cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bismarck (bojová loď)
Stavba
náhľad|left|Schéma [[Tirpitz (bojová loď)|Tirpitzu, sesterskej lode Bismarcka (údaje sú v stopách a yardoch).]] Kýl lode Bismarck bol položený v lodenici Blohm und Voss v Hamburgu 1. júla 1936 a slávnostne spustená na vodu bola 14. februára 1939 za účasti Bismarckovej vnučky Dorothei von Löwenfeldovej, ktorá ju pokrstila, a najvyšších nacistických pohlavárov Tretej ríše.
Bismarck mal oficiálny výtlak len 35 000 t (z dôvodu obmedzení Washingtonskej dohody), jej skutočný výtlak bol však 41 700 t, pričom plne vybavená až 50 900 ton. Kompletizácia a dokončenie trvalo až do 28. apríla 1940, keď bola oficiálne prijatá do výzbroje nemeckej Kriegsmarine.
Pohon a pancierovanie
náhľad|vľavo|Ilustrácia Bismarcka. Pohonná jednotka pozostávala z dvanástich kotlov a troch vysokotlakových turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 150 175 ks čo je 111 450 kW. Zásoba 8 780 ton paliva postačovala, pri ekonomickej rýchlosti 19 uzlov preplávať 8 100 námorných míľ (15 025 km). Loď mohla dosiahnuť najvyššiu (dlhodobú) rýchlosť 29 uzlov (krátkodobo, pri ideálnych podmienkach až 30,5 uzla). Pancierovanie na prvý pohľad nepôsobilo obzvlášť úctyhodne, pričom najohrozenejšie časti lode dosahovali hrúbku len 320 mm (pancier britských lodí dosahoval na trupe hrúbku až 355 mm) a menej dôležité časti (napr. korma) len 140 mm, na delostreleckých vežiach a mostíku od 200 do 355 mm a paluba mala 100 mm. Avšak Kruppove oceliarne vytvorili nový druh chrómniklovej ocele, nazvanej Wotan (Wotan = starogermánsky boh vojny). Wotan vyrábaný v dvoch variantoch (mäkká oceľ Ww, tvrdá oceľ Wh), mal však oproti vtedy bežne používanej oceli na britských lodiach vyššiu pevnosť (60 mm ocele Wh zodpovedalo 100 mm najkvalitnejšieho panciera na spojeneckých lodiach). Takže relatívna hrúbka panciera na lodiach triedy Bismarck bol 533 mm, čo nedosiahla žiadna vtedajšia loď. Samozrejme, že vzhľadom na finančnú náročnosť nebol Wotan použitý na všetky komponenty, no i to stačilo, aby bola loď „najneohroziteľnejšia“ zo všetkých dovtedy vyrobených plavidiel. Tvrdá oceľ Wh sa použila na nadhladinovú časť plavidla ako ochrana proti delostreleckým granátom a bombám, a mäkká oceľ Ww na protitorpédovú ochranu najohrozenejších podhladinových častí.
Jednoznačne išlo na tie časy o vynikajúce výsledky, čo ešte umocňovala skutočnosť, že išlo o dovtedy najväčšiu postavenú bojovú loď na svete. Mnohí odborníci tvrdia, že šlo vôbec o najlepšie pancierovanú bojovú loď v dejinách, iní tvrdia, že o tento primát ich pripravili až bojové lode triedy Iowa.
Výzbroj
Výzbroj bola takisto impozantná. Hlavná výzbroj lode pozostávala zo štyroch dvojhlavňových veží, s osadenými delami SKC/34 kalibru 380 mm/52 cal. o dĺžke 19,76 m (380 mm x 52). Sekundárna výzbroj určená hlavne na boj s ľahšími hladinovými loďami ako sú torpédoborce, ľahké krížniky a pod. pozostávala z šiestich dvojhlavňových veží kalibru 150 mm a protileteckú výzbroj zastupovalo šestnásť kanónov kalibru 105 mm, 16 protileteckých kanónov kalibru 37 mm a 12 guľometov kalibru 20 mm. Takisto ako pomocná výzbroj boli nainštalované dva štvorhlavňové torpédometné komplety pre torpéda kalibru 640 mm. Za jediným komínom, krížom cez stred lode bol nainštalovaný katapult na lietadlá. Bismarck mohol niesť až šesť lietadiel (hydroplánov) Arado Ar 196.
Služba
15. septembra 1940 sa Bismarck podrobil prvým skúšobným plavbám po Kielskom zálive. V decembri bol na krátky čas v Hamburgu, kde na ňom boli urobené drobné úpravy a odstránené drobné nedostatky, aby sa v marci 1941 presunul do vtedy už okupovaného Gdaňského zálivu a podstúpil tam výcvik.
Strukturbericht (časopis)
Strukturbericht (doslova "štruktúrna správa/správa o štruktúre") je kryštalografický časopis, ktorý vychádzal:
Bismarck (bojová loď)
Bojové nasadenie
thumb|Bismarck odfotografovaný z lode Prinz Eugen v Balte na začiatku operácie Rheinübung thumb|right|Fotografia Bismarcka zakotveného v Grimstadfjordu pri Bergene 21. 5. 1941 thumb|Delá Bismarcka v akcii proti Prince of Wales po potopení Hooda náhled|Námorníci z Bismarcka sú vyťahovani na [[HMS Dorsetshire (40)|HMS Dorsetshire]] Bismarck ako jedna z mála lodí prežila veľmi intenzívnu, ale o to kratšiu kariéru. Zúčastnil sa len jedinej operácie. Operácia Rheinübung (Cvičenie na Rýne), ktorá začala 12. mája 1941, pod vedením admirála Günthera Lütjensa.
Plán operácie bol: prechod z Nemecka ponad Britské ostrovy do severného Atlantiku, kde spolu s krížnikom Prinz Eugen mal Bismarck napadať spojenecké konvoje.
24. mája 1941 o 18:40 sa všetkých šesť lodí stretlo. Bismarck sa spolu s Prinzom Eugenom niekoľkokrát pokúšali striasť prenasledovateľov Norfolku a Suffolku. Pri poslednom pokuse pred kontaktom s Hoodom a Princeom of Wales si vymenili pozície a dovtedy prvý Bismark zaujal druhú pozíciu. Pri nadviazaní kontaktu spustili streľbu na vzdialenosť, ktorá bola pre Hood nevýhodná, pretože granáty dopadali na Hood pod veľkým uhlom na slabšie pancierovanú palubu, ktorá bola menej odolnou časťou tejto lode. Navyše Briti nesprávne identifikovali lode, a Hood strieľal na prvé plavidlo (Prinz Eugen) a Prince of Wales na druhé - Bismarcka. Nemci naopak, sústredili paľbu na delikátnejší cieľ - na Hooda. Krížnik Norfolk sa približoval zo severozápadu k bojovej skupine Hooda a Princea Of Wales, naopak Suffolk sa približoval od severu z druhej strany nemeckých lodí. Zvratom však bola šiesta salva z Bismarcka, ktorej granáty prenikli slabo pancierovanou palubou priamo do muničných skladov 4 palcových (102 mm) nábojov Hooda, kde vybuchli. Loď následne explodovala, z jej strednej časti vyšľahol obrovský stĺp dymu a loď sa následne rozpadla. Z celej posádky sa zachránili len traja námorníci. Po zničení Hooda preniesli nemecké lode svoju paľbu na Prince of Wales. Aj ten bol niekoľkokrát zasiahnutý, Bismarckom i Prinzom Eugenom, navyše sa na ňom začali prejavovať "detské choroby". Po zlyhaní jednej veže hlavného delostrelectva sa Prince of Wales obrátil, a odpútal sa. Nemecké lode ho neprenasledovali. Bismarck bol zasiahnutý takisto, no škody neboli veľké. Znížila sa mu síce maximálna rýchlosť z 29 asi na 25 uzlov a do jednej z nádrží s palivom sa dostala morská voda. No poškodenia neohrozovali jeho bojaschopnosť a paliva mal dostatočné množstvo.
Krížniky Suffolk a Norfolk sa nestihli do boja zapojiť, avšak pokračovali v prenasledovaní. Aj keď krížniky, ktoré Bismarcka prenasledovali mali slabšie delostrelectvo, ich rýchlosť bola vyššia. Bismarck sa v snahe striasť ich (niekoľkokrát neúspešne) pokúšal kľučkovať a odstrašiť ich svojou streľbou. Nakoniec sa mu podarilo zbaviť sa oboch krížnikov. Po poškodeniach na Bismarckovi sa Günther Lütjens rozhodol poslať Prinza Eugena na Atlantik a s Bismarckom zamieril do Brestu.
Nastala 31-hodinová odmlka, kedy britské loďstvo nemohlo nájsť nemeckého korzára. Osudným sa mu stalo vysielanie, ktoré zameriavacie stanice zachytili až 26. mája.
Rozptyl zamerania však nestačil na presné určenie pozície. Tú určili až dešifranti z Bletchley Parku, keďže kapitán Lindemann poslal obšírnu správu, včítane pozície lode. Na danú pozíciu okamžite vyštartovali prieskumné lietadlá, ktoré však Bismarcka nenašli. Chyba nastala vo velení Admirality, kde zodpovední dôstojníci zakreslili polohu lode o 200 míľ južnejšie. Z velenia Kriegsmarine však prišli rozkazy poškodenú loď dopraviť do Brestu. Tieto rozkazy boli opäť dešifrované systémom Ultra, z čoho Admiralita určila približnú trasu Bismarcka k Brestu. Prieskumné lietadlá boli vyslané na hliadkovanie predpokladanej trasy. Na túto predpokladanú trasu boli nasmerované všetky dostupné plavidlá, vrátane väčšej časti ochrany konvojov v tej dobe na mori v inkriminovanej oblasti. To sa už Bismarck nachádzal západne za Britskými ostrovmi, na sever od Francúzska.
left|thumb|275px|Pohyby (skupín) lodí počas prenasledovania Kontakt znova nadviazal prieskumný stroj Catalina (štartujúca z Lough Erne v Severnom Írsku) 26. mája o 10:30, 700 míľ od Brestu, ešte mimo dosah Luftwaffe. Lietadlová loď HMS Ark Royal vyslala torpédové lietadlá Swordfish v snahe znížiť rýchlosť Bismarcka. Šťastnou náhodou bolo zasiahnuté kormidlo, ktoré sa zaklinilo. Ostatné zásahy, aj keď priame, boli neškodné (zopár ľahko zranených osôb). Zaklinené kormidlo spôsobilo zníženie rýchlosti (v priamom smere) na 6-8 uzlov. Čím sa možnosť dostať pod ochranu Luftwaffe štartujúcej z Francúzska prípadne do francúzskych prístavov stalo nereálnym. 27. mája sa k Bismarckovi (vlastne skoro statickému cieľu) priblížili bojové lode Spojeného kráľovstva HMS King George V. a HMS Rodney, krížniky HMS Norfolk a HMS Dorsetshire a niekoľko torpédoborcov. Vzhľadom na niekoľkonásobnú prevahu v rýchlosti mohli zaujať najvýhodnejšie postavenia, skoro ako na cvičení, čo o osude Bismarcka rozhodlo. Vtedy už šanca na záchranu definitívne pominula (Nemci sa snažili stiahnuť k Bismarckovi všetky dostupné ponorky, aby ho chránili). Nastala krátka delostrelecká prestrelka, s niekoľkými útokmi torpédami. Názory na to, kto potopil Bismarcka sa rôznia. Niektoré zdroje uvádzajú potopenie po zásahu torpédami z lodí Norfolk, Dorsetshire a torpédoborcov, iné zdroje uvádzajú potopenie posádkou po otvorení dnových ventilov a odpálený náloží vnútri lode. Je pravdepodobné, že na potopení sa podieľali oba faktory, keď posádka loď s veľmi ťažkým poškodením potopila sama, aby sa nedostala do rúk Spojencov.
HMS Dorsetshire a torpédoborec HMS Maori vzali na palubu 110 námorníkov a lodného kocúra Oscara. Nato sa Briti stiahli z obavy ponorkového útoku. Vo vode zostalo asi 500 námorníkov. O pár hodín tam skutočne ponorka dorazila, konkrétne U-74 pod velením kapitána Kentrata a zachránila troch námorníkov na plti. 29. mája zachránila meteorologická loď Sachsenwald ďalších dvoch členov posádky. Z 2 092 mužov posádky teda prežilo len 115.
Súčasnosť
Americkí vedci podporujú verziu o nemeckom úmyselnom potopení, naopak britskí vedci ju odmietajú. Jednoznačné však je to, že Bismarck nemal šancu sa dostať do prístavu, takže aj keby skutočne nebol potopený vlastnou posádkou, britským lodiam by netrvalo dlho ho potopiť.
Ejina (ostrov)
náhľad|Poloha ostrova Ejina (gr. Αίγινα - Ejina, iné prepisy: Aigina, Egina) resp. v staroveku Aigina (starogr. Αἴγινα - Aigina, lat. Aegina) je grécky ostrov neďaleko Atén a ostrova Salamina, nachádza sa v Atike. Počet obyvateľov je 13 552. Hlavné mesto je Ejina, iné mestá sú Vatheos, Aja Marina, Kypselis, Kesagru a Perdikas.
Dejiny
Starovek náhľad|Chrám bohyne Afey
Ostrov pôvodne obývali Pelasgovia, ostrov bol významným kultúrnym strediskom Ranoheladského obdobia. Sídlisko Kolonna z včasnej doby bronzovej bolo archeologicky skúmané v sedemdesiatych rokoch 20. storočia a neskôr v rokoch 1993-2002 rakúskymi archeológmi. Osídlenie je dobre doložené v stupňoch EH II-III. Sídlisko bolo opevnené a jeho analógiami sú napr. Poliochni na ostrove Lemnos, Lithares v Boiótii a Lerna v Argolide. Významnými nálezmi sú napr. predpokladaná metalurgická pec, ale aj depot zlatých a strieborných šperkov.
Neskôr tu boli udržiavané obchodné styky s minojskou Krétou a následne s mykénskou civilizáciou, ktorá sa tu udržala aj po príchode Dórov do Grécka. Dóri sa na ostrove usadili až v 9. stor., kedy tu bola vytvorená kolónia z Epidauru, odvtedy tu žili dórski Gréci. V 8. stor. bol ostrov súčasťou Kalauriskej ligy. Neskôr sa z Aiginy stalo veľmi dôležité centrum námorného obchodu, Aiginčania mali veľkú flotilu a svojim počínaním ohrozovali aj záujmy Atén. Z Aiginy sa tak stal jeden z najvýznamnejších gréckych štátov. V tomto období tu boli postavené mnohé významné budovy a akropola s chrámom bohyne Atény Afeye. Sochárska výzdoba z oboch štítov chrámu sa dnes nachádza v mníchovskej Glyptotéke. Aigina nezaložila žiadne kolónie. V 5. stor. pred Kr. si ostrov podmanili Peržania, no po ich porážke Grékmi dobyli Aiginu Aténčania, a tak sa zároveň skončilo obdobie prosperity. Počas Peloponézskej vojny Aténčania vyhnali Aiginčanov na Peloponéz, lebo sa spojili so Spartou a na ostrove boli usadení Aténčania. Po vojne sa však mnohí Aiginčania vrátili na ostrov. V 3. stor. pred Kr Aiginu ovládli Macedónci a v 2. stor. Rimania a stala sa súčasťou Rímskeho impéria. Na ostrove sa postupne rozmáha kresťanstvo, od roku 395 patrí Východorímskej (Byzantskej) ríši. V 5. stor. sa na ostrov utiahli mnohí Peloponézania pred vpádmi Gótov či Hunov.
Stredovek a turecká nadvláda
V 6. stor. ostrov vyplienili Avari a Slovania, opäť sa tu usadili mnohí Peloponézania. Obyvateľstvo Aiginy sa utiahlo do vnútrozemia ostrova. Od 13. stor. patrí ostrov Európanom, Kataláncom, neskôr Benátčanom. V 16. a 17. stor. vypukli vojny medzi Benátčanmi a Turkami, Turci mnohokrát vyplienili Ejinu a mnohí obyvatelia odtiaľto ušli, alebo ich Turci predali do otroctva. V nasledujúcej, tureckej vláde bola Ejina vyľudnená a tak sa tu usadil malý počet Arvanitov. Ostrov opäť ovládli Benátčania. V tom období vypukol mor v Atike. Veľmi veľa Grékov z Atiky, predovšetkým z Atén ušlo na ostrov Ejina a vytvorili tu nové osídlenie. Veľký počet Grékov na ostrove tak rýchlo pohltil malý počet Arvanitov. V roku 1715 ostrov definitívne ovládli Turci. Ejinčania hrali významnú úlohu v Gréckej vojne za nezávislosť, okrem iného sa zúčastnili na dobytí pevnosti Akropoli v Aténach a teda na oslobodení Atén.
Moderné dejiny V roku 1828 sa Ejina stala historicky prvým hlavným mestom oslobodeného Grécka a sídlo premiéra Ioannisa Kapodistriasa. V roku 1829 bolo hlavné mesto premiestnené do Nafplia a z Ejiny sa stal pokojný ostrov. V 20. stor. sa veľa Ejinčanov vysťahovalo do Atén.
Teresztenye
Teresztenye je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Edelénskom okrese.
Ejina (ostrov)
Kultúra
Na Ejine sa hovorí gréckym dialektom, ktorý si zachoval mnohé spoločné prvky so starogréčtinou, hlavne vo fonetike. Tento dialekt je pôvodom dialektom obyvateľov Atiky, ktorí na Ejinu ušli v 17. stor.
Teresztenye
Má rozlohu 870 ha a žije tu 40 obyvateľov (2007).
Ejina (ostrov)
Galéria
náhľad|stred|700px|Panoráma prístavu
Konopa hašišová
Konopa hašišová alebo staršie konopa indická  , neodborne indické konope,  (lat. Cannabis indica resp. Canabis sativa subsp. indica alebo Canabis sativa subsp. indica var. indica) je druh (resp. v závislosti od systému poddruh/odroda) rastliny z čeľade konopovité (Cannabaceae).
Pestuje a využíva sa hlavne na výrobu drogy marihuana pre svoj vysoký obsah THC (niektoré hydroponické odrody a druhy môžu dosiahnuť až do 40 % THC).
Nízke rastliny, dorastajú do 1 m výšky. Sú veľmi husté, stonka nie je tak vláknitá. Sú silno rozdvojené a majú husto posadené listy. Samičie súkvetie je husto žliazkaté, semená v dobe zrelosti samé odpadávajú. Druh má vysoko omamné účinky, pretože obsah THC je vyšší ako pri iných druhoch a pestuje sa iba na tento účel.
Za humnami (Bratislava)
Za humnami je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vajnory.
Vznikla 30. júna 2011 rozhodnutím Magistrátu hlavného mesta Bratislavy, keď sa oddelila od Tomanovej ulice, po zrušení Ulice Františka Feketeho v roku 2012 tvorí spojnicu medzi jej dvoma časťami.
Tibolddaróc
Tibolddaróc je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőkövesdskom okrese.
Má rozlohu 3034 ha a žije tu 1497 obyvateľov (2007).
Chabeuil (kantón)
Chabeuil je francúzsky kantón v departemente Drôme v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z 12 obcí.
Plescop
Plescop je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 7048
NGC 7048 je planetárna hmlovina v súhvezdí Labuť, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 19. októbra 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Lietavská Lúčka
Lietavská Lúčka (do roku 1927 Lietava Lúčka) je obec na Slovensku v okrese Žilina v Žilinskom samosprávnom kraji.
Geografia
Lietavská Lúčka leží v južnej časti Žilinskej pahorkatiny, na nive rieky Rajčianka, asi 6 kilometrov od Žiliny. Rieka už viackrát spôsobila v obci povodeň.
Na západe susedí Lietavská Lúčka s obcou Lietava, na juhozápade s Lietavskou Svinnou-Babkovom, na juhu s Porúbkou, na juhovýchode s Turím, na východe s Rosinou a na severe s mestskou časťou Žiliny Bytčicou.
Dejiny
Po prvýkrát sa spomína v roku 1393 pod názvom Luchka ako súčasť Lietavského panstva. Počas prvého sčítania ľudu v roku 1784 mala 38 domov a 244 obyvateľov, podľa súpisu z r. 1828 bolo v obci 29 domov a 327 obyvateľov a počas sčítania v roku 1910 už 756 obyvateľov.
V roku 1907 bola k Lietavskej Lúčke pripojená obec Ilové, ktorá sa po prvý raz spomína v roku 1439 a v stredoveku bola majetkom strečnianskeho hradného panstva. R. 1784 bolo v obci 18 domov a 149 obyvateľov, r. 1828 17 domov a 165 obyvateľov.
Obyvateľstvo Lietavskej Lúčky sa v minulosti zaoberalo tradičným poľnohospodárstvom, ovčiarstvom, včelárstvom a od začiatku 20. storočia prácou v cementárni.
V rokoch 1980 až 1991 bola Lietavská Lúčka pripojená k mestu Žilina. Po roku 1991 sa stala opäť samostatnou obcou.
Náboženské zloženie
1322 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, 26 k evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 7 ku gréckokatolíckej cirkvi, štrnásti k inej cirkvi, 256 ich bolo bez vyznania a pri 110 - tich sa vierovyznanie nepodarilo zistiť.
Politika
Súčasným starostom je Ján Čerňan. Obecné zastupiteľstvo má 9 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné volebné obdobie. Obecný úrad sídli na adrese Cementárenská 3.
Doprava
Obec Lietavská Lúčka je spojená s mestom Žilina a Rajec lokálnou železničnou traťou, po ktorej premáva motorový vlak, ľudovo nazývaný „Rajecká Anča". V obci je železničná stanica a občania využívajú železničnú osobnú dopravu na cestovanie za prácou či nákupmi do Žiliny. Obec je taktiež spojená linkami SAD Žilina s mestom Žilina, mestom Rajec a okolitými dedinami.
Stredom obce vedie cesta I. triedy ŽilinaPrievidza a okrajom vedie diaľnica D1 s križovatkou. Privádzač by mal v budúcnosti pokračovať južným smerom až za Porúbku, čím prevezme veľkú časť regionálnej i tranzitnej dopravy.
Ulice
Cementárenská, Ilovská cesta, Jakuba Bytčiančina, Lúčanská, Májová, Michala Chmeliara, Na Dúbravy, Na kopec, Na pleš, Na Sihoti, Na Vápenicu, Skalka, Staničná, Štefana Hulína, Žilinská cesta
Rodáci
V obci sa narodil slovenský politik Ing. Ján Slota.
Tiszabábolna
Tiszabábolna je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőkövesdskom okrese.
Má rozlohu 3273 ha a žije tu 424 obyvateľov (2007).
Le Chastang
Le Chastang je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hričovské Podhradie
Hričovské Podhradie je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Obec leží pod Hričovským hradom v Strážovských vrchoch v doline Závadského potoka. V minulosti patrila do Hričovského panstva spolu s obcami Dolný a Horný Hričov, Ovčiarsko, Peklina, Hlboká, Závadka, Veľká Kotešová, Dlhé Pole. Neskôr hrad spustol a celé hričovské panstvo prešlo v 16.storočí pod Bytčianske panstvo.
V katastrálnom území obce sa nachádzajú prírodné pamiatky Hričovská skalná ihla a  Hričovské rífy.
Symboly obce
Erb obce má v zelenom štíte po striebornej ľavošikmej mreži ponad strieborný vyrastajúci trs trávy skáčuci zlatý obrátený jeleň v striebornej zbroji, vľavo strieborný vyrastajúci vysoký prehnutý výhonok. Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách zelenej (1/9), bielej (2/9), žltej (2/9), zelenej (2/9) a bielej (1/9).
Limenaria
Z mestečka na juhozápadnom pobreží ostrova sa od 60. rokov minulého storočia stalo dôležité centrum turistiky v severnej časti Egejského mora. Piesčité i kamienkové pláže sú obľúbeným a atraktívnym magnetom pre turistov, pričom jedinečnú atmosféru dopĺňajú obchodíky, taverny, bary a markety.
Dominantou Limenarie je opustený zámoček Palatami, vypínajúci sa na skale, východne od mesta. Lákadlom pre turistov je neďaleká pláž Metalia, situovaná za skalným pahorkom, na ktorom stojí spomínaný zámok. Z Limenarie vedie cesta do horskej osady Kastro so zachovanou architektúrou i tradíciami. Podobne zaujímavým miestom je i horská dedinka Theologos, prístupná z Potosu alebo horskými cestami.
NGC 7049
NGC 7049 je galaxia v súhvezdí Indián, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 4. augusta 1826. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,6. Jej jadro obklopuje neobyčajne výrazný nepriehľadný prachový prstenec. Priemer galaxie je asi 150 tisíc ly a vzdialenosť od Slnka približne 100 miliónov ly. Hviezda v hornej časti galaxie je v skutočnosti v popredí a nemá s NGC 7049 nič spoločné.
Algol
Algol (β Per / Beta Persei) je jasná premenná hviezda v súhvezdí Perzeus. Patrí medzi najznámejšie zákrytové premenné hviezdy, je to vôbec prvá objavená takáto hviezda, a súčasne jedna z prvých objavených premenných hviezd. Jeho zdanlivá hviezdna veľkosť sa pravidelne mení od 2,3 do 3,5 magnitúd v perióde 2 dni, 20 hodín a 49 minút. Zatmenie Algola je jav, ktorý sa dá ľahko sledovať aj voľným okom. Vhodné porovnávacie hviezdy sú zéta Persei, epsilon Persei, kappa Persei (3,8 mag.) alebo aj beta Trianguli.
Algol tvorí trojitú spektroskopickú sústavu s periódami 2,867 d a 1,783 r. Na oblohe vo vzdialenosti 82" od seba má sprievodcu, hviezdu zdanlivej jasnosti 10,5m. Sústava je vzdialená od Zeme približne 93 ly.
Algol je najznámejšou hviezdou súhvezdia Perzeus. Jeho názov pochádza z arabského Rás al Ghúl, „hlava démona“. Ďalšie názvy sú El Ghoul, Gorgona, alebo Gorgonea Prima. V starých hviezdnych mapách býva zobrazená ako hlava Medúzy v Perzeovej ruke.
História pozorovania
Jeho premennosť objavil v roku 1667 taliansky astronóm Geminiano Montanati z Bologne. Algol sa tým stal jedinou zákrytovou premennou hviezdou známou už v stredoveku. V roku 1782 vyslovil John Goodricke domnienku, že periodické klesanie jasnosti je spôsobené tým, že pred jasnejšou hviezdou pravidelne prechádza slabšie teleso, ktoré ju zakrýva a tiež určil jej periódu. Normálna jasnosť Algola je asi 2,2 mag. V perióde 2 dni 20 hodín 48 minút a 56 sekúnd však počas 5 hodín jeho jasnosť klesne na 3,4 magnitúd. V minime zotrvá asi 20 minút a za ďalších 5 hodín znova vystúpi na pôvodnú hodnotu. Tieto zmeny jasnosti možno ľahko sledovať voľným okom, za vhodných podmienok môžeme vidieť celý zákryt počas jednej noci. Medzi „hlavnými minimami“ je ešte jedno menšie „podružné minimum“ ktoré predstavuje rozdiel asi jednej desatiny magnitúdy a dá sa zistiť len presnými meraniami.
Fyzikálne údaje
Algol je v skutočnosti dvojhviezda, ktorej zložky sa ani najväčším ďalekohľadom nedajú rozoznať. Hviezdy obiehajú spoločné ťažisko, pričom jeden obeh zodpovedá perióde zmien jasnosti. Hlavná zložka má približne stokrát väčšiu svietivosť, priemer 3,6-krát väčší ako Slnko a jej hmotnosť je 5,2 hmotností Slnka. Je to hviezda hlavnej postupnosti spektrálneho typu B8. Druhá hviezda má svietivosť „len“ dvakrát väčšiu od Slnka a priemer 3,8-krát väčší. Je to pravdepodobne podobor spektrálneho typu K0, ale nakoľko je prežiarený hlavnou zložkou, nedá sa to presne určiť. Keď menej jasná zložka prechádza pri obehu popred jasnejšiu zložku, pozorujeme hlavný pokles jasnosti. Pokiaľ je naopak slabšia zložka zakrytá jasnejšou zložkou, pozorujeme vedľajšie a oveľa nevýraznejšie minimum. Nie je vylúčené, že hlavná hviezda má ešte ďalších sprievodcov.
Algolidy
Algol dal názov celej skupine premenných hviezd. Volajú sa premenné hviezdy typu Algol, premenné hviezdy typu Beta Persei alebo jednoducho Algolidy. U všetkých týchto dvojhviezd sú zložky približne guľatého tvaru – existujú totiž aj dvojhviezdy so zložkami, ktoré sú značne gravitačne deformované, či dokonca dvojhviezdy, ktorých zložky sú tak blízko, že majú spoločnú atmosféru. Premenné typu Algol majú mimo doby zákrytu prakticky konštantnú jasnosť.
Reger
Reger môže byť:
Gangnam Style
„Gangnam Style“ (Kórejsky: 강남스타일) je osemnásty singel kórejského hudobníka Psy. Skladba bola vydaná v júli 2012 ako hlavný singel z jeho šiesteho štúdiového albumu Psy 6 (Six Rules), Part 1 a debutoval na 1. mieste v juhokórejskom rebríčku Gaon Chart. Dňa 21. decembra 2012 sa videoklip „Gangnam Style“ stal prvým videoklipom na portáli YouTube, ktorý dosiahol 1 miliardu zhliadnutí. Koncom mája 2014 videoklip dosiahol 2 miliardy zhliadnutí. V súčasnosti má videoklip viac ako 4, 4 miliardy zhliadnutí (k 4. máju 2022).
1. perióda
1. perióda je perióda periodickej tabuľky prvkov, ktorá obsahuje chemické prvky v prvom riadku tabuľky. V počte prvkov je to najkratšia perióda, obsahuje iba dva prvky, a to plyny (pri 20 °C) vodík (H) a hélium (He). V kvantovom opise atómovej štruktúry táto perióda zodpovedá vyplnenému orbitálu 1s.
Gangnam Style
Fráza "Gangnam Style" je kórejský neologizmus odkazujúci na životný štýl časti Gangnam-gu v Soule.
Personál
Personál z poznámok albumu Psy 6 (Six Rules), Part 1 a oficiálnej webstránky YG Entertainment.
1. perióda
Vodík je v tabuľke v I.A skupine a charakterizuje sa ako nekov. Hélium je vzácny plyn a je v VIII.A skupine (18. skupina).
David X. Cohen
David X. Cohen (vlastným menom David Samuel Cohen * 13. júl 1966, Englewood, New Jersey, USA) je americký scenárista a výkonný producent seriálov Futurama a Simpsonovci.
Životopis
Rodičia boli biológovia, takže tiež chcel byť vedcom, ale aj rád písal a kreslil karikatúry.
Absolvoval Dwight Morrow High School v Englewoode, písal humoristické stĺpčeky do školských novín a bol členom matematického tímu, ktorý vyhral niekoľko cien. Na Harvarde vyštudoval fyziku a na Kalifornskej univerzite v Berkeley dostal diplom z počítačových vied.
Cohenova najväčšia akademická publikácia sa týkala teoretickej informatiky. Okrem toho je spoluautorom niekoľkých dokumentov výskumníka Alana Yuillea.
V roku 1992 napísal prvé diely seriálu Beavis and Butt-Head. V rokoch 1994 - 1998 písal scenáre Simpsonovcov, po piatich rokoch práce na tomto seriáli mu Matt Groening ponúkol spoluprácu na seriáli Futurama. Tu pôsobí ako producent a hlavný autor.
Bílina
Bílina môže byť:
Telkibánya
Telkibánya je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Göncskom okrese.
Má rozlohu 4682 ha a žije tu 644 obyvateľov (2007).
Obec Telkibánya sa nachádza pár kilometrov od slovensko-maďarských hraníc na severnej strane Zemplínskych vrchov v župe Boršod-Abaúj-Zemplén, na sever od Miškolca a na juh od Košic.
Dejiny
Jej história je už od čias vlády Karola Róberta, neskôr v 15. storočí sa rozvíjala a prekvitala ako banícka osada. Ťažbou zlata a striebra bola vychýrená v celej krajine. Mala povahu nie dediny, ale skôr mesta, ktoré sa rozkladalo na kopci okolo terajšieho kostola, ktorého podkovovitý tvar obmýval potok Ósva. Počas panovania kráľa Žigmunda si získala meno „Zlatogombíková Telkibánya“, (Aranygombos Telkibánya) keďže guľatú ozdobu na kostolnej veži bohatého mesta pozlátili. Ťažba zebezpečovala obyvateľom blahobyt a dobré podmienky pre obchod a život. Mestská povaha obce bola však husitskými vojnami zdecimovaná a jej rozkvet prerušilo banícke nešťastie v 17. storočí, keď ťažba ustala, hospodársky význam obce v krajine bol čoraz nižší a obyvatelia sa stiahli do doliny rýchlotečúceho potoka Ósva, ktorý v tom čase poháňal mlyny na obilie.
Napriek ťažkým časom sa však vďaka krásnej polohe, prírodným danostiam okolia, hlbokým lesom Zemlínskych vrchov bohatých na divú zver, vzrušujúcim turistickým chodníkom, krásnym scenériám a množstvu či už historických alebo prírodných pokladov stalo z obce rekreačné stredisko nielen lokálneho významu. Navštevujú ho turisti, ktorí ocenia jedinečnosť nádhernej prírody, malebnej a krásne udržiavanej dedinky, kde sa snúbi banícka história s pokojom a majestátnou krásou prírody. Nemá vychýrené wellness hotely s hlučnými atrakciami, netlačia sa tu zahraniční turisti, ani preplnené parkoviská, je skôr oázou pokoja, oddychu a znovuzrodenia. Možností na príjemné posedenie a slušnú gastronomiu s nenútenou maďarskou pohostinnosťou je tu nad očakávanie dosť a hostia sa tu cítia príjemne. V mnohých domácnostiach sú do dnes uchovávané historické kusy keramiky a porcelánu pre domáce použitie pochádzajúce z prvej továrne na výrobu porecelánu v Maďarsku. (az elso magyar porcelándyár) pochádzajúce zo začiatku 19. storočia. Na rozdiel od výrobcov porcelánu z Holíča, Kormocbánye a neskôr Pápa, Herend, kde sa používal dovážaný kaolín z čiech, sa v Telkibányi zpracovávala domáca tunajšia surovina, výrobky boli označované pod menom Regécz. Objavenie náleziska kaolínu kniežaťom Bretzenheimom dalo nápad na založenie výroby porcelánu, neskôr sa kaolín dovážal aj sem z Čiech. Podľa dostupných údajov sa výroba porcelánu v továrni kniežaťa Regécza datuje od roku 1825. V priebehu rokov sa v továrni vystriedalo viacero riaditeľov, majiteľov či nájomcov aby po veľkom požiari v roku 1907 ktorý spôsobil značné škody v továrni v Holloháza bola zastavená výroba aj v Telkibányi nakoľko domáca produkcia nedokázala držať tempo s priemyselnou výrobou, ktorá dodávala veľké množstvo týchto výrobkov z Rakúska. Od roku 1908 sa pokúšal Gusztáv Wittich znovu vzkriesiť výrobu porcelánu v Telkibányi ale nepodarilo sa mu to pre konkurečný boj s českými výrobcami ktorí na vývoz urobili dumping cien o 40% čo znemožňovalo ekonomiku pre znovuzavedenie výroby. V nasledujúcich 10tich rokoch boli pokusy o zaujatia nových investorov do tejto výrobu aj s použitím domáceho kaolínu, ale nenašiel sa vhodný záujemca. Výroba porcelánu v Telkibányi napriek plánom a projektom tak definitívne končí začiatkom 1. svetovej vojny. Jeden z vzácnejších kusov keramiky z posledného obdobia je zdobený tanier s textom „Légy boldog Tercsi“ ktorý je v súkromnej zbierke. Bezpočet krásnych kusov porcelánu je možné nájsť v domoch pôvodných obyvateľov po celej obci aby pripomínali túto krásnu históriu a dnes už len slúžili ako dekorácie či ozdoby.
Rognaix
Rognaix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tiszacsermely
Tiszacsermely je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Cigándskom okrese.
Má rozlohu 2027 ha a žije tu 644 obyvateľov (2007).
Ctibor Blattný
Ctibor Blattný (* 8. september 1897, Česká Skalice – † 15. december 1978, Praha) bol významný český botanik, fytopatológ, doktor prírodných vied, akademik a entomológ.
Otec Ctibora Blattného bol vášnivý prírodovedec, a preto aj rodinné prostredie predurčilo jeho ďalší život. Už veľmi skoro po ukončení svojich štúdií na Vysoké škole zemědělské a Lesního inženýrství v Prahe zistil prvý významný objav – podarilo sa mu odhaliť pôvodcu chmeľovej choroby (Peronospóra chmeľová) a nájsť proti nemu účinnú ochranu. V rokoch 1947 – 1951 pracoval ako vedúci vedecký pracovník Výzkumného ústavu chmelařského v Žatci, potom v oddelení fytopatológie biologického ústavu ČSAV v Prahe. Ústav experimentální botaniky ČSAV v Prahe viedol v rokoch 1962 – 1968 a stal sa profesorom na Vysoké škole zemědělské v Prahe v roku 1967.
Zaoberal sa hlavne štúdiom vírusových chorôb hospodársky významných rastlín, hlavne zemiakov, chmeľu a vínnej révy.
V roku 1955 bol menovaný členom a korešpondentom ČSAV a o 5 rokov neskôr akademikom. Ctibor Blattný bol uznávaným propagátorom botaniky. Hovorilo sa o ňom, že bol posledným českým encyklopedistom – polyhistorom.
Ctibor Blattný zomrel v roku 1978 v Prahe.
Kompresor
Kompresor môže byť:
Beriev A-50
thumb|Beriev A-50EI Indických vzdušných síl thumb|Beriev A-50 ruských vzdušných síl thumb|Čelný pohľad na Beriev A-50 na výstave MAKS 1997
Beriev A-50 (rus. Šmeľ (čmeliak), v kóde NATO: Mainstay) je lietadlo včasnej výstrahy a riadenia (AWACS) vyvinuté spoločnosťou Beriev v bývalom ZSSR. V sovietskom letectve nahradilo stroje Tupolev Tu-126, ktoré boli zaradené do služby ešte v polovici šesťdesiatych rokov 20. storočia. A-50 môžu byť použité na detekciu a sledovanie vzdušných cieľov, ale aj hladinových plavidiel. Získané informácie sú následne poskytované automatizovaným systémom riadiacich a veliteľských stanovíšť ruských ozbrojených síl.
Vznik a vývoj
Na začiatku 70. rokov 20. storočia sa ukázalo, že lietadlá Tu-126 plniace úlohy protivzdušnej obrany už nespĺňajú dobové požiadavky sovietskej armády. Vybavené radarovým systémom Liana nielen že nemohli konkurovať najnovším americkým lietadlám Boeing E-3A, ale ani neboli schopné sledovať vzdušné ciele letiace v malých výškach na pozadí Zeme. Uznesením ústredného výboru strany bola konštrukčná kancelária pod vedením A. K. Konstantinova (v závode Beriev) v roku 1973 poverená skonštruovať lietadlo A-50.
Hoci lietadlo vychádzalo konštrukčne zo stroja IL-76, i tak bolo potrebné vykonať veľké množstvo úprav, čo zabralo 5 rokov práce. Prvý prototyp A-50 tak vzlietol až 19. decembra 1978, pričom let vykonal ešte bez namontovaného rádiolokátora. Štátne skúšky A-50 vybaveného rádiolokátorom začali 16. augusta 1979. Sériová produkcia lietadiel sa rozbehla v decembri 1984 a trvala až do roku 1992. Skúšobná prevádzka A-50 prebiehala v rokoch 1985-1989. K oficiálnemu zaradeniu lietadiel do služby došlo v roku 1989, kedy začali postupne nahrádzať zastarané Tu-126.
Dňa 10. septembra 2007 sa začalo testovanie zmodernizovaného lietadla na verziu A-50M. V lietadle došlo k výmene zastaraných analógových prístrojov za digitálne elektronické zariadenia, čím sa výrazne zlepšilo spracovanie informácií a zároveň skrátila doba potrebná na ich spracovanie.
Posledná modernizovaná verzia známa tiež ako A-50U, bola ohlásená už v roku 1995, ale jej testovacia fáza sa začala až v roku 2008. Prvé stroje zmodernizované na tento štandard vstúpili do služby v roku 2011 a s ich použitím sa ráta až do roku 2020.
Konštrukcia a vlastnosti
Lietadlá A-50U sú vybavené radarovým varovaným a navádzacím systémom Šmel-M od spoločnosti Vega. Základom tohto systému je:
Radarový systém má schopnosť sledovať 50 až 60 (vo vylepšenom prevedení údajne až 150) cieľov súčasne a navádzať na 10 až 12 stíhacích lietadiel naraz. Celková hmotnosť rádioelektronického komplexu je 20 t. Rádiolokačná stanica pracuje v centimetrovom pásme a je schopná detegovať:
Nasadenie
thumb|A-50 letiaci nad Moskvou počas osláv Dňa víťazstva nad fašizmom Po svojom zaradení do služby operovala letka 16 až 25 lietadiel A-50 zo základní na pobreží Baltského mora. Po rozpade Sovietskeho zväzu boli lietadlá presunuté severnejšie na základňu Pečora. V súčasnosti sú všetky stroje trvalo dislokované na základni Ivanovo-Severnij a podľa potreby premiestňované na patričné predsunuté letiská. Lietadlá A-50 sa často zúčastňujú aj cvičení ruského letectva na Ďalekom východe. Počas vojny v Perzskom zálive lietali dve ruské A-50 v oblasti Čierneho mora a monitorovali aktivity vo vzdušnom priestore.
Začiatkom apríla 2000 si India prenajala od Ruska dve lietadlá A-50 a počas júla 2000 boli nasadené pozdĺž hraníc s Pakistanom, aby zistili, na akú vzdialenosť sú schopné identifikovať ciele.
Vojna v Čečensku
Od 21. decembra 1994 boli do bojovej zóny nasadené lietadlá A-50 a ruská armáda získala úplné radarové pokrytie nad územím Čečenska a nad priľahlými oblasťami. Poskytovali tak podporu stíhačkám MiG-31 a Su-27, ktoré nad Čečenskom hliadkovali a snažili sa zabrániť vytvoreniu vzdušného koridora na dodávku zbraní alebo posíl.
Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada
Koncom decembra 2015 začali lietadlá A-50 poskytovať podporu ruským stíhačkám pôsobiacim v Sýrii. Beriev A-50 bol prvýkrát spozorovaný nad severozápadnou Sýriou 27. decembra. Lietadlo letelo nad uvedeným územím vo výške po dobu štyroch hodín. Nie je známe, že by nejaké ruské lietadlá včasnej výstrahy a riadenia boli dislokované na niektorej zo základní v Sýrii. Pravdepodobnejšie je, že vzlietajú zo základne na ruskom území, akou je napríklad letisko v Mozdoku. Ako uviedol zdroj z ministerstva obrany Spojeného kráľovstva, ruské stroje A-50 sa nesnažili ožarovať radarom lietadlá RAF ani ďalších krajín západnej koalície, lietajúce v sýrskom vzdušnom priestore.
Varianty
A-50M – modernizácia pôvodnej A-50, ktorá zahŕňa vylepšenia rádiolokačného, komunikačného, navigačného systému, ako aj systému vlastnej ochrany.
A-50EI – modernizácia, ktorá bola určená pre Indické vzdušné sily. Táto verzia vznikla v spolupráci s Izraelom, ktorý dodal rádiolokátor Phalcon.
A-50U – modernizácia A-50 určená pre ruské letectvo, ktorá je vybavená lepším rádiolokátorom, novším počítačovým systémom, družicovou navigáciou a CRT obrazovky boli nahradené LCD displejmi. V porovnaní s A-50M je radar A-50U ľahší a schopný lepšie detegovať strely s plochou dráhou letu, helikoptéry a ostatné nízko letiace vzdušné ciele. Nový variant sa od predchádzajúcich strojov líši aj tým, že v lietadle pribudol odpočinkový priestor pre posádku, jedáleň a pohodlné WC.
Špecifikácie
right|300px|Orthographically projected diagram of the Beriev A-50.
Ulica Františka Feketeho
Ulica Františka Feketeho je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Vajnory. Bola rovnobežná s ulicou Pri starom letisku a Roľníckou, križovala ulicu Čierny chodník.
Vznikla 30. júna 2011 rozhodnutím Magistrátu hlavného mesta Bratislavy, keď sa oddelila od Tomanovej ulice, tvorili ju čísla Tomanova 1- 64, po križovatku s ulicou Pri mlyne
Jej obyvatelia však spísali petíciu proti tomuto oddeleniu, argumentovali, že ich časť ulice bola najstaršia v rámci Tomanovej. Magistrát akceptoval petíciu a 31. mája 2012 rozhodol o zrušení Ulice Františka Feketeho.
Mikolajice
Mikolajice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 264 obyvateľov, z toho 141 mužov a 123 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 38,7 roka, ženy 40,6 roka).
Tiszadorogma
Tiszadorogma je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőcsátskom okrese.
Má rozlohu 4664 ha a žije tu 428 obyvateľov (2007).
Le Jardin
Le Jardin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Megaraptor
Megaraptor bol veľký dravý dinosaurus, okolo 9 metrov dlhý zástupca Tetanurae s neistým bližším zaradením (pravdepodobne patril do Carnosauria). Žil pred približne 90 až 86 miliónmi rokov na území dnešnej Argentíny. Jediný druh je Megaraptor namunhaiquii.
La Chapelle-en-Vercors (kantón)
La Chapelle-en-Vercors je francúzsky kantón v obvode Die v departemente Drôme v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z 5 obcí.
Anticiganizmus
thumb|Národný výbor [[Teplice: "7 cigánov v triede" ako dôvod na zvýšenie platu učiteľky.]] Anticiganizmus je špecifická forma predsudkov a rasizmu zameraná voči Rómom, ktorá v duchu rasistických teórií prisudzuje všetkým príslušníkom rómskeho etnika určité špecifické, zväčša negatívne charakteristiky, ktoré označuje za dedičné, geneticky či kultúrne podmienené. Prejavuje sa dehumanizáciou, označovaním Rómov ako skupiny za parazitov, príživníkov, zlodejov atď. Opomínajúc sociálno-ekonomické a historické príčiny, ktoré viedli k stavu, v ktorom sa časť sociálne vylúčených, segregovaných rómskych komunít nachádza. Problémy, ktoré v takýchto lokalitách extrémnej chudoby vznikajú, paušalizuje a generalizuje na všetkých Rómov. .
Tiszakarád
Tiszakarád je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Cigándskom okrese.
Má rozlohu 4757 ha a žije tu 2439 obyvateľov (2007).
Motokára
right|thumb|Preteky minikár right|thumb|Interiérové motokáry
Pre motokárové pretekanie (karting) sú motokáry rozdelené do tried podľa náročnosti a objemu motora.
Pleucadeuc
Pleucadeuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Motokára
Motor
Pretekárske motory používané do dnešných čias boli výlučne dvojtaktné benzínové. Dnes sa zavádzajú aj motory štvortaktné napr: Honda 390 (až /h), z dôvodu ekologickejšej, ekonomicky výhodnejšej prevádzky a menšej náročnosti na pretekára. Dvojtaktné motory sú veľmi výkonné, napr. motor triedy ICC vodou chladený jednovalec objemu dosahuje maximálny výkon až 55 koní pri 15 000 otáčkach za minútu a dokáže 175 kilogramov ťažkú motokáru aj z jazdcom vystreliť z 0 na /h za 2,8 sekundy pri čom dosahuje na dlhých okruhoch rýchlosť až /h (neoficiálna testovaná max. rýchlosť na brnianskom okruhu /h).
Pleucadeuc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Motokára
Rám
Šasi motokáry tvorí rúrkový rám z chróm-molybdénovej ocele, ktorý je zároveň pružiacou jednotkou. Brzdy sú kotúčové, buď na obidvoch, alebo len na zadnej náprave. Na motokáre sú použité vzácne materiály, ako dural, horčík, titan, karbon, kevlar a pod. Charakteristika rámu sa upravuje podmienkam dráhy: typ okruhu, počasie napr. zmenou geometrie, používajú sa stabilizátory. Najznámejšie a najpoužívanejšie rámy sú TonyKart, Birel, CRG, PCR a ďalšie.
Pleucadeuc
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Motokára
Prevodovka
Motokára nemá diferenciál, zadnú nápravu tvorí pevná os. Krútiaci moment motora je prenášaný reťazou. Ozubené kolesá (rozety) či už motorová alebo rozeta na ose sa mení, tým sa mení pomer prevodu, čím sa prispôsobuje charakteristika motora danému okruhu. Spojka je buď suchá odstredivá, alebo pri ICC suchá viaclamelová vypínateľná s ovládaním na volante, používaná len pri pevnom štarte, alebo pri kolízii.
Pleucadeuc
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Motokára
Kartingové tímy
Homola Motorsport – Matej Homola (ROTTAX Max Junior)
Xiongguanlong
Xiongguanlong je vyhynutý rod malého dravého dinosaura, žijúceho v období spodnej kriedy (stupne apt a alb, asi pred 125 až 100 miliónmi rokov) na území dnešnej Číny. Typový a doteraz jediný známy druh tohto rodu je Xiongguanlong baimoensis, opísaný a pomenovaný v roku 2010.
Holotyp pozostáva z lebky, krčných a chrbtových stavcov, bedrovej kosti a pravej stehennej kosti. Dĺžka tohto dinosaura predstavovala asi 4 metre, výška okolo 2 metrov a hmotnosť bola odhadnutá na 270 kilogramov. Bol teda podstatne starší a tiež výrazne menší ako jeho slávny nasledovník z konca kriedového obdobia.
Konopa rumovisková
Konopa rumovisková (Cannabis ruderalis resp. Cannabis sativa subsp. ruderalis alebo Cannabis sativa subsp. spontanea resp. Canabis sativa subsp. sativa var. spontanea) je druh (resp. poddruh/odroda) rastliny z čeľade konopovité (Cannabaceae).
Rastie divoko. Sú to veľmi malé rastlinky, vysoké asi do 60 cm. Majú tenkú vláknitú stonku s riedkymi listami. Listy sú však veľké. Semená sú na povrchu mozaikovité. Tento druh sa vyznačuje veľmi skorým kvitnutím, nezávisle od okolitých podmienok. Druh je zaraďovaný medzi buriny, vyskytuje sa na rumoviskách, neobrábaných poliach a na lúkach. Obsah omamných látok je kolísavý, mierny, niekedy až minimálny ( max. THC <5% ). Vyskytuje sa hlavne v strednej a južnej Európe, južnom Rusku, na Urale, v Malej a Strednej Ázii.
Harry Potter a Kameň mudrcov (film)
Harry Potter a Kameň mudrcov je prvým fantasticko-dobrodružným filmom z populárnej série filmov o Harry Potterovi. Film je nakrútený podľa rovnomennej knihy J.K. Rowlingovej. Je režírovaný tvorcom filmov Sám doma 1,2 - Chrisom Columbusom. Hudbu k filmu tvoril John Williams, ktorý tiež pracoval na hudbe k filmu Sám doma.
Dej
Po prvýkrát sa zoznamujeme s rodinou Dursleyovcov, ktorí majú syna Dudleyho. Pán Dursley pracuje v spoločnosti Vrtamex, no keď jedného dňa odchádza do práce, pozoruje mačku s mapou na múriku, ľudí oblečených v čudných plášťoch, a začuje aj meno Harry Potter.
Vie, že Lily Potterová, sestra Petunie Dursleyovej, má syna Harryho Pottera. V noci pri návrate domov, opäť vidí čudnú mačku. Keď všetci na Privátnej ulici číslo 4 zaspia, objaví sa veľmi starý pán. Pre nás známejší ako čarodejník Albus Dumbledore, riaditeľ Rokfortskej strednej školy čarodejníckej. Ukáže sa, že mačka je v skutočnosti Rokfortská profesorka Minerva McGonagallová. Dumbledore jej porozpráva o Harrym Potterovi, o chlapcovi, ktorý porazil Lorda Voldemorta. No Dumbledore neverí, že Voldemort zomrel. Prichádza Rokfortský hájnik a správca Hagrid a prináša malého Harryho a spoločne ho všetci traja položia pred dom Dursleyovcv, kde pri jeho deke v ktorej bol zabalený zanechal Dumbledore list. Malý Harry si však ani neuvedomuje, že celý čarodejnícky svet, práve dvíha čaše a pripíja si na jeho meno. "Na chlapca, ktorý prežil." A tak Harry 11 rokov musí žiť so svojím strýkom Vernonom, tetou Petúniou a bratancom Dudleym, ktorý sa k nemu nesprávajú príliš prívetivo. Pred jeho 11-timi narodeninami mu začnú chodiť neznáme listy ktoré Harryho strýko spáli. V deň jeho 11. narodenín ho navštívi milý poloobor Hagrid a Harry sa dozvedá to,že je čarodejník. Nastupuje teda na Rokfortskú strednú školu čarodejnícku, kde vo svojom 1.ročníku zažije veľa dobrodružstiev. Najväčšie ho však čaká na konci školského roka, keď sa mu úspešne podarí zachrániť kameň mudrcov pred chamtivým Voldemortom a jeho sluhom, učiteľom obrany proti čiernej mágii Quiriusom Quirellom. Keď mal Harry jeden rok, Voldemort ho chcel z neznámych príčin zabiť. Bol pre neho hrozbou. Tak sa rozhodol, že ho zlikviduje, kým je ešte dieťa. Zabil jeho otca (Jamesa) a keď chcel zabiť malého Harryho, jeho matka (Lilly) mu vbehla do cesty aby ho zastavila a obetovala sa za svojho syna. Potom, čo Voldemort vyslovil smrtiace zaklínadlo (Avada kedavra) mieriac prútikom na Harryho, kliatba sa obrátila a zasiahla Voldemorta. To všetko pre lásku a obetu jeho matky. Harry ako jediný prežil smrtiacu kliatbu. Ešte nikomu sa ju nepodarilo prežiť. Stal sa z neho veľmi slávny čarodejník, známy ako "chlapec, ktorý prežil". Voldemort stratil moc a časť jeho schopností sa preniesla na Harryho. Po tomto incidente utiekol a nikto ho viac nevidel. 10 rokov sa Voldemort skrýval vytrhnutý z vlastného tela a čakal, kým nenadíde tá správna chvíľa. Až keď naňho natrafil učiteľ Obrany proti čiernej mágii Quirell, usadil sa do jeho tela a spoločne hľadali "Kameň mudrcov" - legendárnu látku s neuveriteľnou mocou, vďaka ktorej by Voldemort získal späť svoje telo a získal nesmrteľnosť.
Jyväskylä
Jyväskylä (IPA: /'jyʋæsˌkylæ/) je mesto v kraji Keski-Suomi (Stredné Fínsko), 140 km severovýchodne od Tampere a 270 km severne od Helsiniek, na severnom konci jazera Päijänne. S 128.016 obyvateľmi (rok 2009) je to deviate najväčšie mesto Fínska. Jeho rozloha je 136,9 km², z čoho je 31 km² voda. Vďaka velkému počtu škôl je mesto známe ako „Fínske Atény“. Veľa budov v Jyväskylä bolo navrhnutích Alvarom Aaltom. Mesto každoročne hostí „Rally tisíce jazier“.
V meste je 15% nezamestnanosť. Vďaka velkej univerzite, kde študujú hlavne ženy, je tu značná nerovnováha medzi pohlaviami. Počas posledných rokov mesto získalo nelichotivú povesť mesta zločinu a sociálnych problémov. Násilie je tu viditeľne častejšie, než je fínsky priemer.
Nie
Nie môže byť:
NIE môže byť:
Tiszakeszi
Tiszakeszi je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőcsátskom okrese.
Má rozlohu 4618 ha a žije tu 2618 obyvateľov (2007).
Hermagoras z Magnézie
Hermagoras (Hermagoras) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 137.