cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam kozmonautických článkov/D
dm
Dmitrij Jurievič Kondratiev
do
Dokovanie a kotvenie kozmickej lode · Dominic Antonelli · Don Leslie Lind · Donald Edward Williams · Donald Herold Peterson · Donald Pettit · Donald R. McMonagle · Donn Fulton Eisele · Double Asteroid Redirection Test · Douglas Hurley · Douglas Wheelock
dr
Dragon (kozmická loď) · Dragon 2 · Družicový navigačný prístroj · Družicový stupeň raketoplánu
dv
Dvojeliptická prechodová dráha · Dvojriadkové elementy dráhy
dy
Dynamics Explorer
Thomas Carlyle
Thomas Carlyle (* 4. december 1795, Eaglais Fheichein, Škótsko – † 5. február 1881, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol škótsky filozof a historik, predstaviteľ romantizmu.
Biografia
Narodil sa v malej škótskej dedinke Eaglais Fheichein (angl. Ecclefechan) a pochádzal z roľníckej rodiny. Študoval na univerzite v Edinburghu a krátko pôsobil ako dedinský učiteľ. Veľmi rýchlo však prešiel do slobodného povolania, začal sa venovať štúdiu histórie a písaniu prozaických a najmä odborných vedeckých prác. V roku 1826 sa oženil s Jane Welshovou a žil v ústraní na statku v Craigenputtocku.
V roku 1834 sa presťahoval do Londýna, kde žil v štvrti Chelsea. V Londýne sa stal členom intelektuálnej elity a medzi jeho priateľov patrili také osobnosti, ako Charles Dickens, Alfred Tennyson alebo básnik Robert Browning.
Bol propagátorom nemeckej literatúry (F. Schiller, J. W. Goethe) a filozofie (I. Kant, J. G. Fichte, G. W. F. Hegel) v Anglicku, s niektorými nemeckými intelektuálmi si dopisoval (napr. s Goethem).
V historickom bádaní sa venoval najmä skúmaniu dejín 17. a 18. storočia, napísal rozsiahle diela o priebehu Veľkej francúzskej revolúcie alebo o vláde pruského kráľa Fridricha II.. Zastával názor, že dejinný vývoj usmerňuje konanie výrazných dejinných postáv, najmä panovníkov, vojvodcov alebo mysliteľov. Tento jeho názor je vyjadrený najmä v eseji O hrdinoch, uctievaní hrdinov a hrdinstve v dejinách. Jeho posmrtné Spomienky (Reminiscences) sú dôležitým prameňom pre poznanie kultúrnych dejín viktoriánskeho Anglicka. náhľad|vpravo|Rodný dom Th. Carlylea v dedine Ecclefechan
Cubières
Cubières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bailly
Bailly môže byť:
NGC 3439
NGC 3439 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
František Tondra
Prof. ThDr. František Tondra (* 4. jún 1936, Spišské Vlachy † 3. máj 2012, Košice) bol emeritný biskup (do 4. augusta 2011 diecézny biskup) spišskej diecézy a bývalý predseda Konferencie biskupov Slovenska.
Životopis
Narodil sa rodičom Michalovi, ktorý bol tesár a matke Veronike, rodenej Chmelárovej ako štvrté z desiatich deti.
V rokoch 19471951 navštevoval ľudovú školu v Spišských Vlachoch. V rokoch 19511957 absolvoval Jedenásťročnú strednú školu v Spišskej Novej Vsi. V rokoch 19541957 bol študentom Vysokej školy pedagogickej v Bratislave a v rokoch 19571962 študoval teológiu na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte (RKCMBF) v Bratislave.
Za kňaza bol vysvätený 1. júla 1962 v Bratislave. Svoju pastoračnú činnosť začal v Levoči 1. augusta 1962 ako kaplán. Od 1. novembra 1963 bol preložený do Hnilca, kde pôsobil ako administrátor farnosti. Od 15. apríla 1970 sa stal administrátorom farnosti v Zázrivej, kde mu ako kaplán bol pridelený jeho o 11 rokov mladší brat Michal Tondra.
6. januára 1978 získal na RKCMBF v Bratislave doktorát teológie a od 1. septembra 1978 do roku 1983 tu pôsobil ako odborný asistent na katedre morálnej teológie. V tom čase sa stal členom prorežimného Združenia katolíckych duchovných Pacem in terris. V roku 1983 z tejto organizácie vystúpil.
Od 15. októbra 1983 pôsobil ako správca farnosti v Tvrdošíne. Od 1. mája 1987 bol farárom v Levoči. Od 1. februára 1988 bol prodekanom a od 1. apríla 1989 dekanom dekanátu Spišská Nová Ves.
Po zložitých rokovaniach s komunistickým režimom, ktoré viedol vtedajší apoštolský nuncius v Poľsku Francesco Colasuonno, ho pápež Ján Pavol II. menoval 26. júla 1989 za spišského biskupa. Slávnostnú konsekráciu v katedrále sv. Martina v Spišskej Kapitule vykonal 9. septembra 1989 kardinál Jozef Tomko, hlavnými spolusvätiteľmi boli Francesco Colasuono a arcibiskup – metropolita Slovenska Ján Sokol.
V roku 1990 obnovil, a 3. októbra 1995 otvoril kňazský seminár v Spišskej Kapitule, kde prijal aj bohoslovcov z Košickej a Rožňavskej diecézy.
Dňa 7. júna 1991 sa stal podpredsedom Biskupskej konferencie ČSFR. Po abdikácii Františka Tomáška v roku 1991 bol zvolený za jej predsedu. V roku 1994, po vzniku Konferencie biskupov Slovenska sa stal jej prvým predsedom. V roku 1994 zo zdravotných dôvodov na túto funkciu abdikoval. Na čele KBS stál opätovne v období od 31. augusta 2000 do 28. októbra 2009.
Na docenta morálnej teológie na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského bol habilitovaný 12. júla 1993. Prezidentom Slovenskej republiky bol dňa 12. decembra 1997 vymenovaný za profesora v odbore teológia.
Od 3. októbra 1994 sa stal na obdobie 5 rokov konzultorom Posvätnej kongregácie pre katolícku výchovu.
Pápež Benedikt XVI. prijal jeho zrieknutie sa úradu po dovŕšení veku 75 rokov a za nového, v poradí štrnásteho, spišského biskupa vymenoval 4. augusta 2011 Štefana Sečku, dovtedy pomocného spišského biskupa a titulárneho biskupa Sita.
Zomrel 3. mája 2012 po ťažkej chorobe v košickej nemocnici.
Biskupský erb
Biskupský erb tvorí štvrtený štít, v prvom a štvrtom červenom poli sú za striebornými hradbami strieborné veže Spišskej Kapituly, v druhom modrom poli je zlatá monštrancia, v tretom modrom poli zlatá soška levočskej Panny Márie. Za štítom je latinský kríž na predĺženej rukoväti. Všetko je zastrešené biskupským klobúkom. Heslo znie: Oboedientia – opus Spiritus Santi (Poslušnosť – dielo Ducha Svätého).
Úd
Úd môže byť:
Bais
Bais môže byť:
Ballon
Ballon môže byť:
Župčany
Župčany sú obec na Slovensku v okrese Prešov.
Polohopis
Obec sa rozprestiera v juhovýchodnej časti Spišsko-šarišského medzihoria v jeho podcelku Šarišské podolie, asi 4 km západne od Prešova. Cez obec preteká potok Čadaj.
Dejiny
Hoci prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1248, lokalita bola osídlená už v 11. storočí. Poloha na ceste od Šarišského hradu na Spiš znamenala čulý obchod už v 13. storočí, kedy celé okolie spravoval neďaleký hrad, v tom čase vo vlastníctve uhorských kráľov. Murovaný kostol bez veže, zasvätený Jánovi Evangelistovi, stál v obci už v roku 1438, súčasný, zasvätený Nanebovzatej Panne Márii je z obdobia okolo roku 1635. V 15. a 16. storočí už Župčany vlastnil rod Šošovcov zo Solivaru, no obdobie poznamenal postupný úpadok. Koncom 16. storočia bola v obci okrem kostola a fary už aj škola a na jej čele bol richtár, menovaný zemepánom. Po zrušení poddanských povinností v roku 1848 sa začali vytvárať sedliacke hospodárstva, ktorých bolo v Župčanoch 22.
Stavby
Kúria empirová z 1. polovice 19. storočia
Parky
Obecný park
Šport
Futbalový klub FC Župčany
Hospodárstvo a infraštruktúra
Južným okrajom obce prechádza cesta I. triedy č. 18, ako aj diaľnica D1. Severozápadným okrajom prechádza spojnica Veľkého Šariša a Svinej.
Vlajka Afganistanu
thumb|Súčasná afganská vlajka Vlajka Afganistanu bola prijatá 19. augusta 2021. Od získania samostatnosti roku 1919 sa v priebehu 20. storočia často menila v súvislosti s politickými zmenami. Súčasná vlajka vychádza z podoby vlajky užívanej v období prvého islamského emirátu v rokoch 1997–2002. Vlajku tvorí biely obdĺžnik, v ktorom je napísaná šaháda („Nie je božstva okrem Boha a Mohamed je posol Boží“)
Pred vládou Talibanu mala vlajka podobu troch vodorovných pruhov – zeleného, bieleho a čierneho so štátnym znakom v zlatej farbe.
Počas komunistického obdobia od októbra 1978 do apríla 1980 sa používala červená vlajka.
Hipparchos z Atén (Peisistratov syn)
Hipparchos (z Atén) († 514 pred Kr.), Peisistratov syn, bol v rokoch 527 až 514 pred Kr. tyranom v Aténach.
Rudolf Carnap
Rudolf Carnap (* 18. máj 1891, Ronsdorf (dnes časť Wuppertalu) – † 14. september 1970, Santa Monica, Kalifornia) bol nemecko-americký filozof a logik. Pôsobil vo Viedni, v Prahe a neskôr v Spojených štátoch (Chicago, Harvard, Princeton, Los Angeles). Vychádzal z G. Fregeho a B. Russella.
Mestský okres (Slovensko)
Mestský okres na Slovensku je okres, ktorého súčasťou je len časť jedného mesta. Obce mestského okresu patria do jedného mesta a majú spravidla špeciálny štatút mestskej časti. Takéto mesto sa rozkladá vo viacerých mestských okresoch. Oficiálny štatút mestskej časti majú len obce dvoch miest (Bratislava a Košice) a nachádzajú sa v 9 mestských okresoch (Bratislava I, Bratislava II, Bratislava III, Bratislava IV, Bratislava V, Košice I, Košice II, Košice III a Košice IV).
Mestský okres má spoločné okresné mesto s ostatnými priľahlými mestskými okresmi a je ním mesto, ktoré sa v týchto okresoch rozkladá.
Rudolf Carnap
Bol hlavným predstaviteľom novopozitivizmu a filozofia vedy a tiež spolutvorcom programu viedenského krúžku, ktorý stál pri zrode analytickej filozofie.
Garfield
thumb|Logo komiksu Garfield Garfield je komiks vytváraný Jimom Davisom. Vychádza pravidelne od 19. júna 1978 a v hlavných úlohách sa v ňom predstavuje lenivý kocúr Garfield, trochu nemysliaci pes Odie a ich spoločensky nešikovný majiteľ Jon Arbuckle. Komiks aktuálne publikuje približne 2570 novín a časopisov, čo z neho robí jeden z najpopulárnejších komiksov súčasnosti.
Hipparchos z Atén (Peisistratov syn)
Keď v roku 527 pred Kr. zomrel aténsky tyran Peisistratos, k moci sa dostali jeho synovia Hipparchos a Hippias. Hipparchos podporoval, podobne ako jeho otec, rozvoj kultúry, pozval napr. do Atén básnika Simonida.
Lester Peltier
Lester Peltier (* 13. september 1988, Carenage, Trinidad a Tobago) je trinidadský futbalový útočník, hrajúci za ŠK Slovan Bratislava. V roku 2011 pôsobil v klube AS Trenčín, kde v 32. zápasoch strelil 12 gólov.
Externé odkazy
Profil hráča na stránke ŠK Slovan Bratislava
Harold Garfinkel
Harold Garfinkel (* 29. október 1917, Newark, New Jersey, USA † 21. apríl 2011, Los Angeles, Kalifornia) bol americký sociológ, spoluzakladateľ etnometodológie.
Saint-Josse
Saint-Josse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
NGC 3440
NGC 3440 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 8. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Saint-Josse
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toyota Yaris
Toyota Yaris je označenie nejaponských verzií automobilov:
Bannay
Bannay môže byť:
Vejár
thumb|Skladací vejár thumb|Egyptské vejáre Vejár je predmet slúžiaci na ovievanie a ochladenie tváre, prípadne ľudského tela.
Prvé vejáre z palmových alebo lotosových listov existovali už v starovekom Asýrii a Egypte, neskôr sa vyrábali tiež z pier páva alebo pštrosa, z vonného dreva alebo aj z papiera. Veľký význam mal napr. v Indii, kde bol spolu so slnečníkom symbolom kráľovskej moci, a v Japonsku, kde bol symbolom vojenskej moci a vojvodcovia ich nosili do bojov. V Číne bol naopak využívaný veľmi rozšírené medzi všetkými vrstvami obyvateľstva.
Neskôr sa vejár rozšíril cez Indiu aj do ďalších krajín - Perzie, Afriky, do arabských krajín, a napokon sa dostal i do Európy, kde sa objavil v starovekom Grécku krátko pred naším letopočtom. V stredoveku ho priniesli do západnej Európy križiaci zo svojich výprav, no najväčší rozmach v európskych krajinách zaznamenal až v 16. storočí, kedy sa stal veľmi obľúbeným módnym doplnkom. Putoval z Talianska a Španielska do Francúzska, Nemecka a postupne sa dostal aj k nám. Vyrábali sa zo slonoviny, perleti alebo korytnačiny, boli vykladané zlatom a striebrom a až v 18. storočí sa začali vyrábať aj vejáre skladacie, potiahnuté papierom alebo hodvábom a ozdobené maľbami.
V súčasnosti sa využíva hlavne ako dekorácia, suvenír alebo zaujímavý darčekový predmet, pretože svoj význam si čiastočne vejár uchoval len v orientálnych krajinách a v Španielsku, a to aj napriek tomu, že najviac vejárov sa začiatkom 20. storočia vyrábalo vo Francúzsku, Číne a Japonsku.
Leukémia
Leukémia je zhubné ochorenie krvi, pri ktorom dochádza v kostnej dreni k množeniu a hromadeniu bielych krviniek a hlavne ich nezrelých foriem. Tieto bunky postupne obsadzujú priestory v kostnej dreni a potláčajú normálnu krvotvorbu. Je najčastejším druhom rakoviny u detí vo vyspelom svete. Pri leukémii sa pacient cíti unavený a chudne. Medzi ďalšie príznaky patrí: bledosť, únava, dýchavičnosť, tlak a pocit plnosti v nadbrušku, chudnutie, zvýšená krvácavosť (napríklad časté krvácanie z nosa) a zväčšenie sleziny.
Podľa priebehu
Leukémie a malígne lymfómy – začiatok choroby je v bunkovej mutácii; vzniká základ pre vývoj malígneho klonu s abnormálnou rastovou rýchlosťou. Akútna lymfoblastická leukémia – malígne množenie sa lymfoidných buniek, ktoré sú v rôznom štádiu zrelosti. Príznaky choroby sa objavujú po 2 – 6 týždňoch. Dieťa je bledé, unavené. S postupom ochorenia sa zväčšujú lymfatické uzliny, pečeň a slezina. Je sklon ku krvácaniu do kože a slizníc, krvácaniu z nosa.
Liečba
Leukémia sa lieči kombináciou cytostatickej a hormonálnej liečby, rádioterapie a transplantácie kostnej drene pokrvného príbuzného. Cieľom je zastaviť leukemický proces, zlikvidovať leukemické bunky a obnoviť krvotvorbu.
Malý Javorník (prírodná rezervácia)
Malý Javorník je prírodná rezervácia ev. č. 5841 neďaleko mesta Karolinka v okrese Vsetín. Rozkladá sa na svahu rovnomenného vrcholu v Javorníkoch v tesnej blízkosti štátnej hranice so Slovenskom. K vyhláseniu prírodnej rezervácie došlo v decembri 2013. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana
Predmetom ochrany sú rozvoľnené, prírode blízke lesné porasty a fragmenty skôr rozsiahlych hrebeňových lúk a pastierskych lesov. Na toto územie je viazaný rad ohrozených a vzácnych živočíšnych a rastlinných druhov, najmä populácie roháčika jedľového (Ceruchus chrysomelinus) a jasoňa chochlačkového (Parnassius mnemosyne).
Radový motor (v užšom zmysle)
Rozdelenie
Podľa polohy sa radové motory ďalej rozdeľujú a označujú nasledovne:
Radové motory sa ďalej označujú podľa počtu valcov. Bežné typy radových motorov sú:
NGC 3441
NGC 3441 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil americký astronóm Edward Singleton Holden 6. apríla 1882.
The Eye of Judgment
The Eye of Judgment je videohra pre konzolu Sony Playstation 3. Jej autorom je spoločnosť Sony Computer Entertainment.
Je to ťahová strategická kartovo-interaktívna hra osadená do prostredia fantasy, ku ktorej je okrem softvéru hry potrebná kamera Playstation Eye, hracia plocha s deviatimi poľami (3×3) a pre každého hráča súbor 30 špeciálnych hracích kariet určených na túto hru. Vyhráva ten hráč, ktorému sa podarí obsadiť 5 z 9 polí hracej plochy.
Železničná trať Zvolen – Košice
Železničná trať Zvolen – Košice, v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 160, je hlavným južným železničným ťahom Slovenska. Trať (mimo krátkych koncových úsekov: ~25 kV 50 Hz v úseku Zvolen os. st. - Zvolen nákl. st. a =3 kV js v úseku Haniska - Košice) nie je elektrifikovaná a zdvojkoľajnená. V budúcnosti sa však elektrifikácia a zdvojkoľajnenie tejto trate plánuje.
Dejiny
Trať medzi dôležitými dopravnými uzlami južného Slovenska vznikla prepojením úsekov železničnej cesty, ktoré boli vybudované počas Rakúsko-Uhorska s úsekmi dobudovanými až v 50. rokoch 20. storočia. Sprevádzkovaním náročného úseku medzi Rožňavou a Turňou nad Bodvou s 3 148 m dlhým Jablonovským tunelom, došlo 23. januára 1955 k prepojeniu už existujúcich úsekov a vzniku tzv. juhoslovenskej transverzály. Na trati sa v minulosti nachádzali ešte 2 tunely, z ktorých bol jeden (pri žst. Píla) výlúčený z prevádzky z dôvodu výstavby dvojkoľajnej trati v úseku Kriváň - Lovinobaňa a teda sa pristúpilo k odkloneniu trate mimo tunela, a druhý (pri žst. Podkriváň) bol odstránený a na rovnakom mieste nahradený hlbokým a dlhým betónovým zárezom.
Otváranie jednotlivých úsekov:
Trakcia a modernizácia
Zaujímavosťou trate je dvojaká trakcia na koncových úsekoch:
Štúdia ŽSR o elektrifikácii trate medzi Zvolenom a Fiľakovom v decembri 2020 nedostala pozitívne hodnotenie od Útvaru hodnoty za peniaze. ŽSR posudzovali dve varianty: elektrifikáciu úseku s prerobením nástupišť, modernizáciou zabezpečovacích zariadení a zvýšením rýchlosti zo 100 ma 120 km/h v niektorých úsekoch. Projekt by stál 235 miliónov eur. Druhý projekt, za 253 mil. eur počítal so zdvojkoľajnením časti trate. ÚHP navrhol elektrifikovať kratší úsek, ZvolenLučenec alebo dlhší, ZvolenVýhybňa Urbánka. Navrhli aj, že by rýchliky nemuseli zastavovať vo Fiľakove, ale na zastávke bližšie k centru mesta. Zámerom Železníc Slovenskej republiky z júla 2021 „je kontinuálne pokračovať v elektrifikačných prácach v smere na Banskobystrický kraj (prioritne v úseku Haniska pri Košiciach – Moldava nad Bodvou a výhľadovo v úsekoch Moldava nad Bodvou – Fiľakovo a Fiľakovo – Zvolen).“
Úsek KošiceBarca patrí k úsekom pri ktorých odhadované prínosy modernizácie prevyšujú investičné náklady. Mal by stáť 87,7 miliónov eur.
HaniskaMoldava nad Bodvou
V novembri 2015 bola plánovaná elektrifikácia trasy Haniska - Veľká Ida - Moldava nad Bodvou mesto. Elektrifikácia prebehne čiastočne na trati Moldava nad Bodvou – Medzev.
30. júna 2021 ŽSR objednali modernizáciu a elektrifikáciu približne 20 kilometrového úseku Haniska pri KošiciachMoldava nad Bodvou. Elektrifikovaný bude aj úsek „ z moldavskej stanice na terminál Moldava nad Bodvou-mesto.“ Elektrifikácia je plánovaná „ako jednosmerná trakčná napájacia sústavu 3 kV na izolačnú hladinu striedavej trakcie 25 kV, 50 Hz“. Modernizované bude zabezpečovacie zariadenie, upravené zastávky a stanice. Traťová rýchlosť ostane 100 km/h. Projekt bude stáť 58,8 milióna eur bez DPH a vyhotoví ho konzorcium firiem Eltra a TSS Grade. Výstavba bude čiastočne financovaná z eurofondov.
Nausa
thumb|Staré mesto Nausa (gr.  Νάουσα - Nausa, arumunsky Niagusta) je mesto v Grécku v macedónskej Imathii. Žije tu asi 33 000 obyvateľov. Mesto je známe svojim vínom a tradičnou osmanskou architektúrou, nachádza sa tu aj lyžiarske stredisko.
Dejiny
V staroveku tu najskôr žili trácke kmene Brygov, neskôr sa tu usadili grécki Macedónci. Na mieste dnešnej Nausy sa nachádzalo macedónske mesto menom Mieza. Z tejto doby je tu dochované nymfeum. V rímskej dobe sa zaužívalo latinské meno Nea Augusta, ktoré sa následne pogréčtilo na dnešné Nausa. Nausa začala byť významným mestom až počas tureckej nadvlády, kedy sa tu vďaka mnohým bohatým gréckym obchodníkom vystavali viaceré stavby. Typické sú hlavne bohaté domy týchto obyvateľov, ktoré dnes tvoria staré mesto. Gréci mesto dobyli počas Gréckej vojny za nezávislosť v roku 1821 a následne pod vedením Anastasiosa Karatasosa odolávali dlhému tureckému obliehaniu, ktoré po mesačnom obliehaní skončilo pre Turkov úspešne, pričom pádom Nausy sa skončilo aj grécka snaha o oslobodenie Macedónie. Gréci Macedóniu oslobodili až v roku 1912. V meste tejto doby žili hlavne Gréci, ale bola tu aj početná komunita Arumunov a Bulharov. Bulhari odišli do Bulharska po grécko-bulharskej výmene obyvateľov a v roku 1923 po Grécko-tureckej výmene obyvateľov sa v Nause usadilo veľa Pontských Grékov.
Malý Javorník
Malý Javorník môže byť:
Marian Filc
'''MUDr. Marian Filc''' (* 16. september 1948 – † 9. február 1993) bol slovenský krasokorčuliar, reprezentant ČSSR. Bol starším bratom hokejového trénera Jána Filca. Vynikal predovšetkým vo voľnej jazde. Podľa krasokorčuliarskej trénerky Hildy Múdrej bol talentovanejší ako olympijský víťaz Ondrej Nepela. S manželkou Slávkou Gajdošovou (tiež krasokorčuliarka) mal dve deti: Michala a Ninu. Emigroval do Rakúska, kde pracoval ako zubár. Podľahol infarktu v blízkosti svojho domu vo Viedni, časti Floridsdorf.
Reprezentačná kariéra
vpravo|thumb|Hrob Mariana Filca na [[Cintorín Slávičie údolie|cintoríne Slávičie údolie]]
Bannes
Bannes môže byť:
Cubiérettes
Cubiérettes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antonio Caso
Antonio Caso (* 19. december 1883, Mexiko, Mexiko – † 6. marec 1946) bol mexický filozof, predstaviteľ filozofie života, ktorú rozpracúval ako reakciu na pozitivizmus vládnuci v poslednej tretine 19. stor. Caso sa zaoberal etickými, estetickými, historickými a politickými problémami a bol činný ako vyslanec vo viacerých krajinách.
Za najdôležitejšiu metódu filozofie považoval intuitívnu metódu. Caso sa nazdával, že ontológie sa možno vzdať, jednako len navrhol trichotómiu súcien na veci, indivíduá a osoby.
Indivíduá sú živé, nedeliteľné celky, ktoré možno vzájomne nahradzovať. Sú nositeľmi úžitkovych hodnôt.
Osoby sú jedinečné duchovné existencie, ktoré ničím iným nemožno nahradiť. Sú tvorcami etických a estetických hodnôt.
Barbery
Barbery môže byť:
Dáma s hranostajom
Dáma s hranostajom (oficiálne Portrét Cecilie Gallerani) je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Leonardom da Vincim v rokoch 1483 – 1490. Po technickej stránke ide o olejomaľbu na orechovej doske s rozmermi 54,8 x. Po umeleckej stránke dielo predstavuje favoritku milánskeho vojvodu Lodovica Sforzu Ceciliu Gallerani.
Dáma s hranostajom je typickým príkladom tzv. ritratto di spalla (doslova portrét od pleca) modelu, ktorý vyzrel s Leonardovými štúdiami ľudského tela a jeho pohybu. Krásna a vzdelaná Cecilia Gallerani je na portréte zobrazená do pása. Je natočená doľava a tvár vystavuje svetlu, ktoré ožaruje zhora jej ramená a bieleho hranostaja držaného v náručí. Ženin pohľad je hlboký a trochu neprítomný, pery zachytávajú náznak úsmevu.
Symbolický a ikonografický rozbor
Dielo v sebe zachytáva niekoľko symbolických odkazov. Napr. hranostaj, po grécky galé, nepriamo upozorňuje na priezvisko ženy na obraze a je tiež symbolom čistoty a citovej zdržanlivosti. Súčasne bolo toto zviera i symbolom rodu Sforza. Ludovico ako príslušník najvyššej aristokracie Milána bol posadnutý túžbou po prijatí za člena rádu nesúceho meno tohto zvieraťa (dell´Armelino – hermelín, t. j. hranostaj; tu vo význame označenia kožušiny z tohto zvieraťa). Bola to najvyššia pocta udeľovaná neapolským kráľom. Súčasne je hranostaj v ženinom lone alegóriou materstva a podľa niektorých historických štúdií ho umelec namaľoval preto, aby zakryl Ceciliino tehotenstvo.
Osud diela
Obraz „Dáma s hranostajom“ patrí k najväčším klenotom v zbierkach Múzea Czartoryskich v Krakove a je jediným Leonardovým dielom nachádzajúcim sa v Poľsku. Obraz mal od doby svojho vzniku mimoriadne pohnutý osud.
Po sobáši vojvodu Ludovica musela Cecilia opustiť jeho palác a časom sa sama vydala. Obraz si so sebou vzala do nového domova. Posledná zmienka o obraze na území Talianska pochádza z roku 1498.
V roku 1800 ho v Ríme kúpil knieža Adam Jerzy Czartoryski ako dar svojej matke Izabele. V čase kúpy obrazu nemal o ňom žiadnu vedomosť. Obraz sa stal súčasťou rodinnej zbierky nachádzajúcej sa v rodovom sídle v Puławach. Tu bol umiestnený až do roku 1830, kedy bola Izabela nútená utiecť z mesta pred ruskými vojskami počas Novembrového povstania. Uchýlila sa na rodinný majetok v Sieniawe.
V roku 1843 obraz umiestnili v parížskom hoteli Lambert. Ani tu mu však nebol dožičený pokoj. Po porážke Francúzska v prusko-francúzskej vojne ho v roku 1871 ukryli v pivnici hotela. Až o päť rokov sa vrátil do Poľska a umiestnili ho v novootvorenom múzeu Czartoryskich v Krakove.
Počas prvej svetovej vojny sa obraz spolu s ďalšími rodinnými umeleckými dielami dostal do Drážďan k spríbuznenej saskej kráľovskej rodine. Späť do Poľska sa vrátil až v roku 1920. Pred vypuknutím druhej svetovej vojny obraz opäť premiestnili do Sieniawy, kde ho v obave o jeho bezpečnosť ukryli. V roku 1940 sa objavil v súkromnej zbierke Adolfa Hitlera, od ktorého ho získal nemecký guvernér Krakova. Ten ho „vlastnil“ až do konca vojny, kedy mu umelecké predmety pri jeho úteku zhabali Američania a vrátili ich Poliakom. V rokoch 1945 – 1991 bolo dielo súčasťou štátnych umeleckých zbierok Poľska. V tom roku v rámci reštitučných nárokov bola galéria Czartoryskich spolu s umeleckými zbierkami vrátená právoplatnému dedičovi (Adamovi Karolovi Czartoryskemu).
V ďalších rokoch obraz viackrát predstavili v rôznych kútoch sveta ako umelecký artefakt príležitostných výstav. Prvý raz ho mohli obdivovať návštevníci v roku 1992 na výstave vo Washingtone, konanej pri príležitosti 500-tého výročia objavenia Ameriky. I na výstavách v ďalších krajinách (Švédsko, Japonsko, Spojené štáty americké, Taliansko) zaznamenalo dielo pozoruhodný ohlas.
Stef Wijlaars
Stef Marinus Wijlaars známy aj pod menom Stef Wijlaars (* 19. január 1988, Mierlo, Holandsko) je holandský futbalový stredopoliar, ktorý v minulosti pôsobiaci v klube FK Senica.
Barby
Barby môže byť:
Šang
Šang môže byť:
Barges
Barges môže byť:
Jednoradový motor
thumb|right|Jednoradový 6-valcový motocyklový motor [[Honda]] Jednoradový motor je radový piestový spaľovací motor s valcami v jednom rade. .
Do skupiny jednoradových motorov patria:
Otto von Habsburg
Otto von Habsburg (* 20. november 1912, vila Wartholz pri Reichenau an der Rax, Rakúsko – † 4. júl 2011, Pöcking, Nemecko ), rodným menom Jeho cisárska a kráľovská Výsosť František Jozef Oto Róbert Anton Karol Max Henrich Sixtus Xaver Félix Renátus Ľudovít Kajetán Pius Ignác, cisársky princ, arcivojvoda rakúsky, korunný princ český a uhorský atď., oficiálne meno v Rakúsku od roku 1919 (potvrdené 1957) znie Otto Habsburg-Lothringen, bol najstarší syn cisára Karola I. a bývalý korunný princ Rakúsko-uhorskej monarchie, v rokoch 19222006 hlava habsburskej dynastie, predseda Medzinárodnej paneurópskej únie, bývalý poslanec Európskeho parlamentu za CSU, publicista, novinár a spisovateľ. Mal rakúske, maďarské, nemecké a chorvátske občianstvo.
Houston
Houston je najväčšie mesto v štáte Texas, štvrté najväčšie v USA. Podľa sčítania ľudu žijú v Houstone približne 2 milióny ľudí, pričom metropolitná oblasť Houston má okolo 5,3 miliónov obyvateľov, čím je siedmou najväčšou aglomeráciou v USA. Mesto zaberá viac ako 1 600 km2.
Otto von Habsburg
Arcivojvoda Otto bol synom posledného rakúskeho cisára a uhorského kráľa Karola I. a jeho manželky Zity Bourbonsko-Parmskej. So svojou manželkou, princeznou Reginou Sasko-Meiningskou a Hildburghauskou (19252010) mal sedem detí (päť dcér a dvoch synov) a 22 vnúčat. Zomrel 4. júla 2011 vo veku 98 rokov v Bavorsku. Po smrti manželky Reginy vo februári 2010 sa utiahol do súkromia aj následkom úrazu spred roka, ktorý mu obmedzil možnosti fyzického pohybu. Smútočné slávnosti kopírovali dôležité míľniky života Otta Habsburského. Dňa 5. júla ho položili na katafalk v Kostole sv. Ulricha v Pöckingu, kde rodina žije od roku 1954. Čestnú stráž pri katafalku držali strelci z Tirolska a študenti rakúskych katolíckych krajanských združení. Kostol bol nepretržite otvorený aj v noci. Vo veľkom počte prichádzali nielen miestni obyvatelia, ale aj autobusy z celého Rakúska, aby ešte raz preukázali úctu synovi posledného cisára. Smútočný sprievod po smrti sa konal 9. júla. Hlavným celebrantom bol augsburský diecézny biskup Dr. Konrád Zdarsa.
Pápež Benedikt XVI. napísal Ottovej rodine (presnejšie bol venovaný jeho synovi Karolovi) kondolenčný list so znením:
Houston
Houston sa prezýva „Space city“, pretože v ňom sídli Lyndon B. Johnson Space Center, odkiaľ sú riadené vesmírne lety amerických raketoplánov. Mesto sa špecializuje na výrobu zariadení na ťažbu ropy. Prístav v Houstone je siedmym najväčším prístavom na svete a podľa množstva preloženého tovaru najväčším v USA. V meste sídli firma Texas Medical Center, ktorá je najväčšou zdravotníckou firmou na svete.
Dejiny
V auguste 1836 kúpili dvaja realitní obchodníci John Kirby Allen a Augustus Chapman Allen pozemky o celkovej výmere 27 km² za cenu 9 428 dolárov. Allenov brat potom pomenoval založené mesto po Samovi Houstonovi, slávnom Texaskom generálovi.
Geografia
Houston leží pri pobrežnom zálive. Veľká časť Houstonu je veľmi plochá, čo predstavuje problém pre obyvateľov kvôli opakujúcim sa záplavám. Centrum mesta leží v nadmorskej výške 15 metrov nad hladinou mora, najvyšší bod severozápadného Houstonu vo výške asi 38 m , najhlbšie položená, severovýchodná časť až 90 metrov pod hladinou mora. Mesto ako zdroj pitnej vody najprv využívalo podzemnú vodu, ale pokles zeme donútil mesto využívať iné zdroje, napríklad povrchové vody z jazier Lake Houston a Lake Conroe.
Mestom prechádzajú 4 hlavné mŕtve ramená: Buffalo Bayou, ktoré sa zbieha do Houstonského lodného kanála a jeho tri prítoky - White Oak Bayou, ktorý prechádza cez Houston Heights, Braes Bayou, ktorý ide pozdĺž Texas Medical Center a Sims Bayou, ktorý prechádza juhom Houstonu a centrálnym Houstonom. Lodný kanál pokračuje pozdĺž Galvestonu až do Mexického zálivu.
Ekonomika
V roku 2006 sa Houston umiestnil ako prvý v Texase a ako tretí v USA v kategórii „Najlepšie miesto pre obchod a zamestnanie“. Najviac sa darí petrochemickému priemyslu.
Doprava
right|thumb|Houstonská mestská električka
Verejná doprava
Verejnú dopravu v celom okrese poskytuje Metropolitan Transit Authority of Harris County (METRO) vo forme autobusov a moderných električiek. Obyvatelia Houstonu však dávajú prednosť autám vďaka skvelému systému diaľnic a ciest. Houston bol do 1. januára 2004 najväčšie americké mesto bez mestskej koľajovej dopravy. V rokoch 2003 - 2004 prebehla stavba červenej električkovej linky. Tieto električky sú síce jedny z najmodernejších v USA, ale veľmi poruchové.
Letecká doprava
George Bush Intercontinental Airport (IAH) sa nachádza 37 km severne od centra mesta. Je 12. najrušnejším letiskom v Severnej Amerike, v roku 2022 ho využilo 40 miliónov cestujúcich. náhľad|George Bush Intercontinental Airport z výšky 4 100 m. William P. Hobby Airport (HOU) sa nachádza 11 km juhovýhodne od centra mesta. Je to 35. najrušnejšie letisko v Severnej Amerike, v roku 2022 obslúžilo 13 miliónov cestujúcich.
Architektúra
right|thumb|Hard rock café Houston Mestská silueta Houstonu je hodnotená ako štvrtá najpôsobivejšia v USA. Čo sa týka výšky, je panoráma Houstonu na treťom mieste v USA (po New Yorku a Chicagu) a vo svete medzi 10 najlepšími. Houston má systém priechodov a nadzemných tunelov spojujúcich budovy v Downtowne. Najvyšší mrakodrap v Houstonu, JPMorgan Chase Tower (predtým Texas Commerce Tower), má 75 poschodí a je vysoký 305 metrov. Zároveň je to najvyššia budova v Texase, deviata nejvyššia v USA a 29. najvyššia na svete.
Demografia
Podľa sčítania z roku 2020 tu žije 2 304 580 obyvateľov.
Obyvatelia Hispánskeho pôvodu, bez ohľadu na rasu, tvorili 37,4% populácie.
Hacilar
thumb|Soška nájdená v Hacilare (5250-5000 pred Kr.), Národné archeologické múzeum, Florencia Hacilar je archeologická lokalita tellového charakteru predkeramického neolitu až včasného chalkolitu v severovychodnej Anatólii v Turecku (prevažne 6. tisícročie pred Kr.).
Soľný potok (prítok Polhoranky)
Soľný potok je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Polhoranky, meria 5,5 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Potok tečie v geomorfologickom celku Podbeskydská brázda, pramení na juhovýchodnom svahu Turne (890,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 760 m n. m.
Opis toku
Najprv tečie juhojuhovýchodným smerom, v pramennej oblasti priberá sprava krátky prítok z južného svahu Turne a tečie popri osade Slaná voda na ľavom a známom slanom prameni na pravom brehu. Ďalej priberá prítok (691,8 m n. m.) z juhovýchodného úpätia Taľagovej grapy (801,8 m n. m.) a pokračuje severojužným smerom. Napokon preteká obcou Rabča, podteká štátnu cestu I/78 a v blízkosti intravilánu tejto obce ústi v nadmorskej výške približne 636 m n. m. do Polhoranky, iba 100 m proti prúdu od sútoku Polhoranky s Bystrou.
NGC 3442
NGC 3442 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 25. marca 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Bejzbal na Letných olympijských hrách 1984
Bejzbal na Letných olympijských hrách 1984 bol demonštračný bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1984. Konal sa v Los Angeles, v Spojených štátoch v dňoch od 31. júla7. augusta 1984, za účasti 8 mužských tímov. Bejzbal sa na hrách predstavil prvýkrát ako demonštračný šport, kde družstvá nesúťažili o olympijské medaily; na niekoľkých predchádzajúcich hrách sa však už exhibične ukázal. Zápasy sa hrali na štadióne Dodger Stadium. Na turnaji zvíťazilo 🇯🇵, keď vo finálovom zápase vyhralo nad domácim družstvom 🇺🇸.
Kvalifikácia
Pozn: Kuba sa nezúčastnila turnaja kvôli bojkotovaniu hier krajinami Východného bloku, nahradila ju Dominikánska republika.
Gurama bozkávajúca
Gurama bozkávajúca alebo ňuchavec bozkávajúci (lat. Helostoma temminckii) je druh ryby z čeľade Helostomatidae.
Pôvod
Pochádza z juhovýchodnej Ázie (Thajsko, Sundy, a Jávy). Ako úžitková ryba je rozšírená aj v ďalších oblastiach Ázie.
Betula caerulea
Betula caerulea je drevina z čeľade brezovité (Betulaceae). Je krížencom Betula papyrifera a Betula populifolia.
Opis
Betula caerulea rastie na severovýchode Severnej Ameriky. Dorastá do výšky 10 a 20 metrov. Kôra postupne starnutím získava červeno-bielu farbu a nešupinatí. Strom kvitne v máji. Samčie jahňady sú dlhé 3 až 5 centimetrov, samičie iba 0,8 centimetra. Plod je dlhý 2,5 centimetra a dozrieva v septembri. Semená majú krídelká.
Publius Papinius Statius
Život
thumb|Statius (ovenčená postava vľavo) na [[Raffaelovej freske]] Statius sa narodil v Neapoli, v schudobnenej rodine grécko-kampánskeho pôvodu. Jeho otec, Statius starší, pôsobil ako učiteľ v Neapoli aj v Ríme a sám sa venoval literárnej činnosti. Statius neskôr vyhlásil, že pre jeho otca nepredstavoval prekážku žiaden žáner poézie ani prózy. Napriek tomu, že Statiovi jeho otec zabezpečil vynikajúce literárne vzdelanie, nedokázal mu odkázať viac ako len skromné finančné zabezpečenie, takže neskôr bol básnik nútený živiť sa písaním skladieb na objednávku a spoliehať sa na podporu bohatých patrónov. Statius sa stal profesionálnym literátom závislým od platiacich zákazníkov a predovšetkým od mecenášstva svojho najvýznamnejšieho patróna, cisára Domiciána.
Statiov talent sa prejavoval už od detstva, kedy začal s pravidelnosťou vyhrávať literárne súťaže, najprv v rodnom Neapoli, neskôr v Albe, kde pri jednej príležitosti dokonca získal zlatý veniec od cisára, a nakoniec i v Ríme. Statiova oslnivá kariéra skončila náhle roku 94, keď básnik, napriek vlastnému presvedčeniu o absolútnom prvenstve, neuspel v kapitolskej literárnej súťaži. Statius nezniesol, že jeho povesť najväčšieho básnika doby, ktorej sa dočkal po obrovskom úspechu jeho epickej skladby Thebais, nenapraviteľne utrpela. Utiahol sa na literárny „dôchodok“ do domovského Neapolu a tu sa správy o ňom strácajú. Z náznakov v jeho tvorbe sa usudzuje, že náhle zhasnutie poetovej hviezdy mohlo súvisieť i s intrigami proti jeho osobe na cisárskom dvore a so stratou cisárskej priazne. Ako to dokazujú jeho verše, Statia táto zmena hlboko zasiahla. Zomrel pravdepodobne roku 96, krátko pred svojim chlebodarcom Domitianom.
Papinius Statius predstavuje vzorového básnika strieborného obdobia rímskej literatúry. V jeho diele nemožno nevnímať pochlebovačný tón voči cisárovi, ktorý stále silnejšie dominuje rímskemu štátu. Oslava režimu a cisárovej osoby sa v jeho dobe stáva nutnosťou pre každého básnika, ktorý sa chce uplatniť. Statius svoje lichotenie cisárovi nijako neskrýva, ani sa ho nepokúša zahaliť do náznakov a alegórie, tak ako jeho predchodcovia. Cisárovi Domitianovi, svojmu najvýznamnejšiemu patrónovi, predostiera presne ten typ pochlebovania, aké obľubuje: prirovnáva ho k Jovovi, Marsovi a ďalším božstvám a jeho pozemské sídlo robí len o niečo menším ako Olymp. Vrcholom Statiovej podlízavej tvorby, ktorej ale pri tomto všetkom nemožno uprieť umeleckú hodnotu a cit pre poéziu, je báseň s názvom „Vlasy Flavia Earina“ (Earinus bol Domitianov obľúbenec). Jedinými Statiovým rivalom v tomto novom druhu básnického umenia-pochlebovania bol jeho súčasník, epigramatik Martialis. Jeden druhého údajne nemohli ani vystáť.
Dielo
Statia možno označiť za najväčšieho básnika strieborného obdobia. Medzi svojimi súčasníkmi vyniká výrazovou bohatosťou a nenútenosťou, takže i pokiaľ skladá oslavné verše na cisára a jeho obľúbencov, možno v jeho poézii badať neskrývaný talent, ktorý prebíja i očividné pochlebovanie. Jeho silná stránka spočíva v improvizácii, dôkazom čoho je päť kníh rôznorodých, príležitostných básni Silvae (Lesy). Statius bol údajne schopný písať dlhé básne počas niekoľkých hodín, takpovediac na telo svojim zadávateľom (pre porovnanie, Vergílius písal svojich desať eklog niekoľko rokov). Takáto schopnosť improvizácie spojenej s literárnou a metrickou vybrúsenosťou bola počas strieborného obdobie považovaná za vrchol básnického umenia.
Okrem príležitostnej poézie Statius vytvoril dva rozsiahle epické skadby – Thebais (Báseň o Tébach) v rozsahu 12 kníh a Achilleis, epos, ktorý nedokončil a z ktorého sa nám dochovala iba prvá kniha a začiatok druhej. Ďalšie epické dielo, historická skladba De bello Germanico (O vojne germánskej) pojednávajúca o vojenských činoch Domitianových, sa nedochovala rovnako ako pantomíma Agave.
Silvae
thumb|left|Prvotlač Statiovych Silvae, 1530 Zbierka Silvae (Lesy; názov má naznačiť tematickú i žánrovú rôznorodosť podobnú nesúrodosti stromov v lese) pozostáva z 32 básní rozdelených do piatich kníh. Každú z kníh, ktoré vychádzali postupne od roku 92, uvádza básnický list. Metrom väčšiny súboru je hexameter, obvyklý výrazový prostriedok vysokého štýlu. Menšie útvary sú písané hendekasylabom, jedna skladba je zložená v sapfickej strofe a jedna v alkájskej strofe.
Päť z básní v Lesoch je typickým príkladom poézie oslavujúcej cisára. Ďalšie básne predstavujú spektrum známej latinskej poézie – listy adresované priateľom a mecenášom, oslavné verše z príležitostí narodenín, svadobné piesne (epithalamia), sústrastné skladby, všetky pretkané jemnými mytologickými motívmi a príbehovými odbočkami (ekfraseis). Statiova poézia ponúka plastický obraz rímskej vyššej spoločnosti a jej spôsobu života počas Flaviovskej dynastie (jedna z básni, Kalendae decembres, napríklad popisuje slávenie Saturnálii v Ríme). Vidíme pozorne naaranžovaná záhrady a vily rímskej nobility a súčasne i ich pozorne naaranžované životy a funkcie, ktoré sa točia okolo jediného slnka – božského, nespochybniteľného cisára. Spomedzi básní v Silvae si zaslúži spomenúť ešte óda na Statiovho predchodcu Lucana, ktorá jednak ilustruje básnikov život a jeho tragický predčasný skon, jednak sa v nej objavujú útoky proti režimu, v tomto prípade proti Lucanovmu vrahovi, cisárovi Neronovi. Je zaujímavé, že táto skladba bola prijatá priaznivo napriek tomu, že Domitianus mohol spoznať v obraze tyrana sám seba.
Thebais
Lucanus inšpiroval Statia aj v jeho epickej tvorbe. Medzi Statiovou Thebais (Báseň o Tébach) a Lucanovým eposom Bellum civile (Občianska vojna) badať početné paralely, predovšetkým vo výbere látky. Lucanus píše o krvavej občianskej vojne a námet si vyberá priamo z dejín Ríma, Statius píše v dobre pokročilého cisárskeho absolutizmu opatrnejšie, vyberá si tému z gréckej mytológie, ale svojím posolstvom rovnakú ako Lucanus. Ide o bratovražedný boj synov tébskeho kráľa Oidipa, Eteokla a Polyneika, o trón. Výsledkom ich boja, do ktorého sú zatiahnuté postupne i okolité mestá, je smrť oboch bratov a zánik Oidipovej domácnosti.
Druhým veľkým Statiovým vzorom je prirodzene najväčší epický básnik rímskej literatúry, Vergílius. Jeho Aeneis je latka, ktorú sa Statius neodvažuje preskočiť, iba dosiahnuť. Podobne ako velikán Augustovej doby, aj Statius rozdelil svoj epos na dvanásť kníh, pričom prvú polovicu venoval prípravám na vojnu a druhú vojne samotnej. Vergíliov ohlas cítiť i v tom, akú úlohu pripisuje fláviovský epik Osudu a vôli bohov (Lucanus naopak túto osudovosť vynecháva). Statius sa pohybuje kdesi medzi dvoma básnikmi – na jednej strane v jeho diele vystupujú bohovia riadiaci ľudské osudy, na strane druhej ale pôsobia nevýrazne a väčší význam dostávajú abstraktné sily – Zlo, Pomsta a Nevyhnutnosť.
Práve prízvukovanie božského riadenia, štylizácia postáv do mytologický vyhranených rolí a opakovanie motívov pôsobí na Thebaide strnulo a pripravuje ju o živosť Silvae. V tejto opatrnej skostnantenosti možno badať atmosféru doby, v ktorej vysoké témy boli pod dohľadom cisárskeho dvora a nesmeli vybočiť z vopred stanovených medzí, ktoré by mohli naznačiť nesúhlas s vládnúcou vrstvou. Na druhej strane ale Statius naväzuje aj na Lucanovu „epiku odporu“. Thebaide dominuje temná osudovosť a pesimizmus. V Bellum civile vojna medzi Caesarom a Pompeiom vedie k rozvratu štátu, v Thebais spor medzi Eteoklom a Polyneikom k zániku Oidiopovej dynastie. Lucanus predstavuje dielo, v ktorom chýba jeden, kladný hrdina. Statius podobne vytvára svet, v ktorom proti sebe stoja dvaja bratia rovnako posadnutý myšlienkou na vládu, dvaja tyrani, v prípade ktorých víťazstvo môže spočívať iba v smrti oboch.
Achilleis
Pre svoj druhý epos, Achilleis (Báseň o Achillovi), vybral Statius odlišný námet i tón. Ponurosť, pesimizmus Thebaidy ustupuje ľahšiemu popisu hrdinských činov héroa Achilla. Hrdina je jasne definovaná, jeho kladná povaha nespochybnená, jeho činy nevrhajú ani tieň kritiky na režim, takže skladba plynie o poznanie voľnejšie, nespútavaná literárnymi konvenciami cisárskej cenzúry. Žiaľ, epos Statius nestihol dokončiť. V úvode vyhlasuje, že sa plánuje zaoberať celým Achillovým životom, my však dnes môžeme doceniť iba Achillovu mladosť na Skyre, pretože zvyšok diela sa nedochoval. Je to o to väčšia škoda, pretože Achilleis ešte výraznejšie ako Thebais konfrontuje Statia s dvoma vzormi epického básnictva – Vergíliom a Homérom.
Statiov ohlas
Kým Statiova príležitostná poézia upadla pomerne rýchlo do zabudnutia, jeho epika si uchovala výsadné postavenie medzi rímskou epickou literatúrou známou v stredoveku. Thebais so svojimi sklonmi k démonizácii udalostí a osôb sa stala vzorom stredovekej alegorickej epiky.
Dante zložil poklonu Statiovi tým, že ho umiestnil do Očistca a urobil ho svojim sprievodcom po veľký úsek tejto časti Božskej komédie. Podľa stredovekej legendy, v ktorej vystupuje Vergílius ako prorok predpovedajúci narodenie Krista a Statius ako jeho žiak, sa Statius tajne obrátil na kresťanstvo.
Barjac
Barjac môže byť:
NGC 3443
NGC 3443 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 24. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Bitka pri Moháči (1526)
Bitka pri Moháči bola jedna z najvýznamnejších bitiek v histórii strednej Európy. Odohrala sa 29. augusta 1526 blízko Moháča (Uhorsko) medzi Uhorskom, vedeným Ľudovítom II., a Osmanskou ríšou, vedenou Süleymanom I. Víťazstvo Osmanov viedlo k rozdeleniu Uhorska na niekoľko storočí medzi Osmanskú ríšu, Habsburskú monarchiu a Sedmohradské kniežatstvo. Smrť Ľudovíta II. pri úteku z bitky znamenala koniec Jagelovskej dynastie v Uhorsku a Čechách, a dynastické nároky tak prešli na Habsburgovcov. Bitka pri Moháči znamenala koniec stredoveku v Uhorsku.
Pokles Uhorskej kráľovskej moci (1490 - 1526)
Po smrti absolutistického kráľa Mateja Korvína v roku 1490 uhorskí magnáti, ktorí nechceli ďalšieho tvrdého kráľa, dokázali dosadiť na trón notoricky slabého Českého kráľa Vladislava II., ktorý vládol ako uhorský kráľ Vladislav II. v rokoch 1490 až 1516. Bol známy ako kráľ Dobře (slovensky Dobre), za svoj zvyk akceptovať bez akýchkoľvek pochybností všetky petície a dokumenty, ktoré mu boli predložené. Kráľ Vladislav II. krátko po svojom zvolení daroval väčšinu uhorských kráľovských majetkov, regálov a honorárov šľachte. Týmto sa kráľ snažil stabilizovať svoju novú vládu a zachovať si svoju popularitu medzi magnátmi.
Stillborn
„Stillborn“ je pieseň skupiny Black Label Society zo štvrtého štúdiového albumu The Blessed Hellride. Vokály v pozadí naspieval Ozzy Osbourne, videoklip režíroval Rob Zombie.
Bitka pri Moháči (1526)
Pokles Uhorskej kráľovskej moci (1490 - 1526)
Stála žoldnierska armáda (čierny pluk) Mateja Korvína bola šľachtou rozpustená. Magnáti tiež demontovali národné správne systémy a byrokraciu v celej krajine. Obrana krajiny poklesla, keď príslušníci pohraničnej stráže a hradné posádky nedostávali zaplatené, pevnosti upadali a boli zrušené iniciatívy na zvýšenie daní na posilnenie obrany. Medzinárodná rola Uhorska poklesla, jeho politická stabilita sa otriasala; sociálny progres bol na mŕtvom bode. Príchod protestantizmu ešte viac zhoršil vnútorné vzťahy v krajine.
Najmocnejší šľachtici boli zaneprázdnení utláčaním roľníkov a hádaním sa s triedou šľachty v parlamente. Nerozpoznali naliehavosť agonistickej výzvy kráľa Ľudovíta II. (syn Vladislava II. vládol v Čechách a Uhorsku v rokoch 1516 - 1526) o podporu proti Turkom.
V roku 1514 čelil oslabený a starý kráľ Vladislav II. veľkému roľníckemu povstaniu pod vedením Juraja Dóžu, ktorý bol nemilosrdne rozdrvený šľachticmi pod vedením Jána Zápoľského. Po Dóžovom povstaní brutálne potlačenie roľníkov výrazne pomohlo tureckej invázii v roku 1526, pretože Uhorsko už viac nebolo politicky zjednoteným národom.
V roku 1522 sa uhorský mladý kráľ Ľudovít II. oženil s Máriou Habsburskou. Osmani videli tento Jagelovsko-habsburský manželský zväzok ako hrozbu pre ich moc na Balkáne a usilovali sa preto o jeho ukončenie. Keď sa Süleyman I. dostal v roku 1520 k moci, vysoká Porta dala Uhorsku prinajmenšom jednu a možno dve ponuky mieru. Ľudovít to z nejasných dôvodov odmietol. Je možné, že Ľudovít si bol dobre vedomí situácie v Uhorsku (najmä po tom, čo Osmani porazili Perziu v bitke pri Čaldiráne (1514) a poľsko-osmanským mierom od roku 1525) a veril, že vojna je lepšou možnosťou ako mier. Dokonca aj v čase mieru napadli Osmani uhorské krajiny a dobyli malé územia (s pohraničnými hradmi), ale posledná bitka ešte stále ponúkla Ľudovítovi záblesk nádeje. Následne nasledovala ďalšia osmansko-uhorská vojna a v júni 1526 postupovala po Dunaji osmanská výprava.
Udalosti v Európe a francúzsko-osmanské spojenectvo
Francúzsky kráľ František I. bol porazený v bitke pri Pavii dňa 24. februára 1525 vojskami Habsburského cisára svätej ríše rímskej, Karla V. Po niekoľkých mesiacoch v zajatí bol František I. nútený podpísať madridskú zmluvu.