cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nebo-M
Konštrukcia
Všetky moduly sa nachádzajú na podvozku štvornápravového vozidla BAZ-6909-015 s hmotnosťou 22 ton. Čas potrebný na rozvinutie systému je 15 minút. Radary systému Nebo-M sú určené na detekciu stealth lietadiel (F-22, F-35) a riadených striel s malou odrazovou plochou. V režime kruhového skenovania je systém schopný sledovať až 200 aerodynamických cieľov (vrátane hypersonických rakiet). Lietadlo s efektívnou odrazovou 1 m2 dokáže detegovať na vzdialenosť až 600 km. Nebo-M však deteguje ciele len v stredných a vysokých nadmorských výškach. Preto väčšinou spolupracuje s radarom Podlet, ktorý monitoruje nízko letiace ciele. Ten má však dosah len 300 km. V režime skenovania sektorov môže Nebo-M sledovať až 20 balistických striel na vzdialenosť až 1800 km.
Nikolaos Kabasilas
Niekoľko málo informácií, ktoré sa o ňom zachovali, pochádza z jeho diel, poprípade z iných dobových prameňov, najmä listov. Z matkinej strany pochádzal z rodu Kabasilovcov a bol synovcom Neila Kabasilu. V roku 1982 bol Pravoslávnou cirkvou prehlásený za svätého, jeho sviatok pripadá na 20. júna. Jeho teológia bola uznávaná aj katolíkmi.
Životopis
Nikolaos sa narodil v Solúne niekedy okolo roku 1322. Vyrastal v zbožnom, hésychastickom prostredí, jeho učiteľom bol jeho strýko Neilos Kabasilas. Jeho duchovným otcom bol Dorotheos Blates, solúnsky asketik, zakladateľ jedného zo solúnskych kláštorov. Po štúdiách v rodnom meste odišiel študovať do Konštantínopola, kde pôsobil jeho strýko Neilos. Okrem bežného vzdelania vo filozofii a rétorike študoval aj matematiku, astronómiu a právo. Dôraz kládol na štúdium Svätého Písma. V Konštantínopole sa spoznal s Jánom Kantakuzénom. Jeho spolužiakom na štúdiách bol Démétrios Kydones, prostredníctvom ktorého sa Nikolaos oboznámil so západným tomizmom.
Kantakuzénos bol v roku 1347 korunovaný za cisára a na výslnie sa dostalo hnutie hésychastov. Nikolaos sa ako značne vzdelaný človek stal blízkym spolupracovníkom a hlavným radcom Jána VI. Kantakuzéna. Okrem jeho politickej podpory vystupoval aj v sporoch o hésychazmus. V roku 1348 Palamu sprevádzal v Solúne a na Athose. Napísal pojednanie proti Nikéforovi Grégorovi i skeptikom. Podľa starších hypotéz mal byť v roku 1353 jedným z troch kandidátov za konštantínopolského patriarchu, dnes sa však usudzuje, že išlo o jeho strýka Neila. Po cisárovej abdikácii (1354) sa utiahol do ústrania, kde tvoril.
V roku 1362 sa vrátil do rodného Solúna, kde sa pokúsil získať späť časť rodinných majetkov zhabaných pred tým zélótmi a Srbmi. V tomto čase zomrel Nikolaov otec i strýko Neilos, jeho matka vstúpila do kláštora. Je možné, že v tom čase tiež vstúpil do kláštora. Po návrate patriarchu Filothea na stolec sa Nikolaos vrátil do Konštantínopola, kde žil pravdepodobne v Kláštore svätého Juraja v Mangane. Zomrel asi niekedy po roku 1391, keďže v tomto roku mu ešte cisár Manuel II. poslal list. Nie je isté, či pred smrťou prijal kňazskú vysviacku.
Dielo a myslenie
Kabasilas bol plodným autorom. Jeho najznámejším dielom je duchovno-asketický spis Život v Kristovi, ktorý je považovaný za jeden z „najvýznamnejších spisov kresťanskej literatúry.“ Dielo sa skladá zo 7 častí (kníh). Má christologické, pneumatologické, sakramentologické, antropologické a ekleziologické črty. Duchovný život človeka prirovnáva ku Kristovmu životu, objasňuje zjednotenie človeka s Bohom skrz Božiu ikonómiu. Božia spravodlivosť podľa Kabasila plodí božské ospravedlnenie (dikaióza). Človek bol zranený svetskou podstatou a Kristovo utrpenie je liečbou tejto rany. Kristus tak v jeho myslení veľkým Tajomstvom znovu integruje božský obraz do ľudskej prirodzenosti. Stavia sa proti názoru, podľa ktorého je život mníchov jediným skutočným životom v Kristovi, Božia činnosť sa odohráva vo sviatostnom živote, pričom najviac rozvádza teológiu krstu, myropomazania a Eucharistie. Dôraz kladie tiež na duchovnú modlitbu.
Napísal tiež Tri homílie k cti Panne Márie. Mária je predmetom Kabasilovho veľkého záujmu. Spolu s Kristom je cieľom stvorenia a nemožno ju od Krista oddeliť. Zároveň však zachováva nekompromisný christocentrizmus, pričom nehovorí o žiadnom inom druhu života, okrem liturgického a sviatostného. Kristus je stredom a cieľom vesmíru, syntézou stvorených a nestvorených podstát.
Život v Kristovi, Komentár k Božskej liturgii a homílie k Panne Márii niektorí autori považujú za trilógiu či triptych Kabasilových hlavných diel.
Okrem toho napísal tri exegetické diela o videniach proroka Ezechiela, Reči o utrpení a nanebovstúpení Pána či prácu Proti Pyrronovi  zameranú proti skeptikom a vplyvu Sexta Empirika na jeho súčasníkov. Neskorší patriarcha Geórgios Gennadios Scholarios vyzdvihol autentickosť Kabasilovho myslenia a označil ho za „ozdobu Kristovej Cirkvi“.
Ako jeden z mála byzantských filozofov sa zaujímal tiež o sociálne otázky. Písal o úrokoch a vyhradil sa proti sekularizácii kláštorných statkov, hoc i na potrebné účely (nábor vojsk, oprava opevnení). Svojou politickou angažovanosťou prejavoval spoločenské vedomie. Zaujímal sa o ekonomické a inštitucionálne nerovnosti. Podľa uznávanej argumentácii I. Ševčenka spis nebol namierený proti hésychastom, ako sa predpokladalo skôr. Písal tiež oslavné reči (enkomiá), napr. na svätých Démétria, Theodóra, Mikuláša, Jakuba mladšieho a troch hierarchov.
Kabasilove diela sú koncentráciou celého byzantského myslenia. Predstavujú však aj reakciu na agnostické postoje odporcov hésychastov. V jeho pojednaní sa zaväzuje brániť moc schopnosti poznania a ľudskej morálky. Kabasilova optimistická teória poznania predstavuje revidovanú kresťanskú verziu aristotelizmu a zbrojí proti Grégorovej epistemológii. Jeho myslenie bolo čiastočne ovplyvnené hésychazmom. Vo všeobecnosti však nijak zásadne nevychádza z učenia Gregória Palamu a hoci nie priamo, vystupuje niekedy aj proti radikálnejším formuláciám niektorých palamistov. Dokonalý vládca má byť podľa neho v platónskom duchu silný, vzdelaný a spravodlivý.
Trasavkovité
Trasavkovité je čeľaď pavúkov, v ktorej je známych zhruba 560 druhov, z ktorých väčšina žije v tropických oblastiach, a to predovšetkým v jaskyniach.
Stavba tela
Telo trasavkovitých je skôr menších rozmerov (315 mm), končatiny sú neobvykle dlhé, ich tarzy majú nepravé článkovanie, ktoré umožňuje ohýbanie chodidiel. Vďaka tomu trasavky pripomínajú na prvý pohľad skôr kosca než pavúky. Pri bližšom prezretí však vidíme zreteľné rozdelenie tela na bruško a hlavohruď tenkou stopkou; na čele karapaxu sa nachádza 8 alebo 6 očí. Pokiaľ má trasavka očí osem, sú zoskupené do troch skupín – po stranách po troch a uprostred dve – tento prostredný pár u šesťokých trasaviek chýba. Trasavkovité majú veľkú jedovú žľazu a úplne im chýba tracheálny systém. Na chelicerách možno pozorovať náznak prítomnosti nepohyblivého prsta niekdajšieho klepeta pavúčích predkov, ktorý má tvar zúbku a nachádza sa na konci základného článku chelicery.
Život
Trasavky si budujú siete, ktoré sú tvorené riedko a nepravidelne usporiadanými vláknami, v ľudských príbytkoch sú spravidla umiestnené pri okrajoch stropu. Trasavky sa na ne vešajú chrbtom k zemi pomocou koncových pazúrikov končatín. Ak je pavúk vyrušený, veľmi rýchlo rozkmitá telo zavesené v sieti – odtiaľ názov „trasavkovité“.
Samice nosia vajíčka spojené navzájom lepkavým sekrétom, ktorý vylučujú pri kladení a pavučinami v chelicerách pred telom až do vyliahnutia mláďat.
Lomné (vrch v Javorí)
Lomné je vrch v Javorí. Leží nad obcou Michalková, približne južne od Zvolena.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lomnianska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a zasahuje na katastrálne územie obce Dobrá Niva a Michalková. Najbližším sídlom je na severnom úpätí ležiaca obec Michalková a severovýchodne situovaná mestská časť Kráľová, západným smerom sa nachádza Dobrá Niva a Podzámčok.
Výhľady
Vrchol Lomného pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných miest s nižšou vegetáciou a odlesnených častí možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach tiež Štiavnické vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a Poľanu.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no v okolí je viacero osád, z ktorých je možný prístup.
Paleoveda
Paleoveda môže byť:
Méaudre
Méaudre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lucca
Lucca /Medzinárodná fonetická abeceda/ (latinsky Luca) je talianske mesto v Toskánsku, hlavné mesto rovnomennej provincie. Mesto má rozlohu a zhruba 86 000 obyvateľov. Leží na rieke Serchio, asi západne od Florencie a  severovýchodne od Pisy. Lucca sa stala samostatným vojvodstvom a v roku 1860 sa po plebiscite pripojila ku kráľovstvu Sardinskému a k Taliansku.
Dejiny
Luccu založili Etruskovia. V roku 180 pred Kr. mesto dobyli Rimania a roku 56 pred Kr. tu uzavrel Gaius Iulius Caesar zmluvu s Pompeiom a Crassom. Z tohto obdobia sa zachovala pravidelná sieť ulíc a staroveké fórum.
Od 6. storočia po dobytí Longobardmi, bola Lucca hlavným mestom langobardského Toskánskeho vojvodstva, od roku 1180 bola samostatným celkom. Mesto sa preslávilo hlavne spracovaním a farbením hodvábu a vo 14. storočí bolo jedným z prvých talianskych miest. Za občianskych vojen medzi Guelfmi a ghibellinmi vystriedala obe strany a roku 1328 sa mesta zmocnili žoldnieri cisára Ľudovíta Bavorského. Aby si vynahradili nezaplatený žold, mesto predali a v rokoch 1331 - 1335 patrila Lucca Jánovi Luxemburskému. Nejaký čas ju spravoval aj mladý Karol IV., Ktorý potom roku 1369 obnovil samostatnosť mesta. Lucca bola samostatnou republikou do roku 1805, kedy ju dobyl Napoleon a daroval ju svojej sestre. Po roku 1815 sa Lucca stala samostatným vojvodstvom a v  roku 1860 sa po plebiscite pripojila k zjednotenému Taliansku.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Drahová
Drahová je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Utekáč, približne východne od Hriňovej.
Poloha
Nachádza sa na juhu strednej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Balocké vrchy. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Poltár a na katastrálnom území obce Kokava nad Rimavicou. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované osady obce Kokava nad Rimavicou, juhovýchodne sa nachádzajú Látky, severozápadne Sihla, Drábsko a Lom nad Rimavicou, severne Čierny Balog a východne Utekáč.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je tak možné pozorovať okolité vrchy Veporských vrchov, Nízke Tatry, Spišsko-gemerský kras, Stolické vrchy, Javorie a Poľanu, no tiež prihraničné vrchy v Maďarsku.
2. hokejová liga (Slovensko) 2008/2009
2. hokejová liga (Slovensko) 2008/2009 bola šestnástou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do dvoch skupín. Po základnej časti sa hrala nadstavba. Prví z každej skupiny sa stretli vo vzájomných zápasoch o postup do 1. hokejovej ligy. Víťazom sa stalo družstvo HK Brezno, ktoré porazilo vo finále družstvo HK Púchov na zápasy.
Mens
Mens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Jacques-en-Valgodemard
Saint-Jacques-en-Valgodemard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Polohopis
Saint-Jacques-en-Valgodemard má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Jacques-en-Valgodemard má 155 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Sekier (vrch v Javorí)
Sekier je vrch v Javorí. Leží nad osadou Zaježová, približne južne od Zvolena.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lomnianska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a zasahuje na katastrálne územie obce Pliešovce a Sása. Najbližším sídlom je na južnom úpätí ležiaca osada Zaježová (patriaca k obci Pliešovce), severne sa nachádza Kráľová (mestská časť Zvolena), východne leží Vígľašská Huta-Kalinka a západne Dobrá Niva.
Opis
Sekier tvorí uzlový vrch, kde sa stretávajú tri horské hrebene; od juhu vedie rázsocha od Ježovej, od severovýchodu z Kozieho hrbu a od severozápadu z masívu Lomného. Južne sa nachádza Priečne bralo a Ježová, západne Štetka  a Tri vrchy, severne Lomné, Holý vrch  a Človekovo  a východným smerom Kozí hrb, Veľký Lysec  a Králikov vrch. Vodu zo severných svahov odvádza potok Sekier do rieky Slatina, zo západných Lomniansky potok do Neresnice, obe v povodí Hrona. Juhovýchodné svahy odvodňujú prítoky riečky Krupinica do rieky Ipeľ. Na vrchol nevedie značená trasa.
Výhľady
Vrcholová časť Sekiera je pokrytá súvislým, miestami mladým lesným porastom, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných miest s nižšou vegetáciou a odlesnených častí možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach tiež časť Štiavnických vrchov, Vtáčnika, Kremnických vrchov, Veľkej Fatry, Nízkych Tatier a Poľany.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no osadou Sekier prechádza žlto značný chodník zo Zaježovej do osady Kráľová, z ktorej sa dá odbočiť a po hrebeni prejsť na vrch Sekier.
Neilos Kabasilas
Neilos Kabasilas alebo Neilos Kavasilas (iné mená pozri nižšie; *okolo 1300, Solún † marec? 1363, Konštantinopol /Solún ) bol byzantský hésychastický teológ a polemik, efemérny solúnsky metropolita. Patril k prísnejšiemu gréckemu protilatinskému prúdu. Okrem diel na podporu hésychatmu písal diela o príčinách nezhôd medzi Rímom a Byzanciou, resp. pravoslávím, najmä o pápežskom primáte a o pôvode Ducha Svätého. Aj napriek tomu, že ho západná tomistická teológia pôvodne oslovila, neskôr proti nej rázne vystúpil vo svojich prácach.
I napriek tomu že bol jedným z najvýznamnejších pravoslávnych teológov 14. storočia, bol následovne až do 20. storočia na Východe pomerne neznámy. Významné štúdie o ňom pochádzajú z prelomu tisícročí. Istú ozvenu naopak zaznamenal medzi protestantmi, takže na jeho dielo musel ešte v roku 1626 reagovať biskup Giovanni Matteo Cariofilli.
Životopis
Neilos patril k vtedajšej vzdelanostnej elite. Poznal Barlaama z Kalábrie a bol priateľom Nikéfora Grégora. Hoci sa spočiatku javil neutrálnym, resp. zastával mierne protihésychastické stanoviská, pod cisárovým vplyvom sa pridal na stranu Grégoria Palamu. Je možné, že za jeho pôvodný ostych mohli jeho staré priateľstvá. V rokoch 1334 až 1339 vyučoval v Konštantínopole, následne istý čas pôsobil opäť v Solúne. Je možné, že jeho pôsobenie v meste prerušilo povstanie zelótov. V roku 1343 sa vrátil do hlavného mesta ríše, kde vyučoval a podieľal sa na tamojšom cirkevnom živote. Zúčastnil sa tiež prípravy dokumentov z koncilu v roku 1351 a bol poverený, aby viedol diskusiu s protihésychasticky naladeným Nikéforom Grégorom. Podrobné údaje o jeho vedeckom živote a prácach z tohto obdobia chýbajú.
Po odchode patriarchu Kallista I. bol jedným z troch kandidátov na post konštantínopolského patriarchu. Staršie hypotézy za kandidáta označovali jeho rovnomenného synovca Nikolaa Kabasilu. Po roku 1353 sa stal hieromníchom (jeromonachom) a prijal meno Neilos. V 50. rokoch sa zúčastnil diskusií o obnove cirkevného spoločenstva s Rímom, kde zastával značne protipápežské stanoviská. Neilos prejavoval osobitný záujem o latinskú teológiu, najmä o spisy Tomáša Akvinského. Je možné, že mal k úplne prvým prekladom jeho diel, názor, že ovládal latinčinu a čítal Akvinského texty v origináli, sa dnes považuje za chybný. V roku 1361 bol ako laik zvolený za metropolitu v Solúne, kde nahradil už dávnejšie zosnulého Palamu. Úradu sa pre svoj zlý zdravotný stav nikdy neujal. Zomrel niekedy v roku 1363, pravdepodobne v marci. Už krátko po smrti bol minimálne v Solúne uctievaný ako svätý. Nepriame dôkazy o úcte k nemu možno nájsť aj v pravoslávnych synodikonoch.
Dielo a myšlienky
Neilos napísal viacero diel, pričom väčšina z nich má veľmi rozsiahle, opisné názvy. Písal polemiky proti protivníkom hésychazmu. Podieľal sa na zostavení záverov hésychastickej synody z roku 1351. Obzvlášť dôležitá bola jeho úloha pri výbere patristických textov pre slávnu palamistickú florilégiu o Božskej podstate a energii v 16 kapitolách (nie je zverejnená, najdôležitejší rukopis je Vat. gr. 705 [1351]). Na odporúčanie synody napísal dielo Antigramma proti Nikéforovi Grégorovi.
Napísal tiež dve diela o pápežskom primáte a schizme medzi Východom a Západom, ktorú kladie za vinu pápežovi, ako aj traktát o koncile v rokoch 879/880, ktorý označil za ekumenický. Bol tiež autorom spisu O pôvode/procesii Ducha svätého (Περὶ τῆς τοῦ Άγίου Πνεύματος ἐκπορεύσεως κατὰ ΛατίνωνPeri tes tou Agiou Pneumatos ekporeuseós kata Latinón, lat. De processione Spiritus Sancti). V istom zmysle ide o najväčšiu a najobjemnejšiu esej venovanú problému pneumatológie. Dokazuje, že rozdiel medzi západnou teológiou a pravoslávím v tejto oblasti nie je len v doplnení slov „a od Syna“ v Kréde, ale v tom, že dodatok odráža výrazné triadologické rozdiely v ich myslení. Dielo sa skladá z troch častí. Neilos sa pri písaní neobmedzil na obvyklé argumenty a protiargumenty, či citáty z patristických spisov k príslušnej téme.
V traktátoch útočil na Akvinského teológiu tomizmu, ktorú poznal z prekladov svojho žiaka Kydona. Jeho argumenty však boli odmietnuté samotným Kydonom v nepublikovanom diele Obrana Tomáša Akvinského proti Neilovi Kabasilovi. Dielo o očistci kedysi pripisované jemu, je dnes považované za spis Marka Eugenika. Jeho autoritu na byzantskom Východe podporuje počet referencií na jeho dielo v spisoch Grékov na koncile vo Florencii.
Le Monêtier-les-Bains
Le Monêtier-les-Bains je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Polohopis
Le Monêtier-les-Bains má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Le Monêtier-les-Bains má 1062 obyvateľov (2009).
Merlas
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kampaní Süleymana I.
Toto je zoznam kampaní Süleymana I.
Legenda
Stĺpce tabuľky (okrem poznámok a obrázkov) sú zoradené podľa symbolov šípok. Nasledujúci text poskytuje prehľad toho, čo obsahuje tabuľka a ako funguje triedenie.
Ernő Gerő
Ernő Gerő (vlastným menom Ernő Singer; * 8. júl 1898† 12. marec 1980) bol maďarský komunistický politik v povojnovom období a krátko v roku 1956 ako prvý tajomník vládnucej komunistickej strany aj najvplyvnejší muž v Maďarsku.
Životopis a kariéra
Gerő sa narodil v Trebušovciach v židovskej rodine ako jedno z desiatich detí. Jeho otec bol maloobchodník a prenajímateľ. Keď mal 12 rokov, zomrela mu matka Mária rod. Engelová. Hoci pochádzal z veriacej rodiny, neskôr náboženstvo úplne odmietol. Úspešne absolvoval gymnázium v Budapešti (dnes Újpesti Károlyi István Általános Iskola és Gimnázium), v roku 1916 začal študovať na Medicínskej fakulte (dnes Semmelweisova Univerzita), avšak titul nikdy nezískal. Tu sa stretol aj s organizáciou Socialistický zväz robotníckej mládeže, kde vstúpil. Neskôr, v roku 1918 prestúpil do Komunistickej strany Maďarska (Kommunista Ifjúmunkások Magyarországi Szövetsége) a zapájal sa do rôznych jej činností. Bol vyslaný na zjazd, ktorý sa konal 20.22. júna 1919. Bol tiež členom Červenej armády, avšak nikdy v nej neslúžil. Angažoval sa na počiatku vzniku komunistického hnutia Maďarskej časti Rakúsko-Uhorska, po krátkej vláde komunistu Béla Kúna v Maďarskej republike rád, ktorá bola zvrhnutá v auguste 1919. Hoci nebol významnou osobnosťou režimu, bol na neho vydaný zatykač. Gerő odišiel na príkaz strany v januári 1920 do Viedne, kde sa zapojil do Landlerovej frakcie a pomáhal maďarským komunistickým emigrantom. Bol vyslaný do Bratislavy, kde spolupracoval na formácií slovenských a rumunských mládežníckych zväzov. Publikoval v časopise Ifjúmunkás (Mladí robotníci) po slovensky a maďarsky. Gerő bol odsúdený na 14 rokov väzenia, avšak utiekol do Sovietskeho zväzu. Počas 20 rokov života v ZSSR bol aktívnym agentom NKVD a neskôr KGB. Vďaka tomu bol Gerő v Kominterne - medzinárodnej organizácií komunistov, bol vo Francúzsku a zúčastnil sa aj Španielskej občianskej vojny. Tam pôsobil ako poradca v španielskej vláde Juana Negrína. Robil čistky voči trockistom v medzinárodných brigádach. Vďaka tomu dostal prezývku „mäsiar Barcelony“.
Po vypuknutí 2. svetovej vojny sa vrátil do Moskvy a prečkal tam vojnu. Po zániku komunistickej internacionály v roku 1943 mal na starosti propagandu, mierenú proti nepriateľom a vojnových zajatcov. Gerő bol medzi prvými komunistickými funkcionármi, ktorí sa začiatkom novembra 1944 vrátili do Maďarska. Ernő Gerő bol členom dočasnej vlády - Národnej generálnej rady (Nemzeti Főtanács) od 26. januára do 11. mája 1945.
V novembri 1945 sa konali voľby, kde maďarskí komunisti pod vedením Gerőa a Mátyása Rákosiho získali 17% hlasov, pričom Strana menších statkárov zvíťazila s 57% podporou. Avšak sovietsky veliteľ, maršal Kliment Vorošilov zostavil koaličnú vládu na čele s komunistami. Komunisti v roku 1949 zmanipulovali voľby a prebrali moc v krajine, keď bol Rákosi ešte vo vedení strany. Gerő a Mihály Farkas boli Rákosiho spolupracovníkmi a Rákosi si v roku 1952 uzurpoval aj úrad premiéra. Jeho autorita bola o rok, po smrti Stalina otrasená po tom, čo ZSSR trvalo na výmene premiéra za Imreho Nagya. Gerő bol ponechaný ako protiváha voči reformátorom. Rákosimu sa podarilo znovuzískať kontrolu, avšak začiatkom roka 1956 mu bola autorita podkopaná tajným prejavom Nikity Chruščova, ktorý odsúdil stalinizmus a 18. júla ho Anastáz Mikoljan donútil odísť z úradu. Ostal mu ale dostatočný vplyv v Maďarskej robotníckej strane (MDP) na to, aby dosadil Gerőa na čelo strany.
Neskorší život a smrť
23. októbra 1956 predniesol prejav, v ktorom oznámil odvetné opatrenia proti povstalcom.
Sovietski vyslanci tlačili na Gerőa, aby 25. októbra 1956, počas druhého dňa povstania odstúpil, po tom, ako nevhodne predniesol prejav, ktorý rozzúril dav ľudí. Ústredný výbor strany po stretnutí odsúhlasil, aby na jeho miesto ako vedúceho v strane zasadol János Kádar a Imre Nagy ako premiér, ukončiac tak Gerőve medzivládie. Gerő ušiel do ZSSR, ale po potlačení revolúcií umiernenejší Kádarov režim odmietol jeho návrat do Maďarska.
Napokon mu bolo dovolené vrátiť sa z exilu v roku 1960, ale bol okamžite vylúčený z komunistickej strany. Pracoval ako príležitostný prekladateľ v Budapešti počas svojho dôchodku. Jeho postava zohráva ústrednú úlohu v romantickom románe Vilmosa Kondora z roku 2012 Budapeštianska Noir. Zomrel v Budapešti v roku 1980 vo veku 81 rokov. Jeho urna s popolom je uložená na budapeštianskom cintoríne.
Strongylión
Strongylión bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr. Rodisko sochára Strongylióna je neznáme (pochádzal možno z Atén ). Činný bol približne na konci 5. a na začiatku 4. storočia pred Kr. Podľa starovekého autora Plínia ho preslávila socha takzvanej Krásnonohej Amazonky. Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že v starom megarskom chráme videl Strongyliónovu bronzovú sochu bohyne Artemidy, zvanej Sóteira. Aj v boiótskom háji Múz (v údolí seveného výbežku vrchu Helikón ) ho zaujali jeho sochy: „''Prvé sochy všetkých Múz sú diela Kéfisodota. Ak však návštevník ide o trochu ďalej, nájde opäť tri podoby týchto bohýň od toho istého umelca, ďalšie pochádzajú od Strongylióna, umelca, ktorý vedel najlepšie zhotovovať býkov a kone, ostatné vytvoril Olympiosthenes.''“
Pôsobenie tohto umelca potvrdzuje i nápis (Raubitschek, DAA 176 ) na podstavci (s jeho signatúrou), datovaný do rokov 425 až 400 pred Kr., objavený pri pozostatkoch chrámu Artemidy Braurónskej (Braurónion) v juhozápadnej časti aténskej Akropole. Na tomto podstavci pravdepobne kedysi stála bronzová socha koňa.
Hry o život: Drozdajka 1
Hry o život: Drozdajka 1 (The Hunger Games: Mockingjay - Part 1) je americký sci-fi film, ktorý režíroval Francis Lawrenc. Je to prvá časť z dvoch filmov inšpirovaných poslednou knižkou trilógie Hry o život Drozdajka, napísanou Suzanne Collinsovou. Film je pokračovaním filmov Hry o život a Hry o život: Skúška ohňom, a hlavné role si opäť zahrali Jennifer Lawrenceová, Josh Hutcherson a Liam Hemsworth.
Film mal premiéru na Slovensku vo štvrtok 20. novembra 2014. Za prvý deň zarobil film viac ako 55 miliónov dolárov.
Obdržal pozitívnu kritiku a získal dve nominácie na cenu Broadcast Film Critics Association Award v kategóriach najlepšia herečka v akčnom filme (Jennifer) a najlepšia pôvodná pieseň za „Yellow Flicker Beat“. Pieseň je tiež nominovaná v kategórii Najlepšia pôvodná pieseň na Zlatý glóbus.
Dej
Potom, čo je Katniss zachránená zo zničenej arény je ona a dvaja ďalší víťazi, Beetee a Finnick Odair, odvezená do podzemného bunkru, ktorý je ukrytý pod ruinami starého 13. kraja, kde sa stretáva so sestrou Prim a svojou matkou. Je predstavená prezidentke Coinovej, ktorá chce, aby sa Katniss stala symbolom boja proti Kapitolu. Katniss však odmieta, pretože je stále nahnevaná, že nezachránili Peetu Mellarka. Na návrh Plutarcha Heavensbeena, bývalého tvorcu hier, sa vydá do 12. kraja, ktorý po rozbombardovaní (okrem dedinky víťazov) už vôbec nevyzerá tak, ako si ho Katniss pamätá. Potom, čo Katniss vidí Peetu zneužitého Kapitolom v televíznych reklamách, ako sa snaží upokojiť rebelov, zmení svoje rozhodnutie a stáva sa symbolom revolúcie Drozdajkou, pod podmienkou, že Peeta a ostatní víťazi budú zachránení a bude im odpustené.
Katniss je predstavená jej filmovému štábu, vedenému Cressidou. Je oblečená do špeciálne navrhnutému outfitu, jej návrhárkou sa opäť stáva Effie Trinketová a jej bodyguardom je jej kamarát Gale. Spoločne sa vydávajú do nemocnice v 8. kraji, ale po ich návšteve je nemocnica zničená Kapitolskými lietadlami. Katniss natáča svoj prvý proklam, ktorý je vysielaný po celom Paneme. Tím sa vracia do 12. kraja, kde jej Gale vyrozpráva, ako prebiehalo ničenie ich kraja a Katniss je natočená, keď spieva "The Hanging Tree". Po vysielaní ďalšieho proklamu je v 7. kraji zabitý celý tím Mierotvorcov skrytými mínami a rebeli ničia priehradu, ktorá poskytuje Kapitolu elektrinu.
Tú noc Katniss sleduje, ako Peeta poskytuje ďalší rozhovor Caesarovi Flickermanovi, moderátorovi Hier. Peeta z ničoho nič zrazu vykríkne varovanie, okamžite potom sa kamery vypínajú. Kapitol napadá 13. kraj a prezidentka Coinová vydáva príkaz k evakuácii do podzemného úkrytu. Po skončení útoku zo strany Kapitolu sa Katniss vydáva na zem, kde je celý povrch pokrytý bielimi ružami a uvedomuje si, že jej ich posiela Prezident Snow a predpokladá, že chce zabiť Peetu. Coinová vysiala špeciálnu jednotku na záchranu Peetu, ktorý svojím varovaním poskytol 8 minút naviac k evakuácii. Víťazi predchádzajúcich hier sú väznení v tréningovom centre splátcov. Misia je úspešná. Keď však ide Katniss privítať Peetu, zaútočí na ňu a snaží sa ju uškrtiť.
Katniss sa prebúdza v nemocnici a dozvie sa, že Peetovi bol vymytý mozog a jediné čo teraz chce, je ju zabiť. Všetkým je jasné, prečo Kapitol nechal špeciálnu záchrannou jednotku Peetu zachrániť. Peeta je teraz izolovaný a pomocou terapie sa ho snažia dať do poriadku. Prezidentka Coinová vyhlási, že záchrana bývalých víťazov prebehla úspešne, a teraz je čas začať boj v uliciach Kapitolu.
Pokračovanie
Drozdajka 2 mala premiéru v piatok 20. novembra 2015.
Majstrovstvá Ázie v hokeji na kolieskových korčuliach 2016
Majstrovstvá Ázie v hokeji na kolieskových korčuliach 2016 bol v poradí 16. turnaj majstrovstiev Ázie v hokeji na kolieskových korčuliach, ktoré organizuje Ázijská konfederácia kolieskových športov (CARS). Bol súčasťou ''16. Majstrovstiev Ázie v kolieskových športoch 2016''. Konal sa v Li-šuej, v provincii Če-ťiang, v Číne v dňoch od 24. do 28. októbra 2016, za účasti 4 mužských tímov. Ženský turnaj sa pre nedostatočný počet prihlasených družstiev neuskutočnil. Čína bola organizátorom ázijského šampionátu siedmykrát, keď predtým hostila toto podujatie v rokoch 1989, 1999, 2009, 2010, 2012 a 2014. Tretí titul v rade a jedenásty celkovo získalo 🇲🇴, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇮🇳 a.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku k januáru 2016.
Ján Danko
Ján Danko môže byť:
Žákova skála
náhľad|Žákova skála náhľad|Horné partie skaly náhľad|Výhľad západným smerom náhľad|Celkový pohľad na okolie skaly od juhu Žákova skála je osamotené silicitové skalisko, pozostatok opusteného kameňolomu, v katastrálnom území Běloky, okres Kladno. Ide o významnú geologickú lokalitu, jednu z dvoch posledných dochovaných svojho druhu na Kladensku (spolu s prírodnou pamiatkou Žraločí zuby).
Poloha
Skala sa nachádza asi  zsz. od centra Prahy a jz. od Bělok, pri ceste do Dobrovízi, blízko samoty Žákův Mlýn (odtiaľ niekedy tiež označovaná ako Skála u Žákova Mlýna). Vystupuje nenápadne, takmer skrytá v okolitej zeleni, po pravej strane plytkého údolia Dobrovízského potoka, tesne pred jeho vyústením do potoka Zákolanského. Geomorfologicky Žákova skála patrí k celku Pražská plošina, podcelku Kladenská tabuľa a okrsku Hostivická tabuľa. Nadmorská výška lokality sa pohybuje okolo 325 – .
Opis
Silicity proterozoického veku tu vystupujú niekoľko metrov nad povrch. Tento výstup ešte obnažil drobný stenový kameňolom (dnes opustený). Vývoj v neskorších geologických obdobiach, kedy sa skalisko nachádzalo pri morskom pobreží, dokladajú stopy príbojová príbojovej abrázie. Vrchné partie skaly predstavuje takmer školskú ukážku transgresie – je čiastočne prekrytá vrstvou ílovcových sedimentov z obdobia vrchnej kriedy (stupeň spodný turon). V týchto vrstvách sa dochovalo množstvo skamenelín, najmä ustríc.
Ochrana
Lokalita je výhľadovo odporúčaná na ochranu formou prírodnej pamiatky. Pre jej uchovanie je podstatné bojovať proti vyskytujúcemu sa čiernemu skládkovaniu a zabrániť prípadnému neschválenému lámaniu kameňa či získavaniu skamenelín.
Depersonalizácia
Depersonalizácia je stav, pri ktorej postihnutý vníma svoje telo, myšlienky, emócie alebo senzorické podnety ako cudzie, vzdialené alebo nereálne. Jedná sa o poruchu vedomia, resp. poruchu idiognózie (uvedomovania si seba samého).
HC Dukla Praha
HC Dukla Praha je český hádzanársky klub so sídlom v Prahe. Je 28-násobným majstrom Česko-Slovenska, trojnásobným majstrom Česka a trojnásobným víťazom Európskeho pohára majstrov (dnes Liga majstrov EHF) v rokoch 1957, 1963 a 1984. V roku 1963 získal cenu za najlepší kolektív v československej ankete Športovec roka.
Nasýtenosť (chémia)
Nasýtenosť popisuje prítomnosť násobných väzieb v organických zlúčeninách. Opakom nasýtenosti je nenasýtenosť. Nasýtená zlúčenina je chemická zlúčenina, ktorá obsahuje medzi atómami uhlíka len jednoduché väzby. Naproti tomu nenasýtená zlúčenina je taká zlúčenina, ktorá má medzi atómami uhlíka násobné väzby (dvojitú alebo trojitú). Medzi nasýtené uhľovodíky patria napríklad alkány, medzi nenasýtené zlúčeniny patria alkény, alkíny a arény. Nasýtenosť teda popisuje množstvo vodíkových atómov viazaných na uhlíkové atómy – ak je molekula nasýtená (má medzi uhlíkovými atómami len jednoduché väzby), obsahuje maximálne možné množstvo vodíkových atómov viazaných na uhlíkové atómy. Ak je zlúčenina nenasýtená (teda obsahuje násobné väzby), má menej než maximálne množstvo vodíkových atómov.
Tieto termíny sa používajú hlavne v organickej chémii pri označovaní uhľovodíkov, používajú sa však napríklad i pri označovaní povahy reťazcov mastných kyselín.
Nasýtené organické zlúčeniny
Nasýtené organické zlúčeniny obsahujú iba jednoduché väzby. Kvôli tomu sú relatívne nereaktívne, nasýtené alkány sú za bežných podmienok inertné voči väčšine laboratórnych činidiel. Pri správnych podmienkach reagujú s kyslíkom, halogénmi a ďalšími látkami. Nasýtené zlúčeniny môžu podstupovať substitučné reakcie, pri ktorých dochádza k náhrade jednej funkčnej skupiny za inú (napríklad premena chlórmetánu na metanol). Takisto môžu podstupovať elimináciu alebo prešmyky.
Nenasýtené organické zlúčeniny
Nasýtenosť možno popísať rôznymi spôsobmi pomenovania, vzorcami alebo analytickými skúškami. Názvoslovie organických zlúčenin udáva spôsoby, ktorými možno popísať prítomnosť a polohu násobných väzieb v zlúčeninách. Nenasýtenosť zlúčenín možno popísať i stupňom nenasýtenosti, ktorý umožňuje zistiť počet násobných väzieb alebo cyklov v molekule. Nenasýtenosť možno určiť pomocou NMR, hmotnostnej spektrometrie a infračervenej spektroskopie, prípadne určením brómového alebo jódového čísla zlúčeniny (množstva brómu či jódu, ktorý sa môže na látku naviazať).
Nenasýtené zlúčeniny typicky podstupujú adičné reakcie kvôli povahe dvojitej väzby. Takisto môžu podstupovať prešmyky. Arény, i keď sú nenasýtené, podstupujú hlavne substitučné reakcie.
Ostatné odvetvia chémia
V organokovovej chémii sa ako koordinačne nenasýtený komplex označuje komplex, ktorý má menej ako 18 valenčných elektrónov, vďaka čomu je náchylný k oxidačnej adícii alebo koordinácii ďalšieho ligandu. Nenasýtenosť je takisto charakteristická u mnohých katalyzátorov. Opakom koordinačne nenasýteného komplexu je koordinačne nasýtený komplex. Komplexy, ktoré sú koordinačne nasýtené, vykazujú katalytické vlastnosti len zriedkavo.
Silvia Fedorová
Silvia Fedorová (* 27. august 1945, Banská Bystrica) je slovenská textilná výtvarníčka, kurátorka výstav. Patrí medzi povojnových umelcov.
Životopis
Silvia Fedorová, narodená v roku 1945 na Slovensku. Študovala na Akadémii úžitkového umenia v Prahe a vo Viedni. Po škole pracovala ako umelec na voľnej nohe a ako lektorka paličkovania. Od roku 1990 vedie galériu úžitkového umenia a dizajnu v Bratislave (Galéria X), je kurátorkou výstav. V rokoch 20022004 bola vedúcou na katedry textilného dizajnu na Vysokej Škole Výtvarných Umení v Bratislave.
Tvorba
Úctu k čistote tradičného remesla získala ako študentka u Antonína Kybala v 60. rokoch na VŠUP v Prahe. Pre jej tvorbu je však od začiatku charakteristická potreba slobodne experimentovať s technikami a overovať nové materiály. Jej prvým výrazným úspechom bolo, keď jej študentskú prácu – obojstranne tkanú Transparentnú tapisériu – vybrali na 4. medzinárodné lausannské bienále v roku 1969. V 70. rokoch sa venovala tvorbe nástenných tkaných tapisérií a v 80. rokov sa začala orientovať na komorné formáty úžitkovej a šperkovej tvorby. Jej doménou sa stala paličkovaná čipka v geometrickom koncepte, ktorá jej dala možnosti na stvárnenie nielen v ploche, ale aj v trojrozmernom objekte. Využila ich v téme klobúkov, ktoré sa na dlhý čas stali výrazným objektom jej záujmu. Vytvorila desiatky variantov, mnohé z nich sú v súkromných a galerijných zbierkach. V 90. rokoch sa vrátila aj ku tkaniu odevných a bytových doplnkov a venovala sa aj projektu odevného dizajnu, ktorého témou bol moderný ekvivalent ľudového odevu.
Nové možnosti tvorby Silvia Fedorová objavila v netradičných materiáloch, ako sú viskóza, lyko, papierový špagát, silonové lanko, drôt aj plastové sáčky v kombinácii s medeným a strieborným drôtom. Za kolekcie šperkov a golierov získala aj medzinárodné ocenenia. Experiment zostal súčasťou tvorivého programu Silvie Fedorovej dodnes. Takou je aj jej práca z roku 2013 – objekt vytvorený plnou paličkovanou čipkou Pocta Karlovi Blossfeldtovi, inšpirovaný fotografickou tvorbou tohto nemeckého umelca. Prírodná tému s ekologickým podtextom spracovala aj v rozsiahlej kolekcii šperkov v kombinácii paličkovanej čipky a nájdenými prírodnými elementmi v roku 2020. Jej textilné šperky sa predstavili v galériách v Nemecku, Rakúsku, Fínsku, Taliansku, Dánsku.
Získala domáce aj medzinárodné ocenenia (Zlatá palička, Brusel, 1987, International Lace for Fashion Award, Sydney, 1998, Bavorská štátna cena, Mníchov, 2000, Cena SVU, Bratislava, 2013). Vystavovala na mnohých výstavách doma i v európskych krajinách, aj v USA, Austrálii, Japonsku). Jej práce sú vo verejných aj súkromných zbierkach doma aj v zahraničí. Od roku 1980 pôsobila na odborných školách a v kurzoch ako lektorka textilných techník. V rokoch 2002 – 2004 viedla Ateliér textilného dizajnu na VŠVU v Bratislave.
Od roku 1990 sa bez prerušenia venuje popri svojej výtvarníckej práci aj povinnostiam galeristky. Najskôr ako jedna so zakladateliek spolu s Júliou Kunovskou a Milotou Havránkovou, od roku 2008 s Beatou Kozákovou. Kurátorsky pripravila viac než tridsiatku individuálnych aj kolektívnych výstav úžitkového umenia a dizajnu. V jej koncepcii sa galéria stala miestom kontaktov domácich a zahraničných tvorov.
Čiernohorské národné futbalové mužstvo
Čiernohorské národné futbalové mužstvo reprezentuje Čiernu Horu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1931. Do roku 1990 bola Čierna Hora súčasťou Juhoslávie a do roku 2006 zas súčasťou Srbska a Čiernej Hory. Prvou medzinárodnou súťažou na ktorej sa Čierna Hora zúčastnila ako samostatný štát je kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010. Čierna Hora sa nikdy nekvalifikovala na MS ani na ME.
Meylan
Meylan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Džiddaský maják
Džiddaský maják je maják v "Islamskom prístave" v meste Džidda v Saudskej Arábii. Je to najvyšší maják na svete. Svojou výškou 131,4 m predbehol 107 metrov vysoký Perry Memorial Monument v Put-in-Bay v štáte Ohio v USA. Má 9 výťahov. Je postavený v štýle futurizmu. Slúži aj ako prístavná riadiaca veža, aj ako vyhliadka. Bol postavený v rokoch 1987 - 1990.
20 km od tohto majáku sa nachádza Maják Šib Mismárí.
Bújovci
Bújovci alebo Buwa‘iovci  bola šiitska vládnuca dynastia v Perzii v rokoch 9341062.
K moci sa Bújovci dostali po smrti zijárovského vládcu Mardávídža, keď sa zakladatelia dynastie, synovia dajlamského šľachtica Abú Šudžu Búja, Alí, Hasan a Ahmad, postupne zmocnili centrálnej Perzie. Dobyté územia si bratia následne rozdelili. Hasan sa ujal moci v kraji Džibál a vládol mestám Rajj, Hamadán a Esfahán, Ahmad sa ujal moci v Kirmáne na juhu a najstarší Alí vládol vo Fárse. Táto bratská trojitosť bújovskej ríše pretrvávala aj v nasledujúcom období, hoci rod vystupoval jednotne a za hlavu bol pokladaný najstarší člen rodu. Na výslnie dejín islamu sa Bújovci dostali po tom, čo Ahmad využil mocenskú slabosť sunnitského kalifátu v Bagdade oslabeného revoltami, a v roku 945 obsadil Bagdad, a následne aj okolie Basry. Kalifát sa dostal pod vplyv Bújovcov a Ahmad, ktorý sa stal skutočným vládcom Iraku si od kalifa vymohol udelenie titulu Mu‘izzuddaula (Posilňovač ríše). Ahmad následne aktívne zasahoval do diania v kalifáte, starého kalifa al-Mustakfího nechal oslepiť a na jeho miesto dosadil kalifa al-Mutí‘ho. V nasledujúcom období Bújovci vládli ako králi (malikovia) a kalifovo prvenstvo uznávali iba v jeho pri poradí v modlitbách chutba.
Najvýznamnejším Bújovcom bol Adududdaula za ktorého vlády sa bújovské panstvo zjednotilo. Adududdaula sa výrazne venoval vnútornej situácii v ríši, obnovil poriadok v dobytom Iraku a nechal vybudovať početné paláce, knižnice a cesty. Podporoval tiež remeslá a umenie, v krajine pôsobili také moslimskí vzdelanci, ako astronómovia Abd ar-Rahmán ibn Umar as-Súfí a Abú-l-Vafá al-Búzadžání, lekár al-Madžúsí, či polyhistor Ibn Miskavajh. Krajine sa darilo aj na bojisku, v roku 978 sa mu k ríši podarilo pripojiť hornú Mezopotámiu s centom v Mosule, odkiaľ vyhnal Hamdánovcov. Po smrti Adududdaulu však začala krajina postupne upadať. Príčinou boli spory vrámci rodu, ktoré spôsobovali fragmentáciu krajiny, i ambície lokálnych správcov, ktorí si zakladali vlastné dynastické panstvá. V Mosule sa osamostatnila rodina Ukajlovcov (990), v Diyarbakıre dynastia Marvánovcov (983), v Hille Mazjadovci. V Perzii zase slabosť krajiny využili Zijárovci, ktorý sa oslobodili z ich vplyvu a v Esfaháne sa od bújovského panstva v 11. storočí odčlenil vzdialený príslušník ich rodu Alá’uddaula ibn Kákavajh(i) (Výsosť ríše), ktorý založil rod Kákújovcov (okolo 1008). Na jeho dvore pôsobil všeobecne známy lekár Ibn Siná. Obrovským problémom pre Bújovcov boli Ghaznovci, ktorí obsadili ich východné územia a ktorí krajinu neustále ohrozovali.
Definitívny zánik Bújovskej ríše priniesli Seldžuci. V roku 1055 Tugril Beg obsadil Bagdad, čím sa sunnitský kalifát síce neoslobodil, ale len dostal do poddanstva Turkov, no po sto rokoch sa zároveň dostal aj pod moc sunnitov. Do roku 1062 následne Seldžuci dobývali posledné bújovské pevnosti až nakoniec ich moc úplne zanikla.
Mária Spoločníková
akad. mal. Mária Spoločníková (* 25. október 1926, Košice – † 9. september 2021, Košice) bola slovenská reštaurátorka, maliarka, publicistka, historička umenia a grafička.
Životopis
V roku 1953 bola jednou s prvých absolventiek prvého ročníka poslucháčov ateliéru reštaurovania na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Vyštudovala odbor reštaurovanie umeleckých a historických pamiatok u profesora Karla Veselého. Vzdelávala sa, ale aj u profesorov dejín umenia Karlovej univerzity v Prahe či odborníkov zo Spoločnosti Ježišovej. Špecializovala sa najmä na reštaurovanie starého umenia, najmä historických oltárov kostolov. V rokoch 1953 až 1959 pracovala vo Východoslovenskej galérii. Neskôr reštaurovala najmä pre Galériu mesta Bratislavy a Slovenskú národnú galériu. K jej vrcholným prácam patrí najmä reštaurovanie diel Majstra Pavla z Levoče, ale aj reštaurovanie gotickýcch plastík Madony a svätej Alžbety. V rokoch 1986 – 1992 sa podieľala aj na reštaurovaní gotických tabuľových malieb hlavného oltára Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Reštaurovala taktiež drevorezbu Madony z Lomničky, Víťazný oblúk a oltár Baziliky sv. Egídia v Bardejove.
Bola autorkou viacerých publikácií a článkov zameraných na zvyšovanie povedomia o reštaurátorskej práci.
Výstavy
25. októbra 2006 sa v priestoroch Východoslovenskej galérie na Hlavnej ulici konala výstava, organizovaná pri príležitosti jej významného životného jubilea 80. narodenín. Výstava bola súčasťou 17. ročníka Festivalu sakrálneho umenia.
Východoslovenská galéria v roku 2017 sprístupnila pri príležitosti jej životného jubilea 90. rokov výstavu, ktorá mapovala jej reštaurátorské aktivity a prínos pri výskume diel Majstra Pavla z Levoče.
Od 6. apríla 2022 do 3. mája 2022 sa vo Východoslovenskej galérii konala výstava s názvom Zo zbierky Márie Spoločníkovej. Vyvrcholením výstavy sa stala aukcia prezentovaných predmetov.
Ocenenia
V roku 1967 získala Cenu za reštaurovanie súboru gotických plastík v Dóme sv. Alžbety, v roku 1992 bola ocenená Cenou mesta Košice a v roku 2001 získala Cenu Jána Pavla II. V roku 2015 bola ocenená cenou Pro Ecclesia et Pontifice.
Dudeizmus
right|thumb|Znak dudeizmu
Dudeizmus je internetom šírený svetonázor, pokladaný za náboženstvo alebo paródiu na náboženstvo. Jeho definícia ako náboženstva je sporná, nakoľko dudeizmus sa v niektorých aspektoch rozchádza s rysmi, ktoré sú náboženstvám obvykle vlastné. Jeho koncepcia vychádza predovšetkým z filozofie a životného štýlu fiktívnej postavy menom Dude, známej z filmu bratov Coenovcov, Big Lebowski. Stúpenci dudeizmu sa ďalej odvolávajú k pôvodným myšlienkam taoizmu a jeho zakladateľa Lao-c’, zen-budhizmu, humanizmu a (americkému) transcendentalizmu. Mottom vyznávačov dudeizmu je anglická fráza take it easy, čo sa dá približne preložiť ako buď v pohode.
Vznik a filozofia
Dudeizmus ako „organizované náboženstvo“ založil žurnalista Oliver Benjamin v r. 2005,  ale jeho filozofia sa v rôznych formách v histórii objavila už viackrát. Za prvú z týchto foriem je medzi stúpencami považovaný taoizmus. The Dude De Ching, základný text dudeizmu, je moderne parafrázovanou verziou starovekého a základného taoistického textu Tao Te ťing. Dudeizmus nemá metafyzické ašpirácie a nevyžaduje ani nezakazuje vyznávanie žiadneho boha. Ústrednou propagovanou myšlienkou je životný štýl, ktorému je vlastný nadhľad, pokoj, ľahký postoj k životným udalostiam (v tom dobrom zmysle slova) a radosť z každodenných maličkostí. Neoddeliteľnou súčasťou jeho filozofie je humor a recesia, ale napriek tomu sa nejedná o výhradne recesistické hnutie.
Definícia pojmu náboženstvo môže byť pri označení dudeizmu chápaná voľnejšie ako obvykle. Pri jej vymedzení sa dudeizmus opiera o tú interpretáciu etymológie slova náboženstvo, ktorá tvrdí, že základom slova je latinské ligo, čo sa prekladá ako zviazať, spojiť sa. Význam slova náboženstvo je v tomto prípade tiež zbavený aspektu posvätnej úcty k objektu vyznania.
Organizácia a členstvo
Oficiálnou organizáciou náboženstva je Cirkev Dudea posledných dní (angl. The Church of the Latter-Day Dude). K máju 2011 je hlásených viac ako 100 000 dudeistických kňazov po celom svete. Kňazom sa môže stať každý, kto o to zažiada prostredníctvom oficiálnej webovej stránky. Na jeseň 2008 spustila Cirkev Dudea posledných dní oficiálnu publikáciu – The Dudespaper.
Meyrié
Meyrié je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saláh ad-Dín (guvernorát)
Saláh ad-Dín (iné prepisy: Saláhaddín, Saláhu 'd-Dín, Saláhuddín; ) je iracký guvernorát. Jeho hlavným mestom je mesto Tikrít, najväčším mestom je Sámarrá’. S rozlohou je piaty najväčší a s 1 365 200 obyvateľmi (výpočet z roku 2010) je desiaty najľudnatejší z osemnástich irackých guvernorátov. Pred rokom 1976 bol súčasťou guvernorátu Babylon. Je pomenovaný po Saladinovi. Susedí s guvernorátmi Ninive, Arbíl, Karkúk, Sulajmáníja, Dijálá, Anbár a Bagdad.
ADiss
Adam Miščík (* 1. marec 1991, Bratislava), verejne známy pod umeleckým menom ADiss (používa tiež meno Deezy), je slovenský hudobník v oblasti modernej hudby, hip-hopu a R&B. Člen zoskupenia umelcov a labelu OVERGROUNDart sa mimo tvorby hudobných podkladov, textov a spevu venuje výrobe hudobných videoklipov a grafickému dizajnu. Hudbe sa venuje od roku 2003 (od nahratia prvej skladby) a po množstve domácich/štúdiových nahrávok v roku 2014 vydal svoj prvý štúdiový album Trištvrte na mňa pod vydavateľstvom Beattuners Music. 1. marca 2017 vydal 2. štúdiový album Redcard/Červená karta už pod svojou značkou OVERGROUNDart podobne ako v máji 2018 dvojalbum My, ktorý vznikol aj vďaka spolupráci s hudobným producentom menom Hoodini.