cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka o Šanghaj (1937)
Od 13. augusta do 22. augusta 193713. augusta sa neďaleko Šanghaja vylodili japonské vojská. V prvej etape vojny sa Kuotaming snažil zastaviť postup Japoncov, aby sa nedostali do centra Šanghaja. Čínski vojaci podávali proti predpokladom Japoncov tvrdý odpor. 22. augusta sa japonská tretia, deviata a jedenásta divízia vylodili v oblastiach Chuansha, ShiZilin a Baoshan. Vzhľadom k silnej delostreleckej podpore z lodí čínska armáda nebola schopná začať protiútok a musela ustúpiť ďalej do mesta.
Od 23. augusta do 26. októbra 1937Najprv zasiahlo do bojov v meste asi 100 000 japonských vojakov. Neskôr Japonsko zvýšilo počet vojakov až na 200 000 mužov. Dochádza k prelomeniu obranných línií Kuotamingu prebieha tvrdý boj v meste od domu k domu. Čínska obrana sa pomaly rúca pod tlakom.
Od 27. októbra do konca novembra 1937Číňanom hrozí nebezpečenstvo obkľúčenia. V polovici novembra Kuotaming musel ustúpiť, aby sa jeho vojaci vyhli obkľúčeniu. Japoncom sa podarilo dobyť Šanghaj. Potom nasledovali boje na trase z Šanghaja do Nankingu.
Bitka o Šanghaj bola prvým veľkým stretom japonskej agresie voči Číne. Po sérii rýchlych čínskych porážok sa konečne ukázalo, že vojaci Kuotamingu sú schopní účinne spomaliť doterajší rýchly postup nepriateľa. Ale straty boli veľké a odhaduje sa, že Kuotaming stratil zhruba tretinu svojich vojakov. Nasledovala zmena stratégie, pretože Kuotaming si do budúcnosti nemohol dovoliť ďalšie tak veľké bitky proti Japoncom. Japonci si zase uvedomili, že ich stratégia bleskovej vojny proti Číne zlyháva a mali proti očakávaniu veľké straty. Nedlho po bitke sa japonská armáda vydala na pochod smerom k Nankingu, kde Japonci nakoniec zmasakrovali civilné obyvateľstvo. Podľa odhadov bolo zabitých až 300 000 civilistov (Nankinský masaker).
Múzeum holokaustu v Seredi
Múzeum holokaustu v Seredi je špecializované múzejné pracovisko ako súčasť Slovenského národného múzea – Múzea židovskej kultúry v Bratislave. Je dokumentačným, vedeckovýskumným, metodickým a prezentačným pracoviskom s celoštátnou pôsobnosťou v rámci múzejnej špecializácie zameranej na holokaust. Bolo slávnostne otvorené 26. januára 2016 v autentických priestoroch NKP, bývalého pracovného a koncentračného tábora v Seredi. Múzeum zároveň slúži ako pamätník zavraždeným Židom zo Slovenska. Organizačne je zodpovedné aj za údržbu zariadení a priestorov užívaných SNM – MŽK mimo Bratislavy. Súčasťou múzea je od roku 2021 depozitár predmetov SNM – Historického múzea v priestoroch bývalej nemocnice tábora.
Prvá Sereď
9. septembra 1941 vydala vláda slovenského štátu nariadenie č. 198/1941 (Židovský kódex), ktoré sa týkalo právneho postavenia Židov. Nariadenie zbavilo židovské obyvateľstvo ľudských a občianskych práv. Okrem iného boli Židia vo veku 1660 rokov povinní vykonávať prácu nariadenú ministerstvom vnútra, ktoré zriadilo a 30. septembra 1941 otvorilo pracovný a koncentračný tábor v Seredi. Ten pozostával z niekoľkých manufaktúr, ktoré vyrábali stolárske výrobky, hračky, betónové výrobky, odevy a iný tovar. V tábore bola židovská nemocnica, ktorej personál pozostával z personálu Židovskej nemocnice v Bratislave a Nitre, ktorí sem boli deportovaní. Židia, ktorí zomreli v tábore pred septembrom 1944, boli pochovaní na židovskom cintoríne v Seredi. Na začiatku plnil funkciu pracovného tábora a koncentračného strediska, z ktorého bolo na jar a v lete roku 1942 vypravených 5 transportov s celkovo 4 463 Židmi na nacistami okupované územie Poľska. Bol strážený príslušníkmi Hlinkovej gardy, od marca 1944 slovenskými žandármi, ktorí po vypuknutí Slovenského národného povstania otvorili brány a nechali uniknúť zvyšných väzňov. Mnoho z nich sa nakoniec zúčastnilo povstania.
Druhá Sereď
náhľad|Dobytčí vagón, v ktorom transportovali Židov do koncentračného tábora Auschwitz Po vypuknutí SNP sa premenil na hlavný koncentračný tábor pre druhú vlnu deportácií, riadený od septembra 1944 nemeckými jednotkami SS pod velením bratislavských Nemcov Franza Knollmayera a Josefa Häckela. Koncom septembra ich vystriedal Alois Brunner, ktorý mal mandát na „konečné vyriešenie židovskej otázky“ na Slovensku. Nový kontingent vojakov SS pokračoval v páchaní závažných zločinov proti väzňom, vrátane mučenia, znásilňovania a vraždenia. V samostatných častiach tábora boli uväznení vojaci slovenskej povstaleckej armády, partizáni a ľudia obvinení z podpory povstania. Brunner zorganizoval 11 vlakových transportov, ktoré deportovali väzňov do Osvienčimu, Sachsenhausenu, Ravensbrücku a Terezína. Posledný transport opustil Sereď 31. marca 1945 do Terezína, deň pred jeho oslobodením Červenou armádou. V tomto evakuačnom transporte boli odvezené a neskôr spálené aj dokumenty súvisiace s prevádzkou tábora.
Celkovo bolo v tábore internovaných približne 16 000 ľudí, z ktorých bola väčšina vyvraždená počas holokaustu.
1945 – 2016
Po vojne slúžil objekt bývalého tábora ako kasárne česko-slovenskej, neskôr slovenskej armády.
Komplex piatich barakov bývalého tábora bol 12. mája 2009 vyhlásený za Národnú kultúrnu pamiatku pod evidenčným číslom 11604/16.
Múzeum holokaustu bolo slávnostne otvorené 26. januára 2016 pri príležitosti nadchádzajúceho dňa pamiatky obetí holokaustu, za účasti prezidenta Andreja Kisku, premiéra Roberta Fica, predsedu NR SR Petra Pellegriniho, ministra kultúry Mareka Maďariča, českého premiéra Bohuslava Sobotku a podpredsedu Knesetu Jicchaka Vaknina. Na otvorení podal svedectvo preživší Naftali Fürst, v auditóriu sa nachádzalo viacero bývalých väzňov.
Expozície
Expozície múzea sú umiestnené v piatich obnovených barakoch. Súčasťou múzea je stála expozícia, v ktorej sú uverejnené dobové dokumenty, fotografie a predmety viažuce sa k tragickému obdobiu riešenia židovskej otázky na Slovensku. Múzeum slúži aj ako vzdelávacie stredisko, ktoré ponúka výchovno‑vzdelávacie podujatia, semináre a školenia zamerané na oboznamovanie verejnosti so židovskou kultúrou. Cieľom týchto programov a podujatí je priblížiť život Židov na Slovensku a pomôcť pri získavaní základných vedomostí o židovskej komunite s prihliadnutím na obdobie holokaustu.
Ukončiť projekt Stálej expozície Múzea holokaustu v Seredi sa zaviazala vláda vo svojom programovom vyhlásení. Hradený bol z rozpočtovej kapitoly Ministerstva kultúry SR a čiastočne Ministerstva financií SR. Rekonštrukcia budov a areálu pracovného tábora v Seredi prebiehala od roku 2009. Celková suma finančných prostriedkov na realizáciu celého projektu bola 7,5 mil. eur.
V januári 2020 sa začala premena budovy bývalej nemocnice v areáli múzea na depozitár SNM – Historického múzea. Bol prevzatý 15. marca 2021 a v priebehu 2. polroka 2021 sa doň začali sťahovať prvé zbierkové predmety, dovedna približne 161 000.
Avrainville (Essonne)
Avrainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kjetil André Aamodt
Kjetil André Aamodt (* 2. september 1971, Oslo, Nórsko) je bývalý nórsky lyžiar, dlhoročný úspešný reprezentant v alpskom lyžovaní.
Je jediným lyžiarom alpských disciplín, ktorý vyhral osem olympijských medailí; stal sa päťkrát majstrom sveta. V roku 1994 získal veľký krištáľový glóbus pre celkového víťaza Svetového pohára.
Patrí medzi štyroch fenomenálnych lyžiarov histórie, ktorí dokázali vyhrať majstrovstvá sveta vo všetkých piatich disciplínach. Jeho priateľom a dlhoročným rivalom je ďalší nemenej úspešný nórsky reprezentant Lasse Kjus.
6. januára 2007 na galavečere v Osle, kde bol vyhlásený najlepším nórskym športovcom roka 2006, oznámil, že z dôvodu celkovej psychickej a fyzickej únavy (ku ktorej podľa médií nepochybne prispeli jeho zdravotné problémy) končí svoju lyžiarsku kariéru.
Aktinometria
Aktinometria môže byť:
Manduel
Manduel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leo Beenhakker
Leo Beenhakker (* 2. august 1942, Rotterdam, Holandsko) je holandský futbalový tréner.
Beenhakker nebol nikdy profesionálnym futbalistom, no napriek tomu sa mu v roku 1968, na lavičke druholigového Veendamu, podarilo stať sa najmladším trénerom v Holandsku. Odvtedy sa stal známym futbalovým svetobežníkom – trénoval v 8 krajinách na 3 kontinentoch. Viedol tímy akými sú Ajax Amsterdam, Real Zaragoza, Real Madrid alebo národné tímy Holandska a Poľska. Počas pôsobenia v Španielsku a Mexiku získal prezývku Don Leo. Okrem holandčiny sa dohovorí po anglicky a španielsky a počas trénovania v Poľsku sa naučil aj pár poľských slov.
Silvia Vargová
Silvia Vargová (, * 12. máj 1966, Komárno) je slovensko-maďarská, herečka, dabérka a moderátorka. V súčasnosti s rodinou žije v Budapešti.
Mladosť
Maturovala v roku 1984 na Strednej priemyselnej škole v Komárne. V rokoch 19851987 bola členkou umeleckého súboru divadla Thália v Košiciach vtedy vysunutej scény Maďarského oblastného divadla (MOD) so sídlom v Komárne, ktoré bolo založené 1. októbra 1952. Po Nežnej revolúcii (1989) sa divadlo rozdelilo na dve samostatné maďarské divadlá: Divadlo Thália v Košiciach a Jókaiho divadlo v Komárne.
Herečkina prvá menšia úloha na doskách, ktoré znamenajú svet bola chlapčenská postava v Shakespearovej dráme Coriolanus, kde stvárnila mladého Marciusa. Jej nasledujúca, ale už hlavná rola bola v rozprávke Zlatý kľúčik alebo Buratinove príhody od ruského autora Alexeja Nikolajeviča Tolstého, kde stvárnila dreveného chlapčeka s veľkým nosom, Buratina. Umeleckú kreáciu mladej herečky deti milovali, kritika ju chválila za citlivo zahranú postavu. Ďalšia rola, do ktorej bola obsadená už ako mladá a krásna žena, jej priniesla úspech aj u dospelého diváka. Bolo to v komédii francúzskeho dramatika Marca Camolettiho Tri letušky v Paríži, kde hrala pôvabnú stewardku Juditu z Nemecka. Ešte predtým ako ju prijali na Vysokú školu múzických umení (VŠMU) triumfovala v dráme maďarského autora László Németha Bodnárová/Bodnárné, kde stvárnila mladú nevestu menom Cica.
Štúdium
Herectvo študovala v rokoch 19871991 v Bratislave na VŠMU, z čoho jeden semester ukončila v Budapešti na Divadelnej fakulte, odbor herectvo (teraz Divadelná a filmová univerzitaSzínház- és Filművészeti Egyetem). Jej spolužiačkami boli: Zuzana Mauréry, Zuzana Vačková, Dagmar Bajnoková (teraz Bruckmayerová), Henrieta Mičkovicová, Ingrid Slobodová (teraz Hanzelová). Počas štúdia hrala striedavo v Bratislave (napr. na scéne Slovenského národného divadla (SND): Útrapy z rozumu, rola - Vnučka Chriuminová v réžii Miloša Pietora alebo v Divadle Korzo ’90 (teraz Divadlo Astorka Korzo ’90) v absurdnej dráme Plešatá speváčka, rola - Mary), ale aj v Komárne (napr. Gyula Háy: Caligula/Caliguló, Sándor Weöres: Lodník mesiaca/Holdbéli csónakos, Václav Havel: Vernisáž/Verniszázs v operete od autorskej dvojice László Szilágyi a Béla Zerkovitz: Žena bozkov/Csókos asszony).
Práca
Po skončení vysokej školy chvíľu účinkovala v Jókaiho divadle v Komárne a od jesene 1991 až do roku 1994 bola členkou umeleckého súboru Petőfiho divadla vo Vespréme (Veszprém), kde si najskôr zahrala v náročnej tragédii od Williama Shakespeara Rómeo a Júlia. V maďarskom meste počas svojho štvorročného pôsobenia účinkovala v rôznych drámach, ľahkých komédiách, ako aj v operetách a v estrádach. V roku 1995 sa, už ako vydatá žena, presťahovala so svojím manželom za prácou do ďalšieho väčšieho mesta Maďarska, do Kecskemétu, ktoré je administratívnym centrom Báčsko-malokumánskej župy. Tu žala úspechy v rozmanitých postavách, v divákmi obľúbených mizanscénach, kým sa jej v roku 1998 nenarodila dcérka Réka Anna (pozri divadelné role pod textom).
Tvorivá a dobre spievajúca herečka bola rokoch 2007 a 2015 na voľnej nohe, ale účinkovala v takých hitoch ako Chicago , Bláznivý deň alebo Figarova svadba , Čardášová princezná , Grófka Marica , Finito (Maďarský zombi)/Finito (Magyar zombi ). Vynikajúca umelkyňa, interpretka, ktorej spievajúci hlas pokojne môže súperiť aj s hlasmi muzikálových i operných speváčok, je od roku 2016 opäť herečkou divadla Thália v Košiciach, kde si už stihla zahrať v takých divadelných predstaveniach ako Molièrova komédia Mizantrop  alebo hudobná hra od maďarského autora Edeho Tótha Vyvrheľ dediny/A falu rossza.
Herečka Silvia Vargová bola obsadená aj do niekoľkých televíznych a hraných filmov (napr. Gázláng/Plynové lampy (2004), Orfeusz az alvilágban/Orfeus v podsvetí (2005), Szamba/Samba (1996), Kaméleon/Chameleón (2008), Barátok közt/Medzi priateľmi (seriál) . V rádiu Fiksz/Fiks úspešne moderovala reláciu Ellenkező nem/Opačné pohlavie . Napriek rôznym ponukám z iných médií zostala verná divadlu, kde svoje najlepšie kreácie predviedla na viacerých javiskách v Maďarsku i na Slovensku, čiže na doskách, ktoré znamenajú svet.
Filmografia
Poznámka: V „Prehľade rolí“ sú aj originálne názvy tých divadelných hier, ktoré nie sú známe slovenskému divákovi.
Prehľad významných divadelných rolí:
Mélanie Laurentová
Mélanie Laurent (* 21. február 1983, Paríž, Francúzsko) je francúzska herečka, speváčka, režisérka a klaviristka.
Kariéra
Jej herecká kariéra sa rozbehla krátko po tom, ako ju Gérard Depardieu obsadil do jeho filmu s názvom Most medzi dvoma brehmi. Prelomová filmová rola prišla až v roku 2006, vo filme Nerobte si starosti, som v poriadku. Za svoj herecký výkon získala niekoľko filmových ocenení.
V roku 2009 sa objavila po boku hercov ako Brad Pitt, Christopher Waltz a Diane Kruger vo filme Nehanební bastardi. Film režíroval Quentin Tarantino a bol prvou skúsenosťou Laurentovej s Hollywoodskym filmom. Jej herecký výkon v Spojených štátoch získal značný úspech o rok neskôr vyšiel film Začiatky, kde sa tiež objavila po boku amerických hercov ako Ewan McGregor či Christopher Plummer. V rovnakom roku sa predstavila aj v úlohe sestry Červeného kríža za čias druhej svetovej vojny, vo filme Záťah.
V roku 2011 sa podieľala aj na réžii filmu Les Adoptés, ktorý bol zároveň jej režisérskym debutom. V roku 2013 prijala jednu z úloh vo filme Nočný vlak do Lisabonu. V rovnakom roku sa objavila v americkom filme Nepriateľ, po boku Jakea Gyllenhaala a Isebelli Rosselini. O rok neskôr stvárnila jednu z úloh vo filme Aloft, po boku Jennifer Connelly a Cilliana Murphyho.
V roku 2015 hrala vo francúzskom filme Boomerang. O rok neskôr sa podieľala na réžii dokumentárneho filmu Zajtrašok, v ktorom aj stvárnila jednu z hlavných postáv. V roku 2017 si zahrala po boku herca Guillaumea Caneta, vo filme Môj syn.
V máji 2021 mal premiéru film Kyslík, v ktorom stvárnila hlavnú úlohu. V decembri 2021 mal premiéru film The Nightingale., v hlavnej úlohe s herečkami Elle a Dakotou Fanning,
Súkromný život
Jej manželom v rokoch 2005 až 2009 bol francúzsky herec Julien Boisselier. V roku 2013 sa jej narodil syn, Léo, ktorého má so svojim druhým manželom. Jeho meno odmieta prezradiť.
Ballainvilliers
Ballainvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Aktinometria (fotochémia)
Aktinometria je chemická metóda, pomocou ktorej sa meria intenzita svetla absorbovaného látkou pri fotochemickej reakcii. Táto metóda sa využíva predovšetkým na stanovenie kvantového výťažku fotochemickej reakcie. Ako štandard sa používa napríklad roztok šťavelanu železito-draselného v kyseline sírovej.
Marguerittes (obec)
Marguerittes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Grinava
Grinava (maď. Grinád, nem. Grünau; od roku 1948 do roku 1990 Myslenice) je historická obec na Slovensku, od 1. júla 1975 historická mestská časť Pezinka.
V parčíku historickej mestskej časti Grinava sa nachádzajú dva pamätníky venované obetiam padlým v prvej a druhej svetovej vojne.
Nachádzajú sa tu historické pamiatky, ako napríklad Kostol svätého Žigmunda zo 14. storočia pôvodne postavený saskými kolonistami, Evanjelický kostol augsburského vyznania, Hodossyovská kúria, ktorá je v súčasnosti v súkromnom vlastníctve a je využívaná len ako obydlie a Strapákov mlyn z druhej polovice 18. storočia, ktorý je v súčasnosti v súkromnom vlastníctve. Jednou z dominánt mestskej časti je aj Smylovsko-pálfiovská kúria, v ktorej sa v roku 1945 odohralo mučenie Dominika Virgoviča, a ktorá je spolu s areálom bývalého JRD, v ktorom sa nachádza, opustená a hrozí jej zburanie.
Počas 2. svetovej vojny sa v obci nachádzal väzenský tábor pre amerických vojnových väzňov. Smerom ku koncu 2. svetovej vojny bola v a okolo Grinavy bitka medzi nemeckými a sovietskými vojskami.
Názov
Od začiatku ľudovodemokratickej Československej republiky (1948) až do konca Československej socialistickej republiky (1990) bola Grinava premenovaná na Myslenice. Od začiatku Česko-slovenskej federatívnej republiky sa názov vrátil na pôvodný. Dodnes sa však neoficiálne používa aj názov Myslenice a je podľa neho pomenovaná aj hlavná ulica historickej mestskej časti.
Šport
náhľad|Futbalové ihrisko V mestskej časti sa nachádza futbalové ihrisko, kde pôsobil futbalový klub GFC 1923.
Ballancourt-sur-Essonne
Ballancourt-sur-Essonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam sultánov Osmanskej ríše
náhľad|[[Süleyman I. (vládol 1520 - 1566), najdlhšie panujúci sultán Osmanskej ríše]] Sultáni Osmanskej ríše (tur. Osmanlı padişahları), ktorí boli všetci členmi osmanskej dynastie, vládli transkontinentálnej ríši od jej založenia v roku 1299 až po jej zánik v roku 1922. Na jej vrchole, vládla Osmanská ríša územiu od Maďarska na severe po Jemen na juh, a od Alžírska na západe po Irak na východe. Sídlom ríše bol od roku 1280 najprv Söğüt, neskôr Bursa od roku 1323 alebo 1324, Edirne od roku 1363 po jej dobytí Muradom I., a potom Konštantínopol (dnes Istanbul) od roku 1453 po jeho dobytí Mehmedom II.
Prvé roky Osmanskej ríše boli predmetom rôznych rozprávaní kvôli ťažkostiam s rozlišovaním skutočnosti od legendy. Ríša vznikla na konci trinásteho storočia a jej prvým vládcom (a menovníkom ríše) bol Osman I. Podľa neskoršieho, často nespoľahlivého osmanského tradovania, bol Osman potomkom kmeňa Kayı z Oghuzských Turkov. Rovnomerná osmanská dynastia, ktorú založil, vydržala šesť storočí za vlády 36 sultánov. Osmanská ríša zanikla v dôsledku porážky ústredných veľmocí, s ktorými sa spojila počas prvej svetovej vojny. Rozdelenie ríše víťaznými spojencami a následná turecká vojna za nezávislosť viedli v roku 1922 k zrušeniu sultanátu a v roku 1922 k zrodu modernej tureckej republiky.
Štátna organizácia Osmanskej ríše
náhľad|[[Osmanská ríša v roku 1683, na vrchole jej územnej expanzie v Európe]] Osmanská ríša bola počas väčšiny svojej existencie absolutistickou monarchiou. V druhej polovici 15. storočia sultán sedel na vrchole hierarchického systému a pôsobil v politických, vojenských, súdnych, sociálnych a náboženských kapacitách pod rôznymi názvami. Teoreticky bol zodpovedal iba za Boha a za Božský zákon (islamský شریعت şeriat, v arabčine známy ako شريعة šaría), ktorého bol hlavným vykonávateľom. Jeho nebeský mandát sa prejavil v islamských tituloch, ako napríklad „tieň Boha na Zemi“ (ظل الله في العالم ẓıll Allāh fī'l-ʿalem) a „kalif tváre zeme“ (خلیفه روی زمین ''Ḫalife-i rū). -yi zemīn). Všetky úrady boli plnené jeho autoritou a každý zákon bol vydaný vo forme dekrétu zvaného firman'' (فرمان). Bol najvyšším vojenským veliteľom a mal oficiálny titul vo všetkých krajinách. Osman (zomrel 1323/4), syn Ertuğrula, bol prvým vládcom osmanského štátu, ktorý za jeho vlády vytvoril malé kniežatstvo (bejlik) v regióne Bitýnia na hranici Byzantskej ríše.
Po dobytí Konštantínopolu v roku 1453 Mehmedom II. sa osmanskí sultáni začali považovať za nástupcov Rímskej ríše a rímskych cisárov a za kalifov islamu. Osmanskí panovníci, ktorí práve nastúpili na trón, získali Osmanov meč, čo bol dôležitý obrad, ktorý slúžil ako ekvivalent korunovácie európskych panovníkov. Sultán, ktorý nebol opásaný týmto mečom, nemohol zaradiť svoje deti do radu dedenia.
Teoreticky a v zásade boli sultánove právomoci v praxi obmedzené. Politické rozhodnutia museli brať do úvahy názory a postoje dôležitých členov dynastie, byrokratických a vojenských zariadení, ako aj náboženských vodcov. Začiatkom posledných desaťročí šestnásteho storočia sa úloha osmanských sultánov vo vláde ríše začala znižovať v období známom ako Transformácia Osmanskej ríše.
Konštitucionalizmus vznikol za vlády Abdülhamida II., ktorý sa tak stal posledným absolútnym vládcom ríše a jeho neochotným prvým ústavným panovníkom.
Mars (Gard)
Mars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Akt aplikácie práva
Akt aplikácie práva alebo individuálny právny akt je výsledok procesu aplikácie práva, v ktorom orgány verejnej moci (napr. súdy, polícia, prokuratúra, orgány štátnej správy atď.) rozhodujú o subjektívnych právach a právnych povinnostiach. Príklady sú rozhodnutie (rozsudok, nález) súdu, rozhodnutie správneho orgánu, platobný rozkaz, trestný príkaz a pod.
Július Gabos
Július Gabos alebo Julius Gabos (* 1838 † 15. január 1901, Malá Studená dolina) bol uhorský lekár imunológ.
Štúdium medicíny absolvoval na Lekárskej fakulte Semmelweisovej univerzity v Budapešti. 14 rokov pôsobil ako riaditeľ klimatických kúpeľov v Starom Smokovci. Ako funkcionár Uhorského karpatského spolku sa pričinil o propagáciu a rozvoj cestovného ruchu vo Vysokých Tatrách. Zomrel 15. januára 1901 pri poľovačke na následky vykrvácania v dôsledku strelného poranenia. Bol pochovaný 18. januára vo Veľkej.
Martignargues
Martignargues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maruéjols-lès-Gardon
Maruéjols-lès-Gardon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mamers
Mamers môže byť:
Louise Adelswärdová
Bola dcérou maršala Ludviga Douglasa a manželkou politika Theodora Adelswärda.
Dúbrava (prítok Zákrut)
Dúbrava je potok v centrálnej časti regiónu Stredné Pohronie, v obci Lovčica-Trubín, v časti obce Trubín, v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Je ľavostranným prítokom vodného toku Zákruty v povodí Hrona; má dĺžku. Je vodným tokom IV. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-23-04-947. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Žiarska kotlina.
Začiatok
Vzniká v nadmorskej výške na pomedzí lesného extravilánu a poľnohospodárskeho extravilánu, v obci Lovčica-Trubín, v časti obce Trubín, v okrese Žiar nad Hronom, v geomorfologickom celku Žiarska kotlina. Vodný tok Dúbrava vzniká sútokom troch krátkych bezmenných zdrojníc na pomedzí lesa a role. Severná zdrojnica pramení v nadmorskej výške a má dĺžku, severozápadná zdrojnica pramení v nadmorskej výške  a má dĺžku  a západná zdrojnica pramení v nadmorskej výške  a má dĺžku. Posúdenie, či niektorá z troch zdrojníc nebude prehodnotená ako pramenný horný úsek potoka Dúbrava, je v kompetencii hydrologickej autority.
Opis toku
Tečie juhovýchodným smerom poľnohospodárskym extravilánom lemovaný pásom príbrežnej vegetácie v nadmorskej výške na okraji poľa Španie lúky, preteká cez lúku a pole Úsušie, v nadmorskej výške  priberá pravostranný bezmenný prítok, preteká cez pole Za Hvozdcom, pravým brehom obmýva pole Prielohy a v nadmorskej výške  ústi do potoka Zákruty ako jeho ľavostranný prítok v povodí Hrona; v mieste zaústenia potoka Dúbrava do potoka Zákruty tvorí potok Zákruty obecnú hranicu medzi obcami Lovčica-Trubín a Prestavlky. Potok Dúbrava má jeden bezmenný pravostranný prítok.
Pramení, preteká a ústi v poľnohospodárskom extraviláne obce Lovčica-Trubín, v časti obce Trubín, v okrese Žiar nad Hronom, v geomorfologickom celku Žiarska kotlina.
Pôvod názvu
Štandardizované hydronymum Dúbrava má pôvod v názve lesa Dúbrava, vo význame dubový porast, dubina, dubový les. Pomenúvaný potok Dúbrava síce cez les Dúbrava nepreteká, ale les Dúbrava ležiaci pri potoku Zákruty je vzdialený od stredného toku potoka Dúbrava cca 500 m. Hydronymum Dúbrava bolo štandardizované v roku 2008.
Variantné neštandardizované hydronymum Úsušský potok má pôvod v názve lúky a poľa Úsušie, vo význame ''geografický objekt umiestený pri suchom objekte, napr. pri suchom poli, pri suchom pasienku, cez ktorý pomenúvaný potok preteká; zo slovného základu toponyma Úsušie systémovým utvorením prídavného mena formantom -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Úsušský potok'' ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
V sedemdesiatych rokoch dvadsiateho storočia v rámci terénneho zberu toponým si znalec miestnych pomerov nevedel rady s nárečovou podobou hydronyma Ususki potok a Úsuský potok. Vzťah potoka k lúke a poľu Úsušie, cez ktoré potok preteká, neregistroval; táto podoba názvu bola označená za významovo nejasnú. Rezultovalo z toho nie šťastné uprednostnenie návrhu na štandardizáciu hydronyma vztiahnuté k vzdialenejšiemu lesu Dúbrava a to aj napriek extrémne vysokému výskytu nežiaducich homoným v kategórii slovenských štandardizovaných toponým ale aj priamo v kategórii slovenských štandardizovaných hydroným (sedem potokov so štandardizovaným názvom Dúbrava). Pragmatické výhody jedinečnosti hydronyma Úsušský potok neboli využité.
Najstarší doložený písomný záznam názvu časti obce Trubín je z roku 1487 v podobe Turbius a z roku 1570 v podobe Trwbyn.
Kolísavé párovanie báz
vpravo|náhľad|480x480bod| Kolísavé páry báz pre [[inozín a guanín]] Kolísavé párovanie báz alebo wobble párovanie báz (z anglického wobble pairing) je párovanie medzi dvoma nukleotidmi v molekulách RNA, ktoré nedodržiava pravidlá Watson-Crickovho párovania báz. Štyri hlavné kolísavé páry báz sú guanín-uracil (GU), hypoxantín-uracil (IU), hypoxantín-adenín (IA) a hypoxantín-cytozín (IC). Aby sa zachovala konzistencia názvoslovia nukleových kyselín, pre hypoxantín sa používa písmeno "I", pretože hypoxantín je nukleobázou inozínu. Názvoslovie sa inak riadi názvami nukleobáz a ich odpovedajúcich nukleozidov (napr. „G“ pre guanín aj guanozín – ako aj pre deoxyguanozín). Termodynamická stabilita kolísavého páru báz je porovnateľná so stabilitou Watson-Crickovho páru báz. Kolísavé páry báz sú základom sekundárnej štruktúry RNA a sú rozhodujúce pre správnu transláciu genetického kódu.
História
V genetickom kóde je 43 = 64 možných kodónov (sekvencií 3 nukleotidov). Aby mohla prebehnúť translácia, vyžaduje každý z týchto kodónov odpovedajúcu molekulu tRNA s antikodónom, ktorý odpovedá danému kodónu. Ak by bola každá molekula tRNA spárovaná s jej komplementárnym kodónom v mRNA pomocou kanonického párovania báz, bolo by potrebných 64 typov tRNA. V štandardnom genetickom kóde sú tri zo 64 kodónov takzvané stop kodóny (UAA, UAG a UGA), ktoré ukončujú transláciu väzbou na uvoľňovacie faktory a nie na molekuly tRNA, takže kanonické párovanie by vyžadovalo 61 druhov tRNA. Pretože väčšina organizmov má menej ako 45 typov tRNA, niektoré typy tRNA sa môžu spárovať s viacerými synonymnými kodónmi, z ktorých všetky kódujú rovnakú aminokyselinu. V roku 1966 Francis Crick navrhol hypotézu kolísania (anglicky "wobble hypothesis"), aby vysvetlil tento fenomén. Predpokladal, že 5' báza na antikodóne, ktorá sa viaže na 3' bázu na mRNA, nie je tak priestorovo obmedzená ako ostatné dve bázy a teda môže tvoriť neštandardné párovanie báz. Crick navrhol tento názov kvôli malému kolísaniu, ktoré sa vyskytuje v tejto tretej kodónovej pozícii. Pohyb ("kolísanie") bázy v polohe 5' antikodónu je nevyhnutný pre malé konformačné úpravy, ktoré ovplyvňujú celkovú geometriu párovania antikodónov tRNA.
Kvasinková tRNAPhe má napríklad antikodón 5'-GmAA-3' a dokáže rozpoznať kodóny 5'-UUC-3' a 5'-UUU-3'. Vďaka tomu môže dôjsť k párovaniu báz mimo Watson-Crickových pravidiel na polohe tretieho kodónu, teda medzi 3' nukleotidom kodónu mRNA a 5' nukleotidu antikodónu tRNA.
Hypotéza kolísania
Tieto predstavy viedli Francisa Cricka k vytvoreniu hypotézy kolísania, teda súboru štyroch vzťahov vysvetľujúcich tieto prirodzene sa vyskytujúce vlastnosti:
Schémy párovania
Tabuľka nižšie zobrazuje možné páry báz. Watson-Crickove páry báz sú zobrazené tučným písmom. Zátvorky označujú väzby, ktoré fungujú, ale budú menej uprednostňované. Úvodné x označuje deriváty (vo všeobecnosti) nasledujúcej bázy.
Biologický význam
Okrem zjavnej nevyhnutnosti kolísania, keďže naše bunky majú obmedzené množstvo tRNA a kolísanie umožňuje širokú špecifickosť, sa ukázalo, že kolísavé páry báz uľahčujú mnohé biologické funkcie, najjasnejšie demonštrované v baktérii Escherichia coli, modelovom organizme. V štúdii tRNA pre alanín⁣ z E. coli bol objavený kolísavý pár báz, ktorý určuje, či sa bude tRNA aminoacylovať alebo nie. Keď sa tRNA dostane k aminoacyl tRNA syntetáze, úlohou syntetázy je spojiť túto RNA v tvare t s jej aminokyselinou. Tieto aminoacylované tRNA sa potom účastnia translácie mRNA a sú základnými prvkami, ktoré sa spájajú s kodónom aminokyseliny. Nevyhnutnosť kolísavého páru báz bola ilustrovaná prostredníctvom experimentov, kde sa pár guanín-uracil zmenil na prirodzený pár guanín-cytozín. Oligoribonukleotidy boli syntetizované na Gene Assembler Plus a potom sa rozprestrené cez sekvenciu DNA, o ktorej je známe, že kóduje tRNA pre alanín. Potom bolo produktom týchto nových tRNA zmerané 2D-NMR, ktoré bolo porovnané s kolísavými tRNA. Výsledky naznačujú, že so zmenou tohto kolísavého páru báz sa zmenila aj štruktúra a znemožnila tvorba alfa helixu. Alfa helix je rozpoznateľná štruktúra pre aminoacyl tRNA syntetázu a bez nej syntetáza nespojí aminokyselinu alanín s tRNA pre alanín. Toto kolísavé párovanie báz je teda nevyhnutné pre použitie aminokyseliny alanínu v E. coli a jeho význam by znamenal význam pre mnohé príbuzné druhy.
Poznámky
<references group="Pozn" />
Baulne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ochrana dravcov na Slovensku
Ochrana dravcov na Slovensku (skrátene aj RPS z anglického názvu Raptor Protection of Slovakia) je občianske združenie, venujúce sa výskumu a ochrane dravých vtákov a sov vo voľnej prírode na území Slovenska.
Pôvodný názov, používaný do roku 2004 bol Skupina pre výskum a ochranu dravcov na Slovensku (SVODAS). Pri jej vzniku stál jeden z najvýznamnejších ornitológov na Slovensku, Mgr. Štefan Danko.
Denis Jacko
Denis Jacko (* 22. augusta 1993, Trebišov, Slovensko) je slovenský básnik.
Vo veku 19 rokov sa začal aktívne venovať tvorbe básní, ktoré najskôr zverejňoval na sociálnej sieti Facebook a na svojom blogu. V literárnej súťaži Ruže mojej duše získal v roku 2015 3. miesto a v roku 2016 1. miesto v štvrtej (vekovo najstaršej) kategórií, poézia. V roku 2016 debutoval básnickou zbierkou Triezvy život. Jeho tvorba je ovplyvnená hlavne Charlesom Bukowskim, bítnikmi a slovenským básnikom Jánom Martonom, ktorého pokladá za „Bukowskeho spod Tatier“.
Massanes
Massanes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cajla
Cajla je historická obec, dnes už historická mestská časť mesta Pezinok v Bratislavskom kraji. Do 1. januára 1948 bola samostatnou obcou a od tohto dátumu je súčasťou mesta Pezinok a je jej filiálnou farnosťou.
Názov vznikol v 15. storočí, keď dedinu tvorilo 26 usadlostí usproiadaných do jedného radu. V Cajli sa nachádza Kostol Povýšenia svätého Kríža, ktorý bol postavený v roku 1740. Nahradil pôvodný stredoveký Kostol svätého Jozefa, ktorý bol postavený v roku 1659 na mieste pôvodného Kostola svätého Mikuláša v osade Zumberg, a ktorý sa nachádzal neďaleko dnešnej Psychiatrickej nemocnice Philippa Pinela. Tento kostol už pripomína len socha Krista Kráľa, lebo jeho ruiny boli neskôr zaliaté novou cestou. Pri psychiatrickej nemocnici sa nachádza cajlanská Kalvária, ktorá je tiež neďaleko Kučišdorfskej doliny. Za obcou sa nachádzala prvá továreň na výrobu kyseliny sírovej, ktorú po roku 1882 nahradili administratívne budovy riaditeľstva antimónových baní. Pri bývalých budovách antimónových baní, neskôr budovy psychiatrickej nemocnice, sa nachádzala, dnes už neexistujúca, Pálfiovská papiereň, ktorej hlavná budova bola po ukončení činnosti prestavaná na mlyn na obilie, ktorý v lete 1934 vyhorel. Odvtedy stojí na mieste starého mlyna Fabianov mlyn.
Cajlanskou richtárkou je v súčasnosti Viktória Jáchymová.
Doložené historické názvy
Doložené sú tieto historické názvy:
Šport
V mestskej časti sa nachádza futbalové ihrisko (známe aj ako štadión Baník), kde pôsobí futbalový klub CFK Pezinok-Cajla.
Nariadenie (právny akt)
Nariadenie môže byť:
Nariadenie ako názov predpisu
V súčasnosti je nariadenie na Slovensku (podobne, ale sčasti odchylne, v Česku):
Historicky platilo nasledujúce:
Nariadenie ako termín právnej teórie
Nariadenie je na Slovensku a v Česku v právnej teórii (a v nemecky hovoriacich štátoch často aj v právnej praxi):
Bièvres (Essonne)
Bièvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hans Conzelmann
Hans Conzelmann (* 27. október 1915, Tailfingen, Nemecké cisárstvo† 20. jún 1989, Göttingen, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
V yrastal v bádensko-württemberskej obci Tailfingen (dnes súčasť mesta Albstadt]. V detstve prišiel o otca a v štúdiách ho podporoval miestny farár. V roku 1934 napokon úspešne zložil maturitnú skúšku.
Po prvej záverečnej teologickej skúške začal v roku 1938 pôsobiť v pastorácii. Zakrátko však musel nastúpiť na vojenskú službu. V roku 1944, v závere Druhej svetovej vojny, bol Conzelmann ťažko ranený.
V roku 1946 zložil Conzelmann druhú záverečnú teologickú skúšku a stal sa vedeckým asistentom profesora Helmuta Thielicka (1908 – 1986) na Eberhard Karls Universität v Tübingene. Súčasne pôsobil aj ako farár v obci Ohnastetten, neďaleko Reutlingenu. Od roku 1948 vyučoval náboženstvo na jednom z miestnych gymnázií.
V roku 1951 obhájil na evanjelickej teologickej fakulte Eberhard Karls Universität v Tübingene dizertačnú prácu na tému Die geographischen Vorstellungen im Lukasevangelium (Geografické predstavy v Lukášovom evanjeliu) a získal akademický titul Dr. theol. O rok neskôr sa Conzelmann habilitoval na Ruprecht-Karls-Universität v Heidelbergu a začal tu pôsobiť ako docent Nového zákona. Témou jeho habilitačnej práce bol ''Die Mitte der Zeit. Studien zur Theologie des Lukas'' (Stred času. Štúdie k Lukášovej teológii), venoval sa v nej problematike Kristovej parúzie.
V roku 1954 sa Conzelmann stal mimoriadnym profesorom a v roku 1956 riadnym profesorom Nového zákona na univerzite v Zürichu.
Od roku 1960 až do svojej emeritácie v roku 1978 pôsobil Conzelmann ako profesor Nového zákona na Georg-August-Universität v Göttingene. V roku 1966 sa stal riadnym členom Göttingenskej akadémie vied (Akademie der Wissenschaften zu Göttingen).
Teológia
Hans Conzelmann, Willi Marxsen (1919 – 1993) a Günther Bornkamm (1905 – 1990) sú oprávnene považovaní za priekopníkov tzv. redakčnej kritiky v rámci historicko-kritickej exegézy novozákonných textov.
Conzelmann, na rozdiel od Bultmanna a na základe detailného štúdia Lukášovej teológie, nechápal Ježiša len ako proroka akejsi blízkej apokalypsy. Skôr zdôrazňoval, že Božie kráľovstvo vstupuje do nášho sveta, do našej prítomnosti, v samotnom Ježišovi, v jeho slovách a skutkoch. Ježišovo posolstvo o Bohu a človeku evidentne prekračuje šablóny dobovej židovskej apokalyptiky.
Ježiš zomrel, bol vzkriesený a vystúpil na nebesia, no (dobové) predstavy o akejsi bezprostredne nasledujúcej parúzii, druhom Pánovom príchode na konci vekov, sa nenaplnili. Chod dejín sa nezastavil, navonok je ešte takmer všetko po starom. No predsa je už čosi aj podstatne inak. Dejiny sú totiž dejinami spásy (Heilsgeschichte), očami viery je v nich možné uvidieť Božie konanie a vedenie. Starozákonná epocha sa v určitom zmysle končí Jánom Krstiteľom. Ježišom sa celkom iste začína nová doba. No po tom, čo Ježiš vystúpil k Bohu, sa nositeľom jeho posolstva o Bohu a človeku stáva Cirkev. Nie je podstatné, ako dlho bude táto posledná (eschatologická) etapa ľudských dejín trvať. Prvoradé je, aby veriaci v každodennom živote konali podľa Ježišovho príkladu. Ich silou a nádejou je Svätý Pánov Duch, Pán sám, verný a milosrdný Boh.
Základná škola (Bratislava, Borodáčova 2)
Základná škola Borodáčova 2 je základná škola na Borodáčovej ulici, Bratislava – mestská časť Ružinov, sídlisko Pošeň.
V roku 2013 sa z 85 bratislavských škôl umiestnila na 23 mieste, hodnotili sa výsledky žiakov 9. ročníka zo slovenčiny a matematiky.
Časozber
Časozber je štúdiový sólový album slovenského gitaristu Andreja Šebana, ktorý v roku 2011 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Difamácia
Difamácia alebo difamovanie môže byť :
Poznámka
Do prvej polovice 20. storočia používaný výraz utŕhanie na cti/nactiutŕhanie označoval na Slovensku (v Uhorsku) urážku na cti (maď. becsületsértés ), zatiaľ čo v Česku (v Rakúsku) išlo o vtedajšie označenie krivého obvinenia (v rakúskej nemčine: Verleumdung).
Massillargues-Attuech
Massillargues-Attuech je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Windows 8
Windows 8 bola verzia operačného systému Windows NT, ktorá bola nástupcom Windows 7. Vo Windowse 8 chýbalo tlačidlo štart, ktoré bolo pridané až v aktualizácii na Windows 8.1. Uvedenie finálnej verzie Windows 8 sa konalo v októbri 2012. Vydaná bola 32-bitová a 64-bitová verzia pre procesory x86 a verzia pre SoC a ARM procesory (používané v mobilných zariadeniach). Viditeľné zmeny boli vo vzhľade, kde bol použitý Ribbon design. Kvôli zmenám v jadre systému bolo riziko nekompatibility ovládačov. Systém bol použiteľný aj na starších stolových počítačoch a notebookoch a taktiež aj na tabletoch s architektúrou ARM. Oficiálne ukončenie podpory Windowsu 8 bolo v roku 2016, zatiaľ čo Windowsu 8.1 končí 10. januára 2023.
Podľa prezentovaných správ, aplikácie napísané pre architektúru X86-64, neboli kompatibilné pre verzie Windows 8 pre architektúru ARM.
Massillargues-Attuech
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Windows 8
Hardvérové požiadavky
Microsoft vyhlásil, že zobrazenie developer preview pracuje správne na hardvéri vyhovujúcom pre Windows Vista alebo 7.
Mikojan-Gurevič MiG-25
Mikojan-Gurevič MiG-25 (v kóde NATO: „Foxbat“) je jednomiestne nadzvukové prepadové stíhacie a prieskumné lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze v 50. a 60. rokoch 20. storočia.
Vznik a vývoj
Koncom 50. rokov 20. storočia začali USA zavádzať do služby nadzvukový strategický bombardér B-58 Hustler a spustili vývoj prieskumného lietadla SR-71 Blackbird, ktoré mohlo dosiahnuť rýchlosť až Mach 3,3. Sovietsky letecký priemysel sa tak musel vysporiadať s neľahkým zadaním, ktorého úlohou bolo vytvorenie účinných prostriedkov na boj s týmito novými hrozbami. V tej dobe už mala konštrukčná kancelária A. I. Mikojana isté skúsenosti s vývojom moderných nadzvukových stíhacích lietadiel (projekty I-3U, I-7U, I-75 a Je-150). Hlavne ich posledné prototypy (Je-150 a Je-152) dokázali lietať v dostatočnej výške a potrebnou rýchlosťou. Avšak chýbal im patričný dolet, výkonný rádiolokátor a rakety s väčším dosahom.
Vývoj lietadla s uvedenými požiadavkami bol spustený v roku 1961 a projekt dostal meno Je-155. Okrem záchytnej stíhačky (Je-155P) prebiehal ešte vývoj prieskumného variantu (Je-155R) a stíhacieho bombardéra, ktorý mal byť schopný niesť aerobalistickú raketu. Prvé dva návrhy, záchytného a prieskumného lietadla, boli dňa 5. februára 1962 podporené vedením ministerstva obrany. V tom istom roku bola spustená výroba štyroch testovacích exemplárov – dvoch vo verzii záchytnej stíhačky (Je-155P1 a Je-155P2) a dvoch v prevedení prieskumného lietadla (Je-155R1 a Je-155R2). Ako prvý bol v lete 1964 hotový Je-155P1, s ktorým testovací pilot Ostapenko vzlietol dňa 9. septembra 1964. O rok neskôr bol otestovaný aj prototyp Je-155P2. V roku 1966 už podstupovali štátne skúšky ďalšie dva stíhacie prototypy, Je-155P3 a Je-155P4, ktoré boli testované so štyrmi zavesenými raketami (prvé dve lietadlá mohli niesť len jeden pár rakiet K-40). Pre doladenie kompatibility rádiolokátora a rakiet bol používaný aj prototyp Je-155P5, postavený na báze lietadla Tu-104A.
Dňa 5. októbra 1967 dosiahol skúšobný pilot A. V. Fedotov na prototype Je-155P1 svetový rekord. S užitočným zaťažením 1 – 2 tony sa dostal do výšky m a prekonal tak vtedajší rekord USA o.
V roku 1967 bol vyrobený prototyp Je-155P6 s viacerými konštrukčnými vylepšeniami. Išlo hlavne o lepšie vybavenie kabíny pilota, predĺženie prednej časti trupu, použitie vylepšených motorov a modifikovaného systému riadenia prívodu vzduchu. K ďalším zmenám patrilo zväčšenie plochy kýlu a spevnenie krídel. Následne bolo pre potreby štátnych skúšok vyrobených ďalších 5 prototypov, ktoré boli testované až do roku 1970. Onedlho na to získalo sovietske letectvo prvé sériové MiG-25P a podrobilo ich vojskovým skúškam. Dňa 13. apríla 1972 boli stíhacie lietadlá MiG-25P prijaté do služby.
O zaradení MiG-25 do výzbroje sa uvažovalo v roku 1979 (na žiadosť sovietskej strany) aj v ČSĽA. Sovietský návrh bol 24 kusov, česko-slovenský 4 kusy prieskumnej verzie.
Konštrukcia
MiG-25P je veľké prepadové lietadlo, ktorého dĺžka je. 80% draku stroja pozostáva z nerezovej teplu odolnej ocele VNS-2, VNS-4 a VNS-5. Zvyšných 8% konštrukcie je z titánu a 11% z hliníkovej zliatiny D19. Lietadlo má dve vertikálne chvostové plochy a lichobežníkové krídla s rozpätím. Krídla majú šípovitosť 42.5° na nábežnej hrane a 41° na odtokovej hrane.
Pohon MiGu-25P zabezpečovali dva motory Tumansky R-15B-300 s prídavným spaľovaním. Ťah každého z motorov bol 73,5 kN, pri použití forsáže až 109,8 kN. Lietadlo dosiahlo maximálnu rýchlosť /h, bolo to však bez výzbroje a vo výške. V reálnych podmienkach neprekračovali piloti rýchlosť /h a v nízkych nadmorských výškach je to len /h. MiG-25P mal vo vnútoných palivových nádržiach paliva. Lietadlo vyzbrojené raketami dokázalo pri nadzvukovej rýchlosti preletieť.
MiG-25P mal pod krídlami štyri závesníky, na ktorých mohol niesť dva typy rakiet. Na vnútorných pylónoch mal zvyčajne zavesenú dvojicu striel R-40T s infračerveným navádzaním a dosahom. Na vonkajších to boli dve R-40R s poloaktívnym navádzaním a dosahom. Stíhačka bola vybavená rádiolokátorom Smerč-A, ktorý dokázal detegovať ciele s efektívnou odrazovou plochou na. Radar mohol zameriavať ciele na vzdialenosť.
Používatelia
Alžírsko Sýria
Špecifikácie (MiG-25P)
400px|right
Eduard Žedéni
Eduard Žedéni (🇭🇺, vl. menom Eduard Pfannschmidt de Leuchovia; * 21. marec 1804, Levoča – † 20. február 1879, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu a dištriktuálny dozorca luteránskej cirkvi.
Životopis
V roku 1824 si Eduard Žedényi, spolu so širšou rodinou, zmenil meno z Pfannschmidt na Žedéni. Od roku 1833 bol vyslancom Spišskej župy za vládnu stranu na zasadnutí uhorského snemu a v rokoch 18391840 bol aj jej lídrom. Počas uhorskej revolúcie v rokoch 184849 zastával konzervatívne pozície (blízke cisárskemu dvoru). V roku 1848 sprevádzal cisára Ferdinanda I. do Innsbrucku ako ministerský radca.
Počas procesu s Ľudovítom Baťánom v roku 1849 Žedényi vypovedal v prospech bývalého premiéra. No napriek tomu, že bol známy ako cisárov prívrženec a teda voči Baťánovi nezaujatý, na rozsudku to nič nezmenilo (Baťán bol popravený).
Aktivity Josipa Jelačića a kontroverzné kroky cisárskeho dvora však spôsobili jeho stratu dôvery vo Viedeň a prinútili ho stiahnuť sa z politiky. Naďalej však sledoval spoločenské dianie a podporoval zákonné zakotvenie autonómie protestantskej cirkvi. Ostro vystúpil proti zákonu o protestantskej cirkvi v roku 1859, za čo bol odsúdený na niekoľkomesačné väzenie. Po jeho zrušení sa v cirkevnom dištrikte Tisa stal dištriktuálnym inšpektorom.
Až po rakúsko-uhorskom vyrovnaní sa opäť stal poslancom snemu, najskôr za Deákovu stranu a neskôr je jej zlúčení za Liberálnu stranu.
Povestnou sa stala jeho šetrnosť, pričom svojim majetkom podporoval činnosť protestantského školstva. Svoju bohatú knižnicu daroval Levočskému cirkevnému zboru.
Osočovanie
Osočovanie (osočenie) môže byť:
Eduard Žedéni
Životopis
Jeden z jeho príbuzných, Vojtech Žedéni sa tiež stal politikom a v rokoch 19441945 bol predsedom maďarského Dočasného národného zhromaždenia.
V rokoch 1887 až 2014 stál v Starom Smokovci tzv. Žedéniho (Zsedényiho) pavilón, ktorý bol pamiatkou na Žedéniho a slúžil ako miesto stretávania sa. V roku 2014 bol zbúraný, keďže prekážal novej výstavbe.
Pochovaný je v rodinnej hrobke na levočskom evanjelickom cintoríne.
Mauressargues
Mauressargues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.