cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dom na Mosfiľmovskoj
Prvá budova, Dom na Mosfiľmovskoj I, bola postavená v rokoch 2004 - 2011. So svojou výškou 213,3 metra je deviatou najvyššou budovou v Moskve a 23. najvyššou budovou v Európe. V roku 2012 získala 5. miesto Emporis Skyscraper Award. Má 53 poschodí.
1. slovenská futbalová liga 2008/2009
I. slovenská futbalová liga mužov v sezóne 2008/2009 bol v poradí 16. ročník I. slovenskej futbalovej ligy. Usporadúval, riadil a kontroloval ju Slovenský futbalový zväz. V sezóne 2008/2009 mala súťaž dvanásť účastníkov, vyhral FK Inter Bratislava, ktorý postúpil do Corgoň ligy na sezónu 2009/2010, no keďže sa spojil s klubom FK Senica, tak ju nehral. Vypadli DAC Dunajská Streda "B" a MFK Košice "B", a 1. HFC Humenné sa prihlásilo do II. ligy, keďže klub nestihol podať v stanovenom termíne prihlášku do I. ligy pre nasledujúcu sezónu.
Dom na Mosfiľmovskoj
Druhá budova, Dom na Mosfiľmovskoj II, bola postavená v rokoch 2004 - 2008. Má 34 poschodí a je vysoká 132 metrov.
STS-51-G
STS-51-G bola misia raketoplánu Discovery. Celkovo išlo o 18. misiu raketoplánu do vesmíru a 5. pre Discovery. Cieľom letu bolo vynesenie troch satelitov na obežnú dráhu (Arabsat 1-B, Morelos I a Telstar 3-D). Sultán Ál Saúd sa pri tomto lete stal prvým Arabom vo vesmíre.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Ašchabad
Ašchabad (turkménsky Aşgabat, v rokoch 1919 – 1927 Poltorack) je hlavné mesto Turkménska. V roku 1948 bolo mesto zničené zemetrasením. V roku 2001 v meste žilo približne 700 000 obyvateľov.
Mesto je relatívne mladé, založené bolo až v roku 1818. V 80. rokoch 19. storočia ho obsadili Rusi a postavili v ňom pevnosť. V tomto období sa mesto rozvíjalo ako významné provinčné pohraničné mesto pri hranici Ruska s Perziou.
1. slovenská futbalová liga 2008/2009
Tabuľka
Aktualizované ku koncu sezóny
Ašchabad
Mesto je administratívne a správne centrum. V priemysle dominuje spracovanie bavlny a kovu.
Goussancourt
Goussancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kakatka
Kakatka je potok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresov Lučenec a okres Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Tisovníka a meria 14,3 km.
Slatinka (prítok Krivánskeho potoka)
Slatinka je vodný tok v Novohrade, preteká územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Ipľa, meria 17,4 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku napája malú vodnú nádrž, po sútoku s Točnicou výraznejšie rozširuje svoje koryto a na dolnom toku ústi v močaristej oblasti dna Lučenskej kotliny.
Sedimentárne fácie
Sedimentárna fácia je označenie predpokladaného prostredia vzniku usadenej horniny. Charakterizuje ju súbor znakov, ktoré určujú za akých podmienok sediment vznikal.
Kakatka
Prameň: v pohorí Ostrôžky na severozápadnom úpätí vrchu Lysec (716,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 510 m n. m.
Sedimentárne fácie
V prípade deskriptívneho hodnotenia celkovej litológie sa používa na označenie konkrétnych horninových telies ako tzv. litofácia, napríklad fácia hľuznatých vápencov. V prípade definovania na základe skamenelín možno hovoriť o biofáciách. Podobne existujú aj ichnofácie, čo sú prostredia rozoznávané na základe stôp po činnosti živočíchov, tzv. ichnofosílií. Pre sedimentológiu má tiež význam výskyt mikrofácií, definovaných na základe mikroskopického štúdia hornín.
Rozoznávanie typov sedimentačného prostredia
Sedimentačné prostredia sa vo fosílnych sedimentoch rozoznávajú na základe kombinácie faciálnej analýzy, sedimentárnych textúr a fosílií. Z fosílií sú najdôležitejšie ekologicky významné skameneliny, ktoré jednoznačne indikujú prostredie, v ktorom žili. Napr. planktonické dierkavce alebo amonity indikujú šíromorské prostredie s normálnou salinitou. Nálezy zubov nosorožcov alebo deinotérií, však indikujú kontinentálne podmienky. Štúdium fosílnych sedimentačných prostredí je založené na poznaní súčasných.
Kakatka
Smer toku: najprv na juh, v blízkosti osady Imrov Kopec sa stáča na juhovýchod, medzi obcou Závada a sútokom s Chrtianskym potokom tečie na juhozápad, odtiaľ k ústiu opäť na juhovýchod
Prítoky: sprava Chrtiansky potok (193,1 m n. m.), zľava potok spod Lysca (716,4 m n. m.), občasný Kavčí potok
Obce: Pravica, Závada, Dolná Strehová
Slatinka (prítok Krivánskeho potoka)
Prameň: v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, na juhovýchodnom svahu vrchu Hloď (403,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 325 m n. m.
Smer toku: na hornom toku na juhovýchod, pri obci Kalinovo sa stáča a ďalej pokračuje viac-menej na juh
Geomorfologické celky: 1.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Poltárska pahorkatina
Prítoky: sprava Močiarsky potok, potok z obce Veľká Ves, Točnica, zľava prítok spod Zlámanca (271 m n. m.)
Ústie: do Krivánskeho potoka neďaleko obce Mikušovce v nadmorskej výške 172,4 m n. m.
Ríšski Nemci
Ríšski Nemci bolo súdobé hovorové označenie pre občanov Nemeckej ríše (1871 – 1945) nemeckej národnosti.
Tento výraz sa začal používať od vzniku Nemeckej ríše (malonemecká koncepcia) v roku 1871, keď sa spojilo veľa nemeckých kniežatstiev do spoločného štátu (ten zahŕňal približne dve tretiny nemeckej jazykovej oblasti).
Výraz Reichsdeutsche používali najmä germanofóni, ktorí žili mimo Nemeckej ríše (napr. Sárske územie 1920–1935), aby tak rozlíšili medzi Nemcami, žijúcimi v Nemeckej ríši a mimo Nemeckej ríše. Počas národného socializmu sa používala aj skratka RD.
Chvalčov
Chvalčov je obec v Česku v okrese Kroměříž v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 629 obyvateľov, z toho 779 mužov a 850 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 41,0 roka, ženy 44,5 roka).
NGC 1518
NGC 1518 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Karel Škréta
Patril k najvýznamnejším českým maliarom 17. storočia. Vzdelanie nadobudol v Týnskej škole. Maľovať sa naučil pravdepodobne od niektorého z majstrov na kráľovskom dvore. Po bitke na Bielej hore s rodinou emigroval; študoval v Sasku, potom sa presťahoval do Talianska, kde sa zoznámil s dielami holandských majstrov. Od roku 1638 žil v Prahe kde maľoval kostolné oltáre (napr. pre Týnsky chrám alebo kostol sv. Prokopa). Vynikol aj ako portrétista, kresliar a ilustrátor.
Škréta je pochovaný v kostole sv. Havla v Prahe na Starom Meste.
Volejbal na Ázijských hrách
Na hrách sa v rokoch 1958 a 1962 odohral súbežne s klasickým šestkovým volejbalom podľa pravidiel FIVB aj turnaj v tzv. deviatkovom volejbale (počet hráčov družstva bol deväť) podľa vtedajších ázijských pravidiel, na ktorom zakaždým zvíťazili družstvá Japonska pred Kórejskou republikou.
Účasti mužských družstiev na Ázijských hrách
(do 2018)
Účasti ženských družstiev na Ázijských hrách
(do 2018)
Ternant (Charente-Maritime)
Ternant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thomas Beatie
Thomas Beatie (*20. januára 1974) je americký transsexuál a oficiálne prvý uznaný tehotný muž, ktorý porodil zdravé dieťa. Beatie (pri pôrode označený ako žena, s menom Tracy Langondino ) si nechal v neskoršom veku čiastočne zmeniť pohlavie, čo spočívalo v odstránení pŕs a v následnej testosterónovej terapii, a hoci si nechal maternicu a vaječníky, bol uznaný pred zákonom v roku 1998 za muža. Fyziologicky bol však naďalej schopný otehotnieť. O niekoľko rokov neskôr sa oženil, a pretože jeho manželka (Nancy, 45 rokov) nemohla otehotnieť kvôli predchádzajúcej hysterektómii, rozhodol sa otehotnieť sám. Beatie v rozhovore pre tlač uviedol, že predchádzajúce pokusy skončili potratom.
Dievčatko sa narodilo prirodzenou cestou 29. júna 2008, bez cisárskeho rezu. V septembri 2008 by mala vyjsť spomienková kniha Thomasa Beatieho, ktorá sa už teraz ponúka na Amazon.com.
Chrtiansky potok
Chrtiansky potok je potok na území okresu Veľký Krtíš, je to pravostranný prítok Kakatky, meria 8,5 km a je tokom V. rádu. Niekedy sa používa neštandardizovaný názov Chrťanský potok.
Pramení v pohorí Ostrôžky na juhozápadných stráňach vrchu Hrb (487,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 450 m n. m. Na hornom toku tečie severojužným smerom, potom po obec Chrťany na juhovýchod, odtiaľ viac na juhojuhovýchod. Preteká len spomenutou obcou, na dolnom toku vstupuje do Ipeľskej kotliny. Priberá iba dva občasné prítoky, sprava v oblasti Bukoviny a zľava z oblasti Imrovho Kopca. Do Kakatky sa vlieva juhozápadne od obce Závada v nadmorskej výške 193,1 m n. m.
Zámok Menars
right|thumb|Zámok Menars Zámok Menars sa nachádza v obci Menars v departemente Loir-et-Cher, región Centre-Val de Loire, a patrí k zámkom pri Loire.
Zámok dal postaviť okolo roku 1646 Guillaume Charron, minister kráľa Ľudovíta XIII. V roku 1760 ho dala prebudovať Madame de Pompadour.
Električková doprava v Záhrebe
right|thumb|TMK 2200
Električková doprava v Záhrebe je zabezpečovaná dopravným podnikom ZET a má 17 denných liniek a 3 nočné linky.
Dejiny
Prvé električky, ešte konskej železnice, sa objavili v uliciach mesta už v roku 1891. Neskôr v roku 1910 bola sieť elektrifikovaná a staré konské električky vyradené do Veľkej Gorice. V 20. rokoch boli nakúpené električkové vozne značky Ganz z Budapešti, bol zriadený súčasný dopravca ZET. Po druhej svetovej vojne zakúpilo mesto vlastné električky značky Đuro Đaković, ako aj česko-slovenskej značky Tatra, išlo o vozidlá typu Tatra T4 a vlečné vozne Tatra B4. Na konci 70. rokov električky prekročili rieku Sávu a dosiahli nové sídliská na okraji mesta. V 90. rokoch sa objavili nové moderné električky Končar a nakoniec na začiatku 21. storočia aj Crotram.
Szántód
Szántód je obec v Maďarsku v Šomodskej župe v obvode Balatonföldvár.
Má rozlohu 2050 ha a žije tu 368 obyvateľov (2007).
Chvalnov-Lísky
Chvalnov-Lísky je obec v Česku v okrese Kroměříž v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 258 obyvateľov, z toho 134 mužov a 124 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,2 roka (muži 42,8 roka, ženy 45,6 roka).
Ganz
Ganz (Ganz vállalatok, "Ganz companies") je maďarská spoločnosť známa výrobou električiek a priekopník v aplikácii trojfázového striedavého prúdu do električiek. Je pomenovaná po Ábrahámovi Ganzovi.
Juigné-sur-Sarthe
Juigné-sur-Sarthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Astana
Astana, v rokoch 20192022 Nur-Sultan , je od roku 1997 hlavným mestom Kazachstanu (predtým bola hlavným mestom Alma-Ata). V roku 2017 malo 1 078 384 obyvateľov, a ich počet veľmi rýchlo narastá. Na konci 20. storočia sa tu začalo so stavbou nového hlavného mesta, keď boli staré drevené búdy zrovnané so zemou a vznikli výstavné ulice, parky a zasklené kancelárske budovy. V preklade názov mesta "Astana" znamená "hlavné mesto".
20. marca 2019 bolo po odstúpení prezidenta Nursultana Nazarbajeva hlavné mesto premenované z Astany na Nur-Sultan. V septembri 2022 došlo z iniciatívy prezidenta Tokajeva k návratu na názov Astana.
Poloha
Mesto je situované v stepiach stredného Kazachstanu na rieke Išim. Rozloha mesta je 797,33 km² (po pripojení k mestu 7. februára 2017 87,19 km² územia regiónu Akmola bez osídlenia). Prevládajú gaštanové pôdy. Väčšina mesta stojí na sedimentárnych horninách, hlavne na piesočnatých íloch. Mesto je rozdelené na dve časti – pravý a ľavý breh. Mestská hydrografická sieť je reprezentovaná nielen jedinou riekou Išim, ale aj jej nevýznamným pravostranným prítokom – Sarybulakom a Akbulakom. V okruhu 2530 km sa v okolí mesta nachádza množstvo sladkovodnych a slaných jazier.
Správne rozdelenie
Mesto Astana sa nachádza na území regiónu Akmola.
Dňa 7. februára 2018 boli do mesta prevedené 3 pozemky z územia okresu Tselinograd regiónu Akmola, vrátane pozemku susediaceho s existujúcim územím mesta v oblasti medzinárodného letiska, ako aj 2 ďalšie pozemky: územie národného panteónu južne od mesta a územie na umiestnenie mestského cintorína severozápadne od mesta.
16. marca 2018 sa z časti území okresov Almaty a Saryarka sformoval štvrtý okres Bajkonur.
Primátor mesta
Od 11. septembra 2018 do 13. júna 2019 bol primátorom (Akim) mesta Bakhyt Sultanov.
Altay Kulginov je primátor hlavného mesta (kaz. "Akim" ) od 13. júna 2019.
Obyvateľstvo
Etnické zloženie obyvateľov:
Náboženstvo
Islam
Najväčšími náboženskými budovami v Astane sú mešita Khazret Sultan, ktorá bola otvorená 6. júla 2012, a mešita "Nur Astana" postavená v roku 2005. V meste sa nachádzajú mešity pomenované po. Sadvakas haji Gilmani, „Shubar“, „Tolybai“ a mešita pomenovaná po šejk Kunta Haji. Madrasa „Astana“ bola otvorená v mešite "Nur Astana".
V Astane sa nachádza 6 pravoslávnych kostolov a jeden kláštor vrátane Katedrály Nanebovzatia Panny Márie – jedného z najväčších v Ázii, kde sa môže ubytovať až 4 000 ľudí.
Rímskokatolícky kostol
Od roku 1999 funguje rímskokatolícka katedrála v hlavnom meste Arcidiecézy Presvätej Bohorodičky v Astane. Rímskokatolícka farnosť Matky všetkých národov, Gréckokatolícka cirkev svätého Jozefa Snúbencov.
„Beit Rachel – Chabad Lubavitch“ – synagóga.
Ruské a sovietske obdobie
Roku 1824 tu Rusi založili vojenskú pevnosť okolo ktorej sa vyvinulo mesto Akmolinsk. V rokoch 19611991 sa mesto volalo Celinograd, neskôr v období 19911997 nieslo názov Akmola.
V roku 1868, keď celý Kazachstan zabralo Rusko, sa mesto stalo administratívnom strediskom.
V 30. rokoch 20. storočia už za vlády Sovietov, bolo mesto spolu s celou zemou postihnuté hladomorom. Roku 1939 sa Akmolinsk stal strediskom oblasti.
V polovici 50. rokov bola v Sovietskom zväze zahájená kampaň na obrábanie celín a význam Akmolinska vzrástol s novou rolou krajského mesta kraja, ktorý spojil päť severných oblastí Kazachstanu (19601965). To viedlo k rozvoju mestskej výstavby a k zlepšeniu vybavenosti mesta, vrátane vysokých škôl.
Nezávislý Kazachstan
Za nové hlavné mesto Kazachstanu bola Akmola vyhlásená v júli 1994. Po roku, v septembri 1995, to potvrdil prezident Nazarbajev svojím dekrétom.
K slávnostnému odovzdaniu funkcie došlo v Akmole 8. decembra 1997. Ďalším prezidentským dekrétom zo dňa 6. mája 1998 bola Akmola premenovaná na Astanu''.
Od tej doby mesto zažíva nevídaný rozmach. Počet obyvateľov sa v priebehu posledného desaťročia zdvojnásobil a v meste vyrástli desiatky moderných kancelárskych budov, nové ulice, parky i rezidenčné štvrte.
Ekonomika
Ekonomika mesta je založená na obchode, doprave, komunikáciách a stavebníctve. Celkový regionálny produkt dvoch miest – Almaty a Astany – predstavuje viac ako polovicu z celkového objemu obchodu v Kazachstane.
Priemyselná výroba mesta sa sústreďuje hlavne na výrobu stavebných materiálov, potravinárskych výrobkov a strojárstvo. Astana má v Kazachstane popredné miesto vo výrobe stavebných kovových výrobkov, betónu pripraveného na použitie a stavebných výrobkov z betónu. Pomerne vysoký je aj podiel mesta na výrobe kovových konštrukcií budov, radiátorov a kotlov pre ústredné kúrenie a manipulačnú techniku.
S cieľom prilákať investorov a rozvíjať nové konkurenčné odvetvia funguje v meste špeciálna ekonomická zóna „Astana – nové mesto“.
V roku 2009 výrobné podniky vyrobili tovar v bežných cenách za 77 miliárd 25 miliónov ton, čo je 81% z celkového objemu priemyselnej výroby. V štruktúre produkcie spracovateľského priemyslu majú najväčší podiel:
výroba nekovových výrobkov, stavebných materiálov (30,3%),
výroba potravín vrátane nápojov (20,1%), závod na spracovanie mäsa, závod na výrobu masla, mliekárne, mlyny;
NGC 1519
NGC 1519 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 2. januára 1878.
Astana
Ekonomika
výroba kovových výrobkov (16,2%);
NGC 1519
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Astana
Ekonomika
výroba strojov (15,6%), oprava automobilov;
menej ako 1% predstavuje podiel na objeme textilného a odevného priemyslu, spracovania dreva a výroby výrobkov z dreva.
Dekrétom bývalého prezidenta Kazašskej republiky N. A. Nazarbajevovi zo 17. marca 2006 č. 67 bol schválený strategický plán trvalo udržateľného rozvoja mesta do roku 2030, ktorý určuje hlavné smery aktivít pre formovanie rozvoja mesta. Vývoj tohto plánu uskutočnila spoločnosť "Astana Innovations JSC". S podporou Akimatu (obce) Astana sa zrealizovali 4 pilotné projekty „Inteligentných miest“: „Inteligentná poliklinika“, „Inteligentná škola“, „Inteligentné platby“. Kľúčovou vlastnosťou implementácie je financovanie z investičných fondov.
Kultúra
V meste sa nachádza Regionálna filharmónia "Akmola", múzeá ("Národné múzeum Kazašskej republiky", "Múzeum histórie a miestnych dejín", "Múzeum výtvarného umenia", "Múzeum Saken Seifullin"), divadlá ("Národné divadlo opery a baletu" pomenované po Kulyashovi Baiseitovej) a "Štátne akademické ruské činoherné divadlo" pomenované po Maximovi Gorkom), "Národné vesmírne stredisko", Múzeum budúcej energie „Nur Alem“, knižnice. Medzi kultúrne a vzdelávacie inštitúcie mesta patria aj "Kongresová sála", "Palác mládeže" a "Prezidentské kultúrne stredisko".
V dňoch 24. až 30. októbra 2006 sa v Astane konali "IV. Mládežnícke delfické hry členských štátov SNŠ". Prípravu a uskutočnenie podujatia uskutočnili spoločne "Národný delfský výbor Kazachstanu" a "Medzinárodný delfský výbor". V dňoch 24. až 29. septembra 2012 sa v Astane konali siedme otvorené mládežnícke delfické hry členských štátov Spoločenstva nezávislých štátov. Hier sa zúčastnilo viac ako tisíc umeleckých pracovníkov zo 16 krajín: Rakúsko, Azerbajdžan, Arménsko, Afganistan, Bielorusko, Bulharsko, Gruzínsko, Taliansko, Kazachstan, Kirgizsko, Moldavsko, Rusko, Rumunsko, Tadžikistan, Turecko, Ukrajina.
V meste sa tiež koná niekoľko festivalov: hudobný ("Astana-Arkau", "Zhas kanat", "Duch Tengri"), filmový ("Astana") a ďalšie.
Šport
Od 30. januára do 6. februára 2011 sa konali 7. zimné ázijské hry v Astane a Alma-Ata. Barys je kazašský hokejový klub z hlavného mesta Astana. Momentálne hrá Kontinentálnu hokejovú ligu v divízii Černyšev.
Športové kluby:
Galéria
== Partnerské mestá ==
Hermotimos
Hermotimos (Hermotimos) môže byť:
Aithalides
Aithalides alebo Aithalidés (Aithalides/iný prepis Aithalidés) je v gréckej mytológii syn boha Herma a Eupolemeie, dcéry Myrmidóna.
Katarína I. (Rusko)
Katarína I. Alexejevna, občianskym menom Marta Samuelovna Skavronská (* 15. apríl 1684, Jēkabpils, dnešné Lotyšsko – † 17. máj 1727, Petrohrad, Rusko) bola imperátorka Ruska v rokoch 1725 – 1727, druhá manželka cára Petra I. Veľkého (1689 – 1725).
Podľa najrozšírenejšej verzie sa narodila v rodine lotyšského roľníka z okolia mesta Kegums. Iná verzia hovorí, že Katarína I. pochádzala z rodiny bieloruských roľníkov Minského vojvodstva.
Na jej počesť založil Peter I. bol v roku 1713 Rad svätej Kataríny a pomenoval mesto Jekaterinburg na Urale v r. 1723. Meno Kataríny I. nesie aj Katarínsky palác v komplexe Carskoje Selo pri Petrohrade, ktorý dala postaviť jej dcéra, cárovná Alžbeta I. Petrovna.
Detstvo a mladosť
Zachovalo sa len veľmi málo dôveryhodných informácií z mladosti Marty Skavronskej (neskôr Katarína Alexejevna Michailova; Katarína I.). Najpravdepodobnejšie sa narodila na území dnešného Lotyšska, v Livónsku, ktoré v 17. – 18. storočí patrilo Švédsku.
Rodičia Marty zomreli na mor v r. 1684 a jej starý otec ju dal do výchovy k luteránskemu pastorovi Ernstovi Glückovi do Marienburgu (dnes Aluksne v Lotyšsku), ktorý je známy svojím prekladom Biblie do lotyštiny. Marta v jeho domácnosti žila ako negramotná slúžka. Podľa inej verzie ovdovená matka dala Martu do služieb rodiny pastora Glücka, aby sa tam naučila ručné práce, čítať a písať.
Vo veku 17 rokov Martu vydali za švédskeho dragúna menom Johann Cruse tesne pred ruským útokom na Marienburg. Krátko po svadbe musel Johann odísť so svojím vojskom do bitky a zrejme zahynul v boji.
Pôvod
Pátranie po koreňoch Kataríny I. v Pobaltí uskutočnené po smrti Petra I. odhalilo, že Katarína mala dve sestry (Annu a Kristínu) a dvoch bratov (Karla a Fridricha). Ich rodiny Katarína v r. 1726 previezla do Petrohradu, no neboli dôstojnou reprezentáciou cárovnej. Podľa vedúceho pátracej skupiny A. Repnina „Kristína a jej manžel boli obmedzení pijani“. Katarína udelila v januári 1727 bratom Karlovi a Fridrichovi grófske tituly, ale bratmi ich nenazývala. V závete Kataríny I. sú označení ako „blízki príbuzní jej vlastnej rodiny“. Tesne po nástupe Kataríninej dcéry Alžbety I. na trón v r. 1741, získali grófsky titul aj deti Kristíny (Gendrikovovci) a Anny (Jefimovovci). Od tých čias oficiálna história uznáva Annu, Kristínu, Karla a Fridricha ako súrodencov Kataríny I. a deti Samuela Skavronského.
Od konca 19. storočia panujú u mnohých historikov pochybnosti o pôvode Kataríny I.. Poukazujú na fakt, že Peter I. volal Katarínu nie Skavronskou, ale Veselevskou, či Vasilijevskou. Preto prezentujú inú verziu jej pôvodu, podľa ktorej bola sesternicou súrodencov Skavronských.
V súvislosti s Katarínou I. sa spomína ešte priezvisko Rabe. Podľa niektorých zdrojov je práve toto priezvisko jej prvého manžela – dragúna (táto verzia sa uplatnila v umeleckej literatúre, napríklad v románe A. N. Tolstého Peter I.). Podľa iných je toto priezvisko jej rodným, dievčenským a istý Johann Rabe bol jej otcom.
V súčasnosti sa objavila aj ďalšia hypotéza o bieloruskom pôvode Kataríny I.. Údajný otec Samuel Skavronský bol v službe u litovského hajtmana Kazimíra Sapiehu, žil v Minsku a odišiel do Livónska. Tam sa usadil v blízkosti mesta Marienburg.
Milenka cára Petra I.
25. augusta 1702 počas Veľkej Severnej vojny armáda ruského poľného maršala Šeremeteva bojujúca proti Švédom v Livónsku obsadila švédsku pevnosť Marienburg (dnes Aluksne, Lotyšsko). Šeremetev ničil a plienil obsadené územie, zajímal obyvateľov a statok. Keď pastor Glück prišiel so svojou družinou žiadať o milosť pre 400 obyvateľov Marienburgu, všimol si Šeremetev slúžku Martu Cruse a odviedol si ju násilím ako svoju milenku. Už o niekoľko mesiacov, približne v auguste 1703 sa jej pánom stal knieža Menšikov, priateľ a spolupracovník cára Petra I.
Na jeseň 1703, počas jednej zo svojich pravidelných návštev Menšikova v Petrohrade, Peter I. spoznal Martu a čoskoro sa stala jeho milenkou.
V r. 1705 presťahoval cár Peter I. Katarínu do sídla v blízkosti Moskvy – Preobraženského. Tu sa v dome jeho sestry, cárovnej Natálie Alexejevny naučila čítať a písať, a okrem toho sa spriatelila s rodinou kniežaťa Menšikova.
Keď Katarínu prekrstili na pravoslávnu vieru (1707 alebo 1708), zmenila si meno na Katarína Alexejevna Michajlova, pretože jej krstným otcom bol cárovič Alexej Petrovič (najstarší syn Petra I. s jeho prvou ženou Jevdokijou Lopuchinovou) a priezvisko Michajlov používal cár Peter I., keď chcel zostať pri svojich cestách nepoznaný.
V r. 1708 porodila Katarína dcéru Annu Petrovnu a v r. 1709 dcéru Alžbetu Petrovnu, budúcu cárovnú Alžbetu I.
V januári r. 1710 sa uskutočnil triumfálny pochod do Moskvy pri príležitosti víťazstva v Poltavskej bitke, v ktorom predviedli tisícku švédskych zajatcov. Medzi nimi bol aj Johann Cruse, zajatec sa prihlásil k manželke, ktorá medzitým rodila deti cárovi Ruska. Cruseho urýchlene odvliekli na Sibír, kde v r. 1721 zomrel.
Manželka cára Petra I.
thumb|right|Svadba Petra I. a Kataríny Alexejevny v r. 1712; Rytina А. F. Zubova, 1712
Katarína mala na cárovo správanie výrazne pozitívny vplyv, ako jediná láskavým hlasom a trpezlivým prístupom dokázala upokojiť Petra v jeho povestných návaloch hnevu. Mnohí pamätníci opisovali jej trpezlivý prístup k Petrovi: ''„Katarínin hlas upokojoval Petra; potom ho posadila berúc mu hlavu do dlaní a zľahka mu láskala vlasy. To na neho pôsobilo priam magicky a o pár minút zaspal. Aby nerušila jeho sny, držala mu hlavu na svojej hrudi a bez pohnutia sedela pri ňom aj dve či tri hodiny. Potom sa prebudil náramne svieži a spokojný.“'' Toto osudové spojenie sa rozhodol cár potvrdiť aj oficiálne a zobral si Katarínu Alexejevnu za ženu. Oficiálny sobáš cára Petra I. s Katarínou Alexejevnou sa uskutočnil 19. februára 1712 v chráme Izáka Dalmátskeho v Petrohrade.
Cár napriek svojim ľúbostným avantúram nadovšetko miloval svoju ženu Katarínu a tá, cítiac svoju neohrozenú pozíciu mu neveru tolerovala. Na jeseň r. 1724 sa v ideálnom vzťahu cárskeho páru vyskytla nečakaná trhlina. Peter začal upodozrievať Katarínu z nevery s komorníkom. Prestal s ňou hovoriť a nedovolil jej sa k nemu priblížiť. Až na sklonku svojho života sa Peter I. uzmieril s Katarínou. V januári 1725 strávila Katarína celý čas pri posteli umierajúceho cára až nakoniec jej zomrel v náručí.
Deti Kataríny a Petra I.
Katarína Alexejevna porodila cárovi 12 detí, no takmer všetky zomreli ešte v detstve. Dospelosti sa dožili len Anna Petrovna a Alžbeta Petrovna. Alžbeta Petrovna sa neskôr stala imperátorkou Alžbetou I. (vládla v rokoch 1741 – 1762), a priami potomkovia Anny vládli Rusku po smrti Alžbety I. v rokoch 1762 – 1917.
Cesta k moci
thumb|left|200px|Katarína I. Alexejevna, ruská imperátorka. obraz z r.1717 18. mája 1724 Peter I. korunoval Katarínu za cárovnú v moskovskom Uspenskom chráme na znak ocenenia jej zásluh. Bola to iba druhá korunovácia ženy-manželky cára v ruských dejinách (prvá bola korunovácia cárovnej Mariny Jurijevny Mnišek jej manželom cárom Lžidimitrijom I. v r. 1605).
Svojím dekrétom o následníctve z 5. februára 1722 cár Peter I. zrušil doterajší dedičný princíp následníctva trónu pre priameho potomka po mužskej línii a zmenil ho tak, aby si nasledovníka určoval priamo úradujúci cár. Následníkom sa tak mohol stať ktokoľvek, podľa cára hodný viesť krajinu. Peter I. však v r. 1725 zomrel bez toho, aby určil svojho následníka. Jeho synovia boli mŕtvi, a tak nastalo bezvládie označované v ruských dejinách ako obdobie palácových prevratov.
Časť šľachty si za nového cára želala jediného mužského potomka dynastie – knieža Petra Alexejeviča, syna Alexeja Petroviča a vnuka Petra I. Katarína si však zabezpečila silných spojencov, ktorí prišli k moci za Petra I. a predovšetkým oddanosť cárskych plukov. Pod tlakom plukov Senát jednohlasne zvolil za následníčku, „veľkú a jedinú imperátorku celej Rusi“ Katarínu I. Alexejevnu. Rozhodnutie Senátu vyvolalo veľké prekvapenie, pretože dovtedy ešte nikdy v histórii na ruskom tróne nesedela žena.
28. januára (8. februára) 1725 bola Katarína I. korunovaná za imperátorku a jedinú vládkyňu Ruského impéria. Začala sa tak epocha ruských dejín, kedy (až na pár rokov) zasadli na cársky trón ženy.
Obdobie panovania
thumb|right|Katarína I.; Rytina, r. 1724 Katarína I. nemala ambície vládnuť impériu. Uspokojila sa s úlohou „správkyne-budovateľky“ cárskej rezidencie Carskoje Selo v blízkosti Petrohradu a taktiež sa jej veľkou láskou stala flotila Petra I.. Ostatné otázky vládnutia ponechala cárovná plne na svojich spolupracovníkov.
left|thumb|Portrét A. D. Menšikova Faktickú moc tak počas panovania cárovnej Kataríny I. mal v rukách knieža a poľný maršal Menšikov, ale tiež Najvyššia tajná rada. Založili ju v r.1726 ako najvyšší orgán štátnej moci pod formálnym vedením pologramotnej imperátorky a bola zložená z najvplyvnejších šľachticov – generál a poľný maršal knieža Menšikov, admirál gróf Apraksin, kancelár gróf Golovkin, gróf Тolstoj, knieža Golicyn, vicekancelár barón Ostermann; neskôr bola rada doplnená o knieža I. А. Dolgorukova. Táto rada prakticky ovládala moc v krajine.
Dovtedajšia najvyššia inštitúcia v Rusku – Najvyšší senát tak rýchlo stratila svoj význam. Rozhodnutia prijímané v Senáte cárovná automaticky podpisovala. Senát pomaly likvidoval orgány štátu, ktoré vybudoval Peter I. a obnovoval moc šľachty. Prekvitalo rozkrádanie, tyrania, zneužívanie moci. Neuskutočnili sa žiadne reformy, prevládal boj o moc. Vlečúce sa vojny vedené Ruskom vyčerpávali štátnu pokladnicu. Neúroda spôsobila zvýšenie cien chleba a v krajine narastala nespokojnosť. Aby sa predišlo vzburám, bola znížená daň z hlavy (zo 74 kopejok na 70 kopejok).
Napriek tomu jednoduchý ľud zbožňoval svoju imperátorku, pretože bola povestná svojím súcitom s trpiacimi a snažila sa im pomôcť. Chodilo za ňou množstvo prosebníkov a každému sa snažila pomôcť alebo podarovať pár dukátov na prilepšenie. Počas vlády Kataríny I. bola založená Akadémia vied.
Koniec vládnutia
Katarína I. nepanovala dlho. Neustále bály a oslavy podlomili jej zdravie. 10. apríla 1727 imperátorka ochorela – mierny kašeľ sa čoraz viac zhoršoval, objavila sa horúčka, cárovná chradla, objavili sa poškodenia pľúc. Otázka nového následníka sa tak stala viac ako aktuálnou. Časom silneli hlasy po návrate nástupníctva na dedičskom princípe. Následníctvo by tak malo patriť Petrovi Alexejevičovi – jedinému mužskému potomkovi dynastie Romanovcov, synovi cároviča Alexeja Petroviča a vnukovi Petra I. Vicekancelár Osterman navrhol zosobášenie Petra Alexejeviča s dcérou Kataríny Alžbetou Petrovnou. Zabezpečilo by sa tak pokračovanie cárskej línie podľa želania Kataríny, aj prívržencov Petra Alexejeviča. Katarína ale chcela za jedinú cárovnú vyhlásiť svoju dcéru, preto s návrhom nesúhlasila. Medzitým sa knieža Menšikov pridal na stranu Petra Alexejeviča a navyše sa mu podarilo dosiahnuť súhlas Kataríny so svadbou jeho dcéry Márie s Petrom Alexejevičom. Za Katarínou tak stála skupina okolo grófa Тolstého, ktorá dúfala v uzdravenie cárovnej a v návrat starých dobrých čias. Niekoľko hodín pred svojou smrťou však ešte Katarína podpísala Menšikovom pripravené nariadenie, ktorým sa jeho nepriateľov podarilo poslať do vyhnanstva.
Imperátorka Katarína I. zomrela večer okolo 21. hodiny dňa 6. (17.) mája 1727 vo veku 43 rokov.
Po smrti cárovnej sa v paláci zišli členovia najvyšších orgánov štátu Najvyššej tajnej rady, Najvyššieho senátu a Sinódu. Za následníka bol určený vnuk Petra I. — Peter II. Alexejevič.
Závet imperátorky
Tesne pred smrťou imperátorky bol zostavený závet, podpísaný Alžbetou Petrovnou v mene chorej matky-imperátorky. V ňom bol takisto určený ako následník Peter II. Alexejevič. Dôležitým bolo aj určenie ďalšieho následníctva. V prípade bezdetnosti Petra Alexejeviča sa následníčkou trónu mala stať Anna Petrovna a jej potomkovia, následne jej mladšia sestra Alžbeta Petrovna s deťmi a až potom sestra Petra II. – Natália Alexejevna. Zároveň bolo stanovené, že tí uchádzači o trón, ktorí nie sú pravoslávneho vierovyznania alebo panujú v zahraničí, budú z nasledovníctva vylúčení. Jedenásty odsek závetu ohromil prítomných najviac. Imperátorka prikázala šľachticom pripraviť zásnuby cára Petra II. s dcérou kniežaťa Menšikova a pripraviť im svadbu.
Neskôr imperátorka Anna Ivanovna prikázala svojmu kancelárovi Golovkinovi spáliť poslednú vôľu Kataríny I.. On originál spálil, ponechal si však kópiu.
Rock 'n' Roll Star
Rock 'n' Roll Star je skladba anglickej rockovej skupiny Oasis. Je to v poradí prvá skladba na ich debutovom albume Definitely Maybe. Zložil ju gitarista skupiny Oasis Noel Gallagher.
Prípad Pelikán
Prípad Pelikán môže byť:
Tesson
Tesson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Rock 'n' Roll Star
Skladbu skupina nahrávala v zložení Liam Gallagher (spev), Noel Gallagher (sólová gitara), Paul "Bonehead" Arthurs (gitara), Paul "Guigsy" McGuigan (bassgitara) a Tony McCarroll (bicie).
Tesson
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Szegerdő
Szegerdő je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Marcali.
Má rozlohu 546 ha a žije tu 239 obyvateľov (2007).
Live Forever
Live Forever je skladba anglickej rockovej skupiny Oasis. Skladba je v poradí treťou skladbou na ich debutovom albume Definitely Maybe. Skladbu napísal gitarista Noel Gallagher už v roku 1991, teda ešte pred vznikom skupiny.
NGC 1520
NGC 1520 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Stolový vrch, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. novembra 1836.
Jankovice (okres Kroměříž)
Jankovice je obec v Česku v okrese Kroměříž v Zlínskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 388 obyvateľov, z toho 204 mužov a 184 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 38,8 roka, ženy 41,6 roka).
Active Yaw Control
Active Yaw Control (skr. AYC) je automobilová funkcia, ktorá používa aktívny diferenciál k prenosu krútiaceho momentu na kolesá, ktoré majú momentálne vyššiu prilnavosť. Na rozdiel od tradičných mechanických samosvorných diferenciálov, AYC je riadená elektronicky.
AYC bola navrhnutá automobilkou Mitsubishi Motors a prvýkrát bola predstavená na vozidle Lancer Evolution IV. Bola montovaná do každej nasledujúcej generácie, a tiakisto bola použitá vo VR-4 verzii ôsmej generácie vozidla Mitsubishi Galant sedan a Legnum wagon. Neskorší vývoj viedol ku S-AYC (Super-Active Yaw Control), ktorá bola najprv predstavená vo vozidle Mitsubishi Lancer Evolution VIII, ktorý využíval planétovú prevodovku, ktorá mohla preniesť ešte väčší krútiaci moment ako predchádzajúce systémy. AYC a S-AYC bolo možné vidieť aj v niekoľkých konceptoch na základe Lanceru Evolution, ako CZ3 Tarmac, Tarmac Spyder, Montero Evolution, RPM 7000 alebo Concept-X.
AYC je založená na počítačovo-riadenom zadnom diferenciále, ktorý aktívne rozdeľuje krútiaci moment na základe informácii od rôznych snímačov vo vozidle, ktoré merajú pozdĺžne a priečne zrýchlenie vozidla, riadenie, brzdy a pozície plynového pedálu. Keď je vozidlo vybavené ABS takisto sú zahrnuté vstupné parametre. Dosahuje to pomocou dvoch hydraulických spojok, ktoré obmedzujú krútiaci moment na jednotlivé nápravy. AYC je systém orientovaný na výkon, ktorý má za cieľ zvýšiť rýchlosť v zákrutách.
Gouy (Aisne)
Gouy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
James William Tutt
James William Tutt (* 1858 - † 1911) - bol menej známy anglický entomológ, hlavne lepidopterológ.
Biografia
Tutt je známy ako autor viacerých entomologických prác, ako napr.: The British Noctuae and their Varieties (1891 - 1892), Natural History of the British Lepidoptera (1890 - 1911) a Practical hints for the Field lepidopterist (1901).
Zdroje informácií o autorovi
Salmon, M. A.: 2000, ''The Aurelian Legacy. British Butterflies and their Collectors''. Martins, Great Horkesley : Harley Books : p. 1 - 432.
NGC 1521
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Juillé (Sarthe)
Juillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Szenna
Szenna je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Kadarkút.
Má rozlohu 2698 ha a žije tu 776 obyvateľov (2007).
Zoznam albumov, ktoré boli najviac týždňov v rebríčku UK Albums Chart
V tomto článku sa nachádza zoznam hudobných albumov, ktoré sa držali najmenej sto týždňov v oficiálnom britskom rebríčku UK Albums Chart, ktorý publikuje Official Charts Company. Reedície a remastrované, či iné výročné verzie albumov sú v zozname spojené s pôvodnými verziami iba v prípade ak sa od originálov signifikantne odlišujú. Zoznam neobsahuje kompilácie, ktoré nahrali rôzni umelci. Je to preto, lebo boli od roku 1989 z UK Albums Charts vylúčené. Soundtracky sú v zozname ak majú originálnu hudobnú skladbu, alebo ak ich nahral jeden interpret.
Na vrchole tohto zoznamu je viacero kompilácií, ktoré vedie Queen's Greatest Hits od kapely Queen. Tento album sa na vrchole udržal 675 týždňov (450 týždňov bol v Top 75). Zo štúdiových albumov patrí medzi rekordné Rumours od skupiny Fleetwood Mac, ktorý sa v rebríčku držal 601 týždňov. Po roku 2000 sa najdlhšie držal album Hot Fuss od kapely The Killers, ktorý bol v rebríčku 247 týždňov. Z pôvodných soundtrackov sa v rebríčku udržala 115 týždňov hudba k muzikálu South Pacific. V rebríčku UK Albums Chart sa najdlhšie, 517 týždňov, na prvej priečke udržal album Bat Out of Hell, ktorý nahral spevák Meat Loaf.
Horné Obdokovce
Horné Obdokovce sú obec na Slovensku v okrese Topoľčany. V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Nanebovzatej z roku 1804 a kaplnka Panny Márie Karmelskej z roku 1770. K obci bola v r. 1976 pripojená obec Obsolovce. Obec je športovo založená, má futbalový klub OTJ Horné Obdokovce, posilovňu GYMHO.
Cevdet Mercan
Cevdet Mercan (* 5. jún 1969, Gaziantep) je turecký filmový režisér.
Vyštudoval politické vedy v Istanbule a potom bol asistentom režiséra Yavuza Özkana. Samostatne začal nakrúcať v roku 2004. Jeho tvorba je zameraná prevažne na televízne seriály.
Je ženatý a má jedno dieťa.
NGC 1522
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Čierna diera
náhľad|10. 4. 2019 zverejnili vedci z projektu EHT prvú fotografiu z okraja čiernej diery. Konkrétne ide o čiernu dieru v strede galaxie [[Virgo A|Messier 87. ]] thumb|right|Simulovaný pohľad na čiernu dieru v blízkosti [[Galaxia (Mliečna cesta)|Mliečnej cesty. Diera váži 10 hmotností slnka.]] thumb|right|Umelcova predstava čiernej diery s blízko obiehajúcou spoločnicou, ktorá presahuje jej [[Rocheova medza|Rocheovu medzu. Dovnútra padajúca hmota formuje akrečný disk, pričom časť hmoty je vytryskovaná vysokoenergetickými polárnymi prúdmi]] thumb|right|Ďalší príklad čiernej diery s blízko obiehajúcou spoločnicou. Obrázok bol vytvorený v programe [[Adobe Photoshop]]
Čierna diera alebo gravitačný kolapsar je koncentráciou hmoty s tak vysokou hustotou, že jej gravitačná sila zabraňuje úniku akýchkoľvek častíc (možno s výnimkou efektu nazývaného kvantové tunelovanie). Z toho vyplýva, že nič, ani elektromagnetické žiarenie vrátane svetla, nemôže uniknúť gravitácii čiernej diery, preto sa nazýva „čierna“. Pojem čierna diera sa stal zaužívaným, aj keď teória nespomína žiadnu „dieru“ v normálnom slova zmysle, ale oblasť vesmíru, z ktorej nič neunikne.
Existenciu čiernych dier predpokladá Einsteinova teória relativity. Podľa klasickej všeobecnej relativity, žiadna hmota ani informácia nemôže prúdiť z vnútra čiernej diery k vonkajšiemu pozorovateľovi. Napríklad nie je možné dostať von žiadnu z jej častí, ani odrazené svetlo od zdroja podobného fotografickému blesku, alebo získať akúkoľvek informáciu o látke, ktorá vstúpila do čiernej diery. Kvantovomechanické efekty však dovoľujú látke energiu vyžarovať z čiernych dier v podobe röntgenového žiarenia, aj keď sa predpokladá, že žiarenie nezávisí od toho, čo do čiernej diery padlo v minulosti.
Existencia čiernych dier vo vesmíre je dobre podložená astronomickými pozorovaniami, hlavne zo štúdia supernov, röntgenového žiarenia z aktívneho galaktického jadra a správania hmoty a žiarenia okolo nej.
História
Predstavu telesa takého masívneho, že z neho ani svetlo nedokáže uniknúť, navrhol anglický geológ John Michell v roku 1784 v práci zaslanej do Kráľovskej spoločnosti. V tom čase bola Newtonovská teória gravitácie a pojem únikovej rýchlosti už dobre známe. Michell vypočítal, že teleso, ktorého polomer je 500-krát väčší ako polomer Slnka a zároveň má rovnakú hustotu, by malo na povrchu únikovú rýchlosť rovnú rýchlosti svetla, a preto by bolo neviditeľné. Parafrázujúc jeho slová:
Aj keď to nepovažoval za pravdepodobné, Michell uvažoval o možnosti, že veľa takých objektov, ktoré nie je možné vidieť, môže vo vesmíre existovať.
V roku 1796, francúzsky matematik Pierre Simone de Laplace podporil tú istú myšlienku v prvom a druhom vydaní svojej knihy Exposition du Système du Monde. Táto podpora však zmizla v ďalších vydaniach. Myšlienke sa v 19. storočí venovalo len málo pozornosti, pretože sa predpokladalo, že svetlo je vlnenie bez hmotnosti, teda neovplyvňované gravitáciou.
V roku 1915 Einstein vyvinul teóriu gravitácie nazývanú Všeobecná teória relativity. Predtým ukázal, že gravitácia ovplyvňuje svetlo. O niekoľko mesiacov neskôr Karl Schwarzschild ponúkol riešenie pre gravitačné pole bodovej hmoty, a dokázal, že niečo, čo dnes voláme čiernou dierou, môže skutočne teoreticky existovať. Schwarzschildov polomer je dnes známy ako polomer nerotujúcej čiernej diery, ale v tom čase nebol dobre pochopený. Sám Schwarzschild ho nepovažoval za fyzikálny.
V 20. rokoch 20. storočia Subrahmanyan Chandrasekhar dokazoval, že špeciálna relativita ukázala, že nevyžarujúce teleso nad istou hmotnosťou, dnes známou ako Chandrasekharova medza, by sa zrútilo do seba, pretože by neexistovalo nič, čo by tomu mohlo zabrániť. Proti jeho argumentom sa postavil Arthur Eddington, ktorý sa domnieval, že by niečo nevyhnutne kolapsu zabránilo.
V roku 1939 Robert Oppenheimer a Hartland Snyder predpovedali, že masívne hviezdy by sa mohli stať obeťami dramatického gravitačného zrútenia. Čierne diery by mohli prirodzene vzniknúť. Také objekty boli krátky čas nazývané zmrznuté hviezdy, keďže zrútenie by bolo pozorované rapídne spomaľované a so silne sčervenaným spektrom v blízkosti Schwarzschildovho polomeru. Tieto hypotetické objekty však neboli predmetom väčšieho záujmu až do neskorých 60. rokov 20. storočia. Väčšina fyzikov si totiž myslela, že by boli špecifickou vlastnosťou silne symetrických riešení opísanom Schwarzschildom a že prírodný gravitačne kolabujúci objekt by sa nestal čiernou dierou.
Záujem o čierne diery znovu vzplanul v roku 1967 s pokrokom v oblasti teórie a pokusov. Stephen Hawking dokázal, že čierne diery sú všeobecnou vlastnosťou Einsteinovej teórie gravitácie a nie je možné sa im vyhnúť pri kolabovaní niektorých objektov. Záujem sa v astronomickej komunite obnovil s objavom pulzarov. Krátko nato teoretický fyzik John Wheeler zaviedol výraz čierna diera. Dovtedy bol príležitostne použitý termín čierna hviezda. Termín sa objavil v prvých častiach seriálu Star Trek a príležitostne sa používal po roku 1967, najmä preto, že niektorí ľudia považovali termín „čierna diera“ za obscénny po preložení napríklad do francúzštiny alebo ruštiny.
10.4. 2019 zverejnili vedci z projektu EHT prvú fotografiu čiernej diery.
Kvalitatívna fyzika
Teória čiernych dier je závislá od všeobecno-relativitistickej predstavy o zakrivení časopriestoru: ich najpozoruhodnejšie vlastnosti závisia od zakrivenia geometrie vesmíru okolo nich. Čierne diery sú výnimočné kozmické objekty s obrovskými hmotnosťami, ale extrémne kompaktnými rozmermi. Prítomnosť týchto objektov ovplyvňuje ich prostredie extrémnymi spôsobmi, napríklad deformáciou časopriestoru.
Horizont udalostí
thumb|Schéma čiernej diery „Povrch“ čiernej diery sa označuje ako horizont udalostí, zdanlivý guľovitý povrch obklopujúci hmotu čiernej diery. Na úrovni horizontu udalostí je úniková rýchlosť rovná rýchlosti svetla. Preto neobyčajne silné gravitačné pole bráni všetkému vnútri horizontu udalostí, vrátane fotónov, uniknúť cez horizont udalostí. Častice spoza tejto oblasti sa môžu prepadnúť cez horizont udalostí, nikdy však neuniknú.
Keďže vnútro horizontu udalostí nemôžu opustiť žiadne častice, neexistuje možnosť poslať žiadnu informáciu zvnútra čiernej diery pozorovateľovi mimo nej. Všeobecne sa predpokladá, že čierne diery nemajú žiadne pozorovateľné vlastnosti, ktoré by boli použiteľné na objasnenie ich výzoru vo vnútri. Podľa klasickej všeobecnej relativity možno čierne diery úplne charakterizovať troma parametrami: hmota, uhlový moment a elektrický náboj. Tento princíp je zhrnutý frázou „čierne diery nemajú vlasy“.
Objekty v gravitačnom poli sú predmetom spomalenia času, nazývaného dilatácia času. Tento fenomén bol potvrdený experimentálne pri pokuse s raketou Scout v roku 1976 a berie sa do úvahy napríklad pri GPS systéme. V blízkosti horizontu udalostí sa dilatácia času zvyšuje veľmi rýchlo. Z pohľadu externého pozorovateľa to vyzerá tak, akoby objektu trvalo nekonečne dlhý čas priblížiť sa k horizontu udalostí, na hranici ktorého má svetlo vychádzajúce z objektu pre pozorovateľa spektrálny červený posun rovný nekonečnu. Vzdialenému pozorovateľovi sa zdá, že objekt padá stále pomalšie, približuje sa, ale nikdy nedosiahne horizont udalostí. Samotný objekt nemusí ani spozorovať bod, v ktorom prekročí horizont udalostí a z jeho pohľadu sa tak stane v konečnom čase: je to len vlastnosť svetla opúšťajúceho blízkosť čiernej diery, pri ktorej to vyzerá, že objekt nikdy horizont udalostí nedosiahne.
Singularita
Všeobecná relativita predpovedá, že v strede čiernej diery, za horizontom udalostí, existuje singularita, miesto, kde je zakrivenie časopriestoru nekonečné a gravitačné sily sú nekonečne veľké. Časopriestor za horizontom udalostí je špecifický v tom, že singularita je v každej z pozorovateľových budúcností, a teda, že všetky častice vnútri horizontu udalostí sa pohybujú neúprosne v smere k nej (Penrose a Hawking ). To znamená, že je tu konceptuálna nezrovnalosť v nerelativistických poňatiach čiernej diery ako bolo pôvodne navrhované Johnom Michellom v roku 1783. V Michellovej teórii sa úniková rýchlosť rovnala rýchlosti svetla, ale bolo napríklad stále teoreticky možné vytiahnuť objekt z čiernej diery použitím lana. Všeobecná relativita takéto medzery eliminuje, pretože len čo je objekt za horizontom udalostí, jeho vlastná časová os obsahuje koniec času samotného, a nie je možný návrat svetočiary von cez horizont udalostí.
Očakáva sa, že budúce zjemnenia alebo zovšeobecnenia všeobecnej relativity (predovšetkým kvantovej gravitácie) zmenia pohľad na podstatu vnútra čiernych dier. Väčšina teoretikov interpretuje matematickú singularitu rovníc tak, že naznačujú nekompletnosť súčasnej teórie, a že na priblíženie sa k singularite musia do hry vstúpiť nové fenomény. Otázka môže byť príliš akademická, keďže hypotéza kozmickej cenzúry predpokladá, že vo všeobecnej relativite neexistujú nahé singularity: všetky singularity sú schované za horizontom udalostí a nemôžu byť skúmané.