spojovací element medzi romantizmom a dekadenciou spolu so symbolizmom. Miesto deja jeho románov a poviedok je často rodná Normandia. Opisuje v nich stav spoločnosti počas revolúcií v 1830 a 1848 a po nich a kritizuje úpadok morálky cirkevných prelátov a šľachty. Kritici nachádzajú rozpor medzi tým, za čo sa sám Barbey označoval a čím v skutočnosti bol: hoci sa pasoval za odporcu naturalizmu, jeho dielo je ovplyvnené do značnej miery práve realizmom a naturalizmom. Iným paradoxom jeho tvorby je, že ako katolík a rojalista bol týmito konzervatívnymi kruhmi odmietaný a jeho diela boli dávané na cirkevné zoznamy zakázaných titulov.
Ako literárny kritik uplatňoval najprísnejšie kritériá a býval autorom neznášanlivých atakov. Stal sa tak vzorom ďalších katolíckych novinárov, napríklad Léona Bloya. Vo svojom ranom období býval obdivovateľom a teoretikom dandyzmu a napísal esej o jeho tvorcovi Georgeovi Brummelovi.
Cheryl Haninová
Cheryl Haninová vydatá Cheryl Bentovová alebo Cheryl Ben Tovová (Haninová je jej dievčenské meno, ktoré používa v súčasnosti) (* 1960) bola agentka izraelského Mosadu, ktorá v roku 1986 pod krycím menom Cindy vylákala izraelského nukleárneho technika Mordechaja Vanunu do Ríma, odkiaľ ho uniesli do Izraela, kde ho odsúdili na 18 rokov väzenia za to, že zverejnil podrobnosti o izraelskom jadrovom programe.
Detstvo a mladosť
Haninová sa narodila v USA, do Izraela sa presťahovala až ako dospievajúca. Detstvo prežila v Pensylvánii a v Orlande na Floride v židovskej rodine. V Orlande študovala Edgewaterovu strednú školu a navštevovala židovské kluby. Aby sa spamätala z rozvodu rodičov, na radu rabína sa vydala na na tri mesiace do Izraela študovať hebrejčinu. Izrael sa jej natoľko zapáčil, že sa rozhodla ostať v ňom žiť. Po dokončení školy nastúpila v roku 1978 do izraelskej armády, do jednotiek Nahal. Zároveň pracovala v kibuci Jad-Hana, kde sa zoznámila s Oferom Ben Tovom, s ktorým sa v roku 1985 sa zosobášili.
Služba v Mosade
Pred rokom 1986 vstúpila do Mosadu a absolvovala výcvik. Skutočnosť, že je žena, sa stala jej prednosťou. Po ukončení výcviku začala pracovať v jednom z tímov Mosadu. Obvykle plnila úlohy ako manželka alebo priateľka niektorého agenta. V roku 1986 sa zúčastnila na únose Mordechaja Vanunu, svojej najväčšej a zároveň poslednej akcii. Jej aktívnu kariéru v spravodajskej službe ukončila nepozornosť Vanunovej stráže. Pri transporte na súd si napísal Vanunu okolnosti svojho únosu na dlaň a pritlačil ju na okienko auta, keď prechádzali okolo novinárov.
Iný stav
Iný stav je podľa Roberta Musila jeden z dvoch základných duchovných stavov, ktoré sa tiahnu celou históriou ľudstva, ktoré sa vzájomne mnohorako ovplyvňovali a vstupovali do kompromisov, no nikdy sa poriadne nepremiešali. Je to stav, ktorý sa do našej histórie vpečatil menej dôrazne ako normálny stav. Je to stav, ktorý nazývali stavom lásky, dobroty, odvrátenosti od sveta, kontemplácie, zahľadenia sa, priblíženia k Bohu, úniku, bezvôľovosti, obrátenia. Iný stav je základný zážitok, ktorý sa rovnako súhlasne vracia, ako pozoruhodne zostal bez vývoja, v náboženstve, mystike a etike všetkých historických národov. Je to akýsi dvojník nášho sveta pripomínajúci sen v bdelom stave.
Iný stav je stav, v ktorom sa obraz predmetu stáva zážitkom bez slov. K tomuto inému stavu dochádza rozbitím normálneho totálneho zážitku, čo je základnou schopnosťou každého umenia.
Flogistónová teória
Flogistónová teória (grécky flogitos – horiaci) bola zastaraná teória spaľovania. Túto teóriu vypracoval alchymista Johann Joachim Becher a neskôr rozšíril a spopularizoval jeho žiak Georg Ernst Stahl, ktorý tvrdil, že korózia je spôsobená horením kovov.
Flogistónová teória pretrvávala v chémii takmer celé jedno storočie.
Pád teórie
Predstavu o fluidoch vyvrátil vo svojej práci Úvahy o príčine tepla a chladu ruský chemik Michail Vasilievič Lomonosov. Objavom zákona zachovania hmotnosti pri chemických reakciách správne vysvetlil povahu horenia. Úplny pád flogistónovej teórie prinieslo dielo francúzskeho chemika menom Antoine Laurent Lavoisier. Podobne ako Lomonosov dával veľký dôraz na hmotnostné reakcie pri zlučovaní a rozkladu látok.
Teplo (film)
Teplo (🇧🇬) je bulharský film z roku 1978, réžia Vladimir Jančev, scenár Vladimir Jančev.
Obsah
Obyvatelia jedného družstevného domu si chcú dať zaviesť ústredné kúrenie. Zmluvu podpíšu s tromi majstrami a vopred im zaplatia. Majstri urobia do stien, podláh a stropov diery a zmiznú. Poškodení občania ich nájdu vo väzení. Tajne sa dohodnú s riaditeľom väznice, nech majstrov pustí na slobodu, aby mohli dokončiť prácu s tým, že obyvatelia domu sa budú namiesto nich striedať v celách. Práca je hotová, ale riaditeľ väznice aj tí, ktorí si chceli zabezpečiť „teplo“ počas zimy, sa ocitnú na lavici obžalovaných. Všetkým sa uľaví, keď súd dá obyvateľom domu za pravdu, vezmúc do úvahy nezištnosť ich pohnútok. A navyše niektorí členovia súdu tiež prejavia záujem o ústredné kúrenie.
Černovice (okres Pelhřimov)
Černovice sú mesto v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 1 783 obyvateľov, z toho 880 mužov a 903 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,2 roka (muži 40,6 roka, ženy 43,8 roka).
Jamnícke sedlo
Jamnícke sedlo je pomerne šíroké a významné sedlo v hlavnom hrebeni Západných Tatier medzi Ostrým Roháčom  a Volovcom. Je hôľnatého charakteru.
Turistika
Vedie doň modro-značkovaný chodník z ústia Úzkej doliny, odkiaľ sa do sedla možno dostať za 4:30 hodiny. Ďalej cez neho prechádza červená turistická značka od Sivého vrchu po Pyšné sedlo.
Fauna
Pod Jamníckym sedlom je ďalšia lokalita častého výskytu endemita Svišťa tatranského vrchovského.
Výhľady
Zo sedla je pekný výhľad na skupinu Baníkova, Roháčske plesá a Roháčsku dolinu.
Včera
Včera (🇧🇬), 1987, režia Ivan Andonov, scenár Vlado Daverov.
Obsah
Koniec 60. rokov 20. storočia, obdobie skupiny Beatles, sexuálna revolúcia a mládežnícke nepokoje... Tieto udalosti sprostredkovane prenikajú medzi steny gymnázia s vyučovacím jazykom anglickým. Žiaci sú konfrontovaní s konformizmom a predsudkami, priateľstvom a udavačstvom, so smrťou najbližšieho priateľa, teda so situáciami, ktoré formovali generáciu dnešných štyridsiatnikov.
Film ponúka nostalgický a realistický pohľad do života elitných jazykových škôl v rokoch budovania socializmu. Pôsobivé výkony mladých hereckých hviezd, zaprisahané priateľstvo hrdinov a filmové hity urobili pre mladých divákov z tejto snímky kultový film.
Champlitte (kantón)
Champlitte je francúzsky kantón v obvode Vesoul v departemente Haute-Saône v regióne Franche-Comté. Tvorí ho 8 obcí.
Krátka (vrch vo Vysokých Tatrách)
Krátka je rozložitý uzlový štít v rázsoche Kriváňa. Bola vždy málo navštevovaná, aj to skôr zimné výstupy. Dnes sa nachádza uprostred rezervácie Dolina Suchej vody – Nefcerka, takže na ňu nemožno vystupovať zo žiadnej strany, ani s horským vodcom. Poskytuje pomerne ohraničený výhľad, ale Kriváň je z nej impozantný.
Topografia
Krátka má tri vrcholy: Západný, Prostredný (hlavný) a Východný. Od Ostrej ju oddeľuje Nefcerské sedlo, od Kriváňa Špára. Na sever spadá do Nefcerskej doliny, na juhozápad do Krivánskeho kotla a na juhovýchod do Doliny Suchej vody''. Do Krivánskeho kotla k plesu viedla turistická značka, zrušená 1980. Na juh vysiela pomerne dlhý a členitý Jamský hrebeň, v ktorom sa od severu nachádza: Veľká Jamská veža, dve Prostredné Jamské veže, Jamské zuby, dve Predné Jamské veže, dve Krátke veže, Krátka vežička, Krátka kopa, dve Jamské vežičky a dve Jamské kopy. „Dve“ značí vždy severný a južný vrchol.
Niekoľko horolezeckých výstupov
Cesty do obťažnosti V+ (Prostredná Jamská veža) viedli na veže v Jamskom hrebeni.
Jungmannova ulica
Jungmannova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory.
Rovnaký názov mala iná ulica v Petržalke, ktorá bola asanovaná v súvislosti s výstavbou sídliska.
Základné informácie
Vznikla v polovici 80. rokov 20. storočia pri výstavbe petržalského panelákového sídliska. Je pomenovaná podľa Josefa Jungmanna (1773 – 1847), českého národného buditeľa, jazykovedca a spisovateľa. Nachádza sa v blízkosti Vavilovovej ulice, Jantárovej cesty a Chorvátskeho ramena.
Dead Can Dance (album)
Dead Can Dance je debutový album nahraný hudobnou skupinou Dead Can Dance v roku 1984. Obsahuje skladby napísané počas predošlých štyroch rokov. Tento album sa dosť odlišuje od neskorších nahrávok Dead Can Dance. Allmusic: „…je viac podobný temným raným nahrávkam skupín ako Cocteau Twins a The Cure než neskorším hudobným fúziam, ktoré charakterizovali ich štýl … ako indikátor kam skupina bude smerovať je (tento album) vynikajúci.“
Garden of the Arcane Delights
Nasledujúce skladby boli pôvodne vydané v roku 1984 ako EP Garden of the Arcane Delights a neskôr boli zahrnuté na CD vydaní tohto albumu.
Klin (Západné Tatry)
Klin (, poľsky Starorobociański Wierch) je vrch v hlavnom hrebeni Západných Tatier medzi Gáborovým a Račkovým sedlom. Cez vrch vedie turistická značkovaná trasa číslo 0862b z Horárne pod Bielou skalou na Pyšné sedlo.
Luzern
Luzern je mesto vo Švajčiarsku. Je hlavným mestom rovnomenného kantónu a tiež okresu. Leží na severozápadnom konci Luzernského jazera pri výtoku rieky Reuss a je hospodárskym a kultúrnym centrom regiónu Innerschweiz (resp. stredného Švajčiarska). Reuss rozdeľuje Luzern na Staré Mesto a Nové Mesto. Najstarší zakrytý drevený most na svete (Kaplnkový most) s vodnou vežou a Most vetešníkov (Spreuerbrücke) spájajú Staré Mesto s Novým. Poloha medzi jazerom a horami (Pilatus a Rigi) je obzvlášť malebná a urýchlila rozvoj Luzernu a turizmus od roku 1840.
Staroveký rozvoj mesta (okolo 750 – 1386)
Po rozpade Rímskej ríše zaberali germánski Alemani od 6. storočia stále väčšie územie v tejto oblasti. Germánsky jazyk všade nahrádzal latinčinu.
Približne v roku 750 vznikol benediktínsky kláštor Sv. Leodegara, ktorý v priebehu 9. storočia patril pod správu alsaského opátstva Murbach. V tomto čase sa územie nazývalo Luceria.
V roku 1178 získal Luzern právo na nezávislosť od svetského pána kláštora Murbach v Alsasku. Založenie mesta pravdepodobne pripadá na tento rok.
Mesto získavalo stále viac na význame ako kľúčový bod rastúcej Gotthardskej dopravy. Približne v roku 1290 je Luzern mestom s rozsiahlymi slobodami a cca 3 000 obyvateľmi. V tejto dobe získal kráľ Rudolf I. Habsburský vládu nad kláštorom sv. Leodegara a k nemu patriacimi pozemkami.
S rastúcim včlenením do habsburského zemského panstva hľadal Luzern útočisko u zemských obcí. S tými mesto spája snaha o samostatnosť v tzv. „Večnom zväzku (nem. Ewigen Bund)“ zo 7. novembra 1332, zmluvy uzavretej medzi Luzernom a tromi kantónmi: Uri, Schwyz a Unterwalden. Neskôr sa k tomuto spolku pridali i mestá Zürich, Zug a Bern. Svojpomocou tohto spolku mala skončiť nadvláda Rakúska. To dosiahlo víťazstvom Luzernu nad Habsburgovcami v bitke pri Sempachu (1386). Pre Luzern tým začala doba veľkej expanzie. Podarilo sa mu v krátkom čase získať pre seba početné práva, ktoré boli predtým vyhradené Habsburgovcom. Vzniklo tak výsostné územie zodpovedajúce zhruba dnešnému kantónu Luzern.
Od mesta k mestskému štátu (1386 – 1520)
V roku 1415 dostal Luzern od cisára Žigmunda ríšske slobody a stal sa silným členom švajčiarskeho spolku. Mesto si vybudovalo vlastnú zemskú zvrchovanosť, zvýšilo dane a ustanovilo úradných správcov. Počet obyvateľov z cca 30 000 klesol asi o 40 percent. Na vine bol najmä mor (cca 1350) a rôzne vojny.
V roku 1419 sa v Luzerne objavilo prvý raz v nemecky hovoriacich oblastiach v čarodejníckom procese proti akémusi mužovi slovo čarodejníctvo.
Vznik katolíckeho Švajčiarska (okolo 1520 – 1798)
V rastúcom štátnom zväzku Švajčiarov patril Luzern k najvplyvnejším oblastiam. Keď po roku 1520 rozdelili reformačné hnutia konfederáciu, stala sa väčšina miest evanjelickými, Luzern však zostal katolíckym. Po víťazstve katolíkov nad reformovanými po bitke pri Kappeli (1531) prevažovali vo zväzku opäť katolícke mestá.
Budúcnosť však patrila reformovaným mestám ako Zürich, Bern a Bazilej, ktoré v druhej villmerskej vojne (1712) porazili katolíkov. Vedúce postavenie Luzernu v „Eidgenossenschafte“ bolo navždy stratené. V 16. a 17. storočí boli vojny a epidémie stále zriedkavejšie a počet obyvateľov mesta výrazne rástol.
Pamiatky
thumb|Kaplnkový most
Solivar (Prešov)
Solivar je mestská časť krajského mesta Prešov (mestská časť číslo 5). Nachádza sa v jeho juhovýchodnej časti.
Pôvodne išlo o tri nezávislé obce (ktoré ale už na zač. 20. stor. boli fyzicky zrastené): V roku 1960 boli obce Soľná Baňa a Šváby pričlenené k obci Solivar, niekedy sa uvádza, že takto rozšírený Solivar sa dočasne volal Veľký Solivar. Uznesením rady ONV z 29. júla 1971 č.102 bola takto rozšírená obec Solivar pripojená k mestu Prešov.
Solivar má vlastnú históriu spojenú s ťažbou soli v tomto regióne, z čoho vychádza aj jeho pomenovanie Solivar.
Samospráva
Výbor mestskej časti 5 Solivar-Soľná Baňa-Šváby je samostatným volebným obvodom (mesto ich má sedem) a v mestskom zastupiteľstve Mesta Prešov ho zastupujú štyria poslanci (MsZ má v Prešove celkovo 31 poslancov). Na volebné obdobie 2018-2022 boli v tomto volebnom obvode zvolení poslanci: Peter Krajňák (predseda), Ľudovít Malaga, Vladimír Feľbaba, Miroslav Benko.
Doprava
350px|thumb|alt= Cez Solivar prechádzajú štátne cesty tretej triedy v smere na Zlatú Baňu č. 0682 a Ruskú Novú Ves č. 0683.
Mestská časť nemá železničnú dopravu.
Dopravný podnik mesta Prešov zabezpečuje dopravu linkami
Vendes
Vendes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 303 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ježkovia sa rodia bez ostňov
Ježkovia sa rodia bez ostňov (po bulharsky: Таралежите се раждат без бодли), 1979, réžia Dimitar Petrov, scenár bratia Mormarevovci.
Obsah
V polovici školského roka prichádza do štvrtej triedy jednej školy nový žiak zo zahraničia – Mitko. Ukáže sa, že nevie hrať morský šach, telefón, ani akúkoľvek inú hru na hodine spevu. Mitko však ohuruje svojich spolužiakov tým, že vie kývať ušami. Kývanie ušami sa stane obľúbenou činnosťou všetkých žiakov a zároveň začne spôsobovať vážne problémy riaditeľstvu školy.
Portici
Portici (neaplolsko-kalábrijsky: Puortece) je mesto v Taliansku v regióne Kampánia.
Nachádza sa asi 8 kilometrov od centra Neapola na pobreží Tyrrhenského mora. Má malý prístav.
Mesto bolo v roku 1631 úplne zničené erupciou Vezuvu, avšak nanovo prestavané. V rokoch 1738-1748 dal Karol III. vybudovať v meste významný Kráľovský palác.
Hévilliers
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boulot
Boulot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jehovista
Jehovista môže byť:
Ruslana
Ruslana Stepanivna Lyžyčková (, * 24. mája 1973, Ľvov, Ukrajina) je ukrajinská popová speváčka, klaviristka, skladateľka a producentka.
V roku 2005 mala na na Slovensku koncerty: 18. februára v Ružomberku a 3. júna v Prešove. Koncert, ktorý sa mal uskutočniť 19. februára v Bratislave, bol kvôli stretnutiu prezidentov Busha a Putina zrušený.
Sebastián
Sebastián je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku oslavuje 20. januára.
Vladimír Kavčiak
MgA. Vladimír Kavčiak (* 13. máj 1948, Žilina) je slovenský režisér, scenárista a spisovateľ, pôsobiaci prevažne v Česku.
Život
V roku 1972 absolvoval na FAMU odbor filmovej a televíznej réžie. V rovnakom roku sa stal zamestnancom ČST ako režisér dramatických relácií, a to až do roku 1977. Po nezhodách s vedením redakcie (mal ísť na stáž do továrne) odišiel na Slovensko do slovenských filmovej tvorby, kde okrem krátkych a kreslených filmov režíroval štyri celovečerné filmy. V roku 1983 sa vrátil do ČST na pôvodné miesto v dramatickej tvorbe na pozíciu režiséra, kde pôsobil až do roku 1990.
Počas týchto rokov režíroval aj na niekoľkých divadelných scénach (napr. v Činohernom klube, v divadle Semafor, v Hudobnom divadle Karlín). Od roku 1991 až do roku 2007 viedol producentskú spoločnosť, kde spoločne so svojím tímom vytvoril vyše 2 500 publicistických, dokumentárnych, reklamných a zábavných programov, okrem iného pre TV Prima a Českú televíziu.
V roku 2012 pôsobil ako externý dramaturg TV Nova. Od roku 2013 pracuje ako externý dramaturg pre Českú televíziu. Okrem audio-vizuálnych diel napísal aj sedem románov, jednu monografiu a dve divadelné hry. Je držiteľom rady domácich i zahraničných ocenení.
Osemnásť rokov bol manželom herečky Národného divadla Blanky Bohdanovej.
Glabušovce
Glabušovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Horné Plachtince
Horné Plachtince sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis
Leží na severovýchodnom okraji Čebovskej pahorkatiny, geomorfologickej časti Ipeľskej kotliny, v okolí vystupujú Modrokamenské úboče, patriace do Krupinskej planiny. Obcou preteká Plachtinský potok.
Prístup do obce zabezpečuje cesta III/2583, vedúca z Dolných (križovatka s cestou I/75 (Nové Zámky – Lučenec)) cez Stredných Plachtiniec. Veľký Krtíš je vzdialený juhovýchodným smerom, Šahy  juhozápadným, Krupina  severozápadným a krajské mesto  severným smerom.
Turizmus
Obcou vedie modro značený turistický chodník, spájajúci Modrý Kameň a Španí laz. Sivou farbou značený chodník vedie z centra obce na rázcestie Krížne cesty.
Čížkov (okres Pelhřimov)
Čížkov je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 138 obyvateľov, z toho 68 mužov a 70 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 39,9 roka, ženy 35,9 roka).
Pod jarmom (bulharský film)
Pod jarmom je film z roku 1987. Režíroval ho Janko Jankov, autor scenára je Janko Jankov.
Obsah
Ide o televíznu verziu rovnomenného diela Ivana Vazova, v ktorom sa scenárista Janko Jankov pokúša obohatiť atmosféru a postavy zo známeho literárneho diela tým, že doň zaraďuje ešte päť dejových línií z opusu tohto významného predstaviteľa bulharskej literatúry – Hadži Achil (po bulharsky: Хаджи Ахил), Strýkovia (po bulharsky: Чичовци), Nová zem (po bulharsky: Нова земля), Nedávno (po bulharsky: Неотдавна) a Epopeja zabudnutých (po bulharsky: Епопея на забравените).
Zoznam planetárnych hmlovín
* pozn.: M2-9 ani M1-92 nie je Messierovo označenie.
Ján Gallo (pedagóg)
Vysokoškolský učiteľ, vedecký pracovník, historik, publicista. Narodil sa 3. júla 1922 v Chyžnom. Otec Peter Gallo (1894-1978), železozlievač a baník, priamy účastník 1. svetovej vojny. Matka Emília rod. Klementisová (1902-2001), sestra Jolana, manželka Mária, rod. Hoffmanová (1930-2008), bola učiteľkou v materskej škole. S manželkou mali päť detí: Magdaléna, vyd. Ďuričeková, doc., PhDr., CSc., vysokoškolská učiteľka; Jozef, Ing., riadiaci pracovník v štátnej správe; Ján, PhDr. vysokoškolský učiteľ; Peter, doc., Ing., CSc., manažér, vysokoškolský učiteľ; Pavol, Ing., manažér, riadiaci zamestnanec vo verejnej správe.
Do ľudovej školy chodil v rokoch 1928-1933 v rodnej obci v Chyžnom. V rokoch 1933-1937 Študoval na Meštianskej škole v Revúcej. Po maturite v rokoch 1938-1942  študoval na učiteľskom ústave v Spišskej kapitule, kde dostal základy z hudby a spevu od profesora a skladateľa I. Stančeka. Vysokoškolské štúdium ukončil popri zamestnaní v rokoch 1953-1958  na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Neobyčajný záujem o pedagogiku ho priviedol k štúdiu tejto vedy na Filozofickej fakulte univerzity Komenského v Bratislave, ktoré úspešne ukončil v roku 1964. Získal vysokoškolskú kvalifikáciu pre výučbu slovenského jazyka a hudobnej výchovy, ktorú si rozšíril o pedagogiku. Akademický titul doktora filozofie (PhDr.) získal v roku 1969,  vedeckú hodnosť kandidáta pedagogických vied (CSc.) v roku 1974 a vedecko pedagogická hodnosť docenta pedagogiky (doc.) v roku 1977.
Jeho prvým pôsobiskom sa stalo učiteľské miesto v Pekelníku na Orave. Podmienky pre prácu učiteľa, podľa spomienok, tu boli neznesiteľné. Od roku 1942 pôsobil ako učiteľ ľudovej školy a zároveň kantor rímskokatolíckej cirkvi v Kokave nad Rimavicou. Tu viedol miestny rímsko-katolícky cirkevný zmiešaný štvorhlasný spevokol. Nacvičil s nimi cirkevné i svetské piesne, najmä ľudové a zľudovené, tiež vážnejšie skladby od svetových skladateľov Beethovena a Mozarta. Spevokol pod jeho vedením dosahoval veľmi dobré výsledky. V Kokave viedol krátky čas aj mužský štvorhlasný spevokol. Jeho hudobným nástrojom bol organ. Keďže tento bol poháňaný na nožný pohon, pričinil sa o to, aby bol prerobený na pohon elektrický, a od tej doby sa v kostole v Kokave n./Rim. konali koncerty vážnej hudby. Po vypuknutí SNP sa vrátil do rodnej obce. Do Kokavy sa vrátil až v apríli 1945. V októbri toho istého roku narukoval. Po skončení vojenskej služby sa v roku 1947 vrátil späť do Kokava n./Rim. a pôsobil tu ako odborný učiteľ na meštianskej škole. Neskôr tu založil sláčikový súbor, pri ktorom mu radil a pomáhal jeho priateľ riaditeľ hudobnej školy v Rimavskej Sobote a hudobný skladateľ Ladislav Lackner. V roku 1947 založil a dirigoval v Kokave nad Rimavicou dychovú hudbu. Tu objavil aj nestora fujarovej hry Juraja Kubinca. V Kokave založil a viedol tiež žiacky spevokol a detský folklórny súbor, s ktorým dosiahol mimoriadne úspechy. Bol tu aj správcom osvetovej izby. Vyvrcholením jeho aktivít bola účasť kokavských mládežníkov na Svetovom festivale mládeže v Berlíne v roku 1950. Od roku 1952 bol riaditeľom strednej školy a zároveň riaditeľom základnej odbornej školy - Stredného odborného učilišťa poľnohospodárskeho v Kokave n./Rim.
V roku 1953 poverilo Povereníctvo školstva a kultúry Jána Gallu funkciou riaditeľa Pedagogickej školy pre vzdelávanie učiteliek materských škôl v Tisovci. V 50. rokoch, keď sa pálili knihy, zachránil tu mnoho knižných diel pred spálením, pretože nezodpovedali vtedajšej ideológii.
V rokoch 1958-1960 pôsobil ako riaditeľ Jedenásťročnej strednej školy v Poltári. Od roku 1960 do roku 1972 pôsobil ako stredoškolský profesor na Dvanásťročnej strednej škole, Strednej všeobecnovzdelávacej škole a neskôr na Gymnáziu Martina Kukučína v Revúcej. Počas svojho pôsobenia v Revúcej vykonal veľký kus práce pri zaisťovaní a zbere historického materiálu pre pamätné izby Prvého slovenského gymnázia v Revúcej. Veľa práce ho stálo dokázať, že Profantov dom, pôvodne dom Latinákov v Revúcej, bol kedysi prvou slovenskou strednou školou. Predtým boli pamätné izby gymnázia dočasne umiestnené v inej, novšej budove gymnázia v zadnom trakte. Až po jeho dôkaze mohla byť pôvodná budova vykúpená, zadaptovaná podľa projektu  Ing. arch. Kramára, potom tu boli inštalované vzácne archívne materiály, unikátne pramene nielen k histórii tejto slávnej školy, ale aj k dejinám našej kultúry vôbec. Spracoval prvý scenár múzea, podľa ktorého bola následne inštalovaná zbierka múzejníckych hodnôt. Bol správcom tohto jedinečného školského múzea na Slovensku až do svojho odchodu z Revúcej do Prešova. Počas pôsobenia v Revúcej zbieral historické artefakty a dokumenty a v značnej miere sa pričinil o rast zbierky múzea. Podľa týchto dokumentov spracoval aj prvú a jedinú knihu o revúckom gymnáziu s názvom Revúcke gymnázium /1862-1874/. Jeho významným dielom je taktiež monografia Portréty profesorov Slovenského evanjelického gymnázia v Revúcej (Rkp).
Počas pôsobenia ešte v Kokave n./Rim. sa venoval zbieraniu kokavských ľudových piesní a tiež ľudových piesní z blízkeho okolia. Zbieral ich po kokavských lazoch, kolešniach,  nachádzal tu originálne neupravené piesne, ktoré vyšli knižne v II. zväzku Slovenských ľudových piesní vydaných SAV v Bratislave.
Bol nesmierne pracovitý, usilovný ako včela. Napísal veľa odborných štúdií, článkov, príspevkov do zborníka Slovenskej pedagogickej spoločnosti, v ktorej dlhé roky vykonával funkciu vedeckého tajomníka. Prispieval aj do iných časopisov vrátane regionálnych periodík. Dobre poznal históriu školstva na Gemeri v období maďarizácie. Najväčšiu pozornosť venoval spracovaniu histórie Prvého slovenského gymnázia v Revúcej.
Bol zakladajúcim členom Gemerskej vlastivednej spoločnosti. Od 10.7.1952 do 12.5.1953 popri svojej učiteľskej práci vykonával aj funkciu predsedu MNV v Kokave nad Rimavicou.
Na zaslúženom odpočinku sa venoval histórii a napísal monografie obcí Muránska Zdychava, Štítnik, Chyžné, Muráň, Tisovec. Ďalej spracoval monografiu Dejiny furmanstva na Slovensku, Dejiny učiteľstva, Portréty slovenských národovcov, Predškolská výchova a ďalšie. Mnoho jeho prác kvôli poškodenému zdraviu zostalo rozpracovaných.
Mykény
Mykény (, IPA,, novogr.: Μυκήνες, ) je bývalé starogrécke mesto, dnes archeologické nálezisko v Grécku, asi juhozápadne od Atén, na severovýchodnom Peloponéze. Argos je na juh; Korint,  na sever. Z kopca, na ktorom sa nachádzal palác, je vidno cez Argos do Aiginského zálivu (Sarónskeho zálivu).
Ján Gallo (pedagóg)
Dielo Jána Gallu nebolo doteraz zhodnotené, objektívne posúdené.
Mykény
V druhom tisícročí pred Kr. boli Mykény jedným z hlavných stredísk gréckej civilizácie, vojenská pevnosť, ktorá dominovala veľkej časti južného Grécka. Obdobie gréckych dejín od cca 1600 pred Kr. do cca 1100 pred Kr. sa nazýva podľa Mykén mykénske obdobie.
Hrad v Mykénach ležal na návrší, ku ktorému viedla pohodlná cesta. Sídlo panovníka obklopovala mohutná hradba, ktorá bola pri vstupe naprojektovaná tak, že vstup chránila z dvoch strán (tzv. levia brána). Za bránou sa stúpalo do stredu návršia, kde ležal panovníkov megarón, pred ním bola dláždená podlaha. Pri vstupe do hradu Heinrich Schliemann objavil hrobový kruh A – v siedmich šachtových hroboch bolo pochovaných takmer 30 osôb – muži, ženy a deti. Jednotlivé osoby je možné rozlíšiť aj pomocou pohrebnej výbavy. Muži mali na tvárach masky zo zlatého tenkého plechu s charakteristickými individualistickými črtami, a zbrane – bronzové meče a dýky so zlatou garnitúrou (rukoväť, pošva), mali na čepeli tauzované vojenské výjavy a výjavy z poľovačiek. Ženské hroby sa vyznačovali bohatými zlatými a jantárovými šperkami – čelenky, náhrdelníky, náramenníky, záušnice. Detské hroby je možné rozlíšiť jednak na základe drobných kostier, ale aj špecifickými pohrebnými darmi – napr. hračky, prípadne zlatými plátmi pokrývajúcimi telíčko dieťaťa. Heinrich Schliemann vo svojom nadšení po objavení hrobového okruhu ho označil za hrob Agamemnóna a jeho druhov. Agamemnón sa totiž po dobytí Tróje vrátil do Mykén, ale manželka ho zabila so svojim milencom Aigisthom a údajne ho dala pochovať v hradbách. Tieto tzv. šachtové hroby (zahĺbené do zeme, nad hrobom je vztýčená stéla) však pochádzajú zo 16. storočia pred Kr. Mladšie hroby sa nachádzajú pred Mykénami – sú to kupolové hroby, označované ako pokladnice (Átreova pokladnica, Klytaimnestrina pokladnica). Pochádzajú zo 15. až 14. storočia pred Kr.
Ján Gallo (pedagóg)
Prakticky až do svojich posledných chvíľ sa venoval svojej celoživotnej záľube - včeláreniu. Venoval sa mu viac ako 60 rokov. Dňa 10. decembra 2008 v nočných hodinách dotĺklo jeho srdce. Pochovaný bol 13. decembra 2008 vedľa svojej manželky a syna na prešovskom cintoríne.
V roku 1972 pôsobil ako vysokoškolský učiteľ na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach zo sídlom v Prešove. Od roku 1976 tu zastával funkciu prodekana. Ako docent pôsobil na Katedre výchovy a vzdelávania dospelých. Bohaté skúsenosti z pôsobenia na všetkých stupňoch škôl  boli pre doc. PhDr. Jána Gallu, CSc. zdrojom pre  prácu  za katedrou i pre vedecko-výskumnú činnosť v oblasti dejín výchovy a vzdelávania na Slovensku. Na základe týchto skúseností sa v podstatnej miere spolu so svojimi kolegami zaslúžil o vznik a rozvoj študijného odboru Výchova a vzdelávanie dospelých, ktorý v čase jeho pôsobenia konkuroval podobným odborom na Karlovej univerzite v Prahe.
Na fakulte zastával viaceré významné funkcie – bol prodekanom pre štúdium popri zamestnaní, zástupcom vedúceho katedry,  členom  Vedeckej rady. Taktiež vykonával funkciu predsedu ROH na škole a bol viacročným redakčným tajomníkom Slovenskej pedagogickej spoločnosti pri SAV. Organizoval vedecké semináre a prednášky z oblasti pedagogiky a histórie školy na Slovensku a angažoval sa aj vo vydávaní zborníkov z vedeckých podujatí  tejto spoločnosti.
Jeho vedecko-publikačná činnosť sa rozrástla do veľkých rozmerov. Okrem prác z dejín pedagogiky, výchovy a vzdelávania dospelých napísal i niekoľko rozsiahlych národopisných publikácií a mnoho odborných článkov určených pre regionálne časopisy a zborníky. Inauguračná práca Dejiny učiteľstva na Slovensku mala tak výborné posudky, že komunisti si žiadali vypracovať nové posudky. Od roku 1986, kvôli úteku syna Jána so zdravotných dôvodov do zahraničia, dostal zákaz pôsobenia vo výchove, bolo mu zablokované dokončenie vedeckého doktorátu a profesúry. To značne poškodilo jeho zdravie, až dostal mozgovú príhodu, stratil reč a nemohol sa pohybovať. Napriek tomu sa naučil znova chodiť a hovoriť a pokračoval vo svojom diele. V tom čase zvládol aj prácu s výpočtovou technikou, ktorá sa ešte len začínala výraznejšie presadzovať vo vysokoškolskej práci a podstatnú časť svojej práce v rokoch 1998-2008 digitalizoval.
Traja hlupáci
Traja hlupáci (po bulharsky: Тримата глупаци) je bulharský kreslený seriál, vysielaný v rokoch 1970 – 1990 a režírovaný Donjo Donevom.
Obsah
Farebný kreslený seriál Traja hlupáci hľadá animačný ekvivalent pojmu „hlúposť“. Hrdinovia sa vo svojich aktivitách dostávajú na hranicu absolútnej absurdity, hoci každú svoju činnosť vykonávajú s najlepším úmyslom. Komické situácie vyvolávajú výbuchy smiechu, ale v niektorých častiach majú zreteľný  sociálny podtext.
MTV Unplugged
MTV Unplugged je názov série televíznych koncertov, ktoré vysielala televízna stanica MTV. Interpreti pri nich môžu používať výlučne akustické hudobné nástroje.
Dúbravienka
Dúbravienka je detský folklórny súbor, ktorý bol založený v roku 1981 ako kolektív domu kultúry v Prešove. V súbore tancuje, spieva a hrá viac ako 50 detí a mladých ľudí vo veku od 6 – 17 rokov. Dnes patrí Dúbravienka medzi popredné detské folklórne súbory na Slovensku. Vďaka systematickej práci skúsených pedagógov sa z kolektívu stalo kvalitné umelecké teleso, schopné interpretovať náročné programové čísla. Detský folklórny súbor sa vo svojej tvorbe inšpiruje bohatstvom tradícií Východného Slovenska, predovšetkým regiónu Šariš a Zemplín. Vzorne reprezentuje mesto Prešov a národné kultúrne bohatstvo Slovenska nie len doma, ale aj v zahraničí.
Horville-en-Ornois
Horville-en-Ornois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vavilovova ulica
Vavilovova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory.
Vznikla v polovici 80. rokoch 20. storočia v rámci výstavby panelákového sídliska pod názvom Baumanova ulica. Bola pomenovaná podľa podľa ruského boľševického revolucionára Nikolaja Ernestoviča Baumana (1873 – 1905). Súčasný názov má od 1. apríla 1991, je pomenovaná podľa sovietskeho botanika Nikolaja Ivanoviča Vavilova (1887 – 1943).
Pri jej budovaní bol k ulici prístup po dnes už neexistujúcej Mičurinovej ulici, po roku 1988 sa prístup premiestnil po novovybudovanej Černyševského ulici. Do začiatku 90. rokov tu mala autobusovú konečnú zástavku linka 52.
Boult
Boult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vendeuvre
Vendeuvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 750 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Johann Lukas von Hildebrandt
thumb|Dolný Belvedér, Viedeň Johann Lukas von Hildebrandt (* 14. november 1668, Janov, Taliansko – † 16. november 1745, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky barokový architekt. Navrhol mnoho majestátnych stavieb a kostolov a jeho najvýznamejším dielom sú Horný Belvedér a Dolný Belvedér a zámok Pommersfelden.
Narodil sa v rodine Talianky a Nemca. Študoval civilné a vojenské staviteľstvo v Ríme a vojenské staviteľstvo v Piemonte. Uznanie si získal vo Viedni, kde pracoval pre mnoho šľachtických rodov, napríklad pre Schönbornovcov a Starhembergov a pre princa Eugena Savojského. Medzi rokmi 1713 a 1716 pracoval pre veľkú a mocnú rodinu Kinských na ich rezidencii, Daunskom paláci vo Viedni. Od roku 1723 bol generálnym inšpektorom cisárskych stavieb. Obe jeho najznámejšie stavby - Horný Belvedér (1721-1722) a Dolný Belvedér (1714-1716) - boli zadané tiež princom Eugenom Savojským. Hildebrandt bol všestranne nadaný architekt.
Do strednej Európy preniesol dynamický barok ovplyvnený Francescom Borrominim a Guarinom Guarinim, ktoré však osobito dotvoril, najmä originálnym architektonickým článkovaním. Jeho významnými patrónmi bola rodina Schönbornovcov, pre ktorú postavil rad rezidenčných stavieb (letohrádok v Landongasse vo Viedni, 1706 - 1717; zámok Göllersdorf, 1710 - 1717). V zámockej architektúre rozvinul francúzske podnety a jeho stavby sa stali vzorom pre stredoeurópsku architektúru.
Dielo
thumb|Palác Kinských, Viedeň
Ďurkovce
Ďurkovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Publius Terentius Varro Atacinus
Publius Terentius Varro Atacinus (* 82 – † 35 pred Kr. bol rímsky básnik, prívrženec neóterickej poézie v starovekom Ríme. Cognomen Atacinus dostal podľa rodného mesta Atax v Narbonskej Galii (Gallia Narboniensis), aby bol odlíšený od iného Varrona, učenca Marca Terentia Varrona s cognomenom Reatinus.
Z Varronovho diela sa zachovali iba zlomky. Podobne ako v prípade Marca Furia Bibacula, aj u Varrone sa miešajú dva básnické štýly – starší epický a novší neóterický. Viaceré jeho diela možno identifikovať ako epické skladby písané hexametrom. K týmto patrí jeho prvotina, historický epos Bellum Sequanicum (Vojna so Sekvánmi) o Caesarovom ťažení proti Ariovistovi roku 58 pred Kr. aj latinský preklad eposu Argonautika od Apollonia Ródskeho. Podobného razenia boli asi aj nedochované diela Chorographia (Zemepis) a Ephemeris (Denník, titul ale nie je istý).
Penetračný test
Penetračný test (niekedy nazývaný ako ethical hacking) je test, ktorý odhalí formou pokusu o neoprávnený prienik do systémov slabiny a mieru zraniteľnosti organizácie.
Publius Terentius Varro Atacinus
Už v epických skladbách poskytuje Varro veľký priestor psychologizácii a citu, čím sa približuje k moderne. K tej sa definitívne priklonil skladbou Leucadia nazvanou podľa milovanej ženy. Išlo o prevratnú zmenu v rímskej poézii, ktorú neskorší elegici, obdobne oslavujúci svoje milenky vo veršoch, právom pokladali za počiatočný bod rímskej milostnej poézie. Varro údajne písal aj satiru.
Penetračný test
Externý penetračný test preverí ochranu pred pokusom o prienik z Internetu. Interný penetračný test odkryje slabiny umožňujúce odcudzenie či poškodenie citlivých firemných dát pracovníkom spoločnosti.
Ružová
thumb|Ružové šaty Ružová je farba vytvorená zmiešaním červenej a bielej a je niekedy označovaná ako bledočervená, ale v skutočnosti je to skôr jasne podsaturovaná červená. Existuje mnoho odlišných odtieňov tejto farby.
Ružová farba sa významovo používa pre označenie ženského pohlavia (pre mužské sa používa modrá).
Międzyrzec Podlaski
Międzyrzec Podlaski je poľské mesto v Lubelskom vojvodstve. Má 17 300 obyvateľov (2004).
Kresfontes
Kresfontes alebo Kresfontés (Kresfontes/iný prepis: Kresfontés) je v gréckej mytológii syn Heraklovca Aristomacha, messénsky kráľ.
Približne osemdesiat rokov po trójskej vojne viedli synovia Aristomacha, Kresfontes, Temenos piaty a tentokrát už víťazný útok Dórov na mykénsky Peloponéz.
Mydlo (priezvisko)
Mydlo (o význame pozri mydlo) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Ružomberku, Banskej Bystrici a Brekove (okres Humenné)
Kresfontes
V predchádzajúcom útoku po mori Heraklovci neuspeli, lebo Hippotes zabil veštca z Arkádie, o ktorom si myslel, že ho poslal nepriateľ. Za túto vraždu boh Apolón zničil morskou búrkou ich flotilu, ktorá vyplávala z Naupaktu a navyše ostatné vojsko potrestal hladomorom. Heraklovci si chceli boha uzmieriť a preto si odišli po radu, ako to urobiť, do veštiarne v Delfách. Delfská Pýtia im odporučila, aby vinníka poslali do desaťročného vyhnanstva a zvolili si za vodcu trojokého. Heraklovci si nechali poradiť, Hippota poslali do vyhnanstva a keď potom Temenos stretol muža na oslovi, čo mal len jedno oko ihneď pochopil, že veštba sa vzťahuje na neho. Tým mužom bol Oxylos, ktorý bol tiež Heraklovým potomkom a pôvodne vládol v Aitólii, ale stadiaľ musel do vyhnanstva, lebo nešťastnou náhodou na hrách v Tébach zabil hodeným diskom svojho brata. Boh Apolón Heraklovcom potom odpustil a ich následná morská výprava z Naupaktu a vylodenie vojska na Peloponéze bolo už úspešné.
Mydlo (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Mydlo (rozlišovacia stránka).
Kresfontes
Keď Heraklovci po krvavých bojoch porazili na Peloponéze aj posledného mykénskeho vládcu Tisamena, krajinu si rozdelili žrebom. Keďže ich brata Aristodéma ešte pred útokom zabil blesk, Lakónia so svojim kráľovským sídlom v Sparte bola pridelená jeho synom Eurysthenovi a Proklovi, Temenos sa stal vládcom v Argu, kde predtým vládol Tisamenos a Kresfontes sa stal kráľom Messénie.
Messénski králi vládli pôvodne z miest Andanie, alebo Pylu, ale Kresfontes si za svoje sídelné mesto zvolil Stenykléros a na rozdiel od svojich predchodcov, zmenil v kráľovstve politiku v prospech obyčajných ľudí. Oženil sa s Meropou, dcérou arkádskeho kráľa Kypsela a narodili sa mu traja synovia. Počas vlády naklonenej chudobnému ľudu však nespokojnosť bohatých Messénčanov narastala, až vyústila do vzbury, v ktorej Kresfonta a jeho dvoch starších synov zavraždili. Túto situáciu využil Polifontes, tiež rodený Heraklovec, ktorý donútil Meropu k sobášu a zmocnil sa trónu. Meropa však svojho najmladšieho syna Aipyta dala do výchovy svojmu otcovi do Arkádie a tak smrti unikol. Keď potom mladý Aipytos dospel, tajne sa vrátil, Polyfonta zabil a v Messénii nastúpil na kráľovský trón. .
Buddha of Suburbia
Buddha of Suburbia je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1994 ako soundtrack k rovnomennému seriálu britskej televíznej spoločnosti BBC. Seriál bol adaptáciou knihy Hanifa Kureishiho Buddha of Suburbia (slov. Budha z predmestia). Napriek tomu, že album bol vydaný ako soundtrack, okrem titulnej skladby sa v seriáli žiadna z piesní neobjavila.
Album je devätnásty v poradí a radí sa medzi Bowieho radové albumy, medzi Black Tie White Noise a 1.Outside. Celý album bol napísaný a nahratý počas šiestich dní v Mountain Studios vo švajčiarskom meste Montreaux. Mixovanie finálnej verzie albumu však trvalo až pätnásť dní, a to najmä kvôli technickým komplikáciám v štúdiu.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých skladieb je David Bowie.
Súčasný stav
Napriek tomu, že Bowie povedal o Buddha of Suburbia, že je to jeden z jeho najobľúbenejších albumov, americká i európska verzia boli vymazané z katalógov BMG, ide teda o tzv. „deleted album“. Bowie sa k situácii vyjadril takto: ''„O albume sa napísala jedna recenzia, dobrá recenzia ako sa už stáva a od vtedy akokeby prestal existovať, čo sa týka môjho katalógu. Urobil sa z toho soundtrack a čo sa týka peňazí na marketing a propagáciu, tak neboli žiadne. Veľká škoda.“'' V súčasnosti sa album oficiálne nepredáva a ani sa nevyrábajú jeho ďalšie kópie. Možno aj kvôli tomu je často prehliadaný.
Alexandăr Morfov
Alexandăr Morfov (po bulharsky: Александър Морфов) je herec a divadelný režisér. Narodil sa v roku 1960 v meste Jambol. V roku 1990 vyštudoval Akadémiu hereckého umenia Krasťa Sarafova v Sofii. Od roku 1994 pracuje a hrá v Národnom divadle Ivana Vazova, kde realizoval množstvo mimoriadne populárnych inscenácií. Jeho posledná hra Vyhnanci (po bulharsky: Хъшове) mala na scéne národného divadla nebývalý úspech. Alexandar Morfov je nositeľom radu prestížnych domácich aj zahraničných ocenení.
E-Type
Bo Martin Erik Eriksson (* 27. august 1965, Uppsala, Švédsko), viac známy ako E-Type, je švédsky eurodance hudobník.
Jeho debutový album Made in Sweden bol vydaný v októbri 1994. Predalo sa ho viac ako 100 000 kópií. V roku 2000 nahral skladbu „Campione 2000“, ktorá bola oficiálnou skladbou Majstrovstiev Európy vo futbale 2000.
Vyhnanci (divadelná hra)
Vyhnanci (po bulharsky: Хъшове) je divadelná hra na motívy románu Ivana Vazova Nemilí-nedrahí (po bulharsky: Немили-недраги). Dramaturgia a produkcia: Alexandar Morfov; Scéna a kostýmy: Elena Ivanova; Hrajú: Valeri Jordanov, Petar Popjordanov, Rusi Čanev, Valentin Ganev, Christo Mutavčiev, Zachari Bacharov, Plamen Peev, Teodor Elmazov, Evgeni Budinov, Dejan Angelov, Darin Angelov, Daniel Angelov, Dimitar Račkov, Elisaveta Gospodinova, Vladimir Karamazov.
Obsah
Hoci nevítaní, ale nie zúfalci, tuláci, ani otrhanci, ale hrdí a slobodymilovní ľudia, pre malomeštiakov povaľači, hrdinovia utláčaných a ponižovaných. Na scéne cudzieho mesta vyhnanci nadšene hrajú svoje ochotnícke predstavenie – je to generálka predstavenia, ktoré bude nasledovať. Divadelné predstavenie, v ktorom nájdu svoju smrť a spolu so slobodou pre spoluobčanov si vybojujú slobodné nezávislé územie aj pre donedávna čierne duše – pre ziskuchtivcov. Bude to nový svet, v ktorom zocelení jarmom vyhnanstva budú opäť nevítaní.
Houdelaincourt
Houdelaincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Farského ulica
Farského ulica je ulica v bratislavskej Petržalke, v blízkosti Starého mosta.
Nachádza sa tu obchodné centrum TPD (Tovar pre domácnosť), okrem množstva obchodných prevádzok je v ňom situovaná aj pobočka Slovenskej sporiteľne (najväčšia v okrese Bratislava V).
Taktiež sa na ulici nachádza 113. zbor Modré hory, ktorý spadá pod Slovenský skauting.
Do začiatku 80. rokov 20. storočia mala rovnaký názov ulica na neďalekých Dvoroch I (približne na mieste dnešných ulíc Prokofievova a Fedinova). Zanikla z dôvodu výstavby panelového sídliska.
Farského ulica patrí spolu s okolitými ulicami k najmladším vybudovaným uliciam v Petržalke, vznikla približne v rokoch 1985 až 1986.
Gaius Helvius Cinna
Gaius Helvius Cinna bol rímsky básnik patriaci k neóterickej básnickej škole, jeden z blízkych priateľov básnika Catulla. Narodil sa v Brescii v Predalpskej Galii (Gallia Cisalpina).
Život
O Cinnovom živote sa vie veľmi málo. Roku 57 pred Kr. sprevádzal Catulla na ceste do Bythinie. Spolu s Liciniom Calvom tvorili v rámci neóterickej školy traja básnici menší krúžok, ktorý sa venoval výlučne avantgardnej poézii a pokúšal sa ju doviesť do dokonalosti. Je možné, že Cinnovym učiteľom bol grécky básnik Parthenios z Níkaie, ktorý priniesol do Ríma neóterické básnictvo.
Špekuluje sa o tom, že Helvius Cinna bol zabitý na Caesarovom pohrebe roku 44 pred Kr., keď si ho pomýlili s jedným z jeho vrahov, Corneliom Cinnom. Zmieňujú sa o tom Suetonius, Valerius Maximus, Appianos aj Dio Cassius. Podľa niektorých ale Cinna musel žiť aj po tomto dátume, keďže sa o ňom zmieňuje roku 41 alebo 40 pred Kr. Vergílius.
Dielo
Najvýznamnejšie Cinnovo dielo bol epillion Zmyrna o krvismilnej láske mytologickej Myrrhy k vlastnému otcovi Kinyrovi. Cinnovi trvalo deväť rokov, kým vybrúsil krátku skladbu do dokonalosti. Tým sa pripodobnil gréckej neóterickej škole, obzvlášť básnikovi Euforiónovi, ktorého básnické skladby boli natoľko zložité, že potrebovali komentár. Rovnako aj Cinna musel k svojej básni pripojiť komentár.
Roku 56 pred Kr. Cinna vydal Propemptikon (Prianie ne cestu) venované Asiniovi Pollionovi, dielko, ktoré tiež potreboval komentár.
Ver-sur-Mer
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1565 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chemických článkov/Š
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 10 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ša
Šafran siaty
še
Šelak
ší
Šírenie tepla
šk
Škrob
šp
Špecifický objem
št
Štandardná zlučovacia entalpia · Štandardný elektródový potenciál · Štiepenie jadra atómu · Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach
Hořice (okres Pelhřimov)
Hořice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 183 obyvateľov, z toho 92 mužov a 91 žien, pričom priemerný vek v obci bol 47,3 roka (muži 46,2 roka, ženy 48,4 roka).
Bourbévelle
Bourbévelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Filip III.
Filip III. môže byť:
Železničná trať Štrbské Pleso – Štrba
Ozubnicová železnica (OŽ) Štrba – Štrbské Pleso je jednou z dvoch ozubnicových železníc nachádzajúcich sa na Slovensku. Spája obec Štrbské Pleso s Tatranskou Štrbou. Trať obsahuje jedinú medziľahlú zastávku Tatranský Lieskovec. V sieti ŽSR nesie označenie ako železničná trať č. 182. Prevádzkovateľom dráhy sú Železnice Slovenskej republiky a prevádzkovateľom dopravy na dráhe je Železničná spoločnosť Slovensko, a.s..
Filip III.
Liste der Herrscher namens Philipp Filipo (regantoj)
Železničná trať Štrbské Pleso – Štrba
Bývalá zubačka
Na konci 19. storočia vzrastal záujem turistov o Vysoké Tatry. V tejto súvisloti vznikali požiadavky na pohodlnú dopravu turistov až do horských osád. Existencia Košicko-bohumínskej železnice, ktorá viedla v podhorí, a teda v neveľkej vzdialenosti od prosperujúcich tatranských osád, oživovala myšlienku železničného prepojenia. Obrovský záujem turistov bol obzvlášť o osadu Štrbské Pleso, ktorá mala okrem mnohých hotelov aj štatút liečivých kúpeľov (od roku 1885).