cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petrovská Kýčera
Opis
Petrovská Kýčera je súčasťou bočného hrebeňa, ktorý vedie z Čemerky juhovýchodným smerom na Žiar. Južným smerom okrem Žiaru leží aj sedlom oddelené Dlhé a Malinné, východným smerom leží Kýčera , severným Slatina  a Skaličné , severozápadne Hluché  a Čemerka, západným Ustrígeľ  a Fačkovská. Hrebeň i Petrovská Kýčera patrí do povodia Váhu, kde z južných a západných svahov odvádza vodu potok Štiavnik, severné a východné odvodňuje Petrovička. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Nesúvislým lesom pokrytý vrch umožňuje obmedzený rozhľad. Z odlesnených častí je možné pozorovať okolité vrchy Javorníkov, pri vhodných podmienkach aj Biele Karpaty, Považský Inovec, Strážovské a Súľovské vrchy, Malú Fatru, Kysuckú vrchovinu a Kysucké, Sliezske a Moravsko-sliezske Beskydy.
Prístup
Hrebeňom nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z blízkych dolín, najkratší z miestnej časti Predjastrabie (Štiavnik).
Goudex
Goudex je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bocognano
Bocognano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čertův hrádek (hrad v okrese Blansko)
náhľad|Odkrytá časť nádvorného múru Čertův hrádek alebo Olomučany je zrúcanina hradu ležiaceho nad údolím s riekou Svitavou pri Blansku v katastri obce Olomučany. Jeho historické meno je Olomučany.
História
Názov tohto hradu bol podľa staršej literatúry odvodený buď od Hynka Suchého Čerta alebo od Jakuba Čerta z Bořitova, čo je však iba len historicky nedoložiteľná povesť. Skutočné meno hradu je Olomučany a svoj súčasný názov "Čertův hrádek" získal až na podklade ľudovej tvorivosti. Možno predpokladať, že hrad zanikol za husitských vojen alebo krátko predtým.
Povesť
Podľa ľudových rozprávaní bol hrad vybudovaný v nezvyčajne krátkom čase neznámym rytierom. Hovorilo sa o tom, že je to dielo samotného diabla, ktorý v okolitých dedinách unášal ženy a väznil ich na hrade.
Cársky palác (Sofia)
Cársky palác, známy aj ako Kniežací palác ,  alebo Palác bulharských monarchov , je budova bývalej rezidencie kniežaťa Alexandra I., cára Ferdinanda I. a cára Borisa III., ktorá sa nachádza v meste Sofia, v Sofijskej oblasti, v západnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu.
Prvá budova
Na mieste súčasnej budovy sa už od 16. storočia nachádzala budova osmanského konaku (druh administratívnej a rezidentnej budovy v Osmanskej ríši), ktorý bol sídlom sofijského bejlerbeja (administratívna správna funkcia v Osmanskej ríši). Táto budova bola zničená pri požiari v roku 1816.
Súčasná budova
Budova konaku bola opätovne obnovená na základoch pôvodnej budovy v roku 1873. V tom istom roku sa v budove konal súdny proces s Vasiľom Levským, v rámci ktorého mu bol udelený rozsudok odsudzujúci ho k trestu smrti. Budova slúžila svojmu účelu do oslobodenia Bulharska v roku 1878. thumb|left|budova osmanského konaku, ktorá bola neskôr prestavaná na cársky palác v pôvodnej podobe z roku 1873
V roku 1879 bolo rozhodnuté, že sa budova stane sídlom Alexandra I., ktorý sa v tom roku stal bulharským kniežaťom. Vypracovanie projektu na prestavbu budovy tureckého konaku na kniežací palác bola zverená rakúskemu architektovi Viktorovi Rumpelmayerovi, ktorý ho pripravil v spolupráci s architektmi Friedrichom Grünangerom, Antonínom Kolářom (známym aj ako Adolf Václav Kolář),  Jakobom Heinrichom Mayerom a Leersom. Prestavba prebiehala v rokoch 18811883, ale budova bola oficiálne otvorená už 26. decembra 1882. thumb|left|kniežací palác na dobovej snímke zhotovenej niekedy pred rokom 1888
Posledným panovníkom, ktorý budovu obýval, bol Boris III., ktorého sídlom bol cársky palác v rokoch 18181843.
V roku 1944 sa budova cárskeho paláca stala dočasne sídlom komunistického tzv. Vlasteneckého frontu a jedna z miestností sa stala kanceláriou Georgiho Dimitrova. V roku 1946 sa budova stala sídlom tzv. Rady ministrov teda vlády novovzniknutej Bulharskej ľudovej republiky.
Od 4. septembra 1954 budova funguje ako sídlo Národnej umeleckej galérie a Národného etnografického múzea.
V roku 1978 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Vladimír Voštinár
Životopis
Narodil sa 11. februára 1964 v Trnave. Ako päťročný začal pretekať v plávaní prvú Československú ligu, za klub Vysoké školy Trnava. Má poľnohospodárske vzdelanie. V roku 1993 úspešne prešiel konkurzom na moderátora v Rádiu T v Trnave, kde pracoval do roku 1995. Tam zo začiatku hlásil naživo iba čas. Zároveň pracoval ako zootechnik v JRD Mier Cífer. Dojil tam kravy najmenej štrnásť mesiacov. Za peniaze zarobené na stáži v Dánsku (prežil tam aj Vianoce) si otvoril v Trnave stánok a získal vo Fun Rádia prezývku Trnavský párek. Vo Fun Rádiu moderoval od 1995 do roku 2000 a v tej dobe začal moderovať v STV aj televízne súťažné relácie - Tipos Bingo, Labyrint a Všetko, alebo nič. Od roku 2000 pracoval v Rádiu Twist, terajšom Rádio Viva. Na obrazovkách TV JOJ moderoval reláciu Inkognito, reality šou Miliónový tanec a veľký vedomostný test IQ Test Národa 2003, s Katarínou Brychtovou moderoval Štúdio JOJ ale aj relácie Bordelári, Vojna slov a Riskni milión. Momentálne je tvárou relácií Nové bývanie a s Lenkou Čvirikovou-Hriadelovou moderoval netradičné preteky vo varení na TV JOJ Varí Vám to. Stále moderuje reláciu Inkognito. Zvíťazil v adrenalínovej súťaži nakrúcanej vo vojenskom výcvikovom priestore Lešť, Nebezpečná misia 2009, za ktorú dostal pamätnú plaketu od ministra obrany SR. Objavil sa aj v scénke skrytej kamery "Čo dokáže ulica 1997" a bol nominovaný na cenu OTO 2008 v kategórii moderátor zábavných programov.
Cársky palác (Sofia)
Charakteristika
Budova (po prestavbe na palác v 80. rokoch 19. storočia) je postavená po vzore francúzskych palácov z 18. storočia v neobarokovom slohu v štýle tzv. viedenského baroka.
Exteriér
V pôvodnej podobe z roku 1873 bola budova dvojposchodová symetrická stavba s rizalitmi na obidvoch koncoch prednej fasády budovy.
Vladimír Voštinár
Životopis
Okrem rádia či televízie je ho možné vidieť v úlohe moderátora na plesoch, firemných akciách, spoločenských a kultúrnych podujatiach.
Vlastní areál Oliwa, v lesnom prostredí Strážovských vrchov, v ktorom organizuje detské letné tábory.
Cársky palác (Sofia)
Exteriér
Pri prestavbe na palác v rokoch 18811883 bola zväčšená prístavbou na západnej strane budovy. Bola vybudovaná manzardová strecha a pred hlavným vchodom bol pristavený portikus. Budova bola v rámci prestavby bohato dekorovaná plastickými reliéfmi v novobarokovom slohu. Autorom tejto prestavby a rozšírenia bol architekt Viktor Rumpelmayer, v spolupráci s architektmi Friedrichom Grünangerom, Antonínom Kolářom, Jakobom Heinrichom Mayerom a Leersom.
Vladimír Voštinár
Životopis
Od roku 1988 je ženatý s manželkou Klaudiou, s ktorou majú spolu dve deti. Spolu s rodinou sa v roku 2007 definitívne presťahoval z Trnavy do Bratislavy. Vlado má tiež nemanželskú dcéru, s vtedajšou priateľkou Danielou. Medzi jeho veľké záľuby patrí lyžovanie a potápanie.
Cársky palác (Sofia)
Exteriér
V rámci druhej prestavby a rozšírenia v rokoch 18941895, ktoré prebehli podľa projektu architekta Friedricha Grünangera, bola na východnom konci k budove postavená prístavba v podobe veľkého obytného krídla. thumb|left|východné obytné krídlo pristavané k budove po prestavbe v rokoch 18941895
Interiér
Prvé poschodie bolo charakteristické jednotným priestorom s koridorom v strede po ktorého obidvoch stranách sa nachádzali služobné miestnosti a kancelárie. Za vchodom sa nachádza vestibul v ktorom sa začína trojramenné mramorové schodisko, ktoré vedie na druhé poschodie, kde sa nachádzali prijímací salón, tzv. Sieň vlajok, kniežací apartmán ako aj kniežacia kancelária. V prístavbe na západnej strane budovy sa nachádzal veľký salón s lóžou a zimná záhrada. Steny a stropy sú zdobené sadrovými reliéfmi v rokokovom slohu, ktoré boli zhotovené podľa vzoru reliéfov, nachádzajúcich sa v zámku Versailles vo Francúzsku. Sú dielom viedenského sochára a štukatérskeho majstra Andreasa Greissa.
V rámci prestavby v 90. rokoch 19. storočia pribudlo k budove obytné krídlo. Na prvom poschodí v tejto časti budovy sa nachádzali apartmány kniežaťa Ferdinanda I., jeho manželky, princeznej Márie Lujzy a následníka trónu princa Borisa a na druhom poschodí sa nachádzali miestnosti ostatných detí kniežacieho páru. Okrem obytných miestností sa v krídle nachádzali: knižnica, miestnosti určené na výučbu detí, miestnosť určená na hranie, jedáleň, miestnosť určená na prijímanie návštev, dve zimné záhrady a dve kaplnky (rímskokatolícka a pravoslávna).
Národná umelecká galéria
Národná umelecká galéria vystavuje predovšetkým diela bulharských umelcov, ktoré vznikli v období od 19. storočia do súčasnosti. Sídli v budove od roku 1954.
Národné etnografické múzeum
Národné etnografické múzeum pri Bulharskej akadémii vied sa nachádza vo východnej časti budovyv bývalom obytnom krídle, ktoré bolo k vtedajšiemu kniežaciemu palácu pristavané počas prestavby v 90. rokoch 19. storočia. Sídli v budove od roku 1954.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1978. Ako dôvod ochrany je stanovená architektonicko-staviteľská, historická ako aj umelecká hodnota budovy.
Zoznam diplomatických misií Spojených štátov
vpravo|náhľad|500px|
Toto je zoznam diplomatických misií Spojených štátov. Spojené štáty majú najväčší počet diplomatických misií spomedzi všetkých štátov sveta.
Poznámky
<references group="pozn."/>
İdil Eser
İdil Eser (* 1963, Istanbul, Turecko) je turecká obrankyňa ľudských práv a riaditeľka Amnesty International v Turecku.
Životopis
İdil Eser navštevovala Americké gymnázium Üsküdar a neskôr študovala bakalárske štúdium na Istanbulskej univerzite. V Amerike absolvovala magisterské štúdium medzinárodných vzťahov na Kolumbijskej univerzite. Počas písania svojej dizertácie o ruských dejinách sa vrátila z rodinných dôvodov naspäť do Turecka. Tu pracovala ako prekladateľka na voľnej nohe a ako spolupracovníčka rôznych neziskových organizácií alebo nadácií. Napríklad s nadáciou TEMA, ktorá sa venuje ochrane prírody alebo Helsinským občianskym zhromaždením (HCA) so zameraním na ľudské práva. 2. mája 2016 sa İdil Eser stala riaditeľkou tureckej Amnesty International.
Eser je zároveň autorkou prekladu knihy od Renee Prendergast, ktorá nesie v turečtine názov Küresel Kalkınma ve Piyasa Güçleri.
Zatknutie a vyšetrovacia väzba
5. júla 2017 bola Eser zadržaná za údajnú podporu Gülenovho hnutia.
K zatknutiu došlo počas workshopu Amnesty International s názvom „Digitálna bezpečnosť a informačný manažment“ na ostrove Büyükada. Spolu bolo zadržaných desať obrancov ľudských práv, medzi nimi aj nemecký spolupracovník Amnesty International, Peter Steudtner. Štyria z nich boli prepustení na kauciu: İlknur Üstün (Women's Coalition), Şeyhmus Özbekli (Rights Initiative), Nejat Taştan (Equal Rights Watch Association) a Nalan Erkem (Citizens’ Assembly).
18. júla 2017 skončilo šesť aktivistov za ľudské práva vo vyšetrovacej väzbe. Boli obvinení z „podpory ozbrojenej teroristickej organizácie“. Pre rovnaké obvinenie bol predtým zadržaný Taner Kılıç z tureckej Amnesty International. Podľa tureckého prezidenta R.T. Erdoğana sa mali zadržaní zúčastniť stretnutia, na ktorom sa uvažovalo o pokračovaní zmareného puča z roku 2016. Médiá verné vláde šírili správy o údajnom „pláne chaosu“, ktorý mali zosnovať zadržaní. Podľa novín Star, ktoré sú blízke vláde, mali agenti CIA a MI6 riadiť na ostrove Büyükada viaceré zhromaždenia s cieľom zorganizovať protest, akým bol aj ten v parku Gezi v Istanbule z roku 2013. Iné turecké médiá informovali o dôkazoch prepojenia na kurdské a ľavicové skupiny.
Po viac ako 100 dňoch vo vyšetrovacej väzbe bola Eser 26. októbra 2017 spolu s ďalšími siedmimi aktivistami za ľudské práva (medzi nimi bol Nemec Peter Steudtner a Švéd Ali Gharavi) prepustená.
Bonifacio (obec)
Bonifacio je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miass
Miass môže byť:
Zimné paralympijské hry 2018
'''XII. zimné paralympijské hry''' sa konali od 9. do 18. marca 2018 v juhokórejskom Pchjongčchangu. Rozhodlo o tom hlasovanie Medzinárodného olympijského výboru dňa 6. júla 2011.
Slovenskí športovci
Slovensko na hrách reprezentovalo 11 športovcov, ktorí získali 11 medailí. Svoj sľub zložili do rúk prezidenta 30. januára 2018. RTVS vysielala sériu prenosov zo súťaží, kde účinkovali slovenskí športovci a tiež denné súhrny z diania na ZPH.
Curling
Náš tím napokon so 4 výhrami obsadil konečné 9. miesto.
Slovenskí medailisti
Slovenskí športovci získali medaily hneď v prvý deň súťaží. V zjazdárskej súťaži zrakovo postihnutých sa Henrieta Farkašová spolu s navádzačkou Natáliou Šubrtovou umiestnila na prvom mieste. V rovnakej disciplíne v ten istý deň získal striebornú medailu aj Jakub Krako s navádzačom Branislavom Brozmanom. Druhý súťažný deň 11. marec priniesol pre slovenské farby tri cenné kovy; Henrieta Farkašová i Jakub Krako získali zlaté medaily v super-G, bronz pridal Miroslav Haraus s navádzačom Marošom Hudíkom, hodnotné 6. miesto pridal Martin France a 7. skončil Marek Kubačka s navádzačkou Máriou Zaťovičovou. Slovenskí reprezentanti ovládli 13. marca aj superkombináciu, kde zlato získali Henrieta Farkašová i Miroslav Haraus. Istý čas na konečnej bronzovej priečke figuroval Jakub Krako, no bol dodatočne diskvalifikovaný kvôli nesprávnemu prejazdu bránky. Aj v štvrtej disciplíne dominovala Henrieta Farkašová, pre ktorú to bolo štvrté zlato, Jakub Krako získal striebro. Nepopulárne štvrté miesto získali Miroslav Haraus i Martin France a úspešné účinkovanie slovenských športovcov potvrdili piatym miestom aj Marek Kubačka a Petra Smaržová. V slalome, poslednej disciplíne, získal striebornú medailu Jakub Krako i Henrieta Farkašová, veľkú smolu mal Miroslav Haraus, ktorý pretek nedokončil, hoci bol po prvom kole lídrom.
Maskot
Maskotom Zimných paralympijských hier 2018 je postavička čierneho ázijského medveďa „Bandabiho“, symbolizujúceho silu a odvahu.
Gouzens
Gouzens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko-slovenská liga v pozemnom hokeji mužov
Česko-slovenská liga v pozemnom hokeji mužov bola najvyššia česko-slovenská súťaž v pozemnom hokeji mužov. Vznikla v roku 1951 a prebiehala do roku 1992. Organizoval ju Československý svaz pozemního hokeje (ČSSH) a dobovo bola označovaná ako I. liga. Po zániku Česko-Slovenska vznikli dva samostatné najvyššie súťaže. Najúspešnejším klubom sa stal SK Slavia Praha, ktorý v nej dokázal zvíťaziť 16-krát.
Jozef Pátrovič
Jozef Pátrovič (* 18. júl 1941, Lipovník), známy ako (pán) Pátrovič, je slovenský podnikateľ, spevák, aktivista a bývalý vodič autobusu. Od roku 2010 je pravidelným účastníkom šou Česko Slovensko má talent na TV JOJ. Zúčastnil sa aj súťaže Talentmania na TV Markíza.
Životopis
Pochádza z Lipovníka, z katolíckej rodiny. Vyštudoval chémiu (RNDr.) a neskôr pracoval v koželužni v Bošanoch. Po odchode z koželužne sa v roku 1964 sa stal vodičom autobusu a tiež spevákom hudobnej skupiny Československej autobusovej dopravy v Topoľčanoch. Skupina hrávala každú sobotu a nedelu a pôsobil v nej do roku 1974.
náhľad|Jozef Pátrovič v roku 2014
Pátrovič je známy tým, že nemá rád nevyvetraný vzduch a azbest. Je milovníkom skladieb Karla Gotta, od ktorého prespieval „Zvonky štěstí“ a „Kdepak, ty ptáčku, hnízdo máš?“
Po Pátrovičovi bola pomenovaná aj špeciálna cena odovzdávaná exkluzívne v Česko Slovensko má talent s názvom Zlatý Pátrovič.
V súčasnosti žije v Prievidzi a jeho manažérom je Dominik Papala.
Calm
Vo výtvarnom riešení albumu boli použité tri Csudaiove obrazy: na prednom obale „When the Night… (A Mouse)“, na zadnom obale „Smallmouse“ a vo vnútri bukletu modifikovaná verzia „Light Is Quicker Than Life II“. Všetky diela sú datované do roku 2004.
Buklet obsahuje text iba k jednej skladbe (1).
Londýnsky protokol (1944)
Londýnska zmluva z roku 1944 bola podpísaná 12. septembra 1944 medzi Spojeným kráľovstvom, Spojenými štátmi a Sovietskym zväzom. Francúzsko nebolo schopné zmluvu podpísať, keďže bolo pod nemeckou okupáciou. Zmluva obsahovala dohodu, že si tri krajiny v prípade úspechu rozdelia Nemecko a Berlín na tri okupačné zóny.
Obsah zmluvy
Podľa zmluvy malo byť územie Nemecka spred 31. decembra 1937 rozdelené na tri okupačné zóny medzi Spojené kráľovstvo, Spojené štáty a ZSSR.
Dohra
náhľad|Rozdelenie [[Nemecko|Nemecka a Berlína v praxi]] Napokon sa Sovietskemu zväzu, Spojeným štátom, Spojenému kráľovstvu a po oslobodení aj Francúzsku podarilo obsadiť nemecké územia a rozdeliť si ich.
Vznikli:
Z britskej, francúzskej a americkej zóny sa vytvorilo tzv. Západné (kapitalistické) Nemecko (Nemecká spolková republika, ktorej pokračovateľom je dnešné Nemecko) a zo sovietskej zóny tzv. Východné (komunistické) Nemecko (Nemecká demokratická republika).
Calcatoggio
Calcatoggio je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Smrečiny (vrch v Nízkych Tatrách)
Smrečiny sú vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad obcou Liptovská Teplička, približne juhozápadne od Svitu.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Liptovská Teplička. Najbližším sídlom je severovýchodne ležiaca Liptovská Teplička, severne sa nachádza Šuňava, severozápadne osada Čierny Váh a južným smerom obce Šumiac, Pohorelá a Heľpa. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Smrečiny sú súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Heľpianskeho vrchu v hlavnom hrebeni nad sedlom Priehybka. Severným smerom sa nachádza vrch Zlomené, Doštianka a Zadný grúň , západným Košariská , Temná , Malá Vápenica  a Medvedia , južným Ostrá , Panská hoľa  a Holica  a východným Opálené , Skorkovec  a Brdárová. Oblasť je súčasťou povodia Váhu; západné svahy odvodňuje Benkovský potok do Čierneho Váhu, voda z východnej časti odteká potokom Teplička. Vrchol traverzuje značený turistický chodník na Panskú hoľu.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý riedky lesný porast s hôľnatými plochami, umožňujúcimi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry.
Marta Jandová
Marta Verner, rodená Marta Jandová (* 13. apríl 1974, Praha), je česká speváčka známa predovšetkým z pôsobenia v nemeckej kapele Die Happy. V Česku sa vydala na sólovú dráhu.
Životopis
Narodila sa ako dcéra Petra a Jany Jandových. Jej otec je spevák kapely Olympic. Vyštudovala strednú ekonomickú školu so zameraním na jazyky. Počas strednej školy absolvovala ročný študijný pobyt v USA, kam odišla krátko potom, čo jej v sedemnástich rokoch zomrela matka na nádorové ochorenie. O niekoľko rokov neskôr tejto chorobe podľahol aj jej starší brat Petr.
V svojich devätnástich rokoch, po neprijatí na vysokú školu, sa v Prahe zoznámila s Thorstenom Mewesom (gitaristom skupiny Die Happy) a odišla s ním pôvodne na rok do Nemecka, aby sa naučila ďalší jazyk a získala nové skúsenosti. Po niekoľkých týždňoch bývania u Thorstenových rodičov vzala, pôvodne ako koníček, voľné miesto speváčky v jeho rockovej kapele Die Happy. Medzi rokmi 1993 a 1999, predtým, ako skupina Die Happy dostala nahrávaciu zmluvu od Sony BMG v Nemecku, vystriedala niekoľko zamestnaní. Pracovala napríklad v čajovni, chodila umývať riad, roznášala letáky, pracovala ako sekretárka alebo robila ochranku na koncertoch. Po podpísaní zmluvy sa začala naplno živiť spevom. Prvý a prelomový album skupiny nesie názov Supersonic Speed a v Nemecku zaznamenala úspech. Spoločne s gitaristom Thorstenom, bubeníkom Jurgenom a basgitaristom Ralphom sa vydala na dráhu rockovej speváčky.
Do Česka sa vrátila na jar 2009. Získala hlavnú úlohu Mony Lisy v rovnomennom muzikále v Divadle Broadway. Okrem toho prijala ponuku do poroty historicky prvej série Česko Slovenskej SuperStar, kde ju diváci zvolili nejsympatickejším porotcom ročníka.
V roku 2010 sa objavila v hlavnej ženskej úlohe Dorotky v muzikále Kat Mydlář, v roli Evelíny v muzikále Baron Prášil a v roli Soni v muzikále Ať žije rokenrol. V tomto roku tiež zasadla v porote nemeckej speváckej súťaže PopStars a na nemeckej televízii ZDF moderovala raz týždenne svoju vlastnú hudobnú reláciu s názvom NeoMusic: Wanted, ktorej hlavnou doménou bola naživo hraná hudba.
V roku 2012 sa začal vysielať seriál Gympl s (r)učením omezeným, kde si Jandová zahrala rolu učiteľky Jany „Džajny“ Pelnerovej. Táto rola bola medzi divákmi veľmi obľúbená a vďaka tomuto seriálu sa stali z Marty Jandovej a Ondřeja Brzobohatého skvelí priatelia. Ďalej bola Jandová k videniu v jednej epizóde seriálu Doktoři z Počátků a Ordinace v růžové zahradě.
Jedným z jej najobľúbenejších projektov vedľa svojej skupiny Die Happy sa stala Rocksymphony s filharmóniou Bohuslava Martinů v Zlíne. Od roku 2014 sa vystúpenia s veľkým úspechom opakujú. V roku 2018 projekt pokračuje svojou druhou časťou Rocksymphony 2. Jej hudobným partnerom je Václav Noid Bárta.
Jandová bola na začiatku roka 2015 vybraná Českou televíziou (samozrejme na žiadosť divákov), aby spolu s Václavom Noidom Bártom reprezentovala Česko na Eurovision Song Contest 2015 vo Viedni. Tu zaznela balada „Hope Never Dies“, s ktorou Marta a Václav dopadli lepšie ako všetky doterajšie české delegácie. Jandová robila v roku 2015 porotkyňu v Česko Slovenskej SuperStar.
Rokom 2018 Jandovú sprevádzali 25. narodeniny jej nemeckej skupiny Die Happy, ktoré spoločne oslávili akustickým turné po Nemecku. Posledný koncert sa konal v Prahe na konci októbra. Medzi tým zasadla po prvýkrát v porote šou Česko Slovensko má talent. Na jeseň si konečne splnila svoj sen a vydala svoj prvý autorský sólový album s názvom Barvy.
Osobný život
Prvým manželom Marty Jandovej bol Thorsten Mewes (gitarista skupiny Die Happy), s ktorým sa po 5 rokoch manželstva rozviedla. Po rozvode naviazala vzťah s iným členom skupiny, basgitaristom Ralphom Riekerom. Neskôr bol jej partnerom popový spevák Sasha a Viktor Mráz.
V súčasnosti žije s manželom Miroslavom Vernerom, ktorý pracuje ako gynekológ. Dňa 7. augusta 2013 sa im narodila dcéra Marie.
Kvôli pôsobeniu v zahraničí prijala Jandová aj s dcérou neprechýlenú verziu priezviska.
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji 2008
Kvalifikované tímy
Muži Pozn: Litva sa z podujatia odhlásila.
Goyrans
Goyrans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taposa
Taposa bol domorodý kmeň severoamerických indiánov, ktorý žil na území dnešného štátu Mississippi. Kmeň patrí do Muskogeskej jazykovej rodiny. Význam názvu kmeňa nie je známy. Ich jazyk je podobný, ako jazyky Chickasaw a Choctaw, nie však totožný. Ich jazyk nebol nikdy poriadne zaznamenaný.
Kultúra
Taposovia patrili kultúrne do oblasti juhovýchodných lesov. Boli poľnohospodárskym kmeňom usadených lovcov a zberačov. Kmeň Taposa bol malým kmeňom neznámeho počtu členov.
Indiáni z kmeňa Taposa sú potomkami Mississippskej kultúry, rovnako ako kmene Chickasaw, Choctaw, Guale, Hitchiti, Quapaw, Houma, Missouri, Natchez, Kansa, Yamasee a mnoho ďaľších.
Dejiny
Kmeň Taposa je málo známy. Nezaznamenal sa poriadne nie len ich jazyk, ale ani história.
Ich najstarší domov bol pri rieke Yazoo medzi domorodými kmeňmi Chakchiuma a Ofogoula.
Prvú zmienku o kmeni Taposa zaznamenali v roku 1699 zakladateľ francúzskej kolónie Louisiana (Nové Francúzsko) Pierre le Moyne D' Iberville a Francois Joliet de Montigny.
Údaje o počte ľudí tohto kmeňa nezaznamenal ani Francúzsky etnograf a historik Antoine-Simon Le Page du Pratz v roku 1730, ale zaznamenal, že v tomto roku sa v dedine Taposov nachádzalo 25 domov. Na mape z roku 1733 sa ich dedina nachádzala v blízkosti dediny kmeňa Chakchiuma.
V roku 1802 spomenul Baudry des Lozieres osadu tohto kmeňa na hornom toku rieky Yazoo pod názvom Tapoucha, keď sa usadil v osadách domorodých kmeňov Chakchiuma a Ibitoupa. Kmeň Taposa bol najsevernejším kmeňom na rieke Yazoo.
John Belushi
John Adam Belushi (* 24. január 1949, Chicago, Illinois, Spojené štáty† 5. marec 1982, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty) bol americký komik, herec, scenárista a spevák albánskeho pôvodu. Preslávil sa účinkovaním v televíznej relácii Saturday Night Live (19751979) a vo filmoch Študentský zverinec (1978) a The Blues Brothers (1980). Zomrel ako 33-ročný v dôsledku predávkovania zmesou heroínu a kokaínu (tzv. 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿).
Začiatky na komediálnej scéne
Od roku 1971 vystupoval v chicagskom zoskupení komikov The Second City, kde na kritikov zapôsobil svojou energetickosťou a drsným zjavom. Vďaka tomu ho v roku 1972 oslovil Tony Hendra s ponukou účinkovať v ním pripravovanej off-Broadway šou National Lampoon, ktorá bola reprízovaná po dobu 10 mesiacov a získala si veľmi pozitívne hodnotenia. Belushi sa rozhodol pokračovať v tomto štýle komédie a preto sa herecky, scenáristicky i režisérsky podieľal na humoristickej rozhlasovej relácii The National Lampoon Radio Hour, ktorá bola vysielaná na zhruba 600 rozhlasových staniciach po celých Spojených štátoch. Podľa novinára Boba Woodwarda už v tom čase začal Belushi s častým užívaním kokaínu.
V roku 1975 sa stal súčasťou stáleho ansámblu komediálnej televíznej relácie Saturday Night Live (SNL). Na konci prvej série šou opustil Chevy Chase, Belushi sa stal novou diváckou hviezdou relácie. Najzapamätovateľnejšími sa stali skeče, v ktorých stvárnil blúznivého moderátora počasia či výbušného samuraja Futabu.
Hollywoodske účinkovanie
Po skúsenostiach so zlyhaním Neighbors bol Belushi presvedčený o potrebe väčšej autorskej kontroly nad jeho filmami. Začal pracovať na scenári pre komédiu Noble Rot, ktorý mal znamenať jeho návrat k divácky obľúbenej role Bluta. V tom čase ho ale ovládla závislosť na heroíne a zomrel na predávkovanie skôr než film stihol dokončiť.
Abraham Ortelius
Životopis
Narodil sa v rodine nemeckého pôvodu v Antverpách, ktoré v tom čase patrili Habsburskému Nizozemsku. Po ukončení štúdia začal v roku 1547 pracovať v antverpskom Cechu svätého Lukáša. V roku 1554 prevzal vedenie antikvariátu zameraného najmä na predaj máp. Pri tejto činnosti sa zoznámil s kartografom Gerhardom Mercatorom, ktorý ho inšpiroval k tvorbe a rytectvu máp.
Z predavača a neskôr rytca máp sa po štúdiu geografie časom stal vynikajúci kartograf, ktorý sa spolu s Mercatorom považuje za priekopníka holandskej kartografie a jedného z najvýznamnejších európskych kartografov 16. storočia.
Od roku 1575 pôsobil ako dvorný geograf u španielskeho kráľa Filipa II. V tomto období Ortelius vydal viacero významných kartografických diel. Ku koncu života sa s Janom Moretom a Markusom Welserom podieľal na vydaní kópie známej mapy Tabula Peutingeriana.
Theatrum Orbis Terrarum
náhľad|Typus Orbis Terrarum – mapa sveta z Orteliovho atlasu náhľad|Mapa Európy
Prvé vydanie jeho hlavného diela Theatrum Orbis Terrarum vyšlo 20. mája 1570 v antverpskej kartografickej dielni Coppens de Diest s medirytmi máp od Fransa Hogenberga. Bol to prvý súbor máp, ktorý mal charakter neskôr veľmi rozšírených atlasov. Obsahoval 53 máp, z ktorých väčšina bola prevzatá od iných autorov. Dielo bolo krásne ilustrované a farebné, na niektorých listoch sa použila dokonca aj zlatá farba. Ešte v tom istom roku bolo publikované druhé nezmenené vydanie, v ďalších rokoch vyšli latinské, holandské, francúzske a nemecké vydania. Počet máp v diele sa postupne zvyšoval a niektoré zastarané sa nahrádzali novšími. Už roku 1573 k nemu Ortelius vydal dodatok pod názvom Additamentum theatri orbis terrarum, obsahujúci 17 máp. Do vydania z roku 1579 zaradil prvýkrát aj tri historické mapy. Latinské vydanie z roku 1595 už obsahovalo 119 máp, v ďalších vydaniach, ktoré vychádzali až do konca 17. storočia, sa ich počet zvýšil na 200.
Mapy Slovenska a Česka
náhľad|Územie Slovenska na mape Uhorska náhľad|Mapa Čiech
V tomto diele sa nachádzalo aj niekoľko máp z územia dnešného Slovenska a Česka. Územie Slovenska bolo zobrazené na mape Uhorska, ktorú Ortelius prevzal do svojej zbierky z predlohy zhotovenej roku 1571 trnavským rodákom Jánom Sambucom na základe úprav Laziovej mapy. Slovenské lokality sú často znázornené skreslene, údaje o šírkach miest sú vcelku správne. Vo vydaní z roku 1570 uverejnil kópiu mapy Čiech od Johanna Crigingera, vydanú v Prahe roku 1568, ku ktorej pripojil hospodársko-geografické poznámky. Moravu zobrazil vo vydaní z roku 1572 podľa mapy od Pavla Fabricia z roku 1569.
Význam
Význam diela Theatrum Orbis Terrarum pre kartografiu a geografiu okrem toho, že ide o prvý moderný atlas, spočíva v tom, že toto dielo pomohlo zachovať kópie viacerých máp. O ich existencii by sa inak nevedelo, pretože originály sa nezachovali. Dôležitou súčasťou diela je aj zoznam autorov, ktorých mapy Ortelius kopíroval alebo upravil. V prvom vydaní obsahoval zoznam 87 mien, roku 1587 už 137. Bez tohto katalógu by sa nebola dosiahla súčasná úroveň poznania dejín kartografie. Veľký význam majú aj sprievodné texty k jednotlivým mapám, opisujúce zobrazené územia a približujúce ich históriu.
Gragnague
Gragnague je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Campo (Corse-du-Sud)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyselina peroxosírová
Kyselina peroxosírová je jedna z dvoch peroxokyselín síry. V pevnom stave je to nestála bezfarebná kryštalická látka, ktorá sa teplom alebo pôsobením vzdušnej vlhkosti ľahko rozkladá. Jej nestály vodný roztok sa nazýva kyselina Caroova.
Príprava
Čistú kyselinu peroxosírovú pripravíme rozpúšťaním oxidu sírového v peroxide vodíka
alebo reakciou kyseliny chlórsulfónovej s koncentrovaným peroxidom vodíka
alebo z kyseliny peroxodisírovej pôsobením vody
Vodný roztok kyseliny peroxosírovej (kyselina Caroova) sa pripravuje v laboratóriu bezprostredne pred použitím zmiešaním kyseliny sírovej s peroxidom vodíka
reakcia je silne exotermická, preto je nevyhnutná vysoká opatrnosť.
Vlastnosti
Kyselina peroxosírová vo svojej molekule obsahuje jednu peroxoskupinu -O-O-. Usporiadanie väzieb atómu síry ku kyslíkovým atómom si zachováva rovnakú tetraedrickú symetriu, ako má anión kyseliny sírovej SO42-, tzn. uhol medzi väzbami O-S-O je približne 109,5°.
S kyselinou chlórsulfónovou reaguje za vzniku kyseliny peroxodisírovej
Kyselina peroxosírová patrí medzi veľmi silné kyseliny a súčasne je veľmi silným oxidačným činidlom, rovnako ako jej soli. V laboratóriu sa používa najmä jej kyslá draselná soľ, hydrogenperoxosíran draselný, KHSO5, ktorý je priemyselne vyrábaný a dodávaný ako trojný komplex s hydrogensíranom draselným (kyslý síran draselný) a normálnym síranom draselným 2KHSO5·KHSO4·K2SO4 pod obchodným názvom „Oxon“.
Kyselina peroxosírová sa s vodou neobmedzene mieša, ale ako kyselina samotná, tak jej soli, sa postupne vo vodnom roztoku rozkladajú za vzniku peroxidu vodíka, napr.
čo je podstatou jej oxidačného účinku.
Organické tioétery oxiduje dvojstupňovo najprv na sulfoxidy
(R1 a R2 označuje dva rovnaké alebo rôzne alkylové radikály) a pri nadbytku oxidačného činidla až na sulfóny
Podobne možno oxidovať pôsobením tohto činidla terciárne amíny na aminoxidy
kde R3 značí tri rovnaké alebo rôzne alkylové radikály.
Použitie
Kyselina peroxosírová sa v laboratóriu aj v priemysle používa ako oxidačné činidlo. Pri príprave plastických hmôt polymerizáciou sa jej soli (amónne, sodné, draselné) používajú ako iniciačné činidlá. Ďalej sa kyselina používa ako dezinfekčné (napr. pri údržbe plaveckých bazénov, ale aj na čistenie zubných protéz) či bieliace činidlo (napr. v papierenskom priemysle na odstránenie lignínu z celulózy) a na odstraňovanie zápachov. Používa sa tiež pri likvidácii kyanidov, najmä v kaloch odpadajúcich pri extrakcii zlata z rúd.
Bezpečnosť
Kyselina peroxosírová má silne leptajúce účinky, preto pri práci s ňou je nutné používať ochranné prostriedky a zabrániť jej kontaktu s ľudským telom. Pri kontakte s horľavými látkami môže spôsobiť aj ich samovznietenie.
Historická poznámka
Kyselinu peroxosírovú objavil nemecký chemik Heinrich Caro na konci 19. storočia.
Táto kyselina sa tiež objavila v divadelnej hre Lijavec, kde fiktívny spoluautor hry Jára Cimrman považoval vzorec H2SO5 za dobrý vtip, ktorý musí pobaviť každého chemika.
Cannelle (Corse-du-Sud)
Cannelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gratens
Gratens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná trať Michaľany – Łupków
thumb|Tunel cez [[Lupkovský priesmyk]]
Železničná trať Michaľany - Łupków (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 191, v minulosti Uhorsko-haličská železnica) je elektrifikovaná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Michaľany pri Trebišove a poľský Łupków cez Humenné.
História
Rakúsko-Uhorsko malo veľký záujem dopravne prepojiť Halič s južnými regiónmi monarchie. Už v roku 1870 sa preto začala budovať trať Michaľany - Humenné - Lupkovský priesmyk - Halič, ktorá sa cez Sátoraljaújhely napájala na Tiskú železnicu.
Prvý úsek Michaľany - Humenné bol dokončený 25. decembra 1871, čím sa na železničnú trať napojil i Trebišov, Michalovce a Strážske.
O strategickom význame trate do Przemyśla napovedá i zdvojkoľajnenie, ktoré bolo v roku 1888 dokončené na celom úseku. Po rozpade Rakúsko-Uhorska a vzniku nástupníckych štátov klesol význam spojenia i doprava na trati. Zánik druhej koľaje nastal počas hospodárskej krízy v roku 1932.
Úsek trate medzi Michaľanmi a Bánovcami nad Ondavou bol v roku 1990 elektrifikovaný.
V máji 2015 bola na úseku Trebišov-Bánovce nad Ondavou naplánovaná výluka z dôvodu náhrady „zlého a nevyhovujúceho technického stavu železničného zvršku a spodku“ medzi 20,737 a km 24,707 v celkovej dĺžke 3970 metrov. V júli 2015 bola ukončená modernizácia ktorá „bola vykonaná na jednokoľajovom elektrifikovanom traťovom úseku ŽST Trebišov - Výhybňa Hrinište, kde bolo v minulosti prechodné obmedzenie traťovej rýchlosti na 80 a 60 kilometrov za hodinu (km/h), a to pre deformáciu smerovej a výškovej polohy koľaje“. V dĺžke 3,97 km bol opravený železničný spodok a vykonané ďalšie úpravy vrátane trakčného vedenia. Celá rekonštrukcia stála približne 2,4 mil €. Trať je tak prispôsobená rýchlosti 100 km/h.
V roku 2017 ZSSK sezónne obnovila dopravu na tejto trati v úseku Medzilaborce - Łupków v termíne od 1. júla do 3. septembra 2 pármi vlakov premávajúcimi v sobotu a v nedeľu. Poľské súpravy premávajú s poľským personálom z miest Sanok a Rzeszów.
Elektrifikácia
V novembri 2015 bola plánovaná elektrifikácia úseku Bánovce nad Ondavou – Humenné.
Za sklom (seriál)
13. januára 2017 televízia JOJ potvrdila druhú sériu, ktorá mala premiéru 8. novembra 2017. 17. júla 2018 bolo oznámené, seriál získal tretiu a finálnú sériu, ktorá bola inšpirovaná vraždou novinára Jána Kuciaka a jeho snúbenice Martiny Kušnírovej. Séria mala premiéru 1. októbra 2019. Posledná časť bola odvysielaná 12. novembra 2019.
Hosťujúce postavy
{{Stĺpce|2|
Carbini
Carbini je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Za sklom (seriál)
Tretia séria
}}
Carbini
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Za sklom (seriál)
Titulná pieseň
Titulná pieseň má rovnaký názov ako samotný seriál. Skladba "Za sklom" sa nachádza na treťom ("Banská Bystrica") a štvrtom albume ("Kam ideme") bratislavskej skupiny Korben Dallas.
Sankcia
23. marca 2017 uložila Rada pre vysielanie a retransmisiu televízii JOJ pokutu 5000€ za prvú časť seriálu, ktorá mala byť "vzhľadom na obsah vulgárneho a obscénneho vyjadrovania a zobrazenia erotických pomôcok označená ako nevhodná pre maloletých divákov do 18 rokov", čo by znamenalo posunutie vysielania až po 22:00.
Vysielanie
Po prvej odvysielanej časti druhej série, televízia seriál stiahla z vysielania. Odôvodnila to nízkou sledovanosťou z dôvodu neatraktívneho vysielacieho času. Objavili sa podozrenia, či za stiahnutím seriálu z obrazoviek nie sú externé politické tlaky, keďže seriál poukazuje na politické kauzy, daňové podvody, korupciu, prepojenie politikov a mafie, či zasahovanie ministra vnútra a prezidenta do vyšetrovania. Televízia JOJ akékoľvek externé ovplyvňovanie vysielania odmietla. Druhá séria sa vrátila do vysielania 2. mája 2018.
Stredoslovenská televízia
Stredoslovenská televízia bola slovenská televízia vysielajúca z Banskej Bystrice. Zameriavala sa na región stredného Slovenska. Televízia oficiálne začala vysielať 15. septembra 2017. Vysielala 24 hodín denne so zameraním sa na divákov zo stredoslovenského regiónu. Licenciu na vysielanie Stredoslovenskej televízie udelila Rada pre vysielanie a retransmisiu rovnomennej banskobystrickej spoločnosti Stredoslovenská televízia, s.r.o. Vysielanie bolo ukončené v apríli 2021 z finančných dôvodov.
Programová štruktúra
Nepretržité 24-hodinové vysielanie Stredoslovenskej televízie tvorili vlastné formáty. Obsiahnuté bolo spravodajstvo, publicistika, dokument, zábavné a diskusné relácie. Program bol tvorený na týždennej báze.
Adresa
Stredoslovenská televízia Nad plážou 17 974 01, Banská Bystrica
Carbuccia
Carbuccia je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corse-du-Sud, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gratentour
Gratentour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poinsettia
Poinsettia môže byť:
Vianočná hviezda
Vianočná hviezda môže byť:
Lužné vŕbovo-topoľové a jelšové lesy
náhľad|Lužné lesy pozdĺž [[Morava (rieka)|Moravy, CHKO Záhorie]] náhľad|Zaplavený lužný les, jelša lepkavá náhľad|Porast jelše sivej
Lužné vŕbovo-topoľové a jelšové lesy je podľa smernici Európskej únie o biotopoch prioritný európsky významný biotop s kódom 91E0. Pre európsky významné biotopy sa vyhlasujú v každej krajine Európskej únie v rámci siete Natura 2000 územia európskeho významu.
Výskyt a stav na Slovensku
Tento európsky významný biotop spája podľa Katalógu biotopov Slovenska tri mapovacie jednotky:
Vyskytuje sa na Slovensku približne na ploche a v 203 územiach európskeho významu.
Énamín
vpravo|náhľad|204x204bod|Všeobecná štruktúra énamínu
Énamín je nenasýtená organická zlúčenina, ktorá má aminoskupinu naviazanú vedľa dvojitej väzby. Vznikajú napríklad kondeznáciou aldehydu alebo ketónu s amínmi (zvyčajne sekundárnymi). Énamíny sú verzatilné intermediáty v chemickej syntéze.
Názov "énamín" pochádza z prípony -én, ktorou sa označujú alkény, a slova amín. Pôvod slova je teda podobný ako v prípade enolov, ktoré obsahujú alkén (-én) a hydroxylovú skupinu (-ol). Énamíny teda možno považovať za dusíkové analógy enolov.
Ak je aspoň jeden zo substituentov na dusíkovom atóme vodík, tak môže daný énamín podliehať tautomerizácii za vzniku imínu. Podobne ako pri keto-enol tautomérii, énamíny zvyčajne tautomerizujú na imíny, aj keď existuje niekoľko výnimiek (napríklad anilín). Énamín-imín tautomériu možno pokladať za analogickú ku keto-enol tautomérii. V oboch prípadoch sa vodík presúva z heteroatómu (dusíka alebo kyslíka) na druhý uhlíkový atóm. K tautomérii nedochádza, ak énamín obsahuje sekundárny amín.
Énamíny sú dobré nukleofily i dobré zásady. Ich chovanie ako uhlíkaté nukleofily možno vysvetliť pomocou rezonančných štruktúr:
Vznik
Énamíny sú labilné a teda chemicky užitočné skupiny, ktoré možno ľahko vytvoriť z komerčne dostupných činidiel. Bežný spôsob výroby énamínov spočíva v kysle katalyzovaných reakciách ketónov alebo aldehydov, ktoré obsahujú alfa vodík, so sekundárnymi amínmi. Kyslá katalýza nie je nutná, ak je pKaH reagujúceho amínu dostatočne vysoké (napríklad pri reakcii s pyrolidínom, ktorý má pKaH 11,26). Ak je pKaH amínu nízke, tak je potrebné použiť katalýzu kyselinou na adíciu i dehydratáciu (medzi bežné dehydratačné činidlá patrí MgSO4 a Na2SO4). Primárne amíny sa na syntézu énamínov zvyčajne nepoužívajú, pretože zvyčajne dochádza k termodynamicky výhodnej tautomerizácii na príslušný imín. Metylketóny kondenzujú sami so sebou,čomu však možno zabrániť pridaním TiCl4 do reakčnej zmesi (TiCl4 vychytáva vodu). Nižšie je príklad reakcie aldehydu so sekundárnym amínom, z ktorých vzniká najprv karbinolamín a potom po dehydratácii énamín:
stred|500x500bod|Enamine synthesis with a carbinolamine intermediate.
Reaktivita
Énamíny sú nukleofily, ktoré nevyžadujú aktiváciu zásadou či kyselinou v takej miere, ako ich enolátové analógy. Takisto majú väčšiu selektivitu a vykazujú menej bočných reakcií. Reaktivita ketónových énamínov (vznikajúcich z ketónov) je vyššia než reaktivita aldehydových énamínov (vznikajúcich z aldehydov). V prípade cyklických ketónových énamínov je päťčlenný kruh najreaktívnejší, pretože jeho priestorové usporiadanie najlepšie umožňuje konjugáciu voľného elektrónového páru s dvojitou väzbou. Reaktivita kruhov klesá v poradí 5 > 8 > 6 > 7, pričom sedemčlenný kruh je najmenej reaktívny. Tento trend je prisúdený charakteru voľného elektrónového páru – vyššia nukleofilita odpovedá vyššiemu p-charakteru orbitálu s voľným elektrónovým párom, pretože umožňuje konjugáciu s dvojitou väzbou. Analogicky platí, že ak sa voľný elektrónový pár na atóme dusíka účastní stereoelektronických interakcií na aminoskupine, tento pár "vyskočí" mimo rovinu (pyramidalizuje, podobne ako u dusíkovej inverzie) a tak nie je schopný konjugácie s vedľajšou π C-C väzbou. stred|500x500bod Existuje mnoho spôsobov, ako prispôsobiť reaktivitu énamínov, napríklad zmenou teploty, rozpúšťadla, množstva činidla alebo druhu elektrofilu. Zmena týchto parametrov umožňuje preferenčnú tvorbu E/Z énamínov a takisto ovplyvňuje tvorbu viac/menej substituovaných énamínov z počiatočného ketónu.
Alkylácia
Aj keď énamíny sú nukleofilnejšie než enoly, stále reagujú selektívne, takže sú užitočné pre alkylačné reakcie. Énamínový nukleofil môže atakovať haloalkány, čím vzniká imíniová soľ, ktorá sa hydrolyzuje za vzniku ketónu (počiatočný materiál v syntéze énamínov). Priekopníkom tejto reakcie bol Gilbert Stork a niekedy sa označuje podľa neho (Storkova énamínová alkylácia). Analogicky je možné podobnú reakciu použiť i na acyláciu. V tejto reakcii možno použiť mnohé alkylačné a acylačné činidlá, vrátane benzylických a alylických halogenidov. stred|450x450bod|Alkylation of an enamine and a dehydration to form a ketone.
Acylácia
V reakcii podobnej alkylácii énamínov je možné énamíny i acylovať, čím vznikajú dikarbonylové zlúčeniny. Počiatočný énamín nukleofilne atakuje acylhalogenid, čím prechodne vzniká imíniová soľ, ktorá v prítomnosti kyseliny hydrolyzuje. stred|450x450bod|Enamine nucleophile attacks acetyl chloride to form a dicarbonyl species
Metaloénamíny
Silné zásady, napríklad LiNR2, sú schopné deprotonovať imíny za vzniku metaloénamínov. Metaloénamíny sú užitočné v chemickej syntéze vďaka ich nukleofilite (sú ešte nukleofilnejšie než enoláty). Sú teda schopné lepšie reagovať so slabšími elektrofilmi (možno ich použiť na otvorenie epoxidového kruhu ). Tieto reakcie umožňujú asymetrickú alkyláciu ketónov, pretože v procese vznikajú chirálne metaloénamíny.
Halogenácia
β-halogénimíniové zlúčeniny možno syntetizovať halogenáciou énamínov s halogenidmi v dietyléteri. Hydrolýzou z nich potom vznikajú α-halogénketóny. Je možné použiť chloráciu, bromáciu a dokonca i jodáciu. Všeobecná reakcia prebieha nasledovne: stred|350x350bod