cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Odpad
Zákon o odpadoch
Po vstupe Slovenska do Európskej únie, bol zákon o odpadoch plne harmonizovaný s európskou legislatívou. Po desiatich rokoch bol teda novelizovaný a evidovaný už ako nový európsky zákon o odpadoch pod číslom 223/2001 Z.z.
Produkcia odpadu
Na Slovensku domácnosti v roku 2020 vyprodukovali 2,43 milióna ton komunálneho odpadu. V priemere to je 446 kilogramov odpadu na osobu. Najviac odpadu pripadá na obyvateľov v Trnavskom kraji, kde podľa Štatistického úradu obyvatelia vyprodukovali 584 kilogramov odpadu na osobu, najmenej v Košickom kraji, kde bolo vyprodukovaných len 363 kilogramov odpadu na osobu. V USA vyprodukuje priemerný obyvateľ takmer 745 kg komunálneho odpadu ročne.
Kategorizácia odpadov
V rámci nového zákona o odpadoch č.223/2001 Z.z. sa odpady zaraďujú do skupín, podskupín a druhov, označených šesťmiestnym číslom. Prvé dvojčíslie označuje skupinu, druhé podskupinu s tretie dvojčíslie druh odpadu.
Tieto sa evidujú v katalógu odpadov, čiže je vytvorený jednotný systém podrobného členenia odpadov. Úlohou je definovať rozsah vplyvu na zdravie ľudí, vplyvu na životné prostredie, alebo len samotné zatriedenie odpadu, evidovanie množstva vznikajúceho v jednotlivých kategóriách a slúži na identifikáciu odpadu.
Odpady sa podľa nového zákona delia na dva druhy:
Podľa miesta vzniku možno odpady rozdeliť na :
Podľa skupenstva :
Spracovanie odpadu
Zber odpadov, preprava odpadov, zhodnocovanie odpadov a zneškodňovanie odpadov, vrátane starostlivosti o miesto zneškodňovania sa označujú súborne ako nakladanie s odpadmi.
Triedený zber odpadu znamená, že sa tok odpadu delí podľa typu a charakteru odpadu, aby sa uľahčilo jeho špecifické spracovanie. S tým súvisí aj recyklácia. Teda činnosť vedúca k zhodnocovaniu odpadu, ktorou sa odpadové materiály opätovne spracujú na výrobky, mate­riály alebo látky určené na pôvodný účel alebo na iné účely. Zahŕňa opätovné spracovanie organického materiálu, ale nezahŕňa energetické zhodnocovanie a opätovné spraco­vanie na materiály, ktoré sa majú použiť ako palivo alebo na činnosti spätného zasypávania.
Ladislav Švarc
Ladislav Švarc (Schwarz) (kr. m. Vladimír Černý) (* 12. november 1891, Česká Skalica - † 21. január 1940, ZSSR) bol funkcionár KSČ, hospodársky pracovník.
Životopis
V Náchode sa vyučil za pradiara a tkáča. Robotník, neskôr pôsobil v straníckych a hospodárskych funkciách. Organizátor marxistickej ľavice v ČSR. Príslušník čs. légií v Rusku. Vedúci čes. sekcie KS v Maďarsku a počas Slov. republiky rád  komisár spravodlivosti. Tajomník oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (1921-1925); s manželkou → B. Rezlerovou- Švarcovou pomáhal založiť stredoslovenskú krajskú organizáciu KSČ. Ako prívrženec skupiny pražského tajomníka Bubníka, obvineného z frankčnej činnosti, bol odvolaný z funkcie tajomníka Oblastného vúboru KSČ v Banskej Bystrici (1925). Po vylúčení z KSČ, odišiel do ZSSR, vstúpil do KSSZ, podieľal sa na budovaní a riadení textilných tovární. Počas stalinských represálií odsúdený, zahynul vo väzení.
Andrea
Andrea je v slovenčine ženské prvé meno. V taliančine, rétorománčine a albánčine ide o mužské prvé meno.
Pôvod a význam mena
Meno Andrea je ženská forma mužského novozákonného mena Andrej a pochádza z gréckeho ανερ = andros → muž, čiže znamená mužná, silná, odvážna. V Taliansku sa meno Andrea používa aj ako mužské meno. V Portugalsku a Brazílii je pre Andreu ekvivalentom forma Andreia a v Írsku Aindrea. V Rumunsku sa používa forma Andreea pre ženy a Andrei pre mužov.
3991 Basilevsky
3991 Basilevsky je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 26. septembra 1987.
Malá nirvána
Malá nirvána (-termín L.O. Nydahla) alebo vyslobodenie alebo oslobodenie je v budhizme stav arhata, t.j. stav, ktorý je bez utrpenia a bez rušivých závojov negatívnych emócií.
V južnom budhizme (théraváde) je tento stav považovaný za jediný cieľ, ktorý možno v tomto historickom období dosiahnuť. Naproti tomu v mahájánovom budhizme a vo vadžrajáne (t.j. diamantovej ceste) je považovaný za cieľ stav osvietenie (veľká nirvána), ktorý potom navyše zahŕňa zbavenie sa zmätených pocitov a stuhnutých predstáv, ktoré zahaľujú jasnú a žiarivú podstatu mysle. Oslobodenie je z pohľadu máhajánového budhizmu prvou úrovňou realizácie bódhisattvu.
Filip I. (Francúzsko)
Filip I. (* 1052 – † 29. júl 1108, Melun, Francúzsko) bol francúzsky kráľ z dynastie Kapetovcov.
Životopis
Narodil sa ako najstarší syn Henricha I. a jeho tretej manželky Anny Kyjevskej, dcéry kyjevského kniežaťa Jaroslava I. Múdreho. V kapetovskom rode nezvyčajné meno Filip, býva spájané s byzantským vplyvom na kyjevskom dvore, prípadne s úctou, ktorej sa apoštol Filip v Kyjeve tešil. Ešte za života svojho otca bol v siedmich rokoch korunovaný za spolukráľa v Reims. Keď jeho otec 4. augusta 1060 zomrel, stal sa Filip bez problémov jeho nástupcom. Vzhľadom k veku mu bol za poručníka určený jeho strýko, flanderský gróf Balduin V. Významnú úlohu hrala aj kráľovná matka, ktorá o svoj vplyv prišla skorým sobášom s grófom Rudolfom z Valois. thumb|left|upright|Filip I. a [[Bertrada z Montfortu, vo veži zapudená Berta Holandská (Chroniques de Saint-Denis)]] V roku 1067, po dovŕšení pätnástich rokov, prevzal vládu. Nové spojenectvo spečatil kráľov sobáš s Bertou, nevlastnou dcérou Róberta I. Flanderského. V ďalších rokoch sa Filipovi podarilo získať Vexin. Hlavným cieľom jeho politiky však bola snaha o rozdelenie Anglicka a Normandie. Podporoval preto vzburu Róberta II. Normandského proti jeho otcovi Viliamovi Dobyvateľovi. To sa splnilo v roku 1087, kedy Róbert po smrti Viliama Dobyvateľa získal Normandiu a druhý syn Viliam II. Anglicko. Keď sa však Róbert rozhodol vydať na prvú križiacku výpravu založil Normandiu svojmu bratovi Viliamovi, aby získal peniaze na vyzbrojenie vojska. Anglicko a Normandia tak boli opäť zjednotené pod jedným vládcom.
V roku 1092 Filip zapudil svoju manželku Bertu. Dôvodom podľa súdobého kronikára Viliama z Malmesbury bolo vraj tiež to, že zapudená kráľovná bola príliš tlstá. Jej nástupkyňou sa mala stať Bertrada z Montfortu, ktorá ale bola už vydatá za Fulka IV. z Anjou. Filip ju teda najprv uniesol a potom sa s ňou oženil.
Z tohto dôvodu bol na synode v Autune Filip exkomunikovaný. O rok neskôr na koncile v Clermonte, ktorý vyhlásil prvú krížovú výpravu, potvrdil exkomunikáciu i pápež Urban II. O dva roky neskôr sa kráľ naoko cudzoložstva zriekol a získal pápežské odpustenie. Exkomunikovaný bol znovu v roku 1099 a v roku 1104 alebo 1105 zložil spoločne s Bertradou v Paríži ďalšiu planú prísahu, že sa od seba odlúčia.
Zomrel v roku 1108 a je pochovaný v kláštore Saint-Benoît-sur-Loire.
Manželstvá a deti
1. 1072 Berta Holandská (* okolo 1055† 1094), dcéra grófa Florensa I. Holandského a Gertrúdy Saskej:
2. 15. máj 1092 Bertrade de Montfort (*1070 – † 1117), dcéra grófa Simona I. de Montfort a kontesy Agnès d’Évreux:
NGC 5166
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Oravská Polhora
Oravská Polhora je obec na Orave v okrese Námestovo.
Oravská Polhora je najsevernejšia obec Slovenskej republiky. Je obklopená pohorím Oravské Beskydy (tretie najvyššie pohorie na Slovensku). V blízkosti obce sa nachádza najvyšší vrch Oravských Beskýd - Babia hora. Prírodným dedičstvom je komplex pralesov, ako aj jodo-brómové pramene známe ako kúpele Slaná Voda. Boli známe v širokom okolí a ich chýr sa doniesol aj do Viedne.
Prameň v lokalite Oravská Polhora - Slaná Voda sa spomína už v roku 1550 v rukopisnej mape hornej Oravy. Uhorská komora, domnievajúc sa, že sa narúša právo kráľovského soľného monopolu, vyslala dvoch kráľovských komisárov Andreasa Kraisera a Josepha Milavera, pochádzajúcich z Hallstadtu. Boli to odborníci na ťažbu soli. Na Slanú Vodu ich sprevádzal správca tridsiatkovej colnej stanice z Tvrdošína. Komisári napísali o návšteve prameňov obšírnu správu a priložili k nej aj rukopisnú mapu širšieho okolia. Na mape, ktorá je najstaršie mapové zobrazenie hornej Oravy, je zakreslená Oravská Polhora (Pagus Polgora) a ďalšie obce. K písomnej správe sa na mape viaže v prvom rade prameň slanej vody, ktorý je na mape zakreslený južne od Babej hory (mons Baba) ako murovaná studňa území chotára obce Rabča (Pagus Rapcia). Pri nej je nápis Puteus salsus intra fines possessionis Rapciae.
Z hospodárskych údajov je na mape poznámka, podľa ktorej sú v Beskydách aj náleziská zlata, striebra, olova a iných kovov. (In istis montibus aurum, argentum, plumbum et aes alique metalla reperire est) Ďalšia písomná zmienka o obci Oravská Polhora je až z roku 1588.
Je to ideálne miesto pre pokojnú zimnú lyžovačku, ako aj pre letné potulky prírodou. V obci sa nachádza hraničný prechod Oravská Polhora - Korbielow s ťahom na Żywiec a Bielsko-Bialu.
3992 Wagner
3992 Wagner je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil F. Borngen 29. septembra 1987.
Nowy Targ
Nowy Targ je poľské mesto v Malopoľskom vojvodstve.
Má 33 460 obyvateľov (1. január 2006). Nadmorská výška 585-1138 m. Leží južne od pohoria Gorce. Je to regionálne centrum (je hlavné Podhala). Leží 84 km južne od Krakova.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1326. Mestské práva dostalo v 22. júna 1346 od kráľa Kazimíra Veľkého. Kráľ Kazimír Veľký mu udelil zvláštne práva, ktoré spôsobili rýchly rast mesta, ktorý však skončil po ničivom požiari 1601. Od roku 1770 patrilo mesto k rakúskej provincii Halič a roku 1918 pripadlo Poľsku. V 1979 bol v meste pápež Ján Pavol II..
Priemysel
Po celé stáročia hlavným zamestnaním obyvateľov Nového Targu bolo poľnohospodárstvo, spojené s kožušníctvom a obchodom. V roku 1955 vznikli NZPS "Podhale" (Novotargské Závody Kožiarskeho Priemyslu "Podhalie"), ktoré zamestnali viac ako 10 000 pracovníkov. Závody prestali pracovať po 1989 roku, Nový Targ však stále patrí medzi najvýznamnejšie centrá kožiarskeho priemyslu v Poľsku.
Obchod
Obchodné centrá
Supermarkety
Stavebné obchody
Obchody so spotrebnou elektronikou
Iné Najväčší taký objekt na juhu Malopoľského vojvodstva. Jarmoky prebiehajú vo štvrtok a sobotu už od 14. storočia. Väčšina kupujúcich sú Slováci.
Dick Norman
Dick Norman (* 1. marec 1971, Waregem, Belgicko) je súčasný belgický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP vo štvorhre.
Ryžovisko
Ryžovisko je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Ipeľské Predmostie v okrese Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2000 na rozlohe 58,0764 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená z dôvodu zabezpečenia ochrany mokraďných ekosystémov v nive Ipľa, na ktoré sa viaže výskyt chránených a ohrozených druhov fauny a flóry.
Georgios Gemistos Plethon
Georgios Gemistos Plethon (iné mená: Plethon, Geórgios Gemistós Pléton, Pléton, ; * 1355 - † 1452) bol byzantský filozof. Ako veľký obhajca Platónovej filozofie podnietil nový spor medzi platonikmi a aristotelikmi. Chcel usporiadať stredovekú grécku spoločnosť v duchu Platóna a starého helénstva; svoje návrhy zhrnul v dvoch memorandách.
Bránica (časť tela)
thumb Bránica ( diaphragma) je plochý kupolovitý sval, ktorý tvorí priehradku medzi hrudnou a brušnou dutinou.
Bránica je pripojená k dolnej apertúre hrudníka (dolnému vchodu do hrudníka; apertura thoracis inferior). Pri okrajoch ju tvoria svalové vlákna, v prostriedku je rozsiahla aponeuróza (ústredná šľacha - centrum tendineum) s tromi otvormi. Svalové snopce začínajú na vnútornej ploche mečovitého výbežku (processus xiphoideus), od chrupiek posledných 6 rebier a na laterálnych plochách prvých lumbálnych stavcov. Keď sa svaly kontrahujú, zmenšuje sa vyklenutie bránice, a tým sa zväčšuje objem hrudnej dutiny. V koordinácii s inými svalmi sa súčasne dvíhajú rebrá a tak je vyvolaný vdych. Výdych je aktívna činnosť vytláčania vzduchu z hrudníkovej dutiny. Odohráva sa tak, že svaly sťahujú rebrá smerom dolu, kontrahujú sa svaly brucha a relaxuje bránica. Na to, aby mohol nastať usilovný výdych, kašeľ, smiech alebo plač, musí tomu predchádzať hlboký vdych. Bránica sa zúčastňuje aj na činnostiach ako je napr. zvracanie, defekácia, močenie a sťahy pri pôrode.
Reipertswiller
Reipertswiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wolfenbüttel
thumb|Wolfenbüttel
Wolfenbüttel je mesto v Nemecku ležiace v spolkovej krajine Dolné Sasko. Mesto má asi 52 tisíc obyvateľov a rozkladá sa na ploche 78,6 km².
Asunción
Asunción (guaraníjčina: Paraguay) je hlavné a najväčšie mesto Paraguaja. Celý názov mesta je La Muy Noble y Leal Ciudad de Nuestra Señora Santa María de la Asunción, teda Veľmi šľachetné a lojálne mesto našej panej Svätej Márie nanebovzatej. Asunción sa nachádza na ľavom brehu rieky Paraguaj, na sútoku s riekou Pilcomayo, hneď pri hraniciach Argentíny. Rieka tak tvorí celú ľavú hranicu mesta, z pravej strany mesto obkolesuje centrálny department. Samotné mesto má 525 294 obyvateľov, no metropolitná oblasť má až 2 198 662 obyvateľov.
Mesto Asunción, teda Ciudad de Asunción, sa nachádza v samostatnom územnom celku Distrito Capital a teda nie je súčasťou ani jedného departmentu v krajine. Mesto v podstate zaberá väčšiu metropolitnú oblasť (nazývanú Gran Asunción), ktorej súčasťou sú aj mestá (predmestia) San Lorenzo, Fernando de la Mora, Lambaré, Luque, Mariano Roque Alonso, Ñemby, San Antonio, Limpio, Capiatá a Villa Elisa. Tieto sú však súčasťou centrálneho departmentu. Mesto je sídlom vlády, nachádza sa tu hlavný prístav krajiny a je tiež centrom kultúry a priemyslu Paraguaja. Asunción patrí medzi najstaršie mestá v Južnej Amerike, preto sa mu hovorí tiež Madre de Ciudades, teda Matka miest.
Počiatky osídlenia a koloniálne časy
Ako prvý navštívil oblasť, kde neskôr vznikol Asunción, španielsky conquistador Juan de Ayolas, ktorý tadiaľto prechádzal na sever popri rieke Paraguaj. Hľadal prechod k baniam v Alto Perú (v súčasnosti v Bolívii). Neskôr boli vyslaní španielski objavitelia Juan de Salazar de Espinosa a Gonzalo de Mendoza, ktorí boli príbuzní známeho conquistadora Pedra de Mendozu, aby hľadali Ayolasa (o ktorom nebolo nič známe), čo sa im však nepodarilo. Na tejto ceste popri rieke Paraguaj musel de Mendoza na ľavom brehu rieky doplniť zásoby do svojich lodí. Našiel priateľský kmeň domorodých obyvateľov a rozhodol sa na danom mieste založiť pevnosť (august 1537). Pevnosť dostala meno Nuestra Señora Santa María de la Asunción, teda Naša pani Svätá Mária nanebovzatá. Meno dostala pevnosť hneď po tom, čo bolo dostavané jej opevnenie, teda 15. augusta a práve 15. augusta sa slávi sviatok nanebovzatia Panny Márie. V roku 1541 domorodí obyvatelia zničili Buenos Aires a tak miestni španielski osadníci ušli práve do pevnosti Asunción. Tu sa už nachádzalo mesto a príchodom utečencov z Buenos Aires sa tu vytvorilo veľké španielske koloniálne sídlo, ktoré sa stalo centrom provincie zahrňujúcej časť Brazílie (v súčasnosti už Paraguaj a severovýchodná Argentína). V roku 1603 sa Asunción stal sídlom tzv. Prvej synody Asunción (na jej čele stál biskup), ktorej úlohou bola evanjelizácia miestnych domorodých obyvateľov v ich pôvodných jazykoch. Potom, čo vzrástol význam Buenos Aires v prvých rokoch 17. storočia, začal sa postupne znižovať vplyv Asunciónu. Prispela k tomu však aj zlá poloha mesta, ktoré bolo ďaleko od mora.
Získanie nezávislosti a Paraguajská vojna
Nespokojnosť rástla pomerne dlho bez väčšieho odporu až do roku 1811. V tomto roku sa uskutočnilo tajné stretnutie medzi lídrami hnutia za nezávislosť, ktorí vytvorili plán na pascu voči španielskemu guvernérovi Paraguaja Bernardovi de Velasco. Tento plán bol vytvorený v dome Juany Maríe de Lara v centre Asunciónu. V noci medzi 14. a 15. májom 1811 rebeli uspeli a prinútili guvernéra Velasca vzdať sa. V súčasnosti je dom, kde plán vznikol nazvaný Casa de la Independencia, teda dom nezávislosti a je v ňom umiestnené múzeum. 14. máj 1811 je tak braný ako deň vyhlásenia nezávislosti Paraguaja. Potom, čo získala krajina nezávislosť, došlo v meste k významným zmenám. Pod vládou konzula Paraguaja José Gaspara Rodrígueza de Francia došlo k vybudovaniu ciest v rámci celého mesta a pomenovaniu všetkých ulíc. Počas vlády prvého prezidenta Paraguaja Carlosa Antonia Lópeza zaznamenal Asunción ďalší pokrok potom, čo prezident prijal nové ekonomické opatrenia. Počas jeho vlády bolo vybudovaných viac ako 400 škôl, mnoho hutníckych tovární a prvá železnica v Južnej Amerike.
Obnova mesta
V rokoch 1932 až 1935 sa Paraguaj dostal do ďalšej vojny, tento raz s Bolíviou o územia Gran Chaco. Počas tejto vojny sa mesto stalo centrom starostlivosti o ranených. Vo vojne bol Paraguaj úspešný, získal nové územie a podstatne zväčšil svoju rozlohu, čo čiastočne pomohlo aj rozvoju hlavného mesta. V roku 1954 sa k moci dostal generál Alfredo Stroessner a vládol až do roku 1989. Počas jeho vlády sa Paraguaj stal postupne izolovanou krajinou. Stroessnera zosadil pri vojenskom puči generál Andrés Rodríguez, ktorý však umožnil demokratizáciu krajiny, povolil slobodné voľby a opozičné politické strany. V roku 2004 sa v meste odohrala tragédia, keď pri požiari supermarketu Ycuá Bolaños zahynulo 327 ľudí a ďalších 249 utrpelo zranenia.
Podnebie
Asunción sa nachádza v tropickom savanskom podnebí. Toto je charakteristické horúcimi a vlhkými letami a teplými zimami. V lete je relatívne vysoká vlhkosť a teda aj teplotný index je vyšší než skutočná teplota vzduchu. Priemerná teplota počas roka je 23 °C. Priemerný úhrn zrážok je 1 400 mm, pričom dažde sú minimálne 80 dní v roku. Asunción má vo všeobecnosti veľmi krátke obdobia sucha medzi júnom a septembrom. Studenšie sú však jún a júl, kedy môže byť mráz aspoň jeden deň v roku. Obdobia dažďov pokrýva následne zvyšok roka. Klímu v meste je možné popísať ako horúcu a vlhkú po väčšinu roka. Počas obdobia dažďov je mesto vo všeobecnosti horúce a vlhké, pri konci tohto obdobia sa stáva studenšie. Obdobia sucha sú v meste mierne.
Vodné toky a poloha mesta
Mesto sa nachádza na ľavom brehu rieky Paraguaj, na sútoku s riekou Pilcomayo, hneď pri hraniciach s Argentínou. Rieka Paraguaj a zátoka Asunción na severozápade oddeľujú mesto od západných regiónov Paraguaja a na južnej strane mesta od Argentíny. Zvyšok mesta je obkolesený centrálnym departmentom. Tým, že mesto sa nachádza pozdĺž veľkej časti rieky Paraguaj, pokrýva pomerne veľkú plochu krajiny. Mesto tak stojí aj na viacerých vrchoch a teda z mnohých miest je na Asunción dobrý výhľad. 600px|thumb|center|Celkový pohľad na metropolitnú oblasť Asunción (2013).
Vláda a politika
Asunción nespadá do žiadneho departmentu, tvorí samostatný okres Distrito Capital. Na čele dištriktu hlavného mesta (a teda aj mesta samotného) stojí intendant. Intendant je volený priamo občanmi na päť rokov. Ústava z roku 1992 priznáva všetkým okresom a departmentom v krajine istú mieru politickej autonómie. Vedenie dištriktu hlavného mesta tak rozhoduje samostatne o viacerých dôležitých veciach, predovšetkým o prerozdeľovaní finančných prostriedkov na rôzne projekty.
Vývoj počtu obyvateľov
V samotnom meste Asunción žije približne 525 294 obyvateľov, v metropolitnej oblasti, ktorá zahŕňa aj časť územia vedľajšieho centrálneho departmentu, žije asi 2 198 662 ľudí. To znamená, že v hlavnom meste býva asi 30% zo 6 miliónov obyvateľov Paraguaja. Z toho viac ako 60% je vo veku do 30 rokov. Populácia sa viac zvýšila v priebehu posledných niekoľkých desaťročí v dôsledku vnútornej migrácie z ostatných častí Paraguaja. Z počiatku v 70. rokoch 20. storočia sa tak dialo pre ekonomický boom v meste a naopak recesiu a úpadok na vidieku. V tomto období začalo mesto postupne pohlcovať viacero menších miest a obcí, ktoré boli v danom čase ešte samostatné. Vďaka tomu sa súčasťou mesta stalo veľa pomerne lacnej pôdy, ktorá bola dovtedy súčasťou malých a menej rozvinutých samostatných sídiel. Aj z tohto dôvodu je Asunción považovaný za jedno z najlacnejších miest pre život minimálne v Latinskej Amerike.
Zaujímavosťou mesta a zároveň aj Paraguaja (na rozdiel napríklad od Argentíny či Uruguaja) je pomerne vysoké percento ľudí hovoriacich jazykom pôvodných domorodých obyvateľov. Guaraníjčinou hovorí stále zhruba 11% obyvateľov mesta. Aj z tohto dôvodu má mesto svoje meno aj v tomto jazyku. 27 % obyvateľov Paraguaja (v meste je toto číslo podstatne menšie) hovorí jazykom Jopará, čo je jazyk spájajúci španielčinu a jazyky pôvodných obyvateľov.
Pôvod obyvateľstva
Asunción (resp. Paraguaj všeobecne) je charakterizovaný ako mesto, v ktorom žijú hlavne tzv. Mestici. Jedná sa miešancov potomkov bielych Európanov a pôvodných indiánskych obyvateľov. Paraguaj nebol na rozdiel od svojich susedov cieľom tak veľkých imigračných vĺn z Európy a preto je aj zloženie obyvateľstva čiastočne iné, ako v týchto štátoch. Avšak po Paraguajskej vojne, v ktorej stratila celá krajina väčšinu svojho obyvateľstva, bolo potrebné prázdne územie zaplniť práve prisťahovalcami. Na konci 19. a začiatku 20. storočia tak začali do mesta prúdiť prvé prisťahovalecké vlny, hlavne zo Španielska, Nemecka, Talianska, Francúzska, Poľska či Ruska. Prišlo však aj veľa Arabov a Židov. Arabi prichádzali hlavne z Osmanskej ríše. V súčasnosti už prisťahovalectvo nie je také intenzívne ako v minulosti, no stále v určitej menšej miere pretrváva. Najviac prisťahovalcov prichádza teraz do mesta z Argentíny a Brazílie.
Náboženstvo
Približne 90% obyvateľov Asunciónu sa hlási k rímskokatolíckej cirkvi. Arcidiecéza Asunción je hlavnou katolíckou diecézou v krajine, sídli v Metropolitnej katedrále Asunción. Táto diecéza bola zriadená 1. júla 1547 a metropolitnou arcidiecézou sa stala v roku 1929. Zvyšné náboženstvá majú v meste menšie zastúpenie.
Hospodárstvo a ekonomika
thumb|Budova centrálnej banky Paraguaja. Asunción je centrom hospodárstva celého Paraguaja. V súčasnosti je najviac rastúcim sektorom ekonomiky bankovníctvo a finančníctvo. V meste majú sídlo najvýznamnejšie banky v krajine, ako aj niekoľko zahraničných bankových domov. V meste sa tiež nachádza jediná paraguajská burza cenných papierov BVPASA (Bolsa de Valores y Productos de Asunción), ktorá bola otvorená v roku 1977.
V meste majú sídlo všetky dôležité paraguajské spoločnosti. Mesto sa v posledných rokoch stalo atraktívnym pre zahraničných investorov z dôvodu jednoduchého a výhodného daňového systému. Asunción má výhodné daňové zaťaženie pre investovanie a prevod kapitálu. Vďaka tomu narástol za posledné roky obchod na miestnej burze cenných papierov až o 485%. Ak sa investori rozhodnú investovať do dlhopisov na miestnej burze, nie sú zaťažení žiadnymi daňami. Paraguaj je tak považovaný za jednu z troch krajín s najlepším investičným prostredím v Latinskej Amerike. Vláda prijala viacero opatrení, ktoré chránia strategické investície a zaručujú priaznivé prostredie pre rozvoj nových závodov a infraštruktúry. V porovnaní s metropolami okolitých krajín však Asunción stále zaostáva vo všetkých aspektoch života a fungovania mesta.
Kultúra
thumb|[[Teatro Municipal Ignacio A. Pane, najvýznamnejšie divadlo v meste.]] V meste funguje niekoľko symfonických orchestrov, súborov zaoberajúcich sa baletom, operou a divadlom. Najznámejším je Mestský symfonický orchester Asunciónu, Národný symfonický orchester a Symfonický orchester Severnej Univerzity. Medzi najznámejší baletný súbor patrí Národný balet, Asunción Classic, Modern Municipal Ballet a Balet Severnej Univerzity. Hlavná mestská opera je Operná spoločnosť Severnej Univerzity. Najznámejšie divadlo je Teatro Municipal Ignacio A. Pane, ktoré bolo postavené už v roku 1844. Ako divadlo však začalo fungovať až o niekoľko desaťročí neskôr. Významným kultúrnym centrom je tiež Paraguajsko-japonské centrum či Americké divadlo.
Architektúra
Architektúra v Asuncióne je ovplyvnená hlavne európskymi vplyvmi a to už od počiatkov. Prvé kostoly či mosty boli predovšetkým v španielskom štýle. Typickým príkladom prvej koloniálnej architektúry je Museo Casa de la Independencia, čo je v podstate malý dom, typický pre prvé storočia existencie mesta. V polovici 19. storočia boli postavené Metropolitná Katedrála Asunción či prezidentský palác Palacio de los López, čo sú príklady klasicistickej architektúry. V roku 1894 bolo dokončené divadlo Teatro Municipal Ignacio A. Pane, ktoré je príkladom eklekticismu. Najvýznamnejším príkladom moderného architektonického štýlu je budova hotelu Guaraní. Tento bol postavený v roku 1961 a stal sa symbolom moderného Asunciónu.
Vzdelávanie
V meste je veľký počet verejných a súkromných škôl. Z nich najznámejšia je Colegio Nacional de la Capital, čo je stredná škola založená už v roku 1877, či súkromná Scuola Italiana Dante Alighieri, ktorá bola založená v roku 1895. Na širokú sieť základného a stredného školstva nadväzujú univerzity. Z nich najväčšia je verejná vysoká škola Universidad Nacional de Asunción, ktorá bola založená v roku 1889 a je tak najstaršia univerzita v krajine. Zo súkromných univerzít je najvýznamnejšou Universidad Católica Nuestra Señora de la Asunción, ktorá bola zriadená v roku 1950. Celkovo je v meste (a jeho predmestiach) viac ako 30 vysokých škôl.
Turizmus
thumb|Calle Palma, jedna z hlavných turistických ulíc mesta. V meste sa nachádza viacero turisticky zaujímavých miest. Je tu múzeum Godoy či Museo Nacional de Bellas Artes, kde sú vystavené maľby z 19. storočia. Turistami je vyhľadávaná aj Metropolitná katedrála, chrám La Encarnación a iné miestne kostoly. Významný je tiež Panteón Nacional de los Héroes, teda Národný panteón hrdinov, kde je pochovaný prezident Francisco Solano López, ktorý padol v Paraguajskej vojne. Je považovaný za národný monument Paraguaja, nachádza sa v centre mesta a chodia sem skoro všetci turisti, ktorí navštívia mesto. K pamätihodnostiam patria aj prezidentský palác Palacio de los López, stará budova senátu a Museo Casa de la Independencia, čo je budova, kde boli vytvorené plány na nezávislosť Paraguaja.
Medzi hlavné nákupné ulice patrí Calle Palma. Táto sa nachádza tiež v centre mesta a nachádzajú sa na nej rôzne historické budovy, námestia, obchody a reštaurácie. V blízkosti prezidentského paláca sa nachádza tzv. Manzana de la Rivera, čo je skupina starých tradičných domov, ktoré boli obnovené a v súčasnosti slúžia ako múzeum, ktoré ukazuje návštevníkom architektonický vývoj Asunciónu. Pre turistov v súčasnosti slúži aj stará budova Hlavnej železničnej stanice, kde sa nachádzajú rôzne staré vlaky, ktoré vozia turistov do neďalekých miest.
V meste je tiež niekoľko luxusných obchodných domov, v ktorých sú predávané známe svetové značky. Najväčšie obchodné domy sú La Galeria, Shopping del Sol, Mariscal López Shopping, Shopping Multiplaza, Mall Excelsior, Pinedo Shopping, San Lorenzo Shopping a Shopping Villa Morra, ktoré sa nachádzajú buď v širšom centre mesta, alebo na predmestiach.
Parky
Parky ako Parque Independencia či Parque Carlos Antonio López ponúkajú veľké priestory typickej paraguajskej vegetácie a sú hojne navštevované turistami. Parque Bicentenario má 13 hektárov a nachádza sa v centre mesta v blízkosti najvýznamnejších pamätihodností. Parque de la Solidaridad je situovaný pri mestskom prístave. V blízkosti historického centra sa nachádza aj Parque Carlos Antonio López.
Letiská
Hlavným letiskom v meste, ale aj celom Paraguaji, je Medzinárodné letisko Silvia Pettirossiho. Toto sa nachádza v meste Luque, ktoré je síce v centrálnom departmente, no de facto je to predmestie Asunciónu. Slúži ako uzlové letisko (hub) pre leteckú spoločnosť LATAM Paraguay. Letisko však slúži pre lety prakticky iba v rámci Južnej Ameriky. Prvý letecký spoj z Európy sa uskutočnil 17. decembra 2015, keď tu pristálo lietadlo z Madridu.
Železničná a mestská hromadná doprava
Hlavnou železničnou trasou v krajine je linka medzi Asunciónom a mestom Encarnación, ktorá spája Asunción s Argentínou. Železničná preprava v krajine však bola v roku 2006 zrušená, nakoľko železničný systém bol zastaralý a vláda nemala peniaze na jeho obnovu. V súčasnosti tak fungujú iba krátke turistické železničné trasy. V roku 2010 z dôvodu prírodných katastrof bolo zrušených aj väčšina turistických tratí. Najviac využívanou je tak autobusová doprava. Autobusy chodia z hlavného mesta do všetkých častí krajiny a teda zabezpečujú najlepšie možné spojenie v krajine. Súčasne zabezpečujú aj veľkú časť prepravy osôb do okolitých štátov. Asunción využíva taktiež mestskú hromadnú dopravu, pričom autobusy mestskej dopravy sú v posledných rokoch postupne menené za nové. Celkovo je však možné konštatovať, že doprava v krajine (aj meste samotnom) je aj na pomery Južnej Ameriky v zlom stave.
Prístav Asunción
Vzhľadom k tomu, že rieka Paraguaj je splavná aj pre väčšie lode, je využívaná na lodnú prepravu, ktorá sa bez väčších problémov dostane až do ústia La Plata. Celá jedna strana mesta Asunción leží popri rieke Paraguaj, vďaka tomu tu funguje riečny prístavný terminál. Prístav sa nachádza v zátoke Asunción.
Šport
Futbal je najpopulárnejším športom v krajine. Asunción je sídlom všetkých hlavných futbalových klubov v krajine. Z nich je najúspešnejší a najpopulárnejší Club Olimpia, ktorý vyhral najviac domácich majstrovských titulov, triumfy však dosiahol aj v zahraničí, keď vyhral tak kontinentálne trofeje, ako aj celosvetové, keď porazil kluby z Európy. Hlavným štadiónom v meste je Estadio Defensores del Chaco, ktorého súčasná kapacita je viac ako 40 000 miest. Je využívaný hlavne pre domácu reprezentáciu, no keďže sa jedná o najväčší štadión v meste (a Paraguaji), využívajú ho aj miestne kluby pri dôležitých zápasoch.
Známe osobnosti
Niektoré zo známych osobností, ktoré pochádzajú z Asunciónu:
Ladislav Pittner
Gen. Ing. Ladislav Pittner, CSc. (* 18. máj 1934, Malacky – † 15. august 2008, Bratislava ) bol slovenský politik, bývalý minister vnútra Slovenskej republiky a bývalý riaditeľ Slovenskej informačnej služby Slovenskej republiky.
Perifétes (syn Héfaista)
Perifétes alebo Perifétés (starogr. Περιφήτης – Perifétes /iný prepis: Perifétés, ) je v gréckej mytológii syn boha Hefaista. Bol to povestný a obávaný lupič.
Ladislav Pittner
Životopis
V roku 19511953 bol uväznený za údajnú protištátnu činnosť. Popri zamestnaní absolvoval v roku 1970 štúdium na vtedajšej Vysokej škole ekonomickej v Bratislave, v roku 1975 získal titul Kandidát vied. Pracoval v oblasti automatizácie riadenia. V rokoch 19901992 (vlády Vladimíra Mečiara a Jána Čarnogurského), v roku 1994 (vláda Jozefa Moravčíka) a 19982001 (vláda Mikuláša Dzurindu) bol ministrom vnútra SR. Od 4. apríla 2003 do 26. júla 2006 bol riaditeľom Slovenskej informačnej služby, odvolaný bol prezidentom Ivanom Gašparovičom.
Bol členom Kresťanskodemokratického hnutia, od roku 1998 potom Slovenskej demokratickej koalície. V roku 2000 bol zakladajúcim členom Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie.
Perifétes (syn Héfaista)
Bol podľa očakávania obrovského vzrastu a obdarený k tomu zodpovedajúcou silou. Pôsobil najmä v horskom priesmyku na hranici Troizény a Epidauru. Tam číhal na pocestných a bez okolkov ich ubil železným kyjom.
Ladislav Pittner
Životopis
Ladislav Pittner bol ženatý a mal štyri deti.
Perifétes (syn Héfaista)
Jeho vyčíňaniu však urobil rázny koniec mladý Théseus, ktorý vo svojich šestnástich rokoch putoval od svojho deda, troizenského kráľa Pitthea k svojmu nevlastnému otcovi aténskemu kráľovi Aigeovi. Théseus sa cestou nevyhýbal dobrodružstvám, lebo len tak mohol získať skúsenosti a slávu.
Tré Cool
Tré Cool (* 9. december 1972, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) je americký bubeník, člen americkej punk rockovej skupiny Green Day.
Perifétes (syn Héfaista)
Keď sa Théseovi potom Perifétes postavil do cesty, dopadol podľa porekadla "kto s čím zachádza, s tým tiež schádza" našiel si smrť takú, akú rozdával – Théseus mu železný kyjak vytrhol a ubil ho k smrti. Podobne dopadli neskôr aj ničomníci Sinis, Skeirón, Kerkyón a Prokrustes, ktorých Théseus cestou do Atén stretol.
Tré Cool
Jeho pravé meno je Frank Edwin Wright III. Tré má dvoch súrodencov, vyrastal spolu s otcom v Kalifornii. Oženil sa s Liseou, s ktorou má dcéru Ramonu. Neskôr sa rozviedli a Tré sa oženil s Claudiou, s ktorou má syna Frankita. Aj s ňou sa rozviedol.
Olivet (Mayenne)
Olivet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prebal
Prebal je výtvarne riešená obálka chrániaca prvý list šitých alebo glejovaných blokov knihy.
Friedrich Wöhler
Friedrich Wöhler (* 31. júl 1800, Eschersheim, Nemecko – † 23. september 1882, Göttingen) bol významný nemecký chemik, známy hlavne svojou syntézou močoviny.
Životopis
V roku 1823 dokončil pod vedením profesora Leopolda Gmelina štúdium medicíny na Univerzite v Heidelbergu. Neskôr pôsobil pod Jönsom Jakobom Berzeliom v Štokholme. V rokoch 18231831 pracoval a vyučoval chémiu na polytechnike v Berlíne. Následne bol až do roku 1836 preradený na Vyššiu polytechnickú školu v Cassele. Stal profesorom chémie na Univerzite v Göttingene (Georgia Augusta University of Göttingen), kde pracoval až do svojej smrti.
Syntéza močoviny
Najväčší význam má Wöhlerova práca v oblasti organickej chémie. V roku 1828 sa mu podarilo reakciou známou dnes ako Wöhlerova syntéza zahrievaním kyanatanu amónneho pripraviť močovinu, látku pomocou ktorej cicavce vylučujú zo svojho tela nepotrebný dusík. Dnes táto syntéza považuje za míľnik konca vitalistických predstáv o tom, že na vznik organických látok je potrebná akási životná sila (vis vitalis) a preto sa nedajú pripraviť v laboratóriu.
Izoméria
Zistením, že kyanatan amónny sa môže vnútornou zmenou štruktúry atómov bez zmeny hmotnosti premeniť na močovinu, Wöhler preukázal jeden z prvých a najlepších príkladov izomérie. V roku 1830, dva roky po syntéze močoviny, Wöhler publikoval spoločne s Justem von Liebigem výsledky výskumu kyseliny kyanúrovej, kyanatej a močoviny. Berzelius ju vo svojej správe pre Kráľovskú švédsku akadémiu vied označil za najvýznamnejší výskum toho roku. Výsledky boli na vtedajšiu dobu trochu nečakané a práca naznačovala ďalšie dôkazy v prospech izomérie.
Ďalšie veľké objavy
Wöhler bol tiež spoluobjaviteľom berýlia, kremíka, karbidu vápnika a mnohých ďalších prvkov. Za zmienku stojí jeho objav hliníka. Wöhler ho získal z oxidu hlinitého, pred ním sa o to isté pokúšali Humphry Davy, Hans Christian Ørsted a Jöns Jakob Berzelius. Ďalej sa mu podarilo izolovať ytrium. Zistil, že kremík dokáže izolovať vo forme kryštálov. V ďalších rokoch prispel svojimi pokusmi k objaveniu titánu, vanádu, nióbu, tantalu a uránu. Ďalej uspel pri pokuse získať čistý nikel. S dvomi svojimi priateľmi založil v Cassele továreň na jeho výrobu. Študoval tiež chinóny, alkaloidy a acetylén.
Wöhler sa ešte zaoberal výskumom meteoritov. Uskutočnil analýzu mnohých meteoritov a zistil, že niektoré z nich obsahujú organické látky. Vlastnil veľmi rozsiahlu súkromnú zbierku a mnoho rokov písal pre odborný časopis Jahresbericht der Chemie.
Spolu s Liebigom skúmal tiež benzolové zlúčeniny. Ich práca objasnila teóriu radikálov a substitúciu v chemických zlúčeninách.
Práce
Medzi jeho najvýznamnejšie odborné diela patria:
Zubrohlava
Zubrohlava je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Luziânia
Luziânia je mesto a obec (município) v strednej Brazílii v štáte Goiás. Toto rýchlo rastúce mesto je producentom poľnohospodárskych výrobkov, vrátane sóje a fazule.
Rýchly rast
Luziânia je typickým príkladom mesta, ktoré sa rozvíjalo mimoriadne rýchlo bez zodpovedajúcej infraštruktúry. V 18. storočí miesto zlatej horúčky, ktoré priťahovalo zlatokopov zďaleka, mesto dnes má len málo z dedičstva koloniálnych čias. Mestská zóna sa rozkladá v dĺžke 20 km pozdĺž federálnej diaľnice BR-040, ktorá spája Belo Horizonte a hlavné mesto Brasilia. Táto mestská zóna ale pokračuje ďalej až do hlavného mesta Brasília. Množstvo obyvateľov týchto satelitných miest sú prisťahovalci z iných štátov Brazílie, väčšinou zo severovýchodu, alebo obyvatelia Brasílie, ktorý si v hlavnom meste nemôžu dovoliť bývanie z dôvodu vysokých životných nákladov. Väčšina z nich je chudobných a vytvára množstvo problémov pre správu mesta, ktoré im poskytuje zdravotnícku a školskú starostlivosť. Ekonomické a sociálne ukazovatele mesta sú neporovnateľne nižšie, ako ukazovatele pre Brasíliu. Mesto od sedemdesiatych rokov strojnásobilo počet obyvateľstva.
Hospodárstvo
Do osemdesiatych rokov bola Luziânia ospalé poľnohospodárske mestečko polhodiny jazdy z hlavného mesta. Následne začali byť obrábané roviny v okolí, ktoré aj následkom centrálneho zavlažovania začali prinášať veľké úrody sójových bôbov. Dnes je mesto jedno z najprosperujúcejších v štáte a druhým najväčším producentom sóje a zemiakov, tretím najväčším producentom bavlny a kukurice. Pestuje sa tu miestne ovocie guava, maracuja a paradajky. Vďaka blízkosti hlavného mesta krajiny je tu aj rozsiahla produkcia ovocia a zeleniny.
Zdobnice
Zdobnice je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 178 obyvateľov, z toho 103 mužov a 75 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 38,0 roka, ženy 39,8 roka).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1550.
NGC 5167
NGC 5167 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 7. júna 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
3993 Sorm
3993 Sorm je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 4. novembra 1988.
Andrej Švehla
Jeho otec bol Ján Švehla a matka Mária rod. Klanicovavá.
Životopis
Po vychodení ľudovej školy sa vyučil za stolára v Banskej Bystrici, neskôr si založil vlastnú stolársku dielňu v Martine. Národné zmýšľanie prejavil v roku 18481849, v Mestskej rade presadil zvolanie Memorandového zhromaždenia do Martina (1861). Podporovateľ a účastník všetkých národných podujatí, spoluzakladateľ a člen výboru Matice slovenskej. Spoluzakladateľ Kníhtlačiarskeho účastinárskeho spolku, podporovateľ slovenského ochotníckeho divadla, jeden z iniciátorov založenia Slovenského spevokolu (1872).
Individualizmus
Individualizmus môže byť:
Asti (mesto)
thumb|Asti Asti je talianske mesto v oblasti Piemont, hlavné mesto rovnomennej provincie.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Neil Peart
Neil Ellwood Peart OC ( * 12. september 1952, Hagersville, Ontário, Kanada – † 7. január 2020, Santa Monica, Kalifornia, USA ) bol kanadský bubeník a skladateľ v skupine Rush.
V roku 1974 nastúpil do torontskej rockovej skupiny Rush. Jeho vzormi boli hardrockoví bubeníci ako John Bonham, alebo Keith Moon. Neskôr to boli hudobníci ako Gene Krupa, alebo Buddy Rich. Peart získal počas svojej kariéry viacero ocenení a patrí k najvplyvnejším bubeníkom v histórii. Známe sú jeho dlhé sóla, pri ktorých často používal aj exotické perkusné nástroje.
Asti
Asti môže byť:
Dáma (šach)
Dáma alebo zriedkavejšie kráľovná je v šachu najsilnejšou figúrou. Môže sa pohybovať v ľubovoľnom priamom smere (vodorovne, zvislo a šikmo) o ľubovoľny počet políčok. Môže sa pohybovať ako ľubovoľný kameň na šachovnici s výnimkou jazdca. Táto pohyblivosť jej dáva veľkú silu, orientačne má dáma skoro takú istú silu ako dve veže, alebo ako 4 ľahké figúry.
Dáma ctí farbu - v počiatočnom postavení dáma stojí na políčku rovnakej farby.
Pittheus
Pittheus (starogr. Πιτθεύς – Pittheus ) je v gréckej mytológii syn kráľa Pelopa a jeho manželky Hippodameie. Bol troizénsky kráľ.
Pittheus bol zakladateľom a prvým kráľom mesta Troizén. Z veštby slávnej delfskej Pýthie sa dozvedel, že bude mať slávneho vnuka, ktorého otcom bude boh morí Poseidón. Keď sa jeho dcéra Aithra potom vydala za aténskeho kráľa Aigea a ostala ťarchavá, Pittheus ju pozval k sebe, aby dieťa porodila v Troizéne a mesto tak preslávila.
Dáma (šach)
Garde - v minulosti ak hráč ohrozil dámu súpera, povedal garde. V súčasnosti sa to nehovorí.
Premena pešiaka
Keď pešiak dôjde na posledný rad, môže sa zmeniť na ľubovoľnú figúru okrem kráľa. Obvykle sa zmení na dámu, výnimočne je výhodnejšie ho zmeniť na inú figúru, napríklad aby nevznikol pat, alebo pri zmene na jazdca dôjde k vidličke na kráľa a dámu.
Pittheus
Veštba sa naplnila v plnom rozsahu. Pretože kráľ Aigeus bol už dosť starý na splodenie potomka, otcom sa skutočne stal Poseidón a Aithra porodila syna Thésea, ktorý aj Pittheovou zásluhou dostal dobrú výchovu a vyrástol z neho zdatný bojovník. Théseus sa potom svojimi skutkami zaradil medzi najväčších gréckych hrdinov, hneď vedľa slávneho Herakla.
3994 Ayashi
3994 Ayashi je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil japonský astronóm Masahiro Koišikawa 2. decembra 1988.
Individualizmus (umenie)
Individualizmus je individualita, resp. zdôrazňovanie individuality umelca pri tvorbe. Tvorí základné predpoklady tvorby a črtu umenia, ktorá sa prejavuje v úsilí tvorcu vytvoriť originálne umelecké dielo.
Olistostróma
náhľad|Olistolit - veľký blok, vo vardarskej melanži, západné Srbsko. Olistostróma (z gr.) je nevrstevnaté sedimentárne teleso zložené z nevytriedeného, chaoticky usporiadaného materiálu rôznej veľkosti (tzv. olistolity), uloženého v jemnejšom sedimente tvorenom najčastejšie ílom menej pieskom. Vzniká sklzavaním a zosúvaním obvykle nespevnených, čiastočne gravitačných fluidami nasýtených sedimentov až gravitačných prúdov. Niektoré olistostrómy mohli vzniknúť i riečnym podrezávaním strmých útesov.
Olistostrómy sú veľké (100 až 1000 m dlhé), vymapovateľné telesá. Sú bežné v kolíznych aj extenzných oblastiach. Bežne sú súčasťou melanží. Olistostrómy sú stratigrafické jednotky ohraničené od svojho okolia depozičnými hranicami, zatiaľ čo melanže sú tektonické jednotky, oddelené strižnými plochami. Olistolity môžu byť súčasťou melanží, najmä ak sú deformované (zväčša aj s deformovanou základnou hmotou - matrix, v ktorej plávajú). V niektorých prípadoch sú sedimenty hrubozrnných úlomkotokov, podobné olistostrómam označované ako „wildflyš.“
Prvé olistrostrómy boli definované G. Floresom na Sicílii v roku 1955. Známe sú však z rôznych oblastí, vrátane Západných Karpát. Najznámejšia olistostróma sa nachádza v melanži meliatika, napr. na typovom profile pri Meliatskom mlyne v záreze riečky Muráň. Známe sú i z oblasti flyšového pásma. Prípadne i podtatranskej skupiny, kde tvoria šambronské vrstvy.
Retschwiller
Retschwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Origné
Origné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5168
NGC 5168 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. júna 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,1.
Santiago (Čile)
Santiago alebo Santiago de Chile je hlavné a najväčšie mesto Čile, zároveň je to jedno z najväčších miest amerického svetadielu. Je to centrum najväčšej a najhustejšie obývanej oblasti v Čile. Mesto sa celé nachádza v centrálnom údolí krajiny v nadmorskej výške zhruba 567 metrov nad hladinou mora. Santiago sa nachádza v regióne hlavného mesta, tiež nazývaného XIII. región. V meste žije 6 158 080 obyvateľov, v rámci metropolitnej oblasti až 7 314 176 obyvateľov, táto je nazývaná tiež Gran Santiago, teda Veľké Santiago.
Santiago bolo založené 12. februára 1541 a je hlavným mestom Čile už od koloniálnych čias. Je sídlom hlavných vládnych inštitúcií krajiny, zároveň je administratívnym, obchodným, kultúrnym a finančným centrom Čile. Avšak niektoré vládne a vojenské inštitúcie ako napríklad čilský parlament sa nachádzajú v meste Valparaíso, ktoré je od hlavného mesta vzdialené približne 120 kilometrov.
Napriek tomu, že Santiago je koncipované ako jednotná mestská aglomerácia, nepredstavuje jednotnú administratívnu jednotku. Je tvorené z 37 komún (obcí), z ktorých je 26 v rámci mestského okruhu a 11 je čiastočne mimo neho. Väčšina mesta sa nachádza v provincii hlavného mesta, no niektoré jeho časti sa nachádzajú aj v susedných provinciách. Santiago je 6. najľudnatejšia metropolitná oblasť a 7. najľudnatejšie mesto v Latinskej Amerike.
Santiago patrí medzi najrozvinutejšie mestá v Latinskej Amerike, hlavne v sociálnych, ekonomických a environmentálnych faktoroch. Zároveň je hodnotené ako druhé najkonkurencieschopnejšie mesto v Latinskej Amerike po brazílskom São Paule, má tretiu najvyššiu kvalitu života a patrí medzi najbezpečnejšie mestá na kontinente.
Názov a jeho využitie
V Čile existuje viacero subjektov, ktoré nesú meno "Santiago", čo však vyvoláva v krajine zmätočné situácie. Tzv. Komúna Santiago býva niekedy označovaná za centrum alebo centrálne Santiago. Je to územná jednotka, ktorá zahŕňa v podstate historickú časť mesta, ktorá bola postavená ešte počas koloniálneho obdobia. Táto komúna je spravovaná Mestom Santiago, na jej čele stojí starosta a je to zároveň časť Provincie Santiago, na čele ktorej zas stojí provinčný guvernér. Provincia Santiago administratívne spadá pod Región hlavného mesta Santiago na čele ktorého stojí intendant. Napriek týmto klasifikáciám, keď je používaný termín "Santiago" bez bližšieho popisu, resp. upresnenia, tak sa spravidla jedná o tzv. Gran Santiago, teda Veľké Santiago, teda mestskú oblasť, ktorá zahŕňa Komúnu Santiago, Provinciu Santiago, ako aj niektoré časti susedných provincií.
Predkoloniálna história
Súčasné archeologické nálezy ukazujú, že územie, na ktorom sa nachádza Santiago bolo obývané už v 10. tisícročí pred Kr. Jednalo sa predovšetkým o kočovných lovcov a zberačov, ktorí cestovali z pobrežia do vnútrozemia a hľadali tzv. Guanako, čo je druh Lamy. Okolo roku 800 sú doložené prvé trvalejšie obývané usadlosti, v ktorých sa miestni obyvatelia venovali poľnohospodárstvu, hlavne pestovaniu kukurice, zemiakov a fazule a domestikácii Lám. Sídla založené v tejto oblasti boli obývané kmeňmi Indiánov menom Picunches (čo v ich jazyku znamenalo Severný ľud, resp. Severní ľudia) a Promaucaes (čo v jazyku miestnych Indiánov znamenalo divoký nepriateľ). Tieto sídla sa následne v priebehu 15. storočia stali súčasťou ríše Inkov. Inkovia v oblasti vytvorili nové sídla na základe svojej filozofie presídľovania zvanej "Mitimaes", kedy nútene presídľovali rôzne etniká naprieč celou svojou ríšou a vytvárali z nich nové zmiešané sídla na územiach, ktoré ovládali. Takéto sídla sa nachádzali aj v centre súčasného Santiaga a mali slúžiť ako základ pre neskoršiu inkskú expanziu smerom na juh, kde mal podľa ich plánu pokračovať tzv. inkský chodník. Plány Inkov na územnú expanziu však aj z dôvodu neskorších udalostí nevyšiel.