cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nový všeobecný katalóg
Katalóg bol zostavený v 80. rokoch 19. storočia J. L. E. Dreyerom s použitím pozorovaní najmä od Williama Herschela a potom sa rozdelil do dvoch Index katalógov (IC I a IC II) pridaním takmer 5000 objektov.
Objekty na južnej oblohe sú horšie skatalogizované, avšak mnoho z nich bolo pozorovaných Johnom Herschelom. NGC obsahoval mnoho chýb, ktoré boli z časti odstránené v revidovanej verzii RNGC od Jacka W. Sulentica a Williama G. Tiffta z 1973. Nakoniec v NGC2000.0 od Rogera W. Sinotta z 1988.
Kojatín (prírodná rezervácia)
Kojatín je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Voznica v okrese Žarnovica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1997 na rozlohe 68,6300 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Zabezpečenie ochrany prirodzených lesných a xerotermných spoločenstiev v geomorfologicky členitom území s názornou ukážkou typického sopečného reliéfu a s výskytom veľkého počtu chránených a ohrozených druhov fauny a flóry.
Diskografia Johnnyho Casha
Diskografia Johnnyho Casha – albumy umelca uverejnené v rokoch 1957 až 2014.
NGC 5176
NGC 5176 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Ernst Hartwig 29. júna 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Zoznam športových článkov/S
s?
São Paulo FC
NGC 5177
NGC 5177 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Ernst Hartwig 29. júna 1883.
Zoznam športových článkov/S
s.
S.C. Beira-Mar · S.C. Braga · S.C. Olhanense
sa
Saab Arena · Sabine Appelmansová · Sabine Lisická · Sači Kagawa · Sadio Mané · Saintmartinské národné futbalové mužstvo · Saizo Saito · Sajf Saíd Šáhín · Sakae Takahaši · Saku Koivu · Salamandra Resort · Salomon Flohr · Salvatore Schillaci · Salvádorské národné futbalové mužstvo · Salvádorské národné futsalové družstvo mužov · Sam Querrey · Sam Warburg · Samantha Reevesová · Samantha Stosurová · Sambo (bojový šport) · Sami Hyypiä · Sami Jauhojärvi · Sami Kapanen · Sami Khedira · Sami Salo · Samir Nasri · Samir Saliji · Samojské národné futbalové mužstvo · Samuel Andrejčík · Samuel Dumoulin · Samuel Eto’o · Samuel Francis · Samuel Hlavaj · Samuel Honzek · Samuel Kňažko · Samuel Mráz · Samuel Påhlsson · Samuel Piasecký · Samuel Sánchez · Samuel Slovák · Samuel Takáč · Samuel Umtiti · San Antonio Rampage · San Jose Sharks · San Marino Calcio · Sančai Ratiwatana · Sanda Mamićová · Sandboarding · Sandefjord TIF Håndball · Sandon Stolle · Sandra Klöselová · Sandra Schmittová · Sandra Záhlavová · Sandrine Aubertová · Sandrine Testudová · Sandro Ramírez · Sandy Jeannin · Sania Mirzová · Sanmarínske národné futbalové mužstvo · Sanmarínske národné futsalové družstvo mužov · Sanny Lindström · Santi Cazorla · Santiago Bernabéu Yeste · Santiago González · Santiago Ventura · Saori Obatová · SAP Arena · SAP Center at San Jose · SAP Open · Sara Ahmedová (vzpieračka) · Sara Erraniová · Sarah Borwellová · Sargis Sargsjan · Saryarka Karaganda · Sasu Hovi · Satoši Iwabuči · Satu Mäkelová-Nummelová · Saudskoarabské národné futbalové mužstvo · Saudskoarabské národné futsalové družstvo mužov · Saudskoarabské národné hádzanárske mužstvo · Saurav Pandža · Savielly Tartakower · Savo Milošević · SAYC
NGC 5177
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
Zoznam športových článkov/S
sá
Sándor Prokopp · Sándor Tarics · Sánkovanie na Zimných olympijských hrách 2006
sb
SBV Excelsior
sc
SC Audace Torino · SC Bastia · SC Bern · SC Dynamo Berlin · SC Fives · SC Freiburg · SC Heerenveen · SC Pick Segedín · SC Rotation Leipzig · Scandinavium · Scotiabank Centre · Scott Davis · Scott Draper · Scott Gomez · Scott Hannan · Scott Hartnell · Scott Humphries · Scott Lipsky · Scott Melville · Scott Niedermayer · Scott Stevens · Scott Walker · Scott Wedgewood · Scottie Pippen · Scotty Bowman · Scoville Jenkins · Scudetto
sd
SD Huesca · SD Itxako Estella
sé
Sébastien Caron · Sébastien de Chaunac · Sébastien Grosjean · Sébastien Lareau · Sérgio Conceição · Séverine Bremondová
sh
Shaka Sola · Shane Doan · Shanghai Masters · Shannon Szabadosová · Shaone Morrisonn · Shaquille O’Neal · Shaun Wright-Phillips · Shawn Crawford · Shawn Quinnová · Shea Stadium · Shea Weber · Sheck Exley · Sheffield United F.C. · Shelby Cannon · Shelby Rogersová · Sheldon Souray · Shelly-Ann Fraserová · Shenay Perryová · Shkumbini Peqin · Shrewsbury Town FC
si
Sid Abel · Sidney Crosby · Sie Šu-wej · Siegbert Tarrasch · Sieň slávy IIHF · Sieň slávy slovenského basketbalu · Sieň slávy slovenského tenisu · Sierraleonské národné futbalové mužstvo · Sigfrid Edström · Signal Iduna Park · Sileši Sihine · Silvan Zurbriggen · Silvia Farinová Eliová · Silvia Solymosyová · Silvio Piola · Simon Ammann · Simon Aspelin · Simon Eder · Simon Fourcade · Simon Gagné · Simon Greul · Simona Halepová · Simona Păucová · Simone Bolelli · Simone Collio · Simone Faggioli · Simone Hauswaldová · Simultánka · Simultánka (bridž) · Singapur na Letných olympijských hrách 2008 · Singapurské národné florbalové družstvo mužov · Singapurské národné florbalové družstvo žien · Singapurské národné futbalové mužstvo · Singapurské národné futsalové družstvo mužov · Singapurské národné inline hokejové družstvo žien · Singapurské národné vodnopólové družstvo mužov · Siniša Mihajlović · Sivasspor
sí
Sílvia Solerová Espinosová
sj
Sjeng Schalken
sk
SK Brann · SK Rapid Wien · SK Sigma Olomouc · SK Slavia Praha · Skate punk · Skeet · Skejtbord · Skejtbording · Skeleton na Zimných olympijských hrách 2006 · Skellefteå AIK · Ski Klub Bratislava · Skialpinizmus · Skijöring · Skok do diaľky · Skok do výšky · Skok o žrdi · Skokanské mostíky Hakuba · Skoky na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2006 · Skonto Arena · Skövde HF · Skupinovka · Skvíz
sn
Snežné delo · Snežné pásové vozidlo · Snežný skúter · Snježana Pejčićová · Snooker · Snoubording · Snoubording na Zimných olympijských hrách 2006
só
Sócrates
sö
Södertälje SK
sp
Spaladium Arena · Sparta Rotterdam · Spartak Myjava · Spartakiáda · SPE Strovolos (muži) · Spezia Calcio · Spinning · Spojené kráľovstvo na Letných olympijských hrách 2012 · Spojené štáty americké na Letných olympijských hrách 2012 · Spojené štáty na Zimných olympijských hrách 2010 · Sponzori Majstrovstiev sveta vo futbale 2006 · Sport Club Corinthians Paulista · Sporting Clube de Portugal · Sporting Clube de Portugal (futsal) · Sporting Clube de Portugal (hádzaná) · Sporting de Gijón · Sportivno-kuľturnyj komplex Neftechimik · Sportivnyj komplex Jubilejnyj · SPR Lublin SSA · SPR Orlen Wisła Płock · Springfield Falcons · Spyridon Luis
sq
Squash
ss
SS/VOC Amsterdam · SS Juve Stabia · SS Virtus Lanciano 1924 · SSC Neapol
st
St James' Park · St. Louis Blues · St. Mirren FC · Stade Brestois · Stade de Reims · Stade olympique de Montréal · Stade Rennais FC · Stadio Artemio Franchi-Montepaschi Arena · Stadio della Rondinella · Stadio delle Alpi · Stadio Flaminio · Stadio Giuseppe Meazza · Stadio Nazionale · Stadio Olimpico · Stadio Olimpico di Torino · Stadium Australia · Stadium of Light · Stamford Bridge · Stan Mikita · Stan Smith · Stan Wawrinka · Standard Liège · Stanislav Dutka · Stanislav Griga · Stanislav Gron · Stanislav Hudec · Stanislav Jasečko · Stanislav Kropilák · Stanislav Lobotka · Stanislav Medřík · Stanislav Olexandrovyč Morozov · Stanislav Řezáč · Stanislav Seman · Stanislav Šesták · Stanislav Škorvánek · Stanislav Varga · Stanislav Velický · Stanisław Motyka · Stanleyho pohár · Starý Smokovec · State Farm Arena · Steel Aréna · Steel Cup · Steelers Cup · Stef Wijlaars · Stefan Bajcetic · Stefan Edberg · Stefan Holm · Stefan Koubek · Stefan Kruger · Stefan Liv · Stefanie Vögeleová · Stefano Baldini · Stefano Galvani · Stefano Mauri · Stefano Pescosolido · Stefanos Tsitsipas · Steffi Grafová · Stenka (bojové umenie) · Stepan Michajlovič Goriačevskich · Stephan Eberharter · Stephan Görgl · Stephane Simian · Stephen Beda · Stephen Curry · Stephen Huss · Stephen Kipkorir · Steve Bégin · Steve Darcis · Steve Denton · Steve Jones (hudobník) · Steve Redgrave · Steve Shields · Steve Yzerman · Steven Defour · Steven Gerrard · Steven Hooker · Steven Nyman · Steven Reinprecht · Steven Seagal · Steven Stamkos · Stéphane Lambiel · Stéphane Peterhansel · Stéphane Robert · Stéphane Robidas · Stéphanie Cohenová-Alorová · Stéphanie Duboisová · Stéphanie Foretzová · Stjørnan Klaksvík · Stoke City FC · Stolný tenis · Stolový lístok · Stratová na stratovú · Straubing Tigers · Stredná hra · Stredná hra (otvorenie) · Stredoamerická futbalová únia · Stredoamerické a karibské hry 2014 · Stredoamerický pohár v hádzanej 2013 · Stredoázijská futbalová asociácia · Stredoslovenský futbalový zväz · Streetball · Streetracing · Strelec (šach) · Stuart O'Grady · Stuhleck
su
Su Ji-fan · Sudán na Letných olympijských hrách 2008 · Sudánske národné futbalové mužstvo · Sumo · Sun Šeng-nan · Sun Tchien-tchien · Sunderland AFC · Sung Nan · Superisligaen · Superleague Formula · Superliga Srbije · Superligaen · Surfing (šport) · Surinamské národné futbalové mužstvo · Susanna Kallurová
sú
Súťaž všestrannej spôsobilosti
sü
Süper Lig
sy
Sybille Bammerová · Sydney FC · Syl Apps · Sylvain Wiltord · SYMA Váci NKSE · Synchronizované krasokorčuľovanie · Synchronizované plávanie · Syracuse Crunch · Systema
sý
Sýrske národné futbalové mužstvo
sz
Szilárd Németh · Szymon Ziółkowski
Champagne Showers
„Champagne Showers“ je skladba americkej electro-hopovej skupiny LMFAO, ktorá obsahuje spev anglickej speváčky-skladateľky Natalie Kills. Skladba bola vydaná ako druhý singel z albumu Sorry for Party Rocking.
Héraion (Samos)
Héraion bol antický chrám na juhu gréckeho ostrova Samos. Svojou rozlohou patril medzi najväčšie chrámy starovekého Grécka. V súčasnosti z neho zostali len ruiny s obrysom pôdorysu a približne polovica jedného zo stĺpov. Pozostatky sú i tak cennou historickou a archeologickou lokalitou.
V roku 1992 bol chrám spoločne s pevnosťou Pythagoreion zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Postila
Postila (z latinského post illa verba, teda „po týchto slovách“, tj. výklad kňaza nasledujúci po čítaní Písma) je stredoveký názov pre súvislý výklad liturgického biblického textu („čítanie“) alebo neskôr pre celú zbierku takýchto výkladov.
Postily ako súvislé texty či písané kázania sa rozšírili v 13. storočí jednak v súvislosti so vznikom kazateľských poriadkov (dominikáni, františkáni) a s rastúcim dôrazom cirkevných autorít na kázanie vôbec. Prvými a najznámejšími súvislými postilami na celú Bibliu boli postili Huga zo Saint-Cher († 1263), ktoré opakovane vychádzali tlačou od 15. do 17. storočia. Veľký význam mali aj Postillae perpetuae in Vetus et Novum Testamentum od Mikuláša z Lyry (okolo 1325), ktorý vychádzal z veľkej Glosy Anselma z Laonu, ale kládol väčší dôraz na doslovný zmysel textu a opieral sa aj o texty v pôvodných jazykoch (hebrejčine a gréčtine). Z Lyrovej postily hojne čerpal aj Martin Luther.
Pre ľud sa muselo kázať v národných jazykoch a postily ako jedny z prvých písaných textov tak nadobudli veľký význam pri tvorbe spisovných národných jazykov vrátane češtiny. Po latinských postilách Konráda Waldhausera a Jana Milíča z Kroměříža napísal prvú českú postilu (Řeči nedělní a sváteční, 1392) Tomáš Štítný, po ňom Ján Hus (1413), ďalej Jakoubek ze Stříbra, kritickú Knihu výkladuov Petr Chelčický (asi 1435) a okolo roku 1456 vznikla rovnako veľmi kritická Postilla Jana Rokycany.
Novú vlnu postil priniesla doba reformácie. V češtine sú to Postilly katolíckych autorov Tomáša Bavorovského (1557) a Tomáša Rešela (1561), z bratských Postila Kralická (1575) a Postila Kapitova, z luterských Martina Philadelpha (1592) a z utrakvistov Postilly Jan Achillesa Berounského a Bohuslava Bepty Vysokomýtského. Ďalšie postili potom písali významní kazatelia až do konca 19. storočia a patrili k najrozšírenejšiemu ľudovému čítaniu.
Roku 2006 vydal zbierku kázní pod názvom ''Stezka ve skalách. Postila'' prof. Jan Heller. Inak sa slovo Postila používa metaforicky, napríklad ako názov časopisu Postilla Bohemica, ktorý v Kostnici vydával vynikajúci nemecký bohemista Frank Boldt.
Messier 32
Messier 32 alebo M 32 alebo NGC 221 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil Guillaume Le Gentil 29. októbra 1749.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,1. Je to sprievodná galaxia galaxie Androméda. Táto takmer guľová galaxia má priemer 8000 svetelných rokov a nachádza sa bližšie k jadru galaxie Androméda.
Barranquilla
Barranquilla je druhé najväčšie priemyselné mesto na Karibskom pobreží v štáte Kolumbia. Leží na delte rieky Magdalena. Mesto je známe ako La Puerta de Oro le Colombia (Kolumbijská zlatá brána). Mesto bolo objavené v roku 1627, ale oficiálne sa dátum vzniku označuje 7. apríl 1813. Žije tu 2 274 250 obyvateľov (2018).
Lišajník
Fotobiontom je riasa alebo sinica, mykobiont je vreckatá alebo vzácne aj bazídiová huba. Vzájomné vzťahy medzi fotobiontom a mykobiontom nie sú ešte presne známe, môžu prechádzať od obojstranne výhodného zväzku až k negatívnemu (parazitizmu). Špecifický vzťah v lišajníku sa označuje ako lichenizmus.
Je známych približne 13 500 – 17 000 druhov lišajníkov a každoročne sú opisované ďalšie. Lišajníky majú svoje latinské a slovenské taxonomické názvy, pričom meno lišajníka je zároveň menom huby. Z celkového počtu druhov húb tvoria lichenizované huby asi 21 %.
Lišajník prijíma jedovatú síru v nezriedenej forme a je jedným z prvých organizmov, ktorý v dôsledku znečistenia umiera. To, že sa vyskytuje iba na neznečistených miestach, vedie k jeho využitiu ako bioindikátora.
Etymológia slova
Lišajník je latinsky, francúzsky aj anglicky lichen, nemecky však atypicky Flechte. Základom pre románske a ďalšie názvy je pravdepodobne grécke leichen, ktoré pochádza zo slovesa leichein, lízať. Pôvodne sa anglické lichen používalo pre machorasty, prvé použitie v dnešnom zmysle slova bolo zaznamenané v roku 1715.
Symbiotický vzťah
Symbióza lišajníkov je pomerne svojrázny spôsob súžitia dvoch alebo viacerých odlišných biologických druhov. Táto symbióza sa nazýva lichenizmus. Symbiotickú povahu lišajníkov objavil v roku 1867 Švajčiar Simon Schwendener a trvalo takmer sto rokov, kým vo vedeckej obci definitívne vymizli námietky proti tomuto faktu. Posledná práca popierajúca lišajníky ako symbiotické asociácie bola uverejnená v roku 1953.
Tá z mykobionta, hubovej časti, ktorou môže byť vreckatá (Ascomycota) alebo vzácne aj bazídiová (Basidiomycota) huba, a z fotobionta. Fotobiont, čiže fotosyntetizujúca časť lišajníka, môže byť jednobunková alebo vláknitá riasa, ale asi v 8 percentách aj prokaryotická sinica (Cyanobacteria, tvorí tzv. cyanolišajníky ). Z rias sú fotobiontmi najčastejšie zelené riasy (Chlorophyta). Riasa rodu Trebouxia je pravdepodobne najčastejším fotobiontom lišajníkov, pretože je súčasťou asi 2/3 všetkých lišajníkov (podľa iných zdrokov ale len 20 %, uvádzajú sa aj iné čísla). Ďalej sú známe riasy z rodov Coccomyxa a Trentepohlia.
Niekedy však lišajníky obsahujú aj úplne odlišné skupiny rias. Poznáme niekoľko žltozelených rias (Xanthophyceae) a v jednom prípade dokonca aj hnedú riasu. V priebehu dlhej fylogenézy spoločného zväzku sa vyvinula vzájomná závislosť huby a riasy v lišajníku, takže dnes len ojedinele žijú niektoré riasy a sinice tvoriace lišajníky samostatne. Tieto výnimky patria napríklad do rodov Trentepohlia a Nostoc.
Mutualistický vzťah
thumb|Sinica [[Hyella caespitosa v lišajníku Pyrenocollema halodytes (hýfy sú na tomto obrázku nevýrazné)]] Obaja partneri v mutualistickom vzťahu si navzájom poskytujú výhodné služby. Fotobiont poskytuje organické látky, ktoré vyrobil fotosyntézou, huba anorganické látky: vodu, vhodné prostredie pre rast a výmenu plynov. Situácia je však veľmi komplikovaná – pravdepodobne existujú rôzne prechody medzi mutualizmom a ďalšími typmi vzťahov, ako je komenzalizmus a parazitizmus.
Zdá sa, že mykobiont má zo symbiotického zväzku väčší prospech. V tomto zmysle sa niekedy uvažuje, že je fotobiont len „zajatcom“ huby, ktorá ho vysáva, ale pritom sa snaží neusmrtiť fotobiont. Takýto vzťah sa nazýva kontrolovaný parazitizmus. Niekedy preto býva toto spolužitie opisované skôr ako vzájomné získavanie než ako spolupráca. Všeobecne možno povedať, že najmierumilovnejšia je huba v tých lišajníkoch, ktoré žijú na extrémnych stanoviskách (napr. holé skaly). Na týchto miestach totiž na sebe fotobiont a mykobiont závisia oveľa viac. Takýto vzťah sa niekedy opisuje ako hladová symbióza.
Poloparazitický vzťah
V poloparazitickom vzťahu pôsobí mykobiont fotobiontovi újmu, môže spôsobiť jeho čiastočné alebo úplné odumretie. Neexistuje však presná hranica medzi poloparazitickým vzťahom a stavom, kedy huba úplne parazituje na riase (ako napr. algikolná Epigloea) alebo sa na jej odumretých tkanivách vyživuje saprofyticky. U niektorých kôrovitých lišajníkoch dokonca huba svojimi chemickými látkami rozriedi stenu riasy a vstupuje dovnútra svojimi haustóriami.
Zvláštne prípady
Existuje mnoho druhov lišajníkov, ktoré sa odchyľujú od klasického vzoru, opísaného vyššie.
Niekedy je pomer biomasy mykobionta a fotobionta obrátený – riasa výrazne prevláda nad hubou. Napríklad chaluha druhu Ascophyllum nodosum je posiata drobnými plodnicami symbiotickej vreckatej huby Mycosphaerella ascophylli. Huba žije v medzibunkových priestoroch chaluhy. Časť vedcov sa domnieva, že táto huba pomáha riase prekonávať nepriaznivé podmienky za odlivu. Podobne je na tom hnedá riasa Pelvetia canaliculata. Tento špecifický vzťah medzi hubou a riasou sa nazýva fotomykobióza. Podobný vzťah tvorí riasa Desmococcus vulgaris, ktorá rastie na kôre stromov a býva často asociovaná s podhoubím húb. S arbuskulárnou mykorízou hraničí zvláštny symbiotický zväzok huby Geosiphon pyriformis z oddelenia Glomeromycota so sinicami rodu Nostoc. Niekedy je považovaný za jediný známy lišajník z tohto oddelenia, inokedy sa Geosiphon opisuje skôr ako huba, ktorá stratila schopnosť klasickej mykorízy a vytvorila náhradný symbiotický vzťah so sinicami. Existujú aj huby, ktoré môžu tvoriť lišajník s rôznymi druhmi fotobiontov. Dva lišajníky s rovnakým mykobiontom a rôznym fotobiontom sa nazývajú fototypy (fotomorfy). Vznikajú tak lišajníky, ktoré niekedy dokonca majú rôzný vzhľad. Niektoré druhy laločníku (Sticta) tvoria s určitým fotobiontom kríčkovitú stielku, s iným zase stielku lupeňovitú.
Občas býva partnerov viac než dvaja. Asi 500 druhov lišajníkov priberá do asociácie druhého fotobionta, jeden z nich však väčšinou dominuje. Druhý, menej početný fotobiont sa väčšinou nachádza v ostrovčekoch alebo v tzv. cefalodiách na povrchu. Niekedy môžu byť fotobionti až traja. Existujú aj lišajníky s viac ako jedným mykobiontom. Druhá huba sa označuje ako parasymbiont či ako lichenikolná huba. Niekedy tieto huby pôsobia deštruktívne na celú stielku, inokedy sa len priživujú. Objavujú sa stále nové lichenikolné huby, v súčasnosti poznáme približne 1000 druhov lichenikolných húb. Zásluhou viacčlenných vzťahov môže vzniknúť lišajník, ktorý obsahuje napríklad dva mykobionty a dva fotobionty.
Stielka
thumb|[[Dutohlávka horská (Cladonia stellaris), kríčkovitá stielka]] Telo lišajníku je stielka, zložená z (väčšinou z jedného jedinca) huby (tzv. mykobiont) a z miliónov jedincov fotosyntetických mikroorganizmov (tzv. fotobionta). Stielka lišajníku je vo väčšine prípadov usporiadaná a riasa sa v nej vyskytuje v gonídiovej vrstve (bežne „riasová vrstva“) pod kôrovou hubovou vrstvou na povrchu lišajníku.
Vonkajší vzhľad stielky
Existuje niekoľko foriem stielky lišajníkov:
Stielka niektorých druhov lišajníkov je dvojtvárna (dimorfná), kombinuje v sebe viac druhov stielok. Príkladom je rod dutohlávka (Cladonia), ktorý sa síce považuje za kríčkovitý lišajník, ale v skutočnosti výrazná kríčkovitá stielka vyrastá z druhej, lupeňovitej časti na povrchu pôdy.
Anatómia lišajníku
thumb|Prierez heteromerickou stielkou bežného lišajníku. Skladá sa z dvoch vrstiev kôry (typickej pre kôrovité druhy), uprostred ktorej je dreň s riasovou vrstvou thumb|left|Lišajník s nápadnými [[plodnicami (apotécií, ktoré obsahujú askospóry) slúžiace na rozmnožovanie mykobionta, spravidla však vo vnútri obsahujúce aj fotobionta]] Anatómia lišajníkov je značne závislá od mykobionta, ktorý utvára väčšinu stielky, ale aj od fotobionta. Pokiaľ mykobiont môže spolupracovať s viacerými druhmi fotobiontov, vznikajú často aj veľmi rozdielne stielky, rozlíšiteľné voľným okom.
Niektoré lišajníky majú úplne primitívnu, takmer nepravidelnú stielku. Označuje sa ako homeomerická stielka a má ju napr. rod Collema. Takáto stielka máva vďaka slizu siníc slizovitú konzistenciu, niekedy je ale naopak práškovitá a rozpadavá.
Lišajníky sú bežne rozlíšiteľné na niekoľko vrstiev a vytvárajú tzv. heteromerickú stielku. Na jej povrchu sa nachádza ochranná vrstva kôry, tvorená hubovými vláknami mykobionta so zhrunutými bunkovými stenami, čiže hubovým pletivom zvaným pseudoparenchým. Z tejto vrstvy niekedy vyrastajú plodnice huby, slúžiace na pohlavné rozmnožovanie mykobionta (pozri obrázok). Pod ňou leží úzka vrstva zelených fotosyntetizujúcich buniek obalených hubovými vláknami, čo je jediná vrstva fotobionta. Toto pletivo je voľné, plektenchymálne. Pod ňou sa nachádza dreň, tvorená mykobiontom a slúžiaca ako zásobáreň vody. Pod dreňovou vrstvou sa niekedy vyskytuje ďalšia vrstva spodnej kôry, alebo riziny (príchytné korienky, niekedy tiež nazývané rizoidy ) Spodná kôrová vrstva máva v sebe trhliny, určené na výmenu plynov.
Guľovité útvary na povrchu niektorých lišajníkov (napr. u niektorých štítnatcov rodu Peltigera) sa nazývajú cefalódium. Tieto útvary sa objsvujú najmä u lišejníkov s viacčlennými vzťahmi. Hostia totiž druhého fotobionta, sinicu (veľmi často rodu Nostoc), ktorý má za úlohu fixovať zo vzduchu dusík.
Hubové vlákna tvoria haustóriá, ktorými huby vysávajú z fotobiontov živiny. Haustóriá však do buniek rias prenikajú len u lišajníkov s kôrovitou stielkou. U kríčkovitých a lupeňovitých stielok sa vlákna iba omotávajú okolo buniek fotobionta.
Rast a vek
Lišajníky sa považujú za najpomalšie rastúce organizmy, napriek tomu, že v slovenských podmienkach rastú takmer celý rok (aj pod bodom mrazu). Najpomalšie rastú druhy s kôrovitou stielkou, napríklad zemepisník mapovitý (Rhizocarpon geographicum) rastie rýchlosťou 0,06 až za rok. Dutohlávka rastie rýchlejšie, asi za rok, niektoré lupeňovité a kríčkovité lišajníky rastú až /rok To je dôležité napríklad pre správne vyhodnotenie bioindikácie pomocou lišajníkov (pozri nížšie).
Na druhej strane sa lišejníky dožívajú veľmi vysokého veku. Epifytické druhy žijú niekoľko desiatok rokov, saxikolné druhy (tiež epilitické, rastúce na kameňoch) sa dožívajú aj niekoľko sto rokov. Vek stielok lišajníka zemepisného v najvyšších českých pohoriach sa odhaduje na 200 – 400 rokov, niektoré arktické lišajníky však dosahujú vek až 4000 rokov (porovnateľné s tismi a sekvojami).
Rozmnožovanie
thumb|Dva hlavné spôsoby [[rozmnožovanie|rozmnožovania lišajníkov. Nepohlavne sa rozmnožujú fragmentáciou stielky, pohlavne len huba vďaka plodniciam (tu apotécium)]] Lišajníky sa rozmnožujú predovšetkým vegetatívne. Dôvodom je pravdepodobne to, že huby sa vo väčšine prípadov nezaobídu bez svojho fotobionta. Niekedy vzniká nový lišajník jednoduchou fragmentáciou stielky na niekoľko častí. Hlavými mechanizmami vegetatívneho rozmnožovania sú ale tzv. izídie a sorédiá, ktoré vznikajú fragmentáciou stielky. Izídie sú dobre viditeľné výrastky stieloky, ktoré sa odlupujú od materskej stielky a dorastajú na nového jedinca. Sorédiá sú malé (pod ) a vznikajú ako prášok na tzv. soraloch, miestach, kde nie je stielka lišajníku prikrytá kôrou.
Niekedy dochádza k pohlavnému rozmnožovaniu samotnej huby pomocou plodníc s výtrusmi. Plodnice síce niekedy obsahujú fotobionta, ale ten sa väčšinou s výtrusmi nešíri. Výnimkou sú rody Endocarpon a Staurothele, ktoré sú v symbiotickom zväzku s tzv. hymeniálnymi riasami. Bunky týchto rias sú v hymenofore (výtrusorodej vrstve) spoločne s výtrusmi húb a spoločne sa šíria vetrom alebo vodou.
Poznáme viacero druhov plodníc, z ktorých sú najbežnejšie tri: apotécium, peritécium a pyknídium. Apotéciové plodnice bývajú vyduté a otvorené nahor, ale nemusí to byť pravidlom. Medzi vreckami sú zvláštne sterilné vlákna, tzv. parafýzy, ktoré často obsahujú pigment. Farebnosť apotécií môže byť dôležitá pre determináciu.
Peritécium a pycnídium vyzerajú na prvý pohľad veľmi podobne. V oboch prípadoch ide o dutinky vrastené do stielky lišajníku. Zatiaľčo však peritéciá obsahujú askospóry (podobne ako apotécium), pyknídium obsahuje nepohlavne vznikajúce konídiá (konídiospóry).
Paleontologické nálezy lišajníkov
Na miestach, kde obyčajne rastú lišajníky, vznikajú fosílie len vzácne. Napriek tomu poznáme z Južnej Afriky nálezy už zo starších starohôr, ktoré pripomínajú primitívne lišajníky. Za najstarší nález skutočného lišajníku sa považuje lišajník z mladšieho devónu z lokality v Škótsku, jeho vek sa odhaduje na 400 miliónov rokov. Kandidátom na lišajník sú aj podobne staré, záhadné fosílie Spongiophyton a Nematothallus.
Klasifikácia lišajníkov
thumb|Huba rodu [[Lichenomphalia, ktorá tvorí bazídiolišajníky]] Lišajníky sa vždy opisujú podľa mykobionta, podľa pravidla „jedna huba – jeden lišajník“. Poznáme 13 500 – 17 000 lichenizovaných húb. Vo veľkej väčšine prípadov sú to vreckaté huby (Ascomycota), ale vzácne (2 % ) aj bazídiové huby (Basidiomycota). Preto sa predpokladá, že sa lichenizmus vyvinul nezávisle od seba najmenej dvakrát: raz u vreckatých a druhýkrát u bazídiových húb. Zdá sa, že niektoré lišajníky však patria aj do ďalšieho oddelenia Deuteromycota.
Askolišajníky
Poznáme však aj ďalšie skupiny askolišajníkov, zaraďované buď tiež do triedy Lecanoromycetes (podtriedy Ostropomycetidae, Acarosporomycetidae), alebo aj celkom iných taxonomickcýh skupín (napr. Lichinomycetes, Arthoniomycetes, Dothideomycetes).
Bazídiolišajníky
Niektoré lišajníky, tzv. bazídiolišajníky, patria do radov Agaricales a Aphyllophorales z oddelenia bazídiových húb. Sem patrí hlavne rod Lichenomphalia. Tieto huby vytvárajú stielky, z ktorých vyrastajú veľmi nápadné plodnice v klasickom zmysle slova. Pomerne známá je Multiclavula mucida.
Mužská štvorhra na South African Open 1995
Mužská štvohra na South African Open 1995 sa hrala ako súčasť South African Open 1995 od 3. do 10. apríla 1995. Titul získali Francúzi Rodolphe Gilbert a Guillaume Raoux, ktorí vo finále porazili nemecko-holandský pár Martin Sinner, Joost Winnink 6-4 3-6 6-3. Pre oboch to bol druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Pontmain
Pontmain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Olympia (Grécko)
Olympia je svätostánok antického Grécka, nachádzajúci sa v Elide, v severozápadnej časti Peloponézu, na východ od Pyrgu, náboženské, kultúrne a športové centrum celého Grécka. Do povedomia vošla ako dejisko antických olympijských hier. V priebehu 19. a 20. storočia boli jej pozostatky odkryté a lokalita sprístupnená verejnosti.
Dejiny
Olympia bola osídlená už v polovici 2. tisícročia pred Kr., pravdepodobne už okolo roku 1000 pred Kr. sa tu konali náboženské slávnosti na počesť najvyššieho Gréckeho boha Dia. V roku 776 pred Kr. sa tu konali prvé olympijské hry - náboženské, kultúrne a športové súťaže, ktoré pretrvali až do roku 426, kedy ich zakázal rímsky cisár Theodosius II.
Hry sa konali každé štyri roky, v medziobdobí bola Olympia malá dedina, v ktorej žilo len niekoľko sto obyvateľov. Počas konania olympijských hier prúdili do Olympie tisíce športovcov a návštevníkov, ktorí tri mesiace pred hrami a tri mesiace po hrách požívali ochranu tzv. posvätného mieru (ekecheiriá) a nikto im nesmel ublížiť.
V samotnej Olympii sa konali i hudobné súťaže. Veľmi populárne boli súťaže píšťalkárov (autelés), trubačov (salpistés) a heroldov či hlásateľov (kérykés), ktorých víťazi potom obstarávali pri športových súťažiach hudobný sprievod, vytrubovali signály a vyvolávali rôzne organizačné hlásenia, mená štartujúcich a potom i víťazov.
Olympia ležala na brehu rieky Alfeios, ktorá sa často rozlievala, takže po zákaze olympijských hier na začiatku 5. storočia po Kr. povodne rozvodnenej rieky zakryli starovekú Olympiu nánosmi bahna, vysokými niekoľko metrov. Olympiu odkryli nemeckí archeológovia na konci 19. storočia.
Architektúra
Centrom starovekej Olympie bol posvätný okrsok Altis, ktorého súčasťou bol predovšetkým chrám Dia Olympského so sochou najvyššieho gréckeho boha, ktorého sochu vytvoril najvýznamnejší grécky sochár Feidias a ktorú radili medzi sedem divov starovekého sveta. Podľa legendy Feidias prišiel do Olympie po tom, ako ho v Aténach obvinili z ukradnutia zlata a slonoviny, určených pre sochu bohyne Palas Atény. Hoci mu nebola dokázaná vina, hrozil mu trest, preto odišiel do Olympie. Jeho dielňu objavili archeológovia pod chrámom z byzantského obdobia, pričom sa našla aj malá miska s textom "Feidiou eimi" (Som Feidiova, Patrím Feidiovi).
V centre posvätného okrsku sa nachádzal oltár, kde sa počas konania olympijských hier obetovali stovky obetných zvierat (kravy a býky, ovce, kozy).
V centre Altidy sa nachádzali aj ďalšie stavby - svätyne, príbytok pre rozhodcov, ubytovne pre športovcov a návštevníkov hier.
Na okraji posvätného okrsku sa nachádzali tzv. pokladnice gréckych mestských štátov. Pri zvyškoch pokladníc sa nachádza priestor, kde sa aj v súčasnosti zapaľuje od slnečných lúčov posvätný oheň, ktorý sa potom prenáša do miesta konania moderných olympijských hier.
V súčasnosti sa v starovekej Olympie nachádza aj moderné múzeum, kde sú uložené sochy, venované starovekými športovcami a ich rodnými mestami, športové náradie, objavené archeologickým výskumom (disky, závažia), drobné predmety každodennej potreby (medzi nimi aj Feidiova miska) a ďalšie predmety.
Dejiny starovekej Olympie, starovekých i moderných olympijských hier vynikajúco spracoval slovenský historik Vojtech Zamarovský v diele Vzkriesenie Olympie. Dielo vyšlo prvýkrát v roku 1978, odvtedy vyšlo v niekoľkých vydaniach, naposledy vo vydavateľstve Perfekt, Bratislava.
Moderná Olympia
V tesnom susedstve parku vyrástla nová Olympia (v modernej gréčtine písaná ako Olymbia), malé mesto s jednou hlavnou triedou, množstvom hotelov a obchodov so suvenírmi.
V roku 1989 bol archeologický park zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Plán parku
[[Image:Plan Olympia sanctuary-en.svg|thumb|center|700px| 1: Severovýchodné [[Propyleje]] – 2: Prytaneion – 3: Filippeion – 4: Hérin chrám – 5: Pelopion – 6: Nymfaion Heroda Attika – 7: Metroon – 8: Pokladnice – 9: Krytý vstup na štadión – 10: Štadión – 11: Stoa Echa – 12: Building of Ptolemy II and Arsinoe – 13: Hestiina stoa – 14: Helenistická budova – 15: Diov chrám – 16: Diov oltár – 17: Ex-voto of Achaeans – 18: Ex-voto of Mikythos – 19: Nike of Paeonius – 20: Gymnasion – 21: Palaestra – 22: Theokoleon – 23: Heroon – 24: Feidova dielňa prestavaná na byzantský chrám – 25: Kúpele Kladeos – 26: Grécke kúpele – 27 a 28: Ubytovne – 29: Leónidaion – 30: Južné kúpele – 31: Búleutérion – 32: Južná stoa – 33: Nerova vila
Pokladnice I: Sicyon – II: Syracuse – III: Epidamnus ? – IV: Byzantium ? – V: Sybaris ? – VI: Cyrene ? – VII: Unindentified – VIII: Altar ? – IX: Selinunte – X: Metapontum – XI: Megara – XII: Gela ]]
Ostrovica
Nachádza sa v katastrálnom území obce Kľak v okrese Žarnovica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1992 na rozlohe 4,4400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana skalných andezitových útvarov ako výrazného krajinského prvku dokumentujúceho doznievanie sopečnej činnosti v Západných Karpatoch a následné procesy mechanického zvetrávania a odkrývania magmatických telies v pohorí Vtáčnik, dôležitých z vedecko-výskumného, náučného a kultúrneho hľadiska.
Malolučniak
Malolučniak je vrch v Západných Tatrách v skupine Červené vrchy na Slovensko-poľskej štátnej hranici.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Kondratova kopa (2005 m), ktorý je oddelený Malolučniackym sedlom (1924 m), a Kresanica (2122 m), ktorý je oddelený Litvorovým sedlom (2037 m). Južné svahy spadajú do Javorového žľabu, ktorý ústi do Tomanovskej doliny. Severozápadným smerom vybieha z vrchu rázsocha zvaná Czerwony Grzbiet, ktorá oddeľuje Dolinu Malej Laki a Dolinu Miętusia.
Malolučniak je budovaný prevažne vápencami a dolomitmi, miestami vystupujú k povrchu i kryštalické bridlice. Vrcholové partie pokrývajú nízke trávy, medzi ktorými prevažuje Oreochloa disticha a Juncus trifidus. Miestami rastie aj v Tatrách vzácna rastlina žltohlav európsky (Trollius altissimus). Na svahoch hory sa nachádza aj mnoho jaskýň, napríklad Veľká Snežná jaskyňa (najdlhšia a najhlbšia poľská jaskyňa), jaskyňa Snežná studňa a jaskyňa Šedý kostol.
Prístup
thumb|Malolučniak od Kondratovej kopy
Černíkovice (okres Rychnov nad Kněžnou)
Černíkovice je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 706 obyvateľov, z toho 360 mužov a 346 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,8 roka (muži 40,2 roka, ženy 43,4 roka).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1369.
4006 Sandler
4006 Sandler je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 29. decembra 1972.
Ringeldorf
Ringeldorf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Santo Antônio do Descoberto
Santo Antônio do Descoberto je mesto a obec (município) v strednej Brazílii v štáte Goiás. Oblasť bola známa v období zlatej horúčky v 18. storočí, farnosť vznikla medzi rokmi 1722 a 1748. V roku 1963 sa stáva obcou a v roku 1982 bola obec povýšená na mesto. Hospodárstvo mesta je zamerané na služby a priemysel.
NGC 5178
NGC 5178 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 11. mája 1883.
Jednotná oblasť platieb v eurách
thumb|Členské štáty oblasti Jednotná oblasť platieb v eurách (Single Euro Payments Area, skr. SEPA) je projekt vytvorenia európskej oblasti s takou finančnou infraštruktúrou, ktorá by umožňovala bezhotovostný prevod peňazí v eurách rovnakým spôsobom a za rovnakých podmienok bez ohľadu na to, či je to prevod vnútroštátny alebo medzinárodný. Cieľom SEPA je posilnenie európskej integrácie a ponuka vyššej úrovne služieb platobného styku za nižšie ceny.
Jednotlivé prvky SEPA sú:
Mariánsky stĺp (Nitra)
Mariánsky stĺp je morový stĺp v Nitre. Toto vrcholnobarokové súsošie, najväčšie v meste, je situované na južnom svahu hradného kopca. Biskup Imrich Esterházi dal postaviť stĺp na pamiatku veľkých morových epidémií v rokoch 1710 a 1739, počas ktorých zahynula asi štvrtina obyvateľov mesta. Súsošie bolo postavené v roku 1750 a jeho autorom je rakúsky kamenosochár Martin Vögerl z Brucku an der Leitha. Zreštaurovaná pamiatka bola skolaudovaná dňa 29. apríla 2008.
Architektúra
Súsošie je stvárnené podľa zaužívanej kompozičnej schémy, ktorá bola rozšírená v období baroka. Stavali sa z vďačnosti za vyslyšanie modlitieb na odvrátenie moru. Stĺp vyrastá z piedestálu na ktorom sú vázy na hornej rímse a sochy štyroch svätcov. Na volútach sú anjelské postavičky držiace mariánske symboly – zlatú vežu, dom, bránu nebies a hviezdu. Zarámované reliéfne stvárnené scény zo života Panny Márie a kartuša s erbom biskupa Imricha Esterháziho sú na spodnej časti súsošia. Pozlátená ústredná socha Nepoškvrnenej Panny Márie (Immaculata) s gloriolou z hviezd okolo hlavy, stojaca na zemeguli obtočenej hadom sa týči uprostred dekoratívne tvarovaného stĺpa. Na štyroch stranách podstavca sú štyria uhorskí panovníci - Szent István (Svätý Štefan), Szent Imre herceg (Svätý Imrich-knieža), Szent László (Svätý Ladislav ) a IV. Béla (Belo IV.) Pod sochami kráľov sú sochy anjelov a niekoľko reliéfov, z ktorých väčšina zobrazuje šľachtické erby v Uhorsku. Podobný morový stĺp stojí v rakúskom Hainburgu od roku 1749.
4007 Euryalos
4007 Euryalos je planétka s priemerom 127 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 19. septembra 1973.
Jean-Philippe Leguellec
Jean-Philippe Leguellec je kanadský reprezentant v biatlone.
Narodil sa v meste Kingston, v provincií Ontário. S biatlonom začal vo veku 13 rokov. Profesionálne začal súťažiť v roku 1999 a členom reprezentačného tímu je od roku 2003. V súčasnej dobe (apríl 2013) je tiež členom klubu kanadského klubu Biathlon Courcelette. Jeho osobným ale aj reprezentačným trénerom je bývalý kanadský reprezentant Jean Paquet.
V minulosti sa už viackrát zúčastnil MS v biatlone a ZOH avšak bez medailového úspechu.
Medzi jeho záľuby patria adrenalínové športy.
Svetový pohár
Najlepšie umiestnenie v rámci celkového hodnotenia svetového pohára dosiahol v sezóne 2009/10, keď sa v konečnom poradí umiestnil na 30. mieste. Doposiaľ sa dokázal 9x prebojovať v rámci pretekov jednotlivcov do top 10. Jeho životný úspech je víťazstvo v pretekoch šprintu v švedskom Östersunde v sezóne 2012/13.
Olympijské hry
Zatiaľ sa zúčastnil na 2 olympijských hrách. Jeho najlepším výsledkom je 6. miesto z pretekov šprintu na 10 km zo ZOH 2010.
Majstrovstvá sveta
V rámci MS je jeho najlepším umiestnením 8. miesto z pretekov štafiet mužov na 4 x 7,5 km z MS v biatlone 2013.
Legenda
Predaj
Predaj je zložka obchodnej činnosti, efektívna realizácia odbytu, teda spravidla vyvrcholenie odbytového úsilia. Zahŕňa najmä uzavretie zmluvy, balenie, zaslanie, spracovanie platby, záručné aktivity ap.
Cúcuta
thumb|Cúcuta. Cúcuta je mesto v kolumbijskom departmente Norte de Santander na severovýchode Kolumbie. Vďaka svojej pozícii v blízkosti kolumbijsko-venezuelskej hranice je dôležitým obchodným centrom. Hraničné priechody v blízkosti mesta sú tými nezaťaženejšími v celej južnej Amerike.
V roku 2016 tu žilo 656 414 obyvateľov, vďaka čomu bolo šieste najväčšie mesto Kolumbie. Metropolitná oblasť má 853 520 obyvateľov. Mesto sa nachádza v oblasti Ánd zvanej Cordillera Oriental a je s Venezuelou spojené prostredníctvom diaľnice Panamericana. Má tiež medzinárodné letisko. Mesto má rozlohu a jeho priemerná nadmorská výška je 320 metrov. Priemerná teplota v oblasti je 28°C. Vďaka trom riekam (río Pamplonita, rio Táchira, rio Zulia) má mesto pomerne príjemnú klímu.
Pliocén
Pliocén (gr. pleión – viac, kainos – nový) je vrchné oddelenie neogénu, ktoré v roku 1832 definoval Charles Lyell. Pliocén nadviazal na miocén.
Postavenie v systéme a hranice
Podľa starších definícií sa končil pred 1,806 mil. rokov. V roku 2005 však bola redefinovaná hranica spodného kvartéru – pleistocénu, ktorý zasahoval do vrchného pliocénu. Obe obdobia sa prekrývali v podstupni označovanom gelas. Po krátkej dobe bola táto sporná hranica v roku 2009 Medzinárodnou komisiou pre stratigrafiu zjednotená a gelas bol pričlenený k pleistocénu. Pliocén sa teda skončil pred 2,588 mil. rokov, so začiatkom ľadovej doby (porovnaj k tomuto článok pleistocén).
Medzinárodné členenie sa opiera o jednotky zavedené v mediteránnej oblasti.
Email
Email (iné názvy: smalt, glazúra, poleva) môže byť:
Email môže byť aj:
Glazúra môže byť aj:
Emil Svetoň
Jeho syn Ľuboš Svetoň.
Johnny Warren
John „Johnny“ Warren (* 17. máj 1943, Sydney, Austrália – † 6. november 2004, Sydney) bol austrálsky futbalista, tréner, spisovateľ a propagátor futbalu. Je členom austrálskej futbalovej siene slávy a jedným z najvýznamnejších predstaviteľov austrálskeho futbalu.
Emil Svetoň
Životopis
V roku 1939-1941 navštevoval Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici. Administratívny pracovník, neskôr redaktor Života (1953-1962), Hlasu ľudu (1964-1969), Obzoru socializmu (1969-1970). Literárne činný od začiatku 40. rokov. Napísal úspešné detektívky pre mládež, divadelné hry a poviedky.
Johnny Warren
Životopis
Vyrástol v sydneyskej štvrti Botany. Od roku 1965 bol členom austrálskeho národného futbalového mužstva, Socceroos. Bol členom tímu, ktorý sa kvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1974. V rokoch 1965-1974 Warren reprezentoval Austráliu v 62 zápasoch a strelil 9 gólov. Bol strednopoliar. V rokoch 1967-1970 bol kapitánom mužstva.
Na MS 1974 v Západnom Nemecku sa Austrália stretla v skupine s NDR, NSR a Čile. Warren sa zranil v prvom zápase proti NDR, v ktorom Austrália prehrala 2:0 a v ďalších dvoch zápasoch nehral. Austrália získala na týchto majstrovstvách sveta len jediný bod po remíze s Čile 0:0.
Po skončení aktívnej kariéry sa významne angažoval v popularizovaní futbalu v Austrálii. Bol pravidelným komentátorom futbalových stretnutí v televízii a venoval sa mládeži. Zároveň presadzoval zrušenie Oceánskej futbalovej konfederácie (OFC), o ktorej sa domnieval, že hre a štátom, ktoré sú v nej organizované, nič neprináša. Warren veril, že pre Austráliu je OFC nedôležitá, keďže v OFC neboli žiadni výrazní protivníci. Warren presadzoval zlúčenie OFC s Ázijskou futbalovou konfederáciou (AFC), no nakoniec Austrália prestúpila od roku 2006 do AFC a OFC existuje i naďalej.
Warren veril, že ak sa futbalu v Austrálii bude venovať pozornosť, potom krajina môže byť svetovou veľmocou, podobne ako je v iných športoch. Jeden z jeho komentárov na margo tejto vízie bol: „Už mi je zle z toho, že sa pýtame 'Kedy sa kvalifikujeme na majstrovstvá sveta?' Kedy vyhráme majstrovstvá sveta? …Dajme tomu, že som rojko.“ Tento komentár vyslovil krátko po tom, čo Austrália zdolala Anglicko 3:1, keď Anglicko hralo v plnej sile, a po niekoľkých zápasoch konfederačného pohára v roku 2001, kde Austrália porazila Brazíliu i Francúzsko a v zápase o tretie miesto porazila Brazíliu 1:0.
Počas väčšiny života bol Warren tuhý fajčiar a v roku 2003 mu bola diagnostikovaná rakovina pľúc. V roku 2004 mu Sepp Blatter udelil FIFA Order of Merit (rad za zásluhy) za rozvoj futbalu v Austrálii. Warren sa posledný raz na verejnosti objavil v roku 2004 pri štarte novej austrálskej futbalovej ligy nazvanej A-liga.
Niekoľko týždňov pred smrťou sa Warrena pýtali, čo by chcel zanechať ako svoj športový odkaz - jeho odpoveď znela Vravel som vám (I told you so) - fráza odvtedy v Austrálii zľudovela.
Warren zomrel 6. novembra 2004 v Sydney a mal štátny pohreb - bol doteraz jediným austrálskym športovcom, ktorému sa dostalo tejto cti.
Philippe Senderos
Phillipe Senderos (* 14. február 1985, Ženeva, Švajčiarsko) je švajčiarsky futbalista, ktorý hrá za anglický klub Arsenal FC.
Aigeus
Aigeus alebo zriedkavo Egeus (lat. Aegeus) môže byť:
Heinkel He 176
Heinkel He 176 bolo nemecké pokusné raketové lietadlo. Bolo to prvé lietadlo poháňané výlučne raketovým motorom na kvapalné palivo. Prvý let sa uskutočnil 20. júl v roku 1939, pilotoval ho Erich Warsitz. He 176 bola súkromná iniciatíva firmy Heinkel, (podobne, ako pri Heinkel He 178) ktorú viedol Ernst Heinkel. Heinkel chcel vyvinúť čo najrýchlejšie lietadlo a hoci výkony He 176 neboli nijak oslňujúce, dokazovali, že je možné skonštruovať výkonné raketové lietadlo.
Vznik a vývoj
Počas 20. rokov robili nemeckí odvážlivci pokusy s raketami primontovanými na autá, motorky, vlaky, či dokonca sane. V roku 1929 sa o to pokúsili Alexander Lippisch pri stroji Ente a Fritz von Opel pri stroji RAK.1. Pri raketách na tuhé palivo nemohol byť ovládaný ťah a motory sa nedali po štarte zastaviť.
V 30. rokoch experimentoval Wernher von Braun a jeho tím pracujúci v Peenemünde s pridávaním rakiet na tekuté palivo na bežné lietadlá. Heinkel im na pokusy poskytol lietadlá He 72 a He 112. Začiatkom roku 1937 vzlietlo jedno z týchto lietadiel s vrtuľovými motormi, ktoré vo vzduchu vypol a ďalej letel na raketový pohon. V tom čase experimentoval Hellmuth Walter s raketami spaľujúcimi peroxid vodíka, ktoré viedli k vytvoreniu ľahkých a jednoduchých rakiet, vhodných k inštalácii na lietadlá.
He 176 bol poháňaný novými motormi Walter. Išlo o malé, jednoduché lietadlo, postavené takmer celé z dreva, s odkrytým kokpitom. Malo konvenčný podvozok s troma kolesami. Pilot mal svojou váhou preniesť ťažisko viac dopredu, lebo prázdne lietadlo ťahalo chvost po zemi.
Zvláštnym prvkom bol únikový systém v nose lietadla. Stlačený vzduch bol použitý k tomu, aby sa nos od lietadla oddelil. Keď sa kokpit oddelil, pilot vyskočil. Stroj bol predvedený RLM (Reichsluftfahrtministerium – Ríšske ministerstvo letectva), ale jeho záujem sa nepodarilo vzbudiť a tak firma Heinkel projekt zastavila. Počas jeho trvania bolo postavené len jedno lietadlo a to skončilo v Múzeu letectva v Berlíne, ktoré bolo v roku 1943 zničené počas spojeneckého náletu.
Ešte pred zastavením projektu boli vyrobené plány na pokročilejšie raketové lietadlo, veľmi podobné He 176. neskôr sa RLM k projektu raketového lietadla vrátilo v rámci Projektu X, ktorého výsledkom bola prvá (a posledná) raketová stíhačka na svete, Me 163 Komet.
Budova Hlavnej pošty v Bratislave
Budova Hlavnej pošty sa nachádza v hornej trojuholníkovej časti Námestia SNP v Bratislave a je postavená v šikmom teréne so spádom až 5 % (Nám. SNP 34, 35, 36). Východnú stranu budovy lemuje Uršulínska ulica, ktorá ústi do Námestia SNP, južnú stranu lemuje Františkánska ulica. Hlavné priečelie budovy je orientované na sever.
Dejiny výstavby
V roku 1778 bolo zbúrané mestské opevnenie a zasypaná priekopa. Na jeho mieste pri vyústení Uršulínskej ulice a priestranstve využívanom ako trhovisko bol postavený neskorobarokový palác, ktorý patril pôvodne barónom Wachtlerovcom a neskôr grófom Szapáryovcom. Od roku 1850 sa stal sídlom Uhorského kráľovského poštového riaditeľstva, aj vďaka svojej výhodnej polohe. Dovtedy prvá telefónna centrála v Prešporku bola v jednom z bytov na druhom poschodí domu na nároží Schöndorfskej ulice (teraz Obchodnej) a terajšieho Hurbanovho námestia. Prvá telefónna centrála časom nevyhovovala narastajúcim podmienkam poštových, telefónnych a telegrafných služieb. Z toho istého dôvodu bola takmer po polstoročí začiatkom 20. storočia nutná stavba nového poštového paláca na mieste paláca Wachtlerovcov.