cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Devín (hrad)
Majitelia hradu a stavebné dejiny
Poslednými vlastníkmi devínskeho panstva boli Pálfiovci, ktorí ho, spolu s inými majetkami v Prešporku a okolí, získali v roku 1635. Prvým majiteľom sa stal Pavol (IV.), tretí syn slávneho „turkobijcu“ Mikuláša Pálfiho. Po Pavlovej smrti 26. januára 1653 prešlo panstvo na jeho manželku Františku Khuen de Belassy. right|thumb|Hradné ruiny na olejomaľbe Josefa Holzera z roku 1864 Ďalším vlastníkom hradu bol Pavlov starší syn Ján (III.) Anton (1642 – 1694). Bol dvakrát ženatý, no ani z jedného sobáša nevzišiel právoplatný dedič. Jeho prvá manželka Anna Terézia bola pravnučkou Alžbety Báthoryovej. Ako pohrobok z druhého manželstva sa mu narodila dcéra Mária Barbora, a keďže sa majetok dedil len po mužskej línii, jeho dedičom sa stal mladší brat Ján (IV.) Adam Karol (1645 – 1694). Po smrti Jána Karola, 3. septembra 1694, sa panstvo dostalo do držby jeho staršieho syna Mikuláša (VI.) Jozefa (1671 – 1706). Pretože menal potomkov (jeho jediný syn zomrel v detskom veku) bol posledným mužským potomkom tejto vetvy pálfiovského rodu.
V roku 1707 prišlo k deleniu pálfiovských majetkov a devínsky hrad s panstvom pripadol vnukovi Pavlovho brata Štefana (II.) Mikulášovi (IV.) (1657 – 1732). Podobne ako niekoľko jeho predkov aj on dosiahol významné postavenie; vrchol dosiahol v roku 1714 keď sa stal uhorským palatínom. Jeho dedičom bol najstarší syn Leopold (I.) (1681 – 1720) a po ňom Mikuláš (VII.).
Pálfiovci na hrade nesídlili a panstvo spravovali prostredníctvom správcov. Počas ich vlastníctva hrad neprešiel zásadnými stavebnými úpravami; tie sa hlavne týkali udržiavacích prác. Pravdepodobne jediným stavebným počinom Pálfiovcov bola výstavba častí hospodárskeho traktu na strednom hrade.
Devínsky hrad za Pálfiovcov pomerne šťastne unikol osudu väčšiny slovenských hradov, nebol totiž po satmárskom mieri zničený. Čo však neurobili cisárske vojská, to vykonali napoleonovi granátnici v roku 1809.
V máji uvedeného roku Napoleon obsadil Viedeň a o mesiac nato jeho delostrelectvo z pravej strany Dunaja ostreľovalo Bratislavu. Ešte v tom istom roku Napoleon odtiahol a na odchode jeho vojaci vyhodili Devínsky hrad do vzduchu. Pálfiovci už nevynaložili väčšie úsilie na jeho opravu. Hrad postupne beznádejne chátral a správu devínskeho panstva preložili do Devínskej Novej Vsi. Hrad bol v ich majetku až do 21. januára 1939, kedy prešiel do rúk česko-slovenského štátu (sedem rokov predtým – 29. októbra 1932 – Zemský výbor slovenský zakúpil ruiny hradu Devín od posledného potomka Ladislava Pálfiho).
Devín od nepamäti symbolizoval slovanskú minulosť a národnú hrdosť Slovákov. V literárnom diele Jána Kollára a Jána Hollého ožívali myšlienky národného uvedomovania sa. Podľa nich bol Devín symbolickým začiatkom našej krajiny a spájal v sebe tradície Veľkej Moravy a cyrilo-metodskej misie. Hrad sa začal chápať ako hlavné sídlo Veľkej Moravy a Slovenska. „Kult“ Devína vyvrcholil v pamätnom výlete štúrovcov na Devín 24. apríla 1836. Tu Štúr a jeho družina na „hroboch dávnej slávy“ prisahali vernosť národu a jeho túžbam.
V snahe demonštrovať maďarskú dominantnosť dala uhorská vláda v roku 1896 pri príležitosti tisícročného trvania uhorského štátu postaviť na skalnom brale horného hradu monumentálny pomník arpádovského bojovníka. Zďaleka viditeľný pomník mal vzhľad pylónu. Základ tvoril osemuholníkový podstavec s priemerom 6,5 metra, na ktorom vztýčili stĺp zakončený korintskou hlavicou. Na hlavici stála 3,5 metra vysoká pieskovcová socha bojovníka, ktorá sa ľavou rukou opierala o štít s reliéfnym vyobrazením uhorského znaku a v pravej držala voľne spustený meč. Ako symbol maďarstva mal pamätník pripomínať mocenský nástup Maďarov po páde Veľkej Moravy. Dvadsaťdva metrov vysoký monument bol dielom maďarského staviteľa Gyulu Berczika (1853 – 1933) a sochára Gyulu Jankovitsa (1865 – 1932). Celé dielo zrealizoval známy bratislavský staviteľ Alexander Feigler. Pomníku odhalenému 18. októbra 1896 padla za obeť značná časť zvyškov horného hradu. Takmer štvrťstoročie tvoril pomník dominantu hradného brala. Tri roky po skončení prvej svetovej vojny, 21. januára 1921, bol vyhodený do vzduchu počas konšpiračnej akcie česko-slovenských legionárov.
Nový impulz dostala devínska tradícia po roku 1918. Jeho vyvrcholením bol výlet slovenskej mládeže na Devín v roku 1936 pri príležitosti storočnice výletu štúrovcov a osadenie pamätnej dosky. Tento akt významne prispel k tomu, že Slováci začali vnímať Devín ako národné posvätné miesto.
Myšlienka slovanstva a spolupráce medzi slovanskými národmi nezanikla ani po druhej svetovej vojne. Tesne po jej skončení sa v auguste 1945 na devínskom hradnom kopci uskutočnili z podnetu novinára a básnika Laca Novomeského a vtedajšieho tajomníka Ministerstva zahraničných vecí ČSR Vladimíra Clementisa prvé Všeslovanské dni. Ich tradícia pokračovala ešte niekoľko nasledujúcich rokov.
Myšlienku oživiť slávnu históriu hradu a priblížiť dnešnému človeku život na stredovekom hrade, každoročne ponúka Festival šermu, hudby, tanca a remesiel, ktorý sa na Devínskom hrade koná v letných mesiacoch pravidelne od roku 2004.
Archeologický výskum hradu a jeho obnova
Devínsky hrad so svojou strategickou polohou a pohnutou históriou sa zákonite dostal do centra pozornosti ako dôležitá lokalita archeologického bádania. Úsilie doložiť historické fakty archeologickými dôkazmi sa datuje už od začiatku 20. storočia. Za prvého bádateľa v tejto oblasti sa považuje Josef Zavadil (1855 – 1936). Ako vyštudovaný filológ so záujmom o históriu skúmal nielen pravek širokého okolia Devínskej brány, ale svojou iniciatívou stál za vznikom spolku Devín, zameraného na ochranu devínskeho hradiska. Bol členom viacerých historických spolkov. Svoje poznatky publikoval v roku 1912 v monografii Velehrady Děvín a Nitra.
Už v nasledujúcom roku archeologický výskum na devínskom hradnom brale realizoval moravský bádateľ I. L. Červinka (1869 – 1952). Výskumom hradiska získal materiál z ranej doby bronzovej a objavil zvyšky obydlí z laténskej doby. V juhovýchodnej časti hradného návršia skúmal tzv. akropolu, kde odkryl základy kruhovej stavby, radový cintorín a základy budovy obdĺžnikového pôdorysu, ktorú pokladal za ruiny staroslovanského paláca. Svoje poznatky zverejnil v niekoľkých odborných prácach, napr. Děvín a Velehrad (1912) či vo svojom najvýznamnejšom diele Slované na Moravě a říše Velkomoravská (1928).
left|thumb|Južné bralo Devínskeho hradu. V dolnej časti gotický portál zabezpečujúci vstup do tzv. tunelovej jaskyneVýznamný podiel na odkrývaní histórie Devínskeho hradu mal iný český archeológ – akademik Jan Eisner (1885 – 1967). Na nádvorí stredného hradu objavil v roku 1936 základy rímskej stavby zo 4. storočia po Kr. a niekoľko desiatok hrobov v juhovýchodnej časti hradného areálu. Profesor Eisner sa okrem bádateľstva venoval aj organizátorskej činnosti. Jeho zásluhou sa podarilo prevziať hradný areál do štátnej správy. 29. októbra 1932 sa hradné zrúcaniny stali majetkom česko-slovenského štátu.
Od počiatku vlastníctva štátu v tridsiatych rokoch 20. storočia možno badať snahy o jeho záchranu a pamiatkovú úpravu ako slávneho svedka národnej histórie. Tieto snahy sa však mohli naplno realizovať až po druhej svetovej vojne.
Prvým impulzom bolo na jar v roku 1950 zvolanie odbornej komisie Štátnym archeologickým ústavom v Martine, ktorá mala preskúmať možnosti obnovenia archeologických výskumov na Devíne s prihliadnutím na predvojnové výsledky, ako aj na poznatky získané z najnovších výskumov slovanských hradísk v Česku. Ústav sa vzápätí podieľal na financovaní terénnych prác, ktoré v júni 1950 na Devíne začali. Odborné vedenie na výskumoch mal akademik Ján Dekan. Výskumy vykonávané v niekoľkých etepách trvali okolo päťdesiat rokov, čím zaradili Devín v rámci Slovenska k najdlhšie skúmaným lokalitám.
S prihliadnutím k výsledkom archeologicko-historického bádania ako aj nezastupiteľným vkladom Devínskeho hradu do národných a slovanských dejín vyhlásilo Predsedníctvo Slovenskej národnej rady 27. februára 1961 Devín – slovanské hradisko za národnú kultúrnu pamiatku.
V roku 1967 sa začali odborné konzultácie pracovníkov Slovenského ústavu pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Bratislave o konzervácii hradných objektov. Ich výsledkom je záchrana hradných zrúcanín a ich sprístupnenie širokej verejnosti. Ani tak však archeologický výskum na hrade neskončil. Dokladom toho je napr. odkrytie základov trojpriestorovej sakrálnej stavby s trojlístkovým apsidovým uzáverom v rokoch 1984 – 1985.
Pod názvom Hrad Devín – národná kultúrna pamiatka je dnes areál Devínskeho hradu jednou z vysunutých expozícií Múzea mesta Bratislavy.
Prehliadka hradu
Hradný areál zaberá podstatnú časť hradného brala nad sútokom riek Dunaj a Morava. Architektúra pozostatkov jeho budov tvorí neodmysliteľnú kulisu mohutného návršia dominujúceho širokému okoliu.
Po prechode hlavnou severnou bránou sa návštevník ocitne na rozsiahlom priestranstve dolného hradu. Významnejším objektami v tejto časti sú základy ranokresťanskej kaplnky, zistené archeologickým výskumom v roku 1975, základy budovy z osady pochádzajúcej z 11. – 13. storočia a objekt tzv. strážnice z druhej polovice 15. storočia.
Medzi dolným a stredným hradom si návštevník môže prehliadnuť základy a model veľkomoravského kostola z druhej polovice 9. storočia a apsidou s tzv. trojlístkovým pôdorysom ako aj pozostatky ranogotickej kaplnky z 11. – 13. storočia, postavenej na kruhovom pôdoryse.
left|thumb|Povesťami opradená vežička zvaná MníškaNávštevnícky najzaujímavejšia časť pri prehliadke hradu je stredný hrad. Jeho dominantou sú zakonzervované murivá renesančných palácov Báthoryovcov a Garayovcov. Okrem toho sú tu odkryté základy rímskej stavby, objavené počas archeologického výskumu v 30-tych rokoch 20. storočia ako aj zvyšky obytných a hospodárskych priestorov. Rozsiahlemu priestranstvu stredného hradu dominuje šesťdesiat metrov hlboká hradná studňa v jeho severozápadnej časti. Jej horná časť je vybudovaná z pieskovcových kvádrov, stred je vytesaný do skaly, dolná časť je spevnená podobne ako horná.
V suteréne renesančného paláca sa nachádza výstavná sieň využívaná na sezónne výstavy s tematikou histórie hradu. Na múre paláca je umiestnená pamätná tabuľa z roku 1936 pripomínajúca storočnicu historického výletu slovenskej mládeže na Devín, ktorú organizoval v roku 1836 Ľudovít Štúr, od akademického sochára Jozefa Pospíšila.
Z vyhliadkovej terasy stredného hradu sa otvára výhľad do okolitej krajiny s doďaleka sa vinúcim tokom rieky Dunaj. Nad jeho sútokom s riekou Morava návštevníkom neunikne pohľad na malú vežičku zvaná Mníška (tiež Panenská veža), osamotene sa vypínajúcu na strmom skalnom hrote. Vpravo od nej na južnom svahu hradného brala hrotitý gotický portál naznačuje vstup do tzv. tunelovej jaskyne. Dosahuje dĺžku 11,5 metra a výšku takmer deväť metrov. Prechádza celým hradným vrchom.
Ten zaberá najstaršia časť – horný hrad – pozostávajúci zo zvyškov šesťbokej, pravdepodobne dvojpodlažnej kamennej veže a dvoma nad sebou umiestnenými opevnenými plochami. Prístup na horný hrad vedie krátkym mostíkom ponad obrannú priekopu. Horný hrad, v súčasnosti vzhľadom na pretrvávajúci archeologické a rekonštrukčné práce, je pre verejnosť uzavretý.
Devínsky hrad v kontexte historických udalostí
Oblasť medzi Devínom a Bratislavou je hranicou nielen v geografickom (posledné výbežky Álp a prvé Karpát), ale aj v politickom slova zmysle. Táto oblasť v historických dobách ležala vždy na rozhraní dvoch „svetov“: ležala na hranici Rímskeho impéria a germánskeho sveta, bola pomedzím germánskych Longobardov a prvých Slovanov, bola okrajovou zónou avarského kaganátu, ku ktorej rozšíril hranice svojej ríše Karol Veľký; v moderných dejinách sa stala západnou hranicou Uhorska a východnou Rakúska.
Strategická poloha devínskeho brala nad sútokom dvoch riek zohrávala významnú úlohu od praveku, cez rímsku dobu až po stredovek. Hradné múry boli neraz svedkami udalostí, ktoré utvárali dejiny tohto územia.
left|thumb|Letecký pohľad na sútok riek Dunaj a Morava pod Devínskym hradomUž vo veľkomoravských časoch dochádzalo pod múrmi hradiska k bojovej konfrontácii medzi slovanskými a franskými vojskami. K dvom najvýznamnejším udalostiam prišlo v rokoch 855 a 864. Predchádzal im vývoj udalostí po nástupe kniežaťa Rastislava k moci. Keď v roku 846 východofranský kráľ Ľudovít Nemec dosadil na veľmoravský kniežací stolec Rastislava, predpokladal jeho lojálnosť k ríši. Spočiatku Rastislav tento predpoklad spĺňal. Časom však jeho vernosť dostávala trhliny. Prvým náznakom odporu bolo v roku 850 Rastislavovo otvorené vystúpenie proti franskej expanzii. V nasledujúcich rokoch začal Rastislav podnikať z Devína (od roku 858 uprednostňoval toto opevnené hradisko pred svojím hlavným kniežacím sídlom v Mikulčiciach) výbojné vpády po celej dĺžke dunajskej hranice. Túžba „skrotiť“ odbojné knieža viedla Ľudovíta k zorganizovaniu vojenskej výpravy. Podľa správy z roku 855 vytiahol s vojskom proti kniežaťu Rastislavovi, ktorý sa zdržiaval vo svojom hrade (podľa iných prameňov touto pevnosťou boli Mikulčice ). Rozhodnutie Ľudovíta Nemca nedobýjať Rastislavovu pevnosť malo hrozné následky pre okolie. Ak totiž nemohol zničiť centrum, vyplienil aspoň jeho zázemie, aby spôsobil čo najväčšie materiálne škody. Vo Fuldských análoch o tom nachádzame zmienku: „Jeho vojsku sa napriek tomu podarilo spustošiť veľkú časť ich krajiny plienením a požiarmi, a vyhubiť aj nemalé množstvo nepriateľov túžiacich napadnúť kráľovský tábor.“ Rastislav sa neuzavrel za hradby, ale aktívne podnikal protiútoky, napádal ustupujúce vojsko a vyplienil pohraničné kraje za Dunajom.
Významom dôležitejšia bola Ľudovítova výprava proti Veľkej Morave o deväť rokov neskôr. Jej predohrou bola Rastislavova snaha úplne sa zbaviť závislosti na ríši. Dal vyhnať bavorských kňazov, ktorých v roku 863 nahradili slovanskí vierozvestcovia Konštantín a Metod. Ľudovít Nemec sa rozhodol definitívne skoncovať s Rastislavovým odporom a prinútiť ho k poslušnosti.
O výprave z roku 864 sa zmieňujú Fuldské anály. Podľa nich v auguste uvedeného roku Ľudovít prekročil Dunaj a Rastislavovu pevnosť, zvanú Dowina, nad sútokom Dunaja a Moravy obkľúčil. Rastislav sa opevnil na hradisku. Podľa záznamu v letopisoch Rastislav „...sa neopovážil pustiť do boja s kráľovským vojskom a okrem toho sa presvedčil, že neexistuje možnosť úniku.“ Ľudovít tiež nechcel hnať svojich vojakov proti opevnenej pevnosti a riskovať tak veľké straty. Zároveň však nehodlal dlho táboriť pod devínskym bralom, vystavený hrozbe prepadov z vnútrozemia. Okrem toho si uvedomoval, že pre Rastislava je výhodou okrem dobre opevneného hradiska aj podpora celej krajiny. Začal preto s Rastislavom vyjednávať. Obaja vladári sa tak vyhli otvorenej zrážke a dohodli sa. Rastislav sa zaviazal zachovať kráľovi vernosť a Ľudovít s vojskom odtiahol.
Okrem tejto výpravy sa toto miesto stalo dejiskom ďalšieho bojového stretu Frankov a Rastislavovho synovca Svätopluka na sklonku Svätoplukovho života.
Podľa archívneho dokumentu z roku 1223 sa Devín dostal do rúk rakúskeho vojvodu Leopolda Babenberského. Z roku 1233 zasa pochádza záznam, ktorý sa zmieňuje priamo o Devínskom hrade. Hovorí sa v ňom, že rakúsky vojvoda Fridrich II. zv. Bojovný dobyl hrad a vypálil podhradskú osadu.
right|thumb|Pamätná tabuľa z roku 1936, osadená pri príležitosti 100-tého výročia výletu štúrovcov na Devín 24.4.1836. Autorom diela je bratislavský sochár [[Jozef Pospíšil]]V sedemdesiatych rokoch 13. storočia bol hrad svedkom otvorených bojov medzi českým kráľom Přemyslom Otakarom II. a uhorským kráľom Štefanom V. Ich priamemu bojovému stretu predchádzalo podpísanie mierovej zmluvy v októbri 1270 v Bratislave. Vzhľadom na nedodržanie zmluvných podmienok (dvojročný mier) zo strany uhorského kráľa a jeho vpádom do Rakúska, v apríli nasledujúceho roku vtrhol Přemysl Otakar II. do Uhorska a obsadil viacero obcí na západnom Slovensku, o. i. aj Devín.
Po podpise novej mierovej zmluvy 2. júla 1271 sa obe strany dohodli na zachovaní doterajšieho stavu a Přemysl Otakar sa vzdal dobytých území. Štefan V. získal naspäť všetky hrady a mestá na západe Slovenska. Nový uhorský kráľ – Ladislav IV. Kumánsky – však ani túto zmluvu nedodržal a v roku 1273 vypukla nová česko-uhorská vojna. V nej bolo spustošené juhozápadné Slovensko až po Nitru a obsadené pohraničné hrady (vrátane devínskeho) v Zadunajsku. Devínsky hrad bol poškodený.
Od roku 1273 nasledujúcich päť rokov boli tieto územia v rukách českého kráľa. Tento stav trval až dovtedy, keď sa Přemysl Otakar musel v roku 1276 vzdať svojich nárokov v Rakúsku, Štajersku a Korutánsku v prospech Albrechta I. Habsburského.
V roku 1809 pod múrmi starobylého hradného sídla tiahli francúzske napoleonské vojská. Po ostreľovaní Bratislavy a následnom odsune celkom nezmyselne vyhodili hrad do vzduchu.
Gänserndorf
Gänserndorf je mesto v Dolnom Rakúsku približne medzi Bratislavou a Viedňou. Má katastrálnu výmeru a žije tu  obyvateľov. Nachádza sa v nadmorskej výške 167 metrov nad morom.
Toward the Within
Toward the Within je jediná oficiálna živá nahrávka Dead Can Dance (nepočítajúc limitované edície z roku 2005). Vyšiel v roku 1994. Obsahuje 15 skladieb, z ktorých iba niekoľko objavilo na predošlých albumoch a dve boli neskôr v štúdiovej podobe zahrnuté na prvom sólovom albume Lisy Gerrard, The Mirror Pool. Ostatné boli známe iba v koncertnej podobe a boli šírené iba nelegálne v bootlegoch.
Toward the Within bol nahratý v novembri 1993 v divadle Mayfair Theatre v Santa Monica v Kalifornii a vydaný vydavateľstvom 4AD ako album a video o rok neskôr. Bola to posledná väčšia udalosť v tomto divadle, pretože krátko nato bolo divadlo Mayfair Theatre bolo takmer úplne zničené pri zemetrasení a následne zbúrané. Video bolo nafilmované Markom Magidsonom a obsahuje rozhovory s Lisou Gerrard a Brendanom Perrym a tiež videoklip „Yulunga (Spirit Dance)“, pozostávajúce z častí fimu Baraka: Odysea Zeme.
Albumová verzia je trochu odlišná od videa, ani jedna však nezahŕňa celý koncert. CD neobsahuje „Gloridean" a tiež bezmennú skladbu hranú počas záverečných titulkov. Video neobsahuje „Persian Love Song" a koncertnú podobu „Yulunga (Spirit Dance)" a „Piece for Solo Flute". Vinylová verzia vyšla ako dvojité LP. V roku 1994 dosiahol 131. miesto v rebríčku Billboard 200 a 1. miesto v rebríčku Heatseekers.
V roku 2001, Toward the Within bolo znovu vydaný na DVD zahrnutý v box-sete Dead Can Dance (1981-1998). Ako prídavok k pôvodnému obsahut, DVD zahŕňa niekoľko prídavkov: diskografiu, videoklip k „Frontier“, „The Protagonist“, „The Carnival Is Over“, „The Host of Seraphim“ a tiež „Yulunga (Spirit Dance)“. Posledné dve skladby sú časťami filmu Baraka: Odysea Zeme „The Host of Seraphim“ je priamo hraná vo filme. V roku 2004 bolo DVD vydané samostatne.
Arreau (kantón)
Arreau Arreauje francúzsky kantón v departemente Hautes-Pyrénées v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 19 obcí.
Liernais
Liernais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Biville-sur-Mer
Biville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pripiať (mesto)
Pripiať je opustené mesto, tzv. „mesto duchov“ na severe Ukrajiny (Kyjevská oblasť), blízko hraníc s Bieloruskom. Nachádza sa len niekoľko kilometrov od jadrovej elektrárne Černobyľ.
Mesto bolo budované od leta 1970 ako sídlo pre približne 50 000 obyvateľov a zamestnancov, ktorí pracovali v jadrovej elektrárni Černobyľ.
Jadrová havária
Po havárii v jadrovej elektrárni Černobyľ, ktorá sa odohrala 26. apríla 1986 o 1:23:58 ráno miestneho času (UTC+3), sa ako keby zastavil čas. Veľká havária sa udiala v štvrtom reaktore černobyľskej elektrárne (známom ako Černobyľ-4). Došlo ku katastrofálnej parnej explózii, ktorá vyústila v požiar, sériu ďalších explózií a roztaveniu jadra reaktora. Ľudia, ktorí žili v meste Pripiať ani netušili, že len pár kilometrov od nich sa stala najväčšia jadrová katastrofa v dejinách ľudstva. Na druhý deň sa ešte o ničom nevedelo, prvé novinky sa dostávali pomaličky na povrch a ZSSR vláda ihneď nariadila okamžitú evakuáciu a 27. apríla 1986 v popoludňajších hodinách začala evakuácia celého mesta, ľudia si pobrali len tie najdôležitejšie veci, pretože mysleli, že sa domov ešte vrátia. Evakuácia trvala skoro 2 dni. Bol vypnutý plyn, voda, diaľkové vykurovanie a elektrina. Mestom začali prechádzať špeciálne milicionárske (vojenské) jednotky a dohliadali, ako odchádzajú kolóny autobusov a nákladných áut. Evakuácia mala byť pôvodne len na tri dni, vláda ZSSR však obyvateľom mesta klamala a vedela, že to je navždy. Pôvodne to bolo „mesto mladých“ - hlavne pracovníkov jadrovej elektrárne Černobyľ, vekový priemer obyvateľov bol menej ako 30 rokov.
Pár dní po tragédii, sovietske úrady poverili určitých ľudí zmeraním výšky rádioaktivity v meste aj blízko elektrárne. Prístroje ukazovali extrémne vysoké čísla, dokonca niekedy sa rádioaktivita nedala ani namerať, pretože pre takú vysokú rádioaktivitu prístroje neboli stavané.
Demiurg (filozofia)
Demiurg (latinizovaná forma, zo a  , prenesene „tvorca“, „umelec“ alebo „remeselník“. Vo filozofickom a náboženskom význame je to meno božstva, zodpovedného za stvorenie fyzického sveta.
Gnosticizmus kladie demiurga medzi transcendentného boha a hmotný svet ako druhého boha, tvorcu hmotného sveta a pôvodcu všetkého diania v ňom, avšak demiurgovi pripisuje aj pôsobenie zla.
Pripiať (mesto)
Jadrová havária
Mnoho obyvateľov mesta zomrelo na choroby z ožiarenia, zvyšok sa presťahoval, najmä do Kyjeva a Slavutiča - nového mesta vybudovaného po Černobyľskej havárií, asi 50 km od Pripiati na východ.
Keď mesto „zomrelo“, malo necelých 16 rokov (stavať sa začalo v lete 1970).
Demiurg (filozofia)
Novopytagoreizmus: Demiurg vládne nad vznikom a zánikom vecí.
Numenios z Apameie: Demiurgos je sprostredkovateľ. Numeios demiurga kladie medzi transcendentného boha a hmotný svet ako druhého boha, tvorcu hmotného sveta a pôvodcu všetkého diania v ňom, pretože s dokonalosťou prvého boha je nezlučiteľný styk s hmotou
Pripiať (mesto)
Súčasnosť
Aj po vyše 35 rokoch od tejto veľkej tragédie ešte stále v tomto meste nájdete všetko presne tak, ako to bolo pred ňou.
Demiurg (filozofia)
Platón: Demiurga v dialógu Timaios interpretuje ako staviteľa, budovateľa sveta a tvorcu svetového poriadku z chaotickej prahmoty, do ktorej vnáša poriadok podľa vzoru večných ideí.
Pripiať (mesto)
Súčasnosť
thumb|center|1350px|Panoráma opusteného mesta Pripiať
NGC 7576
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Program Vega
Program Vega bola dvojica sovietskych kozmických sond určená na prieskum Venuše a kométy Halley v rokoch 1985-1986. Vega 1 odštartovala 15. decembra 1984 a Vega 2 - 21. decembra 1984 pomocou nosných rakiet Proton. Celková hmotnosť sondy bola 2500 kg vrátane pristávacieho komplexu na prieskum Venuše (11.6. a 15.6. 1985). V ČSSR bola zhotovená automaticky orientovaná plošina na umiestnenie televízneho systému na snímanie jadra kométy, spektrometrov a ďalších prístrojov.
Dobré noviny
Dobré noviny sú spravodajský portál so zreteľom na pozitívne informácie. Prinášajú aktuálne informácie zo Slovenska, zahraničia, ekonomiky, športu, kultúry ale aj názory a komentáre na aktuálne dianie. Patria medzi najrýchlejšie rastúce slovenské portály.
Etická komisia združenia IAB Slovakia zaradila Dobré noviny na zoznam najetickejších slovenských webov spolu s portálmi denníkov SME, Denník N a Pravda.
História
Dobré noviny založil v roku 2012 slovenský podnikateľ a autor viacerých internetových startupov Róbert Sedlák. Spravodajský portál vznikol na základe predchádzajúcej iniciatívy za menej krvi a viac dobrých novín v spravodajstve. Online petícia, do ktorej sa v apríli 2012 zapojilo takmer 7 tisíc ľudí vrátane známych osobností, požadovala od slovenských médií, aby vo svojom spravodajstve prinášali viac pozitívnych informácií, ktoré môžu verejnosť inšpirovať a informačne obohacovať. Reagovala na súčasný trend, kedy v spravodajstve dostávajú čoraz väčší priestor vraždy, násilie, vojny a zlo a naopak informácie o úspechoch športovcov, umelcov, vedcov, podnikateľov, nadaných detí i bežných ľudí sa dostávajú na okraj záujmu. Verejnosť sa vyslovila za myšlienku, že sme ľudské bytosti, ktoré sa nemienia zabávať na nešťastí iných. Vyzvala médiá, aby prehodnotili spôsob, akým tvoria svoje spravodajstvo.
Médiá však na iniciatívu nereagovali. V máji 2012 preto vznikla myšlienka postaviť na pôde iniciatívy nový spravodajský portál poskytujúci vyvážené spravodajstvo, ktoré sa vo väčšej miere zaoberá pozitívnymi informáciami. Dobré noviny stoja na myšlienke, že svet je príliš krásne miesto na to, aby sme vnímali iba jeho zlé stránky. Tvorcovia portálu veria, že viac dobrých správ dokáže urobiť naše životy opäť o čosi krajšími.
Šéfredaktorom portálu je Marián Tabakovič, ktorý v Dobrých novinách zastával najskôr pozíciu hlavného editora a pred príchodom do Dobrých novín pracoval ako vedúci webovej redakcie televízie TA3. Zakladateľ Dobrých novín Róbert Sedlák dnes pôsobí ako generálny riaditeľ spoločnosti prevádzkujúcej Dobré noviny a je považovaný za jednu z 30 najvplyvnejších osobností slovenského mediálneho prostredia. Spoločnosť má 27 zamestnancov (redakcia, produkcia, marketing, obchod a manažment) a patrí medzi najmenšie mediálne spoločnosti na Slovensku.
Koncom roka 2019 sa Dobré noviny stali súčasťou novovzniknutého mediálneho domu Dobré médiá, s.r.o., ktorý prevádzkuje viacero online médií.
Návštevnosť
Dobré noviny boli do prevádzky uvedené 28. mája 2012. Svojou návštevnosťou sa už v prvý deň fungovania zaradili medzi relevantné spravodajské portály. Portál sa návštevnosťou radí do prvej pätnástky najvýznamnejších slovenských spravodajských webov. Koncom roka 2015 sa stal najrýchlejšie rastúcim portálom na Slovensku a v januári 2016 po prvýkrát prekonal hranicu milión čitateľov za mesiac.
V súčasnosti portál patrí medzi 10 najnavštevovanejších webov na Slovensku a patrí do prvej šestice najčítanejších spravodajských portálov. V decembri 2019 sa portál po prvýkrát vo svojej histórii návštevnosťou zaradil medzi 10 najnavštevovanejších stránok, odkiaľ po mnohých rokoch vytlačil portál Topky.sk.
V roku 2022 Dobré noviny ešte viac upevnili svoju trhovú pozíciu a stali sa ôsmim najnavštevovanejším serverom na Slovensku.
Redakcia
Redakcia Dobrých novín sídli na Plynárenskej ulici v bratislavskej mestskej časti Ružinov. Redakcia, ktorá má aktuálne 12 členov, sa sústredí na tvorbu vlastného multimediálneho obsahu. Na stránkach portálu sa objavuje aj profesionálne agentúrne spravodajstvo, z ktorého redakcia selektuje najmä pozitívne informácie. Naopak, informácie o ľudskom nešťastí a tragédiách nemajú na stránkach portálu žiaden priestor.
Poprava sťatím
náhľad|Poprava sťatím v Japonsku roku 1860 Poprava sťatím je spôsob vykonania trestu smrti spočívajúci v tom, že je odsúdencovi oddelená hlava od tela (dekapitácia). Hlava môže byť sťatá rôznymi nástrojmi, k najznámejším patrí gilotína, sekera alebo meč.
Priebeh popravy závisí na nástroji, napríklad pri sťatí sekerou odsúdenec kľačí tak, že má hlavu položenú na polene. Pri sťatí mečom väčšinou tiež kľačí, hlavu má ale vo vzpriamenej polohe. Veľmi často ma odsúdenec zaviazané či inak zakryté oči a ostrihané vlasy (aby popravcovmu nástroju nič nestálo v ceste). Hlava je niekedy ukázaná publiku, či dokonca vystavená (napr. narazená na kôl).
Oddelenie hlavy je vždy smrteľné a relatívne bezbolestné, smrť nastane v podstate okamžite, maximálne za niekoľko sekúnd. Nie vždy sa ale podarilo hlavu oddeliť okamžite - kat sa nemusel trafiť na vhodné miesto alebo nemusel preseknúť krk prvou ranou, pri ktorej bol odsúdenec iba ťažko zranený.
Ide pravdepodobne o najjednoduchšiu a v dejinách tiež najobvyklejšiu formu trestu smrti, bola používaná prakticky vo všetkých kultúrach. V Európe bola táto forma popravy pokladaná za čestnú, a preto tak boli často popravovaní šľachtici.
Táto forma popravy je praktizovaná doteraz. Pripúšťa ju islamské právo šaría a je uzákonená v niekoľkých moslimských krajinách, v súčasnosti je vykonávaná však iba v Saudskej Arábii, prípadne na územiach, kde je nefunkčný alebo rozpadnutý štát. Mexická mafia veľmi hojne používa túto metódu pri zadržaní člena inej mafie, videá potom umiestňuje na internet pre zastrašenie členov postihnutej mafie alebo občanov Mexika.
Najstaršie známe sťatie hlavy sa udialo pred viac ako 9 tisíc rokmi v ére mezolitu na území dnešnej Brazílie. Pravdepodobne išlo o súčasť nejakého rituálu.
Neskorý neandertálec
Neskorý neandertálec môže byť:
Pripiať
Pripiať (ukr. При́п'ять – Prypiať, rus. При́пять – Pripiať, blr. Прыпяць – Prypiac) môže byť:
Kleinzell
Kleinzell je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Lilienfeld.
Žije tu 846 obyvateľov (1. 1. 2011).
Prak
thumb|Jednoduchý prak. Prak je strelná zbraň, ktorá vystreľuje projektily s využitím ľudskej sily. Existujú dva druhy prakov: jeden vystreľuje projektil pomocou energie uloženej v napnutých gumových zväzkoch, druhý funguje na princípe odstredivej sily.Ako zbraň má kameň hodený rukou nedostatky, najmä malú rýchlosť, nízku pohybovú energiu a obmedzený dosah. Pravdepodobne najúspešnejšou zbraňou vrhajúcou kamene je prak.
Princíp
Prak pozostáva z koženého vrecúška, ku ktorému sú pripevnené dve šnúrky. Jedna šnúrka tvorí slučku okolo vrhačovho zápästia, pričom kameň je uložený vo vrecúšku, druhú šnúrku drží vrhač v prstoch. Prak potom roztočí, aby získal rýchlosť a v pravej chvíli rotácie sa šnúrka držaná prstami uvoľní. Tým sa otvorí vrecúško a kameň sa veľkou rýchlosťou vymrští. Umenie hádzať prakom závisí od správneho odhadu momentu uvoľnenia šnúrky a vypustenia kameňa, lebo smer a dosah závisí práve od toho.
Pôvod
Konštrukcia praku sa líši podľa pôvodu: africkí domorodci dodnes používajú praky z jedného kusa kože, odrezaného tak, že spolu tvoria vrecko so šnúrkami. Praky raného Stredného východu sa plietli výlučne z povrazu, kým praky nájdené v oblasti Tichomorských ostrovov boli zhotovené zo spletených šnúr. Napriek tomu, že sa na streľbu používali hladké kamene vhodnej veľkosti, vrhalo sa aj olovo, a to už od druhého storočia pred Kr.
Fustibal
Zaujímavým, ale nezvyčajným variantom praku bol fustibal, prak pripevnený na koniec žrďky. Pôvod tejto zbrane je neznámy, no sú dôkazy o tom, že Rimania ju používali v treťom storočí pred Kr. Fustibal predĺžil vrhačovu ruku, a teda aj polomer dráhy praku, a zvýšil rýchlosť a dolet. Presné načasovanie uvoľnenia praku však vyžadovalo oveľa viac šikovnosti. Tento druh praku mal aj tú výhodu, že sa dal použiť vo vojenskom oddieli jednoducho krúžením žrďky nad hlavou a nepotreboval voľné široké okolie na roztáčanie praku v úrovni ramien.
Väčšie projektily
Napriek tomu, že prak poskytoval väčší dosah a vyššiu rýchlosť, bolo možné použiť len relatívne malé kamene. Riešením tohto problému sa stal vývoj špeciálnych vrhacích zbraní. Palica patrila medzi bežné zbrane, no postupne, ako získala ťažkú hlavicu a ľahšiu násadu, dala sa hádzať s veľkou presnosťou na značnú vzdialenosť. Hlavný nedostatok bol v tom, že keď sa palica hodila, zriedkakedy sa ju podarilo včas získať na ďalšie použitie. Zo sekier a nožov sa tiež vyvinuli vrhacie zbrane. Na dosiahnutie uspokojivých výsledkov sa však museli tvarovo upraviť aby sa zlepšil ich let, taktiež sa začali hľadať aj zdokonalenia ich smrtiaceho účinku. Väčšina čepeľových vrhacích zbraní pochádza z mimoeurópskych krajín. Pôvodní obyvatelia Ameriky vyvinuli tomahavk, ktorého veľmi jednoduchý tvar umožňoval jeho použitie ako zbrane aj ako nástroja. Niektoré severoafrické kmene vyrábali zbrane, ktoré tvarom pripomínali niečo medzi sekerou a nožom – boli určené výhradne na hádzanie. Často mali viacero čepelí, takže cieľ nemusela zasiahnuť len určitá časť zbrane.
Metting
Metting je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aucun (kantón)
Aucun Aucunje francúzsky kantón v departemente Hautes-Pyrénées v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 10 obcí.
Mečiar (súhvezdie)
Hviezdy
Alfa Doradus, najjasnejšia hviezda súhvezdia, je jedinou hviezdou Mečiara so zdanlivou hviezdnou veľkosťou väčšou ako 4. Táto hviezda s magnitúdou 3,27 má sprievodcu, ktorého uhlová vzdialenosť sa udáva v rozsahu 77,7”-82”, pričom aj samotná hlavná zložka je veľmi tesnou dvojhviezdou.
Beta Doradus, žltobiely nadobor, je cefeida, ktorá mení svoju jasnosť medzi magnitúdou 3,7 a 4,1. Vhodnou porovnávacou hviezdou je delta Doradus s magnitúdou 4,35.
Objekty
Do súhvezdia sa premieta Veľký Magellanov mrak (LMC)satelitná galaxia našej Galaxievzdialená asi 160 000 svetelných rokov. Priemer tejto galaxie je 20 000 svetelných rokov, čo je približne pätina priemeru našej Galaxie. Časť Veľkého Magellanovho mraku zasahuje aj do súhvezdia Stolový vrch. Drží rekord aj ako najrozsiahlejší (po Mliečnej ceste) voľným okom viditeľný objekt. Civilizácie žijúce na južnej pologuli vedeli o Veľkom Magellanovom mraku už v prehistorických časoch. Pre obyvateľov Európy ho objavila spolu s menšou galaxiou, Malým Magellanovým mrakom, slávna výprava portugalského cestovateľa Fermana Magellana, v roku 1519. V mraku sa nachádza hmlovina Tarantula. Je to obrovská emisná hmlovina zdanlivého priemeru ako Mesiac v splne nachádzajúca sa v juhovýchodnej časti Veľkého Magellanovho mraku ako jeho najjasnejšia časť. Je viditeľná dokonca aj voľným okom. Jej súčasťou je aj najaktívnejšia oblasť masívneho zrodu hviezd v celej miestnej skupine galaxií, hmlovina 30 Doradus. V roku 1987 zažiarila vo Veľkom Magellanovom mraku supernova 1987A. V maxime dosiahla jasnosť 2,8m. Voľným okom bola viditeľná po dobu 10 mesiacov. Hmlovina, ktorá je pozostatkom supernovy, sa na snímkach Hubbleovho ďalekohľadu javí ako prepletené vlákna plynu a prachu. Ďalšie objekty Veľkého Magellanovho mraku majú NGC alebo N označenia. Známych pozostatkov po supernovách vo Veľkom Magellanovom mračne je ešte niekoľko, napríklad SNR 0509, DEM L316, N63A, či SNR 0539-69.1.
V Mečiarovi sa okrem Veľkého Magellanovho mraku nachádzajú aj iné, tiež dosť jasné galaxie. Jednou z nich je NGC 1566 nazývaná Španielska tanečnica, ktorá je 20-centimetrovým ďalekohľadom rozlíšiteľná ako dvojramenná špirála. V obdobnom, stredne veľkom zornom poli, sa dá nájsť aj dvojica jasných eliptických galaxií NGC 1549 a NGC 1553. NGC 1672 je zase galaxia, ktorá má veľmi výraznú centrálnu priečku, čo dobre zachycujú snímky z Hubbleovho vesmírneho ďalekohľadu. Vo vzdialenosti vyše 350 miliónov ly od nás je pár zrážajúcich sa galaxií katalogizovaný ako AMO500-620.
Poloha
Hviezdy Mečiara sú slabé a obrazec nevýrazný. V jeho hviezdach si možno predstaviť rybu plávajúcu k južnému svetovému pólu. Na jeho vyhľadanie môže poslúžiť pomôcka v podobe rovnoramenného trojuholníka, ktorého základňou toto súhvezdie prechádza a ktorého vrcholy tvoria jasné hviezdy Achernar z Eridana, Canopus z Kýlu a Rigil Centauri z Centaura. U nás je neviditeľné.
NGC 7577
NGC 7577 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 7. októbra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,7.
Elektromobil
thumb|right|Think City 2008 thumb|Citroen AX Electric bez karosérie thumb|Citroen TUB, v roku 1941-1942 sa približne 100 kusov upravilo na elektrický pohon
Elektromobil (iné názvy pozri nižšie) je automobil poháňaný vlastným zdrojom elektrickej energie.
Ako zdroj energie používa elektromobil obyčajne akumulátor, ktorý sa musí pred jazdou nabiť z vonkajšieho zdroja. Od kapacity akumulátora závisí dojazd elektromobilu.
V roku 2020 sa Nórsko stalo prvým štátom kde sa predalo viac elektromobilov ako áut na benzínový, naftový či hybridný pohon. Z celkového počtu 141 412 áut tvorili 54,3%.
Názvy
Vyskytujú sa tieto názvy: elektromobil, elektrický automobil  , automobil na elektrický pohon , e-mobil, emobil , elektrické auto , elektroauto , elektrické vozidlo , elektrovozidlo , vozidlo na elektrický pohon , cestné elektrické vozidlo.
Názvy obsahujúce slovo vozidlo (t.j. elektrické vozidlo, elektrovozidlo, vozidlo na elektrický pohon, cestné elektrické vozidlo) môžu označovať aj akékoľvek elektricky poháňané vozidlo.
Výhody
Hlavná výhoda elektromobilov je ich účinnosť (ak neuvažujeme o účinnosti nabíjacieho externého zdroja energie). Prevod energie elektrickej na mechanickú je možné dosiahnuť s účinnosťou až 90 % (v prípade asynchrónneho motora) oproti 25–34% účinnosti spaľovacieho motora. Celková účinnosť pohonu samozrejme závisí aj od účinnosti výroby elektriny na pohon z primárneho zdroja a energetickej účinnosti použitých akumulátorov resp. palivových článkov (táto sa pohybuje okolo 50–80 % podľa použitej technológie – olovo, NiMH, Li-ion, Li-pol). No na rozdiel od bežného automobilu sa dá využiť proces brzdenia tzv. rekuperáciou.
Nezanedbateľnou výhodou je to, že elektromobily nevytvárajú svojou činnosťou výfukové plyny (opäť samozrejme bez zohľadnenia spôsobu výroby energie v primárnom zdroji). Technický prielom vo vývoji elektromobilov naštartoval rozvoj elektroniky a riadiacich systémov, rozvoj nových typov akumulátorov (napr. SCIB batérií), ale hlavne rýchlym nárastom cien energie, palív - hlavne ropy a teda aj benzínu.
Výhoda je aj jednoduchšia konštrukcia automobilu - pohon môže byť umiestnený priamo v kolesách, riadiaca elektronika a akumulátorový set v podlahovej časti. Karosériu teda možno konštruovať variabilnejšie na rovnakej podvozku.
Nevýhody
Hlavnou nevýhodou je akumulátor, ktorý je pri súčasnom stave techniky objemný, príliš ťažký, má malú životnosť a pridlhé doby nabíjania. Odbúranie používania fosílnych palív zasa zaťažuje systém výroby energie (elektrárne, elektrorozvodná sieť), ktorý by masové nasadenie elektromobilov nezvládol. Riešením je použitie alternatívnych palív spáliteľných v palivových článkoch priamo prevádzajúcich chemickú energiu na elektrickú. Tieto palivá sa však tiež neťažia, ale vyrábajú a na ich výrobu je opäť potrebné značné množstvo elektrickej energie. Na masovejšie nasadenie elektromobilov si ešte budeme musieť počkať, ale rastúce ceny ropy na svetových trhoch pravdepodobne čoskoro "zefektívnia" výrobu elektromobilov.
Z histórie
Priemyselnú výrobu elektromobilov spustil vo Viedni, podľa konštrukčných plánov Ferdinanda Porscheho, v roku 1896 Jakob Lohner.
Bitch I'm Madonna
"Bitch I'm Madonna" je pieseň americkej speváčky Madonny z jej trinásteho štúdiového albumu, Rebel Heart (2015). Naspievala ju spolu s trinidadsko-americkou raperkou Nicki Minaj. Skladba bola 15. júna 2015 vydaná ako tretí singel z albumu.
Königsbrunn am Wagram
Königsbrunn am Wagram je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Tulln.
Žije tu 1 307 obyvateľov (1. 1. 2010).
The Number of the Beast
The Number of the Beast je tretí štúdiový album britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Autorom obalu singlov a obalu albumu samotného je výtvarník Derek Riggs. Album sa hodnotí ako jeden z najlepších v tvorbe skupiny.
O albume
Po obrovskom úspechu albumu Killers a turné v roku 1981 bol z kapely vyhodený spevák Paul Di'Anno, kvôli jeho čoraz narastujúcimi problémami s alkoholom a drogami. The Number of the Beast je teda debutovým albumom Brucea Dickinsona (ktorý odišiel zo skupiny Samson) s Iron Maiden.
Album dosiahol #1 v UK rebríčkoch, hit „Run to the Hills“ sa umiestnil na #7 a titulná skladba „The Number of the Beast“ na #18.
Album bol zároveň kritizovaný za jeho temné texty (hlavne v titulnej skladbe) a za obal. No heavy metalovými fanúšikmi je oslavovaný ako majstrovské dielo klasického metalu.
Rob Halford z Judas Priest spomína: „Po Novej vlne britského heavy metalu táto náhravka skutočne dokázala, že sa Iron Maiden stanú celosvetovou silou."
Single
Vydané: 26. apríl 1982 Vydané: 12. február 1982
Naj
Pri príležitosti diamantového výročia nástupu na trón Alžbety II. usporiadala spoločnosť HMV anketu, zameranú na hudobné albumy a filmy natočené počas jej panovania. Album The Number of the Beast sa stal najlepším britským albumom posledných šesťdesiatych rokov.
Gmina Andrychów
Gmina Andrychów je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve. Má rozlohu 100,6 km2 a žije tu 42893 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 426,37 obyv./km2.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Wadowice.
Begüm Kütük Yaşaroğluová
Begüm Kütük Yaşaroğluová (* 27. august 1980, Izmir, Turecko) je turecká herečka a modelka.
Životopis
Begüm sa narodila a vyrastala v Izmire. Navštevovala Tevfik Fikret Fen High School a študovala podnikovú ekonomiku na Anadolu University v Eskişehire, kde taktiež hrala vo volejbalovom tíme. Začala pracovať ako profesionálna modelka a zúčastnila sa súťaže "Best Model of Turkey" 2001, kde získala 2. miesto. V roku 2002 začala svoju hereckú kariéru s hlavnou úlohou v seriáli Melek. Objavila sa aj vo filmoch Gecenin Kanatları a Romantik Komedi.
V roku 2014 Begüm začala hrať v seriáli Kúsok zo mňa v roli Defne, ktorá je Kahramanovou (Özcan Deniz) prvou manželkou.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1983
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1983 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1983. Konal sa v Caracase, vo Venezuele od 15.26. augusta 1983, za účasti 9 mužských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo domácej Venezuely. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 5. vydanie. Zápasy sa konali v Caracas Sport Club. Víťazom sa prvýkrát stalo iné družstvo ako Argentína. Bola ním 🇨🇦, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila práve nad doterajším štvornásobným držiteľom titulu🇦🇷.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Longchamp (Côte-d’Or)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mackó (priezvisko)
Mackó je maďarské priezvisko. V maďarčine slovo mackó znamená macko (medvedík). Je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Čiernej and Tisou a Bielovciach (okres Levice). Častejšie je priezvisko Maczkó, ktoré vzniklo zápisom podľa staršieho pravopisu.
Maczkó (priezvisko)
Maczkó je maďarské priezvisko s významom macko (medvedík) – podľa staršieho pravopisu. Na Slovensku sa vyskytuje predovšetkým v okrese Nové Zámky – najmä v obci Dvory nad Žitavou a Nových Zámkoch.
Známi nositelia
Pozri v článku Maczkó.
Aureilhan (kantón)
Aureilhan Aureilhanje francúzsky kantón v departemente Hautes-Pyrénées v regióne Midi-Pyrénées. Tvoria ho štyri obce.
Lasicovité
Lasicovité (iné názvy: kunovité  , kunovité šelmy ; ) je čeľaď radu mäsožravce.
Systematika
Mustelidae:
V minulosti sa okrem toho do čeľade lasicovité zaraďovalo aj to, čo sa dnes klasifikuje ako samostatná čeľaď skunkovité (Mephitidae), a to buď (zriedkavejšie) ako súčasť podčeľade jazvece (Melinae) alebo (častejšie) pod názvom podčeľaď skunky/skunkorodé (Mephitinae). Delenie pozri v článku skunkovité.
Rod Mydaus (po slovensky jazvec) sa v minulosti zaraďoval do podčeľade Melinae v širšom zmysle, dnes sa zaraďuje do čeľade skunkovité.
Zdroje kapitoly Systematika:          , pre podčeľaď vydrorodé aj:
James Dean Bradfield
James Dean Bradfield (* 21. február 1969) je hudobný skladateľ, spevák a gitarista skupiny Manic Street Preachers. Narodil sa v roku 1969 v meste Pontypool na juhu Walesu, do školy chodil v Blackwoode. Spoločne s jeho bratrancom Seanom Moorom, Richeym Edwardsom a Nickym Wirom založili v roku 1986 svoju vlastnú skupinu neskôr nazvanú Manic Street Preachers. James bol ovplyvnený hudobnou tvorbou The Clash, či Guns N’ Roses.
NGC 7578
NGC 7578 (tiež Arp 170) je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. septembra 1784. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s difúznymi protiľahlými chvostami.
James Dean Bradfield
V roku 2006 sa rozhodol skúsiť sólo dráhu, 10. júla vyšiel jeho album The Great Western. Prvým singlom z albumu bola skladba „That's no way to tell a lie“, ktorá vyšla v apríli 2006. V súčasnosti žije v Cardiffe.
NGC 7578
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Balzheim
Balzheim je obec v krajinskom okrese Alb-Donau v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Obec má 2 030 obyvateľov a rozlohu.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Balzheim je z 2. júna 1087.
Geografia a poloha
Obec Balzheim sa nachádza asi 25 kilometrov na juh od mesta Ulm. Obec leží pri rieke Iller, kde v blízkosti obce sú aj hranice medzi spolkovými krajinami Bádensko-Württembersko a Bavorsko.
Balzheim susedí na severe s mestom Dietenheim, na východe s Herrenstettenom a Untereichenom, čo sú časti bavorskej obce Altenstadt, na juhu s obcami Kirchberg an der Iller a Gutenzell-Hürbel ako aj na západe s obcou Wain, všetky tri v okrese Biberach.
Blacqueville
Blacqueville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Königstetten
Königstetten je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Tulln.
Žije tu 1 976 obyvateľov (1. 1. 2010).
Metzeresche
Metzeresche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.