cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Vplyv na globálne otepľovanie
Jednou z možností zníženia emisií metánu je, že na mieste skládky je nainštalované zariadenie, ktoré bezpečne odstraňuje toxické emisie zo skládkových plynov. Ďalej sa výsledný metánový plyn spaľuje a generátor premieňa túto tepelnú energiu na elektrickú energiu, ktorú používa mobilná jednotka na ťažbu Bitcoinov na mieste. Ťažiace jednotky Bitcoinov môžu fungovať na mieste, nepotrebujú žiadny plynovod a môžu byť v prevádzke do niekoľkých týždňov od podpísania zmluvy prevádzkovateľom skládky.
Odpad premenený na Bitcoiny
Satoshi Nakamoto, pseudoanonymný tvorca Bitcoinu, v roku 2010 komentoval: „Je to rovnaká situácia ako pri ťažbe zlata. Náklady na ťažbu zlata sa zvyčajne držia blízko ceny zlata. Ťažba zlata je plytvanie, ale toto plytvanie je oveľa menšie ako úžitok, ktorý vzniká, ak je zlato použité ako prostriedok výmeny. Myslím si, že to bude rovnaké v prípade Bitcoinu. Úžitok z výmen, ktoré budú možné vďaka Bitcoinu, ďaleko prevýšia náklady na použitú elektrickú energiu.“
Ťažiari si uvedomujú fakt, že ťažba Bitcoinov je v niektorých prípadoch neekologická a tak sa snažia hľadať alternatívnej riešenia. Jedným zo zaujímavých prípadov je aj ako Bill Spence, ktorý sa ako malý chlapec hrával na kopách odpadu z uhlia, netušiac, že pod ním sa nachádzajú zdraviu škodlivé ťažké kovy. Ako 63-ročný sa rozhodol tieto kopy odpadu odstrániť a tak prebral kontrolu nad elektrárňou Scrubgrass Generating v okrese Venango, severne od Pittsburghu, ktorá bola špeciálne navrhnutá na spaľovanie odpadu z bitúmenov. Elektrárni sa veľmi nedarilo a po čase ho napadlo zvýšiť produkciu elektrárne, ak by premenil bitumenový odpad na Bitcoiny. V roku 2021 asi 80% 85 000-kilowattového výkonu Scrubgrassu sa v využíva na prevádzku výkonných, energeticky náročných počítačov, ktoré ťažia kryptomeny a overujú Bitcoinové transakcie. Pri vtedajšej cene Bitcoinu 40-50-tisíc USD, elektráreň vytvorí odhadom 20 centov a viac za kilowatthodinu z ťažby Bitcoinu. K tomu od štátu Pensylnvánia dostáva daňové úľavy v prepočte približne dvoch centov na kWh.
Boulevard des Capucines
thumb|Boulevard des Capucines Boulevard des Capucines (bulvár Kapucíniek) je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 2. a 9. obvode. Je jedným z tzv. Veľkých bulvárov postavených na mieste bývalých mestských hradieb Ľudovíta XIII.
Poloha
Bulvár vedie od križovatky s Rue Louis-le-Grand a Rue de la Chaussée-d'Antin a končí pri Rue des Capucines a Rue de Caumartin. Ulica je orientovaná zo severovýchodu na juhozápad. Smerom na sever pokračuje Boulevard des Italiens a od juhu na ňu nadväzuje Boulevard de la Madeleine.
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Elektronický odpad
Ťažiari prvej generácie používali procesory v bežných osobných počítačoch, ktoré dosahovali výpočtový výkon menší ako 0,01 gigahashov za sekundu (GH/s). V súčasnosti sa tieto procesory nepoužívajú a prevládajú stroje s 0,1-25 GH/s.
Canale-di-Verde
Canale-di-Verde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Elektronický odpad
Pri ťažbe sa okrem problému s energiou stretávame aj s problémom elektronického odpadu. Priemerná životnosť ťažiaceho stroja je 1,5 roka, čo znamená, že pri zvyšujúcej sa energetickej náročnosti na tieto stroje je potrebné obmeniť za výkonnejšie. Čo zároveň zo starších robí automatický elektronický odpad, pretože ASIC minery je možno použiť len na jeden účel - ťažba kryptomien. Vzhľadom na túto problematiku vznikol aj Bitcoinový elektronický monitor odpadu, ktorý poskytuje prehľad o množstve elektronického odpadu vyprodukovaného Bitcoinovou sieťou.
Boulevard des Capucines
Dejiny
Bulvár získal svoje meno 11. mája 1885 podľa kláštora klarisiek-kapucíniek, ktorého záhrady sa až do Fancúzskej revolúcie rozkladali pozdĺž jeho južnej časti. Jeho predošlé označenie Rue Basse-du-Rempart vyjadruje skutočnosť, že cesta viedla pri päte mestských hradieb.
Canale-di-Verde
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Elektronický odpad
Je dôležité poznamenať, že metóda použitá na posúdenie vzniku elektronického odpadu v Bitcoinoch zohľadňuje len výstup elektronického odpadu pochádzajúceho z likvidovaných ťažobných zariadení. Ďalšie zariadenia prítomné v ťažobných zariadeniach, ako je chladenie, spolu s transakciami neboli zohľadnené.
Boulevard des Capucines
Dejiny
Dňa 23. februára 1848 zahradili bulvár vojaci, aby zamedzili prechode demonštrantov proti vláde. Keď sa manifestanti pokúsili kordón preraziť, bolo ich 35 zabitých a 50 zranených. Táto udalosť viedla k povstaniu Parížanov, ktoré sa premenilo na Februárovú revolúciu.
Canale-di-Verde
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boulevard des Capucines
Bulvár v umení
Claude Monet zachytil ulicu na niekoľkých svojich obrazoch, ktoré sú dnes v Puškinovom múzeu umenia v Moskve alebo v Nelson-Atkins Museum of Art v Kansas City. V roku 2006 vydal francúzsky spisovateľ Jean-Michel Maulpoix román "Boulevard des Capucines".
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Elektronický odpad
V mesiaci november roku 2022 je elektronický odpad z ťažby Bitcoinu na úrovni približne 43,73 kíl ton odpadu za rok, čo môžeme prirovnať k elektronickému odpadu v Holandsku. Taktiež vieme, že celosvetová produkcia elektronického odpadu je za rok 2021 na úrovni 57,4 miliónov.
Canale-di-Verde
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Elektronický odpad
Ako už vieme Bitcoin sa neťaží len v Holandsku ale celosvetovo, preto môžeme porovnať produkciu elektroodpadu Bitcoinu s celosvetovou produkciou elektroodpadu, čo predstavuje 0,0767 %.
Ťažba kryptomien na Slovensku
Zo samostatných ťažiarov kryptomien, ktorí boli kedysi „ohrozeným druhom“, je dnes obrovská skupina ľudí po celom svete, o ktorej fungovaní toho okrem problémov s nedostatkom grafických kariet až tak veľa nepočúvame. Zatieňuje ju totiž nekonečné množstvo firiem, pre ktoré je ťažba biznisom a disponujú obrovskými zostavami, s ktorými sa obyčajný človek môže porovnávať len ťažko.
FC Stumbras
FC Stumbras je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Kaunas.
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Ťažba kryptomien na Slovensku
„Domáce ťaženie“ kryptomien však funguje už dlhé roky, pričom v spojení s veľkým vzostupom kryptomien v posledných rokoch zaujalo aj Slovákov.
FC Stumbras
História oddielu
Bol oficiálne založený v roku 2013 (Futbolo klubas „Stumbras“).
Vplyv ťažby kryptomien na životné prostredie
Ťažba kryptomien na Slovensku
Ak sa pozrieme na ekonomickú stránku domácej ťažby kryptomien, tak na jeden ťažiaci rig (6 grafických kariet) vychádzajú náklady približne 3 €/deň, v prepočte 90 €/mes. čo je niečo cez 1000 € ročne. Približný zisk z jednej grafickej karty je 1,5 €/deň (bez počiatočnej investície do techniky). Samozrejme ak je cena ťaženej kryptomeny nízka, tak aj zisky sú nízke až mínusové. Čo je aj hlavným dôvodom, prečo je domáce ťaženie rizikové, keďže nevieme ako sa trh s cenami kryptomien bude vyvíjať.
FC Stumbras
História oddielu
V lete 2019 klub prestal existovať. Nakoniec boli vylúčení z elitnej divízie.
Domáce zápasy hráva na štadióne NFA stadionas, ktorý má kapacitu 1 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú biela a modrá.
Canari (Haute-Corse)
Canari je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mérenvielle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
In-Life
In-Life je kresťanská medzidenominačná organizácia, pôsobiaca primárne medzi vysokoškolskými študentmi. Je členom Českej evanjelikálnej aliancie a jej počiatky siahajú do osemdesiatych rokov 20. storočia. V roku 1991 bola zaregistrovaná ako občianske združenie pod názvom Křesťanské vyučování a život. V roku 2019 došlo ku zmene názvu na In-Life.
Aktivity a činnosť organizácie majú za cieľ podporovať získavanie akademického vzdelania, napomáhať rozvoju charakteru, vzťahových zručností a duchovných oblastí života vysokoškolských študentov. Základná orientácia je integrita človeka, ktorá je vnímaná ako súlad osobného vnútorného presvedčenia, slov a vonkajšieho jednania. Integritu v súlade s kresťanskou etikou In-Life považuje za jeden z kľúčových prvkov pre rozvoj zdravej občianskej spoločnosti.
In-Life zamestnáva pracovníkov na plný úväzok a taktiež zapojuje radu dobrovoľníkov. Sídlo má v Brne a pobočky v Prahe, Ostrave, Hradci Králové a Bratislave.
História
Počiatky In-Life siahajú do osemdesiatych rokov 20. storočia. V roku 1982 sa zo Slovenska do Brna presťahovala RNDr. Daniela Pavliňáková (rod. Mančíková), ktorá pri svojich štúdiách v Poľsku začala praktikovať svoju kresťanskú vieru. Po presťahovaní do Brna začala organizovať stretnutia štúdia Biblie s vysokoškolskými študentmi. Aktivity tejto skupiny podporovala medzinárodná kresťanská organizácia Campus Crusade for Christ, ktorá, okrem iného, poskytovala biblickú literatúru a morálnu podporu kresťanom žijúcim v komunistických krajinách. Politické zmeny po páde totalitného režimu v roku 1989 umožnili pôsobenie študentského kresťanského hnutia v univerzitnom prostredí za podpory kresťanských reformovaných cirkví. Nová legislatíva potom vytvorila priestor pre vznik občianskeho združenia.
Aktivity organizácie
Poslaním In-Life je realizácia voľnočasových a rozvojových aktivít pre vysokoškolských študentov. Cieľom týchto aktivít je ponúknuť študentom príležitosť rozpoznávať a rozvíjať svoj osobný a profesijný potenciál, poskytnúť priestor k diskusii nad súčasnými etickými otázkami, dať záujemcom možnosť dozvedieť sa o kresťanstve a o Biblii a ponúknuť alternatívy trávenia voľného času. Aktivity In-Life sú cielené na pomoc s rozvojom obzvlášť v týchto oblastiach:
Voľba prezidenta Poľskej republiky v roku 1922 (20. decembra)
Voľba prezidenta Poľskej republiky v roku 1922 sa uskutočnila na schôdzi Národného zhromaždenia Poľskej republiky konanej 20. decembra 1922. Voľby uskutočnili sa iba 11 dní po predchádzajúcich, príčinou bol atentát, pri ktorom novozvolený prezident Gabriel Narutowicz po piatich dňoch v úrade zahynul. V prvom kole zvíťazil s počtom hlasov 298 (57 %) Stanisław Wojciechowski a stal sa v poradí druhým prezidentom Poľskej republiky.
Michail Petrovič Osipov
Michail Petrovič Osipov alebo Michail Petrovič Morskoj-Osipov (* 1918, Pavlovka† 1995, Azov, Rusko) bol počas druhej svetovej vojny príslušník sovietskej Čiernomorskej flotily, neskôr partizán a spravodajský dôstojník NKVD. Účastník Slovenského národného povstania.
Život
V roku 1939 nastúpil vojenskú základnú službu. Študoval v Sedovovej námornej škole. V období pred začiatkom druhej svetovej vojny slúžil v Čiernomorskej flotile. Zúčastnil sa obrany Sevastopoľa. Vážne zranený do hlavy, následne zajatý nacistami. Po zranení mu zostala hlboká jazva na tvári od brady po ucho. Na Ukrajine utiekol zo zajatia a spojil sa s partizánmi. Vstúpil do partizánskeho zväzku A. M. Grabčaka. V dôsledku svojho predošlého pôsobenia v námorníctve získal medzi partizánmi prezývku Morskoj (Morský). Počas pôsobenia u partizánov od 24. augusta 1943 do 8. augusta 1944 (čas pobytu v partizánskej jednotke) sa podieľal na bojových úspechoch svojej jednotky.
V noci z 28. augusta na 29. augusta 1944 bol ako veliteľ diverzno-spravodajskej skupiny Raketa vysadený na Slovensku blízko Sklabine. Táto skupina sa neskôr pretransformovala na partizánsku brigádu Vpred.
Po vojne pôsobil vo vedúcich funkciách v poľnohospodárstve v Rostovskej oblasti.
Ocenenie
Vyznamenaný Leninovym radom, Radom červenej zástavy, Radom Veľkej vlasteneckej vojny II. stupňa, Československým vojnovým krížom 1939.
Ferenc Sidó
Ferenc (František) Sidó (* 18. apríl 1923, Pata† 6. február 1998, Budapešť) bol maďarský stolnotenisový reprezentant pochádzajúci zo Slovenska.
Kariéra
Svoju kariéru začal Ferenc Sidó v Bratislave. V rokoch 1937 a 1938 vyhral dorastenecké majstrovstvá Slovenska v stolnom tenise, no už v roku 1938 sa presťahoval do Budapešti. V roku 1940 sa pripojil k maďarskému národnému tímu a vystriedal viacero športových tímov. Na medzinárodnom poli sa prvýkrát prejavil v roku 1947, keď porazil Američana Sola Schiffa. V rokoch 1948 a 1949 sa stal majstrom sveta v zápasoch zmiešaných dvojíc a v roku 1950 vyhral majstrovstvá sveta v štvorhre. V priebehu rokov 1947 až 1961 získal na svetových šampionátoch celkovo 26 medailí (z nich 9 zlatých) v rôznych disciplínach.
Po skončení aktívnej športovej kariéry sa stal trénerom maďarského stolnotenisového národného tímu. Jeho zverenci dokázali následne získať viacero medailí na svetových šampionátoch.
V jeho rodnej dedine Pate sa na jeho počesť každoročne koná stolnotenisový turnaj - Memoriál Ferenca Sidóa.
Transferáza
náhľad|Príklad [[Chemická reakcia|reakcie katalyzovanej transferázou, konkrétne transaminázou. Počas reakcie dochádza k výmene amino- a ketoskupiny medzi dvoma molekulami. Z aminokyseliny tak vzniká ketokyselina a naopak.]] Transferáza je enzým, ktorý katalyzuje prenos (transfer) funkčnej skupiny z jednej molekuly na druhú. Podľa číselnej klasifikácie enzýmov im prislúcha číslo 2. Transferázy väčšinou katalyzujú niekoľkokrokový proces, pri ktorom najprv dochádza k prenosu funkčnej skupiny z prvého substrátu na enzým a následne na druhý substrát. Funkčná skupina je medzitým často naviazaná na kofaktor. Transferázy hrajú dôležitú úlohu v mnohých metabolických procesoch, ako je rozklad sacharidov, syntéza aminokyselín alebo mastných kyselín.
prípadne
Transferázy prenášajú rôzne skupiny, medzi ne patria napríklad:
Canavaggia
Canavaggia je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mervilla
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Carcheto-Brustico
Carcheto-Brustico je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chrám svätého Atanáza (Asenovgrad)
Chrám svätého Chrám svätého Atanáza je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Asenovgrad v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy
Chrám bol najmä v minulosti známy pod názvom osmanskotureckého pôvodu Argat klisi, alebo v bulharčine Argatska cărkva , teda v obidvoch prípadoch Argatský chrám. Tieto názvy boli odvodené od faktu, že chrám bol postavený predovšetkým pre potreby tzv. argatov, čo bol služobný personál bulharskej národnosti, ktorý pracoval v tureckých obchodníckych domácnostiach v Asenovgrade.
Poloha
Chrám sa nachádza v centrálnej časti mesta Asenovgrad v starej štvrti Čiprichor, alebo Ciprichor  na ulici „Aleksandăr Stambolijski. “ č. 1.
Dejiny a súčasnosť
Chrám bol postavený pre potreby tzv. argatov (bulharský služobný personál v tureckých obchodníckych domácnostiach) obývajúci štvrte Ciprichor a Kiumiurdžu machala. Títo približne do roku 1830 navštevovali liturgie v asenovgradskom Chráme Zosnutia presvätej Bohorodičky, ako aj v Chráme svätého Mikuláša. Pre argatov však nebolo navštevovanie týchto dvoch chrámov pohodlné. Jednak sa obidva chrámy nachádzali pomerne ďaleko od štvrtí, kde bývali a taktiež sa na nich v týchto chrámoch z dôvodu ich nízkeho spoločenského štatútu nazeralo s dešpektom a to ako zo strany spoluveriacich, tak zo strany prevážne gréckeho duchovenstva. Často sa stávali dokonca obeťami ponižovania a diskriminácie, prípadne aj verejného zosmiešňovania.
Z týchto dôvodov sa rozhodli, že už nebudú ďalej navštevovať grécke chrámy v Asenovgrade a požiadali svojich tureckých zamestnávateľov, aby pre nich získali sultánsky súhlastzv. fermanpre výstavbu vlastného chrámu v ich štvrti. Súhlas bol udelený s podmienkou, že budova chrámu bude nízka a výzdoba skromná. Budova chrámu bola postavená v roku 1834. Chrám bol postavený predovšetkým z prostriedkov samotných argatov a iných bulharských obyvateľov štvrte, veľkú čiastku ale venoval napríklad aj bohatý turecký asenovgradský obchodník Jumerolu, ktorý býval blízko pri chráme a chrám, ako aj bulharskú kresťanskú farnosť pri chráme podporoval rôznymi spôsobmi aj po výstavbe. Postupom času začali chrám navštevovať okrem argatov aj bulharskí príslušníci iných profesií.
Už v roku 1835 si však chrám privlastnili grécki duchovní a bohoslužby v chráme sa začali slúžiť výhradne v gréčtine. Chrám sa následne stal miestom boja medzi Grékmi a Bulharmi za právo Bulharov používať pri liturgiách svoj jazyk. Zaznamenaný je napríklad incident z roku 1857, keď bulharský mladík Georgi Ťunev vytlačil Gréka prednášajúceho žalm a nahlas predniesol apoštolský text v cirkevnej slovančine. Tento boj trval až do roku 1891, kedy bola v chráme Bulharmi na čele s popom Matejom cirkevná slovančina nakoniec ustanovená ako oficiálny liturgický jazyk chrámu.
Budova prešla počas svojej existencie niekoľkými rekonštrukciami z ktorých prvá prebehla práve v roku 1891. Následne v rokoch 19181925 budova prešla pomerne rozsiahlou prestavbou. V roku 1930 bola na západnej strane chrámu pristavená zvonica. Ďalšia prestavba prebiehala v rokoch 19311933 pod vedením architekta Bojana Činkova.
Dnes je chrám funkčným farským chrámom Bulharskej pravoslávnej cirkvi, pre oblasť starej mestskej štvrti Čiprichor. Pod správu farnosti okrem samotného chrámu patri ešte Kaplnka svätých apoštolov Petra a Pavla, ktorá sa nachádza mimo Asenovgradu v lokalite Četiridesette izvora (, doslova Štyridsať prameňov).
Charakteristika
V pôvodnej podobe bol chrám postavený ako trojloďová budova s jednou apsidou, vkopaná čiastočne do zeme s unikátnou sklenenou kupolou a so zvonicou zhotovenou z lepenky s veľkým množstvom klincov, ktoré spájali jednotlivé dosky. Počas prestavieb začiatkom 20. storočia boli k dlhším stenám budovy pristavané trojstenné konchy. Bola tiež vymenená strecha a zvýšené steny chrámu. Zároveň však žiaľ bola odstránená architektonicky zaujímavá sklenená kupola. Tá bola odstránená v rámci prestavby začiatkom 30. rokov 20. storočia, kedy bola zároveň vymenená strecha vrátane pridania železobetónovej klenby. V rámci tejto rekonštrukcie bol pristavaný aj druhý balkón.
Zvonica
Súčasná zvonica je pomerne masívna stavba, ktorá bola pristavaná k západnej strane chrámu v roku 1930. Zvonica bola postavená v bezprostrednej blízkosti nartexu s ktorým je architektonicky v plnej harmónii.
Ikonostas a výzdoba chrámu
Autormi maľbovej výzdoby chrámu sú asenovgradský umelec gréckeho pôvodu Georgi Ksaf a neznámy ruský umelec, ktorý na maľbách v budove pracoval v rokoch 19231925. Stenomaľby boli reštaurované v roku 1950, kedy bol taktiež pod vedením profesora Kirila Cončeva namaľovaný ikonostas. Kompletná reštaurácia celej stenomaľby v chráme prebehla nakoniec v roku 1974 a podieľal sa na nej celý kolektív umelcov.
Ženská dvojhra na Australian Open 2012
Premiérové ​​víťazstvo na turnajoch Grand Slam v ženskej dvojhre získala Bieloruska Viktória Azarenková, ktorá vo finále zdolala Rusku Mariu Šarapovovú. Zároveň išlo o priamy súboj na pozíciu svetovej jednotky rebríčka WTA. V následnej pondelkovej klasifikácii sa 21. najlepšou tenistkou sveta stala Bieloruska Viktória Azarenková.
V úvodnom kole vypadla víťazka predošlého septembrového grandslamu US Open 2011, Austrálčanka Samantha Stosurová, keď nestačila na 59. hráčku sveta Rumunku Soranu Cîrsteovú v dvoch setoch.
Štefan Kereškéni
Život
Narodil sa v roku 1641 v obci Pata neďaleko Serede. Do Spoločnosti Ježišovej vstúpil v roku 1659 v Trnave. V Trenčíne absolvoval noviciát, následne študoval v Košiciach a na historickej Trnavskej univerzite (16671671). V roku 1671 bol vysvätený na kňaza. Na gymnáziách vyučoval najprv gramatiku, neskôr rétoriku. V Košiciach v rokoch 1676 až 1679 prednášal etiku a filozofiu na Košickej jezuitskej univerzite.
V roku 1676 predniesol smútočnú kázeň na pohrebe šarišského župana Františka Rákociho. Zúčastnil sa taktiež krajinských snemov. Pôsobil aj ako misionár v Andocsi. V rokoch 16801683 pôsobil ako kazateľ a superior rehoľného domu v Gyöngyösi, následne do roku 1685 ako katechéta a študijný prefekt. V rokoch 1686 pôsobil ako kazateľ v Győri, neskôr s prestávkami v Bratislave a Trnave. V roku 1708 vyučoval rétoriku v Šoproni. Zomrel v roku 1709 v Bratislave, kde opätovne pôsobil ako kňaz a kazateľ.
Ako spisovateľ je známy latinskými rétorickými dielami Panegyris luctuosa (slov. Smútočný príhovor, Košice, 1677) a Corona Apostolico-Basilica... (slov. Koruna Apoštolskej baziliky sv. Štefana I. uhorského kráľa , Košice, 1679). Rukopisy sa nachádzajú v Univerzitnej knižnici v Budapešti.
Echo (album)
Echo je názov šiesteho štúdiového albumu slovenskej poprockovej speváčky Zuzany Smatanovej, ktorý vyšiel po siedmich rokoch od posledného albumu, Dvere, dňa 1. júna 2018.
Pri nahrávaní tohto dvojalbumu, ktorý vznikal v štúdiu takmer dva roky, sa Zuzana Smatanová nepodieľala len ako skladateľka a textárka, ale bola aj jeho producentkou. Zmenila sa aj zostava hudobníkov. Pri výrobe albumu Echo s ňou boli hudobníci ako Martin Valihora, Juraj Griglák, Martin Gašpar, či Milan Adamec, a o mixáž nahrávaného zvuku sa postaral osvedčený štúdiový zvukár Ivan Jombik, ktorý má na svojom konte viacero významných hudobných projektov. Vďaka týmto zmenám má tento nový hudobný projekt v porovnaní s predošlými štúdiovými albumami odlišný výraz a zvuk.
Robbie Rotten
Ako lenivý umelec, Robbie prirodzene nesúhlasí s ich pokusmi šíriť zdravý vplyv na obyvateľov LazyTownu a používa rôzne schémy na diskreditáciu zdravého nažívania a behu „Sportaflop“ mimo Lazytownu v každej epizóde, hoci sú jeho plány vždy na konci zmarené. Vychádza zo svojej inkarnácie z pôvodného muzikálu.
História
V druhej islandskej scénickej hre sa postava volala Glanni Glæpur, a keď prišiel do mesta, mal na sebe úplný čierny oblek, ale keď sa zamaskoval ako Rikki Ríki (slov. veľmi bohatý muž), nosil fialový kabát, nejaké fialové nohavice a topánky, ktoré sú podobné tým, ktoré nosí Robbie v televíznom seriáli, hoci v tom čase ešte nemal vlasy pokryté gélom. Ale v televíznom seriáli, fialový/tmavomodrý oblek a čiernobiele topánky.
Merville (Haute-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozefína Lerouxová
Jozefína Lerouxová (* 23. január 1747, Cambrai – † 23. október 1794, Valenciennes), rodená Anna-Jozefa Leroux, bola francúzska klariska, ktorú popravili počas Francúzskej revolúcie. Rímskokatolícka cirkev ju uznáva ako blahoslavenú.
Život
Anna-Jozefa sa narodila v Cambrai vo Francúzskom kráľovstve (dnes Francúzsko). Ako dvadsaťdvaročná vstúpila do kláštora klarisiek vo Valenciennes a 10. mája 1769 prijala meno Jozefína. Jej mladšia sestra Mária sa stala uršulínkou a sídlila tiež vo Valenciennes.
Keď boli počas Francúzskej revolúcie potlačené kláštory a rády dekrétom z roku 1792, Jozefína utiekla k svojej rodine do Mons v Belgicku, rovnako ako jej sestra. Keď rakúske sily obsadili mesto, nastalo krátke obdobie mieru a Jozefína sa v roku 1793 vrátila do Valenciennes. Keďže jej vlastný kláštor klarisiek bol zničený, spolu so sestrou pokračovali v rehoľnom živote v kláštore uršulínok.
Zatknutie a poprava
Po viacdňovom pobyte vo väzení v neľudských podmienkach bola 23. októbra 1794 ona a jej sestra Školastika, dve ďalšie uršulínky a dve mníšky brigidky popravené sťatím gilotínou. Mníšky išli na smrť spievajúc loretánske litánie. Traduje sa, že Jozefína pred sťatím pobozkala ruku katovi na znak lásky a odpustenia.
Uctievanie
Jozefína Lerouxová bola blahorečená pápežom Benediktom XV. 13. júna 1920 spolu s ďalšími desiatimi mučeníčkami. Rímske martyrológium uvádza ľubovoľnú spomienku na bl. Jozefínu a jej spolumučeníčky na 23. október.
Jozef Makúch
Doc. Ing. Jozef Makúch, PhD. (* 26. august 1953, Podhájska) bol od 12. januára 2010 do 31. mája 2019 guvernér Národnej banky Slovenska.
Štátna banka československá a Národná banka Slovenska
Od roku 1989 pôsobil v Štátnej banke československej ako úverový inšpektor pobočky Bratislava – mesto.
V novozaloženej Národnej banke Slovenska bol od 1. januára 1993 do 31. decembra 1996 členom Bankovej rady Národnej banky Slovenska, od februára 1994 zároveň zastával funkciu vrchného riaditeľa výskumného úseku NBS.
Od novembra 2000 pracoval ako predseda Úradu pre finančný trh, od apríla 2002 do decembra 2005 ako predseda Rady Úradu pre finančný trh.
Členom Bankovej rady Národnej banky Slovenska bol opäť od 1. januára 2006 a bol ním až do svojho vymenovania za guvernéra Národnej banky Slovenska. Od 1. februára 2007 zastával funkciu výkonného riaditeľa. Prezident Slovenskej republiky ho vymenoval do funkcie guvernéra Národnej banky Slovenska na päť rokov od 12. januára 2010. Opätovne bol vymenovaný na šesť rokov od 12. januára 2015.
Jozef Makúch zastáva funkcie aj v iných subjektoch, niektoré ex-officio: je členom Rady guvernérov Európskej centrálnej banky, guvernérom v Medzinárodnom menovom fonde a alternátom guvernéra v Európskej banke pre obnovu a rozvoj (guvernérom je Ivan Mikloš)."
Protivník (vojenstvo)
Protivník je vojenský termín, ktorým sa označuje strana považovaná za potencionálne nepriateľskú voči spojeneckej strane, proti ktorej sa predpokladá použitie sily. Anglickým ekvivalentom tohto termínu je výraz adversary, príp. opponent. Vo vojenskej odbornej literatúre sa výraz používa zameniteľne s výrazom nepriateľ (angl. hostile, príp. enemy), pričom označenie „nepriateľský“ je pri identifikácii prideľované „trase, cieľu alebo objektu, ktorých vlastnosti, správanie alebo pôvod naznačujú, že predstavujú hrozbu pre vlastné sily“. Označenie ako nepriateľský ale ešte neznamená oprávnenie k zásahu.
Podľa definície pplk. v. v. Dušana Valla je protivníkom „vojenský celok, proti ktorému je vedená bojová činnosť“.
Holanďania
Holanďania (hol.: ) sú germánsky  národ, ktorý obýva nížiny a pobrežia na východe Severného mora - krajiny Beneluxu a severné Francúzsko. V samotnom Holandsku tvoria asi 80,9% populácie, teda väčšinu (cca 13 186 600) a ďalej tvorí významnú časť obyvateľstva v Kanade, Austrálii, Južnej Afrike a USA.
Ich jazykom je holandčina zo západnej vetvy germánskych jazykov; ako materinským jazykom jej hovorí 22 miliónov ľudí.
Základom pre ich etnogenézu boli hlavne germánske kmene Frankov, Frísov a Batavov. <!--
Osobnosti
Holandsko stálo u počiatkov novoveku a kapitalizmu. Preto nájdeme v počiatkoch modernej vedy zhusta práve Holanďana: Anton van Leeuwenhoek je otcom mikrobiológie, astronóm a fyzik Christiaan Huygens započal vedecké skúmanie svetla, Willebrord Snellius definoval zákon lomu svetla, matematik Ludolph van Ceulen spresnil výpočet čísla Pí tak, že sa dodnes nazýva Ludolfovo číslo, Andreas Vesalius položil základy modernej anatómie, Herman Boerhaave býva označovaný za "otca fyziológie", rovnako ako jeho žiak Albrecht von Haller, jedným z prvých chemikov bol Johann Rudolf Glauber, priekopníkom botaniky bol Carolus Clusius, Cornelius Drebbel vynašiel prvý ponorku, Hans Lippershey je jedným z kandidátov na titul vynálezca ďalekohľadu, Simon Stevin ako prvý pracoval s vektormi, Jan Swammerdam za pomoci mikroskopu ako prvý preukázal, že vajíčko, larva a hmyz sú tri fázy vývoja rovnakého jedi nke, jedným z najvýznamnejších stredovekých kartografov bol Petrus Plancius.
Ovšem holandská veda nestratila úroveň ani v 19. a 20. storočia: Hugo de Vries oprášil dielo Mendelovo a rozvinul moderné genetiku, Luitzen Egbertus Jan Brouwer významne rozvinul geometrický odbor topológie, fyzik Willem de sitter prepracovával Einsteinovu relativitu a predpovedal temnú hmotu, George Eugene Uhlenbeck definoval elektrónový spin, Jacobus Kapteyn objavil rotáciu galaxií, po Gerard Peter Kuiper sa volá známy Kuiperov pás, Jan Oort rozvíjal rádioastronómie, astronóm Tom Gehrels sa preslávil fotometrikou asteroidov, jeho blízkou spolupracovníčkou bola Ingrid van Houten-Groeneveldová, zoológ Coenraad Jacob Temminck preslávil štúdiom vtákov, v oblasti informatiky sa presadil Edsger Dijkstra, Guido van Rossum alebo Andrew S. Tanenbaum, paleoantropolog Eugène Dubois objavil existenciu hominida Homo Erektus, do vývoja lietadiel aj prvé svetové vojny významne zasiahol Anthony Fokker, Nikolaas Tinbergen patrí k trom otcom zakladateľom etológia, za čo tiež dostal Nobelovu cenu za fyziológiu. Tá sa však v 20. storočí nevyhýbala ani ďalším Holanďanom: za fyziku ju získali Pieter Zeeman, Hendrik Lorentz, Johannes Diderik van der Waals, Heike Kamerlingh Onnes, Frits Zernike, Nicolaas Bloembergen, Simon van der Meer, Gerard 't Hooft, Martinus JG Veltman, Andrej Konstantinovič Gejm, za chémiu Jacobus Henricus van 't Hoff, Peter Debye a Paul Josef Crutzen, za fyziológiu a medicínu okrem Tinbergen Willem Einthoven a Christiaan Eijkman.
Carpineto
Carpineto je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Holanďania
Osobnosti
V oblasti humanitných a sociálnych vied patrí k najväčším Holanďanom dva stredovekí filozofi: Erazmus Rotterdamský a Baruch Spinoza. K významným autorom patrí aj teológ Jakub Arminius a autor známej Bájky o včelách Bernard Mandeville. Klasikom právnej teórie je Hugo Grotius. Právnik Tobias Aser zase získal Nobelovu cenu za mier za vytvorenie Haagskeho tribunálu. Medzinárodný ohlas získal aj kultúrne teoretik Johan Huizinga či sociálne psychológ Geert Hofstede. Jan Tinbergen a Tjalling Koopmans získali Nobelovu cenu za ekonómiu.
Holanďania sa môžu pochváliť slávnou maliarsku tradíciou, maliari patrí nielen k najslávnejším Holanďanom, ale niektorí holandskí maliari patria k najslávnejším vôbec. Týka sa to predovšetkým piatich velikánov: Hieronymus Bosch, Rembrandt van Rijn, Vincent van Gogh, Pieter Brueghel a Jan Vermeer. Do učebníc svetového maliarstva však vstúpili i Piet Mondrian, Hendrick Avercamp, Theo van Doesburg, Karel Appel, Frans Hals, Jacob van Ruisdael, Dieric Bouts, Lucas van Leyden, Aelbert Cuyp, Gerard van Honthorst, Jan Steen, Judith Leysterová, Gerrit Dou, Lawrence Alma-Tadema, Karel van Mander, Pieter Aertsen. V 20. storočia potom fauvistov Kees van Dongen či abstraktné expresionista Willem de Kooning. V nedávnej dobe na seba upútal pozornosť svojimi geometrickými hračkami M. C. Escher.
Carpineto
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Holanďania
Osobnosti
Za klasika holandskej literatúry je považovaný Multatuli a stredoveký autor Joost van den Vondel. V 20. storočí očaril svet denník Anny Frankovej. V 2. polovici 20. storočia hovorila holandská literárna kritika o tzv. Veľké trojke: Harry Mulisch, Gerard Reve a Willem Frederik Hermans. Spolu s nimi bol hojne prekladaný napr. Cees Nooteboom.
V hudbe sa Holanďania presadili predovšetkým v žánri elektronickej hudby, Armin van Buuren či DJ Tiësto už patria k jej klasikom. Medzi interpretmi vážnej hudby preslávil huslista André Rieu či dirigent a huslista Bernard Haitink. Osobitné miesto v modernej hudbe drží hudobný experimentátor Yuri Landmann.
Najslávnejším holandským filmovým režisérom je Paul Verhoeven. Medzi dokumentaristu Joris Ivens. Niektorí herci získali slávu vďaka zahraničným produkciám, najmä britským a americkým: Famke Janssenová je známa z bondovky Zlaté oko alebo zo série filmov X-men, Carice van Houtenovej zo seriálu Hra o tróny, Sylvia Kristelová stvárnila hlavnú predstaviteľku v štyroch zo siedmich klasických erotických snímok z cyklu Emmanuela. Rutger Hauer vstúpil do širokého povedomia vo filmoch Blade Runner alebo Sin City. V modelingu sa presadila Doutzen Kroes.
Za najvýznamnejšiu politickú osobnosť svojich dejín Holanďania považujú Viliama Oranžského. Ctí tiež vojvodca Michiel de Ruyter. Odvážnu kritikou islamu preslávili Ayaan Hirsi Aliová, režisér Theo van Gogh alebo politík Pim Fortuyn. Obaja posledne menovaní za ňu zaplatili životom. Preslávenú špiónkou sa stala Mata-Hari.
Holanďania patrili tiež k moreplavcom a kolonizátorom, svoje mená prepožičiavajú dodnes rôznym geografického prvku Willem Barents, Henry Hudson a Abel Tasman. Jakob Roggeveen objavil pre Európanov Veľkonočný ostrov, Jan van Riebeeck založil Kapské mesto, Peter Minuit odkúpil od Indiánov ostrov Manhattan a začal budovať dnešný New York. V počiatkoch jeho rozvoja bol kľúčovou figúrou ďalší Holanďan Peter Stuyvesant.
Svedkom snaživí protestantskej mentality, ktorá stála podľa Maxa Webera u samotných koreňov kapitalizmu, sú holandskí podnikatelia ako Gerard Adriaan Heineken či bratia Gerard a Anton Philips.
Holandskú športové legendou je bežkyňa Fanny Blankers-Koreovú. Štyri zlaté medaily z olympijských hier má aj cyklistka Leontien van Moorselová. Najpopulárnejším športom v Holandsku je futbal a od 70. rokov patrí Holanďania k európskej špičke v tomto športe. Najslávnejšími hráči sa za tú dobu stali Johan Cruijff, Marco van Basten a Ruud Gullit. Najúspešnejším holandským tenistom bol víťaz Wimbledonu Richard Krajicek. Šachistom Max Euwe. -->
Július Klein
Krátky životopis a vzdelanie
Základy hudobného vzdelania získal na Ľudovej škole umenia v Spišskej Novej Vsi, kde absolvoval hru na klavíri a na klarinete. Pokračoval v štúdiu hry na klarinete na Konzervatóriu v Košiciach (v rokoch 1969 – 1975 u Richarda Schreibera) a na Vysokej škole múzických umení v Bratislave (v rokoch 1975 – 1979 u Edmunda Bombaru). Po jej absolvovaní sa stal prvým klarinetistom Štátnej filharmónie Košice. V čase február 1991 – september 2019 (spolu 28 rokov) bol riaditeľom tejto významnej kultúrnej inštitúcie – doposiaľ najdlhšie pôsobiacou osobnosťou na poste riaditeľa orchestra nielen na Slovensku.
Pod jeho vedením účinkovala ŠfK po prvýkrát v štátoch ako: Hongkong – 1991, Francúzsko – 1993, USA – 1994, Turecko a Mexiko – 1998, Kórejská republika – 1999, Čínska ľudová republika – 2014/2015 a po prvýkrát doprevádzala svetové operné hviezdy ako Edita Gruberová, Luciano Pavarotti, José Carreras a Plácido Domingo.
Od roku 2017 je Július Klein dramaturgom a koordinátorom troch organových festivalov: Organové dni Jozefa Grešáka v Bardejove (v roku 2022 – 30. ročník), Humenské organové dni Štefana Thomána (v roku 2022 – 19. ročník), Michalovský organ (v roku 2022 – 15. ročník).
Pracovná činnosť
V súčasnosti:
Umelecká/sólistická činnosť a aktivity
Školy absolvoval verejnými diplomovými koncertmi so Štátnou filharmóniou Košice. Už v závere štúdia na VŠMU pôsobil na poste 1. klarinetistu v Štátnej filharmónii Košice. S reálnym nástupom do Štátnej filharmónie Košice (1979) naplno rozvinul nielen svoju sólistickú činnosť, ale aj aktívne pôsobenie v komorných súboroch – člen dychového kvinteta, tria (klarinet, klavír, bicie) a Košického dychového tria s ktorým v roku 1984 získal 2. cenu na Interpretačnej súťaží Slovkoncertu.
Ako sólista spolupracoval s domácimi a zahraničnými hudobnými telesami: Štátna filharmónia Košice, Slovenský komorný orchester, Štátny komorný orchester Žilina, orchester Štátnej opery v Banskej Bystrici, Janáčkova filharmónia Ostrava, Huntsville Festival Orchestra, Toronto Philharmonia, North York Symphony, Symphony New Brunswick, Orquestra Camerata del Prado, Changwon Symphony Orchestra, Cheju Symphony Orchestra, New Tokyo Chamber Orchestra, Musica Aurea, Shenandoah Symphony Orchestra, Clark College Orchestra, Central Iowa Symphony, Kazan State Chamber Orchestra “La Primavera”, Miskolci Szimfonikus Zenekar.
Bol hlavným sólistom trojtýždňového turné Štátnej filharmónie Košice v USA (1994) a v Mexiku (1998) a taktiež s Hungarian Chamber Soloist Orchestra v Južnej Kórei (2001).
Július Klein bol členom World Philharmonic Bangkok, s ktorým sa predstavil na slávnostnom koncerte k 50. výročiu vlády thajského kráľa (1996) a bol členom United Philharmonic Vienna (koncerty v európskych krajinách a v Mexiku 1996 – 1998). Ako jediný Slovák sa zúčastnil The First International Asian Clarinet Festival v Pekingu 1998. Od roku 2000 je reprezentantom Slovenska v medzinárodnej organizácii PEARLE (Performing Arts Employer Associations League Europe).
Bol jedným z troch slovenských osobností, ktoré menovalo Ministerstvo kultúry SR za ambasádorov Európskeho roka medzikultúrneho dialógu 2008 (Juraj Kukura, Anton Hykisch, Július Klein). V rokoch 2011 – 2012 zastupoval Ministerstvo kultúry SR v bruselskej komisii Open Method of Coordination (subkomisia Európskej komisie).
Ocenenia
Július Klein za svoju tvorivú aktivitu v umelecko-organizačnej činnosti získal viaceré významné ocenenia:
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1955
Majstrovstvá Európy v bejzbale 1955 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev Európy v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konal sa v Barcelone, v Španielsku v dňoch od 5.10. júla 1955, za účasti 5 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Francúzska. Titul získalo domáce 🇪🇸, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇧🇪 a 🇩🇪.
Dávid Holman
Dávid Holman (* 17. marec 1993, Budapešť, Maďarsko) je maďarský futbalista hrajúci za slovenský klub ŠK Slovan Bratislava. Hráva ako záložník a na drese nosí číslo 27.
Ferencváros
5. mája 2012 Holman odohral svoj prvý zápas za Ferencváros proti Siófoku. Bol to zápas maďarskej najvyššej súťaže v sezóne 2011/12. 12. novembra 2012 podpísal svoj prvý profesionálny kontrakt s Ferencvárosom. 10. augusta 2013 dal prvý gól v maďarskej lige, keď v 58. minúte zápasu skóroval proti Győru. 9. decembra 2014 predĺžil zmluvu s Ferencvárosom.
Slovan Bratislava
15. augusta 2017 prestúpil Holman z maďarského Debrecínu do Slovanu Bratislava. Slovan údajne za maďarského stredopoliara zaplatil 700 tisíc eur. 19. augusta 2017 Holman debutoval za Slovan v zápase proti Spartaku Trnava. Slovan v Trnave vyhral 2–1. Prvý gól za Slovan dal 16. septembra 2017 pri domácej výhre nad Ružomberkom 2–1. 28. septembra 2019 dal Holman svoj prvý hetrik, keď pri výhre 5–0 nad Nitrou vstrelil tri góly svojho tímu.
Hugo Weaving
Hugo Wallace Weaving (* 4. apríl 1960, Ibadan, Britská Nigéria) je austrálsky herec. Narodil sa v Nigérii, ktorá bola v tom čase kolóniou Veľkej Británie, anglickým rodičom, no počas celej svojej kariéry žil v Austrálii. Je držiteľom šiestich cien Austrálskej akadémie filmových a televíznych umení (AACTA) a získal tiež ocenenie ako Honorary Officer rádu Order of Australia.
Weavingova prvá herecká rola bola postava anglického kapitána kriketového tímu Douglasa Jardina v austrálskom televíznom seriáli Bodyline (1984). Meno si získal v ďalších austrálskych produkciách, za film Dôkaz (1991) získal prvú cenu AACTA (v kategórii najlepší herec v hlavnej úlohe), pokračoval filmom Dobrodružstvá Priscilly, kráľovnej púšte (1994). Na prelome tisícročí sa Weaving presadil na medzinárodnej scéne účinkovaním v mainstreamových amerických produkciách. Tu medzi jeho najvýznamnejšie úlohy patrí Agent Smith v prvých troch filmoch Matrix (19992003), Elrond v trilógii Pán prsteňov (20012003) a Hobit (20122014), titulná postava vo filme V ako Vendeta. (2005) a Johann Schmidt/Red Skull vo filme Captain America: Prvý Avenger (2011) z franšízy Marvel Cinematic Universe.
Slobodan Tišma
Slobodan Tišma (* 14. máj 1946, Stará Pazova, Juhoslávia, dnes Srbsko) je srbský konceptualistický umelec, spisovateľ a rockový hudobník (spevák, skladateľ a gitarista). Založil a viedol rockové skupiny La strada a Luna žánru New Wave, ktoré boli kultové v bývalej Juhoslávii. Roku 2012 sa stal nositeľom literárnej ceny NIN za najlepší román roka napísaný v srbčine.
Životopis
Slobodan Tišma študoval literatúru na Belehradskej a na Novosadskej univerzite. V mladosti sa zaoberal konceptuálnym umením a rockovou hudbou, ktorej sa začal venovať začiatkom šesťdesiatych rokov dvadsiateho storočia. Založil pár kapiel, ktoré neboli veľmi úspešné. Preto sa obrátil k písaniu a publikovaniu poézie v literárnych časopisoch a študentských novinách. Ako básnik bol silne ovplyvnený francúzskym symbolizmom. Jeho literárnym vzorom boli francuzski básnici Stéphane Mallarmé a Arthur Rimbaud, často používal aj pseudonym Artur.
Hugo Weaving
Okrem tradičných hereckých rolí prepožičal Weaving svoj hlas do animovaných filmov Babe (1995), Happy Feet (2006) a Happy Feet Two (2011), a tiež do série filmov Transformers v úlohe Megatrona (20072011). Úlohy Agenta Smitha a Elronda si zopakoval aj vo videoherných adaptáciách filmov Matrix a Pán prsteňov.
Iné aktivity
V roku 2004 sa Weaving stal ambasádorom austrálskej ochranárskej organizácie Voiceless, ktorá sa zasadzuje za práva zvierat. V rámci tejto pozície sa zúčastňuje rôznych podujatí, propaguje prácu Voiceless, a tiež pomáha pri posudzovaní žiadostí o granty.
Slobodan Tišma
Životopis
Príchod hudobných žánrov pank a New Wave ho podnietil, aby roku 1979 založil kapelu La Strada, pomenovanú podľa filmu talianskeho režiséra Felliniho. Skupina La Strada mala päť členov, okrem Tišmu ako frontmana a speváka, boli tam basgitarista, bubeník a dvaja gitaristi. Študijné nahrávky boli publikované roku 1980 na albume Hokej klub Virginitas. Čoskoro sa táto skupina rozpadla a Tišma v polovici roku 1981 založil novú, pod názvom Luna.
Hugo Weaving
Osobný život
Vo veku 13 rokov Weavingovi diagnostikovali epilepsiu. Hoci sa toto ochorenie uňho prejavilo len zriedkavo a žiadne príznaky sa neobjavii od doby keď mal len niečo cez 30 rokov, Weaving stále odmieta šoférovať z obavy pred možným záchvatom. Od roku 1984 je vo vzťahu s Katrinou Greenwoodovou. Žijú v Sydney a majú dve deti: Harryho Greenwooda, ktorý je tiež hercom, a Holly Greenwoodovú, ktorá sa venuje výtvarnému umeniiu. Priezvisko majú po matke z dôvodu, ktorý Harry Greenwood zhrnul ako „odpor rodiny proti patriarchátu“.
Hugo Weaving má aj brata a sestru. Je strýkom herečky Samary Weavingovej, ktorá rovnako ako on začala kariéru v Austrálii a následne sa preadila aj v americkej produkcii. Spolu si zahrali v austrálskom filme Mystery Road z roku 2013. Jeho mladšia neter Morgan Weaving sa objavila v austrálskej telenovele Home and Away po boku svojej sestry Samary.
Slobodan Tišma
Životopis
Skupina Luna vydala roku 1984 album pod názvom Neskutočné veci. Všetky texty na tomto albume napísal Tišma. Hoci mala Luna na konte iba jeden album, vydobyla si status neodmysliteľného prvku juhoslovanskej rockovej avantgardy. Aj dnes hudobní kritici zaraďujú tento album na samý vrchol najlepších vydaní bývalej Juhoslávie.
Po rozpade Luny roku 1984, Tišma obnovil svoju predošlú kapelu. La Strada roku 1986 vydala rovnomenný album, ktorý nahrala za jeden deň. Tišma bol autorom hudby a textov všetkých skladieb na tomto albume. Roku 1989 sa La Strada znovu, teraz už definitívne rozpadla a Tišma sa stiahol z hudobného sveta.
Po 20 rokoch odmlky sa, roku 2004, skupina Luna zišla vystúpiť na pódiu novosadského hudobného festivalu Exit.
Koncom osemdesiatych rokov Tišma odišiel z verejného života a začal písať svoj literárny denník, ktorý vyšiel roku 2001 pod názvom Blues diary. V priebehu deväťdesiatych rokov dvadsiateho storočia mu vyšli dve zbierky poézie: Marinizmi a Záhrada ako to, v ktorých zozbieral svoje básne publikované v literárnych časopisoch počas sedemdesiatych rokov. Neskôr vydal Krotké náboženské úvahy a zbierku poviedok Urvidek (2005). Pokračoval románmi. Roku 2009 mu vyšiel román Quattro stagioni, roku 2011 Bernardiho izba a roku 2019 Hrôza alebo....
Jeho diela boli preložené do macedónčiny, maďarčiny, nemčiny a taliančiny.
Žije a tvorí v Novom Sade. Je ženatý. S manželkou Jasnou majú syna Filipa.
Vlha
Poznámka
Pozor na zámenu s češtinou, pretože v češtine je vlha názov rodov Merops (po slovensky včelárik), Meropogon (po slovensky včelárik) a Nyctyornis (po slovensky bradáčnik alebo včelárik), čiže všetkých rodov z čeľade včelárikovité.
Duewag GT10 NC-DU
Duewag GT10 NC-DU je štvorčlánková električka, ktorá vznikla modernizáciou trojčlánkového modelu Duewag GT8 NC-DU, vyrábaného v závode Duewag v nemeckom Düsseldorfe medzi rokmi 1986 a 1993. Išlo o veľkokapacitný električkový vozeň, ktorý bol vhodný aj pre prevádzku na rýchlodráhu. Celkovo bolo vyrobených 45 kusov, ktoré boli určené pre nemecké mesto Duisburg. V rokoch 19961998 všetky vozne boli rekonštruované na typ GT10 NC-DU dosadením nového nízkopodlažného článku, ktorý bol umiestnený medzi pôvodnými tromi článkami.
Slobodan Tišma
Ocenenia
Za svoje literárne diela získal mnohé ocenenia. Pre román Bernardiho izba mu bola udelená literárna cena NIN, ktorá sa od roku 1954 udeľuje za najlepší román roka napísaný v srbčine resp. v srbochorvátčine.
Milhas
Milhas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tivat
Tivat je mesto v Čiernej Hore, ležiace pri zálive Boka Kotorská. V roku 2011, žilo v meste 9467 obyvateľov. Ide o významné turistické letovisko s množstvom hotelov. V meste a blízkom okolí je množstvo malých kostolov prevažne z 15. – 17. storočia, najvýznamnejší kostol, sv. Antona, pochádza zo 14. storočia.
História
Tivat je najmladšie mesto Boky Kotorskej. Podľa legendy je Tivat odvodený od ilýrskej kráľovnej Teuty. Zvyšky gréckej a rímskej osady pri pobreží a v mori dokazujú, že miesto bolo osídlené aj v antike. Tivat sa začal rozrastať až na konci 19. storočia. V roku 1889 tu bol vybudovaný vojnový prístav a Tivat bol povýšený na mesto. Ďalej pribudli lodenice a tehelňa, a až v roku 1971 tu bolo vybudované Medzinárodné letisko Tivat.
Turistický ruch
Predovšetkým vďaka letisku sa tu začal rozrastať turistický ruch, obľúbenými sa okrem samotného mesta stali aj ostrovčeky Sveti Marko a Prevlaka a ďalej do zátoky Pržno. Od 19. storočia sa v Tivate nachádza prímorský park s početnými cudzokrajnými rastlinami (najviac ich priviezli námorníci z tropických krajov). V meste sa nachádza pamätník dôstojníkov vojnového námorníctva, ktorí v roku 1941 vyhodili do povetria torpédoborec Zagreb , aby nepadli do rúk okupantov.
V meste sa tiež nachádza obranná veža s kaplnkou zo 16. storočia.