cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cín
Izotopy
Cín je prvok s najvyšším známym počtom stabilných izotopov – 10, pričom ďalších 28 je nestabilných. Zo stabilných má najväčšie percentuálne zastúpenie 120Sn (32,58 %), po ňom nasleduje 118Sn (24,22 %). Najmenší výskyt v prírode má izotop 115Sn (0,34 %). Najstabilnejší z umelo pripravených izotopov je 126Sn s polčasom rozpadu viac, ako 10 000 rokov.
Chemické vlastnosti
Cín sa v periodickej tabuľke nachádza v 14. skupine medzi germániom a olovom. Konfigurácia jeho valenčnej vrstvy je 5s2 5p2. V zlúčeninách sa vyskytuje v oxidačných stupňoch +2 a +4, pričom výskyt ciničitých zlúčenín je stabilnejší (cínaté zlúčeniny sú zvyčajne silné redukčné činidlá). Cín sa priamo nezlučuje so žiadnym prvkom, keďže jeho povrch sa rýchlo pokrýva vrstvičkou oxidu, ktorý zabraňuje ďalšej reakcii. Má vysokú odolnosť voči korózii v atmosfére a vode. No veľmi dobre reaguje s kyselinami, kde sa rozpúšťa za vzniku vodíka a patričnej soli, ale dobre odoláva organickým kyselinám.
Orbeil
Orbeil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Cín
Mechanické vlastnosti
Cín sa vynikajúco odlieva a tvárni, ale má nízku pevnosť a tvrdosť. Tečeniu podlieha už pri malých zaťaženiach aj pri bežných teplotách.
Orbeil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Cín
Zlúčeniny
Z hydridov sú známe plynné zlúčeniny monostanán SnH4 a distanán Sn2H6, teoretické analógy metánu a etánu. Tieto látky sú veľmi nestále, stanán sa už pri izbovej teplote pomaly rozkladá na svoje pôvodné zložky. Pripraviť sa dá reakciou chloridu ciničitého s tetrahydridohlinitanom lítnym:
Orbeil
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cín
Zlúčeniny
Cín tvorí s halogénmi zlúčeniny typu SnX2 aj SnX4. Na rozdiel od halogenidov ciničitých nadobúda väzbe viac iónový charakter. Halogenidy cínaté sú tuhé látky. Chlorid cínatý sa pripravuje zahrievaním cínu v prúde chlorovodíka. Vo vode hydrolyzuje na rôzne hydroxochloridové cínaté komplexy, ak je prítomný aj kyslík, dochádza k čiastočnej oxidácii. Reakciou s plynným chlórom pomaly prechádza na chlorid ciničitý a v prostredí kys. chlorovodkovej vzniká trichlorocínatý anión, ktorý má silne redukčné vlastnosti. Chlorid ciničitý sa pripravuje priamou syntézou chlóru a cínu. Je to ľahko hydrolyzujúca kvapalina. Všetky halogenidy ciničité sú Lewisovými kyselinami, ich schopnosť prijímať elektrónové páry klesá v poradí SnCl4 >> SnBr4 > SnI4.
Oxid cínatý je amfotérna látka, ktorá sa pripravuje tepelným rozkladom šťaveľanu cínatého bez prístupu kyslíka. Pražením na vzduchu oxiduje na oxid ciničitý (v prírode sa vyskytuje ako minerál kasiterit). Oxid ciničitý má viac kyslé vlastnosti, napr. tavením s hydroxidmi alkalických kovov vznikajú ciničitany [Sn(OH)6]2− (so silnými bázami reaguje aj oxid cínatý za vzniku cínatanov [Sn(OH)3]−).
Pridaním kyseliny do roztoku ciničitanu vzniká tzv. kyselina ciničitá (SnO2·nH2O), ktorá sa v roztokoch kyselín rozpúšťa na ciničité soli a v roztokoch hydroxidov na ciničitanové soli.
Hydroxid cínatý Sn(OH)2 sa pripravuje zrážaním cínatých solí zriedeným roztokom hydroxidu. Má premenlivé zloženie a reaguje s kyselinami aj s hydroxidmi.
So sírou reaguje pri zvýšenej teplote cín priamo, reakciou vzniká sulfid ciničitý. Sulfid cínatý sa dá pripraviť vyzrážaním z roztoku cínatej soli sulfánom.
Výskyt v prírode
Celkový obsah cínu v zemskej kôre sa odhaduje na 2 ppm, čo je pomerne málo (napr. meď má 63 ppm a olovo 12 ppm). V prírode sa nevyskytuje ako samostatný prvok, ale vždy len v zlúčeninách. Najdôležitejšou rudou je kasiterit (oxid ciničitý SnO2), no menšie množstvá cínu sa získavajú aj z komplexných sulfidov. Cínové rudy bývajú viazané na metasomaticky premenené granitové horniny, tzv. greiseny. Keďže kasiterit je dobre odolný voči korózii a má dosť vysokú hustotu, býva vyplavovaný z primárnych ložísk a usadzuje sa v náplavoch. Z náplavov sa ťaží až 80 % cínových rúd.
Výroba
Cínová ruda sa po vyťažení pomelie a praží kvôli odstráneniu arzénu a síry. Tento proces sa niekoľkokrát opakuje, kým je obsah cínu približne 70 %. Cín sa následne získava redukciou obohatenej rudy uhlíkom a surový cín sa ďalej čistí. V struske sa stále nachádza dostatočné množstvo cínu, aby sa vylatilo jej spracovanie. Získava sa redukciou s CaO a uhlíkom, alebo tavením so železným odpadom: Pomerne veľké množstvo cínu sa získava aj elektrolyticky zo šrotu (pocínovaných plechov). Elektrolytom je roztok hydroxidu sodného, anódou drôtený kôš naplnený plechmi a katóda je zo železa. Počas elektrolýzy sa cín usadzuje na katóde, odkiaľ sa zbiera a pretavuje.
Použitie
thumb|right|250px|Cínová krstiteľnica v kostole sv. Mikuláša v [[Jaroměři.]] Spracovanie cínu je známe už z antiky, no svoj vrchol dosiahlo v stredoveku (v renesancii a baroku). Z cínu sa vyrábali, hlavne pred použitím porcelánu, úžitkové nádoby, poháre, taniere a čaše, ale aj liturgické predmety ako krstiteľnice a svietniky. Neskôr sa používal aj na výrobu hračiek (cínoví vojačikovia), sošiek a medailí.
Zliatiny cínu
Najznámejšou zliatinou cínu je bronz, zliatina s meďou. Jej výroba je známa už od praveku, dala aj názov obdobu jej používania – bronzová doba. Cín zvyšuje pevnosť zliatiny, jeho pomer je okolo 20 %. Zároveň znižuje teplotu topenia zliatiny, čím je možné jej spracovanie odlievaním. Bronz je surovinou pre výrobu zvonov, potrubí a ventilov pre rozvod morskej vody (je voči nej odolný). V stredoveku sa prídavkom cínu do bronzu vyrábala delovina – zliatina na výrobu hlavní strelných zbraní.
Iná zliatina medi, cínu, olova a antimónu je ložiskový kov, ktorý je vysoko odolný voči oteru, preto sa používa na výrobu klzných ložísk. Obsah cínu v zliatine je 80 až 90 %.
Spájky sú zliatiny cínu, olova, bizmutu, kadmia, antimónu a striebra (nie všetky kovy vystupujú v jednej spájke, väčšinou ide o kombináciu len niektorých). V súčasnosti je tendencia používať cínovo-strieborné spájky, napriek ich vyššej cene. Dôvodom je nízka toxicita.
Ďalší príklad je literina. Je to zliatina olova s antimónom a cínom (14 %) a využíva sa v typografii.
Vojenská hudba Banská Bystrica
Vojenská hudba Banská Bystrica je „určená svojou hudobnou produkciou k zabezpečeniu vojenských ceremoniálov, pietnych aktov, slávnostných nástupov, vojenských prísah, vojenských pohrebov, slávnostných podujatí a iných reprezentačných akcií v rezorte obrany.“ Vojenská hudba Banská Bystrica je od 1. júla 2009 zaradená do Veliteľstva posádky Bratislava, ktoré bolo súčasťou Síl výcviku a podpory Ozbrojených síl Slovenskej republiky. K 1. júlu 2014 bolo Veliteľstvo posádky Bratislava prevelené do priamej podradenosti Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Veliteľom je od 15. januára 2013 kpt. Mgr. art. Ján Goliaš.
Vojenská hudba Banská Bystrica sa zúčastnila napríklad odovzdania úradu Andrejom Kiskom a prijatia Zuzana Čaputovej v úrade na pôde Prezidentského paláca počas prezidentskej inaugurácie Zuzany Čaputovej.
2014
Rok 2014 bol Organizáciou Spojených národov vyhlásený za:
Udalosti
260px|náhľad|vpravo|Otvárací ceremoniál [[Zimné olympijské hry 2014|ZOH 2014 v Soči]] 260px|náhľad|vpravo|Stret medzi demonštrantmi a políciou v rámci občianskych nepokojov [[Euromajdan v Kyjeve]] 260px|náhľad|vpravo|Neoznačení vojaci (zrejme ruskej armády) pri medzinárodnom letisku v [[Simferopole na Kryme]] 260px|náhľad|vpravo|Nezvestné lietadlo [[Boeing 777|Boeing 777-200ERR (9M-MRO) spoločnosti Malaysia Airlines]]
Sojuz TMA-18
Sojuz TMA-18 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 2. apríla 2010 odštartovala k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 23. Pri ISS zostala ako záchranná loď až do septembra 2010, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila na Zem.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
James Sethian
James Albert Sethian (* 10. máj 1954, Washington D.C., USA) je americký matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblasti numerických algoritmov s aplikáciami napríklad v mechanike tekutín, počítačovej grafike, medicínskej informatike a materiálovej vede. V roku 2004 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
Sojuz TMA-18
Priebeh letu
Rovnaká trojica kozmonautov sa vrátila s rovnakou loďou pri bezproblémovom pristátí 25. septembra 2010 o 05:23:10,8 UTC na Zem, do stepí Kazachstanu 35 km juhovýchodne od mesta Arkalyk.
Edward Lawrie Tatum
Edward Lawrie Tatum (* 14. december 1909, Boulder, Colorado, USA – † 5. november 1975, New York, New York) bol americký genetik. Spolu s Georgeom Wellsom Beadleom obdržal polovicu Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu v roku 1958. Cena bola udelená za dôkaz toho, že gény kontrolujú jednotlivé kroky metabolizmu. Druhú polovicu ceny v ten rok obdržal Joshua Lederberg.
Dielo
Beadleho a Tatumove experimenty zahrňovali vystavenie chlebovej kvasinky Neurospora crassa lúčom röntgenového žiarenia, čo spôsobilo mutácie. V sérii pokusov dokázali, že tieto mutácie spôsobili zmeny v špecifických enzýmoch. To malo za následok zmeny v metabolických cestách. Tieto experimenty, zverejnené v roku 1941, ich viedli k myšlienke priameho spojenia medzi génmi a reakciami enzýmov, známej ako hypotéza „jeden gén, jeden enzým“.
Tatum pokračoval v štúdiu genetiky na baktériách. Spolu so svojim študentom Joshuom Lederbergom dokázali, že baktéria Escherichia coli môže šíriť genetickú informáciu uloženú v rekombinantnej DNA.
Imperializmus
Imperializmus je snaha veľmocí o rozšírenie sféry vplyvu a moci nad okolitými krajinami, či národmi kde mocnejší štát využíva svoju prevahu na vykorisťovanie zdrojov slabšieho. Cieľom je vytvoriť veľmoc alebo získať dominantný vplyv na území, na ktoré si imperialistický štát robí nárok. Najdoslovnejšiou verziou imperializmu je zaberanie cudzích území, ako sa dialo najmä v období kolonializmu, kde silnejšie krajiny plne ovládli viacero slabších a to politicky aj ekonomicky. Ako príklad možno uviesť britské, čínske, španielske, portugalské a ďalšie impériá, ktoré nadobudli obrovskú rozlohu. S tým súvisel zrod merkantilizmu, na základe ktorého si kolonizátori vynucovali exkluzívne právo obchodu so svojimi kolóniami, čo narážalo na výraznú nevôľu.
Obsah pojmu imperializmus rozšíril nastupujúci marxizmus-leninizmus tým ,že medzi imperialistické zaradil všetky kapitalistické štáty, ktoré udržiavajú menej vyvinuté krajiny v chudobe, hoci sa ich priamo nezmocnili. Podľa tejto interpretácie sa za imperializmus považuje už sama hegemónia, čiže stav, keď je jeden štát podstatne mocnejší než iné. V obidvoch prípadoch sa silnejší štát zmocňuje riadenia politického a ekonomického mechanizmu iných, často aj veľmi vzdialených krajín, čo sa môže prejaviť aj formou kultúrneho imperializmu - stavu, keď sa domáca kultúra slabšieho štátu dostane do područia krajiny silnejšieho štátu.
V minulosti imperializmus žal veľký úspech predovšetkým v Európe a na jeho ospravedlnenie sa uvádzal aj údajný civilizačný vplyv na zaostalejšie národy. Po vlne dekolonizácie po Druhej svetovej vojne však túto argumentáciu obhajuje málokto.
Jozue (prorok)
náhľad|[[Ikona Jozueho]]
Jozue alebo Jozua alebo Iosua alebo Jošua (alebo zriedkavo Ježiš; Hebr: יְהוֹשֻׁעַ, Tiberiadská výsl.: jə.ho.ˈʃu.aʕ, Izraelská výsl.: Yəhoshúa (z hebr. Pán/Hospodin je pomoc)) je jednak historicky známy bojovník a jednak jedna z biblických postáv Starého zákona a hlavný hrdina starozákonnej Knihy Jozue. Pravdepodobne žil v neskorej dobe bronzovej okolo r. 1200 pred Kr.
Meno
Pôvodom hebrejské meno יהושע (Jošua) s častou variáciou hebrejského písmena Vav (ו) nasledujúce po Shin (ש), umožňuje chybné čítanie a výslovnosť tohto mena, ako je יְהוֹשֵׁעַ (Jošea), pôvodne jeho meno bolo Hošea (pred zmenou po Mojžišovom odporúčaní na Jošua). Napriektomu, použitie vlastného spôsobu čítania bolo pravopisnou inováciou. A aj keď požívanie dvoch Vav je dobre osvedčené pri יְהוֹשׁוּעַ (napríklad Deuteronómium 3,21), tradičný pravopis odporúča vyhýbať sa druhému Vav, ako príliš rušivému pri výslovnosti Jošua. Meno Jošua v hebrejčine znamená "Hospodin (Jahve) je spása", "Hospodin vysloboditeľ" alebo, "Hospodin záchranca" z hebrejského základu ישע, "záchrániť", "byť oslobodený" alebo, "byť zvíťaziaci".
Život
Jozue bol efraimitský vojnový hrdina, ktorého sláva začala v 12. stor. pred Kr. pri obsadzovaní územia Kanaánu. Jozue sa spomína sa už pri putovaní Izraelitov po púšti v Knihe Exodus. Pôvodné meno Oziáš mu Mojžiš zmenil na Jozue. Vodcom vyvoleného národa sa stal ako 85-ročný. Zomrel ako 110-ročný a bol pochovaný v Timnatsare.
Kniha Jozue
V knihe sa opisuje dobytie a rozdelenie zasľúbenej zeme. Boh v nej plní prísľuby, ktoré dal vyvolenému národu.
Jozue v umení
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si Jozueho pripomínajú 1. septembra.
Euanoridas z Élidy
Euanoridas (Euanoridas) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 240 pred Kr. Euanoridas z Élidy bol na 135. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Zápasenie dorastencov (palé paidón) zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Euanorida zaznamenal staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v Olympii. Pausanias okrem toho uvádza: „''Éliďanovi Euanoridovi sa podarilo získať víťazstvo v zápasení medzi chlapcami v Olympii a v Nemei. Stal sa hellanodikom, spísal mená tých, ktorí zvíťazili v Olympii." Dobu olympijského víťazstva Euanorida potvrdzuje aj tvar písma (medzi roky 244236 pred Kr.) zvyšku nápisu (IvO 299 ) značne poškodeného kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) objaveného v Olympii. Olympionik Euanoridas je podľa profesora Marka Goldena pravdepodobne totožný s vysokopostaveným élidským občanom Euanoridom uvádzaným historikom Polybiom (medzi nimi boli významní muži ako Fyssias, Antanor, Klearchos, Andralochos, Euanoridas...'' ), ktorého zajali vo vojne proti Achájskemu spolku.
Mechanik
Mechanik je remeselník, ktorého pracovnou náplňou je mechanická oprava.
Jana Bodnárová
Jana Bodnárová (* 21. jún 1950, Jakubovany) je slovenská spisovateľka, kunsthistorička, vydavateľka.
Narodila sa v Jakubovanoch v okrese Liptovský Mikuláš. V rokoch 1965 – 1968 študovala na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Liptovskom Mikuláši, v rokoch 1968 – 1976 dejiny umenia (začas aj knihovedu a latinčinu) na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Po štúdiách pracovala viac ako desať rokov ako pamiatkarka pri záchrane umelecko-historických pamiatok v Prešove a písala články a štúdie o súčasnom výtvarnom umení.
Od začiatku 90. rokov sa venuje takmer výlučne literárnej činnosti. Popri publikovaní nových kníh próz, tvorby pre deti, rozhlasových hier a televíznych scenárov, sa od polovice 90. rokov venuje tvorbe a prezentácie video performancií v domácich galériach a experimentálnych divadelných scénach, ako aj v zahraničí (Lux centre Londýn 1998, Centrum kultúry Lodž 1998, Balázs Béla Stúdió Budapešť 1999, Zamek Ujazdowski Varšava 1999, Medzinárodný festival ženské video Nový Sad 2000). Žije v Prešove.
Toxicity (singel)
Skladba je známa svojím dynamickým refrénom, agresívnymi vokálmi a význačnými bicími. V zozname 40 Greatest Metal Songs stanice VH1 sa skladba umiestnila na 40. mieste, pričom ju časopis Stylus Magazine označil za nu metalovú klasiku.
Humanities
Humanities (angl.) sú všeobecné učebné kurzy literatúry, jazyka, umenia, filozofie, náboženstva, dejepisu. Termín „humanities“ sa používa na odlíšenie od sociálnych vied.
Naši denní motýli
Kniha je v tvrdej väzbe, vyšla v počte 35 000 kusov, ako 2. vydanie. Vytlačil ju VKÚ. Má 231 strán textu, z ktorých je 79 farebných tabuliek, kde je zobrazených na každej z tabulí jeden až 6 druhov našich denných druhov motýľov. Kresby motýľov sú tiež podobne, ako v práci „Naši noční motýli“ pomerne vydarené a sú tu zobrazené takmer všetky naše vtedy známe druhy denných motýľov.
Aj táto malá kniha bola vydaná pre potreby mládeže ako informačná práca, ktorá slúži všetkým záujemcom na orientáciu v svete denných druhov motýľov. Pri niektorých, hlavne väčších druhoch, môže slúžiť aj ako určovacia príručka, hlavne pre začiatočníkov z radov mládeže.
Saint-Jean-de-Linières
Saint-Jean-de-Linières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vlajka Svätej Heleny
thumb|Vlajka Svätej Heleny
Vlajka Svätej Heleny – používa sa britská služobná vlajka (Blue Ensign) s novým znakom kolónie z roku 1985. Na ňom je v modrom poli na morských vlnách v spodnej časti čierna loď Indickej spoločnosti. Na zadnej časti lode veje biela vlajka s červeným krížom, vľavo sa z mora dvíhajú dva útesy v prirodzených farbách. V hornej časti štítu v žltom poli je zobrazený vták kulík.
Vlajka nie je používaná na všetkých ostrovoch Svätej Heleny. Tristan da Cunha, používa svoju vlastnú vlajku od októbra 2002 a ostrov Ascension používa vlajku Spojeného kráľovstva.
Jan Syrový
Armádny generál Jan Syrový (* 24. február 1888, Třebíč – † 17. október 1970, Praha) bol česko-slovenský dôstojník a veliteľ Česko-slovenských légií v Rusku a predseda česko-slovenskej vlády v období Mníchovskej dohody od 5. októbra do 30. novembra 1938.
Vojenská kariéra
Jan Syrový vyštudoval stavebný odbor na priemyslovej škole. Rok slúžil ako dobrovoľník v rakúsko-uhorskej armáde. V čase vypuknutia prvej svetovej vojny pracoval vo Varšave, kde sa prihlásil ako dobrovoľník do ruskej armády.
Hoci nastúpil ako bežný vojak, čoskoro dosiahol povýšenie na dôstojníka. Zúčastnil sa bitky pri Zborove, v ktorej prišiel o oko počas delostreleckej prípravy. Už v hodnosti generála absolvoval celú sibírsku anabázu česko-slovenských legionárov. V júni 1920 sa vrátil do Česko-Slovenska ako všetkými rešpektovaný národný hrdina.
Stal sa krajinským vojenským veliteľom, v roku 1925 potom náčelníkom hlavného armádneho štábu. Od roku 1933 zastával funkciu generálneho inšpektora česko-slovenskej brannej moci. Niekoľko mesiacov tiež zastával funkciu ministra národnej obrany.
Mníchovské udalosti a rozbitie Česko-Slovenska
22. septembra 1938, v čase silnejúceho tlaku nacistického Nemecka o rozbitie Česko-Slovenska bol Syrový povolaný na Pražský hrad, aby svojou autoritou upokojil zhromaždený dav, ktorý skandoval "dajte nám zbrane alebo Syrového." Syrový protestoval, ale vzhľadom na to, že Edvard Beneš vtedy spal, podarilo sa ho presvedčiť a pred dav vystúpil.
V ten istý deň, po odstúpení vlády Milana Hodžu i napriek výhradám, prijal miesto predsedu novej, úradníckej česko-slovenskej vlády. Sám hovoril, že poverenie prezidenta Beneša chápal ako rozkaz. Syrového vláda najprv vyhlásila mobilizáciu (23. septembra), no postupne ustupovala nátlaku Francúzska (neochotného plniť svoje záväzky vyplývajúce zo zmluvy o vojenskej pomoci) a Británie, ktoré viedli voči hitlerovskému Nemecku politiku appeasementu. Počas jeho predsedníctva došlo k podpísaniu a prijatiu Mníchovskej dohody a obsadeniu česko-slovenského pohraničia nemeckými silami na jej základe. Obranná stratégia prvej česko-slovenskej republiky založená na spolupráci so spojencami úplne zlyhala a vláda vedená Syrovým (v súlade s prezidentom Benešom) rozhodla napriek nesúhlasu obyvateľstva o odstúpení územia Nemecku. Po následnej rezignácii Edvarda Beneša na post prezidenta bol od 5. októbra 1938 úradujúcim prezidentom Česko-Slovenska.
V priebehu jeho predsedníctva bola prijatá Žilinská dohoda a Zákon o autonómii Slovenskej krajiny.
Vo funkcii predsedu vlády a úradujúceho prezidenta zotrval do 30. novembra 1938, keď bol Dr. Emil Hácha zvolený za druhorepublikového prezidenta a Rudolf Beran bol vymenovaný za predsedu vlády. V novej vláde bol Syrový ministrom národnej obrany.
Ako minister obrany sa Syrový podieľal na pokojnom obsadení zvyšku Česka nemeckou armádou v marci 1939. Na základe telefonátu prezidenta Háchu s predsedom vlády Beranom vydal okrem iného príkaz, aby nepriateľovi nebol kladený odpor a armáda sa nechala pokojne odzbrojiť. 15. marca 1939 sa na Pražskom hrade stretol s Adolfom Hitlerom. Ministrom obrany bol do 27. apríla 1939, keď sa stal predsedom protektorátnej vlády Alois Eliáš.
V čase nemeckej okupácie za tzv. protektorátu a počas druhej svetovej vojny sa Syrový žiadnym spôsobom politicky neangažoval, a to ani na strane odboja, ani kolaboráciou s okupantmi.
Po druhej svetovej vojne
Hoci sa počas okupácie Syrový neangažoval, bol hneď 14. mája 1945 zatknutý a odsúdený na dvadsať rokov za vlastizradu. Osudným sa mu stal predovšetkým rozkaz z marca 1939, hoci na jeho vydanie ho poveril najvyšší veliteľ – prezident Hácha. Za priťažujúcu okolnosť sa považovalo aj podanie ruky Adolfovi Hitlerovi pri jeho vstupe na Pražský hrad (čo bolo zaznamenané fotografiou).
Z väzenia bol prepustený po štrnástich rokoch na základe amnestie prezidenta Antonína Novotného v roku 1960. Svoje odsúdenie niesol veľmi ťažko a až do smrti ho považoval za nespravodlivé, pretože vo všetkých prípadoch nepopulárnych činov a rozhodnutí plnil ako vojak rozkazy nadriadených.
Syrový zomrel v Prahe vo veku 82 rokov 17. októbra 1970.
Walter Model
Walter Model (* 24. január 1891, Genthin – † 21. apríl 1945 pri Duisburgu, samovražda) bol nemecký generál a od roku 1944 poľný maršal v druhej svetovej vojne. Kvôli svojim vojenským výkonom bol známy pod prezývkou „Hitlerov hasič“.
Mladosť a raná kariéra
Narodil sa v meste Genthin neďaleko Magdeburgu v Sasku-Anhaltsku v rodine protestantských učiteľov. V roku 1909 skončil štúdium na humanitnom gymnáziu. Čoskoro vstúpil do armády na dôstojnícky kurz a v roku 1910 už získal hodnosť poručíka. Počas prvej svetovej vojny slúžil ako dôstojník pechoty. V roku 1915 získal Železný kríž 1. triedy. V roku 1917 dosiahol hodnosť kapitán a bol viackrát zranený. Vojnu ukončil ako veliteľ roty. Po vojne bol dôstojníkom Reichswehru a pracoval na viacerých štábnych postoch do septembra 1928 ako veliteľ roty 8. pešieho pluku. Neskôr pôsobil ako dôstojník štábu 3. divízie, bol povýšený do hodnosti majora. Po nástupe Adolfa Hitlera sa stal oddaným priaznivcom jeho myšlienok, vo vojenských otázkach mu však neváhal oponovať. Iní skôr videli Modela ako oportunistu, ktorý využíval priazeň nacistov. Poznal sa osobne s viacerými nacistickými pohlavármi ako bol Joseph Goebbels a Hermann Göring. Počas sudetskej krízy si ho všimol aj Hitler, po tom čo uskutočnil demonštračný útok na kópie československých opevnení. Jeho presvedčenie sa prejavilo neskôr počas vojny, keď si nechal prideliť pobočníka z Waffen-SS, čo žiadny iný generál Wehrmachtu nespravil, či ako prvý vyjadril vernosť Hitlerovi po atentáte 20. júla 1944. V roku 1938 dosiahol hodnosť generálmajor a bol menovaný za náčelníka štábu IV. armádneho zboru a o rok neskôr 16. armády.
Druhá svetová vojna
Na začiatku druhej svetovej vojny sa podieľal na Poľskej a Francúzskej kampani ako dôstojník štábov 16. armády, IV. armádneho zboru a napokon ako veliteľ 3. tankovej divízie. Vďaka svojim politickým názorom, ako aj úspechom na bojisku sa tešil Hitlerovej priazni. Bol veľmi obľúbený aj medzi vojakmi, napriek tomu, že medzi štábnymi dôstojníkmi, s ktorými pracoval bol pre svoju prísnosť veľmi nepopulárny. Počas operácie Barbarossa velil XLI. tankovému zboru, jeho jednotky sa pohybovali na hrote útoku na Moskvu a dostali sa do vzdialenosti necelých od sovietskeho hlavného mesta. V januári 1942 bol poverený velením 9. armády a vyznamenaný Dubovými ratolesťami k Železnému krížu. Jeho jednotky neskôr vybojovali sériu krvavých zrážok počas prvej a druhej bitky o Ržev, kde spôsobili útočiacej Červenej armáde ťažké straty. V týchto bojoch sa ukázal ako skvelý taktik a dobrý improvizátor dobre zvládajúci obranné boje. Jeho úspechy v obranných bojoch si Hitler veľmi cenil a nasadzoval ho všade tam, kde požadoval od jednotiek aby neustupovali, často na tých nejohrozenejších úsekoch frontu. I preto ho niekedy prezývali „Hitlerov hasič“.
Počas bitky pri Kursku viedol severné krídlo útočiacich nemeckých vojsk, bol však proti realizácii tejto operácie. Po tom, čo boli jeho vojská zastavené a v ťažkých bojoch prinútené ustúpiť, viedol ďalej ústupové boje, až do kým mu Hitler neumožnil ústup z mesta Oriol, keď jeho vojskám hrozilo obkľúčenie. V marci 1944 bol poverený velením skupiny armád Severná Ukrajina, kde nahradil Ericha von Mansteina, v marci bol povýšený do hodnosti poľného maršala. Neskôr velil skupine armád Narva, ktorá vznikla rozbitím armádnej skupiny Stred po operácii Bagration. Skupina armád Narva sa zapojila do bojov a prístupy k Baltskému moru, známych tiež ako bitka o predmostie na Narve a zacelila niekoľko sto kilometrov širokú medzeru v nemeckých líniách a nakoniec zastavil postup 1. bieloruského frontu Konstantina Rokossovského na predmestí Varšavy. Za jeho činnosť v tomto období bol na konci vojny sovietskou stranou obvinený z viacerých vojnových zločinov, je však pravdepodobné, že o ich realizácii nevedel. náhľad|vpravo|Model (vľavo) na divíznom veliteľstve s Heinzom Harmelom pri Arnheme V polovici augusta 1944 bol však Model prevelený na západný front aby nahradil vo funkcii veliteľa Skupiny armád B Günthera von Kluge a veliteľa celého západného bojiska Gerda von Rundsteda, ten však bol na Modelovu žiadosť začiatkom septembra povolaný späť. Nemecké vojská boli na tomto bojisku po skončení operácie Overlord a obkľúčení pri Falaise, v ešte horšej situácii, navyše čelili veľkej vzdušnej prevahe západných Spojencov. V tejto funkcii sa Model zúčastnil na likvidácii Spojeneckých výsadkov počas operácie Market Garden, ke pomocou 9. a 10. tankovej divízie SS znovu získal kontrolu nad oblasťou Nijmegenu a prakticky zlikvidoval britskú 1. výsadkovú divíziu. Neskôr čelil tlaku jednotiek 12. armádnej skupiny Omara Bradleyho v Hürtgenskom lese a oblasti mesta Aachen. Neskôr spolu s Rundstedtom oponovali Hitlerovmu nereálnemu plánu na ofenzívu v Ardenách, ktorá mala dosiahnuť Antverpy. Počas ofenzívy sa pokúšal spolu s ostatnými generálmi neúprosne postupovať ale neuspel a bol nútený ustúpiť za Rýn. Pozorujúc nezvratnú situáciu na frontoch pri obrane Porúria, po tom čo boli jeho jednotky obkľúčené, najprv rozpustil celú svoju skupinu armád B a neskôr spáchal pri Duisburgu 21. apríla 1945 samovraždu. Je pochovaný na nemeckom vojenskom cintoríne vo Vossenacku.
Strojnícka fakulta Žilinskej univerzity v Žiline
Strojnícka fakulta je jedna zo siedmich fakúlt Žilinskej univerzity v Žiline.
História
Vznikla 1. októbra 1953 ako jedna z fakúlt Vysokej školy železničnej v Prahe. V roku 1960 bola spolu s celou univerzitou presťahovaná do Žiliny. V rokoch 1960 - 1980 bola spojená s elektrotechnickom fakultou do Fakulty strojníckej a elektrotechnickej.
Sídlo
Strojnícka fakulta sídli v budovách AC, BA, BB, BC, BE, BJ a PP na univerzitnom kampuse Veľký diel.
Akademická obec
Dekanom fakulty je prof. Dr. Ing. Milan Sága
Na fakulte v súčasnosti pôsobí:
Vzdelávanie
Fakulta poskytuje vzdelanie v:
Kvalita štúdia
thumb|vpravo|200px|Pôvodné logo Strojníckej fakulty používané do unifikácie lôg univerzitných súčastí v roku 2015 thumb|Vľavo budova strojníckej a elektrotechnickej fakulty Podľa hodnotenia Akademickej rankingovej a ratingovej agentúry (ARRA) sa Strojnícka fakulta ŽU v Žiline umiestnila na 3. mieste spomedzi všetkých technických fakúlt na Slovensku a pravidelne obhajuje prvenstvo medzi všetkými strojníckymi fakultami.
Odorín
Odorín je obec na Slovensku v okrese Spišská Nová Ves, v Košickom kraji.
Polohopis
Obec sa nachádza v južnej časti Hornádskej kotliny v doline potoka Odorica. V nadmorskej výške 435 –
Názov
Vývin názvu obce
Nemecký názov: Dirn
Maďarský názov: Odorín, Szepesedelény
Starostovia obce
1990 – 1998 Jozef Džubák (KDH)
1998 – 2002 Mikuláš Živčák (KDH)
2002 – 2006 Mikuláš Živčák (ANO + KDH + SDKÚ) 2010 – 2014 Mikuláš Živčák (ANO + KDH + SDKÚ)
Obecné zastupiteľstvo
1990 – 1994 – 12 poslancov
1994 – 1998 – 12 poslancov (11 KDH, 1 HZDS)
1998 – 2002 – 12 poslancov (4 HZDS, 4 KDH, 4 SNS)
2002 – 2006 – 7 poslancov (5 KDH, 2 HZDS)
2010 – 2014 – poslancov
Obyvateľstvo
Zloženie obyvateľstva podľa náboženského vyznania (2001):
Zloženie obyvateľstva podľa národnosti (2001):
Zaujímavosti
V katastri obce se nachádza Národná prírodná pamiatka Markušovské steny. V nej sa nechádza osem metrov vysoký Markušovský skalný hríb.
Farský úrad
Duchovný správca: '''Mgr. Ľubomír Karkoška'''
Kaplán: '''ThDr. Ing. Martin Kakalej, PhD.'''
Beta
Beta môže byť:
Mustafa I.
Mustafa I. (osm. tur. مصطفى اول; * 1591, Manisa, Osmanská ríša – † 20. január 1639, Konštantínopol, Osmanská ríša) nazývaný Svätý Mustafa (Veli Mustafa) počas svojej druhej vlády a často nazývaný Blázon Mustafa (Deli Mustafa) modernými historikmi, bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 1617 - 1618 a 1622 - 1623. Bol synom sultána Mehmeda III. a jeho konkubíny Halime Sultán.
Mladosť
Mustafa sa narodil v paláci v Manise ako mladší brat sultána Ahmeda I. Jeho matkou bola Halime Sultán, abcházska konkubína.
Jedným z dôvodov, prečo Mustafa prežil bratovu vládu, bol vplyv Kösem Sultán (Ahmedova obľúbená konkubína), ktorá tým chcela chrániť svoje deti pred princom Osmanom, prvorodeným synom Ahmeda, ktorého splodil s inou konkubínou. Keby sa totiž Osman stal sultánom, chcel by zabiť svojich nevlastných bratov a Kösem (tento scenár sa neskôr stal skutočnosťou, keď v roku 1621 Osman II. zabil svojho brata Mehmeda). Avšak, zahraniční veľvyslanci potvrdili, že Ahmed mal svojho brata Mustafu veľmi rád.
Do smrti Ahmeda I. v roku 1617 žil Mustafa v starom paláci spoločne so svojou matkou Halime Sultán a babičkou Safiye Sultán.
Prvá vláda (1617 - 1618)
Ahmedova smrť spôsobila dilemu, ktorá doposiaľ v Osmanskej ríši nenastala. Mnoho princov bolo pripravených na sultanát a všetci žili v hlavnom paláci Topkapı. Dvorná rada vedená Šejk-ul-Islamom Esadem Efendim a Sofu Mehmedom Pašom (ktorý zastaval post veľkovezíra) rozhodla usadiť na trón Mustafu miesto Ahmedovho syna Osmana. Sofu Mehmed Paša argumentoval tým, že Osman je príliš mladý na vládu, bez toho, aby sa ohliadol na názor ľudí. Hlavný čierny eunuch Mustafa Aga upozorňoval, že Mustafa má problémy s mentalitou, ale jeho názor nebol braný v úvahu. Mustafova vláda odštartovala novú éru následníctva, ktorá platila až do zániku Osmanskej ríši. Po prvýkrát v histórii ríše usadol na trón brat miesto syna. Jeho matka Halime Sultán sa stala Válide sultán, tak ako tomu bolo zvykom a mala veľkú moc. Kvôli Mustafovej mentálnej zaostalosti často krát vystupovala riešila problémy miesto neho.
Dúfalo sa, že častý sociálny kontakt zlepší Mustafové psychické zdravie, ale jeho chovanie sa neustále zhoršovalo. Zhadzoval turbany svojim vezírom a ťahal ich za fúzy. Iní ho zase videli, ako hádže mince vtákom a rybám, ako by to bola potrava. Osmanský historik Peçevi napísal: ,,Táto situácia bola videná mnohými štátnikmi a obyvateľmi ríše. Všetci pochopili, že bol psychicky narušený."
Zosadenie
Mustafa nebol nikdy viac než len súčasť intríg paláci Topkapı. V roku 1618, po krátkej dobe vládnutia, bol zosadený svojim mladším synovcom, Osmanom II. a bol poslaný späť do starého paláca. Konflikt medzi janičiarmi a Osmanom II. mu však dal druhú šancu. Po povstaní janičiarov, vedúcom k zosadeniu a zavraždeniu Osmana II. v roku 1622, nastúpil Mustafa znovu na trón a vládol ďalší rok.
Údajná mentálna porucha
Podľa historika Baki Tezcana nie je dostatok dôkazov o tom, že mal Mustafa narušenú mentalitu, keď nastupoval na trón. Mustafa údajne veľakrát navštívil vojakov a námorné jednotky, skúmal rôzne druhy zbraní a aktívne sa zaujímal o muníciu, ktorú námorníctvo využívalo. Podľa barona de Sancy, francúzskeho veľvyslanca, chcel Mustafa viesť výpravu proti Safíjovcom a vtipkoval o prezimovaní v Konyi za týmto účelom.
Okrem toho, niektorí historici vysvetľujú politický prevrat inak a nezmieňujú Mustafovu neschopnosť. Baron de Sancy tvrdil, že šlo iba o konšpiráciu vytvorenú hlavným admirálom Ali Pašom a hlavným čiernym eunuchom Mustafom Agom, ktorí boli nahnevaní, že jeden obľúbený vezír bol zbavený funkcie po nástupe Mustafu. Rozhodol sa teda šíriť zvesti o zlom stave sultána, aby ho mohli dosadiť späť.
Druhá vláda (1622 - 1623)
Svoju vládu začal Mustafa tým, že nechal popraviť všetkých, ktorí stáli za vraždou sultána Osmana II. Hoca Ömer Efendi, vodca povstalcov, Süleyman Aga, vezír Dilaver Paša, Ahmed Paša, Baki Paša, Nasuh Aga a generál janičiarov Ali Aga, boli rozsekaný na kusy.
Prídomok Veli (svätý) bol užívaný behom tejto jeho vlády.
Jeho mentálne zdravie však bolo nekompromisné. Mustafa bol neustále kontrolovaný svojou matkou a zaťom Kara Davudom Pašom. Veril tomu, že Osman II. stále žije a nechal ho hľadať po celom paláci. Sám klepal na dvere a plakal, keď svojho synovca nemohol nikde nájsť. Ako vládca bol v podstate len hračkou ten, kto vládol ríši, bola de facto jeho matka Halime Sultán.
Zosadenie a posledné roky života
Politická nestabilita vyústila v konflikt medzi janičiarmi a kavaliermi, následne potom povstaním, ktoré začalo, keď sa Abaza Mehmed Paša rozhodol zbrojiť proti Istanbulu, aby bola pomstená smrť Osmana II. Vláda sa snažila ukončiť konflikt popravením Kara Davuda Pašu, ale Abaza Mehmed Paša stále pokračoval v bojoch. Duchovný a nový veľkovezír Kara Ali Paša prehovárali Mustafovu matku, aby pristúpila na zosadenie jej syna. Na ponuku pristúpila, ale s podmienkou, že jej syn zostane nažive.
Jedenásťročný Murad IV., syn Ahmeda I. a Kösem, bol menovaný sultánom v septembri 1623. Vďaka ústupu Halime Sultán bolo dodržané slovo a Mustafa bol ušetrený poprave. Spoločne s ňou odišiel späť do starého paláca.
Smrť
Zomrel v starom paláci dňa 20. januára 1639 a bol pochovaný na nádvorí Hagia Sophia.
1302 Werra
1302 Werra je planétka s priemerom 101 km, ktorú objavil Karl Wilhelm Reinmuth 28. septembra 1924.
Globálny geopark UNESCO
thumb|Mapa sveta s globálnymi geoparkami
Globálne geoparky UNESCO (UNESCO Global Geoparks) je sieť území medzinárodného geologického významu, ktorá bola ustanovená v roku 1998 pod patronáciou UNESCO s cieľom ochraňovať geologické dedičstvo planéty Zem a prispievať k dlhodobo udržateľnému rozvoju dotknutých oblastí. Jednotlivé geoparky začali do siete pridávať počiatkom 21. storočia, v súčasnej dobe existuje 120 globálnych geoparkov v 33 krajinách. Jedným z týchto geoparkov je napríklad i Český raj.
Orcet
Orcet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Shejbal
Prvý reprezentačný zápas odohral proti Švajčiarsku v roku 2007. Bol v nominácii aj pre Majstrovstvá Európy 2008 a takisto aj v slovenskom tíme pre Majstrovstvá sveta 2009.
Marilyn Manson (skupina)
Marilyn Manson je americká industriálna metalová skupina z Fort Lauderdale na Floride. V roku 1989 ju založil spevák Brian Hugh Warner (Marilyn Manson) a gitarista Scott Putesky (Daisy Berkowitz) pod názvom Marilyn Manson & the Spooky Kids. Neskôr bol názov skupiny skrátený na Marilyn Manson. Ich názov demonštruje prelínanie dobra a zla kombinovaním dvoch mien – Marilyn (Marilyn Monroe) bola slávna americká herečka a Manson (Charles Manson) bol niekoľkonásobný (masový) vrah.
Členovia skupiny
Súčasná zostava
Bývalí členovia
Mezholezy (okres Domažlice, predtým okres Horšovský Týn)
Mezholezy sú obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 146 obyvateľov, z toho 77 mužov a 69 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 39,0 roka, ženy 43,4 roka).
Naše motýle
Naše motýle - malá, populárne-naučná kniha o viacerých denných i nočných motýľoch. Autormi knihy sú Iľja Okáli a Ján Švec, ktorý prácu ilustroval. Kniha vyšla v roku 1977 ako 4160. publikácia slovenského vydavateľstva kníh pre mládež "Mladé letá", n. p. Bratislava v edícii "Atlásky".
Kniha je v tvrdej väzbe, vyšla v počte 25000 kusov, ako 1. vydanie. Vytlačili ju Tlačiarne SNP, n. p. Martin. Kniha je nestránkovaná, má 107 farebných tabuliek, kde je zobrazených množstvo známych druhov denných i nočných motýľov. V texte je tiež veľa čb i farebných obrázkov. Aj táto kniha bola vydaná pre potreby mládeže ako informačná práca, ktorá slúži všetkým záujemcom na orientáciu v svete denných i nočných druhov motýľov. Pri niektorých druhoch môže slúžiť aj ako určovacia príručka. Inak je to menšia kniha pre začiatočníkov, hlavne z radov mládeže.
Międzybórz
Międzybórz je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat oleśnicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 2374 obyvateľov (30. 6. 2007).
Michael Aizenman
Michael Aizenman (* 28. august 1945, Nižnij Tagil, Rusko, vtedy Sovietsky zväz) je izraelsko-americký fyzik a matematik pracujúci na Princetonskej univerzite. Zaoberá sa predovšetkým matematickou fyzikou, štatistickou mechanikou, funkcionálnou analýzou a teóriou pravdepodobnosti. V roku 1990 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
Saint-Jean-des-Mauvrets
Saint-Jean-des-Mauvrets je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Fedor Malík
Prof. Ing. Fedor Malík, DrSc. (* 1945, Modra) je slovenský enológ, vinár, pedagóg, chemik a spisovateľ. Precestoval za spoznávaním vína mnohé štáty sveta. .
Saint-Jean-des-Mauvrets
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojenská hudba Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Vojenská hudba Ozbrojených síl Slovenskej republiky je „organizačným prvkom Veliteľstva posádky Bratislava a je určená svojou hudobnou produkciou k zabezpečeniu vojenských ceremoniálov, pietnych aktov, slávnostných nástupov, vojenských prísah, vojenských pohrebov, slávnostných podujatí a iných reprezentačných akcií v rezorte obrany.“ Vojenská hudba OS SR je od 1. júla 2009 zaradená do Veliteľstva posádky Bratislava, ktoré bolo súčasťou Síl výcviku a podpory Ozbrojených síl Slovenskej republiky. K 1. júlu 2014 bolo Veliteľstvo posádky Bratislava prevelené do priamej podradenosti Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Veliteľom je od 1. júla 2019 npor. Jozef Hepner.
Bouvellemont
Bouvellemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 96 obyvateľov (2009).
Naše chrobáky
Naše chrobáky je malá, populárno-náučná kniha o slovenských chrobákoch. Autormi knihy sú Iľja Okáli a Ján Švec, ktorý túto prácu ilustroval. Kniha vyšla v roku 1973 ako 3196. publikácia slovenského vydavateľstva kníh pre mládež "Mladé letá", n. p. Bratislava v edícii "Atlásky".
Kniha je v tvrdej väzbe, vyšla v počte 12000 kusov, ako 1. vydanie. Vytlačili ju Tlačiarne SNP, n. p. Martin. Kniha je nestránkovaná, má 62 farebných tabuliek, kde je zobrazených množstvo známych druhov slovenských chrobákov. V texte je tiež viacero čiernobielych i farebných obrázkov. Aj táto kniha bola vydaná pre potreby mládeže ako informačná práca, ktorá slúži všetkým záujemcom na orientáciu vo svete chrobákov. Pri niektorých druhoch môže kniha slúžiť aj ako určovacia príručka pre začiatočníkov - hlavne z radov mládeže.
Mária Jozefa Saská (1731 – 1767)
Mária Jozefa Karolina Saská (* 4. november 1731, Drážďany, Nemecko – † 13. marec 1767, Versailles, Francúzsko) bola rodom saská princezná a sobášom dauphiné Francúzska (manželka následníka trónu).
Jerrold Eldon Marsden
Jerrold Eldon Marsden (* 17. august 1942, Ocean Falls, Kanada - † 21. september 2010, Pasadena, Kalifornia, USA) bol kanadský matematik pôsobiaci ako profesor na Kalifornskom technologickom inštitúte. Bol uznávaným odborníkom v oblasti matematickej a teoretickej klasickej mechaniky. Položil tiež základy symplektickej topológie. V roku 1990 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
Mária Jozefa Saská (1731 – 1767)
Mladosť
Narodila sa ako ôsme dieťa (štvrtá dcéra) z pätnástich potomkov saského a poľského kráľa Augusta Fridricha II. a jeho manželky Márie Jozefy Habsburskej (dcéry cisára Jozefa I.) Jej staršia sestra Mária Amália sa vydala za infanta Carlosa, budúceho španielskeho kráľa Karola III. Druhá sestra Maria Margareta zomrela v mladosti, ďalšia staršia sestra Mária Anna Žofia sa stala bavorskou kurfirstkou. Mladšie sestry Maria Christina a Maria Elisabeth sa stali opátkami.
Manželstvo
9. februára 1747 sa vo Versailles vydala za francúzskeho dauphina Ľudovíta Ferdinanda. Bolo to už druhé následníkovo manželstvo, jeho prvou manželkou bola španielska infantka Mária Terézia Bourbonská, ktoré zomrela pri pôrode ich jedinej dcéry; tá v dvoch rokoch zomrela tiež. Plán na manželstvo medzi Máriou Jozefou a Ľudovítom Ferdinandom vzišiel od strýka nevesty, Mórica Saského a podporila ho metresa ženíchovho otca, Madame de Pompadour. Aj Ľudovít XV. s návrhom súhlasil – považoval ho za výhodný pre Francúzsko. Francúzsko a Sasko totiž boli nepriateľskými krajinami v nedávnej vojne o rakúske dedičstvo, takže sobáš medzi následníkom francúzskeho trónu a saskou princeznou by mohol viesť k vzniku spojenectva medzi oboma štátmi. Problém však spočíval v tom, že starý otec Márie Jozefy August II. Silný zbavil poľského trónu Stanislava I. Leszczyńského, otca kráľovnej Márie Leszczyńskej a sobáš následníka trónu, jej syna, s Augustovou vnučkou mohol znamenať hlbokú urážku ľuďom milovanej kráľovnej. Bez ohľadu na tieto konzekvencie však k sobášu nakoniec došlo; ženíchovi bolo 18 a neveste 15 rokov. Hoci sa opäť oženil, oplakával Ľudovít Ferdinand stále svoju prvú manželku. Mária Jozefa, obdarená citlivou dušou, trpezlivosťou aj bystrým intelektom, dokázala postupne získať srdce svojho manžela. Rovnako ako on bola hlboko nábožensky založená, vysoko morálna, čo ju zblížilo aj s jej svokrou; manželia sa neradi zúčastovali spoločenských udalostí a zábav, organizovaných prostopašným kráľovským dvorom, ale dávali prednosť tichým večerom, besedám, čítaniu, modlitbám, alebo návštevám oranžérie.
Sobáš priviedol Máriu Jozefu na dvor ovládaný Madame Pompadour, kráľovou favoritkou, pôvodcom jej manželstva. Nová dauphine musela udržiavať dobré vzťahy s Madame Pompadour i s kráľom, zároveň však musela brať do úvahy nenávisť, ktorú maal jej manžel k milenke svojho otca. Prišla teda do rodiny rozpoltenej animozitami a napätými vzťahmi: kráľ a jeho manželka žili už oddelene; zbožná Mária Leszczyńská žila v ústraní; jej dcéry nepripúšťali kritiku svojho otca a Dauphin, ľpiaci z celého srdca na svojej matke aj sestrách, si s otcom nerozumel. Napriek tomu nakoniec dokázala vytvoriť so svojím manželom pevný vzťah a prispela k zblíženiu kráľa so svojím synom. Ľudovít XV. svoju nevestu obdivoval a mal k nej veľkú dôveru. Na dvore svojho svokra tak bola Mária Jozefa vplyvnou osobou a snovala rôzne intrigy s členmi francúzskej kráľovskej rodiny, s tzv. "Mesdames Tantes (pani tetami)" – kráľovými dcérami Madame Adelaide, Madame Viktóriou a Madame Žofiou. Bola vynikajúcou klávesistkou obdivovanou súdobými skladateľmi.
Narodenie prvej dcéry znamenalo pre rodičov veľkú radosť, hoci kráľ bol rozladený, že sa nenarodil chlapec. O rok neskôr prišiel na svet dlho očakávaný syn, Ľudovít Xavier. Chlapec bol Máriinou najväčšou radosťou – bola na neho veľmi hrdá, zahŕňala ho všetkou svoju materskou láskou a nedokázala zakryť to, že ho preferuje medzi všetkými svojimi deťmi; tým veľmi trpel jej ďalší syn Ľudovít August (budúci kráľ Ľudovít XVI.). V deviatich rokoch však malý princ spadol z koňa a zlomil si nohu; zranenia sa síce zahojili, ale chlapec odvtedy kríval. V predjarí roka 1761 sa na nohe objavil opuch či nádor, ktorý sa rozšíril po celej končatine; princa operovali, napriek tomu však v marci 1761 zomrel. Smrť najstaršieho syna bola pre ňu veľkou ranou s ktorou sa napriek tomu dokázala vyrovnať vďaka svojej hlbokej viere. Nezostalo však len pri tejto tragickej udalosti: Sasko, jej rodnú krajinu, napadlo Prusko a 20. decembra roka 1765 zomrel Ľudovít Ferdinand.
Máriu Jozefu manželova smrť veľmi zasiahla. Aby pomohol prekonať smútok, dovolil jej kráľ zmeniť apartmány; z miestností, kde bývala s manželom, sa presťahovala do komnát, ktoré predtým obývala v roku 1764 zosnulá Madame de Pompadour. Tam kráľ navštevoval svoju nevestu častejšie ako pred smrťou Ľudovíta Ferdinanda a preberal s ňou plánované manželstvo jej najstaršieho žijúceho syna Ľudovíta Augusta srakúskou arcivojvodkyňou Máriou Antóniou. Nedlho po manželovej smrti začala chorľavieť; dostala rovnako ako jej manžel tuberkulózu a zomrela sotva rok a pol po ňom. Pochovaná bola v kráľovskej krypte v bazilike Saint-Denis, mieste posledného odpočinku francúzskych kráľov.
Deti
Mária Jozefa porodila 13 detí:
Akumulácia kapitálu
Akumulácia kapitálu je hromadenie kapitálu, teda pridávanie ďalšieho kapitálu k už existujúcemu kapitálu.
Pojem sa používa v ekonómii buď všeobecne (hromadenie toho, čo označujeme ako „kapitál“), alebo s rôznymi ideologickými podtextami. Pre neoklasických a keynesovských a vlastne všetkých moderných autorov je akumulácia kapitálu jednoducho akumulácia výrobných prostriedkov, ktorá je výsledkom postupných investícií. Ide teda o akési „technické“ videnie pojmu. Pre teoretikov ľudského kapitálu zahŕňa akumulácia kapitálu aj akumuláciu výdavkov na zdravie a čas. Najčastejšie pojmom operujú marxisti a marxistickí historiografi: pre nich je akumulácia kapitálu rast kapitálu nad hranicu jeho prostej reprodukcie a amortizácie a je to hlavná tendencia výroby v kapitalizme.
Vzduch
thumb|Percentuálne zloženie vzduchu v [[Zem|Zemskej atmosfére.]] Vzduch je názov zmesi plynov v atmosfére Zeme. Stlačený vzduch v tlakových nádobách sa používa ako dýchací plyn. Čistý vzduch je rovnorodá zmes. Zem obklopuje asi 100 kilometrov vysoká vrstva vzduchu. Prírodný vzduch (z atmosféry) obsahuje takmer vždy aj vodné pary. Nazýva sa preto aj vlhký vzduch. Množstvo vodnej pary vo vzduchu určuje vlhkosť vzduchu. Vzduch ktorý neobsahuje žiadnu vodnú paru sa nazýva suchý vzduch, toto môže byť napríklad technicky pripravený vzduch.
Zloženie
Obsahuje stopové množstvá nasledovných látok:
Brémski muzikanti
Brémski muzikanti môže byť:
Vzduch
Vlastnosti suchého vzduchu
Fyzikálne vlastnosti vzduchu pri 0 °C a 101 325 Pa
Vzduch a filozofia
Anaximandros tvrdil, že sa látka plodiaca od večnosti teplo a chlad pri vzniku tohto sveta oddelila a že z nej okolo vzduchu, ktorý obklopuje zem, vyrástla akási ohnivá guľa ako kôra okolo stromu. Keď sa potom táto guľa roztrhla a rozdelila do rozličných kruhovitých pásov, vznikli slnko, mesiac a hviezdy.
1303 Luthera
1303 Luthera je planétka s priemerom 88 km, ktorú objavil nemecký astronóm Friedrich Karl Arnold Schwassmann 16. marca 1928. Je pomenovaná po nemeckom astronómovi Robertovi Lutherovi.