cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenské národné povstanie
Polemika o SNP
Slovenské národné povstanie je kritizované rôznymi skupinami spoločnosti. Niektorí nepovažujú názov „Slovenské národné povstanie“ za celkom správny, pretože sa na ňom nezúčastnil celý národ, ako to bolo napríklad v Juhoslávii. Ďalej pripomínajú, že povstalci spolu s partizánmi, demokratickým odbojom, komunistami a na Beneša orientovaným odbojom nepredstavovali veľmi výraznú čiastku slovenského národa. Väčšina historikov sa však zhoduje na tom, že označenie národné je namieste, najmä preto, že povstanie prinieslo Slovákov z porazeného tábora štátov Osi medzi Spojencov ako celý národ, čím výrazne zlepšilo jeho politické vyhliadky v povojnovom období. Historik Ivan Kamenec tiež poznamenáva, že: „Povstanie neodmietlo slovenskú štátnosť ako takú, len jej podobu vo forme totalitného vazala nacistického Nemecka.“
Oslavy SNP
29. augusta sa tradične konajú hlavné oslavy SNP v Banskej Bystrici. Prvé oslavy SNP zorganizovali hneď v auguste 1945. V Banskej Bystrici vtedy stáli bok po boku líder londýnskeho exilového odboja, prezident Edvard Beneš s komunistom Klementom Gottwaldom. Po prevzatí moci v roku 1948 začali komunisti prenasledovať a väzniť niektorých účastníkov povstania (napríklad V. Žingora, J. Trojana a ďalších) a prepisovať aj históriu. Pokiaľ na začiatku oslavy organizoval Zväz slovenských partizánov (predchodca Československého a neskôr Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov) neskôr prevzala hlavnú úlohu komunistická strana. Do roku 1989 boli viac oslavou socializmu a Sovietskeho zväzu, ako povstania. Podniky zo stredného Slovenska vysielali na oslavy zamestnancov povinne.
Ako štátny sviatok (výročie Slovenského národného povstania) sa oslavoval od roku 1951. V samostatnej Slovenskej republike bol ako štátny sviatok presadený skupinou poslancov za Stranu demokratickej ľavice (SDĽ), samostatným zákonom Slovenskej národnej rady z 29. septembra 1992 č. 489/1992 Zb. (neprestal sa teda oslavovať ani po politických zmenách v roku 1989). Prvý návrh podával už dva roky predtým, v roku 1990 Peter Weiss, vtedy ešte za klub komunistických poslancov, ktorý popisuje ako hlavnú motiváciu pokusy o Tisovu rehabilitáciu a ako hlavného odporcu vyhlásenia za štátny sviatok KDH. Poslanec KDH Anton Neuwirth v diskusii povedal, že SNP začala tragédia slovenského národa, že to bol čierny deň. Spolu s ním negatívne hlasovali aj aj predseda J. Čarnogurský, aj budúci premiér Mikuláš Dzurindu a budúci prvý slovenského eurokomisára J. Figeľ.
Prvýkrát v histórii sa v roku 2019 (75. výročie) uskutočnila počas osláv aj vojenská prehliadka.
Povstanie v kultúre, umení a vo filme
náhľad|[[Pamätník SNP v Banskej Bystrici|Pamätník SNP v Banskej Bystrici, v ktorom je dnes Múzeum SNP; súsošie Obete varujú.]]
Filmy
V auguste 1944 nakrúcali filmári v okolí Brezna a Banskej Bystrice folklórny film Hanka sa vydáva. Po vyhlásení SNP sa filmový štáb rozhodol prerušiť nakrúcanie a pripojiť sa k povstaniu. Režisér Paľo Bielik, kameraman Karol Krška, zvukový majster J. Plavec, asistent kamery V. Richter a asistent produkcie A. Sekula nakrútili počas SNP dokumentárne zábery z prvých dní povstania, mobilizácie, bojových akcií a života v tyle armády. Po prechode povstania do hôr ukryli nafilmovaný materiál na cintoríne v Ponikách. Ten sa bohužiaľ z väčšej časti v dôsledku počasia a poveternostných podmienok znehodnotil. Po skončení vojny použil Paľo Bielik zachovanú časť materiálu pri tvorbe dokumentárneho filmu Za slobodu. Časť dokumentárnych záberov SNP tiež nafilmoval sovietsky kameraman M. Glider v období od 26. septembra 1944 do 12. februára 1945. Zábery boli neskôr použité vo filme režiséra V. Kopalina Oslobodené Československo.
Ďalšie dokumentárne filmy o SNP: Sú osobne zodpovední I. a II. (1946), Slovenské ráno (1949), Tokajík (1960), Ján Šverma (1970), Frontové divadlo (1974), Povstaleckí letci (1974), Muži z B-17 (1991). K téme SNP sa v rôznych obdobiach vracali viacerí slovenskí scenáristi a režiséri dokumentaristi, ako napr. Vlado Kubenko, Martin Slivka, Rudo Urc, Stanislav Barabáš a iní.
K najvýznamnejším umeleckým filmom o SNP patria Vlčie diery (1948), Bílá tma (1948), V hodine dvanástej (1958), Kapitán Dabač (1959), Prerušená pieseň (1960), Pieseň o sivom holubovi (1961), Zbabělec (1961), Polnočná omša (1962), Bílá oblaka (1962), Organ (1964), Námestie svätej Alžbety (1965), Zvony pre bosých (1965), Keby som mal pušku (1971), Horká zima (1973), Trofej neznámeho strelca (1974), Jeden stříborný (1976), Súkromná vojna (1978), Zlaté časy (1978), Povstalecká história (1984), Rozhovor s nepriateľom (2006).
V roku 1991 STV vyrobila film pod názvom Muži z B-17 o účasti amerických vojakov v SNP /autori scenára Antom Filo a Fedor Bartko, réžia Fedor Bartko/ a v roku 2014 bola v spolupráci s RTVS spracovaná séria krátkych filmov venovaná hrdinom SNP s názvom Moje povstanie.
Literatúra
Značná časť slovenských spisovateľov mala už pred vypuknutím povstania výrazne protifašistické názory a odpor k prvej Slovenskej republike. Povstania sa na rozličných frontoch a postoch zúčastnili mnohí slovenskí tvorcovia literatúry. Patrili medzi nich napríklad Alexander Matuška, Ladislav Mňačko, Vladimír Mináč, Andrej Plávka, Ladislav Novomeský, Ctibor Štítnický, Štefánia Pártošová, Peter Karvaš, Rudolf Jašík, Ľudo Ondrejov, Rudo Móric a mnohí ďalší. Niektorí začínajúci autori počas povstania padli a z ich tvorby zostali iba torzá.
Umelecky najhodnotnejšími prozaickými literárnymi dielami s tematikou povstania alebo druhej svetovej vojny boli predovšetkým Mináčova Smrť chodí po horách (1947), trilógia Generácia (1958 – 1961), Kronika Petra Jilemnického (1947), novely Alfonza Bednára Hodiny a minúty (1956), diela Rudolfa Jašíka Námestie svätej Alžbety (1958) a Mŕtvi nespievajú (1961), trilógia Vincenta Šikulu Majstri (1976), Muškát (1977) a Vilma (1979). Jozef Cíger Hronský vydal v roku 1960 v exile dielo Svet na Trasovisku, v ktorom naopak ostro kritizoval povstanie.
Na druhej strane, časť slovenských umelcov sympatizovala so Slovenskou republikou a povstanie odsudzovala. 2. októbra 1944 Spolok slovenských spisovateľov vydal Ohlas, v ktorom odsúdil prebiehajúce povstanie. Ohlas vlastnou rukou podpísali osobnosti ako Valentín Beniak (predseda SSS), Ľudo Zúbek (tajomník SSS), tiež Dobroslav Chrobák, Ján Poničan, Rudolf Dilong, Andrej Žarnov, Ján Smrek, Emil Boleslav Lukáč, Ján Kostra, Karol Strmeň a ďalší.
Mnohí z týchto spisovateľov (Ján Smrek, Valentín Beniak, Andrej Žarnov…) predtým vyjadrili svoju lojalitu k národnému socializmu v tzv. Lomnickom manifeste z 31. augusta 1940.
Pamätníky
thumb|right|Pamätník SNP v Banskej Bystrici
Pamätníky, ktorých úlohou je pripomínať obdobie druhej svetovej vojny a Slovenského národného povstania, sa nachádzajú takmer po celom území Slovenska, no ich najväčšia koncentrácia je práve na miestach niekdajších bojov, či na pietnych miestach popráv a masových hrobov. Celkovo sa už roku 1964 na Slovensku nachádzalo asi 170 monumentálnych diel s tematikou SNP, ich presný počet v súčasnosti nie je známy. Spomedzi cintorínov viažúcich sa na toto obdobie možno spomenúť pamätník pri Kremničke od Dušana Jurkoviča, ktorý pri jeho tvorbe nadviazal na svoju medzivojnovú činnosť pri tvorbe karpatských náhrobníkov z konca 1. svetovej vojny. Spomedzi ďalších známych pamätníkov figuruje napríklad monument a amfiteáter na Jankovom Vŕšku nad Uhrovcom od A. Slatinského, ktorý upúta i svojou rozlohou. Pomerne známy pamätník, ktorý má pripomínať obete francúzskych partizánov, sa nachádza na vrchu Zvonica pri Strečne, ďalší je na neďalekom vrchu Polom. Významným spomienkovým miestom Slovenského národného povstania je Pamätník SNP v Banskej Bystrici, kde sa každoročne konajú koncom augusta aj oficiálne oslavy.
Športové podujatia a turizmus
So Slovenským národným povstaním sú tiež spojené niektoré športové podujatia. Jedným z najznámejších z nich boli preteky v behu na lyžiach Biela stopa (donedávna „Biela stopa SNP“). Boli to preteky, ktoré začínali na Krahuliach, Skalke alebo na Králikoch (v závislosti od kategórie, dĺžky trate a snehových podmienok) a končili v Banskej Bystrici. Od roku 2005 sa už uskutočňujú len v lyžiarskom štadióne na Skalke.
Z pohľadu pešej a horskej turistiky je veľmi zaujímavou a lákavou tiež vyše dlhá Cesta hrdinov SNP, spájajúca väčšinu významných miest Slovenského národného povstania od Duklianskeho priesmyku po Mohylu na Bradle.
Provence-Alpes-Côte d'Azur
Provence–Alpes–Côte d'Azur (skr. PACA alebo Paca, doslova Provensalsko–Alpy–Azúrové pobrežie) je francúzsky administratívny región.
Leuglay
Leuglay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7570
NGC 7570 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Jozef Conrad
Jozef Conrad (známy aj ako József Conrad) – (* 12. apríl 1756, Šopron, Maďarsko – † 20. jún 1788 (1780?), Šopron, Maďarsko.) – menej známy maďarský prírodovedec, lekár a entomológ.
Sládkovičova ulica (Bojnice)
náhľad|Sládkovičova ulica Sládkovičova ulica je ulica v Bojniciach.
Priebeh
Patrí medzi dôležité bojnické ulice, keďže spája Prievidzskú cestu s Hurbanovým námestím v centre mesta. Má približne 350 metrov a začína na križovatke s Prievidzskou, Rekreačnou a Školskou ulicou. Vedie do centra Bojníc k Hurbanovmu námestiu a končí v križovatke s Cintorínskou a Podzámockou ulicou.
ArchiCAD
Vývoj programu sa začal v roku 1982 pre originálny Apple Macintosh a stal sa populárnym programom pre túto platformu. Stal sa prvým CAD produktom, umožňujúcim kreslenie 2D aj 3D na osobných počítačoch.
Dnes ho využíva viac ako 100,000 architektov na navrhovanie architektúry objektov, či interiérov.
Charakteristika
Archicad umožňuje používateľovi pracovať s parametrickými objektmi, často nazývanými "smart objects". Týmto sa odlišoval od ostatných CAD programov vytvorených v osemdesiatych rokoch.
Produkt umožňuje vytvárať používateľom „virtuálne budovy“ pomocou virtuálnych štrukturálnych elementov ako sú steny, dosky, strechy, dvere, okná a nábytok.
Súčasťou programu je aj rozsiahla databáza objektov a dopredu na dizajnovaných prvkov. Objekty pre archicad s príponou GDL "Geometric Description Language" sa dajú aj voľne stiahnuť na internete, či zakúpiť.
Akákoľvek zmena v 2D kresbe alebo v 3D modeli sa okamžite prenáša na všetky tieto časti kresby. Dajú sa taktiež vytvárať 2D detaily. Súčasťou programu Archicad je aj interne renderovacie zariadenie Lightworks.
Je možné si zakúpiť aj mnoho užitočných add-on pod aplikácii, ktoré sú určené na rôzne podporné operácie počas projektovania stavby. Výsledný projekt je možné exportovať napríklad do programov ako sú Artlantis studio, alebo Maxon form, s ktorými sa dá dosiahnuť naozaj dobrý výsledok  v oblasti finálnej vizualizácie.
Najnovšia verzia (2008) je Archicad 12.
Platformy a druhy licencií
Archicad je dostupný pre platformy Windows a Mac OS X. Komerčná, edukačná a plne funkčný 30-denný trial (BIM Experience kit) je možné nainštalovať z toho istého inštalačného balíka.
Typ licencie sa určuje počas samotnej inštalácie.
Letisko Manchester
Letisko Manchester (IATA: MAN, ICAO: EGCC) je hlavné letisko v Manchestri, Anglicko. Pri otvorení letovej dopravy dostalo názov Letisko Ringway. Počas druhej svetovej vojny sa oficiálne nazývalo RAF Ringway a od roku 1975 do roku 1986 sa používal názov Medzinárodné letisko Manchester. Nachádza sa na hranici medzi grófstvom Cheshire a Manchestrom v metropolitnom grófstve Veľký Manchester.
Letisko má dve rovnobežné vzletové a pristávacie dráhy, druhá bola otvorená v roku 2001 a stála £172 miliónov. Letisko má tri priľahlé terminály a železničnú zastávku. Majiteľom letiska je Manchester Airports Group (MAG), ktoré je kontrolované desiatimi metropolitnými okresnými radami Veľkého Manchestru a je to zároveň najväčšia britská letisková spoločnosť.
Letisko v Manchestri je štvrtým najrušnejším letiskom v Spojenom kráľovstve (po letiskách Londýn-Heathrow, Londýn-Gatwick a Londýn-Stansted). V počte prepravených pasažierov kleslo na 48. miesto v roku 2005 zo 45. miesta, na ktorom bolo v roku 2004. V roku 2006 z letiska odletelo a priletelo rekordných 234 845 lietadiel.
V roku 2009 letisko odbavilo 18 724 889 pasažierov a počet pohybov lietadiel bol 172 515, v roku 2015 to bolo 173 165 letov a 23 136 047 pasažierov.
Fischbach
Fischbach môže byť:
miesto v Nemecku:
miesto v Rakúsku:
miesto v Švajčiarsku:
miesto v Luxembursku:
Dejiny Limy
thumb|upright=1.5|Panoráma Limy zo strany rímackého dištriktu, polovica 19. storočia Dejiny Limy, hlavného mesta Peru, začali 18. januára 1535 založením mesta španielskym conquistadorom Franciscom Pizarrom. Mesto bolo založené v údolí rieky Rímac v oblasti osídlenej Yschmami, ktorí tvorili súčasť ríše Inkov. Roku 1543 sa Lima stala hlavným mestom vicekráľovstva Peru a sídlom súdu Real Audiencia. V roku 1551 bola založená najstaršia univerzita v Latinskej Amerike, v roku 1563 ju nasledovalo divadlo. V 17. storočí mesto napriek zemetraseniam aj hrozbe v podobe pirátov prosperovalo ako centrum rozsiahlej obchodnej siete. V 18. storočí však kvôli bourbonským reformám začalo upadať.
V roku 1988 bolo historické centrum mesta zapísané na zoznam kultúrneho dedičstva UNESCO.
Založenie
Roku 1532 porazila skupina španielskych conquistadorov vedených Franciscom Pizarrom posledného inkského cisára Atahualpu a hneď na to prevzala kontrolu nad ríšou Inkov. Pretože bol Pizarro menovaný guvernérom všetkých území, ktoré dobyl v mene španielskej koruny, hľadal vhodné miesto pre založenie svojho hlavného mesta. Prvá voľba padla na mesto Jauja, ktoré sa nachádzalo hlboko v Andách. Jeho poloha sa nakoniec ukázala byť nevhodnou pre veľkú nadmorskú výšku a veľkú vzdialenosť od mora. Španielski prieskumníci neskôr podali správy o údolí rieky Rímac, ležiacom v blízkosti Tichého oceánu, kde sa nachádzalo množstvo pitnej vody, zásoby dreva, rozsiahle polia a kde bolo dobré podnebie. Tu Francisco Pizarro 18. januára 1535 založil svoje nové hlavné mesto, Ciudad de los Reyes – Mesto kráľov; meno Lima je skomolenina názvu Rímac.
V auguste 1536 Limu, rovnako ako aj staré hlavné mesto Inkov Cuzco, obliehala armáda Manka Cápaca II., vodcu inkských povstalcov proti španielskej koloniálnej moci. Francisco Pizarro v Lime disponoval len stovkou španielskych vojakov a väčším oddielom Indiánov. Obliehanie trvalo šesť týždňov a Španielom sa povstalcov po tvrdých bojoch v mestských uliciach i okolí podarilo poraziť. Španieli dosiahli víťazstvo aj v Cuzcu; na oboch víťazstvách sa značne podieľali ich indiánski spojenci. Dňa 3. novembra 1536 španielska koruna potvrdila založenie mesta a 7. decembra 1537 udelil cisár Karol V. Lime mestský znak.
Koloniálna éra
thumb|left|Hrobka Francisca Pizarra, zakladateľa Limy v limskej katedrále Po ďalších niekoľko rokov zažívala Lima nepokoje spôsobené spormi medzi jednotlivými frakciami samotných Španielov, medzi prívržencami dvoch znepriatelených súperov Francisca Pizarra a Diega Almagra. Roku 1538 bol Almagro zavraždený a roku 1541 stúpenci jeho syna Diega v Lime zavraždili aj Francisca Pizarra. Diego Almagro mladší sa ujal vlády. Ale čoskoro na to dorazil splnomocnenec španielskeho kráľa Cristóbal vaca de Castro, ktorý sa zmocnil Limy a v roku 1543 porazil Almagra i jeho prívržencov, čím skončila najkrvavejšia občianska vojna koloniálneho obdobia v Peru.
V tom istom čase, v roku 1543, bolo mesto ustanovené za hlavné mesto vicekráľovstva Peru a stalo sa sídelným mestom súdu Real Audiencia, ktorý mal presadzovať spoločne s vicekráľom politiku španielskeho kráľa voči conquistadorom v Peru. V roku 1551 bola v Lime založená prvá univerzita a v roku 1584 prvá kníhtlačiareň. Lima sa stala dôležitým strediskom rímskokatolíckej cirkvi v Peru; roku 1541 tu bola založená diecéza, ktorá bola o päť rokov neskôr povýšená na arcidiecézu. Taktiež bola sídlom inkvizície. Na rozdiel od španielskych kolónií v Západnej Indii sa dŕžavám na tichomorskej strane amerického pobrežia vyhýbali nájazdy anglických a francúzskych pirátov, pretože ani Francúzi, ani Angličania neboli na mori tak zdatní a skúsení, ako Španieli a Portugalci, aby si mohli dovoliť cestu do Pacifiku cez Magalhãesov prieliv. Španielska pacifická flotila tak zvyčajne nepotrebovala žiadnu ochranu ani pri preprave drahocenných nákladov.
thumb|Francisco de Toledo, gróf z Oropesy a peruánsky vicekráľ
Prvý pirát, ktorý sa v Pacifiku objavil, bol v roku 1576 Angličan John Oxenham, ktorý pristál na karibskom pobreží Panamy, prešiel Panamskou šijou a na pacifickom pobreží postavil s pomocou Indiánov a utečených otrokov malú loď, ktorou ohrozoval španielske lode. Španieli však jeho loď čoskoro dostihli, zničili a Oxenhama s ďalšími spoločníkmi inkvizičný tribunál v Lime odsúdil na smrť. Začiatkom roka 1579 však do Pacifiku Magalhãesovým prielivom prenikol Francis Drake, ktorý na svojej lodi Pelikán prepadával a drancoval väčšinou prekvapené a nepripravené španielske kolónie na pobreží. 15. februára Drake priplával do prístavu v Lime a vylúpil a zničil obchodné lode. Vicekráľ Francisco de Toledo sa odhodlal na akciu a zorganizoval trestnú výpravu pod velením Pedra Sarmienta de Gamboy, ktorý sa podujal Drakea stíhať. Španielom sa nepodarilo chytiť samotného Drakea, ale zahradili cestu späť na juh a Angličania sa tak museli späť do Európy vrátiť cez Tichý a Indický oceán. Francisco de Toledo v Lime potom venoval svoju pozornosť zvýšeniu bezpečnosti amerických osád; dal v prístave Callao postaviť Armada del Mar del Sur – Južné loďstvo a opevniť peruánske prístavy proti pirátom.
thumb|Vládny palác v Lime, niekdajšie sídlo španielskeho vicekráľa
V 17. storočí v Lime prebiehal rozsiahly zahraničný obchod, ktorý vicekráľovstvo Peru zapojil do kontaktov s ostatnými oblasťami Ameriky, Európy i Ďalekého východu. Obchodníci exportovali peruánske striebro cez neďaleký prístav Callao a vymieňali ho na trhu v Portobele v dnešnej Paname za dovezený tovar. Táto prax však bola vynútená zákonom, pretože španielske úrady vyžadovali, aby všetok zámorský obchod s vicekráľovstvom Peru prechádzal cez Callao. Výsledná ekonomická prosperita Limy sa odrážala na rapídnom raste populácie; v roku 1619 mala Lima asi 25 000 obyvateľov a roku 1687 už 80 000. V Lime vládla predovšetkým belošská koloniálna šľachta, oproti tomu vplyvní vlastníci pôdy vo vnútrozemí a Cuzcu boli miešanci a indiánske komúny. V roku 1650 žilo na pobreží a v hlavnom meste tiež až 60 000 černochov.
thumb|left|Plán Limy s mestským opevnením okolo roku 1750 thumb|Slávne limské balkóny sú jedným z najvýraznejších príkladov koloniálnej architektúry
Lime sa však nevyhýbali ani prírodné pohromy. Dňa 20. októbra a 2. decembra 1687 mesto postihli mohutné zemetrasenia, ktoré poškodili väčšinu mesta a jeho okolia. Nadväzujúce epidémie a nedostatok potravín spôsobili do roku 1692 pokles populácie Limy pod hranicu 40 000 obyvateľov. Druhým nebezpečenstvom bola prítomnosť pirátov a korzárov v Tichom oceáne. Holandská námorná expedícia zaútočila v roku 1624 na prístav Callao, ale vicekráľovi Diegovi Fernándezovi de Córdoba sa podarilo Holanďanov odraziť. V 80. rokoch 17. storočia sa vo vodách Tichého oceánu rozmáhali aktivity anglických bukanierov, až kým sa im v roku 1690 obchodníci z Limy nepostavili na odpor. V rokoch 16841687 nechal vicekráľ Melchor de Navarra y Rocafull ako preventívne opatrenie vybudovať limské mestské opevnenie.
Zemetrasenie z roku 1687 znamenalo koniec prosperity mesta, k čomu prispelo niekoľko faktorov: úpadok obchodu aj ťažby striebra a vysoká konkurencia zo strany ďalších koloniálnych miest ako Buenos Aires. K týmto problémom sa 28. októbra 1746 pripojilo ďalšie veľké zemetrasenie, ktoré mesto veľmi poškodilo a zničilo prístav Callao, čo si za vlády vicekráľa José Antonia Mans de Velasco vyžiadalo veľkú prestavbu mesta. Táto katastrofa viedla aj k veľkému rozvoju náboženského života a od októbra 1746 sa každý rok v sprievode nesie obrázok Krista známeho ako Pán zázrakov.
Na sklonku koloniálnej éry, za vlády bourbonskej dynastia v Španielsku, sa aj v Lime presadili a dianie ovplyvňovali myšlienky osvietenstva. Počas tohto obdobia boli postavené mnohé nové budovy, napríklad Plaza de Toros de mesta Akko (aréna pre býčie zápasy), aréna pre kohútie zápasy, alebo ústredný cintorín. Veľké mestské arény pre zápasy zvierat boli postavené preto, aby sa organizovanie zápasov pritiahlo na jedno miesto, lebo dovtedy boli kohútie a býčie zápasy roztrúsene po celom meste; cintorín potom mal ukončiť pochovávanie v kostoloch, ktoré úrady považovali za nehygienické.
Vojna za nezávislosť
thumb|left|upright|Španielsky vicekráľ José Fernando de Abascal y Sousa thumb|right|[[José de San Martín vyhlasuje v Lime 28. júla 1821 nezávislosť]]
Dňa 7. septembra 1820 vpadla do oblasti spojená expedícia čilských a argentínskych povstalcov vedená generálom José de San Martínom, ktorá však nenapadla samotné mesto. Vicekráľ José de la Serna, ktorý čelil námornej blokáde aj guerrillovým útokom na súši, bol tým donútený v júli 1821 evakuovať Limu a zachrániť tak svoju royalistickú armádu. V obavách pred ľudovým povstaním pozvala mestská rada San Martína do mesta, kde bola na jeho žiadosť podpísaná deklarácia nezávislosti. Vojna tým však neskončila a počas ďalších dvoch rokov sa Lima dostala niekoľkokrát do rúk oboch strán. V čase bitky pri Ayacucha 9. decembra 1824, kedy bolo o výsledku vojny rozhodnuté, bola Lima vojnou výrazne poznamenaná.
Obdobie republiky
thumb |Palacio de la Exposición bol postavený pre medzinárodnú výstavu roku 1872
Po skončení vojny za nezávislosť sa Lima stala hlavným mestom novej Peruánskej republiky, ale ekonomická stagnácia a politický úpadok zastavili jej rozvoj. Obdobie stagnácie skončilo v 50. rokoch 19. storočia, kedy vzrástli v súkromnom aj verejnom sektore výnosy z vývozu guána, čo viedlo k rýchlemu rozvoju mesta. V nasledujúcich dvoch desaťročiach štát zabezpečoval výstavbu veľkých verejných budov, ktoré nahradili budovy koloniálnej správy; vznikla napríklad budova centrálnej tržnice, bitúnkov, azyl pre duševne chorých, väznica, či nemocnica Dos de Mayo. Zlepšenie sa premietlo aj do výstavby komunikácií; roku 1850 bola dokončená železnica medzi Limou a Callaom a roku 1870 bol otvorený železný most cez rieku Rímac. V roku 1872 bolo v očakávaní ďalšieho rastu strhnuté mestské opevnenie. Peruánska ekonomika závislá na exporte viedla síce k hospodárskemu rozvoju, ale prehĺbila priepasť medzi bohatými a chudobnými vrstvami obyvateľstva, čo vyvolávalo sociálne napätie.
thumb|Jirón de la Unión bola hlavnou limskou triedou na začiatku 20. storočia
V rokoch 18791883, v čase vojny o Pacifik, Limu obsadila čilská armáda. Stalo sa tak potom, čo sa zrútil odpor peruánskych jednotiek po bitke o San Juan a bitke pri Miraflores. Čiľania vyplienili verejné múzeá, knižnice a vzdelávacie inštitúcie. V tom istom čase zaútočil dav chudobných občanov na bohatých a na Aziatov a rozkradol ich majetok a obchody.
Po skončení vojny mesto prešlo procesom obnovovania, ktorý trval od 90. rokov 19. storočia až do 20. rokov 20. storočia. V roku 1896 bola vybudovaná obytná zóna La Victoria pre robotnícku triedu, pretože centrum Limy bolo preľudnené. Počas tohto obdobia sa upravil aj mestský plán vybudovaním širokých tried, ktoré križovali mesto a spojili ich so satelitnými sídlami, napríklad s mestom Miraflores. V 20. a 30. rokoch boli prestavané mnohé budovy historického centra, napríklad vládny palác a radnica.
thumb|left|Hotel Bolívar bol súčasťou procesu mestskej obnovy zo začiatku 20. storočia
24. mája 1940 zničilo ďalšie zemetrasenie väčšinu štvrtí postavených z nepálených tehál (adobe) alebo quinchy. V 40. rokoch Lima odštartovala obdobie rastu populácie urýchlené migráciou obyvateľov z horských oblastí Peru, ktorí prichádzali do mesta za prácou. Na začiatku tohto obdobia mestská zástavba zaberala zníženú trojuholníkovú plochu ohraničenú historickým centrom, Callaom a Chorrillom. V ďalších desaťročiach sa Lima rozrástla predovšetkým na sever za rieku Rímac, na východ pozdĺž centrálnej diaľnice a na juh. Množstvo prisťahovalcov, ktorí najprv žili stiesnení v slumových mestách v centre Limy, sa touto expanziou rýchlo zväčšovalo, čo viedlo k veľkému rozšíreniu chatrčových mestečiek známych ako pueblos jóvenes. Za vlády Manuela A. Odríiu (19481956) a Juana Velasca Alvarada (19681975) sa začali veľké verejné práce. V 70. rokoch, kedy dominoval brutalistický štýl, bola postavená masívna centrála štátom vlastnenej ropnej spoločnosti Petroperu. Podľa sčítania obyvateľstva z roku 1993 žilo v Lime 6 400 000 ľudí, teda 28,4 % celkovej populácie Peru (v roku 1940 v Lime žilo len 9,4 % peruánskej populácie); podľa údajov z roku 2007 mala Lima hustotu zaľudnenia viac ako 242 obyvateľov na kilometer štvorcový, čo predstavovalo viac ako desaťpercentný nárast oproti roku 1940.
'''územný rozvoj Limy v 20. storočí'''
Kirchstetten
Kirchstetten je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Sankt Pölten-vidiek.
Žije tu 2 009 obyvateľov (1. 1. 2010).
Obliehanie Eretrie
Počas Iónskeho povstania poslali Eretrijčania a Aténčania na jeho podporu lode a vojakov. Povstanie však neuspelo a perzský kráľ Dareios I. sa rozhodol týmto mestám pomstiť. Vyslal loďstvo v počte 600 lodí pod velením Datisa a Artaferna, aby na ne zaútočilo a podmanilo si ich. Na ceste na Eretriu Peržania obsadili súostrovie Kyklady. Samotná Eretria vydržala obliehanie len 6 dní, potom bola zradená časťou svojich obyvateľov. Mesto bolo vyplienené a obyvatelia vzatí do otroctva.
Perzské loďstvo sa následne pokúsilo zaútočiť na Atény, no bolo porazené v Bitke pri Maratóne. Zajatých obyvateľov Eretrie odviezla ustupujúca armáda do Perzie; boli privedení pred Dareia, ktorý ich vyslal osídliť mesto v Baktrii.
Predohra
V roku 500 pred Kr. sa Perzská ríša – s pomocou Iónskych Grékov pod vedením Aristagora a časti Naxoských exulantov – pokúsila obsadiť ostrov Naxos. Útok však zlyhal, pretože obyvatelia Naxosu boli dopredu varovaní perzským admirálom Megabatom, ktorý sa predtým s Aristagorom pohádal. Neúspech prirodzene dopadol na Aristagora, ktorý bol jediným vysoko postaveným Grékom v perzskej výprave. Strata priazne perzského dvora ho následne viedla k vyvolaniu revolúcie Iónskych miest proti perzskej nadvláde.
Aby získal pre svoju revoltu podporu, vydal sa Aristagoras na pevninské Grécko. Ako prvú navštívil Spartu, kde však jej kráľ Kleomenes I. odmietol povstanie materiálne podporiť. Následne sa vydal do Atén a Eretrie, ktoré sa mu rozhodli pomôcť dvadsiatimi a piatimi loďami. Eretrijci a Aténčania sa podieľali na Iónskom obliehaní Sardisu, no po opustení mesta bolo Iónske loďstvo porazené v Bitke pri Efeze. Tento debakel následne viedol k stiahnutiu aténskych a eretrijských posíl z Malej Ázie späť domov. V roku 494 pred Kr. boli Ióni na hlavu porazení v Bitke pri Ladé a Aristagoras padol v boji proti Trákom po úteku z Iónie do Trákie.
Prípravy a Kyklady
Dareios I. sa chcel Eretrii, Aténam a Naxosu pomstiť za pomoc, ktorú poskytli vzbúreným Iónom. Helénsku kampaň však musel odložiť až do času, kedy sa mu podarilo potlačiť náhlu revoltu v Trákii a Macedónii. V roku 492 pred Kr. Dareios poslal svojho zaťa a zároveň synovca Mardonia na vojenskú výpravu, ktorej cieľom bolo podmaniť si severné Grécko a potom obsadiť Eretriu a Atény. To by poskytlo Peržanom základňu, z ktorej by mohli zaútočiť na Peloponéz. Výprava však skončila katastrofou, keď v búrke pri polostrove Atos prišla o väčšinu svojich lodí. Armáda pod Mardoniovým vedením zvládla podmaniť si Trákiu a z Makedónie urobiť vazalský štát Perzskej ríše. Trácka kampaň však bola finančne náročná a Mardonius sám, hoci zvíťazil, bol ranený v jednom z útokov a tak nútený vrátiť sa späť do Ázie.
Dareios vyslal do Grécka emisárov požadujúcich "zem a vodu", symbol kapitulácie. Väčšina ostrovov sa podriadila, najmä z dôvodu perzskej dominancie na mori. Podobne sa rozhodol i väčší počet mestských štátov na Peloponéze, no v Aténach boli emisári vhodení do jamy. Podobnú "odpoveď" dostali i v Sparte, kde skončili v studni. Tak skončil podľa Herodota Dareiov posledný pokus podmaniť si Grékov diplomatickou cestou.
V roku 490 pred Kr. Dareios dal dohromady flotilu 600 lodí a armádu o sile 20 až 60 000 mužov. Vojaci boli z Levantu, Perzie, Médie, Sýrie, Arménska, Iónie and Cypru. Veliteľmi tejto vojenskej sily boli médsky admirál Datis a Dareiov synovec Artafernes, ktorého otec sponzoroval útok na Naxos pred desiatimi rokmi. Časti loďstva velil Hippias, bývalý Aténsky tyran, ktorý bol v roku 508 pred Kr. zvrhnutý a vyhnaný z mesta. Hippiovi bol – ako odmena za spoluprácu a pomoc poskytnutú Peržanom – sľúbený guvernérsky post nad aténskou oblasťou. Flotila, ktorá pozostávala najmä z fenických a iónskych lodí sa stretla s armádou v Cilícii a odtiaľ sa plavili na Samos. Odtiaľ pokračovali do Ikarie a následne – tentokrát úspešne – zaútočili na Naxos.
Po dobytí Naxosu sa Peržania plavili z ostrova na ostrov, kde robili vojenské odvody pre svoju armádu. Čoskoro dosiahli Eubóju a požadovali vojakov od mesta Carystus. Mesto však podporu Peržanom odmietlo, pretože nechcelo byť zatiahnuté do vojenskej kampane proti svojim susedom – Eretrii a Aténam. Krátke obliehanie však donútilo obyvateľov sa podrobiť a poskytnúť vojakov do rastúcej perzskej armády. Ďalšou "zastávkou" na ceste bola Eretria.
Obliehanie Eretrie
right|thumb|250px|[[Hoplit bol ťažkou pechotou Grékov a hlavným typom vojaka.]]
Keď Eretrijci zistili, že k nim mieri perzská flotila, obrátili sa zo žiadosťou o vojakov na Atény. Aténska vláda ochotne poslala 4 000 mužov z Chalkidy, ktorá tiež ležala na ostrove Eubója. Keď však Aténčania predstúpili pred vládcu Eretrie Aeschinea, ten im povedal, aby sa vrátili domov – nechcel aby boli zničení spolu s mestom. Aténčania poslúchli jeho radu, odplavili sa do Oropusu a tak sa zachránili.
Medzitým sa obyvatelia Eretrie rozdelili na 3 skupiny: prvá sa chcela vzdať Peržanom, druhá utiecť do hôr a tretia chcela bojovať. Keď sa Peržania vylodili v oblasti, Eretrijci sa nakoniec rozhodli pre boj. Ich stratégiou bolo brániť hradby; nechceli sa s Peržanmi stretnúť na mori alebo v otvorenom boji. Perzská armáda mesto obkľúčila a zahájila útok. Boj bol zúrivý a obe strany utrpeli ťažké straty. Po šiestich dňoch tvrdých stretov dvaja významní obyvatelia, Euforbus a Filagrus, otvorili dobyvateľom brány mesta. Hneď ako sa Peržania dostali do mesta, začali rabovať a podpaľovať chrámy a svätyne, ako odvetu za vypálenie svätýň v Sardise. Všetci obyvatelia boli vzatí do otroctva, tak ako to prikázal Dareios.
Dozvuky
right|thumb|250px|Deliánsky zväz a Eretria
Peržania zostali v Eretrii šesť ďalších dní. Potom naložili zajatcov na lode a vysadili ich na ostrove Aegilia. Následne sa odplavili k Maratónu v Atike, ako im to poradil Hippias  – odtiaľ plánovali útok na Atény. Keď sa Aténčania o ich plánoch dozvedeli, vytiahli so svojou armádou v počte 10 000 mužov a 1 000 platajských spojencov k priamemu stretu s Peržanmi pri Maratóne a v následnej bitke ich porazili. Ustupujúca perzská armáda utiekla na svoje lode, vyzdvihla Eretrijčanov a plavila sa okolo zálivu Sounion v pokuse vylodiť sa v blízkosti Atén skôr, ako sa stihne ich armáda vrátiť do mesta. Keď však dosiahli Faleron, videli ako aténska armáda tiahne späť k mestu, čo ich prinútilo prehodnotiť svoj úmysel a vrátiť sa späť do Malej Ázie.
Dodge
Dodge je americká automobilka, ktorú založili v roku 1914 bratia Horace a John Dodgeovci. Najprv sa venovali výrobe bicyklov, no neskôr prešli na výrobu automobilov, na ktoré im dodával súčiastky Henry Ford. Onedlho vyrobili svoj prvý automobil s názvom „Old Betsy“. Po smrti bratov Dodgeovcov ich majetok v roku 1925 odkúpili newyorskí bankári, no v roku 1928 Dodge kúpila spoločnosť Chrysler Corporation. V 40. rokoch 20. storočia bol v Chicagu postavený obrovský závod na výrobu leteckých motorov Dodge. V tom čase sa vyviezlo do sveta 400 000 automobilov Dodge. V 90. rokoch sa začal vyrábať Dodge Dakota – pick-up so skladacou strechou, no taktiež Dodge Viper
Uri (kantón)
Uri je nemeckojazyčný kantón. Hlavným mestom kantónu je Altdorf. Nachádza sa v strednom Švajčiarsku. Je rozdelený na 20 obcí a má druhú najnižšiu hustotu obyvateľstva (po kantóne Graubünden). S 35-tisícmi obyvateľov sa zaraďuje medzi najmenej ľudnaté kantóny vo Švajčiarsku.
Štít
Štít môže byť:
Dodge
Stratus
Tento 4-dverový 4 až 5-miestny sedan sa v americká vyrábal od roku 1996. Má motor vpredu a pohon predných kolies. Výkon 125 kW/170 k, krútiaci moment 230 Nm pri 4 350 ot/min.
Charger
Opäť 4-dverový 4 až 5 miestny sedan s motorom (Hemi V8 316 kw/ 430 k pri 6 200 ot./min., rozvod OHV, 6 l), má 5-stupňovú automatickú prevodovku. Rozmery: 5 083 x 1 892 x 1 478 mm, rázvor náprav 3 048 mm a rozchod kolies 1 600 mm vpredu a 1 603 mm vzadu. Dodge Charger sa vyrába od 1965 a pôvodne nebol 4-dverový ale iba 2-dverový s veľkosťou asi ako dnešné BMW radu 7
Uri (kantón)
Kantón Uri patrí k trom pôvodným kantónom, ktoré sa v roku 1291 po smrti nemeckého kráľa Rudolfa I. spojili na ochranu svojich «starých práv».
Gmina Aleksandrów Łódzki
Gmina Aleksandrów Łódzki je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve. Má rozlohu 115,58 km2 a žije tu 26406 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 228,47 obyv./km2.
Uri (kantón)
Geografia
Kantón Uri leží v strednom Švajčiarsku medzi Vierwaldstättským jazerom na severe a Priesmykom sv. Gottharda na juhu. Je zakladajúci kantón Švajčiarskej konfederácie. Druhé dva sú: Schwyz a Unterwalden. Neproduktívna pôda zaberá 56 % rozlohy kantónu a tri štvrtiny obyvateľov žijú v jeho najnižšie položenej časti (Reussebene).
Gmina Aleksandrów Łódzki
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Zgierz.
Dodge
Stealth
Dvojdverové štvormiestne kupé s motorom vpredu a pohonom na prednú nápravu, vyrábalo sa od roku 1994. Má 6-valcový motor 3.0 V6 12V s objemom 3 l, rozvodom SOHC a výkonom 165 kW/225 k pri 6 000 ot./min. Krútiaci moment dosahuje 251 Nm pri 4 000 ot./min. S motorom spolupracuje 5-stupňová manuálna prevodovka. Rozmery: 4 559 x 1 839 x 1 247 mm, hmotnosť 1 385 kg.
Viper
Toto rýchle superšportové kupé sa vyrába od roku 1989 (uvedené sú údaje o modeli z roku 2007). Viper je pravdepodobne najznámejší model značky Dodge, dosahuje maximálnu rýchlosť až 306 km/h a akceleráciu z 0 na 100 km/h len za 4 sekundy. Poháňa ho motor V10 s rozvodom OHV a objemom 8,4 l. Výkon 447 kW pri 6 100 ot./min., krútiaci moment 759 Nm pri 5 000 ot./min. Má 6-stupňovú manuálnu prevodovku s náhonom na zadnú nápravu. Rozmery: 4 460 x 1 910 x 1 209 mm, rázvor náprav 2 510 mm, rozchod vpredu 1 565 mm, rozchod vzadu 1 547 mm, hmotnosť 1 552 kg.
Nitro
Toto 5-dverové 5-miestne americké SUV sa vyrába od roku 2007. Vpredu má umiestnený motor V6 12V s objemom 4 l a rozvodom SOHC. Výkon dosahuje 191 kW pri 6 000 ot./min., krútiaci moment 360 Nm pri 4 000 ot./min. Prevodovka je automatická 5-stupňová s pohonom zadných kolies. Z nuly na 100 km/h zrýchli za 8,5 s, maximálnu rýchlosť dosiahne pri 202 km/h. Rozmery: 4 585 x 1 857 x 1 773 mm, rázvor náprav 2 764 mm, Rozchod 1 549 mm vpredu i vzadu, hmotnosť 1 875 kg.
Avenger
4-dverový 5-miestny sedan, vyrába sa od roku 1995 (údaje o modeli 2007). Vpredu umiestnený motor je radový 4-valec so štyrmi ventilmi na valec a rozvodom DOHC. Výkon dosahuje 114 kW pri 6 300 ot./min., krútiaci moment má hodnotu 190 Nm pri 5 100 ot./min. Prevodovka je manuálna 5-stupňová s náhonom na prednú nápravu. Rozmery: 4 849 x 1 842 x 1 496 mm, rázvor náprav 2 765 mm, rozchod kolies 1 570 mm, hmotnosť 1 480 kg.
Savines-le-Lac (kantón)
Savines-le-Lac je francúzsky kantón v departemente Hautes-Alpes v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho šesť obcí.
NGC 7571
NGC 7571 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil švédsky astronóm Herman Schultz v septembri 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Uri (kantón)
Geografia
Uri hraničí s kantónmi Graubünden na juhovýchode, Ticino na juhu, Vaud na juhovýchode, Bern na západe, Obwalden na západe, Nidwalden na západe, Schwyz na severe a Glarus na severovýchode.
Kantón pozostáva z 20 samostatných obcí.
Obyvateľstvo
S hustotou zaľudnenia 33 obyvateľov na km² je kantón Uri hlboko pod švajčiarskym priemerom. K 31. decembru 2011 mal 35 382 obyvateľov, z tohto počtu bolo 3 475 cudzincov (9,8 %). Úradným jazykom je nemčina, v roku 2000 ju používalo 93,5 percenta obyvateľov a druhý najpoužívanejší jazyk – taliančinu – 1,3 %.
Obce
left|náhľad|Obce kantónu Uri Z celkového počtu 20 obcí nie je ani jedna mestom (obcou s viac než 10 000 obyvateľmi).
Tu je zoznam obcí s viac než 1 000 obyvateľmi k 31. 12. 2011:
Babí lom (rozhľadňa)
Babí lom je rozhľadňa nachádzajúca sa na rovnomennom skalnatom hrebeni nad obcou Lelekovice v okrese Brno-venkov.
História
Skalnatý chrbát Babího lomu je obľúbeným výletným miestom už od 19. storočia. Pôvodne tu stáli dva drevené vyhliadkové mostíky s chatkou a viedla sem značená turistická trasa. Drevenú rozhľadňu časom nahradila kamenná stavba, tá však bola zbúraná za druhej svetovej vojny. V rokoch 1959-1961 vybudovali turisti zo Sokola v Lelekoviciach novú rozhľadňu, slávnostné otvorenie sa konalo 15. mája 1961. Náklady na stavbu predstavovali 160 000 Kčs.
Súčasnosť
Súčasná rozhľadňa je 15 metrov vysoká betónová valcová veža so železnou ochodzou. Autorom je brniansky architekt Mojmír Korvas. Za optimálnych poveternostných podmienok sú z kruhovej ochodze vidieť obce Vranov, Lelekovice, mesto Kuřim, štatutárne mesto Brno (vrátane hradu Špilberk), Drahanská vrchovina, Žďárské vrchy a Českomoravská vrchovina, Ždánický les a Chřiby, Pálava, vysielač Kojál, Jadrová elektráreň Dukovany a za najjasnejšieho počasia i vrcholky Álp. Na rozhľadňu je celoročne voľný prístup.
Kathrin Wörleová
Kathrin Wörleová (* 18. február 1984, Lindau, Nemecko) je súčasná nemecká profesionálna tenistka.
NGC 7572
NGC 7572 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. novembra 1864.
Kirnberg an der Mank
Kirnberg an der Mank je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Melk.
NGC 7572
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Kirnberg an der Mank
Žije tu 990 obyvateľov (31. 12. 2009).
Rattle That Lock
Rattle That Lock je štvrtým sólovým albumom gitaristu a speváka skupiny Pink Floyd, Davida Gilmoura. Vydaný bol 18. septembra 2015. Po vydaní albumu sa David vybral na turné podporujúce predaj albumu, Rattle That Lock Tour.
Autorom umeleckého návrhu dizajnu obalu projektu Dave Stansbie. Manažment grafickej úpravy je v réžii Aubreyho Powella, ktorý od roku 1967 ako zakladateľ spolu so Stormom Thorgersonom cez grafické štúdio Hipgnosis pracoval na väčšine grafických návrhov k projektom skupiny Pink Floyd.
Nahrávanie
Album bol nahraný z väčšej časti v Davidových nahrávacích štúdiách, hlavne v Medina Studio a hausbóte Astórii. Takouto istou kombináciou štúdií bol nahraný aj posledný štúdiový album skupiny Pink Floyd, The Endless River. Mastering nahrávania sa konal v Astórii, vinylovú verziu mal na starosti James Guthrie. Koproducent albumu, Phil Manzanera odhaduje, že materiál na nahrávanie albumu Rattle That Lock sa pripravoval počas posledných piatich rokov, no jedna pasáž zahraná na klavír vznikla v Gilmourovej obývačke pred 18 rokmi. Orchestrálne časti boli nahrané v AIR Studios v Londýne a chorálové zbory sa nahrávali v jednom kostole, ktorý sa nachádza na juhu Londýna.
Pre titulnú skladbu Rattle That Lock získal Gilmour inšpiráciu na vlakovej stanici vo Francúzsku. Pri ohlasovaní príchodov vlakov sa zo staničného rozhlasu pravidelne ohlasovala krátka 4 - notová melódia, ktorú zložil Michaël Boumendil. Očividne očarila Davida Gilmoura, ktorý si ju následne na stanici Aix-en-Provence nahral na svoj iPhone. Potom ako mal Boumendil od Gilmoura v telefóne správu, nereagoval na ňu, lebo si myslel že ide o vtip. Autorkou veľkej časti textov albumu je súčasná Gilmourova manželka, Polly Samson. Ich námetom je druhá kniha Miltonovej poémy Stratený raj.
Pri výrobe tohto albumu debutoval aj Gilmourov syn, Gabriel, ktorý v nahrávke „In Any Tongue“ hrá na klavír.
Digitálna edícia
Digitálne edície sú:
Uvedenie na trh
Prvý singel k albumu bola titulná nahrávka „Rattle That Lock“. Dňa 17. júla 2015 ho premierovalo rádio BBC Radio 2. Následne bol dostupný k digitálnemu stiahnutiu na rôznych internetových stránkach.
Koncertné turné
Rattle That Lock Tour začalo 12. septembra 2015 v chorvátskom meste Pula a končí 30. septembraa 2016 v Londýne. Turné bude prebiehať hlavne v rímskych amfiteátroch vrátane toho v Pompejoch (kde so skupinou Pink Floyd nahrali Pink Floyd: Live at Pompeii). Je rozdelené na štyri časti: dve európske, Južnú a Severnú Ameriku. Okrem amfiteátrov David navštívi aj Royal Albert Hall v Londýne, Zámok Hof vo Viedni a podobné výnimočné miesta.
Výroba albumu
Súčasné informácie o nahrávaní pochádzajú z elektronických informácií k publikovanému singlu „Rattle That Lock“.
Jan Macků
Jan Macků môže byť:
Levernois
Levernois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Limousin
Limousin môže byť:
Levernois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Serres (kantón)
Serres je francúzsky kantón v departemente Hautes-Alpes v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho 12 obcí.
Levernois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Haukar Hafnarfjörður (hádzaná mužov)
Haukar Hafnarfjörður je islandský mužský hádzanársky klub z Hafnarfjörðuru. Spolu s hádzanárskym oddielom žien a futbalovým oddielom tvorí jeden klubový celok, ktorý vznikol v roku 1931. Je 9-násobný majster krajiny a 6-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie semifinálová účasť v Pohári EHF či štvrťfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov. Družstvo sa taktiež 4-krát prebojovalo do hlavnej fázy Ligy majstrov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, N1 deildin karla.
Úspechy
Islandská najvyššia súťaž:
Víťaz Islandského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Mestský pohár EHF:
Merten
Merten je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rhône-Alpes
Rhône-Alpes je bývalý francúzsky administratívny región, pomenovaný po rieke Rhôna a pohorí Alpy, v juhovýchodnej časti Francúzska.
Hlavným mestom bol Lyon - druhá najväčšia metropolitná oblasť Francúzska po Paríži a najstaršie mesto regionu. Od roku 2016 bol spolu s regiónom Auvergne zlúčený do nového regiónu Auvergne-Rhône-Alpes. Región sa skladal z ôsmich departementov:
Internetový obchod
Internetový obchod (iné názvy: e-shop, eshop, e-obchod, online obchod) je obchod (resp. aj obchodovanie) na internete. "Opakom" internetového obchodu je najmä klasický, v tejto súvislosti prezývaný "kamenný" obchod. Výhodou internetového obchodu sú spravidla nižšie náklady než v prípade kamenných obchodov, a tým aj nižšie ceny. Nevýhodou sú problémy spojené s bezpečnosťou nákupu a najmä osobných údajov. Spravidla platí, že u známych internetových obchodov je bezpečnosť vysoká.
Platba
Existuje niekoľko druhov platieb, vo svete je najrozšírenejšie platenie kreditnými a debetnými kartami. Ide o tzv. embosované karty, ktoré majú svoje číslo a toto číslo sa uvádza pri platbe. Následne sú peniaze automaticky prevedené na účet obchodu do niekoľkých minút. Ďalšou možnosťou sú platby pomocou internetového bankingu. Táto možnosť je na Slovensku najviac rozšírená.
Limuzínsko
Limuzínsko, po francúzsky Limousin, môže byť:
Gmina Aleksandrów
Gmina Aleksandrów môže byť:
Gmina Alwernia
Gmina Alwernia je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve. Má rozlohu 75,27 km2 a žije tu 12689 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 168,58 obyv./km2.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Chrzanów.
Härmakosu
V dedine 1. januára žilo 68 ľudí, z toho 35 mužov a 33 žien.
Poloha
Härmakosu leží asi 11,5 km od mesta Kehra a 39 km od hlavného mesta Tallinn. Asi 10 km v okolí dediny sa nachádzajú jazerá Mähuste Järv, Kivijärv, Kahala Järv, Koitjärv, Rummu Järv a asi 3,5 km od dediny sa nachádza priehrada Soodla Veehoidla. Härmakosu susedí s dedinami Kosu (1,1 km), Raudoja (1,2 km), Kõrve Kaks (1,7 km), Kõrve Üks (2,7 km), Kõrveveski (4,9 km), Vikipalu (5,7 km).
Klausen-Leopoldsdorf
Klausen-Leopoldsdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Baden.
Žije tu obyvateľov.
Parter
Parter môže byť:
Wilfred Bungei
Wilfred Bungei (* 24. júl 1980) je kenský atlét. Na Letných OH 2008 získal s časom 1:44,65 zlatú medailu v behu na 800 m.
STS-9
STS-9 bola 6. misia amerického raketoplánu Columbia a celkove deviaty let v programe Space Shuttle. Jej cieľom bol prvý let európskeho kozmického laboratória Spacelab uloženého v nákladovom priestore družicového stupňa.
Priebeh letu
Hlavné motory SSME boli vypnuté v čase T+513. Po odhodení nádrže ET Columbia zahájila prvý manéver s pomocou motorov OMS, čím sa dostala na obežnú dráhu 83 - 250 km. Na takmer kruhovú dráhu vo výške 250 km sa dostala druhým manévrom motorov OMS. Po ďalšej jemnej korekcii sa raketoplán napokon dostal na dráhu 248 - 246 km s obežnou dobou 89,43 min. Krátko po druhom korekčnom manévri došlo k otvoreniu dverí do nákladového priestoru a k aktivácii Spacelabu. Posádka sa rozdelila na modrú (Shaw, Garriott a Lichtenberg) a červenú (Young, Parker a Merbold) zmenu. Prácu zahájila modrá zmena, ktorá o 03:42 GET začala zapájať prístroje. Spacelab mal spojenie so samostatným vedeckým riadiacim strediskom POCC sídliacim v tej istej budove v Houstone ako riadiace stredisko MCC.