cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bukovský prameň
Predmetom ochrany je: Ochrana mineralizovaného prameňa s obsahom sírovodíka (H2S) ako charakteristického javu flyšového pásma na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Akademie múzických umění v Praze
Fakulty AMU
Vysoká škola múzických umení v Prahe má v súčasnosti tri fakulty:
Peter Breiner
Peter Breiner (* 3. júl 1957, Humenné) je klavírny virtuóz, skladateľ, aranžér, dirigent a spisovateľ slovenského pôvodu žijúci v Londýne.
Životopis
Na klavír začal hrať vo veku 4 rokov, v rokoch 1971 – 1975 študoval na konzervatóriu v Košiciach hru na klavíri, skladbu, dirigovanie a hru na bicie nástroje. Neskôr sa presťahoval do Bratislavy, kde v rokoch 1975 – 1981 študoval kompozíciu u hudobného skladateľa Alexandra Moyzesa na VŠMU.
Pracoval ako hudobný režisér v Slovenskom rozhlase. V rokoch 1980 – 1985 hral s džezovým hudobníkom Petrom Lipom. V období 1985 – 1987 bol členom Orchestra Gustava Broma. Spolu s Milanom Markovičom účinkoval najskôr v satirickej relácii Pod pyramídou v Slovenskom rozhlase (pôvodne Česko-slovenský rozhlas do roku 1991) v rokoch 1987 - 1991, neskôr s ním účinkoval v politickej satirickej relácii Večer Milana Markoviča (spoločný program Slovenskej televízie a Českej televízie) v rokoch 1993 – 1994.
V roku 1995 bol v Spojených štátoch zaradený do nahrávok série The Best of 1995. V Denníku SME publikoval svoje kritické postrehy pod názvom Z druhého brehu, v týždenníku Domino fórum Javorové listy. V apríli 1998 vydal svoju prvú knihu pod názvom "Javorové listy", ktorá sa stala bestsellerom. Jeho druhá kniha "Iný glóbus nemáte?" vyšla vo vydavateľstve Slovart v roku 2015.
V roku 2007 mal v mesačníku o klasickej hudbe Hudobný život pravidelnú rubriku „Z iného sveta“. Na „Javorové listy“ nadviazal rubrikou „New York Petra Breinera“ v týždenníku .týždeň. Po pravidelnom prispievaní do denníkov Sme a Denník N v rokoch 2010 – 2015 sa na niekoľko rokov publikačne odmlčal a v písaní komentárov pokračuje od marca 2020 v Denníku N.
V roku 2022 započal spoluprácu so streamovacou spoločnosťou OnAir tromi filmami (Dolby Vision-Dolby Atmos) Stravinského baletov (Vták Ohnivák, Petruška, Svätenie jari), v ktorých dirigoval londýnsku Kráľovskú filharmóniu.
Ovláda plynule sedem jazykov.
1. januára 2018 mu prezident Andrej Kiska udelil vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy za „za mimoriadne zásluhy o rozvoj v oblasti kultúry, hudobného umenia a o šírenie dobrého mena Slovenskej republiky v zahraničí“. V júli 2020 ohlásil, že po 13 rokoch života v New Yorku odchádza žiť do Londýna.
Koncertná činnosť a tvorba
Peter Breiner sa venuje interpretácii klasickej hudby, džezu, tanga a filmovej hudby. Na koncertoch často kombinuje hru na klavír s dirigovaním. Pod jeho taktovkou hrali viaceré veľké svetové hudobné telesá. Peter Breiner je aj oceňovaným skladateľom a autorom netradičných aranžmánov diel populárnej hudby (napr. medzinárodne ocenené CD „Beatles Go Baroque“).
V roku 2013 na objednávku festivalu MAZAL TOV! v Košiciach pripravil koncert, kde hral s tromi sólistami Jozefom Luptákom, Stanom Palúchom, Borisom Lenkom a orchestrom Musica Cassovia.
V marci 2021 so spolupracovníkom Jurajom Kemkom začal produkovať internetovú reláciu Večierok pri konci sveta.
Nahrávky
Jeho doterajšia tvorba je zachytená na viac ako 250 digitálnych a 100 analógových nahrávkach, z ktorých sa po celom svete predali milióny kusov a streamov.
Ukrižovanie
thumb|Umelecké zobrazenie ukrižovania sv. Petra dole hlavou ([[Caravaggio)]] thumb|Umelecké znázornenie ukrižovania Ježiša Krista ([[Diego Rodríguez de Silva y Velázquez|Diego Velázquez)]] Ukrižovanie je historický spôsob popravy. Spočíva v zavesení odsúdencovho tela na zvyčajne drevený kríž, typicky priviazaním alebo pribitím. Bol uplatňovaný hlavne v staroveku. Jedným z najväčších použití tohto trestu bola poprava 6000 účastníkov Spartakovho povstania v roku 72 pred Kr. V kresťanskom svete je najznámejšia poprava Ježiša Krista a kríž sa preto stal symbolom kresťanstva. V súčasnosti sa tento spôsob popravy oficiálne nepraktikuje v žiadnom štáte na svete, no sú evidované prípady aj takejto popravy.
Človek odsúdený na ukrižovanie, bol najskôr zbičovaný. Potom zvyčajne vliekol priečny trám svojho kríža (lat. patibulum) až na popravisko. Tam už bola v zemi pripevnená zvislá časť kríža. Na popravisku bol odsúdený vyzlečený zo šiat a s roztiahnutými rukami bol priviazaný alebo pribitý klincami (tie prechádzali zápästiami a nie dlaňami, navzdory rozšírenému presvedčeniu) k priečnemu trámu. Trám bol potom zodvihnutý a pevne pripevnený k zvislej časti kríža asi 2,5 až 3,5 metra nad zemou. Následne boli priviazané alebo pribité klincami aj nohy (každá noha jedným klincom). Nad zločincovu hlavu bolo umiestené oznámenie, kde bolo uvedené jeho meno a zločin. Smrť bola zrejme spôsobená vyčerpaním alebo zlyhaním srdca.
Základom kresťanstva je viera, že Ježiš Kristus ako vtelený Boh bol nespravodlivo odsúdený na smrť ukrižovaním, podstúpil ju dobrovoľne za všetkých ostatných ľudí z lásky k nim, aby ich vykúpil z dedičného hriechu a mohli byť spasení. Podľa kresťanského učenia následne po troch dňoch vstal z mŕtvych, znovu sa stretol s apoštolmi a ďalšími ľuďmi a na 40. deň vystúpil do neba.
Ukrižovaním boli v antickom Ríme a jeho provinciách popravovaní tí, ktorými vtedajšia spoločnosť najviac opovrhovala - politickí alebo náboženskí agitátori, piráti, vzbúrení otroci, nepriatelia impéria. Keďže išlo nielen o mimoriadne krutý, ale aj o nanajvýš ponižujúci trest a verejné zhanobenie, ktoré postihovalo aj česť rodiny odsúdeného, rímske právo nedovoľovalo ukrižovať rímskeho občana (najhorší možný verdikt pre občana bolo sťatie hlavy). Poprava ukrižovaním bola vyhradená len pre tých, ktorí žiadne občianske práva nemali. Perzský Šáhanšáh Dareios I. v roku 511 pred Kr. nechal v Babylone ukrižovať 3000 politických odporcov. V roku 175 pred Kr. Antiochos IV. nechal v Jeruzaleme zbičovat a ukrižovať židov.
Podľa novších výskumov bolo zrejme v antickom Ríme oveľa častejšie než pribitie klincami používané priviazanie odsúdenca ku krížu povrazmi alebo povrieslami (húžvami), pravdepodobne z úsporných dôvodov (klince boli horšie dostupné a podstatne drahšie a nie vždy sa kvôli deformácii či zlomeniu dali použiť viacnásobne). K tomuto záveru viedol okrem iného fakt, že existuje prekvapivo málo archeologických nálezov ľudských kostrových pozostatkov z rímskeho obdobia, ktoré vykazujú stopy po ukrižovaní pribitím klincami (a to aj po zohľadnení okolnosti, že Rimania väčšinou nedovoľovali takto popravených pochovávať a telá boli ponechané napospas mrchožravým živočíchom).
V niektorých častiach sveta sa dodnes praktizujú rituálne ukrižovania, nie ako poprava, ale ako súčasť náboženských obradov. V tejto súvislosti sú známe najmä Filipíny, kde sa na Veľký piatok dávajú dobrovoľne pribíjať na kríže mladí katolícki muži na znak pokánia. V tomto prípade sú klince dezinfikované, vedené cez dlane (v rozpore s historickou realitou) a po niekoľkých minútach sú "odsúdení" z krížov zvesení a ošetrení. Proti týmto praktikám sa kriticky stavajú lekári a zdravotnícke inštitúcie. S istou váhavosťou sa ku kritike pridáva aj samotná katolícka cirkev, avšak explicitne to nezakazuje.
Medicínske príčiny smrti ukrižovaním
Podľa názoru dnešnej medicíny vedie ukrižovanie človeka k viacerým zlyhaniam, ktoré sú smrteľné - nastáva zlyhanie srdca, hypovolemický šok, acidóza, asfyxia, arytmia, a pľúcna embólia. Smrť môže vyplynúť z akejkoľvek kombinácie týchto faktorov alebo z iných príčin. Možná je aj sepsa po infekcii spôsobenej klincami či ranami, ktoré často predchádzali ukrižovaniu, s následným rozvojom septického šoku, prípadne ako dôsledok dehydratácie či útoku predátorov na znehybnené, poranené telo.
Teória pripisovaná Pierrovi Barbetovi (The Cross and the Shoud, 1988) popisuje príčinu smrti to, že telesná hmotnosť ťažiaca telo s natiahnutými ramenami, spôsobí smrť udusením. Barbet vykonal počas 38 rokov mnoho experimentov a prišiel k záveru, že odsúdení by mali vážne ťažkosti pri nadychovaní kvôli hyperexpanzii svalov hrudníka a pľúc. Odsúdení by sa preto museli snažiť vzoprieť sa ramenami, čo by viedlo k vyčerpaniu, alebo by mali mať nohy podporené viazaním, pribitím k zvislému ramenu kríža alebo dreveným blokom. Podľa tejto teórie by sa po istom čase už od vyčerpania neboli schopní zdvihnúť a zomreli by udusením v priebehu niekoľkých minút.
Doktor Frederick Zugibe vyvracal Barbetovu teóriu o udusení v niekoľkých publikáciách (The Crucifixion of Jesus, Completely Revised and Expanded: A Forensic Inquiry, 2005) a televíznych vystúpeniach (How Jesus Died - the Final 18 Hours).
La Cresse
La Cresse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 326 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Športový chuligán
thumb|Tabuľa na štadióne [[FC Barcelona s vyobrazením zakázaných predmetov]] Športoví chuligáni alebo chuligáni (z ) sú výtržníci z radov fanúšikov hlavne futbalových klubov. Počas zápasov, ale aj pred či po nich, na štadiónoch, v dopravných prostriedkoch, či v uliciach miest je bežný vandalizmus a bitky medzi ich jednotlivými skupinami a výtržnosti fanúšikov súperiacich futbalových tímov, ktoré si vyžadujú zásahy policajných jednotiek.
Chuligáni sú vlastne gangy, ktoré sú sformované so zámerom zapojiť sa do bitiek s členmi chuligánskych skupín, ktoré sa zgrupujú pod klubovou zástavou súperiaceho tímu. Skupiny chuligánov hlavne z východnej a južnej Európy môžu byť niekedy prepojené aj na niektoré (hlavne nacionálne zamerané) politické strany, no niektoré sú viac ľavicovo až proti rasisticky politicky orientované. V každom prípade skupiny chuligánov, vyznávajúce politické idey nepatria medzi reprezentatívnu vzorku fanúšikov tímov.
Dejiny
Zmienky o násilí na futbalových zápasoch sa vyskytovali už v stredovekom Anglicku. Roku 1314 Eduard II. zakázal futbal, pretože veril, že nedisciplinované správanie sprevádzajúce zápasy by mohlo prerásť do sociálnych nepokojov, dokonca až do vlastizrady. Zápasy boli podľa neho násilníckou, nekontrolovateľnou drsnou vidieckou rivalitou ohrozujúcou vzťahy medzi oblasťami. Prvý oficiálne zaznamenaný prejav chuligánstva vo futbale je z Anglicka z osemdesiatych rokov 19. storočia, kedy gangy fanúšikov zastrašovali svoje okolie, hlavne rozhodcov, fanúšikov súpera a hráčov. Roku 1885 po prehre na priateľskom zápase medzi Preston North End a Aston Villou 5:0 boli futbalové tímy zahnané kameňmi, palicami, údermi a pľuvancami. Jeden hráč Prestonu bol zbitý do bezvedomia. Noviny písali, že fanúšikovia boli vtedy revajúcou tlupou. Nasledujúci rok fanúšikovia Prestonu vyvolali bitku s fanúšikmi Queen Parku na vlakovej stanici. Táto bitka bola prvou zaznamenanou bitkou fanúšikov mimo štadiónu.
V roku 1905 po zápase s Blackburn Rovers boli súdení fanúšikovia Prestonu za chuligánstvo. Medzi nimi bola aj 70- ročná „opitá a výtržnícka“ žena.
Medzi vojnami v 20. storočí neboli zaznamenané významné výčiny chuligánov. Širší záujem médií o tento neduh začal koncom 50. rokov, keď sa začali prejavovať vandalské výčiny na štadiónoch Latinskej Ameriky. Vo futbalovej sezóne 1955/ 56 bolo zaznamenaných niekoľko výčinov anglických fanúšikov klubov Liverpoolu a Evertonu. Od začiatku 60. rokov sa stáva priemerne 25 chuligánskych výčinov spôsobených anglickými fanúšikmi.
Smrť na štadiónoch
V priebehu rokov sa vyskytlo niekoľko prípadov, kedy došlo pri týchto potýčkach k smrteľným zraneniam. Medzi najznámejšie nešťastia v histórii futbalu, ktoré mohla Európa vidieť v priamom televíznom prenose, patrí bitka medzi talianskymi fanúšikmi (tifosi) Juventusu Turín a anglickými (vtedy rowdies), ktorí sa zúčastnili ako fanúšikovia FC Liverpool na zápase Ligy majstrov UEFA na bruselskom štadióne Heysel 29. mája 1985, kedy došlo k zabitiu 39 fanúšikov (32 Talianov, 4 Belgičanov, 2 Francúzov a jedného Íra). Po tomto zápase došlo k päťročnému vylúčeniu všetkých anglických klubov zo všetkých súťaží UEFA.
Prečo?
V tomto období došlo aj vo vtedajšom Česko-Slovensku k vandalskému vyčíňaniu vlajkonosičov pražského futbalového klubu Sparta Praha vo vlaku z Banskej Bystrice do Prahy po pohárovom zápase. Táto udalosť sa stala inšpiráciou pre napísanie scenára k českému filmu Proč? režiséra Karla Smyczeka. V sekvenciách tohto filmu môžeme zaregistrovať aj skandovanie demolujúcich vlajkonosičov: „''Brussel! Brussel..!''“, ktorá je z ich strany akousi „glorifikáciou“ vtedy aktuálnej udalosti.
Brazília
V porovnaní s inými futbalovými veľmocami sú brazílski fanúšikovia miernejší.
Salvádor a Honduras
Medzi Salvádorom a Hondurasom bol v roku 1969 rozpútaný šesťdňový konflikt, ktorý dostal názov „Futbalová vojna“. Príčinou boli tri futbalové zápasy (mali rozhodnúť o kvalifikácii na MS 1970), ktoré zvýšili vtedajšie politické napätie medzi týmito krajinami.
Anglicko
Anglicko, vzhľadom na tradície, patrí nielen medzi futbalové veľmoci, ale aj medzi veľmoci futbalového chuligánstva. Aj miestne futbalové derby sú zároveň derby fanúšikovských klubov. Najväčší rozmach tohto športového neduhu nastal v Anglicku v 60. rokoch 20. storočia. Futbalové chuligánstvo patrí k životnému štýlu niektorých skupín mladých ľudí. Gangy chuligánov nasledujú svoje futbalové mužstvá na každom zápase a na každom zápase sa nájde dôvod rozpútať bitku medzi fanúšikmi súperiacich strán.
MFSB
MFSB (skratka pre Mother Father Sister Brother) je americká hudobná skupina, zložená zo štúdiových hudobníkov. V roku 1974 mali najväčší hit s názvom "TSOP (The Sound of Philadelphia)". Tato pieseň ovplyvnila disko hudbu.
Basketbalová extraliga mužov 2012/13
Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2012/13 bol 21. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou basketbalovou asociáciou (SBA). V extralige bolo v tejto sezóne iba 9 družstiev, pretože tím BK Váhostav-SK Žilina, ktorý skončil v minulej sezóne na 8. mieste, nepodal prihlášku do tejto sezóny a žiadne družstvo 1. ligy neprejavilo záujem štartovať v najvyššej súťaži. Naopak, po roku sa do súťaže vrátil BK Inter Bratislava, ktorý v minulej sezóne pôsobil v českej Mattoni NBL. Ten nakoniec v maximálnom počte zápasov zdolal Komárno a vybojoval svoj druhý slovenský titul.
Systém súťaže
Po odohraní základnej časti dvakrát doma a vonku postúpilo najlepších 8 družstiev do play-off. Všetky zápasy play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy. Výnimku tvorilo družstvo Levíc, ktoré odohralo iba základnú časť. Zo súťaže kvôli nepárnemu počtu družstiev v tejto sezóne nikto nevypadol.
Účastníci
Pozn: Tím Levíc účinkuje zároveň aj v českej najvyššej súťaži.
Play-off o 3. miesto
(na odvetu) Pozn: Nitra odmietla nastúpiť na zápasy o 3. miesto a kontumácia zápasu znamenala zisk bronzu pre Spišskú Novú Ves.
Národní (Praha)
Národní (v minulosti Národní třída) je jedna z významných tried v Prahe. Nachádza sa na rozhraní Starého Mesta a Nového Města, juhozápadným smerom od stredu metropoly, spája Most Légií s Jungmannovým náměstím. V miestach Národní třídy stávali v stredoveku hradby.
Dejiny
V 19. storočí bol názov Nové Aleje (nemecky Neue Allee), jej pomenovanie sa časom menilo: V alejích, V nových alejích, V stromořadí, Uršulinská, U Řetězového mostu či Ferdinandova. V 19. storočí pozdĺž nej vzniklo veľa dôležitých budov a inštitúcií, ako je napríklad Národní divadlo, Akadémia vied Českej republiky, či kaviareň Slavie v paláci Lažanských. Viedli tadiaľ už koncom 19. storočia (1885) aj koľajnice konskej železnice (Koněspřežná dráha), ktoré sa pred Reťazovým mostom (Most císaře Františka I.) obracali po nábreží naspäť do centra. V 20. storočí došlo k zmene; mnohé staré budovy boli zbúrané a trieda rozšírená. Neskôr pribudol obchodný dom Máj (dnes Tesco), ktorý bol v roku 2007 vyhlásený za kultúrnu pamiatku, hlavne vďaka originálnej konštrukcii. V polovici 80. rokov bola nablízku vybudovaná rovnomenná stanica metra a časť električkovej trate po Národnej smerom na Můstek bola zrušená. S 80. rokmi prišla zmena – časť kláštora vedľa Národného divadla bola zbúraná, aby ustúpila brutalistickej Novej scéne, otvorenej v roku 1983. 17. novembra 1989 tu došlo k známemu zásahu zložiek Verejnej bezpečnosti proti študentom. Začala tak tzv. Nežná revolúcia, ktorá znamenala definitívny koniec komunistického režimu v Česko-Slovensku.
Bob Bryan
Bob Bryan (* 29. apríl 1978, Camarillo, Kalifornia, USA) je bývalý americký tenista. Počas svojej kariéry vyhral 119 turnajov ATP vo štvorhre. Najčastejšie hrával so svojím bratom (dvojčaťom) Mikeom. Spolu s bratom Mikeom vyhral všetky 4 grandslamy.
Argonauti
náhľad|Lorenzo Costa: Argo
Argonauti (z gr. argonautai - plaviaci sa na lodi Argo; gr. argo - rýchly) boli hrdinovia z gréckej mytológie, ktorí sa zúčastnili na dobrodružnej plavbe za zlatým rúnom.
Podľa starej gréckej báje chcel iólsky kráľ Peliás zabrániť tomu, aby jeho synovec Iasón prevzal kráľovský trón, ktorý mu právom patril. Preto vymyslel pre neho neuveriteľnú úlohu - na dôkaz, že je spôsobilý vládnuť, má Iasón priniesť z ďalekej Kolchidy (na dnešnom čiernomorskom pobreží Kaukazu - Západné Gruzínsko) od mocného kráľa Aiéta zlaté baranie rúno. Iasón Peliovu úlohu prijal, povolal si však najslávnejších hrdinov z celého Grécka ako Herakles, Akastos, Augeias, bratia Kastor a Polydeukes, Kéfeus, Theseus, Meleagros, Orfeus, Telamón, Tifys, Péleus a iní, aby ho na ceste sprevádzali.
Výprava
Iasón, spolu s ďalšími 49 členmi posádky, vyplával z Iolku do Kolchidy, aby priniesol zlaté rúno.
Ženy z Lemnosu
Argonauti sa najprv zastavili na ostrove Lemnos, kde sa dozvedeli, že všetci tunajší muži boli zavraždení. Dôvod bol nasledovný: ženy niekoľko rokov nectili a neprinášali obety Afrodite a tá ich pre svoj hnev navštevovala s nepríjemným zápachom. Preto si ich manželia vzali zajaté ženy zo susednej krajiny Trácie a spali s nimi. Všetky zneuctené ženy, okrem Hypsipylé, podnietila tá istá bohyňa k sprisahaniu, a tak zabili svojich otcov a manželov. Potom ženy zosadili kráľa Thoasa, ktorý mal zomrieť spolu s celým mužským pokolením, ale jeho dcéra Hypsipylé ho tajne ušetrila. Thoasa posadila na loď, ktorú búrka odniesla na ostrov Taurika.
Argonautov na mori spozorovala strážkyňa prístavu Ifinoe a oznámila ich príchod Hypsipylé, novej kráľovnej. Polyxo jej, možno vzhľadom na svoj stredný vek, poradila, aby návštevníkov zaviazala bohom pohostinnosti a pozvala ich na priateľské prijatie. Hypsipylé sa zamilovala do kapitána Iásona a spala s ním. Neskôr mu porodila synov Eunea a Nebrofóna alebo Deipyla. Ostatní Argonauti tiež spali s lemnianskymi ženami a ich potomkovia sa nazývali Minijci, pretože niektorí z nich predtým emigrovali z Minijského Orchomenu do Iolku. (Neskôr boli títo Minjovia z ostrova vyhnaní a prišli do Lakedaemónu). Lemnijské ženy dávali mená Argonautov deťom, ktoré od nich počali. Zdržali sa tam dlho, pretože začali zabúdať na cieľ svojej cesty. Ale Herkules, ktorý celý čas strážil loď, ich nakoniec vyzval, aby odišli.
Keď sa však neskôr ostatné ženy dozvedeli, že Hypsipylé ušetrila svojho otca, pokúsili sa ju zabiť. Utiekla pred nimi, ale chytili ju piráti a odviedli do Téb, kde ju predali ako otrokyňu kráľovi Lykovi. Jej syn Euneus sa neskôr stal kráľom Lemnosu. Aby očistil ostrov od krvnej viny, nariadil, aby na deväť dní zhasli všetky lemnianske ohniská a na lodi priviezli nový oheň z Apolónovho oltára v Dilose.
Ostrov Kyzikos
Po návšteve na ostrove Lemnos, ktorá sa predĺžila na niekoľko rokov, sa Argonauti zastavili na Medvedej hore, propontskom ostrove tvarom pripomínajúceho medveďa, ktorého všetci miestni obyvatelia, nazývaní Doliones. Všetci tu boli potomkami Poseidóna. Ich kráľ Kyzikos, syn Eusora, ktorý sa práve oženil, prijal Argonautov s veľkorysou pohostinnosťou a rozhodol sa s nimi usporiadať veľkú oslavu. Počas nej sa kráľ snažil Iásonovi povedať, aby nechodil na východnú stranu ostrova, kde bývali šesťrukí obri, deti bohyne Gaie. Jeho varovanie ale malo opačný účinok - hrdinovia sa tam vybrali a v boji obrov povraždili.
Keď kráľa opustili a plavili sa celý deň, búrka, ktorá vznikla v noci, ich priviedla na ten istý ostrov. Nepriazeň počasia mala na svedomí starobylá bohyňa Rheia, ktorá sa hnevala na kráľa Kyzika za to, že zabil leva, ktorý jej bol zasvätený. Keď naviac Argonauti zabili obrov, obrátila proti nim vietor, preto sa nevedomky opäť ocitli na polostrove. Kyzikos v domnení, že ide o vojsko Pelasgov (títo nepriatelia ich totiž neustále obťažovali), ich v noci vo vzájomnej nevedomosti napadol na brehu. Argonauti zabili mnohých a medzi inými aj samotného kráľa, ktorého zabil sám Iasón. Na druhý deň, keď sa priblížili k brehu a dozvedeli sa, čo urobili, Argonauti smútili a ostrihali si vlasy. Medzitým Iasón pochoval kráľa Kyzikosa a kráľovstvo odovzdal jeho synom.
Nepriaznivý vietor pretrvával po mnoho dní a nakoniec veštec Mopsos z vtáčieho spevu vyveštil, že bude nutné udobriť si bohyňu Rheiu. Staviteľ lode Argos teda vytesal nádhernú sochú, tú jej zasvätili a napokon boli schopní pokračovať v ceste.
Stratení spoločníci
náhľad|Waterhouse, Hylas a the nymfy, Manchester Art Gallery, 1896 Po pohrebe Argonauti odplávali a pristáli v Myzii, kde zanechali Herakla a Polyféma. Hylas, syn Thiodamov, bol poslaný nabrať vodu a pre jeho krásu ho uniesli nymfy. Stiahli ho k sebe a už ho viac nepustili. Polyfémos ho však počul kričať a dal sa do prenasledovania v domnienke, že ho unášajú lupiči. Po tom, čo informoval Herakla, loď vyplávala na more, zatiaľ čo obaja hľadali Hylasa. Polyfémos nakoniec založil mesto Kius v Myzii a vládol ako kráľ, zatiaľ čo Herakles sa vrátil do Argu. Detaily o Heraklovom príbehu sa ale rozchádzajú. Hérodorova verzia hovorí, že Herakles v tom čase vôbec nevyplával, ale namiesto toho slúžil ako otrok na dvore Omfalé. Fereziova verzia hovorí, že ho nechali v Aphetae v Tesálii, pretože loď Argo ľudským hlasom vyhlásila, že neunesie jeho váhu. Naproti tomu Démarotos Koryntský zaznamenal, že Herakles sa plavil do Kolchidy; Dionysios z Halikarnasu dokonca tvrdí, že bol vodcom Argonautov.
Krajina Bebrijcov
Z Myzie odišli do krajiny Bebrykov, ktorej vládol kráľ Amykos, syn Poseidóna a Melie, bithýnskej nymfy. Keďže bol udatný, mohutný, ale aj ľstivý muž, nútil cudzincov, ktorí prišli do jeho kráľovstva, aby sa s ním zápasili v boxe, a porazených zabil. Keď vyzval najlepšieho muža z posádky na boxerský zápas. Jeho malým tajomstvom bolo, že v boxerskej rukavici skrýval kovové ostne. Polydeukes proti nemu bojoval a všetko stavil na svoju rýchlosť. Počas zápasu nepripustil, aby mu Amykos uštedril úder a nakoniec ho zabil tvrdou ranou lakťa do hlavy. Keď sa naňho Bebrykovci vrhli, hrdinovia im vytrhli zbrane a zahnali ich na útek, mnohých pri tom pobili.
Fineus a Harpye
náhľad|Záchrana Fineusa pred harpyjami, asi 460 pred Kr., [[Louvre]] Odtiaľ sa vydali na more a prišli na pevninu v Salmydesse v Trákii, kde býval Fineus. Ten bol vraj synom Agenora alebo Poseidóna a bol veštcom, ktorého Apolón obdaril darom proroctva. Fineus prišiel o zrak; podľa niektorých zdrojov ho oslepil sám Zeus, lebo odhalil porady bohov a predpovedal ľuďom budúcnosť, podľa iných Boreas a Argonauti, lebo oslepil svojich dvoch vlastných synov, alebo Poseidón, lebo prezradil Frixovým deťom, ako sa môžu plaviť z Kolchidy do Grécka. Zeus nad ním potom ustanovil Harpye, ktoré sa nazývajú aj Diove psy. Boli to okrídlené ženské tvory. Trápili Fineus tým, že aj keď bol pred ním prestretý stôl, prileteli z neba a vyrvali mu väčšinu pokrmov z úst, a to málo, čo nechali, zapáchalo tak, že sa toho nikto nemohol dotknúť.
Keď sa s ním chceli Argonauti poradiť o plavbe, povedal, že im poradí, ak ho oslobodia od trestu. Argonauti teda položili vedľa neho stôl s pochúťkami a Harpye sa s krikom vrhli dolu, aby mu zobrali jedlo. Keď to videli Boreovi synovia Kalais a Zétes, vytasili meče a s krídlami na hlave a nohách ich prenasledovali vzduchom - boli synmi boha vetra, takže dokázali lietať. Argonauti oslobodili Fineusa od trestu.
Zrážajúce sa skaly
Keď sa Fineus zbavil Harpyí, prezradil Argonautom, ako bude prebiehať ich plavba cez úžinu ústiacu do Čierneho mora. Povedal im o zrážajúcich sa skalách v mori. Boli to obrovské skaly, ktoré udierali o seba, brali si životy prechádzajúcich a uzavierali morský priechod. Zahaľovala ich hustá hmla, z hučaním sa zrážali a nedovolili preletieť ani vtákom; skaly si z kŕdľa vždy zobrali život jedného z nich. Fineus Argonautom povedal, aby ešte pred skalami vypustili holubicu a ak ju uvidia bezpečne preletieť, aby sa pokojne preplavili úžinou, ale ak ju uvidia zahynúť, aby sa do úžiny nevplavili. Argonauti vyplávali na more a keď sa priblížili k skalám, vypustili holubicu z provy. Tá letela, a náraz skál jej odťal špičku chvosta. A tak počkali, kým sa skaly odhrnú, a s usilovným veslovaním a s pomocou Héry prešli, pričom koniec zdobenej korby lode padol za obeť zrážajúcim sa bralám. Odvtedy sa skaly zastavili a vytvorili prieplav Bospor, lebo bolo súdené, že len čo nejaká loď prepláva, ustanú na mieste.
Lycus
Keď Argonauti vplávali do mora nazývaného Euxína cez Kyanské útesy, dorazili do zeme Mariandov. Tam ich kráľ Lykos prijal láskavo vďačne, lebo zabili Amyka, ktorý ho často napádal. Keď sa Argonauti zdržiavali u Lyka a vyšli si nazbierať slamu, veštca Idmona, Apolónovho syna, zranil diviak a zomrel. Na tomto ostrove zomrel aj Tiphys a riadenia lode sa ujal Ankaeus.
Plavba Čiernym morom
Argonauti sa ďalej priplavili Čiernym morom. Preplávali okolo územia Amazoniek. Ďalej sa dostali k územiu, kde ich zraňovali Stymfálski vtáci, ktorí používali svoje ostré perie ako šípy. Fineus ich pred nimi varoval, a tak polovica posádky veslovala, kým druhá ich chránila štítmi. Oštepmi do nich zospodu búchali a robili hluk, čo vtáky rozohnalo.
Potom sa už priblížili ku Kaukazu, z ktorého bolo počuť pripútaného Prometea. Prišli k rieke Fasis, ktorá je v Kolchidskej krajine. Frixovi synovia, ktorých cestou zachránil, vyviedli Iasóna na pevninu a prikázali Argonautom, aby ukryli loď. Sami sa vybrali k svojej matke Chalkiopé, Médeinej staršej sestre, a oznámili jej Iasónovu láskavosť i to, prečo prišli. Potom sa Chalkiopé zdôverila Médei a priviedla ju spolu so svojimi synmi k Iasónovi. Keď ho Médea uvidela, spoznala v ňom toho, ktorého v snoch na naliehanie Héry hlboko milovala.
Aiétés
Veštkyňa povedala Héliovmu synovi Aiétovi, že si udrží kráľovstvo dovtedy, kým rúno, ktoré venoval Frixos, zostane v Áresovej svätyni. Keď loď priplávala do prístavu Aia, Iasón sa obrátil na Aiéta a s uvedením dôvodov od Peliasa ho vyzval, aby mu odovzdal rúno. náhľad|Jean-François de Troy, Iasón a Aiétove býky, 1742 Aiétés, syn boha Slnka, sa ale rúna vzdať nechcel a tak vymyslel súťaž. Sľúbil, že rúno odovzdá, ak Iasón vlastnoručne zapriahne býky s medenými nohami. Boli to dva obrovské divé býky, ktoré dostal ako dar od Héfaista; mali medené nohy a z úst a nozdier im šľahali plamene. Tieto tvory mu Aiétés prikázal zapriahnuť do jarma a orať a z prilby vysievať dračie zuby. Boli to tie dračie zuby, ktoré dostal od Atény po tom, ako ich Kadmos vysieval v Tébach, ale nezasial všetky. Kým si Iasón lámal hlavu, ako by mohol býky zapriahnuť, Héra ho chcela zachrániť, lebo keď raz prišla k rieke a chcela vyskúšať mužov. Vzala na seba podobu stareny a požiadala ich, aby ju preniesli cez rieku. Iasón ju preniesol ju na druhý breh, kým ostatní ňou pohŕdali.
Médea zo strachu, aby Iasóna býky nezabili, sľúbila, že pomôže býky zapriahnuť a odovzdať mu rúno. Médeia tiež požiadala hrdinu, aby prisahal, že sa stane jeho ženou a vezme ju so sebou na cestu do Grécka. Keď Iasón prisahal, že tak urobí, pomohla mu zbaviť sa všetkého nebezpečenstva, lebo mu dala nápoj, ktorým mu prikázala pomazať si štít, kopiju a telo, keď sa chystal zapriahnuť býky. Povedala, že keď sa ním pomaže, počas jedného dňa mu neublíži ani oheň, ani železo. Poradila mu, že keď budú zuby zasiate, zo zeme sa proti nemu vyrútia ozbrojení bojovníci. vľavo|náhľad|Bertel Thorvaldsen, Iasón a zlaté rúno, 1802-03, Múzeum Thorvaldsens, [[Kodaň]] Tak sa aj stalo. Iasón vedel, čo robiť. Do ich stredu hodil kameň a bojovníci sa začali navzájom obviňovať. Strhla sa medzi nimi bitka a nakoniec sa medzi sebou pobili. Hoci však splnil úlohu, Aiétés nedal Iasónovi rúno, navyše chcel podpáliť loď Argo a zabiť posádku. Skôr než to však stihol urobiť, Médea priviedla Iasóna v noci do svätyne. Potom, čo svojimi kvapkami uspala hada, ktorý strážil obmotaný na strome zlaté rúno, ktoré bolo na ňom zavesené, zmocnila sa ho. V Iasónovej spoločnosti nastúpila na Argo a Argonauti sa v noci vydali na more, aby sa vydali na spiatočnú cestu do svojej vlasti.
Apsyrtos
Médeu sprevádzal jej nevlastný brat Apsyrtos, keď utekali z Kolchidy. Keď zistil, aké opovážlivé činy Médea vykonala, vydal sa prenasledovať loď. Dohonil ju pri ústí Dunaja. Tam vlákal Argonautov do pasce, ale Médea za pomoci Iasóna svojho brata zavraždila. Jeho telo rozrezala a jeho údy hodila do mora. Aiétés, zbierajúc údy svojho dieťaťa, zaostal v prenasledovaní, preto sa obrátil späť.
Keď sa už Argonauti plavili okolo rieky Eridanus, Zeus v hneve nad vraždou Apsyrta na nich zoslal zúrivú búrku, ktorá ich zahnala z cesty. Na stavbu lode Argo bolo použité dubové brvno z Diovho hája, a tak loď prehovorila, že Diov hnev neustane, pokým sa nevydajú na cestu do Ausónie a čarodejnica Kirké ich neočistí za Apsyrtovu vraždu. Keď teda preplávali okolo ligúrskych a keltských národov a plavili sa cez Sardínske more, obišli Tyrrhéniu a prišli do Aeaie. Tam stretli Kirké a tá vykonala očistný rituál. Medeu ale do svojho domu nepozvala, lebo sa previnila zradením svojho otca.
Sirény
náhľad|Henrietta Rae, Sirény, 1903 Keď sa Argonauti plavili okolo skalísk, ktoré obývali Sirény, Orfeus začal spievať tak hlasno, že ich spev nebolo možné počuť. Boutes sám odplával k Sirénam, ale Afrodita ho odniesla a usadila v Lilybaione. Po Sirénach loď narazila na Charybdu a Skýlu a na Bludné skaly, nad ktorými bolo vidieť stúpať veľký plameň a dym. Thetis s Nereidami cez ne bezpečne loď previedli.
Iasón a Médea sa zosobášili na ostrove Fajakov. Orfeus im zaspieval a zlaté rúno im poslúžilo počas noci. Keď sa potom opäť vydali na more, búrka ich zahnala k brehom Líbye, pri brehu sa prihnala obrovská vlna a tá ich zaniesla hlboko do vnútrozemia. Argo uviazla v piesku. Iasónovi sa prisnilo, že bude nutné loď preniesť podobne, ako keď matka nosí svoje dieťa počas tehotenstva. Po dvanástich dňoch námahy sa dostali do záhrady Hesperidiek, kde Herakles tesne pred ich príchodom splnil jednu zo svojich úloh. Odtiaľ sa im podario dostať na soľné jazero, z ktorého sa im ale nedarilo dostať na more. Po obetovaní miestnemu božstvu vyšiel z jazera napoly delfín a napoly muž. Bol to Tritón, syn Poseidóna. Ten im pomohol dostať loď na more.
Talos
Keď sa odtiaľ vydali na more, Talós im bránil v pristátí na Kréte. Niektorí hovoria, že to bol muž z rodu Menos, iní, že ho Minósovi daroval Hefaistos. Od krku až po členky sa mu tiahla jediná žila a na jej konci bol zatlčený bronzový klinec, a to bolo jeho jediné zraniteľné miesto. Talos držal stráž a každý deň trikrát obchádzal ostrov; preto keď videl Argo stáť na brehu, zasypal ho ako zvyčajne kameňmi. Jeho smrť spôsobila Médeina ľstivosť, či už ho, ako niektorí tvrdia, priviedla k šialenstvu pomocou drog, alebo, ako hovoria iní, sľúbila mu, že ho urobí nesmrteľným, a potom vytiahla klinec, takže z neho vytiekol všetok ichor, tekutina kolujúca v žilách nebešťanov. Talos zomrel a Argonauti pokračovali v plavbe, zastavujúc sa pritom na ďalších ostrovoch.
Návrat domov
Argonauti sa plavili medzi Eubójou a Lokrisom a prišli do Iolku, pričom celú plavbu absolvovali za štyri mesiace. Výprava skončila nielen dosiahnutím cieľa, ale zároveň ani jeden z účastníkov nezahynul. Hrdinovia sa po dorazení do cieľa rozlúčili. Sľúbili si, že sa každý štvrtý rok stretnú a budú súťažiť, aby tak udržiavali svoju kondíciu. Organizáciu pretekov dostal na starosť Herakles. Ako miesto pretekov vybral údolie v Elise, ktoré zasvätil olympskému vládcovi Diovi. Preto tieto hry dostali názov olympijské.
Epfig
Epfig je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valle d’Aosta
Valle d’Aosta je hornatý región so zvláštnym autonómnym postavením na severe Talianska. Na severe hraničí so Švajčiarskom, na západe s Francúzskom a na východe s regiónom Piemont. Rozlohou, počtom a hustotou obyvateľov je najmenším regiónom v Taliansku. Zároveň je jediným talianskym regiónom, ktorý nemá provincie (od roku 1945).
Aosta je alpské údolie, ktoré spolu s ďalšími údoliami zahŕňa svahy vrchov ako Mont Blanc, Monte Rosa a Matterhorn.
Dejiny
Prvými obyvateľmi tejto oblasti boli Kelti a Ligúri, ktorých jazyk ovplyvnil viaceré miestne názvy. Rimania dobyli toto územie približne v roku 25 pred Kr. Založili dnešné mesto Aosta aby ochránili dôležité horské priesmyky, na ktorých vybudovali mosty a cesty. Po vláde Ríma si územie zachovalo autonómiu a tradície, najmä pre svoju odľahlosť. Napriek tomu bolo vyplienené Gótmi, Longobardami a potom Burgundmi v 5. storočí. Neskôr mali územie pod vládou Frankovia, ktorí v roku 534 rozšírili Burgundské kráľovstvo. Počas stredoveku bol región prevažne feudálny s hradmi, ktoré sa zachovali dodnes.
Port
Port môže byť:
Kozmické žiarenie
Kozmické žiarenie je prúd vysokoenergetických častíc, ktoré vnikajú do zemskej atmosféry z kozmického priestoru (tzv. primárne kozmické žiarenie) a častíc, ktoré vznikli v zemskej atmosfére interakciou častíc primárneho kozmického žiarenia s časticami atmosféry (tzv. sekundárne kozmické žiarenie). Má najkratšiu známu vlnovú dĺžku.
Primárne kozmické žiarenie je tvorené úplne ionizovanými atómami. Tvoria ho 90%-ným podielom jadrá vodíka (protóny), 9%-ný podiel majú jadrá hélia (α častice) a zvyšok tvoria ťažšie jadrá až po jadrá s protónovým číslom 92 a vysokoenergetické voľné elektróny. Všetky častice sa pohybujú rýchlosťami blízkymi rýchlosti svetla, preto majú aj vysokú kinetickú energiu (109 až 1021 eV).
Nízkoenergetické častice primárneho kozmického žiarenia prichádzajú najmä zo Slnka (109 až 1010 eV). Vznikajú pri slnečných erupciách. Intenzita slnečného kozmického žiarenia sa mení v zhode s 11-ročným slnečným cyklom. Najväčšia časť kozmického žiarenia prichádza z galaktických oblastí, jeho zdrojom sú supernovy a ich pozostatky. Najenergetickejšie častice (energia nad 1018) pochádzajú z mimogalaktických oblastí. Ich zdrojom sú kvazary a aktívne jadrá galaxií.
Vysokú energiu častice získavajú prechodom cez premenné magnetické polia. Zemské magnetické pole sústreďuje častice okolo magnetických pólov a do pásiem žiarenia. Intenzita kozmického žiarenia sa mení so zemepisnou šírkou, preto na rovníku má kozmické žiarenie najmenšiu intenzitu a v okolí pólov najväčšiu.
Po vniknutí do zemskej atmosféry ťažké jadrá kozmického žiarenia interagujú s časticami atmosféry vo výške, jadrá vodíka primárneho kozmického žiarenia interagujú s jadrami dusíka a kyslíka vo výške. Nižšie sa dostávajú už len vysokoenergetické častice, ktoré pri interakciách vyvolávajú celú reťaz rozvetvených reakcií. Reťaz pokračuje dovtedy, kým energia jednotlivých častíc neklesne na 108 eV.
Podľa prenikavosti častíc má sekundárne kozmické žiarenie tzv. mäkkú a tvrdú zložku. Mäkká zložka pozostáva z elektrónov a pozitrónov. Tvrdá zložka (veľmi prenikavá) pozostáva z energetických mezónov, schopných preniknúť hlboko pod zemský povrch.
Kozmické žiarenie sa skúma pomocou výškových balónov, rakiet, kozmických družíc a sond. Jeho štúdium má význam pre astrofyziku vysokých energií, štúdium silných interakcií a elementárnych častíc. Kozmické žiarenie môže vyvolať závažné biologické efekty (napr. zmenu génov), poškodzuje polovodiče.
Pôvodný prameň
Hajduk, A., Štohl, J. a kol., Encyklopédia astronómie, Obzor Bratislava, 1987, str. 298 – 299
3524 Schulz
3524 Schulz je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
ISO 3166-2:AR
Kódy ISO 3166-2 pre Argentínu identifikujú 1 federálnu oblasť a 23 provincii. Prvá časť (AR) je medzinárodný kód pre Argentínu, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho provinciu.
Ilioneus
Ilioneus môže byť:
Minerva (rozlišovacia stránka)
Minerva môže byť:
Praslay
Praslay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maskarény
Maskarény sú súostrovie vulkanického pôvodu ležiace v Indickom oceáne, východne od Madagaskaru. Toto súostrovie je tvorené ostrovmi Maurícius, Réunion a Rodriguez. Podobne ako na Madagaskare, aj tu je rozmanitá flóra a fauna s mnohými chránenými druhmi.
Mužská dvojhra na Croatian Indoors 1997
Mužská dvojhra na Croatian Indoors 1997 sa hrala ako súčasť Croatian Indoors 1997 od 27. do 3. februára 1997. Titul získal Chorvát Goran Ivanišević, ktorý vo finále porazil Brita Rusedského 7-6(4) 4-6 7-6(6). Bol to jeho 18. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Boston City Hall
náhľad|Budova bostonskej radnice Bostonská radnica je budova v centre mesta a sídlo vlády mesta Boston, Massachusetts, USA.
Dejiny
Do súťaže na budovu bostonskej radnice bolo v roku 1962 zaradených 256 návrhov. Víťazným návrhom sa stal projekt Gerharda Kallmana, Noela McKinnella a Edwarda Knowlesa. Bol realizovaný v rokoch 1963-1968 stavebnou firmou Architects and Engineers. V interiéri aj v exteriéri tejto budovy prebieha na rôznych úrovniach vzájomná interakcia medzi občanmi a štátnou správou. Témou projektu bola tzv. „oslava štátnej správy“. Práve tu obyvatelia Bostonu privítali anglickú kráľovnu Alžbeta II. pri jej návšteve Spojených štátov v roku 1976.
Budova bostonskej radnice
Budova radnice sa nachádza vo vládnom centre mesta Boston. V rámci centra Bostonu sa autorom objektu radnice podarilo spojiť päť základných dištriktov mesta. Okrem samotnej budovy sa v návrhu nachádza aj tzv. plaza, námestie inšpirované antikou, ktoré sa stalo častým verejným zhromaždiskom.
Objekt bostonskej radnice je deväť podlažný. Je formálne aj funkčne rozdelený do troch úsekov. Prvé štyri podlažia sú plne prístupné verejnosti. Nachádzajú sa tu kancelárie mestského úradu. Ďalšie priestory slúžia úradu primátora a mestskej rady. V najvyšších podlažiach sa nachádzajú kancelárie radnice, ktoré sú pomerne málo navštevované verejnosťou. Autori vyjadrili návrh rozdelenia budovy do troch častí aj materiálovo. Vo fasáde sa striedajú tehlové povrchy s povrchmi z pohľadového betónu a keramickým obkladom. Pohľadový betón typický pre brutalizmus, evokuje vážnosť sídla primátora, pričom tehla a keramický obklad evokujú prístupnosť verejnosti.
Odozva verejnosti
Objekt bostonskej radnice sa stretol s úspechom najmä v kruhoch modernistických architektov. Je považovaný za výborný príklad architektúry brutalizmu. Avšak v radoch verejnosti a samotných zamestnancov radnice sa objekt stretol s negatívnymi reakciami. Zaznamenané boli sťažnosti v súvislosti s nevhodným pracovným prostredím a náročnou orientáciou návštevníkov. Stavba bola v priebehu rokov 2006-2008 navrhnutá na zbúranie, prípadne premiestnenie úradu radnice do iných priestorov v rámci mesta.
Père Lachaise
Père Lachaise môže byť:
La Fouillade
La Fouillade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
3525 Paul
3525 Paul je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil N. G. Thomas 15. februára 1983.
La Fouillade
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Jamník je obec na Slovensku v okrese Liptovský Mikuláš. Obec patrí do mikroregiónu Baranec.
Polohopis
Obec sa nachádza sa na hornom Liptove v údolí potoka Jamníček južne od Západných Tatier. Okolité obce sú Podtureň, Beňadiková, Liptovský Ondrej a Liptovský Peter. V katastri obce sa nachádza prírodná rezervácia Švihrová, kde sa prvýkrát popísal výskyt kosatca sibírskeho. Po dedine je pomenovaná Jamnícke sedlo a Jamnícka dolina, ktorou tečie Jamnícky potok a je v nej Nižné a Vyšné Jamnícke pleso.
Dejiny
Vyvinutá obec sa spomína nepriamo v roku 1286, priamo je doložená z roku 1346 ako Yemnik, v roku 1360 ako Jemnek, v roku 1773 ako Jamnik; maďarsky Jámnik. Prvú písomnú zmienku o Jamníku (a zároveň aj Vavrišove) tvorí listina rozriešujúca spor, či kostol v Podturni bude farský alebo nie. Pred rokom 1360 dostali Jamník (spolu s okolitými obcami) ako dar od krála Ľudovíta I. zemania Mikuláš, Peter a Alexander z rodu Podturňanských; darovacia listina tohto daru zhorela a bola v roku 1360 znovu potvrdená. Rodine Podturňanských patril Jamník od 13. storočia. do roku 1848.
Záznamy o počtoch domov v 16.-18. storočí boli dochované v daňových súpisoch, keďže daň sa platila od brány (porty). V roku 1600 mala obec 30 poddanských domov, jeden z nich bol opustený, a dva majerské dvory. V roku 1715 mala 34 zdanených domácností, v roku 1720 len 18. Podľa sčítania obyvateľstva v roku 1784 mala 50 domov a 445 obyvateľov, kým v roku 1828 mala 49 domov a 396 obyvateľov, všetci boli poddaní a evanjelici.
Zaoberali sa poľnohospodárstvom, ovčiarstvom, od 2. polovice 19. storočia murárstvom, mnohí pracovali v Budapešti. Za I. ČSR pracovali hlavne v poľnohospodárstve a stavebníctve. Prvá škola navštevovaná jamníckymi žiakmi bola rímskokatolícka škola v Liptovskom Petre, evanjelická škola v ňom vznikla 17841786; prvá drevená evanjelická škola v Jamníku vzniká okolo roku 1829. 1829
6. augusta 1905 zničil požiar horný koniec obce¸ školu a drevenú evanjelickú modlitebňu. Pri obnove obce sa stavali hlavne domy z tehiel a kameňa pokryté škridľou - v odbobí 19001910 vzrástol počet tehlových alebo kamenných domov zo 43% na 81%. V prvej svetovej vojne padlo 24 Jamníčanov.
V rokoch 18921924 z Jamníka odcestovalo za prácou do USA 24 ženatých mužov, 5 slobodných, 4 vydaté ženy a 8 slobodných, dokopy 41 ľudí. Všetci až na jedného cestovali z Brém a pristáli v New Yorku. Dvadsať ženatých mužov sa vrátilo domov; 4 manželské páry a väčšina slobodných ľudí ostala v USA, dokopy emigrovalo 21 ľudí. V roku 1928 sa v dedine postavil kultúrny dom na hranie divadelných predstavení, v roku 1938 sa k nemu pristavala namiesto starej krčmy budova Roľníckeho potravného družstva. Evanjelická škola bola v roku 1932 rozšírená a prestavaná na dvojtriednu školu.
Druhá svetová vojna
Jamník bol oslobodený prvou československou brigádou v ZSSR 1. februára 1945, pred Liptovským Mikulášom zastal ale front - Liptovský Mikuláš bol oslobodený až 4. apríla 1945. Obyvateľstvo Jamníka bolo čiastočne evakuované vo februári do Hýb, Pribyliny, Važca a Východnej a úplne 13. marca 1945. Počas druhej svetovej padlo 12 Jamníčanov, sú pochovaní vo veľkom spoločnom hrobe na cintore v Jamníku. Tragická je smrť Jána Devečku, ktorý pracoval ako riaditeľ miestnej Evanjelickej ľudovej školy, ktorý dobrovoľne ukončil svoj žvot, keď sa dozvedel nepravdivú správu, že jeho rodinu bola zastrelená fašistami. Pamätná tabuľa mu bola odhalená 27. augusta 2000 na budove Evanjelickej ľudovej škole v Jamníku.
Podľa údajov z 20. novembra 1945 sa zapojilo 61 mužov, pričom k povstaleckej 1. československej armáde 22 a zvyšok tvorili partizáni.
Svätý Duch
Obec sa spomína v roku 1286 ako Zenthlylek, v roku 1381 ako Villa S. Spiritus, ležala asi v chotári Jamníka. Patrila Mikulášovi, synovi Serefelovmu, neskôr Pottornyaiovcom. Zanikla v roku 1709 v kuruckých bojoch.
Vodnopólová extraliga mužov 2010/11
Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 2010/11 bol 19. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom vodného póla (SZVP). Titul obhájil ČH Hornets Košice, ktorý ho získal po štvrtýkrát. V sezóne vyhral všetky svoje zápasy. Aj v tejto sezóne niesla súťaž mediálny názov EMM vodnopólová extraliga.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne výrazne zmenil. Súťaž sa skladala z dvoch častízo základnej časti a play-off. Po odohraní základnej časti systémom každý s každým jedenkrát doma a vonku nasledovalo pre všetky družstvá play-off. Podľa vzájomných zápasov v základnej časti si do semifinále zobralo každé družstvo toľko bodov, koľko s daným súperom dosiahlo. Zvíťazilo to družstvo, ktoré ako prvé dosiahlo minimálne 7 bodov. Prvé zápasy play-off začínali doma horšie postavené družstvá. Posledné družstvo hralo baráž s víťazom 1. ligy.
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Bývalý lyžiarsky vlek
Lyžiarsky vlek VL 200 dlhý 166 metrov bol vybudovaný na svahu otočenom na západ, mierne zvažujúcim sa k Jamníčku v oblasti zvanej Pastovník. Vlek mal aj umelé osvetlenie a dole bola chatka na obsluhu vleku. S výstavbou vleku sa započalo v roku 1977. Dnes je areál nefunkčný a zdevastovaný.
Vodnopólová extraliga mužov 2010/11
Základná časť
Zdroj: mokralopta.sk
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Škôlkarske stredisko Jochy
Na sever od obce sa nachádza škôlkárske stredisko, ktoré patrí pod štátny podnik Lesy Slovenskej republiky, Odštepný závod Semenoles Liptovský Hrádok. Na Jochách sa nachádza aj stredisko genofondu a okrasných drevín. Stredisko má nadmorskú výšku 830 m.n.m. a jeho oplotená plocha strediska je 35 hektárov, pričom 20 hektárov tvoria záhony, stredisko má aj fóliovníky. V roku 2007 lesníci na stredisku "produkujú tri milióny voľnokorenných a milión kusov krytokorenných sadeníc ročne. Na štyroch hektároch sa venujú pestovaniu okrasných drevín". S klčovaním priestoru pre stredisko sa začalo v roku 1976 s plánovou kapacitou 3.5 milióna sadeníc, fungovať začal v novembri 1983. V rokoch 2008 a 2012 reprezentovalo stredisko OZ Semenoles na Agrokomplexe v Nitre a získalo Zlatý kosák.
Vodnopólová extraliga mužov 2010/11
Play-off
Do 1. kola play-off si body brali družstvá nasledovne: Do 2. kola play-off si body berú družstvá nasledovne:
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Vojenský areál
Na východ od dediny sa nachádza Vojenský útvar 1305 Mokraď, kde sídlila Odborná vojenská škola Odborná výcviková škola letectva, protivzdušnej obrany, komunikačných a informačných systémov a elektronického prieskumu (OVŠ PVO, KIS a EPs) Mokraď. Vznikla 1. 10. 2004. Ministerstvo obrany sa rozhodlo v roku 2011 vojenský areál predať. V objekte vojenského areálu došlo k znečisteniu pôdy a vody.
Vodnopólová extraliga mužov 2010/11
Finále
Pozn.: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Doprava
Cesta III. triedy 2359 z Jamníka pokračuje na sever okolo roľníckeho družstva do Liptovského Ondreja, a Liptovský Ondrej má po ceste III. triedy 2338 spojenie na Liptovský Mikuláš a Beňadikovú.
Národní třída
Národní třída (doslova Národná trieda) môže byť:
Jamník (okres Liptovský Mikuláš)
Doprava
Ťažǩo zjazdná na juh smerujúca miestna komunikácia spája obec s Podturňou. Táto cesta je lemovaná zo západnej strany alejou a je ňou vedený modrý cyklochodník.