cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čapajev (partizánsky zväzok)
Kontakty s vojakmi Východoslovenskej armády
Za vojakov sa stretnutia zúčastnil veliteľa 1. PD plk. pech. Mikuláš Markus, náčelník štábu 1. PD mjr. gšt. Elemír Polk, prednosta operačného oddelenia stot. pech. Ján Stejskal a prednosta spravodajského oddelenia npor. pech. Gejza Kelemen. Za partizánov boli prítomní veliteľ partizánskej skupinu Ivan K. Baľuta, náčelník štábu skupiny npor. let. Ľudovít Kukorelli a ďalší dvaja členovia štábu. Výsledkom stretnutia bola písomná dohoda, ktorá ukončila nepriateľstvo medzi vojakmi a partizánmi. Vojaci partizánom prisľúbili, že všetky protipartizánske akcie budú čapajevovcom včas oznámené. Po uznaní 1. pešej divízie VSA za súčasť spojeneckých síl mala 1. APSČ (Automatná partizánska skupina Čapajev) podliehať veleniu 1. PD a veliteľ divízie môže s ňou disponovať. Už pred stretnutím partizáni skupiny Čapajev striktne dodržiavali všetky ústne dohody o neútočení na vojakov. Po podpísaní dohody sa ďalšie partizánske útoky na zbrojné sklady a vojenské hliadky diali len po predchádzajúcej dohode s vojakmi. Východoslovenská armáda a stala pre čapajevovcov oporou, Podobnú dohodu s vojakmi podpísal aj partizánsky oddiel Pugačov. Podobnú dohodu ako s vojakmi chceli mať partizáni aj so žandármi.
Kontakty s ďalšími organizátorskými a partizánskymi skupinami
Od začiatku augusta sú na Slovensko vysielané organizátorské skupiny. Okrem prvej vlny výsadkov na stredné Slovensko začali prenikať cez Dukliansky alebo Lupkovský priesmyk na východné Slovensko ďalšie skupiny a zväzky, Niektoré organizátorské skupiny boli podobu aj desantov. Všetky skupiny sa postupne začali presúvat na stredné Slovensko no s niektoré z nich prišli s čapajevovamii do dlhodobejšieho alebo vážnejšieho kontaktu, prípadne zohrali na východnom Slovensku po vypuknutí povstania dôležitú úlohu.
V noci z 3. na 4. augusta sa ako druhý v poradí presnul cez Duklansky priesmyk na východné Slovensko partizánsky oddiel Alexander Nevskyj (veliteľ pplk. Viktor Alexandrovič Karasjov-Stepanov). Prechod bol dopredu dohodnutý s vojakmi Jazdeckého priezvedného oddielu 2 a jednotkami 1. ženijného práporu 1. PD VSA. Pplk.Karasjov-Stepanov sa najskôr stretol s velením 1. PD a v priebehu niekoľkých dní sa uskutočnilo aj jeho stretnutie s velením skupiny Čapajev. Stretnutie sa konalo v obci Bogliarka a velenie čapajevovcov na stretnutie priviezli vojaci. Karasjov bol prekvapený početnosťou, bojovou morálkou a organizáciou skupiny Čapajev a prejavil záujem navštíviť čapájevovcov na ich základní v Slánskych vrchoch. Po prípravách, ktoré zahrňali aj upratovanie na základni a prípravu na slávnostný akt prísahy, sa stretnutie uskutočnilo 18. augusta. Karasjov navrhov čapájevovcom, aby sa ich brigáda pripojila ku zvázku Alexander Nevskij, pričom by mala autonómny status a spoločne sa presunuli na stredné Slovensko. V tomto duchu už mal pripravený rozkaz. Čapájevovci však ponuku odmietli s odôvodnením, že majú záväzky voči obyvateľom východného Slovenska, odboju vo VSA a nemienili opustiť operačný priestor a už vôbec sa presunúť ďalej na západ. Pplk Karasjov-Stepanov rešpektoval ich ozhodnutie a ako dar im venoval rádiostanicu.
V noci zo 14. - 15, augusta bola v priestore Merník a Čičava neďaleko obce Maťaška vysadená 18 členná organizátorská skupna, ktorej velil Alexej Afanasjevič Martynov. Skupina sa 20. augusta dostala do kontaktu s čapajevovcami, s ktorými až do svojho odchodu na stredné Slovensko v druhej dekáde septembra úzko spolupracovala. Prostredníctvom vysielačky skupiny Martynov dostali čapajevovci možnosť sa spojiť s partizánskym štábom 1. Ukrajinského frontu.
Dňa 20. augusta bola priamo na záklaňu Čapajeva v Petrovciach vysadená 18 členná organizátorská skupina pod velením Anatolija Antonoviča Snežinského. Počet členov skupiny bol doplnený ďalšími príslušníkmi Čapajeva na 30 a celá skupina bola odvelená do Považského Inovca, kde sa rozrástla na brigádu a operovala pod názvom Boženko.
28. augusta prešiel cez Lupkovský priesmyk ďalší oddiel pod velením Romana Stepanoviča Streľcova, Oddiel pôsobil pod názvom Za Vlasť a úzko koordinoval svoju činnosť s čapajevovcami..Podobne to bolo s ďalšími dvoma oddielmi (jeden z nich sa volal Požarskij), ktoré na východné Slovensko prenikli už v polovici augusta,
Diverzné akcie
21. júna bol v obci Remeniny, okres Giraltovce zastrelený člen Hlinkovej gardy a predseda miestnej orbanizácie HSĽS, učiteľ v miestnej ľudovej školy Mikuláš Šima. V oficiálnych dokumentoch skupiny Čapajev o tom niet zmienky, no určite šlo o ich čin, avšak pravdepodobne šlo o "iniciatívu zdola". V partizánskej skupine boli ľudia, ktorým bolo zo strany Hlinkovej gardy ublížené a tento akt mohol byť aktom osobnej pomsty.
Úsmevne pôsobí ďalšia akcia, Obyvatelia obce Bogliarka v okrese Bardejov sa sťažovali, že ich šikanuje miestny člen Hlinkovej gardy lesník Ján Carik. Kukorelli vyslal do dediny väčšiu skupiny partizánov. Jej veliteľ usporiadal v centre obce zhromaždenie pre miestnych obyvateľov, pri ktorom bolo Cárikovi na sedaciu časť tela symbolicky naložených niekoľko palíc a zhromaždenie bolo rozpustené.
Vážna akcia sa odohrala 29. augusta. Ľudovít Kukorelli a Štefan Kubík za pomoci železničných robotníkov zaistili vo vlaku stojacom na stanici v Hanušovciach nad Topľou 28 nemeckých dôstojníkov. Za pomoci troch slovenských vojakov ich eskortovali do tábora v Slánskych vrchoch. Nemci boli neskôr zastrelení. Štefan Kubík si na udalosť spomínal takto: "'28 augusta som s Ľudovítom Kukorellim išiel na jednanie na štáb divízie slovenskej armády, ktorý sídlil v Bystrom a Hanušovciach. Tam sme sa dozvedeli, že vypuklo povstanie. Keď sme sa vracali s touto správou, zastavili sme sa na železničnej zastávke v Hanušovciach, kde sme sa pýtali, či tade nemá v východu, alebo na východ prejsť vojenský transport. (...) Povedali nám, že práve má tade prejsť rýchlik z východu. Nakázali sme, aby rýchlik na stanici zastavili. (...) keď vlak zastavil, vstúpili sme do neho. V prvých vagónoch boli len civilisti, ktorých sme požiadali, aby vystúpili, ale v tom poslednom boli nemeckí vojaci a dôstojníci. Ja som nastúpil z jednej strany vagóna, Kukorelli z druhej a s veľkým krikom sme ich prekvapili, odzbrojili a zbrane vyhádzali z okna (...). Dopravili sme nemeckých zajatcov do našeho partizánskeho štábu, ktorý sa vtedy nachádzal v Slánskych horách za Hanušovcami. Bolo ich 28 dôstojníkov a vojakov SS. V lese v štábe som ich osobne vypočul a získali sme dôležité informácie o situácii a pohybe na fronte a poslali to do štábu v Kyjeve.'"
Partizánske letisko
alt=Pamätník na partizánske letisko v obci Petrovce v Slánskych vrchoch|vľavo|náhľad|Pamätník na partizánske letisko v obci [[Petrovce (okres Vranov nad Topľou)|Petrovce v Slánskych vrchoch]] Veliteľ organizátorského desantu Alexej Afanasjevič Martynov, ktorého na východné Slovensko vyslal partizánsky štáb pri Vojenskej rade 1. Ukrajinského frontu (1. UF), po odoslaní hlásení o čapajevovcoch obdržal 20. augusta inštrukciu, aby vyhliadol plochu vhodnú na pristátie lietadla. Odborným poradcom Martynova pre túto úlohu sa stal Ľudovít Kukorelli.
Spoločne vybrali a dali upraviť plochu v katastri obce Petrovce. O niekoľko dní na tomto improvizovanom letisku pristálo lietadlo so styčným dôstojníkom 1. UF, ktorý mal za úlohu oboznámiť sa so situáciou. Po dvoch dňoch sa mal vrátil späť aj so styčným človekom velenia brigády Čapajev. Voľba padla na jej veliteľa I. K. Baľutu. Baľuta neodletel s prázdnymi rukami. Velenie 1. PD poskytlo plán karpatských opevnení, ktorý k čapajevovcom osobne doručil náčelník štábu 1. PD mjr. gšt. Elemír Polk v doprovode náčelníka spravodajského oddelenia 1. PD por. pech. Gejzu Kelemena. Štáb Čapajeva napísal pozdravný list veleniu 1. československého armádneho zboru (1. ČSAZ) a sovietski príslušníci brigády napísali listy svojim rodinám. Lietadlo so styčným dôstojníkom a Ivanom K. Baľutom odletelo za front 29. augusta vo večerných hodinách. Na štábe čapajevovcov, kde hlavné velenie nad brigádou prevzal náčelník štábu Kukorelli, nevedeli, že Nemci začali obsadzovať Slovensko a Vojenské ústredie vyslalo do posádok krycie heslo - "Začnite s vysťahovaním!".
Zmena statusu jednotky
Návšteva veliteľa brigády Čapajev Baľutu v Štábe partizánskeho hnutia (ŠPH) pri 1. Ukrajinskom fronte a rokovania s jeho predstaviteľmi v dňoch 30. a 31 augusta, priniesli aj zmenu statusu Čapajeva. Partizánska jednotka bola zaregistrovaná a začlenená pod ŠPH, ktorý určoval strategicko-taktické a operačné úlohy a rámcovo usmerňoval personálnu a organizačnú činnosť. Ivan K. Baľuta dostal splnomocnenie pokračovať vo funkcii veliteľa brigády Čapajev a bol vyznamenaný Radom červenej zástavy. Od 1. septembra skupina Čapajev nadobudla status zväzku.
Operačné pôsobenie čapajevovcov medzi 30. augustom až 9. septembrom 1944
Dňa 29. augusta sa na štábe čapájeva uskutočnila porada, výsledkom ktorej bola dohoda o opatreniach smerujúcich k prevzatiu moci v kraji, Dohoda zahŕňala tento plán:
Na základe výsledkov porady vydal Kukorelli 30. augusta niekoľko rozkazov, ktoré sa týkali prevzatia kontroly nad civilnou správou v okrese Giraltovce. 30. augusta zaútočili čapajevovci na Hanušovce a rozprášili nemeckú posádku.a časť obsahu intendančného skladu 1. PD VSA v miestnom kaštieli premiestnili pod vrch Oblík. Boja v Hanušovciach sa mala zúčastniť aj tanková čata 3 roty 2 (npor. útv. Ján Achimský), ktorá sa v tom čase nachádzala Giraltovciach pri štábe 1. PD VSA. Hneď na druhý deň čapajevovci poškodili hanušovcký železničný viadukt
V tom čase mali na štábe Čapajeva pohotovosť, Čakalo sa na závery porady, ktorá sa konala na Armádnom veliteľstve v Prešove. Rozhlasový príhovor veliteľa VSA gen. Malára ich dezorientoval. Na druhý deň namiesto jasných rozkazov od armády k začatiu odporu začali prichádzať iné správy, Nemci začali odzbojovať východoslovenskú armádu a základňa čapájevovcov v Slánskych vrchoch sa stala jedným z troch väčších zberných miest, kam sa uchyľovali slovenskí vojaci a jednotky, ktoré unikli odzbrojeniu. K čapájevovcom sa uchýlil aj mjr. Elemír Polk a niekoľkými dôstojnikmi z veliteľstva 1. PD v Giraltovciach a v podvečerných hodinách sa do obce Ztatá Baňa na západnej strane Slánskych vrchov presunul zbytok tankov a celý štáb poľnej jednotky pluku útočnej vozby, technická jednotka zo Zámutova a vojenské dielne. Po krátkej porade so štábom zväzku Čapajev padlo rozhodnutie o uskutočnení bojových akcií za podpory tankov. Hneď 1. septembra krátko po polnoci vyrazilo 8 tankov a dva stíhače tankov Marder III za podpory partizánov na Prešov, menšia skupina zložená z 5 tankov čaty III/1 a dvoch nákladných automobilov s partizánmi vyrazili od Zlatej Bane smerom na Obyšovce (dnes Obišovce) s úmyslom o obsadenie železničného uzla v Kysaku. V skorých ranných hodinách došlo v Obyšovciach a Kysaku k bitke, z ktorej sa späť na základňu nevratil ani jeden tank a iba jeden tankista. Straty utrpeli aj partizáni.
Od 1. septembra prešli čapajevovci na novú štruktúru jednotky - zväzok. Ku pôvodným dvom oddielom pribudli ďalšie dva zložené z vojakov VSA, ktorí sa nenechali odzbrojiť. Tieto oddiely v čase od 1. septembra podnikali útočné nájazdy na nemecké kolóny presúvajúce sa na trase Vranov nad Topľou - Hanušovce - Prešov a na obranu Hermanovskej doliny. Oddiely Pugačov a Bohun pokračovali v diverzných akciách na cestách a železničných tratiach.
Veliteľ oddielu "Ščors" mjr. gšt. Elemír Polk vydal prvý skupinový rozkaz 1. septembra. V ňom mimo iného určil priestory, do ktorých sa mali sústreďovať vojaci VSA, ktorí sa nenechali zajať. Do týchto priestorov mali byť vysielané spojky od čapajevovcov s ďalšími inštrukciami. Otázku rozstratených vojakov slovenských poľných divízií riešil Polk aj v rozkaze z 5. septembra. 2. septembra zase nariadil príslušníkom svojho oddielu narúšať pohyb nepriateľa na ceste v smere k obci Lipníky.
V dňoch od 2. septembra pokračoval v bojových akciách aj oddiel "Bohdan Chmeľnyckij". 2. a 3. septembra podnikol za podpory tankov niekoľko nájazdov na nemecké kolóny prepravujúce sa po ceste Vranov nad Topľou - Prešov a po týchto stretoch mu ostali už len 3 bojaschopné tanky a jeden sríhač tankov Marder III.
Straty oddielu "Bohdan Chmeľnyckij" boli za necelý týždeň nasledovné: okolo desiatky mŕvych, 5 zajatých a 20 ranených.
Presun do nového operačného priestoru
Po ústupe k vrchu Šimonka a na jej masív bola situácia zväzku veľmi zlá. Základňa zväzku nebolo prispôsobená na také veľké množstvo mužstva, zásoby potravín boli poskromné, letisko v Petrovciach bolo v nemeckých rukách a nálada vojakov bola veľmi zlá. 8. septembra v skorých ranných hodinách po mohutnej delostreleckej príprave začala Karpatsko-duklianska operácia a v tejto súvislosti obdržal zväzok rozkaz Štábu partizánskeho hnutia pri 1. UF podpísaný maršálom Konevom. "Jednotky ČA z priestorov Krosno a Sanok útočia na Slovensko V záujme podpory jednotiek ČA nariaďujem: 1. Hlavnými silami partizánskych oddielov útočiť na sever a preniknúť 10. IX. na slovenské hranice v priestoroch Czeremcha, Vyšný Komárnik, Dukliansky priesmyk, hora Czeremcha, N. Polianka. 2. Udržať vo svojich rukách hradské smerujúce do Prešova zo Sanoku, Krosna a Jasla."Po úvahách ako ďalej a uvädomení si nutnosti vyplniť rozkaz a zarátaním situácie, v akej sa zväzok nachádzal, padlo rozhodnutie o vojenských oddieloch. Najväčšia časť vojakov po dohode a s povolením velenia zväzku sa od jednotky odlúčila a odišla domov, časť vojakov sa presunula na Stredné Slovensko, kde sa zapojila do Slovenské národné povstania. Časť vojakov ostala so zväzkom a pokračovala v partizánskom boji. Malá časť dôstojníkov a vojakov z oboch vojenských oddielov ostala na základni v Slánskych vrchoch a očakávala príchod frontu. Bol medzi nimi mjr. gšt. Elemír Polk, mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák, MUDr. Imrich Hudec a ďalší. Žili v stanoch na Šimonke a v poľovníckom zrube nad obcou Petrovce. V druhej polovici septembra sa na základni objavila partiánska ošetrovateľka Anna Onderová (neskôr sa stala manželkou Ľudovíta Kukorelliho) a ďalší partizán. Dvojica prišla po dokumenty a odovzdala odkaz od plk. gšt. Viliama Talského, aby sa skupina urýchlene presunula do nového štábu Čapajeva nad obcou Závada. Skupina sa postupne zmenšovala a začiatkom októbra zostalo v Slánskych vrchoch už len niekoľko ľudí Bol medzi nimi mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák. Finančne im vypomohol posádkový veliteľ z Prešova a miestni odbojári im zabezpečili civilné oblečenie a falošné dokumenty a muži sa presunuli na Stredné Slovensko a do Bratislavy.
Hlavná časť zväzku Čapajev, ktorého personálny počet sa zredukoval na približne 700 osôb, začal presun do Ondavskej vrchoviny. Náročný presun, ktorý bol zvládnutý bez väčších problémov, im uľahčil fakt, že po začatí Karpatsko-duklianskej operácie poľavil nemecký tlak na Slánske vrchny, nakoľko Nemci odsunuli jednotky na obranu pred postupujúcou Červenou amádou a 1. Česko-slovenským armádnym zborom (1. ČSAZ). Čapajevovci sa presúvali po trase Bystré (prechod cez rieky Topľa) - Metrík - Detrík - Bžany - Lomné - Tokajík - Piskorovce - Prituľaný - Ruská Poruba - Závada - Soľník, kde sa utáborili. V priestore Soľník došlo ku stretnutiu s partizánmi zväzku Stalin (pplk. Michail I. Šukájev). Obidve partizánske zoskupenia pobudli v priestore Soľník niekoľko dní. Zväzok Stalin sa začal presúvať na Stredné Slovensko a čapajevovci už nepokračovali k Duklianskemu priesmyku, ale vrátili sa k obci Závada a operoval v trojuholníku Stropkov - Medzilaborce - Humenné.V novom operačnom priestore bol partizánsky zväzok reorganizovaný a skladal sa zo štyroch oddielov: Bohun, Pugačov Ščors a Detvan.
Talského oddiel
Pri obci Závada bolo zriadené partizánske letisko a 16. septembra na ňom pristálo lietadlo, na ktorého palube bol zástupca veliteľa VSA plk. gšt. Viliam Talský. Talského na Východné Slovensko vyslal veliteľ 1. Ukrajinského frontu maršál Ivan Stepanovič Konev s úlohou, aby pod svojej velenie skoncentroval čo možno najviac vojakov bývalej Vychodoslovenskej armády. Vojaci bývalej VSA, ktorí ešte boli súčasťou ako vo zväzku Stalin tak aj Čapajev, však nejavili záujem byť členmi vojenskej formácie pod velením Talského. Pamätali si Talského správanie zo 30. a 30. augusta, keď namiesto jasných rozkazov odletel za front.
Nakoniec pplk. Šukájev vyčlenil zo svojho zväzku vojenský oddiel o sile priblžne 100 príslušníkov pod velením mjr. jazd. Bileja a dal ho k dispozícii Talskému. Niekoľko dôstojníkov pre Talského vyčlenili aj čapajevovci. Oddiel si dal názov Detvan. velil mu naďalej mjr. Bilej a zastrešujúce veliteľstvo dostalo názov Veliteľstvo východnej vojenskej skupiny. Prvý rozkaz hovoriaci o úlohách veliteľstva bol vydaný 22. septembra. Skupina bola napokon operatívne riadená štábom 1. česko-slovenského armádneho zboru a vykonávala prieskum a poskytovala spravodajské informácie štábu 1. česko-slovenského armádneho zboru.
od 1. septembra 1944
Veliteľstvo zväzku
Spojovacia čata - veliteľ: Ján Tesárik (9 osôb), Čata jazdeckej rozviedky: Vasilij Alexandrovič Novikov, Administratíva: pisári - 3 osoby, prekladateľ - 1 osoba, propaganda a agitácia - 2 osoby, Hospodárska čata - 18 osôb, Sanitári - 2 muži a 1 žena
Oddiel "Bohun" - 344 príslušníkov
Oddiel "Pugačov" - 163 príslušníkov
Oddiely "Bohun" a "Pugačov" boli zložené z prevažne kmenových príslušníkov zvázku. Oddiel "Bohun" mal veliteľské stanovište pri štábe zväzku a tak zásobovacia služba pri zborovom veliteľstve mala na starosti aj zásobovanie oddielu "Bohun".
Oddiel: "Ščors" - 224 príslušníkov
Oddiel "Bohdan Chmeľnyckij" - 333 príslušníkov
Oddiel "Bohdan Chmeľnyckij" vytvoril vojaci poľnej jednotky Pluku útočnej vozby. Oddiel "Ščors" vytvorili vojaci z iných jednotiek oboch peších divízií.
od polovice septembra 1944
Veliteľstvo zväzku Oddiel "Bohun"
Oddiel: "Ščors"
Oddiel: "Pugačov"
Oddiel: "Detvan" Pribudol aj oddiel Buďonyj (veliteľ Ivan Ivanovič Kuľbakin) zložený zo 40 osôb zväčša sovietskych občanov, ktorí z rôznych dôvodov neodišli na Stredné Slovensko.
Aktivity v Ondavskej vrchovine
V novom operačnom priestore neďaleko frontovej línie sa zväzok Čapajev ocitol v tesnej blízkosti ďalších troch menších partizánskych oddielov: "Požarskij" (veliteľ dôstojník ČA Leonid Jefinovič Bereštejn), "Za vlasť " (rusky "Za rodinu" - veliteľ Roman Stepanovič Streľcov, krycie meno Kurov), "oddiel Majorova" (veliteľ kpt. ČA Ivan Semionovič Majorov).
Partizánske územie zahŕňajúce viac ako 24 obcí, bolo vnútorne členené na operačné úseky jednotlivých skupín. Hlavnou zásobovacou základňou sa stala obec Košarovce. Zo zástupcou všetkých oddielov bol vytvorený štáb zásobovateľov, ktorý sa staral o zaobstarávanie proviantu a jeho prerozdelenie. Pravidelne sa konali porady so zástupcami jednotlivých obci, na ktorých bola dohodnutá výška dodávok, čas a spôsob ich preberania. Ženy v dedinách šili pre partizánov teplé spodné prádlo a plietli svetre. Partizánske skupiny aj na Východnom Slovensku boli finančne poporované z rozpočtu veliteľstva 1. československej armády na Slovensku. peniaze sprostredkúval najmä Vojtech Borovský. Peter Babej sa vrátil do Giraltovského okresu.
Po reorganizácii a udomácnení sa v novom operačnom priestore začal zväzok partizánsku vojnu. Nemci,ktorí viedli v Karpatoch obranné boje a na Strednom Slovensku útočili proti povstaleckému územiu, nemali dotatok jednotiek, aby zaútočili proti partizánskym oblastiam v Ondavskej vrchovine a pohorí Vihorlat. Partizáni kotrolovali prísunové komunikácie k Duklianskemu a Lupkovskému priesmyku vrátane železničnej trate Michalovce - Humenné - Medzilaborce. Partizáni vrátane zväzku Čapajev operovali v hĺbke obrany nepriateľa len 20 - 30 km od predného okraja obrany. Čapajevovci sa zamerali na cestnú infraštruktúru. Po poškodení železničných mostov a železničných tratí sa zamerali na cesty, po ktorých Nemci prevážali materiál. Tak došlo k prepadu nemeckej autokolóny pri obci Miňovce. Partizáni zničli 8 nákladných áut a jedno doprovodné pásové vozidlo a zmocnili sa zbraní a streliva, Pri obci Vyšná Oľka partizáni zlikvidovali vozatajskú kolónu, zloženú z viac ako 20 vozov Osádky boli rozprášené a partizáni sa zmocnili zbraní, streliva a koní. Čapajevoci zničili železničný most a transport pri Humennom, železobetónový most cez rieku Ondavku medzi dedinami Závadka a Topoľovka, železničný most a transport pri Brekove. Počas operačného pôsobenia v priestore Stropkov - Medzilaborce - Humenné podnikli čapajevovci len na železnici 22 úspešných diverzných akcií. Okrem diverznej činnosti vykonávali partizáni rozsiahlu spravodajskú činnosť v prospech 1. a 4. UF a 1. ČSAZ. Na svojich partizánskych letiských prijali štyri partizánske desantné skupiny a vybavili ich na odchod do iných oblastí. V nočných hodinách 26. októbra prepadli čapajevovci štáb nemeckej 97. divízie horských strelcov, ktorý sa práve nachádzal v obci Sukov a zabili 70 nemeckých vojakov, Stalo sa tak v predvečer 26. výročia vzniku Česko-Slovenska a štáb ju považoval za vhodný dar k výročiu.
V novom prostredí sa čapajevovci venovali aj osvetovej práci. Odbojoví aktivisti spoločne s partizánmi organizovali besedy. Motivačne na tieto akcie pôsobilo aj oslobodenie prvej obce na slovenskom území - Kalinov, ako aj prechod 38. armády a 1. ČSAZ cez Dukliansky priesmyk. Výročie vzniku Česko-slovenska si zase v pripomenuli slávnostným zhromaždením v obci Košárovce, na ktorom sa zúčastnili aj obyvatelia ďalších obcí.
Čistka vo velení a nový veliteľ Kokin
Spoločne s veliteľom zväzku Čapajev Baľutom bol lietadlom 31. augusta na Východné Slovensko dopravený aj splnomocnenec kpt. Červenej armády Viktor Nikolajevič Kokin.obdržal od ŠPH 1. UF úlohu, zisťovať početnosť partizánskych skupín na území Česko-Slovenska, ktoré neboli zaregistrované ústrednými, alebo frontovými štábmi partizánskeho hnutia ZSSR, ich politický profil, spôsob organizácie a dislokáciu..Na štábe Čapajeva vykonával Kokin funkciu staršieho pomocníka operačného oddelenia štábu a po svojom príchode sa iniciatívne ujal komunikácie so ŠPH pri 1. UF prostredníctvom dvoch vysielačiek. V rádiogramoch okrem mena veliteľa zväzku uvádzal aj svoje meno.
Dňa 3. októbra prišiel rádiogram, z ktorého sa na štábe Čapajeva dozvedeli, že na sledujúci deň príde pre veliteľa Baľutu lietadlo. Panovalo presvedčenie, že Baľuta opätovne dostane vyznamenanie, nakoľko činnosť zväzku bola úspešná. Velenie nad jednotkou prevzal Kukorelli a lietadlo s Baľutom odletel za front, kde bol 7. októbra presunutý na Ukrajinský Štáb partizánskeho hnutia v Kyjeve, kde bol 15. novembra vzatý do vyšetrovacej väzby pre zradu a spoluprácu s gestapom. Na post veliteľa zväzku bol s platnosťou od 15. novembra mjr. Kokin,
Začiatkom novembra bol na základňu Čapajeva dopravený zo ŠPH pri 1. UF npor. ČA Volodimir Nikolajevič Tristan. Skutočné poslanie Tristana u čapajevovcov bolo známe len Kokinovi. Tristan sa zdržiaval na štábe a nezapájal sa do bojovej činnosti.
Hneď 9. novembra prišiel zo ŠPH pri 1. UF rozkaz, na základe ktorého malo byť zadržaných niekoľko členov štábu a veliteľov oddielov. Zadržaní boli títo občania Sovietskeho zväzu.
Uvedení boli spútaní a dopravení na štáb skupiny Berenštejna, kde boli obvinení zo špionáže v prospech Nemecka. Obvinení boli vypočúvaní npor. Tristanom údajne za použitia fyzického násilia, odsúdení na smrť zastrelením a dňa 18. novembra popravení v katastri obce Rohožník
Spolupráca náčelníka štábu Kukorelliho s novým veliteľom Kokinom bola zložitá, ovplyvnená názorovými nezhodami a postojom ku obvineným a popraveným členom jednotky, u ktorých Kukorelli v predchádzajúcom období nepobadal žiadne aktivity, ktoré vyvolali pochybnosti o ich vernosti a protifašistickom postoji.
Nemecký útok
No v tom čase mali Nemci viazané síly v potlačovaní povstania na Strednom Slovensku a obrane pred postupujúcou Červenou amádou a 1. ČSAZ. To vylučovalo realizáciu vážnejších protipartizánskych akcií. Zmena prišla až na konci októbra. Povstanie bolo zatlačené do hôr a následne na to bola ukončená Karpatsko-duklianska operácia. To uvolnilo jednotky, ktoré mohlo nemecké velenie nasadiť na vyčistenie vlastného tylového priestoru a likvidáciu partizánskych oblastí na východnom Slovensku.
Útok na partizánsku oblasť v Ondavskej vrchovine sa začal 18. novembra a smeroval od Vranova nad Topľou. Delostrelecká paľba bola zameraná na obce Košarovce, Nižná Sitnica, Vyšná Sitnica a neskôr aj na Závadu. Hneď 19. novembra bola obkľúčená obec Tokajík a všetci obyvatelia mužského pohlavia boli zastrelení. Nasledujúci deň bola obec vypálená. Vypálená bola aj obec Závada.
Partizánske jednotky Berenštajna, Majorova a Streľcova sa stiahli na územie Čapajeva, podriadili sa veleniu zväzku a okolo obce Závada zaujali kruhovú obranu, Na nasledujúcej porade bolo rozhodnuté o prechode frontu na stranu Červenej armády.
Prechod frontu
Nemecký útok na partizánsku oblasť, ktorý sa začal 18. novembra, však prinútil partizánov konať. Prípravou operácie prechodu cez front a jej realizáciou bol poverený náčelník štábu Kukorelli. Mjr. Bilej a plk. Talský však s prechodom nesúhlasili. Mali od velenia 1. ČSAZ iné rozkazy a prebojovanie sa cez front považovali za riskantné riešenie. Prijali preto rozhodnutie o presune do pohoria Vihorlat.
Dňa 20. novembra pripravil Ľudovít Kukorelli návrh trasy a predbežne určil aj miesto prelomenia frontu - medzi obcami Habura a Borov. Odhadom a rámcovo stanovil časové limity. Určil v prúde poradie jednotlivých skupín, Ako prvý mal ísť oddiel Bohun a prúd uzatvárala skupina partizánov I. S. Majorova. Detaily a ďalšie otázky spojené s presunom boli prerokované na porade podvečer toho istého dňa. Pochod k frontu sa mal začať 21. novembra v skorých ranných hodinách a presúvať sa malo približne 1 500 osôb - bojovníkov a civilistov.
Náročný presun od Závady cez chotár obce Pucák (dnes Korunková) až po obec Havaj sa začal ešte za šera. Pri prechode cez hlavnú cestu od Havaja smerom na Medzilaborce už bol deň. Nemecké hliadky si všimli záver celého sprievodu a spustili naň guľometnú paľbu. Nemci sa bálí ísť hlbšie do lesov a tak začali mínometmi ostreľovať predpokladaný smer postupu kolóny partizánov.
Večer 23. novembra sa kolóna priblížili k horskému masívu Kamjana. V ten istý deň sa mjr. Kokin spojil so štábom 4. UF a informoval ho o mieste, kde dôjde k prechodu cez front. Prechod cez masív Kamjana si vyžiadal veľké obete. Kolóna sa stala terčom nemeckého ostreľovania, počas ktorého zahynuli veliteľ Streľcov, komisára štábu skupiny a  niekoľko ďalších partizánov. Šlo o najnáročnejší úsek presunu a ranení obracali svoje zbrane proti sebe, nakoľko vedeli, že sa nemôžo dočkať pomoci a ošetrenia.
Vykonaný prieskum odhalil viaceré podrobnosti o prvej nemeckej obrannej línii, zákopoch, guľometných hniezdach a mínových poliach. Záverečný prechod cez nemecké postavenia sa mal začať 24. novembra o 6. hodine (8. hodine moskovského času). Civilisti boli schovaní v úžľabine na západnej strane a mali sa pridať ku zväzku až po uskutočnení prielomu. Zostup z hrebeňa sa mal uskutočniť čo najtichšie a následný útok za porianeho kriku a hluku mal zabezpečiť, aby bol protivník zaskočený.
Útok sa začal podľa plánu. Nemci boli zaskočení najmä hlukom, ktorý výtváral dojem o veľkom počte útočníkov. Boj trval necelú hodinu a nemeckú obranu sa podarilo preraziť na úseku 2 kilometre. Paľbu spustili aj sovietski vojaci, ktorí si mysleli, že ide o nemecký útok, no ich paľba čoskoro utíchla.
Za úspešný prechod frontu vyznamenal veliteľ 4. UF genplk. Ivan Jefimovič Petrov 30 partizánov - veliteľov a radových bojovníkov zväzku Čapajev a ďalších troch skupín. Partizánske skupiny boli rozpustené a bojaschopní bojovníci boli priradení k 4. UF alebo 1. ČSAZ. Časť partizánov bola odoslaná na Štáb partizánskeho hnutia pri 1. UF odkiaľ boli vysielaní opäť do nemeckého tyla.
Štatistika zväzku Čapajev po prechode frontu:
Pri prechode cez front zahynul za nevyjasnených okolností náčelník štábu zväzku Čapajev a hlavný organizátor celej jednotky npor. let. Ľudovít Kukorelli. Smrť Kukorelliho ostáva aj po rokoch neobjasnená a veliteľ zväzku mjr. Kokin neskôr pripustil, že Kukorelli nezomrel v dôsledku bojovej činnosti.
Rehabilitácie
XX. zjazd Komunistickej strany Sovietskeho zväzu konaný vo februárl 1956 odhalil a odmietol kult osobnosti, nezákonné stalinistické praktiky a perzekúcie. Naštartoval sa tak proces odmäku vo východnom bloku a rehabilitácií nezákonne a krivo obvinených osôb, To dalo nádej aj bývalým príslušníkom partizánskeho zväzku Čapajev, ktorí boli krivo obvinení, aby sa zbavili tohto vykonštruovaného nánosu.
Vykonštruované obvinenia členov zväzku, ktorí sa už nemohli brániť bolo potrebné vyvrátiť. Rozbehla sa komunikácia, vzájomné náštevy a do rehabilitácie boli zapojení aj regionální historici na východnom Slovensku, ktorí si dokonca vytvorili pracovnú skupinu s touto úlohou. Do riešenia celej záležitosti boli na Slovensku zapojené politické a justičné orgány,
Prvý veliteľ zväzku Ivan Kononovič Baľuta bol zo zaisťovacej väzby prepustený už v júni 1945, no úplne bol rehabilitovaný až v roku 1964. V roku 1965 boli v ZSSR rehabilitovaní aj Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutskij, čo potvrdil aj list náčelníka Vojenskej kancelárie prezidenta Československej socialistickej republiku adresovaný Gabrielovi Kukorellimu (brat Ľudovíta Kukorelliho) zo dňa 28. novembra 1967, v ktorom sa mimo iného úvádza:"'... V tejto situácii sa v polovici roka 1944 dostal zväzok Čapajev do kontaktu so sovietským spravodajským oddielom Karasjovom, ktorý vystupoval v nemeckom tyle pod legendou vlasovskej jednotky. Oddiel Karasjov nemal špeciálne partizánske, ale prieskumné úlohy a bol riadený zrejme sovietskou vojenskou rozviedkou a nie príslušným štábom partizánskeho hnutia. Tu podľa všetkých známok došlo k prvému tragickému nedorozumeniu, ktoré malo na ďalšie udalosti veľký, ak nie rozhodujúci vplyv. Karasjov nebol informovaný o situácii na Slovensku a preto sa mu zväzok Čapajev vzhľadom ku svojej zdanlivej nečinnosti javil podozrivým. Tak doško ku skresleniu správy, ktorú Karasjov podával svojmu riadiacemu orgánu, v ktorej označil Čapajeva, ako lživý partizánsky oddiel vybudovaný Nemcami. Na druhej strane nie je možné vylúčiť, že aj Čapajevovci mali podozrenie voči Karasjovovým 'vlasovcom', pretože boli bez spojenia so sovietskými štábmi a nemohli si Karasjova preveriť. Správa, ktorú Karasjov o zväzku Čapajev podal, bola zrejme hlavnou príčinou zatknutia Baljutu-Jagupova v októbri 1944.'"V liste, ktorý je podpísaný náčelníkom Vojenskej kancelárie prezdidenta republiky sa uvádza, že Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutski mali byť zrejme zastrelení až po prechode frontu, no zmenená situácia a nemecký útok na partizánsku oblasť vecí urýchlili. Ďalej sa v ňom uvádza, že sovietska prokuratúra informovala Vojenskú kanceláriu prezdidenta republiky o tom, že Baľuta, Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutski boli z vlastizrady obvinení nezákonne a všetci šiesti boli v roku 1965 plne rehabilitovaní. Na druhej strane bol Kokin označený za vinníka bezdôvodného obvinenía Luniev a, Cepkova, Miťajeva, Kuračeva a Bachmutského, Bol vylúčení z Komunistickej strany Sovietskeho zväzu no trestne stíhaný nebol.
Bývalí príslušníci a organizátori partizánskeho zväzku Čapajev boli pohoršení prezentáciou vzniku a činnosti zväzku v syntetizujúcom diele Partizánske hnutí v Československu za druhé světové války, ktoré vyšlo v roku 1961. Preto bola určená 10-členná skupina, ktorá sa mala obrátiť na autorov diela s požiadavkou na opravu dezinformácií a ospravedlnenie. Autori požiadavky veteránov akceptovali a v novinách Hlas revolúcie vyšiel 19. apríla 1968 ospravedlňujúci článok, v ktorom sa mimo iného uvádza:"'S velikým uspokojením berieme na vedomie oznam Generálnej prokuratúry ZSSR o rehabilitácii bývalých vedúcich príslušníkov partizánskeho zväzku Čapajev. Súčasne vyjadrujeme poľutovanie nad tým, že sa v našej knihe - bez viny a zlého úmyslu zo strany autorov - objavili tvrdenia, ktoré ťažko poškodili česť a meno nevinných ľudí, Budeme považovať za svoju povinnosť, aby sme z tohto zistenia vychádzali v našej ďalšej práci na histórii odbojového hnutia na Slovensku za druhej svetovej vojny. '"Do obdobia rehabilitácií spadá aj dokumentárny film o zväzku Čapajev, ktorý vznikol pri príležitosti 20. výročia SNP v roku 1964 počas stretnutia bývalých príslušníkov zväzku v Hanušovciach. Vo filme účinkovala aj bývalá manželka Ľudovíta Kukorelliho Anna Kukorelliová-Kostková. Tá neskôr v liste zo 16. mája 1965 adresovanom pplk.Dubinskému píše."'... Práve som bola pozvaná na film, ktorý sa natočil pri našom stretnutí v Hanušovciach. Je veľmi pekný a otriasajúci zároveň. Pôjde samozrejme do trezoru, lebo také spomienky nie sú na úžitok nikomu. Všetci by sme chceli vidieť len na povrchu, na rúžovo natreté. Nuž i tak dobre, keď naša tragédia bude odložená na určitý čas. Ona sa sama prihlási o svoje slovo. '"
Súčasnosť
alt=Pamätník v Hermanovciach nad Topľou|vľavo|náhľad|Pamätník v [[Hermanovce nad Topľou|Hermanovciach nad Topľou odhalený 7. októbra 2021]] O zachovanie historickej pamäte o pôsobení partizánskej brigády Čapajev v Slánskych vrchoch a celkovo na východnom Slovensku sa starajú najmä obecné zastupiteľstvá. Slovenský zväz protifašistických bojovníkov a miestne organizácie Matice slovenskej. Turisti prichádzajúci do Slánskych vrchov môžu nad obcami Petrovce a Hermanovce nad Topľou naraziť na vytvorené informačné tabule informujúce o odboji na východom Slovensku a v Slánskych vrchoch a mnoho pamätníkov.
V roku 2019 vznikla v obci Zlatá Baňa veľká informačná tabuľa pripomínajúca udalosti z 2. svetovej vojny.
Obzvlášť aktívne je obecné zastupiteľstvo v Hermanovciach nad Topľou. V septembri 2021 bol priamo pri obecnom úrade odhalený nový pamätník na partizánsku brigádu Čapajev a vypálenie obce,. Každoročne pri príležitosti vypuknutia Slovenského národného povstania sa nad obcou koná verejná ukážka bojového stretu medzi partizánmi a nemeckými vojakmi ako aj pripomenutie udalostí predchádzajúcich vypáleniu obce. V roku 2022 bol zrekonštruovaný pamätník na zväzok Čapajev pribudla aj nová veľká informačná tabuľa o pôsobení partizánskych skupín na Východnom Slovensku a malý pamätník pripomínajúci smrť tankistov z Poľnej jednotky Pluku útočnej vozby, ktorí nad Hermanovcami bojovali ako súčasť oddielu "Bohdan Chmeľnickyj". Chata nad obcou Hermanovce nad Topľou je udávaná ako chata "generála Kukorelliho",
Externé odkazy
Informačná tabuľa v obci Zlatá baňa - status na facebookovej stránke obce Zlatá Baňa
Bekim Aziri
Bekim Aziri (* 14. júl 1988, ČSSR), známy aj ako Bekim, je slovenský raper, stand-up komik a bývalý profesionálny cyklista s albánskym menom a macedónskymi koreňmi.
Životopis
Detstvo prežil v Pezinku. Do roku 2005 bol profesionálnym cyklistom, kedy jeho kariéru ukončila vážna nehoda na bikrosových pretekoch v českom Přerove. Zlomil si pri nej štvrtý krčný a rozdrvil piaty krčný stavec, ktoré zatlačili na miechu a spôsobili jeho ochrnutie. V dôsledku trvalých následkov skončil na invalidnom vozíku.
Neskôr začal svoju hudobnú kariéru ako raper. Medzi jeho skladby patria „Ona“, „Zmena“, „Desperado“, „Nie je hanbou byť iný“ a „Spoločná pesnička“. V roku 2015 vydal aj album Koleso Šťastia.
Tiež je známym stand-up komikom (alebo ako on uvádza: „sit down tragedy“) účinkujúcim v Temných kecoch. Učinkuje aj v reklamách spoločnosti Telekom a je spoluvlastník tréningového centra CrossFit v Pezinku.
Malý Tribeč
Malý Tribeč je tretí najvyšší vrch pohoria Tribeč. Nachádza sa v strednej časti pohoria, na hranici chotárov obcí Nitrianska Streda, Kovarce a Velčice, na hranici okresov Topoľčany a Zlaté Moravce.
Polohopis
Nachádza sa v západnej polovici geomorfologickej časti Vysoký Tribeč, v centrálnej oblasti podcelku Veľký Tribeč i celého pohoria. Leží približne severovýchodne od Veľkého Tribča  a najbližším sídlom je Zlatno ( východne) a Súlovce ( západne).
Severozápadné svahy vrchu patria do povodia Nitry, kam smerujú prítoky potoka Lišna, juhovýchodné svahy patria do povodia Žitavy. Južným smerom odvádzajú nadbytočnú vodu prítoky Čerešňového potoka. Pod plytkým sedlom juhozápadným smerom je vodný zdroj Pustovníkova studňa, neďaleko značeného chodníka je prameň Jelšiny.
Prístup
Vrcholom Malého Tribča vedie modro značená trasa zo Solčian cez susedný Medvedí vrch, ktorá sa v sedle na rázcestí pri Pustovníkovej studni pripája na  červeno značenú Ponitriansku magistrálu. Tá vedie z Kostolian pod Tribečom cez Veľký Tribeč do Zlatna. Sedlom zo Zlatna vedie zároveň najmenej náročná výstupová cesta na Malý Tribeč.
Saint-Sulpice
Saint-Sulpice môže byť:
Sougé (Indre)
Sougé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Urcisse
Saint-Urcisse môže byť:
Doolittlov nálet
náhľad|[[North American B-25 Mitchell|B-25B Mitchell na USS Hornet]]
Doolittlov nálet (angl. Doolittle Raid) alebo nálet na Tokio (angl. Tokyo Raid) bol letecký útok, ktorý sa uskutočnil v sobotu 18. apríla 1942. Bol to vzdušný nálet USA na japonské hlavné mesto Tokio a iné miesta na ostrove Honšu počas druhej svetovej vojny. Bola to prvá vzdušná operácia, ktorej cieľom boli japonské domovské ostrovy. Ukázalo sa, že Američania boli schopní letecky napadnúť japonskú pevninu. Cieľom bola aj odveta za nečakaný útok na Pearl Harbor. Odvetný úder mal zároveň zlepšiť americkú morálku. Nálet bol plánovaný a vedený podplukovníkom Jamesom Doolittlom z amerických vzdušných síl.
Šestnásť stredných bombardérov B-25B Mitchell vzlietlo, bez stíhacieho sprievodu z americkej lietadlovej lode USS Hornet hlboko v západnom Tichom oceáne, každý s posádkou piatich mužov. Podľa plánu mali zasiahnuť vojenské ciele v Japonsku a pokračovať na západ aby pristáli v Číne. Pristátie so stredným bombardérom na lietadlovej lodi bolo totiž nemožné. Pri nálete prišlo o život 50 ľudí vrátane civilistov a zranilo sa okolo 400 ľudí. Pätnásť lietadiel dosiahlo Čínu ale všetky havarovali, zatiaľ čo šestnáste pristálo vo Vladivostoku v Sovietskom zväze. Z 80 členov posádok prežilo misiu 77. Osem členov posádok bolo zajatých japonskou armádou v Číne, traja boli neskôr popravení a jeden v zajatí podľahol chorobe. B-25B, ktoré pristalo v ZSSR bolo skonfiškované a jeho posádka internovaná na viac ako rok, než im bolo dovolené „utiecť“ cez Spojencami okupovaný Irán za pomoci NKVD.
Následky náletu
Nálet spôsobil Japonsku zanedbateľné materiálne škody, avšak mal veľký psychologický účinok. Pozdvihol morálku v Spojených štátoch. Naopak v Japonsku vznikli pochybnosti o schopnosti vojenských predstaviteľov zabezpečiť obranu domácich ostrovov. Zároveň bol nálet, pri ktorom zahynulo viacero civilistov, využitý na propagandistické účely, aby zvýšil túžbu Japoncov po odplate.
Anaxilas z Rhégia
náhľad|Tetradrachma vyrazená na pamiatku Anaxilovho olympijského víťazstva Anaxilas (iné názvy: Anaxilaos, Anaxileós; ) bol tyran v Rhégiu v 5. storočí pred Kr.
Strážcovia Galaxie 3
Strážcovia Galaxie 3 (v anglickom origináli Guardians of the Galaxy Vol. 3) je americký akčný film z roku 2023 od režiséra Jamesa Gunna, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics o superhrdinoch Strážcoch galaxie. Jedná sa o 32. film v MCU a je súčasťou 5. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
James Gunn v novembri 2014 povedal, že plánuje natočiť aj tretí film. V apríli 2017 oznámil, že tretiu časť napíše a zrežíruje. V júli 2018 ho Disney prepustilo po tom, čo sa na Twitteri opäť objavili kontroverzné príspevky, ale štúdio v októbri zmenilo názor a znovu ho dosadilo na pozíciu režiséra. Gunnov návrat bol verejne odhalený v marci 2019, pričom práce na pokračovaní filmu sa začali až po tom, čo Gunn dokončil prácu na svojom filme The Suicide Squad: Samovražedná misia (2021) a prvej sezóne spin-off seriálu Peacemaker (2022).
Anaxilas z Rhégia
Anaxilas uzavrel mier s Hierónom I. a dal mu svoju dcéru za ženu. Historik Diodóros Sicílsky uvádza, že Anaxilas zomrel v roku osláv sedemdesiatejšiestej olympiády, v ktorej Skamandros z Mytilény vyhral beh na jedno stadion (v roku 476 pred Kr.) Po jeho smrti sa Mikythos po zásluhách (verne mu slúžil) stal regentom jeho detí a aj vládcom (tyranom) Rhégia. Podľa Dionysia z Halikarnasu sa nástupcom Anaxila stal jeho syn Leófrón. Taliansky historik Luigi Moretti uvádza, že Anaxilas bol pravdepodobne na 75. olympijských hrách v roku 472 pred Kr. víťaz v pretekoch na vozoch ťahaných párom mulov. Túto disciplínu zaviedli na 70. olympijských hrách v roku 500 pred Kr. V starovekej Olympii boli preteky na vozoch privilégom bohatých občanov, za ktorých v pretekoch väčšinou súťažil vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza (v tomto prípade i mulov). Pausanias o Anaxilaovom dobytí mesta Zanklé zaznamenal odlišnú verziu: podľa neho po druhej vojne Sparťanov proti Messénčanom, štvtý potomok Alkidamov, tyran Anaxilas dobýja Zanklé za pomoci utečencov z Messénie a umiestni ich tam. Pausanias ale tieto udalosti datuje do polovice 7. storočia pred Kr. (do čias 29. olympiády)
Strážcovia Galaxie 3
Dej
Peter Quill, ktorý sa stále spamätáva zo straty Gamory, musí okolo seba zhromaždiť svoj tím, aby bránil vesmír a zároveň chránil jedného zo svojich. Misia, ktorá, ak nebude úspešne dokončená, by mohla viesť k zániku Strážcov tak, ako ich poznáme.
Produkcia
Natáčanie sa začalo 8. novembra 2021 v Trilith Studios v Atlante v štáte Georgia pod pracovným názvom Hot Christmas. Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál (2022) sa natáčal v rovnakom čase ako tretie pokračovanie Strážcov galaxie, od februára do konca apríla 2022 s rovnakým hlavným obsadením a kulisami. Vo februári 2022 bolo odhalené, že Callie Brandová sa vo filme objaví ako mimozemšťan. Natáčanie sa malo uskutočniť aj v Londýne koncom roka 2021. Natáčanie sa skončilo 6. mája 2022.
Obsadenie
Napoly človek, napoly nebeský celestiál a veliteľ Strážcov Galaxie, ktorý bol ako dieťa unesený zo Zeme a vychovaný skupinou mimozemských zlodejov a pašerákov zvaných Plienitelia. Sirota, ktorá hľadá vykúpenie za svoje minulé zločiny a bola adoptovaná a vycvičená Thanosom. Pôvodnú verziu Gamory, členky Strážcov, zabil Thanos v Avengers: Nekonečná vojna (2018), no vrátila sa ako mladšia verzia postavy, ktorá cestuje do súčasnosti v Avengers: Endgame (2019); Saldaña si v tomto filme zopakuje druhú rolu, v ktorej je členkou Plienitelov. Člen Strážcov a vysoko zručný bojovník, ktorého rodinu vyvraždil Ronan Žalobca. Členka Strážcov a bývalá Avengerka, adoptívna sestra Gamory, ktorá je sirotou z mimozemského sveta a Thanos ju vycvičil, aby sa stala jeho osobným vrahom. Členka Strážcov s empatickými schopnosťami, sestra Star-Lorda. Člen Strážcov, ktorý je humanoidom podobný stromu a Rocketov spoločník. Člen Strážcov a bývalý Avenger, ktorý je geneticky upravený mýval. Je lovcom odmien, majstrom zbraní a vojenských taktík. Člen Strážcov a bývalý zástupca veliteľa Yondua Udonta. Vedec z Counter-Earth špecializujúci sa na vytváranie hybridných rás, je stvoriteľom Rocketa a snaží sa násilne povýšiť všetky živé bytosti na „dokonalú rasu“. Veľmi mocná umelá bytosť vytvorená rasou Suverénov, aby zničil Strážcov. Vzhľadom na to, že sa Warlock čerstvo vyliahol z kokonu, je v podstate ešte „dieťa“, ktoré životu veľmi nerozumie a spoznáva svet. Pes s telepatickými schopnosťami, ktorého vyslal do vesmíru Sovietsky zväz. Postavu predtým stvárnil pes Fred vo filmoch Strážcovia Galaxie (2014) a Strážcovia Galaxie 2 (2017).
V ďalších úlohách sa objavili: Linda Cardelliniová ako Lylla genetický upravená vydra a dávna priateľka Rocketa, Asim Chaudhry ako Theefs geneticky upravený mrož a Mikaela Hoover ako Floor geneticky upravený králik. Nathan Fillion sa objavil ako Master Karja strážnik z Orgocorpu, Daniela Melchior ako Ura recepčná z Orgocorpu a Jennifer Holland ako Kwol veliteľka z Orgocorpu. Seth Green ako Howard the Duck, Michael Rosenbaum ako Martinex vysoko postavený plieniteľ, Tara Strong ako hlas Mainframe. Greg Henry sa objavil ako Jason Quill, starý otec Petra. Judy Greer ako hlas War Piga geneticky upravenho prasaťa. Michael Rooker sa objavil v cameo úlohe ako Yondu Udonta. Kai Zen ako Phyla mimozemské super dieťa, zachránené zo zajatia Vrchného Evolucionára.
Premiéra
Strážcovia Galaxie 3 malo premiéru v slovenských kinách 4. mája 2023. Americká premiéra sa uskutočnila 5. mája 2023. Jedná sa o posledný film, v ktorom bude pôvodné obsadenie.
Veronika Hatala
Veronika Hatala, za slobodna Veronika Kozáková (* 5. jún 1982, Spišská Nová Ves) je slovenská moderátorka, herečka, speváčka, dramaturgička.
Život
Veronika Hatala sa narodila v Spišskej Novej Vsi, kde navštevovala základnú a strednú školu. Absolvovala Štátne konzervatórium v Bratislave v odbore muzikálový spev a herectvo na Akadémii umení v Banskej Bystrici v odbore činoherné divadlo - herectvo.
Moderovanie
Veronika Hatala sa venuje predovšetkým moderovaniu. Je televíznou a eventovou moderátorkou. Moderuje rôzne firemné akcie, otváracie a výročné podujatia, plesy, detské akcie a iné.
Tendu
Tendu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.