cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Digitálne televízne vysielanie
Použitie
Za tzv. set-top-box sa považuje zapojenie samostatného digitálneho prijímača medzi anténu a televízny prijímač. Ten upravuje digitálny signál na analógový a posiela ho do TV. Takéto zariadenia majú zvyčajne vlastné diaľkové ovládače. Nové televízory s označením DVB-T, poprípade DVB-T2 už majú zabudovaný takýto prijímač na príjem cez anténu, takže potreba ďalšieho prístroja odpadá. Pre príjem digitálnej káblovej televízie je potrebný televízor s označením DVB-C, poprípade DVB-C2. U televízorov s označením DVB-S, príp. DVB-S2 je príjem možný aj z družice pomocou tzv. taniera (anténa na príjem satelitného signálu). Príjem digitálneho vysielania je možné aj cez špecializované počítačové a PCMCIA karty.
Hodžovsko-hattalovská jazyková reforma
Obsah reformy
Reforma zaviedla etymologický pravopis, viac než v Štúrovej slovenčine sa bral ohľad na historický vývin jazyka, nárečia, češtinu (vplyv češtiny bol výrazný) a ruštinu.
Terestriálna planéta
Terestriálne planéty niekedy obklopuje atmosféra. Tá, na rozdiel od atmosféry joviálnych planét, vzniká až druhotne odplynením vnútra telesa. Za určitých podmienok sú vhodné pre vznik života.
Digitálne televízne vysielanie
Druhy DVB
Existuje niekoľko druhov DVB, ktoré sa odlišujú podľa spôsobu šírenia signálu:
Terestriálna planéta
V slnečnej sústave obiehajú Slnko štyri terestriálne planéty. Sú to zároveň štyri planéty nachádzajúce sa najbližšie k Slnku: Merkúr, Venuša, Zem a Mars. Najväčšia z nich je Zem, najmenší Merkúr, ktorý je zároveň aj najmenšou planétou slnečnej sústavy. Všetky štyri majú atmosféru, aj keď atmosféra Merkúra je veľmi riedka. Medzi terestrické objekty možno zaradiť aj niektoré veľké mesiace planét, napríklad Titan alebo Ganymedes. Hlavným predstaviteľom terestrických planét je planéta Zem.
Hodžovsko-hattalovská jazyková reforma
Obsah reformy
Pravopisne sa zaviedlo:
Pokiaľ ide o reformu štruktúry jazyka, prejavil sa konzervativizmus, a to najmä tým, že boli zmenené paradigmy zavádzaním tvarov, ktoré mala aj čeština (ale ktoré na rozdiel od češtiny v slovenčine neboli funkčné, živé). Okrem toho sa zrušilo viacero typických stredoslovenských jazykových prostriedkov obsiahnutých v Štúrovej slovenčine, t.j. za spisovné sa prestali považovať adjektívne tvary dobruo, dobrjeho, dobrjemu, dlhé inštrumentálové prípony -mí, -amí, dlhé -í- v zámenách, napr. ích, tematická morféma -uvať v šiestej infinitívnej triede slovies, tvary minulého času bou, robiu, sadnuv.
Prijatie
Pravopisná časť reformy bola úspešná, jej etymologicko-historický pravopis v podstate používame dodnes. Časť reformy týkajúca sa zmeny štruktúry jazyka smerom ku konzervativizmu však úspešná nebola a viacero reformou zavedených nefunkčných archaizmov (napr. slová sluhy, dela, ruce, kosťam, dlaňach, čeho, jednoho, dvúch) nasledujúce kodifikácie zrušili.
Terestriálna planéta
Merkúr
vpravo|náhľad|[[Merkúr na záberoch sondy Mariner 10]]
Merkúr je najbližšou planétou slnečnej sústavy od Slnka. Je to malá kamenná planéta s povrchom posiatym impaktnými krátermi. Teploty na jeho povrchu kolíšu od +440 °Cez deň po −180 °C v noci. Za takéto obrovské rozdiely môže hlavne neprítomnosť hustej atmosféry. Napriek tomu, že je najbližšie k Slnku, nedrží teplotný rekord medzi planétami slnečnej sústavy. Ten patrí Venuši, ktorá je od Slnka síce ďalej, ale panuje na nej silný skleníkový efekt.
Merkúr obieha okolo Slnka najrýchlejšie zo všetkých planét, no jeho rotácia je naopak veľmi pomalá. Nemá nijaký mesiac.
Donedávna bol preskúmaný len jedinou sondou, Mariner 10, ktorý v rokoch 1974 – 75 trikrát preletel okolo Merkúra a urobil viac než 10 000 snímok jeho povrchu. V súčasnosti sa na výskume podieľa sonda MESSENGER, ktorá uskutočnila už dva prelety okolo planéty a odoslala na Zem množstvo záberov. V roku 2009 ju čaká tretí prelet a o štyri roky neskôr navedenie na obežnú dráhu okolo Merkúra.
Venuša
vpravo|náhľad|Venuša v reálnych farbách – záber zo sondy [[MESSENGER]]
Venuša je druhá planéta slnečnej sústavy (v poradí od Slnka), po Slnku a po Mesiaci najjasnejší objekt viditeľný zo Zeme. Pomenovaná je po starorímskej bohyni lásky. Jej dráha sa nachádza vo vnútri dráhy Zeme, to znamená, že nikdy sa na oblohe nevzdiali od Slnka na viac ako 48°. Niekedy ju nazývame „sesterskou planétou“ Zeme. Aj keď orbity všetkých ostatných planét sú elipsovité, orbita Venuše je jediná takmer kružnica, so stredom Slnka iba o 0,7% mimo skutočný stred Venušinej obežnej dráhy.
Pretože je Venuša k Slnku bližšie ako Zem, nájdeme ju na oblohe takmer vždy blízko pri Slnku, takže ju je možné zo Zeme vidieť iba krátko pred svitaním alebo krátko po zotmení. Preto je niekedy označovaná ako „Zornička“ alebo „Večernica“, a keď sa objaví, ide o zďaleka najsilnejší bodový zdroj svetla na oblohe.
Venuša je planéta s pevným povrchom, na ktorom sa nachádzajú pohoria, sopky a planiny. Impaktných kráterov je na jej povrchu málo. Tri veľké útvary, ktoré vystupujú nad okolitý terén sa nazývajú "kontinenty" alebo Terra. Poznáme Aphrodite Terra, Ishtar Terra a Lada Terra. Atmosféra Venuše je veľmi hustá. Tvorená je prevažne oxidom uhličitým, (no aj dusíkom, kyslíkom a vodou) čo vytvára mimoriadne silný skleníkový efekt, ktorý zvyšuje teplotu povrchu na viac ako 400 °C, v oblastiach blízko rovníka dokonca až na 500 °C. Vďaka tepelnej zotrvačnosti a prúdeniu v hustej atmosfére sa teplota na dennej a nočnej strane Venuše výrazne nelíšia, aj keď je jej rotácia extrémne pomalá (menej ako 1 otočka počas Venušinho roku; na rovníku rotuje Venušin povrch rýchlosťou iba /h). Povrch planéty je neustále zahalený oblakmi, preto ho na diaľku môžeme skúmať len pomocou radarových meraní. Oblaky na Venuši sa skladajú predovšetkým z oxidu siričitého a kvapôčok kyseliny sírovej. V horných vrstvách atmosféry vanú silné vetry s rýchlosťou /h.
Podobne ako Merkúr, ani Venuša nemá nijaký mesiac.
K Venuši letel už celý rad kozmických sond. Niektorým sa podarilo aj mäkké pristátie na povrchu. Kvôli drsným klimatickým podmienkam trvala komunikácia každého pristávacieho modulu na povrchu najdlhšie 110 minút, potom vždy došlo k definitívnemu odmlčaniu.
Zem
vpravo|náhľad|Zem pri pohľade z [[kozmická loď|vesmírnej lode Apollo 17]]
Zem je naša materská planéta, v poradí tretia planéta slnečnej sústavy. Je to zároveň jediná planéta, na ktorej je podľa súčasných vedeckých poznatkov voda v kvapalnom skupenstve a život. Zem je predmetom skúmania napríklad kozmogónie, geológie, paleontológie či geografie.
V strede Zeme je umiestnené horúce husté jadro, ktoré obklopuje chladnejší plášť z roztavených hornín. Na povrchu je kôra, ktorá dosahuje rôznu hrúbku v závislosti od miesta (pod oceánmi je všeobecne tenšia ako pod kontinentmi). Zem je najväčšia spomedzi terestriálnych planét slnečnej sústavy a tiež jediná známa planéta, na ktorej sa nachádza voda vo všetkých troch skupenstvách. Väčšina jej povrchu je pokrytá kvapalným oceánom, čo jej pri pohľade zo vzdialeného vesmíru dáva charakteristickú modrú farbu. V blízkosti rotačných pólov je oceán, resp. pevný povrch trvale zamrznutý a vytvára biele polárne čiapočky. Zem je obklopená atmosférou, ktorá vo veľkých vzdialenostiach od povrchu pozvoľna prechádza do medziplanetárneho prostredia.
Zem vznikla približne pred 4,57 miliardami rokov pravdepodobne sformovaním sa z protoplanetárneho disku. Povrch Zeme neustále pretvárajú geologické procesy, napríklad platňová tektonika, ktorá pomaly mení polohy a tvar kontinentov. Veľkú zásluhu na dnešnej podobe Zeme majú aj živé organizmy, ktoré utvárajú biosféru. Počas dlhých miliárd rokov na Zemi vytvorili dýchateľnú atmosféru a pôdu.
Zem je prvá planéta od Slnka, ktorú sprevádza prirodzená družica (Mesiac) a zároveň jediná planéta slnečnej sústavy, ktorá má mesiac len jeden. Jeho priemer dosahuje približne štvrtinu priemeru Zeme, ale považuje sa za neprimerane veľký vzhľadom na materské teleso. Mesiac sa len v máločom podobá na planétu, ktorú obieha. Jeho povrch je pustý, bez atmosféry, kvapalnej vody a sopečnej aktivity.
Mars
Mars je štvrtá planéta slnečnej sústavy v poradí od Slnka. Je to druhá najmenšia planéta (po Merkúre). Pomenovaná je po Marsovi, starorímskom bohovi vojny. Jeho dráha sa nachádza až za dráhou Zeme. Mars obieha okolo Slnka po výstrednejšej elipse ako Zem. Jedna otočka planéty okolo jeho osi trvá 24,622 hodín a preto je dĺžka dňa na Marse zo všetkých planét najpodobnejšia dĺžke dňa na Zemi. Obiehajú ho dva mesiace nepravidelného tvaru pomenované Fobos a Deimos.
V období, keď je Mars v opozícii (nachádza sa na opačnej strane oblohy ako Slnko), je viditeľný na oblohe po celú noc. Takmer 20 úspešných kozmických sond od 60. rokov 20. storočia umožnilo detailné skúmanie planéty. V súčasnosti sú na obežnej dráhe Marsu tri funkčné sondy (Mars Odyssey, Mars Express a Mars Reconnaissance Orbiter) a na povrchu planéty sa pohybujú dve vozidlá misie Mars Exploration Rover (Spirit a Opportunity), ktoré poskytli údaje umožňujúce zmapovať väčšiu časť povrchu, definovať základné historické obdobia, či porozumieť základným javom odohrávajúcim sa na planéte.
Pre vzdialených pozorovateľov má Mars prevažne červenú farbu, presnejšie bledooranžovú alebo ružovú s dvoma bielymi polárnymi ľadovými čiapočkami. Na červených oblastiach sa nachádzajú rozličné svetlé a tmavé plochy so zelenkastou farbou. Červenú farbu spôsobuje prach a piesok bohatý na oxid železitý; tmavšie plochy sú spravidla viac kamenisté a skalnaté oblasti. Oxid železitý je hlavnou zložkou minerálu hematit. Povrch Marsu je rôznorodý. Južná pologuľa s viac-menej hornatou krajinou je pokrytá krátermi, zatiaľ čo na severnej pologuli sú obrovské rovné pláne zaliate lávou. Vo všeobecnosti je povrch Marsu pokrytý skalnatými a alebo kamenistými útvarmi, ktoré sú miestami prekryté prachom a piesočnými dunami. V súčasnosti kvôli nízkemu tlaku na povrchu nemôže existovať voda v kvapalnom skupenstve, ale už je dokázané, že na Marse sa vyskytuje voda vo forme ľadu. Podľa najnovších poznatkov sa predpokladá, že voda by mohla existovať aj v kvapalnom skupenstve, ale nasýtená soľami, čo zabezpečí jej nižší bod mrazu a teda tekutosť. Zároveň vďaka ebulioskopickému efektu sa zníži jej možnosť odparovania.
Umelá inteligencia
Umelá inteligencia v užšom slova zmysle je odbor informatiky zaoberajúci sa tvorbou systémov riešiacich komplexné úlohy ako je rozpoznávanie či klasifikácia, napr. v oblastiach spracovania obrazu alebo spracovania písaného textu či hovoreného jazyka, alebo plánovania či riadenia na základe spracovania veľkých objemov dát.
Čo to je umelá inteligencia
Umelá inteligencia je interdisciplinárna vedná oblasť, ktorá je na pomedzí matematiky, teoretickej informatiky a formálnej logiky.
Inteligencia je pojem, ktorý v sebe zahŕňa kvalitatívne vyššie využívanie a spracovanie informácií pri rôznych procesoch a dejoch. Inteligencia ako kvalitatívne označenie využívania vedomostí je výsledkom uvažovania, abstrakcie, analyzovania a syntetizovania vedomostí. Inteligencia je daná pre rozvinuté živé organizmy a dáva im v prírode výsostné postavenie. U človeka sa jedinečne prejavuje ako schopnosť abstraktne myslieť.
LinVDR
LinVDR je špecializovaná bezplatná verzia Linuxu pre TV, Video a DVB karty.
Umelá inteligencia
Čo to je umelá inteligencia
Umelá inteligencia, ako už z názvu vyplýva, je schopnosť zariadenia prejaviť schopnosti podobné človeku, ako sú uvažovanie, učenie, plánovanie a tvorivosť.
Počítačový systém, ktorý rieši plánovaciu úlohu, ešte nemusí byť inteligentný, ak vypočíta niekoľko tisíc variantov, vyhodnotí ich a vyberie z nich optimálny variant. Inteligentný systém by bol skôr taký, ktorý by dokázal generovať len tie varianty, ktoré sú zmysluplné a prichádzajú v konečnom štádiu rozhodovania do úvahy.
LinVDR
Vlastnosti
Umožňuje z obyčajného PC s TV/DVB/Video kartou urobiť HDD rekordér, kde netreba klávesnicu ani monitor ani myš, stačí televízor a diaľkový ovládač.
Umelá inteligencia
Čo to je umelá inteligencia
Umelá inteligencia existuje už mnoho rokov. Avšak nedávne zvýšenie výpočtového výkonu spojené so zvýšením dostupnosti a množstva údajov viedlo k obnoveniu záujmu o potenciálne využitie umelej inteligencie. Umelá inteligencia je v súčasnosti jednou z najrýchlejšie sa rozvíjajúcich technológií. Ide o inteligentné systémy, ktoré sú navrhnuté tak, aby dokázali samostatne rozmýšľať, učiť sa a robiť rozhodnutia. Tieto systémy sú založené na algoritmoch a strojovom učení a môžu byť použité na rôzne úlohy.
Umelá inteligencia je názov pre každý počítačový systém, ktorý sa naučil napodobňovať inteligentné ľudské správanie.
Dejiny umelej inteligencie
Podľa klasifikácie dejín umelej inteligencie podľa Winstona a Prendergastovej z roku 1984 možno rozdeliť dejiny umelej inteligencie na nasledujúce obdobia:
Teória umelej inteligencie
Teória umelej inteligencie pokrýva množstvo teórií, ktoré si kladú za cieľ viac či menej napodobňovať schémy ľudského (prípadne vo všeobecnosti biologického) správania sa, vyhodnocovania a analýzy podnetov prostredia, prípadne tvorivej činnosti. Teória umelej inteligencie si stanovuje ciele (čo by sme od inteligentného systému očakávali) a hľadá v rôznych vedných disciplínach dostupné riešenia.
Umelá inteligencia sa delí na:
Ciele umelej inteligencie
Pôvodne bola snaha priekopníkov umelej inteligencie zameraná na úplné skopírovanie a následne zdokonalenie ľudského umu. Čoskoro sa však tento cieľ ukázal ako nerealizovateľný v blízkej budúcnosti. Dnes sa jednotlivé výskumné tímy snažia o vytvorenie parciálnych algoritmov na riešenie najmä nedeterministických problémov ako napríklad:
Niektoré živočíšne druhy sú schopné efektívne reagovať na zložité prejavy prostredia, a využívať ich vo svoj prospech k dosiahnutiu svojho cieľa. Najefektívnejšie zo všetkých organizmov to dokáže človek. Postupom s rozvojom techniky ľudia bližšie špecifikovali využívanie svojich poznatkov, chovania a nazvali tento súbor činností slovom inteligencia. Prirodzeným vývinom vznikla otázka, či je možné aby sa prejavila inteligencia u neživých predmetov za pomoci človeka. Vednou disciplínou, ktorá tento odbor skúma je umelá inteligencia. Čo rozumieme pod pojmom umelá inteligencia?
Je to vedná disciplína, ktorá za pomoci počítačov, alebo systémov rieši určité úlohy využívaním takého postupu, ktorý keby to robil človek, považovali by sme tento prejav za prejav inteligencie. Ľudstvo dospelo do takého bodu, že na definíciu tejto vednej disciplíny neexistuje jednotná teória, nakoľko umelá inteligencia ako veda má veľmi široký rozsah poznania. Základom umelej inteligencie je vytváranie, vnímanie a uchovanie vedomostí racionálneho myslenia, ktorá sa riadi zákonitosťami vedecky poznateľnými tak, aby sa mohli realizovať pomocou počítačov. Zjednodušene povedané otázku „Môžu stroje myslieť?“ riešili už od 17. storočia viacerí filozofovia napr. Descartes, Pascal, Hobbes, ale len čisto vo filozofickej rovine. Od polovice 19. storočia najmä však v 20. storočí spoločne s veľkým rozmachom vedy sa začali ľudia pokúšať o zostrojenie strojov, ktoré by boli schopné riešiť určité činnosti namiesto ľudí. Využitie umelej inteligencie je nahradenie ľudského faktora. Jedným z najväčších problémov oblasti umelej inteligencie je problém prezentovania poznatkov, pretože človek využíva na prezentovanie svojich vlastných poznatkov nielen zmysly, ale aj intuíciu, ktorá nie je zatiaľ strojom vlastná. Ľudstvo vymyslelo veľa užitočných vynálezov od Edisonovej žiarovky cez telefón až po počítače. Zámerom všetkých vynálezov bolo a aj je uľahčiť a zjednodušiť prácu človeka. Vždy však záležalo od nás ľudí ako sme boli schopní využiť tieto vynálezy, či pre prospech ľudstva alebo pre prospech jednotlivca. Ľudia sa už viac ako storočie snažia vytvoriť akýsi umelý mozog, ktorý by bol schopný nahradiť náš ľudský a bol by schopný samostatného myslenia a tvorenia. Otázkou zostáva pokiaľ chce ľudstvo nahradiť seba samých v pracovných oblastiach.
Pozitívny dôsledok tohto fenoménu môže byť, že sa človek prestane zaujímať o fyzickú stránku bytia a upriami svoju pozornosť viac na svoju duchovnú stránku, ktorá rozhodne zaostáva za technickou vybavenosťou ľudstva. Pravdepodobný negatívny dôsledok je vznik ďalších problémov v oblasti nezamestnanosti a straty tvorivosti. Je nutné odpovedať si, pokiaľ je človek schopný a ochotný predať svoje návyky, zvyky a znalosti strojom aby sa mu to nevymklo z rúk. Istým spôsobom je to hranie sa na Boha a momentálne nie sme pripravení po duševnej a psychickej stránke zvládnuť otázku morálky a aj podstaty samotného bytia. Môžeme len dúfať, že to nedopadne ako v Spielbergovom filme A.I. – Artifical Intelligence (Umelá inteligencia), kde prežil jeden jediný stroj, ktorý bol ľudskejší ako ľudia, pretože ľudia pod obrovským rozmachom vedy a techniky začali menej vnímať svoju duchovnú časť a vymreli. Iste vždy záleží od nás ľudí ako dokážeme so svojimi poznatkami a vynálezmi naložiť....
Prostriedky umelej inteligencie
Umelá inteligencia využíva rôzne algoritmy, metódy a ich kombináciami ako napr.:
Problémy umelej inteligencie
Problémy, s ktorými sa dnešný výskum umelej inteligencie musí vyrovnávať sú popri obmedzenom výpočtovom výkone hlavne špecifikácia samotného systému. Hoci čiastkové úlohy ako rozpoznanie reči, odpovedanie, rozpoznanie obrazu a pod. sú zadefinované, odpoveď na otázku, čo presne treba urobiť, aby bol dokonale vyšpecifikovaný humanoid zatiaľ stále ostáva nezodpovedaná v oblasti filozofie.
Umelá inteligencia na Slovensku
Na Slovensku v súčasnosti vzniká slovenské centrum výskumu umelej inteligencie Slovak.AI, ktoré by malo spojiť aktivity všetkých slovenských stakeholderov v oblasti. Jednou z prvých tém, ktorou sa toto centrum bude zaoberať, je príprava stratégie rozvoja umelej inteligencie na Slovensku.
Slovenskí vedci pôsobiaci v oblasti umelej inteligencie
Slovenskí vedci pôsobiaci na Slovensku a v zahraničí v oblasti umelej inteligencie zoradení podľa Hirschovho indexu (k decembru 2020):
Fridrich Baltík
Fridrich Baltík (* 24. jún 1834, Bohunice - † 26. máj 1919, Balážske Ďarmoty) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Životopis
Študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici. Od roku 1852 študoval teológiu v Bratislave a vo Viedni, od 1857 v Bazileji, od 1858 v Halle. V rokoch 1853-1855 pôsobil ako učiteľ v Bohuniciach. V rokoch 1859-1870 pôsobil ako profesor gymnázia v Banskej Bystrici. V rokoch 1870-1890 bol farár vo Vrbici. Od roku 1875 zastával funkciu liptovského seniora. V rokoch 1890-1918 ako posledný zastával funkciu biskupa preddunajského dištriktu, súčasne pôsobil ako farár v Balážskych Ďarmotách. Roku 1894 sa stal členom panskej snemovne. Roku 1897 mu univerzita v Rostocku udelila čestný titul ThDr. h. c.
V Banskej Bystrici a Liptovskom Mikuláši sa zúčastňoval na slovenských národných podujatiach. Bol členom Matice slovenskej, ktorú roku 1874 bránil. Po zvolení za biskupa však podľahol maďarizačnému tlaku, jeho politika neprospievala rozvoju cirkevného i kultúrneho života slovenských evanjelikov.
Bol autorom cirkevných historických prác, životopisov národných a kultúrnych dejateľov, písal modlitby, kázne, duchovnú poéziu. Prekladal z nemčiny teologické a náboženské práce. Prispieval do náboženských periodík, časopisov a kalendárov.
NGC 3936
NGC 3936 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. marca 1835.
On Screen Display
On Screen Display (OSD) je obraz-prekrývajúce zobrazenie informácii na obrazovke, bežne používané pri moderných televízoroch, videorekordéroch a DVD prehrávačoch na zobrazenie údajov ako hlasitosť, kanál, čas, ...
NGC 3936
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Mark C. Lee
Mark Charles Lee (* 14. august 1952, Virogua, Wisconsin, USA) je bývalý vojenský letec a americký kozmonaut. Vo vesmíre bol štyrikrát.
Štúdium a zamestnanie
V rodnom meste absolvoval strednú školu (High School, Virogua). Potom nastúpil do leteckej akadémie v Colorado Springs, ktorú zdarne ukončil v roku 1974. Študoval na Massachusetts Institute of Technology, tu ukončil štúdium v roku 1980.
V roku 1984 nastúpil k NASA, kde zostal až do roku 2001. Potom pracoval v súkromnom sektore.
Oženil sa dvakrát a má tri deti.
Lety do vesmíru
Na obežnú dráhu sa v raketoplánoch dostal štyrikrát a strávil vo vesmíre 32 dní, 21 hodín a 48 minút. Trikrát vystúpil do voľného vesmíru (EVA), strávil v ňom 19 hodín. Bol 215. človekom vo vesmíre.
1. symfónia
1. symfónia alebo '''Symfónia č. 1 alebo prvá symfónia ''' je názov niekoľkých hudobných diel od rôznych autorov:
Jozef Baluška
Jozef Baluška (* 15. marec 1910, Šaľa – † 19. jún 1979, Mníchov) bol redaktor, pedagóg.
Jeho otec Ľudovít Baluška, jeho matka Filoména rod. Hajduová
1. návštevná expedícia
1. návštevná expedícia môže byť:
Jozef Baluška
Životopis
Študoval na strednej škole v Nových Zámkoch. Pôsobil ako odborný učiteľ na meštianskych školách, 1940-1944 na meštianskej škole v Banskej Bystrici. Po druhej svetovej vojne emigroval do Rakúska, od r. 1952 žil v Mníchove. Pracovník slovenskej redakcie rádia Slobodná Európa. Spracovával materiály o živote a osudoch slovenskej emigrácie v Rakúsku a v Nemecku.
Kostol Sedembolestnej Panny Márie (Pohorelá)
Kostol Sedembolestnej Panny Márie v Pohorelej bol dostavaný roku 1768 zo zakladiny grófa Štefana II. Koháriho (1649 – 1731). Stavať ho začal Ignác II. Kohári. (1726-1777).
5. apríla 1883 prepukol v obci veľký požiar. Zničil skoro celú dedinu. Poškodený bol aj kostol. Bol opravený roku 1906.
Kostol bol pôvodne zasvätený sv. Štefanovi, uhorskému kráľovi. V roku 1964 bol konsekrovaný a bolo zmenené patrocínium na Sedembolestnú Pannu Máriu.
Sloh a interiér
Chrám je postavený v barokovom slohu, je jednoloďový a má rovnú povalu.
Obraz sv. Štefana je od majstra Vojtecha Klimkovicsa z roku 1855. V presbytériu je umelecky vyrezávaná lavica bulharského cára Ferdinanda Coburga. Sloh lavice je neogotický. Má 7 polí pre sedem osôb. Nad stredným poľom je umiestnený erb rodiny Coburgovcov. Oltár je zo začiatku 20. storočia. Zdobia ho sochy sv. Alžbeta Uhorská a sv. Imrich.
Kostol má starokresťanské smerovanie v priestore. Veža je na západnej strane kostola, hlavný oltár je na východnej. Na chóre je dvojmanuálový organ zn. Rieger. Organ daroval okolo roku 1910 Ferdinand Coburg.
Pouru-Saint-Remy
Pouru-Saint-Remy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Július Krempaský
Prof. RNDr. Július Krempaský DrSc. (* 31. marec 1931, Krížová Ves – † 6. december 2019, Bratislava) bol slovenský fyzik a univerzitný profesor.
Pouru-Saint-Remy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Július Krempaský
Životopis
Narodil sa 31. marca 1931 v Krížovej Vsi. Po maturite na gymnáziu v Kežmarku v roku 1949 sa rozhodol pre štúdium fyziky na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Štúdium ukončil v roku 1953. Už v priebehu štúdia sa stal asistentom na katedre fyziky na Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej, na ktorej tiež zotrval v priebehu celej svojej pedagogickej kariéry. V roku 1963 sa habilitoval na docenta, v roku 1973 ako vôbec prvý z fyzikálnej obce na Slovensku získal titul doktora vied a v roku 1980 bol vymenovaný za profesora.
Pouru-Saint-Remy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1246 obyvateľov (2009).
Július Krempaský
Životopis
Aktívne sa venoval tiež popularizácii vedy a vzťahom kresťanstva a fyziky, resp. vedy v širšom zmysle.
Pouru-Saint-Remy
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Július Krempaský
Vedecký prínos
Ako prvý na Slovensku začal skúmať polovodiče a vychoval prvú generáciu odborníkov na túto problematiku (Karol Měřínský, Ivan Hlásnik, Peter Kordoš, Štefan Luby a ďalší).
Spolu s Dionýzom Ilkovičom založili špecializáciu fyzika tuhých látok, ktorá pre tento výskumný a priemyselný smer vychovávala absolventov. Viacerí, ako napr. Vladimír Áč, sa stali kľúčovými postavami československej mikroelektroniky.
Prvenstvo patrí prof. Krempaskému aj v oblasti synergetiky. Pre túto disciplínu napísal základnú vedeckú literatúru a radu vedeckých článkov. Je zakladateľom vedeckého oboru Termodynamické vlastnosti. Na túto tému publikoval niekoľko vedeckých publikácií, patentov a vedeckých článkov. Je rovnako zakladateľom vedeckého oboru Nekryštalické polovodiče a spoluzakladateľom vedeckého smeru Amorfné kovy (v spolupráci s Pavlom Duhajom).
Pedagogický prínos
Bol považovaný za nestora fyziky a pri 80. výročí Slovenskej technickej univerzity v Bratislave v roku 2017 bol jednou z ústredných postáv osláv ako pedagóg, ktorý na univerzite pôsobil vyše 60 rokov. Július Krempaský napísal 30 kníh a učebníc a takmer 80 článkov. Podieľal sa na modernizácii procesu výuky fyziky na vysokých technických školách a napísal na túto tému základnú učebnicu (Fyzika. Učebnica pre vysoké školy technické) s rozsahom 750 strán. Napísal tiež základné učebné pomôcky pre integrované vyučovanie prírodovedy na stredných školách.
Prof. Krempaský vyškolil 27 ašpirantov a asistoval pri získaní viacerých vedeckých titulov (DrSc.).
Clarence Leonidas Fender
Clarence Leonidas Fender (* 10. august 1909, Anaheim, Kalifornia, USA – † 21. marec 1991, Ione), známy aj ako Leo Fender, bol americký vynálezca a výrobca gitár, ktorý bol zakladateľom Fender Electric Instrument Manufacturing Company (v roku 1985 sa spoločnosť po druhej zmene majiteľa sa premenovala Fender Musical Instruments Corporation), neskôr spolupracoval aj s firmou Music Man a založil spoločnosť G&L Musical Products (G&L Guitars). Jeho návrhy pre gitary, basové gitary a gitarové zosilňovače sa od roku 1950 sa stávali dominantou popovej scény a ostávajú ňou aj po viac ako pol storočí neskôr. Spoločnosť Marshall použila práve zosilovač Fender Bassman ako podklad pre svoje produkty. Leo Fender a gitarista Les Paul sú často označovaní ako najvplyvnejší ľudia, čo sa týka vývoja elektrofonických hudobných nástrojov v 20. storočí.
Fender Electric Instrument Manufacturing Company
V roku 1938 založil Leo Fender svoju prvú firmu na opravu rádií Fender's Radio Service, ale už počas existencie tejto firmy, v roku 1943, alebo 1944 postavil svoju prvú elektrickú gitaru s plným telom a tú úspešne prenajímal hudobníkom zo svojho okolia, v tomto čase založil s bývalým návrhárom gitár Rickenbacker Kauffmanom spoločnosť K&F, ktorá sa sústredila na výrobu steel gitár (nástroj pochádzajúci z Havaja, v tom čase v USA mimoriadne populárny, nepoužíva sa na ňom tradičný prstoklad, ale po hmatníku sa kĺže kovovým valčekom, niekedy aj skleneným, či keramickým, dokonca hrdlom od fľaše – bottleneck). Táto spoločnosť nemala dlhé trvanie a v roku 1946 Leo Fender zakladá vo Fullertone spoločnosť Fender Electric Instrument Manufacturing Company, ktorá pokračuje vo výrobe steel gitár. V roku 1948 do spoločnosti prichádza gitarista George Fullertone s ktorým Leo Fender čoskoro začína pracovať na novej gitare, tú v roku 1950 uvádzajú na trh pod názvom Fender Broadcaster, čoskoro však kvôli súdnemu sporu ju premenovávajú na Fender Telecaster. V nasledujúcich rokoch uvedú na trh prvú elektrickú basgitaru Precision bass (1951, výrazne inovovaná v roku 1957), výrazne tvarovaný Stratocaster (1954), pre jazzových hudobníkov Jazzmaster (1958, u jazzových hudobníkov však nemala veľký ohlas, skôr ju využívali surfrockové kapely, neskôr ju preslávili grungeový gitaristi), Jazz Bass (1960, na rozdiel od svojej gitarovej verzie sa táto basgitara stala mimoriadne úspešnou), Jaguar (1961, išlo o variáciu Jazzmastra, pôvodne však nemal veľký úspech, ten prišiel až v 90-tych rokoch). V polovici 60-tych rokov Leo Fender vážne ochorel a v roku 1965 predal firmu spoločnosti CBS, s tou v roku 1970 krátko spolupracoval, navrhol pre ňu nie veľmi úspešnú gitaru Mustang a jej pomerne úspešnú basovú verziu. Počas doby kedy spoločnosť vlastnila CBS kvalita nástrojov výrazne klesla, renesancia značky Fender prišla v roku 1985 kedy dovtedajšie vedenie Fenderu na čele s Williamom Schultzom a Danom Smithom odkúpili spoločnosť od CBS a vznikla tak nová spoločnosť Fender Musical Instruments Corporation, ktorá priniesla renesanciu značky Fender. V roku 1985 sa v USA vyrobí iba 80 nástrojov Fender mesačne, nový majitelia firmy tieto nástroje dokonca sami expedujú a postupne zvyšujú výrobu aj kvalitu nástrojov. V súčasnosti sa v tejto istej továrni dokončí až 900 gitár denne.
Music Man
Dva roky po odchode z Fendru Leo Fender zakladá spoločnosť CLF research, tá začína spolupracovať s Forrestom Whiteom a Tomom Walkerom, ktorí tiež odišli z Fenderu a založili vlastnú spoločnosť Music Man. Leo Fender im ponúka model StingRay bass, ktorý je opäť úspešnejší ako jeho gitarová verzia z roku 1976. Spoločnosť ukončuje výrobu v roku 1980, o 4 roky neskôr ju kupuje firma na výrobu strún Ernie Ball a oživuje výrobu populárnej basgitary StingRay, nasledujú viaceré vlastné modely naväzujúce na tradíciu Fender.
G&L
Túto spoločnosť založili v roku 1980 Leo Fender a George Fullertone. G&L ponúkajú moderné nástroje vychádzajúce z Fenderovej tradície. Leo Fender priniesol mnoho inovatívnych riešení, ako napríklad nový systém vkladania výstuhy do krku, kedy sa prepíli javorový polotovar krku pozdĺžne na polovicu, vyfrézuje sa v oboch jeho poloviciach lôžko výstuhy, vloží sa výstuha a polotovar sa opäť zlepí, pri opracovávaní sa tak tento krk chová ako celojavorový a hudobník necíti pri hre tzv. skunk stripe (skunkov pás) ako na pôvodných Fenderoch (od roku 1950 Fender na celojavorové krky používal ako kryt výstuhy kontrastný prúžok dreva hlavne z amerického orechu, tento rozdiel bolo cítiť aj po opracovaní, pretože každé z týchto driev má inú tvrdosť). Najúspešnejším modelom G&L je gitara Asat, ktorá predstavuje modernú verziu gitary Telecaster. V roku 1986 George Fullertone predáva svoj podiel Leovi Fenderovi, ale naďalej s firmou spolupracuje.
Leo Fender bol dlhodobo vážne chorý, zomrel 21. marca 1991, ešte deň pred svojou smrťou bol v práci.
Belo I.
Belo I. (* okolo 1016 – † 11. september 1063) bol v rokoch 10481060 knieža Nitrianskeho kniežatstva a Biharska, v rokoch 10601063 uhorský kráľ. Pochádzal z rodu Arpádovcov.
Rodina
Rodičia: Súrodenci: Manželka: Deti:
Život v exile
Potom ako bol roku 1031 jeho otec Vazul na príkaz kráľa Štefana I. oslepený, ušiel spolu s bratmi Leventem a Ondrejom a bratrancom Domoslavom do Čiech. Po uzavretí nemecko-českého spojenectva, namiereného proti Samuelovi Abovi, uprednostnil knieža Břetislav I. Domoslava, ktorého zobral v roku 1042 na výpravu do Uhorska. Belo spolu s bratmi odišiel do Poľska, k poľskému kniežaťu Kazimírovi. Tu Belo získal povesť skúseného a silného bojovníka v bojoch s Pomorancami. Získal si priazeň kniežaťa Kazimíra I., ktorý mu dal svoju sestru Rychezu za manželku. Ondrej a Levente sa v tejto situácii rozhodli odísť k Pečenehom a neskôr do Kyjevskej Rusi.
náhľad|Iluminácia zachytávajúca korunováciu Bela I.
Knieža Nitrianskeho kniežatstva
Roku 1046 sa Ondrej vrátil do Uhorska a stal sa kráľom, Domoslav sa stal nitrianskym kniežaťom. Keď o dva roky neskôr Domoslav zomrel, povolal Ondrej Bela z Poľska. Belo dostal kniežací údel, ktorý sa skladal z Nitrianska a Biharska. Ondrej zároveň určil Bela za svojho nástupcu, keďže v tom čase nemal žiadneho zákonného syna.
Belo bol suverénnym vlastníkom kniežacieho údelu. Pravdepodobne za jeho vlády bolo vybudované nové opevnenie Nitrianskeho hradu, ktorý bol jeho sídlom. Tu razil aj vlastné mince, ktoré boli kvalitnejšie ako mince kráľa Ondreja I. Spolu s bratom žili spolu v zhode, spoločne bránili krajinu proti vpádom Nemcov v rokoch 10501052, až kým roku 1053 neuzavreli s nemeckým cisárom mier. V septembri 1058 sa Ondrej I. stretol pri rieke Morava s nemeckým kráľom Henrichom IV., s ktorým uzavrel mier a zasnúbil svojho syna Šalamúna (* 1053) s Henrichovou sestrou Juditou. V tom istom roku dal Ondrej Šalamúna korunovať za kráľa, čím porušil sľub daný Belovi. Belo sa nechcel vzdať nároku na korunu a preto sa roku 1059 rozhodol hľadať pomoc v Poľsku, u svojho švagra Boleslava II. Smelého. Na jeseň 1060 vpadol Belo s poľským vojskom do Uhorska. Ondrejovi prišlo na pomoc početné vojsko z Nemecka. Obe vojská sa stretli pri Tise v bitke, v ktorej Belo zvíťazil. Ondrej sa spolu s meissenským markgrófom Viliamom a grófom Potom snažili ujsť do Nemecka, ale Belovi vojaci ich chytili pri Mošoňskom hrade. Krátko nato Ondrej zomrel. 6. decembra 1060 bol Belo v Stoličnom Belehrade korunovaný za uhorského kráľa.
Uhorský kráľ
Roku 1061 chcel Belo I. zvolať veľké zhromaždenie do Stoličného Belehradu, kam mali z každej obce prísť dvaja zástupcovia a rozšíriť kráľovskú radu. Chcel tu predložiť rôzne reformné opatrenia (ohľadom daní, cien tovarov, hodnoty mincí, trhových dní atď.), ktoré mali napomôcť hospodárstvu krajiny. Na zhromaždenie však prišlo aj veľké množstvo nespokojencov, ktorí žiadali od kráľa návrat k pohanstvu. Kráľ na vzbúrencov povolal vojsko a pohanské povstanie potlačil. Zmeny v hospodárstve presadil nakoniec bez veľkého zhromaždenia ľudu. Dal raziť kvalitné strieborné denáre, určil pevnú cenu tovarov, znížil dane, zrušil vymáhanie starých dlhov a namiesto nedele sa trhovným dňom stala sobota.
V auguste 1063 začal nemecký kráľ Henrich IV. organizovať výpravu, ktorá mala za cieľ dosadiť Šalamúna na uhorský trón. Belo prišiel s návrhom, že odovzdá trón Šalamúnovi a ponechá si svoje bývalé údelné kniežatstvo. Po odmietnutí tohto návrhu dal zosilniť hrady a zvolať vojsko. Počas pobytu v Dömösi však utrpel ťažké zranenia, keď sa pod ním zrútila stavba trónu. Napriek tomu vytiahol do boja, ale počas cesty zraneniam podľahol. Bol pochovaný v benediktínskom kláštore v Szekszárde, ktorý sám založil v roku 1061. Na trón nastúpil Šalamún, ktorého tam dosadil Henrich IV. Belovi synovia, Gejza, Ladislav a Lampert, podobne ako pred rokmi ich otec, našli útočisko v Poľsku.
Elasmosaury
Elasmosaury (neformálne elasmosauridy, ) je vyhynutá čeľaď dlhokrkých plesiosaurov. Jej zástupcovia sa vyskytovali od spodnej jury až po vrchnú kriedu.
Charakteristika
Elasmosauridy boli zďaleka najvyvinutejšie druhy plesiosaurov. Mali najdlhší krk zo všetkých plesiosaurov, tvoril približne polovicu celkovej dĺžky tela a bol vystúžený väčšinou 32 až 76 stavcami. Najstaršie elasmosauridy boli malé: asi 3 metrové. Na konci obdobia kriedy však dosahovali kolosálnu dĺžku 14 metrov (napr. rod Elasmosaurus). Dosahovali hmotnosť aj niekoľkých ton. Väčšinou sa živili rybami a hlavonožcami bez schránky.
Zástupcovia
Do čeľade sú radené tieto rody:
NGC 3937
NGC 3937 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Équilly
Équilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3. návštevná expedícia
3. návštevná expedícia môže byť:
Trancecore
Trancecore (tiež známy ako Hardcore Trance) je kombináciou Trance a Hardcore (predovšetkým Happy hardcore a Freeformu). Obsahuje tvrdé 4/4 beaty melódie a vokály, ktoré sú známe predovšetkým z Uplifting trance. Tempo tohto žánru sa pohybuje okolo 200 BPM.
Trancecore sa môže pliesť s Hardstyle, ale hardstyle je pomalší a má bližšie k Nu style gabber.
Lucius Annaeus Seneca
Lucius Annaeus Seneca známy tiež ako Seneca Mladší či jednoducho iba ako Seneca (asi 4 pred Kr. – 65) bol rímsky filozof, štátnik a spisovateľ. Bol vybraný ako učiteľ budúceho cisára Nera a neskôr pôsobil ako jeho poradca.
Život
O Senecovom živote pred rokom 41, kedy bol na príkaz cisára Claudia poslaný do vyhnanstva, máme len málo dôveryhodných údajov. Mnoho jeho životopiscov preto chýbajúce fakty dopĺňa vymyslenými historkami alebo nepodloženými domnienkami. Seneca Mladší sa narodil v zámožnej rodine pochádzajúcej z hispánskej Corduby (dnes Cordoba) ako druhý syn významného rečníka Marca (či Lucia) Annaea Senecu (Senecu Staršieho). Senecova rodina patrila k rímskej nobilite a pravidelne sa pohybovala medzi Hispániou a Rímom. Seneca sa dostal do hlavného mesta ríše buď už v útlom veku alebo sa tu priamo narodil. Senecova rodina bola známa svojím republikánskym postojom, ktorý zdedil aj Seneca Mladší a ktorý mohol byť dôvodom jeho vypovedania roku 41.
V Ríme sa dostalo Senecovi tradičné rímske vzdelanie v rečníctve a filozofii. Práve v tomto období sa Seneca zoznámil so stoickou filozofiou prostredníctvom svojich učiteľov Attala a Papiria Fabiana a zostal jej verný do konca svojho života. Okolo roku 26 Seneca podnikol cestu do Egypta, kde slúžil jeden z jeho strýkov ako prefekt. Do Ríma sa vrátil roku 31 a začal svoju politickú a právnickú kariéru.
Zdá sa, že Senecova politická činnosť bola úspešná, vzhľadom na to, že si v roku 37 po Kr. vyslúžil nepriazeň cisára Caligulu, ktorý ho plánoval nechať zavraždiť. Život mu zachránil príhovor jednej z cisárových mileniek, ale napriek tomu Seneca neunikol vyhnanstvu, o ktoré sa postarala roku 41 manželka nového cisára Claudia, Messalina. Dôvodom pre nedobrovoľný pobyt na Korzike malo byť cudzoložstvo, ktorého sa údajne dopustil s Germanicovou dcérou a Caligulovou sestrou Iuliou Livillou. Je však pravdepodobnejšie, že tento trest ho postihol ako jedného z politických odporcov režimu, ktorí sa sústredili okolo Germanicovej rodiny. Práve počas pobytu na Korzike napísal dve zo svojich filozofických prác o úteche. Roku 49 vymohla Senecov návrat do Ríma Claudiova nová manželka Agrippina, ktorá ho vybrala ako vychovávateľa pre svojho syna Lucia Domitia, budúceho cisára Nerona.
Po Claudiovej smrti (54) sa Seneca stal spolu s veliteľom prétorianskej gardy Sextom Afraniom Burrom poradcom mladého cisára. Senecov vplyv na cisára bol zrejmý obzvlášť v prvom, umiernenom období Neronovej vlády (54 – 9). Seneca sa len ťažko zmieroval s Neronovou vraždou vlastnej matky Agrippiny roku 59. Počínajúc týmto okamihom jeho vplyv na dvore slabol. Po Burrovej smrti roku 62 sa Seneca úplne stiahol z politickej činnosti a venoval sa filozofii a literatúre.
Keď bolo o tri roky neskôr odhalené Pisonovo sprisahanie, ktoré malo za cieľ zvrhnúť Nerona, obvinili Senecu zo spoluúčasti. Je málo pravdepodobné, že by sa bol starý filozof do sprisahania zapojil, ale zdá sa, že o ňom aspoň vedel a mlčky ho schvaľoval. Nero mu prikázal spáchať samovraždu. Dramatický záznam o Senecovej smrti podáva historik Tacitus : Seneca sa pokúsil zabiť v rímskej spoločnosti zvyčajným podrezaním žíl, ale pre jeho vysoký vek a životosprávu bol tento spôsob bolestivý a neúčinný. Starý filozof sa pokúsil svoju smrť urýchliť požitím jedu, ale ani ten nepôsobil. Nadiktoval svoje posledné slova pisárovi a potom si dal pripraviť horúci kúpeľ, v ktorom by sa jeho krv uvoľnila a on konečne vykrvácal. Tacitus uvádza, že nakoniec zomrel na udusenie v prehriatej nádrži s vodou.
Senecova manželka Pompeia Paulina sa rozhodla zahynúť spoločne so svojim manželom, ale cisár prikázal, aby ju zachránili. Preto jej preťaté žily podviazali a svojho muža prežila. Po jeho smrti sa znova nevydala.
Seneca ako filozof
Seneca je považovaný za jedného z najvýznamnejších rímskych filozofov. Podobne ako jeho predchodca Cicero, nebol síce autorom originálnej filozofickej náuky, ale prebral a rímskej spoločnosti predstavil náhľady stoikov, presnejšie učenia tzv. strednej stoy. Súbor filozofických spisov dochovaných pod názvom Dialogi obzvlášť osvetľuje jeho poňatie stoicizmu.
V Senecovej filozofii a diele má obzvlášť vysoký význam potreba vyrovnať sa so smrťou a ďalšími nepriazňami osudu. Seneca sa odkláňa od neumierneného až asketického stoicizmu, okrem iného i tým, že tvrdí, že hmotné statky nemusia byť prekážkou v dosiahnutí vnútorného pokoja jednotlivca, pokiaľ sú použité na to, aby ich prostredníctvom dosiahol cnosť. Podobne sa pokúša nájsť strednú cestu medzi úplným ignorovaním verejného života (otium) a politickou angažovanosťou (negotium), a to v tom, že by jednotlivec mal uprednostňovať vlastnú duševnú vyrovnanosť pred jedným i druhým. Seneca radí, že by človek mal byť politicky aktívny, len ak v tom vidí prospech svojim blížnym. Po roku 62, keď sa sám utiahol do ústrania, badať v jeho práci odklon od kompromisu medzi dvoma rímskymi spôsobmi života smerom k utiahnutiu.
Senecov postoj k politickej moci najlepšie vystihuje jeho dielo De clementia (O umiernenosti), ktoré možno chápať ako politický program určený mladému Neronovi, ktorému Seneca spis venoval. De clementia nespochybňuje principát, teda absolutistický režim ako taký, ale vyžaduje od neho v súlade so stoickou predstavou o metafyzike. Stoický Najvyšší zámer (logos), ktorý je predchnutý logikou a smerovaním k úžitku, má mať preto v Rímskej ríši paralelu v osobe osvieteného, blahosklonného panovníka. Kľúčovú úlohu pri formovaní takéhoto ideálneho vládcu má mať práve filozofia.
Kritika Senecu-filozofa
Najväčšie zlyhanie Senecovej filozofie možno badať v prípade jeho zverenca Nerona. Po Senecovom odchode z politického života roku 62 došlo u Nerona pomerne rýchlo k zvratu k tyranii. Jej obeťou sa nakoniec stal aj sám jeho učiteľ.
Dielo
Senecova tvorba sa vyznačuje vybrúseným rečníckym štýlom typickým pre jeho vlastnú dobu. Objavujú sa v nej témy, ktorými ilustruje svoj stoický životný postoj: svet riadený v súlade s Najvyšším dobrom, zmier dosiahnutý jednoduchým, harmonickým životom v súlade s prírodou a povinnosťami voči štátu, prijatie utrpenia a význam vzdelania pre harmonický život. Seneca zdôrazňoval niekoľko praktických spôsobov, ktorými sa človek môže vyrovnať so životnými problémami, pričom dôraz kladie predovšetkým na vyrovnanie sa so smrťou. Tá je dôležitou témou mnohých z jeho diel.
Filozofické spisy
Diela s filozofickou tematikou tvoria najväčšiu časť Senecovej tvorby. Niektoré z nich boli po Senecovej smrti zozbierané do dvanástich kníh pod názvom Dialogi (Dialogy). Obsahom Dialógov sú:
K samostatne dochovaným filozofickým dielam patria:
Tragédie
Senecove tragédie sú jedinými v úplnosti dochovanými tragédiami v latinskom jazyku. Ich význam je o to väčší, že vznikli v cisárskom období, ktoré býva považované za úpadkovú doby rímskej drámy. Práve tragédia sa spolu s historiografiou stáva jedným z prostriedkov, ktorými aristokratická opozícia voči absolutistickému režimu vyjadruje svoju opozíciu. Tento zámer je zrejmý aj v Senecovom dramatickom diele.
Do Senecových hier tiež preniká jeho filozofia. Do istej miery možno považovať jeho dramatickú tvorbu za radu príkladov, ktorými chce doplniť teoretickú náuku prezentovanú v svojom filozofickom diele. Opakovaným motívom všetkých hier sa stáva spor rozumu (mens bona) a vášňou (furor). Seneca pritom nie je idealista – jeho hrdinovia v boji s vlastnými sklonmi prehrávajú, poddávajú sa zlu a ničia tým život sebe i druhým. Medea opustená manželom Iasonom tak z pomsty zabíja ich spoločné deti, Faidra, ktorá si nedokáže získať lásku nevlastného syna Hippolyta spôsobuje jeho i vlastnú záhubu, Oidipus, vrah vlastného otca a manžel svojej matky, sa sám oslepuje, aby sa sám potrestal.
V súlade so zvyklosťami doby, v ktorej Senecove tragédie vznikali, aj s ich niektorými štylistickými špecifikami sa možno domnievať, že boli určené predovšetkým na umelecký prednes a nie na predvádzanie na javisku. Je možné, že k ich inscenácii už v antike dochádzalo, nebol to však zaiste Senecov zámer.
Počas staroveku
Seneca si vyslúžil už počas staroveku dvojakú povesť. Kým niektorí, na čele s jeho životopiscom Suiliom, ho považovali za pokrytca, iní ho ospravedlňovali. Žiaľ, Senecov obraz, ktorý sa nám dochoval, je značne nevyrovnaný, keďže sa dochovali prevažne zdroje, ktoré ho očierňovali. Pokiaľ ide o Senecovu literárnu úroveň, tá je prijímaná veľmi priaznivo. Takto Senecu hodnotí aj literárny kritik Marcus Fabius Quintilianus.
Seneca v kresťanskej tradícii
Počas neskorej antiky sa Seneca stal jedným z pohanských učencov, ktorých cirkev prijala za svoje vzory, vďaka čomu si filozof získal veľkú popularitu v stredoveku. Apologéta Tertullianus ho dokonca nazýva „náš Seneca“. O Senecovi sa neskôr rozšírila legenda, že ho sv. Pavol tajne obrátil na kresťanskú vieru. Humanizmus dokonca považoval jeho posledný kúpeľ za dôkaz prijatia krstu. Takáto možnosť sa však javí ako krajne nepravdepodobná.
V 4. storočí vznikol súbor údajnej korešpondencie medzi sv. Pavlom a Senecom. Dnes je považovaný za podvrh.
Dante umiestňuje Senecu do prvého okruhu pekla (predpeklia), miesta dokonalej prirodzene dosiahnuteľnej blaženosti určeného spravodlivým pohanom.
Seneca v neskoršej dobe
Seneca sa stal vzorom mnohých veľkých mysliteľov: Ralpha Walda Emersona, Erazma Rotterdamského a ďalších. Pasquier nazval francúzskeho renesančného spisovateľa Montaigna „francúzsky Seneca“.
Senecova dramatická tvorba sa tešila veľkej obľube počas stredoveku a Renesancie. Ovplyvnila neskoršiu tragédiu anglickú (Shakespeare), francúzsku (Corneille, Racine) a holandskú (Joost van den Vondel).
Sadako Sasakiová
Sadako Sasakiová (🇯🇵; * 7. január 1943, Hirošima, Japonsko – † 25. október 1955, tamže) bolo japonské dievčatko, ktoré žilo v Hirošime a vo veku 2 rokov po zásahu mesta jadrovou bombou bola vážne ožiarená. Prežila ďalších desať rokov a stala sa jednou z najznámejších hibakuša – japonský výraz, ktorý znamená „osoba zasiahnutá bombou“. Zomrela ako 12-ročná 25. októbra 1955 v nemocnici Červeného kríža v Hirošime v dôsledku leukémie spôsobenej ožiarením. Spomína si na ňu predovšetkým pre príbeh o viac ako tisícke origami žeriavov, ktoré poskladala pred svojou smrťou.
Životopis
Malo dva roky, keď bola 6. augusta 1945 zvrhnutá atómová bomba na Hirošimu. Bombardovanie prežilo bez viditeľného zranenia a vyrástlo z nej silné a zdravé dievčatko.
Ako 11 ročná (9 rokov po zvrhnutí atómovej bomby) dostala náhle závrate. Diagnóza znela leukémia, ochorenie spôsobené výbuchom atómovej bomby. Sadako hospitalizovali vo februári nasledujúceho roku.
Najlepšia priateľka vyrozprávala Sadako starú japonskú legendu, v ktorej sa hovorí, že každému, kto zloží tisíc origami papierových žeriavov, sa splní jedno želanie. Skladanie žeriavov – origami patrí k prastarej japonskej tradícii, v súčasnosti sú však papierové žeriavy predovšetkým neodmysliteľným symbolom mieru.
Sadako si želala, aby sa uzdravila. Posledných 14 mesiacov svojho života strávila v nemocnici a za ten čas zložila viac ako 1 300 papierových žeriavov.
(Iná verzia tohoto príbehu hovorí, že sa jej podarilo zložiť iba 644 papierových žeriavov a tak priatelia pre ňu zložili ostatné, aby ich mala vysnených 1 000). Zomrela vo veku 12 rokov.