cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čon Tu-hwan
Čon Tu-hwan (* 18. január 1931, Hapčchon, Kórea - † 23. november 2021, Soul) bol juhokórejský generál vo výslužbe, formálny vládca a prezident Kórejskej republiky v rokoch 1979 až 1988, keď od decembra 1979 do septembra 1980 po vojenskom prevrate vládol prakticky ako diktátor. Neskôr v rokoch 1980 bol zvolený za prezidenta s prísľubom, že v roku 1987 odovzdá moc demokraticky zvolenému zástupcovi. Brutálnym spôsobom potláčal protesty študentov (napr. masaker v Kwangdžu). Neskôr navrhol za svojho zástupcu No Tchä-ua. Keď opäť prepukli proti tomuto počínaniu veľké protesty, Tchä-u No prisľúbil rozsiahly program demokratizácie a sám bol zvolený v demokratických voľbách.
Čon si ešte určitý čas udržiaval politický vplyv, ale pozvoľna v juhokórejskej spoločnosti padalo tabu zločinov jeho diktatúry, najmä tých z roku 1979. V roku 1996 bol nakoniec postavený pred súd a odsúdený na trest smrti, predovšetkým za masaker v Kwangdžu. Dostal však milosť od prezidenta Kim Jong-sama.
Názornina
Názornina je predmet slúžiaci ako pomôcka pri názoronom vyučovaní.
Tatra 138
thumb|Tatra T 138 Hasičská nadstavba
Tatra T 138 (1959 – 1971) je česko-slovenský nákladný automobil s podvozkom 6x6, prípadne 4x4 s nosnosťou 12 ton. O nasledovníkovi Tatry 111 sa rozhodlo už v roku 1952, kedy bolo centrálne naplánované, že sedem až desať tonové nákladné automobily sa budú vyrábať v Tatre. Išlo o úplne nový typ nákladného automobilu stavebnicovej koncepcie označenej súhrnne T 137. Označenie sa zmenilo na T 138 potom, čo LIAZ podal protest proti tomu, že Tatra chcela vstúpiť do kategórie sedemtonových dvojnápravových vozidiel.
Vývoj
Už v roku 1956 sa na "II. výstavě československého strojírenství v Brne" objavili 2 nové typy nákladných automobilov pod označením T 137 a T 138. Obidva vozy mali 70 % dielov spoločných: motor, spojku, prevodovku, podvozok konštrukcie Tatra-concept, kabínu a mnohé ďalšie. V novom voze sa objavili tiež nové prvky uľahčujúce vodičovi ovládanie vozu: hydraulický posilňovač riadenia, tlakovzdušný posilňovač spojky a elektropneumatické radenie. Obidva typy rešpektovali najmodernejšie vývojové trendy vo vývoji nákladných automobilov, ale koncepčne nadväzovali na staršie typy.
Podvozok
Základ vozidiel tvoril pre Tatru typický podvozok Tatra-concept, nesúci prednú nápravu odpruženú skrutnými tyčami s nastaviteľným predpätím, ďalej nasledovala hlavná a prídavná prevodovka (obidve v jednom bloku), medzikus, rozvodovka prvej zadnej nápravy s medzikusom a druhá zadná náprava. Obidve zadné nápravy boli odpružené pozdĺžne uloženými pololeliptickými listovými perami. Pohon prednej nápravy bol vypínateľný. Vozidlo dosahuje brodivosť a môže byť k nemu pripojené prívesné vozidlo do celkovej hmotnosti 15 000 kg.
Prevodovka a spojka
Obidve prevodovky (hlavná aj prídavná) boli kompaktné v jednom celku. Pri hlavnej mechanickej prevodovke sa použil nový systém Tatra-Synchron s piatimi prevodovými stupňami vpred a jedným vzad, pričom druhý až piaty prevodový stupeň bol istený tzv. blokovanou synchronizáciou, ktorá nedovolila zaradiť skôr, kým nemali obidve spojované súčasti rovnaké otáčky. Obidva stupne v prídavnej prevodovke sa radili elektropneumaticky pomocou predvoliča na rýchlostnej páke, a to tak, že sa príslušný "polstupeň" predvolil na rýchlostnej páke a po zošliapnutí spojkového pedála sa pneumaticky zaradil. Elektropneumaticky sa ovládali tiež uzávierky diferenciálov a radenie pohonu prednej nápravy.
Spojka je suchá, dvojlamelová s kvapalinovým ovládaním a so vzduchovým posilňovačom. Výkon motora sa prenášal pomocou kĺbového hriadeľa od konca spojky do prevodovky. Táto koncepcia bola zvolená preto, aby mohla byť vo vozidle rovná podlaha, a mohli v kabíne sedieť dvaja závozníci a vodič.
Brzdy
Brzdy boli dvojokruhové, vzduchotlakové, pôsobiace na všetky kolesá. Ručná brzda bola prevodová, pôsobila na bubon na konci prevodovky. Vozidlo malo prvýkrát u Tatry použitú odľahčovaciu motorovú brzdu.
Druhy prevedení
thumb|Tatra 138 autožeriav Tatry 138 sa veľmi dobre exportovali – napr. Bulharsko, ZSSR, Poľsko, Rumunsko, ale aj Holandsko, Francúzsko, Rakúsko a ďalšie štáty. Jedna špeciálne karosovaná T 138 absolvovala študentskú expedíciu Lambaréné. Tento voz je vystavený v pôvodnom stave v Technickom múzeu v Kopřivnici. Celkovo sa vyrobilo 45 996 kusov tohto automobilu. Vyrábal sa nemalý počet druhov prevedení, napr.:
585 Bilkis
585 Bilkis je planétka s priemerom 60 km, ktorú objavil August Kopff 16. februára 1906.
Internetový marketing
Internetový marketing (iné názvy: i-marketing, webový marketing, online marketing, elektronický marketing, e-marketing) je skupina viacerých činností, praktík a postupov, ktoré sa snažia naplniť ciele získavať nových návštevníkov, udržať ich a ich návštevu premeniť na obchod. Internetový marketing je proces. Je to proces práce s dátami. Online marketing ako proces sa skladá z 9 krokov: Analýza trhu (1), analýza konkurencie (2), analýza vlastnej webovej prezencie (3). Na základe získaných dát nasleduje formulácia marketingovej stratégie (4), na základe ktorej je tvorený marketingový plán (5). Následne je realizovaná exekutíva, ktorá sa realizuje podľa nastaveného marketingového plánu (6). Každá realizovaná marketingová činnosť je vyhodnocovaná podľa kľúčových metrík výkonnosti [tiež nazývané ako KPIs] (7). V prípade ak KPIs indikujú nutnosť úpravy marketingových aktivít (napríklad reklamné texty), tieto sú následne upravované. Táto fáza sa nazýva optimalizácia marketingových aktivít. Výnimočne sa pristupuje k úprave marketingovej stratégie, menej výnimočne k úprave marketingového plánu (8). Prieskum trhu v rámci ktorého sledujeme ako konkurencia reaguje na implementáciu marketingových aktivít (9).
Na prvý pohľad by sa mohlo zdať, že iba o prenesenie tradičného konceptu marketingu do prostredia internetu. Nie je to však také jednoduché. Pri tradičnom poňatí marketingu je dôležitým prvkom informovania a šírenia správ o produkte, alebo službe reklama. Rôznymi kanálmi sa následne o týchto výstupoch podnikateľskej jednotky dozvie jej odberateľ. Či už ide o firmu, alebo koncového zákazníka.
Pri internetovom marketingu však to tohto kanála ešte vstupuje internetový vyhľadávač. Odberateľ sa prostredníctvom vyhľadávača dozvie o viacerých stránkach, kde by potenciálne našiel to, čo hľadá. Preto je pri internetovom marketingu dôležité nielen zaujať spotrebiteľa, ale aj vyhľadávač - a to tak, aby zaradil konkrétny web čo najvyššie vo výsledkoch vyhľadávania. internetový marketing je preto koncept viacerých súčastí.
A nakoniec - reklama na internete sa deje so zacielením na obe zúčastnené strany - aj vyhľadávač, aj zákazník. Pre vyhľadávač musí rešpektovať niekoľko technických parametrov a pre zákazníka - musí hlavne zaujať.
Formy internetového marketingu:
SEO, PPC, Propagácia na sociálnych sieťach (Facebook, Twitter, ...), Súťaže, Newsletter, Starosť o existujúcu klientelu (bonusy / zľavy pre stálych klientov), Affiliate program, Dropshipping, Retargeting.
Universo
thumb|right|Polyfunkčný objekt Universo
Universo je polyfunkčný objekt v bratislavskej mestskej časti Starý Ružinov. Výšková budova má 22 nadzemných podlaží a 3 podzemné podlažia. Nachádza sa v Ružovej doline číslo 8 medzi približne rovnako vysokými výškovými budovami Glória a Rozadol. Dokončený bol v roku 2008. V dome sa tak isto nachádzajú aj dve podlažia kancelárskych priestorov, 2 mezonetové byty a reštaurácia Ruža. V dome sa nachádza 144 bytov.
Saint-Savin (Hautes-Pyrénées)
Saint-Savin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dolly (ovca)
thumb|Dolly vystavená v Royal Museum of Scotland Dolly (* 5. júl 1996 – † 14. február 2003) bola ovca (resp. bahnica), ktorá bola prvým cicavcom vyklonovaným z dospelých telových buniek. Na klonovanie boli použité bunky z prsníka (vemena), čo bolo podnetom na to, aby dostala meno po dobre formovanej americkej country hviezde Dolly Partonovej. Ovca bola naklonovaná v Roslinskom inštitúte v Edinburghu, (Škótsko), kde sa dožila šesť rokov. Jej narodenie bolo oznámené vo februári 1997.
Pri klonovaní Dolly bola použitá technológia nukleárneho prenosu somatických buniek. Bunkové jadro z dospelej bunky je presunuté do neoplodnenej materskej vaječnej bunky, z ktorej bolo pôvodné jadro odstránené. Táto hybridná bunka je potom stimulovaná elektrickým šokom, aby sa rozdelila. Keď sa vyvinie na blastocyt, je implantovaná „náhradnej matke“.
Rok predtým tento istý tím naklonoval ovcu zo zárodočnej bunky, čo však nebolo považované za objav, pretože dospelé klonované zvieratá boli z embryonálneho tkaniva klonované už od roku 1958, kedy sa používali bunky žaby Xenopus laevis.
Dolly bola prvým klonom vytvoreným z bunky vzatej z dospelého zvieraťa. Tento proces je však stále veľmi neefektívny, vzhľadom na to, že Dolly bola jediným jahňaťom, ktoré sa dožilo dospelosti z 277 pokusov. Je tiež uznávaná ako jeden z najväčších pokrokov vo vývoji modernej biológie. Wilmut, vedúci tímu, ktorý vytvoril Dolly, v roku 2007 oznámil, že technológia prenosu jadra nemôže byť nikdy dostatočne efektívna pre použitie pri ľuďoch.
15. februára 2003 bolo verejnosti oznámené, že u Dolly musela byť vykonaná eutanázia, lebo sa u nej rozvinulo pľúcne ochorenie a poškodenie ciev. Dolly sa dožila iba šiestich rokov. Je známe, že rasa, z ktorej pochádzala sa dožíva okolo 12 – 15 rokov. Medzi vysvetleniami tohto rozdielu sa uvádza, že Dolly bola klonovaná z genetického materiálu „darkyne“, ktorá mala šesť rokov, teda sa geneticky narodila ako šesťročná.
Dolly prežila celý svoj život v Roslin Institute. Tam žila spolu s Waleským horským capom a porodila dokopy šesť jahniat. Jej prvé jahňa nazvané Bonnie sa narodilo v apríli 1998. V nasledujúcom roku Dolly porodila dvojičky Sally a Rossie. Rok potom Dolly porodila trojičky Lucy, Darcy a Cotton. Na jeseň v roku 2001 vo veku 5 rokov sa u Dolly vyvinula artritída a začala chodiť strnulo. Toto sa však úspešne podarilo vyliečiť protizápalovými liekmi.
Prekvapivý bol výsledok pitvy, ktorý zistil nádorové zmeny na jej pľúcach, ktoré sú bežné pri ochorení oviec, ktoré spôsobuje retrovírus JSRV (choroba Jaagsiekte). Vedci z Roslinského inštitútu si nemyslia, že by toto ochorenie malo priamy súvis s tým, že bola Dolly klonovaná. Riziko pľúcnych ochorení je bežné pre ovce, ktoré sú držané vo vnútri, ako bola práve Dolly, ktorá musela z bezpečnostných dôvodov prespávať vo vnútri. Dolline pozostatky sú v súčasnosti vystavené v Škótskom kráľovskom múzeu.
2757 Crisser
2757 Crisser je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil S. Barros 11. novembra 1977.
Bifröst
Bifröst je dúhový most medzi svetmi v severskej mytológii, ktorý postavili bohovia. Spája všetky svety, ktoré sa nachádzajú na strome sveta - Yggdrasile. Bifröst má k dispozícií napr. Thor vo svojej zbrani Stormbreaker.
Moab (krajina)
Moab alebo Moáb je historická krajina medzi Mŕtvym morom a Sýrskou púšťou. Obývali ju Moábci.
Lewis A. Swift
Lewis A. Swift (* 29. február 1820, Clarkson, New York – † 5. január 1913) bol americký astronóm. Bol objaviteľom, alebo spoluobjaviteľom niekoľkých komét.
Bol jedným z mála ľudí, čo mohli počas svojho života dvakrát pozorovať Halleyovu kométu.
Leo Pavlát
PhDr. Leo Pavlát (* 9. október 1950, Praha) je český židovský novinár, spisovateľ a diplomat, prvý a súčasný riaditeľ Židovského múzea v Prahe od jeho navrátenia židovskej obci (1994).
Život
Leo Pavlát po vojne vyrastal s matkou, ktorá ako jediná z rodiny prežila pobyt v Osvienčime. Po základnej deväťročnej škole a Strednej všeobecnovzdelávacej škole (maturoval v roku 1969) vyštudoval Fakultu žurnalistiky Karlovej univerzity (promoval v odbore rozhlasové vysielanie v roku 1974, PhDr. v odbore história žurnalistiky získal roku 1976).
Po roku 1968 mal problémy so Štátnou bezpečnosťou, najprv preto, lebo začal žiť ako žid, neskôr kvôli tomu, že sa oženil s Hanou Klímovou, dcérou známeho disidenta a spisovateľa Ivana Klímu. Po ročnej základnej vojenskej službe (1974-1975) pracoval v rokoch 1975-1990 ako odborný redaktor v umelecko-náučnej redakcii nakladateľstva Albatros. V rokoch 1990-1994 pôsobil na československom/českom veľvyslanectve v Izraeli v Tel Avive. Od roku 1994 je riaditeľom Židovského múzea v Prahe. Je ženatý, má dcéry Annu (1982) a Michaelu (1992). Hovorí niekoľkými jazykmi, napr. francúzsky, hebrejsky, anglicky. Jeho prvé diela tvorili preklady náboženských úvah a textov židovských autorov a diel so židovskou tematikou pre Vestník Rady židovských náboženských obcí a Ročenky Rady židovských náboženských obcí, neskôr začal písať vlastné knihy. Od konca roku 1994 pripravuje program pražskej židovskej obci Šalom alejchem a aj inak spolupracuje s Českým rozhlasom pri tvorbe náučných programov o židovských tradíciách, zvykoch a kultúre, predtým písal pravidelne fejtóny pre českú redakciu BBC (knižný výber z nich vyšiel pod názvom „Od Chanuky do Chanuky“).
Na tému antisemitizmus a židovská tradícia publikuje v novinách (najmä Lidové noviny a Mladá fronta DNES), vystupuje v rozhlase a televízii a prednáša na rôznych fórach, výsledky tejto činnosti možno nájsť aj v niektorých zborníkoch.
Winston Churchill
Sir Winston Leonard Spencer-Churchill (* 30. november 1874, Blenheim Palace, Woodstock, Spojené kráľovstvo – † 24. január 1965, Londýn) bol britský politik, premiér Spojeného kráľovstva v rokoch 1940 – 1945 a 1951 – 1955. Tiež spisovateľ (Nobelova cena za literatúru 1953), historik, žurnalista, vojak a zákonodarca. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších štátnikov 20. storočia.
Leo Pavlát
Dielo
Štúdie
Winston Churchill
Churchillovo celé priezvisko znelo Spencer-Churchill, ale podľa vzoru svojho otca Lorda Randolpha Churchilla vo verejnom živote používal len priezvisko Churchill. Jeho knihy vychádzajú pod menom Winston S. Churchill alebo Winston Spencer Churchill, pretože pod menom Winston Churchill publikoval už iný autor.
Detstvo a mladé roky
thumb|Churchill ako 7-ročný Narodil sa na zámku Blenheim ako vnuk 7. vojvodu z Marlborough. Jeho otec, Lord Randolph Churchill, vyviedol britských konzervatívcov z krízy v osemdesiatych rokoch 19. storočia. Matka, Lady Jeanette Churchill (rodená Jennie Jerome), bola dcérou amerického milionára Leonarda Jeroma. Žiadny z rodičov nepreukazoval Winstonovi zvláštnu náklonnosť alebo lásku, napriek tomu Winston Churchill ako dieťa svoju matku zbožňoval.
Mladý Winston nastúpil ako sedemročný na elitnú školu St. James. Tam však vydržal iba dva roky, pretože nemal k učeniu, aspoň vo svojich raných rokoch, kladný vzťah, aj keď je pravda, že v predmetoch, ktoré ho bavili (napríklad dejiny), dosahoval dobré výsledky. Prestúpil teda na školu v Brightone, kde sa mu nedarilo oveľa lepšie. Rovnako mal zlý prospech aj na ďalšej škole v Harrow. Opustil teda všetky civilné školy a v roku 1893 sa na tretí pokus stal vojenským kadetom na Kráľovskej vojenskej akadémii v Sandhurste. Tu sa mu darilo veľmi dobre. Po dvoch rokoch skončil ako ôsmy v poradí medzi zhruba sto chlapcami vo svojom ročníku.
V armáde
thumb|Churchill v uniforme 4. husárskeho pluku Churchill sa stal kavaleristom. Po smrti svojho otca v januári 1895 napriek tomu, že jeho kavaléria odišla do Indie, sa stal poručíkom husárov a od novembra pôsobil ako vojnový korešpondent novín Daily Graphic na Kube (Na Kube sa naučil fajčiť cigary a vytvoril si návyk spávať popoludní. Oba zvyky pestoval do smrti). Nasledujúci rok strávil v Indii a v roku 1896 sa zúčastnil takzvanej Kitchenerovej expedície v Sudáne a bitky pri Omdurmáne, ktorá sa považuje za poslednú bitku, kde bola použitá britská kavaléria.
Prvý raz v politike a v búrskej vojne
Pre syna prominentného politika nebolo prekvapujúce, že sa pokúsil presadiť v politike. Počas 90. rokov predniesol niekoľko verejných prejavov na schôdzach konzervatívcov a v roku 1899 sa pokúsil prvý raz vstúpiť do politiky, keď kandidoval do Dolnej snemovne. Bolo to v meste Oldham, kde kandidoval za konzervatívcov a prehral rozdielom približne tisíctristo hlasov.
V októbri 1899 vypukla v južnej Afrike Búrska vojna a Winston Churchill tu začal pôsobiť ako korešpondent novín Morning Post. Počas jedného prepadu ho zajali a uväznili. Zo zajateckého tábora sa mu podarilo utiecť a prejsť vlakom cez celé nepriateľské územie až na územie kontrolované Britmi. Zatykač ho v tom čase opísal takto: „Angličan, vek 25 rokov, výška 5 stôp 8 palcov, stredne silnej postavy, mierne zhrbená chôdza, bledá tvár, ryšavo-hnedé vlasy (…) problémy s vyslovovaním hlásky s“. Keď už bol v bezpečí, poslal búrskemu premiérovi ironický telegram, v ktorom mu oznámil, že ušiel. Toto dobrodružstvo z neho urobilo na nejaký čas národného hrdinu, dokonca ho navrhli na vyznamenanie Viktóriiným krížom, ale Horatio Kitchener tento návrh vetoval. Vďaka tejto udalosti sa Churchill vrátil do armády a nastúpil do aktívnej služby.
Maximum bytia človeka
Maximum bytia človeka je najväčšia miera bytia človeka, jeho najväčšia možná plnosť alebo najvyšší dosiahnuteľný stupeň dokonalosti. U človeka je to kultúrnosť, človek nemôže byť dokonalejší než kultúrny.
Winston Churchill
Prvý raz v politike a v búrskej vojne
15. februára 1901 zasadol v Dolnej snemovni do lavice za konzervatívcov a v marci nasledujúceho roku predniesol svoj prvý prejav. Týmto začala jeho úspešná politická kariéra, počas ktorej bol poslancom Dolnej snemovne v rokoch 1900 – 1922 a 1924 – 1964.
V roku 1904 po konflikte s konzervatívnou stranou a s predsedom strany Josephom Chamberlainom z nej vystúpil a prešiel k liberálom (nesúhlasil s politikou konzervatívnej strany, ktorá sa týkala ochranárskych opatrení).
Minister
thumb|Churchill sa prizerá na obliehanie. Na fotografii je jeho hlava zvýraznená V roku 1906 vyhrali liberáli všeobecné voľby a o rok neskôr nastúpil Churchill do funkcie zástupcu ministra kolónií. V tom čase sa Churchill zblížil s advokátom z Walesu Davidom Lloydom Georgeom, ktorý sa mal v budúcnosti stať jeho politických partnerom.
V roku 1908 sa stal ministrom obchodu, na tomto poste úzko spolupracoval s Lloydom Georgeom, novým štátnym pokladníkom (Chancellor of the Exchequer) a v roku 1910 bol vymenovaný do funkcie ministra vnútra (oficiálne v angličtine Secretary of State for the Home Department). Jeho pôsobenie v tejto funkcii sa považovalo za trochu kontroverzné. Slávna fotografia ukazuje Churchilla, ako sa osobne zúčastňuje takzvaného obliehania Sydney Street, kde proti sebe v roku 1911 stáli anarchisti a Škótske gardy. Jeho rozhodnutie nevolať hasičov dokonca ani vtedy, keď už obliehaná budova začala horieť, bolo podrobené ostrej kritike. Anarchisti tak boli postavení pred voľbu vzdať sa alebo zomrieť.
Veľká vojna
Churchill patril k hlavným tvorcom koncepcie vylodenia v Gallipoli na Dardanelách, ktorá síce nakoniec nevyšla a znamenala jeho pád, ale mnohí ju považujú za jednu z najvýznamnejších v prvej svetovej vojne.
Turecko, spojenec Nemecka a Rakúsko-Uhorska, bolo relatívne slabé. Jeho hlavné mesto Carihrad (Konštantínopol) ležalo pri mori a nebol kryté pred zásahom námornej veľmoci, ktorá mala prevahu. Ak by Carihrad padol, dalo sa počítať s kapituláciou celého Turecka. Tým by vzniklo bezpečné spojenie s Ruskom, kam by sa tak dali posielať transporty zbraní. Srbsko sa stále ešte držalo, Bulharsko nebolo spojencom Trojspolku a pád Carihradu by im dal potrebný impulz. Takýto postup si žiadal koordináciu námorníctva a pozemných síl – komplexné vedenie vojny.
Vtedajší minister vojny Kitchener (viedol už spomínanú expedíciu do Sudánu, na ktorej sa Churchill tiež zúčastnil) však plánu príliš nedôveroval. 18. marca 1915 sa podarilo loďstvu ochromiť pevnosť v Dardanelách. Bolo potrebné okamžite začať s inváziou, ale prišiel rozkaz čakať na armádu. Tá sa síce 25. apríla vylodila a vytvorila predmostie, ale ďalej sa už nedostala, pretože Turci sa zatiaľ stihli skonsolidovať. Dorazili im posily a v polovici mája bolo jasné, že Churchillov plán padol (pozri aj bitka o Gallipoli). Zostávalo iba viesť zákopovú vojnu v ďalekom Turecku alebo sa stiahnuť. Armáda a loďstvo sa nakoniec stiahli, odstúpil Churchillov vrchný admirál Fischer a v Británii sa schyľovalo k vládnej kríze.
Konzervatívci dali po takzvanom Shell Scandal vláde premiéra Asquitha ultimátum – buď vstúpi do spoločnej koalície alebo sa bude hlasovať o dôvere jeho vláde. Premiér súhlasil s koalíciou, čo okrem iného znamenalo Churchillov odchod. Pre konzervatívcov bol neprijateľný aj ako zradca strany, aj kvôli nevydarenej operácii v Dardanelách, a keďže liberálna strana s nimi chcela ísť do koalície, 18. mája 1915 ho odvolali.
V novembri 1915 odišiel aj z funkcie kancelára lancasterského vojvodstva a nastúpil ako reaktivovaný dôstojník v hodnosti major do armády. Odcestoval do Francúzska, kde ho neskôr povýšili do hodnosti podplukovníka. Už v máji roku 1916 po páde vlády premiéra Asquitha sa však Churchill vrátil do Dolnej snemovne, keď sa do čela sa dostal David Lloyd George. Ani ten však nemohol Churchilla do vlády presadiť, pretože konzervatívci na čele s Bonarom Lawom boli proti. V roku 1917 vstúpili Spojené štáty do vojny, zúrila najťažšia ponorková vojna, prebiehali boje vo Francúzsku, ale Churchill bol medzitým v pozadí.
Až 16. júla 1917 nový premiér povolal Churchilla do vlády a ponúkol mu buď ministerstvo pre výrobu vojnového materiálu alebo novovytvorené ministerstvo letectva. Churchill si vybral ministerstvo pre výrobu vojnového materiálu a nasledujúci deň bolo zverejnené jeho menovanie.
V rokoch 1917 – 1922 Churchill znova zastával významné posty. V období po októbrovej revolúcii v Rusku presadzoval čo najväčší zásah intervenčných vojsk (tvrdil, že boľševizmus „musíme zadusiť ešte v kolíske“) a uzatvorení separátneho mieru. V roku 1918 prebiehali v Británii nové voľby a Lloyd George znova zvíťazil. Tentoraz sa Churchill stal ministrom vojny (tento úrad zastával od polovice januára 1919). Do Írska vyslal nechválne známe jednotky Black and Tans, aby potlačil írsky boj za nezávislosť. V roku 1920 nasadil vojenské letectvo proti povstalcom v Iraku.
V roku 1921 ho vymenovali za ministra kolónií. V tejto funkcii bol aj jedným zo signatárov Anglo-Írskej zmluvy v roku 1921, ktorá umožnila vznik Írskej republiky. V roku 1922 sa začala hospodárska kríza a v tej sa pod vplyvom vnútorných sporov ocitla aj liberálna strana. V tejto atmosfére padla vláda Lloyda Georgea a v nasledujúcich voľbách prehrala. Churchill tak prišiel nielen o miesto ministra, ale aj o miesto poslanca v parlamente, pretože prehral aj vo svojom okrsku v Dundee (zhodou okolností v rovnakom čase aj o apendix).
Medzivojnové obdobie
thumb|Chartwell House – dlhoročné vidiecke sídlo Winstona Churchilla a jeho rodiny V roku 1923 znovu neúspešne kandidoval za liberálov v Leicestri. V roku 1924 ho zvolili v Eppingu ako „konštitualistu“ už s podporou konzervatívnej strany a v novembri zasadol do kresla ministra financií, v ktorom zotrval päť rokov. V roku 1925 sa stal znovu členom konzervatívnej strany. V tom čase došlo v Británii k dvom významným udalostiam. V roku 1925 sa Británia Churchillovým rozhodnutím ako ministra financií (po konzultáciách s mnohými renomovanými ekonómami) vrátila k zlatému štandardu a o rok neskôr vypukol generálny štrajk.
Súvislosti sú zrejmé. Návrat k zlatému štandardu (s paritou rovnakou ako pred prvou svetovou vojnou) znamenal zhodnotenie libry, čo malo katastrofálne následky pre britskú exportnú politiku. V dôsledku toho došlo k prudkému poklesu miezd a nasledoval generálny štrajk.
Tento nešťastný krok (ktorý neskôr Churchill označil za najhoršie rozhodnutie svojej kariéry) dokonca okomentoval Maynard Keynes v štúdii The Economic Consequences of Mr. Churchill. V roku 1929 padla konzervatívna vláda a Churchill prešiel do tieňového kabinetu. Odtiaľ Churchill odišiel v roku 1930, pretože nesúhlasil s ústupčivou politikou voči Indii. Keď potom konzervatívci v roku 1931 vyhrali voľby, neponúkli mu vo vláde žiadne miesto, a tak zostal iba radovým poslancom.
Žil na svojom vidieckom sídle v Chartwelle v Kente. V tom čase sa stal známym najmä vďaka svojim prejavom v parlamente, v ktorých oponoval ústretovej politike vlády voči Indii a jej snahe získať nezávislosť. Neoslovili ho, ani keď v Británii zriadili ministerstvo pre koordináciu obrany v roku 1936, a keď v roku 1937 odišiel premiér Baldwin, ministerským predsedom sa stal Neville Chamberlain.
V úlohe vojnového premiéra
thumb|Churchil so svojím charakteristickým gestom v tvare V (znamenajúcom Victory – Víťazstvo) Dňa 1. septembra 1939 Nemecko napadlo Poľsko a 3. septembra vstúpila Británia do vojny. Nasledujúci deň sa šesťdesiatpäťročný Winston Churchill stal znova prvým lordom admirality. Počas takzvanej Čudnej vojny sa ukázal ako jeden z najaktívnejších ministrov, keď jediná výrazná aktivita prebiehala na mori. Churchill presadzoval preventívne obsadenie Narviku, nórskeho neutrálneho prístavu, odkiaľ sa vyvážala železná ruda (surovina, ktorú Nemecko súrne potrebovalo a nemalo ju) a švédskej Kiruny, v blízkosti ktorej ležali bane na železnú rudu. Chamberlain a zvyšok kabinetu s touto akciou nesúhlasili, a tak bola odložená až do doby nemeckej invázie do Nórska, ktorá bola napriek britským snahám úspešná. Dňa 10. mája 1940 po demisii kabinetu Nevilla Chamberlaina sa stal Winston Churchill ministerským predsedom (rozhodovalo sa medzi ním a lordom Halifaxom) a 13. mája predniesol v snemovni slávny prejav „o krvi, drine, pote a slzách“ a zadefinoval cieľový program svojej vlády. Churchillovu politickú činnosť počas 2. svetovej vojny možno rozdeliť do troch etáp.
Hurbanovo námestie (Bratislava)
Hurbanovo námestie je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. . Nachádza sa na hranici historického centra mesta a na križovatke ulíc Kapucínska, Suché mýto, Obchodná a Námestie SNP.
Winston Churchill
V úlohe vojnového premiéra
Prvá trvala od mája 1940 do decembra 1941, kedy Británia osamotená bojovala proti Nemecku a Taliansku. Spojené štáty ešte do vojny nevstúpili, Sovietsky zväz uzavrel Pakt o neútočení a ostatné štáty už zostali mimo hru. Churchill sa zo začiatku sústredil na štyri body. Odsunul do pozadia prominentných politikov appeasementu. Sústredil na seba všetky významné funkcie tak, aby mohol viesť vojnu a pritom rozhodovať o všetkom dôležitom. Uskutočnil industriálnu mobilizáciu Británie (okamžite zveril svojmu priateľovi barónovi Beaverbrookovi leteckú produkciu, jeho zásluhou bola Británia počas leteckej bitky schopná vzdorovať nemeckým náletom) a nakoniec uviedol do života anglo-americkú alianciu, ktorá v tejto fáze mala podobu vysielania amerických lodí cez Atlantik a zásobovania Británie životne dôležitými materiálmi. Dňa 14. augusta 1941 sa Winston Churchill stretol s americkým prezidentom Franklinom D. Rooseveltom na lodi HMS Prince of Wales. Na stretnutí podpísali spoločnú deklaráciu, ktorá sa stala známou pod názvom Atlantická charta (Atlantic Charter). Ponúkli v nej zásady medzinárodnej spolupráce pri udržiavaní mieru a bezpečnosti.
Hurbanovo námestie (Bratislava)
Významnou pamiatkou je Kostol svätých Jána z Mathy a Felixa z Valois.
Staňkovice (okres Louny)
Staňkovice je obec v Česku v okrese Louny v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 894 obyvateľov, z toho 449 mužov a 445 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,6 roka).
Winston Churchill
V úlohe vojnového premiéra
Druhá etapa, ktorá zahŕňa obdobie od decembra 1941 až po november 1942, nebola veľmi úspešná. Japonci dobyli Malajziu a Barmu, nemecký poľný maršal Rommel porazil nílsku armádu, padol Tobruk, preťažované loďstvo v Pacifickom oceáne bolo decimované a India vypovedala Británii poslušnosť. V júli čelil návrhu na hlasovanie o dôvere vláde a v septembri bol navrhnutý dokonca Churchillov protikandidát (sir Stafford Cripps), ale Churchill dokázal svoju pozíciu obhájiť. V roku 1941 vznikla aliancia spojencov (USA, ZSSR, Veľká Británia), v ktorej Británia predstavovala najslabší článok, ale Churchill dúfal, že sa podarí udržať ZSSR mimo strednú Európu tak, že by bol vedený úder zo severnej Afriky v smere Terst – Viedeň – Praha. To sa však nestretlo so Stalinovou ani s Rooseveltovou podporou.
V tretej etape (december 1942 – jún 1945) bol nútený tento plán opustiť. Paradoxne to bolo pre neho obdobie veľkých víťazstiev. Churchill sa zúčastnil na konferenciách, na ktorých sa rozhodovalo o budúcich hraniciach Európy a Ázie. Týkalo sa to predovšetkým konferencie v Teheráne, Jalte a Postupime, kde sa Churchill snažil “hrať partiu” so Stalinom za slabej Rooseveltovej podpory. Zvlášť spornou sa stala hranica medzi Poľskom a Sovietskym Zväzom a Poľskom a Nemeckom. Táto dohoda o posunutí hraníc bola po vojne vnímaná ako zrada poľskej exilovej vlády v Londýne, ktorá s ňou nikdy nesúhlasila. Churchill bol presvedčený, že jediný spôsob, ako zmierniť napätie medzi národnosťami, je vytvorenie hraníc, ktoré by rešpektovali národnostnú hranicu. Zároveň malo byť odsunuté nemecké obyvateľstvo smerom na západ. thumb|Veľká trojka – [[Josif Vissarionovič Stalin|Stalin, Franklin D. Roosevelt a Winston Churchill na konferencii v Teheráne 28. novembra 1943]] Niektoré z jeho rozhodnutí a činov sú dodnes považované za kontroverzné. Týka sa to jeho indiferentného postoja voči bengálskemu hladomoru v roku 1943, ktorý si vyžiadal životy najmenej 2,5 miliónov ľudí. Churchill tiež podporoval bombardovanie Drážďan krátko pred koncom vojny. Drážďany boli predovšetkým civilným cieľom, zhromaždilo sa tu veľké množstvo utečencov z východnej Európy a je diskutabilné, či zničenie Drážďan malo strategickú hodnotu (bombardovanie pomohlo sovietskej armáde k rýchlejšiemu postupu).
Napriek jeho dôležitej úlohe počas druhej svetovej vojny mal Churchill na britskej politickej scéne mnoho nepriateľov. Jeho popularitu nezvýšili ani výroky, ktoré znevažovali myšlienku verejnej zdravotnej starostlivosti či zlepšenie štandardov všeobecného vzdelania masovej populácie. Navyše obyvateľstvo si stále pamätalo na chyby konzervatívnych vlád v 30. rokoch. Toto boli dôvody, prečo tesne po skončení vojny v júni 1945 konzervatívna strana a Churchill ako jej vodca prehrali parlamentné voľby.
Po vojne
Zdalo sa, že sedemdesiatročný Churchill vo vysokej politike skončil, ale on už od roku 1946 pracoval na svojom návrate. Odmietol ponúkaný titul vojvodu (čím by sa dostal do Hornej snemovne) a zostal vodcom opozície v Dolnej snemovni.
5. marca 1946 mu v malom americkom meste Fulton udelili čestný doktorát na Westminster College. Slávnosti sa zúčastnilo asi štyridsaťtisíc ľudí, nechýbal ani americký prezident. Pri tejto príležitosti predniesol Churchill známy Fultonský prejav, v ktorom rozoberal situáciu v povojnovom svete a ako veľký odporca komunizmu poukázal na rozpínajúcu sa sovietsku zahraničnú politiku. Povedal: "V Európe bola spustená železná opona, ktorá rozdelila kontinent, a naším poslaním je oslobodenie národov od nej z totalitnej kontroly Moskvy" (znova uviedol do verejného povedomia pôvodne Goebbelsov pojem železná opona). O svojom prejave sa radil s prezidentom Trumanom a pomýlil sa iba v tom, že v krátkej dobe očakával nový vojnový konflikt.
Churchillovou nemalou zásluhou Francúzsko získalo stále miesto v Bezpečnostnej rade OSN (takto mohla ďalšia európska mocnosť vyvažovať stále miesto ZSSR).
Bol stúpencom európskej integrácie a jedna z troch hlavných budov Európskej únie v Bruseli nesie jeho meno.
Churchill v slávnostnom prejave prednesenom v Zürichu v septembri 1946 vyhlásil:
Znova v sedle 1951 – 1955
náhľad|Churchillova socha na Parliament Square v Londýne V roku 1950 boli ďalšie parlamentné voľby, pred ktorými Churchill spustil veľkú predvolebnú kampaň. Nakoniec však tesne zvíťazili labouristi a Churchill sa stal poslancom.
Do veľkej politiky sa Winston Churchill vrátil ešte raz, keď v predčasných voľbách v roku 1951 vyhrala tesnou väčšinou konzervatívna strana. Po šiestich rokoch bol znova na Downing Street 10.
Počas tohto volebného obdobia obnovil priateľské vzťahy s USA a zapojil sa do vytvárania „novej Európy“. Jeho hlavným záujmom sa stala zahraničná politika.
Na začiatku 50. rokov musel riešiť iránsku krízu, ktorá vznikla znárodnením anglo-iránskej naftovej spoločnosti vládou Muhammada Mossaddeka v roku 1951. O rok neskôr došlo kvôli pozemkovej reforme v Keni k povstaniu (Povstanie Mau Mau), ktoré prerástlo do občianskej vojny.
V Malajzii sa vystupňovalo povstanie, ktoré proti britskej nadvláde vypuklo už v roku 1948. Rovnako ako v Keni, aj tam Churchill preferoval vojenský zásah, ale aj tak bolo jasné, že britské koloniálne panstvo v Ázii a v Afrike sa končí. V roku 1957 sa Malajzia stala nezávislým štátom.
Na Churchilla doliehala staroba a zdravotné problémy. Nedoslýchal, ale nechcel nosiť načúvací prístroj, ktorý by mu uľahčoval vystupovanie na verejnosti. V marci 1953 zomrel Stalin a z Veľkej trojky zostal iba on, Mr. History, ako ho volali americkí novinári.
Posledné dni
Churchill trávil veľkú časť svojho času v Chartwelle, vo svojom vidieckom sídle a mieste, kde sa po celý život uchyľoval k odpočinku, a na juhu Francúzska. Spoločnosť mu robil jeho obdivovateľ, americký milionár maďarského pôvodu Emery Reves, ktorý mu dal k dispozícii svoju prímorskú vilu La Pausa.
V roku 1962 utrpel zlomeninu stehennej kosti, ale napriek tomu, že mal už 88 rokov, sa ešte zotavil a vrátil domov.
15. januára 1965 mal ďalší záchvat mŕtvice, po ktorom sa už nespamätal a posledné dni bol v bezvedomí. Zomrel o deväť dní neskôr, 24. januára 1965 v Londýne vo svojom dome na ulici Hyde Park Gate 28 vo veku deväťdesiat rokov. Jeho pozostatky boli tri dni vystavené vo Westminster Halle, pochovaný je v katedrále sv. Pavla.
Churchill si želal, aby bol pochovaný v Bladone, neďaleko Woodstocku, ktorý nie je príliš vzdialený od miesta jeho narodenia Blenheimu.
Rodina
thumb|Winston Churchill a jeho budúca manželka Clementine krátko pred svadbou v roku [[1908]] V roku 1904 sa Winston Churchill na jednom z plesov londýnskej zimnej sezóny zoznámil s krásnou Clementine Hozierovou (* 1. apríl 1885 – † 12. december 1977), dcérou nekonvenčnej lady Blanche Henrietty Hozierovovej a bankára Henryho Hoziera (manželia sa neskôr kvôli opakovaným Blanchiným neverám rozviedli).
O štyri roky sa Winston stretol s Clementine náhodou na jednom večierku. Vtedy už bol poslancom a onedlho sa mal stať ministrom obchodu. V Blenheime, rodinnom vidieckom sídle Churchillovcov ju požiadal o ruku a po sedemmesačnej známosti sa zosobášili. V tom čase mala dvadsaťtri rokov, Churchill tridsaťštyri.
Svadobný obrad sa konal 2. septembra 1908 v kaplnke svätej Margaréty vo Westminstri. Winston si želal veľkú svadbu, pozvaných bolo viac ako osemsto hostí. Po nej mladomanželia odišli na svadobnú cestu do Rakúska a Talianska, ale aj na nej mladoženích neprestal pracovať (písal eseje o východnej Afrike).
Prvé dieťa, dcéra Diana sa im narodila 11. júla 1909, o dva roky 28. mája 1911 nasledoval syn Randolph, v roku 1912 potratila Clementine tretie dieťa. 7. októbra 1914 nasledovala Sarah, v novembri 1918 Marigold, ktorá však v auguste 1921 zomrela na septikémiu, a nakoniec sa 15. septembra 1922 narodila najmladšia Mary.
Dcéra Diana bola dvakrát vydatá, ale jej manželstvá neboli šťastné. Psychicky sa zrútila, liečila sa viackrát na klinike pre duševné poruchy a nakoniec v roku 1963 spáchala samovraždu. Sarah bola herečkou, život jej komplikoval alkohol, ktorému nevedela odolať (zomrela 24. septembra 1982). Randolph prežil otca o tri roky, nadmerne pil, mal cirhózu pečene, vo veku päťdesiatsedem rokov v roku 1968 zomrel ako nevyliečiteľný alkoholik.
Najmladšia Mary sa vydala za vojenského atašé v Paríži Christophera Soamesa a jediná z Winstonových detí žila usporiadaným životom. V roku 1979 napísala biografiu svojej matky. Zomrela 31. mája 2014.
Ocenenia
24. apríla 1953 mu udelila britská kráľovná na slávnostnom ceremoniáli vo Windsorskom zámku Podväzkový rád. Odvtedy mal Churchill právo používať titul Sir Winston a jeho manželka Clementine sa stala lady Churchillovou.
V októbri 1953 dostal Nobelovu cenu za literatúru za šesťdielnu históriu 2. svetovej vojny. V odôvodnení sa uvádzalo: "…za majstrovstvo v historickej a biografickej tvorbe a brilantné rečnícke umenie, ktorým vždy stál v službách obrany ľudských hodnôt."
Churchill ako spisovateľ
náhľad|Socha Winstona Churchilla vo Westhame v grófstve Kent. Autor – Oscar Nemon. Winston Churchill bol už od mladosti plodným spisovateľom. V období, keď nezastával žiaden politický post, považoval sám seba za profesionálneho spisovateľa, ktorý sa zaoberal aj politikou. Písanie mu tiež poskytovalo nevyhnutné finančné prostriedky, pretože napriek svojmu aristokratickému pôvodu nebol bohatý, ale bol zvyknutý na určitý životný štandard. Jeho finančnej situácii nepomohli ani príliš časté neúspešné investície.
Niektoré jeho diela (napríklad Dejiny po anglicky hovoriacich národov) vznikli prevažne kvôli ťaživej finančnej situácii. Písal aj historické diela, na ktorých je však vidieť, že nebol profesionálnym historikom (nezaujímali ho napríklad sociálne alebo ekonomické dejiny, vlastne šlo najmä o politické a vojenské dejiny, kde Angličania hrali hlavnú úlohu).
Jeho historické práce sa delia do troch skupín:
Práce týkajúce sa dejín jeho rodiny
nie vždy objektívne
Historické diela
najvýznamnejšia časť jeho historiografickej práce, za ktorú získal Nobelovu cenu
Churchill a jeho bonmoty
O svojej smrti povedal: "Nemám strach zo smrti. Keď prídem pred nebeskú bránu, dúfam, že ma svätý Peter privíta dobre. Pravda, veľa som pil a jedol, ale na druhej strane som si hádam aj vyslúžil nejakú kvalifikáciu, na základe ktorej ma prijmú."
Na otázku, kto boli podľa neho veľké osobnosti, vymenoval otrávene Stalina, Roosevelta a Mussoliniho. Na vysvetlenie, prečo Mussolini, dodal: "Ten bol najväčší zo všetkých. Odvážil sa dať zastreliť svojho zaťa."
"Už ich čakáme. Aj ryby sa už tešia." O možnej invázii Nemecka do Británie.
"Ľudia, ktorí si chodia do Talianska prezerať zrúcaniny, už nebudú musieť chodiť až do Pompejí." Reakcia na vyhlásenie vojny Británii Talianskom.
"Británia sa dostala do situácie, keď musela voliť medzi hanbou a vojnou. Vybrala si hanbu a dostala vojnu." O mníchovskej dohode.
"Ak Hitler vtrhne do pekla, v Dolnej snemovni určite prehodím niečo pekné o diablovi." Reakcia na výčitky, že po napadnutí ZSSR začal spolupracovať so Stalinom.
"Demokracia nie je ľahká žena, ktorú zbalí chlap so samopalom." Reakcia na tvrdenia, že protikomunistický zásah v Grécku nie je demokratický.
"Gréci nebojujú ako hrdinovia, to hrdinovia bojujú ako Gréci." Reakcia na odhodlanie a odvahu keď Nemecko a Taliansko napadli Grécko
Victory
Počas 1. svetovej vojny naučil Churchill námorníkov britskej kráľovskej flotily používať bojový pozdrav rímskych légií. Dva roztvorené vztýčené prsty nad zovretou dlaňou sa odvtedy používajú na celom svete na znak víťazstva.
586 Thekla
586 Thekla je planétka s priemerom 84 km, ktorú objavil M. F. Wolf 21. februára 1906.
Sainte-Marie-à-Py
Sainte-Marie-à-Py je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vnútorné mesto (Bratislava)
right|thumb|Bratislavské Hlavné námestie right|thumb|Michalská right|thumb|Laurinská right|thumb|Mapa vnútorného mesta (Innere Stadt) z roku 1905 right|thumb|Bratislava v 15. storočí right|thumb|Bratislava v 17. storočí right|thumb|Bratislava v 18. storočí
Poloha
Vnútorné mesto nezahŕňa dunajské nábrežie (patrilo k predmestiam), Podhradie (kam patrí Vydrica a Zuckermandel) ani Bratislavský hrad, ktorý bol oddelený od mesta vodnou priekopou, ktorá sa nachádzala zhruba v miestach dnešnej Staromestskej.
Charakteristika
Je to historická časť Bratislavy medzi historickými mestskými hradbami s obrannými vežami, cvingrami a baštami a medzi štyrmi bývalými mestskými bránami, ktorými boli Michalská brána, Laurinská brána, Rybárska brána a Vydrická brána. Dnes tvorí časť mestskej časti Staré Mesto a je to turisticky najnavštevovanejšia časť mesta, obsahujúca početné kultúrne a historické pamiatky. Jeho rozloha je iba okolo 0,2 km². Dodnes sa zachoval pôvodný pôdorys, ulice a námestia v takmer pôvodnej podobe. Sídlili tu významné inštitúcie, bývala uhorská šľachta, boli tu korunovaní králi a istý čas tu zasadal Uhorský snem.
Ulice
Nasleduje prehľad ulíc a námestí a ich historických názvov platných v roku 1900 (názvy sa predtým aj potom mnohokrát menili). Prvé úradné pomenovanie ulíc v Bratislave sa vyskytlo v roku 1879 (od roku 1890 povinne dvojjazyčné nemecké a maďarské), ale ulice boli pomenované už dávnejšie. Maďarské názvy ulíc sa pred rokom 1879 vyskytovali veľmi zriedkavo (spravidla len pre zopár najvýznamnejších ulíc), inak boli všetky názvy nemecké resp. dávnejšie aj latinské.
Dunajov
Dunajov je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Leží prevažne na pravom brehu rieky Kysuce a malá časť – Za vodou (často mylne prisudzovaná Krásnu nad Kysucou) na ľavom brehu. Obec je obklopená pohoriami Kysucká vrchovina a Javorníky.
1582 – 1905
Obec Dunajov vznikla v druhej polovici 16. storočia (1582) na území budatínskeho panstva. Našli sa tu stredoveké hroby, ktoré sa pôvodne považovali za veľkomoravské, čo však už bolo vyvrátené.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1598. Obyvatelia sa zaoberali chovom oviec a poľnohospodárstvom. V 17. storočí zasiahla Dunajov valašská kolonizácia. Sociálny útlak a nevoľníctvo spôsobilo, že na Slovensku vzniklo zbojníctvo. Z Dunajova pochádza Plavčík, člen Jánošíkovej družiny. Koncom 18. a začiatkom 19. storočia nedostatok úrodnej pôdy viedol k vzniku remesiel a to hlavne drotárstva a k vysťahovalectvu.
Koncom 19. storočia bola v obci postavená kaplnka so zvonicou. V interiéri kaplnky sa nachádzala vzácna polychrómovaná, drevená plastika Madony asi z konca 19. storočia, ktorej zhotovovateľ je neznámy. Hospodárske oživenie nastalo, keď sa vybudovala Košicko-bohumínska železnica. Táto železnica umožnila rýchlo a lacnú dopravu. V roku 1905 sa vybudovala zo zbierok občanov škola (teraz predajňa potravín), ktorá pozostávala z jednej triedy a bytu pre učiteľa. Prvou učiteľkou bola Ilona Belicová.
Medzi vojnové obdobie (1918 – 1939)
Keď skončila vojna a vznikla Československá republika patrila obec Dunajov do Trenčianskej župy, Budatínskemu panstvu, okresu Kysucké Nové Mesto.
Druhá svetová vojna (1939 – 1945)
Počas druhej svetovej vojny v SNP v bojoch pri Strečne a pri Vrútkach bojovali viacerí obyvatelia Dunajova. Na počesť 9-tich zavraždených rukojemníkoch, ktorí boli zavraždení 8. septembra 1944 bol na Skačkove postavený pomník z prírodného kameňa. Partizáni sú pochovaní na Dunajovskom cintoríne.
Súčasnosť (od roku 1945)
Dunajov patrí pod farnosť Ochodnica. V roku 1990 sa začala stavať prístavba kaplnky. 16. septembra 1995 bol vysvätený kostol Sedembolestnej Panny Márie. V roku 1996 sa začala rekonštrukcia kultúrneho domu. Kultúrny dom je aj sídlo miestnej ľudovej knižnice, ktorá obsahuje asi 5063 zväzkov kníh. V dnešnej dobe v Dunajove pokračuje bytová výstavba pri ceste smerom na Krásno nad Kysucou, kde sa vybudovalo 8 bytových domov, ďalej na návrší obce boli vybudované dve 5- podlažné bytové domy a posledné bytové jednotky boli vybudované na ceste smerom na Ochodnicu. Dunajov na konci roku 2009 vstúpil ako jedna zo zakládajúcich obcí do novozaloženého združenia mikroregiónu Bystrická dolina, kde patria okrem iného aj obce Oščadnica, Zborov nad Bystricou, Klubina, Stará Bystrica, Radôstka a Nová Bystrica. Stretnutia starostov a primátora sa konajú v Krásne nad Kysucou, ktoré sa stalo aj hlavným strediskom mikroregiónu. Ako členská obec dostal Dunajov nárok na výpomoc krasňanskej mestskej polície, ktorá hliadkuje od roku 2010 aj dunajovské ulice. Zástupcovia mesta a obcí diskutujú o aktuálnych problémoch mikroregiónu, ale organizujú taktiež mnohé kultúrne podujatia. V súčasnej dobe sa rieší problém odkanalizovania celého mikroregiónu, keďže žiadná obec, okrem Krásna nad Kysucou nemá vlastnú vybudovanú kanalizáciu. Ďalej sa rieši aj vybudovanie cyklotrasy z Krásna nad Kysucou až do Poľska a bude mať okolo 30 km.
Niektoré historické názvy Dunajova:
Erb
Erb obce Dunajov patrí medzi najpozoruhodnejšie mestské a obecné erby na Slovensku. Vychádza z historickej pečate obce, pochádzajúcej z 18-stor. (1784). V jej strede je nad vodnou hladinou morská panna s dvomi chvostami - v heraldike nazývaná Meluzína.
Vlajka
Vlajka pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov a troch farieb:modrej, žltej a bielej. Je ukončená tromi cípmi, ktoré zasahujú do tretiny jej listu.
Autobusové spojenie
Autobusová zastávka pre spoje od Žiliny a od Čadce je najbližšie Krásno - Drozdov, odtiaľ asi 20 minút do centra Dunajova. Od Čadce je autobusové spojenie priamo do Dunajova.
Vlakové spojenie
Cez obec prechádza hlavná košicko-bohumínska trať a zastávka pre osobné vlaky je v centre obce.
Víno
náhľad|Strapce bobúľ [[vinič hroznorodý|viniča hroznorodého]] Víno alebo hroznové víno je alkoholický nápoj, ktorý sa vyrába alkoholovým kvasením vylisovanej šťavy z plodov viniča hroznorodého (hrozna).
Členenie
Zákonodarstvo v krajinách produkujúcich víno je rozdielne, v rámci EÚ sú niektoré základné ustanovenia jednotné. V krajinách južnej Európy však existuje zväčša členenie a kategorizácia vín podľa geografického pôvodu.
Japončina
right|thumb| (nihongo) – japonský jazyk
Víno
Členenie podľa množstva "bubliniek"
Sýtené víno, t.j. víno s umelo pridanými plynovými bublinkami, sa buď uvádza ako súčasť perlivého a šumivého vína (podľa množstva bubliniek), alebo sa uvádza ako štvrtý typ vína popri vyššie uvedených typoch.
Japončina
Japončina – alebo pre tých, ktorí ju považujú za viacero jazykov, japonské jazyky – je jazyk z jazykovej skupiny japonsko-rjúkjuských jazykov (pre tých, ktorí považujú rjúkjuštinu za nárečie japončiny, je japončina izolovaný jazyk).
Víno
Členenie podľa nariadenia EP a Rady 1308/2013
Kategórie vinárskych výrobkov: Poznámka: Tieto kategórie sa väčšinou rôzne vzájomne prelínajú.