cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juraj Kardhordó
Lezenie
V roku 1995 sa zúčastnil na česko-slovenskej expedícii na Čho Oju. Dosiahol jej vrchol, ako aj ďalší Slovák Tibor Hromádka a štyria Česi. Bola to prvá osemtisícovka po siedmich rokoch na ktorú vystúpili slovenskí horolezci. Na jar 1997 dosiahol na Kančendžonge výšku 8500 m, čo bolo iba 86 výškových metrov od vrcholu. V lete v rámci expedície J. Nováka vystúpil na G I a G II. Na jeseň vystúpil na vrchol Manaslu, ale zmizol na zostupe. Jeho batoh a paličku našli Japonci pod fixnými lanami ostrého vrcholového hrebeňa.
Ola Jonsson
Ola Jonsson (* 3. november 1966, Štokholm, Švédsko) je bývalý švédsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Přemysl Coufal
Ing. Přemysl Coufal, CSc., (* 9. január 1932, Hrubčice – † 23. /24. február 1981, Bratislava) bol tajne vysvätený kňaz a údajne tajný benediktínsky opát pôsobiaci v rámci skrytej cirkvi. Štátnou bezpečnosťou bol zavraždený alebo dohnaný k samovražde.
Život
Jeho rodičmi boli Zdeňka a Leopold Coufal. Detstvo prežil v Hrubčicích u Prostějova. Študoval lesnícku fakultu v Brne a externe filozofickú fakultu, tajne študoval teológiu. V roku 1955 sa presťahoval do Bratislavy, kde pracoval ako projektant, a pri zamestnaní vyštudoval stavebnú fakultu.
Jeho aktivita v skrytej cirkvi bola v roku 1960 odhalená. Zaviazal sa k spolupráci s ekonomickou správou ŠtB, ktoré prinášal informácie o nekalých ekonomických machináciach svojho podniku. Nadriadenými dôstojníkmi bol hodnotený kladne.
Pretože ovládal angličtinu, nemčinu, francúzštinu, ruštinu, španielčinu, maďarčinu, latinčinu, starogréčtinu a hebrejčinu, účastnil sa zahraničných konferencií. Tu nadväzoval kontakty najmä s katolíckym exilom a sprostredkovával komunikáciu medzi skrytou cirkvou a Vatikánom.
V roku 1967 ho tajný biskup Peter Dubovský v Prahe v Břevnovskom kláštore skryto vysvätil na kňaza.
V roku 1971 jeho spolupráca s ekonomickým oddelením ŠtB skončila. V decembri 1980 ho dôstojníci ŠtB znova kontaktovali, obvinili ho z protištátnej činnosti, bol vydieraný, odmietol podpísať spoluprácu. Dňa 25. februára 1981 bol vo svojom bratislavskom byte nájdený mŕtvy.
Raptorex
Raptorex („kráľ lupičov“) bol pomerne malý tyranosauroidný teropódny dinosaurus, ktorý žil na území dnešnej Číny (súvrstvie I-sien (Yixian)) v období spodnej kriedy (asi pred 125 miliónmi rokov). Tento dávny predok známeho tyranosaura bol len asi 2,5 až 3 metre dlhý a vážil okolo 65 až 70 kilogramov. Zaujímavé je, že ide takmer o presnú zmenšeninu veľkého tyranosaura, dokonca aj s proporcionálne zakrpatenými prednými končatinami.
Square Jehan-Rictus
thumb|Square Jehan-Rictus Square Jehan-Rictus je square v Paríži v 18. obvode na námestí Place des Abbesses.
Dejiny
Square bolo založené v roku 1936 a nesie meno francúzskeho básnika Gabriela Randona de Saint-Amand (1867 – 1933) nazývaného Jehan-Rictus. Park bol modernizovaný v rok 1994. Rozkladá sa na ploche na mieste budovy, kde od roku 1837 sídlila radnica bývalej obce Montmartre a po jej pripojení k Paríži v roku 1860 radnica 18. obvodu. V roku 1892 bola radnica presunutá na svooje súčasné miesto na námestí Place Jules-Joffrin.
Raptorex
Raptorex vykazuje rovnaký základný telesný plán, ako veľké tyranosauridy z vrchnej kriedy. Má malé predné končatiny, robustne stavanú lebku a dlhé nohy na rýchly beh. Tento fakt je v rozpore s podobou iných bazálnych (primitívnych) tyranosauridov, napríklad rodom Dilong, s dlhými prednými končatinami a menej robustnou lebkou. Holotyp, označený LHPV 18, bol dlhý asi 2,5 metra a zomrel v šiestom roku života.
Square Jehan-Rictus
Vybavenie
V parku sú vysadené čerešne, palmy, ovocné stromy a zhluky kríkov (tavolníky, vavríny ai.), platany, živé ploty z hrabov, botanická zbierka ruží a záhrada liečivých rastlín obklopená pergolou s fontánou uprostred.
V roku 2000 tu bolo inštalované umelecké dielo Le mur des je t'aime, pomník venovaný láske.
Raptorex
Totožnosť
V októbri roku 2010 bola vznesená domnienka, že raptorex môže byť v skutočnosti len mláďaťom veľkého tyranosaurida rodu Tarbosaurus. V tom prípade by musel byť prehodnotený jeho geologický vek, a to znížilo vek asi na 70 miliónov rokov. S týmto záverom však mnohí paleontológovia nesúhlasia. Vedecká štúdia z júna roku 2011 tento záver podporuje - Raptorex má byť skutočne len mláďaťom obrieho Tarbosaura.
Biometria
Biometria je aplikácia bioštatistiky pre identifikáciu osôb podľa ich jedinečných fyzických znakov. Biometrické systémy identifikujú priamo osobu. Ide teda o určitú formu elektronického kľúča, kde kľúčom je samotný človek.
Biometria využíva jedinečné a opakovateľne identifikovateľné vlastnosti človeka (odtlačok prsta, črty tváre, DNA, tvar očného pozadia). Jednotlivé biometrické znaky človeka sa prevedú do elektronickej podoby a je s nimi možné narábať, ako s jedinečným kódom. Tieto údaje sú prenositeľné a overiteľné a je ich možné zakomponovať do identifikačných dokladov a pod. Základné biometrické údaje sa používali už skôr (výška, farba očí) napríklad v pasoch. Rozvoj informačných technológií umožnil sledovať aj oveľa zložitejšie šruktúry a tvary.
Biometrické črty
Výhodou biometrických čŕt na rozdiel od iných spôsobov identifikácie ľudí je ich univerzálnosť (sledovaný znak majú všetci ľudia), jedinečnosť (každý jedinec má črtu jednoznačne rozdielnu) a dá sa jej porovnaním jednoznačne identifikovať, stálosť (tieto črty sú v čase nemenné) - preto nemožno použiť ako črtu farbu vlasov.
Čítanie biometrických čŕt
Pri čítaní musí byť zabezpečená:
Uhlíkový cyklus
Uhlíkový cyklus, uhlíkovo-dusíkovo-kyslíkový cyklus, CNO cyklus alebo Betheho-Weizsäckerov cyklus je cyklus jadrových reakcií, pri ktorých sa za účasti uhlíka C, dusíka N a kyslíka O premenia v konečnom dôsledku jadrá vodíka H na jadrá hélia He. Uhlíkový cyklus je základným zdrojom žiarivej energie hviezd s hmotnosťou presahujúcou hmotnosť Slnka. Prebieha postupne nasledujúcimi čiast­kovými reakciami (v zátvorke množstvo energie uvoľne­nej pri jednotlivých reakciách):
Celkové množstvo energie, ktoré sa uvoľní pri vzniku jedného jadra hélia vo forme γ žiarenia je 26,74 MeV (4,284.10-12 J), zvyšok energie sa uvoľní vo forme neutrín νe. Cyklus sa uplatňuje v centrálnych oblastiach hviezd pri teplotách 16-50 mil. K. Okrem uvedených reakcií sa môžu zachytiť i ďalšie jadrá vodíka, čím sa uhlíkový cyklus premení na dvojitý uhlíkový cyklus:
..... (+12,13 MeV) ..... (+0,60 MeV) ..... (+2,76 MeV) .. (+1,19 MeV)
Je možné, že väčšina dusíka 14N pozorovaného v prírode sa utvorila uhlíkovým cyklom.
Fine-tuned universe
Je zaraďovaný medzi desať najväčších nevyriešených problémov fyziky. Vychádza z pozorovania, že náš vesmír má tak nastavené rôzne univerzálne fyzikálne podmienky, že umožňujú vznik štruktúr hmoty existenciu zložitého života v ňom. Navyše tieto ležia vo veľmi úzko vymedzenom pásme z množstva možností, a ak by sa zmenili len o zanedbateľné zlomky percent, tak by vesmír neumožnil vznik a vývoj hmoty, astronomických štruktúr a života, ako ich dnes chápeme. Profesor Martin Rees uvádza 6 nezávislých konštánt, ktorých drobnú zmenu považuje za ničivú pre náš život, medzi nimi aj nastavenie sily elektromagnetickej interakcie. Podobne skúmanie produkcie uhlíka a kyslíka vo vesmíre prinieslo jeden z prvých impulzov pre hypotézu Fine-tuned universe. Produkcia uhlíka a kyslíka (základných prvkov potrebných pre komplexný život) je totiž úzko spojená s nastavením základných fyzikálnych konštátnt. Prebiehajúci výskum tejto problematiky priniesol jedno z najvýznamnejších potvrdení jemného vyladenia vesmíru v poslednej dobe. Podarilo sa dokázať, že aj nepatrná zmena hmotnosti ľahkých kvarkov a veľkosti elektromagnetickej interakcie by zmenila energiu Hoyleovho stavu uhlíka. Hviezdy by tak neboli schopné vyprodukovať potrebné množstvá uhlíka a kyslíka pre komplexný život. Podobne je to s mnohými inými fyzikálnymi konštantami. Produkcia uhlíka a kyslíka (základných prvkov potrebných pre komplexný život) je totiž úzko spojená s nastavením silnej interakcie. Zmena tejto sily o cca 0,4% znemožní súčasnú produkciu týchto dvoch prvkov a tým by sa vyradil absolútne prevládajúci mechanizmus ich tvorby vo vesmíre. Veľkú pozornosť vzbudila Hoylova úspešná predpoveď excitačnej energie jadier uhlíka. Všimol si, že dovtedy používaná reakcia, keď 3 jadrá hélia spolu naraz vytvoria jadro uhlíka je veľmi málo pravdepodobná a bez dostatočného množstva uhlíka vo vesmíre, nie je možné vytvoriť život podobný nášmu. Navrhol preto postupné spájanie jadier hélia. Toto však mohlo fungovať, len ak excitačný stav atómu uhlíka bol cca 7,7 MeV. Následný experiment tento dovtedy neznámy fenomén potvrdil. Zároveň však takýto excitačný stav neexistuje u kyslíka. Keby to tak bolo, uhlík by sa veľmi ľahko premieňal na kyslík a opäť by ho nebolo dosť. Existencia takéhoto nastavenia vlastností uhlíka a kyslíka je považovaná za silný argument v prospech hypotézy Fine-tuned universe. Prebiehajúci výskum tejto problematiky priniesol jedno z najvýznamnejších potvrdení jemného vyladenia vesmíru v poslednej dobe. Podarilo sa dokázať, že aj nepatrná zmena hmotnosti ľahkých kvarkov a veľkosti elektromagnetickej interakcie by zmenila energiu Hoyleovho stavu uhlíka. Hviezdy by tak neboli schopné vyprodukovať potrebné množstvá uhlíka a kyslíka pre komplexný život.,
Svatopluk Karásek
ThMgr. Svatopluk Karásek (* 18. október 1942, Praha† 20. december 2020 ) bol český pesničkár, duchovný Českobratrskej cirkvi evangelickej, poslanec Unie svobody – Demokratická unie.
Csörnyeföld
Csörnyeföld je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Letenye.
Svatopluk Karásek
Vzdelanie
Po maturite (1961) a povinnej vojenskej službe pracoval (od roku 1963) v kladenských baniach. V roku 1964 začal študovať Komenského bohosloveckú fakultu v Prahe, ktorú úspešne dokončil v roku 1968. Potom pôsobil, až do odobrania štátneho súhlasu k výkonu duchovenskej služby (1973), ako farár. Potom až do roku 1976 pracoval ako kastelán.
Csörnyeföld
Má rozlohu 2125 ha a žije tu 466 obyvateľov (2007).
Svatopluk Karásek
Kultúrna a verejná angažovanosť
Približne od roku 1973 sa začal angažovať v českej undergroundovej hudbe, v roku 1974, 1976 a 1977 účinkoval na festivaloch druhej kultúry.
V roku 1976 bol spolu so skupinou The Plastic People of the Universe odsúdený na osem mesiacov. V roku 1977 podpísal Chartu 77 a až do svojej emigrácie pracoval v manuálnych profesiách. V roku 1980 bol v rámci akcie Asanácia donútený opustiť Česko-Slovensko – emigroval do Rakúska, odkiaľ odišiel do Švajčiarska, kde od roku 1981 až do roku 1997 pôsobil ako evanjelický farár, po roku 1990 často kázal aj v Česku, dlhodobejšie pôsobil v Novom Meste pod Smrkom (neďaleko Frýdlantu v Čechách) a potom v Prahe, kde v roku 1997 nastúpil do funkcie farára.
Karásek sa v júni 2001 stal členom Rady Českej televízie, ale po zvolení Jiřího Balvína (30. októbra 2001) na tuto funkciu rezignoval.
Od roku 2007 opäť pôsobil ako evanjelický duchovný v pražskom zbore U Salvátora.
Politika
V roku 2002 bol zvolený do Poslaneckej snemovne a v novembri 2004 bol menovaný zmocnencom vlády pre ľudské práva, po prehraných júnových voľbách 2006 prestal byť poslancom a v septembri 2006 ho vláda Mirka Topolánka odvolala z funkcie vládneho zmocnenca. V októbri 2006 kandidoval do Senátu vo volebnom obvode Praha 12, ale neuspel. V októbri 2008 kandidoval opäť neúspešne, teraz za Stranu zelených v volebnom obvode č. 6. – Louny získal v 1. kole len 2.9% hlaso.
Hudobná tvorba
Tvorbu Svatopluka Karáska je možné zaradiť do českej folkovej scény, keď na motívy duchovných piesní a spirituálov písal české texty.
Zaujímavosti
V marci 2003 riadil opitý v Prahe automobil. Tento incident bol so zájmom sledovaný médiami.
Petr Lutka
Petr Lutka (* 28. jún 1952, Hranice (okres Přerov)) je český folkový spevák.
Marçon
Marçon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dióskál
Dióskál je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Pacsa.
Zlučiteľnosť
Zlučiteľnosť je vlastnosť toho, čo sa dá zlúčiť, spojiť dovedna, v jeden celok. Zlučiteľnosť je napr. jedna z vlastností, ktoré musí spĺňať správna axiomatika: zlučiteľnosť zabezpečuje, že uznané axiómy si medzi sebou neodporujú.
Dióskál
Má rozlohu 1963 ha a žije tu 511 obyvateľov (2007).
Priečny splav
Priečny splav (lat. Sinus transversus (dexter, sinister)) je jeden z dvoch (pravý, ľavý) vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Je to hlavová žila, ktorá sa začína zo sútoku splavov (confluens sinuum) a prebieha laterálne po záhlavnej kosti v úpone mozočkového šiatra (tentorium cerebelli), pričom na kosti podmieňuje sulcus sinus transversi. Pokračuje laterálne až k hlávkovému výbežku spánkovej kosti (processus mastoideus ossis temporalis), kde zahýba do esovitého splavu (sinus sigmoideus). Priečny splav je dosť široký (6 až 10 mm), širší obyčajne na pravej strane; na priereze je trojcípy. Na povrch lebky sa premieta do spojnice vonkajšej záhlavnej hrčky (protuberantia occipitalis externa) - základňa hlávkového výbežku (processus mastoideus). Do priečneho splavu sa vlieva časť dolných mozgových žíl (venae cerebri inferiores) a dolných mozočkových žíl (venae cerebelli inferiores) a spojky zo záhlavných medziplošných žíl (venae diploicae occipitales). Horné mozočkové žily (venae cerebelli superiores) vtekajú do drobných párových splavov v mozočkovom šiatri (tentorium cerebelli) a nimi do priečneho splavu.
Březolupy
Březolupy sú obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 698 obyvateľov, z toho 851 mužov a 847 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 38,5 roka, ženy 43,1 roka).
SEO
SEO môže byť:
Jeantes
Jeantes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arpheuilles (Cher)
Arpheuilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ibiza
Ibiza [vyslov. medzi „ivisa“ a „ibiza“], po katalánsky Eivissa, je španielsky ostrov v Baleárskom súostroví na západe Stredozemného mora, významné stredisko turistického ruchu.
Poloha a prírodné podmienky
Spolu so susedným ostrovom Formenterou je hlavnou súčasťou skupiny Illes Pitiüses (po šp.: Islas Pitiusas; tento názov pochádza od starovekých gréckych obchodníkov a znamená „Borovicové ostrovy“).
Ibiza je rozlohou 571 km² tretím najväčším ostrovom Baleár. Leží 80 km juhozápadne od Mallorky a 90 až 150 km na juhovýchod od španielskej pevniny. Má zhruba oválny tvar, pretiahnutý v smere juhozápad-severovýchod. Na dĺžku meria 41, na šírku 22 km, obvod pobrežia činí 210 km. Je dosť členitý, miestami s vysokými pobrežnými útesmi; najvyšší vrchol Sa Talaia (Atalaya) dosahuje 475 m nad morom, ďalšie vrcholy sú napr. Puig Gros (415 m) a Puig Fornàs (410 m). Ibiza má z Baleárskeho súostrovia najvyšší podiel lesov. Podnebie je subtropické s priemernou ročnou teplotou 18,6 °C, ročný úhrn slnečného svitu dosahuje 2 883 hodín.
Obyvateľstvo
Zo správneho hľadiska patrí Ibiza do autonómneho spoločenstva Baleáry, kde spolu s ostrovom Formentera tvoria ostrovnú oblasť Ibiza a Formentera. Ostrov má 106 220 obyv. (2005), z toho zhruba 1/10 predstavujú trvalo žijúci cudzinci. Člení sa na päť mestských obcí (municipis). Hlavným a najväčším mestom je s 40 000 obyvateľmi Eivissa (Ciutat d'Eivissa) na juhovýchodnom pobreží. Ďalšími mestami sú Sant Antoni de Portmany, Sant Joan de Labritja, Sant Josep de sa Talaia a Santa Eulària des Riu. Obyvatelia sú prevažne katalánskej národnosti a hovoria nárečím eivissenc (po šp.: ibicenco), ktoré je blízke ostatným baleárskym dialektom katalánčiny (mallorquí, menorquí).
Hospodárstvo
Do 60. rokov 20. storočia bola Ibiza sebestačným ostrovom poľnohospodárov a rybárov, ktorého hlavným vývozným tovarom bola soľ (až 70 000 ton ročne). S nástupom masovej turistiky sa všetko zmenilo. Dnes predstavuje turistický ruch 98 % ekonomiky ostrova a potraviny a ostatný tovar sa vo veľkom dovážajú z pevniny. Ročne navštívi Ibizu vyše 1,5 miliónov turistov, najviac britských, nemeckých, talianskych a francúzskych. Ibiza láka najmä mladých ľudí; nočný klub Privilege v Sant Rafel je považovaný za najväčší na svete.
Zmena (premena)
Zmena je prestávanie entity byť totožnou so samou sebou sprevádzané nadobúdaním iných vzťahov k ostatným entitám. Zmena je najvšeobecnejšia forma bytia entít; zmenou je každý pohyb a pôsobenie, prechod z jedného stavu do druhého, každé premiestňovanie telies, vnútorné premeny foriem pohybu, vývojové procesy, vznik nových javov, kvantitatívne zväčšovanie a zmenšovanie charakteristík telies, ako aj ich kvalitatívne transformácie, zmenám podliehajú aj zákony pohybu.
Ibiza
Dejiny
Skalné maľby a megality dokladajú osídlenie ostrova už na začiatku 2. tisícročie pred Kr.. Výraznú stopu tu zanechali Feničania, ktorí okolo roku 700 pred Kr. založili prístav Ibes alebo Ebusim (tj. dnešnú Eivissu). Názov, neskôr označujúci aj celý ostrov, zrejme pochádza od mena fenického a egyptského boha Besa. Z 5. až 2. stor. pred Kr. sa dochoval skalný chrám bohyne Tanit v jaskyni Es Culleram u Cala San Vicenç. Po páde Kartága pripojil 123 pred Kr. l. Quintus Caecillius Metellus Baleáry k rímskemu panstvu. Hlavné mesto sa vtedy volalo Ebesus, neskôr za cisárstva aj Flavia Augusta. Latinský názov Portus Magnus sa odráža v mene Sant Antoni de Portmany.
Roku 426 Ibizu vyplienili Vandali, v 6. a 7. storočí patrila k Byzantskej ríši. Po roku 711 sa Baleárske ostrovy dostali pod maurský vplyv. Ibiza (po arabsky Jabiza) zažila vpády Normanov a na čas sa stala súčasťou Córdobského kalifátu, od ktorého sa odtrhla v roku 1009. Baleáry boli v 11. storočí útočiskom pirátov a v 12. storočí poslednou baštou Almorávidovcov. Aragónsky kráľ Jakub I. dobyl v roku 1229 Mallorku a následne roku 1235 Ibizu a pripojil Baleáry k aragónskej korune. Po spojení aragónskeho a kastílskeho kráľovstva v roku 1474 boli dejiny Ibizy zviazané s osudmi celého Španielska.
Vo svetle zámorských objavov na prelome 15. a 16. storočia sa Baleárske ostrovy ocitli na okraji zájmu. Počet obyvateľov klesal a ostrovy sa často stávali terčom nájazdov berberských pirátov. Na ochranu boli budované strážne veže, ľudia sa usídľovali na rozptýlených statkoch vo vnútrozemí a za vlády Filipa II. boli posilnené maurské hradby Starého Mesta (D'alt Vila) v Eivisse (od roku 1999 je Dalt Villa na zozname svetového dedičstva UNESCO). Núdza časom doháňala aj obyvateľov Ibizy ku korzárstvu, ktoré sa skončilo až na začiatku 19. storočia. Okolo roku 1930 začali na Ibizu vo väčšom množstve prichádzať britskí turisti, tento vývoj však na dve desaťročia prerušili španielska občianska a druhá svetová vojna. Až od konca 50. rokov vyrastali pozdĺž pobrežia hotely a ostrov sa čoskoro premenil na významnú rekreačnú oblasť. Od roku 1983 sú Baleárske ostrovy autonómnym spoločenstvom.
Nižnekamsk
Nižnekamsk (Нижнека́мск, Түбән Кама/Tübän Kama) je mesto v Tatarstane v Ruskej federácii. Leží na južnom brehu Kamy medzi mestami Naberežnyje Čelny a Čistopoľom.
Pôvodne bolo založené ako sídlo mestského typu Nižnekamskij (Нижнекамский). V súvislosti s výstavbou petrochemického komplexu Nižnekamskneftechim dostalo v roku 1966 štatút mesta.
V roku 2010 tu žilo približne 234 tisíc ľudí.
Nižnekamsk je domovom hokejového klubu CHK Neftechimik.
Stracinský potok
Stracinský potok je potok na juhu stredného Slovenska, na území okresu Veľký Krtíš. Je to pravostranný prítok Ipľa a meria 13,5 km.
Prameň: vo výbežku Krupinskej planiny na východnom svahu vrchu Babka (398,7 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 315 m n. m., severovýchodne od mesta Veľký Krtíš
Smer toku: na hornom toku na juhovýchod, v okolí obce Malé Straciny na východ, odtiaľ k ústiu na východojuhovýchod
Geomorfologické celky: 1.Krupinská planina, podcelok Modrokamenské úboče (iba krátky úsek), 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Ipeľská kotlina, časť Pôtorská pahorkatina
Prítoky: sprava z oblasti Horného Hlbokého (233,7 m n. m.), z obce Veľké Straciny (193,5 m n. m.), zľava z obce Malé Straciny, Zlievsky potok a Viničný potok
Ústie: do Ipľa juhovýchodne od obce Bušince v nadmorskej výške okolo 155 m n. m.
Obce: okrajom 3 obcí - Veľké Straciny, Malé Zlievce a Bušince
Stévia cukrová
Stévia cukrová (Stevia rebaudiana, nazývaná tiež stévia sladká, sladká tráva, medové lístky) je bielo kvitnúca svetlomilná tropická rastlina z čeľade astrovité (Asteraceae). Pôvodnou oblasťou výskytu sú tropické a  subtropické oblasti Južnej a Strednej Ameriky. Cení sa nielen kvôli jej liečivým účinkom, ale najmä vysokej sladivosti. Stévia sa používa predovšetkým ako náhrada cukru, ale vo vyššej koncentrácii môže mať trochu horkejšiu príchuť. Rod Stévia obsahuje okolo 150 druhov bylín a kríkov.
Stévia ako sladidlo je na rozdiel od cukru takmer nekalorická, neprispieva k tvorbe zubného kazu a je vhodná aj pre diabetikov. V novembri 2011 bola stévia v Európskej únii schválená ako prídavná látka do potravín pod označením E960. Očakáva sa, že toto rozhodnutie bude mať výrazný vplyv na trh s cukrom a sladidlami.
Vzhľad
Dorastá do výšky 50 až. Jej drobné sýtozelené listy sú protistojné, kopijovité. Jemné úbory bielych kvetov vytvárajú koncové okolíky. Stévia bola pôvodne jednoročnou rastlinou, ale rôznymi šľachtiteľskými postupmi sa zaradila medzi viacročné. Existujú prepracované technológie pestovania v jednoročnom aj vo viacročnom cykle a technológie vegetatívneho množenia pomocou zelených odrezkov, odrezkov koreňov, odnoží a ďalších vegetatívnych častí rastlín vrátane metódy in vitro.
História
Ako prví využívali rastlinu kmene známe ako Guarana v Paraguaji a Brazílii. Sladili si s ním maté a používali ho tiež v tradičných postupoch liečenia (na pálenie záhy, cukrovku, ako ústnu vodu).
V roku 1931 izolovali francúzski chemici glykozidy, ktoré dávajú rastline sladkú chuť. Izolované zložky boli pomenované podľa rastlín: steviocid a rebaudiozid, ktoré sú 250-300 krát sladšie ako sacharóza. Látka je stála aj za tepla, nemení sa jej pH a nekvasí.
V 20. storočí sa začali používať vo veľkej miere umelé sladidlá, ako sú cyklamát a sacharín, ktoré môžu, podľa laikov, mať karcinogénne účinky, aj keď žiadna štúdia to dodnes nepotvrdila. Na začiatku 70. rokov sa japonská firma Morita Kagaku Kogyo Co., Ltd začala zaoberať možnosťou využiť stéviu ako náhradu cukrov v nápojoch a ďalšom potravinárskom priemysle. Teraz má stévia 40% podiel na japonskom trhu s umelými sladidlami. Tu sa tiež používa v nealko nápojoch napr Coca Cola.
Čína je najväčším producentom steviózy na svete. Predtým bola stévia veľmi rozšírená aj v USA.
Dostupnosť
Pokusne bola rastlina vysadená v Ontáriu v  Kanade, aby sa zistilo či je možné ju pestovať na komerčné účely. V USA je legálne túto rastlinu predávať v akejkoľvek forme, ak nie je označená ako potravinový doplnok. Tie isté pravidlá platia pre Austráliu, Nový Zéland, Kanadu a predtým platili aj pre Európsku úniu.
Zdravotná problematika
V roku 1985 vyšla štúdia, ktorá dokazovala, že steviol je mutagénom (steviol je látka získaná zo steviozidu a rebaudiozidu, dvoch najsladších steviolov z rastliny). Táto štúdia bola však neskôr kritizovaná za spôsob vyhotovenia.
Ďalšie štúdie ukázali, že stévia zvýšila citlivosť na inzulín u pokusných krýs a môže dokonca zvýšiť produkciu inzulínu. Tým napomáha k zníženiu prejavov cukrovky a jej metabolických prejavov. Predbežné štúdie na ľuďoch ukázali, že môže redukovať hypertenziu, ale iná štúdia toto vyvrátila. Napriek mnohým ďalším štúdiám, ktoré preukazujú zdravotnú nezávadnosť sa to vládnym organizáciám nezdá dosť preukazné a volajú po ďalšom výskume, ktorý by vyvrátil toxicitu výrobkov.
Politická problematika
V roku 1991 bola podaná anonymná sťažnosť na používanie stévie na úrad pre Kontrolu potravín a liečiv (FDA) v USA, ktorý stéviu označil za nebezpečný potravinový doplnok a zakázal jej dovoz. FDA svoje rozhodnutie zdôvodnila tým, že toxikologické testy nie sú dosť presvedčivé a látka nie je bezpečná. Aj napriek tomu, že sa látka používa od roku 1958 a nevyskytli sa žiadne zdravotné komplikácie, nebola látka schválená na ďalšie používanie.
Arizonský kongresman Jon Kyl obvinil FDA za rozhodnutie na základe žiadosti výrobcov, umelých sladidiel. FDA sa bráni tým, že nemôže zverejniť meno informátora.
Do roku 1994 bola stévia označovaná ako nebezpečná a jej predaj bol zakázaný. V roku 1995 bola revidovaná a mohla sa predávať na liečebné účely, ale nie ako potravinový doplnok. Nejasnosti ohľadom vzniku mutagénov metabolickými pochodmi u zvierat a ľudí vtedy presvedčili Európsku úniu o predĺženie zákazu. Štúdia vykonaná v roku 2006 Svetovou zdravotníckou organizáciou (WHO) odporučila opäť látku predávať ako potravinový doplnok.
Využitie ako sladidlo
náhľad|Sušená stévia sa užíva ako sladidlo Komplex sladivých látok obsiahnutý takmer v celej rastline mimo koreňa, je tvorený niekoľkými diterpenickými glykozidmi nazývanými súhrnne steviozid. Okrem samotného steviozidu sú v rastline obsiahnuté ešte tieto: rebaudiozid A, ktorý je sladší ako steviozid 1,3 - 1,5 x, rebaudiozid C, D, E, dulkozid B a steviolbiozid. Steviozid sa v mnohých krajinách na svete používa na sladenie potravín, nápojov, v cukrárskom a konzervárenskom priemysle, pri výrobe zubných pást a žuvačiek.
Pestovanie, dostupnosť na Slovensku
Rastlina sa dá kúpiť v jarných mesiacoch aj ako vonkajšia rastlina v kvetinárstvach. V obchodoch s kvetinami je známa pod názvom sladká tráva alebo stévia. Rastlina, pestovaná v domácom prostredí zvyčajne nedosahuje dostatočné množstvo steviózy. Pestovanie sa odporúča v kvetináči, ideálny je východne orientovaný parapet. Sladké látky sa viac tvoria, keď má rastlina dostatok svetla a tepla. Z jednej rastliny možno získať až 0,5 kg sušených lístkov. V letnom období dobre znáša podmienky našich zemepisných šírok. Rastliny možno dobre tvarovať rezaním a listy možno užívať ako v čerstvom stave, tak mrazené alebo sušené.
Živa
Živa môže byť:
Dobri
Dobri je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 789 ha a žije tu 180 obyvateľov (2007).
Kalamár
náhľad|Sklenený kalamár a plniace pero Kalamár je nádobka na atrament. Väčšinou vyrobený zo skla, porcelánu, striebra, mosadze alebo cínu. Kalamár má zvyčajne otočný alebo skrutkovací vrchnák, aby sa zabránilo znečisteniu, odparovaniu, náhodnému uvoľneniu a nadmernému vystaveniu atramentu vzduchu a jeho následnému vysychaniu. Súčasťou niektorých kalamárov bola aj nádobka na piesok či iný sypký materiál, ktorým sa vysušoval prebytočný atrament aby sa zabránilo vzniku škvŕn. Piesok sa po usušení mohol opäť recyklovať.
Osoba používajúca atramentové pero, štetec alebo brko ho namáčala do kalamára, ktorý bol zdrojom atramentu. Z kalamára bolo možné naplniť aj plniace pero, ktoré potom nebolo pri písaní potrebné opakovane namáčať.
Bezštrbinový spektrograf
Bezštrbinový spektrograf je spektrograf bez štrbiny v ohniskovej rovine objektívu, takže na kolimátor dopadá všetko žiarenie sústredené do ohniska ďalekohľadu. Pretože štrbina spektrografu veľmi znižuje jeho optický výkon, bezštrbinový spektrograf je určený na fotografovanie spektier planetárnych hmlovín (nebulárny spektrograf), komét a pod. Zároveň utvára spektrá aj iných objektov nachádzajúcich sa v zornom poli ďalekohľadu. Obyčajne sa bezštrbinový spektrograf buduje v hlavnom ohnisku dostatočne svetelného ďalekohľadu.
Zložitejším typom je bezštrbinový spektrograf pri dvojmetrovom reflektore MacDonaldovho observatória. Lúče z hlavného zrkadla dopadajú na hranol, kde sa odrážajú od malej pohliníkovanej plochy, dopadajú na kolimačné zrkadlo, z ktorého prechádzajú hranolom z flintového skla. Rozložené svetlo sa fotografuje svetelnou Schmidtovou komorou. Priemer poľa tohto bezštrbinového spektrografu je 38 uhlových minút. Všeobecne sa v ohniskovej rovine bezštrbinového spektrografu (na fotografickej platni) vytvárajú monochromatické obrazy pozorovaných objektov. Pri fotografovaní spektier plynových hmlovín, ktoré žiaria len v niekoľkých úzkych spektrálnych oblastiach, sa na platni objavia monochromatické obrazy. Z nich možno napr. odvodiť, v ktorých oblastiach žiaria jednotlivé časti hmloviny. Zjednodušený bezštrbinový spektrograf je objektívový hranol, ktorý sa dáva pred objektív ďalekohľadu, pričom odpadá štrbina i kolimátor, pretože zväzok lúčov z objektov na oblohe dopadajúci na hranol je už rovnobežný.
Madona Pesarovcov
Madona Pesarovcov (tal. Pala Pesaro, aj Madonna di Ca' Pesaro) je názov veľkorozmerného plátna talianskeho renesančného umelca Tiziana z rokov 1519 - 1526.
Po Nanebovzatí Panny Márie bola ďalším väčším Tizianovým obrazom na náboženskú tému Madona Pesarovcov, namaľovaná tiež pre Baziliku Frari. Práca na obraze začala v roku 1519 a trvala sedem rokov.
Už pri prvom pohľade obraz pôsobí dojmom dynastickej vznešenosti a dôstojnosti. V kľačiacom mužovi v tmavom plášti vľavo majster zvečnil Jacopa Pesara, ktorého podobizeň nachádzame už na obraze ''Pápež Alexander VI. predstavuje Jacopa Pesara svätému Petrovi'', votívnej olejomaľbe z rokov 1506 - 1511.
Pre celkovú kompozíciu obrazu je dôležité umiestnenie postavy sediacej Panny Márie. Zámerom umelca, tvoriaceho obraz určený pre oltár, bola možnosť pozorovateľovi dať vidieť širšiu scénu, zachytiť väčšie množstvo postáv a diváka podvedome vtiahnuť do deja. Umelec tento zámer zdôraznil postavou mladého dievčaťa úplne vpravo dolu, dívajúceho sa z obrazu priamo na prípadného pozorovateľa.
Celý dej sa odohráva na priečelí budovy, z ktorej vidno iba vysoký oblúkový vchod, dva mohutné stĺpy a časť schodiska.
Postavou dôležitou pre pochopenie námetu je svätec vo vojenskej uniforme vedúci zajatca s turbanom na hlave. V ľavej ruke drží vztýčenú červenú zástavu s pápežskými insígniami a rodovým erbom Pesarovcov. Obraz totiž vznikol ako poďakovanie za víťazstvo benátskych vojsk nad Turkami v námornej bitke v auguste 1502, v ktorej Jacopo Pesaro stál na čele pápežských galér.
Bháskará (družica)
Bháskará alebo SEO (z angl. Satellite for Earth Observations - družica na pozorovanie Zeme) bola druhá indická družica vypustená sovietskou nosnou raketou, určená na televízne a mikrovlnné snímkovanie Zeme s cieľom predpovedať živelné pohromy. Štartovala 7. júna 1979 na dráhu 519-541 km, so sklonom 50,67°, obežnou dobou 95,17 min. Hmotnosť 444 kg. Druhá družica tejto série štartovala 20. novembra 1981 s rovnakým poslaním.
Březová (okres Uherské Hradiště)
Březová je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 043 obyvateľov, z toho 539 mužov a 504 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 39,1 roka, ženy 41,5 roka).
Záhreb
Záhreb je hlavné mesto Chorvátska.
Mesto má rozlohu a žije tu viac ako 800 tisíc obyvateľov (2016), v metropolitnej oblasti 1,2 milióna. Leží na rieke Sáve, južne od pohoria Medvednica.
Dejiny
Prvá zmienka o meste pochádza z roku 1093. Roku 1273 sa tu konal prvý chorvátsky snem. V 16. storočí došlo k spojeniu osád Kaptol, Gradec a Donji Grad do mesta Záhreb. Po rozpade Rakúsko-Uhorska sa tu konal snem juhoslovanských národov, ktorých zástupcovia rozhodli o vytvorení Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov.
Etnické zloženie
a iní
Náboženské zloženie
a iní
Živa (bohyňa)
thumb|Živa. Obrázok z knihy Vestfálky, [[1740.]]
Živa (iné názvy: Šiva, Živena, Šiwa, Sieba alebo Razivia) je v slovanskej mytológii bohyňou života. Jej meno je odvodené od slova žiť. Po prvýkrát Živu spomína historik Helmoldus z Besau v druhej polovici 12. storočia v diele Slovanská kronika (Siwa dea Polaborum).
Miesto v panteóne
V slovanskom panteóne je dcérou bohyne Mokoše a ženou Dažboga. Protikladom je jej sestra Morena, bohyňa zimy a smrti.
Charakteristika
Bohyňa dáva rastlinám i živočíchom silu, prebúdza ich do života, dáva liečivú silu rastlinám, vode v prameňoch a kameňom, preto je tiež bohyňou liečiteľstva, má moc uzdravovať, prebúdzať k životu, či dokonca kriesiť. Vo všetkom živom prúdi jej sila. Je bohyňou leta, úrody, plodnosti, hojnosti. Často sa stotožňovala so zemou, bola vysoko ctená a vážená.
Sviatok a uctievanie
Sviatok Živy sa slávi na jar, keď sa po zime všetko prebúdza. Bola veľmi uctievaná nielen hospodármi, ale aj mladými nevestami, ktoré jej vzdávali obety a modlili sa za blaho rodiny. Niekedy je zobrazovaná s klasmi v jednej ruke a kvetmi v druhej. Zobrazuje sa ako deva v bielom rúchu so zlatými vlasmi, v jednej ruke drží kvety a v druhej klasy. Jej kult bol rozšírený medzi všetkými Slovanmi. Podľa južných Slovanov to bola víla, ktorá naučila ľudí orať a pásť stádo. Na jej počesť plietli vence z kvetov. Jej chrám stál na vrchu Živiec, kam začiatkom mája chodili ľudia, aby prosili Živu o zdravie a dlhý život. Do zeme sa nesmelo svojvoľne biť, na Slovensku sa hovorievalo: „Nebi zem, nedá ti chleba“.
Akatistník
Akatistník alebo akafistník je bohoslužobná kniha, ktorá obsahuje rôzne akatisty. Používa sa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi.
Pod Bôrikom
Pod Bôrikom je ulica:
Volos
Volos môže byť:
Luppa
Luppa môže byť:
Škola života
Škola života môže byť:
Aleos
Aleos (Aleos) môže byť:
Mareil-en-Champagne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dobronhegy
Dobronhegy je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 215 ha a žije tu 155 obyvateľov (2007).
Chasapiko
Chasapiko (gr. Χασάπικο), je grécky ľudový tanec a ľudová hudba, pôvodne z Konštantinopola (Istanbul). Názov pochádza od slova Chasapis (mäsiar), pretože tento štýl má pôvod v mäsiarstvách z byzantskej doby. Iný názov je aj „makelarikos choros“ (mäsiarsky tanec). Po obsadení Turkami sa táto hudba dostala i do tureckej ľudovej kultúry, avšak má grécky pôvod.
Chasapiko je hrané v tradičnom orientálnom rytme. Po výmene obyvateľstva medzi Gréckom a Tureckom po prvej svetovej vojne Istanbul väčšina Grékov opustila a prisťahovala sa do Grécka. Priniesla so sebou mestskú tradičnú kultúru a aj Chasapiko, ktoré sa stalo v Grécku populárne. Vďaka nemu vznikla i grécka hudba Syrtaki, všeobecne známa z filmu Grék Zorba. V Turecku je chasapiko známe pod menom „Kasap Havasi“. Podobnú hudbu môžeme nájsť v ostatných balkánskych krajinách a Blízkom východe, zvlášť podobná je Izraelská pieseň „Hora“, či srbské „Kasapsko“, prípadne albánska verzia, všetky verzie vychádzajú z pôvodného byzantského konštantínopolského chasapika, ktorý sa rozšíril v osmanskej dobe.
Chasapiko sa najčastejšie hrá na kanune (orientálny brnkací nástroj), klarinete, alebo husliach, mandolínach ako zurna a dzura, novšie verzie i na buzuki.
Tanec k tejto piesni má starý byzantský grécky pôvod, tancujú ho len muži, dvaja a viacerí, ktorí sa držia za ramená a spoločne robia zložité kroky a otočky.
Döbröce
Döbröce je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaszentgrót.
Má rozlohu 270 ha a žije tu 82 obyvateľov (2007).
STS-30
STS-30 bola misia amerického raketoplánu Atlantis. Celkovo išlo o 29. misiu raketoplánu do vesmíru a 4. pre družicový stupeň Atlantis. Cieľom letu bolo vypustenie vesmírnej sondy Magellan určenej na výskum Venuše.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Kana (písma)
Kana alebo japonské slabičné abecedy je všeobecný názov slabičných japonských písiem hiragana (ひらがな) a katakana (カタカナ), ako aj starého systému známeho ako manjógana (万葉仮名). Boli vytvorené z obrázkových znakov čínskeho pôvodu známych v japončine ako kandži (漢字).
Externé odkazy
Japanische Schrift
Buchlovice
Buchlovice sú obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 489 obyvateľov, z toho 1 196 mužov a 1 293 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,4 roka (muži 42,7 roka, ženy 47,8 roka).
Aipytos (syn Elata)
Aipytos (Aipytos) je v gréckej mytológii syn Elata z Arkádie, bol arkádsky kráľ. Aipytos bol syn Elata z Arkádie, ktorý mal okrem neho aj synov, Perea, Kylléna, Ischyda a Stymféla. Aipytos sa stal vládcom Faisany, krajiny pri rieke Alfeios v Arkádii. Keď neskôr arkádsky kráľ Kleitor zomrel bez potomkov, kráľovské žezlo po ňom prevzal Aipytos. Po náhlej smrti Aipyta sa následne kráľom Arkádie stal Aleos, syn Afeida.
Epický básnik Homér vo svojom diele Iliada uvádza, že Aipytos mal hrobku pod arkádskou horou Kylléné. Podľa antického autora Pausania zomrel pri poľovačke po uštipnutí jedovatým hadom.
Assigny (Cher)
Assigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodné združenie pre rozvoj nádychového potápania
AIDA bola založená v roku 1992. Vykonáva registráciu oficiálnych rekordov, rozhodcov, organizuje súťaže a stanovuje štandardy pri výcviku nádychového potápania.
Pod Kalváriou
Pod Kalváriou je ulica:
Svetová konfederácia činností pod vodou
Členské zväzy
Európa
Ázia
Ústav informatiky
Ústav informatiky môže byť:
Svetová konfederácia činností pod vodou
Členské zväzy
Oceánia
Afrika
Dötk
Dötk je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaszentgrót.
Má rozlohu 172 ha a žije tu 31 obyvateľov (2007).
Advent
thumb|Adventný veniec thumb|thumbtime=84|Adventný labyrint krétskeho štýlu vyrobený z 2500 horiacich čajových sviečok v Centre pre kresťanskú meditáciu a spiritualitu diecézy Limburg u svätého Kríža vo [[Frankfurt nad Mohanom|Frankfurte nad Mohanom-Bornheim]] Advent alebo adventné obdobie (z lat. adventus príchod) je prvá časť liturgického roka v západnej liturgickej tradícii vymedzená 4 nedeľami pred sviatkom narodenia Ježiša Krista a obdobie duchovnej prípravy na Vianoce. V teologickom zmysle sa advent vyznačuje dvojakým očakávaním – sviatku narodenia Ježiša Krista a jeho druhého (eschatologického) príchodu na konci času (parúzia), ale taktiež sa nezabúda na osobitnú úctu Ježišovej Matky napríklad tzv. rorátnou sv. omšou v dňoch do 16. decembra.
Liturgickou farbou pre advent je fialová (na tretiu adventnú nedeľu je možné použiť ružovú farbu).
Čítania liturgických textov
Čítania evanjelií počas adventu sa vzťahujú na:
Čítania zo Starého zákona tvoria proroctvá (túžba po očakávaní) o Mesiášovi od proroka Izaiáša.
Čítania od apoštolov počas adventu obsahujú povzbudenia.
Dejiny adventu
Pôvodne pochádza pojem advent z gréckeho pojmu ἐπιφανεία (epifaneia – zjavenie), ktorý označoval príchod božstva do chrámu alebo návštevu kráľa.
Adventné obdobie má kajúci charakter, ale nechápe sa ako čas pokánia v tom zmysle, ako je to vo Veľkom pôste (napr. stále sa spieva Aleluja). Obdobie prípravy na slávenie Narodenia Pána sa dostalo v 4. storočí z kresťanského Východu do Galie a Španielska. Odtiaľ pochádza zvyk spájať advent s eschatologickým očakávaním Krista na konci časov. V Galii sa od 5. storočia advent začínal už na sv. Martina a v Španielsku 24. novembra. V rímskej liturgii trvalo obdobie adventu dva týždne a malo charakter očakávania či prípravy na vtelenie Božieho Syna.
Vianočná doba (= vianočné obdobie v širšom zmysle, t. j. advent + Vianoce) sa od 4. storočia pohybovala medzi 11. novembrom a 6. januárom, na ktorý pôvodne pripadala oslava narodenia Ježiša Krista (dnes slávnosť Zjavenia Pána čiže Epifaneia). Týchto osem týždňov predstavovalo (s výnimkou nedieľ, ktorými si kresťania stále pripomínajú vzkriesenie) spolu 40 dní.
Začiatky adventu siahajú do 4. storočia, kedy sa oslavoval určitý počet (2 až 6) adventných nedieľ. Až rímsky pápež Gregor Veľký († 604) stanovil adventný čas na 4 týždne.
V ľudovej kultúre Slovenska má advent magický charakter začiatku, kedy môžu pozitívne či negatívne ovplyvniť budúcnosť nadprirodzené sily (stridžie dni). S tým súvisia rôzne ľudové obyčaje a povery, ako veštenie, vinšovanie, zatváranie dvier pri rannom zvonení a podobne.
Advent v cirkevnom kalendári
Advent sa začína 1. adventnou nedeľou, teda nedeľou medzi 27. novembrom a 3. decembrom a je zároveň začiatkom cirkevného roka. Končí sa po západe slnka na Štedrý večer (vigília Sviatku Narodenia Pána). 3. adventná nedeľa sa nazýva Gaudete a oproti ostatným adventným dňom tu liturgickou farbou môže byť ružová. Advent trvá do prvých vešpier Narodenia Pána.
Nakoľko advent sa vyznačuje dvojakým očakávaním (narodenie a druhý príchod), je rozdelený na dve časti, kde hranicu tvorí 17. december. Prvá časť dáva dôraz na očakávanie druhého príchodu Krista a druhá časť je prípravou veriacich na stretnutie s Kristom pri jasliach. Toto delenie je veľmi dobre vidieť v liturgických textoch a modlitbách.
Pravoslávna cirkev aj gréckokatolícka cirkev má dodnes šesťtýždňové prípravné obdobie pred sviatkom Narodenia Pána. Toto obdobie sa tradične nazýva Filipovka, trvá od 15. novembra do 24. decembra a zachovalo si charakter pôstu. Zároveň Filipovka nepredstavuje začiatok cirkevného roka, ktorý sa na Východe začína 1. septembra.
V západnej tradícii je advent aj obdobím upokojenia, ktoré zodpovedalo životnému štýlu našich predkov, prispôsobenému dlhým decembrovým nociam. Dnes sa však advent využíva komerčne, a preto o ňom ako o období upokojenia nemožno hovoriť.
Advent sprevádza adventný veniec ozdobený štyrmi sviecami, ktoré zodpovedajú počtu adventných nedieľ. Tento zvyk patrí skôr do mestského prostredia a jeho pôvod je v krajinách hovoriacich germánskymi jazykmi.
Horný skalný splav
Horný skalný splav (lat. sinus petrosus superior) je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Nachádza sa na margo superior partis petrosae, medzi ňou a okrajom záhlavnej kosti (os occipitale). Začína sa z dutinového splavu (sinus cavernosus) a esovitého splavu (sinus sigmoideus).
Henrich VII.
Henrich VII. môže byť:
BCD kód
left|thumb|150px|7-segmentový zobrazovač
Kód BCD (Binary Coded Decimal) je jedným z najčastejšie používaných kódov na reprezentovanie desiatkových čísel. Pri tomto kóde je každá desiatková číslica zakódovaná pomocou štyroch bitov, tak ako to znázoňuje nasledujúca tabuľka.
Tento kód kvôli rôznym výhodám či nevýhodám bol rôzne modifikovaný. Boli pozmenené váhové stavy jednotlivých bitov kódu, preto sa začali tieto váhy dopisovať za označenie kódu BCD. Klasickému kódu prislúcha kód 8421, kde prvý bit sprava má váhu čísla 1, druhý váhu čísla 2, tretí váhu čísla 4 a posledný váhu čísla 8. Napríklad číslo BCD 8421 kóde 0111 predstavuje číslicu 7 (8×0 + 4×1 + 2×1 + 1×1). Známe sú tiež kódy BCD 2421, BCD 84-2-1 alebo kód BCD 8421 firmy IBM, ktorý nulu kódoval bitmi 1010.
Toto kódovanie umožňuje uložiť dve číslice do jedného bajtu alebo zvyšné štyri bity vyplniť nulami tak ako je to definované v kóde EBCDI, čí štvorbajtím 0011 ako definuje kód ASCII. Konverzia takto kódovaných čísel do všetkých systémov (vrátane systémov používajúcich kódovanie UNICODE) je triviálna.
Kód sa výborne hodí na zobrazovanie číslic v digitálnych prístrojoch, ktoré zobrazujú číselné hodnoty pomocou tzv. sedem segmentového displeja.
Joncourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam poslancov Žilinského samosprávneho kraja
Zoznam poslancov Žilinského samosprávneho kraja môže byť:
Suchý potok
Suchý potok je frekventovaný názov vodných tokov na Slovensku:
Bystřice pod Lopeníkem
Bystřice pod Lopeníkem je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 804 obyvateľov, z toho 405 mužov a 399 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,8 roka (muži 41,3 roka, ženy 46,4 roka).
Ivetta Macejková
JUDr. Ivetta Macejková, PhD., LL.M., rod. Cintavá (* 22. január 1958, Bratislava), je bývalá predsedníčka Ústavného súdu Slovenskej republiky.
V súčasnosti je sudkyňa Najvyššieho súdu SR.
Život a kariéra
Vysokoškolské štúdium ukončila na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v roku 1981 a v roku 1982 získala diplom doktora práv a začala pracovať ako podniková právnička v Pozemných stavbách Bratislava.
V januári 1992 nastúpila na Okresný súd Bratislava - vidiek, kde po vymenovaní za sudkyňu pôsobila ako podpredsedníčka a neskôr predsedníčka Okresného súdu Bratislava - vidiek. V rámci reorganizácie justičných orgánov zakladala Okresný súd Pezinok.
V rokoch 1996 - 1998 pôsobila vo funkcii predsedníčky Krajského súdu Bratislava. Na Krajskom súde Bratislava pracovala až do roku 2006 ako predsedníčka trestného senátu. V roku 2006 po výberovom konaní na sudcu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky - sudcu odvolacej agendy Špeciálneho súdu pri Najvyššom súde Slovenskej republiky sa stala sudkyňou a členkou trestného kolégia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ako jediná žena. Tu pôsobila do februára 2007.
Od roku 1995 sa podieľala na pedagogickom procese na katedre trestného práva Právnickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici i na katedre trestného práva Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
V máji 2012 obhájila dizertačnú prácu na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach na tému „Trestné právo a jeho ústavné limity v podmienkach Slovenskej republiky“.
Macejková v decembri 2016 na Vysokej škole bezpečnostného manažérstva v Košiciach získala titul LL.M.. Názov Macejkovej záverečnej práce „Právo EÚ v rozhodovacej činnosti Ústavného súdu SR“ je podobný názvu inej práce, obhájenej na Univerzite Pavla Jozefa Šafárika s názvom „Právo EÚ a rozhodovacia činnosť Ústavného súdu SR“. Rektor školy tvrdí, že na podiplomové štúdium sa povinnosť použiť antiplagiátorský softvér nevzťahuje, lebo ide o súčasť celoživotného vzdelávania. Macejkovej práca teda kontrolou neprešla. Novinárke Denníka N bolo umožnené do práce nachádzajúcej sa v rektorskej kancelárii nahliadnuť len v limitovanom čase, nemohla si robiť výpisky ani porovnávať prácu s prácou podobného mena, ktorú mala uloženú v mobile. Macejková obvinila autorku článku z klamstva a svoju prácu odmieta opäť sprístupniť.
Ústavný súd SR
Za sudkyňu a zároveň za predsedníčku Ústavného súdu Slovenskej republiky ju vymenoval prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič 16. februára 2007.
V novembri 2012 týždenník .týždeň uverejnil informácie, podľa ktorých mala Ivetta Macejková spolu s prezidentom Ivanom Gašparovičom ovplyvňovať sudcu Juraja Horvátha. Sudca Horváth mal podľa týždenníka .týždeň zmeniť svoj hlas na poslednú chvíľu tak, aby prezidentovi umožnil zvoleného generálneho prokurátora Jozefa Čentéša nevymenovať.