cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paavo Haavikko
Dielo
Debutoval v roku 1951 knihou Tiet etäisyyksiin (prekl.: Cesty do diaľok). Svoj debut vydal po odchode z Helsinskej univerzity. V zbierke sa ale nachádzali aj básne z jeho študentských čias (najstaršie z roku 1949). Celá jeho raná tvorba je zavŕšená zbierkou Talvipalatsi (prekl.: Zimný palác). Táto zbierka je považovaná za najvýznamnejšiu metapoetickú zbierku fínskej literatúry z povojnového obdobia. Jeho raná tvorba sa vymyká fínskej literárnej tradícii tým, že autor nepoužíva tradičné básnické formy; používa nový jazyk, rytmus a voľnú juxtapozíciu. Paavo Haavikko sa zo začiatku zaoberá metafyzickými otázkami: vzťah medzi literárnou tradíciou a novou poéziou, proces tvorby, jazyk. Spočiatku bola jeho tvorba považovaná za zvláštnu, ale dnes je klasickou súčasťou fínskej literatúry.
Ďalšiu básnickú zbierku Puut, kaikki heidän vihreytensä (prekl.: Stromy, všetka ich zeleň) vydáva Paavo Haavikko až v roku 1966. Zbierka sa vyznačuje veľkou kritikou nedávnej fínskej histórie, kedy sa autor zaoberá úlohou Fínska v 2. svetovej vojne. S poéziou pokračuje aj po jej vydaní, ale začína písať tiež beletriu a literatúru faktu. Jeho zbierky básní boli preložené do 12 jazykov.
Haavikkovým prvým románom je Yksityisiä asioita (prekl.: Súkromné obavy), v ktorom sa zaoberá kritikou sociálnych, politických pomerov a egoizmu. V knihe sa tiež stavia proti totalitným ideológiám.
Počas celej svojej tvorby sa v jeho dielach objavuje opakovane motív histórie. Často používa historické udalosti alebo osobnosti na to, aby reflektoval prítomnosť. Najviac viditeľné je to v jeho drámach, napr.: Kuningas lähtee Ranskaan (prekl.: Kráľ ide do Francúzska), ktorá bola námetom na rovnomennú operu od Aulisa Saallinena. Historický námet je zrejmý aj v zbierkach básní, napr.: Synnnyinmaa (prekl.: Domovina) sa zaoberá kritickým pohľadom na fínsku históriu; Lehdet lehtiä (prekl.: Listy listov) zase popisuje Zimnú vojnu proti ZSSR cez memoáre ministra obrany.
Ďalšou z tém diel Paava Haavikka bol fínsky folklór, o ktorom píše v diele Kaksikymmentä ja yksi (prekl.: Dvadsať a jeden). Píše tu o čarovnom mlynčeku Sampo. Motív folklóru z Kalevala je použitý v televíznej hre Rauta-aika (prekl.: Doba železná) a postavy z tohto eposu vystupujú v románe Kullervon tarina (prekl.: Kullervov príbeh). Prepojenie folklóru a fínskej histórie môžeme vidieť v hre Agricola ja kettu (prekl.: Agricola a líška).
V osemdesiatych rokoch Paavo Haavikko pokračuje v písaní poézie, ale aj hier a aforizmov, napr.: Puhua, vastata, opettaa (prekl.: Hovoriť, odpovedať, učiť), "kde sa zastáva drobných podnikateľov proti byrokracii moci a bezohľadnosti veľkých spoločností." . V tomto období ostáva verný námetom z histórie, ale tiež používa námety z literatúry, politiky, či ekonomiky.
Haavikko bol známy svojím skepticizmom, realizmom a pesimizmom voči svetu.
Scroll lock
Scroll lock je kláves na väčšine počítačových klávesníc. Funkcia záleží od použitého programu.
3800 Karayusuf
3800 Karayusuf je planétka s priemerom 11 km, ktorú objavil E. F. Helin 4. januára 1984.
Večernica južná
Rozšírenie a početnosť
Je široko a hojne rozšírený, obýva severnú Afriku, Európu a Áziu po východnú Indiu.
Rozšírenie na Slovensku
Rozšírenie druhu na území Slovenska nie je dostatočne známe, prvé záznamy pochádzajú z roku 2006.
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 5 (1,2% rozlohy Slovenska):
Bionómia
Vyskytuje sa v nižšie položenej otvorenej krajine, lesoch aj na mestskom území. Hniezdi v dutinách stromoch aj v ľudských obydliach.
Koprivnica (Chorvátsko)
náhľad|Koprivnica
Koprivnica je mesto v severnom Chorvátsku. Žije tu 31 000 obyvateľov. Je hlavným mestom župy Koprivnica - Križevci.
História
História Koprivnice pripomína históriu iného chorvátskeho mesta, Varaždina. Prvá zmienka o meste je z roku 1272, z doby vlády kráľa Ladislava IV. V polovici 14. storočia, roku 1356 bolo vtedajším kráľom Ľudovítom I. prehlásené slobodným obchodným mestom, vďaka týmto privilégiám tak rozkvitalo. V 16. storočí sa vďaka početným tureckým výbojom priblížilo k hranici s touto ríšou; kvôli tomu mohli tu byť zriadené kasárne a ubytovaní vojaci. Až dekrét Márie Terézie z roku 1756 presunul armádu inam - Koprivnica sa tak opäť stala pokojným, obchodujúcim mestom. V 20. storočí tu vznikli závody veľmi známej Podravky, dnes je tu aj jej zasvätené múzeum.
NGC 5027
NGC 5027 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. apríla 1830.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Lipsheim
Lipsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tauriac-de-Camarès
Tauriac-de-Camarès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 59 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plaveč (hrad)
náhľad|Obnova hradu náhľad|Obnova priľahlej JV bašty Plaveč (-normovaný názov) alebo Plavečský hrad je zrúcanina hradu na miernom návrší nad obcou Plaveč v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji.
Dejiny
Hrad bol postavený okolo roku 1294 ako pohraničná pevnosť. Na vlastné náklady ho dal vybudovať šľachtic Arnold, syn Ditricha zo Spiša. Od začiatku bol vymurovaný z kameňa. Za svoje meno vďačí pravdepodobne kmeňu Polovcov (Plavcov), ktorých uhorskí králi v 11. – 12. storočí za účelom obrany hraníc pozývali do pohraničných oblastí Uhorska. Ako kráľovský hrad ho Karol I. Róbert z Anjou daroval v r. 1317 spolu s panstvom Drugethovcom a po vymretí rodu v roku 1366 ho kráľ Žigmund Luxemburský dal do držby Bebekovcom, ktorí okolo r. 1427 boli trvalými vlastníkmi plavečského panstva.
V druhej polovici 15. storočia počas husitských bojov sa hradu zmocnili bratríci na čele s vodcom Petrom Aksamitom. Ten ho mal vo svojej moci až do svojej smrti r. 1458. Po ňom hrad dostal nových majiteľov Zápoľských, ktorí ho dali nanovo opevniť. R. 1505 sa kúpou dostal hrad do vlastníctva rodu Horváthovcov (podľa mena obce sa začali písať Horváthovci-Palocsayovci).
Exteriér
Pôvodne malý kamenný hrad (postavený na mieste strážnej veže) pozostával len z mohutnej obytnej veže (9x8 m, hrúbka múrov 3 m) postavenej na najvyššom mieste vrchu. Vzhľadom na značnú devastáciu objektu nie je možné jasne určiť etapy výstavby hradu. Podľa opisu z roku 1644 mal hrad okrem veže palác (reprezentačné krídlo, panský dom aj kuchyňa), kaplnku, starý palác, dve bašty a zámočnícky dom. Pod hradom bol majer. Po renesančnej prestavbe hrad zobrazuje kresba Myskovszkého, kde vidno, že prestavba pohltila aj donjon. Z hradu sa zachovali zbytky juhovýchodného muriva s kruhovou baštou a ďalšou polkruhovou baštou na opačnej strane, ktoré flankovali prístup do hradu. Ďalšia nákladná prestavba paradoxne urýchlila koniec hradu, pretože výstavný palác s veľkými oknami neodolal počasiu a znemožnil prevádzku hradu.
Deň hradu Plaveč
Miestne občianske združenie Džatky pre všetko organizuje každoročne v poslednú augustovú nedeľu kultúrnu akciu pre širokú verejnosť s názvom Deň hradu Plaveč.
3801 Thrasymedes
3801 Thrasymedes je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Spacewatch 6. novembra 1985.
Predajnianska slatina
Predajnianska slatina je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Marek Smida
Marek Smida (* 29. apríl 1911, Horná Lehota - † 24. november 1980, Modra) bol verejný činiteľ, funkcionár KSČ.
Predajnianska slatina
Nachádza sa v katastrálnom území obce Predajná v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1983 na rozlohe 11,3500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: CHÚ je vyhlásené na ochranu zachovaných významných mokradných spoločenstiev rastlín a živočíchov so zastúpením chránených i ohrozených druhov na vedeckovýskumné, náučné a kultúrnovýchovné ciele.
Marek Smida
Životopis
Organizátor sociálnych a politických štrajkov na Horehroní. Účastník protifašistického odboja. Pracovník štátnych, politických a hospodárskych organizácií, minister rezortu lesníctva, drevárstva a poľnohospodárstva v Prahe. Člen oblastného ilegálneho vedenia KSS v Banskej Bystrici (od 1939). Ako organizátor ilegálneho protifašistického hnutia väznený v Banskej Bystrici a v Ilave (1941-1943). Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. dem. v Banskej Bystrici (17. september 1944) a člen  povstaleckého ÚV KSS. Poslanec Národného zhromaždenia, SNR, ÚKRK KSČ a ÚV KSS. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
NGC 5028
NGC 5028 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 12. mája 1882.
Leopold I. (Svätá rímska ríša)
náhľad|Pečať Leopolda I. z roku 1699, averz náhľad|Pečať Leopolda I. z roku 1699, reverz Leopold I. Habsburský (* 9. jún 1640, Viedeň – † 5. máj 1705, Viedeň) bol rakúsky arcivojvoda (od r. 1657), uhorský (od r. 1655) a český (od r. 1656) kráľ, rímskonemecký cisár (od r. 1658), z dynastie Habsburgovcov, štvrtý syn cisára a kráľa Ferdinanda III. a jeho prvej manželky Márie Anny Španielskej.
Leopoldova výchova
V nástupníckej línii na trón bol až na druhom mieste (prvým bol jeho starší brat Ferdinand IV.). Leopold ako budúci duchovný mal nasledovať kariéru svojho strýka arcivojvodu Leopolda Wilhelma, ktorý bol biskupom a veľmajstrom Rádu nemeckých rytierov. V lete r. 1654 však Ferdinand IV. náhle zomrel (k samostatnej vláde sa nedostal) a pre Leopolda sa razom otvorila cesta na trón.
Následkom tejto udalosti muselo dôjsť i k zmene zamerania výchovy a štúdia mladého arcivojvodu. Do popredia nastúpili hodiny politiky, histórie, diplomacie a ustúpiť museli teológia, morálka a cirkevná hudba.
Leopoldove korunovácie
Otec mu ešte počas svojho života zaistil uhorský a český trón (Leopoldova uhorská korunovácia sa konala 27. 6. 1655, česká prebehla 14. 9. 1656). Neúspechom však skončila Ferdinandova snaha zaistiť mu korunu rímskeho kráľa a zabezpečiť mu tak nástupníctvo v cisárskej hodnosti. Proti tomu vystúpilo predovšetkým Francúzsko, ktoré malo záujem na zmenšení vplyvu Habsburgovcov v ríši.
Zápas o rímsky trón po smrti Ferdinanda III. bol Leopoldovou prvou samostatnou akciou na európskej politickej scéne. R. 1658 skončil jeho víťazstvom, keď sa zmenilo francúzske odmietavé stanovisko za prísľub neposkytnutia pomoci Španielom v prípade konfliktu s Francúzskom. Súčasne si Francúzsko svojou spoluúčasťou na vytvorení tzv. Rýnskej ligy zabezpečilo vplyv na vnútorné záležitosti Nemecka. 18. 7. bol vo Frankfurte nad Mohanom zvolený za rímskonemeckého cisára a o 13 dní tam bol taktiež korunovaný.
Zahraničnopolitická situácia
Habsburská monarchia sa za vlády Leopolda I. stretávala s množstvom vnútorných i vonkajších problémov. Nebezpečenstvo jej hrozilo z dvoch strán. Na západe od Francúzska, tradičného rivala Habsburgovcov, na východe od Osmanskej ríše. Okrem toho ju zvnútra ešte oslabovala predovšetkým nestabilná situácia v Uhorsku, najmä v jeho západnej a severnej časti, ktoré neboli obsadené Turkami. Tunajšia šľachta niekoľkokrát počas Leopoldovej vlády povstala a spojencov nachádzala v sedmohradských kniežatách a nezriedka tiež v Turkoch.
Leopold nebol rodeným vojvodcom a nikdy neviedol vojská osobne, napriek tomu veľkú časť jeho života venoval riadeniu vojen. Prvá bola so Švédskom, ktorého kráľ Karol X. našiel spojenca v sedmohradskom kniežati Jurajovi II. Rákocim, odbojnom vazalovi uhorskej koruny.
Bola „dedičstvom“ po predchádzajúcom panovníkovi. Leopold so svojim spojencom Poľskom ju ukončil 3. mája 1660 tzv. oliwským mierom.
Boje s Turkami
Nebezpečnejším nepriateľom však boli Turci, ktorí v r. 1663 prenikli do Sedmohradska. Na osobnú výzvu mu snem v Regesburgu poslal pomoc, ku ktorej sa pridalo i Francúzsko a 1.8.1664 generál Raimondo Montecuccoli v bitke pri Mogersdorfe a Svätom Gottharde Turkov prvýkrát porazil. Na to uzavrel s Osmanskou ríšou vo Vasvári prímerie na dvadsať rokov (vašvársky mier).
Rok 1683 priniesol dramatické vyvrcholenie stáročného zápasu Habsburgovcov s Turkami. Obrovská turecká armáda vtrhla do Rakúska. Viedeň obľahlo státisícové vojsko. Cisársku armádu posilnili jednotky z Bavorska, Švábska a Saska, ale hlavnú pomoc priviedol poľský kráľ Ján III. Sobieski. 12. septembra zaútočil na čele spojených vojsk a Turkov na hlavu porazil. Toto víťazstvo znamenalo začiatok úspešnej ofenzívy kresťanských vojsk, ktoré potom v 80. a 90. rokoch 17. storočia postupne vytláčali Turkov z Uhorska. Po bitke pri Zente (r. 1697), kde zaznamenal svoje prvé veľké víťazstvo Eugen Savojský, bol r. 1699 uzavretý karlovacký mier, ktorým habsburskej monarchii pripadlo územie Sedmohradska, Chorvátsko a Slavónia. Víťazný boj s Osmanskou ríšou patrí k vrcholným úspechom Leopoldovej vlády.
Konflikty s Francúzskom
Na západe, kde sa monarchia zrážala s rozpínavosťou Francúzska, zaznamenal cisár menej úspechov. Monarchia po boku Nizozemska, Španielska, Lotrinska a niektorých nemeckých štátov sa zapojila do vojny proti Francúzsku a jeho spojencovi Švédsku v 70. rokoch 17. storočia. Mier uzavretý r. 1679 v Nijmegene vyznel v prospech Francúzska a znamenal pre neho územné zisky na úkor rakúskych Habsburgovcov. Až ďalší konflikt v 90. rokoch a následný mier z Rijswijku (r. 1697) vrátil Leopoldovi I. jeho územné straty z predchádzajúcej vojny. K ďalšiemu veľkému konfliktu s Francúzskom prišlo na sklonku Leopoldovej vlády po smrti posledného španielskeho Habsburga Karola II. vo vojne o španielske dedičstvo, jej výsledku sa však Leopold I. už nedožil.
Napriek niektorým čiastkovým neúspechom Leopoldovej vlády vstúpila habsburská monarchia za jeho panovania medzi skutočné európske veľmoci.
Leopold a situácia v Uhorsku
Po vnútropolitickej stránke bolo jeho vládnutie obdobím rastúceho centralizmu a uplatňovania absolutistickej formy vlády, čo v Uhorsku viedlo k mnohým nepokojom a výraznému vzrastu protireformácie. V záujme jej upevnenia podriaďoval uhorské hospodárstvo priemyselne vyspelejším rakúskym krajinám (rudné bane na Slovensku prenajímal viedenským a zahraničným podnikateľom), konfiškoval majetky uhorskej šľachty, v krajine udržiaval veľký počet cisárskeho vojska, prostredníctvom jezuitov presadzoval násilnú rekatolizáciu.
Jeho hospodárske reformy smerovali k zvýšeniu daneschopnosti obyvateľstva. Absolutistická forma vlády Leopolda I. sa stala podnetom ďalších protihabsburských stavovských povstaní (Vešeléniho sprisahanie), povstanie Imricha Tököliho, povstanie Františka II. Rákociho, ktoré kruto zasiahli územie Slovenska.
V roku 1692 vydal dekrét, ktorým zrovnoprávnil sociálne postavenie gréckokatolíckeho a rímskokatolíckeho duchovenstva.
Zaujímavosti
right|thumb|Portrét Leopolda I. v divadelnom kostýme
Rodinné pomery
Leopold I. bol celkovo tri razy ženatý a jeho manželkám sa narodilo spolu 16 detí. Jeho prvou manželkou sa 12. decembra 1666 vo Viedni stala jeho neter, španielska infantka Margaréta Terézia (* 1651 – † 1673), dcéra španielskeho kráľa Filipa IV. a Leopoldovej staršej sestry Márie Anny. Narodili sa jej štyri deti:
Druhé manželstvo uzavrel Leopold I. dňa 5. októbra 1673 v Grazi s Klaudiou Felicitas Tirolskou (* 1653 – † 1676), dcérou arcivojvodu Ferdinanda Karola a Anny Medicejskej, s ktorou mal dve dcéry: 230px|thumb|Sobáš Leopolda I. a jeho tretej manželky Eleonóry Magdalény Falcko-Neuburskej
Treťou manželkou Leopolda I. sa 14. decembra 1676 v Passau stala Eleonóra Magdaléna Falcko-Neuburská (* 1655 – † 1720), dcéra falckého kurfirsta Filipa Viliama a grófky Alžbety Amálie Hesensko-Darmstadtskej. Z tohto manželstva sa narodilo desať detí:
Prvoslav Vujčić
Prvoslav Vujčić, cyrilika: Првослав Вујчић (* 20. júl 1960) je srbský spisovateľ, jeden z najvýznamnejších srbských autorov literárne činných v zahraničí.
Životopis
Vujčić sa narodil v srbskej rodine v obci Burjan Mali blízko Požarevca vo vtedajšej Juhoslávii. Stal sa známy pod menom Prša. V súčasnosti pôsobí v Kanade ako spisovateľ, básnik, publicista a aforista.
Châtillon-sur-Colmont
Châtillon-sur-Colmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česká Skalice
Česká Skalice je mesto v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 201 obyvateľov, z toho 2 482 mužov a 2 719 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,2 roka (muži 40,7 roka, ženy 43,6 roka).
Jindabyne
Jindabyne môže byť:
3802 Dornburg
3802 Dornburg je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil F. Borngen 7. augusta 1986.
Juraj Šmidelius-Kováčik
Juraj Šmidelius-Kováčik, niekedy uvádzaný Schmidelius (* Brezno – † 26. júl 1617, Senica) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis
Študoval v Brezne, v Hlohovci, v Trenčíne, v Jihlave, v roku 1594 – 1595 študoval na univerzite vo Wittenbergu, 1595 vysvätený za evanjelický kňaza. Rektor v Trenčíne, po 1595 evanjelický kaplán v Brezne, v Banskej Bystrici, od 1600 v Liptovskom Jáne, od 1602 notár Liptovského bratstva, dekan a senior v Senici (1612 – 1617). Počas štúdií písal príležitostné latinské verše. Zostavil rukopisný zborník, tzv. Banskobystrickú postilu, ktorá obsahuje ookrem iného 44 kázní v slovakizovanej podobe od neho a iných autorov z obdobia 1598 – 1607.
Tomáš Zíb
Tomáš Zíb (* 31. január 1976, Písek, Česko) je bývalý český profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Michal Kováč
Ing. Michal Kováč, CSc. (* 3. august 1930, Ľubiša – † 5. október 2016, Bratislava) bol slovenský bankár a politik. V rokoch 1993 až 1998 bol prvým prezidentom Slovenskej republiky.
Začiatky a pracovné pôsobenie
V roku 1954 vyštudoval vtedajšiu Vysokú školu ekonomickú v Bratislave (VŠE). Po ukončení školy pracoval v Oblastnom ústave Štátnej banky Československej (ŠBČS). Dva roky pôsobil ako bankový expert na komunistickej Kube, prednášal v bankovej škole (1965 – 1966), a napokon v roku 1967 získal miesto námestníka šéfa pobočky Živnostenskej banky v Londýne vo Veľkej Británii. Do roku 1967 tiež krátko pracoval na Katedre financií a úveru VŠE ako externý učiteľ. V bankovníctve pôsobil až do roku 1989 – ako vedecko-výskumný pracovník vo Výskumnom ústave pre financie a úver, neskôr v Ústrednom ústave národohospodárskeho výskumu. Venoval sa problémom menovej politiky a bankovej činnosti. Od roku 1987 pôsobil aj ako externý prednášateľ v odbore ekonomiky a financovania na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej.
Politická kariéra
Do KSČ vstúpil ako 18-ročný už v roku 1948, neskôr, v roku 1970 ho z nej vylúčili v rámci čistiek po augustovej okupácii Česko-Slovenska z roku 1968. Po novembri 1989 sa M. Kováč angažoval v hnutí Verejnosť proti násiliu (VPN), v rokoch 1991 – 1993 bol členom Hnutia za demokratické Slovensko (HZDS) a jeho podpredsedom pre ekonomickú oblasť. Od roku 1989 bol poslancom Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia ČSSR, resp. Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (FZ ČSFR) – za VPN. V roku 1992 ho opätovne zvolili – už za HZDS – do snemovne ľudu a na prvom zasadnutí FZ ČSFR dňa 26. 6. 1992 ho zvolili za predsedu Federálneho zhromaždenia ČSFR; túto funkciu vykonával do 31. 12. 1992, t. j. do zániku ČSFR. V rokoch 1989 až 1991 bol ministrom financií, cien a miezd SSR, resp. Slovenskej republiky (12.12.1989 – 18. 5.1991).
Prezident Slovenskej republiky
1. januára 1993 vznikla samostatná Slovenská republika. Prvého prezidenta v roku 1993 volil parlament trojpätinovou väčšinou spomedzi navrhnutých kandidátov. Jeho strana HZDS mala v Slovenskej národnej rade (SNR) 74 poslancov, na zvolenie však bolo treba 90 hlasov, ktoré HZDS nemalo ani s podporou provládnej SNS, ktorá mala 15 mandátov. Michala Kováča nominoval Vladimír Mečiar až do druhej voľby po tom, čo v prvej neuspel kandidát HZDS Roman Kováč. Voľba sa konala 15. februára 1993 a M. Kováč v nej nemal protikandidáta. M. Kováč predpokladal, že v tajných voľbách zaňho nezahlasujú všetci poslanci HZDS, a preto bola preňho kľúčová podpora SDĽ, ktorá mala v SNR 29 hlasov. Ochota SDĽ podporiť Kováča mala byť výmenou za post predsedu Najvyššieho kontrolného úradu pre ich nominanta. Predstavitelia SDĽ však mali ešte jednu podmienku, ako píše vo svojich Pamätiach Michal Kováč: „Za nevyhnutné považovali, aby som po zvolení za prezidenta prerušil členstvo v HZDS a stal sa nezávislým a nadstraníckym.“ Kováč získal 106 hlasov, čo znamená, že aspoň 32 hlasov mu dali poslanci iných strán ako HZDS.
Dňa 2. marca 1993 Michala Kováča inaugurovali do úradu prezidenta Slovenskej republiky. Napriek následnej kampani proti nemu, ktorá vyvrcholila zavlečením jeho syna do Rakúska 31. augusta 1995, zotrval v úrade až do skončenia svojho funkčného obdobia 2. marca 1998, keď odovzdal právomoci vláde. Úradujúcim prezidentom sa stal Vladimír Mečiar a Ivan Gašparovič. Ďalším inaugurovaným prezidentom bol po viac než roku (v júni 1999) Rudolf Schuster, zvolený už v priamej voľbe (po zmene Ústavy SR), pretože voľba prezidenta v parlamente v roku 1998 bola neúspešná. M. Kováč pôvodne kandidoval aj v prezidentských voľbách 1999, ale 4 dni pred voľbami, uvedomujúc si stav svojich preferencií (0,18-% v prvom kole volieb), sa verejne vzdal kandidatúry v prospech R. Schustera.
Úmrtie a štátny pohreb
Bývalého prezidenta M. Kováča od 30. septembra 2016 hospitalizovali v Nemocnici sv. Michala v Bratislave. Bol v umelom spánku a na pľúcnej ventilácii. Zomrel 5. októbra o 19.50 hod. na zlyhanie srdca.
Do stredy 12. októbra 2016 mala verejnosť možnosť vzdať úctu bývalému prezidentovi v Rytierskej sieni Bratislavského hradu. Jeho pozostatky boli vystavené v truhle spolu s jeho portrétom – za prítomnosti čestnej stráže. Vo štvrtok predpoludním kondolovali oficiálne delegácie. Bývalého premiéra a exprezidentovho politického rivala Vladimíra Mečiara nepozvali. Pred dvanástou hodinou prezidentove pozostatky naložili na lafetu a odtiahli za vojenským vozidlom do Prezidentského paláca. Okolo 13. hodiny na počesť M. Kováča bolo odpálených 20 sálv z dela. Zádušnú omšu v Katedrále sv. Martina celebroval bratislavský arcibiskup-metropolita Stanislav Zvolenský, príhovor predniesol vtedajší prezident SR Andrej Kiska, bývalý poradca M. Kováča Pavol Demeš a nevlastný brat M. Kováča Dušan Kováč. Pohreb na Ondrejskom cintoríne sa uskutočnil o 16.15 hod., len za prítomnosti najbližších zosnulého.
V deň pohrebu bol na Slovensku od 8.00 do 17.00 od. vyhlásený štátny smútok.
V médiách
Po zvolení Michala Kováča za prezidenta SR vydala Slovenská pošta v novembri 1993 dve známky s jeho podobizňou – v hodnote 2 a 3 slovenských korún.
NGC 5029
NGC 5029 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. mája 1830.
Zoznam najväčších hudobných hitov (USA)
Toto je prehľad zoznamov piesní a singlov, ktoré sa nachádzali v americkom hudobnom rebríčku Billboard Hot 100 a Billboard.
NGC 5029
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Zoznam najväčších hudobných hitov (USA)
Éra pred Hot 100
1940 1941 1942 1943 1944 1945 1946 1947 1948 1949
1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958
Littenheim
Littenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mirko Kokotović
Mirko Kokotović (* 15. apríl 1913, Lukavac, Rakúsko-Uhorsko, dnes Bosna a Hercegovina – † 15. november 1988, Záhreb) bol chorvátsky futbalista, ktorý počas svojej kariéry reprezentoval Juhosláviu a Chorvátsko.
Za reprezentáciu Juhoslovanského kráľovstva odohral 23 zápasov a strelil 4 góly. Počas existencie Nezávislého štátu Chorvátsko odohral 15 zápasov a strelil dva góly. Po ukončení aktívnej kariéry pôsobil ako tréner.
Skupina chloritu
thumb|right|250px|Chlorit. Skupina chloritu je minerálna skupina triklinických, prípadne monoklinických vrstevnatých kremičitanov (fylosilikátov) všeobecného vzorca A5−6T4O10Z8, kde:
Charakteristika
Chlority len zriedkavo vytvárajú drobné kryštáliky, najčastejšie sa vyskytujú vo forme jemnošupinkovitej masy, celistvé alebo rozptýlené v horninách. Majú prevažne tmavozelenú farbu, perleťový lesk a svetlozelený vryp. Vznikajú hlavne v premenených horninách, zriedkavejšie vo vulkanitoch a rudných žilách, ako mandľovité výplne v melafýroch. Častý je ich výskyt spolu s kremeňom.
Minerály skupiny chloritu
Do tejto minerálnej skupiny patria nasledovné minerály:
Kórejská ľudovodemokratická republika
Kórejská ľudovodemokratická republika (hovorovo označovaná aj ako Severná Kórea, čo však nie je oficiálny slovenský krátky tvar názvu tohto štátu) je štát ležiaci na severe Kórejského polostrova. Hlavné mesto je Pchjongjang. Jeho južný sused je Kórejská republika – hranicu tvorí tzv. demilitarizovaná zóna. Na severe hraničí s Čínou a  Ruskom.
Pôvod názvu krajiny
Názov Kórea, ktorý sa používa v „západnom“ svete, sa odvodzuje od názvu stredovekého kráľovstva Korjo (고려). Do Európy ho priniesol Marco Polo zo svojich výprav do Číny. V samotnej Kórei (tak na severe ako aj na juhu) sa používa výlučne na označenie obdobia panovania dynastie Korjo (918 – 1392).
V Severnej Kórei sa na označenie štátu používa názov „Čoson“ (조선, Krajina tichého rána), jazyka „Čosono“ (조선어), celého polostrova „Čosonpando“ (조선반도, polostrov Čoson). Je to skrátený tvar od „Čoson mindžudžui inmin konghwaguk“ (조선민주주의인민공화국) čo v preklade znie ako „Ľudovodemokratická republika Čoson“. Tento názov sa odvodzuje od 500 rokov trvajúceho kráľovstva „Čoson“ (1392 – 1897), v ktorom vládla dynastia I (이). Dynastia Kim (Kim Il-song / 김일성 a Kim Čong-il / 김정일) je vnímaný ako pokračovateľ dynastie I.
Dejiny
Pôvodné Kórejské kráľovstvo Čoson, v ktorom do roku 1910 vládla dynastia I, sa v roku 1905 po rusko-japonskej vojne stalo japonským protektorátom. V roku 1910 bola krajina obsadená Japonskom. Po druhej svetovej vojne, kedy skončila japonská okupácia, bolo roku 1948 rozdelené na dve časti – severnú a južnú, oddelené 38. rovnobežkou. V severnej časti sa nachádzala sovietska zóna v južnej americká. V oboch častiach krajiny, mali prebehnúť demokratické voľby, ktoré mali rozhodnúť o budúcom vývoji polostrova. Pod vplyvom Stalina, sa však na severe demokratické voľby neuskutočnili. Tieto časti krajiny postupne vytvorili samostatné republiky.
Komunistický sever – formálne Kórejská ľudovodemokratická republika v júni 1950 napadol pro-západný juh, čím sa začala kórejská vojna. Na stranu juhu sa však postavili krajiny Spoločenstva Spojených národov (OSN), na čele s USA. Tie postupne začali vytláčať komunistov z juhu krajiny, ktorý takmer celý obsadili. Po tom, čo sa vojská OSN dostali blízko Čínskej hranice vstúpila do vojny komunistická Čína, ktorá zatlačila vojská OSN späť približne na pôvodnú hranicu. V roku 1953 sa vojna skončila, ale k podpisu prímeria nikdy nedošlo. Vojnový stav medzi obomi krajinami naďalej trvá.
Severná Kórea pod vedením Kim Il-songa sa opierala o centrálne riadenú ekonomiku, ktorá však vplyvom nezodpovedného vedenia a embarga zo strany západných štátov, viackrát dohnala krajinu na pokraj hladomoru. Jeho syn a nasledovník Kim Čong-il viedol krajinu od roku 1994 do roku 2011. Obdobia nedostatku potravín sa však naďalej v krajine opakovali. Krajina bola na poli zahraničnej politiky naďalej výrazne izolovaná čo najmä zhoršil pád komunistických vlád po roku 1989 v Európe. Počas Kim Čong-ilovej vlády však došlo aj k zbližovaniu s Južnou Kóreou a Japonskom. Tento proces však silne narúšali snahy KĽDR o vývoj vlastného programu jadrových zbraní.
V roku 2011 po smrti svojho otca nastúpil na post hlavy štátu Kim Čong-un.
Obyvateľstvo
Až 99,9% obyvateľstva Kórejskej ľudovodemokratickej republiky tvoria Kórejčania. S počtom 25 miliónov sa zaraďuje na 55. miesto na svete. S hustotou zaľudnenia 212 osôb / km² patrí k hustejšie obývaným krajinám na svete – 45. miesto. Tak ako sa menili všetky sféry povojnovej kórejskej spoločnosti, tak sa menilo aj zloženie obyvateľstva.
Najväčšie mestá sú Pchjongjang (okolo 2 miliónov obyvateľov), Käsong (개성), Sinidžu (신의주), Nampcho (남포), Čchongdžin (청진), Hamhung (함흥) a Wonsan (원산).
Z pohľadu náboženskej príslušnosti prevažuje budhizmus a konfucianizmus, v krajine žije aj menší počet kresťanov. Sloboda vierovyznania je garantovaná ústavou.
Školstvo
Povinná školská dochádzka trvá jedenásť rokov a je úplne bezplatná. Nielen výuka a vzdelávacie zariadenia, ale aj učebnice, uniformy, ubytovanie a stravovanie sú poskytované pre študentov bez poplatkov. Školská dochádzka zahŕňa jeden rok predškolskej výchovy, štyri roky základnej školy (ľudovej školy pre deti od 6 do 9 rokov) a šesť rokov stredoškolského štúdia (deti od 10 do 16 rokov), buď v riadnych alebo špeciálnych stredných školách. Vysokoškolské vzdelanie je nepovinné a delí sa na dva typy: akademické a celoživotné vzdelávanie. V krajine sa nachádza vyše 300 vysokých škôl a najvýznamnejšou vysokou školou je Univerzita Kim Ir-sena a Univerzita vedy a technológie v Pchjongjangu. Štát sa tiež stará aj o mimoškolské aktivity detí.
Severná Kórea je jednou z najviac gramotných krajín na svete, miera gramotnosti tu dosahuje vyše 99%.
Zdravotníctvo
Severná Kórea má systém národných zdravotných služieb a zdravotného poistenia, ktoré sú ponúkané zadarmo. V roku 2001 Severná Kórea minula 3% svojho hrubého domáceho produktu na zdravotníctvo. Od roku 1950 KĽDR kládla veľký dôraz na zdravotnú starostlivosť, a medzi rokmi 1955 a 1986 sa počet nemocníc zvýšil z 285 na 2401 a počet kliník z 1020 na 5644. Taktiež sú tu nemocnice patriace k výrobným závodom a baniam. Od roku 1979 bol väčší dôraz kladený na tradičnú kórejskú medicínu, založenú na liečbe bylinkami a na akupunktúre.
V 90-tych rokoch sa situácia vplyvom prírodných katastrof a ekonomických problémov zhoršila aj v zdravotníctve, ale v poslednom období sa opäť začína zlepšovať.
Administratívne členenie
náhľad|Mapa Severnej Kórey V súčasnosti sa Kórejská ľudovodemokratická republika delí na:
NGC 5030
NGC 5030 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Edward Singleton Holden 17. marca 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Tauriac-de-Naucelle
Tauriac-de-Naucelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 382 obyvateľov (2009).
Jozef Gregás
Jozef Gregás (* 19. február 1915, Čaradice – † 7. november 1989, Čaradice) bol slovenský ľudový rezbár.
Životopis
Drevársky robotník na lúpačke v Žarnovici a hutný robotník na peciach v Žiari nad Hronom prežil svoj život v malebnej dedinke Čaradice na úpätí Veľkeho Inovca (Pohronský Inovec) neďaleko Slovenskej brány. S pokusmi o tvorbu začal v dospelom veku. Jeho prvotnou pohnútkou bolo zhotoviť drevenú hračku (koníka) pre svojho syna Ernesta. Drevo ho však zaujalo natoľko, že sa rezbárstvu vo voľných chvíľach začal venovať naplno. Tvoril plastiky a reliéfne obrazy, zachytávajúc dianie na vidieku a taktiež výjavy z vojnového obdobia. Väčšinou vyrezával sošky menších rozmerov z lipového dreva, no neodolal ani výzvam vo forme plastiky Jánošíka v životnej veľkosti. Taktiež sa niekoľkokrát zúčastnil folklórneho festivalu vo Východnej, kde vytvoril tematické monumentálne sochy. Jednou z nadživotne veľkostných plastík bola „Krojovaná matka s dieťatom na rukách“ a ďalšou skupinovou plastikou boli „Tancujúci mládenec a deva“. Na veľkú škodu sa ani jedna so spomínaných plastík nezachovala, keďže organizátori ich vystavovali pod holým nebom a vystavené neustálym vplyvom počasia boli zničené. Našťastie existuje dokument Martina Slivku „Kresané do dreva“(1976),ktorý ukazuje a hovorí o zámeroch a dôvodoch realizácie daných plastík ľudovými rezbármi a zobrazuje aj samotné diela v rôznych fázach vyhotovenia. Posledným dielom, ktoré starnúci a chorľavejúci umelec vytvoril, bol jeho vlastný drevený pomník osadený dvomi reliéfnymi obrazmi s výjavmi z biblie a plastikou hlavy ukrižovaného Ježiša Krista.
Jeho práce sú zastúpené aj v zbierkach Hist. ústavu SNM a SNG.
Châtres-la-Forêt
Châtres-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Poruchy psychického vývinu (MKCH-10)
F80 - F89: PORUCHY PSYCHICKÉHO VÝVINU patria do V. kapitoly MKCH-10 - Duševné poruchy a poruchy správania. Majú tieto spoločné črty: Vo väčšine prípadov je postihnutá jazyková funkcia, zrakové a priestorové schopnosti, motorická koordinácia. Oneskorenie alebo zníženie funkcie bolo zvyčajne prítomné odvtedy, keď bolo možné spoľahlivo ho určiť a postupne sa znižuje s pribúdajúcim vekom dieťaťa, hoci mierny deficit často pretrváva aj v dospelosti.
Predajnianske vodopády
Predajnianske vodopády je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Poruchy psychického vývinu (MKCH-10)
F80 - ŠPECIFICKÉ PORUCHY VÝVINU REČI A JAZYKA
Run and gun
Run and gun (tiež známy ako run 'n gun alebo ako strielačka videná z pohľadu zvrchu) je pod-žáner akčných videohier zahŕňajúci elementy hier žánru shoot 'em up a plošinoviek. Tieto hry, ktoré spadajú do kategórie viacsmerových videohier, sa stali za posledných vyše 25 rokov veľmi populárnymi najmä vďaka titulom ako Contra, Commando, Gunstar Heroes, Metal Slug alebo Ikari Warriors. Tieto videohry sa okrem iného stali charakteristickými najmä vďaka podpore hry dvoch hráčov súčasne. Hry videné z pohľadu zboku nútili hráča používať skoky a prikrčenie pre prekonanie prekážok a v postupe hrou, zatiaľ čo u hier prevedených v izometrickom prostredí sa kladie dôraz na schopnosť uhýbania sa nepriateľským strelám a využívanie prirodzených bariér ako krytia.
Predajnianske vodopády
Nachádza sa v katastrálnom území obce Predajná v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 a naposledy novelizované v roku 1992 na rozlohe 11,7000 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: CHÚ je zriadené na ochranu výrazného geomorfologického prvku (kaskádovité vodopády, skalné moria) a zachovalých rastlinných a živočíšnych biocenóz submontánneho stupňa na kryštalinickom podloží dôležitých z ved.-výskumného,náuč., ekol.i kultúr.hľadiska.
Poruchy psychického vývinu (MKCH-10)
Ide o poruchy, pri ktorých je narušené normálne osvojovanie jazyka od skorých štádií vývinu. Poruchy nemožno pripísať priamo neurologickým abnormalitám, ani odchýlkam jazykových mechanizmov, poškodeniam senzória, duševnej zaostalosti alebo faktorom prostredia. Špecifické poruchy vývinu reči a jazyka majú často za následok pridružené odchýlky, napr. ťažkosti pri čítaní a písaní, v medziľudských vzťahoch a poruchy emócií a správania.
Run and gun
Zdravie a vylepšenia
Väčšina hier tohto žánru sa vyznačovala tím, že na väčšinu nepriateľov stačil jeden zásah. Hráčova postava sa mohla vo väčšine prípade obnoviť na mieste kde zahynula, ale so stratou určitých unikátnych predmetov. Iné hry, ako napríklad Gunstar Heroes používali systém zásahových bodov.
Multiplayer
Hry žánru run and gun sa často vyznačujú možnosťou kooperatívnej hry.
Poruchy psychického vývinu (MKCH-10)
F81 - ŠPECIFICKÉ PORUCHY VÝVINU ŠKOLSKÝCH ZRUČNOSTÍ
Poruchy, pri ktorých je nadobúdanie zručností obmedzené od skorých vývinových štádií. Obmedzenie nie je len dôsledkom chýbania možnosti učiť sa, ani prejavom len mentálnej retardácie a nezapríčiňuje ho ani daktorá forma získanej choroby alebo poranenia mozgu.
F82 - ŠPECIFICKÁ PORUCHA VÝVINU POHYBOVEJ FUNKCIE
Hlavnou črtou tejto poruchy je vážne oneskorenie vývinu motorickej koordinácie, ktoré sa nedá vysvetliť len celkovou mentálnou retardáciou alebo špecifickou vrodenou alebo získanou nervovou chorobou. Starostlivé klinické vyšetrenie jednako ukáže vo väčšine prípadov zreteľnú vývinovú nezrelosť nervového systému, ktorá sa prejavuje choreiformnými pohybmi nepodporených končatín alebo zrkadlovými pohybmi a inými združenými motorickými prejavmi, ako aj príznakmi zhoršenej jemnej a celkovej motorickej koordinácie.
F83 - ZMIEŠANÉ ŠPECIFICKÉ VÝVINOVÉ PORUCHY
Zvyšková kategória pre poruchy, pri ktorých je určité primiešanie špecifických vývinových porúch reči a jazyka, školských schopností a motorických funkcií, pričom žiadna z nich dostatočne neprevláda, aby oprávňovala na prvú diagnózu. Táto zmiešaná kategória by sa mala použiť len vtedy, ak sa tieto špecifické vývinové poruchy príliš prekrývajú. Zvyčajne, ale nie vždy ich sprevádza určitý stupeň celkového kognitívneho poškodenia. Mala by sa preto použiť pri dysfunkciách, ktoré spĺňajú kritériá pre dve alebo viac porúch pod F80.-, F81.- a F82.-.
F84 - PRENIKAVÉ PORUCHY VÝVINU
Skupina porúch charakterizovaná kvalitatívnym zhoršením recipročných sociálnych interakcií a spôsobov komunikácie a obmedzeným, stereotypným, opakujúcim sa repertoárom záujmov a aktivít. Tieto kvalitatívne odchýlky sú prenikavou črtou fungovania jednotlivca vo všetkých situáciách. Podľa potreby je možné použiť doplnkový kód na identifikáciu pridružených zdravotných porúch a mentálnej retardácie.
F88 - INÉ PORUCHY PSYCHICKÉHO VÝVINU
F89 - NEŠPECIFIKOVANÁ PORUCHA PSYCHICKÉHO VÝVINU
Zdroje
th:ICD-10 บท F: ภาวะจิตและพฤติกรรมแปรปวน
3803 Tuchkova
3803 Tuchkova je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 2. októbra 1981.
Mária Šmihlová
Mária Šmihlová (rod. Staššáková) (* 13. marec 1941, Ďubákovo) je bábkoherečka.
Životopis
V roku 1957-1960 účinkovala v ochot. Div. súbore A. Sládkoviča v Ban. Bystrici. Od roku 1961 členka KBD v Banskej Bystrici. Predstaviteľka detských rozprávkových postáv a mladých dievčat: Princezná (Staronová komédia, 1961); Rusovláska (Zlatovláska, 1970); Prasiatko (Medvedík Pa, 1982); a i. Jej register sa obohacuje aj o charakterové postavy: Pani Hrabcová (Hašterica, 1978); Matka Čin Čin (Čin-Čin); Kráľovná (Mŕtve kráľovstvo, 1987) a i. Ako animátorka účinkovala v Čs. televízii v Bratislave.
Kostol svätého Mikuláša (Malá Strana)
thumb|Kostol sv. Mikuláša z úpätia [[Petřína]] Kostol svätého Mikuláša, nazývaný aj chrám svätého Mikuláša, je barokový kostol v Prahe na Malostranskom námestí. Bol postavený v rokoch 1704 – 1755 na mieste, kde pôvodne stál gotický kostol z 13. storočia tiež zasvätený sv. Mikulášovi. Až do 17. storočia stála neďaleko aj románska rotunda sv. Václava. Routunda bola 3. februára 2004 znovu objavená a v súčasnosti (2016) prebieha zbierka na jej záchranu.
V minulosti na veži kostola mali službu hlásní, ktorí mali za úlohu hlásiť prípadné požiare či blížiaceho sa nepriateľa.
Dejiny
Kostol bol stavaný v niekoľkých etapách v priebehu 1. polovice 18. storočia. Najprv podľa projektu Kryštofa Dientzenhofera, neskôr jeho syna Kiliána Ignáca Dientzenhofera. Z rokov 17031711 pochádza západné priečelie, priestor predsiene s chórom, kaplnka sv. Barbory, kaplnka sv. Anny a dve polia lode s bočnými kaplnkami. Kilián Ignác upravil otcov projekt a o. i. navrhol vyššiu kupolu i vedľa stojacu vežu. Stavebne riadil budovanie tretieho poľa lode a trojlistového záveru s oválnou kupolou a s vežou. Vrchnú časť veže staval po roku 1750 Anselmo Lurago, žiak a zať K. I. Dienzenhofera.
Charakteristika
thumb|Maliarska výzdoba v kupole kostola Kostol sv. Mikuláša je postavený na Malej Strane. Je považovaný za jednu z najkrajších barokových stavieb Prahy. Chrám je situovaný v nároží komplexu budov bývalého jezuitského malostranského internátu.
Poschodové priečelie chrámu je široko rozložené a nezvykle zvlnené, poschodie je zdobené balustrádou a ukončené štítovým nadstavcom. Chrám vyniká nielen architektúrou, ale i výzdobou. Upútajú najmä stropné fresky v lodi od Jána Lukáša Krackera z r. 1760 a v vysokej kupole od Františka Karola Palka. Interiér je ďalej zdobený sochami Františka Ignáca Platzera, závesnými obrazmi pašiového cyklu od Karola Škrétu, a radom ďalších malieb od Palka, Kramolína, Raaba.
Veža
Za socializmu si vo veži vybudovala Štátna bezpečnosť pozorovateľňu, z ktorej bolo možné sledovať americké a juhoslovanské veľvyslanectvo a prístupovú cestu k západonemeckému veľvyslanectvu. Posledné správy o pozorovaní z tohto miesta sú z roku 1990. 15. apríla 2010 boa pozorovatelňa s krycím názvom „Kajka“ sprístupnená verejnosti, je v nej expozícia, ktorá dokumentuje činnosť Správy sledovania ŠtB.
Podprsenka
thumb|Podprsenka - spredu thumb|Podprsenka - zozadu
Podprsenka je súčasť dámskeho odevu (spodnej bielizne alebo plaviek). Používa sa na zahalenie, podporu, zvýraznenie a modeláciu tvaru poprsia.
História
V antických štátoch ženy spevňovali poprsie omotaním kusom látky okolo hrude. V stredoveku používali spodnú bielizeň hlavne na ochranu vonkajšieho oblečenia, ktoré bolo drahé. Táto spodná bielizeň bola primitívneho strihu - do plachty vyrezali otvor pre hlavu a ruky. Reálnym predchodcom podprsenky bol korzet, ktorý bol rozšírený hlavne v 19. storočí. Dodnes sa považuje za symbol ženskosti ale aj ako najkoncentrovanejší kus oblečenia. Ženy si korzet obliekali hlavne kvôli predpísanému krásnemu vzhľadu, ktorý mohli dosiahnuť len úzkym driekom.
Prvé patenty na podprsenku boli udelené už koncom 19. storočia, napr. v roku 1889 ho získala Francúzska Herminie Cadolle a v roku 1893 Američanka Marie Tucek pod názvom Breast supporter. Za skutočnú vynálezkyňu modernej podprsenky sa ale považuje Američanka Marie Phelps Jacobová, ktorá ju vyrobila roku 1913 a o rok na to získala patent. Neskôr svoj patent predala firme Warner Brothers. Práve táto firma ako prvá zaviedla abecedné číslovanie košíčkov podprseniek a tak dokázali zabezpečiť produkty pre ženy s akoukoľvek veľkosťou pŕs.
Veľkým boomom podprseniek boli zlaté hollywoodske časy, kde sa herečky predbiehali vo vymýšľaní rôznych strihov v a typov podprseniek. Ženy, ktoré si obľúbili push-up strih, môžu za to ďakovať firme Wonderbra, ktorá ako prvá zaviedla tento strih a pojem na trh.
Petronius
Petronius (asi 27 – 66) bol rímsky satirik patriaci k okruhu literátov združených okolo cisára Nera. Rukopis jeho najznámejšieho diela, Satyricon, ho označuje menom Titus Petronius. Býva stotožňovaný s Nerovým dvoranom Gaiom Petroniom Arbitrom, o ktorom sa zmieňuje v Análoch Tacitus alebo menej častejšie s Titom Petroniom Nigrom, ktorý zastával konzulát roku 62 a bol roku 66 prinútený spáchať samovraždu. Cognomen Arbiter vychádza pravdepodobne z Tacitovho popisu tohto človeka, ktorého označuje ako arbiter elegantiae (rozhodcu vo veciach vkusu) na cisárskom dvore.
Život
Pokiaľ možno skutočne usudzovať, že spisovateľ Petronius a Nerov dvoran Petronius boli jedna a tá istá osoba, vieme na základe Tacitových zmienok zrekonštruovať aspoň čiastočne život tejto zaujímavej osobnosti. Niekedy počas rokov 57 – 59 zastával Petronius úrad prokonzula v Bithýnii, kde sa preukázal ako energický a schopný správca cisárskych záležitostí. Okolo roku 62 zastával úrad konzula. Na cisárskom dvore si Petronius získal obdiv pre svoj vytríbený vkus hraničiaci s rozmarnosťou a dekadenciou. Roku 66 ho obvinil Nerov prétoriánsky prefekt Tigellinus z účasti na potlačenom Pisonovom sprisahaní (65) a cisár mu prikázal spáchať samovraždu. Aj v tomto okamihu sa prejavila podľa Tacita Petroniova originalita – keď si podľa rímskeho zvyku podrezal žily, svoju smrť úmyselne preťahoval a strávil posledné okamihy života pri prestretom stole. Namiesto teatrálnych posledných prejavov a filozofických deklamácii údajne pri poslednej hostine recitoval poéziu. Pokiaľ možno Tacitovmu záznamu veriť, aj vlastnú smrť obrátil Petronius na paródiu, tak ako to programovo robil v svojom diele. Tacitus na záver dodáva, že Petronius uverejnil Nerove zločiny v svojom závete.
Dielo
Petroniovo diele je obostreté rovnakou aurou originality a mystifikácie ako jeho autor sám. Zdá sa, že jeho pôvodný názov mal byť Satyrica či Satirica. Nie je pritom jasné, či tak malo odkazovať na satiru alebo na gréckych satyrov. Dnes sa ako tradičná forma mena používa Satyricon. Z diela, ktoré muselo byť pôvodne pomerne rozsiahle, sa nám dochovala iba časť obsahujúca koniec 14., 15. a začiatok 16. knihy. Z koľkých kníh sa skladal celý román, ktorý mohol dosahovať rozsah až Tolstojovej Vojny a mieru, nemožno určiť.
Satyricon je vo všetkých ohľadoch dielo nesmierne originálne, odvážne a prekvapivo moderné, či priam postmoderné. Petronius voľne prepája prózu s poéziou, vysoký štýl s výrazovými prostriedkami spodiny, realizmus s paródiou. Šokuje predovšetkým otvoreným erotickým nábojom svojho diela, či už pojednáva o milostných dobrodružstvách medzi mužmi a ženami, homosexuálnych alebo pederastrických vzťahoch. Hlavný hrdina románu je mladík z lepšej rodiny menom Encolpius, ktorý sa zaplieta do početných, často sexuálnych dobrodružstiev. Spočiatku tvorí milostný trojuholník s dvoma inými mladými mužmi – Ascyltom a Gitonom -, neskôr vymení s Gitonom Ascylta za potulného básnika Eumolpa.
Najslávnejší úsek dochovaného Satyriconu predstavuje Cena Trimalchionis (Hostina u Trimalchiona). Úvodná trojica hrdinov je pozvaná na oslavu v dome prepustenca Trimalchiona, ktorej dominuje na jednej strane opulentná okázalosť bohatého hostiteľa a jednak jeho úplná intelektuálna neotesanosť. Trimalchionovi ďalší hostia, preπustenci-zbohatlíci rovnakého typu ako sám Trimalchio, miešajú reč pochytenú z ulice zo zle zapamätanými veršαmi klasikov, vychvaľujú sa bohatstvom a svojimi chabými znalosťami a aby zakryli svoj nízky pôvod, obklopujú sa najelegantnejšími predmetmi, ale výsledkom je iba dokonalý nevkus, pred ktorým sa dajú, napriek prísľubu bohatej tabule, vnohy aj traja hrdinovia.
Priapea
Petroniovi je dnes pripisovaná aj zbierka básní Priapea, nazvaná podľa boha sexuálnej potencie a plodnosti Priapa (ten hrá zásadnú rolu aj v Satyrikone). Ide o súbor asi 80 žartovných epigramov s erotickými námetmi, ktorý možno spoľahlivo datovať do prvej polovice 1. storočia.