cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyselina galová
Dejiny
Kyselina galová je dôležitou zložkou atramentu, ktorý sa používal v Európe na písanie a kreslenie od 12. do 19. storočia a ktorého história siaha až do čias Rímskej ríše. Plínius Starší (23 - 79 po Kr.) opisuje použitie kyseliny galovej ako prostriedku na zistenie falšovania medenky a píše, že sa používala na výrobu farbív. Hálky z dubových stromov sa rozdrvili a zmiešali s vodou, čím vznikla kyselina trieslová (tanín). Tá sa potom mohla zmiešať so zeleným síranom železnatým - získaným tak, že sa nechala odparovať voda nasýtená síranmi z prameňa alebo banskej drenáže - a arabskou gumou z agátových stromov. Z tejto kombinácie ingrediencií vznikol atrament.
Kyselinu galovú používal aj taliansky kardinál Angelo Mai (1782 1854), spolu s ďalšími prvými bádateľmi palimpsestov. Kyselina slúžila na odstránenie vrchnej vrstvy textu a na odhalenie skrytých rukopisov pod ňou. Angelo Mai ju použil na tento účel ako prvý.
V roku 1786 kyselinu galovú prvýkrát skúmal švédsky chemik Carl Wilhelm Scheele. Neskôr v roku 1818 francúzsky chemik a farmaceut Henri Braconnot (17801855) navrhol jednoduchšiu metódu čistenia kyseliny galovej. Kyselinu galovú skúmal okrem iných aj známy francúzsky chemik Théophile-Jules Pelouze (18071867).
Čubův kopec
Čubův kopec je vrch v pohorí Javorníky v Česku. Leží nad obcou Francova Lhota, približne juhovýchodne od Vsetína. Na vrchole sa nachádza rozhľadňa.
Poloha
Nachádza sa na juhozápadnom okraji Javorníkov, v geomorfologickom podcelku Pulčínská hornatina a časti Střelenská hornatina. Vrch leží na území Zlínskeho kraja, v okrese Vsetín a v katastrálnom území obce Francova Lhota. Najbližšími sídlami sú na juhozápadnom úpätí ležiaca Francova Lhota, juhozápadne sa nachádza Střelná, južne Strelenka a východne slovenská obec Lysá pod Makytou. Oblasť je súčasťou CHKO Beskydy.
Opis
Čubův kopec leží v blízkosti česko-slovenskej hranice, v hrebeni, ktorý vedie z vrchu Makyta južným, neskôr juhozápadným smerom na Čubek. Východne sa nachádza vrch Zigov, Skalie a Kýčera , južne Češkovec , Končitá  a Požár , západne Čubek , Bařinka , Krajčice  a Mikuličův vrch  a severne Butorky , Kýčera  a Makyta. Severozápadné svahy odvodňuje riečka Senice do Vsetínskej Bečvy, voda z juhovýchodnej časti odteká potokom Lysky do Váhu. Vrcholom prechádza značená turistická trasa a južným úpätím vedie cesta I/49 i železničná trať zo Vsetína do Púchova.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vrcholovej rozhľadne je však kruhový výhľad a je z nej možné pozorovať okolité vrchy Javorníkov, Bielych Karpát a Vizovickej vrchoviny, nezriedka však tiež Malú Fatru.
BM Mar Sagunto
Od svojho vzniku prešiel mnohými názvami a premiestňoval sa z mesta do mesta, aby nakoniec skončil v Sagunte. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Liga ABF.
Úspechy
Španielska najvyššia súťaž:
Víťaz Španielskeho pohára:
Víťaz Pohára ABF:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Grád
Grád alebo grádus je synonymum slova stupeň, a to špecificky v týchto významoch:
Grád môže byť aj:
Labrihe
Labrihe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Surový vrch
Surový vrch je vrch v Oravskej Magure. Leží nad obcou Oravská Lesná, približne severozápadne od Dolného Kubína.
Poloha
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Paráč. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a v katastrálnom území obce Oravská Lesná. Najbližším sídlom je na západnom úpätí situovaná osada Flajšová, severne leží Oravská Lesná a južným smerom obec Zázrivá. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis
Surový vrch sa nachádza v hrebeni, ktorý vybieha severozápadným smerom z Paráča na Rakovú. Východným smerom susedí Nový vrch a Paráč, južným Hoľa  a Nad Jelšinami, západným Beskyd  a Jasenov  a severným Raková a Rusniačka. Severné a západné svahy odvodňuje Biela Orava, severovýchodné jej prítok Nová rieka, obe v povodí Oravy. Na vrch nevedie značený chodník.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Oravskej Lesnej. Južným smerom vedie po hrebeni modrá trasa z Terchovej cez Javorinku na Paráč.
Pete Seeger
Peter Seeger (* 3. máj 1919† 27. január 2014) tiež známy ako Pete Seeger, bol americký folkový spevák a politický aktivista, významný autor folkových a protestných piesní 50. a 60. rokov 20. storočia, zberateľ ľudových piesní.
Biografia
Jeho otec Charles Seeger bol muzikológ. Súrodenci Mike Seeger a Peggy Seeger boli taktiež hudobníci. Vyštudoval sociológiu na Harvardovej univerzite. V roku 1943 sa oženil s Toshi-Aline Ohta.
V roku 1935 ho otec vzal na festival ľudovej hudby v Severnej Karolíne a to ho zaujalo až tak, že v roku 1938, zanechal svoje štúdium v odbore sociológia a šiel na tramp po USA.
V 30. a 40. rokov, po absolvovaní Harvardovej univerzity, stretol veľa zaujímavých hudobníkov a bol nimi ovplyvnený. Boli to napríklad Woody Guthrie a Leadbelly. Stal sa zakladajúcim členom folklórnych skupín The Almanac Singers a The Weavers. The Weavers zaznamenali najväčší úspech v 50. rokoch, pred tým, než boli zaradení na blacklist v čase McCarthyho lovu na komunistov.
V roku 1958 začal svoju sólovú kariéru a bol známy hlavne pre jeho skladby ako If I Had a Hammer, Turn, Turn, Turn a We Shall Overcome. V 60. rokoch napísal prvú verziu hry na päť-strunové banjo How to Play the Five-String Banjo, ktorá sa stala základom pre mnoho hráčov na banjo.
V roku 1966 sa stal spoluzakladateľom organizácie Clearwater, ktorá upozorňovala na znečistenie rieky Hudson a pracovali na jej vyčistení. Súčasťou ich úsilia bolo v roku 1969 spustenie lode Clearwater, ktorá sa plavila po rieke ako učebňa a laboratórium.
Bol známy pre jeho komunistické názory, ktoré zastával v 30. až 40. rokoch. Politickí oponenti ho volali hanlivými menami, ako napríklad Stalinov kanárik. Jeho priaznivci ho nazvali Americký ladič a Živý svätý. Príklad pro-sovietskeho postoja vidíme počas obdobia paktu Molotov-Ribbentrop medzi Sovietskym zväzom a nacistickým Nemeckom. V protivojnovej nahrávke Songs for John Doe z roku 1941, kde nazýva prezidenta Roosevelta „vojnovým štváčom“, vyjadril nevôľu nad jeho úvahami o konfrontácii s nacistickým Nemeckom. Ako väčšina členov Komunistickej strany USA bol od podpísania paktu proti všetkým opatreniam voči nacistickému Nemecku, až do 22. júna 1941 po útoku na Sovietsky zväz. Po tejto invázii, sa vrátil k svojim predchádzajúcim názorom ako silný zástanca vojenskej akcie. Bol odvedený do armády a slúžil v Pacifiku.
Komunistickú stranu USA opustil v roku 1950, 6 rokov predtým ako Chruščovové odhalenie Stalinovho kultu osobnosti spôsobilo hromadný odliv členov Komunistickej strany spojených štátov. Stal sa antistalinistom, ale zachoval si ľavicové názory.
V roku 1964 odohral niekoľko koncertov v Československu. Zaznamenal obrovský úspech, a jeho výkon je považovaný za jeden z impulzov pre rozvoj českej folk a country scény. Koncert v Prahe bol zaznamenaný firmou Supraphon a LP záznam vyšiel v roku 1966. Seegerovo nadšenie pre socializmus prijali poslucháči rozčarovaní s jeho praktickou formou podstatne horšie (túto scénu zachytil Josef Škvorecký v románe Mirákl).
Najznámejšie skladby, ktoré napísal, sú Where Have All the Flowers Gone, If I Had a Hammer a May There Always Be Sunshine, ktoré boli a stále sú spievané mnohými spevákmi na celom svete.
Centigrád
Centigrád môže byť:
Ny (digraf)
Ny je digraf vyskytujúci sa v maďarskom jazyku. Je dvadsiatym tretím písmenom maďarskej abecedy. Vyslovuje sa ako slovenské Ň|ň, napr.: nyak [krk], nyomda [tlačiareň] alebo lány [dievča]. Dlhá verzia písmena sa prejavuje zdvojením len prvej spoluhlásky, napr.: asszonny [žena]. Vyslovuje sa ako slovenské ňň. Pri delení takéhoto slova sa celé písmeno zdvojuje, napr.: asszony-nyal [so ženou]. Výslovnosť písmena/písmen v takomto slove je rovnaká, ňň.
Lustračný zákon
Lustračný zákon je skrátené pomenovanie ''zákona Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky č. 451/1991 Zb. zo 4. októbra 1991, ktorým sa ustanovujú niektoré ďalšie predpoklady na výkon niektorých funkcií v štátnych orgánoch a organizáciách Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, Českej republiky a Slovenskej republiky''.
Zákon Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (FZ ČSFR) bol právnym vyjadrením politickej potreby zamedziť ďalší výkon politických a štátnych funkcií predstaviteľom totalitného režimu. Lustračný zákon vznikol z potreby jednotnej právnej úpravy výkonu lustrácií ako nástroja na zamedzenie ďalšieho mocenského vplyvu konfidentov zrušenej politickej polície totalitného režimu (Štátnej bezpečnosti (ŠtB)). Lustračný zákon stanovoval niektoré „ďalšie predpoklady“ pre výkon funkcií :
Ladevèze-Rivière
Ladevèze-Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lustračné osvedčenie
Lustračné osvedčenie je úradná listina vydávaná po príslušných lustráciach v r. 1991–1992 Federálnym ministerstvom vnútra ČSFR podľa požiadavky lustračného zákona.
Lustračné osvedčenie dokladali tí, ktorí vykonávali alebo chceli/mali vykonávať nejakú z funkcií obsadzovaných voľbou, vymenovaním alebo ustanovovaním, že v rozhodujúcom období od 25. 2. 1948 do 17. 11. 1989 neboli : Osvedčenie malo rozsah jednej strany formátu A4, bolo podpísané ministrom vnútra a potvrdené úradnou pečiatkou. Mohlo mať negatívne znenie s formulkou „nie je evidovaný“ alebo pozitívne znenie s formulkou „je evidovaný“. Mnohé prípady pozitívnych osvedčení boli v priebehu rokov predmetom reklamácií a súdnych sporov. Po zániku Česko-Slovenska sa na Slovensku lustračné osvedčenia prestali vydávať, v Česku sa doklad naďalej vyžadoval.
Žliabok (prítok Rudavy)
Žliabok je potok v regióne Záhorie, v obciach Studienka a Záhorie (vojenský obvod) v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Je ľavostranným prítokom vodného toku Rudava; má dĺžku. Je vodným tokom IV. rádu. Hydrologický identifikátor: 4-17-02-595. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Borská nížina, geomorfologický podcelok Bor.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v severovýchodnej časti územia obce Studienka, juhovýchodne od vrchu Prídavky s nadmorskou výškou, v lesnom  extraviláne s prímesou poľnohospodárskeho extravilánu Pri lakšárskom chotári, v okrese Malacky v Bratislavskom kraji, v geomorfologickomo celku Borská nížina, v geomorfologickom podcelku Bor.
Pôvod názvu
Hydronymum Žliabok na území obcí Studienka a Studienka má pôvod v charakteristickom výskyte vrchu Žliabok s nadmorskou výškou  v oblasti, ktorou potok preteká, resp. ktoré je s týmto objektom ináč spájané, s významom podlhovastá priehlbeň, podlhovasté koryto často značnej dĺžky slúžiace na odvádzanie vody. Možný je ale aj opačný postup, že primárne bolo pomenované hydronymum Žliabok a názov vodného toku toto pomenovanie bez zmeny prebralo. Výskum v tomto smere pokračuje ďalej.
Zo slovného základu žliabok/ žliabky bolo utvorené jednoslovné hydronymum ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Žliabok bol štandardizovaný v roku 1979 a potvrdený v roku 1989. V priestore slovenskej hydronymie hydronymum Žliabok nie je jedinečným hydronymom (február 2022); nesie so sebou úskalie homonymie.
Dukas
Dukas alebo Doukas môže byť:
Peter Zeman
Peter Zeman (* 10. január 1942† 16. júl 2020) bol slovenský novinár a politik, jeden zo zakladateľov Verejnosti proti násiliu a v rokoch 19901991 riaditeľ Slovenskej televízie.
Životopis
Zeman začínal ako novinár v bratislavskom Večerníku. V roku 1963 spoluzaložil študentský časopis Echo, ktorý pôvodne vychádzal ako cvičný časopis poslucháčov katedry novinárstva na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Zeman bol jeho prvým šéfredaktorom, po troch číslach záujem o časopis medzi bratislavskými vysokoškolákmi narástol, s čím vznikli aj problémy s chýbajúcim povolením na vysoký náklad a kolportáž, a Echo dočasne prestalo vychádzať.
Časopis bol napokon januári 1966 obnovený, s novým vydavateľom (vysokoškolský okresný výbor ČSM) začal publikovať aj o širších spoločenských otázkach. Zeman sa v tom čase stal slovenským redaktorom časopisu Student a teda nemohol pokračovať ako šéfredaktor obnoveného Echa. Časopis sa čím viac stretával s cenzúrou obsahu a v auguste 1968, keď bol Zeman opäť šéfredaktorom, sa stal Echo neželaným časopisom; mnohí jeho prispievatelia boli neskôr perzekvovaní a nemohli vykonávať svoje povolanie. Vo svojej dobe bolo Echo jedným z najslobodnejších médií.
Od septembra 1990 do júna 1991 pôsobil ako druhý porevolučný riaditeľ Slovenskej televízie, kde ho nominovali strany VPN, KDH a DS. Po deviatich mesiacoch Zeman rezignoval. Nato, do roku 1992 bol riaditeľom tlačového a informačného odboru Ministerstva zahraničných vecí SR ministra Pavla Demeša. V roku 1996 sa stal kancelárom Slovenského syndikátu novinárov a neskôr aj členom vedenia.
Peter Zeman bol ženatý, s manželkou Elenou mal dve dcéry Petru a Lele. Zomrel po ťažkej chorobe vo veku 78 rokov.
Sixtus V.
Sixtus V. vl. menom Felice Peretti di Montalto (* 13. december 1521, Grottammare - † 27. august 1590, Rím) bol taliansky františkán, duchovný a 227. rímsky pápež (v období rokov 15851590). Bol rodeným vládcom a ráznym a nekompromisným mužom vďaka čomu ho cirkevné dejiny poznajú pod prívlastkom „železný pápež“.
Mladosť a cirkevná kariéra
Pochádzal z roľníckej rodiny z mesta Grottammare na pobreží Jadranského mora v južnom pohraničí regiónu Marky. Už ako dvanásťročný sa stal františkánom. V roku 1547 bol vysvätený za kňaza a o rok nato získal doktorát teológie na univerzite vo Ferrare. Ako úspešný kazateľ sa čoskoro dostal do Ríma, kde získal miesto ako spolupracovník (inkvizítor) pápeža Pavla IV. Rovnako úspešne budoval kariéru i za nasledujúcich pontifikov – Pia IV. a Pia V. Ten ho dokonca vymenoval za generálneho vikára františkánov, v roku 1570 za kardinála a v roku 1571 za fermského biskupa.
Za pontifikátu svojho predchodcu Gregora XIII. sa dostal do nemilosti kvôli čomu sa stiahol do ústrania. Napriek tomu, že sa verejne neangažoval, bol po Gregorovej smrti, v konkláve konanom 24. apríla 1585 jednohlasne zvolený za 226. nástupcu sv. Petra.
Na Petrovom stolci
Ako rodený organizátor sa ihneď po nástupe na pápežský stolec pustil do obnovovania poriadku v pápežskom štáte po svojom predchodcovi Gregorovi XIII. Rozhodne sa vysporiadal so svojimi neprajníkmi ako aj osobami, ktoré škodili verejným záujmom. S rovnakou rozhodnosťou sa pustil i do konsolidácie finančných záležitostí; napriek obrovským výdavkom na verejnú činnosť zanechal po smrti plnú štátnu pokladnicu.
Sixtova prestíž sa zakladala na trvalej reorganizácii ústredného cirkevného riadenia. Za svojho pontifikátu stanovil maximálny počet kardinálov na sedemdesiat (toto nariadenie zrušil až o takmer štyristo rokov, v roku 1958, pápež Ján XXIII.). Okrem toho v roku 1588 zriadil pätnásť stálych kardinálskych kongregácií na spravovanie ako duchovných tak aj svetských záležitostí (v takejto podobe fungovali až do druhej polovice 20. storočia do druhého vatikánskeho koncilu). Biskupom nariadil pravidelnými návštevami Svätej stolice podávať správy o činnosti svojich diecéz.
Sixtova činnosť zasahovala aj do medzinárodných sfér. I keď viacero z jeho predstáv sa nenaplnilo (sníval o vytvorení pápežského štátu okolo Svätého hrobu, prisľúbil podporu španielskemu kráľovi Filipovi na inváziu do Anglicka, z ktorej napokon zišlo). V záujme zachovania rovnováhy politických síl v Európe a súčasnej podpory katolíckych panovníkov cítil povinnosť pomáhať Filipovi II. proti hugenotovi Henrichovi IV., ktorého dokonca ešte v roku svojho nástupu exkomunikoval.
Stavebný rozmach Ríma za Sixta V.
Sixtus V. sa stal známy ako mecenáš staviteľov a učencov. So Sixtovým menom sa spája mohutná prestavba Ríma na honosné mesto. Z jeho stavebných aktivít stačí spomenúť napr. dotvorenie Námestia svätého Petra vztýčením obelisku v roku 1586 (architekt Domenico Fontana). O tom, že sa Fontana stal obľúbeným Sixtovým staviteľom svedčia jeho ďalšie práce na pápežovo poverenie: dostavba Lateránskej baziliky o severnú, tzv. Sixtovu lodžiu v rokoch 1586 - 1589, vztýčenie obeliskov na dôležitých miestach Ríma (Piazza San Giovanni in Laterano, Piazza del Popolo, Piazza dell'Esquilino), vybudovanie bočnej kaplnky v bazilike Santa Maria Maggiore v rokoch 1585 - 1587, prestavba kostola San Luigi dei Francesi v roku 1589.
V decembri 1587 dal Sixtus V. na vrchole Trajánovho stĺpa osadiť sochu sv. Petra a v roku 1589 na Stĺpe Marka Aurelia sochu sv. Pavla. Do samého záveru jeho pontifikátu spadá dokončenie stavby slávnej Michelangelovej kupoly Baziliky svätého Petra (architektom Giacomom della Portom).
Úmrtie
Koncom augusta 1590, takmer sedemdesiatročný Sixtus V. zomrel. Napriek svojej krátkej vláde zanechal v meste nezmazateľné stopy, no u prostých ľudí bol značne neobľúbeným pontifikom.
Jeho telesné ostatky dnes odpočívajú v nádhernom neskororenesančnom náhrobku od Domenica Fontanu v Bazilike Santa Maria Maggiore.
Pozri aj
Ďalší pápeži s menom Sixtus
Rozsutce
Rozsutce sú geomorfologickou časťou Krivánskej Fatry. Nachádzajú sa v severnej časti podcelku, južne od Terchovej.
Ochrana územia
Prakticky celé územie tejto časti Krivánskej Fatry leží v Národnom parku Malá Fatra a veľkú časť zaberajú osobitne chránené lokality: národná prírodná rezervácia Tiesňavy a Rozsutec.
Turizmus
Rozsutce patria do prísne chránených národných prírodných rezervácií, preto pohyb turistov je vo veľkej časti obmedzený na pár značených trás. Výnimkou je východná časť v širšom okolí masívu dominantného Veľkého Rozsutca s významným sedlom Medziholie, čoby križovatky trás na Veľký Rozsutec, Malý Rozsutec, Osnicu či Stoh. Druhým významným je sedlo Medzirozsutce, kde sa stretáva viacero značených chodníkov a veľmi atraktívne sú neďaleké Jánošíkove diery a Tiesňavy, sprístupňujúce zároveň celú Vrátnu.
Dionysiades
Dionysiades môže byť:
Ladevèze-Ville
Ladevèze-Ville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piskor
Piskor môže byť:
Piskory môže byť taxón:
Pillerova komisia
Pillerova komisia bola rehabilitačná komisia, ktorá pôsobila v rokoch 19681969, t.j. počas tzv. Pražskej jari. Jej úlohou bola rehabilitácia nespravodlivo odsúdených osôb z perzekučných procesov v 50. rokoch 20. storočia. Pre udalosti nasledujúce po 21. auguste 1968 však nemala pre svoju činnosť dostatok priestoru a podpory zo strany KSČ a jej pôvodný cieľ nebol dosiahnutý.
Komisia
Pôvodná úloha komisie podobne ako predchádzajúce komisie (Barákova, Kolderova a z nej vyčlenená barnabitská) sa mala zamerať iba na komunistických funkcionárov. Väčšina z nich však už oslobodená bola, časť z nich už nežila. Komisia preto svoju úlohu sama rozšírila aj na nekomunistov. Komisia následne vydala asi 2 000 stranovú správu, ktorá však bola viackrát revidovaná. Správa sa mimo iného kriticky vyjadrovala voči sovietskym poradcom, ktorý v Československu od roku 1949 pôsobili.
Piskor obecný
Piskor obecný môže byť zastaraný názov druhu:
Priekopa (Martin)
Priekopa je mestská časť mesta Martin.
Polohopis
Nachádza sa v dolnom Turci, v severnej časti mesta a sútoku rieky Turiec a Sklabinského potoka. V súčasnosti sa tu okrem starej zástavby, siahahúcej až do 18. storočia, nachádza panelové sídlisko, ktoré nadväzuje na zástavbu susedných Vrútok – v minulosti rovnako mestskej časti Martina. Delí sa na časti: Hôrka, Nákladné Nádražie, Nová Priekopa, Stará Priekopa. Súčasťou pôvodnej obce boli aj obce Košúty a Hladomír.
Dejiny
Pôvodne samostatná obec bola neskôr zlúčená s mestom Martin (najprv v rokoch 1949 - 55, potom nasledovalo krátke obdobie samostatnosti do r. 1971). V Priekope sa našlo sídlisko a pohrebisko lužickej kultúry. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1271. V roku 1944 tu vznikol Revolučný národný výbor, obyvatelia obce sa zapojili do SNP. V obci prebiehali 22 dní dlhé boje medzi povstaleckými jednotkami a nemeckým vojskom, pričom bolo zničených 77 domov, 66 hospodárskych budov a zomrelo 125 ľudí. Obyvatelia pomáhali pri oslobodzovacích bojoch v roku 1945. V obci bolo v roku 1951 založené JRD, ktoré skrachovalo, v roku 1957 bolo znovuzaložené. V roku 1971 bola obec opäť zlúčená s Martinom, pretože jej súčasťou bola niekdajšia obec Košúty, na ktorej území sa malo postaviť nové sídlisko pre zamestnancov ZŤS Martin.
Kolónia Hviezda
Severozápadná časť Priekopy sa nazýva podľa Ulice Kolónia Hviezda z ktorej sa ďalej pokračuje až na Martinské Hole. Časť Kolónia Hviezda sa ulicou Fínska rozdeľuje na vrútockú časť a na martinskú časť. Nachádza sa tu aj mestský cintorín Martin, autocamping Turiec a je to obľúbené miesto oddychu pre Martinčanov aj Vrútočanov. Premáva sem autobusová linka č.23, 33.
La Chapelle-Saint-Sauveur
La Chapelle-Saint-Sauveur môže byť:
Teresa Wrightová
Teresa Wright (vlastným menom Muriel Teresa Wright, * 27. október 1918, Harlem, New York, USA† 6. marec 2005, New Haven, Connecticut, USA) bola americká herečka. V roku 1942 získala ocenenie Academy Awards za svoju rolu vo filme Mrs. Miniver. Od roku 1960 má svoje dve hviezdy na Hollywoodskom chodníku slávy.
Detstvo a mladosť
Muriel Teresa Wright sa narodila 27. októbra 1918 v Harleme v New Yorku. Jej rodičia sa rozviedli keď bola Wrightová ešte malá. Vyrastala v Maplewoode v New Jersey, kde navštevovala Columbia High School. Wrightová sa začala zaujímať o herectvo po tom, čo videla herečku Helen Hayes v Broadhurst Theatre v New Yorku v roku 1936.
Získala štipendium do Wharf Theatre v Provincetowne v štáte Massachusetts. Po maturite v roku 1938 odišla do New Yorku, kde skrátila svoje meno na „Teresa Wright“.
Kariéra
V roku 1941 mala možnosť hrať jednu z vedľajších úloh po boku Bette Davis vo filme The Little Foxes. Jej herecký výkon jej zaistil prvú nomináciu na Academy Awards. O rok neskôr už získala dve nominácie na Academy Awards a to hneď v oboch kategóriách - Najlepšia herečka a Najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe. Cenu za film Mrs. Miniver, si prevzala v kategórii Najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe. vľavo|náhľad|Wrightová na plagáte k filmu [[Ani tieň podozrenia|Shadow of a Doubt, z roku 1943]] V roku 1943 Wrightová spolupracovala s Alfredom Hitchcockom, na filme Shadow of a Doubt. Ten ocenil jej profesionálny herecký prístup a nazval ju ako jednu z najinteligentnejších herečiek.
V roku 1946 hrala jednu z vedľajších úloh vo filme The Best Years of Our Lives. Film hovorí príbeh vojakov vracajúcich sa domov po druhej svetovej vojne. O rok neskôr si zahrala vo filme Enchantment, ktorý sa zameriava na milencov dvoch rôznych generácií v paralelných románoch. Wrightová bola za svoj herecký výkon kladne ocenená.
V roku 1950 sa objavila v príbehu o vojnových veteránoch The Men, v ktorom hral Marlona Brando. V roku 1959 bola zvažovaná do úlohy Helen Jorgeson vo filme A Summer Place, ktorú neskôr dostala jej herecká kolegyňa Constance Ford.
Dňa 8. februára 1960 získala dve hviezdy na Hollywoodskom chodníku slávy. Jedna bola za jej filmovú tvorbu a druhá za televíznu.
V 60. rokoch 20. storočia sa venovala skôr divadlu. Hrala v divadle Helen Hayes a v roku 1975 účinkovala tiež na Broadwayi.
V roku 1989 získala svoju tretiu nomináciu na cenu Emmy za výkon v Dolphin Cove. Jej posledná televízna úloha bola v epizóde dramatického seriálu CBS Picket Fences v roku 1996. Jej posledná filmová úloha bola po boku herca Matta Damona, Danny DeVita vo filme The Rainmaker.
V roku 1996 sa zúčastnila filmového festivalu v Edinburghu, kde si zaspomínala na svoju prácu s Alfredom Hitchcockom a v roku 2003 sa zúčastnila odovzdávania cien Academy Awards.
Súkromný život
Jej dcéra Mary-Kelly je autorkou kníh pre deti a mladých dospelých. Wrightová má dve vnúčatá, z ktorých jeden, Jonah Smith, koprodukoval filmy Darrena Arnofskeho.
V posledných rokoch svojho života, žila vo svojom dome v meste Bridgewater v štáte Connecticut. Sporadicky sa objavovala na filmových festivaloch a na spoločenských udalostiach spojených s Yankees.
Úmrtie
Teresa Wrightová zomrela 6. marca 2005 na infarkt v nemocnici Yale-New Haven Hospital v Connecticute vo veku 86 rokov. Je pochovaná na Evergreen Cemetery v meste New Haven.
La Chaussée
La Chaussée môže byť:
Čík
Čík môže byť:
Lagarde-Hachan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lagarde (Gers)
Lagarde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erich Procházka
Erich „Boboš“ Procházka (* 27. november 1961, Nové Zámky, Česko-Slovensko) je slovenský, hlavne bluesový, štúdiový hudobník, všeobecne uznávaný hráč na ústnu harmoniku, spevák, moderátor a textár.
Životopis
Erich „Boboš“ Procházka sa naučil hrať na fúkaciu harmoniku ako samouk. Žánrovo je zameraný hlavne na blues. Ako bluesman sa etabloval už od začiatkov svojej hudobnej kariéry.
V roku 1983 založil v Šamoríne skupinu Samaria Blues Band. V roku 1985, spolu s Jurajom Turtevom (gitara) a Miroslavom Staníkom (slide gitara), založili kapelu Bluesweiser. V roku 1988 hral u Jozefa Barinu v kapele Rockforte. V rokoch 1990 až 1991 pôsobil v skupine Exit, v ktorej spolu s ním účinkovali Miro Dvorský (gitara, basová gitara, spev), Jiří Vana (gitara) a Oto Berežný (bicie). V roku 1991 spolu s Jiřím Vanom a Otom Berežným založili skupinu Electric Blues Band, s ktorou boli v roku 1997 predkapelou vystúpenia Johna Mayalla & the Bluesbreakers v Bratislave.
V roku 1999 Erich Procházka založil svoj sólový projekt Boboš & The Frozen Dozen, v ktorom s ním spolupracoval Milan Konfráter (spev, elektrická gitara), Dušan Strapec (basová gitara) a Oto Berežný (bicie nástroje). Od roku 1999 je Erich Procházka taktiež aj členom zoskupenia Jána Liteckého Švedu, Víťazný traktor, s ktorým účinkovali na viacerých koncertných akciách, usporiadsných bluesovou hudobnou scénou.
V roku 2006 v Bratislave založili Erich Procházka, Igor Sabo (bicie) a Štefan Lengyel (gitara) kapelu Sitra Achra. Hrávali spolu pondelkové bluesové koncerty v Starom meste. Neskôr sa trio rozšírilo na sexteto, keď sa k nemu pripojil Martin Zajko (gitara), Martin Gašpar (basová gitara) a Martin Wittgruber (klávesy). Toto zoskupenie vydalo tri oficiálne hudobné albumy Okrem toho Erich Procházka spolupracuje s bluesovým gitaristom, Marekom Wolfom, s ktorým nahral štyri albumy.
Erich „Boboš“ Procházka už viac desaťročí účinkuje na podujatiach usporiadaných hudobníkmi z rôznych krajín. Tieto akcie sa konajú hlavne na Slovensku, v Česku a v Poľsku. Ako uznávaný hráč na fúkaciu harmoniku Erich Procházka spolupracoval pri štúdiovej produkcii viac ako stovky hudobne štýlovo pestrých projektov t.j. nielen bluesových hudobnikov, ale aj v žánroch ako je rock, pop, šansón, džez, či heavy metal.
Carcharhinus perezi
Carcharhinus perezi, niekedy chybne Carcharhinus perezii, je druh žraloka z čeľade Carcharhinidae.
Výskyt a opis
Dorastá do dĺžky troch metrov a váhy 70 kilogramov. Je to živorodý druh, v jednom vrhu rodí 4 - 6 mláďat. Aj keď nejde o agresívny druh žraloka, pri podráždení či v blízkosti harpúnovaných rýb môže zaútočiť na potápača.
La Chaux
La Chaux môže byť:
Jan Stráský
PhDr. Jan Stráský (* 24. december 1940, Plzeň† 6. november 2019, Praha) bol český politik, posledný predseda federálnej vlády Česko-Slovenska, úradujúci prezident ČSFR a poslanec Českej národnej rady, po zániku Česko-Slovenska český minister dopravy (19931995) a zdravotníctva (19951998), poslanec Poslaneckej snemovne, do roku 1998 člen ODS, následne Únie slobody. V rokoch 20112012 bol riaditeľom správy Národného parku Šumava.
Politická kariéra
Už v roku 1990, počas svojho pôsobenia v Komerčnej banke bol externým poradcom predsedu vlády Českej republiky. Od mája 1991 do júla 1992 bol podpredsedom vlády Českej republiky a zároveň predsedom Hospodárskej rady vlády Českej republiky. V roku 1991 sa stal zakladajúcim členom ODS a na treťom kongrese ODS v novembri 1992 bol zvolený za podpredsedu strany, kde zostal až do decembra 1997.
Vo voľbách v roku 1992 sa stal poslancom Českej národnej rady. Podieľal na vyjednávaniach medzi českou a slovenskou stranou a 2. júla 1992 stal sa posledným predsedom vlády Česko-Slovenska. Zároveň bol poverený aj riadením federálneho ministerstva zahraničného obchodu. Od abdikácie posledného prezidenta Václava Havla 20. júla 1992 vykonával aj právomoci prezidenta republiky.
Po vzniku samostatného Česka sa vrámci transformácie Českej národnej rady na Poslaneckú snemovňu Parlamentu Českej republiky stal jej členom a svoj mandát za stranu ODS (volebný obvod Východočeský kraj) si udržal aj po voľbách v roku 1996. V období 1. apríla 1993 do 30. júna 1993 vykonával funkciu zmocnenca vlády pre riadenie Českých železníc. Po vzniku samostatného Česka taktiež zastával aj post českého ministra dopravy a od októbra 1995 post českého ministra zahraničia.
V roku 1997 sa pridal ku kritikom Václava Klausa, ktorého vyzval odchodu z čela vlády. V januári 1998 vystúpil zo strany ODS a vstúpil do Únie slobody. Od roku 1998 bol v dôchodku a krátko na to odišiel z politiky. Od januára 2001 pracoval ako riaditeľ Krajského úradu Juhočeského kraja, kde však na konci roku 2006 skončil.
Život po politickej kariére
V roku 2006 sa ako dlhodobý člen predsedníctva Klubu českých turistov stal predsedom tejto organizácie. Funkciu zastával do apríla 2014. O turistických atrakciách v Česku napísal aj niekoľko diel. Pri príležitosti 70. narodenín v decembri 2010 obdržal Striebornú plaketu prezidenta (Českej) republiky. 14. februára 2011 bol menovaný dočasným riaditeľom NP Šumava. V tejto pozícii mal porušiť zákon, a bol vystavený kritike pre svoj postoj ku kalamite lesných škodcov. Za svoje aktivity v tejto funkcii bol ocenený anti-cenou Ropák roku 2011 a cenou Zelená perla 2011 za výrok: „Zákon je dodržiavaný tým, že bude neustále porušovaný, ale jeho porušovanie bude kryté ním umožnenými výnimkami.“
Zomrel 6. novembra 2019 vo veku 78 rokov v domove pre seniorov v Prahe-Štěrboholiach.
Slíž
Slíž môže byť:
Menekrates (syn Menekrata)
náhľad|Rekonštrukcia veľkého oltára Dia Sotéra a Atény Niké postaveného v Pergamone, Pergamon Museum, Berlin Menekrates bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Menekrates syn Menekrata, zrejme z ostrova Rodos, bol jedným zo sochárov, ktorí pracovali na Veľkom Diovom oltári v Pergamone (postavený bol v rokoch 180 – 160 pred Kr. za vlády pergamského kráľa Eumena II., podstavec je ozdobený monumentálnymi vlysmi so sochárskou výzdobou, znázorňujúcou Gigantomachiu - boj Gigantov s bohmi ). Jeho meno (fragmentárne) a meno jeho spolupracovníka Dionysiada objavili medzi signatúrami sochárov Gigantomachie na Diovom oltári v Pergamone.
Nápis (aj podľa typu písma) datujú do 2. stor. pred Kr.
Ausonius vo svojom diele Mosella, napísanom v roku 371, (citoval rímskeho historika Varra ) zaradil Menekrata z Rodosu medzi sedem najväčších architektov staroveku. Či už je to pravda alebo nie, zdá sa, že štýl veľkého vlysu Diovho oltára našiel svoj domov na Rodose a existuje veľká pravdepodobnosť, že pri jeho zhotovení zohrali dôležitú úlohu rodoskí sochári.
Věra Bílá
Věra Bílá, rodená Věra Giňová (* 22. máj 1954, Rokycany – † 12. marec 2019, Plzeň) bola česká speváčka a hudobníčka rómskej národnosti.
Život
Narodila sa ako jedno zo šiestich detí Karola Giňu. Bola spevácky i hudobný samouk. Dlho vystupovala po celej Európe so skupinou Kale, ktorú pred niekoľkými rokmi opustila. Spievala rómsky, česky a slovensky. Príležitostne spolupracovala so známou rómskou speváčkou a hudobníčkou Idou Kelarovou (sestra Ivy Bittovej).
Věra Bílá mala adoptívneho syna; v januári 2013 bol vo veku 33 rokov nájdený mŕtvy. Krátko po tom zomrel vo veku 59 rokov jej manžel.
Od roku 2011 speváčka žila na ubytovni v Rokycanoch. Jej hudobný comeback z roku 2018 a plán na európske turné s kapelou Dušana Čonka nevyšiel.
Věra Bílá zomrela v ranných hodinách 12. marca 2019 v plzenskej fakultnej nemocnici, kde podľahla infarktu. Mala 64 rokov.
Lagardère (Gers)
Lagardère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kombinovaná malónová a metylmalónová acidúria
Kombinovaná malónová a metylmalónová acidúria (anglicky: Combined malonic and methylmalonic aciduria, CMAMMA), nazývaná aj kombinovaná malónová a metylmalónová acidémia, je dedičné metabolické ochorenie charakterizované zvýšenou hladinou kyseliny malónovej a kyseliny metylmalónovej. Niektorí vedci predpokladajú, že CMAMMA by mohla byť jednou z najčastejších foriem metylmalónovej acidémie a možno aj jednou z najčastejších vrodených chýb metabolizmu. Vzhľadom na to, že je zriedkavo diagnostikovaná, veľmi často zostáva neodhalenou.
Symptómy a príznaky
Klinické fenotypy CMAMMA sú veľmi heterogénne a pohybujú sa od asymptomatických, miernych až po závažné príznaky. Základná patofyziológia zatiaľ nie je objasnená. V literatúre sa uvádzajú nasledujúce príznaky:
Ak sa prvé príznaky objavia v detstve, ide skôr o prechodné metabolické poruchy, zatiaľ čo u dospelých sú to zvyčajne neurologické príznaky.
Príčiny
CMAMMA možno podľa príčinnej súvislosti rozdeliť na dve samostatné dedičné poruchy: jednou je nedostatok mitochondriálneho enzýmu acyl-CoA syntetázy, člena rodiny 3, kódovaného génom ACSF3 (OMIM#614265); druhou poruchou je nedostatok malonyl-CoA dekarboxylázy kódovanej génom MLYCD (OMIM#248360).
Diagnóza
Vzhľadom na široké spektrum klinických príznakov a nedostatočný záchyt programami novorodeneckého skríningu sa CMAMMA považuje za nedostatočne rozpoznané ochorenie.
Novorodenecké skríningové programy
Osobitným prípadom je provincia Quebec, ktorá okrem krvného testu vyšetruje aj moč 21. deň po narodení v rámci Quebeckého novorodeneckého skríningového programu krvi a moču. Vďaka tomu je provincia Quebec zaujímavá pre výskum CMAMMA, pretože predstavuje jedinú kohortu pacientov na svete bez výberového skreslenia.
Pomer kyseliny malónovej ku kyseline metylmalónovej
Výpočtom pomeru kyseliny malónovej ku kyseline metylmalónovej v plazme možno CMAMMA jasne odlíšiť od klasickej metylmalónovej acidémie. Platí to pre pacientov reagujúcich aj nereagujúcich na vitamín B12 pri metylmalónovej acidémii. Použitie hodnôt kyseliny malónovej a metylmalónovej z moču nie je vhodné na výpočet tohto pomeru.
Pri CMAMMA spôsobenej ACSF3 hladina kyseliny metylmalónovej prevyšuje hladinu kyseliny malónovej. Naopak, pri CMAMMA spôsobenej nedostatkom malonyl-CoA dekarboxylázy je to naopak.
Genetické testovanie
CMAMMA možno diagnostikovať analýzou génov ACSF3 a MLYCD. Rozšírený skríning nosičstva v priebehu liečby neplodnosti môže tiež identifikovať nositeľov mutácií v géne ACSF3.
Lustrácia
Lustrácie znamenajú osvetľovanie či overovanie skutočností v dokumentoch, registroch, resp. úradných knihách.
Pôvod a cieľ
Slovo lustrácie je neutrálny termín z právnického, byrokratického a policajného slovníka. Slovo získalo politický obsah po Novembri 1989, keď sa lustrácie stali nástrojom zápasu nových politických síl so zvyškami starého totalitného režimu i nástrojom intríg a súbojov rôznych prúdov vnútri politických elít (najmä Občianske fórum, Obroda, VPN a KDH).
Lustrácie mali zodpovedať otázku, či sa lustrovaná osoba nachádza v evidenciách československej bezpečnosti ako kádrový pracovník ŠtB. Zápis v evidenciách a registroch sa pokladal za politicky nezlučiteľný s výkonom ústavných a ďalších štátnych funkcií v demokratickom politickom režime.
Lustrovanie
Po Novembri 1989 prebiehali v dvoch fázach, v divokej a regulovanej lustračným zákonom. Záujem o lustrácie vyvolali rozsiahle skartácie a manipulácie s archívmi ŠtB. Manipulácie a krádeže spisového materiálu ŠtB sa diali aj na Slovensku a súviseli so slovenským ministrom vnútra Vladimírom Mečiarom. Lustrovanie ústavných činiteľov začala bez zákonných podkladov vykonávať Kancelária prezidenta republiky i vnútorná a organizačná správa FMV - tajne lustrovaní boli i prezident, členovia všetkých vlád i poslanci. Lustrácie vyvolali vážne politické napätie, vniesli do spoločnosti silné morálne dilemy a mali dlhodobý negatívny vplyv na spoločenský i súkromný život zúčastnených (napr. Jána Budaja). V ďalších obdobiach prebiehali lustrácie podľa lustračného zákona a mnohí lustrovaní boli na jeho základe po čase súdne rehabilitovaní. Problematika lustrácií sa na Slovensku výrazne premietla do vzniku a činnosti Ústavu pamäti národa.
Elektrická jednotka 495.95
Elektrická jednotka 495.95 je ozubnicová elektrická úzkorozchodná jednotka pre kombinovaný adhézny a ozubnicový pohon vyrábaná firmou Stadler Rail, ktorú používa Železničná spoločnosť Slovensko v sieti Tatranských elektrických železníc od roku 2021.
História
Jednotky radu 495.95 od roku 2022 nahradili dosluhujúce jednotky ozubnicovej železnice 405.95, ktoré zaisťovali dopravu na ozubnicovej železnici Štrba – Štrbské Pleso od roku 1970. Výberové konanie na dodávku piatich kusov vyhrala švajčiarska spoločnosť Stadler Rail. Súprava je postavená na báze jednotky Stadler GTW 2/6 a je schopná prevádzky na tratiach ozubnicovej železnice (OŽ) ako aj na tratiach Tatranských elektrických železníc (TEŽ). Prvá jednotka bola do depa Poprad dodaná v januári 2021. Po sérii testov boli jednotky schválené a uvedené do pravidelnej prevádzky - najskôr na tratiach TEŽ a neskôr aj na trati ozubnicovej železnice.
Rysok
Rysok (iné názvy: rýsok, nesprávne rejsok) bol zhruba do polovice 20. storočia v podstate ekvivalent súčasného slova piskor; presnejšie malo toto slovo tieto významy   :
Elektrická jednotka 495.95
Charakteristika
Jednotka sa skladá z troch článkov. Stredného motorového "kontajnera" a riadiacich vozňov. Maximálna rýchlosť jednotky je, napájaná je jednosmerným napätím 1500 V. Riešenie jednotky vychádza z elektrickej jednotky ABeh 2/6, ktorú prevádzkuje švajčiarska spoločnosť MVR GoldenPass.
Rysok
Poznámka: Názov piskor (ktorý dnes viac-menej zodpovedá názvu rysok) sa v tom čase používal najmä na označenie typu ryby - pozri piskor.
Elektrická jednotka 495.95
Charakteristika
Priestor pre cestujúcich je v usporiadaní 2+2, vybavený klimatizáciou.
Prevádzka
Jednotky sú prevádzkované na tratiach:
Pred ich zaradením do prevádzky museli Železnice Slovenskej republiky ako správca infraštruktúry pristúpiť ku rozsiahlej rekonštrukcii trate medzi Štrbou a Štrbským Plesom.
Cesta III. triedy 2172 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2172' (III/2172, staré číslo III/065034 '') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 0,495 km.
Priebeh
Začína sa cestnou križovatkou v s cestou III/2171 v obci Sklené, pri autobusovej zastávke Sklené, rázcestie k železničnej stanici. Pokračuje najprv na západ, pomedzi rodinné domy, následne sa zvrtáva na juh a stúpa k železničnej stanici Sklené pri Handlovej, kde končí.
Stav
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,93 km (18,8 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na zvyšnom úseku – 0,402 km (81,2 % priebehu) v stave nevyhovujúcom.
Chrám svätej Trojice (rumunský, Sofia)
Chrám svätej Trojice je chrám Rumunskej pravoslávnej cirkvi zo začiatku 20. storočia ležiaci v centrálnej časti mesta Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku. Chrám má pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Iné názvy
Chrám je známy aj ako Rumunský chrám svätej Trojice, alebo Rumunský legačný chrám svätej Trojice.
Lokalita
Chrám leží v centrálnej časti Sofie v rajóne Văzraždane  v štvrti Starite Pazarišta  na ulici Kňaz Boris I   č. 152.
Dejiny
Chrám bol postavený pre potreby arumunskej komunity,  ktorá sa usídlila v Sofii v polovice 19. storočia. Bol postavený na základe iniciatívy členov komunity. Finančným príspevkom na výstavbu chrámu prispelo aj Rumunské kráľovstvo.
Chrám bol postavený v rokoch 19011908. Vysvätenie chrámu prebehlo v roku 1923. V priebehu roku 1945 bol interiér chrámu vymaľovaný freskami. Do roku 1948 pri chráme pôsobilo Rumunský kultúrny inštitút s lýceom, ktorý sídlil v susednej budove. V roku 1978 bol chrámu pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Chrám je aj v súčasnosti duchovným, ako aj kultúrno-vzdelávacím centrom sofijskej arumunskej komunity nepretržite žijúcej v meste od polovice 19. storočia. Chrám je funkčným chrámom Rumunskej pravoslávnej cirkvi  a je spravovaný rumunským patriarchátom so sídlom v Bukurešti.
Charakteristika
Chrám bol postavený na základe projektu rakúskeho architekta Friedricha Grünangera,     ktorý je aj autorom budovy neďalekej sofijskej synagógy.
Architektonicky je budova spojením neorománskych a neobyzantských prvkov. Fasáda chrámu je však bohato architektonicky dekorovaná v štýle rumunských chrámov z obdobia 17.18. storočiaštýl Brâncoveanu. Z dôvodu veľmi tesného susedstva okolitých budov, fasády chrámy nemajú možnosť výraznejšie vyniknúť vo vzhľade ulice.
Budova je trojloďová s centrálne umiestnenou kupolou a dvomi kostolnými vežami. V západnej časti sa nachádza exonartex. Vo východnej časti je budova zakončená jednou oltárnou apsidou.
Pamiatková ochrana
Chrám svätej Trojice má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. Ako dôvod ochrany je uvedená architektonicko-staviteľská ako aj umelecká hodnota budovy. Štatút udelenia kultúrnej pamiatky bol deklarovaný v roku 1976 a je budove chrámu pridelený od roku 1978.
Asjút (guvernorát)
Asjút je jedným zo starovekých egyptských guvernorátov. Hlavným mestom je Asjút. Patrí do regiónu Stredný horný Egypt, ktorý zahŕňa gubernie Asjút a Al-Wádí al-Džadíd. Je tiež považovaný za obchodné hlavné mesto Horného Egypta.
Na východe hraničí s guvernorátom Al-Bahr al-Ahmar (Červené more), na západe s guvernorátom Al-Wádí al-Džadíd, na severe guvernorátom Al-Minjá a guvernorátom Sawhádž na juhu.
Assiut leží medzi dvoma horami, preto sa vyznačuje veľmi horúcim a suchým podnebím. Guvernorát je známy produkciou bavlny, pšenice, kukurice, fava fazule, citrusov, granátového jablka, manga, hrozna a banánov.
Guvernorát hosťuje veľké priemyselné odvetvia na výrobu hnojiv, liečiv, cementu a benzínu.
Rebecca Romijnová
Rebecca Romijnová (* 6. november 1972, Berkeley, Kalifornia, USA) je americká herečka a bývalá modelka.
Táňa Kuzmová
Táňa Kuzmová (* 29. september 1959, Šahy) je slovenská keramikárka, výtvarníčka a pedagogička.
Rebecca Romijnová
Detstvo a mladosť
Romijnová sa narodila do rodiny učiteľky angličtiny a výrobcovi nábytkov na mieru. Jej otec je holandského pôvodu. Jej matka sa spoznala s jej otcom v Holandsku, keď jej matka tam bola na výmennom pobyte. Romijnová v detstve trpela skoliózou a venovala sa modelingu tri roky v Paríži. Objavila sa na titulných stránkach viacerých módnych časopisov.
Kariéra
V roku 1997 hosťovala v jednej epizóde televízneho seriálu Priatelia a v roku 1999 po boku herečky Kristen Johnston zahrala Austin Powers 2. O rok neskôr, si zahrala rolu Mystique vo filme X-Men. Túto rolu si zopakovala aj v ďalších troch častiach. Režisér Brian De Palma, ju v roku 2002 obsadil do hlavnej role vo filme Femme Fatale.
Táňa Kuzmová
Stručný životopis
V rokoch 19781983 absolvovala Pedagogickú fakultu Univerzity Mateja Bela, Banská Bystrica, odbor výtvarná výchova a slovenský jazyk; jej pedagógom bol grafik, kresliar Stanislav Tropp (19502002). V rokoch 19811982 sa zúčastnila kurzu konzervovania a reštaurovania umeleckých pamiatok (Mestské múzeum, Brno), potom pracovala ako reštaurátorka v Mestskom múzeu vo Zvolene a vychovávateľka nepočujúcich detí. V rokoch 19841991 pracovala ako reštaurátorka vo výrobnom družstve Drustav, jej kolegami boli aj budúci absolventi Vysokej školy výtvarnych umení, okrem iných napr. Róbert Bielik, či Július Nagy. V období 19922000 pôsobila ako lepička v keramickom ateliéri Juraja Mihalíka, spoločne pracovala s keramikárom Jaroslavom Štullerom. Od roku 2004 do súčasnosti pracuje ako pedagogička výtvarného odboru Základnej umeleckej školy v Devínskej Novej Vsi.
Tour La Marseillaise
Tour La Marseillaise je mrakodrap nachádzajúci sa na predmestí Marseille v štvrti Euroméditerranée.
Lagraulet-du-Gers
Lagraulet-du-Gers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tour La Marseillaise
Táto veža je druhou najvyššou kancelárskou vežou v meste Marseille. Navrhol ju architekt Jean Nouvel.
S výškou 136 m je to piata najvyššia provinčná veža po dvoch vežiach Lyonu, Tour Incity (200 m), Tour Part-Dieu (165 m), Tour CMA CGM v Marseille (145 m) a Tour Bretagne v Nantes.
Dukovci
Dukovci (iné mená: Dukasovci, sg. mužského rodu: Dukas (aj označenie dynastie samotnej) , sg. ženského rodu: Dukaina , , etymologicky zo slova d(o)ux - vodca, generál ) bol byzantský aristokratický rod. V historických prameňoch sa rod objavuje od 9. storočia, postupne dynastia získala rozsiahle majetky v Trákii a Bitýnii. Jej príslušníci boli nositeľmi viacerých významných titulov a hodností, niekoľkí jeho prívrženci sa stali byzantskými cisármi (v tomto kontexte pre roky aj Dukasovská dynastia).