cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
In Absentia
Charakteristiky
Piesne albumu sú zamerané na spoločné témy, ktoré opisujú sériových vrahov, cestu od mladíckej nevinnosti ku skazenosti a celkovú kritiku stavu moderného sveta. Aj názov albumu, ktorý pochádza z latinského in absence spája tieto pocity, či je aj narážkou na stav, keď nie je obžalovaný na súde napriek svojim právam na pojednávaní („v neprítomnosti“) a len analýzou faktov sa prísediaci snažia dopátrať dôvodu/ viny jeho konania.
Album bol publikovaný 24. septembra 2002. Niekoľko týždňov pred ním vyšiel sampler, na ktorom bola skladba „Blackest Eyes“ a skrátené verzie nahrávok „Trains“ a „Strip the Soul“. Nahrávka „Blackest Eyes“ bola hraná v rádiách, no v rebríčkoch hodnotená nebola, lebo nevyšla ako singel. Koncertné turné, ktoré podporovalo tento album kapela Porcupine Tree absolvovala so skupinou Yes. Bola to skutočnosť, ktorú neskôr Wilson oľutoval, lebo v ich prípade išlo o dve príliš odlišné hudobné formácie. Na koncertoch bolo veľa starších divákov, ktorí sa dávnejšie prestali zaujímať o nové hudobné smerovanie a prišli si vypočuť iba známe skladby, ktoré uznávali ako svoje obľúbené diela kapely Yes. Preto si neskôr koncertnú šnúru radšej zvolili s kapelou Opeth. V júli a auguste roku 2003 počas turné kapela Porcupine Tree vydala EP Futile, na ktorom sú nahrávky z výroby albumu In Absentia.
Recenzia na projekt In Absentia boli pozitívne. Webzin Metal Storm ho dal na druhé miesto svojho rebríčka Top 20 roku 2002 a na 46. miesto Top 100 albumov všetkých čias Allmusic album veľmi chváli ako to najlepšie, čo Wilson vydal dovtedy pod značkou Porcupine Tree.
Z albumu In Absentia sa na celom svete predalo viac ako 100 000 kópií, čo je asi trojnásobok toho, čo sa im dovtedy podarilo s ich predošlými projektami. Len v USA to bolo 45 000 nosičov.
Edícia z marca roku 2003 - vinylový dvojalbum
Obsahuje bonusovú nahrávku „Chloroform“
Mrzky
Mrzky sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 145 obyvateľov, z toho 77 mužov a 68 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 40,4 roka, ženy 39,9 roka).
Longmesnil
Longmesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čung-jang kuang-po tien-š’ tcha
Veža bola dokončená v roku 1992 so súhrnnou výškou 405 metrov (386,5 metrov bez antény). Je najvyššou stavbou v Pekingu. Jej súčasťou je jedna vyhliadková plošina a reštaurácia dosiahnuteľná aj pomocou výťahu.
Neko II.
Neko II. alebo Necho II. alebo Nekau II. bol faraón 26. dynastie Egypta (610 – 595 pred Kr.). Bol synom Psammetika I a vnukom Neka I. Bol budovateľom kanála spájajúceho Stredozemné a Červené more. Zohral významnú úlohu v dejinách Novoasýrskej ríše, Babylonskej ríše a Judského kráľovstva.
Ploemeur (kantón)
Ploemeur je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvoria ho dve obce.
Verrey-sous-Drée
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Istrijčina
Istrijčina alebo istrorománčina (tal. istrioto, istroromanzo, staršie aj: istriano ) je románsky jazyk resp. dialekt, ktorým dnes už hovorí len niekoľko stoviek osôb na juhozápadnom pobreží Istrie v Chorvátsku, a to v sídlach Rovinj, Bale, Galižana. Vodnjan a donedávna aj v obciach Fažana a Šišan. Dnes je jazyk silno ovplyvnený „istrobenátčinou“ a chorvátčinou
Názov jazyka v istrijčine neexistuje, označuje sa len prostredníctvom názvov jednotlivých sídiel, v ktorých jazykom hovoria, teda rovignese, vallese, gallesanese, bumbaro, fasanese a sissanese.
Klasifikácia
Klasifikácia istrijčiny je sporná. Zaraďuje sa ako  :
Iné románske jazyky na Istrii
Istrijčina je odlišná od dvoch ďalších románskych nárečí/jazykov, ktorými sa hovorí na Istrii: Je to jednak tzv. „istrobenátčina“ (t.j. istrijské nárečia patriace pod benátske nárečia taliančiny) a jednak istrorumunčina (románsky jazyk, zaraďovaný niekedy ako nárečie rumunčiny). Keďže sa benátske nárečia niekedy zaraďujú ako samostatný románsky jazyk, je „istrobenátčina“ v takom prípade nárečím benátskeho jazyka a nie taliančiny.
Imam Alimsultanov
Imam Alimsultanov (čeč.: Имам Алимсултанов) (* 1957 – † 10. november 1996, Odesa) bol čečenský básnik a spevák.
Životopis
Narodil sa v Kirgizsku rodičom, ktorých násilne deportovali roku 1944. Po ich návrate do Čečenska už strednú školu vyštudoval v Groznom.
Hudobnícku kariéru začal Alimsultanov v polovici osemdesiatych rokov. Jeho piesne ovplyvnila tvorba Musu Gešajeva, Umara Jaričeva a iných čečenských poetov. Piesne Imama Alimsultanova sú blízke tradičnej čečenskej hudbe. V decembri 1994, keď sa začala prvá čečenská vojna, Alimsultanov spočiatku vystupoval na koncertoch pre čečenských bojovníkov, neskôr na žiadosť prezidenta Džochara Dudajeva sprevádzal transporty ranených do Turecka. Svoj talent využil pri vystúpeniach v Istanbule, kde zbieral financie na podporu obetí vojny. Po návrate do Čečenska sa podieľal na vyslobodení 25 rukojemníkov – stavbárov z Odesy. Z vďaky mu primátor Odesy ponúkol tunajšie divadlo a Alimsultanov tu odohral päť úspešných koncertov. Otvorili divadlo, ktoré nesie jeho meno. Imam Alimsultanov v ňom vystupoval päťkrát.
Alimsultanov je pre čečenských bojovníkov za nezávislosť dodnes legendou, označujú ho za barda slobody. Jeho piesne sa stali hymnami hnutia odporu, povstalci sa nimi nadchýnali pred bojom. Azda preto ho roku 1996 v Odese zavraždili. Motív a okolnosti vraždy sú nejasné, ale vie sa, že do domu, kde býval, vtrhli muži v policajných uniformách.
Operácia Banner
Operácia Banner bol názov pre operáciu Britských ozbrojených síl v Severnom Írsku od augusta 1969 do júla 2007. Tie boli spočiatku nasadené na žiadosť unionistickej vlády Severného Írska podporiť Kráľovskú ulsterskú políciu (RUC). Po Belfastskej dohode (1998), intenzita operácie začala klesať. Úlohou operácie Banner bolo presadiť autoritu vlády Spojeného kráľovstva v Severnom Írsku.
Hlavný odpor proti nasadeniu britskej armády prišiel od Dočasnej írskej republikánskej armády (PIRA). Tá viedla partizánsku kampaň proti britskej armáde od roku 1970 do roku 1997. Interný dokument vydaný britskou armádou v roku 2007 uviedol, že aj keď armáda nedokázala poraziť Írsku republikánsku armádu, bolo pre IRA nemožné vyhrať násilím a tiež vďaka operácií sa podstatne znížil počet obetí v posledných rokoch konfliktu.
Úloha ozbrojených síl
Primárnou úlohou britskej armády bola podpora policajných zložiek. Spolu s Kráľovským letectvom poskytovali vzdušnú podporu s helikoptérami ak to bolo potrebné. Námorné zložky boli poskytované od Kráľovského námorníctva a Kráľovskej námornej pechoty pod kódovým označeným Operácia Grenada. To bola úloha na zastavenie dodávok zbraní a munície pre polovojenské skupiny. Viditeľne ich zastrašovali nápadnou námornou prítomnosťou okolo pobrežia Severného Írska a Lough Neagh.
Počty nasadených vojakov
NA vrchole operácie v 70-tych rokoch mala britská armáda nasadených asi 21 000 vojakov. Do roku 1980 toto číslo kleslo na 11 000 vojakov. V roku 1985 počet klesol na 9000. Po zintenzívnení aktivít IRA na konci 80-tych rokov stúpol počet na 10 500. V roku 1992 bolo v Severnom Írsku nasadených celkovo 17 750 vojakov. Britskú armádu tam tvorili 3 brigády pod vedením nadporučíka-generála. V júli 1997 počas zúrivých nepokojov v nacionalistických oblastiach vyvolanými Drumcreemským konfliktom sa celkový počet bezpečnostných síl v Severnom Írsku zvýšil na viac ako 30 000 (vrátane RUC).
Kontroverzie
Počas Operácie Banner, britská armáda zabila 305 ľudí, z ktorých 156 (~51%) boli neozbrojení civilisti. Z nich 61 boli deti. Charakteristikou britskej armády bolo tiež, že sa dohodli s nelegálnymi lojalistickými polovojenskými skupinami, ktoré boli zodpovedné za početné útoky na civilistoch. Novinár Fintan O'Toole tvrdí, že: "ako vojensky, tak ideologicky bola britská armáda v konflikte hráč a nie rozhodca".
Vzťah s komunitou
Mnohí členovia katolíckej komunity spočiatku uvítali nasadenie britskej armády. Katolícke oblasti bývali bod útokmi lojalistov a RUC. Avšak vzťahy medzi britskou armádou a katolíkmi rýchlo ochladli. Akcie britskej armády na podporu polície a unionistickej vlády postupne získali povesť zaujatosti v prospech protestantov a unionistov. V kampani britskej armády proti IRA boli katolícke oblasti vystavované domovými prepadmi, kontrolnými stanovišťami, hliadkami a zákazmi vychádzania. Počas týchto prehliadok vojaci fyzicky aj vulgárne útočili na katolíkov, zatiaľ čo protestantské oblasti sa týmto kontrolám vyhýbali. V niektorých štvrtiach sa bežne vyskytovali strety medzi katolíkmi a britskou armádou. V apríli 1970, vrchný veliteľ britskej armády v Severnom Írsku Ian Freeland oznámil, že niekto bol zastrelený britskou armádou za to, že po vojakoch hádzal zápalné bomby a nedbal na varovania vojakov.
Zákaz vychádzania vo Falls v júli 1970 bola hlavná rana do vzťahov medzi britskou armádou a katolíkmi. Hľadanie zbraní v prevažne katolíckej oblasti Falls v Belfaste prerástlo do nepokojov a nakoniec do prestreliek s IRA. Britská armáda nato uložila 36-hodinový zákaz vychádzania a zatkla všetkých novinárov vnútri oblasti zákazu vychádzania. Stovky domov, krčiem a podnikov bolo prehľadávaných kvôli zbraniam a oblasť bola zamorená slzným plynom. Hľadači spôsobili veľa škôd a bolo podaných desiatky sťažností na vojakov kvôli bitiu, ohrozovaniu, urážaniu a ponižovaniu obyvateľov. Počas tohto incidentu boli zatknutí štyria civilisti a ďalších 60 utrpelo strelné zranenia.
Dňa 9. augusta 1971 boli v Severnom Írsku predstavené internácie (väzenia bez súdu). Vojaci začali prepadové akcie a internovali takmer 350 osôb podozrivých z členstva IRA. Toto rozhorelo štyri dni trvajúce násilnosti v ktorých bolo zabitých 20 civilistov a tisíce z nich muselo opustiť svoje domovy. 17 civilistov bolo zabitých britskými vojakmi, z toho 11 počas masakru v Ballymurphy. Žiadny lojalisti neboli zahrnutí do tohto cyklu a mnohí zo zatknutých boli obyčajní katolíci bez akejkoľvek spojitosti s IRA. Mnohí tiež hlásili, že ich rodiny boli vojakmi vyhrážaní, napádaní a slovne urážaní. Výsluchové techniky používané na internovaných opísal Európsky súd ako neľudské a ponižujúce a Európska komisia pre ľudské práva ich označila ako mučenie. Operácia viedla masovým protestom a prudkému nárastu násilia počas nasledujúcich mesiacov. Internácie trvali až do decembra 1975 kedy bolo 1 981 ľudí internovaných.
Hlavný bod obratu vo vzťahu medzi britskou armádou a katolíckou komunitou bol 30. január 1972 - Krvavá nedeľa. Počas anti-internačného pochodu v Derry 26 neozbrojených demonštrantov a okoloidúcich bolo postrelených vojakmi z 1. práporu výsadkového pluku. 14 z nich zomrelo. Niektorí boli zastrelení zozadu alebo pri snahe pomôcť zraneným. Vyšetrovanie Krvavej nedele v roku 2010 dospelo k záveru, že vraždy boli neodôvodnené a neospravedlniteľné.
9. júla 1972 britskí vojaci v meste Portadown použili slzný plyn a gumové projektily na katolíkov, ktorí blokovali pochod Oranžského rádu ktorý prechádzal okolo ich oblastí. Britská armáda potom nechala členov rádu pochodovať do katolíckych oblastí, v sprievode aspoň 50 maskovaných a uniformovaných polovojenských jednotiek Ulsterského obranného združenia (UDA). V tej dobe bola UDA legálna organizácia. V ten istý deň v Belfaste, britskí ostreľovači zastrelili päť katolíckych civilistov vrátane troch detí počas Springhillského masakru. V noci z 3. na 4. februára 1973 ostreľovači britskej armády zastrelili štyroch neozbrojených mužov (z ktorých bol jeden člen IRA) v katolíckej oblasti New Lodge v Belfaste.
V skorých ranných hodinách 31. júla 1972 britská armáda začala Operáciu Motorman aby znovuzískala Severoírske "uzavreté oblasti". Boli to väčšinu katolícke štvrte zabarikádované obyvateľmi aby ich ochránili pred bezpečnostnými zložkami a lojalistami. Počas tejto operácie britská armáda zastrelila štyroch ľudí v Derry, zabila 15 ročného civilistu a neozbrojeného člena IRA.
12. a 17. mája 1992 došlo k stretom medzi výsadkármi a katolíckymi civilistami kvôli bombovému útoku, ktorý jednému výsadkárovi utrhol nohy. Vojaci údajne vyplienili dve krčmy, poškodili civilné autá a spustili paľbu do davu. Traja civilisti boli hospitalizovaný so strelnými poraneniami. V dôsledku toho bol výsadkový prápor prevelený mimo mestských častí a brigádny generál 3. pešej brigády bol zbavený velenia. thumb|Republikánska maľba na dome so sloganom: "Tajná dohoda nie je ilúzia"
Tajná dohoda s lojalistickými polovojenskými skupinami
V ich úsilí poraziť IRA vznikla tajná dohoda medzi britskou armádou a lojalistickými skupinami. Tá zahŕňala vojakov ktorí sa zúčastňovali lojalistických akcií v čase mimo služby a poskytovali zbrane a informácie lojalistom namiesto toho, aby ich zatkli a začali proti nim vyšetrovanie. Britská armáda mala tiež dvojitých agentov a informátorov vo vnútri lojalistických skupín, ktorí organizovali útoky na rozkaz armády alebo s vedomím armády. Správa De Silvu uviedla, že počas 80-tych rokov, 85% informácií ktoré používali lojalisti pri útokoch bolo od bezpečnostných zložiek. Správ írskej vlády z roku 2006 uviedla, že britskí vojaci tiež pomáhali lojalistom pri ich útokoch v Írsku.
Vzhľadom k mnohým faktorom, regrúti Ulsterského obranného pluku (UDR) boli zo 97% protestanti od konca roku 1972. Napriek procesu preverovania, lojalistickým militantom sa podarilo získať zbrane, výcvik a informácie. Dokument britskej vláady z roku 1973 (odkrytý v roku 2004) navrhol, aby 5-15% vojakov z UDR boli členmi lojalistických polovojenských skupín. V správe sa uvádzalo, že UDR bol hlavným zdrojom zbraní pre tieto skupiny, hoci v roku 1973 straty zbraní klesli až o 75% čiastočne v dôsledku prísnejších kontrol.
V roku 1977 armáda vyšetrovala dve roty 10. bataliónu UDR. Vyšetrovanie zistilo že 70 vojaci mali väzby na Ulsterské dobrovoľnícke sily (UVF). Následkom toho boli dvaja prepustený z bezpečnostných dôvodov. Bolo zistené, že 30 vojakov podvodne odklonilo 47 000 libier do UVF a že členovia UVF sa stýkali s vojakmi v ich špine. Vyšetrovanie bolo zastavené po tom, čo starší dôstojník vyhlásil, že by to poškodilo morálku a podrobnosti boli odkryté až v roku 2011.
Spočiatku armáda dovolila vojakom vstúpiť do UDA ktorá bola legálna organizácia až do 1992 aj napriek jej účasti v náboženských vraždách. V novembri 1972 armáda vyhlásila, že vojak by aml byť prepustený ak sympatie pre polovojenské skupiny ovplyvňujú jeho výkon, lojalitu alebo nestrannosť. Do konca roka 1975 bolo prepustených 171 vojakov s kontaktmi na UDA.
29 vojakov UDR bol odsúdených za vraždy. V roku 1990 bolo prinajmenšom 197 vojakov uznaných vinnými z terorizmu a ďalších závažných zločinov vrátane bombových útokov, únosov a napádania. To bol len malý zlomok zo 40 000 vojakov, ktorý slúžili v pluku ale tento podiel bol vyšší ako pri britskej armáde a RUC.
Počas 70-tych rokov, Glenanne gang - tajná skupina pozostávajúca z lojalistických militantov, britských vojakov a RUC vykonali sériu útokov proti katolíkom v oblasti Severného Írska známe ako "vražedný trojuholník". Tiež podnikli útoky v Írsku. Vyšetrovanie 76 vrážd prisudzovaných skupine ukázalo, že policajti a vojaci boli zapojený v 74 z nich. Jeden člen RUC John Weir vyhlásil, že jeho nadriadení vedeli o tajnej dohode ale dovolili tomu pokračovať. Casselova správa tie uviedla, že niektorí vysokí dôstojníci vedeli o zločinoch, ale neurobili nič na ich zabránenie a nezačali vyšetrovanie. Útoky prisudzované skupine sú Bombové útoky v Dubline a Monaghane (1974), vyvraždenie kapely Miami Showband (1975) a vraždy Reaveyovcov a O'Dowdovcov (1976).
Stevensovo vyšetrovanie dospelo k záveru, že konflikt bol intenzívnejší a predĺžený kvôli britským vojakom a policajným dôstojníkom, ktorí pomáhali lojalistom zabíjať ľudí, vrátane civilistov. Príslušníci bezpečnostných síl sa snažili zabrániť Stevensovmu vyšetrovaniu. To odhalilo existenciu Poľnej prieskumnej jednotky (FRU) čo bola tajná britská armádna spravodajská jednotka, ktorá používala dvojtých agentov na infiltrovanie sa do polovojenských skupín. FRU regrutovala Briana Nelsona a pomohla sa mu stať šéfom rozviedky UDA. V roku 1988 boli pod vedením Nelsona odoslané z Južnej Afriky zbrane pre lojalistov. Prostredníctvom Nelsona, FRU pomáhala UDA označovať ciele na vraždy. Velitelia FRU hovoria, že ich plánom bolo urobiť UDA viac profesionálne tým, že jej pomohli označovať republikánskych aktivistov a zabrániť tomu, aby boli zabíjaný nezúčastnení katolícky civilisti. Stevensovo vyšetrovanie našlo dôkaz, že boli zachránené iba dva životy a že Nelson bol zodpovedný za najmenej 30 vrážd a mnoho ďalších útokov ktorých obete boli väčšinou nezúčastnení civilisti. Jedna z najprominentnejších obetí bol advokát Pat Finucane. Aj keď bol Nelson v roku 1992 uväznený, FRU naďalej pomáhala UDA a ďalším lojalistickým skupinám. V rokoch 1992 až 1994 boli lojalisti zodpovedný za viac úmrtí ako republikáni.
Straty na životoch
Počas 38 ročnej operácie, 1441 príslušníkov britských ozbrojených síl zahynulo v operácií Banner vrátane prirodzených príčin a samovrážd.
Podľa Suttonovho indexu úmrtí na CAIN britská armáda zabila 305 ľudí počas operácie Banner.
Posledné roky
nakoniec v auguste 2005 bolo oznámené, že v reakcii na vyhlásenie Dočasnej IRA, že jej kampaň skončila a v súlade s ustanoveniami Veľkopiatkovej dohody, operácia Banner by mala byť ukončená najneskôr 1. augusta 2007. Počet jednotiek umiestnených v Severnom Írsku sa znížil na 5000 a to len na účely školenia. Bezpečnosť bola úplne prevedená na políciu. Rezidentské batalióny Kráľovského írskeho pluku - ktorý vznikol z Ulsterského obranného pluku, odstúpil 1. septembra 2006. Operácia oficiálne skončila o polnoci 31. júla 2007 čo je najdlhšie súvislé nasadenie britskej armády trvajúce viac ako 38 rokov. podľa slov korešpondenta BBC Kevina Connollyho sa britská armáda v Severnom Írsku skôr rozplynula ako pochodovala preč. Kým stiahnutie vojsk vítali hlavne nacionalistické strany ako Sociálnodemokratická a robotnícka strana (SDLP) a Sinn Féin, unionisti ako Demokratická unionistická strana a ulsterská unionistická strana toto rozhodnutie zas považovali za predčasné. Hlavnými dôvodmi ich odporu bola pokračujúca činnosť disidentských skupín, strata pracovných miest súvisiacich s bezpečnosťou protestantských komunít a vnímanie prítomnosti britskej armády ako potvrdenie politickej únie s Veľkou Britániou.
adam Ingram, minister štátu pre ozbrojené sily uviedol, že za predpokladu zachovania priaznivého prostredia sa podpora britskej armády pre Políciu Severného Írska po 31. júli 2007 bude znížená na úroveň zostatkovej, známe ako Operácia Helvetic na poskytovanie odbornej likvidácie arzenálu a podpora PSNI v podmienkach extrémneho narušovania verejného poriadku, tak skončila núdzová prevádzka britskej armády v Severnom Írsku.
Wœlfling-lès-Sarreguemines
Woelfling-lès-Sarreguemines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Joziáš
Joziáš bol kráľ Judského kráľovstva, syn Amona a Ididy (Jedidah). Zahynul v bitke pri Megidde v roku 609 pred Kr.
Ploërmel (kantón)
Ploërmel je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho šesť obcí.
Sumská oblasť
Sumská oblasť je jedna z 24 administratívnych oblastí Ukrajiny. Má rozlohu 23 834 km² a žije tu 1,22 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2006). Hlavným mesto oblasti sú Sumy.
Perlit
Perlit môže byť:
L-Innu Malti
Pieseň L-Innu Malti je hymna Malty. Hudbu zložil Robert Samut (1870-1934) a text napísal Dun Karm Psaila (1871-1961).
L-Innu Malti
Lil din l-Art ħelwa, l-Omm li tatna isimha, Ħares, Mulej, kif dejjem Int ħarist: Ftakar li lilha bil-oħla dawl libbist. Agħti, kbir Alla, id-deh'n lil min jaħkimha, Rodd il-ħniena lis-sid, saħħa 'l-ħaddiem: Seddaq il-għaqda fil-Maltin u s-sliem.
Hofkirchen an der Trattnach
Hofkirchen an der Trattnach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Žije tu 1 535 obyvateľov (1. 1. 2010).
Heian
Heian môže byť:
Nebovidy (okres Kolín)
Nebovidy sú obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 669 obyvateľov, z toho 337 mužov a 332 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 37,0 roka, ženy 40,6 roka).
Plouay (kantón)
Plouay je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho šesť obcí.
Beblavého ulica
Beblavého ulica (do roku 1945 Petőfiho ulica) je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Pavla Beblavého (1847 – 1910), slovenského spisovateľa.
Tiahne sa od ulice Zámocké schody po Mikulášsku ulicu. Na ulici sa nachádza desať budov, ktoré sú národnou kultúrnou pamiatkou, majú čísla 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12 a 14. Najstaršou budovou v lokalite je nárožný dom Beblavého 9 / Zámocké schody 4.
Longroy
Longroy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pluvigner (kantón)
Pluvigner je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho päť obcí.
Verrey-sous-Salmaise
Verrey-sous-Salmaise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Meziodens
thumb|Mesiodens medzi ešte existujúcimi hornými rezákmi.
Meziodens (lat. mesiodens) je nadpočetný zub (niekedy aj viac ako jeden) vyvíjajúci sa v čeľusti medzi rezákmi.
Hofkirchen im Mühlkreis
Hofkirchen im Mühlkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1 428 obyvateľov (1. 1. 2010).
Projekt Fórum
náhľad|Sídlo na Štefánikove 33 v Bratislave
Projekt Fórum je nezisková organizácia, ktorá vznikla na jar 2006 v Bratislave. Občianske združenie bolo založené s cieľom podpory vzdelávania, šírenia kultúry a vytvárania priestoru pre diskusiu a polemický dialóg.
Dórsky sloh
Dórsky sloh (iné názvy: dórsky (stavebný) kánon, dórsky štýl, dórsky poriadok (v širšom zmysle)) je jeden z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem dórsky poriadok v užšom zmysle označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda dórsky stĺp.
Je pravdepodobne odvodený z mykénskej drevenej architektúry. Jeho pôvod sa spája s kmeňmi dórskych Grékov. Najstaršie pamiatky dórskeho slohu sú zo 7. storočia pred Kr. Hmotný dórsky stĺp má kanelovaný driek bez pätky, jednoduchú hlavicu s echinusom, čo je tanierovitý medzičlánok, a abakus, kryciu dosku. Trámovie pozostáva z hladkého architrávu, vlysu, v ktorom sa striedajú triglify a metópy (spravidla reliéfmi) a z rímsy (geison). V priečelí sa nad rímsou dvíha trojuholníkový štít (tympanón) uzavretý žliabkovnicou (sima) a ozdobený na vrchole a rohoch akrotériami. Dórsky sloh pôsobí strohou monumentálnou hmotnosťou.
Ján J. Lach
Ján J. Lach, tiež John J. Lach (* 9. jún 1894, Hibernian – † 9. september 1960, Chicago) bol rímskokatolícky kňaz, občan USA slovenskej národnosti, významný predstaviteľ slovenského kultúrneho života v USA.
Wádí al-Abíd
Wádí al-Abíd (z ) môže byť wádí a rieka
Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu
Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu je univerzita v Bukurešti v Rumunsku. Bola založená v roku 1952 na počesť rumunského architekta Iona Mincu.
Dejiny výtvarného umenia
thumb|Ukážka prehistorického umenia; jaskynný komplex [[Lascaux, Francúzsko]]
Definícia
Dejiny výtvarného umenia sú relatívne samostatnou zložkou všeobecných dejín. Je to veda, ktorá sa zaoberá z umeleckohistorického hľadiska javmi, procesmi a zákonitosťami vzniku výtvarných diel, ich vývojom a ich pôsobnosťou. Dejiny výtvarnej kultúry sa vzťahujú aj k iným pomocným historickým vedám a odborom, napr. k estetike či ikonografii.
Špecifikovanie umenia
Jednotlivé etapy dejín výtvarného umenia sa dajú špecifikovať:
Praveké výtvarné umenie
Praveké umenie je označenie umenia paleolitu, neolitu a eneolitu, bronzovej a železnej doby. Predstupňom sú prvé abstraktné kruhové symboly rôzneho zoskupenia.
Vznik maliarstva a sochárstva súvisel s rituálmi a mágiou spoločnosti lovcov (napr. jaskynné maľby, jaskynné reliéfy, sošky zvierat). K najstarším pamiatkam patria skalné maľby z južnej Afriky. V Namíbii objavili archeológovia kamenné platne staré 26 000 až 19 000 rokov, s čiernymi a červenými maľbami zebier a nosorožcov. Maľby na skalách sa našli aj v centrálnej rovníkovej Afrike. V Európe sú známe najmä jaskynné maľby z lokalít Lascaux vo Francúzsku ktoré sú staré 17 000 rokov a Altamira v Španielsku, staré 14 000 rokov. Jaskynné maľby znázorňujú kone, bizóny, nefigurálne kresby čiar a bodov, odtlačky rúk. V strednej a východnej Európe sa objavujú plastiky žien a zvieracie sošky koní, bizónov a mačiek (20 000 - 15 000 rokov pred naším letopočtom). U nás k významným pamiatkam pravekého umenia patrí napríklad soška Venuše z Moravian.
Praveká architektúra je pravdepodobne záležitosťou mladšou (neolit, megalitické stavby.Architektúra v zmysle tvorby vnútorného priestoru v preddejinnej epoche ešte neexistovala. Pri obradných jaskyniach možno hovoriť iba o akustickom priestore. V neolite však vznikajú prvé sídliská z dostupného materiálu. Na Blízkom východe používali utlačenú hlinu alebo sušené tehly, v severnom Taliansku sú zvyšky kolových stavieb s vodnou priekopou, na Pyrenejskom polostrove sú mohutné zvyšky hradieb, v strednej a východnej Európe sa stavali pozdĺžne domy z dreva a hliny. Monumentálne staviteľské chápanie sa objavuje až pri megalitických stavbách, ktoré sa zachovali v dlhej línii od Japonska a Indie, cez Rusko po Anglicko (3. - 2. tisícročie pred naším letopočtom). K najčastejším stavbám patria menhir, dolmeny a kromlechy. Ich názvy pochádzajú z keltčiny, samostatné stavby sú ale staršie a Kelti ich pravdepodobne iba druhotne využívali. K najznámejším megalitickým stavbám patrí kromlech v Stonehenge v Anglicku, kruhová stavba náboženského účelu, zostavená zo zvislých kameňov preložených bremenom. Architektúra v pravom zmysle slova sa zrodila až vo veľkých starovekých kultúrach Mezopotámie a v Egypte.
Staroveké umenie
Hlavným a dominantným umením starovekých kultúr bola architektúra. Maliarstvo a sochárstvo boli spočiatku doplnkovými druhmi umenia. Tvorili s architektúrou úplnú slohovú jednotu. K najznámejším starovekým stavbám patria egyptské pyramídy (Giza) a chrámové komplexy (Karnak, Luxor, Abú Simbel).
Anca Petrescová
Narodila sa v meste Sighișoara, študovala na Univerzite Ion Mincu v Bukurešti. V roku 1980, ako dovtedy neznáma osoba, vyhrala architektonickú súťaž na "Palác ľudu", neskorší Palác parlamentu, Táto stavba sa mala stať monumentom moci komunistického diktátora Nicolae Ceauşesca.
Dejiny výtvarného umenia
Staroveké umenie
Na európskom kontinente reprezentuje staroveké umenie grécka a rímska antika. Mostom medzi antickou Európou a starovekým Orientom sú tri bájne egejské kultúry – krétska, mykénska a maloázijská. Ich architektúra ovplyvnila aj neskoršiu grécku tvorbu. V architktúre antického Grécka rozoznávame tri svojbytné slohy: dórsky, iónsky a korintský, na ktoré v rímskom období nadväzuje sloh kompozitný spájajúci prvky iónskeho a korintského slohu. Jedinečnou súčasťou svetového kultúrneho dedičstva je aj antické sochárstvo a maliarstvo.
Anca Petrescová
V rokoch 20042008 bola poslankyňou rumunského parlamentu za Stranu veľkého Rumunska.
Dejiny výtvarného umenia
Antické sochárstvo a maliarstvo
Východisko k nemu tvorí antropocentrizmus. V sochárstve i maliarstve, na rozdiel od ostatných oblastí gréckej tvorivosti, sa ideál človeka zhmotňuje najzreteľnejšie. Sochy postupne ožívajú z egyptskej strnulosti, tzv. krásny sloh a anatomickú dokonalosť obdivujeme dodnes. Z výrazu tvárí sa značí hnev i radosť zo života. Bohovia, mladí atléti, krásne postavy žien dokazujú zmysel pre harmóniu a majstrovstvo gréckych sochárov. Predstavitelia sochárstva toho obdobia sú napríklad Feidias (Diova socha, Athéna v Parthenone), Myrón (Diskobolos), Polykleitos (Doryforos a Diadúmenos), Praxiteles (Afrodita, Odpočívajúci Satyr). Väčšina rímskych sochárov čerpala z Praxitela. Maliarstvo nemalo možnosť pretrvať v toľkých výborných kópiách Rimanov ako sochárstvo. Okrem jedinečného nálezu vykopávok v Pompejách sa zachovalo iba niekoľko vzácnych nástenných malieb a mozaík. Významná je maľba na vázach, jej námetom boli výjavy zo života bohov, národné dejiny a Homérove eposy.
Anca Petrescová
5. augusta 2013 utrpela vážnu autonehodu, upadla do kómy, z ktorej sa nikdy nedostala, a 30. októbra 2013 umrela na nečakané komplikácie.
Dejiny výtvarného umenia
Stredoveké umenie
Konvenčne sa takto označuje európske umenie obdobia medzi sťahovaním národov a renesanciou (5. - 6. storočie až prvá tretina 16. storočia).
Epocha stredoveku zahŕňa niekoľko období vývoja umenia:
Pod pojmom stredoveké umenie býva tiež zaraďované byzantské umenie a umenie východných Slovanov. Stredoveké umenie úzko súvisí s etablovaním a rozšírením kresťanstva na európskom kontinente. Jeho veľká časť je venovaná sakrálnej tvorbe (chrámy), ale tá má svoj pendant aj v dielach svetského charakteru (hrady, opevnenia, mestské budovy). Spojilo, rozvíjalo a pretváralo odkaz grécko-helénskej a starokresťanskej výtvarnej tradície pod silným vplyvom z východu (najmä z Malej Ázie). V dobe najväčšieho rozmachu zasahuje až do severnej Afriky a Talianska (Ravenna). Zároveň je dôležitou etapou európskeho slohového vývoja v stredoveku. Najdokonalejšou stavbou je Chrám Božej Múdrosti (Hagia Sophia) v Carihrade. Byzantská architektúra kombinovala centrálny typ sakrálnej stavby s pozdĺžnym a vytvorila vplyvný typ paťkupolového kostola. Výzdoba chrámového interiéru má pevné pravidlá, uplatňuje sa v nej monumentálna mozaika, nástenná maľba a ikona.
Umenie novoveku
Pojem novovek sa vyznačuje výraznou ambivalentnosťou. Jeho počiatok býva rôznymi historickými školami datovaný odlišne. Najčastejšie sa vymedzuje ako epocha dejín ľudstva prichádzajúca po stredoveku (čo nie je v jednotlivých častiach Európy zhodné) a nasledovaná najnovšími dejinami (čiže od roku 1500 – 1640 až po 19. storočie). Najvýznamnejšími slohmi tohto obdobia sú renesancia vyúsťujúca do manierizmu, barok, nazývaný tiež jezuitský sloh, rokoko s jeho záľubou v hravosti a dekoratívnosti, ktoré neskôr ustupujú klasicizmu. Klasicizmus nadväzujúci na čistotu antických a renesančných foriem prechádza v období Napoleona Bonaparteho do slohu nazývaného empír.
Umenie 19. a 20. storočia
Klasicizmus, preromantizmus, romantizmus a realizmus tvoria základ prvej polovice 19. storočia. Ani jeden z nich však nemožno nazvať slohom v pravom zmysle slova. Paralelne vznikajú nové prúdy, v ktorých sa objavujú prvky predchádzajúcich období, preto sa označujú ako pseudoslohy (neogotika, neorenesancia, neobarok, atď.).
Silnou oblasťou preromantizmu a romantizmu sa stáva maliarstvo. Romantizmus vychádzajúci z pozícií meštianstva narušuje sústavu hodnôt, ktoré priniesol klasicizmus. Proti racionalizmu stavia cit a vášne. Rozvíja sa krajinomaľba, historická maľba, ožíva sakrálna tvorba, rôzna figurálna tvorba inšpirovaná ľudovou poéziu, drámou, hudbou ale aj politickým dianím (Eugène Delacroix, Francisco Goya, Turner, Josef Mánes).
Protikladom romantických vášní je realizmus, ktorý, podľa G. Planchea, nie je výsledkom imaginácie, ale obmedzuje sa na čo najpodrobnejšie a najdôkladnejšie pozorovanie skutočnosti. Medzi predstaviteľov patria Honoré Daumier, G. Coubert).
Koncom 19. storočia sa v európskej architektúre výraznejšie prejavuje eklekticizmus. Vzniká množstvo umeleckých smerov: impresionizmus, ktorý predznamenáva už predstaviteľ moderny E. Manet, symbolizmus, secesia, avantgardy 20. storočia – kubizmus, surrealizmus, expresionizmus, fauvizmus, dadaizmus, popart, opart, kinetické umenie a ďalšie viac alebo menej výrazné a úspešné umelecké prúdy.
Němčice (okres Kolín)
Němčice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 314 obyvateľov, z toho 158 mužov a 156 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 38,3 roka, ženy 42,6 roka).
Woippy (obec)
Woippy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beskydská ulica (Bratislava)
Beskydská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa pohoria Beskydy.
Tvorí spojnicu medzi Šancovou a Karpatskou, je na ňu kolmá Čajakova ulica.
Deadwing
Deadwing je ôsmy štúdiový album britskej progresívnej kapely Porcupine Tree, ktorý prvýkrát vyšiel v 28. marca 2005. Tento album sa rýchlo stal najpredávanejším albumom kapely, až kým ho neprekonal nasledujúci projekt s názvom Fear of a Blank Planet. Kompozícia albumu Deadwing je založená na fiktívnom filmovom scenári, ktorý napísali Steven Wilson a Mike Bennion. Wilsonovým zámerom bolo tento scenár zrealizovať v reálnom filme.
Charakteristiky
K albumu vyšli dva single: „Shallow“ a „Lazarus“. Pieseň „Shallow“ zaznela aj vo filme Four Brothers. Počuť ju hrať na pozadí v bare. K albumu boli nakrútené tri videá: „Lazarus“, „The Start of Something Beautiful“ a „Glass Arm Shattering“.
Na nahrávaní albumu spolupracoval aj Adrian Belew z kapely King Crimson, ktorý nahral sólovú gitaru v piesňach „Deadwing“ a „Halo“, z kapely Opeth sa nahrávania zúčastnil Mikael Åkerfeldt, ktorý pridal svoje vokály do skladieb „Deadwing“, „Lazarus“ a „Arriving Somewhere But Not Here“. Hrá aj druhú sólovú gitaru v kompozícii „Arriving Somewhere But Not Here“.
Napriek tomu, že album je založený na motíve filmového scenára, jeho kompletný príbeh nebol nikdy oznámený. Bolo to z dôvodu toho, že by sa tým prezradila pointa, výsledný efekt, filmu. Malo ísť o neskutočný, strašidelný dej a album sa mal stať akousi jeho súčasťou. Inšpiráciou k filmu bola pre Wilsona práce filmárov, akými boli diela ktoré natočili David Lynch a Stanley Kubrick.
Album Deadwing získal na Surround Expo 2005 ocenenie Best Made-For-Surround Title a bol v tom roku druhým najlepším v hodnotení časopisu Sound & Vision V časopise Classic Rock sa Deadwing stal albumom roku 2005. Tento istý časopis ho zaradil v roku 2010 do desiatky najlepších albumov progresívneho rocku dekády.
Nahrávka, ktorá vyšla v apríli 2005 na vinylovom dvojalbume
Táto edícia obsahuje aj dve sklady „Lazarus“ na CD sinngli a poster
Informačný horizont
Informačný horizont je definovaný ako súbor informačných zdrojov, ktoré má človek k dispozícii pri vyhľadávaní informácií. Vynára sa ako vejár možností, ktorou cestou postupovať pri uspokojovaní informačnej potreby a je súčasťou orientačného štádia informačného správania človeka. Informačné zdroje v informačnom horizonte chápeme v čo najširšom zmysle slova. Každý človek má svoj vlastný informačný horizont. Môže obsahovať osoby a sociálne siete, vyhľadávacie nástroje, webové sídla, knižnice, databázy, systémy na experimentovanie a pozorovanie, dokumenty v rôznych formách a formátoch (knihy, časopisy, videozáznamy, zborníky). Pri vytváraní mapy informačného horizontu hrajú dôležitú úlohu odporúčania expertov (učitelia, školitelia) a kolegov. Interakcie s inými ľuďmi poukazujú na hodnotu zdrojov v našom informačnom horizonte a menia ho. Napríklad ak učiteľ odporúča určitý zdroj študentovi, pozitívne ovplyvní jeho informačný horizont. Informačné zdroje v informačnom horizonte sa kategorizujú aj na počiatočné zdroje, odporúčajúce zdroje, zdroje na zúženie problému a finálne zdroje. Kritériom je nielen časový postup pri využívaní jednotlivých druhov zdrojov, ale aj postup od orientačného (referenčného) štádia vyhľadávania k hĺbkovému, zameranému a analytickému. Na základe výskumov informačného správania možno informačné horizonty rozdeliť na relatívne stabilné horizonty, ktoré odzrkadľujú stabilné preferencie človeka pri hodnotení zdrojov v rôznych situáciách a na dynamické horizonty, ktoré sú závislé od problému a situácie.
Tvorba informačného horizontu ako začiatok vyhľadávania
Ak si chceme vytvoriť informačný horizont ako začiatok vyhľadávania, mali by sme opísať špecifické situácie, ktoré nás podnecujú k hľadaniu informácií. Najdôležitejší je kontext obsahujúci študijnú úlohu alebo vedecký problém či projekt. Podrobnejšie si treba určiť najmä typy vhodných informácií, typy informačných zdrojov, odpovedať na otázku prečo práve konkrétne typy zdrojov a informácií môžu riešiť náš informačný problém. Tiež je vhodné určiť si postupnosť využitia informačných zdrojov a poradie dôležitosti typov informácií. Často sa využíva delenie informácií na dôležité, menej dôležité, okrajové. Pri určovaní a znázorňovaní informačného horizontu nám pomáha najmä nedávna skúsenosť s využívaním informácií a zdrojov. V pamäti máme zaznamenané úspešné stratégie, ktoré sme použili pri riešení predchádzajúcich informačných problémov, najmä spôsob využitia a prípadné chyby, ktorým sa chceme vyhnúť. Preto pri metóde opisu informačného horizontu výskumníci žiadajú účastníkov, aby opísali aj situácie, keď bolo ťažké /alebo ľahké nájsť informácie a kedy boli spokojní, prípadne nespokojní pri hľadaní informácií.[1]
Horizonty informačných zdrojov
Pri každodennom informačnom správaní sú definované horizonty informačných zdrojov. Tieto horizonty vznikajú v širšom kontexte tzv. vnímaného informačného prostredia. Človek pri vytváraní informačného horizontu pristupuje k informačným zdrojom selektívne a pri tom posudzuje možnú relevanciu informačného zdroja. Rozlišujú sa v horizonte informačných zdrojov do troch zón: Informačný horizont je tu vlastne uhlom pohľadu pri plánovaní vyhľadávania a využívania informácií. Môžeme ho nazvať aj „myšlienkovým okom“.
Tramínová ulica
Tramínová ulica je ulica:
Iónsky sloh
thumb|right|Iónsky sloh, z encyklopédie Nordisk familjebok, 1910 Iónsky sloh alebo iónsky štýl alebo iónsky poriadok (v širšom zmysle) je jedným z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem iónsky poriadok (v užšom zmysle) označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda pravidlá pre výstavbu iónskych stĺpov.
Iónsky sloh sa vyhranil pravdepodobne v maloázijskej architektúre iónskych gréckych osád. Možno ho doložiť už v 6. storočí pred Kr., ale až o storočie neskôr sa dostáva na pevninu európskeho Grécka.
Iónsky stĺp je štíhlejší, vyšší a má redšie kanelovaný driek. Stĺp stojí na pätke a echinus (stredná časť hlavice) je dekorovaný volútovými výbežkami. Trámovie tvorí trikrát odstupňovaný architráv, vlys je vyplnený spravidla súvislým pásmom reliéfov a dekoratívne utváranou rímsou. Pre iónsku architektúru je príznačná zjemnelá vznešenosť. Medzi najznámejšie stavby tohto obdobia patrí Erechteion, chrám Niké Apteros na Akropole a taktiež Artemidin chrám v Efeze, jeden so siedmich divov starovekého sveta.
Tranovského ulica
Tranovského ulica je ulica:
Longueil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pontivy (kantón)
Pontivy je francúzsky kantón v departemente Morbihan v regióne Bretónsko. Tvorí ho 10 obcí.
Kamakura
Kamakura môže byť:
Vysoké Tatry (pohorie)
náhľad|Pohľad na panorámu Vysokých Tatier z [[Kojšovská hoľa (vrch)|Kojšovskej hole]] náhľad|Vysoké Tatry na vedute mesta [[Kežmarok z 18. storočia]] Vysoké Tatry sú najvyššie pohorie na Slovensku a v Poľsku a sú zároveň jediným horstvom v týchto štátoch s alpským charakterom. Sú geomorfologickou časťou Východných Tatier a majú rozlohu ( na Slovensku a  v Poľsku).
Poloha
Sú najatraktívnejšou časťou Tatier a ležia vo východnej polovici centrálnej časti. Na západe ich od Západných Tatier a ich častí Liptovské kopy a Červené vrchy oddeľuje Kôprová dolina, na východe sa Kopským sedlom začínajú Belianske Tatry. Na juhu Vysoké Tatry hraničia s Tatranským podhorím, podcelkom Podtatranskej kotliny a na severovýchode susedí krátkym úsekom Ždiarska brázda, prináležiaca Podtatranskej brázde.
Geológia
Tatry sú jadrové pohorie. Geologická stavba Vysokých Tatier je komplikovaná. Rozdeľuje sa na tri časti. Kryštalické jadro, ktoré vytvára hlavnú časť hrebeňa a južné svahy. To je zložené prevažne z granitoidov a kryštalických bridlíc. Na kryštaliniku ležia druhohorné sedimenty tzv. obal, hlavne kremence, vápence, dolomity a ílovité bridlice. Kryštalinikum a jeho obal tvoria geologickú jednotku označovanú ako tatrikum.
Jadro Tatier vznikalo v prvohorách (Karbón, 210 miliónov rokov). Okolité more ustúpilo koncom prvohôr a začala sa prejavovať masívna erózia. V triase však opäť stúplo a začali sa ukladať usadeniny (vápence a pod.), ktoré vytvorili základ Belianskych Tatier a Červených vrchov. Na konci obdobia kriedy sa Tatry stali súčasťou pevniny. V tomto období boli modelované alpínskymi vrásnením, ktoré sa prejavilo koncom kriedy presunom subtatranských príkrovov. V paleogéne prekryli pohorie sedimenty podtatranskej skupiny. Masívny výzdvih pohoria sa začal až na konci paleogénu a hlavne v miocéne. Pre modeláciu terénu v Tatrách mali hlavný vplyv alpínske ľadovce, ktoré tiekli v ľadových dobách, počas ktorých dosahovali ľadovce na severných stranách hôr až.
Geografický opis
Hlavný hrebeň Vysokých Tatier, ktorý je vo svojom strede podkovovito prehnutý k juhu, je dlhý a jeho maximálna šírka je. Vysoké Tatry sa tiahnu od Ľaliového sedla na západe k Kopskému sedlu  na východe. Ich najzápadnejším vrcholom je Svinica, najvýchodnejším Jahňací štít. Hrebeň takmer vôbec neklesá pod a jeho najvyšším vrcholom je Ľadový štít. Odbočuje z nej päť hlavných chrbátov na juh s vrcholy (Kriváň, Končistá, Gerlachovský štít, Slavkovský štít, Lomnický štít,) štyri na sever (Kozi Wierch, Opalony Wierch, Malé Rysy, Veľká Javorová veža). Najvyšší vrchol Gerlachovský štít je zároveň najvyšším vrcholom nielen Tatier, ale celých Karpát. thumb|Vysoké Tatry, 1865 náhľad|Vysoké Tatry, pohľadnica z roku 1922
Vrcholy
Celkový zoznam pozri zoznam štítov
Vo Vysokých Tatrách nájdeme 26 vrcholov prevyšujúcich výšku 2 500 metrov. 10 vrcholov s výškou nad 2 000 m.n.m. v slovenských Vysokých Tatrách je turistom prístupných po značených chodníkoch so sezónnymi uzávierkami od 1. 11. – 15. 6. Naproti tomu vrcholy Gerlachovský štít, Vysoká, Ganek, Bradavica, Prostredný hrot, Ľadový štít, Baranie rohy, Lomnický štít, Kežmarský štít a iné sú pre turistov dostupné iba v sprievode horského vodcu. . Pre horolezca s potrebným preukazom je lezenie na väčšine územia národného parku povolené na vlastné riziko. náhľad|Gerlachovský štít náhľad|Kriváň náhľad|Vysoké Tatry z poľskej strany, 1865 náhľad|Vysoké Tatry zo slovenskej strany, 1865 Tatranské vrcholy nad : Turisticky dostupné vrcholy slovenskej časti Tatier:
Sedlá
Pre celkový zoznam pozri zoznam sediel.
Najvyšším sedlom je Sedielko. Niekoľko chodníkov prechádza cez často vysoko položené horské sedla. Niektoré prechody sú dokonca zaistené reťazami a nejde tak o vychádzkové túry.
Turisticky sprístupnené horské sedlá v slovenskej časti:
Doliny
Vo Vysokých Tatrách sa nachádza 35 dolín. Dna severných dolín sú nižšie než je tomu na juhu. To je dané ľadovcovou činnosťou, kedy na juhu boli ľadovce menšie a tam nedosahovali tak veľkú eróznu činnosť ako na severe. Medzi bočné hrebene sa zarezávajú tatranské doliny. Na južnej strane to sú Kôprová dolina, Važecká dolina, Furkotská dolina, Mlynická dolina, Mengusovská dolina, Štôlska dolina, Batizovská dolina, Velická dolina, Slavkovská dolina, Veľká a Malá Studená dolina, Skalnatá dolina, Dolina Kežmarskej Bielej vody. Na severnej strane to sú Bielovodská dolina a Javorová dolina. Najdlhšími dolinami Vysokých Tatier sú Kôprová dolina a Bielovodská dolina, ktoré majú obe dĺžku.
Vodstvo
thumb|Štrbské pleso, 1865 Vysoké Tatry sa radia k dvom úmoriam – čiernomorskému a baltskému. Prameň tu majú niektoré významné rieky ako napríklad Váh. Jeden z najväčších vodopádov Vysokých Tatier je Obrovský vodopád, ktorý sa nachádza v ústí Malej Studenej doliny v nadmorskej výške. Je vysoký. Vo väčšine dolín sa nachádzajú ľadovcové jazerá, plesá. Vo Vysokých Tatrách sa nachádza 120 plies. Hojne navštevované Štrbské pleso je známe aj tým, že z neho voda vyteká na obe strany – tečie do Baltského a Čierneho mora. V pohorí vyviera aj niekoľko minerálnych prameňov, z nich sú využívané len niektoré. K vyhláseným kúpeľom patrí napr. Starý Smokovec. Prameň napájajúci kúpele vyviera z masívu Slavkovského štítu.
Najznámejšie plesá sú:
center|thumb|1200px| [[Štrbské pleso s Vysokými Tatrami v pozadí ]]
Trávna ulica
Trávna ulica je ulica:
Vysoké Tatry (pohorie)
Podnebie
Podnebie vo Vysokých Tatrách má výrazne kontinentálne rysy. Panuje tu skôr chladné počasie, kedy teplota sa v priemeru dostáva až na 0°C. Vo výške je potom 5 °C. Teplotný priemer je tu najnižší na celom Slovensku. Snehová pokrývka sa tu udrží po 200250 dní v roku. Na niektorých tienistých stráňach sa netopí vôbec. Pre Tatry je charakteristické premenlivé počasie. Inverzie nie sú v zime žiadnou výnimkou. Ročné zrážky tu dosahujú celkový ročný súhrn okolo. Najvhodnejším obdobím pre turistické výstupy v Tatrách je jeseň, kedy je počasie najstabilnejšie a vďaka nižším teplotám je aj výborná viditeľnosť.
Turizmus
thumb|Lanová dráha vo Vysokých Tatrách z konca 80. rokov Vysoké Tatry predstavujú turisticky najatraktívnejšie územie Slovenska. Má vybudovanú potrebnú infraštruktúru a zariadenia poskytujú celoročne komplex služieb. K dispozícii je sieť turistických chodníkov, ktoré umožňujú bezpečný pohyb turistov medzi zaujímavými lokalitami. Prístupné sú tak horské chaty, plesá, vodopády i vybrané vrcholy, napojené na rázcestia a turistické centrá či osady. Pohyb medzi strediskami zabezpečuje tatranská električka, osadami tiež vedie Cesta Slobody. V okolí hlavných centier turizmu – Štrbského Plesa, Starého Smokovca a Tatranskej Lomnice, sú vybudované lanovky. Cez prestupnú stanicu pri Skalnatom plese vedie lanovka na vrchol Lomnického štítu.
Horské chaty
center|thumb|800px|Panoráma Vysokých Tatier z [[Popradu]]
Mykolajivská oblasť
Mykolajivská oblasť (počas Sovietskeho zväzu po rusky Nikolajevská oblasť) je jedna z 24 administratívnych oblastí Ukrajiny. Má rozlohu 24 598 km² a žije tu 1,217 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2006). Hlavným mesto oblasti je Mykolajiv.
Administartívne členenie: 19 rajónov (okresov)