cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atómové elektrárne Mochovce
Zavážanie paliva
Významným krokom pred spúšťaním elektrárne je zavezenie paliva do reaktorovej nádoby. Po zavezení paliva začne tzv. fyzikálne spúšťanie, ktoré by malo trvať osem týždňov, po ňom bude nasledovať energetické spúšťanie. Následne sa spustí skúška turbíny a prakticky začne prevádzka. Teda výroba energie v treťom bloku EMO by mala v skúšobnom režime nastať 10 až 12 týždňov od zavezenia paliva. ÚJD SR vydal 18. februára 2020 návrh na zavezenie paliva. Dotknuté orgány majú do 15. apríla 2020 možnosť vyjadriť sa k návrhu rozhodnutia. V prípade vydania kladného rozhodnutia, by malo byť jadrové palivo zavezené do tretieho bloku v treťom štvrťroku 2022.
Jadrová bezpečnosť
Na bezpečnosť prevádzky jadrovej elektrárne dohliada niekoľko kontrolných orgánov. na Slovensku je to predovšetkým Úrad jadrového dozoru SR (ÚJD SR), ktorý "zabezpečuje výkon štátneho dozoru nad jadrovou bezpečnosťou jadrových zariadení vrátane nakladania s rádioaktívnymi odpadmi, vyhoreným palivom a ďalšími fázami palivového cyklu, nad jadrovými materiálmi vrátane ich kontroly a evidencie, ako aj nad fyzickou ochranou jadrových zariadení a jadrových materiálov zabezpečovanou držiteľom príslušného povolenia." Úrad dohliada na to, aby sa na Slovensku jadrová energia používala výhradne na mierové účely. Iné ako mierové využitie je zakázané a hovorí o tom aj tzv. atómový zákon č. 541/2004. Slovenské elektrárne majú aj vlastný Útvar nezávislého hodnotenia jadrovej bezpečnosti (Nuclear Oversight), ktorému pomáha Výbor jadrovej bezpečnosti Slovenských elektrární – Nuclear Safety Adivisory Committee NSAC s medzinárodným personálnym obsadením. Slovenské elektrárne taktiež spolupracujú s Medzinárodnou agentúrou pre atómovú energiu (MAAE), misiami Svetového združenia prevádzkovateľov jadrových elektrární WANO a ďalšími spolupracujúcimi, kontrolnými a poradnými organizáciami.
Samotná bezpečnosť jadrovej elektrárne sa dosahuje aktívnymi a pasívnymi bezpečnostnými systémami a viacnásobnými bezpečnostnými bariérami. Systémy a bariéry zabraňujú prenikaniu rádioaktivity do okolia a sú projektované tak, aby zvládali aj najhoršie predpokladané havarijné scenáre.
V jadrovej elektrárni Mochovce pokračoval proces realizácie hardvérových vylepšení v súvislosti so zavádzaním nových postupov a návodov na zvládanie tzv. ťažkých havárií SAMG. Vo väzbe na haváriu v japonskej elektrárni Fukušima Daiči, bola predmetom záťažových testov vykonaných v rokoch 2011 – 2012 aj oblasť havarijného plánovania. V tejto súvislosti boli definované bezpečnostné opatrenia, ktoré sa realizovali od roku 2013 do konca roku 2015.
Slovenské jadrové elektrárne boli v roku 2016 prevádzkované bezpečne a spoľahlivo. Na základe svojich kontrol to konštatuje Úrad jadrového dozoru SR (ÚJD). „Na základe výsledkov kontrolnej a hodnotiacej činnosti môžeme konštatovať, že jadrové zariadenia na Slovensku boli v roku 2016 prevádzkované bezpečne a spoľahlivo, bez závažných udalostí, ktoré by viedli k tomu, že by sme museli vydať príkaz na zníženie výkonu alebo na odstavenie reaktora respektíve zastavenie prevádzky jadrovej elektrárne,“ uviedol úrad. Ten vlani vykonal na jadrových zariadeniach 189 inšpekcií, z toho 16 skončilo formou protokolu, ostatné ako záznam.
Základným dokumentom pre prevádzku jednotlivých  jadrových zariadení na Slovensku sú „Limity a podmienky bezpečnej prevádzky JZ (LaP)“ schválené ÚJD SR. Na 1. bloku EMO v roku 2016 došlo k jednému porušeniu LaP. Chybou personálu nebolo identifikované, že jedno z troch čerpadiel superhavarijného napájania parogenerátorov má neprojektový chod. Z tohto dôvodu nebola oprava vykonaná v stanovenom čase 72 hodín. Udalosť nemala priamy dopad na bezpečnosť, keďže prevádzka tohto čerpadla v uvedenom čase nebola vyžadovaná a ostatné dve čerpadlá boli pripravené plniť svoju funkciu, ak by to bolo potrebné.
Vplyv na životné prostredie
Slovenské elektrárne požiadali v máji 2008 Ministerstvo životného prostredia o vyjadrenie, či navrhovaná činnosť „Dostavba 3. a 4. bloku JE Mochovce", podlieha posudzovaniu podľa zákona č. 24/2006 o posudzovaní vplyvov na životné prostredie, keďže došlo k modifikáciám úvodného projektu 3. a 4. bloku elektrární. MŽP konštatovalo, že dostavbu 3. a 4. bloku AE Mochovce nie je možné považovať za novú činnosť, ani za zásadnú zmenu pôvodného projektu. Pred udelením prevádzkovej licencie pre 3. a 4. blok AE Mochovce Úradom jadrového dozoru Slovenskej republiky však bolo potrebné jadrové zariadenie posúdiť podľa zákona č. 24/2006 o posudzovaní vplyvov na životné prostredie. V roku 2010 Ministerstvo životného prostredia SR vydalo súhlasné záverečné stanovisko.
AE Mochovce spĺňajú medzinárodné environmentálne požiadavky a ich vplyv je minimálny. Voda potrebná na chladenie sa odoberá z neďalekej vodnej nádrže Veľké Kozmálovce vybudovanej na rieke Hron, čo zabezpečuje dostatočnú dodávku vody aj v extrémne suchých klimatických podmienkach. Vplyv vody vypúšťanej z areálu elektrárne na kvalitu vody, fauny a flóry v rieke Hron je zanedbateľný. Slovenské elektrárne realizujú viacero opatrení na ochranu životného prostredia. V okolí elektrárne sa pravidelne merajú a vyhodnocujú emisie do atmosféry a výpuste do hydrosféry. Je tu rozmiestnených 25 monitorovacích staničiek teledozimetrického systému, ktorý nepretržite sleduje dávkový príkon žiarenia gama, objemovú aktivitu aerosólov a rádioaktívneho jódu vo vzduchu, pôde, vode a potravinovom reťazci (krmoviny, mlieko, poľnohospodárske produkty). Množstvo rádioaktívnych látok obsiahnutých v kvapalných a plynných výpustiach je značne pod limitmi stanovenými dozornými orgánmi.
Za
Hlavné argumenty za dokončenie 3. a 4. bloku sú energetická bezpečnosť Slovenska, teda zabezpečenie sebestačnosti vo výrobe energií, a tiež fakt, že jadrová energia dramaticky neznečisťuje ovzdušie skleníkovým plynom CO2 a neprispieva tak k oteplovaniu planéty ako iné elektrárne na fosílne palivá (uhlie, plyn, mazut). Podporu si pritom Mochovce okrem slovenských politických kruhov zo širšej svetovej debaty o jadrovej energetike nachádzajú aj vo vedeckej komunite a medzi výrobcami elektrární. Politické zmeny a následný ozbrojený konflikt na Ukrajine v roku 2014 predstavovali pádny argument za dostavbu jadrových elektrární. Dostavbu tretieho a štvrtého bloku Atómovej elektrárne Mochovce považoval za prioritu aj vtedajší predseda vlády Robert Fico a nepokračovať v dostavbe mochovských blokov si "nevedel predstaviť". Z vládnych činiteľov výstavbu nepriamo podporil aj štátny tajomník Ministerstva životného prostredia SR, Norbert Kurilla, keďže jadrová energia môže pomôcť pri dekarbonizácii výroby elektrickej energie a plnení klimatických dohôd.
Niektorí vedci z oblasti ochrany biodiverzity, napríklad profesor Corey Bradshaw z Inštitútu životného prostredia Univerzity v Adelaide požadujú, aby vlády namiesto rozvoja obnoviteľných zdrojov energie podporili výstavbu jadrových elektrární. Biológovia sa domnievajú, že práve nízkoemisná jadrová energia je najmenej škodlivá pre životné prostredie a malo by sa preto investovať najmä do vývoja nových a ešte viac recyklovateľných palív. Podľa otvoreného listu, ktorý podpísalo viac ako 60 biológov a ktorý vyšiel v časopise Conservation Biology, je jadrová energia najzelenšia; za jeden z dôvodov, prečo je tomu tak, uvádzajú nízke množstvo emisií, keďže pri výrobe elektriny z jadra sa do atmosféry nevypúšťajú žiadne skleníkové plyny. „Ak má ľudstvo zabrániť potencionálnej biodiverzitnej katastrofe v dôsledku klimatických zmien, budeme musieť použiť všetky prostriedky, ktoré máme k dispozícii, vrátane jadrovej energie“, uviedol profesor Barry Brook. „Úplná dekarbonizácia globálnej výroby elektrickej energie musí prebehnúť v najbližších desaťročiach, aby sme zabránili najhorším dôsledkom klimatických zmien. „Jadrová energia je jedným z hlavných momentálne dostupných nízkouhlíkových zdrojov elektrickej energie a mnohé krajiny veria, že im môže pomôcť čeliť úzko spojeným výzvam zabezpečiť spoľahlivé dodávky energií a obmedziť emisie,“ vyhlásil generálny riaditeľ Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu Jukija Amano. MAAE v októbri 2015 vydala správu, podľa ktorej je najväčším zdrojom skleníkových plynov spaľovanie fosílnych palív energetickým sektorom.
Za ďalší benefit prevádzky jadrových elektrární Slovenských elektrární je, popri množstve pracovných príležitostí a rozvoja infraštruktúry regiónov v okolí slovenských blokov, označovaná ich bezuhlíková výroba elektriny. Tá zabráni dodatočným emisiám 15 miliónov ton CO2 ročne. Na odstránenie CO2 ušetrených prevádzkou týchto blokov od začiatku ich prevádzky by muselo 270 miliónov stromov fotosyntézou absorbovať oxid uhličitý po dobu 40 rokov. Jadrové elektrárne takto výrazne prispievajú k záväzkom Slovenska na znižovanie emisií škodlivých skleníkových plynov do atmosféry. Po dokončení tretieho a štvrtého bloku AE Mochovce bude viac ako 93% celkového objemu vyrobenej elektriny produkovanej bezuhlíkovo. Podľa Bryony Worthington, členky Snemovne lordov a tieňovej ministerky pre energetiku a klimatické zmeny Spojeného kráľovstva, je vo svete mimo EÚ všeobecne akceptovaná téza, že nízkouhlíková ekonomika sa bez výroby základného pásma elektriny (base-load) z jadra budovať nedá. Využívanie jadra podporil aj Medzivládny panel pre klimatické zmeny (IPCC) vo svojej správe z 5. apríla 2016 uviedol, že jadro patrí k najlepším zdrojom elektrickej energie, ak ide o uhlíkovú stopu. Jadrovú energiu začlenil medzi nízkouhlíkové zdroje, ktorých využitie by sa malo do roku 2050 stroj- až štvornásobiť. Jadrová energia produkuje v rámci celého životného cyklu výroby priemerne iba 15 gramov CO2/kWh. To je 30-krát menej ako plyn, 65-krát menej ako uhlie, trikrát menej ako fotovoltaická energia a približne na rovnakej úrovni ako veterná energia.
FORATOM, európske jadrové fórum, zverejnilo písomné stanovisko ako reakciu na „Clean Energy for All Europeans“, ktorá popisuje balíček opatrení pre prechod európskej energetiky na nízkouhlíkovú. Balíček opatrení vydala Európska komisia v novembri 2016. Pokiaľ chce EÚ znížiť množstvo produkovaného oxidu uhličitého o 80 % do roku 2050, tak to nie je možné docieliť bez jadrovej energetiky.
Karol III. (Francúzsko)
Obdobie vlády
Konsolidácia moci úspešne prebiehala až do roku 920. V tomto roku sa na dvorskom sneme v Soissons prejavila opozícia, ktorá žiadala kráľa, aby sa zbavil svojho dôverníka Hagana, ktorý bol nižšieho pôvodu ako veľmoži. Medzitým ako sa tento konflikt prehĺbil, stihol Karol roku 920 uskutočniť vojenské ťaženie proti novému východofranskému panovníkovi Henrichovi I., avšak bez úspechu. 7. novembra 921 musel napokon uzavrieť s Henrichom v Bonne zmluvu o priateľstve.
Boj so šľachtou
Karol sa vyhýbal priamej konfrontácii útekom do Lotrinska, ale 15. júna 923 sa stretol s opozíciou v bitke pri Soissons. V bitke síce zahynul Róbert I., ale Karol musel ujsť do Lotrinska. Šľachta si zatiaľ zvolila 13. júla 923 za nového kráľa Rudolfa Burgundského. Karola zakrátko Heribert II. vlákal do pasce, zajal ho a zavrel do väzenia v Château-Thierry. Karolovej manželke Eadgifu sa spolu so synom Ľudovítom podarilo ujsť do rodného Wessexu, kde potom žili na dvore kráľa Athelstana.
Uväzneného Karola potom využil Heribert II. pri svojich sporoch s kráľom Rudolfom Burgundským v rokoch 927/928, keď Karola na chvíľu prepustil na slobodu, zložil mu hold a doviedol ho do Remeša. Po zmierení Heriberta II. s kráľom Rudolfom sa Karol ocitol vo väzení opäť a definitívne. V ňom zomrel 7. októbra 929. Pochovaný bol v St.Fursy/Péronne.
Atómové elektrárne Mochovce
Za
Využitie jadra obhajovali tiež šéf Enelu Francesco Starace či vedecký riaditeľ francúzskej EDF Jean-Paul Chabard, ktorý za jeho klady považoval efektivitu, dekarbonizáciu a úspešnosť pri vstrebávaní dopadov klimatických zmien. Argumentoval tiež, že v Európe sa stavajú ďalšie nové reaktory ako Flamanville 3 (v Normandii) či Hinkley Point C (vo Veľkej Británii).
Brugnac
Brugnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Atómové elektrárne Mochovce
Za
Podľa najnovšej predbežnej správy Svetovej meteorologickej organizácie (WMO) o stave klímy v roku 2017 vychádzajúcej z údajov spracovaných za obdobie prvých deviatich mesiacov roka 2017 (január až september), rok 2017 sa veľmi pravdepodobne zaradí medzi tri najteplejšie roky novodobej histórie meteorologických meraní a pozorovaní (1880 - 2017). Zaujímavým faktom je aj to, že tento rok bude už tretím rokom za sebou, kedy odchýlka globálnej teploty atmosféry a oceánov presiahne hodnotu 1 °C v porovnaní s predindustriálnym obdobím. Rok 2017 bol súčasne poznamenaný sériou mimoriadne závažných extrémov počasia, z ktorých mnohé mali katastrofálne dôsledky (hurikány, sucho, povodne či vlny horúčav). Správa WMO o stave klímy v roku 2017, prezentovaná v rámci 23. výročnej konferencie zmluvných strán o klimatickej zmene COP23 Rámcového dohovoru OSN o zmene klímy (UNFCCC), ktorá sa uskutočnila v nemeckom meste Bonn v dňoch 6.–17.11.2017, s hlavným cieľom stanoviť pravidlá implementácie Parížskej dohody z roku 2015, je zameraná na dôsledky prejavov počasia na ľudskú bezpečnosť, prosperitu a životné prostredie.
Brugnac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Atómové elektrárne Mochovce
Za
Je nevyvrátiteľným faktom, že odstavenie jadrových blokov, ktoré vo všetkých krajinách, vedie a bude všade viesť k ich nahradeniu fosílnymi palivami a teda aj k neskoršiemu odstaveniu fosílnych zdrojov. Napríklad Nemecko je pozoruhodným príkladom krajiny, ktorá nedokáže splniť svoje klimatické ciele, a kvôli odstaveniu jadrových blokov dokonca ani znížiť emisie z výroby elektriny. Toto potvrdzuje aj Únia zainteresovaných vedcov (angl. Union of Concerned Scientists), ktorá je vo svete jedným z popredných „dozorov“, a vyzýva na „dočasnú finančnú podporu na zabránenie predčasnému zatvoreniu jadrových elektrární“. Tiež uvádza, že „obmedzenie najhorších účinkov klimatických zmien si môže tiež vyžadovať iné nízkouhlíkové energetické riešenia, vrátane jadrovej energie“.
Brugnac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Atómové elektrárne Mochovce
Proti
Prúdy proti dostavbe nových blokov Mochoviec a vo všeobecnosti poukazujúce na rizikovosť využívania atómových elektrární, predstavujú najmä mimovládne environmentálne organizácie ako Greenpeace či rakúska Global 2000. Global 2000 v roku 2016 namerala vysoké hodnoty rádioaktívneho trícia H-3 v rieke Hron, kam sa vylievajú odpadové vody z jadrovej elektrárne v Mochovciach. Analýza vzoriek Úradu verejného zdravotníctva z rovnakého roku ale porušenie limitov pre pitnú vodu v blízkosti elektrárne nepreukázala. V súvislosti s vypúšťaním odpadovej vody s tríciom z Mochoviec môže podľa SE negatívne pôsobiť možná výstavba malých vodných elektrární na Hrone, ktorá môže spomaliť riedenie trícia v toku rieky.
Odporcovia čerpajú najmä z nedávnych havárií či problémov v iných atómových elektrárňach mimo územia Slovenska. Veľký vplyv na svetovú jadrovú energetiku, jednak na sprísňovanie bezpečnostných kritérií nutných pre prevádzku reaktorov, zároveň na vyraďovanie niektorých reaktorov z prevádzky (napr. stratégia Energiewende v Nemecku), mala havária v japonskej elektrárni Fukušima, spôsobená prehriatím reaktora po zemetrasení a vlnách cunami v marci 2011. Havária bola spojená s únikom radiácie do priľahlého okolia a kontamináciou priľahlých vôd Tichého oceánu. Vedecká komisia OSN v máji 2013 však vydala prehlásenie, že "únik radiácie vo Fukušime nemá za následok žiadne okamžité zdravotné problémy a je nepravdepodobné, že v budúcnosti prispeje k zdravotným problémom širokej verejnosti a samotných pracovníkov elektrárne.“
Ako ďalšie príklady hrozby jadrovej energie je možné považovať falšovanie dokumentov pri výrobe súčastí pre jadrové elektrárne v francúzskom závode v Le Creusot (pre AE Hinkley Point C) či zvýšenú koncentráciu uhlíka v reaktorovej nádobe nového bloku francúzskej AE Flamanville medzi rokmi 2015 a 2017. Vo Francúzsku však nedôjde k znižovaniu závislosti od jadrovej energetiky v takej miere, v akej sa uplatnilo v Nemecku. Napriek tlaku súčasnej vlády a ministra životného prostredia Nicolasa Hulota a postupnému odstaveniu AE Fessenheim do roku 2020 sú ďalšie reaktory štátnej spoločnosti Electricité de France na iných miestach vo výstavbe (AE Flamanville). Otázky tiež vzbudzovali španielska AE Santa María de Garoña,, česká atómová elektráreň Dukovany alebo belgické reaktory Tihange 2 a Doel 3. Problémy z európskych jadrových elektrární boli aj vo švajčiarskej AE Leibstadt, kde francúzsky dodávateľ Areva dodal vadné palivové tyče.
Tvaroslovie
Tvaroslovie alebo morfológia je tradičné označenie opisu (veda o) tvarových prostriedkov jazykovej stavby.
Presnejšie definície sa odlišujú. Napríklad v diele Morfológia slovenského jazyka (1966) sa tvaroslovie definuje ako: „…jazykovedná náuka o gramatických tvaroch slov, ako aj o slovách, ktoré majú funkciu tvarov. Morfológia je teda náuka o tvarovej rovine v systéme jazyka.“
Zjednodušene možno povedať, že gramatiku rozdeľujeme na tvaroslovie (morfológiu) a skladbu (syntax), pričom tvaroslovie sa v rámci gramatiky zaoberá slovnými druhmi, ich ohýbaním (skloňovaním, časovaním a stupňovaním) a pravidelným odvodzovaním slov pomocou predpôn, prípon a vpôn.
Morfologické hľadisko je napríklad aj základom typologickej klasifikácie jazykov na analytické, flektívne a aglutinačné. Slová určitého jazyka morfológ pritom chápe ako zostavené z jednej, či viacerých morfém.
Ušovité
Ušovité (iné názvy: uchovce, ľudovo morské ušká; lat. Haliotidae) je čeľaď ulitníkov. Jej jediným rodom je rod ušo alebo staršie ucho (lat. Haliotis).
Majú nízku uchovitú ulitu s veľmi širokým prvým závitom. Ústie lemuje rad otvorov. Na pobreží Stredozemného mora je bežným druhom ušo atlantický (Haliotis tuberculata).
Druhy
thumb|right|250px|[[Haliotis sorenseni]]
Hebrejci
Hebrejci (v hebr. = pôvodní, dávni ľudia) sú staroveký národ pochádzajúci zo semitskej skupiny na uzemí Kanánu. Starí hebrejci sa považujú za praobyvateľov tohto územia a odvodzujú svoj pôvod od patriarchu Abraháma. O ich kultúre informuje Starý zákon. Neskoršie príbuzné kmene Izraelitov si po príchode na územie Kanánu podrobili Hebrejcov, avšak osvojili si ich písmo a reč (hebrejčina). Etnicky a jazykovo boli navyše príbuzní s Kananejcami.
Externé odkazy
FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Middlesbrough
Middlesbrough je mesto na južnom brehu rieky Tees v regióne North East England a v ceremoniálnom grófstve North Yorkshire. Mesto bolo priemyselnou metropolou Anglicka s rozvinutou výrobou ocele, ťažkým a chemickým priemyslom.
Historicky je súčasťou North Riding of Yorkshire, v roku 1968 sa stalo centrom County Borough of Teesside, ktorý sa neskôr stal súčasťou nemetropolitného grófstva Cleveland v roku 1974. V roku 1996 bol Cleveland zrušený a Middlesbrough sa stalo Unitary authority v ceremoniálnom grófstve North Yorkshire.
Middlesbrough je rozdielny od ostatných miest v konurbácii Teesside, pretože okres (borough) je skoro celý urbanizovaný, a tak je najväčším mestom podľa rozlohy a obyvateľstva, ale najmenším okresom. Napriek tomu oblasti Eston, Grangetown, Normanby, Ormesby a South Bank v susednom okrese (borough) Redcar and Cleveland patria do aglomerácie Middlesbrough.
Prešmyk
Prešmyk môže byť:
Middlesbrough
Severovýchodne od mesta leží ústie rieky Tees s piesočnými plážami a niekoľko kilometrov južne leží hranica Národného parku North York Moors.
Teesport, tretí najväčší prístav v Spojenom Kráľovstve, leží 5 km na východ a Durham Tees Valley Airport 13 km na západe, blízko Darlingtonu.
Ulica Ladislava Novomeského
Ulica Ladislava Novomeského je ulica:
Orálny komponent
Orálne komponenty sú pohyby úst, ktoré nie sú odvodené od hovoreného jazyka a podieľajú sa na stavbe prejavu v posunkovej reči. Nemanuálne prostriedky vrátane orálnych komponentov sa produkujú simultánne s manuálnou zložkou posunku. Orálne komponenty v slovenskom posunkovom jazyku môžu byť napr. vibrujúce pery, špúlené pery, vycerené zuby, mierne vyplazený jazyk, nafúknuté líca, vyjadrujúce spojené dve hlásky: „vt“, „bi“, vyjadrujúce dve slabiky: „fifi“ a pod.
Pannonhalmský okres
thumb|Okres Pannonhalma
Sándor Ferencsi
Sándor Ferencsi (* 7. júl 1873, Miškovec, Rakúsko-Uhorsko - † 22. apríl 1933, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský psychiater, predstaviteľ psychoanalýzy. Rozpracoval teóriu geniality.
Hernicourt
Hernicourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tétsky okres
thumb|Okres Tét
Tétsky okres je okres v severnom Maďarsku v župe Győr-Moson-Sopron. Jeho správnym centrom je mesto Tét.
Taiaro
Taiaro (pôvodný názov Maro-taua, alebo známy aj ako King's Island) je malý atol v strednej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Jeho najbližšími susedmi sú atoly Raraka (necelých na juhojuhozápad) a približne  atol Kauehi na západo-juhozápad. Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený na juhozápad.
Geografia atolu
Atol má oválny tvar, na dĺžku meria iba a na šírku. Lagúna má celkovú rozlohu a je úplne uzatvorená od okolitého oceánu. Prstenec atolu tvorí okolo nej súvislý pás súše s vegetáciou, jedine na južnej strane sú ešte zrejmé zvyšky plytkých prieplavov, kde sa voda do lagúny dostáva aj dnes už len pri veľkom vlnobití počas búrok. Podľa prieskumov je prstenec atolu porézny a aj cez neho voda presakuje do lagúny.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej tesne pod hladinou mora.
Dejiny
Atol bol spozorovaný holandským moreplavcom Willemom Schoutenským v roku 1615 a Jakobom Roggeveenom v roku 1722, ktorý napísal: „Našli sme veľmi nízky ostrov s piesočnými plážami a jazerom uprostred, veľký len asi tri míle po obvode“. Pomenoval ho Carlshof.
Prvým Európanom, ktorý na atol vystúpil, bol 13. novembra 1835 kapitán Robert FitzRoy.
Následne atol navštívil Charles Wilkes pri jeho námornej objaviteľskej výprave Spojených štátov do Južného oceánu 29. augusta 1839. Atolu dal názov „King's Island“.
V 19. storočí, keď sa Kauehi stal francúzskym územím, mal asi 15 obyvateľov, ktorí produkovali približne 15 ton kokosového oleja ročne.
Súčasnosť
V roku 1972 bol ostrov vyhlásený za vedeckú rezerváciu a v roku 1977 za "biosférickú rezerváciu" podľa programu UNESCO MAB (Človek a biosféra).
Taiaro sa vyznačuje výskytom 23 rôznych druhov originálnych rastlín (ak nepočítame kokosové háje). V mierne slanejšej lagúne, než je okolité more (45.2 vs 36.5 psu), hostí 23 druhov mäkkýšov a 50 rôznych druhov rýb. Je neobývaný a prístup na neho je obmedzený kvôli ochrane prírodného bohatstva. Dno lagúny tvorí veľmi jemný koralový piesok (50 mikrónov).
Administratívne a geografické členenie
Geograficky patrí atol Taiaro k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Katiu, Aratika, Kauehi a Raraka.
Administratívne je atol súčasťou komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Aratika, Niau, Raraka, Kauehi a Toau.
Ulica Ľudovíta Štúra
Ulica Ľudovíta Štúra je ulica:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hlinné
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hlinné v okrese Vranov nad Topľou.
Český klub skeptikov SISYFOS
thumb|Logo z Český klub skeptikov SISYFOS. Český klub skeptikov SISYFOS (po česky Český klub skeptiků SISYFOS) je český spolok.
SISYFOS vznikol v roku 1995 a má asi 400 členov. Je súčasťou celosvetového skeptického hnutia, reprezentovaného spolkom Committee for Skeptical Inquiry. Od roku 2000 je členom Rady vedeckých spoločností ČR. Členom jeho predsedníctva je Jiří Grygar.
Klub každý rok udeľuje anticenu Bludný balvan pod mottom: Na zvýraznenie prínosu jednotlivcov a rôznych spolkov k mäteniu českej verejnosti a rozvoju kašovitého spôsobu myslenia. V roku 2006 bol prekvapivým laureátom v kategórii družstiev časopis Vesmír „za mimořádně zdařilou propagaci nevědeckého myšlení na stránkách tohoto prestižního přírodovědeckého časopisu“. .
Makovická ulica
Makovická ulica je ulica:
Buzet-sur-Baïse
Buzet-sur-Baïse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marilyn Fergusonová
Marilyn Fergusonová alebo Marylin Fergusonová (* 5. apríl 1938, Grand Junction, Colorado, USA – † 19. október 2008, Banning, Kalifornia, USA) bola americká spisovateľka, spoluzakladateľka a predstaviteľka new age.
Nedoslýchavý
Nedoslýchavý alebo nedoslýchavá osoba je osoba, u ktorej poškodenie sluchového orgánu spôsobuje narušenie sluchového vnímania do takej miery, že pomocou načúvacích aparátov môžu vnímať hovorenú reč (aj keď obmedzene). Následky nedoslýchavosti sú vo veľkej miere ovplyvnené časovým faktorom, kedy došlo k strate sluchu, a tiež spontánne pôsobiacimi sociálnymi faktormi.
Komařice
Komařice je obec v Česku v okrese České Budějovice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 303 obyvateľov, z toho 151 mužov a 152 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,0 roka (muži 42,5 roka, ženy 43,6 roka).
Rýchlostná cesta S22 (Poľsko)
Rýchlostná cesta S22 je rýchlostná cesta v Poľsku vo Varmsko-mazurskom vojvodstve, ktorá spája mesto Elbląg s ruskou štátnou hranicou (Kaliningradská oblasť). Vybudovaná bola ešte za druhej svetovej vojny ako súčasť diaľnice Berlín-Kráľovec (tzv. Berlínka), keď bolo toto územie súčasťou Nemeckej ríše. V roku 1945 bola zničená a po druhej svetovej vojne nebola opravená. V rokoch 2005 až 2008 bola cesta zrekonštruovaná a upravená do príslušných parametrov rýchlostných ciest.
Strana zelených (Slovensko)
náhľad|Sídlo na Sienkiewiczovej 4 v Bratislave Strana zelených (skratka SZ), medzi rokmi 1991-2006 Strana zelených na Slovensku, skratka SZS, je environmentálne orientovaná politická strana pôsobiaca na Slovensku. V roku 1990 sa ako súčasť československej Strany zelených dostala do Slovenskej národnej rady. Od volieb do Európskeho parlamentu v roku 2014 je politicky neaktívna.
Vedenie strany
Predsedom strany od roku 2014 je Pavel Petrík.
Vedenie strany zvolené na sneme 11. októbra 2008:
Súčasť federálnej Strany zelených (1990-1991)
Strana zelených vychádza ideovo aj organizačne zo Strany zelených, ktorá bola založená ako prvá „zelená“ strana v postkomunistických krajinách (vtedy fungujúca na území celého Česko-Slovenska). Väčšinu vtedajších členov tvorili aktivisti SZOPK. Strana bola formálne založená 9. decembra 1989, zaregistrovaná bola 3. februára 1990 a ustanovujúci snem sa konal 17. februára 1990 v Brne. Na sneme boli zriadené tri vetvy (česká, moravskosliezska a slovenská), neskôr bola vytvorená aj vetva pražská. Prvý zjazd slovenskej vetvy Strany zelených sa konal vo februári 1990 v Banskej Bystrici a prvým zvoleným predsedom bol Juraj Mesík.
V roku 1990 slovenská vetva Strany zelených kandidovala samostatne a dosiahla 3,49 %, čo znamenalo zisk šiestich poslaneckých mandátov v Slovenskej národnej rade z celkového počtu 150. V roku 1990 získala strana celkovo v Česko-Slovensku 452 poslaneckých mandátov a 54 pozícií starostov v miestnych a mestských zastupiteľstvách.
Strana zelených na Slovensku (1991-2006)
Slovenská vetva Strany zelených sa ale postupne osamostatňovala a 21. októbra 1991 bola samostatne zaregistrovaná na Ministerstve vnútra pod názvom Strana zelených na Slovensku (SZS). Súčasný názov (Strana zelených) používa od februára 2006.
Počas obdobia 1991-1992 bol predsedom SZS Peter Szabó. 15. februára 1992 sa zo strany odštiepilo krídlo, ktoré nesúhlasilo s rozdelením Československa a vystupovalo ako samostatná Strana zelených, známe aj ako Zelená liga. Toto krídlo sa neskôr zlúčilo s pravicovou Demokratickou stranou, a SZS potom existovala ďalej samostatne.
Vo voľbách roku 1992 SZS získala 2,14 % v Slovenskej národnej rade a 2,62 % vo Federálnom zhromaždení ČSFR. Pred voľbami 1994 vystúpilo zo SZS niekoľko osôb, vrátane poslankyne Z. Lazarovej, a za pomoci HZDS vytvorili stranu Slovenská zelená alternatíva (SZA). Aktivisti zo SZS vo voľbách 1. októbra 1994 na spoločnej kandidátke so stranou Spoločná voľba (SV) dostali do parlamentu 2 poslancov.
Na 5. zjazde v roku 1992 bol za predsedu zvolený Jozef Pokorný. V roku 1994 sa SZS stala súčasťou prvej predvolebnej koalície politických strán. Ako súčasť ľavicovej koalície s Strana demokratickej ľavice (1990) a SDSS a Agrárnym hnutím, sa so ziskom 10,4 % voličov stala parlamentnou stranou. V regionálnych voľbách v roku 1994 získali zelení 206 poslaneckých mandátov a 11 mandátov starostu.
Hoci SZS spolupracovala v rokoch 94-98 s ľavicovou SV, nepovažovala sa za ľavicu. Vyhlasovala, že jej cieľom je zabezpečenie trvalo udržateľného života s prihliadnutím k sociálnym a ekologickým podmienkam Slovenska. Osou programu bol trvalo udržateľný rozvoj, dôraz na priamu demokraciu, samosprávu, úspory energie, sociálne ekologické trhové hospodárstvo, postupnú likvidáciu atómových elektrární, profesionalizáciu armády, šance pre ženy a zníženie nezamestnanosti.
Na 6. zjazde SZS 1995 bol potvrdený Jozef Pokorný v pozícii predsedu. V júni 1995 bola SZS prijatá do Európskej strany zelených (EGP) ako jej 28. riadny člen.
Na siedmom zjazde SZS v roku 1997 bolo zvolené nové predsedníctvo pod vedením Zdenky Tóthovej. Nové vedenie pripravilo podmienky pre vstup zelených do SDK, na základe ktorého prijali kandidáti zelených členstvo v tejto koalícii. Na základe toho zelení získali v roku 1998 4 poslanecké mandáty (L. Ambróš, A. Juriš, P. Prokopovič a J. Rusnák). Stali sa súčasťou tzv. zelenej platformy SDK. Neskôr J. Rusnák a P. Prokopovič opustili SZ a stali sa súčasťou novozaloženej strany SDKÚ. L. Ambróš sa stal predsedom Parlamentného výboru pre životné prostredie a A. Juriš predsedom Parlamentného výboru pre pôdohospodárstvo. Z. Tóthová prijala pozíciu štátnej tajomníčky Ministerstva životného prostredia. V roku 1998 získali zelení 12 mandátov starostov obcí a 127 mandátov v miestnych samosprávach.
Na 9. zjazde v roku 1999 bol za predsedu zvolený L. Ambróš a bolo umožnené dvojité členstvo členom zelenej frakcie SDK a tým aj ich návrat do materskej strany. 10. zjazd v januári 2002 zvolil nového predsedu – P. Petríka. SZ získala vo voľbách do NR SR v roku 2002 0,98 %, čo znamenalo 28 365 voličov. Zelení boli neúspešní aj v prvých voľbách do Vyšších územných celkov (VÚC), keď nezískali ani jeden mandát.
Strana zelených (2006-súčasnosť)
thumb|V [[Parlamentné voľby na Slovensku v roku 2006|parlamentných voľbách v roku 2006 podporili predstavitelia strany Slobodné fórum.]] 17. februára 2006 strana zmenila názov zo Strany zelených na Slovensku (SZS) na Stranu zelených (SZ) a odštiepilo sa od nej krídlo, ktoré znovuvytvorilo ako novú stranu Stranu zelenej alternatívy (SZA), ktorá od 26. 9. 2008 pôsobí pod názvom Strana zelených Slovenska (SZS) a na jej predsednícky post zasadol Martin Čulen. SZ nekandidovala do volieb do NR SR v roku 2006 samostatne, ale na kandidátke Slobodného fóra. Žiaden z jej kandidátov (tak, ako ani Slobodné fórum) sa do Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) nedostal.
Na 14. sneme v novembri 2008 sa stal novým predsedom Peter Pilinský. Strana sa prvýkrát zúčastnila volieb do Európskeho parlamentu (EP) v roku 2009 s programom Zelená šanca pre našu Európu. Kandidátka, na čele so študentkou Janou Budáčovou, bola zložená z občianskych aktivistov a získala 2,11 % a žiadne kreslo v EP.
Vo voľbách do NR SR v roku 2010 strana kandidovala na listine SDĽ a Únie – strany pre Slovensko.
Pred predčasnými parlamentnými voľbami do NR SR v marci 2012 nastal medzi „zelenými“ rozruch, keď sa na kandidátnej listine objavila nová strana Zelení. Išlo ale o stranu, ktorá nemala s ekológiou nič spoločné. Ďalšia strana, s ktorými sa SZ niekedy zamieňa, je, okrem Strany zelených Slovenska, strana Zelení-Strana národnej prosperity, ktorá ale tiež nie je „zelená“.
Pri voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 kandidát Strany zelených Michal Kocmunda podporil celoeurópsku občiansku iniciatívu StopVivisection. V tom istom roku v komunálnych voľbách si SZ udržala svoje poslanecké mandáty a niekoľko desiatok starostov.
Volebné výsledky
Výsledky volieb do Národnej rady SR (do r. 1993 Slovenskej národnej rady), v ktorých sa zúčastnila strana Strana zelených.
1 Strana sa zúčastnila volieb v štvorkoalícii Spoločná voľba, ktorú tvorili strany Strana demokratickej ľavice, Sociálnodemokratická strana Slovenska a Hnutie poľnohospodárov Slovenskej republiky a Strana zelených na Slovensku.
2 Strana podporovala kandidátku Slovenskej demokratickej koalície, na ktorej kandidovali niektorí bývalí členovia strany, ktorí formálne vstúpili do SDK; SDK vzniklo tesne pred voľbami spojením strán Demokratická únia, Kresťanskodemokratické hnutie, Demokratická strana, Sociálnodemokratická strana Slovenska a Stranou zelených na Slovensku (DÚ+KDH+DS+SDSS+SZ).
3 Strana oficiálne podporila kandidátku Slobodného fóra, niektorí členovia strany sa zúčastnili volieb práve na kandidátke SF, lenže ono sa do parlamentu nedostalo.
4 Členovia strana kandidovali na kandidátnych listinách SDĽ a Únie – strany pre Slovensko. Ani jedna z týchto strán sa do parlamentu nedostala.
Výsledky volieb do Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila Strana zelených.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR do marca 2009. Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus. (pozn. referencie podľa agentúry Median SK – júl 2009).
Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.
Politici Strany zelených
Články o politikoch SZ sú uvedené v kategórii Politici SZ.
Osoba s kochleárnym implantátom
Osoba s kochleárnym implantátom je osoba, ktorá má kochleárny implantát a pomocou tohto prostriedku si môže osvojiť hovorenú reč a schopnosť zapamätať si sluchové vnemy. Osoba s kochleárnym implantátom po úspešnej implantácii a nadväznej dobrej starostlivosti sa v podstate stáva nedoslýchavou, nie však počujúcou.
Bucaspor
História
Klub bol založený v roku 1928. V rokoch 1937-39 bol spojený s klubmi Altay a Altınordu a niesol meno Üçokspor. Do roku 1984 pôsobil na amatérskej báze, do druhej ligy postúpil v roku 1990. V roku 2001 zostúpil do tretej tureckej ligy, v sezóne 2008/09 sa mu podaril návrat do druhej ligy.
HAT-P-1b
náhľad|Horúci Jupiter HAT-P-1b HAT-P-1b je extrasolárna planéta obiehajúca jednu z hviezd binárneho systému ADS 16402 v súhvezdí Jašterica, vzdielenú od Zeme 450 svetelných rokov. Ide už o druhú exoplanétu s hustotou výrazne nižšou ako zodpovedá exoplanétam typu horúci Jupiter (prvá objavená bola HD 209458b) – hustota je dokonca o 25% nižšia, čo znamená, že aj pri odhadovanej veľkosti 1,38 priemeru Jupitera je jej hmotnosť v porovnaní s týmto plynným obrom iba polovičná.
HAT-P-1 obieha svoju materskú hviezdu vo vzdialenosti 0,05 AU s obežnou dobou 4,5 dňa.
Sergej Vasilievič Lukianenko
Sergej Vasilievič Lukianenko (* 11. apríl 1968, Karatau, Kazachstan) je ruský spisovateľ, autor desiatok poviedok a románov na tému sci-fi a fantasy.
V roku 1990 doštudoval medicínu v obore lekár – terapeut. Do roku 1996 žil v Alma–Ate, potom sa presťahoval do Moskvy. Najprv nejakú dobu pracoval ako psychiater, neskôr sa stal zástupcom šéfredaktora časopisu Svety. Od roku 1995 sa venuje výhradne písaniu kníh.
Prvé kroky
Jeho prvé poviedky vyšli v časopisoch. Spočiatku výrazne napodobňoval ruských autorov. Veľmi rýchlo si však vypracoval svoj vlastný originálny štýl. Do povedomia širšej verejnosti sa dostal v roku 1992 vďaka zbierke poviedok Atómový sen a románu Rytieri štyridsiatich ostrovov.
Diela
Medzi jeho najlepšie diela patrí rozsiahla trilógia utvorená z románov Hranica snov, Vládcovia ilúzií a Tiene snov. Býva označená ako netradičná space opera, niekedy dokonca za filozofickú space operu. Ďalšie trilógie tohto autora, ktoré stoja za zmienku, sú Dneska, mami! a Lord z planéty Zem.
Sergej Lukianenko sa stal známym aj prostredníctvom internetu. Jeho kniha Bludisko odrazov sa v Rusku stala kultovou a stiahli ju desiatky tisíc ľudí. Pokračovanie knihy je román Klamúce zrkadlá. Najväčšiu slávu však Sergej Lukianenko získal vďaka románu Nočná hliadka, na ktorý nadväzujú romány Denná hliadka a Súmračná hliadka. Príbehy o boji síl Svetla a Tmy v uliciach dnešnej Moskvy sa v Rusku tešia obrovskej popularite – obzvlášť potom, čo sa v roku 2004  objavila filmová verzia prvého dielu. Film videlo rekordné množstvo divákov a bolo natočené aj pokračovanie.
cyklus Hliadka
Tiež:
Ocenenia
Okrem celého radu menších literárnych cien je Sergej Lukianenko takisto držiteľom Aelity, najprestížnejšieho ruského science fiction a fantasy ocenenia, ktoré sa udeľuje za najväčší prínos do rozvoja fantastických článkov.
Nepočujúci
Postlingválne nepočujúci
Postlingválne nepočujúci alebo ohluchnutí sú také osoby, u ktorých hluchota nastala po ukončení spontánneho vývinu hovorenej reči (približne od 3 rokov). Majú vybudovaný hovorený jazyk. Na rozdiel od prelingválne nepočujúcich si ohluchnutí hovorenú reč môžu osvojiť prirodzenou cestou.
Do tejto skupiny sa zaraďujú aj nedoslýchaví a osoby s kochleárnym implantátom.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jastrabie nad Topľou
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jastrabie nad Topľou v okrese Vranov nad Topľou.
Haha Crew
Haha Crew je slovenská rapová skupina. Členovia skupiny pochádzajú z Košíc. Vznikli v roku 2011 ako skupina kamarátov, ktorí sa zaujímali o hudbu, módu a pouličnú kultúru. Po desiatkach nevydaných skladieb nahrali na YouTube zopár freestyleov a, podľa slov interpretov, nepodstatných vecí. Všetko to vyvrcholilo v apríli roku 2013 – vtedy sa na verejnosť dostáva videosingel „Rap & Móda“, v tej dobe jedna z najkontroverznejších a zároveň najviac newschoolových vecí na scéne. Práve tento počin odpálil kariéru dnešnej HAHA CREW. Postupom času začína rapovať aj ďalší člen – Zayo, a neskôr aj Dalyb.
Začiatky
Haha Crew začala v zložení Samey, Dalyb, Zayo, Kidd, Oskar a Dolar. Prvá vec, ktorú vydali, bola pesnička „Tango“, kde mal Samey svoju rapovú premiéru, o beat sa postaral Dalyb a na feat si zavolali Supu. Neskôr nahrali na svoj YouTube kanál dve freestyle videá. Po freestyloch vyšla ďalšia skladba „Ticho“. Produkciu mal na starosti Kidd a za mikrofón sa postavili Samey, Puerto a interpretka Salome (vokály).
Zmena nastala, keď sa k skupine pridal Gumbgu. Priniesol Haha Crew nový zvuk. Gumbgu nahral uvítací song Aladin ktorý Vyšiel na Youtube kanáli HAHA CREW. Gumbgu sám neskôr odišiel a stal sa členom labelu Archetyp 51.
Do projektu PODZEMGANG Samey prispel songom Karamel, video produkciou niekoľkých klipov a Dalyb sa postaral o zvukovú produkciu viacerých skladieb.
Lesnoj
Lesnoj môže byť:
Hadrián IV.
Hadrián IV., vlastným menom Nicholas Breakspeare (* okolo 1100 – † 1. september 1159, Anagni) bol 169. pápež od roku 1154.
Bol to jediný pápež anglického pôvodu. Je o ňom známe, že bol veľmi energický človek a aby priviedol Rimanov k poslušnosti, vyhlásil nad mestom interdikt.
Wilhelm Gustloff (loď)
náhľad|vpravo|Wilhelm Gustloff ako nemocničná loď, júl 1940. Wilhelm Gustloff bola nemecká loď, patriaca nacistickej organizácii Kraft durch Freude. Na hladinu bola spustená 5. mája 1937. Bola 208,5 metrov dlhá a 23,59 metra široká, vážila 25 484 ton. Bola torpédovaná 30. januára 1945, pri plavbe z Východného Pruska, počas 45 minút sa potopila. Zahynulo pri tom 5 300 až 9 400 cestujúcich a členov posádky, čo je považované za najväčšiu námornú katastrofu v dejinách. Loď bola od začiatku vojny zaradená do Kriegsmarine ako nemocničná (tzv. Lazaretschiff) toto ustanovenie však podľa Haagskych konvencií nikdy nespĺňala – bola ozbrojená, prepravovala príslušníkov armády, neoznamovala svoju trasu a bola sprevádzaná vojnovou loďou. Každý z týchto bodov ju jednotlivo vylučoval z kategórie nemocničných lodí.
Posledná plavba
Wilhelm Gustloff však bol aj napriek tomu spozorovaný sovietskou ponorkou S-13, ktorej velil kapitán Alexander Marinesko. Marinesko mal podľa rozkazov hliadkovať v oblasti, kadiaľ sa Wilhelm Gustloff mal plaviť podľa predpokladu velenia Baltickej flotily. Dráhu ale svojvoľne zmenil a hliadkoval tesne pri brehu. Útok viedol z plytčiny od pobrežia, pretože vedel, že Nemci budú sledovať otvorené more, ale nie breh.
Loď bola zasiahnutá troma torpédami o pol jednej v noci. Každé torpédo malo svoje pomenovanie: č. 1 Za vlasť, č. 2 Za Stalina, č. 3 Za sovietsky ľud a č. 4 Za Leningrad. Torpédo číslo 2 ostalo zaseknuté v torpédovej komore. Zásahy boli tri, do provy, kúpeľného bazéna a do strojovne. V kúpeľnom bazéne boli ubytované príslušníčky pomocných jednotiek Kriegsmarine, ženy a dievčatá vo veku od 17 do 25 rokov, pri zásahu torpéda z nich 372 na mieste zahynulo. Willhelm Gustloff bol sprevádzaný iba jednou torpédovkou Löwe, na ktorú sovietska ponorka vypálila dve torpéda. Lowe útok sprvu vôbec nezaregistrovala. Jej kapitán začal konať, až keď jej radista zachytil prichádzajúci signál SOS z potápajúceho sa Gustloffa.
Vietor mal silu 7 stupňov podľa Beaufortovej stupnice, more malo vysoké vlny, vzduch mal teplotu približne −17 °C a bola tma, čo znamenalo, že šance na záchranu stroskotancov boli nízke. Teplota vody bola len 4 °C, čo malo za následok, že mnohí stroskotanci zomreli následkom teplotného šoku. Na lodi vypukla panika, posádka bola nútená použiť na udržanie poriadku zbrane. Napriek rozkazu zachraňovať ženy a deti bolo zachránených viac mužov. Celkovo bolo zachránených asi 904 stroskotancov. O život pri tom prišlo 5 300 až 9 400 cestujúcich a členov posádky. Podľa oficiálneho štátneho smútku zahynulo 11 000 ľudí. Z posádok ponoriek neprežil okrem najvyšších dôstojníkov nik, pretože boli ubytovaní na dolných palubách lode.
Podľa posledných výskumov zahynulo 9 300 ľudí. Údaje sú veľmi rozdielne pre všeobecný chaos, ktorý v tom čase panoval v Gdyni. Keďže neexistovali presné dokumenty, ktoré by zaznamenali počet nalodených pasažierov (v rýchlosti pred postupujúcou Červenou armádou brali na loď čo najviac ľudí), nebolo po potopení možné zistiť počet mŕtvych. Išlo tak o jednu z najväčších námorných katastrof v dejinách moreplavby (pri potopení jedinej lode). Vrak leží v pozícii 55° 07' severnej zemepisnej šírky 17° 41' východnej zemepisnej dĺžky v hĺbke 50 metrov. Minimálna hĺbka nad vrakom je 30,8 metra. Podľa námornej mapy Baltu bod 91. Prístup k nemu poľské úrady zakázali. V rokoch 1945-47 vrak prehľadávali sovietski potápači a výbušninami ho otvorili. Podľa neoverených domnienok hľadali Jantárovú komnatu a technické vybavenie výcvikovej ponorkovej školy. Sovieti nikdy nepriznali, čo vo vraku našli.
Ulica Martina Benku
Ulica Martina Benku je ulica:
Hersin-Coupigny
Hersin-Coupigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alfredo Ferreira
Alfredo Ferreira (* 1863 – † 1938) bol argentínsky filozof, predstaviteľ pozitivizmu.
V roku 1924 založil Pozitivistický argentínsky výbor.
Slovenský vinohradnícky región
right|náhľad|500 px|Slovenský vinohradnícky región Slovenský vinohradnícky región je územie Slovenska, na ktorom je povolené pestovanie viniča a výroba vína. Člení sa na 6 vinohradníckych oblastí (pozri Zoznam vinohradníckych oblastí Slovenska), ktoré sa delia na vinohradnícke rajóny.
Cahuzac (Lot-et-Garonne)
Cahuzac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Fetišizmus
Fetišizmus môže byť:
Objekt, ktorý je predmetom fetišizmu, sa nazýva fetiš.
Cahuzac (Lot-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Juskova Voľa
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Juskova Voľa v okrese Vranov nad Topľou.
Siladice
Siladice sú obec na Slovensku v okrese Hlohovec.
Polohopis
Obec sa nachádza v regióne Dolné Považie, v severnej časti Podunajskej pahorkatiny, na pravom brehu rieky Váh. Siladice ležia juhozápadne od Hlohovca, 7 km severne od Serede a 10 km východne od Trnavy. Severným okrajom obce tečie Horný Dudváh, ktorý v katastri obce ústí do Váhu. Západným okrajom katastra prechádza diaľnica D1, cestné spojenie zabezpečuje cesta III/1324, ktorá odbočuje z cesty III/1320, spájajúcej Leopoldov a Sereď. Západne od obce prechádza aj železničná trať Galanta – Leopoldov, ktorá má severne od obce, pri Dolných Zeleniciach, železničnú zastávku.
Dejiny
Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade Saladize pochádza z roku 1113, kedy patrila pod zoborské opátstvo. V rokoch 14901500 Siladice patrili rodine Sziládiovcov, po roku 1641 Eszterháziovcom. V roku 1663 bola obec spustošená tureckým vojskom, v roku 1831 obyvateľstvo zdecimovali epidémie moru a cholery. V roku 1886 obec zaplavila veľká povodeň, preto sa v roku 1900 začali budovať ochranné násypy popri Váhu.
V roku 1910 mala obec 882, v roku 1921 už 909 obyvateľov. Pôvodne barokový kostol pochádza z roku 1749, budova cirkevnej školy bola v obci postavená v roku 1856. V roku 1873 začala výstavba železničnej trate, elektriikácia obce započala už v roku 1917 a následne sa rozširovalo aj verejné osvetlenie ulíc. V budove obecného úradu z roku 1934 dnes sídli pošta a zdravotné stredisko, vodovod bol dokončený v roku 1968 a budova kultúrneho domu v roku 1973. Obecný rozhlas je v prevádzke od roku 1950 a o dva roky neskôr bolo v obci založené poľnohospodárske družstvo.