cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nadrealizmus
Edície a vydavateľstvá
Skarabeus: Názov tejto zaujímavej avantgardnej edície vymyslel zrejme maliar Ladislav Guderna. Hlavný výtvarník tejto edície (ilustroval alebo spolupodieľal sa na úprave polovice vydaných kníh). V edícii Skarabeus vyšlo v rokoch 1941 až 1943 sedem nadrealistických básnických zbierok (Dilong nazval svoje dielo Zakliata mladosť lyrickou prózou). Vyšli tu tieto zbierky: Žáry, Štefan: Zvieratník.
Aligátor V tejto edícii, resp. vydavateľstve vyšli iba štyri zbierky. Chaoticky pôsobí zmienka v tirážach niektorých nadrealistických zbierok, kde je ako vydavateľský údaj použitý združenie Algigátor Bratislava aj Aligátor Trnava. Vyšli tu tieto zbierky:
Adícia (chémia)
Adícia je organická chemická reakcia, pri ktorej sa dve a viac molekúl spája do jednej veľkej a dochádza k zníženiu väzbového rádu, t. j. trojitej väzby na dvojitú a dvojitej väzby na jednoduchú. Pri rozpade násobnej väzby sa musí zachovať štvorväzbovosť atómov uhlíka.
Poznáme dva hlavné druhy polárnych adičných reakcií:
Ostatné nepolárne adičné reakcie existujú ako:
Adícia prebieha iba na chemických zlúčeninách s násobnou väzbou medzi:
Adično-eliminačná reakcia
Pri adično-eliminačnej reakcii prebieha súčasne adícia a eliminácia. Vo väčšine reakcií vytvára nukleofilná adícia karbonylové zlúčeniny (nukleofilná adícia acylu).
Ostatné adično-eliminačné reakcie sú:
čiastková reakcia Cl2 → Cl· + Cl· radikály
Organická chémia
Organická chémia je časť chémie zaoberajúca sa organickými zlúčeninami, ich získavaním, izoláciou z prírodných látok, štúdiom ich štruktúry, priebehom ich reakcií a možnosťami ich umelej prípravy, čiže štúdiom syntézy organických zlúčenín. Organická chémia sa zaoberá neobmedzeným počtom zlúčenín založených na schopnosti atómu uhlíka utvárať rozličné reťazce a viacnásobné väzby. Veľké množstvo organických zlúčenín tvorí heterocyklické zlúčeniny. Delenie chémie na anorganickú a organickú je iba historické; organické zlúčeniny sa správajú a riadia tými istými chemickými zákonmi ako anorganické.
Adícia (chémia)
Adično-eliminačná reakcia
CH2=CH2 + Cl2 → CH2-CH2 |  |                                                        Cl  Cl                      1,2-dichlóretán
H H            H H        | |             | | H-C=C-H + Br2 → H-C-C-H  dibrómetán | |                      Br Br
Organická chémia
Všeobecne
Názov organická chémia vznikol pôvodne z nesprávneho pochopenia skutočnosti, že všetky tieto látky súvisia so životom a dajú sa vytvoriť iba procesmi prebiehajúcimi v živých sústavách. Organická chémia zahŕňa takmer všetky zlúčeniny uhlíka s ostatnými prvkami (okrem tých najjednoduchších ako kyselina uhličitá či kyanovodík). V súčasnosti je známych asi 17 miliónov týchto zlúčenín a denne pribúdajú ďalšie. Patria k nim aj všetky látky dodnes poznaných životných foriem. Avšak ani zďaleka nie sú známe všetky v prírode sa vyskytujúce organické molekuly.
Opakom je anorganická chémia, ktorá sa zaoberá všetkými ostatnými prvkami a ich zlúčeninami.
Zvláštne postavenie uhlíka sa zakladá na jeho štyroch väzobných elektrónoch, čím môže vzniknúť nepolárna väzba s jedným až štyrmi atómami uhlíka. Môžu vzniknúť lineárne alebo rozvetvené uhlíkové reťazce alebo cykly. Väzobný elektrón uhlíka, ktorý nie je obsadený iným uhlíkom, je naviazaný na vodík alebo iné prvky (predovšetkým kyslík, dusík, síru, fosfor). To často vedie k vzniku veľkých až veľmi veľkých molekúl a zároveň objasňuje obrovskú mnohorakosť organických molekúl. Podobná mnohorakosť by sa dala očakávať aj pri kremíku, ktorý je tiež štvormocný. Avšak, tento jav nenastáva vplyvom omnoho slabších a menej stabilných väzieb Si-Si (230 kJ mol-1 oproti energie väzby C-C, ktorá je 356 kJ mol-1. )
Vlastnosti organických substancií sú často dané ich molekulovou štruktúrou. Jednoduché organické soli, akými sú napríklad acetáty, sú výrazne ovplyvnené tvarom molekuly ich organickej časti. Existuje tiež mnoho izomérov. Sú to zlúčeniny s rovnakým celkovým zložením (sumárnym vzorcom) a rôznou štruktúrou (štruktúrnym vzorcom).
V anorganickej chémii pozostávajú molekuly najčastejšie iba z niekoľko málo atómov. Ich vlastnosti závisia od zloženia, kryštálov alebo iónov. Existujú však aj také polyméry, ktoré neobsahujú uhlík (alebo iba vo vedľajších skupinách).
História
Už v dávnej minulosti boli známe spôsoby získavania rôznych organických látok. Egypťania i Rimania používali farbivá indigo a alizarín nachádzajúce sa v rastlinách. Mnohé národy poznali výrobu alkoholu a octu.
right|thumb|[[Friedrich Wöhler]]
Asi najvýznamnejšia, a tiež často uvádzaná ako prvá syntéza v organickej chémii, bola príprava močoviny zahrievaním kyanatanu amónneho (NH4OCN) (1828, F. Wöhler).
Ďalším veľkým krokom bola syntéza farbiva anilínového purpuru. V roku 1856 sa to podarilo vtedy iba 18-ročnému W. H. Perkinovi, ktorý pri pokusoch pripraviť syntetický chinín, získal farbivo a podarilo sa mu zarobiť s ním veľa peňazí. To spopularizovalo organickú chémiu.
Bombon
Bombon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Organická chémia
História
Kritickým zlomom v teórii organickej chémie bol koncept chemickej štruktúry uhľovodíkov (1858, F. A. Kekule a A. S. Couper). Obaja predpokladali, že štvormocné atómy uhlíka vytvárajú uhlíkové reťazce. Kekule v roku 1865 predstavil štruktúrny vzorec benzénu, čo sa stalo jedným z najvýznamnejších objavov v organickej chémii.
Bombon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Organická chémia
História
S pribúdajúcimi vedomosťami a zručnosťami chemikov ďalšie objavy na seba nenechali dlho čakať:
Delenie organickej chémie
Organická chémia sa delí v podstate podľa charakteru zlúčenín na:
Bombon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sankt Johann im Pongau
Sankt Johann im Pongau je okresné mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu obyvateľov.
Sokolí skála
Sokolí skála je prírodná rezervácia v okrese Brno-venkov, ktorá sa rozkladá po oboch svahoch nad riekou Svratkou. Celá oblasť o rozlohe patrí do prírodného parku Svratecká hornatina (o celkovej rozlohe cez ).
Dôvodom vyhlásenia rezervácie bol predovšetkým vlastný geomorfologický reliéf krajiny a prirodzená skladba lesa. Chránené sú príkre rulové skaly, s výskytom rozmanitých druhov rastlín i živočíchov a dobre zachované biocenózy extrémnych stanovíšť (sute, skaly). Ďalej rozsiahle, prevažne listnaté lesné komplexy s vtrúsenou borovicou a jedľou, ktoré sú hodnotené ako lesy prirodzené alebo prírode blízke. Niektoré lokality v západnej časti vlastnej Sokolej skaly, možno dokonca hodnotiť ako spoločenstvá pralesného charakteru. V lokalite, známej ako bývalé hniezdisko sokola sťahovavého (Falco peregrinus), sa dnes vyskytuje veľa bežných aj chránených druhov ako rastlín, tak živočíchov. Celá oblasť je významná predovšetkým z hľadiska geologického, botanického a ornitologického.
Okrajom územia, pozdĺž toku rieky Svratky vedie červeno značená cesta z Borača do Doubravníka.
Lokalita
thumb|vľavo|Panoráma Dubiny (časť PR Sokolí skála) PR Sokolí skála sa nachádza v okrese Brno-venkov, juhovýchodným smerom od Doubravníka, v blízkosti bývalej osady a dnešnej železničnej zastávky Prudká. Zasahuje na katastrálne územie Doubravník a Podolí. Celá prírodná rezervácia dnes zaberá plochu a leží v nadmorskej výške cca od 300 do  Maximálne prevýšenie je teda. Skladá sa z troch častí, vlastnej Sokolí skály, Dubín (Vinohrady) a Bučiny. thumb|Najznámejší pohľad na najstaršiu časť rezervácie, vlastnú Sokolí skálu
História
Už od 19. storočia na území dnešnej rezervácie začali prebiehať botanickej výskumy. Objavili sa tu vedci, ako napríklad profesor Jindřich Suza alebo Doc. Jan Šmarda, ktorý zrejme ako prvý v tlači publikoval potrebu vyhlásiť Sokolí skálu za prírodnú rezerváciu (v článku "Prírodné krásy a pamiatky Tišnovska", uverejnenom roku 1931). thumb|vľavo|Panoráma – Bučina (časť PR Sokolí skála) Rezervácia bola nakoniec vyhlásená 5. januára 1949 Ministerstvom školstva, vied a umení na podnet doubravnického rodáka MUDr. Františka Jelínka a už spomínaného Doc. Jana Šmardu. Návrh pre vyhlásenie rezervácie a odborné podklady vypracoval v roku 1942 prof. RNDr. Ing. Alois Zlatník, popredný predstaviteľ vtedajšieho Zväzu na ochranu prírody a domoviny na Morave. Snažil sa o to, aby územie bolo celistvejšie a celková navrhovaná rozloha bola takmer.
9. marca 1998 prebehla drobná zmena hraníc schválená Okresným úradom Žďár nad Sázavou. Došlo ku zmenšeniu OCHÚ o cca v dôsledku výstavby Vírského oblastného vodovodu (išlo o verejný záujem).
Geografia a geológia
thumb|vľavo|Rieka Svratka, s panorámou Dubiny thumb|Skalné útvary na svahoch Sokolí skály Oblasť sa nachádza v juhovýchodnej časti Českomoravskej vrchoviny. Podobu krajiny v histórii veľmi ovplyvnila rieka Svratka, podľa ktorej sa táto časť Českomoravskej vrchoviny nazýva Hornosvratecká vrchovina. V štvrtohorách, v období pleistocénu, pôsobením mrznúcej vody v puklinách ruly dochádzalo k vzniku trhlín a prasklín. Tým sa modelovala krajina do dnešných skalných útvarov a pokryvu svahov mori balvanov odlomených zo stien.
Geologický podklad územia tvoria tzv. Bítešské ruly, ktoré na mnohých miestach vystupujú na povrch ako mohutné skaly, skalné steny aj mrazové zruby. Tieto útvary sa nachádzajú predovšetkým na pravom brehu rieky. Ortoruly sú dvojsľudné zriedkavo biotitické, často porfyroblastické. Pôdy sú väčšinou kamenisté až štrkovité, menej hlboké. Sute a skaly tvoria primárne bezlesie.
Flora
Kríkové poschodie sa nachádza predovšetkým v západnej časti PR, t. j. vlastnej Sokolej skale; vo zvyšných dvoch je veľmi chudobné. Vyskytujú sa tu napríklad hloh obyčajný (Crataegus oxyacantha), svíb krvavý (Cornus sanguinea), bršleny (Euonymus), zob vtáčí (Ligustrum sp.), zemolez obyčajný (Lonicera caprifolium), ríbezľa alpínska (Ribes alpinum) a ruža ovisnutá (Rosa pendulina). Krovitého vzrastu je aj jediný exemplár tisa obyčajného (Taxus baccata), ktorého vek sa odhaduje na 200 rokov. thumb|PR Sokolí skála – pohľad na listnatý les
Bylinné poschodie tvorí pestrá mozaika dobre zachovaných biocenóz extrémnych stanovíšť, ale aj typické mezofilné druhy listnatých porastov stredných polôh. Najvýznamnejšie sú napríklad ľalia zlatohlavá (Lilium martagon), vika hrachorovitá (Vicia pissiformis), mednička sedmohradská (Melica transsilvanica), rozchodník biely (Sedum album), vtáčia prilba dlholistá (Cephalanthera longifolia), drieň obyčajný (Cornus mas), skalník čiernoplodý (Cotoneaster melanocarpus). Na rulových skalách sa ako glaciálne relikty zachovali aj početné populácie dealpínskych druhov, ako taričník skalný (Aurinia saxatilis subsp. Arein) alebo ostrevka vápnomilná (Sesleria caerulea). thumb|Listnaté kmeňové drevo na skalách, ekosystém prirodzeného až pralesného typu (PR Sokolí skála) V štrbinách skál potom nájdeme najčastejšie sladič obyčajný (Polypodium vulgare), slezinník červený (Asplenium trichomanes) a pľuzgiernik krehký (Cystopteris fragilis). K vzácnejším patrí slezinník severný (Asplenium septentrionale) a slezinník rutovitý (Asplenium ruta-muraria).
Ekosystémy
Druhým najčastejším ekosystémom sú „Kvetnaté bučiny“, tvoriace približne 30% územia. Ide o mierne až prudšie svahy so sklonom k ​​západu. V stromovom podnebí dominuje buk lesný (Fagus sylvatica), hrab obyčajný (Carpinus betulus). V podraste potom ostrica chlpatá (Carex pilosa) a zubačka cibuľkonosná (Dentaria bulbifera).
Ďalšie sú „Hercýnsky dubohrabiny“ na 20% rezervácie. Opäť ide o mierne až prudšie svahy, prevažne so sklonom k ​​západu i východu. V stromovom poschodí nájdeme hrab obyčajný (Carpinus betulus), dub zimný (Quercus petraea), lipu malolistú (Tilia cordata). V podraste je to lieska obyčajná (Corylus avellana), mednička ovisnutá (Melica nutans) a lipnica hájna (Poa nemoralis).
Posledným typom je „Štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín“ na približne 5%. Ide o skalné zrázy, zvetrané rulové odkryvy, suťové a balvanové polia pod skalami a na bázach svahov.
Zvyšných 10% zaberá biotop vytvorený človekom.
Fauna
Fauna v PR Sokolí skála bohužiaľ zatiaľ nebola preskúmaná tak ako flóra.
S ohľadom na celkový charakter tunajšej vegetácie možno PR Sokolí skálu považovať za ideálne prostredie pre hniezdenie rôznych druhov vtákov. V minulosti, po I. svetovej vojne (pravdepodobne okolo roku 1920), tu zahniezdili sokoly sťahovavé (Falco peregrinus). Keď bol však jeden z páru zastrelený, hniezdenie v roku 1953 skončilo.
V súčasnosti tu však môžeme nájsť okrem bežných druhov napríklad sokola myšiara (Falco tinnunculus), krkavca čierneho (Corvus corax), holuba plúžika (Columba oenas), vodnára potočného (Cinclus cinclus) alebo výra skalného (Bubo bubo). Významné je tiež druhovo pestré spoločenstvo ulitníkov v suťových lesoch. Nájsť môžeme napr. slimáka škvrnitého (Arianta arbustorum), remenčeka machurinkového (Helicodonta obvoluta), zuboústku zamatovú (Causa holosericea), vretienku lesklú (Cochlodina laminata), alindu priplietavú (Alinda biplicata) alebo egopisa skalného (Aegopis verticillus). thumb|vľavo|Vyvrátené stromy, ponechané prirodzenému rozpadu (Sokolí skála) Z obojživelníkov sa vyskytujú ropucha bradavičnatá (Bufo bufo), skokan hnedý (Rana temporaria) alebo kriticky ohrozená salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra). Z plazov sa tu vyskytuje jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis), slepúch lámavý (Anguis fragilis), užovka hladká (Coronella austriaca), užovka obojková (Natrix natrix), užovka fŕkaná (Natrix tessellata).
Z cicavcov je najbežnejšia lovná zver, ako srnec lesný (Capreolus capreolus) a diviak lesný (Sus scrofa). Už desiatky rokov sa tu drží tiež tlupa nepôvodných muflónov (Ovis musimon), ktorí sem zrejme doputovali z iných miest Tišnovska, kde boli pravdepodobne vysadený. Ďalšími bežne sa vyskytujúcimi cicavcami sú ježkovia (Atelerix), veverica obyčajná (Sciurus vulgaris), hrdziak lesný (Clethrionomys glareolus), líška obyčajná (Vulpes vulpes), kuna skalná (Martes foina) alebo jazvec lesný (Meles meles).
Ochrana prírody
thumb|Tlejúce drevo v PR Sokolí skála – význam pre ekosystém z hľadiska entomologického, mykologického aj ornitologického Cieľom starostlivosti je uchovať prirodzené lesné spoločenstvo zmiešaného lesa a strmých rulových skál a ochrana extrémnych stanovíšť (sute, skaly). Doplnkovým cieľom je zabezpečiť ochranu a súčasný podiel starých jedlí bielych (Abies alba), unikátneho jedinca tisa obyčajného (Taxus baccata) a ďalších cenných vtrúsených drevín, ako napr. jarabina brekyňová (Sorbus torminalis) alebo čerešňa vtáčia (Prunus avium). Dôležitá je aj ochrana starých stromov (najmä bukov), ktoré slúžia ako hniezdisko pre rôzne vtáčie druhy. Rovnako sa treba snažiť zvýšiť podiel odumretého dreva v rezervácii, je teda zakázané odstraňovať odumreté stromy, padlé kmene a tlejúce drevo. Význam to má predovšetkým z entomologického, mykologického a ornitologického hľadiska.
V západnej časti, čiže vlastnej Sokolí skále je vyhlásená úplná rezervácia. Nie je tu preto dovolené akékoľvek porušovanie pôdneho krytu (s výnimkou bezpečnostných dôvodov železnice, ktorá vedie priamo pod svahom tejto časti rezervácie), ani lesnícke hospodárenie, zahŕňajúce všetku ťažbu i výsadbu. Ostatné územia (Dubina a Bučiny) sú riadenou rezerváciou a je tu dovolené hospodáriť aspoň výberkovým spôsobom. Nesmú sa však vysádzať dreviny cudzie a nepôvodné pre túto oblasť a dbať na to, aby bola vytláčaná nepôvodná skladba porastov (predovšetkým smrekov).
Problémy a ohrozenia
thumb|vľavo|Agátové porasty v okolí železničného tunela trate Borač-Doubravník (PR Sokolí skála) Keďže je väčšina rezervácie veľmi zle prístupná, bola obhospodarovaná len minimálne a skôr ponechaná prirodzenému vývoju. Najprístupnejšia, juhovýchodná časť (Bučina) bola obhospodarovaná štandardnými lesníckymi postupmi a ani od vzniku rezervácie sa z tejto časti nepodarilo odstrániť výrazné zastúpenie smreku. Aj napriek tomu sa tu však nachádza zastúpenie drevín blízkych prirodzenému.
V deväťdesiatych rokoch minulého storočia bola časť rezervácie (Dubina) dotknutá výstavbou Vírskeho vodovodu a došlo k miernemu zmenšeniu hraníc. V súvislosti s ukončením výstavby boli v západnom okraji vysadené asi na smreky. V minulosti tiež bohužiaľ došlo k úmyselným ťažbám formou veľkoplošných holorubov a následne zalesnených predovšetkým smrekom, ktorý dnes zaberá plochu asi.
V súčasnosti je problémom tiež turizmus, na severnom okraji vlastnej Sokolí skály. Priamo pod rezerváciou, pri rieke Svratke leží rekreačné stredisko Prudká, odkiaľ sa návštevníci vydávajú na prístupné miesta rezervácie s atraktívnymi skalnými útvarmi a miestami s vyhliadkou do okolia. Dochádza tak k zošľapu vegetácie na hornej strane skál a zanechávanie drobného odpadu v lokalite. Poškodenie však nie je veľké. thumb|Železničná zastávka Prudká, za ňou skaly súčasťou PR Sokolí skála Ďalším problémom je zver (srnce, muflóny, diviaky), ktorá spôsobuje škody predovšetkým ohryzením prirodzeného zmladenia.
Ochranársky management
Hlavným bodom ochrany je nepripustiť obnovu lesa holorubmi, ale dosiahnuť druhovo rozmanitých porastov s prirodzenou drevinnou skladbou výberným spôsobom. Dôležité je tiež znižovanie stavov zveri tak, aby bolo umožnené bezproblémové odrastanie prirodzeného zmladenia. S tým súvisí vytesnenie existujúcich krmelcov z ochranného pásma rezervácie a prípadné dokrmovanie zveri (hlavne v zimných mesiacoch) mimo chránené územie aj ochranné pásmo. Uvažuje sa o výsadbe cca 20 geneticky vhodných jedincov tisu obyčajného (Taxus baccata) do lokality jeho súčasného výskytu.
Pozdĺž železničnej trate (v ochrannom pásme PR) sa nachádza niekoľko jedincov nepôvodnej dreviny agát biely (Robinia pseudacacia), ktorý má byť odstránený, aplikáciou postreku Roundup jedenkrát ročne. Plán starostlivosti tiež zmieňuje, že by bolo vhodné vykonať zoologický prieskum oblasti a pri tom vytipovať lokality v západnej časti „Sokolí skály“ pre inštaláciu búdok pre sokola sťahovavého.
Valence-d'Albigeois (kantón)
Valence-d'Albigeois je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 14 obcí.
Běšický chochol
Běšický chochol je prírodná rezervácia ev. č. 2258, rozkladajúca sa na severozápadnom brehu vodnej nádrže Nechranice v katastrálnom území Tušimice a Březno u Chomutova v okrese Chomutov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Dôvodom ochrany je výskyt xerotermných trávnikov, lesostepných pastvín a svetlých dúbrav s výskytom vzácnych druhov rastlín a zvierat.
História
Chránené územie bolo prvýkrát vyhlásené nariadením Okresného úradu Chomutov dňa 4. mája 2002 ako prírodná rezervácia Běšický a Čachovický vrch s rozlohou. Táto rezervácia bola nariadením Rady Úsťanského kraja k 22. februáru 2012 zrušená a súčasne nahradená prírodnou rezerváciou Běšický chochol o rozlohe.
Geológia a geomorfológia
Podložie je geologicky tvorené vulkanickými horninami treťohorného obdobia (bazanit) a treťohornými ílmi. V okrajovej časti územia, na brehu Nechranickej nádrže, sa vyskytujú zvyšky hrubozrnných pyroklastík. Prevažujúcimi typmi pôd sú černozeme modálne a karbonátové zo spraše a fluvizeme modálne. Vďaka vulkanickým horninám sú tunajšie pôdy minerálno bohaté a úrodnejšie, ale aj suchšie. Tunajšie rastlinné spoločenstvá preto patria medzi teplomilné a živinovo náročnejšie.
Fauna a flóra
thumb|left|Lúky sroztrúsenými kríkmi Zo vzácnych alebo chránených rastlín sa tu vyskytuje napríklad horčičník konáristý, hrachor trávolistý a skorocel prímorský. Zo živočíchov tu žijú jašterica zelená, roháč veľký, pavúk drassyllus pumilus a motýle modráčik hnedoškvrnný alebo ostrôžkár malý. Vtáky zastupuje strnádka lúčna.
Prístup
Chránené územie sa nachádza medzi vodnou nádržou Nechranice a areálom elektrárne Tušimice II. Od elektrárne vedie cesta k chatovej osade Tušimice, z ktorej je rezervácia ľahko prístupná (chaty v severnej časti osady susedia s jej hranicou).
Lurus
Lurus je menší, neaktívny vulkanický komplex, ktorý sa nachádza pri severnom pobreží východnej často ostrova Jáva. Komplex je tvorený prevažne andezitovými a trachytovými horninami, v starších horninách je zvýšený obsah leucitu. Vek poslednej erupcie komplexu Lurus nie je známy, no odhaduje sa na holocén.
Marcel Hirscher
Marcel Hirscher (* 2. marec 1989, Annaberg-Lungötz, Rakúsko) je bývalý rakúsky profesionálny lyžiar, ktorý ukončil aktívnu kariéru v septembri 2019. Špecializoval sa najmä na točivé disciplíny slalom, obrovský slalom a kombináciu. Na Zimných Olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu, vybojoval dve zlaté olympijské medaily v obrovskom slalome a kombinácií.
Brousse (Creuse)
Brousse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Suspenzia (chémia)
Suspenzia je heterogénna zmes, v ktorej sú pevné častice s veľkosťou približne 10−6 m rovnomerne rozptýlené v kvapaline. Na rozdiel od koloidu podlieha suspenzia sedimentácii. Napríklad polievka, turecká káva, piesok vo vode.
Suspenzie sú disperzie tuhých, čo najjemnejšie práškovaných látok v tekutom prostredí. Tuhá látka je vždy vnútornou fázou (disperzum), tekuté dispergujúce prostredie je vonkajšou fázou (dispergens). Mixtúra (mixtura, mixtura agitanda- trepacia mixtúra) je tekutá suspenzia určená na vnútorné použitie. účinne látky sú rozptýlené najčastejšie vo vode. Chuť mixtúry možno korigovať korigenciami sirupom, aromatickou vodou.
Brousse (Creuse)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Suspenzia (chémia)
Omývadlo (lotio suspensa) je to tekutá suspenzia určená na vonkajšie použitie, ktorá obsahuje maximálne 10% tuhých látok. Suspenzné prostredie je voda, lieh, glycerol. Tekutý zásyp (pulvis adspersorius liquidus) je suspenzia určená na vonkajšie užitie. Obsahuje až 50% tuhých látok. Je tekutá alebo tečie po pretrepaní.Najnovšie a objavujú prípravky ako suchá suspenzia (Suspensio sicca). Sú to zmesi účinných látok, z ktorých sa v čase potreby pridaním vody pretrepaním pripraví suspenzia.
Brousse (Creuse)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Suspenzia (chémia)
Účinné látky
Vnútornou fázou (dispersum) v suspenziách sú liečivá nerozpustné alebo slabo rozpustné v disperznom prostredí. V mixtúrach sú to sulfónamidy,antibiotika, uhličitan vápenatý V omývadlách a tekutých zásypoch sú to dezinficienciá, antiseptiká, látky vysušujúce. Vonkajšou fázou (dispergens, disperzné prostredie) je najčastejšie voda, lieh, glycerol, éter, tekutý parafín.
Antikrist
Antikrist je v kresťanskej teológii Kristov protivník, ktorý má prísť na zem pred koncom sveta. So Satanovou pomocou má konať zázraky, ale Ježiš ho pri svojom druhom príchode zničí.
V Biblii sa termín antikrist nachádza iba v 1 Jn 2,18-22; 1 Jn 4,3 a 2 Jn 7. Táto istá realita je však aj v rozličných apokalyptických statiach Nového zákona (Mk 13,14; 2 Sol 2,3-12; Zjv 13,3-18), v Starom zákone sú náznaky pomerne nezreteľné, ale pôsobivé.
Jedna z možných interpretácii Antikrista sú všetky ľudské dejinné sily, ktoré smerujú proti Bohu.
Predstavy o Antikristovi sa v dejinách menili. Pod vplyvom prenasledovania počas Rímskej ríše, bola ríša chápaná ako Antikrist. V učení cirkevných otcov sa Antikrist vyskytuje často, konkrétne v dielach autorov ako sú Tertulián, Commodianus, Irenej z Lyonu (podľa neho bude Antikrist pochádzať zo židovského kmeňa Dan) či Hippolytos Rímsky. V ranom stredoveku sú dejiny chápané ako stále trvajúci zápas medzi Kristom a antikristom (napr. Rupert z Deutzu, Gerhoch z Reichersbergu). Veľký vplyv mala vo vrcholnom stredoveku filozofia a teológia dejín Joachima z Fiore, ktorý časovo dejinne vykladal apokalyptické obrazy. Neskorý stredovek priniesol polemiky Jána Viklefa a Jana Husa, Martin Luther v rokoch 1518-1522 označoval pápežstvo ako Antikrista. Philipp Melanchthon považoval pápežskú ríšu za znamenie Antikrista. Od osvietenstva predstava Antikrista stráca na význame.
Jennifer Jones
Jennifer Jones, rodným menom Phylis Lee Isley (* 2. marec 1919, Tulsa, Oklahoma, USA – † 17. december 2009, Malibu, Kalifornia) bola americká filmová herečka.
Počas svojej kariéry bola päťkrát nominovaná na Oscara. Získala ho v roku 1943 za stvárnenie Bernardety Soubirousovej vo filme The Song of Bernadette. Za tento film získala v tom istom roku aj Zlatý glóbus.
Sankt Koloman
Žije tu 1 605 obyvateľov (31. 12. 2009).
Jennifer Jones
Začiatky
Narodila sa v Tulse, USA do rodiny divadelníkov Phillipa Rossa Isleya a jeho ženy Flory Mae Suberovej. V prostredí šoubiznisu si od mala pestovala túžbu stať sa herečkou. Študovala na Americkej akadémii dramatického umenia v New Yorku, kde sa zoznámila s hercom Robertom Walkerom, s ktorým sa 2. januára 1939 oženila.
Obaja chceli byť hercami, a keď sa im to nepodarilo v Chicagu, vrátili sa do Tulsa na 13 týždenný rozhlasový program jej otca. Jennifer si tu tiež zarábala modelingom. Nakoniec sa rozhodli odísť do Hollywoodu, kde si ešte pod rodným menom zahrala svoj debut s Johnom Waynom vo filme New Frontier (1939). Keď ani druhým filmom Dick Tracy's G-Men (1939) nenaplnila očakávania, presťahovala sa naspäť do New Yorku.
Kariéra
Začiatky jej profesionálnej kariéry sú späté so slávnym producentom a jej druhým manželom, Davidom O. Selznickom. Prvýkrát sa s ním stretla na konkurze, z ktorého utiekla s plačom. Na Selznicka to urobilo dojem a ponúkol jej sedemročný angažmán. Dohovorili sa tiež, že si zmení meno na Jennifer Jones.
náhľad|vľavo|Jennifer Jones ako Bernardeta Soubirousová vo filme The Song of Bernadette Režisér Henry King bol nadšený kamerovými skúškami a Jones získala najslávnejšiu rolu svätej Bernadety Soubirousovej z Lúrd vo filme The Song of Bernadette. Bernadeta mala ako dieťa niekoľkonásobné zjavenie Panny Márie a to ju predurčilo stať sa mníškou. Naivný a panenský vzhľad, plaché a mladučké vystupovanie vynieslo Jones nielen historicky prvý Zlatý glóbus za najlepšiu herečku v dráme, ale aj Oscara. V deň udeľovania mala dvadsaťpäť rokov a porazila hviezdy ako Ingrid Bergmanovú (s ktorou sa neskôr spriatelila), Greer Garsonovú, Joan Fontaine a Jean Arthurovú. Neskôr sa Bergmanová vyjadrila reportérom: „Preplakala som celú Bernadette, pretože Jennifer bola tak dojemná a keďže som si uvedomila, že som nevyhrala cenu.“ Nasledujúci rok práve Jennifer Jones odovzdala Oscara za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe svojej kolegyni Ingrid Bergmanovej.
V priebehu dvoch desaťročí stvárnila niekoľko ďalších významných rolí, vďaka ktorým bola nominovaná na Oscara. V roku 1944 si zahrala rolu vo vojnovej dráme Since You Went Away (1944). Postava tvrdohlavého dievčaťa menom Jane Hiltonová, ktorá musí dospieť rýchlejšie len preto, že jej snúbenca zabili v druhej svetovej vojne, jej priniesla nomináciu na najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe. Pokračujúc v ďalšom silnom a očarujúcom výkone v romantickej dráme Love Letters (1945) len potvrdila svoj talent a získala ďalšiu nomináciu. Jej predposledná, štvrtá nominácia bola za výkon v americkom westerne po boku Gregoryho Pecka s názvom Duel in the Sun (1946).
V romantickej komédii Cluny Brown (1946) sa zamilovala do českého emigranta, ktorého stvárnil Charles Boyer. Na snímke Portrait of Jennie (1948) spolupracovala s lámačom ženských sŕdc Josephom Cottenom a držiteľkou Oscara Ethel Barrymorovou. V ďalšej snímke ju režisér Vincente Minnelli obsadil do adaptácie Flaubertovho románu Madame Bovary (1949). V 50. rokoch na seba upútala v romantickej dráme Love Is a Many-Splendored Thing (1955). Práve táto rola jej priniesla poslednú, piatu nomináciu na Oscara, cenu však získala talianska herečka Anna Magnaniová. Vo svojej profesionálnej kariére mala na plátne za partnerov takých hercov, akými boli Charlton Heston, Laurence Olivier, Montgomery Clift, Humphrey Bogart, William Holden, Rock Hudson a Jason Robards.
thumb|Jonesovej hviezda na Hollywoodskom chodníku slávy Poslednú úlohu predviedla v katastrofickej dráme Sklenené peklo (1974). Postava Liselotte, ktorá zrovna tancuje so svadobným podvodníkom (v podaní Freda Astaira), keď vypukne požiar, jej priniesla druhú nomináciu na Zlatý glóbus.
V roku 1981 kúpila práva na novelu Larryho McMurtryho Cena za nežnosť. Chcela hrať hlavnú úlohu v rovnomennom filme, ale režisér James L. Brooks ju odmietol s tým, že je na úlohu príliš stará.
Jedno z jej posledných televíznych vystúpení bolo v roku 2003 na 75. ročníku udeľovania Oscarov. Americká Akadémia filmových umení a vied vtedy pozvala 59 držiteľov ceny v hereckých kategóriách, aby im kolegovia mohli vyjadriť poctu. Medzi účinkujúcimi legendami bola tiež kolegyňa Olivia de Havillandová, ktorá porazila Jones v roku 1947 v kategórii najlepšia herečka v hlavnej úlohe.
Osobný život
thumb|Jennifer Jones a jej druhý manžel David O. Selznick v Los Angeles v roku 1957 Súkromný život Jennifer Jones bol ťažký. S prvým manželom Robertom Walkerom sa zoznámila v roku 1938 v New Yorku a mala s ním synov Roberta Walkera (* 15. apríl 1940) a Michaela Rossa Walkera (* 13. marec 1941 – † 27. december 2007). Zoznámenie s producentom Davidom O. Selznickom jej prinieslo nielen naštartovanie kariéry, ale tiež životnú lásku. Vzťah so Selznickom sa v Hollywoode nemohol dlho utajiť. Od Walkera odišla v novembri 1943 a o necelé dva roky sa rozviedli. Robert Walker sa s tým nikdy nevyrovnal a podľahol alkoholu, a v auguste 1951 ho našla jeho vtedajšia manželka Barbara Fordová v emocionálnom záchvate. Po príchode psychiatra, ktorý mu naordinoval lieky sa však Walkerov stav zhoršil a zastavil sa mu dych. Nepodarilo sa ho už oživiť a zomrel vo veku 32 rokov.
V máji 1971 sa vydala tretíkrát, tentokrát za zberateľa umenia, multimilionára a filantropa Nortona Simona, ktorého syn spáchal samovraždu v roku 1969. Spoznala sa s ním, keď chcel kúpiť jej portrét z filmu Portrait of Jennie. Ich vzťah vydržal až do jeho smrti v júni 1993.
Jones prekonala rakovinu prsníka.
Smrť
Zvyšok života strávila so svojím synom Robertom Walkerom a rodinou v Malibu, kde odpočívala, nepodávala žiadne rozhovory a len zriedka sa objavovala na verejnosti. Zomrela prirodzenou smrťou 17. decembra 2009 vo veku 90 rokov. Jej telo bolo spopolnené. Pochovaná je vo Forest Lawn Memorial Park v Glendale, Kalifornia.
Bougligny
Bougligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vaour (kantón)
Vaour je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho deväť obcí.
Sankt Margarethen im Lungau
Sankt Margarethen im Lungau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Tamsweg.
Žije tu 776 obyvateľov (31. 12. 2009).
Xuwulong
Xuwulong bol rod vývojovo primitívneho vtákopyskatého dinosaura, žijúceho v období spodnej kriedy (stupne apt, alb) na území dnešnej Číny (provincia Kan-su). Holotyp s označením GSGM F00001 pozostáva z kompletnej lebky a takmer kompletnej chrbtice a ľavého panvového pletenca. Xuwulong bol pomenovaný a opísaný troma čínskymi paleontológmi (You Hailu, Li Daqing a Liu Weichang) v roku 2011. Typový a jediný druh je Xuwulong yueluni.
Brazílske národné futbalové mužstvo
Brazílske národné futbalové mužstvo (portugalsky: Seleção Brasileira de Futebol) reprezentuje Brazíliu na svetových turnajoch, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Copa América. Brazília je najúspešnejšou krajinou sveta, s piatimi víťazstvami na majstrovstvách sveta.
História
Brazília je jedinou krajinou, ktorá sa zúčastnila všetkých majstrovstiev sveta vo futbale. Brazílska reprezentácia na MS zvíťazila päťkrát, v rokoch 1958, 1962, 1970, 1994 a 2002, dvakrát skončila druhá, v rokoch 1950 a 1998, a dvakrát tretia, v rokoch 1938 a 1978. To ju, spolu s mnohými inými oceneniami, robí najúspešnejšou krajinou v dejinách futbalu.
Majstrovstvá sveta v Nemecku 2006
Brazílska účasť v kvalifikácii bola vďaka zmene pravidiel prvou účasťou aktuálneho majstra sveta v kvalifikácii na záverečný turnaj. Mužstvo vyhralo juhoamerickú kvalifikačnú skupinu a postúpilo na záverečný turnaj.
Už tradične bola hostiteľská krajina, ako prvá nasadená, vybratá do Skupiny A. Aby sa zabránilo možnému zápasu medzi Brazíliou a Nemeckom skôr ako vo finále, FIFA 6. decembra 2005 umiestnila aktuálneho šampióna do Skupiny F. Súpermi Brazílie v základnej skupine boli mužstvá 🇭🇷, 🇦🇺 a 🇯🇵.
Bugatti Veyron
náhľad|Bugatti Veyron
Bugatti Veyron je model automobilu spoločnosti Bugatti Automobiles SAS.
Tento automobil s 16-valcovým 1001 koňovým motorom W16 (konfiguracia WR16) dosiahol na testovacej dráhe neuveriteľnú rýchlosť /h. Veyron nebol na prvej priečke najrýchlejších áut sveta veľmi dlho. Porazil ho 13. septembra 2007 SSC Ultimate Aero TT rýchlosťou /h. Nie však nadlho bolo toto auto rýchlejšie. V roku 2010 Bugatti Veyron Super Sport znovu vyskočilo na priečku najrýchlejšieho auta na svete. Na dráhe Ehra-Lessien mu namerali oficiálne 430.9 km/h km/h čo bol nový rekord zapísaný do Guinnessovej knihy. Konkurencia sa ale nevzdávala. Vlani napadla Bugatti, že podvádza, keďže zákazníkom dodáva autá s obmedzovačom rýchlosti (415 km/h kvôli životnosti pneumatík), kým testovaný Veyron bol počas meranej jazdy odblokovaný. Zápis v knihe rekordov bol preto Bugatti odobratý. Zaujímavosťou je, že dizajn exteriéru tohoto superšportu vytvoril slovenský dizajnér Jozef Kabaň. Predajná cena je 1,3 milióna €. Výroba prebiehala od roku 2005 až do roku 2015.
Technické parametre
náhľad|Motor Bugatti Veyron
Zaujímavosti
Kipu
thumb|Kipu Kipu alebo quipu je uzlové písmo Inkov.
Hubkovce
Hubkovce alebo parazoá je taxón (vývojový stupeň, oddelenie a pod.) mnohobunkovcov.
V niektorých starších textoch sa hubkovce zaraďovali mimo mnohobunkovcov (Metazoa) a tvorili samostatnú vývojovú vetvu (podríšu) tradične chápaných živočíchov  medzi prvokmi (Protozoa) a mnohobunkovcami (Metazoa).
Budelière
Budelière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pascal (rozlišovacia stránka)
Pascal môže byť
Železničná trať Děčín – Benešov nad Ploučnicí – Rumburk/Česká Lípa
Železničná trať Děčín - Rumburk s odbočkou do Českej Lípy (v cestovnom poriadku pre cestujúcich úsek Děčín - Benešov nad Ploučnicí - Rumburk označený číslom 081, úsek Benešov nad Ploučnicí - Česká Lípa spoločne s traťou Česká Lípa – Liberec číslom 086) je jednokoľajová železničná trať. Vedie z Děčína do Rumburku cez Benešov nad Ploučnicí, kde odbočuje časť trate do Českej Lípy, Českú Kamenicu, Jedlovú, Rybniště a Krásnu Lípu. Trať bola sprevádzkovaná v roku 1869, úsek z Benešova nad Ploučnicí do Českej Lípy v roku 1872. Trať prechádza Libereckým a Úsťanským krajom.
Úsek Benešov nad Ploučnicí - Jedlová je s účinnosťou od 7. apríla 2014 kategorizovaný ako regionálna dráha, ostatné úseky sú naďalej časťami celoštátnej železnice.
Vlaky
Po tejto trati v súčasnosti jazdia osobné vlaky Liberec - Česká Lípa - Děčín, osobné vlaky linky U8 Děčín - Rumburk, rýchliky linky D22 Liberec - Česká Lípa - Děčín - Ústí nad Labem a rýchliky linky D23 Kolín - Jedlová - Rumburk, prevádzkované v pravidelných intervaloch. Všetky pravidelné osobné vlaky na trati prevádzkujú České dráhy.
V letnom období je po trati vedený i nostalgický spoj "Lužický motoráček", jazdiaci na trase Liberec - Česká Kamenice (dopravcu KŽC Doprava). Ten je prevádzkovaný motorovým vozom M 262.0.
Od roku 2013 sú na vybrané spoje z Děčína cez Rumburk do Dolnej Poustevny nasadené nové motorové jednotky RegioShark.
Od GVD 2014/2015 mal rýchliky na trase Liberec - Česká Lípa - Děčín - Ústí nad Labem prevádzkovať dopravca na základe plánovaného výberového konania Ministerstva dopravy. Celé konanie ale bolo zastavené a všetku pravidelnú osobnú dopravu stále zaisťujú ČD.
Povodne
Povodeň v auguste 2010 trať zásadne poškodila. Bolo zničených niekoľko mostov, mostíkov a desiatky kilometrov tratí, najmä v okolí obce Kytlice. Objavili sa aj úvahy o čiastočnom zrušení trate, nakoniec však prešla rekonštrukciou a po zhruba desiatich mesiacoch bola 1. júla 2011 v celej trase znovu sprevádzkovaná.
Boulancourt
Boulancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vielmur-sur-Agout (kantón)
Vielmur-sur-Agout je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Audignies
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sankt Martin am Tennengebirge
Sankt Martin am Tennengebirge je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu 1 539 obyvateľov (31. 12. 2009).
Klitón z Macedónie
Klitón z Macedónie bol na 113. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Klitóna je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Kritóna (Klitóna) uvádza aj Oxyrhynský papyrus 12 objavený v roku 1897 britskými archeológmi B. Grenfellom a A. Huntom v egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu.
Buky a javory v Gabrielce
Buky a javory v Gabrielce je prírodná rezervácia ev. č. 2103 na katastrálnom území Gabrielina Huť (ľudovo Gabrielka) východne od obce Kalek v okrese Chomutov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Chránené územie je súčasťou Vtáčej oblasti Novodomské rašeliniště - Kovářská.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie starých, dobre zmladzujúcich bukových porastov (vo veku 150 – 180 rokov) náhornej plošiny východného Krušnohoria s významnou prímesou mimoriadne kvalitnej populácie javora horského. Ide prevažne o javorovú bučinu s typickým zložením, obsahujúcim okrem dominantného buku lesného najmä javor horský. Rezervácia so zastúpením prírode blízkych horských lesov slúži okrem iného na ochranu genofondu pôvodných lesných drevín oblasti. Rezervácia sa rozkladá na pravej strane údolia Telčského potoka v nadmorskej výške 600 – . Skalné podložie tu tvoria proterozoické pararuly.
Výskyt chránených druhov živočíchov
Na území rezervácie bol zaznamenaný výskyt viac než 70 druhov živočíchov, z toho nasledujúcich chránených :
Füchse Duisburg
Füchse Duisburg je nemecký hokejový klub, bývalý účastník najvyššej nemeckej súťaže v ľadovom hokeji, DEL. Hrajú v meste Duisburg na štadióne Scania-Arena.
Klub v sezóne 2004/05 postúpil do DEL.
Bussière-Dunoise
Bussière-Dunoise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konšpiračná teória
Podstata konšpiračných teórií
Mnohí ľudia sú náchylní veriť konšpiračným teóriám pretože:
Konšpiračné teórie vychádzajú z predpokladu, že:
Ľudská myseľ hľadá kauzalitu za všetkým dianím i tam, kde koncept príčinnosti – vzťahu príčiny a účinku neexistuje (napríklad príčinou je čarodejnícka mágia) alebo vedie k nesprávnym záverom – logickým chybám (pozri aj logický klam).
Konšpiračné teórie možno charakterizovať znakmi, ako sú záhadnosť, zastretie zdrojov, plagiáty a falzifikáty, vnútorná rozpornosť, záplava údajov, nekorektný výber faktov a zložité konštrukcie.
Podľa Jána Markoša „konšpiratívne myslenie je obsesívne hľadanie tajných a skrytých spojení, tam kde žiadne takéto spojenia neexistujú“.
Fámu (a aj konšpiračnú teóriu) odlišuje od faktu absencia „overenia“, resp. „oficiálneho overenia“. Pri hľadaní odpovede na otázku, kto alebo čo je zdrojom „overovania“ informácií, je teda nutné hovoriť o (dôveryhodných informáciách, ľuďoch, weboch), inštitúciách a médiách... a postupoch pri šírení a overovaní informácií, ktoré sú považované za korektné.
Používanie pojmu
Konšpiračnú teóriu nemožno falzifikovať (logicko-deduktivnou metódou alebo pozorovaním, experimentom atď. dokázať nepravdivosť výpovedí, ktoré sa z nej odvodzujú). Teória sprisahania totiž predstavuje uzavretý systém ideí; zástancovia konšpiračných teórií odmietajú protichodné dôkazy s tým, že sú nedôveryhodné, pretože ich mohli podvrhnúť samotní sprisahanci. Nemožnosť falzifikovať (konšpiračnú) teóriu je to, čo ju odlišuje od zmysluplného overiteľného tvrdenia.
Konšpiračná teória však môže odolávať falzifikácii (dovedenia jej tvrdení logickými krokmi do sporu s realitou), pretože ju môžu posilňovať dôkazy v kruhu: ako dôkazy proti konšpirácii, tak absencia dôkazov pre ňu sú niekedy interpretované ako dôkaz jej pravdivosti. Niektoré konšpiračné teórie sú skôr otázkou viery než niečím, čo možno dokázať alebo vyvrátiť.
Práve pre možnosť zámeny konšpiračnej za vedeckú teóriu navrhujú autorky knihy Falšovaná pravda nenazývať konšpiračné teórie teóriami ale len príbehmi a ich tvrdenia domnienkami. V odborných kruhoch sa tiež diskutuje o tom, či ide len o alternatívne vysvetlenia alebo zámerne šírené škodlivé tvrdenia.
Pri analýze konšpiračných teórií a (nacionalisticky) populistických prejavov sa hranice medzi konšpiráciou, klamlivými tvrdeniami a politickou propagandou veľmi často stierajú. Aj preto je dôležité konšpiračné teórie úplne oddeliť od obyčajných klebiet, folklóru a tzv. mestských legiend (urban legend).
Český Atlas konšpirácií (atlaskonspiraci.cz) upozorňuje na prelínanie konšpiračných teórií, dezinformácií a populizmu najmä v online svete. Aj v súčasnosti (od októbra 2019) obsahuje databáza 270 konšpiračných teórií a ponúka nielen ich prehľad, ale aj základné zaradenie do väčších rozprávaní / príhod tzv. naratívov (pozri naratívna fenomenológia).
Skeptici zamietajú fámu
Fáma a konšpiračná teória sú pojmy, ktoré v jazyku označujú širokú škálu javov a často nadobúdajú negatívne konotácie. (Fáma rámcuje konšpiračné teórie).
Samotné použitie pojmu „konšpiračná teória“ je do istej miery problematické, pretože tento termín používajú predovšetkým skeptici a odporcovia teórií sprisahania v hanlivom zmysle pretože jeho význam bol sprofanovaný. Ak niekto označí nejaké tvrdenie ako „konšpiračná teória“, potom tým zvyčajne dáva najavo, že ho považuje za vymyslené, nepodložené a teda nesprávne. Termín býva teda používaný ako automatické zamietnutie tvrdenia, ktoré je považované za smiešne, nesprávne, paranoidné (perzekučná paranoja), neopodstatnené, bizarné či iracionálne.
Existuje veľké množstvo konšpiračných teórií, ktoré však ich šíritelia nenazývajú ako konšpiračné. Obyčajne im chýbajú presvedčivé potvrdzujúce alebo vyvracajúce dôkazy, často možno hovoriť o rôznych stopách, podozreniach a možnostiach. Umožňujú k danej téme rozpútať širokú diskusiu (často dilematickú) avšak odborníci ich radšej označujú ako teória (absentujú dôkazy), hypotéza alebo zamietajú ako fámu (absentujú kauzálne súvislosti, neexistuje možnosť overenia a pod.)
Na rozdiel od povesti a (mýtu alebo báji) sú rovnako ako fámy aj konšpiračné teórie šírené ako aktuálne a pravdivé. Z povesti môže vzniknúť legenda, ktorá môže byť aj pravdivá (založená na pravdivých udalostiach). Na ukážku uvádzame jednu z aktuálnych fám zo zdroja JPP (Jedna Pani Povedala..). Týka sa urýchľovača LHC1. Podľa odporcov LHC vytvorí urýchľovač miniatúrnu čiernu dieru, ktorá následne „zhltne“ Zem a zruší tak fatálnym spôsobom život jej obyvateľov.
Aktéri tvrdia, že ide o fámy
Niekedy sa v rámci propagandy aj pravdivé informácie protivníka označujú za konšpiračnú teóriu. Napríklad tvrdenia o neexistencii chemických zbraní v Iraku boli generálom Powelom takto označené. Po porazení a obsadení Iraku sa však skutočne žiadne chemické zbrane nenašli.
Slovenské médiá mohli dlhé roky len opatrne naznačovať, že na politikov majú vplyv zákulisní hráči – takéto články mohli pôsobiť ako konšpiračné teórie. Potom sa však objavili dôkazy, ktoré tieto informácie posunuli do inej roviny. Napríklad spis (kauzy) Gorila, ktorého pasáže označili za vierohodné viacerí zainteresovaní aktéri, ukázal, že v konšpiračnom byte sa mohol osobne stretávať spolumajiteľ Penty Jaroslav Hačšák s úradníkmi či politikmi, aby s nimi v súkromí riešil dôležité štátne obchody.
Zuzana Panczová sa vo svojich výskumoch zamerala aj na porovnanie rýchlosti šírenia rôznych typov správ. Zistila, že zlé správy sa šíria rýchlejšie, ako tie dobré. Pre ľudí bolo zrejme vždy najdôležitejšie dozvedieť sa, z ktorej strany im hrozí nebezpečenstvo, a preto je prirodzené, že fámy sa šíria veľmi rýchlo.