cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Northwestern University
Evanston
Hlavné fakulty Northwestern sa nachádzajú na predmestí Chicaga v Evanstone, Illinois. V tomto areály sa nachádza Kellogg School of Management, The Graduate School a všetkých 6 bakalárskych fakúlt, ale aj športové centrá, technologické inštitúty, observatória a iné prevádzky zamerané na študentov. V Evanstone sa nachádza hlavné športové oddelenie v Henry Crown Sports, ktoré je prepojené s Norris Aquatics Center, Combe Tennis Center a Ryan Fieldhouse, kde hrávajú Northwestern Wildcats americký futbal.
Kellogg School of Management
Fakulta Kellogg School of Management bola založená v roku 1908 ako The School of Commerce. Dnes sa sústredí na výučbu v okruhu biznisu, ekonómie, financií, manažmentu a iných predmetov spojených s podobnou tematikou.
Weinberg College of Arts and Sciences
Fakulta Weinberg College of Arts and Sciences je škola umení a vied, ktorá bola založená v roku 1851 ako Judd A. and Marjorie Weinberg College of Arts and Sciences. Dnes je najväčšou, najstaršou a najkomplexnejšou fakultou. Fakulta obsahuje viac ako 5 400 študentov a okolo 650 fakultných pracovníkov.
Ranking
V celosvetovom rankingu QS World University Rankings sa v roku 2024 Northwestern umiestnila na celkovom 47. mieste a v rankingu U.S. News 2022 sa umiestnila ako 10. najlepšia univerzita v Amerike.
Full of Regret
Full of Regret môže byť:
Vodnopólová extraliga mužov 2018/19
Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 2018/19 bol 27. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú od roku 2017 kontroluje Slovenská plavecká federácia (SPF). Počet účastníkov sa oproti minulej sezóne znížil o 1 družstvo na 6 družstiev, ktoré opäť nastúpili od základnej časti súťaže. Titul získalo družstvo Slávia UK Bratislava, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z ŠK Hornets Košice. Súťaž aj v tejto sezóne niesla mediálny názov Pharma Group Extraliga mužov.
Systém súťaže
Po odohraní základnej časti (ZČ) jedenkrát doma a vonku (10 kôl) nasledovala pre družstvá na 1. až 4. mieste po ZČ nadstavbová časť. Nadstavbová časť sa hrala jedenkrát doma a vonku, spolu 6 kôl, pričom družstvám sa započítavali aj výsledky dosiahnuté v ZČ. Všetky 4 družstvá nadstavbovej časti postúpili do play-off, ktorého duely sa hrali na 3 víťazné zápasy. Posledné 2 družstvá po základnej časti odohrali skupinu II. ligy (resp. o udržanie sa v extralige) s ďalšími dvoma družstvami formou 4 turnajov.
Účastníci
Poznámka: Družstvo ESA Žilina, ktoré skončilo v minulej sezóne na 7. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásilo.
Základná časť
Zdroj: swimmsvk.sk
Nadstavbová časť
Zdroj: swimmsvk.sk
II. liga mužov
Družstvá:
Kozorožec núbijský
Kozorožec núbijský (lat. Capra nubiana) je druh kozorožca vyskytujúci sa v púštnych hornatých oblastiach severovýchodnej Afriky a Blízkeho východu. Niekedy sa považuje za poddruh kozorožca vrchovského, t.j. Capra ibex nubiana (po slovensky kozorožec núbijský alebo kozorožec vrchovský [alebo horský] núbijský). Jeho divo žijúca populácia sa odhaduje na 4 500 jedincov.
Opis
Kozorožec núbijský v kohútiku meria približne 65 až 75 cm a váži okolo 50 kg. Má svetlohnedé až žltohnedé sfarbenie srsti s bielym bruchom. Samce majú naprieč chrbtom tmavohnedý pás srsti a na hlave dlhé, nie príliš hrubé rohy, ktoré sa stáčajú smerom dozadu, a dosahujú dĺžky priemerne 1 m. Rohy samíc sú omnoho menšie, dosahujú dĺžku 30 cm.
Rozšírenie
Vyskytuje sa v Sudáne, Egypte, Izraeli, Palestíne, Jordánsku, Saudskej Arábii, Jemene a Ománe. V Libanone bol vyhubený a jeho výskyt v Etiópii a Eritrei je nejasný. Bol reintrodukovaný do Sýrie.
Spôsob života a správanie
Kozorožec núbijský je aktívny počas dňa.
Ohrozenie a ochrana
Na červenom zozname IUCN je kozorožec núbijský zaradený medzi „zraniteľné“ druhy, pretože jeho populácia má menej než 10 000 jedincov a naďalej klesá. Čelí rôznym hrozbám ako je konkurencia vodné zdroje a potravu s hospodárskymi zvieratami, lov a úbytok prirodzeného prostredia.
Izrael mal v minulosti hustú populáciu kozorožcov (zmienenú aj v Biblii, v žalme 104:18) ktorá bola zdecimovaná po skončení Prvej svetovej vojny, kedy náhla dostupnosť strelných zbraní umožnila miestnym Beduínom takmer vyhubiť tento druh. Po založení štátu Izrael bol lov kozorožcov zakázaný a boli vytvorené prírodné rezervácie na ich ochranu, vďaka čomu sa populácia znovu stabilizovala. V Izraeli sú známe tri populácie kozorožcov: v Judskej púšti, púšti Negev a pohorí Ejlat.
V ľudskej kultúre
V Jemene je kozorožec odvekým symbolom národnej identity, reprezentujúci mnoho pozitívnych vlastností Jemenčanov. Miestnymi aktivistami bolo navrhnuté vytvorenie „Národného dňa kozorožcov“, čo by podľa nich malo prispieť k ochrane tohto druhu.
La Rivière (Isère)
La Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Krzykosy
Gmina Krzykosy je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 110,46 km² a žije tu 6500 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 58,84 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Środa Wielkopolska.
Gmina Krzymów
Gmina Krzymów je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 92,68 km² a žije tu 7074 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 76,33 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Konin.
Bueil (Eure)
Bueil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Krzynowłoga Mała
Má rozlohu 184,4 km² a žije tu 3535 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 19,17 osôb/km².
Dlhý grúň
Dlhý grúň môže byť:
Kostol svätého Lukáša
Kostol svätého Lukáša môže byť:
na Slovensku
v Spojenom kráľovstve
Čínske mestské hradby
náhľad|Hradby z dynastie [[Ming v Pching-jao]] Čínske mestské hradby slúžili ako obranné systémy používané na ochranu miest v Číne v predmodernej dobe. Okrem hradieb mestská obrana často zahŕňala veže a brány.
Význam slova Čcheng-čchiang
náhľad|Kamenné mesto je múr v [[Nankingu, ktorý sa datuje do staroveku. Takmer celé pôvodné mesto je preč, ale časti mestských hradieb zostali. Nemýľte si ho s Mestským múrom Nanjing.]] Najšpecifickejšie čínske slovo pre mestské hradby je čcheng-čchiang (城墙), ktoré možno v modernej čínštine preložiť do dvoch významov. Vo všeobecnosti sa vzťahuje na všetky obranné múry vrátane Veľkého čínskeho múru, ako aj na podobné obranné stavby v oblastiach mimo Číny, čím je napríklad Hadriánov val. Presnejšie povedané, Čcheng-čchiang sa vzťahuje na obranné múry postavené okolo mesta. V klasickej čínštine však znak čcheng (城) označoval obranný múr „vnútorného mesta“, v ktorom sa nachádzali vládne budovy. Znak kuo (郭) označoval obranný múr „vonkajšieho mesta“, v ktorom sa nachádzali najmä súkromné rezidencie. Fráza čchang-čcheng (長城), doslovne „dlhá stena“, sa vzťahuje na Veľký čínsky múr.
Hovorovo čcheng označovalo hradby aj mesto, takže boli navzájom synonymom a mesto nebolo mestom bez hradieb, nech bolo akokoľvek veľké.
Predcisárske obdobie
Vynález mestských hradieb sa pripisuje polohistorickému mudrcovi Kunovi (鯀) z dynastie Sia, otcovi Jü-a Veľkého. Tradičná legenda hovorí, že Kun postavil vnútornú stenu na obranu princa a vonkajšiu, aby usadil ľudí. Alternatívna legenda pripisuje prvé mestské hradby Žltému cisárovi.
V 15. storočí pred Kristom postavila dynastia Šang okolo miesta Ao veľké hradby s rozmermi 20 metrov na šírku pri základni a ohradzoval oblasť približne 1900 m². Steny podobných rozmerov sa našli aj v starobylom hlavnom meste štátu Čao, v Chan-tan (založenom v roku 386 pred Kr.), tiež so šírkou 20 metrov na základni vo výške 15 metrov a dĺžku 1440 metrov pozdĺž jeho dvoch pravouhlých strán.
Väčšina osídlení významnej veľkosti mala postavené hradby dynastiou Čou. Hradby Pching-jao boli prvýkrát postavené medzi rokmi 827 – 782 pred Kr. za vlády kráľa Süana z Čou. Potom nasledovali hradby Su-čou podľa takmer rovnakej schémy ktorú vytvoril Wu C'-sü v 5. storočí pred Kr. a stáli až do ich zbúrania v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Obliehania mestských hradieb (spolu s námornými bitkami) boli zobrazené na bronzových plavidlách „hu“ datovaných do Obdobia bojujúcich štátov (5. storočie - 3. storočie pred Kr.), ako tie, ktoré sa našli v Čcheng-tu a S’-čchuan v roku 1965.
Príkladom hradieb postavených počas obdobia jari a jesene obdobia bojujúcich štátov môže byť Veľký múr Čchi, ktorý bol postavený z rôznych materiálov a pomocou viacerých stavebných techník – napríklad jedna časť je vyrobená z kameňov a druhá časť je vyrobená z ubíjanej hliny.
Dynastia Chan
Hradby dynastie Chan Čchang-an boli dokončené v roku 189 pred Kr. s obvodom 25,5 km, zatiaľ čo neskoršie východochanské hlavné mesto Luo-jang meralo 4,3 km krát 3,7 km.
Wu pi
Na konci obdobia vládnutia dynastie Východný Chan miestna šľachta, členovia klanov a dedinčania vybudovali ohraničenejšie obranné stavby v tvare štvorcových pevností známych ako wu pi (塢壁). Boli postavené na odľahlom vidieku a mali obzvlášť vysoké múry, strážne veže v rohoch a brány spredu aj zozadu.
Podľa Stephena Turnbulla sú wu pi najbližším priblížením sa konceptu európskeho hradu, aký kedy v čínskej histórii existoval.
Podľa Jana van Linschotena, písané v roku 1596, Číňania evidentne nemali na obranu hrady ani pevnosti, ale len mestské hradby:
Dynastia Suej
Za dynastie Suej bolo hlavné mesto Čchang-an premenované na Ta Sing-čcheng a vonkajšia stena jeho hradieb bola rozšírená na obvod 35 km.
Dynastia Tchang a Ťin
Za vládnutia dynastie Tchang malo hlavné mesto Čchang-an priemer vonkajších hradieb 9,72 km z východu na západ a 8,65 km zo severu na juh.
Za dynastie Ťin malo hlavné mesto Čung-tu hradby s obvodom 24 km a dosiahli výšku 12 m.
Zloženie
náhľad|Východná strážna veža v [[Pekingu.]]
Materiál
Najstarší materiál používaný na stavbu múrov v Číne bol ubíjanou hlinou. Na základ budovy bola používaná kamenná sutina. Používali sa aj tehly, ale boli menej bežné. Od dynastie Čou sa tehly vyrábali z nepálených tehál až do dynastie Chan, keď sa vypaľované tehly stali bežnými. Nie je isté, aké bežné boli tehlové steny počas dynastií Šang a Čou.
V štáte Sia (Šestnásť kráľovstiev) inžinier Siung-nu, Chigan Ali nechal robotníkov upiecť tehly na stavbu stien, a ak by v nich úder kladivom mohol urobiť priehlbinu hlbokú ako palec, zodpovedného pracovníka by zabil.
Zatiaľ čo čínske mestské hradby mali vždy hlinené jadro, vonkajšie obklady mohli byť buď z pálených tehál ukladaných do vápennej malty, alebo z kameňa, kde bol bežne dostupný, ako napríklad v S’-čchuane. Tehly sa v 16. storočí používali aj na výstavbu kanalizačnej siete pod pekinskými hradbami. Okrem ubíjanej hliny boli čínske múry niekedy spevnené drevom. Štúdia pevností Chan v Sin-ťiangu zistila, že medzi vrstvami ubíjanej hliny bolo roztrúsené krovinaté drevo a topoľ.
Rozmery
Zvyšky hradieb sa našli už aj v 15. storočí pred Kr. počas dynastie Šang, ktorá okolo Ao postavila veľké hradby s rozmermi 20 metrov na šírku pri základni a ohraničovali oblasť približne 1900 m². Steny podobných rozmerov sa nachádzajú aj v starovekom hlavnom meste štátu Čao, v Chan-tane (založené v roku 386 pred Kr.), so šírkou 20 metrov na základni s výškou 15 metrov a dĺžku 1400 metrov pozdĺž jeho dvoch pravouhlých strán. V bývalom hlavnom meste Čchang-an boli mestské hradby postavené okolo roku 200 pred Kr., boli 15 metrov vysoké a 12 metrov široké. Chránila ich aj priekopa široká 45 m s hĺbkou 4,5 m. Počas dynastie Jüan boli hradby v Su-čou vyše 7 metrov vysoké a 11 metrov hrubé na základni a 5 metrov na vrchole. Počas dynastie Ming boli hradby hlavného mesta od 10 do 20 metrov hrubé pri základni a medzi 5 až 10 metrov široké navrchu. Väčšina čínskych hradieb bola skôr naklonená ako zvislá. Niekedy boli steny zdvihnuté na sokli alebo nosnej plošine. Okrem samotných hradieb boli pripojené strážne veže a bránové veže, zvyčajne vysoké dve alebo tri poschodia.
Stenové tehly mali mnoho rozmerov v závislosti od regiónu. Na severe boli najčastejšie 30 cm x 23 cm x 15 cm a na juhu 15 cm x 13 cm x 3 cm.
Dlhodobé strategické úvahy znamenali, že hradby dôležitých miest často ohraničovali oblasť oveľa väčšiu akou bola skutočná existujúca mestská oblasť, aby sa zabezpečila nadmerná kapacita rastu a zabezpečili sa zdroje, ako je drevo a poľnohospodárska pôda v čase vojny. Hradby Čchüan-čou vo Fu-ťien obsahovali do roku 1945 dokonca až jednu štvrtinu voľnej pôdy. Hradby Su-čou v období Čínskej republiky stále ohraničovali veľké plochy poľnohospodárskej pôdy. Hradby mesta Nanking, postavené počas vládnutia Ming, ohraničovali v modernej dobe dostatočne veľkú plochu na umiestnenie letiska, bambusových lesov a jazier.
Brány
Brány boli umiestňované symetricky pozdĺž stien. Hlavná brána bola tradične umiestnená v strede južnej steny. Vrátnice boli zvyčajne postavené z dreva a tehál, ktoré sedeli na vyvýšenej a rozšírenej časti múru, obklopené cimburím. Popod vrátnicu viedol tunel s niekoľkými kovovými bránami a drevenými dverami. Pozdĺž tunela boli umiestňované schované obranné pozície (v efekte podobnom vražedným dieram).
Barbakán
Pred hlavnou vrátnicou bola často umiestnená „lukostrelecká veža“, ktorá tvorila barbakán. Vo svojej konečnej podobe počas dynastií Ming a Čching bola lukostrelecká veža komplikovanou konštrukciou. Lukostrelecká veža je tak pomenovaná kvôli svojim radom lukostreleckých (a neskôr kanónových) umiestnení, z ktorých obrancovia mohli strieľať projektily na útočníkov. Pomocné hradby spájajú lukostreleckú vežu s hlavnou vrátnicou a uzatvárajú obdĺžnikový priestor. Táto oblasť slúži ako nárazníková zóna v prípade prelomenia prvej brány.
Vo veľkých bránach môže byť viacero barbakánov – hlavná brána Nankingu mala tri barbakány, ktoré tvoria najprepracovanejší systém, aký v Číne stále existuje.
Priekopa
Vo väčších mestách hradby obklopovala priekopa. Mohla byť napojená na kanály alebo rieky v meste aj mimo neho, čím by poskytovala obrannú aj dopravnú cestu. Neďaleké vodné cesty mohli byť prispôsobované alebo upravované tak, aby sa pripájali k priekope alebo tvorili jej súčasť.
Účinnosť proti delostrelectvu
náhľad|Model typických čínskych hradieb
Čínske hradby boli väčšie ako stredoveké európske hradby. V polovici dvadsiateho storočia jeden európsky expert na fortifikáciu komentoval ich nesmiernu veľkosť: „V Číne... sú hlavné mestá dodnes obklopené hradbami tak mohutnými, vznešenými a impozantnými, že stredoveké opevnenia Európy sú v porovnaní s nimi maličké.“ Čínske múry boli hrubé. Steny hlavných miest boli 10 až 20 metrov hrubé pri základni a 5 až 10 metrov v hornej časti.
V Európe bol vrchol stavby hradieb dosiahnutý za Rímskej ríše, ktorej hradby často dosahovali 10 metrov na výšku, rovnakú ako mnohé čínske mestské hradby, ale boli len 1,5 až 2,5 metrov hrubé. Najstaršie rímske hradby dosahovali 3,6 až 4 metre v hrúbke a 6 až 10 metrov na výšku. Iné opevnenia tiež dosiahli tieto špecifikácie v celej ríši, ale všetky zbledli v porovnaní so súčasnými čínskymi hradbami, ktoré mohli dosahovať hrúbku 20 metrov na základni v extrémnych prípadoch.
Dokonca ani múry Konštantínopolu, ktoré boli opísané ako „najslávnejší a najkomplikovanejší obranný systém v civilizovanom svete“, sa nemohli rovnať veľkým čínskym mestským múrom. Ak by sa spojili vonkajšie a vnútorné múry Konštantínopolu, dosiahli by len o niečo viac ako tretinu šírky hradieb v Číne. Podľa Filóna mala byť šírka múru 4,5 metrov hrubá, aby boli schopné odolať delostrelectvu. Európske hradby z rokov 1200 a 1300 mohli dosiahnuť rímske ekvivalenty, ale len zriedka ich presahovali v dĺžke, šírke a výške, pričom zostali okolo 2 metrovej hrúbky.
Je vhodné poznamenať, že keď sa hovorí o veľmi hrubom múre v stredovekej Európe, zvyčajne sa myslí múr s hrúbkou 2,5 metrov na šírku, ktorá by sa v čínskom kontexte považovala za tenkú. Existuje niekoľko výnimiek, ako napríklad hradisko Otzenhausen, keltské kruhové hradisko s hrúbkou až 40 metrov v niektorých častiach, ale keltské pevnostné postupy zanikli v období raného stredoveku. Andrade ďalej poznamenáva, že múry trhoviska Čchang-an boli hrubšie ako múry veľkých európskych metropol.
Okrem svojej obrovskej veľkosti boli čínske múry aj štrukturálne odlišné od tých, ktoré boli postavené v stredovekej Európe. Stredoveké európske hradby boli väčšinou postavené z kameňa posypaného štrkovou alebo sutinovou výplňou a spájané vápencovou maltou. Čínske múry používali rôzne materiály v závislosti od dostupnosti zdrojov a časového obdobia – od kameňov cez tehly až po ubíjanú hlinu. Niekedy rôzne časti tej istej steny používali rôzne materiály a stavebné techniky - napríklad jedna časť bola vyrobená z kameňov a druhá časť bola vyrobená z ubíjanej hliny. V stredoveku boli bežné čínske múry s ubíjanými hlinenými jadrami, ktoré absorbovali silu delostreleckých výstrelov. Ubité zemné steny tiež pomohli zabrániť vniknutiu, pretože sa zrútili iba lokalizované časti. Steny boli postavené s použitím drevených konštrukcií, ktoré boli vyplnené vrstvami zeminy utlačenými do veľmi kompaktného stavu, a keď to bolo dokončené, boli konštrukcie odstránené a použité v ďalšej časti steny. Počas určitých období, ako bola dynastia Sung a neskôr, boli ubíjané zemné múry pokryté vonkajšou vrstvou tehál alebo kameňa, aby sa zabránilo korózii, a počas Mingu boli zemné práce posiate kameňom a sutinami. Väčšina čínskych stien bola tiež naklonená, čo lepšie odrážalo energiu projektilu ako vertikálne.
Teória čínskeho múru sa v podstate opiera o hypotézu nákladov a výnosov, kde Ming rozpoznali vysoko odolnú povahu svojich múrov voči štrukturálnemu poškodeniu a nevedeli si predstaviť žiadny cenovo dostupný vývoj zbraní, ktoré mali v tom čase k dispozícii, aby boli schopné prelomiť uvedené múry. Dokonca ešte v 90. rokoch 15. storočia istý florentský diplomat považoval francúzske tvrdenie, že „ich delostrelectvo je schopné vytvoriť prielom v stene s hrúbkou osem stôp“, za smiešne a Francúzov za „chvastúňov od prírody“. V skutočnosti mali výbušné náboje z 20. storočia problémy s vytvorením trhliny v ubitých hlinených stenách.
náhľad|Časti súdnej maľby zobrazujúce cisárov vstup do Pekingu v roku 1689. Prvá časť zobrazuje vpravo [[barbakán pri dnešnej bráne Čchien-men. Tretia časť zobrazuje vpravo Poludníkovú bránu v južnej stene Zakázaného mesta.]] náhľad|Lukostrelecká veža brány Čeng-jang-men, predná brána vnútorného mesta Pekingu; prestavaná v roku 1914 s doplnkami o umiestnenie kanónov
Existujúce mestské hradby
Tu je úplný zoznam miest s neporušenými mestskými hradbami:
Journans
Journans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Journans má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Journans má 316 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Četvertaja političeskaja teorija
Četvertaja političeskaja teorija (, dos. Štvrtá politická teória) je kniha ruského filozofa a politológa Alexandra Dugina z roku 2009. Dugin v nej navrhuje rozpracovať štvrtú politickú teóriu či ideológiu, ktorá by sa odlišovala od troch predchádzajúcich ideológií, ktoré prišli po osvietenstve, a síce liberalizmu, komunizmu a fašizmu, a všetkým trom by čelila z nových pozícií. Presný obsah štvrtej politickej teórie jednoznačne nevymedzuje, ale pokúša sa ho oprieť o dielo nemeckého filozofa Martina Heideggera a jeho koncept pobytu. Čerpá ako z myslenia škôl de Benoistovej novej pravice a Guénovho integrálneho tradicionalizmu, tak aj z Deleuzeho postštrukturalizmu.
Dugin v roku 2014 vydal rozšírené vydanie knihy s názvom Četvertyj puť (Štvrtá cesta). České vydanie vyšlo pod názvom Čtvrtá politická teorie v roku 2020, druhé vydanie v roku 2022.
Kľúčovým Duginovým tvrdením je, že sa "právě nacházíme v přelomové fázi dějin, kdy liberalismus a s ním i celý Západ stojí před zhroucením a doba je zralá na novou multipolární éru". Kniha bola označená za možný zdroj kremeľskej rétoriky zdôvodňujúcej vojnu v Donbase.
Gmina Krzywcza
Gmina Krzywcza je vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Má rozlohu 94,47 km² a žije tu 5048 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 53,43 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Przemyśl.
Gmina Krzywda
Gmina Krzywda je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Jumelles (Eure)
Jumelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Gmina Krzywda
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Łuków.
Absolútna výhoda (medzinárodný obchod)
Absolútna výhoda v medzinárodnom obchode je schopnosť štátu X exportovať určitý tovar efektívnejšie ako štát Y. Nie je však zárukou toho, že daný tovar štát X do štátu Y úspešne exportuje - štát Y môže mať ešte komparatívne výhody.
Jumelles (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Joyeux
Joyeux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Jumelles (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Joyeux
Polohopis
Joyeux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jumelles (Eure)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Joyeux
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Gmina Krzywiń
Gmina Krzywiń je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 179,16 km² a žije tu 9892 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 55,21 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kościan.
Eva Grey
Prof. MUDr. Eva Grey, PhD., MHA, rod. Hlaváčová (* 26. december 1968, Piešťany) je slovenská lekárka, univerzitná pedagogička a konzervatívna politička. Vo svojej praxi sa zameriava na prepájanie sociálnej práce a medicíny a na bioetiku.
Gmina Krzyż Wielkopolski
Gmina Krzyż Wielkopolski je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Eva Grey
Životopis
Eva Grey sa narodila v roku 1968 v Piešťanoch ako Eva Hlaváčová. Je dcérou politického väzňa z čias komunistického režimu v ČSR. Greyovej otec Teodor Hlaváč bol jadrový fyzik, neskôr informatik, jej matka je poľnohospodárska inžinierka a knihovedkyňa, pracovníčka v SAV. Má tri sestry. Na strednú školu chodila na Gymnázium Grösslingová (GAMČA). Následne vyštudovala medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Neskôr vyštudovala aj zdravotnícky manažment.
Ako lekárka začala pôsobiť v Národnom onkologickom ústave. Neskôr po návrate z materskej dovolenky sa rozhodla, najprv iba dočasne, venovať sociálnej práci a jej prepájaniu s medicínou a ošetrovateľstvom. Učila na Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce Trnavskej univerzity v Trnave. V roku 2005 bola prezidentom vymenovaná za profesorku v odbore sociálna práca. V súčasnosti pôsobí ako profesorka na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety. Na škole pôsobila v roku 2016 tiež ako prorektorka pre zahraničné vzťahy. V praxi sa venuje problematike etiky, zdravotníctva a sociálnej práce. Ako vládna delegátka zastupovala Slovensko na medzinárodných konferenciách OSN v New Yorku a Pekingu.
Gmina Krzyż Wielkopolski
Má rozlohu 174,56 km² a žije tu 8791 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 50,36 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Czarnków-Trzcianka.
Eva Grey
Životopis
Grey je tiež aktívna v hnutí na ochranu života. Spolupracuje s poradňou Alexis pre tehotné ženy. Spolupracovala s Alianciou za rodinu a bola tiež členkou petičného výboru Referenda na ochranu rodiny z februára 2015.
Politická kariéra
V januári 2020 Grey povedala, že členkou strany KDH je asi 15 rokov. So stranou spolupracovala už v rámci Kresťanskodemokratického zväzu žien. Do strany vstúpila, keďže chcela zmeniť veci v komunálnej politike. V rokoch 2010-2014 Grey pôsobila ako poslankyňa miestneho zastupiteľstva v Karlovej Vsi za KDH. V roku 2016 bola zvolená za členku predsedníctva KDH. Za KDH kandidovala do parlamentu vo voľbách v roku 2016 z 18. miesta, strana s výsledkom 4,94 % hlasov skončila pod hranicou na vstup do parlamentu. Pred prezidentskými voľbami v marci 2019 podporila Františka Mikloška. V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidovala za KDH zo 6. miesta. Pred voľbami Grey odmietla, že by sa KDH liberalizovalo, je to podľa stanov naďalej kresťanskodemokratická strana.
Osobný život
Grey sa v roku 1994 vydala za Toma Graessle Greya. Jej muž prišiel do ČSFR na začiatku 90. rokov 20. storočia a pôsobil ako poradca Jána Čarnogurského počas jeho vlády. Žijú v Bratislave, majú štyri deti.
La Salle-en-Beaumont
La Salle-en-Beaumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ľavobrežná ulica (Žilina)
Priebeh
Začína na križovatke mestského okruhu a cesty I/11 (od Čadce) pri budatínskom moste. Prechádza ňou cesta I/60 a tvorí hlavný cestný ťah v smere od Bratislavy na Poprad. Vedie po ľavom brehu Váhu, popri štadióne MŠK a na križovatke s cestou II/583 (od Terchovej) sa stáča na juh a končí.
Černi vrăch
Černi vrăch je najvyšší bod pohoria Vitoša. Svojou výškou je štvrtým medzi najvyššími vrcholmi bulharských pohorí po Musale (Rila), Vichrene (Pirin) a Boteve (Stará planina). Triangulačný bod vrcholu je vo výške, ale niekoľko kamenných kôp dopĺňa celkovú výšku do
Na vrchole sa nachádza meteorologická stanica, ktorá bola vybudovaná v rokoch 19341935 a začala slúžiť svojmu účelu 1. septembra 1935. Časť stanice funguje ako prístrešok pre turistov, je možné tu zakúpiť aj občerstvenie, vrátane vareného jedla.
Na Černi vrăch vedie niekoľko turistických trás z viacerých východzích bodov. Černi vrăch je jedným zo 100 objektov nachádzajúcich sa v zozname: 100 národných turistických objektov Bulharska.
Historický hromadný výstup v roku 1895
27. augusta 1895 sa konal prvý hromadný výstup na Černi vrăch. Výstup organizoval bulharský spisovateľ Aleko Konstantinov a spolu s ním a ďalším bulharským spisovateľom a národným buditeľom Ivanom Vazovom sa vtedy výstupu zúčastnilo 300 ľudí. Tento deň sa ráta ako začiatok organizovaného turizmu v Bulharsku a pripomína sa každoročne hromadným výstupom na vrchol. Výstup sa koná vždy cez posledný augustový víkend.
La Salette-Fallavaux
La Salette-Fallavaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Launay (Eure)
Launay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Úvoz
Úvoz môže byť:
Cesnakovité
Cesnakovité môže byť:
Gmina Krzyżanów
Gmina Krzyżanów je vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Lilly (Eure)
Lilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Gmina Krzyżanów
Má rozlohu 102,98 km² a žije tu 4468 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 43,39 osôb/km².
Lilly (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gmina Krzyżanów
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kutno.
Šelma (Rendell)
Šelma je jedenásť krátkych detektívnych noviel anglickej spisovateľky Ruth Rendell.
Dej
Okrem tajomných síl určujúcich ľudské omyly sa vo svojich príbehoch autorka zaoberá aj psychikou človeka, v ktorom nepredvídaný zhluk okolností prebudí to najhoršie.
Nik so susedov netuší, čo sa skrýva v navonok neškodnom starom mládencovi a pod kríkmi v jeho záhrade.
Jasnovidka Sophia sprostredkujúca ostatným kontakt s nebožtíkmi nemá ani potuchy, že aj ju môže smrť prekvapiť kedykoľvek.
Tomovi Dorchesterovi, ktorý pre záchranu milovanej ženy obetuje iný život, sa ani nesníva, ako doplatí na svoju lásku.
Nora, ktorá sa vyberie na dovolenku do Skalistých hôr, vonkoncom neráta so stretnutím s miestnym postrachom - krvilačnou pumou.
Kamenný potok (prítok Tople)
Kamenný potok je potok v regióne Šariš, na území mesta Bardejov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Ústi do Tople. Má dĺžku. Rád toku VI.
Šelma (Rendell)
Dej
Spisovateľ, ktorý sa usadí na idylickom vidieku, ani nechyruje, čo ho môže stáť vášeň k mladej žene, ktorá holduje voľnej láske.
Kamenný potok (prítok Tople)
Prameň
Pramení v na južných svahoch lesa Kamenná hora v lesnom extraviláne na území mestskej časti Bardejov v meste Bardejov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji.
Gmina Krzyżanowice
Gmina Krzyżanowice je vidiecka gmina v Poľsku v Sliezskom vojvodstve.
Kamenný potok (prítok Tople)
Opis toku
Kamenný potok tečie od prameňa juhovýchodným smerom lesným extravilánom, ktorý postupne prechádza do poľnohospodárskeho extravilánu, juhovýchodný smer si zachováva až do svojho ústia, ľavým brehom obteká les aj pole Košariská, pravým brehom obteká úpätie vrchu Stredná hora so, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, cez lúku aj pole Za tehelňou vteká do intravilánu mesta Bardejov, tečie cez juhozápadný okraj cintorína, podteká cestu Bardejov-Zborov, v severnej časti intravilánu mesta Bardejov  ústi v  do Tople ako jej ľavostranný prítok.
Šelma (Rendell)
Dej
A manželka muža strácajúceho zmysel pre realitu nevie, ako riskuje, keď s ním odíde na vidiek v dobrej viere, že ho vylieči.
Lilly (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gmina Krzyżanowice
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Racibórz.
Galéria
Krzyżanowice
Kamenný potok (prítok Tople)
Opis toku
Kamenný potok patrí do okresu Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Nemá významnejšie prítoky.
Gmina Książ Wielki
Gmina Książ Wielki je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 137,8 km² a žije tu 5565 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 40,38 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Miechów.
La Sône
La Sône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Ksawerów
Gmina Ksawerów je vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Má rozlohu 13,64 km² a žije tu 7155 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 524,56 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Pabianice.
Úvoz (prítok Oľky)
Úvoz je potok v regióne Horný Zemplín na území obcí Hrubov a Pakostov v okrese Humenné v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Je ľavostranným prítokom Oľky v povodí Ondavy a má dĺžku. Je vodným tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v strednej časti územia obce Hrubov v lesnom extraviláne na južnom svahu poľa aj pasienka Ostrá hôrka v.
Opis toku
Od prameňa preteká juhozápadným smerom lesným extravilánom, v prechádza z lesného extravilánu územia obce Hrubov na územie obce Pakostov, obmýva južné svahy vrchu Dúbrava s, vteká do intravilánu obce Pakostov, ústi do Oľky v  ako jej ľavostranný prítok v povodí Ondavy. Vodný tok Úvoz nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Úvoz na území obcí Hrubov a Pakostov v období pomenovacieho procesu bol konkrétne neidentifikovaný topografický objekt úvoz v blízkosti vodného toku s významom úsek cesty zarezávajúci sa do povrchu terénu. Jednoslovné apelatívum úvoz bolo priamo prenesené na vodný tok v podobe Úvoz ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Úvoz bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Úvoz je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Manastirište (vrch)
Manastirište je najvyšší vrchol pohoria Plana v oblasti Sofia v západnom Bulharsku.
Opis
Manastirište je najvyšším vrcholom pohoria Plana a dosahuje výšku   Nachádza sa v centrálnom hrebeni pohoria   (ktorý nesie rovnaké meno ako celé pohorie - teda Plana), približne 4 km severne od dediny Plana. Vrch je zatrávnený a vzhľadom k rovinatému profilu vrcholových partií pohoria pomerne nevýrazný. Predpokladá sa, že v minulosti sa na vrchole nachádzala trácka svätyňa zasvätená slnečnému bohu. Neskôr sa na vrchole nachádzal monastier svätého Ducha, ktorý bol v časoch osmanskej nadvlády nad Bulharskom vypálený a z ktorého sa do dnešných dní zachovali len malé pozostatky. V súčasnosti sa na vrchole nachádza kaplnka svätého Ducha, pri ktorej sa pri príležitosti sviatku svätého Ducha pravidelne stretávajú ľudia, niektorí z nich oblečení v tradičných bielych odevoch, ktoré odkazujú na pôvodné pohanské zvyky. Kaplnka bola postavená na zvyškoch pôvodného monastiera v roku 2001. Z vrcholu sa odkrývajú výhľady do okolia na veľkú časť pohoria Plana ako aj na horské masívy pohorí Vitoša a Rila.
Turizmus
Vrch je z dôvodu profilu pohoria ľahko dostupný a je častým turistickým cieľom. Najľahší dostup na vrchol je z dediny Plana, prípadne z dediny Železnica dolinou rieky Železniška reka. Z dediny Železnica trvá výstup na vrchol približne 2 hodiny.
Lanárska bašta
Dejiny a charakteristika
Prvá zmienka o budove bašty pochádza z roku 1416. Bašta sa nachádza na severnom úpätí pahorku Tâmpa a budova tak slúžila na obranu južnej časti stredovekého opevneného Brašova.
Mandeville (Eure)
Mandeville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Lanárska bašta
Dejiny a charakteristika
V roku 1894 bola stavba predaná za sumu 2000 florinov.
Stavba je kamenno-tehlová budova šesťuholníkového pôdorysu a jej výška dosahuje v závislosti od časti 10 - 12 metrov. Hrúbka stien dosahuje až 2 metre. Budova bola pôvodne celá postavená z kameňa, tehlové časti sú dôsledkom rekonštrukcie po požiari v roku 1689.
Mandeville (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lanárska bašta
Dejiny a charakteristika
V areáli bašty sa nachádza aj obytná budova postavená v roku 1794, ktorá sa využíva dodnes.
Mandeville (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lanárska bašta
Dejiny a charakteristika
V roku 2006 bola budova reštaurovaná.
Mandeville (Eure)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Terrasse
La Terrasse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sumerské písmo
Sumerské písmo je najstaršie známe písmo v Mezopotámii. Používalo sa v Mezopotámii od konca 4. tisícročia do 18. storočia pred Kr. (a sekundárne až do 1. stor. po Kr.). Vyvinulo sa z neho akkadské písmo, z ktorého sa následne vyvinula celá škála klinových písem Predného východu.
Sumerské písmo možno rozdeliť dvoma spôsobmi: Viacerí autori písmo už od jeho vzniku (t.j. od konca 4. tisícročia pred Kr.) označujú ako sumerské klinové písmo/sumerský klinopis (aj napriek tomu, že znaky spočiatku neboli klinovité). Ako vidno, termín sumerské klinové písmo sa teda používa (prinajmenšom) v troch viac-menej odlišných významoch.
Pozri aj článok Protoliterate period.
Predchodcovia protoklinového písma
V mezopotámskej a iránskej (nielen sumerskej) oblasti sa okolo 8500 pred Kr., t.j. asi so vznikom poľnohospodárstva, začali používať objekty nazývané dnes obyčajne „tokens“ (staršie „calculi“, po slovensky aj počítacie predmety), t.j. malé hlinené zástupné objekty abstraktného tvaru, ktoré (asi) symbolizovali a reprezentovali jednotlivé poľnohospodárske a iné výrobky (vázy a zvieratá). Zrejme ich skladovali a prenášali v kožených vreckách.
Od roku 3400 pred Kr. (resp. už od 3700 pred. Kr.) sa tokens umiestňovali do uzavretých hlinených nádob/obalov (tzv. „bullae“) spravidla v tvare gule, na ktorých povrchu sa vyznačil token, ktorý obsahovali a často mali na povrchu aj pečať s piktografickým odtlačkom. Toto vyznačenie tokenu sa konkrétne uskutočňovalo buď fyzickým vtlačením tokenu do povrchu gule alebo pripojením tokenu k povrchu gule alebo odtlačením či vrytím znakov zobrazujúcich token do povrchu gule (táto posledná metóda by sa dalo považovať za začiatok písma) alebo vtlačením prstov do povrchu gule.
Od 3300 pred Kr. (resp. od cca. (?)3600 pred Kr.) sa tokens do bullae nedávali a používali sa len bullae s vyznačením tokenu na povrchu, pričom už obsahujú aj odtlačené údaje o počte výrobkov (tzv. fáza numerických tabuliek I). Toto by sa dalo v istom zmysle pokladať, že ďalší možný začiatok písma, pretože znaky už nekopírovali informáciu obsiahnutú vo vnútri gule, ale už sú samé o sebe správou.
Trochu neskôr, od 3250 pred Kr. (resp. už od 3500 pred Kr.) sa namiesto bullae používali jednoducho ploché hlinené tabuľky (rozmery spravidla len 4x5 cm a hrúbka 2 cm) a vyznačením (odtlačením znaku) tokenu s rovnakým účelom, ale s komplexnejším vyjadrením počtov (tzv. fáza numerických tabuliek II).
Od 3200 pred Kr. (resp. už od 3300 pred Kr. ) sa na týchto tabuľkách zjavuje aj niekoľko logogramov (piktografického charakteru) vyjadrujúcich počítané objekty a/alebo osoby zúčastnené na transakcii s objektami (tzv. fáza numeroideografických tabuliek). Toto by sa dalo považovať za tretí možný začiatok písma v tom zmysle, že sa objavujú prvé piktogramy (ak odhliadneme od starších pečatí). Špeciálnym typom týchto tabuliek boli v rovnakom období tzv. etikety („tags“) – vankúšovité tabuľky s perforáciou, ktoré sa umiestňovali asi na tovary a na ktorých bola logogramami (piktografického charakteru) zapísaná korporácia (napr. chrámové hospodárstvo) a/alebo osoby a/alebo samotný výrobok. Tieto logogramy na etiketách sú predchodcami niektorých znakov protoklinového písma.
Charakteristika
Protoklinové písmo vzniklo v regióne dnes nazývanom Sumer okolo 3200/3300 pred Kr (presnejšie: so začiatkom obdobia Uruk IVa) a trvalo do 2700 pred Kr. . Hoci sa to väčšinou predpokladá, nie je doložené, že nositeľom (či pôvodcom) protoklinového písma bol národ Sumerov (vzťah mezopotámskeho písma k sumerčine/Sumerom je jednoznačne doložený až od 2600 pred Kr.). Od vlastného klinového písma sa protoklinové písmo odlišuje najmä tým, že zapisuje takmer len ekonomické záznamy a ešte nie je (alebo je len veľmi málo) fonetizované. Ekonomické záznamy obsahujú znaky pre polia, miery, obilniny, zvieratá, remeslá, pracovné sily, údaje o majiteľoch, miestne názvy a číselné údaje; asi 10% textov neboli ekonomické záznamy, ale tzv. lexikálne zoznamy (teda v podstate slovníky).
Protoklinové písmo bolo logografické (starším názvom: ideografické) písmo, pričom niektoré znaky znamenali priamo veci, ktoré zobrazovali, a iné znaky zas znamenali prenesené významy vecí, ktoré zobrazovali. Znaky mali spočiatku obrázkový (piktografický) charakter. Z týchto obrázkov boli niektoré ikonografického charakteru a iné boli len schematické znaky, a malá časť znakov bola (už od 3200 pred Kr.) tvorená kombináciou viacerých ikonografických obrázkov (napr. znak ženy + znak vrchov znamenal otrokyne, teda ženy prichádzajúce spoza vrchov). Obrázkový charakter znaky však postupne strácali. Treba zdôrazniť, že znaky boli obrázkové (piktografické) iba z hľadiska výzoru, z funkčného hľadiska nešlo o piktografické písmo v užšom zmysle (lebo znaky či spojenia znakov nevyjadrujú celú vetu či správu), ale od začiatku išlo o písmo logografické (lebo znaky vyjadrujú slová).
Znaky (grafémy) protoklinového písma vznikli: Najnovšie (po nových nálezoch najstaršieho písma v Egypte) sa objavujú názory, že mohlo byť sumerské písmo ovplyvnené egyptským písmom, ale je to nepravdepodobné.
Znaky boli spočiatku v tvare čiar a oblúkov, prvé zápisy tvorené znakmi v tvare klinu/klinca sa objavili okolo 3100 pred Kr. (obdobie Uruk III), po 2600 pred Kr. (teda už v období vlastného klinového písma) sa takéto znaky stali bežné, pričom ale často znaky pozostávali ešte čiastočne z kombinácie klinov a normálnych čiar; až približne od roku 2000 pred Kr. bolo už písmo z hľadiska výzoru "čisto" klinové.
Pôvodne sa znaky písali zhora dole, ale asi okolo 3000 pred Kr. sa začali zapisovať zľava doprava.
Okolo 3000 pred Kr. (inde sa uvádza 2700 pred Kr.) došlo aj otočeniu znakov o 90 stupňov
Vývoj
Rané protoklinové písmo (obdobie Uruk IVa) spadá do obdobia 3200 pred Kr. až 3100 pred Kr. a jeho začiatok sa teda časovo prekrýva s fázou numeroideografických tabuliek. Na plochých tabuľkách (bez pečatí) sa nachádzajú záznamy o počtoch (často pomerne vyspelé), objektoch transakcie, zúčastnených osobách a korporáciách, vyjadrené pomerne širokou škálou (asi 900) logogramov (piktografického charakteru). Tabuľky sú rozdelené na viacero stĺpcov, riadkov a podobne. Existovali náznaky použitia rébusového princípu (teda fonetizácie písma) a vyjadrovania gramatických morfém. Existovali už aj prvé tzv. lexikálne zoznamy, ktoré spisovali znaky podľa významových kategórií. Na učenie sa písma sa zriaďovali školy. Príklad.
Vyspelé protoklinové písmo (obdobie Uruk III) spadá do obdobia 3100 – 3000 pred Kr. Znaky sú už trochu abstraktnejšie, zaznamenáva sa viac kategórií výrobkov, uvádzajú sa aj údaje o čase. Niektoré znaky sú možno viacznačné. Počet lexikálnych zoznamov narástol a stávajú sa kanonizovanými. Príklad:. Text nazývaný po anglicky Tribute List alebo Sumerian Word List C by mohol byť už dokladom literatúry (teda nie len ekonomického záznamu). V tomto období vzniká v susedstve aj ďalšie, od sumerského nezávislé písmo – protoelamské písmo.
Po období Uruk III nasleduje archeologický hiát (3000 - 2800 pred Kr.).
Neskoré protoklinové písmo (ranodynastické obdobie I) spadá do obdobia 2800-2700 pred Kr. Objavujú sa prvé nesporne fonetické znaky (väčšinou v sumerských menách). Tabuľky sú v tomto období trochu nemotorne vyrobené a aj zápisy počtov sú jednoduchšie než predtým. Lexikálne zoznamy sa odpisovali a šírili, ale nové už nevznikali. Príklad.
Vlastné sumerské klinové písmo
Z ranodynastického obdobia IIIa (obdobie Fára, 2600 – 2500 pred Kr.) pochádzajú už jasné doklady, že sa písmo používalo na zápis sumerčiny (ale už aj akkadčiny). Texty už nie sú len ekonomické, ale spadajú do rozličných žánrov, vrátane literatúry.
Z ranodynastického obdobia IIIb (obdobie Lagaš I, 2500 – 2350 pred Kr.) sa zachovali kráľovské nápisy, ako aj lineárne zoradené vety ukazujúce sumerskú slovesnú morfológiu a značky pádov.
Od cca. 2800/2600 pred Kr. sa v písme - ako už bolo spomenuté - sústavne používali fonetické znaky, presnejšie slabičné znaky (sylabogramy), písmo sa tým zmenilo z logografického na logofonetické (logosylabické). Ojedinele sa fonetické znaky (rébusový princíp) objavili už na začiatku protoklinového písma (3200 pred Kr.); z rébusov nakoniec vznikli sylabogramy. Použitie rébusového princípu súviselo so sumerčinou v tom zmysle, že v sumerčine je veľa jednoslabičných rovnozvučných alebo podobne znejúcich slov, čo je ideálne na použitie rébusov (napr. slovo život (sumersky til) sa zapisovalo znakom pre slovo šíp (sumersky ti) a časom sa znak pre šíp začal používať ako sylabogram pre zvuk ti). Okolo 2700 pred Kr. sa objavili aj determinatívy. V období vlastného sumerského klinového písma už písmo teda definitívne pozostávalo z:
Pôvodné obrázkové znaky protoklinového písma sa, ako už bolo spomenuté, postupne zjednodušovali a konvencionalizovali, až kým sa okolo roku 2500 pred Kr. spojitosť s pôvodnými obrázkami úplne stratila. Tvar čiar znakov začal byť, ako už tiež bolo spomenuté, viac klinovitý.
So začiatkom akkadského obdobia (2340 pred Kr.) je sumerské písmo nahradené akkadským písmom, ktoré sa z neho priamo vyvinulo. Akkadi (ktorí hovorili semitským jazykom úplne odlišným od sumerčiny) žili vedľa Sumerov už od okolo 2600 pred Kr. a 2340 pred Kr. si ich všetkých podmanili. Sumerčina a s ňou aj sumerské písmo sa však ešte dlho potom používala ako jazyk vzdelancov a náboženstva, takže od začiatku akkadského obdobia až do zániku klinopisu koexistovali akkadské a sumerské písomné pamiatky, pričom funkcie sumerčiny sa postupne obmedzovali a akkadčina sa na dlhý čas stala „medzinárodným" jazykom celého Blízkeho východu.
Materiál
Najstaršie tabuľky boli malé (4-5 cm do dĺžky a najviac 3 centimetre do šírky). Z obdobia Uruk III pochádzajú podstatne väčšie tabuľky (11,5 cm x 10,5 cm až 32 cm x 21 cm). Veľké tabuľky boli z jednej strany ploché, z druhej vypuklé. Najprv sa písalo na plochú stranu, až potom na vypuklú. Kým tabuľka nebola vypálená, dalo sa na ňu písať viackrát (stačilo napísané vyhladiť mokrou handrou), preto sa vypaľovali iba dôležité tabuľky. Používali sa aj tabuľky z dvojakej hliny - jadro tabuľky tvorila červená hlina a povrchovú vrstvu tvorila tenká vrstva žltej hliny; rydlo píšucej osoby preniklo až po červenú vrstvu, čo spôsobilo že výsledný nápis bol farebný a dobre čitateľný.
V Mezopotámii sa písalo na hlinené tabuľky, hlinené valce, hlinené kužele, hlinené hranoly a nápisy sa často zamurovávali do stien. Niektoré piktogramy umožňujú urobiť záver, že sa písalo aj na drevené tabuľky, vybavené držadlami na ruky. Drevo, na ktorom bol nanesený mäkký parafín, sa používalo aj neskôr, v asýrskom a novobabylonskom období.
Makytová
Makytová je vrch v Javorí. Leží nad obcou Stará Huta, približne juhozápadne od Detvy.
Poloha
Masív sa nachádza v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorianska hornatina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Stará Huta a Vígľašská Huta-Kalinka. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Stará Huta, severným smerom sa nachádza Vígľašská Huta-Kalinka.