cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 1999
Priamy postup
Priamo z Európy postúpili hostiteľská krajina, víťaz MS 1997 a 6 najlepších družstiev z ME 1998:
Fayet-Ronaye
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Franz Schubert
Franz Peter Schubert (* 31. január 1797, Viedeň, Rakúsko – † 19. november 1828, Viedeň) bol rakúsky hudobný skladateľ obdobia raného romantizmu. Jeho najväčší význam spočíva v piesňovej a komornej tvorbe. Mal mimoriadnu schopnosť vystihnúť lyrické a romantické nálady a veľký melodický talent; Franz Liszt o ňom hovoril ako o „najpoetickejšom zo všetkých hudobníkov“.
Mladosť
thumb|left|Schubertov rodný dom vo Viedni Narodil sa v chudobnej učiteľskej rodine ako trináste dieťa zo šestnástich detí. Desať z jeho súrodencov však zomrelo ešte pred dovŕšením prvého roku života. Pôvod jeho otca, Franza Theodora Schuberta a matky Elisabeth, rodenej Vietzovej, siaha na územie Česka (na Moravu a do Sliezska): otec pochádzal z roľníckej rodiny z okolia Hanušovíc na Šumpersku, zatiaľ čo matka prišla do Viedne zo Zlatých Hôr neďaleko Jeseníka.
V roku 1808 sa mladý Franz pre svoj výborný hlas stal študentom cisárskeho konviktu a zároveň členom chlapčenského zboru dvornej kaplnky. V konvikte si prehĺbil svoje zatiaľ skôr len domácke hudobné vzdelanie aj lekciami u známeho skladateľa Salieriho. Okrem toho nadviazal niektoré zo svojich celoživotných priateľstiev so spolužiakmi, ktoré mu potom boli oporou po celý život. Svoju prvú kompozíciu, klavírnu fantáziu, tu zložil v apríli 1810 a školu ukončil v roku 1813 s čerstvo dopísanou symfóniou (D 82).
Schubert zanechal konvikt predčasne, pravdepodobne kvôli neúspechom v matematike a latinčine, aby sa vyhol vojenskej službe, nastúpil ako pomocný učiteľ u svojho otca. Túto službu vykonával s nechuťou a neveľkým úspechom, zato sa intenzívne venoval komponovaniu. Z jeho dvoch učiteľských rokov pochádza napríklad prvá dokončená opera Des Teufels Lustschloss (D 84) a prvá omša (F dur, D 105). V tom čase už niektoré kompozície sedemnásťročného mládenca dosahujú majstrovskú úroveň a objavuje sa na pódiách koncertných siení dodnes.
Dospelosť
Jedinou významnejšou výnimkou, kedy si Schubert našiel zamestnanie, bol rok 1818, kedy ho angažoval gróf Johann Esterházy ako učiteľa hudby na svojom panstve v obci Želiezovce na území dnešného Slovenska (vtedy sa obec volala Zselíz). Vieme, že sa tu zamiloval do svojej žiačky komtesy Caroliny, pravdepodobne rovnako beznádejne ako boli beznádejné aj jeho ostatné milostné túžby.
Aj keď bol Schubert mimoriadne talentovaný a usilovný skladateľ – zoznam jeho diel obsahuje takmer tisíc položiek – nedostalo sa mu počas života príliš veľkého umeleckého ohlasu. Príčin bol pravdepodobne celý rad, od jeho nepraktickej bohémskosti a neochoty samostatne koncertovať až po zdráhanie vydavateľov publikovať s neistým komerčným úspechom diela pomerne neznámeho mladého umelca.
Jeho vrcholné skladateľské obdobie môžeme datovať zhruba od roku 1820, kedy tvoril nedokončené veľkonočné oratórium Lazar (D 689) a klavírnu fantáziu Pútnik (D 760). Rokom 1821 tiež začala tradícia slávnych schubertiád, hudobných večierkov okruhu Schubertových priateľov, na ktorých sa hrali a spievali skladateľove diela.
Onedlho však aj jeho život dostal tragický rozmer: Ľahkomyseľný Schubert sa pod vplyvom niektorých priateľov začal oddávať až príliš bohémskemu hýreniu a niekedy začiatkom roku 1823 sa nakazil syfilisom, v tom čase prakticky neliečiteľnou pohlavnou chorobou. Jeho zdravie sa potom s niekoľkými výkyvmi postupne zhoršovalo a pokračujúca choroba sa stále viac premietala do jeho života a tvorby.
Medzi ďalšie vrcholné diela môžeme počítať siedmu symfóniu b moll Nedokončenú (D 759), ktorú začal komponovať roku 1822, cyklus piesní Krásna mlynárka (D 795) z roku 1823 a Zimná cesta (D 911) z roku 1827, sláčikový kvartet č. 14 d moll (D 810) Smrť a dievča (vznikal v rokoch 1824–1826) alebo Nemeckú omšu As dur z roku 1826 (D 872).
Franz Schubert zomrel zoslabnutý chronickým ochorením v dome svojho brata Ferdinanda. Bezprostrednou príčinou smrti mohla byť tyfoidná horúčka alebo otrava ortuťou, ktorá sa vtedy podávala ako liek syfilitikom. Podľa jeho želania ho pochovali neďaleko hrobu jeho celoživotného vzoru Ludwiga van Beethovena na währingenskom cintoríne. Koncom 19. storočia boli potom hroby oboch hudobných géniov prenesené na viedenský Ústredný cintorín.
Dielo
Franz Schubert za sebou zanechal rozsiahle dielo, z ktorého len pomerne malá časť bola vydaná počas jeho života tlačou s prideleným opusovým číslom. Prvé súhrnné vydanie celej Schubertovej hudobnej pozostalosti vydalo vydavateľstvo Breitkopf und Härtel až roku 1884. Pre katalogizáciu sa preto používa zoznam, ktorý vypracoval hudobný vedec Otto Erich Deutsch (1883–1967) a jeho prvú verziu uverejnil pod titulom Franz Schubert – Thematic Catalogue of all his works in chronological order roku 1951. Diela sa podľa Deutschovho zoznamu uvádzajú písmenom D a číslom v katalógu.
Komorná hudba
Druhou kľúčovou oblasťou Schubertovho pôsobenia je komorná hudba, predovšetkým klavírne kompozície. Schubert zložil ozajstnú záplavu klavírnych diel, z ktorých mnohé boli len príležitostnými tanečnými skladbičkami, ale práve tu nájdeme aj niektoré z najhlbších a najpremyslenejších Schubertových kompozícií. V oblasti komornej tvorby stojí za vypočutie napríklad:
Iné kompozície
V oblasti orchestrálnej a javiskovej tvorby bol Schubert ako vtedy neveľmi známy skladateľ vo veľkej nevýhode. Navyše mnohé z týchto diel boli prakticky už vo chvíli zrodu zabité podradnými libretami, na ktoré Schubert komponoval. Aj tu však nájdeme mimoriadne kompozície, ako sú napriklad:
Thorrenc
Thorrenc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Thorrenc má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Thorrenc má 236 obyvateľov (2009).
Vodice (okres Tábor)
Vodice je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 177 obyvateľov, z toho 92 mužov a 85 žien, pričom priemerný vek v obci bol 51,3 roka (muži 48,7 roka, ženy 54,2 roka).
Bacilová červienka
Bacilová červienka (iné názvy: bacilárna/bakteriálna červienka, bacilová/bacilárna/bakteriálna dyzentéria, bacilová/bacilárna/bakteriálna úplavica, šigelóza, červienka, dyzentéria, úplavica) je črevná bakteriálna infekcia vyvolaná gramnegatívnymi nepohyblivými tyčinkami z rodu Shigella. Rod sa delí na štyri podskupiny, ktoré sú vyvolávateľom jednotlivých typov šigelózy.
Patogenéza
Hlavným vyvolávateľom klinických príznakov je enterotoxín, ktorý produkujú najmä šigely skupiny A a ich prienik do vnútra buniek sliznice hrubého čreva. Tu sa množia, spôsobujú následne zánik bunky, vznik nekrózy a krvácajúcich vredov. Infekcia touto skupinou má i najzávažnejší klinický priebeh. Infekcia je obmedzená na črevo, šigely takmer nikdy neprenikajú do krvného obehu.
Diagnostika
Choroba sa diagnostikuje kultivačne zo stolice (dôkazom prítomnosti šigely vo vzorke). Možný je vznik bacilonosičstva, ktoré treba po preliečení vylúčiť.
Liečba
Je cielená na likvidáciu pôvodcu - podávajú sa antibiotiká: ampicilín, tetracyklín a sulfonamidy, prípadne ich deriváty. Pribúdajú však rezistentné kmene. Veľmi dôležitá je symptomatická liečba, najmä doplňovanie tekutín a elektrolytov, ktoré sa strácajú pri ťažkých hnačkách.
Ozdínsky potok
Ozdínsky potok je potok na hornom Poiplí, v centrálnej časti okresu Poltár. Je to ľavostranný prítok Bystrického potoka, meria 5,2 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Stolických vrchoch, v podcelku Málinské vrchy, na juhovýchodnom svahu Troch chotárov (834,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 675 m n. m., v blízkosti osady Šutová Jama. Tečie prevažne juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok zo Suchej doliny a vstupuje do Revúckej vrchoviny, do podcelku Cinobanské predhorie. Na dolnom toku preteká obcou Ozdín a južne od nej ústi v nadmorskej výške okolo 282 m n. m. do Bystrického potoka.
Filoméla
Filoméla môže byť v gréckej mytológii:
1152 Pawona
1152 Pawona je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil K. Reinmuth 8. januára 1930.
Židlovský potok
Židlovský potok je potok v Gemeri, v západnej časti okresu Rožňava. Je to ľavostranný prítok Zlatného potoka, meria 4,3 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Stolických vrchoch, v podcelku Stolica, na juhovýchodnom svahu Príslopu (1 161,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 900 m n. m. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, zľava priberá prítok spod Bielej skaly (857,4 m n. m.) a pokračuje severojužným smerom. Následne vstupuje do Revúckej vrchoviny, do podcelku Hrádok, preteká Zlatnou dolinou, vytvára oblúk ohnutý na východ a z ľavej strany priberá prítok juhozápadného svahu Hriadok (756,3 m n. m.). Pokračuje popri intraviláne obce Slavošovce a severozápadne od jej centra sa v nadmorskej výške cca 429 m n. m. do Zlatného potoka.
Zoznam planétok 84001 – 84250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Félix Ziem
Félix-Francois Georges Philibert Ziem (* 26. február 1821, Beaune, Francúzsko† 10. november 1911, Paríž) bol francúzsky maliar barbizonskej školy.
Životopis
Ziemova matka bola z Burgundska, otec bol Chorvát. Vyštudoval architektúru v Dijone a pracoval nejaký čas ako architekt. V rokoch 1845 až 1848 podnikol niekoľko študijných ciest po Taliansku a začal sa venovať prevažne maliarstvu. Inšpiráciu pre svoje diela čerpal z pobytov v Benátkach. Maľoval zátišia, portréty, krajiny i akvarely. Na parížskom Salóne vystavoval po prvé v roku 1849. Cestoval po Európe a v roku 1860 sa usídlil na Montmartri.
V roku 1857 bol menovaný rytierom Čestnej légie a v roku 1901 sa stal oficiálnym maliarom francúzskeho námorníctva.
Je pochovaný na parížskom cintoríne Père Lachaise.
Zadní Střítež
Zadní Střítež je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 32 obyvateľov, z toho 10 mužov a 22 žien, pričom priemerný vek v obci bol 52,6 roka (muži 52,5 roka, ženy 52,6 roka).
Avonmore
Avonmore je rieka vo východnom Írsku. Je to ľavostranná zdrojnica rieky Avoca spoločne s riekou Avonbeg. Meria a tečie územím grófstva Wicklow.
Vzniká sútokom horských tokov Cloghoge a Inchavore, ktoré sa vlievajú do jazera Lough Dan. Západne od obce Roundwood už vyteká z jazera rieka Avonmore, tečie juhovýchodným smerom k osade Ballinacorbeg, odtiaľ do oblasti Glebe na juh a potom k obci Laragh na juhozápad. Tu najprv priberá sprava Glenmacnass, prechodne sa stáča na juh a opäť sprava priberá Glendasan. Odtiaľ pokračuje juhovýchodným smerom, priberá pravostrannú Derrybawn River a pod osadou Clara mení smer toku na juh. Na dolnom toku preteká mestom Rathdrum, následne preteká okrajom prírodného parku Avondale Forest Park, napokon sa v mieste zvanom Meeting of the Waters spája s vodami rieky Avonbeg a ďalej už tečú pod názvom Avoca.
Petrovce (okres Vranov nad Topľou)
Petrovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec leží na severnej strane Slanských hôr. Obec vznikla v 30. rokoch 14. storočia. Založená bola vtedajšími usadlíkmi na čele so šoltýsom Petrom podľa zákupného práva.
História
V roku 1944 si nad obcou zriadili svoju základňu partizáni z partizánskej skupiny Čapajev, Pri obci vzniklo aj partizánskej letisko. 7. septembra 1944 bola obec Nemcami vypálená.
Občianska vybavenosť
V obci sa nachádza moderný evanjelický kostol z rokov 1994-1997.
Kláštor Aulne
thumb|Ruiny Aulne
České národné lakrosové družstvo mužov
České národné lakrosové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Česko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou únie Česká lakrosová unie. Jeho najvýraznejším úspechom je 9. miesto na majstrovstvách sveta či 3-násobné strieborné umiestnenie na majstrovstvách Európy. V roku 2016 ho ako hlavný tréner viedol Američan Bill Kaden.
História
Svoje prvé reprezentačné zápasy odohralo v roku 1994, na neoficiálnom turnaji First Division Majstrovstiev sveta 1994 v Manchestri. O rok neskôr sa predstavilo na prvých majstrovstvách Európy, na ktorých sa zúčastňuje pravidelne. V roku 2012 viedol družstvo ako hlavný tréner Jan Barák. Pod jeho vedením dosiahlo družstvo na ME 2012 najhorší výsledok v histórii českého lakrosu na európskych šampionátoch.
Kláštor Aulne
Kláštor Aulne bol stredoveký kláštor neďaleko belgického mesta Thuin v Hennegavsku.
Pôvodne benediktínska fundácia z roku 657 bola v 12. storočí zmenená na fundáciu cisterciánsku. Materským kláštorom bol francúzsky kláštor Clairvaux.
Zanikol v roku 1794 za revolúcie.
La Chapelle-du-Genêt
La Chapelle-du-Genêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Príroda (časopis)
Príroda bol časopis, ktorý vydávala Matica slovenská v Martine v rokoch 1946 až 1950. Vychádzal vo formáte A4. V časopise boli publikované články, ktoré boli antropologického, botanického, entomologického, mykologického, poľovníckeho, ale aj iného zamerania. V niektorých číslach boli i biografické údaje o prírodovedcoch. Publikovali tu amatérski, ale i vysoko erudovaní profesionálni prírodovedci zo Slovenska i iných krajín. Časopis bol doplnený mnohými čierno-bielymi obrázkami. V období rokov po druhej svetovej vojne vyplnil v tom čase na Slovensku medzeru v prírodovedne zameraných časopisoch.
Svoje články tu uvádzali takí odborníci, ako napr.: Prof. Dr. Dimitrij Andrusov, Prof. Dr. Jozef Augusta, Ján Martin Novacký, Prof. MUDr. Jozef Florián Babor, Anton Emil Smutný, Vojtech Drexler, Jozef Staněk, MUDr. Ján Ilavský, RNDr. Ján Gulička, Prof. Dr. Rudolf Lukáč, Prof. Dr. Oskár Ferianc, František Jozef Turček, prof. Andrej Reiprich, JUDr. Valerián Depta, Dr. Karol Domin, Milan Šimák, Ladislav Korbel a mnohí iní.
Časopis redigovali RNDr. Ivan Zmoray, RNDr. Ján Futák, RNDr. Rudolf Lukáč a RNDr. Ján Martin Novacký.
Bystrický potok (prítok Ipľa)
Bystrický potok je potok na hornom Poiplí, v centrálnej časti okresu Poltár. Je to pravostranný prítok Ipľa, meria 4,8 km a je tokom III. rádu.
Preteká Revúckou vrchovinou, podcelkom Cinobanské predhorie, kde pramení na severovýchodnom svahu Starých Turíc (550,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 460 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom územím s prejavmi eróznej činnosti zrážkovej vody na oboch brehoch (výmole), ďalej sa stáča a pokračuje na východ. Zľava priberá Ozdínsky potok a severoseverovýchodným smerom preteká cez Bystričku. Potom sa stáča na východoseverovýchod a pri samote Bystrický mlyn priberá ľavostranný prítok. Východne od Ozdína ústi v nadmorskej výške okolo 253 m n. m. do Ipľa.
Zlatný potok (prítok Štítnika)
Zlatný potok je potok v Gemeri, v západnej časti okresu Rožňava. Je to ľavostranný prítok Štítnika, meria a je tokom V. rádu.
Potok tečie v Revúckej vrchovine, v podcelku Hrádok. Pramení na južnom úpätí Pavlovej hory v nadmorskej výške približne  Sprvu tečie severojužným smerom, z pravej strany priberá krátky prítok prameniaci východne od kóty, zľava prítok z juhovýchodného úpätia Pavlovej hory  a preteká okrajom obce Slavošovce, popri areáli slavošovských papierní. Stáča sa juhovýchodným smerom, na území obce priberá v nadmorskej výške cca ľavostranný Židlovský potok a pokračuje cez intravilán. Napokon sa stáča na juh, podteká cestu III. triedy Ochtiná – Čierna Lehota a južne od centra obce ústi v nadmorskej výške cca do Štítnika.
Boudica
thumb|Boudica Boudicca alebo Boadicea bola manželka icenského kráľa Prasutaga.
Po jeho smrti (59 alebo 60) prevzala vládu nad etnikami v oblasti dnešného Suffolku a Norfolku a podnietila časť keltských kmeňov v Anglicku (Icenov, Trenovantov a ďalších) k povstaniu proti Nerovmu Rímu. Dôvodom bolo, že Rím nerešpektoval závet zosnulého kráľa, ktorý vládu odkázal svojim dcéram. Rímski vojaci na rozkaz guvernéra vydrancovali kráľovský dvor, jeho dcéry znásilnili a manželku zbičovali. Krátko predtým vyplienili posvätný ostrov Mona (Anglesey), vyrúbali posvätné duby a povraždili miestne kňažky a druidov. Povstanie po začiatočných úspechoch – dobytie mesta Camulodunum (Colchester) a zničenie 9. légie, ktorá sa mu pokúšala pomôcť – rozdrvil rímsky miestodržiteľ Gaius Suetonius Paulinus v roku 61. Po porážke sa jej stopa stratila, pravdepodobne spáchala samovraždu.
Hlavným prameňom informácii o vzbure v Anglicku je Tacitus a Cassius Dio.
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2012
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2012 bola medzinárodná súťaž krasokorčuliarov organizovaná Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU).
Súťaž sa konala od 26. marca do 1. apríla 2012 vo francúzskom meste Nice v multifunkčnom kongresovom centre Palais des Congrès Acropolis. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách – muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry.
Spočiatku Medzinárodná korčuliarska únia zvažovala ako miesto konania súťaže okrem Nice aj iné francúzske mesto, a to Montpellier. V máji 2010 však bolo za oficiálne miesto konania potvrdené mesto Nice.
Na základe výsledkov súťaže získali krajiny počty miesteniek pre svojich reprezentantov na nasledujúce majstrovstvá sveta.
Právo účasti
Právo zúčastniť sa majstrovstiev majú športovci krajín, ktoré sú členmi Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktorí 1. júla 2011 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Na základe výsledkov na predchádzajúcich majstrovstvách sveta majú jednotlivé krajiny právo nominovať medzi jedným až troma účastníkmi do každej disciplíny. Každý národný krasokorčuliarsky zväz si môže nastaviť vlastné kritériá, podľa ktorých nominuje svojich účastníkov. Okrem týchto základných pravidiel bola ako kvalifikačné kritérium určená minimálna hodnota technických elementov, ktorú museli športovci prekročiť.
Minimálna hodnota technických elementov
Medzinárodná korčuliarska únia určila pre sezónu 2011/2012 minimálnu hodnotu technických elementov, ktorú museli športovci prekonať aspoň raz na podujatí v aktuálnej alebo predošlej sezóne, aby sa kvalifikovali na Majstrovstvá sveta (zohľadňovali sa iba podujatia zaradené do oficiálneho kalendára ISU):
Právo nominácie viacerých súťažiacich
Každá krajina má právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:
Niektorí krasokorčuliari museli absolvovať kvalifikáciu, zatiaľ čo iní postúpili priamo do krátkych programov. V prípade, že mala krajina právo nominovať účastníka aj na priamy postup, aj na nepriamy, kvalifikácie sa musel zúčastniť ten krasokorčuliar, ktorý mal nižšie umiestnenie v rebríčku ISU.
Kiira Korpiová, ktorú Fínsko pôvodne nominovalo do súťaže žien, oznámila 16. marca 2012 odstúpenie zo súťaže kvôli pretrvávajúcemu zraneniu. Namiesto nej bola dodatočne nominovaná Alisa Mikonsaariová.
Muži
náhľad|Medailisti v kategórii „Muži“: [[Daisuke Takahaši (2. miesto), Patrick Chan (1. miesto), Juzuru Hanjú (3. miesto)]]
Ženy
náhľad|Medailistky na MS 2012: [[Aľona Igorevna Leonovová|Aľona Leonovová (2. miesto), Carolina Kostnerová (1. miesto), Akiko Suzukiová (3. miesto)]]
Športové dvojice
náhľad|Medailisti na MS 2012 v kategórii „Športové dvojice“: [[Tatiana Andrejevna Volosožarová|Volosožarová / Traňkov (2. miesto), Savchenková / Szolkowy (1. miesto), Takahašiová / Tran (3. miesto)]]
Tanečné páry
náhľad|Medailisti na MS 2012 v kategórii „Tanečné páry“: [[Meryl Davisová / Charlie White (2. miesto), Tessa Virtueová / Scott Moir (1. miesto), Nathalie Péchalatová / Fabian Bourzat (3. miesto)]]
Perla (rozlišovacia stránka)
Perla môže byť:
Biodiverzita
Biodiverzita alebo biologická diverzita (angl. biological diversity) je rozmanitosť živočíšnych alebo rastlinných druhov. Ovplyvňuje ju nadmorská výška, klíma, reliéf, dostupnosť vody, horninové podložie ale aj zásahy človeka. Biologická diverzita predstavuje rôznosť života. Existuje mnoho definícií biodiverzity. V každom prípade ale treba zdôrazniť, že sa jedná o zložitý niekoľkoúrovňový jav prebiehajúci všade na svete.
Svetový fond ochrany prírody definoval v roku 1989 biodiverzitu ako „bohatstvo života na Zemi, milióny rastlín, živočíchov a mikroorganizmov, vrátane génov, ktoré obsahujú, a zložité ekosystémy, ktoré vytvárajú životné prostredie“ (preklad podľa Kindlmanna a Jersákové). Je to veľmi dôležitý proces i pre budúce generácie a taktiež je veľmi krehký. Narušenie jednej zložky (prostredie, bióm, predátor...) môže viesť až k vyhynutiu niekoľkých druhov, ktoré sú od nich závislé.
Vedecká definícia a etymológia
Biologická diverzita je neologizmus zložený zo slov biológia a diverzita a znamená rozmanitosť života v prírode. Termín biologická rozmanitosť bol vytvorený Thomasom Lovejoyom (vo WWF spoluzakladateľ conservation biology) v roku 1980.
Úrovne biodiverzity
Rozlišujeme tri úrovne biodiverzity:
Biodiversita na Slovensku
Nepôvodné druhy na Slovensku tvoria 24% rastlín. V priemere na Slovensku pribudne za rok 3 až 5 nepôvodných rastlín.
Druhová rozmanitosť
(druhová diverzita) je biodiverzita na úrovni druhov. Jej meradlom je celkový počet živočíšnych a rastlinných druhov na Zemi a jeho rast. Počet všetkých druhov na Zemi nie je ľuďmi zďaleka známy - odhady sa pohybujú medzi 1,7 až 1.8 milióna druhov, z toho 920 000 predstavuje hmyz. Len 1,4 miliónov druhov je pomenovaných, vedecky popísaných a zaradených. Tiež máme len hmlisté predstavy o jeho pohybe - pribúdanie resp. ubúdanie druhov. Len za obdobie 1965 - 1990 vymizlo okolo 50 000 druhov. Podľa inej štúdie z roku 2014 však k úbytku druhov nedochádza. Vymieranie druhov je jeden zo spôsobov merania vplyvu človeka na biosféru. Druhová rozmanitosť je ovplyvnená dvoma základnými protikladnými procesmi. Sú to rýchlosť speciácie a vymieranie druhu.
Vymieranie druhov
K najväčšiemu vymieraniu druhov dochádza v prostrediach s najväčšou biodiverzitou a biologickou aktivitou - v dažďových pralesoch, koralových útesoch a mokradiach. Všetky tri menované ekosystémy, hlavne v posledných rokoch, trpia priamym či ne priamym vplyvom človeka. Zničenie habitatov, kultivácia, erózie, znečistenie, ťažba dreva, odvodnenie... Tým všetkým človek vo veľkej miere prispel k poklesu biodiverzity.
Miera vymierania (ale i zvyšovania počtu) druhov sa dá pomerne presne stanoviť zo zmeny rozlohy ich prirodzených biotopov. Empiricky bolo zistené, že pri úbytku prirodzeného prostredia na 1/10 prežije polovica druhov. Po odhade pôvodného počtu druhov v danom prostredí a zo zmeny rozlohy ich biotopu je možné teda stanoviť odhad súčasného počtu druhov v danej lokalite.
Bózsva (obec)
Bózsva je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Šiatronovomestskom okrese.
Hypertermia
Hypertermia môže byť:
Paracelsus
Paracelsus (narodený ako Theophrast von Hohenheim, plným menom Philippus Aureolus Theophrastus Bombastus von Hohenheim) (* 1493, Einsiedeln, Švajčiarsko – † 24. september 1541, Salzburg, Rakúsko) bol švajčiarsky filozof a lekár, za svojho života označovaný ako „Luther medicíny“, inými prenasledovaný (najmä počas posledných dvanástich rokov života). Jeden zo zakladateľov iatrochémie.
Zapojil chémiu do služieb zdravia ľudu a založil lekársku vedu na pokuse a pozorovaní. Svet je podľa Paracelsa založený na prahmote stvorenej Bohom a samovyvíjajúci sa. Pri výklade sveta zastával Paracelsus antropocentrizmus a panpsychizmus: všetkým vo svete preniká tajomný duch archeus. Človek (mikrokozmos) ako časť prírody (makrokozmu) je v zásade schopný poznávať prírodu. Základom všetkého vedeckého poznania sú skúsenostné poznatky. Paracelsus objavil chemickú podstatu životných funkcií.
Pobyt na území Slovenska
Územie Slovenska navštívil za účelom skúmania drahých kovov v roku 1521 (Banská Bystrica), 1526, 1527 (Smolník) a 1537 (Bratislava), čo pripomína aj pamätná tabuľa, umiestnená na Primaciálnom paláci v Bratislave, zo strany Uršulínskej ulice s reliéfom postavy, miešajúcej nejaké prášky. Pod reliéfom je nápis „In hac platea habitavit A.D. 1537 D. D. Paracelsus de Hohenheim“ (Na tejto ulici býval roku Pána 1537 pán Paracelsus z Hohenheimu). Prijal ho aj richtár Michal Klee. Po dlhšom pobyte odišiel do Viedne a potom do Salzburgu, kde nečakane zomrel.
Okres Plzeň-sever
Okres Plzeň-sever je okres v Plzenskom kraji. Jeho sídlom je mesto Plzeň, ktoré však nie je jeho súčasťou. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 71 111 a hustota zaľudnenia je 55 obyvateľov na. V okrese Plzeň-sever je 98 obcí, z toho 10 miest.
Thueyts (obec)
Thueyts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Thueyts má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Thueyts má 1192 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Fernoël
Fernoël je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1153 Wallenbergia
1153 Wallenbergia je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 5. septembra 1924.
Július Lenko
Július Lenko (pseudonymy Daniel Jozef, Elo Strmina, J. Oknel, Valaský a i.) (* 10. december 1914, Hybe – † 18. január 2000, Bratislava) bol slovenský básnik a prekladateľ.
Životopis
Narodil sa 10. decembra v Hybiach a vzdelanie získaval v Liptovskom Mikuláši a v Bratislave, kde študoval slovenčinu a nemčinu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Po ukončení vysokoškolského štúdia v roku 1939 pôsobil ako stredoškolský profesor v Humennom a Prešove, v rokoch 1945 – 1957 učil v Liptovskom Mikuláši. V roku 1957 začal pracovať na Povereníctve školstva a kultúry v Bratislave, od roku 1960 pracoval ako redaktor vydavateľstva Tatran, kde zotrval až do odchodu do dôchodku v roku 1977. Jeho život a dielo mapuje aj dokumentárny film Július Lenko (STV Bratislava 1997, cyklus Portréty, scenár a réžia Fedor Bartko).
Gaskonsko
thumb|right|Mapa Gaskoňska Gaskonsko je historická oblasť v juhozápadnom Francúzsku. Do Francúzskej revolúcie bolo aj jednou z jeho provincií. Na území Gaskonska sa rozkladajú dnešné regióny: Akvitánsko a Midi-Pyrénées.
Bitka pri Bannockburne
Bitka pri Bannockburne (anglicky: The Battle of Bannockburn, gaelsky: Blàr Allt a' Bhonnaich) bola bitka, ktorá definitívne ukončila snahu anglického kráľa Eduarda II. o ovládnutie Škótska a urobila Róberta Brucea nezávislým škótskym kráľom.
Úvod do situácie
Na konci 13. storočia sa Angličanom podarilo vojenskou silou obsadiť skoro celé Škótsko, pretože podporovali nárok Jána Balliola na škótsky trón. Odpor škótskeho ľudu proti anglickej nadvláde bol takmer všeobecný, najviac sa prejavil v osobe rytiera Williama Wallacea, ktorý bol Angličanmi zajatý a popravený v roku 1305. Anglický kráľ Eduard I., ktorý zomrel v roku 1307, sa nazval v epitafe, ktorý si sám zložil, Kladivom na Škótov. Jeho rovnomenný syn, ktorý po ňom nastúpil na trón ako Eduard II., však nemal jeho vojenské nadanie ani ráznosť, ale napriek tomu bol prinútený vytiahnuť na pomoc hradu Stirling, obkľúčenému škótskymi vojskami pod velením Róberta Brucea, ktorý sa rok predtým prehlásil škótskym kráľom.
Vlastiboř
Vlastiboř môže byť:
Bitka pri Bannockburne
Úvod do situácie
Róbert Bruce politicky podporovaný Francúzskom obliehal významný kráľovský hrad Stirling a vynútil si od jeho správcu (sir Philip Mowbray) prísľub kapitulácie, ak nepríde pomoc od anglického kráľa Eduarda II. do konca júna (vtedy bežný postup). Zdá sa ale, že toto riešenie Bruceovi veľmi vyhovovalo, pretože tak poskytol Eduardovi dostatok času, aby prišiel hradu na pomoc. Eduard preto musel už kvôli osobnej prestíži hradu pomôcť a nemohol sa tak vyhnúť bitke, ktorú sa Robert Bruce snažil vyprovokovať. Anglický kráľ sa s veľkou armádou vydal hradu na pomoc a južne od neho sa stretol so škótskym vojskom.
Bitka
náhľad|upright|vľavo|Socha Roberta Brucea Bitku rozhodli nepochybne osobnosti veliteľov a ich vplyv na vojsko. Proti Róbertovi Bruceovi, jeho premyslenej a precíznej stratégii a taktike a nadšeným a disciplinovaným mužom, sa nevýrazný Eduard II. prejavil ako celkom neschopný bojovník a slabý vodca a anglická armáda ako celkom nezvládnuteľná banda. Eduard nedokázal skrotiť svojich rytierov a prinútiť ich k disciplinovanému konaniu, dovolil Bruceovi, aby si zvolil miesto a spôsob boja tak, ako mu to najviac vyhovovalo, a nakoniec svoje snaženie korunoval tým, že si nechal zmasakrovať svojich lukostrelcov - jedinú jednotku svojho vojska, ktorá mohla daný terén považovať za vhodný k boju.
Prvý deň bitky
náhľad|vľavo|upright|Robert Bruce a Henry de Bohun. 23. júna 1314 sa anglické vojská, v sile 3 000 rytierov a 20 000 pešiakov, ocitli v lesnatom a močaristom teréne južne od Stirlingu v blízkosti rieky Forth, kde došlo aj k prvým drobným stretom medzi predvojmi tvorenými jazdou. Škótom priniesol prvý deň obrovskú morálnu vzpruhu ešte pred tým, než boje začali, priamo z rúk ich veľkého vodca.
Robert Bruce sa totiž pri kontrole rozostavenia svojich mužov vydal až príliš dopredu do krajiny nikoho, čo využil anglický rytier Henry de Bohun, synovec grófa z Herefordu, aby sa pokúsil rýchlym výpadom ukončiť bitku ešte než začne. Plným tryskom zaútočil na osamoteného Roberta, ktorý mal byť len v krúžkovanej košeli ľahkým terčom, avšak prepočítal sa. Robert chladnokrvne vyčkal, až bude Henry takmer pri ňom, potom prudko strhol koňa stranou, útoku sa tesne vyhol a ako ho Henry míňal, sekerou mu rozťal hlavu. Potom sa v pokoji vrátil k svojim jasajúcim mužom.
Počas popoludnia časť anglickej jazdy podnikla prvý útok na škótske pešie formácie, ale bola hladko odrazená.
Druhý deň bitky
náhľad|upright|Bitka pri Bannockburne - druhý deň Na druhý deň napadla anglická ťažká jazda, ktorá sa v náročnom močaristom teréne nemohla rozvinúť ani poriadne rozbehnúť, škótskych kopijníkov zorganizovaných do šiltronov. Toto usporiadanie sa ukázalo byť na úzkom priestranstve veľmi efektívne a pre ťažkú jazdu prakticky neprekonateľné. Aby mohla uspieť, bolo nutné narušiť zovreté útvary škótskej pechoty streľbou lukostrelcov, ale tí boli umiestnení na úplne nevhodnom mieste bez akejkoľvek ochrany a škótska ľahká jazda (vyčlenená Róbertom Bruceom špeciálne na túto úlohu) ich zmasakrovala krátko potom, čo zasiahli do bitky (napriek tomu, že sa jej však zúčastnili iba niekoľko minút, väčšina padlých Škótov pripadá na ich účet).
Výsledok a dôsledky
Škóti bojujúci v zovretých útvaroch nazývaných šiltrony, aj keď početne značne slabší, tak dosiahli úplné víťazstvo. Straty Angličanov sa odhadujú na 10 000 mužov, z ktorých sa značná časť utopila v močariskách pri úteku z bojiska. Do zajatia padli gróf z Gloucesteru a z Herefordu, okolo šesťdesiat barónov a veľké množstvo rytierov. Na strane Škótov údajne padli len dvaja rytieri, avšak veľké množstvo jednoduchých bojovníkov. Kráľ sa najskôr pokúšal ukryť v hrade Stirling, ale správca hradu ho upozornil, že pretože bolo kráľovské vojsko porazené, bude musieť hrad v súlade s dohodou vydať Škótom a nevpustil ho dovnútra. Kráľ potom utiekol najskôr do Dunbaru a potom sa vydal najkratšou cestou späť do Londýna.
Drvivá porážka, ktorú Angličania v bitke utrpeli, neznamenala len stratu hradu Stirling. Všetky anglické snahy ovládnutia Škótska vyšli nazmar, Robert Bruce získal pozíciu, akú žiadny ďalší škótsky vodca nemohol spochybniť, a stal sa úplne nezávislým škótskym kráľom ako Róbert I. Škótsky až do roku 1329. Rok pred smrťou sa dočkal aj právneho potvrdenia nezávislosti svojej krajiny.
Zálší (okres Tábor)
Zálší je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 262 obyvateľov, z toho 132 mužov a 130 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,6 roka (muži 43,9 roka, ženy 43,3 roka).
Piskorovce
Piskorovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Majstrovstvá sveta v canoe pole 1998
Majstrovstvá sveta v canoe pole 1998 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta v canoe pole, ktoré organizuje Medzinárodná kanoistická federácia (ICF). Konali sa v meste Aveiro, v Portugalsku od 15.20. septembra 1998, za účasti 20 mužských a 11 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské tímy Namíbie, USA, Švajčiarska, Poľska a Španielska a ženské tímy Portugalska, Južnej Afriky, Brazílie a USA. Víťazmi sa v oboch kategóriách stali Austrálčania.
Základné skupiny
1 Taiwan bol po základnej skupine diskvalifikovaný.
Konečné poradie
Muži
Ženy
Trenčianske Teplice
Trenčianske Teplice sú kúpeľné mesto ležiace v Trenčianskom kraji.
Poloha
Nachádza sa v údolí potoka Teplička medzi Trenčianskou Teplou a Omšením. Po asfaltovej ceste II/516 sa dá do mesta dostať z dvoch smerov - od Trenčianskej Teplej zo severozápadu a priesmykom Machnáč od Bánoviec nad Bebravou z južnej strany. Z Trenčianskej Teplej vedie do mesta Trenčianska elektrická železnica.
Vodné toky
Cez Trenčianske Teplice tečie menší vodný tok Teplička.
Dejiny
Podľa starej povesti liečivé pramene objavil chromý pastier pri hľadaní zatúlanej ovečky. Našiel malé jazierko s horúcou vodou, z ktorého sa šíril sírový zápach a po niekoľkých kúpeľoch v ňom sa uzdravil.
Miestne teplé pramene museli poznať už začiatkom nášho letopočtu germánske kmene Markomanov a Kvádov, ktoré tu žili. Poznali ich zrejme i rímske légie (nápis na trenčianskej hradnej skale z roku 179). Prvá písomná zmienka o prameňoch však pochádza až z roku 1247. Od 13. do 19. storočia patrilo územie Trenčianskych Teplíc s termálnymi prameňmi majiteľom Trenčianskeho hradu.
Najväčšiu zásluhu na rozvoji kúpeľov mala rodina llésházyovcov, ktorej patrili 241 rokov. V tom čase boli kúpele jednými z najvýznamnejších v Rakúsko-Uhorsku. V roku 1835 kúpil kúpele viedenský grécky finančník Georgios Sinas, ktorý ich prebudoval a zmodernizoval. Jeho syn Šimon dal postaviť hotel a rozšíril kúpeľný park, jeho dcéra Ifigénia nechala v roku 1888 pristaviť k zrkadlisku Sina najvzácnejšiu historickú pamiatku zachovanú dodnes, turecký kúpeľ Hammam v orientálnom maurskom slohu. Koncom 19. storočia začína v mestečku komplexná kúpeľná liečba. V roku 1909 boli kúpele predané maďarskej akciovej spoločnosti, no už v roku 1918 po prvej svetovej vojne sa majiteľom stala Československá akciová spoločnosť. Tá sa v roku 1995 pretransformovala na akciovú spoločnosť Kúpele Trenčianske Teplice, a.s., ktorá vlastní kúpele dodnes.
Kultúra a zaujímavosti
Hlavne počas kúpeľnej sezóny ponúkajú Trenčianske Teplice pestrú paletu kultúrnych podujatí, akými sú napr. divadelné a tanečné predstavenia, koncerty vážnej, populárnej i tanečnej hudby, promenádne koncerty, filmové premietania či besedy.
Hudba
Hudobné predstavenia sa odohrávajú v exteriéroch i interiéroch. Najvýznamnejšou kultúrnou stavbou je Kursalon Trenčianske Teplice s veľkou koncertnou sálou, kde sa odohrávajú koncerty takmer počas celého roka.
Stavby
V Trenčianskych Tepliciach sa nachádza viacero architektonicky významných stavieb, najmä z obdobia funkcionalizmu. Medzi najvýznamnejšie patrí Kúpalisko Zelená žaba, kúpalisko vytesané do skalného masívu vrchu Grófovec, Liečebný dom Machnáč architekta Jaromíra Krejcara, ktorý je zapísaný na vôbec prvom zozname kultúrnych pamiatok u nás. Z rovnakého obdobia pochádzajú aj budova pošty, železničnej stanice Trenčianskej elektrickej železnice či evanjelický kostol v Kúpeľnom parku. Orientálnym štýlom sa vyznačuje budova odpočívarne Hammam, ktorá je sprístupnená verejnosti počas pravidelných prehliadok.
Pomníky
V časti Kamenica sa nachádza pomník padlých amerických letcov, v Kúpeľnom parku sú zasa pamätníky obetí 1. a 2. svetovej vojny.
Parky
V meste sa nachádza Kúpeľný park s rozlohou cca. 18 ha a so zastúpením flóry z celého sveta.
Šport
Všestranné športové vyžitie, bežecké preteky - memoriál Ľ. Košeckého, Maratón Perly Karpát, Duatlon, Futbal-ženy 1. liga, muži 4. liga, osemročné súkromné športové gymnázium. V roku 2017 bola zalozena Slovenská asociácia Bandy.
Pravidelné podujatia
Medzi pravidelné podujatia patria Hudobné leto- najstarší festival vážnej hudby v strednej Európe, Festival ľudových remesiel, zapaľovanie vatry zvrchovanosti a povstaleckej vatry, oslavy pri príležitostiach fašiangov, Memoriál Ľ.Košeckého a podobne.
24-ročnú tradíciu má v Trenčianskych Tepliciach medzinárodný filmový festival. 23 rokov v meste vystupoval pod názvom Art Film Fest, ten sa však v roku 2016 presunul do Košíc. Odvtedy sa organizuje v Trenčianskych Tepliciach International Film Festival (IFF), ktorý udeľuje ocenenie Umelcova misia. Jeho prvými laureátmi sa stali Chiara Mastroianni a Zdenka Studenková.
Dôležité firmy
Najväčšou firmou v meste sú Kúpele Trenčianske Teplice, a.s.
Šťavica (prítok Ipľa)
Šťavica je potok na hornom Poiplí, na území okresu Poltár. Je to ľavostranný prítok Ipľa, meria 1,9 km a je tokom III. rádu.
Preteká Stolickými vrchmi, podcelkom Málinské vrchy. Pramení na severnom svahu Brložna (813,6 m n. m.), pri osade Brložno v nadmorskej výške cca 765 m n. m. Tok vytvára oblúk prehnutý na juh a ďalej tečie západoseverozápadným smerom. Ústi do vodnej nádrže Málinec severne od obce Málinec v nadmorskej výške okolo 350 m n. m.
Výlet štúrovcov na Devín 24. apríla 1836
thumb|Pamätná tabuľa z roku 1936, osadená na [[Devínsky hrad|Devínskom hrade pri príležitosti 100-tého výročia výletu štúrovcov na Devín 24.4.1836. Autorom diela je bratislavský sochár Jozef Pospíšil]] '''Výlet štúrovcov na Devín 24. apríla 1836''' bol jedným z najvýznamnejších historicko-obrodeneckých podujatí slovenskej mládeže v procese národného uvedomovania sa v prvej polovici 19. storočia.
Devätnáste storočie, storočie romantizmu, prinieslo na územie terajšieho Slovenska vlnu národného obrodenia. Jeho najhorlivejšími hlásateľmi bola mladá generácia slovenskej inteligencie, združená okolo Ľudovíta Štúra. Ovplyvnená literárnym odkazom Jána Kollára, Jána Hollého a ďalších autorov bola presvedčená, že iba spätosť s národnými tradíciami a historickým odkazom slávnych epoch dejín je cestou k pozdvihnutiu národnej identity a zaujatiu dôstojného miesta medzi národmi Európy. Zvlášť v období silnejúcich protislovanských snáh a stupňujúceho sa kultúrneho i štátneho útlaku zo strany uhorskej vlády.
Pozornosť mládeže sa upriamovala na miesta bytostne späté s najslávnejšími obdobiami slovanských a národných dejín. Jedným z takýchto miest boli starobylé zrúcaniny Devína. Devín sa dostával do popredia záujmu slovenských národovcov ako symbol národnozjednocovacieho hnutia, slovenskej štátnosti a svojbytnosti, slovanskej spolupatričnosti, ako nositeľ kultúrno-historických tradícií Veľkej Moravy a cyrilo-metodskej misie. Podobné miesta sa stávali podľa príkladu mladých radikálov v Poľsku a v Čechách akýmisi pútnickými centrami, na ktoré sa usporadúvali výlety miestnej mládeže (neraz aj s účasťou príslušníkov iných slovanských národov). Podujatia mali jednoznačne vlastenecký motív. Česká mládež uskutočnila takýto výlet v roku 1833 na moravský vrch Hostýn, mladí Slováci zorganizovali stretnutie v Trenčianskych Tepliciach o dva roky neskôr. Tu sa zrodila myšlienka usporiadať v apríli roku 1836 vlastenecký výlet na Devín.
Štúr bol presvedčený, že „... história je pre národ tým, čím je svedomie pre človeka.“ Nie div, že prišiel na myšlienku uskutočniť vychádzku na „hroby dávnej slávy“, chcejúc tak „... padlé samostatnosti slovenské národní svátek zasvětiti...“, na Devín, kde chcel obnoviť pamiatku našej samostatnosti, vzdať hold slovanskej vzájomnosti a kochať sa v národných citoch. Vzhľadom k okolnostiam sa so svojím zámerom zveril iba najbližším priateľom, s ktorými vybral ďalších, z opatrnosti iba jedenástich študentov. Bol v ustavičnom podozrení pre svoje národné snahy, nechcel zbytočne provokovať, a preto organizoval výlet v tajnosti.
V nedeľu 24. apríla 1836, na sviatok svätého Juraja, sa pozvaní zišli v v záhrade hostinca pod hradom. Prišli: Jaroslav Bórik, Janko Bysterský, Timotej Cochius, Pavol Čendekovič, Benjamín Červenák, Drahotín Frndák, Gustáv Grossmann, Jozef Miloslav Hurban, Pavol Košacký, Daniel Krnúch, Ján Maróthy, Ján Mayer, Ladislav Paulíny, Drahotín Rafanides, August Horislav Škultéty, Ľudovít Štúr a Jonáš Záborský.
Všetci boli v tom čase veľmi mladí (sám Štúr mal iba dvadsať rokov). Cestu na Devín neabsolvovali jeho účastníci spoločne, ale iba v malých skupinkách. Nálada bola slávnostná, čo vyzdvihol aj Štúr:
Potom Štúr predniesol prejav venovaný dávnej sláve Veľkej Moravy, časom Rastislava, Svätopluka a Mojmíra. Vyzdvihol historické deje Veľkej Moravy.
Po ďalších spevoch a recitáciách, navrhol, aby si každý účastník zvolil životné krédo a pridal k svojmu krstnému menu ďalšie meno, slovanské. Sám prijal meno Velislav. Tento príklad nasledovali aj ďalší účastníci, napr. Jozef Miloslav Hurban si vybral meno Miloslav, Jonáš Záborský Bojislav, Timotej Cochius si zmenil meno na Ctibor Zoch. Všetci tiež skladali prísahy vernosti národu.
Potom sa začala neformálna beseda, na ktorej okrem iného odzneli Štúrove slová:
Hypertermia (prehriatie)
Typy hypertermie:
Výlet štúrovcov na Devín 24. apríla 1836
Na záver všetci účastníci zaspievali hymnickú pieseň Hej, Slováci.
Okres Plzeň-mesto
Okres Plzeň-mesto je okres v Plzenskom kraji. Jeho sídlom je mesto Plzeň. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 178 064 osoby a hustota zaľudnenia je 681 obyvateľov na. Do 31. decembra 2006 bola jedinou obcou okresu mesto Plzeň. Od 1. januára 2007 sa okres rozrástol o ďalšie zatiaľ samostatné obce, v súčasnosti sa skladá z 15 obcí, z čoho 2 obce majú status mesta (Plzeň a Starý Plzenec).
Výlet štúrovcov na Devín 24. apríla 1836
Výlet zakončili posedením v hostinci. Výlet napokon dopadol dobre a jeho úspech ich podnietil k zorganizovaniu ďalších výletov, na rôzne miesta v okolí Bratislavy. Devín však naďalej zostával symbolom dávnej slovanskej slávy.
Hypertermia (prehriatie)
Prevencia
Prvá pomoc pri Hypertermii (ale aj prevencia), je liatie studenej vody na tepny.
1154 Astronomia
1154 Astronomia je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil K. Reinmuth 8. februára 1927.
Alexej Čepička
Alexej Čepička (* 18. august 1910, Kroměříž - † 30. september 1990, Dobříš) bol český komunistický politik, minister, zať Klementa Gottwalda.
Národný umelec (Česko-Slovensko)
Národný umelec bol titul zriadený zákonom č.130/1948 Zb. zo 6. mája 1948 a bol udeľovaný umelcom českej alebo slovenskej národnosti (od roku 1954 československým občanom), ktorých „umelecké pôsobenie svojou zvlášť vynikajúcou úrovňou a svojim mimoriadnym významom trvalo obohatilo národnú kultúru“. Ešte pred platnosťou zákona vláda vymenovala celkovo 33 národných umelcov. Už na schôdzi vlády dňa 9. novembra 1945 v súvislosti s udelením čestného titulu maliarom Ludvíkovi Kubovi, Maxovi Švabinskému, Václavovi Špálovi a Václavovi Rabasovi vznikla požiadavka, aby bola vypracovaná norma pre riadny zákonný podklad pre udeľovanie tohto titulu. Titul udeľoval prezident republiky. Národný umelec mal právo nosiť čestný odznak.
Alexej Čepička
Mladosť
Bol advokátskym koncipientom v Ostrave. Od roku 1929 bol členom KSČ. Počas druhej svetovej vojny v rokoch 1942-1945 bol väznený v koncentračných táboroch Osvienčim a Buchenwald.
Národný umelec (Česko-Slovensko)
Titul bol udeľovaný nielen za skutočné umelecké kvality, ale značný podiel na jeho udelení mala i umelcova politická konformita s vtedajším režimom. Národnému umelcovi patril tiež doživotný čestný dôchodok, ktorý sa rovnal platu vysokoškolského profesora. Toto zmenila novela zákona z roku 1954, keď doživotný dôchodok mohla a nemusela udeliť vláda. Aj vďaka tejto skutočnosti sa udeľovanie titulu stalo jedným z nástrojov politickej moci, ktorým usmerňovala umelecký život v Československu (od roku 1953 pribudol ako predstupeň k titulu národný umelec titul zaslúžilý umelec).
Alexej Čepička
Štart veľkej kariéry
Po vojne sa oženil s jedinou dcérou Klementa Gottwalda Martou, čím odštartoval svoju kariéru. V rokoch 1947-1956 zastával vysoké stranícke i štátne funkcie: (1947-1948 minister vnútorného obchodu, 1948-1950 minister spravodlivosti, 1949-1950 predseda Štátneho úradu pre veci cirkevné, 1950-1956 minister národnej obrany, 1951-1956 člen Predsedníctva a politického sekretariátu Ústredného výboru KSČ).
Národný umelec (Česko-Slovensko)
Dnes už sa titul neudeľuje. Bol zrušený v roku 1990 zákonom č. 404/1990 Zb.
Alexej Čepička
Štart veľkej kariéry
Mal značnú zodpovednosť za nezákonnosti a zločiny páchané štátnou správou v rokoch 1948-1955. Spolu s Klementom Gottwaldom a Rudolfom Slánskym bol hlavným architektom plánov KSČ na likvidáciu katolíckej cirkvi, tzv. Akcia P, osobne riadil politické procesy s odporcami komunistov.
Ako minister spravodlivosti zlikvidoval nezávislosť sudcov. Rozhodujúcou postavou sa namiesto sudcu stal prokurátor. Všetko rozhodovali funkcionári KSČ, ktorí v politických procesoch vopred určovali výšku i druh trestu. „Socialistická zákonnosť“, za jeho úradovania, počas 5 rokov odsúdila k mnohoročným trestom asi 100 000 ľudí. Je spoluzodpovedný za vytváranie táborov nútených prác a justičné vraždy.
Ako armádny generál zaviedol do armády sovietske predpisy a podstatne sa zmenili ľudia na veliteľských postoch. Všetko bolo pod dozorom sovietskych vojenských poradcov. Za jeho pôsobenia boli vytvorené pomocné technické prápory (PTP), kde absolvovali povinnú vojenskú službu politicky nespoľahlivé osoby.
Koniec kariéry
Po smrti jeho svokra Gottwalda sa stal neúnosným i pre vedenie KSČ. Najprv bol poverený funkciou predsedu Štátneho úradu pre vynálezy a normalizáciu a až roku 1963 bol vylúčený z KSČ. Ďalších 27 rokov si žil životom veľmi dobre zabezpečeného dôchodcu.
Bol jedným z hlavných vinníkov politických procesov a ďalších hrôz 50. rokov. V časoch svojej najväčšej slávy bol skutočným postrachom.
Je podozrivý zo smrti nekomunistického ministra vlády Jana Masaryka, ktorý údajne spáchal samovraždu. Všetky 4 vyšetrovania nedokázali prípad presvedčivo uzavrieť a tak až do dnešných dní ostáva mnoho nezodpovedaných otázok.
La Chapelle-Hullin
La Chapelle-Hullin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.