cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brittany Murphy
Herectvo
V roku 1982 navštevovala Verne Fowler School of Dance v Colonii. Od štyroch rokov cvičila spev, tanec a herectvo. Prvýkrát si zahrala v Hollywoode vo veku 13 rokov, kedy si zahrala postavu Brendy Drexell v seriáli Drexell Class. Neskôr pokračovala v natáčaní seriálov a hrala postavu Molly Morgan v seriáli Almost Home. Brittany sa objavila v mnohých televíznych seriáloch, ako napríklad Parker Lewis Can't Lose, Blossom, Frasier, či Murder One. Prerazila až v roku 1995 v tínedžerskom filme Bezmocná, po boku Alicie Silverstone. Ďalej hrala v snímkach ako Maniak, Bongwater, Šialená jazda, Zack a Reba, David a Lisa, Proroctvo, Pheonix, či Trest za lásku. V roku 1999 si zahrala v dráme Jamesa Mangolda - Narušenie po boku Angeliny Jolie, Winony Ryder a Whoopi Goldbergovej, v tom rovnakom roku si zahrala aj vo filme Krása na zabitie. Svoj hlas prepožičala kreslenej postave Luanne Platter v seriáli King of the Hill (19972009).
V roku 2000 si zahrala po boku Michaela Douglasa v trileri Nepovedz ani slovo, v adaptácií románu Diablove čísla a v roku 2002 vo filme ''8. míľa''. Zahrala si aj v romantických komédiách ako Medové týždne (2003), Dievča z lepšej spoločnosti (2003) či Malá čierna skrinka (2004).
V roku 2005 si zahrala vo filme podľa komiksu Sin City: mesto hriechu. Objavila sa aj v pár nezávislých filmoch ako Ulice New Yorku (2001), Sňup (2002), Tam, kde som nikdy nebol (2005) Mŕtve dievča (2006). Jej ďalšie filmy sú Láska a iné pohromy (2006), Pánska jazda (2006), Tajomstvo polievky Ramen (2008).
V roku 2006 sa vrátila aj k dabovaniu a prepožičala svoj hlas tučniakovi Glorii v rozprávke Happy Feet (2006).
V roku 2009 bola obsadená televíziou Lifetime do filmu Nora Roberts: Pocta. V júni toho istého roku, si zahrala taktiež vo filme Opustená, ktorý bol uverejnený až v roku 2010. V novembri 2009 Brittany opustila výrobu filmu The Caller, ktorý bol natáčaný na ostrove Portoriko (Brittany bola nahradená herečkou Rachelle Lefevre), údajne pre rozdielne názory tvorcov. Krátko pred jej náhlou smrťou natočila filmy Vražedný termín (2009), Koniec sveta (2009), Izba na proti (2009) a Something Wicked. náhľad|Brittany Murphy v roku 2006.
Hudba
Brittany sa venovala aj spevu a 19. júna 2003 hrala pre posádku USO počas prehliadky na palube USS NIMITZ.
V roku 2006 vydala s Paulom Oakendelfom pieseň Faster Kill Pussycat. Táto pieseň sa stala klubovým hitom a figurovala na 1. mieste v hitparáde Billboard's Hot Dance Club Play Chart. V Spojenom kráľovstve sa medzi hitmi umiestnila najvyššie v roku 2006 a to na 7. mieste. Objavila sa taktiež vo videoklipoch skladieb „Here“ skupiny Luscious Jackson a „Closest Thing to Heaven“ kapely Tears for Fears. Vo filme Happy Feet, naspievala piesne „Boogie Wonderland“ a „Somebody To Love“.
Súkromný život
Koncom roku 2002 začala chodiť s hercom Ashtonom Kutcherom, s ktorým si v roku 2003 zahrala vo filme Medové týždne. Vzťah skončil rozchodom a v decembri 2005 sa zasnúbila s Joem Macalusom, s ktorým sa zoznámila pri natáčaní filmu Malá čierna skrinka (2004). Rozišli sa v auguste 2006. V máji 2007 sa Brittany vydala za scenáristu Simona Monjacka. Mali súkromný židovský obrad v Los Angeles (Brittany kvôli nemu konvertovala na židovskú vieru). Neskôr žila Brittany s mamou a manželom Simonom v spoločnom dome.
V roku 2000 Brittany radikálne schudla a preto bola novinármi obviňovaná z užívania drog, čo však vyvrátila. V jednom z rozhovorov uviedla, že jej jedinou drogou je kofeín. Obvinenia z užívania drog trvali až do jej náhlej smrti, no výsledky pitvy preukázali že drogy nebrala.
V roku 2005 bola modelkou odevnej značky Jordache. Tiež sa objavila na titulných stránkach časopisu Maxim, Cospolitan, New York Moves a iných.
Úmrtie
náhľad|Pomník Brittany Murphy v Forest Lawn Memorial Park Dňa 20. decembra 2009 vo svojom dome skolabovala a po poskytnutí prvej pomoci došlo k jej prevozu do nemocnice Cedars-Sinai Medical Center. Po prijatí však bola vyhlásená za mŕtvu (10:04). Pitvu vykonali hneď v nasledujúci deň, 21.decembra 2009.
Dňa 4. februára 2010 patológ okresu Los Angeles prehlásil za príčinu smrti zápal pľúc v kombinácii so sekundárnymi faktormi, ktoré predstavovala sideropenická anémia a užitie väčšieho množstva predpísaných liekov proti bolesti. Alkohol ani drogy v jej organizme neboli nájdené.
Dňa 24.decembra 2009 bola Brittany pochovaná na cintoríne Forest Lawn Memorial Park v Hollywood Hills neďaleko Los Angeles. Na jej pohrebe zaznela pieseň „Amazing Grace“ a obrad sa konal len v prítomnosti rodiny a priateľov.
Neskôr, v noci 23. mája 2010, bol Brittanin manžel Simon Monjack nájdený mŕtvy jej matkou Sharon, s ktorou býval po smrti Brittany v jej dome. V decembri 2011 Sharon Murphy zmenila postoj a tvrdila, že za smrť jej dcéry a zaťa Simona môžu toxické plesne, ktoré boli v byte už v čase ich nasťahovania. Koroner Ed Winter, ktorý bol v dome a vyšetroval smrť Brittany a jej manžela, túto možnosť okamžite vylúčil.
Nadácia
V januári Sharon Murphy, matka Brittany, a jej vdovec Simon Monjack, založili Brittany Murphy Foundation, charitatívny fond pre umelecké vzdelanie detí, podporu USO a výskum rakoviny. V apríli 2010 bol fond zmenený na nadáciu a po dočasnej nečinnosti boli 10. novembra 2013 jej aktivity obnovené otcom Angelom Bertolottim. Podľa správ zo septembra 2018 je Brittany Murphy Foundation opäť neaktívna. Informačná služba GuideStar USA, Inc., ktorá sa špecializuje na výkazníctvo o neziskových organizáciách v USA, potvrdila, že nadácia sa v niekoľkých mesiacoch nezobrazila v IRS Business Master File, čo môže naznačovať, že prestala fungovať.
Stopy v televízii a v dokumentoch
V roku 2014 televízia Lifetime natočila životopisný film o Brittany s názvom The Brittany Murphy Story. O natočení televízneho filmu nevedela ani najbližšia rodina a jej známi ho označujú z veľkej časti za nepresný a domyslený. V máji 2020 bolo jej úmrtie predmetom dokumentu ID Discovery. Dňa 14. októbra 2021 mal premiéru dokument s názvom What Happened, Brittany Murphy?, ktorý sa zaoberal jej životom a úmrtím. Vystupovalo v ňom viacero známych osobností, s ktorými sa Murphyová poznala, napríklad Kathy Najimy, či Amy Heckerling. Po premiére dokumentu novinár Daniel Fienberg uviedol, že Murphyová si nezaslúžila také kruté zaobchádzanie aké sa jej dostalo v médiách, čo pravdepodobne prispelo k schopnosti, že ju dokázal jej manžel manipulovať a ovládať ako to robil.
Padarovce
Padarovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Vesmír v orechovej škrupinke
Vesmír v orechovej škrupinke je jednou z Hawkingových kníh zaoberajúcich sa teoretickou fyzikou. Širokej verejnosti objasňuje rozličné problémy, ktoré sú spojené s prácou tohto Lucasiánskeho profesora, akými sú napríklad Gödelov teorém nekompletnosti alebo P-brány  - súčasť kvantovej mechaniky. Vydaná bola v roku 2001.
Americký
Americký je prídavné meno k slovu:
Miroslav Dudok
prof. PhDr. Miroslav Dudok, DrSc. (* 31. júl 1952, Erdevík, dnešné Srbsko) je slovenský jazykovedec narodený v Srbsku, univerzitný profesor, prekladateľ a básnik. Patrí medzi najznámejších slovenských slavistov a je jedným z najcitovanejších slovenských jazykovedcov v Srbsku. Napísal rôzne monografie, vedecké knihy, štúdie, publikoval rozličné príspevky v časopisoch a zborníkoch, prekladal a spolupracoval na mnohých dielach. Podľa slovenského jazykovedca Slavomíra Ondrejoviča predstavuje Miroslav Dudok spájajúci most medzi vojvodinskou a slovenskou slovakistikou, a to most, po ktorom sa chodí obojsmerne.
Životopis
náhľad|vpravo|Obec Erdevík v súčasnosti Narodil sa v malej vojvodinskej obci Erdevík, kde približne od polovice 19. storočia žije početná menšina Slovákov. Obec je dnes súčasťou Srbska, no vtedy bola ešte súčasťou Juhoslovanskej federatívnej ľudovej republiky. Jeden z členov jeho rodiny, prof. Dr. Daniel Dudok (narodený v roku 1932) založil Katedru slovenského jazyka a literatúry na Univerzite v Novom Sade. Ďalší, Ján Dudok (narodený v roku 1919) tvoril prozaické diela, ktoré uverejňoval v literárnom časopise Nový život.
Miroslav Dudok zažil v roku 1999 spolu s hudobníkom Đorđem Balaševićom bombardovanie v Novom Sade.
Vzdelanie
V rokoch 1967 až 1971 navštevoval slovenské gymnázium v srbskom meste Petrovec, vo vtedajšej Juhoslovanskej socialistickej federatívnej republike. Na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave vyštudoval v rokoch 1971 až 1976 odbor slovenský jazyk a literatúra. V roku 1979 získal titul doktor filozofie (PhDr.) prácou v oblasti slovenského jazyka na Univerzite Komenského v Bratislave. V roku 1987 obhájil na Univerzite v Novom Sade 320-stranovú dizertačnú prácu s názvom Glutinácia textu v slovenčine a srbochorvátčine (po srbochorv. Glutinacija teksta u slovačkom i srpskom i hrvatskom jeziku) a získal tak titul doktor vied (DrSc.). Od roku 1988 pôsobil ako mimoriadny profesor a od roku 1993 ako riadny profesor.
Počas študentských rokov, v rozmedzí rokoch 1970 až 1972 prispieval do časopisu Vzlet. V rokoch 1976 až 1977 pracoval ako redaktor v slovenskej redakcii Rádiotelevízie Nový Sad. V rokoch 1986 až 1989 prispieval do časopisu Rays. V rokoch 1990 až 1993 bol šéfredaktorom literárneho časopisu Nový život. V roku 1977 získal ocenenie Cena časopisu Nový život a v roku 1988 Cenu Vydavateľstva Obzor, ktorú mu udelili za knihu Glutinácia textu v slovenčine a v srbčine a chorvátčine.
Pedagogická činnosť
náhľad|vpravo|Filologická fakulta Univerzity v Belehrade, na ktorej Miroslav Dudok pôsobil v rokoch 1988 až 2001. Snímka pochádza z roku 2005. V rokoch 1977 až 1987 pôsobil spočiatku ako asistent a potom aj ako vedecký pracovník na Katedre slovenského jazyka a literatúry na Filozofickej Fakulte Univerzity v Novom Sade. Neskôr v rokoch 1987 až 1993 aj ako docent a taktiež v 1993 až 1998 aj ako mimoriadny profesor v srbskej hierarchií vedecko-pedagogických hodností. Od roku 1985 do roku 1988 pôsobil ako prednášajúci na škole Viša pedagoška škola v Novom Sade. Od roku 1998 aj ako riadny profesor. V akademickom roku 1996/1997 pôsobil ako profesor na Vysokej škole pedagogickej v maďarskom Segedíne. Od roku 1988 do roku 2001 bol profesorom na Katedre slavistiky na Filologickej fakulte Univerzity v Belehrade, kde do akademického roka 1997/1998 prednášal jazykové kurzy. Po pôsobení na univerzitách v Novom Sade, Belehrade a Segedíne je od roku 2001 je profesorom na Katedre slovanských filológií Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, kde v súčasnosti vyučuje kroatistiku.
Vedecká činnosť
Od roku 1976 je členom Spolku vojvodinských slovakistov a v rokoch 1991 až 1995 bol jeho predsedom. V roku 1997 stal vedeckým pracovníkom Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.
Vo vedeckej práci sa zameriava na slavistiku, slovakistiku, textovú lingvistiku, sociolingvistiku, ekolingvistiku, kontrastívnu lingvistiku, aplikačnú lingvistiku so zameraním na prekladateľstvo a slovensko-južnoslovanský bilingvizmus. V súčasnosti pracuje na domácom grante Slovenčina v kontexte viacjazyčných spoločenstiev na Slovensku, pričom zodpovedným riešiteľom je Juraj Dolník.
Umelecká činnosť
V roku 2012 získala jeho básnická zbierka Celebes, Celebes dotáciu z rezortu Úradu vlády Slovenskej republiky v hodnote 500 eur. Objednávateľom bol Úrad pre Slovákov žijúcich v zahraničí, ktorý knihu aj vydal. Autorské výtlačky mu odovzdali pri príležitosti osláv jeho šesťdesiatych narodením v septembri 2012.
Preklady
Do 🇸🇰 slovenčiny:
Do 🇷🇸 srbčiny:
Pasodoble
Pasodoble alebo paso doble je druh latinskoamerického tanca.
Prvá zmienka o ňom pochádza z roku 1918 ako o španielskom onestepe. Známejším sa stal v prvej polovici 20-tych rokov, kedy sa viac rozšíril. Štandardizovali ho francúzski taneční učitelia. Jeho pôvod je v Španielsku v ľudových tancoch oslavujúcich víťazného toreadora. Za súťažný tanec bolo pasodoble prijaté po II. svetovej vojne. Rytmus je 2/4 a takt 60.
História
Pôvod tejto vášnivej hudby je sporný.
Jedna z hypotéz na základe etymológie názvu predpokladá, že pochádza z francúzskeho "pas-redouble", čo bola forma rýchleho pochodu francúzskej pechoty koncom 18. storočia. Predpokladá sa, že má španielske aj francúzske charakteristiky. Moderné kroky často obsahujú francúzske výrazy, ale tanec pripomína charakter býčieho zápasu. Hovorí sa, že vznikol z juhofrancúzskej kultúry v 30. rokoch 19. storočia. Zástancovia tejto hypotézy, väčšinou francúzski muzikológovia, predpokladali, že pasodoble bol pre Francúzov spôsob, ako znázorniť techniky používané pri španielskych býčích zápasoch. Táto hypotéza opomína vysvetliť prítomnosť partitúr z roku 1780, že španielska pechota pochodovala v doble už skôr ako francúzska armáda a francúzski muzikológovia zvyčajne uvádzajú pohyby alebo motívy súvisiace s býčími zápasmi, zvláštnosť, ktorá nedáva zmysel, keďže v Španielsku sa s býčími zápasmi začala spájať až oveľa neskôr.
Hypotéza založená na voľných figúrach a rytme tanca uvádza, že jeho dvojhlasný rytmus a umiernený pohyb poukazuje na pôvod v tradičnej španielskej hudbe a tancoch zo začiatku 16. storočia. Tieto tance, ktoré vznikli okolo roku 1538, boli postupnou kombináciou kastílskej hudby a tanca (seguidillas) s "garrotínom", rýchlym a opakujúcim sa tancom rómskych párov, upraveným do pochodovej formy.
Známy muzikológ José Subirá sa domnieva, že pôvod melódie bol kombináciou vojenských pochodov a ľahkej hudby zo španielskeho populárneho divadla, ktorá postupne prenikla do "entremes" váženejších hier.
Britský
Britský je prídavné meno k slovu:
ISO 3166-2:BM
Kódy ISO 3166-2 pre Bermudy identifikujú 9 grófstiev a 2 mestá. Prvá časť (BM) je medzinárodný kód pre Bermudy, druhá časť pozostáva z dvoch alebo troch písmen identifikujúcich grófstvo alebo mesto.
Zoznam kódov
BM-DEV Devonshire BM-HA mesto Hamilton BM-HAM Hamilton BM-PAG Paget BM-PEM Pembroke BM-SAN Sandys BM-SG mesto Saint George BM-SGE Saint George's BM-SMI Smiths BM-SOU Southampton BM-WAR Warwick
Karl Schwarzschild
Karl Schwarzschild (* 9. október 1873 - † 11. máj 1916) bol nemecký fyzik a astronóm.
Životopis
Narodil sa vo Frankfurte nad Mohanom. Bol považovaný za zázračné dieťa. V 16 rokoch publikoval článok o obežných dráhach. Študoval v Štrasburgu a Mníchove. V roku 1896 získal doktorát za prácu o teóriách Henriho Poincarého.
Od roku 1897 pracoval ako asistent na observatóriu vo Viedni. Tam vytvoril formulu pre výpočet optickej hustoty fotografického materiálu, ktorá bola významná pre spresnenie merania intenzít slabých astronomických zdrojov.
Od roku 1901 do roku 1909 bol profesorom na inštitúte v Göttingene, kde mal príležitosť spolupracovať s niektorými význačnými vedcami vtedajšej doby, napr. Davidom Hilbertom alebo Hermannom Minkowskim. Bol riaditeľom observatória v Göttingene.
V roku 1909 sa presunul do observatória Astrofyzikálneho inštitútu v Postupime.
Od roku 1912 bol členom Pruskej kráľovskej akadémie vied.
Po vypuknutí 1. svetovej vojny v roku 1914 sa pripojil k nemeckej armáde. Slúžil na východnom aj západnom fronte a dosiahol hodnosť poručíka v delostrelectve. Počas svojej služby napísal v roku1915 v Rusku tri dôležité články - dva týkajúce sa teórie relativity a jeden o kvantovej mechanike. Jeho práca o teórii relativity predstavovala prvé presné riešenie Einsteinových rovníc všeobecnej teórie relativity, ktorá sa dnes označuje ako Schwarzschildova metrika. Toto riešenie je úzko spojené s počiatkami štúdií čiernych dier.
Robil merania premenných hviezd a pracoval na vylepšení optických systémov.
Ako invalid sa vrátil z vojny v marci 1916.
Je otec astrofyzika Martina Schwarzschilda.
Redakcia
Redakcia môže byť:
The Eye (hudobný album)
The Eye je piaty štúdiový album dánskej heavy metalovej skupiny King Diamond.
Je to prvý album, na ktorom nehrá pôvodný bubeník Mikkey Dee. Nahradil ho Snowy Shaw. Napriek všeobecnej predstave na albume nebol použitý automatický bubeník, Snowy v skutočnosti hral na elektronické bicie.
Príbeh
Na rozdiel od predchádzajúcich albumov sa príbeh na tomto albume zakladá aj na skutočných historických udalostiach. Výnimku tvorí vymyslený príbeh o náhrdelníku s okom čarodejnice. V oku sa tomu, kto sa do neho pozrie, zobrazujú udalosti z minulosti, pri ktorých bol náhrdelník prítomný. Zobrazuje mučenie údajnej čarodejnice Jeanne Dibassonovej. Neskôr zobrazí dve dievčatá, ktoré sú okom zabité a nakoniec Louviersku mníšku Madelaine Bavent. Otec David ju znásilní, tak ho zabije tým, že ho prinúti pozrieť sa do oka čarodejnice. Jeho náhradníkom je Otec Picard. Ten využije mníšky, aby týrali deti.
Príbeh je zasadený do prostredia honu na čarodejnice a inkvizície. Mnohé postavy (Jeanne, Madelaine, Picard, David) sú skutočné.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých textov je King Diamond, hudbu zložil King Diamond, okrem uvedených.
Rusko-turecká vojna (1877 – 1878)
Rusko-turecká vojna (1877-1878) (v ruských dejinách známa ako Druhá severná vojna, v bulharských ako Rusko-turecká osloboditeľská vojna) bola jedna z rusko-tureckých vojen. Rusko v nej zaútočilo na Osmanskú ríšu. Cieľom Ruska bolo oslobodiť balkánske slovanské národy (Srbov, Bulharov, Macedóncov) spod osmanskej nadvlády, respektíve rozšíriť svoj mocenský vplyv na oblasť Balkánu.
Ruské vojská sa napokon dostali až k Carihradu, nedobyli ho iba pre intervencie iných štátov. Výsledkom vojny bolo získanie nezávislosti Srbska, (čiastočne) Bulharska, Čiernej Hory a (fakticky) Rumunska od Osmanskej ríše.
Rusko-turecká vojna bola ďalšou z mnohých aktivít na Balkáne proti osmanskej vláde v tom čase (povstanie v Bosne a Hercegovine 1875 – 1878, Východná kríza, Starozagorské povstanie 1875 a Aprílové povstanie 1876).
Predohra
Problém vypuknutia východnej krízy chcelo Rusko riešiť diplomatickou cestou na Carihradskej konferencii. Po jej neúspechu sa schyľovalo k otvorenému vojenskému konfliktu medzi Ruskom a Osmanskou ríšou. Dňa 3. januára 1877 (15. januára podľa juliánskeho kalendára) podpísalo Rusko s Rakúsko-Uhorskom dohodu, ktorou si chcelo zabezpečiť jeho neutralitu. Podmienkou však bolo, aby si Rakúsko-Uhorsko násilne pripojilo k svojmu územiu Bosnu a Hercegovinu.
Začiatkom jesene roku 1876 ruská vláda začala čiastočnú mobilizáciu a prípravu na vojnu. Sformovali sa dve armády – Dunajská a Kaukazská. Do Dunajskej armády pod velením brata ruského panovníka Nikolaja Nikolajeviča vstúpilo 190 000 vojakov a do Kaukazskej 80 000. Počas vojny sa však počet vojakov obidvoch armád zvýšil.
Proti tejto vojenskej sile osmanská armáda postavila takmer 500 000-člennú armádu, vyzbrojenú najmodernejšími zbraňami. Pracovali v nej aj západné vojenské misie. Väčšia časť týchto vojsk sa sústredila na Balkánskom polostrove. Turecká dunajská armáda v počte 380 000 mužov bojovala rozmiestnená po celej krajine.
V záverečnej vojenskej príprave sa ruská armáda spojila ešte s rumunskou (40 000 vojakov), čiernohorskou (25 000 vojakov) a po páde mesta Pleven aj so srbskou (56 000 vojakov) armádou.
Ruský kancelár A. Gorčakov oznámil 10. apríla 1877, že Rusko musí za každých okolností brániť dôstojnosť Európy. Rusko ukončilo 11. apríla (23. apríla) diplomatické styky s Tureckom a 12. apríla (24. apríla) Alexander II. podpísal v Kišiňove manifest, ktorým vyhlásil začiatok vojny s Tureckom.
Turecký minister zahraničných vecí Savet Mehmed paša hneď na druhý deň po vyhlásení vojny požiadal západné štáty, aby sa zúčastnili v boji. Žiadna z krajín mu však nevyhovela. Naopak, Veľká Británia a Nemecko, presvedčení o neúspechu Ruska v tejto vojne, čakali ako sa ďalej vyvinie situácia a Rakúsko-Uhorsko, keďže podpísalo s Ruskom dohodu, že bude chrániť svoju neutralitu, do boja zasiahnuť nemohlo. K Rusku sa však pridalo Rumunsko, ktoré začalo aktívne bojovať v auguste.
Priebeh vojny v Bulharsku
V období od apríla do júna sa ruské vojská sústredili na boj proti Turkom pri rieke Dunaj. 10. júna 1877 Dolnodunajská čata generála Zimermanna prekročila rieku medzi mestami Braila a Galac a nasledovala ustupujúcich Turkov až po bojovú líniu Černa voda – Kjustendža. Tento manéver mal za úlohu oklamať tureckých veliteľov a naznačiť nepravé miesto stretu. Na tureckú armádu zaútočila 14. pechotná divízia pod vedením generála Dragomirova pri meste Svištov.
Ruské vojská prešli Dunaj 15. júna 1877 a pripojili sa k zvyšku Dunajskej armády. Ruské vojská rozdelili na tri časti
Úlohou východného bloku armády so 70 000 vojakmi bolo postupne napredovať na východ krajiny a blokovať vojenské základne v Razgrade, Ruse, Šumene a Varne. Nemal ich však oslobodiť.
Predný blok armády (12 000 vojakov), do ktorého boli pričlenení aj bulharskí dobrovoľníci, postupoval smerom na Tărnovo a priesmyky v Starej Planine v strednej časti Balkánu.
Západný blok (35 000 vojakov) mal za úlohu oslobodiť Nikopol a pokračovať v boji ďalej na západ.
Východný blok napredoval podľa plánu a dosiahol oblasti pri riekach Jantra a Černi lom. Tu sa utáboril a začal plniť svoje úlohy.
Západný blok obsadil Nikopol, ale Osman paša a jeho vojská z Vidinu obsadili Pleven. Prvý pokus generála Schildnera dobyť mesto 8. júla 1877 sa skončil neúspechom.
Predný blok obsadil Tărnovo a postupoval Priesmykom republiky do Podbalkánskej doliny, kde z juhu zaútočil na tureckú armádu pri vrchu Šipka. Medzitým od severu napredoval gabrovský blok generála Derožinského.
Bitky pri Šipčenskom priesmyku
Vrch Šipka dobyla ruská armáda 7. júla 1877. Šipčenský priesmyk bol jediným priesmykom, ktorý spájal sever Bulharska s juhom v strednej časti pohoria Stara Planina. O tri dni neskôr, 10. júla, piaty blok ruskej armády obsadil Starú Zagoru.
Armáda Sulejmana pašu v počte 40 000 vojakov posilnila turecké vojsko proti generálovi Gurkovi. Títo vojaci mali za úlohu znova obsadiť Šipčenský priesmyk a vytlačiť Rusov za Dunaj.
V bojoch pri Starej Zagore dňa 19. júla 1877 dobrovoľníci z bulharskej armády ustúpili a sústredili sa na udržanie vrchu Šipčenského priesmyku. Obranou priesmyku bol poverený generál Stoletov. V jeho bloku boli vojaci z Orlovského pluku s piatimi dobrovoľníckymi družinami. Celkový počet obrancov Šipčenského priesmyku bol 5 500 vojakov. Neskôr sa k nim pripojil aj Branský pluk. Proti nim stála armáda 30 000 vojakov Sulejmana pašu.
Najsilnejšie boje sa odohrali v dňoch 9. augusta–11. augusta 1877. Na pomoc vojakom prišla 205 členná skupina strelcov ruského generála Fiodora Fiodoroviča Radeckého. Počas troch bitiek sa obrana stabilizovala a odrazila útoky tureckej armády.
Západný front
Vojaci znova zaútočili na Pleven 18. júla 1877, avšak neúspešne. Tretí pokus o oslobodenie mesta bol stanovený na august 1877. Ruská armáda stratila ďalších 15 000 vojakov (celkovo vo vojne ruská armáda stratila 200 000 vojakov), ale mesto sa jej nepodarilo dobyť. Na pomoc z Ruska zavolali generála Totlebena. Pleven bol dobytý 10. decembra 1877.
Ruská armáda v zložení západného bloku generála Gurka, Trojanského bloku generála Karcova a vojsk generála Radeckého postupovala na Balkán a 23. decembra 1877 obsadila Sofiu. Medzitým generál Karcov obsadil Karlovo a podbalkánske polia. Po spoločnom víťazstve generálov Gurka a Karcova, 4. januára 1878 bol dobytý aj Plovdiv. Vojská Osmana pašu ustúpili k Stredozemnému moru.
Vojenský blok generála Radeckého 27. a 28. decembra 1877 porazil a zajal armádu 22 000 mužov Vejsela pašu pri meste Šejnovo. Spojené ruské vojská postupovali ďalej na východ a 14. januára 1878 obsadili Odrin.
Vojenská porážka Osmanskej ríše donútila Vysokú portu požiadať o mier. Mierová zmluva bola podpísaná 19. januára 1878 v Odrine.
Výsledky
Rusko vojnou získalo späť územie južnej Besarábie, ktoré stratilo po Krymskej vojne (1853 - 1856) a získalo aj nové územia – južnú Ukrajinu, Krym, Karskú oblasť, Kaukazské čiernomorské pobrežie, juhozápadné Gruzínsko a severnú časť tureckého Arménska. Bulharsko, Srbsko, Rumunsko a Čierna hora získali nezávislosť.
Maromme (kantón)
Maromme je francúzsky kantón v obvode Rouen v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Skladá sa z obcí Maromme a Canteleu.
Juliénas
Juliénas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krátká Ves
Krátká Ves je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 153 obyvateľov, z toho 82 mužov a 71 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 39,4 roka, ženy 46,7 roka).
Unmasked
Unmasked je ôsmy štúdiový album skupiny Kiss.
Žánrovo sa album, podobne ako jeho predchodca, nesie v pop rockovom duchu, netypickom pre Kiss. Predaj albumu bol oproti predchádzajúcim slabší a Kiss po prvýkrát nekoncertovali v rodnej Amerike (výnimkou bol prvý koncert Erica Carra so skupinou v Palladium, New York v júli 1980). Inak hrala skupina hlavne v Austrálii, kde bol album celkom úspešný.
Skupina natočila klip k piesni Shandi, kde si s nimi Criss zahral naposledy do roku 1995. Criss pritom nebol jediný, kto v skutočnosti v tejto piesni na nahrávke nehral - jediný člen Kiss, ktorý v nej naozaj hral, bol Paul Stanley.
ISO 3166-2:BZ
Kódy ISO 3166-2 pre Belize identifikujú 6 krajov. Prvá časť (BZ) je medzinárodný kód pre Belize, druhá časť pozostáva z dvoch alebo troch písmen identifikujúcich kraj.
Zoznam kódov
BZ-BZ Belize (Belize City) BZ-CY Cayo (Belmopan) BZ-CZL Corozal (Corozal) BZ-OW Orange Walk (Orange Walk) BZ-SC Stann Creek (Dangriga) BZ-TOL Toledo (Punta Gorda)
Rimavské Janovce
Rimavské Janovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Polohopis
Obec Rimavské Janovce sa nachádza na juhu Banskobystrického kraja, v okrese Rimavská Sobota. Rozprestiera sa od okresného mesta na ploche. Priemerná nadmorská výška je. Územie patrí geologicky k paleogénu (staršie treťohory). Geomorfologicky patrí k vnútorným, resp. vonkajším Západným Karpatom. Podľa geomorfologických jednotiek, väčšina katastrálneho územia obce je začlenená ako rovina, juhovýchodný okraj katastra ako pahorkatina. Geologické podložie tvoria zlepence, brekcie a pieskovce, príp. piesčité štrky. Z pôd sú zastúpené hlavne hnedozeme, mierne až silne ílovité. V okolí rieky Rimava sa vyskytujú fluvizeme.
Prevažnú časť katastra tvorí orná pôda – (63,38 %), trvalé trávne porasty  (32,6 %), a v menších výmerách sú zastúpené vinice  (0,059 %), záhrady  (2.98 %), lesné pozemky  (0,21 %), zastavané plochy a nádvoria  (0,25 %), stavebné pozemky  (0,026 %) a ostatné plochy (vodné plochy, remízky)  (0,50 %). K obci patria 3 osady: Jánošíky, Močiar a Ilona. Kataster obce susedí s obcami Pavlovce, Jesenské, Hodejov, Gemerček, Rimavská Sobota, Sútor a Belín. Produkčne patrí územie obce do kukurično-repárskej výrobnej oblasti.
Klíma
Hoci je klíma kontinentálna, vyznačuje sa veľkými výkyvmi. V jesennom a zimnom období sa objavujú ťažké hmly. V zimnom období nie sú zriedkavé extrémne nočné mrazy]. Priemerná januárová teplota dosahuje −3,9 °C. Naopak v jarnom a letnom období je veľmi teplo a sucho, resp. daždivo. Priemerná júlová teplota činí 19,4 °C. To znamená teplotný rozdiel medzi najchladnejším a najteplejším mesiacom v roku skoro 24 °C. Vegetačné obdobie trvá zvyčajne od polovice marca do konca septembra. Tropických dní (teplota nad 30 stupňov) býva priemerne 28, na druhej strane ľadových dní (celodenný mráz) je zvyčajne 40. Trvalá snehová prikrývka sa udrží priemerne 60 – 70 dní. Priemerný ročný úhrn zrážok je. Celkovo patrí územie obce k najsuchším oblastiam v okrese.
Fauna a flóra
Na poliach medzi obilninami a krmovinami hniezdia jarabice, prepelice, v remízkach bažant. Hlavne počas suchej jesene sa premnožujú drobné hraboše a myši. Zriedkavo je možné nájsť aj jazveca či ježa. Vďaka útlmu poľovníckych aktivít dochádza k premnoženiu zajaca poľného, králika divého i srnčej zveri. Čriedy sŕn a čoraz viac i líšok sa hlavne v zimnom období hľadajúc potravu približujú ľudským obydliam. Na brehoch vodných tokov hniezdi kačica divá, prechodne volavky a kormorány, zriedkavo zopár labutí. Na vlhších stanovištiach sa vyskytujú obojživelníky: skokan zelený, skokan hnedý, ropucha, rosnička zelená. Zastúpené sú aj niektoré druhy plazov: jašterice, vretenice a užovky.
Z vtáctva sú najviac zastúpené škorce, vrabce, lastovičky, belorítky, hrdličky, straky, vrany, stehlíky, sýkorky, sovy, ďatle, žlny, kukučky, dudky. V obci je päť hniezd bociana bieleho a tri hniezda vzácneho strakoša sivého, ktorý hniezdi na topoľoch. Vzrástol aj počet drobného hmyzu, napr. pásavka zemiaková, blyskáčik repkový, obaľovače, motýle. Ďalej sú zaznamenané prírastky koníkov, kobyliek a svrčkov. Každé štyri roky sa opakuje hromadný výskyt chrústa obyčajného. V menšom množstve sa vyskytuje aj roháč obyčajný, bystrušky a svätojánske mušky. V lete sú na pastvách premnožené bodavky, ovady a strečky.
Na lúkach a pastvinách sa vyskytujú takmer všetky druhy tráv: kostrava lúčna, kostrava červená, reznačka laločnatá, mätonoh trváci a mnohokvetý, lipnica lúčna, timotejka lúčna. Ďalej ďatelinoviny ako: ďatelina plazivá, hybridná a lúčna, ľadenec rožkatý, vika siata i vičenec vikolistý. Brehy vodných tokov sú lemované melioračnými drevinami ako je topoľ, vŕba, jelša a osika. Charakter vidieckeho prostredia dotvárajú typické radové výsadby ovocných drevín popri cestných komunikáciách, najmä jabloní a sliviek. Lesné spoločenstvá sú takmer výlučne tvorené listnatými drevinami, z nich najmä duby, hraby, buky a cery.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Rimavské Janovce pochádza z roku 1221 vo Varadinskom registri. V 13. storočí sa sídlo spomína ako Januš, o 200 rokov neskôr je spomínané ako Janoši a od roku 1773 ako Janošovce. Od názvu Janošovce nad Rimavou prešla obec v roku 1951 k dnešnému pomenovaniu. Archeologické nálezy pochádzajú z konca eneolitu, približne z roku 1800 pred Kr. Zachovali sa archeologické náleziská kamenných a bronzových nástrojov z pilinskej a mladšej doby bronzovej a z doby halštatskej. V 5. storočí pred Kr. na územie obce prenikli Skýti, svedčí o tom skýtske pohrebisko na pustatine Lelt. Neskôr v 2. až 3. storočí pred Kr. sa na územie obce dostali Kelti a priniesli niektoré druhy remesiel. V 1. až 4. storočí začalo rímske obdobie, v 5. – 6. storočí sťahovanie národov. V 5. storočí dorazili Húni a Góti a o storočie neskôr Longobardi. Napokon prenikli na naše územie od 4. po 9. storočie Slovania zo zakarpatskej oblasti.
V novodobej histórii sa do obce prisťahovali v rokoch 1921 až 1927 obyvatelia z Podpoľania, Horehronia a zo Záhoria, ktorí žijú v obci dodnes. V roku 1952 bolo do obce presídlených 45 slovenských rodín z Maďarska.
Turizmus
Atrakciou pre turistov je vodná nádrž Kurinec, s ktorou je obec spojená chodníkom pre cyklistov. V lete sa koná podujatie Deň obce, počas plesovej sezóny sa konajú Matičný ples, Katarínska zábava, či Silvestrovský ples. Množstvo podujatí sa celoročne realizuje v meste Rimavská Sobota, napr.: Letavy, Atrium Art, Jesenný či Jarný jarmok, Dni mesta a mnohé ďalšie.
Občianska vybavenosť
V obci fungujú dve základné školy a materská škola. Obec ukončila výstavbu 2. etapy kanalizácie, v súčasnosti sa pripravuje na rekonštrukciu miestnych komunikácií a chodníkov, úpravu verejných priestranstiev a rekonštrukciu autobusových zastávok.
Príbeh (singel)
„Príbeh“ je singel od slovenskej speváčky Tiny a slovenského rapera Rytmusa, ktorý vyšiel 29. novembra 2009 v hudobnom vydavateľstve Tvoj Tatko Records a EMI Czech Republic. Singel je vôbec najúspešnejšou skladbou v novodobej histórii slovenskej hudby, pričom prvenstvo dosiahol v štyroch z piatich československých kategórií spoločnosti IFPI. Do roku 2009 žiadna iná skladba v Česku a na Slovensku nedosiahla štyri prvenstvá v tejto hitparáde.
Pancierový vlak Hurban
náhľad|Replika pancierového vlaku Hurban je umiestnená vo [[Zvolene]] Pancierový vlak Hurban bol jeden z improvizovaných pancierových vlakov, ktorý sa aktívne zapojil do bojov v Slovenskom národnom povstaní.
Stavba a nasadenie
Vlak vyrobili pracovníci zvolenských železničných dielní začiatkom októbra 1944. Bol druhým z troch povstaleckých pancierových vlakov. Bol pancierovaný obyčajným kotlovým plechom. Ostré skúšobné streľby uskutočnené v trati Zvolen – Krupina. Po prvýkrát bol nasadený pri bojoch na trati Hronská Dúbrava – Svätý Kríž nad Hronom. 4. októbra bol nasadený pri Čremošnom. Podieľal sa na odrazení nemeckých útokov, v boji však bol značne poškodený. Po oprave bol ďalej nasadený na trati Banská Bystrica – Diviaky. 23. októbra kryl vlak ústup povstalcov na Horehroní, úspešne zasiahol pri Heľpe. Neskôr vlak ustúpil k Harmancu, kde bol v Čremošnianskom tuneli znehodnotený. Následne jeho posádka prešla na partizánsky spôsob boja.
Ľubochnianske jaskyne
Ľubochnianske jaskyne sú jaskyne, ktoré sa nachádzajú na území Ľubochnianskej doliny. Zatiaľ ich bolo objavených 11; najväčšia a najznámejšia je Jaskyňa v Čertovej skale.
Jaskyňa v Čertovej skale
Jaskyňa v Čertovej skale je inaktívna fluviokrasovo-rútivá jaskyňa. Je najväčšou jaskyňou Ľubochnianskej doliny z dĺžkou 28 m. Nachádza sa na Čertovej skale.
Previs v Čertovej skale
Previs v čertovej skale je druhou najväčšou jaskyňou Ľubochnianskej doliny z dĺžkou 11 m. Nachádza sa rovnako na Čertovej skale.
Jaskyňa v Korbeľke
Je 5 m dlhá výrezová inaktívna fluvikrasová jaskyňa.
Jaskyňe v Havránkach
Je komplex 8 jaskýň v Havránkach z dĺžkou od 3,5 do 10 m
Albert William Tucker
Albert William Tucker (* 28. november 1905, Oshawa, Ontário – † 25. január 1995, Hightstown, New Jersey) bol kanadsko-americký matematik známy predovšetkým vďaka práci v topológii, teórii hier a nelineárnom programovaní. Bol školiteľom viacerých významných matematikov, napríklad Johna Forbesa Nasha, či Marvina Minského.
Aktívne jadro galaxie
right|thumb|Aktívna galaxia [[Virgo A|M87]]
Aktívne galaktické jadro (AGJ) je kompaktná oblasť v centre galaxie, ktorá je v niektorej časti elektromagnetického spektra, zvyčajne naprieč celým spektrom, omnoho jasnejšia ako normálne galaxie. Tieto extrémne emisie boli pozorované v každej časti elektromagnetického spektra. Galaxie, v ktorej sa AGJ nachádza, sa nazýva aktívna galaxia. Predpokladá sa, že žiarenie AGJ je výsledkom akrécie hmoty okolo supermasívnej čiernej diery v centre materskej galaxie. AGJ je najjasnejším dlhodobým zdrojom elektromagnetického žiarenia v celom vesmíre.
Modely aktívneho jadra
Dlhodobo sa predpokladá, že zdrojom energie AGJ musí byť akrécia materiálu obrovskou čiernou dierou (106 až 109násobok hmot. Slnka). Aktívne galaktické jadrá sú kompaktné a zároveň dlhodobo extrémne žiarivé. Akrécia môže veľmi efektívne premieňať potenciálnu a kinetickú energiu na žiarenie a veľké čierne diery majú vysokú Eddingtonovu žiarivosť, vďaka tomu dokáže produkovať pozorované dlhodobo extrémne žiarenie. Predpokladá sa, že supermasívne čierne diery sa nachádzajú v jadrách väčšiny, ak nie všetkých veľkých galaxií.
Akrečný disk
Podľa štandardného modelu opisujúceho AGJ vytvára chladný materiál v blízkosti čiernej diery akrečný disk. Procesy v akrečnom disku presúvajú hmotu smerom do stredy a moment hybnosti smerom von, a to spôsobuje zahrievanie disku. Spektrum akrečného disku je najsilnejšie v oblasti UV a viditeľného spektra. Navyše nad akrečným diskom vzniká koróna z horúceho materiálu, ktorá môže zvýšiť energiu fotónov až do röntgenového spektra pomocou inverzného Comptonovho javu. Chladný materiál v blízkosti čiernej diery je excitovaný žiarením z akrečného disku, a preto vyžaruje čiastočné emisné čiary. Medzihviezdny plyn a prach v blízkosti akrečného disku pohltí veľkú časť žiarenia AGJ a následne ju znovu vyžiari v inej časti spektra, prevažne infračervenej.
Relativistické prúdy
V niektorých akrečných diskoch vznikajú v blízkosti disku v opačných smeroch dva úzke výtokové prúdy. Smer prúdov je daný buď osou momentu hybnosti disku alebo osou rotácie čiernej diery. Mechanizmus vzniku prúdov a ich zloženie nie je známy, hlavne pre nízke rozlíšenie astronomických nástrojov. A tak pozorovania neposkytujú dostatok dôkazov na potvrdenie niektorého z viacerých teoretických modelov vzniku prúdov. Prúdy sa najviac prejavujú v rádiovej časti spektra. Vďaka inverznému Comptonovmu javu však žiaria vo všetkých častiach spektra. AGJ tak potenciálne predstavujú druhý zdroj hocijakého pozorovaného kontinuálneho žiarenia.
Radiačne neefektívne AGJ
Rovnice popisujúce akréciu majú aj skupinu "radiačne neefektívnych" riešení. Najznámejšie z nich je tzv. akrečný tok, ktorému dominuje advekcia (z angl. ADAF - Advection Dominated Accretion Flow),, existujú však aj iné teórie. Pri tomto druhu akrécie, dôležitom pri akrečnej rýchlosti hlboko pod Eddingtonovým limitom, nevytvára akrečná hmota tenký disk a nevyžaruje energiu získanú pohybom smerom k čiernej diere tak efektívne. Radiačne neefektívna akrécia poskytuje vysvetlenie pre nedostatok silnej radiácie druhu AGJ pri čiernych dierach v jadrách eliptických galaxií, kde by sa dala očakávať vysoká akrečná rýchlosť a zodpovedajúci vysoký jas.
Urýchľovanie častíc
AGJ sú hlavným kandidátom na zdroj extrémne vysokoenergetického kozmického žiarenia.
Charakteristika
Pre pozorovania AGJ neexistuje jednoznačná charakteristika. Tento zoznam obsahuje niekoľko historicky dôležitých vlastností, vďaka ktorým sa dá systém identifikovať ako AGJ.
Typy aktívnych galaxií
Aktívne galaktické jadrá sa delia do dvoch skupín, konvenčne nazvaných rádiovo tiché a rádiovo hlasné. V prípade rádiovo hlasných objektov dominujú v žiarení AGJ emisie z prúdov a lalokov, ktoré vytvárajú. Rádiovo tiché objekty sú jednoduchšie, pretože emisie prúdov sú zanedbateľné.
Terminológia je často v prípade AGJ zmätočná, pretože rozdiely medzi druhmi AGJ skôr odrážajú historické rozdiely v spôsobe objavenia ako reálne fyzikálne rozdiely.
Súhrn
Tieto galaxie sa dajú zhruba zosumarizovať do nasledujúcej tabuľky:
Kozmologické využitie a vývoj
Aktívne galaxie držali veľmi dlho všetky rekordy pre objekty s najväčším červeným posunom v optickom a rádiovom spektre, hlavne pre ich svietivosť. Stále majú svoju úlohu vo výskume raného vesmíru, napriek tomu, že AGJ nepredstavujú typické galaxie s vysokým červeným posunom.
Maizet
Maizet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 295 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ruský
Ruský je prídavné meno k slovu:
Acetylcelulóza
Acetylcelulóza (iné názvy: acetát celulózy, ester celulózy) je látka podobná celuloidu, od ktorého sa odlišuje predovšetkým svojou nízkou horľavosťou a preto ho vo väčšine aplikácii nahradila.
Využitie
Acetylcelulóza sa používa na výrobu vlákien, plastov, filmov, laminovacích fólií a náterov.
Grécky
Grécky je prídavné meno alebo príslovka k slovu:
Vandières (Meurthe-et-Moselle)
Vandières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Umelé slovanské jazyky
Medzi umelé slovanské jazyky patria:
Španielsky
Španielsky je prídavné meno a príslovka v slovu:
Mont-Saint-Aignan (kantón)
Mont-Saint-Aignan je francúzsky kantón v obvode Rouen v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Skladá sa z obcí Mont-Saint-Aignan a Déville-lès-Rouen.
Sfira
thumb|upright|Desať (respektíve jedenásť) sefír usporiadaných do stromu života Sfira (hebr., dosl.: počítanie, sféra; pl. sfirot) je podľa kabaly emanácia Boha, atribút Boha, božská tvorivá sila, jedna z desiatich koncentrických sfér, ktoré podmieňujú jestvovanie všetkého súcna a prostredníctvom ktorých sa odhaľuje a poznáva božstvo. Ide o tieto sféry/princípy/svety:
Severná železnica cisára Ferdinanda
náhľad|Mapa železničnej siete z roku [[1849. Na území dnešného Slovenska fungovala trať po Sereď a budoval sa úsek na Budapešť]] náhľad|Nápis: Kaiser Ferdinands-Nordbahn na stanici v [[Bielsko-Biala|Bielsku-Bialej]] Severná železnica cisára Ferdinanda je názov spoločnosti, ktorá vznikla kvôli výstavbe a prevádzke železničnej trate z Viedne do poľskej Bochnie. Názov sa však vžil najmä v spojitosti so samotnou traťou, ktorá je medzi železničiarmi dodnes známa ako „Ferdinandka“.
Dejiny
Rakúsko-Uhorsko veľmi skoro pochopilo dôležitosť železnice a tak už v roku 1829 predložil Franz Xaver Riepl projekt trate z Viedne do Haliče. Zaujímavosťou je, že pri plánovaní vyťaženia sa vôbec nepočítalo s prepravou uhlia, ktoré už pár rokov po otvorení trate predstavovalo hlavný náklad súprav. Pôvodne dominoval hovädzí dobytok a soľ, dôležitú úlohu však mala trať zo strategických dôvodov pri presune vojska.
Samotná firma bola založená 1. marca 1836 a už o tri dni cisár Ferdinand I. podpísal privilégium na výstavbu železnice Viedeň – Bochnia. Výstavba od Viedne sa naplno rozbehla v roku 1837 a už v novembri bol otvorený 13 km dlhý úsek Floridsdorf – Deutsch-Wagram. V januári pribudol úsek Viedeň – Deutsch-Wagram a už v auguste 1838 premávali pravidelné vlaky až po Gänserndorf. Tu bola neskôr vybudovaná odbočka do Marcheggu, na ktorú bola v roku 1848 napojená železničná trať do Bratislavy.
Do moravskej Břeclavy dorazil prvý vlak 6. júna 1839 a metropola Brno bola na trať pripojená už 7. júla 1839. Postupne sa trať predlžovala po Přerov (1. september 1841), Olomouc (17. október 1841) a Lipník nad Bečvou (15. august 1842), kde sa výstavba pre zlú finančnú situáciu spoločnosti zastavila.
Pokračovanie výstavby začalo až v máji 1844 a už 1. mája 1847 bol dokončený úsek po Bohumín, ktorý spoločnosti sprístupnil sliezske bane. Krátkym spojovacím úsekom do pruského Annabergu (dnes Chałupki) bola 1. septembra 1848 KFNB napojená na pruskú trať, čím vzniklo železničné spojenie Viedne s Berlínom. Spojenie do Krakova bolo dosiahnuté použitím Krakovsko-hornosliezskej železnice (vedúcej pruským územím) a KFNB tak stačilo postaviť len trať z Bohumína do Osvienčimu, kde bola najbližšia zastávka už existujúcej trate. Celá trať z Viedne do Krakova tak bola sprejazdnená 1. marca 1856.
Význam trate
Postupne boli k hlavnej trati vybudované odbočky do Brna, Olomouca, Opavy, Bielsko-Bialej a ku soľným skladom v Dworoch, Wieliczke a Bochnii. Od sprevádzkovania patrila k najstarším a najdôležitejším tratiam v Rakúsko-Uhorsku, no i v strednej Európe. Po trati premávali medzinárodné rýchliky z Berlína, Varšavy alebo Ľvova, vrátane sezónnych spojov z Petrohradu. Odbočkou na Olomouc bola v roku 1845 na trať napojená Severná štátna železnica do Prahy a od 1851 aj Drážďan. V roku 1869 bola na trať pripojená aj prvá časť Košicko-bohumínskej železnice, ktorá v roku 1872 prepojila Bohumín s Košicami a Potiskou železnicou. V trase historickej trate dnes vedie štvrtý Paneurópsky dopravný koridor.
Keď v roku 1886 končila pôvodná koncesia, udelená v roku 1836, štát mal snahu existujúce trate zoštátňovať. Kontakty KFNB však zabezpečili ďalšie predĺženie koncesie na významnú a prosperujúcu trať, hoci z nej vyplývala povinnosť vybudovať niekoľko nových tratí. Nová koncesia platila do roku 1904, od kedy mal štát na trate spoločnosti výkupné právo, trvajúce až do roku 1940. Od roku 1904 začal štát vyjednávať o zoštátnení železničných tratí vo vlastníctve KFNB, k čomu došlo 1. januára 1906, kedy štát získal od KFNB hlavnú trať s odbočkami a vlečkami, kompletný vozový park a ďalšie príslušenstvo.
Z KFNB sa stala čisto ťažiarska spoločnosť, ktorá ďalej podnikala v oblasti Ostravska. K definitívnemu zániku KFNB došlo zoštátnením baní v roku 1945.
Trate KFNB po zoštátnení
Prevádzku tratí prevzali Cisársko-kráľovské štátne železnice s novým centrom Wien-Nord. Po rozpade Rakúsko-Uhorska boli trate rozdelené medzi nástupnícke štáty a jej význam i množstvo prepravovaného tovaru poklesol. Od 50. rokov prebiehala modernizácia a elektrifikácia tratí bývalej KFNB.
Múzeum včelárstva na Slovensku
Múzeum včelárstva na Slovensku je múzeum včelárstva v obci Kráľová pri Senci. Iniciátorom jeho založenia bol Rudolf Mičieta, autor prvého diela o dejinách včelárstva na Slovensku. Múzeum začalo zhromažďovať svoje zbierky v roku 1975. Múzeum zhromažďuje materiál a dokumenty o vývoji včelárstva a jeho využívaní v rozličných oblastiach života človeka.
V expozícii nachádzajúcej sa v areáli Včelárskej paseky, založenej roku 1930, sú vystavené unikátne zbierky úľov, používaných už v sedemnástom storočí, debničkové úle rozličného typu z osemnásteho storočia. V budove veľkého včelína sú umiestnené medomety, lisy na medzistienky, včelárske pomôcky a potreby z rozličných období vývoja slovenského včelárstva.
Jive
náhľad|Otvorené majstrovstvá Rakúska Viedeň, 2012 Majstrovstvá sveta WDSF v latinskoamerických tancoch, 16.-18. novembra 2012
Jive [vyslov: džajf alebo džajv] alebo džajv je druh latinskoamerického tanca.
Je to rytmický swingový tanec, ktorý vychádza z jitterurgu a v mnohom je ovplyvnený rokenrolom, boogie-woogie a černošskými tancami. V roku 1944 vydal Viktor Silvester prvý štandardizovaný opis jivu. Názov tanca pochádza z názvu afroamerického ľudového slangu, ktorý spopularizoval v 30. rokoch 20. storočia               Cab Calloway, slávny jazzový kapelník a spevák. Rytmus je 4/4-ový a tempo 40-46 taktov za minútu.
História
Americkí vojaci priniesli lindy hop/jitterbug do Európy okolo roku 1940, kde si tento tanec rýchlo našiel obľubu medzi mladými ľuďmi. V Spojených štátoch sa pre tento tanec stal najbežnejším výrazom "swing" a v Spojenom kráľovstve sa ujal výraz "jive". Variácie v technike viedli k vzniku štýlov ako boogie-woogie a swing boogie, pričom v Spojenom kráľovstve sa postupne ujal všeobecný termín "jive".