cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aigyptiaka
Podobnosť s Berossom
Aj keď tento fakt vyzerá ako ťažko uveriteľná zhoda náhod, bližší pohľad na prepočty môže niečo objasniť. Dôvod, prečo obaja umiestnili začiatok svojich dejín do rovnakého roku, spočíva v určitých prispôsobujúcich úpravách neskorších editorov. Berossos určuje obdobie pred Potopou na 120 saroi (3 600-ročná perióda), čo dáva asi 432 000 rokov pred Potopou. Toto sa zdalo kresťanským komentátorom neprijateľné a usúdili, že Berossos mal na mysli solárne dni. 432 000 rokov delili 365 dňami a dostali 1 183,5 roka pred Potopou. Pri Manehtovi sú väčšie nezrovnalosti. Keďže nespomína žiadnu potopu, predpokladalo sa, že obdobie bohov, ktoré opisuje ako prvé, je obdobím pred Potopou. Okrem toho sa Kniha Sothis (o ktorej dnes vieme že je podvrhom) brala ako jeden z chronologických základov datovania. Šesť dynastií bohov dáva spolu 11 985 rokov, deväť dynastií polobohov zase 858 rokov. Opäť to bolo priveľa pre biblických bádateľov a tak použili na prepočet v tomto prípade dokonca dve rozdielne konverzné konštanty. 11 985 rokov sa považovalo za mesiace s časom trvania 29,5 dňa (čo je štandardná hodnota mesiaca, používaná v staroveku napr. Diodórom Sicílskym). Tak dostali 969 rokov. Nasledujúce obdobie bolo rozdelené na „sezóny“ alebo štvrtiny roka (iný prevodový systém používaný Diodórom). To zmenšilo pôvodne obdobie na 214,25 roka. Po sčítaní oboch hodnôt dostali 1 183,25 roka, čo je bez štvrťroka rovnaká časová hodnota aká vyšla Berossovi.
Synkellos odmietol neuveriteľné Manehtove aj Berossove časové rozpätie, rovnako ako snahu iných komentátorov zosúladiť ich čísla so Sv. písmom. Tiež ich však obvinil z úmyselnej zhody, ktorú v skutočnosti zapríčinili až neskorší upravovatelia oboch textov.
Vplyv Aigyptiaky
Uvažuje sa, že Manehto napísal Dejiny Egypta na žiadosť Ptolemaia I. alebo II., aby vytvoril príspevok k egyptskej histórie pre Grékov z pohľadu Egypťanov. Nejestvuje však o tom dôkaz. Rovnako sa uvažuje aj o vlasteneckom úmysle Manehta, ktoré predstavovalo prvý impulz k práci na Aigyptiake. To je však tiež len holý dohad. Dnes je však jasné, že v čase, keď bola napísaná, predstavovala významnú dejepisnú prácu o histórii Egypta a mala v každom prípade vyššiu úroveň ako Hérodotove Dejiny. Komplexnosť a systematickosť, akou Manehto usporiadal a podal svoje informácie, bola bezprecedentná. Vplyv Manehtovych Dejín Egypta sa premieta aj na fakte, že Židia a ich oponenti prikladali Aigyptiake elementárny význam v debatách o histórii civilizácií, ktoré v tom čase prebiehali.
Podobne Synkellos rozoznal ich dôležitosť, keď spracúval výpisky Eusébia a Africana. Dokonca spracoval aj ďalšie dielo, ktoré sa vtedy pripisovalo Manehtovi – Knihu Sothis. Bohužial, dnes sa táto kniha javí ako podvrh z neznámeho obdobia. Informácie o každom panovníkovi od Meniho (🇬🇷) v nej nesúhlasia s verziami Africana a Eusébia. Manehto by nemal byť spájaný s tou prácou a jej vierohodnosťou. Svojimi Dejinami Egypta si zobral za cieľ zaznamenať dejiny a toto sa mu podarilo, lepšie ako Hérodotovi a Hésiodovi.
Ukážka textov
Všetky tri texty uvádzajú verzie 18. dynastie staroegyptských panovníkov sídliacich vo Vesete, ktorý Gréci nazývali Thébai alebo aj Diospolis (Magna).
Grafenbach-St. Valentin
'''Grafenbach-St. Valentin''' je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Neunkirchen.
Žije tu 2 309 obyvateľov (31. 3. 2009).
Steven Wilson
náhľad|Steve Wilson, na [[Zelt-Musik-Festival | ZMF 2018 v meste Freiburg im Breisgau Nemecko]] Steven John Wilson (* 3. november 1967) je anglický hudobník a producent, ktorý sa najviac preslávil ako spoluzakladateľ, gitarista, spevák a skladateľ hudobnej formácie Porcupine Tree. Okrem Porcupine Tree sa Wilson podieľa aj na ďalších hudobných projektoch vrátane vlastnej sólovej kariéry.
Zakladateľ rockovej skupiny Porcupine Tree (od roku 1987), spolu s izraelským hudebníkom Avivom Geffenom pôsobí v projekte Blackfield (od roku 2001). Je tiež členom hudobných skupín No-Man (od roku 1987), Bass Communion (od roku 1994), Incredible Expanding Mindfuck (1996−2001), Storm Corrosion (od roku 2010). Rovnako remasteroval albumy skupín Jethro Tull a King Crimson.
Wilson je samoukom v hraní na hudobné nástroje ako sú: rôzne klávesy, gitara, basová gitara, cimbal, či flauta. Je samoukom aj ako producent, či zvukový inžinier.
Nemá trvalé bydlisko, býva striedavo v Londýne a v Tel Avive.
Začiatky
Steven Wilson sa narodil na juhozápade Londýna v Kingstone. V detstve začal navštevovať gitarovú školu, no nebavilo ho to a tak jeho rodičia prestali jeho lekcie platiť. Ako 11-ročný sa podujal skúšať hrať na klasickú gitaru s nylonovými strunami. Keď mal dvanásť rokov mu jeho otec, elektronický inžinier, skonštruoval viacstopý magnetofón a vocoder, čo Stevenovi umožnilo experimentovať s možnosťami štúdiového nahrávania.
Nie dlho predtým spolu s kamarátmi začal zakladať školské hudobné skupiny, s ktorými aj vystupoval. Ako pätnásťročný hral spolu s Simonom Vockingsom v kapele, ktorú nazvali Altamont. Na audio kazetu vtedy nahrali svoj jediný album s názvom Prayer for the Soul. Obsahoval psychedelické texty Angličana Alana Duffyho, z ktorých dva neskôr použil v skladbách Porcupine Tree: „This Long Silence“ a „It Will Rain for a Million Years“. V tej istej dobe kedy Wilson pôsobil v skupine Altamont, hrával aj v inej progresívne rockovej kapele s názvom Karma, s ktorou nahrali dve audiokazety: The Joke's On You (1983) a The Last Man To Laugh (1985). Na týchto kazetách sú rané verzie neskorších piesní Porcupine Tree: „Small Fish“, „Nine Cats“ a „The Joke's On You“.
Wilson hral na klávesové nástroje aj v New Wave kapele Pride of Passion. Nahradil tam Briana Jellimana, bývalého hráča skupiny Marillion. Pride of Passion neskôr zmenili svoj názov na Blazing Apostles, neskôr v roku 1987, zanikli. Wilson experimentoval v hudbe viacerých žánrov. Kombinoval avantgardné a industriálne nahrávky, psychedéliu a progresívny rock. Začal sa zaujímať aj o piesňovú tvorbu a pop music.
No-Man a Porcupine Tree
V roku 1986 sa venoval dvom vlastným projektom: prvý z nich bol pôvodne nazvaný „No Man Is An Island (Except The Isle Of Man)“, potom ho premenoval na „No-Man“. Spájal v ňom progresívny rock so synth popom, neskôr v nasledovnom roku, potom ako sa spojil s Timom Bownessom, rozvinul štýl až k art popu. Druhý projekt nazval „Porcupine Tree“. Tento bol orientovaný na psychedelický rock. Inšpiroval ho podobný projekt Dukes of Stratosphear od XTC. V nasledujúcich troch rokoch sa tieto projekty paralelne rozbehli: No Man Is An Island (Except The Isle Of Man) mal u vydavateľa Plastic Head Records v roku 1989 svoj prvý komerčný singel „The Girl From Missouri“ a Porcupine Tree si vybudoval undergroundovú reputáciu vydaním audio kaziet cez britského vydavateľa psychedelickej hudby Delerium Records.
V roku 1990 sa No Man Is An Island (Except The Isle Of Man) premenovali na No-Man. Boli spevavo/ husľovo/ multiinštrumentálne trio, ktoré vkladalo tanečné rytmy do zvuku art-popu. Druhý singel od No-Man, „Colours“, bola coververzia Donovanovej piesne aranžovaná do štýlu dub-loop pripomínajúca trip-hop. Získala od časopisu Melody Maker ocenenie Singel týždňa  a pomohla kapele získať kontrakt od hudobného vydavateľstva One Little Indian, ktoré v tom čase vydávalo hudbu aj pre  The Shamen a Björk. Singel, ktorý No-Man vydali u tohto vydavateľa pod názvom „Days In The Trees“ dostal v nasledujúcom roku u Melody Makeru také isté ocenenie, t.j. Singel týždňa. Úspešne bodoval v rebríčkoch a aj keď nebol predajne najúspešnejší Wilsonova kredibilita v hudobnom priemysle začala stúpať. Zo získaných financií investoval do budovania kvalitnejšie vybaveného domáceho hudobného štúdia. V tom čase oficiálne vydal aj debutový štúdiový album Porcupine Tree On the Sunday of Life..., ktorý bol kompiláciou toho najlepšieho, čo nahral na svoje undergroundové audio kazety.
Debutový album projektu No-Man bol kompiláciou EP, ktorý nazvali Lovesighs – An Entertainment. Po ňom v roku 1992 nasledoval maxi singel „Voyage 34“ od Porcupine Tree, ktorý sa držal nezávislom rebríčku časopisu New Musical Express šesť týždňov. Na anglické turné sa v rámci projektu vybrala šesťčlenná koncertná skupiny No-Man. Hrali s nimi traja bývalí členovia glam-popovej skupiny Japan: Mick Karn, Steve Jansen a hráč na klávesy Richard Barbieri. V roku 1993 zažil úspech s dvoma albumami: Up the Downstair od Porcupine Tree a od No-Man to bol Loveblows And Lovecries – A Confession. Na konci roku 1993 Porcupine Tree vystúpili ako štvorčlenná skupina, v ktorej hrali: Wilson, Barbieri, basgitarista Colin Edwin a pôvodný koncertný hráč na bicie v No-Man, Chris Maitland.
Od tohto času Wilson striedal vydania albumov medzi Porcupine Tree a No-Man. No-Man prestali na koncertoch vystupovať v roku 1994 a na pódiá sa vrátili až v roku 2006. Skupina nahrávala albumy a do štúdia si prizvala hostí ako boli Barbieri, Steve Jansen, Robert Fripp, Theo Travis a Pat Mastelotto. Ich práca mala štandardnú úroveň a kritika ich vnímala s uznaním. Popritom Porcupine Tree koncertovali pravidelne a udržiavali stabilnú zostavu hráčov v kapele. V rôznych fázach ich existencie sa menil ich hudobný štýl: od psychedélie, cez progresívny rock, moderný gitarový rock až po heavy metal. Udržiavala ich Wilsonova zvuková predstavivosť a schopnosť komponovať piesne. Porcupine Tree sa stali úspešnou rockovou formáciou, ktorá vydávala albumy v dôležitých vydavateľstvách ako sú Atlantic a Roadrunner. Wilson sa stal žiadaným producentom a bol označovaný za vzor viacerých hudobníkov, ktorí po ňom začínali svoju kariéru.
I.E.M.
V roku 1996 Wilson začal nahrávať sériu albumov pod spoločným názvom Incredible Expanding Mindfuck (niekedy prezentované ako I.E.M.), ktorý pochádzal ešte z nápadov z čias, keď Porcupine Tree bol fiktívnym projektom a nie reálnou skupinou. I.E.M. je prejavom Wilsonových sympatií ku krautrocku a experimentálnej rockovej hudbe. V začiatkoch sa Wilson plánoval venovať tomuto projektu anonymne, no vydavateľ Delerium Records ho prezradil tým, že uviedol ako autora na kompilácii Pick N Mix. V roku 2001 projekt publikoval dva albumy Arcadia Son a IEM Have Come For Your Children a v júni roku 2010 mu vyšiel box set s výberom na štyroch CD pod názvom „an homage and a final farewell to I.E.M.“
Bass Communion
V roku 1998 Wilson spustil ďalší projekt, ktorý nazval Bass Communion. Inšpiroval ho jeho záujem o elektronickú a ambientnú hudbu a štýl nazvaný Drone music. V rámci fungovania tohto projektu vzniklo viacero limitovaných nahrávok na CD, LP, singloch, ako aj niektoré demonahrávky. Wilson na nich spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi ako sú Muslimgauze, Robert Fripp, Vidna Obmana, Jonathan Coleclough, Colin Potter, či Andrew Liles.
Blackfield
V roku 2001 sa Wilson stretol s izraelským rockovým hudobníkom Avivom Geffenom, s ktorý spolu založili formáciu Blackfield. Odvtedy táto dvojica spolu nahrala tri uznávané melodické, melancholicky ladené rockové hudobné albumy. Z albumov pochádza niekoľko významných singlov ako napríklad „Blackfield“, „Pain“ a „Once“. V roku 2007 bolo v New Yorku tejto kapele nakrútené koncertné DVD.
V marci roku 2011 kapela vydala svoj tretí album Welcome to my DNA, po ktorom sa Wilson rozhodol, že v projekte Blackfield bude hrať druhú rolu a zameria sa na svoje sólové diela. Spolupracoval ako producent a spevák na ďalšom albume, Blackfield IV, ktorý vyšiel v roku 2013. Po krátkom turné vo februári roku 2014 Wilson z kapely odišiel a začal sa ešte intenzívnejšie venovať sólovým projektom.
Storm Corrosion
V marci roku 2010 Wilson a Mikael Åkerfeldt, ktorý je frontmanom formácie Opeth dohodli že nadviažu spoluprácu, ktorú pomenujú na Storm Corrosion. V máji 2012 u hudobného vydavateľa Roadrunner Records vydali pod týmto názvom album. Bol opisovaný ako finálna časť trilógie Heritage, ktorú vydala kapela Opeth a druhého sólového albumu Stevena Wilsona, ktorý vyšiel pod názvom Grace for Drowning."
Sólová kariéra
V rokoch 2003-2010 Wilson nahral a vydal šesť dvojskladbových CD singlov. Každý z nich obsahoval jednu coververziu a jednu jeho originálnu skladbu. Výber coveverzií bol nepredvídateľný: bola to kanadská speváčka Alanis Morissettová, švédska popová legenda ABBA, britská rocková kapela The Cure, škótsky pesničkár Momus, Prince a škótsky pesničkár a spevák Donovan. Okrem tejto série nahral v roku 2010 Wilson na kompiláciu Leader of the Starry Skies: A Tribute to Tim Smith, Songbook 1 coververziu „Stoneage Dinosaurs“ od Cardiacs.
Steven Wilson má nahraté aj ďalšie kompletné štúdiové albumy: Insurgentes (2008), Grace For Drowning (2011), The Raven That Refused to Sing (2013).
Všestrannosť
Hudobné nosiče Porcupine Tree vychádzajú aj v mixáži filmového zvuku 5.1 surround. Album Fear of a Blank Planet bol nominovaný na cenu Grammy v kategórii „najlepšia mixáž v sorroundovom zvuku“, a získal aj tretie umiestnenie medzi albumami roku, ktoré hodnotil magazín Sound And Vision. Wilson pracuje na viacerých projktoch zaoberajúcich sa úpravou zvukov nosičov do zvukového systému surround. Remixuje aj hudobné katalógy, ktoré vydali kapely Jethro Tull a King Crimson. Súčasným Wilsonovým projektom je práca na remixe hudobného katalógu, ktorý obsahuje tvorbu hudobnej skupiny King Crimson z rokov 1969–84 a súčasne remixuje katalógy kapely Jethro Tull. Urobil aj remix albumu In the Land of Grey and Pink od skupiny Caravan.
Spolupráca s inými umelcami
Wilson v súčasnosti píše recenzie pre mexickú verziu magazínu Rolling Stone. Sú všetky prekladané do španielčiny. Dve z nich boli písané pre album In Rainbows od Radiohead' a ďalší v roku 2007 na Cosmos od Murcof. Príležitostne píše recenzie aj do britského časopisu Classic Rock.
Wilson urobil aj interview s nemeckým hudobníkom a skladateľom Klausom Schulzem. Klaus Schulze bol významnou postavou pri vzniku hudobného smeru, ktorý dne poznáme pod názvom Krautrock. Toto interview je súčasťou bonusových stôp na Schulzeho koncertnom DVD Rheingold.
Na vystúpeniach
Na koncertoch Wilson vystupuje bosý. Komentuje to tým, že „už od detstva nechcel nosiť topánky a rád chodil bosý“. Dodáva, že počas koncertov to má tú výhodu, že má lepší cit pri ovládaní rôznych gitarových pedálov. Tienistou stránkou toho všetkého je, že sa mu už neraz stalo, že mal v chodidlách napichané špendlíky, skrutky, nakopnuté prsty, krvavé nohy, niekedy sa mu ťažko zliezalo z pódia, no nepoučil sa z toho.
Bonifác VIII.
Bonifác VIII., vl. menom Benedetto Gaetani (* 1235, Anagni – † 11. október 1303, Rím) bol taliansky duchovný a 193. rímsky pápež (v období rokov 12941303). Intelektuálne nadaný a panovačný Bonifác VIII. je považovaný za posledného „silného“ pápeža vrcholného stredoveku, vzdorujúceho vplyvu svetskej moci. Jeho pontifikát sa kryje s vládou francúzskeho kráľa Filipa IV. Pekného. Spor týchto dvoch predstaviteľov znamenal jeden z najostrejších konfliktov duchovnej a svetskej moci v cirkevných dejinách.
Mladosť a cirkevná kariéra
Benedetto Gaetani pochádzal zo schudobnenej aristokratickej rodiny z Anagni, južne od Ríma. Po štúdiu práva v Bologni sa čoskoro stal pápežským notárom a sekretárom. Pápež Martin IV. ho v roku 1281 povýšil na kardinála-diakona a o desať rokov neskôr Mikuláš IV. na kardinála-kňaza. Ako kardinál bol poverený diplomatickými úlohami vo Francúzsku, Neapole, Sicílii a Aragónsku.
Konkláve 1294
13. decembra 1294 na svoj úrad abdikoval pápež Celestín V. O desať dní nato sa v neapolskom Castel Nuovo zišlo konkláve (bola to prvá voľba pápeža v cirkevných dejinách prebiehajúca ešte počas života predchádzajúceho pontifika), ktoré už na druhý deň zvolilo Celestínovho nástupcu. (Zaujímavosťou je fakt, že voľba novej hlavy rímskokatolíckej cirkvi bola úspešná už 23. decembra, no zvolený kardinál Matteo Orsini Rosso odmietol túto funkciu; voľba nasledujúci deň určila za víťaza kardinála Gaetaniho).
Spor Bonifáca VIII. a Filipa IV. Pekného
Konflikt Bonifáca VIII. a Filipa IV. ako predstaviteľov duchovnej a svetskej moci mal pôvod v neúmerných finančných požiadavkách francúzskeho kráľa. Okrem obrovských výdavkov potrebných k chodu kráľovského dvora, pre štátnu pokladnicu veľkou finančnou záťažou boli výdavky na armádu. Keď Filip IV. v roku 1294 vyhlásil vojnu Anglicku, požadoval na krytie vojenských výdavkov zavedenie zvláštnej dane, ktorá sa mala vzťahovať aj na duchovenstvo. Tým zdôraznil, že odteraz ruší súhlas Ríma pre zdanenie duchovných, ktorý bol dovtedy potrebný. Pápež Bonifác VIII. sa postavil na obranu kléru. V zvláštnej bule Clericus laicos z roku 1296 ostro vystúpil proti tomuto opatreniu, zakázal zdaňovať cirkevných predstaviteľov bez povolenia kúrie a pohrozil cirkevnými trestami všetkým, ktorí pápežský zákaz nebudú rešpektovať. Filipovou odpoveďou bol zákaz vývozu zlata a striebra z Francúzska za hranice, čím kráľ sledoval najmä ekonomické oslabenie Ríma. Bonifác, uvedomiac si, že stratil veľmi výnosný zdroj príjmov, v nasledujúcom roku vydal novú bulu - Romana Mater -, ktorou zmiernil ostrý tón predchádzajúcej buly. V nej povolil dobrovoľné príspevky duchovných, ktoré odteraz nepotrebujú pápežov súhlas. Ako „prejav dobrej vôle“ a spečatenie dočasného mieru medzi Svätou stolicou a Francúzskom 11. augusta 1297 kanonizoval Filipovho starého otca Ľudovíta IX.
Bonifácov pontifikát prebiehal na prelome dvoch storočí. Pri tejto príležitosti pápež vyhlásil rok 1300 za jubilejný. Významný rok, ktorému Bonifác VIII. dodal navyše punc duchovna, prilákal do Ríma početné zástupy pútnikov, ktorí na hroboch svätých Petra a Pavla dostali možnosť očistiť sa od svojich hriechov. Odhaduje sa, že počas krátkeho obdobia do Ríma prišli dva milióny ľudí. Tradícia jubilejných rokov pretrvala až do súčasnosti.
Medzitým však do Ríma prichádzali správy o neúmernom zdaňovaní duchovenstva vo Francúzsku. Bonifác ostro vystúpil proti kráľovi, opätovne mu zakázal vyberať dane od cirkvi a hľadal opatrenia proti Filipovej politike škodiacej cirkevným záujmom. Francúzska strana videla v pápežových aktivitách snahu zmeniť Francúzsko na pápežské léno. Filip dal zvolať predstaviteľov stavov a prinútil ich otvorene vystupovať proti „neúmerným nárokom pápeža“. Bonifácovou odpoveďou bolo vydanie známej buly Unam sanctam (Jediná svätá), 18. novembra 1302, ktorá presadzovala tézu o jedinej svätej katolíckej cirkvi, ktorá má „...iba jedno telo a jednu hlavu.“:
Rozhodný tón pápežskej buly sa čiastočne vysvetľoval tým, že francúzsky kráľ utrpel porážku vo vojne s Anglickom a pápež dúfal, že čoskoro príde k vynútenému prímeriu. Okrem toho Benedikt dúfal v spojenectvo s rakúskym vojvodom Albrechtom I. Habsburským, ktorému ponúkol cisársku korunu. Dúfal, že Albrecht ponuku príjme a na dôvažok z neho urobí „strážcu Bohom vytvoreného poriadku“. Predpokladal, že Albrecht sa postaví proti Filipovi v záujme obrany cirkvi. Jeho predpoklad sa však ukázal ako nesprávny. Albrecht vôbec netúžil po konflikte s francúzskym kráľom. Morálne posilnený Filip prešiel do protiútoku. Z iniciatívy svojho najbližšieho poradcu Guillaume de Nogareta, vzniesol na Bonifáca obžalobu, v ktorej bol označený ako uzurpátor pápežského stolca. Súčasne požadoval zvolanie všeobecného cirkevného snemu, ktorý by Bonifáca odsúdil ako heretika, simonistu, smilníka a doslova nehanebného zločinca. Kráľovskí úradníci okrem toho začali po celej krajine agitačnú kampaň proti Bonifácovi VIII. s cieľom zachrániť Francúzsko a cirkev pred nebezpečenstvom, ktoré im hrozí zo strany zločinného pápeža.
Bonifác VIII. však všetky obvinenia poprel a na svoju obhajobu pripravil novú bulu Super Petri solio, v ktorej Filipa exkomunikoval. Jej vydaniu, plánovanému na 8. september 1303, však zabránil zásah francúzskeho kráľa. Deň predtým, na priamy Filipov príkaz, sa jeho poradca Nogaret vybral do Talianska, kde zorganizoval skupinu, pomocou ktorej vtrhol do pápežského paláca v Anagni. Žiadal Bonifáca aby odstúpil. Keď to pápež odmietol, zajal ho a nechal zbiť. Avšak v meste začali protesty proti cudzím votrelcom a vzápätí z Ríma dorazili Bonifácovi záchrancovia, ktorí pápeža oslobodili a jeho väzniteľov vyhnali. Bonifác sa po krátkom odpočinku vrátil do Ríma, kde však prežil iba necelé tri týždne. Osemdesiatšesťročný starec, zlomený a ponížený, 11. októbra 1303 zomrel.
Bonifác VIII. a Colonnovci
Spor s Filipom IV. nebol jediným konfliktom sprevádzajúcim pontifikát Bonifáca VIII. V úzadí prebiehal konflikt s rímskym rodom Colonnovcov. Spor s týmto mocným a vplyvným aristokratickým rodom (o.i. z neho pochádzal aj neskorší pápež Martin V.) pramenil z majetkových sporov oboch strán ako aj nespokojnosť so spôsobom Bonifácovej vlády. Čoskoro sa Colonnovci, sprvu podporovatelia pápeža, od neho odvrátili a pridali sa na stranu jeho odporcov, ktorí spochybňovali právoplatnosť abdikácie Celestína V. Colonnovci požadovali zvolanie všeobecného cirkevného snemu, ktorý mal posúdiť legitimitu Bonifácom zastávaného úradu. Napriek intrigám sa im však Bonifáca nepodarilo zosadiť a napokon sa mu podrobili.
Bonifácov nie príliš úspešný pontifikát mal aj svetlejšie stránky. Pápež sa prejavil ako veľký podporovateľ vzdelanosti a umení; založil univerzitu v Ríme ako aj umeleckú školu, z ktorej o.i. vyšli aj dvaja velikáni neskorogotického umenia - Giotto a Arnolfo di Cambio.
Pozostatky pápeža Bonifáca VIII. odpočívajú v renesančnom mramorovom sarkofágu s postavou ležiaceho pápeža, diele Arnolfa di Cambio, v podzemí svätopeterskej baziliky.
Gissey-le-Vieil
Gissey-le-Vieil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žofia Bosniaková
Barónka Žofia Bosniaková alebo Žofia Bošňáková z Veľkého Bielu (* 2. jún 1609, Šurany – † 28. apríl 1644, Strečno) bola uhorská šľachtičná, po smrti uctievaná ako svätica, aj keď k jej oficiálnej kanonizácii doposiaľ nedošlo.
Životopis
Narodila sa v rodine uhorského šľachtica a významného protitureckého bojovníka Tomáša Bosniaka na Šurianskom hrade. Začiatkom roku 1626 sa ako 17-ročná vydala za baróna Michala Serényiho, ktorý mal viaceré majetky na Morave, preto po svadbe Žofia odišla na jeho hrad Světlov v Bojkoviciach. Toto manželstvo trvalo veľmi krátko, pretože Michal Serényi 10. marca 1626 zomrel. Jej druhým manželom bol neskorší palatín František Vešeléni. Po svadbe v roku 1630 sa presťahovala do renesančného kaštieľa v obci Teplička nad Váhom. Tu sa jej narodili obaja synovia: Adam 1630 a Ladislav 1633. Jej život sa vyznačoval štedrosťou a obetavosťou voči poddaným. Zomrela roku 1644 v chýre svätosti.
Uctievanie
Žofia bola pochovaná v kaplnke na Strečnianskom hrade. V roku 1729 preniesli slávnostne jej ostatky do kostola v Tepličke nad Váhom, kde boli neporušené uchovávané až do 1. apríla 2009, keď ich zničil psychický narušený muž zo Žiliny. Dnes sa v kostole v truhle nachádzajú len obhorené kosti. V apríli 2012 boli na Strečnianskom hrade opäť uložené jej umelecky reštaurované pozostatky. Jej vernú podobu vymodeloval tím pod vedením akademického maliara Stana Lajdu.
Koncom 20. storočia Ján Chryzostom kardinál Korec vyzval na blahorečenie Žofie Bosniakovej. Proces blahorečenia však ešte nebol ukončený.
Sylvain Julien Victor Arend
Sylvain Julien Victor Arend (* 6. august 1902, Robelmont, Belgicko – † 18. február 1992) bol belgický astronóm. Jeho hlavným odborom bola astrometria.
Spolu s G. Rolandom, objavili kométu C/1956 R1 (Arend-Roland). Bol tiež objaviteľom, alebo spoluobjaviteľom periodických komét 49P/Arend-Rigaux a 50P/Arend, 1952 Nova Scuti, a početných planétok (asteroidov), vrátane Amora 1916 Boreas a Trójana 1583 Antilochus. Ďalej objavil 1652 Hergé, ktorá je pomenovaná po Georges Remi prezývanom Hergé. Planétka 1563 Noël je pomenovaná po jeho synovi Emanuelovi.
Saue
Dejiny
Prvým zárodkom budúceho mesta bolo založenie panského statku Saue v roku 1792. V 20. rokoch 20. storočia začalo na území okolo statku vznikať záhradné predmestie Tallinnu. V roku 1960 bolo Saue pripojené k Tallinnu ako nová mestská časť, ktorá v roku 1973 získala status mestečka, ale stále v rámci hlavného mesta Tallinnu. Roku 1993 získalo Saue status mesta, ktoré sa roku 1994 od Tallinnu osamostatnilo.
Holumnica
Holumnica je obec na Slovensku v okrese Kežmarok.
V obci je evanjelický kostol a rímskokatolícky kostol sv. Kataríny.
Skuteckého ulica
Skuteckého ulica je ulica:
Jahoda (rod)
Jahoda (Fragaria) je rod rastlín z čeľade ružovité (Rosaceae). Ich plody sa často konzumujú.
Vodná vlna
Vodná vlna je jedna z mnohých foriem vĺn. Ide o povrchovú vlnu na hladine tekutiny medzi vodou a vzduchom.
Na vznik vodnej vlny je potrebný impulz (vhodenie kameňa, zemetrasenie, vietor), vodná vlna sa následne šíri všetkými smermi od miesta vzniku.
Alopé
Alopé (Alopé) môže byť:
Auberville-la-Renault
Auberville-la-Renault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Univerziáda
thumb|230px|Logo Univerziády Univerziáda (Svetové študentské hry alebo Svetové univerzitné hry) je vysokoškolské medzinárodné športové podujatie. Hlavným organizátorom hier je Medzinárodná federácia vysokoškolského športu (International University Sports Federation - FISU). Pre súťažiacich platí vekové obmedzenie do 26 rokov a dôležitá je ich akademická príslušnosť. Názov je kombináciou slov „Univerzita“ a „Olympiáda“.
Auberville-la-Renault
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Univerziáda
Dejiská a roky univerziád
Letné univerziády :
Karol Filip (švédsky princ)
Princ Karol Filip Švédsky, vojvoda z Värmlandu, celým menom Karol Filip Edmund Bertil (* 13. máj 1979, Štokholm, Švédsko) je jediným synom švédskeho kráľa Karola XVI. Gustáva a kráľovnej Silvie. Je tretím v poradí v nástupníctve na švédsky trón, po staršej sestre Viktórii a neteri Estelle.
Univerziáda
Dejiská a roky univerziád
Zimné univerziády :
Karol Filip (švédsky princ)
Detstvo
Karol Filip sa narodil ako korunný princ 13. mája 1979 v kráľovskom paláci v Štokholme. Titul následníka trónu mu patril sedem mesiacov do 1. januára 1980, kedy vstúpil do platnosti zákon, ktorým sa zmenil systém nástupníctva na švédsky trón, t. j. následníkom trónu sa nestáva prvorodený syn, ale najstarší potomok kráľovskej rodiny bez ohľadu na pohlavie. Vo Švédsku je teda priamou následníčkou trónu sestra Karola Filipa, korunná princezná Viktória. Princ bol pokrstený 31. augusta 1979 v kaplnke kráľovského paláca.
Univerziáda
Zoznam športových odvetví
Letná univerziáda pozostáva z dvanástich povinných športov. Usporiadateľská krajina môže určiť niekoľko ďalších voliteľných športov. Na Letnej univerziáde v Bangkoku v roku 2007 to boli Bedminton, Golf, Softball a Taekwondo.
Karol Filip (švédsky princ)
Vzdelanie
V rokoch 1984 - 1986 navštevoval Karol Filip predškolské zariadenie vo Västerlede. Základné vzdelanie získal v Smedslättsskolanskej škole v Bromme. Ďalšie štúdiá absolvoval na škole Ålstensskolan v Bromme. Stredoškolské vzdelanie získal v Štokholme na Enskilda gymnasiet. V roku 1994 odišiel študovať na súkromnú školu v Connecticute v Spojených štátoch amerických. V roku 2003 začal študovať grafický dizajn v Štokholme.
Univerziáda
Zoznam športových odvetví
Na Zimnej univerziáde je osem povinných športových odvetví, pričom hostiteľská krajina si môže vybrať ďalšie tri voliteľné športy. V roku 2007 v Turíne to boli Beh na lyžiach, Short track a Skoky na lyžiach.
Karol Filip (švédsky princ)
Súkromie
Od roku 1999 bola princovou priateľkou Emma Pernaldová, ktorá sa s ním v marci 2009 rozišla. V auguste 2010 oficiálne potvrdila vzťah princa Karola Filipa so švédskou modelkou Sofiou Hellqvistovou hovorkyňa kráľovskej rodiny Nina Eldhová vo vyhlásení, ktoré vydal kráľovský dvor. V roku 2008 obsadil princ 9. miesto v ankete 20 Hottest Young Royals vyhlásenou vydavateľstvom Forbes.
Univerziáda
Zoznam športových odvetví
Letná univerziáda :
Karol Filip (švédsky princ)
Aktivity
Karol Filip počas neprítomnosti svojho otca a staršej sestry, korunnej princeznej Viktórie, reprezentuje švédske kráľovstvo. Princ bol skautom a obľubuje život v prírode. Zaujíma sa o šport a atletiku, obzvlášť obľubuje futbal, plávanie a lyžovanie. Veľkú záľubu má v automobilových pretekoch.
Univerziáda
Zoznam športových odvetví
Zimná univerziáda :
Karol Filip (švédsky princ)
Externé odkazy
www.kungahuset.se
Lidrezing
Lidrezing je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skýcovská ulica
Skýcovská ulica je ulica:
Ricardo Quaresma
Ricardo Andrade Quaresma Bernardo známejší pod skráteným menom Ricardo Quaresma či Quaresma (* 26. september 1983, Lisabon) je portugalský futbalový reprezentant, hrajúci na poste krídla, a v súčasnosti pôsbiaceho v klube FC Porto predošlé kluby Sporting Lisabon, FC Barcelona, Inter Miláno, Al Ahli a Beşiktaş JK. Meria 175 cm. Momentálne hráva v FC Porto, kde podpísal 2,5 ročnú zmluvu.
Je populárny pre použivanie trikov, vrátane rabony či trively. Krídelník, ktorý môže hrať na oboch stranách, jeho rýchlosť a obratnosť spôsobuje pravidelne problémy súperovej obrane.
Sporting CP
Quaresma mal profesionálny debut počas sezóny 2000/2001. Odohral 15 zápasov za B tím. V sezóne 2001/2002 bol povýšený do A tímu. Odohral 28 zápasov a strelil tri góly. Bol kľúčovým hráčom Sportingu a pomohol im k „double“.
V sezóne 2002/03 nastalo chudobné obdobie pre Sporting, skončili tretí v lige, čo podnietilo špekulácie o budúcnosti Quaresmu v klube.
Barcelona
Quaresma bol potom predaný do Barcelony za 6 miliónov €. Vo svojej prvej a vlastne aj poslednej sezóne v La Lige odohral 10 zápasov v základnej zostave a 11 ako náhradník, strelil len jeden gól. V posledných týždňoch sezóny si poranil pravú nohu, čo bolo príčinou jeho neúčasti na Majstrovstvách Európy U21 2004.
Počas leta 2004 oznámil jeho koniec v Barçe. Vtedajší tréner Frank Rijkaard s jeho odchodom nemal problém, vznikol záujem mnohých ďalších klubov.
Porto
Quaresma začal v Porte výborne. Vo svojom prvom zápase streli jediný gól porta vo finále superpohára, ale FC Porto prehralo s Valenciou 2 – 1. Ďalej sa mu podarilo streliť päť gólov v 32 ligových zápasoch. Tiež prispel k výhre Porta proti Once Caldas v Interkontinentálnom pohári. Premenil penaltu v rozstrele, ktorý skončil 8 – 7 pre Porto.
Quaresma bol ťažko kritizovaný pre sebeckosť a často sa snažia driblovať, než zvoliť jednoduchú prihrávku. Ale aj v ďalšej sezóne sa stal favoritom fanúšikov a kľúčovou súčasťou tímu.
Internazionale
1. septembra 2008 podpísal Quaresma zmluvu s talianskym šampiónom Inter Miláno.
Svoj prvý zápas za Inter odohral v priateľskom stretnutí proti Locarnu, hral na ľavom krídle. Zápas skončil 2 – 2, a Quaresma bol zvolený za muža zápasu. Prvý zápas v Serii A odohral proti Catanii a strelil aj gól. Zápas skončila 2 – 1 pre Inter. Quaresma, však, nedostával veľa príležitostí v základnej jedenástke Josého Mourinha ktorý na jeho adresu prehlásil: „Je veľký talent, ale radosť mám, keď vidím spôsob hry ako Ibra. Práca pre tím. Quaresma sa bude musieť naučiť hrať tímovo, inak nebude hrať, a som si istý, že sa zmení, a stane sa viac takticky disciplinovaný. Má rád loptu, ale ak sa ma opýtate za pár mesiacov, budeme hovoriť o inom Quaresmovi“. Jeho pôsobenie v Taliansku ale nebolo považované za úspech.
Hosťovanie v Chelsea
Dňa 2. februára 2009 išiel na hosťovanie do FC Chelsea do konca sezóny. Dostal číslo 18. 7. februára, debutoval za Chelsea proti Hull City. Po sklamaní zo začiatkov na San Sire, Quaresma vyhlasoval že, jeho presun do Chelsea obnovil jeho dôveru po tom, čo sa snažil zapôsobiť na Josého Mourinha v Interi. 25-ročný Portugalec v marci 2009 povedal: „Keď som bol v Interi, necítil som sa veľmi sebavedomý. Nehral som dobre a nebol som šťastný, cítim sa istejšie tu v Chelsea“. Jeho posledné vystúpenie za Chelsea sa skončilo 0 – 1 pre Tottenham 21. marca, a sa vrátil do Interu.
Beşiktaş
Dňa 13. júna 2010 Quaresma prestúpil do tureckého Beşiktaşu. Beşiktaş zaňho zaplatil 7,3 milióna €. Quaresma podpísal zmluvu na tri roky, čím si prilepšil o 3,5 milióna € v prvej sezóne a o 3,75 milióna € v najbližších dvoch sezónach. Svoj prvý gól za strelil, proti Viktórii Plzeň v Európskej lige UEFA v tretom predkole. Quaresma sa stal neoddeliteľnou súčasťou tímu. Vo finále tureckého pohára, Quaresma otvoril skóre v 33. minúte a po zápase bol vyhlásený za muža zápasu. Beşiktaş vyhrala 4-3 na pokutové kopy, v riadnom hracom čase zápas skončil 2-2. V máji 2011 sa Quaresma a veterán Nihat Kahveci pohádali priamo na ihrisku. Nihat bol naštvaný že mu Quaresma neprihral. Dospelo to až k tomu že ich museli rozdeľovať spoluhráči.
V decembri 2012, šesť mesiacov pred koncom kontraktu bol prepustený.
Al Ahli
8. januára 2013 Quaresma podpísal s dubajským klubom Al Ahli. Zaznamenal dva góly v desiatich zápasoch. V máji 2013 bol prepustený klubom.
Druhé pôsobenie v Porte
Quaresma sa vrátil do FC Porto 1. januára 2014 viac ako desať tisíc fanúšikov ho prišlo privítať na tréning. Dostal jeho bývalé číslo 7. Skóroval vo svojom prvom európskom zápase proti Eintrachtu Frankfurt v šestnásťfinále. Pri víťazstve v zápase proti SSC Napoli na Stadio San Paolo si pripísal gól a asistenciu. V štvrťfinále Quaresma strelil gól ale Porto vypadlo Európskej lige UEFA z Sevilla FC
15. apríla 2015 Quaresma skóroval dvakrát v prvých desiatich minútach zápasu proti FC Bayern Mníchov v prvom zápase štvrťfinále Ligy Majstrov Porto zvíťazilo 3 – 1. V odvete však Porto nestačilo na súpera a prehralo vysoko 6 – 1.
Osobné
🇵🇹 Hráč roka portugalskej ligy : 2005, 2006
🇵🇹 Najlepší strelec portugalskej ligy: 2007
Klubové
🇵🇹 Portugalská liga: 2002, 2006, 2007, 2008
🇵🇹 Portugalský pohár: 2002, 2006
🇵🇹 Portugalský superpohár: 2002, 2004, 2006
🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 FA Cup: 2009
🇮🇹 Liga majstrov: 2010
🇮🇹 Talianska liga: 2009, 2010
🇮🇹 Taliansky pohár: 2010
🇹🇷 Turecká liga: 2011
Medzinárodné
🇵🇹 Majstrovstvá Európy hráčov do 17 rokov: 2000
🇵🇹Majstrovstvá Európy: 2016
Metallica
Metallica je americká heavy metalová skupina založená v roku 1981 v Los Angeles. Zakladajúci členovia sa zoznámili vďaka inzerátu v los angeleských novinách, ktorý podal bubeník Lars Ulrich. Jadrom skupiny sú bubeník Lars Ulrich, spevák a sprievodný gitarista James Hetfield, a sólový gitarista Kirk Hammett. V úlohe basového gitaristu sa vystriedalo viacero muzikantov, v súčasnosti je ním Robert Trujillo.
Pre prvé albumy Metallicy boli typické rýchle tempá skladieb, inštrumentálne skladby, a hudobne náročné a agresívne kompozície. Táto skutočnosť ich zaradila popri skupinách Megadeth, Slayer a Anthrax do "Veľkej štvorky" thrash metalu. Kapela si dokázala postupne získavať stále väčšie a väčšie množstvo fanúšikov v undergrounde, a taktiež priazeň kritiky. Niektorí kritici považujú album Master of Puppets z roku 1986 za jeden z najvýznamnejších metalových albumov. Skupina dosiahla výrazný komerčný úspech s albumom Metallica, vydanom v roku 1991, ktorý debutoval na 1. mieste rebríčka Billboard 200. Týmto albumom sa kapela začala približovať ku strednoprúdovému publiku.
V roku 2000 Metallica spolu s niekoľkými ďalšími umelcami zažalovala spoločnosť Napster za zdieľanie materiálu chráneného autorskými právami bez súhlasu členov kapely. Spor sa skončil dohodou a z Napsteru sa stala platená služba. Album St. Anger, vydaný v roku 2003, napriek debutu na 1. mieste rebríčka Billboard 200 sklamal niektorých fanúšikov, ktorí kritizovali najmä chýbajúce gitarové sóla a „plechové“ bicie. Dokument s názvom Some Kind of Monster priblížil fanúšikom proces nahrávania albumu.
Metallica dosiaľ vydala desať štúdiových albumov, dva živé albumy, dve EP, tridsaťštyri videoklipov a štyridsaťtri singlov. Skupina získala deväť cien Grammy a ako jedinej kapele v histórii sa jej podarilo bodovať v albumovom rebríčku Billboard 200 na prvom mieste s piatimi po sebe nasledujúcimi albumami. Najnovší album s názvom Hardwired...to Self-Destruct (2016) je pre kapelu už v poradí rekordným šiestym po sebe získaným prvenstvom v tomto prestížnom rebríčku. Album Metallica (1991), z ktorého sa v USA predalo viac než 17,5 miliónov kópií (35 mil. celosvetovo), je 17. najpredávanejším albumom v USA. V období, keď vyšiel ich predposledný album Death Magnetic sa celkový počet predaných nahrávok odhadoval na viac než 110 miliónov. Aktuálne v lete 2023 je už stav ich celosvetového predaja viac než 160 miliónov albumov. K septembru 2008 bola Metallica piatym najlepšie sa predávajúcim hudobným interpretom, odkedy 25. mája 1991 začal informačný systém SoundScan sledovať predajnosť nahrávok. Za sledované obdobie predala Metallica len v Spojených štátoch 65 000 000 albumov.
V roku 2009 bola kapela uvedená do Rock and Rollovej siene slávy.
Začiatky (1981 – 1983)
thumb|[[Lars Ulrich na koncerte v Prahe v roku 2004]] Metallica vznikla v Los Angeles v Kalifornii v októbri roku 1981, kedy si dánsky bubeník Lars Ulrich podal inzerát tohto znenia do miestnych novín The Recycler: „bubeník hľadá muzikantov na jam session s Tygers of Pan Tang, Diamond Head a Iron Maiden.“ Na inzerát sa ozvali gitaristi James Hetfield a Hugh Tanner z kapely Leather Charm. Ulrich požiadal Briana Slagela, zakladateľa spoločnosti Metal Blade Records, či by nemohol umiestniť svoju nahrávku na pripravovanú kompiláciu Metal Massacre. Napriek tomu, že Slagel si nebol istý, či má mladý Dán vôbec nejakú skupinu, súhlasil, načo sa Ulrich spojil s Hetfieldom, ktorý hral sprievodnú gitaru a spieval.Oficiálny vznik a založenie Metallicy sa datuje na 28 október 1981.
Ulrichov priateľ Ron Quintana hľadal názov pre svoj nový fanzin. Quintana navrhoval názvy Metal Mania a Metallica. Meno Metallica sa však Ulrichovi pozdávalo väčšmi pre kapelu a tak si ho vypožičal. V novinách The Recycler sa objavil ďalší inzerát, ktorý podal Ulrich, aby obsadil miesto sólového gitaristu. Ozval sa naň Dave Mustaine. Keď Ulrich s Hetfieldom videli jeho drahú gitarovú aparatúru, okamžite ho prijali do kapely. Počiatkom roku 1982 nahrala Metallica pôvodnú verziu skladby „Hit the Lights“ na kompiláciu Metal Massacre I. Hetfield hral na base a Lloyd Grant mal na starosti sólovú gitaru. Na počiatočných kópiách kompilácie, ktorá vyšla 14. júna 1982, bola kapela mylne uvedená ako „Mettallica“. Napriek tejto chybe, ktorá muzikantov nasrdila, sa o skladbe rozniesol značný chýr. Spoločne s novým basákom, Ronom McGovneym, odohrala kapela 14. marca 1982 svoj prvý koncert v Radio City v Anaheime v štáte Kalifornii. Metallica nahrala svoju prvú demo nahrávku, Power Metal; názov prevzali z vizitiek, ktoré používal Quintana niekedy počiatkom roku 1982. Na jeseň 1982 sa Ulrich a Hetfield zúčastnili vystúpenia v nočnom klube Whisky a Go Go. Medzi účinkujúcich patril taktiež basgitarista Cliff Burton, ktorý hral v kapele Trauma. Ohúrení tým, ako Burton používa wah-wah pedál, pokúšali sa ho presvedčiť, aby vstúpil do ich kapely. Hetfield a Mustaine sa chceli zbaviť McGovneyho, keďže podľa nich „sa ani najmenej nesnažil priložiť ruku k dielu, iba sa nechal unášať prúdom.“ Burton nakoniec súhlasil, že sa pripojí k Metallice pod podmienkou, že sa kapela presťahuje k nemu do San Francisca. Prvé vystúpenie Metallicy s Burtonom sa odohralo v nočnom klube The Stone v marci 1983, a prvá nahrávka s Burtonom bolo demo Megaforce z roku 1983.
Metallica bola pripravená nahrať plnohodnotný album, avšak Metal Blade nedokázal financovať s tým spojené výdavky, a tak sa kapela rozhodla hľadať iné možnosti. Organizátor metalových koncertov Johnny Zazula, ktorý počul demo skupiny No Life 'til Leather, sa pokúšal sprostredkovať Metallice zmluvu s niektorým z významných labelov sídliacich v New Yorku. Keďže viaceré labely neprejavili záujem, Zazula si sumu potrebnú na realizáciu nahrávky vypožičal a ponúkol Metallice nahrávaciu zmluvu so svojím vlastným labelom Megaforce Records.
Kill ’Em All a Ride the Lightning (1983 – 1985)
V roku 1983 sa Metallica presunula do Rochesteru v štáte New York, aby tu nahrala svoj debutový album s pracovným názvom Metal up Your Ass, ktorý produkoval Paul Curcio. Mustaineovo agresívne správanie a problémy s alkoholom spôsobili, že sa ostatní členovia skupiny rozhodli vylúčiť ho z kapely. Ešte toho dňa ho nahradil gitarista kapely Exodus Kirk Hammett. Prvý koncert s Metallicou hral 16. apríla 1983 v klube Showplace v New Jersey.
thumb|left|Dave Mustaine si založil vlastnú kapelu [[Megadeth, po tom čo bol z kapely v roku 1983 vyhodený.]] Mustaine pociťoval voči Hammettovi zášť, čo vyjadroval v rozhovoroch pre časopisy. Povedal, že mu Hammett „ukradol moje miesto“ Mustaine bol „najedovaný“, pretože veril, že Hammett získal slávu hraním jeho gitarových sól. V rozhovore pre časopis Metal Forces z roku 1985 si vzal Hammetta do parády, keď povedal: „je ozaj na smiech, že Hammett ukradol každé gitarové sólo, ktoré som hral na páske No Life 'til Leather, a váš časopis ho ešte k tomu zvolil za najlepšieho gitaristu.“ Na debutovom albume skupiny Megadeth Killing Is My Business... and Business Is Good! sa objavila pieseň „Mechanix“, ktorú Metallica umiestnila na album Kill ’Em All pod názvom „The Four Horsemen“. Mustaine povedal, že tak učinil, aby „ukázal Metallice“, že nie je len opilec, ako muzikanti tvrdili, a dokáže hrať na gitare.
Svoj druhý album, Ride the Lightning, nahrala Metallica v štúdiu Sweet Silence v dánskej Kodani. Album vyšiel v auguste 1984 a dostal sa na 100. priečku v hitparáde Billboard 200. Francúzski tlačiari omylom vytlačili pre album zelené obaly, ktoré sú v súčasnosti považované za zberateľské kúsky. Na albume sa objavujú skladby „For Whom the Bell Tolls“, „Creeping Death“ (popisuje biblický príbeh, odchod Židov z egyptského otroctva, zameriavajúc sa na rany, ktoré zoslal na Egypt hebrejský boh) či inštrumentálka „The Call of Ktulu“. V skladbách „Ride the Lightning“ a „The Call of Ktulu“ je ako autor uvedený aj Dave Mustaine.
Master of Puppets a smrť Cliffa Burtona (1986 – 1987)
Tretí štúdiový počin Master of Puppets nahrala Metallica opäť v štúdiu Sweet Silence a vyšiel v marci 1986. Dostal sa na 29. priečku v rebríčku Billboard 200 a udržal sa v ňom 72 týždňov. 4. novembra 1986 sa album stal prvou zlatou platňou Metallicy a v roku 2003 bol ocenený šesťnásobnou platinovou platňou. Steve Huey, kritik internetovej hudobnej encyklopédie Allmusic, označil album za „najväčší úspech skupiny“. Po vydaní nahrávky skupina získala miesto predskokana Ozzyho Osbournea na jeho americkom turné. Počas turné si Hetfield nalomil zápästie pri skateboardingu a kapela povolala gitarového technika Johna Marshalla, aby sa chopil rytmickej gitary.
thumb|Pamätník na Burtonovu počesť v švédskom meste Ljungby 27. septembra 1986, počas európskej časti turné Damage Inc., sa muzikanti rozhodli losovať o miesta na spanie v zájazdovom autobuse kapely. Burton vyhral a vybral si Hammettovo lôžko. Na svitaní, neďaleko švédskeho mesta Dörarp sa na zmrznutom úseku švédskej diaľnice autobus prevrátil potom, čo dostal šmyk na dlhom pruhu skrytého ľadu. Ulrich, Hammett a Hetfield neutrpeli žiadne vážnejšie zranenia, avšak Burtona privalil autobus a na mieste bol mŕtvy. Hetfield spomína: „Videl som ako autobus leží priamo na ňom. Videl som, ako mu trčia nohy von. Pamätám si, že vodič sa pokúšal vytiahnuť deku, ktorá bola pod ním, aby ju použil pre ďalších ľudí. Zreval som: ‚Vyser sa na to!‘ Chcel som toho chlapa zabiť.“ Po Cliffovej smrti nebolo isté, či bude kapela pokračovať v činnosti. Avšak zostávajúci traja členovia sa rozhodli, že Cliff by si prial, aby pokračovali a tak sa, s požehnaním Burtonovej rodiny, rozhodli nájsť za neho náhradu.
V marci 1987 si Hetfield opätovne zlomil zápästie pri skateboardingu. Gitarový technik Marshall sa znova chopil gitary, no kvôli zraneniu boli beztak nútení zrušiť vystúpenie v televíznej relácii Saturday Night Live. Na jar 1987 ukončila Metallica turné a v auguste t. r. vyšlo EP The $5.98 E.P.: Garage Days Re-Revisited, ktoré obsahovalo výlučne prevzaté piesne. Táto nahrávka sa realizovala s niekoľkých dôvodov: muzikanti využili svoje nové nahrávacie štúdio, preverili Newstedove vlohy a vypustili z hlavy smútok a vypätie, ktoré spôsobila Burtonova smrť. V decembri 1987 skupina vydala video Cliff 'Em All, ako spomienku na trojročné pôsobenie Burtona v Metallice. Nahrávka obsahovala Burtonove basové sóla, amatérske videá a záznamy televíznych vystúpení.
…And Justice for All (1988 – 1990)
...And Justice for All, prvý album vydaný po Burtonovej smrti, vyšiel koncom augusta 1988 a získal si skvelú odozvu. Okamžite sa dostal na šiestu priečku v rebríčku Billboard 200 a stal sa tak prvým albumom Metallicy, ktorý sa dostal do prvej desiatky. Deväť týždňov po vydaní získal album platinovú platňu. Newstedova basa bola úmyselne potlačená, ako súčasť pokračujúcej „buzerácie“, ktorej bol vystavený, a jeho hudobné nápady muzikanti nebrali na vedomie (napriek tomu bol uvedený ako autor skladby „Blackened“). U časti kritiky sa produkcia albumu stretla s výhradami; menovite, Steve Huey z Allmusic napísal, že Ulrichove bicie väčšmi klikajú než dunia, a gitary „slabučko bzučia“. Na podporu albumu sa kapela vydala na turné Damaged Justice.
Album …And Justice for All vydobyl roku 1989 Metallice ich prvú nomináciu na cenu Grammy v kategórii „Najlepší hardrockový/metalový album“. Metallica mala veľkú nádej vyhrať, ale cenu získala skupina Jethro Tull z albumom Crest of a Knave. Tento výsledok sa u fanúšikov i u zástupcov tlače stretol s nesúhlasom, veď všetci čakali len to, ako Metallica vyjde na pódium a prevezme si cenu, potom čo zahrala svoju skladbu „One“. Manažér Jethro Tull odporučil kapele, aby sa neunúvala dostaviť na ceremoniál, keďže očakával, že Metallica zaručene vyhrá. Časopis Entertainment Weekly zaradil cenu do svojho rebríčka „10 najväčších prešľapov Grammy“. Tri roky nato, keď Metallica dostala Grammy za pieseň „Enter Sandman“, Ulrich poznamenal: „Musíme poďakovať Jethro Tull za to, že tento rok nevydali album.“
Následne po vyjdení albumu …And Justice for All sa Metallica rozhodla nafilmovať svoj prvý videoklip ku skladbe „One“. Striedali sa v ňom zábery na muzikantov, hrajúcich v opustenom skladišti, zo scénami z filmu z roku 1971 Johnny si vzal pušku. Miesto toho aby dojednala čiastkovú licenčnú zmluvu, Metallica kúpila práva k celému filmu. Objavila sa taktiež upravená verzia pre MTV. Pre prípad, že by MTV zamietla upravenú verziu, Metallica mala v zálohe verziu iba so zábermi na hrajúcich muzikantov. MTV akceptovala upravenú verziu, a tak sa Metallica po prvýkrát dostáva na televízne obrazovky. V relácii MTV „100 najlepších videoklipov všetkých čias“, ktorá sa vysielala roku 1999, sa video dostalo na 38. miesto, a nachádzalo sa tiež na nahrávke ADD Video, vydanej pri príležitosti 25. výročia vysielania, a obsahujúcej najúspešnejšie klipy v histórii MTV.