cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Changar
Changar je najjužnejší vulkán v západnej vulkanickej zóne Kamčatky. Vrchol 2 000 m vysokého stratovulkánu je ukončený kalderou s priemerom 2 km (v súčasnosti zaliatou vodou) a masívnym lávovým dómom na východnom svahu sopky. Vek vzniku kaldery sa odhaduje na holocén, z postkalderového štádia vulkanizmu je zachovaných niekoľko menších dómov tvoriacich ostrovčeky v kalderovom jazere. Posledná vulkanická aktivita sa odohrala približne pred 500 rokmi a jej pozostatkom sú lávové prúdy olivinických bazaltov v južnej časti masívu.
Oľga Adamčíková
Oľga Adamčíková, rodená Gontková (* 17. február 1903, Kremnica – † 16. august 1992, Bratislava) bola slovenská herečka, manželka herca Samuela Adamčíka.
Rodina
V roku 1921 absolvovala štúdium na učiteľskom ústave v Bratislave. V rokoch 1921-1932 pôsobila ako učiteľka v Leviciach a Kremnici, potom v rokoch 1932-1951 ako odborná učiteľka Štátneho ústavu pre hluchonemých v Kremnici. Od roku 1951 až do odchodu do dôchodku (1960) bola členkou činohry SND. Hrala aj vo filmoch. Svoje herecké dispozície uplatnila vo viacerých televíznych rozprávkach a hrách pre deti a mládež.
Omastiná (obec)
Omastiná je obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.
Épron
Épron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1572 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kontajner (doprava)
náhľad|250px|Kontajner náhľad|250px|Termický kontajner Kontajner alebo staršie kontejner je prepravný prostriedok tvoriaci úplne alebo čiastočne uzatvorený priestor, ktorý je špeciálne určený a uspôsobený na opakovanú prepravu tovaru a je stohovateľný. Spravidla je normovaný, spevnený a vodotesný.
Iné významy
Často sa pojem kontajner používa ako synonymum pre širší pojem prepravnú skriňu (=skriňový prepravník), aj keď je pomerne malá, a to v železničnej a cestnej doprave. Na druhej strane sa výraz kontajner často obmedzuje len na tzv. kontajner ISO.
Delenia
Delenie 1
Josef Černík
Josef Černík môže byť:
Kontajner (doprava)
Delenia
Delenie 2:
Delenie 3:
Leibnitz (okres)
Leibnitz je okres v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko. Má rozlohu a žije tu 75 328 obyvateľov (2001). Sídlom okresu je mesto Leibnitz.
Plaza de la Constitución (mesto Mexiko)
náhľad|Plaza de la Constitución Plaza de la Constitución (do slovenčiny preložiteľné ako Námestie ústavy), kratší názov je El Zócalo, je najväčšie námestie v meste Mexiko a jedno z najväčších na svete. Je centrom celého dvadsaťmiliónového mesta.
Dejiny
Plaza de la Constitución a jej okolie bola centrom dnešného mesta už v predkolonizačných časoch, v časoch mesta Tenochtitlán. Po výstavbe súčasného mesta na rozvalinách toho starého dostalo názov Plaza de Armas. Súčasné meno má od roku 1812, na počesť vyhlásenia Cádizskej ústavy. V roku 1843 generál Antonio Lopez de Santa Anna, ktorý bol zároveň aj prezidentom krajiny, nariaídil vztýčiť pamätník na počesť nezávislosti Mexika, a to priamo uprostred námestia. Nakoniec bol vybraný mramorový stĺp od architekta Lorenza de la Hidalgo. Nebol však dostavaný, vzniklo len 2,5 m pamätníka. Časom sa však kameň zžil s námestím a dal mu jeho dnešné meno Zócalo, ktoré je používanejšie než formálne Plaza de la Constitución.
4723 Wolfgangmattig
4723 Wolfgangmattig je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 11. októbra 1937.
Plaza de la Constitución (mesto Mexiko)
Dejiny
V súčasnosti je námestie hlavnou turistickou atrakciou aj hlavným miestom manifestácií a demonštrácií.
Ženská dvojhra na French Open 2010
Ženská dvojhra na French Open 2010 sa hrala ako súčasť French Open 2010 od 23. do 6. júna 2010. Titul získala nasadená sedemnástka Talianka Francesca Schiavoneová, ktorá vo finále porazila turnajovú sedmičku Austrálčanku Samanthu Stosurovú za 98 minút v dvoch setoch 6:4, 7:6 (2). Bol to jej prvý grandslamový titul a 4. titul v dvojhre na okruhu WTA. Ide o historicky prvú singlovú grandslamovú trofej pre Taliansko v kategórii žien.
Nasadenie
Nižšie je zoznam nasadených hráčok. V zátvorkách je kolo, v ktorom vypadli.
Louis Joseph de Bourbon, vojvoda z Vendôme
Louis Joseph de Bourbon, vojvoda z Vendôme (* 1. júl 1654, Paríž, Francúzsko – † 11. jún 1712, Vinaro`s, Španielsko) bol francúzsky maršal a uznávaný vojvodca.
Život
Bol synom Ľudovíta, 2. vojvodu z Vendôme, a pravnukom Henricha IV. Bol tiež bratancom svojho najväčšieho protivníka, Eugena Savojského. Do armády vstúpil v 18 rokoch. Samostatného velenia na celom bojisku sa po prvýkrát dočkal v roku 1695 kedy viedol francúzske vojská v Katalánsku a dobyl Barcelonu. Vrchol jeho kariéry nastal za vojen o španielske dedičstvo.
V roku 1702 bol menovaný veliteľom francúzskych jednotiek v Taliansku. Nahradil tak svojho zajatého predchodcu a bývalého veliteľa vojvodu z Villeroy, ktorého výkony francúzsku armádu celkom zosmiešnili. Ani Vendôme však nedokázal splniť zadanú úlohu a zničiť sily Eugena Savojského, ktorý ho zaskočil a porazil v bitke pri Luzzare. Porážka však nebola nijako výrazne drvivá a Vendôme nakoniec zvládol aj komplikovanú situáciu potom, čo Savojsko prešlo na stranu protifrancúzskej koalície. Postupne zatlačil savojsko-habsburské jednotky do hlbokej defenzívy, vytlačil ich z väčšiny severného Talianska a obliehal Turín. Veľmi mu pritom pomohlo, že Eugen Savojský bol z Talianska odvolaný a viedol habsburské vojská na území Ríše.
Vrchol kariéry
V roku 1705 sa Eugen Savojský do Talianska vrátil a Vendôme dosiahol svojho vrcholného úspechu, keď ho porazil v bitke pri Cassane, čím zahladil predchádzajúce debakle svojich španielskych spojencov a svojho brata, Filipa (ide o jedinú jednoznačnú porážku vo významnej bitke, ktorú kedy Eugen Savojský utrpel). O rok neskôr Eugen využil výrazné zvýšenie svojich finančných prostriedkov a posilnenia svojej armády a vyrazil na pomoc obľahnutému Turínu. Vendôme sa mu pokúšal prehradiť cestu a zastaviť ho, bol však oklamaný a obídený. Nakoniec sa vrátil k Turínu rozhodnutý si tam na Eugena počkať, ale skôr ako mohlo prísť k bitke, bol odvolaný, aby zreorganizoval francúzske sily v Holandsku potom, čo utrpeli zdrvujúcu porážku v bitke pri Ramillies. Nebol však menovaný veliteľom, stal sa mentorom Malého dauphina. Vzťahy medzi oboma mužmi neboli príliš dobré, neskúsený mladý vojvoda sa často spoliehal na vlastných vojenských poradcov a na kráľovo nabádanie, aby pozorne načúval radám od Vendôma a riadil sa nimi, príliš nedbal.
Boje v Holandsku a Španielsku
V roku 1708 zahájili francúzske vojská v Holandsku mohutnú a nečakanú ofenzívu. Tá zaskočila protifrancúzsku koalíciu, ale Marlborough s Eugenom (ktorý sa medzitým stihol veľmi presvedčivo vysporiadať s Vendômovými náhradníkmi v Taliansku) zareagovali prekvapivo rýchlo a 11. júla sa pochodové formácie oboch obrovských armád zrazili pri Oudenaarde. V nasledujúcom boji, ktorý bol charakteristický najmä úplným zmätkom, kulminovali spory medzi francúzskymi veliteľmi natoľko, že sa Vendôme a vojvoda Burgundský chvíľami v podstate ignorovali a každý riadil svoje jednotky po svojom, čo nakoniec vyústilo do zdrvujúcej porážky a iba noc zachránila francúzske vojská pred obkľúčením a úplným zničením.
Spory pokračovali aj po bitke a vyústili do Vendômovho odvolania. Po krátkej prestávke bol poslaný do Španielska ako veliteľ vojsk Filipa V., kde dosiahol svoj posledný veľký úspech, keď porazil vojská protifrancúzskej koalície v bitke pri Villaviciose. 1. júla 1712 vo Vinaro`s náhle zomrel.
Tongčina (Tonga)
Tongčina je austronézsky jazyk, ktorým hovoria Tonžania na súostroví Tonga v južnom Pacifiku. Tongčina je spolu s angličtinou úradným jazykom na Tonge.
Nezamieňajte si s tongčinou, jazykom, ktorý patrí medzi nigersko-konžské jazyky do skupiny bantuské jazyky a hovorí sa ním v Zambii a v Malawi v Afrike.
Langon (kantón)
Langon je francúzsky kantón v obvode Langon v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 13 obcí.
Relácia medzi entitami
Relácia medzi entitami vyjadruje závislosť alebo asociáciu medzi entitami. Relácie medzi entitami vyjadrujú definičné, empiricko-asociatívne, taxonomické (generalizačno-špecializačné), štrukturálne (závislosť celku k časti), priestorové, časové, príčinné, funkčné, ohraničujúce sa regulačné vzťahy, ako aj úlohy, v ktorých sa majú alebo môžu vyskytovať.
Pamiers-Est
Pamiers-Est je francúzsky kantón v obvode Pamiers v departemente Ariège v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 10 obcí.
Laneuveville-derrière-Foug
Laneuveville-derrière-Foug je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rodič
Rodič je otec alebo matka, teda:
N-členná relácia
N-členná relácia je v teórii relácií trieda usporiadaných n-tíc indivíduí.
Žobravý rád
Žobravý rád alebo mendikantský rád je rád žobravých mníchov (=mendikantov), teda náboženský rád rôznej rehole, ktorý pôvodne nesmel mať nijaký majetok a jeho členovia žili z fundácií a milodarov. Žobravé rády vznikali od zač. 13. stor. v prostredí miest najmä s poslaním kazateľským (predikanti), pastoračným, učiteľským a kvôli sústavnému štúdiu teológie a filozofie.
Do stredovekej fázy svojím založením spadajú:
V druhej fáze vznikli z reforiem a vetvení rádov v priebehu 16. stor.:
Od Tridentského koncilu sa úplná chudoba vzťahovala na františkánov a kapucínov.
Citroën Jumper
Citroën Jumper je dodávkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Sevel, divízia skupiny PSA, v rokoch 1994 až 2006. Spolu s dvojičkami Peugeot a Fiat sa vyrobilo 1 985 659 kusov. Ide o identickú platformu s vozidlami Peugeot Boxer, Fiat Ducato II., pričom tieto vozidlá sa líšili len drobnosťami, ako napríklad logo značky a rozsah výbavy. V roku 2002 prešiel model faceliftom. V roku 1994 získal ocenenie Van Of The Year – (Van roka).
Jumper nahradil svojho predchodcu Citroën C25. Popri modeli Jumper vznikol v modelovej rade automobilky Sevel aj menší model Jumpy/Dispatch z modelu Evasion.
Motorizácie (1994 – 2002)
Motorizácie s technológiou Common Rail a HDi boli v prípade Fiatu premenované na JTD.
Jumper II.
náhľad|Citroën Jumper II. Šasi verzia Citroën Jumper II. je dodávkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Sevel, divízia skupiny PSA, v rokoch 1994 až do súčasnosti. Ide o identickú platformu s vozidlami Peugeot Boxer II., Fiat Ducato III., pričom tieto vozidlá sa líšia len drobnosťami, ako napríklad logo značky a rozsah výbavy. Odpor vzduchu karosérie dosahuje hodnoty osobných automobilov Cx=0,31. Od roku 2006 do 2011 bolo vyprodukovaných spoločne 1 131 993 kusov. Vyrába sa vo verzií osobnej na prepravu osôb a úžitkovej na prepravu nákladu.
Jumper III.
Citroën Jumper III. je dodávkový automobil, ktorý vyrába automobilka Sevel v Taliansku od roku 2014. Model je k dispozícií v 4 dĺžkach (4,96m, 5,41m, 6m, 6,36m) 3 výškach (2,25m, 2,52m, 2,76m) )a 3 rázvoroch (3m, 3,45m a 4,04m). Nákladný priestor je vo veľkosti od 8 do 17 m2.
Pri modeli Jumper III. bolo najdôležitejšie odstránenie nedostatkov z modelu Jumper II. Došlo k vylepšeniu odvodu vody od motora, aby sa zabránilo závadám na príslušenstve motora. Došlo k zosilneniu zadných a bočných dverí, vylepšeniu bŕzd z hľadiska výdrže a hluku, a bolo využité nové uchytenie tlmičov.
Výbava
Základná výbava zahŕňa: Airbag vodiča, ESP, ABS s brzdovým asistentom, automatické uzamknutie vozidla pri rozjazde, centrálne uzamykanie z kabíny, obmedzovač rýchlosti 90 km/h (iba pre 40+),elektrické ovládanie predných okien, palubný počítač, pozdĺžne nastaviteľný volant
Malá Hradná
Malá Hradná je obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.
Citroën Jumper
Výbava
Za príplatok je možné domontovať napríklad: predné LED svetlomety, nezávislé kúrenie, automatickú klimatizáciu, tempomat, airbag spolujazdca, odpružené sedadlo vodiča, zosilnené zadné pruženie dvojlamelové, pneumatické zadné pruženie, nádrž o objeme 125 litrov
Motorizácie
Motorizácie 2.2 HDi prešli drobnými inováciami pre optimalizáciu spotreby a zvýšenie výkonu, pochádzajú z kooperácie nazvanej Gemini, medzi automobilkami PSA a Ford. Za príplatok je možné dokúpiť ako vybavenie motora napríklad zosilnenú batériu pre model 2.2 HDi alebo zosilnený alternátor pre motor Iveco 3.0 HDi.
Rodern
Rodern je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nocera Inferiore
Nocera Inferiore (lat. Nuceria Alfaterna) je mesto v provincii Salerno, v regióne Kampánia, v Taliansku. Leží asi 38 kilometrov severne od Neapola. Má asi 45 000 obyvateľov.
Iné projekty
.
Čeng-čou
Čeng-čou (čín. 郑州, 鄭州) je hlavné mesto čínskej provincie Che-nan a najľudnatejšie mesto v strednej Číne. Čeng-čou je prefektúrne mesto, ktoré slúži ako politické, ekonomické, technologické a vzdelávacie centrum provincie a zároveň je dopravným uzlom v strednej Číne. Centrum mesta leží na južnom brehu Žltej rieky a patrí medzi štyri starobylé čínske hlavné mestá.
4922 Leshin
4922 Leshin je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Eraines
Eraines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 290 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heroín
thumb|2D molekula heroínu. thumb|3D molekula heroínu. Heroín (iné názvy: diacetylmorfín, diamorfín) je polosyntetický opiát, derivát alkaloidu morfínu, z ktorého sa pripravuje acetyláciou. Biela kryštalická forma je väčšinou jeho soľ s kyselinou chlorovodíkovou, diacetylmorfín hydrochlorid. Je silne návykový. Jeho trvalé užívanie spôsobuje pomerne veľkú toleranciu v porovnaní s inými látkami, aj keď bolo zaznamenané občasné užívanie bez odvykacích príznakov.
História
Po prvýkrát sa heroín syntetizoval v roku 1874 C. R. Alder Wright, britský chemik pracujúci v Londýnskej St. Mary’s Hospital Medical School. Skúmal reakcie morfínu s rôznymi kyselinami. Niekoľko hodín varil bezvodý morfín s acetanhydridom a získal tým silnejšie pôsobiacu acetylovanú formu morfínu, dnes nazývanú diacetylmorfín. Zmes odoslal na analýzu F. M. Pierceovi z Owens College v Manchesteri, ktorý spravil niekoľko testov na psoch a zajacoch.
Od roku 1898 do 1910 bol predávaný ako nenávyková náhrada morfínu a ako detská medicína proti kašľu. Bayer predával heroín ako „liek“ pre ľudí závislých na morfíne do tej doby, kým bolo objavené, že sa v črevách metabolizuje na morfín. Všetky opiáty sú v črevách metabolizované na identickú molekulu s odlišnou koncentráciou v krvi. Rovnako ako s aspirínom, Bayer stratil niektoré z jeho ochranných známok kvôli 1. svetovej vojne.
Použitie a účinky
Vo Veľkej Británii možno heroín dostať na lekársky predpis, aj keď patrí medzi prísne sledované liečivá (Class A drug). V súlade s britským liekopisom (British National Formulary – BNF) diamorfin hydrochlorid môže byť použitý pri liečbe akútnej bolesti, infarktu myokardu.
Abstinenčné príznaky
Nerad a Neradová v knihe Drogy a mýty menujú nasledovné heroínové abstinenčné príznaky :
Svetová kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2016
Svetová kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2016 bola svetová kvalifikácia vo volejbale žien na Letné olympijské hry 2016, ktorú organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konala sa v 2 dejiskách: v Tokiu, v Japonsku a v San Juane, Portoriku v dňoch od 14.22. mája 2016. Zúčastnilo sa jej 12 tímov, ktoré súťažia o 4 postupové miesta. Keďže šlo zároveň aj o Ázijskú kvalifikáciu na LOH 2016, nezávisle na priamych kvalifikantov postupilo aj najlepšie ázijské družstvo. Zápasy sa odohrali v aréne Tokyo Metropolitan Gymnasium a Roberto Clemente Coliseum.
Kvalifikácia
1. turnaj
2. turnaj Umiestnenie v rebríčku FIVB k 6. októbru 2015.
Herzog & de Meuron
right|thumb|[[Allianz Arena, Mníchov]] Herzog & de Meuron je švajčiarska architektonická kancelária založená v roku 1978 so sídlom v Bazileji. Jej zakladateľmi sú Jacques Herzog a Pierre de Meuron.
Jacques Herzog a Pierre de Meuron sú súčasní švajčiarski architekti. Sú nositeľmi Pritzkerovej ceny, najvyššieho svetového ocenenia za architektúru. Laureátmi sa stali v roku 2001. Len po druhý raz v histórií bola Pritzkerova cena udelená naraz dvom architektom.
Obidvaja sa narodili v roku 1950 v švajčiarskom Bazileji. Študovali na ETH (Eidgenossische Technishe Hochschule) v Zurichu – u Alda Rossiniho a Dolfa Schnebliho. Diplom architekta získali v roku 1975. O tri roky neskôr spoločne založili architektonickú kanceláriu Herzog & de Meuron v Bazilej.
Úhor európsky
Úhor európsky alebo úhor riečny (staršie úhor obyčajný, ešte staršie úhor sťahovavý; lat. Anguilla anguilla) je druh rýb z čeľade úhorovité (Anguillidae).
Spôsob rozmnožovania úhorov bol pre ľudstvo po storočia záhadou. Najväčší posun v tomto smere nastal na konci 19. a v prvej polovici 20. storočia, kedy boli objavené jeho larvy a miesto trecieho aktu v Sargasovom mori. Dodnes však nie je biológia úhora známa v potrebnej úplnosti.
Ľudská činnosť spôsobila, že počty úhorov v európskych riekach značne poklesli. Môžu za to stavby neprekonateľných prekážok v tokoch, znečistenie, rozšírenie nepôvodných chorôb a tiež nadmerný rybolov, pretože mäso úhora je veľmi chutné a v mnohých prímorských štátoch je súčasťou tradičnej kuchyne. Z tohto dôvodu sa odborníci usilujú o jeho ochranu a umelé rozmnožovanie.
Opis
Úhor prechádza počas svojho života dvoma podobami. V larválnom štádiu, ktoré trvá od vyliahnutia až po dosiahnutia kontinentálnych brehov, vyzerá skôr ako malá rybka, a hadovitý tvar tela nadobúda až tesne pred vstupom do brakických a sladkých vôd.
Larva
thumb|left|Leptocefalová larva vo veľkosti Larva je bezfarebná, iba oko je čierne. Telo má tvar vŕbového listu. Šupiny nie sú vyvinuté. Kostra je stále ešte chrupkovitá. Na každej čeľusti je 14 zubov. V dobe, keď sa začína meniť na sklovitého úhora, dosahuje dĺžku a výšku, ale v priebehu tejto premeny sa skracuje až na.
Ešte na konci 19. storočia považovali drobnú, priehľadnú morskú rybku Leptocephalus breviostris za samostatný druh. Až Giovanni Battista Grassi a Salvatore Calandruccio pri odchove v akváriu zistili a v rokoch 1894 – 1897 uverejnili, že v skutočnosti je larválnym štádiom vývoja úhora riečneho. Objav bol pre vtedajšiu vedu významný, pretože pomohol rozlúštiť záhady rozmnožovania úhora a tiež nájsť miesto jeho trenia.
Sladkovodné štádium
V sladkovodnom štádiu života je telo úhora dlhé, hadovitého tvaru. Chrbtová, análna a chvostová plutva splývajú do jedného celistvého plutvového lemu, pričom v chrbtovej plutve sa nachádza 245 – 275 mäkkých lúčov a v análnej plutve 176 – 249 mäkkých lúčov. Brušné plutvy úplne chýbajú. Prsné plutvy sa nachádzajú hneď za hlavou. Koža je na prvý pohľad hladká a produkuje veľké množstvo slizu. Šupiny sú drobné, oválne a zarastené hlboko v koži. Na rozdiel od väčšiny ostatných druhov rýb sa tieto šupiny neprekrývajú. Žiabrové viečka sú pomerne malé, a pretože v bahne a vo veľkých hĺbkach nie je dýchanie žiabrami dostačujúce, má úhor silne vyvinuté kožné dýchanie, ktoré mu umožňuje dokonca aj dočasné opustenie vody. Ústa sú koncové a pomerne hlboko rozoklané, dosahujúce na úroveň oka, ktoré je pomerne malé. Na hľadanie potravy slúži predovšetkým dobre vyvinutý čuch. Úhor tvorí formy s rôzne širokými čeľusťami, čo pravdepodobne súvisí s druhom prijímanej potravy. Vďaka tomu dokáže lepšie využívať dostupnú potravu. Extrémnymi prípadmi tohto morfologického rôznenia sú forma úzkohlavá a širokohlavá. thumb|Úhor riečny v [[akvárium|akváriu]] Sfarbenie sa mení v priebehu života. Najmladší, tzv. sklovití úhori (anglicky glass eels) nemajú žiadnu pigmentáciu, ale v priebehu rastu a vstupu do sladkých vôd sa objavuje maskovacie sfarbenie. Žltí úhori (anglicky yellow eels) majú tmavý, dohneda sfarbený chrbát, ktorý na bruchu prechádza do žltavej farby. S nástupom pohlavnej dospelosti a migrácie na miesto rozmnožovania sa menia na strieborné úhory (anglicky silver eels). Celé telo zosvetlie a získava kovový lesk, brucho je strieborné. V tomto štádiu sa tiež výrazne zväčšia oči a začína sa uzatvárať tráviaci trakt. V podmienkach českých vôd je rýchlosť rastu úhora skôr priemerná, na konci prvého roku dosahuje dĺžky 15 pri hmotnosti do 20 g kým v treťom roku môže jeho dĺžka dosiahnuť 40 a hmotnosť až 400 g.
Úhory sa bežne dožívajú veku 8 – 12 rokov, objavujú sa však jedinci dosahujúci aj 20 rokov. Je známy aj prípad úhora, pomenovaného Pepík, ktorého chovali v bazéniku v budove Českej poisťovne v Prahe v Spálenej ulici. Do bazénika bol vypustený v roku 1912 a uhynul o 64 rokov neskôr v roku 1976, pričom sa dožil celých 68 rokov. Aj napriek vysokému veku však dosiahol dĺžku iba a hmotnosť. Zvláštnosťou je, že krátko pred smrťou sa premenil na strieborného úhora. Vôbec najstarším exemplárom sa však stal kus pomenovaný Putte chovaný vo Švédsku v akváriu, ktorý sa dožil dokonca 85 rokov.
Rozšírenie a početnosť
thumb|right|Približný výskyt úhora európskeho v Európe (vyznačený ružovou farbou) Oblasť výskytu úhora európskeho pokrýva značnú časť Európy. Žije v oblasti Pečory a v Bielom mori, na Škandinávskom polostrove, Islande a Britských ostrovoch, v úmorí Severného a Baltského mora, vo Francúzsku, na Pyrenejskom polostrove a v celej oblasti Stredozemného mora. Názory na jeho prirodzený výskyt v povodí Dunaja sa rôznia. Proti sebe tu stoja teórie, že úhor sa do povodia Dunaja dostal iba vďaka ľudskej činnosti a vysadzovaniu, alebo že sa aj pred výstavbou rôznych riečnych kanálov v určitom množstve dostával do tejto oblasti cez Čierne more. Dávnejšie sa dokonca objavila aj teória, ktorá predpokladala prechod medzi prameňmi Dunaja a Rýna po súši.
Okrem úhora európskeho je tiež možné sa v Európe stretnúť s jeho blízkym príbuzným, úhorom americkým (Anguilla rostrata), ktorý sa tiež rozmnožuje v oblasti Sargasového mora, a preto časť jeho populácie odnášajú morské prúdy k európskym brehom. Pri bežnom porovnaní nie je možné tieto dva druhy od seba odlíšiť, je však možné pozorovať niektoré anatomické odlišnosti, napríklad počet stavcov. Zatiaľ čo úhor riečny ich má medzi 110 – 119, jeho americký príbuzný iba 103 – 111. Úhor vždy patril k hojným riečnym druhom a v prímorských krajinách sa dokonca stal významnou hospodárskou komoditou. Podľa súčasných odhadov však jeho početnosť klesla na iba 1 % stavu populácie, aká bola pred sto rokmi. Početnosť úhora na jednotlivých územiach a jeho rozšírenie úzko súvisí s morským prúdením, ktoré mladé jedince do Európy rozširuje. Najväčšie populácie sa nachádzajú v severnej časti kontinentu a smerom na juh a východ počty ubúdajú.
Potrava
Úhor preferuje život pri dne, väčšinu dňa je zahrabaný v bahne. Na lov vypláva až po zotmení, prípadne po silnejších dažďoch, kedy je voda zakalená a je v nej možné nájsť aj spláchnuté suchozemské organizmy. Tomu zodpovedá aj zloženie jeho potravy, kde prevažujú bentické organizmy (organizmy žijúce pri dne). Len veľmi vzácne konzumuje uhynuté alebo utopené živočíchy. V období trenia ostatných druhov rýb, hlavne kaprovitých, vyžiera na mieste ich trenia ich ikry. Hlavnou zložkou potravy úzkohlavej formy úhora sú vodné bezstavovce, žijúce pri dne, hlavne kôrovce, larvy vodného hmyzu a mäkkýše. Naproti tomu širokohlavá forma loví i ryby a obojživelníky. Podobne ako u ostatných dravých rýb je aj u úhora bežný kanibalizmus, ktorý zaisťuje, aby v určitej lokalite nedošlo k premnoženiu. Zastúpenie jednotlivých zložiek potravy závisí predovšetkým od podmienok, v ktorých sa jedinec vyskytuje, a tiež na aktuálnej dostupnosti koristi.
Rozmnožovanie
thumb|upright=1.3|Životný cyklus úhora Spôsob rozmnožovania úhorov bol pre vedcov záhadou po celé storočia. Antický filozof Aristoteles sa v súvislosti so svojou teóriou samoplodenia domnieval, že úhory sa rodia z bahna. V 17. storočí sa predpokladalo, že úhory rodia živé mláďatá, čo bolo spôsobené omylom pri skúmaní jedincov napadnutých červovitými parazitmi. Všetky tieto omyly boli spôsobené tým, že v sladkých vodách nemajú ešte úhory zrelé pohlavné orgány a je veľmi obťažné ich rozpoznať. Až v roku 1777 popísal Talian Carlo Mondini vaječníky a v roku 1874 Szymon Syrski popísal samčí pohlavný orgán. Spôsob rozmnožovania však zostával naďalej nejasný.
Až po objave existencie larválneho štádia bolo možné odhaliť spôsob a miesto rozmnožovania úhorov. V roku 1904 sa podarilo Johanesovi Schmidtovi na lodi Thor uloviť larvy v blízkosti Faerských ostrovov. V nasledujúcich rokoch boli vykonávané rozsiahle prieskumy v celom Atlantickom oceáne. V roku 1922 ulovila dánska loď Dana v oblasti Sargasového mora larvy s dĺžkou približne, ktoré mali dovtedy žĺtkový vak. Tým bolo objavené miesto rozmnožovania.
thumb|left|Úhorie monté s dĺžkou približne Nie je známa ani cesta, ktorou sa úhor dostáva na miesto rozmnožovania. Dodnes sa totiž nedarí uloviť migrujúce dospelé úhory na voľnom mori. Zmenu by v tomto smere mal priniesť výskum írskych a dánskych vedcov, ktorí nasadili jedincom vysielačky, vďaka ktorým by malo byť možné sledovať migračné trasy vrátane hĺbky a teploty vody, v ktorej sa pohybujú. Práve neúspechy v tejto oblasti výskumu priviedli v roku 1959 anglického biológa Denysa W. Tuckera k teórii, že európske úhory vôbec nedosiahnu svoj cieľ a že všetka populácia je zaisťovaná iba vďaka americkej populácii úhora. Jeho teória však nie je všeobecne prijímaná, pretože medzi oboma populáciami boli objavené biologické rozdiely, takže ich ichtyológovia považujú za rôzne druhy, a takisto sa líšia aj miesta ich trenia. Pokiaľ by však bola pravdivá, znamenalo by to, že všetka ochrana úhora riečneho je zbytočná a je možné ho loviť v ľubovoľnom množstve.
Ďalším významným pokrokom vo výskume biológie úhorov bol objav, že jednotlivé skupiny z rôznych oblastí sú vzájomne oddelené a na mieste trenia nedochádza k ich vzájomnému miešaniu. Toto bolo dosiahnuté veľmi náročným skúmaním DNA úhora.
V súčasnej dobe sa predpokladá, že úhory riečne migrujú až do Sargasového mora po dobu až 1,5 roka, pričom neprijímajú žiadnu potravu. Dôvod, prečo sa vydávajú na také vzdialené miesto, zrejme súvisí s pohybom litosférických platní. Pred miliónmi rokov k sebe mali Európa a Amerika omnoho bližšie a ryby teda mali možnosť sa na postupné predlžovanie vzdialenosti adaptovať. Samotný akt pravdepodobne prebieha v hĺbke okolo pri teplote vody 17 °C. Ikry sú drobné, asi veľké, a voľne sa vznášajú vo vodnom stĺpci. Ich počet sa odhaduje na 400 000 – 700 000 na jednu samicu. Dospelé úhory po trení hynú a plôdik je pomocou Golfského prúdu unášaný k Európe. Táto cesta trvá 3 – 4 roky a na jej konci sa larvy menia na monté. Časť populácie zostáva v ústiach riek v brakickej vode a ďalšia časť migruje ďalej do vnútrozemia. Je zaujímavé, že úhory v brakických vodách sa stávajú samcami a v sladkých vodách takmer výlučne samicami, vrátane umelo vysadzovaných jedincov. Zodpovedalo by to teórii, že sladká voda stimuluje vývoj samičích pohlavných orgánov, kým slaná voda vývoj samčích orgánov.
Jed
V krvi úhora sa nachádza jed zo skupiny ichtyochemotoxínov. Intoxikácia týmto jedom pripomína otravu spôsobenú uhryznutím vretenice. Medzi základné prejavy otravy patrí hnačka, nevoľnosť, zvracanie, cyanóza, nepravidelný pulz, slabosť, otupenosť a dýchacie problémy. V najhoršom prípade môže nastať aj smrť. Tento jed je schopný zabíjať veľmi rýchlo aj v malých dávkach. V laboratóriu stačilo na usmrtenie menšieho psa v priebehu štyroch minút iba pol gramu krvného séra, vo väčšom množstve jed zabíjal v priebehu jednej minúty. Pri kontakte toxínu so sliznicami, napríklad očí, môže vyvolať silný zápal. Toxín je bielkovinovej povahy, preto je teplotne nestály a rozkladá sa už pri teplote 60 °C. Konzumácia tepelne upraveného mäsa úhora teda nie je zdraviu nebezpečná.
Určovanie veku
U rýb sa bežne vek určuje niekoľkými rôznymi metódami, napr. pomocou zimných prírastkov šupín alebo pomocou výbrusov stavcov či ušných kamienkov otolitov. Najjednoduchšia a medzi ľuďmi najznámejšia metóda pomocou šupín je však nespoľahlivá, pretože šupiny sa začínajú tvoriť až nejaký čas po premene larvy na úhora. V roku 1988 preto FAO vydala odporúčanie používať na zisťovanie veku úhorov metódu založenú na skúmaní otolitov. Odporúčaná metóda bola overená mnohoročným skúmaním výsledkov jednotlivých metód na rybách známeho veku a ich porovnávaním so skutočnosťou.
Bakteriálne a vírusové ochorenia
Bakteriálne a vírusové ochorenia spolu úzko súvisia, veľmi často pôsobia spoločne a v množstve prípadov teda nie je možné celkom jednoznačne identifikovať pôvodcu určitého ochorenia. Napriek tomu sú u rýb pravdepodobne častejšie bakteriózy, a tiež sú lepšie zdokumentované než virózy. thumb|Vibrio vulnificus pod [[mikroskopom (zväčšené 13 184-krát)]] Jedným z najbežnejších ochorení je škvrnitosť spôsobená baktériou Pseudomonas punctata, ktorá sa vyskytuje za rôznych podmienok a je hlavným pôvodcom hromadného uhynutia u úhorov, medzi ktoré možno zaradiť napríklad aj masové uhynutie v třeboňskom rybníku Jordán v roku 1929. Medzi prejavy škvrnitosti úhorov možno zaradiť výskyt škvrnitých miest na tele, hrachovité zdurenie na hlave, oslepnutie, krvné výrony na vnútornostiach a úhyn. Pri výskyte tohto ochorenia je nutné zabrániť jeho ďalšiemu šíreniu, čo znamená odlov a likvidáciu uhynutých jedincov.
Jedným z najvýznamnejších patogénov spôsobujúcich úhyn rýb v intenzívnych chovoch je baktéria druhu Listonella anguillarum. Toto ochorenie sa prejavuje červenou škvrnitosťou na bruchu a bokoch tela, opuchmi a poraneniami kože, ktoré následne hnisajú. V tomto prípade sa liečba vykonáva antibiotikami. Podobné ochorenie, zvané vibrióza, spôsobuje v intenzívnych chovoch úhorov príbuzná baktéria Vibrio vulnificus sérovar E. Táto baktéria sa vyskytuje primárne u úhorov, sekundárne však môže spôsobiť ochorenie človeka. Hniloba plutiev a krvácavá otrava krvi úhorov je spôsobená baktériou druhu Aeromonas hydrophila. Ako liečba sa pri tomto ochorení uplatňuje okamžité zvýšenie kvality vody v chove, čo sa realizuje napríklad jej výmenou, chemickou úpravou alebo prečistením a zvýšením koncentrácie chloridu sodného vo vode na 0,5 – 0,9 %.
Medzi vírusové ochorenia patrí papilomatóza, ktorá sa prejavuje zdurením kožného epitelu na čeľustiach, ktoré vzhľadom pripomína karfiol. Medzi ďalšie významné vírusové ochorenia patria choroby spôsobené herpetickými vírusmi a rhabdovírusmi, vyvolávajúce krvácanie v oblasti hlavy a očí a postupujúce do celého tela.
Plesňové ochorenia
Medzi najčastejšie plesňové ochorenia patrí povrchové zaplesnenie spôsobované plesňami rodu Achlya respektíve Saprolegnia. Najčastejšie sa objavuje u oslabených alebo poranených rýb. Prejavuje sa bielymi až hnedými vatovitými porastmi na koži a plutvách. Pri silnom zaplesnení často dochádza k uhynutiu v dôsledku otravy látkami vznikajúcimi pri rozklade napadnutých tkanív a toxínmi, ktoré sú produkované samotnými hubami. Pre ryby však môže byť nebezpečné aj napadnutie menšieho rozsahu. Liečba spočíva v zvýšení kvality vody a kúpeľoch v roztoku manganistanu draselného alebo chloridu sodného.
Iné ochorenie je spôsobované druhom Dermocystidium anguillae, ktorý je niekedy zaraďovaný medzi prvoky, ale pravdepodobne ide o pleseň. Prejavuje sa opuchmi na tele a plutvách. Liečba nie je známa, jedinou možnosťou je prevencia proti šíreniu odstraňovaním napadnutých rýb.
Parazitálne ochorenia
thumb|left|Anguillicola crassus Parazitálne ochorenia možno rozdeliť na ochorenia spôsobené jednobunkovými (prvoky) alebo mnohobunkovými organizmami (kôrovcami, pásomnicami aj.). Do prvej skupiny patrí napríklad kožovcovitosť, spôsobovaná nálevníkom druhu kožovec rybí (Ichthyophthirius multifiliis). Tento druh cudzopasí v derme rýb a jeho prítomnosť sa prejavuje bielymi krupičkovitými útvarmi na telách a plutvách rýb. Chorobu je možné liečiť opakovaným prenosom napadnutých rýb do čistého, nezamoreného prostredia.
Ako ďalšie druhy možno uviesť rybomorku úhoriu (Myxidium giardi), ktorá parazituje na žiabrach úhorov, ale nemá výraznú patogenitu, alebo Trypanosoma granulosum, prenášanú hlavne rôznymi ektoparazitmi.
Za zmienku tiež stoja parazity v tráviacej sústave. Sú nimi Acanthocephalus anguillae, spôsobujúci zápalové sčervenanie čriev, a pásomnica Eubothrium crassum, ktorá je predovšetkým parazitom pstruhov a rodu Thymallus. Pri silnejšom napadnutí môže dôjsť až k nepriechodnosti tráviacej trubice.
Hospodársky význam
thumb|Japonská úprava úhora Z hospodárskeho a rybárskeho hľadiska ide o veľmi cenený druh. V dávnejších dobách bol v Čechách spolu s lososom najdrahšou rybou. Jeho hospodársky význam výrazne vzrástol na konci 19. a obzvlášť na začiatku 20. storočia, kedy počty migrujúcich lososov začali klesať pod prijateľnú hranicu. Uvádza sa dokonca, že príjem z chytených a predaných úhorov mohol pokryť značnú časť vtedajších životných nákladov. Ryby sa v tom čase lovili vo veľkom hlavne do pascí, čo patrilo medzi výsady mlynárov, alebo do špeciálne upravených vrší, ktoré naopak používala predovšetkým chudoba. Úhor sa cenil pre kvalitné mäso a pre kožu, ktorá sa po vysušení používala na priväzovanie bijáku cepu.
Najväčší hospodársky význam má jeho lov v prímorských krajinách. V mnohých európskych štátoch sa lovia úhory vo veľkom, pričom sa lovia nielen dospelé jedince, ktoré tiahnu do Sargasového mora, ale aj plôdik vplávajúci do riek. Úhorí plôdik sa totiž v mnohých krajinách považuje za pochúťku, podobne ako kaviár, a preto sa značná časť vyloveného množstva predáva do reštaurácií. Veľká časť tiež smeruje do Ázie, kde na jedálnom lístku nahrádza tamojšieho úhora japonského. Klesajúce počty úhorov stimulujú rast jeho ceny, a teda tiež jeho atraktivitu z pohľadu rybárov. Cena jedného kilogramu úhorieho plôdika bola v roku 2003 10 266 Kč, v roku 2005 už bola čiastka za rovnaké množstvo 27 300 Kč.
Úhor v gastronómii
V množstve európskych štátov je úhor cenenou sladkovodnou rybou, aj keď v poslednom čase v súvislosti so znížením jeho stavov sa neobjavuje v jedálničku európskych národov tak často ako predtým. Úhora možno pripravovať snáď na všetky obvyklé spôsoby, najčastejšie sa ale pečie, údi, smaží, dusí alebo varí. Má lahodné mäso s veľmi malým množstvom kostí, ale s vysokým obsahom tuku. Niektoré príručky o zdravej výžive uvádzajú, že podiel tuku môže dosahovať až 27 %, a preto sa neodporúča ľuďom, ktorí majú zdravotné problémy súvisiace s trávením.
Úhor sa pre kuchyňu pripravuje deň dopredu. Po omráčení ranou do zátylku sa nožom prepichne krk. Väčšie úhory sa sťahujú, aby sa mäso dalo presoliť, a aby sa pri tepelnej príprave koža neskrútila. Množstvo receptov uvádza úhora pečeného (pečený úhor na šampiňónoch, marinovaný úhor, grilovaný úhor, úhor pečený s pórom a olivami, úhor pečený na panvici, úhor po baskicky ), v tradičnej českej kuchyni je to úhor na šalvii.
Smažením sa pripravuje falošný úhor či úhor na taliansky spôsob, dusením úhor na burgundský spôsob či úhor na rímsky spôsob, varením grilovaný úhor Villeneuve. V Európe sa potom s úhorom stretávame v kuchyni belgickej (úhor s čerstvými bylinkami), holandskej (úhor na ihle), španielskej (úhor po baskicky), švédskej (úhor smažený, úhor v aspiku – aspik je v tomto význame rôsol vznikajúci vývarom úhorieho mäsa s korením a prídavkom želatíny) a britskej (úhor v rôsole).
Chov a športový rybolov
thumb|Hlavní európski producenti úhora riečneho z farmového odchovu (ružovo) Okrem komerčného rybolovu v mori je tiež úhor súčasťou moderných akvakultúr, ktoré sa špecializujú na jeho odchov. Vo vyspelých štátoch ide predovšetkým o intenzívne chovy v špecializovaných úhorích farmách, ktorých produkcia je takmer výhradne určená pre potravinárske spracovanie. Oproti extenzívnemu chovu vykazuje menšiu stratovosť s nižšími celkovými nákladmi na následný odlov. Celá populácia úhora v odchovoch je však rovnako ako populácia vysadená do voľných vôd stále závislá na odlove plôdika pri ústiach riek, pretože umelé rozmnožovanie nebolo dodnes vedcami uspokojivo zvládnuté.
Chov na farmách prebieha v špeciálnych nádržiach alebo žľaboch s prívodom čerstvej vody. Za najvhodnejšiu pre úhory je označovaná voda prúdiaca rýchlosťou 0,3 – 0,5 l·min−1 s teplotou 20 – 25 °C s obsahom kyslíka 6 – 9 mg·l−1. Zo začiatku činí hustota vysadeného množstva rýb takého chovu okolo 800 kusov na liter, neskôr s rastom rýb toto číslo klesá. V priebehu chovu sa odporúča ryby niekoľkokrát roztriediť podľa veľkosti, aby sa obmedzila možnosť kanibalizmu. Úhory sa kŕmia špeciálnymi pastami alebo granulami s vysokým obsahom tuku. Stratovosť sa pri tejto metóde pohybuje okolo 10 % a úhory zároveň pomerne rýchlo rastú. Preto sa táto metóda využíva taktiež na počiatočný odchov plôdika pred vysadením do voľných vôd, kde nie sú podmienky také priaznivé. Okrem umelých nádrží sú tiež v niektorých krajinách bežné malé odchovné rybníčky. Intenzívny chov môže dosiahnuť produkciu blížiacu sa k 26 tonám na hektár vodnej plochy. V množstve štátov však prevláda extenzívny spôsob chovu, kedy sú úhory vysádzané priamo do vôd s ďalšími rybími druhmi a následne sú lovené. Táto metóda však vykazuje stratovosť až 90 %, ktorá je spôsobovaná predovšetkým kanibalizmom, migráciou, predátormi a v neposlednom rade tiež obmedzenou schopnosťou ryby uloviť. To je tiež dôvod, prečo po rozpade štátneho rybárstva došlo v Česku k silnému obmedzeniu tejto metódy chovu úhora. V súčasnej dobe sú teda Český rybársky zväz a Moravský rybársky zväz jediné väčšie inštitúcie, ktoré nasadzujú úhorí plôdik do voľných vôd. Okrem tohoto plôdika, ktorý sa dováža v polystyrénových krabiciach, sa vysadzujú tiež staršie, v intenzívnom chove odchované úhory. Obvykle vysadzované množstvo sa pohybuje od 150 do 300 kusov na hektár vodnej plochy.
Úhor riečny je tiež predmetom športového rybolovu, ktorý prebieha vo voľných vodách takmer výlučne na udici. Loví sa najčastejšie za tmy v období od júna do októbra na prirodzenú nástrahu vo vodnom stĺpci pomocou špeciálnych chemických svietidiel, ktoré slúžia ako indikátory záberu, alebo na nástrahu uloženú na dne s akustickými, často elektronickými, hlásičmi. Okrem toho sa občas uloví aj v priebehu horúceho letného dňa alebo pri zákale vody po daždi. Ako návnada sa najčastejšie používa dážďovka alebo mŕtva rybka. Pri love sa odporúča okamžite vyvinúť proti rybe silný a stály ťah, čím sa odtiahne od dna s mnohými prekážkami, okolo ktorých sa ryba môže ovinúť, čo väčšinou znamená jej stratu.
Ochrana
thumb|upright=1.2|left|Uhynutý úhor v rieke Stavy úhorov v poslednom čase výrazne poklesli. Za príčiny sa všeobecne označujú stavby priehradných hrádzí a vodných elektrární vrátane takzvaných malých vodných elektrární, ktoré bránia prirodzenej protiprúdovej migrácii mladých úhorov a zabíjajú dospelé úhory migrujúce po prúde do miest párenia v Sargasovom mori. Ďalší nezanedbateľný dopad má pravdepodobne silný komerčný rybolov a znečistenie tokov. Zároveň sa tiež objavili informácie o vplyve otravy polychlórovanými bifenylmi, ktorá údajne spôsobuje už úhyn samotného embrya.
Problém poklesu početnosti sa rieši aj v rámci Európskej únie, ktorá vydala nariadenie zaisťujúce lepšiu ochranu tohto rybieho druhu. V prvých návrhoch sa objavovali klauzuly o zákaze lovu a prechovávania úhora v lodiach vždy do 15. dňa každého mesiaca, tie však boli neskôr vypustené ako nevhodné. V súčasnom nariadení zo septembra 2007 je stanovené, že každý štát, na ktorého území sa prirodzene vyskytuje úhor riečny, je povinný vypracovať a do konca roku 2008 predložiť plán riadenia stavov úhora. Každý členský štát je ďalej povinný zaistiť, aby aspoň 40 % úhorov mohlo unikať na miesto párenia. Toto číslo sa vypočítava z najlepších odhadov stavu populácie, pokiaľ by nebola zaťažená ľudskou činnosťou. Významným bodom je taktiež povinnosť poskytovať do roku 2013 aspoň 60 % ulovených úhorov menších než na ich vysadzovanie do voľných vôd. V prípade, že niektorý štát tento plán nepredloží, alebo mu nebude schválený, je povinný okamžite zaistiť zníženie odlovu na 50 % vzhľadom na stav z obdobia rokov 2004 – 2006.
Migrácia úhora do mnohých miest v Európe bola prerušená v dôsledku stavieb priečnych prekážok vo vodných tokoch, ako sú priehrady alebo hate, a preto je na mnohých miestach nutné jeho stále vysadzovanie. Riešením by v podmienkach Slovenska mohla byť stavba funkčných rybích priechodov a zábran, ktoré by bránili vstupu dospelých rýb do turbín vodných elektrární. Vo vyhláške z roku 2006 bola najmenšia lovná miera úhora určená na a doba hájenia stanovená od 1. septembra do 30. novembra, čo má zaistiť základnú ochranu mladých úhorov a úhorov v období migrácie pred lovom na udicu, pretože žiadny iný úspešný spôsob lovu na voľnej vode nie je na Slovensku možný. Švédsko išlo v tomto smere v ochrane úhora ešte ďalej a od 1. mája 2007 platí v tomto štáte pre športových rybárov úplný zákaz lovu úhorov.
Ján Plch
Ján Plch (* 18. august 1974, Liptovský Mikuláš) je slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
S hokejom začínal v Liptovskom Mikuláši, neskôr hrával v Košiciach, Poprade a Zvolene. Počas pôsobenia vo Zvolene v sezóne 2000/01 prispel významnou mierou k premiérovému majstrovskému titulu.
Následne pôsobil v českom Znojme, Žiline a Slovane Bratislava. Od sezóny 2005/06 je hráčom francúzskeho IC Epinal.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 32 zápasov, strelil 5 gólov.
Tomáš Zdechovský
Tomáš Zdechovský (* 2. november 1979, Havlíčkův Brod) je český básnik, fotograf, politický a kresťanský publicista, politik a mediálny analytik. Od roku 2014 je poslancom Európskeho parlamentu za KDU-ČSL a v rokoch 2020-2022 bol tiež podpredseda strany.
Štúdium a akademická činnosť
Vyštudoval Všeobecné gymnázium v ​​Ledči nad Sázavou a potom magisterské odbory pastoračne-sociálny asistent a pedagóg voľného času na Teologickej fakulte Juhočeskej univerzity v Českých Budějoviciach, bakalársky odbor politická komunikácia na Pápežskej saleziánskej univerzite v Ríme a magisterský odbor mediálne štúdiá a žurnalistika na Masarykovej univerzite v Brne.
V rokoch 2001-2002 a 2003-2004 bol zástupcom Juhočeskej univerzity v Študentskej komore Rady vysokých škôl.
Od roku 2006 pravidelne prednáša na univerzitách krízovú komunikáciu, krízový manažment a krízovú komunikáciu v politike.
Publicistická činnosť, marketing, krízový manažment
V novinárskych kruhoch sa profiluje ako expert na krízovú a politickú komunikáciu a politické kampane. Spolupracuje s ChristNet.cz, kde zastával v roku 2003 funkciu šéfredaktora Magazínu a v rokoch 2004-2005 riaditeľa portálu. V roku 2004 založil Komunikačnú a PR agentúru Commservis.com a od roku 2011 je tiež konateľom jej pôvodne dcérskej spoločnosti WIFI Czech Republic. Je spoluzakladateľom Asociácie internetových novinárov a Inštitútu politických a ekonomických štúdií.
V roku 2007 založil úspešnú marketingovú akciu zameranú na darcovstvo krvi s názvom Kdo miluje, daruje krev, ktorá sa koná každoročne na sviatok sv. Valentína po celom Česku. Ďalšími jeho projektami na podporu darcovstva sú napr. "Než odjedete na dovolenou, darujte krev", alebo "Darujte krev s KDU-ČSL", ktoré ročne privedú do transfúznych staníc po celom Česku stovky prvodarcov.
Pracuje ako krízový poradca a manažér pre vládne inštitúcie a nadnárodné firmy. Podieľal sa na riešení desiatok krízových situácií a káuz (heparínové vraždy, gripeny, zámena značiek SAAB, kauza Čunek, Kyjovská nemocnice a i.)
V roku 2006 Zdechovský definoval politickú krízovú komunikáciu a politické krízové ​​riadenie.
Prvú úspešnú politickú kampaň navrhol Tomáš Zdechovský v roku 2002, kedy pomohol jednej z politických strán výrazne navýšiť počet zástupcov. Od roku 2004 pracoval ako poradca a volebný manažér popredných českých politikov. Je autorom súčasného grafického manuálu KDU-ČSL, keď v roku 2010 po prehratých voľbách definitívne stanovil žltú ako volebný farbu ľudovcov.
Do histórie politického marketingu sa zapísal v roku 2006, keď viedol kampaň podpredsedu senátu Petra Pitharta, ktorý zvíťazil len o 26 hlasov. Zdechovský vtedy v Česku plne využil v kampani doteraz neužívané prvky guerillových kampaní, plachty na ploty či zapojenie opinion leaders, známe dnes ako tzv. "Obamovská kampaň". Do dnešnej doby navrhol alebo spolupracoval na viac ako sedemdesiatich politických kampaniach do všetkých typov volieb v strednej a východnej Európe.
Tomáš Zdechovský patrí aj medzi iniciátorov a zakladateľov iniciatívy bojujúcej za české Vianoce nazvanej Zachraňte Ježíška.
Politická činnosť
Tomáš Zdechovský je členom KDU-ČSL a v rokoch 2007-2008 pôsobil ako jej krajský manažér v Pardubickom kraji. Vo farbách tejto strany kandidoval prvýkrát v roku 2009 na 14. mieste vo voľbách do Európskeho parlamentu. Ohlas vzbudil na zjazde KDU-ČSL, ktorý sa konal v júni 2013 v Olomouci. Tam predniesol nominačný prejav, ktorý ozvláštnil mnohonásobným použitím číslovky tri.
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 kandidoval za KDU-ČSL na 3. mieste kandidátky a bol s počtom 5 063 preferenčných hlasov (tzn. 3,35%) zvolený za poslanca Európskeho parlamentu. Počas svojej druhej kampane do Európskeho parlamentu sa zameral najmä na zlepšenie kvality potravín v Česku, boj za zrušenie striedania času a problematiku imigrácie. Pri začatí kampane KDU-ČSL do Európskeho parlamentu vyhlásil v narážke na zlú kvalitu potravín v Česku v porovnaní so západom Európy, že "nie sú európski občania prvej a druhej kategórie." Pripojil sa tiež k iniciatíve senátora Parlamentu ČR Petra Šilara za zrušenie striedania času v Európe s názvom For Only One Time a zrušenie striedania času si aj vytýčil ako jednu zo svojich hlavných priorít.
Počas kampane sa tiež prihlásil k autorstvu vety "nechceme Európu plnú neprispôsobivých imigrantov, ktorí na predmestiach pália autá, predávajú drogy a zanášajú k nám o i. radikálny islamizmus," ktorá bola uvedená v predstavení KDU-ČSL na stránkach pre voľby do Európskeho parlamentu. Uvedená pasáž bola v tichosti vypustená potom, čo na ňu upozornil predseda Strany zelených Ondřej Liška pri jednej z predvolebných debát s volebným lídrom KDU-ČSL Pavlom Svobodom. Tomáš Zdechovský obhajoval obsah spomínanej vety aj po jej stiahnutí, keď vyhlásil, že "keď tu chce niekto žiť, musí rešpektovať naše pravidlá, táto veta nie je xenofóbna, práve naopak."