cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Protilátka
IgE
IgE sa vyskytuje v zdravých jedincoch len v malých koncentráciách a uplatňuje sa predovšetkým pri obranných reakciách proti mnohobunkovým parazitom na slizniciach. Je hlavnou príčinou alergických reakcií. Vysokoafinitné receptory pre IgE sa nachádzajú na povrchu mastocytov a bazofilov.
Protilátková diverzita
Na to, aby protilátky boli schopné rozpoznať ľubovoľného patogéna, je potrebný ich široký repertoár s rôznymi variabilnými časťami. Bolo preukázané, že ľudia produkujú okolo 10 miliónov rôznych protilátok – počet konkrétnych protilátok u jedinca je odlišný v závislosti od jeho génovej variability.
Usporiadanie génov imunoglobulínových reťazcov
Gény kódujúce reťazce imunoglobulínov sú zložené z veľkého počtu niekoľkých druhov úsekov (tzv. génových segmentov). Gény pre ľudské H-reťazce sú usporiadané v génovom komplexe na 14. chromozóme. Tento komplex obsahuje (od 5' konca) niekoľko stoviek sekvenčne podobných úsekov V (variabilita), ďalej skupinu asi 50 krátkych úsekov D (diverzita) a skupinu deviatich krátkych úsekov J (z angl. joining). Ďalej sú tandemovo usporiadané úseky C (constant) – gény kódujúce konštantnú časť H-reťazca. Na koncoch jednotlivých V, D a J úsekov sú sekvencie, ktoré sú rozoznávané enzýmami zodpovednými za splicing, po stranách úsekov C sú tzv. prešmykové (switch) sekvencie, ktoré sú rozoznávané enzýmami zodpovedými za tzv. izotypový prešmyk. Gény ľudských L-reťazcov sú usporiadané podobne, nemajú však úseky D a majú menší počet úsekov V a J.
Proces rekombinácie
Pri diferenciácii B-lymfocytov dochádza v ich progenitoroch (pro-B-lymfocyt) najprv ku vyštiepeniu časti génu medzi náhodne vybraným D a J segmentom (D-J preskupenie). Toto preskupenie môže prebiehať opakovane a prebieha paralelne na oboch chromozómoch. Ďalej nasleduje vyštiepenie náhodnej časti génu medzi V a D segmentom (V-D preskupenie). Ak je výsledok preskupenia na jednom chromozóme produktívny, čiže ak prepisom vzniknutá mediátorová RNA (mRNA) dáva vznik kompletnému peptidu, je proces preskupovania na druhom chromozóme zastavený. Tento proces sa nazýva alelická exklúzia. Primárny transkript tohto génu je alternatívnym splicingom upravený tak, že sú vyštiepené zvyšné úseky J a vzniká tažký reťazec (IgH) s konštantou časťou korešpondujúcou imunoglobulínu typu M alebo typu D. V tejto fáze sa bunka nazýva pre-B-lymfocyt. IgH asociuje s náhradnými L-reťazcami a vystavuje sa na povrchu bunky podobne ako BCR.
Gény pre L-reťazec kódujú dva jeho typy označujú ako reťazce κ a λ. Najprv prebieha V-J preskupenie na génoch pre κ reťazec oboch chromozómov, až kým produkt jedného z nich nie je schopný asociovať s už vytvoreným IgH. Ak je preskupenie na jednom chromozóme úspešné, na druhom chromozóme sa zastaví. Ak nie je úspešné na ani jednom, iniciuje sa preskupovanie na génoch pre λ reťazec. Ak nie je ani to úspešné, bunka hynie. Po úspešnom preskupovaní bunka produkuje povrvchový IgM a stáva sa tak nezrelým B-lymfocytom. V ďalšom štádiu sú produkované alternatívnym splicingom súčasne IgM a IgD a bunka sa stáva zrelým B-lymfocytom.
Variabilita imunoglobulínov je teda daná rôznymi kombináciami V, D a J úsekov. Tieto úseky navyše nie sú spájané presne definovaným spôsobom, čiže na rovnakých miestach. Okrem toho môžu byť odstrihnuté konce V, D a J segmentov predĺžené o náhodné tzv. N-sekvencie pôsobením enzýmu terminálna transferáza, čo ešte viac zvyšuje variabilitu imunoglobulínov.
Tieto protilátky sa vyznačujú pomerne nízkou afinitou k antigénu a sprostredkujú tzv. protilátkovú reakciu vyvolanú antigénmi nezávislými od T-lymfocytov.
Afinitná maturácia
Afinita protilátok voči antigénom môže byť niekoľkonásobne zvýšená za asistencie pomocných T-lymfocytov (Th lymfocytov) a folikulárnych dendritických buniek (FDC) v primárnych lymfoidných folikuloch. FDC a špecializovaná línia makrofágov vystavujú na svojich Fc receptoroch a komplementových receptoroch opsonizované antigény, ktoré rozoznávajú zrelé B-lymfocyty svojimi BCR receptormi, zatiaľ čo ich MHC glykoproteíny II s vystavenými peptidmi z pohltených patogénov môžu byť rozoznané TCR receptorom Th lymfocytov. Takto stimulované B-lymfocyty vstupujú do germinálnej reakcie, počas ktorej dochádza k ich deleniu a k opätovnému preskupovaniu V, D a J segmentov. Pod selekčným tlakom hynie väčšina B-lymfocytov a prežijú iba tie, ktorých imunoglobulíny majú zvýšenú afinitu. Výsledkom germinálnej reakcie je tzv. afinitná maturácia vznikajúcich protilátok, keďže ich afinita ku antigénom je o 4 – 6 rádov vyššia. B-lymfocyty, ktoré prešli afinitnou maturáciou, sa nazývajú plazmatické bunky .Zlepšenie rozoznávania nepriateľských látok T-lymfocytami je názorným príkladom mikroevolúcie. Po prvom úspešnom zachytení cudzej látky sa kontaktné segmenty na jeho ľahkých a aj ťažkých reťazcoch zmutujú a to niekoľkonásobne a následne sa vyskúša“ ich schopnosť detegovať cudziu látku. Používajú sa potom tie, ktoré boli najúčinnejšie. Takýmto spôsobom sa výrazne zlepší ich rozpoznávaia schopnosť na akonkrétneho „nepriateľa“. Táto „smerovaná mikroevolúcia“ prináša úsporu miesta v DNA bunky a zároveň vylepší obranu organizmu. Tento jav sa nazýva aj somatická hypermutácia. Pre organizmy prináša zlepšenie rozpoznávacej schopnosti protilátok na príslušný antigén. Prebieha naprogramovaný proces mutácií hypervariabilných oblastí genetickej základne antigénu. Netýka sa však buniek pohlavných – na potomstvo nie je prenášané. Po rozpoznaní antigénu sa B-lymfocyt začne masívne množiť. Pritom sa gény, čo vytvárajú receptory zmenia – mutujú stotisíc až miliónkrát častejšie než bežne! Najviac sa zamieňajú nukleotidy iným typom – tým sa menia gény, iné spôsoby – vloženie alebo mazanie nukleotidov sa robí len vzácne. Zo vzniknutých ntigénov sa potom selekčným mechanizmom vyberajú tie, ktoré najlepšie rozpoznávajú antigén. Toto rozpoznávanie sa už mierne líši pre antigény, lebo aj receptory sú málo odlišné. Postupným mutovaním a selekciou najlepších receptorov antigénov sa ich rozpoznávacia schopnosť už potom zlepší až rádovo! Táto najúčinnejšia B-bunka potom zostane a sa masívne a rýchlo rozmnoží, aby jej protilátky sa využili pri obrane voči antigénu. Zároveň sa „uloží do pamäte“, aby pre budúcu infekciu bola už pripravená. Pri somatickej hypermutácii zároveň protilátky sú upravené, aby neútočili na bunky vlastného tela, aby neprišlo zároveň na vznik autoimunitného ochorenia-zápalu, ale nevieme momentálne princíp tejto úpravy.
Brennerská železnica
náhľad|Trasa Brennerskej železnice Brennerská železnica (, ) je železničná trať, vedúca z Innsbrucku do Verony cez Brennerský priesmyk. Trať spája rakúske a talianske železnice a má dĺžku 276,616 km.
Protilátka
Konštitutívne protilátky
Niektoré protilátky sú niektorými B-lymfocytmi produkované spontánne a konštitutívne. Tieto protilátky tvoria s antigénmi imunokomplexy a zohrávajú rolu v primárnej fáze protilátkovej reakcie (pozri nižšie).
Brennerská železnica
História
Záujmy Rakúska-Uhorska v tejto oblasti viedli v polovici 19. storočia k vybudovaniu železničnej trate, ktorá mala prepojiť Rakúsko s Benátskom. Rýchle dopravné spojenie malo veľký strategický význam, tak vojenský, ako aj hospodársky. Výstavba pod vedením inžiniera Karla von Etzela začala z talianskej strany od Verony a po Bolzano bola dokončená už v roku 1859. Vojna za nezávislosť Talianska spomalila výstavbu trate, no spojenie bolo dokončené 24. augusta 1867.
Protilátka
Reakcia vyvolaná antigénmi závislými na T-lymfocytoch
B-lymfocyt môže po rozoznaní antigénu daný patogén pohltiť a jeho peptidické štepy vystaviť na MHC gp II. Tie môžu byť rozoznané receptormi Th-lymfocytov (TCR), ktoré boli stimulované MHC gp II antigén prezentujúcich buniek, ktoré predtým pohltili rovnakého patogéna. Ide teda o špecifickú aktiváciu B-lymfocytov, pre ktorú je potrebná súhra antigén prezentujúcich buniek, Th-lymfocytov a B-lymfocytov. V prípade, že bol B-lymfocyt stimulovaný patogénom ako cez BCR, tak aj cez iný receptor (napr. TLR), je možná jeho aktivácia v rámci tzv. minimálneho modelu, v ktorom antigén prezentujúce bunky nie sú potrebné. Reakcia vyvolaná antigénmi závislými na T-lymfocytoch prebieha vo dvoch fázach.
Brennerská železnica
História
Posunom hranice v roku 1861 prešla časť trate pod správu Talianska, po I. svetovej vojne sa hranica medzi Rakúskom a Talianskom presunula až do Brennerského priesmyku. Tým došlo k rozdeleniu trate medzi obe krajiny. Elektrifikácia trate bola realizovaná v rokoch 1929 až 1934.
Protilátka
Primárna fáza protilátkovej reakcie
V tejto fáze vytvárajú prirodzené protilátky imunokomplexy, ktoré sú spolu s opsonizovanými antigénmi transportované lymfou (v prípade sleziny krvou) do sekundárnych lymfatických orgánov. Tieto antigény a imunokomplexy sú zachytávané špecializovanou populáciou makrofágov a folikulárnych dendritických buniek (FDC), na ktorých povrchu sú uchovávané v natívnom stave. Rovnaké antigény sú zároveň do sekundárnych lymfatických orgánov prenesené dendritickými bunkami, ktoré ich rozštiepené na peptidy prezentujú na svojich MHC gp II T-lymfocytom. Tak dochádza v tzv. T-bunkovej zóne ku stimulácii Th-lymfocytov. Rozpoznanie antigénu na povrchu FDC B-lymfocytmi spôsobí putovanie B-lymfocytov ku Th-lymfocytom, kde dochádza k proliferácii B-lymfocytov, a ich diferenciáciu na plasmatické bunky. Časť B-lymfocytov sa premieňa na tzv. pamäťové bunky a ďalšia časť vstupuje do sekundárnej fázy protilátkovej reakcie.
Brennerská železnica
História
Po roku 1994 dokončili práce na novom 12,75 km dlhom Brennerskom tuneli, ktorý je súčasťou nového úseku, odkláňajúceho nákladnú dopravu mimo Innsbrucku. Nové úseky, zrýchľujúce dopravu boli vybudované aj v Taliansku a pribudli tak napríklad tunely Sciliar (13 159 metrov, r. 1994), Pflersch (7 267 m, r. 1999) a Cardno (3 939 m, r. 1998).
Protilátka
Sekundárna fáza protilátkovej reakcie
V tejto fáze B-lymfocyty nie sú diferencované na plazmatické bunky, ale vracajú sa naspäť do lymfoidného folikulu, kde prebieha germinálna reakcia. B-lymfocyty sú na jej konci diferencované na plazmatické bunky s rádovo vyššou afinitou voči antigénu.
Monoklonálne protilátky
Protilátková odpoveď aj proti jednoduchým antigénom je skoro vždy polyklonálna, čiže výsledkom je množstvo individuálne odlišných molekúl imunoglobulínov. Monoklonálne protilátky sú produktom jedného klonu plazmatických buniek, sú špecifické pre totožný epitop a sú rovnakého izotypu. Môžu prevládať v prípade nádoru plazmatických buniek (tzv. plazmocytom).
Monoklonálne protilátky vo výskume
Monoklonálne protilátky sú hojne využívané predovšetkým v oblasti biochémie a molekulárnej biológie. Sú na nich založené techniky izolácie proteínov (afinitná chromatografia, imunoprecipitácia) a ich detekcie (western blot, enzýmová imunosorbentová analýza, imunofluorescenčné metódy). Reakcia protilátky a antigénu je základ praktick všetkých sérologických metód v ľudskej aj veterinárnej medicíne. Metódy sa líšia najme vizualizáciou antigénu viažúceho protilátky. Toto nám prináša spôsob na určenie veľa infekčných aj autoimunitných postihnutí či onemocnení.
Princípy zvýraznenia väzby vytváranej obrannými látkami z B-lymfocytov:
Monoklonálne protilátky v medicíne
Monoklonálne protilátky sa môžu používať ako liek proti jedom (typicky uštipnutie hada). Najnovším využitím sú rekombinantné proteíny, ktoré zvyšujú afinitu imunitných buniek k ich cieľovým bunkám a zvyšujú tak ich efektivitu, napr. s cieľom liečiť rakovinu.
Počiatky imunity
Samotný imunitný systém je podstatnou časťou organizmu. To ako vznikol nám môže umožniť lepšie ho pochopiť alebo aj zlepšiť. Táto otázka, stále, však zostáva v rovine skúmania aj sporov. Hoci boli navrhnuté viaceré scenáre jeho evolučného vývoja, neboli zatiaľ všeobecne prijaté, sú príliš povrchné. Vážnym impulzov pre súčasný výskum najmä v posledných rokoch, to boli zástancovia hnutia inteligentného dizajnu, ktorý ho označujú za prípad mechanizmu tzv. nezjednodušiteľnej zložitosti a preto tvrdia, že nie je možné, aby bol vytvorený nikým neriadenými, čisto materialistickými evolučnými procesmi. Má niekoľko častí, ktoré navzájom závisia a vytvárajú jeho obrannú funkciu, ale samostatne! takúto funkciu nemajú – receptory, väzba von na B-bunku, B-bunka, naprogramovaný proces hypermutácií a selektovania – riadená mikroevolúcia, pamätanie použitých protilátok. Navyše sú vzájomne zosúladené, aby spolupracovali. Vysvetlenia prevzaté na zverejnenie v literatúre, registroch sú nepresné a povrchné. Zvyčajne len popisujú kľúčové časti a hoci správne zdôrazňujú ich vzájomnú prepojenosť, nevysvetľujú jej vznik – len opisujú potrebnosť jej „objavenia sa“ v správnom čase a na správnom mieste pre fungovanie celého systému imunity. Experimenty, ktoré by nám prezentovali vývoj imunity alebo overovanie navrhnutých scenárov sú prakticky iba maličké krôčky (časti) procesov, ale nie realistické a vystavené plne náročnosti vzniku v reálnych podmienkach prírody. Otázka zostáva stále otvorená a snaha o vylepšenie našej imunity, môže nám umožniť pochopiť aj jej počiatky.
Sojuz TM-10
Sojuz TM-10 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-10 vyštartoval 1. augusta 1990 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 10. expedíciu k Miru.
Mozé-sur-Louet
Mozé-sur-Louet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kurva
Kurva môže byť:
Expedícia 11
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Priebeh misie
Expedícia 11 štartovala spolu s talianskym astronautom ESA Robertom Vittorim v Sojuze TMA-6 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane 15. apríla 2005 o 00:46 UTC. Na vesmírnej stanici pristáli 17. apríla o 2:20 UTC. Novú posádku privítali členovia Expedície 10: americký veliteľ Leroy Chiao a ruský palubný inžinier Saližan Šaripov. Počas týždňa nová posádka prevzala stanicu a 24. apríla sa Chiao, Šaripov a Vittori v Sojuze TMA-5 vrátili na Zem.
Bežnú rutinu života na stanici prerušil prílet dodávateľskej lode Progress M-53 dňa 19. júna.
Býk
Býk môže byť:
Expedícia 11
EVA 1
Dňa 18. augusta Krikaľov s Phillips vystúpili do kozmického priestoru, venovali sa obsluhe experimentov na povrchu stanice. Vychádzka trvala 4 hodín 58 minút.
Od 10. septembra 2005 kozmonauti vykladali ďalšiu zásobovaciu loď Progress M-54.
Ukončenie misie
3. októbra 2005 prileteli v Sojuze TMA-7 William McArthur a Valerij Tokarev (Expedícia 12) s americkým vesmírnym turistom Gregorym Olsenom. Krikaľov s Phillips odovzdali stanicu novej posádke a s Olsenom sa 11. októbra vrátili v Sojuze TMA-6 na Zem.
Sulejówek
Sulejówek je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat miński v rovnomennej gmine.
Žije tu 18 656 obyvateľov (30.6.2007).
Presídlenie Maďarov do Čiech
Presídlenie Maďarov do Čiech bolo súčasťou povojnových perzekúcií maďarskej menšiny. Česko-slovenskí predstavitelia, vzhľadom na predchádzajúcu ofenzívnu iredentistickú politiku Maďarska, vnímali prítomnosť maďarskej menšiny ako trvalú hrozbu pre mier a stabilitu štátu. Po neúspešných pokusoch dosiahnuť jej jednostranné vysídlenie podľa vzoru Nemcov sa ťažiskom riešenia maďarskej otázky stali výmena obyvateľstva s Maďarskom, reslovakizácia a nútené presídľovanie v rámci štátu. Tieto opatrenia mali znížiť koncentrácie maďarskej menšiny na južnom Slovensku, rozptýliť ju po republike a pripraviť tak podmienky pre jej asimiláciu. Veľmi dôležitým motívom pre presídľovanie bol aj nedostatok pracovnej sily po vysídlení Nemcov. Maďari však neboli presídľovaní výhradne do českého pohraničia, ale aj do centrálnych okresov.
Prvá vlna presídľovania prebehla od septembra do decembra 1945, keď bolo do Česka deportovaných 9 247 Maďarov. Akcia bola pomerne rýchlo zastavená, nakoľko sa Česko-Slovensko v tomto čase sústredilo uzavretie dohody o výmene obyvateľstva. Od júla do augusta 1946 Česko-Slovensko organizovalo nábor pracovných síl do Česka na dobrovoľnom základe pod heslom Pomoc Slovenska českým krajinám pri poľnohospodárskych prácach, na ktorom sa maďarská menšina zúčastnila v minimálnej miere. Po neúspechu akcie medzi maďarským obyvateľstvom a v súvislosti s mierovou konferenciou v Paríži, ktorá odmietla revizionistické nároky Maďarska ako aj jednostranný transfer maďarského obyvateľstva, sa česko-slovenské orgány rozhodli využiť nútený odsun.
Hrozno
Strapec hrozna viniča hroznorodého
Strapec môže mať veľkosť od 100 do 300 mm, jeho tvar býva rozličný (napr. valcovitý, rozkonárený, kužeľovitý a pod.). Hrozno sa buď priamo konzumuje (stolové hrozno) alebo sa z neho vyrába víno.
Bobuľa
Bobuľa môže byť guľatá, vajcovitá, oválna, pretiahnutá, strukovitá alebo kónická a jej veľkosť je od 10 do 25 mm.
Bobuľa sa skladá zo šupky, dužiny a semien. Šupka obsahuje farebné látky a aromatické látky. Biele odrody viniča majú zelenú, žltú, sivú a červenú šupku, modré odrody majú modrú, fialovú a čiernu šupku. V čase dozrievania je povrch šupky pokrytý tenkým voskovým povlakom. Šťava bobule je bez farby, len niektoré modré odrody majú farebnú dužinu. Obsahuje 15-25 hm. % skvasiteľných cukrov a 4-14 promile organických kyselín. Počet semien v bobuli je zvyčajne 2 kusy, ale existujú aj bez semenné odrody (používané na výrobu hrozienok).
Látkové zloženie
Hrozno obsahuje 75-80 hm. % vody, 0,3-0,5 hm. % sacharidov, 0,3-1,2 hm. % kyselín, 1-3 hm. % trieslovín, okolo 1 hm. % dusíka a 6 - 10 hm. % popola.
Vodnár
Vodnár môže byť
Medza elasticity
Medza elasticity sa nachádza medzi medzou proporcionality a medzou deformácie, čiže v praxi to znamená že deformované teleso sa po ukončení napätia vracia do pôvodného tvaru.
Authe
Authe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 91 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Iliašovce
Iliašovce sú obec na Slovensku v okrese Spišská Nová Ves, v Košickom kraji.
Polohopis
Obec sa nachádza v severozápadnej časti Hornádskej kotliny v doline Iliašovského potoka.
Susedné obce
Arnutovce, Dlhé Stráže, Dravce, Harichovce, Kurimany, Smižany, Spišská Nová Ves, Spišský Štvrtok
Erb
V striebornom poli čierny kráčajúci medveď.
Názov
Vývin názvu obce
Nemecký názov: Spernsdorf, Selgersdorf
Maďarský názov: Illésfalu
Latinský názov: Villa Ursi, Villa Sperarum
Kozorožec (znamenie)
50px|left thumb|Umelecké stvárnenie Kozorožca
Podľa astrológie desiate znamenie zverokruhu, dom Saturna, z kovov sa mu priraďuje olovo, z minerálov ónyx a z farieb čierna. Slnko ním prechádza od 22. decembra do 20. januára; vďaka zimnému slnovratu a predĺženiu dňa nadobúda Kozorožec pozitívny aspekt.
William Golding
William Gerald Golding (* 19. september 1911, Newquay, Spojené kráľovstvo† 19. jún 1993, Perranarworthal) bol anglický spisovateľ a básnik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1983.
Životopis
Golding pochádza z mestečka Newquay, neďaleko Cornwallu, z rodiny stredoškolského učiteľa. Vo svojom detstve bol z veľkej miery ovplyvnený otcom, ktorý bol presvedčený, že náboženstvo je prežitok a zastával radikálne politické názory. Golding začal písať už vo svojich siedmich rokoch. S rodinou sa presťahovali do Marlborough, kde navštevoval gymnázium. Neskôr študoval prírodné vedy na Oxfordskej univerzite. Štúdium nedokončil a prestúpil na anglistiku. Počas štúdia vydal svoju prvú básnickú zbierku. Potom sa však niekoľko rokov venoval herectvu. Profesorom v Salisbury sa stal ešte pred druhou svetovou vojnou. Počas druhej svetovej vojny slúžil v kráľovskom loďstve. Zúčastnil sa vylodenia v Normandii a na konci vojny sa vrátil k písaniu a vyučovaniu. V roku 1939 sa oženil s Ann Brookfieldovou, analytickou chemičkou. V roku 1961 mu jeho úspešné knihy dovolili opustiť učiteľský post a stráviť rok písaním na Hollins College vo Virgínii. Neskôr sa stal spisovateľom z povolania. V roku 1988 mu kráľovná Alžbeta II. udelila čestný rytiersky rad. Golding zomrel vo svojom domove v Perranarworthal 19. júna 1993 a bol pochovaný na cintoríne v Bowerchalke v Anglicku.
Tvorba
Goldingova alegorická beletria často používa narážky na klasickú literatúru, mytológiu a na kresťanskú symboliku. Golding sa principiálne vyrovnáva so zlom, čím vzniká druh temného optimizmu. Jeho prvý román Boh múch, ktorý bol roku 1954 sfilmovaný, predstavuje jednu z opakujúcich sa tém v jeho románoch. Tou je práve konflikt medzi ľudským barbarstvom a civilizujúcim vplyvom rozumu.
Cutomu Seki
Cutomu Seki (* 3. november 1930, Kóči, Japonsko) je japonský astronóm. Je vedúcim observatória v Geisei a členom Oriental Astronomical Association.
Objavil aj 224 asteroidov, z ktorých veľa pomenoval po miestach a zaujímavostiach v prefektúre Kóči, ako 2396 Kochi, 2571 Geisei alebo 2582 Harimaya-Bashi. Je po ňom pomenovaný asteroid 3426 Seki.
Kamenica (okres Sabinov)
Kamenica je obec na Slovensku v okrese Sabinov. Obec je súčasťou Prešovského samosprávneho kraja. Nachádza sa na východnom Slovensku, 35 km severozápadne od krajského mesta Prešov a 16 km severozápadne od okresného mesta Sabinov, na ceste I. triedy Prešov – Stará Ľubovňa – Poľsko.
Podľa údajov zo štatistického úradu k 31. decembru 2011 rozloha obce sa rozprestiera na ploche 2 131 ha.
Vodné toky
Na území vznikajú toky Lipianského potoka, Kalinovského potoka a Lúčanky, ktoré sa spájajú a tvoria ľavostranné rameno rieky Torysy.
Daskylos (syn Tantala)
Daskylos (Daskylos) je v gréckej mytológii syn lýdskeho kráľa Tantala. Daskylos bol vládca Mariandynie v Bithýnii. So svojou manželkou Anthemoisiou mali synov, Lyka, Priola a Otrea Keď hrdina Hérakles odišiel do krajiny Amazoniek, aby odkiaľ priniesol pás ich kráľovnej Hippolity, navštívil cestou aj ich syna Lyka, vládcu Mýsie. Hérakla potom sprevádzal ich syn Priolas. Ako poďakovanie za pomoc im Hérakles neskôr pomohol podmaniť si okolité národy.
Mauzun
Mauzun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Odysseas Elytis
Odysseas Elytis (ℓ; * 2. november 1911 Iraklio – † 18. marec 1996 Atény) bol grécky básnik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1979. Odysseas Elytis je jeho literárny pseudonym, rodné meno je Odysseas Alepoudellis (grécky: Οδυσσέας Αλεπουδέλλης). Je považovaný za hlavného predstaviteľa romantického modernizmu v Grécku a vo svetovej literatúre.
Mauzun
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Odysseas Elytis
Život
V roku 1935 Elytis uverejnil svoju prvú báseň v časopise ''Nová kultúra" (Νέα Γράμματα) na popud priateľov, napríklad Georgea Seferisa. Jeho vstup do literatúry so svojím zemitým a originálnym štýlom pomohol nastoliť novú éru v gréckej poézii a jej následnú reformu po druhej svetovej vojne.
Od 1969 do 1972, keď vládla grécka vojenská junta (medzi 1967-1974), Elytis odišiel do exilu do Paríža. Tu mal romantický vzťah s muzikologičkou a lyričkou Marianninou Kriezi, ktorá produkovala legendárne detské rozhlasové vysielanie "Tu krajina Liliputánov". Elytis bol intenzívne súkromný a osamelý v nasledovaní svojich ideálov o pravde v poézii.
Vojna
V roku 1937 konal svoju povinnú vojenskú službu. Ako armádny kadet vstúpil do Národnej vojenskej školy na Korfu. Asistoval kráľovnej Frederike na gréckej pôde, keď prišla z Nemecka, aby sa vydala za dedičného princa Pavla. Počas vojny bol podporučíkom prideleným k hlavnému sídlu prvého armádneho zboru, potom prevelený do 24. regimentu do prvej línie frontu. Elytis po svojom vstupe do literárneho sveta sporadicky uverejňoval poéziu a eseje. Stal sa aj členom AICA - Hellas, čo je Medzinárodná asociácia kritikov umenia.
Ocenenia a funkcie
Dvakrát bol programovým riaditeľom Nadácie pre grécke národné rádio (1945-46 a 1953-54), členom Administratívnej rady gréckeho národného divadla, predsedom Administratívnej rady gréckeho rádia a televízie takisto ako členom Poradného výboru národnej organizácie gréckej turistiky na Aténskom festivale. V roku 1960 bol vyznamenaný Prvou štátnou cenou za poéziu, v roku 1955 Rádom Fénixa a v roku 1975 sa stal doktorom honoris causa na fakulte filozofie Univerzity v Tessaloniky a prijal čestné občianstvo mesta Mytilény.
Cestovanie
V rokoch 1948–1952 a 1969–1972 žil v Paríži. Chodil na prednášky z filológie a literatúry na Sorbonnu a bol prijatý medzi pionierov svetovej avantgardy: Pierre Reverdy, Breton, Tzara, Ungaretti, Matisse, Picasso, Françoise Gilotová, Marc Chagall, Giacometti a stal sa najrešpektovanejším priateľom Tériada. Teriade vydával v Paríži v tom čase renomovaných umelcov a filozofov (Kostas Axelos, Jean-Paul Sartre, Francoise Gilot, René Daumal).
Elytis a Teriade si vytvorili silné priateľstvo, ktoré sa upevnilo v roku 1939 vydaním Elytisovej prvej knižky s názvom "Orientations". Obidvaja Elytis aj Teriade sa stretli na ostrove Lesbos, kde sa spriatelili s gréckym maliarom Theophilosom. Po návrate do Paríža začal cestu po Európe do Švajčiarska, Británie, Talianska a Španielska. V roku 1948 bol reprezentantom Grécka na Medzinárodnom mítingu v Ženeve v 1949 pri príležitosti  zakladajúce kongresu "International Art Critics Union in Paris" a v 1962 na Incontro Romano della Cultura in Rome.
V 1961 dostal pozvanie ministerstva zahraničia USA a precestoval celé USA a na iné pozvanie zase precestoval Sovietsky zväz v roku 1963 a v roku 1965 Bulharsko.
Koniec života
Odysseas Elytis si práve robil plány na zámorskú cestu, keď zomrel v Aténach 18. marca 1996 vo veku 84 rokov. Žil u svojej netere Myrsene a staršieho brata Evangelosa, ktorí obdržali písomnú kondolenciu od primátora Atén a bol pochovaný na Prvom národnom cintoríne.
Dielo
Paralelný spôsob týkajúci sa techniky rezultuje v zavádzaní vnútornej architektúry, ktorá je badateľná v mnohých poémach, väčšinou vo fenomenálnej práci Το Άξιον Εστί. Táto práca má zdroj v hudbe Mikisa Teodorakisa ako oratórium, je to uctievaná hymna, ktorá je spievaná všetkými Grékmi v obdobiach nespravodlivosti, odporu a aj pre jej krásu a muzikalitu. Elytisove teoretické a filozofické myšlienky boli vyjadrené v sérii esejí pod názvom Ανοιχτά Χαρτιά (Otvorené karty). Tvoriac poéziu začal prekladať tiež poéziu a drámu takisto ako aj sériu kolážových obrázkov. Preklady jeho poézie boli publikované ako samostatné knihy, v antológiách alebo periodikách v jedenástich jazykoch.
Szydłowiec
Žije tu 11 966 obyvateľov (30.6.2007).
Hruď
Hruď alebo prsia je predná časť hrudníka. Podľa Platóna je hruď sídlom srdnatej duše.
Hmyz
Hruď (pri hmyze) označuje strednú časť tela hmyzu, ktorá nasleduje za hlavou. Zo zadnej časti hrude sa k telu hmyzu pripojuje bruško (zadoček). Hruď je mohutná časť tela hmyzu. Na svojom povrchu je pokrytá chitínom, z ktorého pozostáva celé telo u väčšiny druhov hmyzu. Okrem životne dôležitých orgánov ako nervové pletene, ganglia a orgány cievneho systému, kde cirkuluje hemolymfa je hruď vyplnená hlavne mohutným svalstvom. V oblasti hrudi sa u hmyzu nachádzajú krídla, ktorých sú dva páry. Prvý pár býva u niektorých radov hmyzu modifikovaný do podoby kroviek, napr. u chrobákov - Coleoptera.
Idiografické
Idiografické (gr. idios = osobitý, tetos =ustanovený, grapho = píšem) je týkajúce sa individualizačnej metódy, ktorú používajú vedy skúmajúce spoločenské javy, zisťuje jednotlivé. Opakom je nomotetické. Termín idiografické zaviedla bádenská škola novokantovstva.
Sojuz TM-11
Sojuz TM-11 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-11 vyštartoval 2. decembra 1990 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Na palube kozmickej lode bol aj Japonec Tojohiro Akijama, televízny reportér. Išlo o 11. expedíciu k Miru.
Cesta III. triedy 3650 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 3650' (III/3650, staré číslo III/050208'') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je.
Priebeh
Cesta začína v obci Dargov križovatkou s cestou I. triedy 19 (európska cesta 50). Úsek v intraviláne obce má názov Jarná ulica. Ďalej cesta pokračuje cez obec Bačkov, kde tvorí Hlavnú ulicu. Následne sa na rozhraní katastrálnych území Bačkova a mesta Sečovce, medzi polohami Višňovinky (severozápad), Pod Petrovým jarkom (severovýchod), Studnice (juhozápad) a Povrazy (juhovýchod), križuje s cestou III. triedy 050210. Cesta pokračuje východným smerom do Albínova, mestskej časti Sečoviec, kde sa po križovatke s III/050215 stáča prudko na sever a mieri do obce Višňov. V intraviláne Višňova nesie názov Hlavná ulica. Komunikácia tu končí križovatkou s III/050247.
História
Cesta vedúca touto trasou je zakreslená už na mape 3. vojenského mapovania (18751884). Podľa miestneho vlastivedného spravodaja (1978) prebehla v rámci 2. päťročnice (19561960) „výstavba prípojovej cesty AlbínovBačkov“.
Autobusová doprava
Na trase sa nachádza niekoľko autobusových zastávok – v obci Bačkov (nákupné stredisku a č. d. 80), na križovatke s III/050210, v mestskej časti Albinov a v obci Višňov (nákupné stredisko). Pravidelné autobusové spojenie zabezpečuje ARRIVA Michalovce, a.s.
Nehodovosť
Úsek prechádzajúci Albínovom je známy zvýšenou frekvenciou dopravných nehôd pre šmykľavý povrch vozovky za mokra a prudkú neprehľadnú zákrutu. Odporúčaná rýchlosť na tejto časti cesty je 40 km/h.
Pozoruhodnosti
V obci Dargov sa v blízkosti cestnej komunikácie nachádza vstup do vojenského bunkra. Pri vjazde do Bačkova sa nachádza starý židovský cintorín. Významnou sakrálnou pamiatkou je aj kamenný kríž z roku 1888 pri križovatke s III/050210, v extraviláne Albinova.
V roku 1981 v polohách Žarjova a Višňovčik, východne od obce Bačkov, medzi touto cestou a cestou III/050210, boli objavené stopy rozsiahlejšieho sídliska slovanského pôvodu, podľa črepového materiálu datovaného do 8.9. storočia.
Mûrs-Erigné
Mûrs-Erigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Expedícia 12
Expedícia 12 bola dvanásta posádka dlhodobo obývajúca Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Kapitán William McArthur (USA) a palubný inžinier Valerij Tokarev (Rusko) štartovali z kozmodrómu Bajkonur 1. októbra 2005 na palube Sojuzu TMA-7, so stanicou ISS sa spojili 3. októbra 2005. Na stanici prijali zásobovacia loď Progress a uskutočnili dva výstupy do kozmického priestoru. Po polročnom pobyte odovzdali stanicu Expedícii 13 a pristáli na Zemi.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Priebeh misie
Expedícia 12 štartovala spolu s vesmírnym turistom Gregorym Olsenom v Sojuze TMA-7 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane 1. októbra 2005 o 03:55 UTC. Na vesmírnej stanici pristáli 3. októbra o 7:27 UTC. Novú posádku privítali členovia Expedície 11: ruský veliteľ Sergej Krikaľov a americký palubný inžinier John Phillips. Počas týždňa nová posádka prevzala stanicu a 11. októbra sa Krikaľov, Phillips a Olsen v Sojuze TMA-6 vrátili na Zem.
EVA 1
Prvý z dvoch výstupov do kozmického priestoru expedície prebehol 7. novembra, kozmonauti sa venovali výmenám niektorých dielov na povrchu stanice. Vychádzka trvala 5 hodín 22 minút.
Koncom roka 2005 kozmonauti vykladali zásobovacia loď Progress M-55, ktorá zakotvila u stanice 23. decembra.
EVA 2
Druhá vesmírna vychádzka McArthura a Tokareva začala 3. februára 2006 o 22:44 UTC. Kozmonauti počas 5 hodín a 43 minút vypustili starý skafander s rádiom, obslúžili vonkajšie experimenty a prezreli vybrané časti povrchu stanice.
Ukončenie misie
30. marca 2006 pricestovali v Sojuze TMA-8 Pavel Vinogradov a Jeffrey Williams (Expedícia 13) s brazílskym kozmonautom Marcosom Pontesom. Dvojica McArthur, Tokarev odovzdala stanicu novej posádke a s Pontesom sa vrátili v Sojuze TMA-7 na Zem.
Jarovnice
Jarovnice sú obec na Slovensku v okrese Sabinov.
Vodné toky
Obcou Jarovnice preteká potok Malá Svinka.
Dejiny
Jarovnice, jedna z mnohých typických obcí Šariša na východnom Slovensku v okrese Sabinov, sa rozprestierajú v Šarišskej vrchovine v údolí potoka Malej Svinky. Osídlené boli v neolite a v ich histórii sa spomínajú slovanské hrobové nálezy. V 13. storočí patrili Bankovi. Prvá písomná zmienka o Jarovniciach pochádza z roku 1260, keď boli v majetku Merša, Jána zo Svinie. Začiatkom 14. storočia to boli dve osady, Vyšné a Nižné Jarovnice, ktoré v 15. storočí splynuli a patrili Berzeviczyovcom, v 17. storočí Szinyeiovcom, v 18. storočí Péchyovcom a v 19. storočí opäť potomkom rodu Szinyeiovcov. V tom čase bolo v obci 83 domov a 616 obyvateľov. Boli to roľníci, ovocinári a vyrábali drevené náradie.
20. júla 1998 zasiahla obec povodňová vlna na rieke Malá Svinka, vysoká až 4 metre, ktorá postihla najmä miestnu rómsku osadu. Povodeň si vyžiadala 50 životov.
Rímskokatolícky kostol
Najvýznamnejšou stavbou bol v Jarovniciach odnepamäti rímskokatolícky kostol, renesančne prestavaný roku 1524 a značne rozšírený v roku 1768. Je zasvätený Svätému Antonovi Pustovníkovi, ktorého si obyvatelia obce oddávna s úctou pripomínajú každoročne 17. januára. Nádvorie kostola obklopovali mohutné, niekoľko storočné lipy a o niečo mladšie gaštany. Súčasníci sa z minulosti pamätajú na niekdajšie tri veľmi staré lipy nezvyčajných rozmerov, ktorých vek sa odhadoval na 400 – 600 rokov.
Od roku 1871 bol na hlavnom oltári umiestnený oltárny obraz Svätého Antona Pustovníka, ktorý namaľoval Pavol Szinyei Merse. Szinyeiovci, ktorí boli patrónmi farského kostola i kostolov v okolitých dedinách, dali v Jarovniciach postaviť aj pôvodne neskororenesančný, v 70. rokoch 18. storočia barokovo prestavaný poschodový kaštieľ. V tých časoch bol obklopený nádhernými parkmi so stovkami domácich a cudzokrajných stromov-velikánov. Podľa prameňov, ktoré sa zachovali v kronikách Szinýeiho rodu, základy kaštieľa položil Bank bán, ktorý tam mal poľovnícky dom. Prízemná časť s mohutnými klenbami a meter hrubými múrmi je veľmi stará. Pravdepodobne poschodovú nadstavbu kaštieľa dali postaviť Szinyeiho predkovia Szinyei Merse Ladislav (1753 – 1811) s manželkou Annou Máriássý (1760 – 1826). Jednoduchosť stavby zvýrazňuje dvojitá Mansartova strecha. V budove kaštieľa vítalo návštevníka okolo 16 miestností najrôznejších rozmerov s množstvom chodieb a schodov. V minulosti boli vzácnosťou nádherné keramické pece rozmanitých tvarov, veľkostí, ale aj výzdoby. Ich zaujímavosťou bolo, že nemali vykurovacie otvory z izieb, ale zo skrytých chodieb, akoby tunelov, medzi miestnosťami. Na poschodí v prostrednej časti bola zaujímavá najpriestrannejšia oválna sála objektu s dĺžkou asi 15 metrov, s mohutnou klenbou. V minulosti udivovala jej pôvodná výzdoba fresiek z roku 1789, ktoré zobrazovali mytologické výjavy Saturna, Kleio a Dianu. V severovýchodnej časti kaštieľa zaujme poschodová prístavba s točitými schodmi a kopulovitou vežou. Na priečelí kaštieľa upútaval pozornosť rodový erb Szinyeiovcov, vytesaný do žuly: okrídlený anjel s rybou v náručí. V súčasnosti sa erb nachádza na miestom cintoríne uprostred železnej ohrady rodinnej hrobky Sziynei Marse.
Pomníky
Pomník obetiam povodne z 20. 7. 1998.
Ernst Mach
Ernst Mach (* 18. február 1838, Chrlice, Rakúsko-Uhorsko – † 19. február 1916, Vaterstetten, Nemecké cisárstvo) bol rakúsky filozof a fyzik, predstaviteľ druhej etapy vývinu pozitivizmu, zakladateľ empiriokriticizmu, rektor Karlo-Ferdinandovej univerzity. Zaviedol princíp ekonómie myslenia.
Životopis
Narodil sa v Chrliciach na Morave. Počas 28 rokov pôsobenia v Česku vytvoril v podstate celé svoje fyzikálne dielo. Roku 1895 prijal ponuku z Viedne učiť filozofiu, najmä históriu a teóriu induktívnej vedy.
Na dôchodku uverejnil nielen celý rad vedeckých článkov, ale dokončil aj dve monografie. Posledné roky (1913–1916) žil s manželkou u najstaršieho syna Ludwiga. Tam tiež v mestečku Haar deň po svojich 78. narodeninách zomrel na zlyhanie srdca.
Ernst Mach patrí k najvýznamnejším osobnostiam vedy druhej polovice 19. storočia predovšetkým v oblasti experimentálnej fyziky. Jeho menom sú označené mnohé fyzikálne veličiny a pojmy. Ako vedec bol známy svojou dôkladnosťou, precíznosťou a manuálnou zručnosťou, svojim pokojom a jasným, stručným a výstižným formulovaním myšlienok. Ako pedagóg a filozof bol autorom rady učebníc a prehľadných kompendií z oblasti fyziky, stál pri zrode tejto vednej disciplíny v Česku v jej novodobej podobe.
Na jeho počesť udeľuje Akadémia vied Českej republiky Čestnú odborovú medailu Ernsta Macha vynikajúcim domácim i zahraničným vedcom v odbore fyzikálnych vied.
Hodnota väčšiny Machových fyzikálnych prác je od času nezávislá. Teoretici si natrvalo privlastnili Machov princíp, učitelia fyziky potrebujú Machov vlnostroj a Machovo kyvadlo, aerodynamika nadzvukových rýchlostí sa nezaobíde bez Machovho kužeľa, Machovho uhla ani Machovho čísla.
Thomas Schelling
Thomas Crombie Schelling (* 14. apríl 1921, Oakland, Kalifornia, USA – † 13. december 2016, Bethesda, Maryland )) bol americký ekonóm a profesor zahraničných vzťahov, národnej bezpečnosti, jadrovej stratégie a kontroly zbraní na Škole verejnej politiky pri University of Maryland.
V roku 2005 mu bola udelená Nobelova cena za ekonómiu (spolu s Robertom Aumannom).
Kniha Stratégia konfliktu (1960)
Kniha bola vydaná v roku 1960. Propagoval v nej štúdium vyjednávania a strategické správanie v situácii, ktorú nazýval "konfliktné správanie". Kniha je považovaná za jednu zo sto najvplyvnejších na Západe od roku 1945. Skúmal v nej prípad sľubov a hrozby, teóriu hier ako celok, štúdium vzájomnej nedôvery. Bývalý Schellingov študent Michael Kinsley vo svojom článku na oslavu Schellingovej Nobelovy ceny pre Washington Post povedal:
Bělá nad Radbuzou
1. januára 2012 tu žilo 1 764 obyvateľov, z toho 915 mužov a 849 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,9 roka (muži 38,7 roka, ženy 41,1 roka).
Ignoramus et ignorabimus
Ignoramus et ignorabimus je latinský výraz) znamenajúci Nepoznáme a nespoznáme. Je to téza extrémneho agnosticizmu.
Tarczyn
Tarczyn je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat piaseczyński v rovnomennej gmine.
Žije tu 3 876 obyvateľov (30.6.2007).
Autrecourt-et-Pourron
Autrecourt-et-Pourron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 353 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Mayres (Puy-de-Dôme)
Mayres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Białobrzegi (powiat łańcucki)
Gmina Białobrzegi je vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Má rozlohu 56,13 km² a žije tu 8078 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 143,92 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Łańcut.
Alyattes I.
Alyattes I. bol kráľ Lýdie približne v polovici ôsmeho storočia pred Kr. Bol kráľom dynastie Herakleovcov.
Alyattes I. je bližšie neznámy a historicky nedoložený panovník Lýdie. V ôsmom storočí pred Kr. bola Lýdia súčasťou Frýgie, ale môžeme pripustiť, že Alyattes I. bol panovníkom, ktorý podliehal kráľovi Frýgie. ( Gordiovi?)
Ignorantia non est argumentum.
Ignorantia non est argumentum (lat.) znamená "Nevedomosť nie je argumentom". Je to téza, ktorou argumentoval Spinoza v polemike s teológmi.
Jaroslav Halák
Klubový hokej
S hokejom začínal v bratislavskom tíme HK Ružinov, neskôr hrával za HC Slovan Bratislava a v roku 2004 hosťoval v HC Dukla Senica. V roku 2003 ho draftoval v 9. kole z celkového 271. miesta klub NHL – Montreal Canadiens a v roku 2004 si ho v CHL Import Drafte z 24. miesta vybral klub Lewiston MAINEiacs z Quebec Major Junior Hockey League, v ktorého drese pôsobil v sezóne 2004/2005. Svoju druhú sezónu v zámorí začal v drese tímu ECHL Long Beach Ice Dogs, druhú polovicu sezóny odohral na na farme Montrealu Hamilton Bulldogs.
NHL
Sezónu 2006/2007 začal v Hamiltone a so šiestimi shut-outmi bol najlepším brankárom celej AHL. Po spomínaných úspešných výkonoch a zranení brankára Cristobala Hueta bol vo februári 2007 povolaný do prvého tímu Montrealu a stal sa tak štvrtým slovenským brankárom v NHL (po Jánovi Lašákovi, Rastislavovi Staňovi a Petrovi Budajovi). Vo februári 2007 pri svojej premiére v NHL proti Columbusu pomohol mužstvu k víťazstvu 31 úspešnými zásahmi (z 33 striel) a bol vyhlásený za druhú hviezdu zápasu. Spolu absolvoval vo svojej premiérovej sezóne v NHL 16 štartov, z toho dosiahol 10 víťazstiev. Sezónu 2007/2008 odohral prevažne na farme v Hamiltone, v prvom tíme Montréalu Canadiens odohral šesť zápasov, v ktorých dvakrát zvíťazil, z toho raz vychytal čisté konto a mal 93.38% úspešnosť zákrokov. V play-off nastúpil na ďalšie dva zápasy. V júli 2008 podpísal s Montrealom novú dvojročnú zmluvu a v nasledujúcej sezóne 2008/2009 vytvoril brankársku dvojicu s Careym Priceom. Do zápasov nastupoval prevažne ako brankárska dvojka, na svoje konto si pripísal 34 štartov s 91.46% úspešnosťou zákrokov. V sezóne 2009/2010, ktorá bola posledná v tíme Montrealu, odohral spolu 43 duelov s priemerom 2,40 inkasovaného gólu na jeden zápas a úspešnosťou zásahov 92,4%. V play-off nastúpil v ďalších osemnástich stretnutiach a výraznou mierou sa pričinil o prenik Habs až do finále Východnej konferencie.
Pred sezónou 2010/2011 bol 17. júna vymenený do tímu St. Louis Blues za dvojicu útočníkov Larsa Ellera a Iana Schultza a s tímom sa následne dohodol na podmienkach štvorročnej zmluvy. V tejto sezóne odchytal 57 zápasov s 91.04% úspešnosťou zákrokov a za najnižší počet inkasovaných gólov v základnej časti (spolu 165 gólov) získal cenu William M. Jennings Trophy. V sezóne 2011/2012 odohral 46 zápasov základnej časti (26 víťazných) a dva zápasy play-off.
V čase lock-outu v NHL v sezóne 2012/2013 podpísal kontrakt s nemeckým druholigovým klubom Lausitzer Füchse, za ktorý napokon odohral len jeden zápas. Po skončení lockoutu sa vrátil do tímu St. Louis a odchytal 16 zápasov základnej časti. V sezóne 2013/2014 odchytal 40 zápasov, v ktorých dosiahol 24 víťazstiev pri 91,7% úspešnosti zákrokov a priemere 2,23 inkasovaného gólu na zápas. V priebehu sezóny bol vymenený do Buffala Sabres, za klub však neodohral žiaden zápas a angažoval ho Washington Capitals.
Pred sezónou 2014/2015 podpísal s tímom New York Islanders zmluvu na štyri roky s platnosťou od 1. júla 2014 do konca júna 2018. 4. decembra 2014 Halák vychytal svoje 11. víťazstvo v rade v drese New York Islanders proti Ottawe Senators a nastavil tak nový klubový rekord ako brankár v počte vychytaných vítazstiev v rade. 15. januára 2015 bol vybraný do 2015 NHL All Star Game, hral za tím vedený Jonahtanom Toewson, do ktorého sa dostal ako náhrada za zraneného brankára Nashvillu Predators Pekku Rinneho.
V marci 2016 Halák utrpel zranenie v dolnej časti tela a nedochytal zvyšok sezóny. Počas sezóny 2016/2017 bol 30. decembra 2016 zaradený na waivers listinu a na ďalší deň bol preradený do tímu Bridgeport Sound Tigers pôsobiacemu v nižšej lige AHL.
Po skončení platnosti jeho kontraktu s Islanders, Haláka 1. júla 2018 podpísal klub Boston Bruins na dva roky. Svoj debut v drese Bruins odchytal 4. októbra 2018, jeho tím zvíťazil 4-0 nad Buffalom Sabres a pripísal si tak prvé čisté konto za medveďov. Aj keď Halák prišiel do nového klubu robiť dvojku fínskemu brankárovi Tuukovi Raskovi, svojimi výkonmi si získal dôveru trénera Brucea Cassidiho a s Raskom sa v bráne počas sezóny striedali. Fín hral v 46 stretnutiach a slovák v 40, pričom 22 skončilo vítazne a z toho 5 s čistým kontom.
Trend o striedaní týchto dvoch brankárov pokračoval aj počas skrátenej sezóny 2019/2020, keď Halák zaznamenal v 31 odohratých zápasoch 18 výhier a 3 čisté kontá. Jaroslav Halák vyhral v tejto sezóne druhý krát v kariére William M. Jennings Trophy o ktorú sa delil spolu s Tuukom Raskom.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike, skrátene RKC, je najväčšia kresťanská cirkev na Slovensku, hlásiaca sa ku rímskemu katolicizmu a uznávajúca autoritu rímskeho pápeža. Na území Slovenska je rímsky katolicizmus preukázateľne prítomný od 9. storočia n. l. V roku 2021 sa k nej pri Sčítaní obyvateľstva, domov a bytov hlásilo 3 038 511 veriacich (55,76%). Počet veriacich má v súčasnosti klesajúci charakter.
Jaroslav Halák
NHL
Halák predĺžil zmluvu s Bostonom 1. mája 2020 na jeden rok. Po sezóne sa stal voľným hráčom, v lete 2021 podpísal zmluvu s klubom Vancouver Canucks.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Organizačne je cirkev rozdelené na dve provincie a osem diecéz plus Ordinariát ozbrojených síl a ozbrojených zborov SR. Od októbra 2009 stojí na čele Konferencie biskupov Slovenska, ktorá združuje tiež biskupov Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku, košický arcibiskup metropolita Bernard Bober.
Jaroslav Halák
Klubová štatistika
náhľad|226x226bod|Jaroslav Halák v drese New Yorku Islanders so sezónny 2017/2018
Reprezentácia
Slovensko reprezentoval na juniorských majstrovstvách sveta v rokoch 2002, 2003 (striebro), 2004 a 2005. Na majstrovstvách sveta seniorov sa zúčastnil v rokoch 2007, 2009, 2011 a na Zimných olympijských hrách v rokoch 2010 a 2014. V slovenskom drese odohral celkom 24 zápasov.
Rímskokatolícka cirkev v Slovenskej republike
Dejiny
Prvé dôkazy o pôsobení cirkvi na území dnešného Slovenska pochádzajú z 9. storočia n.l. z obdobia Veľkej Moravy, o čom svedčia nálezy kresťanských artefaktov na hradisku Valy v Bojnej. Prvý kostol dal v roku 828 vysvätiť v Nitre (v Nitrave) knieža Pribina (v tom čase pohan) pre svoju kresťanskú manželku. Kostol vysvätil salzburský arcibiskup Adalrám. Prvá diecéza, ktorá vznikla na území Slovenska, je Nitrianska diecéza, ktorá bola zriadená v roku 880 bulou pápeža Jána VIII. Industriae Tuae a na jej čelo sa postavil biskup Viching.
Organizácia rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku
Najväčšie územné organizačné jednotky rímskokatolíckej cirkvi na území Slovenska sú slovenské rímskokatolícke provincie. Patrí medzi ne Západná cirkevná provincia so sídlom v Bratislave, Východná cirkevná provincia so sídlom v Košiciach a Vojenský ordinariát so sídlom v Bratislave.