cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Beatles
Hudobné žánre
Spisovateľ Dominic Pedler opisuje prienik The Beatles hudobnými štýlmi slovami, že „bez postupného prechodu od jedného žánru k druhému (ako sa to niekedy bežne stáva), skupina paralelne zvládala hlavný prúd chytľavých hitov spolu so zdokonaľovaním rocku a jeho spájaním so širokou škálou iných vplyvov od country po teatrálnosť vaudeville. Jednou z týchto tém sa im stala folková hudba, ktorá bola základom pre ich neskoršiu tvorbu, pre ktorú nachádzali inšpiráciu v indickej klasickej hudbe a filozofii.“ S postupným narastaním vzájomného napätia sa stával lepšie rozlíšiteľným aj ich individuálny vkus. Minimalistický obal Bieleho albumu kontrastoval s komplexicitou a rozvetvenosťou hudby, ktorú tento projekt obsahoval. Nájde na ňom kompozíciu Johna Lennona „Revolution 9“, ktorá je v štýle musique concrète (nesporne ovplyvnený Yoko Ono), country pesničku Ringa Starra, „Don't Pass Me By“, slávnu Harrisonovu rockovú baladu, „While My Guitar Gently Weeps“, či McCartneyom vyskladanú proto-metalovú nahrávku „Helter Skelter“.
Prínos Georga Martina
Úzke producentské prepojenie, ktoré mal George Martin, s kapelou mu vo všeobecnosti prinieslo titul „piaty Beatle“. George bol ovplyvnený klasickým hudobným vzdelaním a, podľa Goulda, pre nádejných skladateľov bol neformálnym učiteľom hudby. Skeptickém McCartneyovi v svojej dobe navrhol, aby sa v nahrávke piesne „Yesterday“ použili klasické sláčikové kvarteto. Podľa vyjadrenia MacDonalda tým „skupine predviedol doteraz netušený svet farieb klasickej inštrumentálnej hudby“. Tvorivý prístup kapely bol tiež v tom, že ich podporil v ich návrhoch, akým bolo napríklad aj v prípade, keď chceli mať v nahrávke niečo v štýle baroka. Okrem organizačne-technického zabezpečovania orchestrálnych podkladov v nahrávkach, Martin nahrával aj ako hudobník na nástrojoch ako napríklad klavír, organ, či niektoré plechové dychové nástroje.
V spolupráci s Lennonom a McCartneyom bolo potrebné aby sa Martin prispôsoboval ich rozdielnym tvorivým prístupom. MacDonald túto situáciu komentuje slovami o tom, „že pokiaľ k McCartneyovi pristupoval prirodzene s bežnou artikuláciou, bolo pre neho narábanie s Lennonovými intuitívnymi prístupmi náročnejšie na originálne aranžmány. Môžeme to vidieť napríklad na tom ako nápadito sa vysporiadal s námetom skladby Being for the Benefit of Mr. Kite!.“ Sám Martin o týchto dvoch skladateľských osobnostiach a o svojom stabilizujúcom vplyve na nich píše: „V porovnaní s Paulovými piesňami, z ktorých bolo zjavné, že všetko drží v nejakom kontakte s realitou, John mal psychadelickú, skoro mystickú kvalitu... pritom Johnova predstavivosť je to najlepšie, čo vzišlo z jeho prác. Tie témy, nápady, ako „mandarínky“, „marmeláda“, „celofánové kvety“... vnímal som ho, ako keby bol sluchový Salvador Dalí. Bol ako narkotikami poháňaný tvorca. Na druhej strane, je hlúpe predstierať, že drogy v tých dobách neboli výraznou súčasťou existencie The Beatles. Oni vedeli, že ja s mojou výchovou ich neschvaľujem. No nebol som len ja, a nedokážem určiť ich význam. A niet o tom pochýb, že keby som bol aj ja na drogách Sgt. Pepper by nebol tým albumom, ktorým je. Pravdepodobne to bola tá kombinácia s drogami a bez nich, ktorá zafungovala. Kto vie?“
Harrison tiež vníma úlohu Martina v kapela ako stabilizujúci faktor. Hovoril, že „oni práve v tom čase v priebehu rokov spolu dospievali. On bol hotový muž a my sme boli mladí blázni. Bol pri nás, aby nejako zinterpretoval našu šialenosť. V tej dobe sme sa snažili byť avantgardnými a on bol niekým, kto naše predstavy interpretoval nahrávacím technikom.“
Vývoj štúdiového štýlu
náhľad|Štúdiá Abbey Road, kde skupina nahrala rovnomenný album. Producent George Martin zohral kľúčovú úlohu pri formovaní úspechu The Beatles. S prispením svojich skúseností rozpoznal a podporil potenciál skupiny, pričom iní, menej skúsení producenti by sa pravdepodobne snažili presadzovať vlastné názory a potlačovať kreativitu hudobníkov. Spolu s jeho nahrávacími technikmi zo strany členov kapely The Beatles často čelili rôznym výzvam, ako inovatívne využiť technológie pri rozširovaní možností nahrávania hudby. Experimentovali pri aranžovaní hudobných nápadov. Hľadali napríklad spôsoby, ako kreatívne použiť náhodné gitarové spätné väzby, rezonancie v sklenených nádobách, či rôzne efekty s magnetofónovými páskami. Experimenty pri každej novej nahrávke kombinovali s Martinovými aranžérskymi nápadmi. Spolupracovali s nimi štúdioví experti firmy EMI, akými v tom čase boli mená ako Norman Smith, Ken Townsend, či Geoff Emerick. Každý z nich prispel k nahrávkam na Rubber Soul, no najmä na albume Revolver. Štúdiové postupy zvukového inžiniera Geoffa Emericka vyústili po albume Revolver (1966) k Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1967).
Popri inovatívnych štúdiových technikách ako napríklad využitie audioprocesorov, nekonvenčné usporiadanie mikrofónov, použitie páskových slučiek, násobenie vokálov a rýchlostná deviácia zvukov, The Beatles rozvinuli zvuk svojich nahrávok nástrojmi, ktoré boli v tom čase v rockovej hudbe neobvyklé. Boli medzi nimi sláčikové a dychové nástroje, ale aj indické ľudové nástroje ako napríklad sitar v skladbe „Norwegian Wood“ a indickú harfu, swarmandal, v nahrávke singlu „Strawberry Fields Forever“. Použili aj nové elektronické hudobné nástroje, napríklad Mellotrón, ktorým sa snažil McCartney v úvode piesni „Strawberry Fields Forever“ nahradiť flautu, a clavioline, predchodcu analógového syntetizátoru, ktorý vygeneroval neobvyklý zvuk podobný hoboju v piesni „Baby, You're a Rich Man“.
Význam skupiny The Beatles
Robert Greenfield, bývalý redaktor časopisu Rolling Stone, prirovnáva skupinu The Beatles k Picassovi, označuje ich za umelcov, ktorí prekonali obmedzenia svoje doby a prišli s niečím, čo bolo jedinečné a originálne. V populárnej hudbe už nikto nebude revolučnejší, kreatívnejší a výraznejší... Britský básnik, Philip Larkin, ich prácu opisuje ako „očarujúci a opojný hybrid čierneho rokenrolu s ich vlastným adolescentným romantizmom“ a ako „prvý pokrok v populárnej hudbe od konca 2. svetovej vojny.“ Nielenže vyvolali britskú inváziu do USA, ale sa aj stali globálnym fenoménom. Od 20. rokov 20. storočia vo väčšine sveta dominovali Spojené štáty v kultúre a v oblasti populárnej zábavy. Od nich pochádzali hollywoodske filmy, u nich sa zrodil džez, hudobný priemysel sa zrodil v Tin Pan Alley, v USA je Broadway a rokenrol sa svetu vynoril z Memphisu. The Beatles sú mladými ľuďmi zo zahraničia považovaní za britské kultúrne ikony, ktoré pomenovali ďalšiu inváziu svojich vrstovníkov súvisiacich s kultúrou Spojeného kráľovstva.
Ich hudobné inovácie a komerčný úspech inšpiroval hudobníkov na celom svete. Dodnes je na celom svete množstvo umelcov, ktorí ich poznajú, uvedomujú si ich význam a vplyv a nebýva výnimkou, že hrajú coververzie ich piesní. Aj v rozhlasových médiách príchod The Baetles znamenal novú éru. V roku 1968 riaditeľ rádia WABC v New Yorku zakázal jeho diskdžokejom v hlavnom čase hrať niečo, čo vzniklo pred The Beatles s poznámkou že to, čo bolo pred nimi patrí do oldies. The Beatles redefinovali čo znamená hudobný album, ktorý bol pred nimi zbierkou niekoľkých vyblednutých singlových hitov doplnených ďalšou mediálnou vatou, a patrili aj k tým, ktorí boli medzi priekopníkmi moderného hudobného videa. Hudobná show na Shea Stadium, ktorou v roku 1965 začali svoje koncertné turné po Severnej Amerike prilákala odhadom 55 600 divákov, v tom čase historický rekord v návšteve jedného koncertu. Spitz to považuje za zlomový moment a veľký krok smerom k formovaniu koncertného biznisu. Vznik originálneho spôsobu ich oblečenia, špeciálne ich účesy sa stali symbolom rebélie a mali globálny vplyv na módu.
Ocenenia a úspechy
V roku 1965 kráľovná Alžbeta II. menovala Lennona, McCartneya, Harrisona a Starra za Členov Radu britského impéria (MBE). V roku 1971 získal film Let It Be (1970) Oscara za najlepšiu filmovú hudbu. Skupina je vlastníkom siedmich cien Grammy a pätnásťkrát si prevzala cenu Ivor Novello Awards. The Beatles v Spojených štátoch získali šesť diamantových, 24 multi-platinových, 39 platinových a 45 zlatých albumov. V Spojenom kráľovstve táto skupina získala štyri multi-platinové, štyri platinové, osem zlatých a jeden strieborný album. V roku 1988 boli The Beatles uvedení do Rokenrolovej sieni slávy.
The Beatles sú dlhodobo na vrchole zoznamu najpredávanejších umelcov sveta. V roku 2013 bol odhad predaja ich hudobných nosičov a elektronických stiahnutí v počte viac ako 800 miliónov. Skupina má 15 albumov, ktoré sa dostali na prvé miesto britských hudobných rebríčkov a v Spojenom kráľovstve má predaných 21,9 milióna singlov. Tento počet predaných singlov ešte nikto na tomto hudobnom trhu neprekonal. V roku 2004 dal časopis Rolling Stone skupinu The Beatles na vrchol zoznamu najlepších umelcov všetkých čias. Časopis Billboard v roku 2008, pri oslavách 50. výročia zavedenia rebríčka Billboard Hot 100, dal túto kapelu na vrchol zoznamu jeho najúspešnejších víťazov. V roku 2017 skupina The Beatles s dvadsiatimi singlami držala rekord v počte hitov číslo jeden v rebríčku Billboard Hot 100. Podľa certifikátu Recording Industry Association of America, The Beatles majú v Spojených štátoch predaných 178 miliónov hudobných nosičov. Je to najväčší počet zo všetkých hudobných umelcov. Všetci členovia skupiny boli týždenníkom Time zaradení do zoznamu stovky najvplyvnejších ľudí 20. storočia. V roku 2014 skupina The Beatles dostala Cenu Grammy za celoživotný prínos.
Diskografia
The Beatles počas svojej krátkej kariéry vydali 13 radových albumov v priebehu siedmich rokov. Dnes existuje mnoho výberov a verzií štúdiových albumov (často v závislosti na mieste vydania), za základ diskografie The Beatles sa však považujú radové albumy vydané skupinou doma v Spojenom kráľovstve (okrem titulu Magical Mystery Tour, ktorý ako LP vyšiel v Spojených štátoch).
The Beatles vo filme
Prvý film The Beatles A Hard Day’s Night z roku 1964 bol čiernobielou komédiou natočenou režisérom Dickom Lesterom v dokumentárnom štýle. Film zobrazuje beatlemániu a členov skupiny ako obete vlastnej slávy. Tretí album The Beatles, rovnako pomenovaný A Hard Day’s Night, je soundtrackom tohto filmu. Bol to zároveň prvý album The Beatles, ktorého všetky piesne boli napísané autorskou dvojicou Lennon/McCartney.
Po úspechu prvého filmu natočili The Beatles s Dickom Lesterom film Help! (1965), už farebnú komédiu o prenasledovaní Ringa členmi ázijského kultu v snahe získať jeho prsteň. Rovnako k tomuto filmu vydala skupina album s rovnomenným názvom.
Yellow Submarine (1968) je animovaný film s pestrými farbami o The Beatles zachraňujúcich krajinu Pepperland pred „modrákmi“ nenávidiacimi hudbu. Samotní členovia skupiny vo filme nehrajú, objavia sa až v záverečnej scéne. The Beatles opäť vydali rovnomenný soundtrack, pričom nahrali len prvú stranu albumu, druhá pozostávala z orchestrálnych skladieb ich producenta Georgea Martina.
Dokumentárny film Let It Be (natočený v roku 1969, v kinách v roku 1970) zachytáva skupinu v smrteľnom kŕči. Kamera sleduje The Beatles v štúdiu pri nahrávaní, skúšaní, pri rozhovoroch a hádkach. Z filmu je zreteľné, ako blízko k rozpadu už vtedy skupina mala. Film však zachytáva i príjemné momenty, ako napr. posledný „koncert“ skupiny na streche nahrávacieho štúdia. Film sa dostal do kín až po ohlásení rozpadu skupiny a pre fanúšikov bol istým sklamaním.
Saint-Front-sur-Lémance
Saint-Front-sur-Lémance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reexport
Reexport je obchodná transakcia spočívajúca v nákupe určitého tovaru v jednej krajine so zámerom jeho ďalšieho predaja v inej krajine.
Reexport môže byť:
NGC 3350
NGC 3350 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 10. apríla 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Jay Wright Forrester
Jay Wright Forrester (* 14. júl 1918, Anselmo, Nebraska, USA – † 16. november, 2016, Concord, Massachusetts, USA ) bol americký kybernetik a systémový teoretik.
Kariéra
Jay Wright Forrester bol predstaviteľom sociálneho modelovania pomocou počítačov. Bol tvorcom systémovej dynamiky. V roku 1961 navrhol systémovodynamický model. Vytvoril počítačový model Svet 2 pre Rímsky klub. Položil základy teórie limitov rastu. Pôsobil ako emeritný profesor na Sloan School of Management na MIT. Bol vedúcim System Dynamics Group.
Dielo
Napísal a vydal knihy a publikácie
Sárbogárdsky obvod
náhľad|Poloha obvodu
Sárbogárdsky obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Sárbogárd. Obvody boli zavedené v roku 1994 a zanikli v roku 2014, kedy ich nahradili okresy.
Aztékovia
Aztékovia (iné názvy: Aztéci, Mexikovia, Méxikovia; po špan.: staršie Aztecas, novšie: Mexicas) sú jeden z chichimeckých kmeňov a zároveň jedna z pôvodne predkolumbovských civilizácií. V širšom zmysle sa slovom Aztékovia (Aztéci) označujú všetci obyvatelia jadra Aztéckej ríše v čase dobytia Španielmi. Žili v dnešnom strednom Mexiku v 12. až 16. storočí. Patrili k mezoamerickým civilizáciám. Nadviazali okrem iného na Mayov (prevzali sčasti ich kalendár). Ich štát s hlavným mestom Tenochtitlan v strede dnešného mesta Mexiko v rokoch 1519 - 1521 zničili novo prichodiaci Španieli.
Aztékov ako národ (nie ako civilizácia) dodnes žije v Mexiku asi 2 milióny. Ich jazykom bol odpradávna nahuatl. Pôvodne sa delili na južných Aztékov (= Mexikov, Tenochkov) a severných Aztékov.
Príchod Aztékov
V čase príchodu Španielov (1519) každopádne už v aglomerácii Tenochtitlanu žilo asi 400 tisíc obyvateľov. Spolu s Konštantínopolom (Carihradom) a Parížom patrilo vtedy k najväčším mestám sveta.
Meno
Dnes sa v jazyku nahuatl nazývajú Azteka, ale oni sami seba nazývali Culhua-Mexica (Culhua-Mexikovia), čo malo naznačovať súvis s mestom Culhuacan pri jazere Texcoco, ktoré v čase príchodu Aztékov bolo najvyspelejším mestom (kráľovstvom) oblasti.
Slovo Azték pochádza buď zo slova Aztlán („Biela zem“), čo je ich údajná pravlasť asi v severnom Mexiku, alebo znamená „žeriavoví ľudia“, čo je označenie, ktoré im prisúdili Tecpanecovia, možno preto, že obývali močariny ako žeriavy.
Charakteristika
Aztékovia patrili k jazykovej skupine kmeňov Nahua [nava] - odtiaľ je aj názov reči nahuatl [navatl].
Aztékovia boli tvorcovia Aztéckej ríše - najväčšej indiánskej ríše so strediskom v Tenochtitlane, ktorú tvorili mestské štáty s teokratickým zriadením s vládou kňazov. Rozvinuté poľnohospodárstvo, remeslá, astronómia a astrológia (kalendár), piktografické a hieroglyfické písmo (aztécke kódexy). Ríšu rozvrátil 1521 španielsky dobyvateľ H. Cortéz. Pri porovnaní s našim starovekom tu išlo o štátny útvar veľkých miest so zázemím poľnohospodárskeho vidieka, rozvinutými remeslami, obchodom a štátnou administratívou, no bez znalosti niektorých technických prostriedkov, ako je železo, koleso ako dopravný prostriedok, hrnčiarsky kruh, a niektorých zvierat, ako napr. koňa. Išlo o štátny útvar vcelku teokratickej povahy.
Národným bohom Aztékov bol Huitzilopochtli (Kúzelník kolibrík). Na výrobu nástrojov používali dreviny, kamene aj polodrahokamy obsidián a jadeit. Svoje výrobky vyvážali do podmanených území a prinášali nový tovar. Ako nosičov tovaru používali obyčajných roľníkov. Aztékovia vyrábali šperky zo zlata, z tyrkysov, perál, mušlí a pier predátorov.
Aztécka náboženská ideológia
Aztékovia sa považovali za príslušníkov „vyvoleného národa“ s jedinečným poslaním byť pomocníkom bohov pri udržiavaní existencie sveta: podľa aztéckych predstáv bohovia svojimi periodicky vykonávanými aktivitami zabezpečovali pretrvanie vesmíru i pozemského sveta ľudí (napr. slnečný boh musel každý deň nanovo bojovať s mocnosťami temnoty a poraziť ich = alegória na striedanie sa dňa a noci), pri čom však museli byť pravidelne „posilňovaní“ ľudskými obeťami. Aztékovia totiž verili, že rituálnou popravou možno z telesných schránok ľudí uvoľniť isté nadprirodzené sily a tieto poskytnúť bohom ako akúsi „výživu“ či „energiu“. Obetovaní bohom boli zväčša vojnoví zajatci. Z tejto skutočnosti vyplýval výrazne militaristický charakter aztéckeho štátu a vysoká frekvencia ním podnikaných vojenských ťažení. Táto tu len zjednodušene predstavená náboženská doktrína sa v praktickom živote Aztékov prejavovala napr. ako: -	povinnosť novozvoleného panovníka podniknúť vojenské ťaženie a osvedčiť ním svoje kvality vodcu spôsobilého plniť základné poslanie aztéckeho štátu, t.j. vyhrávať vojny a obstarávať zajatcov na obetovanie bohom; -	povinná školská dochádzka pre deti – chlapcov, no čiastočne aj dievčatá - zo všetkých sociálnych vrstiev, ktorej účelom bolo zabezpečiť, aby dospievajúci Aztékovia boli oboznámení s ideológiou aztéckeho štátu a plne sa s ňou stotožnili; súčasťou vzdelávania bol napr. aj vojenský výcvik, t.j. príprava na zajímanie nepriateľov – budúcich obetí; -	ustanovenie trestu smrti pre každého, kto by umožnil utiecť vojnovému zajatcovi, prípadne by ho niekam ukryl; -	trestanie osôb, ktoré neodovzdali tribút, keďže z tribútu sa pokrývali o.i. aj náklady vznikajúce v súvislosti s podnikaním vojenských ťažení a s uskutočňovaním náboženských obradov spojených s ľudskými obeťami, atď.
Timea
Meniny
oficiálne podľa kalendárovej komisie Ministerstva kultúry SR tiež 24.1.(Tímea aj Timea)
Jed (rozlišovacia stránka)
Jed alebo JED môže byť:
Ďumbierska ulica
Ďumbierska ulica je ulica:
Gemerská ulica
Gemerská ulica je ulica:
Rudolf Strechaj
Rudolf Strechaj (* 25. júl 1914, Čachtice† 28. júl 1962, Praha ) bol slovenský komunistický politik. V 50. rokoch 20. storočia patril medzi troch najvplyvnejších politikov na území Slovenska. Patril ku konzervatívnemu stalinistickému krídlu komunistickej strany. V septembri 1951 bol vymenovaný za povereníka spravodlivosti a mal tak výrazný podiel na radikálnom zvýšení počtu politických procesov na území Slovenska, spočiatku voči roľníkom, neskôr aj voči politickým oponentom. Aktívne sa podieľal na procese s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku na čele s Gustávom Husákom, keď dával sudcovi a prokurátorovi v tomto procese pokyny, ako majú postupovať. Následne pôsobil 7 rokov ako predseda Zboru povereníkov. Po jeho zrušení sa stal predsedom Slovenskej národnej rady a podpredsedom vlády ČSSR.
Politické začiatky a aktivity v období Slovenského štátu a po vojne
Narodil sa v obci Čachtice v okrese Nové Mesto nad Váhom. Absolvoval ľudovú školu a tri roky strednej školy. Chcel študovať učiteľstvo, no pre nedostatok peňazí musel toto štúdium opustiť. Vyučil sa tak za typografa. Svoju politickú činnosť začal na regionálnej úrovni v rámci Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej. Pre svoj veľký radikalizmus však bol zo sociálnej demokracie vylúčený. V roku 1935 sa preto rozhodol vstúpiť do KSČ. Po vstupe do komunistickej strany bol vyslaný na študijnú cestu do Moskvy. V období existencie vojnového Slovenského štátu bol súčasťou odboja. Za svoju činnosť bol zadržaný už v roku 1939. Vtedy ho však už po krátkom čase prepustili pre nedostatok dôkazov. V auguste 1941 bol znovu zadržaný. Následne bol premiestnený do väzby v Ružomberku. Za svoju činnosť proti režimu bol odsúdený na tri roky, odsedel si 28 mesiacov. Vo väzení sa dokonca zoznámil so svojou budúcou manželkou, ktorá tam pracovala ako dozorkyňa. Po vypuknutí Slovenského národného povstania sa do neho aktívne zapojil. Bol spolupredsedom Revolučného okresného národného výboru v Ružomberku, kde viedol povstanie.
Napriek tomu je zaujímavé, že ešte predtým bol aj členom Hlinkovej gardy a dokonca aj HSĽS-SSNJ. Po skončení druhej svetovej vojny sa z regionálnych politických funkcií postupne prepracoval do vysokej politiky. Už v roku 1945 bol poslancom Národného zhromaždenia. V rokoch 1946 až 1948 pôsobil ako tajomník Okresného výboru KSS v Bratislave. V roku 1948 bol zvolený do Slovenskej národnej rady. V roku 1949 sa stal predsedom Krajského národného výboru v Žiline. Už tu sa prejavil tak, ako bolo pre neho neskôr typické. KSČ v tomto období kládla často nesplniteľné požiadavky na obce v snahe urýchliť kolektivizáciu. Obyvatelia jednej obce z Oravy na protest napísali Strechajovi list, v ktorom mu oznámili, že požadované dodávky nebudú plniť. Strechaj poslal do tejto obce milicionárov, aby prerušili dodávky elektrickej energie, telefónne spojenie a autobusové spojenie s okolím. Obyvatelia obce museli demonštratívne prísť Strechaja prosiť o obnovenie prerušených služieb.
Mocenský vzostup a podiel na politických procesoch
Napriek tomu, že nemal právnické vzdelanie, bol 20. septembra 1951 vymenovaný za povereníka spravodlivosti. Aj v Slovenskej národnej rade bol členom právneho výboru. V čase, keď sa stal najvyšším politickým predstaviteľom justície na území Slovenska, sa už začínali politické procesy proti (aj domnelým) odporcom komunistického režimu. Najvyšší predstavitelia KSČ však kritizovali slovenské súdy ako pomalé a málo výkonné pre potreby týchto procesov. Práve Strechaj bol preto vybraný, aby v tomto smere zjednal nápravu. Vďaka jeho vplyvu už v decembri 1952 zaznievala v Prahe úplne opačná kritika, a to, že slovenské súdy išli "nad rámec" a počínali si až príliš horlivo, dokonca až nezákonne. V roku 1952 schválila česko-slovenská vláda zákon o reorganizácii súdov v krajine. Na Slovensku bol za novú organizáciu súdov a prokuratúry zodpovedný práve Strechaj. Práve pod dohľadom Strechaja sa z prokuratúry stal prísne monokratický orgán centrálne podriadený generálnemu prokurátorovi, ktorý bol zodpovedný priamo vláde. Keďže generálny prokurátor sídlil v Prahe, znamenalo to posilnenie centralizácie štátu. Keďže Strechaj bol verný predstaviteľom centralizmu z Prahy, bol 31. januára 1953 vymenovaný za predsedu Zboru povereníkov. Súčasne bolo (dočasne) zrušené Povereníctvo spravodlivosti. O dva mesiace neskôr bol vymenovaný aj do ÚV KSS. V roku 1952 sa stal tiež podpredsedom ÚV Slovenského národného frontu. O tri roky bol už jeho predsedom.
Saint-Georges (Lot-et-Garonne)
Saint-Georges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Rudolf Strechaj
Mocenský vzostup a podiel na politických procesoch
Aj vo svojich nových funkciách rovnako presadzoval všetky politické opatrenia, ktoré boli predtým nariadené ÚV KSČ. Vďaka tomu sa síce formálne menili Zbory povereníkov, no na ich čele bol stále Strechaj. V roku 1954 sa stal súčasťou politického byra ÚV KSS, ktoré nahradilo Predsedníctvo ÚV KSS. Tým sa iba potvrdila jeho pozícia, keďže časť členov bývalého predsedníctva nebola do nového byra pripustená. V tomto období prebiehali boje o moc vnútri ÚV KSS. Z tohto dôvodu sa začalo stále viac spomínať členstvo Strechaja v Hlinkovej garde a HSĽS-SSNJ. Strechajova pozícia však už bola na konci roku 1954 taká silná, že ani táto skutočnosť jeho pozíciu vôbec neohrozila. ÚV KSČ síce najprv žiadal vysvetlenie, no následne vyhlásil tento problém za uzavretý. Následne bol v roku 1954 Strechaj zvolený dokonca do ÚV KSČ a do Národného zhromaždenia ČSR. Na Slovensku vtedy vládla trojica (triumvirát) konzervatívnych komunistov stalinistického zmýšľania, a to Karol Bacílek, Pavol David a práve Rudolf Strechaj. Všetci boli verní spojenci pražského vedenia ÚV KSČ, no napriek tomu nemali medzi sebou dobré vzťahy. Táto trojica sa aktívne podieľala na procese s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku. V ňom boli súdení významní slovenskí komunisti ako Gustáv Husák či Laco Novomeský. Strechaj spolu s Pavlom Davidom osobne kontrolovali priebeh tohto procesu, dávali sudcovi Jurajovi Uhrínovi a prokurátorovi Ladislavovi Gešovi pokyny na lístočkoch, kde ich inštruovali, čo a ako majú počas súdu robiť. Známym sa stal Strechajov pokyn sudcovi Uhrínovi, v ktorom bol uvedené: „Drž nakrátko tú sviňu.“ Tento pokyn bol mierený k osobe Gustáva Husáka a možnostiam jeho obhajoby. Tento pokyn bol dokonca určitý čas aj súčasťou súdneho spisu, keďže Juraj Uhrín ho nechal z neznámeho dôvodu vo svojom stole v súdnej sieni. Predsedom Zboru povereníkov zostal až do zániku tohto zboru v roku 1960. Počas jeho predsedania tomuto zboru však postupne úplne upadol jeho vplyv a reálny význam, keď sa stal iba nástrojom formálneho schvaľovania rozhodnutí z Prahy. Ústava Československej socialistickej republiky v roku 1960 Zbor povereníkov definitívne zrušila. Strechaj sa na prerokúvaní novej ústavy zúčastňoval a zrušenie Zboru povereníkov obhajoval ako posilnenie úlohy slovenských orgánov. V skutočnosti však tento krok znamenal iba posilnenie centralizácie a praktické zlikvidovanie regionálneho spolurozhodovania na území Slovenska.
Saint-Georges (Lot-et-Garonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rudolf Strechaj
Mocenský vzostup a podiel na politických procesoch
11. júla 1960 bol Strechaj vymenovaný za podpredsedu vlády ČSSR pod vedením premiéra Viliama Širokého. 14. júla 1960 sa stal predsedom Slovenskej národnej rady. Zomrel 28. júla 1962 v Prahe na urémiu. Členovia ÚV KSČ však úmrtie na takúto príčinu nepovažovali za dôstojné. Z tohto dôvodu bola sfalšovaná lekárska práva, kde bola ako príčina smrti uvedená akútna leukémia. Pohreb sa konal v Bratislave.
Saint-Georges (Lot-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Preures
Preures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Praha-Vysočany (železničná stanica)
thumb|right|Pohľad na stanicu Praha-Vysočany od Vysočian (z Podnádražní ulice)
Preures
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Praha-Vysočany (železničná stanica)
Praha-Vysočany je železničná stanica na území pražskej štvrti Vysočany na adrese Paříkova 100/13. Zdieľajú ju trate 070 do Turnova a 231 do Nymburku a Kolína. Nachádza sa blízko stanice metra Vysočanská a električkovej zástavky Nádraží Vysočany (na Sokolovské ulici). Prístupná je z južnej strany podchodom z Podnádražní ulice a zo severnej strany podchodom z ulice U vinných sklepů.
Trate
Na stanici Praha-Vysočany sa od roku 1873 stretajú dve trate:
thumb|right|Podchod popod stanicu, vedú z neho schody do staničnej budovy, ústie do Podnádražní ulice
Staničná budova
Budova je umiestnená ostrovne, uprostred koľajiska, je preto prístupná len podchodom. Je to jediný prípad ostrovného umiestnenia v Prahe. Sú tu dve oddelené haly, prechod medzi nimi je možný len podchodom alebo nástupišťom. V západnej je predaj cestovných lístkov, tabuľa s aktuálnymi odchodmi vlakov a lavičky pre cestujúcich. Vo východnej hale sa nachádza cestovný poriadok a historické česko-nemecké orientácie.
thumb|right|Historické česko-nemecké orientácie vo východnej hale
Koľajisko
Staničná budova rozdeľuje koľajisko na 2 časti, severnú (turnovskú) a južnú (nymburskú). Prejazd medzi nimi je možný cez obe zhlavia úvraťou.
Turnovská časť
Časť koľajiska na sever od staničnej budovy náleží turnovskej trati. Je na nej 5 dopravných (osobné vlaky zastavujú na dvoch najbližšie k staničnej budove) a 2 manipulačné koľaje. Využívajú ju vlaky idúce z Nymburka do Prahy a oba smery trate do Turnova.
Nymburská časť
thumb|right|1. koľaj v úrovni vyvýšeného nástupišta 2. koľaje nymburskej časti koľajiska; naľavo severné priečelie staničnej budovy
Koľaj najbližšie k staničnej budove (služobne 12) je vyššie, než ostatné, na úrovni nástupiska. To umožňuje bezúrovňový prechod na vyvýšené nástupište 2. koľaje (služobne 14).
Na pražskom zhlaví stanice sa je doposiaľ zachovaná výhybka a niekoľkometrový úsek zrušenej trate Praha-Vysočany – Nádraží Těšnov
Dopravný význam
Stanica má v dnešnej dobe veľký význam najmä pre osobnú prímestskú dopravu. Oblasť Vysočian má veľmi dobrú obslužnosť MHD (stanica metra, električky a niekoľkých liniek autobusov), preto je stanica menej využívaná pre cesty do centra.
Nákladná doprava je dnes oproti minulosti značne redukovaná, najmä kvôli úpadku ČKD.
Gorazdova ulica
Gorazdova ulica je ulica:
NGC 3352
NGC 3352 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 19. marca 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Veľké horké jazero
thumb|right|Veľké horké jazero z vesmíru
Veľké horké jazero je slané jazero rozdeľujúce Suezský prieplav na severnú a južnú časť. Úžinou je spojené s Malým horkým jazerom. Dohromady majú obe horké jazerá plochu okolo.
Pretože prieplav nemá žiadne vzdúvadlá, morská voda zo Stredozemného a Červeného mora tečie voľne do jazier, kde nahrádza vodu, ktorá sa vyparila. Jazero tiež funguje ako vyrovnávacia nádrž redukujúca následky prílivových prúdov v obidvoch moriach.
Počas Šesťdňovej vojny v roku 1967 bol prieplav uzavretý a 14 lodí zostalo uväznených na jazere až do roku 1975. Tieto lode sú známe ako Žltá flotila, pretože ich paluby rýchlo pokryl piesok z púšte.
NGC 3353
NGC 3353 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Dagmar Podkonická
Dagmar Podkonická, umeleckým menom Sylva Schneiderová (* 16. jún 1969) je česká speváčka a herečka. Známa je napr. z českých muzikálov Tři mušketýři alebo Kleopatra. V súčasnosti spieva v skupine Triny.
Stoličnobelehradský obvod
náhľad|Poloha obvodu
Stoličnobelehradský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Stoličný Belehrad. Obvody boli zavedené v roku 1994 a zanikli v roku 2014, kedy ich nahradili okresy.
Kvetná ulica
Kvetná ulica je ulica:
Francis Herbert Bradley
Francis Herbert Bradley (* 30. január 1846, Clapham, Spojené kráľovstvo – † 18. september 1924, Oxford) bol anglický filozof, kritik empirizmu, jeden z hlavných predstaviteľov absolútneho idealizmu, britskej verzie novohegelovstva.
Jeho názory kritizoval G. E. Moore a B. Russell.
Gerd Brand
Gerd Brand (* 8. apríl 1921, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 3. júl 1979) bol nemecký filozof.
Vypracoval filozofiu konkrétneho apriori alebo filozofiu životného sveta na základe metodickej radikalizácie a prehĺbenia rozlišovania.
Pronville
Pronville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Córdobský emirát
thumb|Mapa Európy v roku [[814]] Córdobský emirát (756 - 929) bol emirát na území dnešného Španielska. Zaberal približne 80% Pyrenejského polostrova, v roku 756 ho vyhlásil Abdarrahmán I., zakladateľ arabskej dynastie Umajjovcov.
Hlavným mestom emirátu bola Córdoba, kde v tomto období vznikla Mezquita - veľká mešita - ktorej základom sa stal od kresťanov odkúpený kostol San Vicente a ďalšie významné stavby. Mesto sa stalo najvýznamnejším sídlom na Pyrenejskom polostrove.
Saint-Géraud
Saint-Géraud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škrečok džungarský
Škrečok džungarský (iné názvy: chrček džungarský, škrečok džungársky, chrček džungársky; lat. Phodopus sungorus, Pallas, 1773) je malý hlodavec z podčeľade škrečkorodé, pochádzajúci pôvodne zo stepí južnej a strednej Sibíri, no vyskytuje sa aj v Kazachstane, Mongolsku a severnej Číne. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov škrečok džungarský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy.
Opis
Dorastá do dĺžky 7 a dožíva sa maximálne 2 2,5 roka (4).
Spôsob života
Škrečok džungarský je väčšinou veľmi aktívny v noci. Pri hľadaní potravy bol zaznamenaný aj 300 m od svojho úkrytu a aj pri nízkych teplotách -40 °C. Najaktívnejší je v novembri (až 8 h), najmenej v marci (2 h). Úkryt je stavba pod zemou so 4 až 6 vstupnými otvormi, hniezdová komôrka býva v hĺbke.
Rozmnožovanie
Pohlavne dospelý v troch mesiacoch veku, no najplodnejší je okolo 8 až 12 mesiaca života. Samica po 22 dňoch gravidity vrhne 4 až 8 slepých a bezsrstých mláďat. Je zaujímavý neobvyklým správaním samca, ktorý asistuje samici pri pôrode a pomáha jej starať sa o mláďatá. Samica je schopná reprodukcie už krátko po vrhu a to až 8 krát ročne.
Škrečok má 5 nôhkoníkmi. V zimných mesiacoch vyberá aj nestrávené semená z trusu koní.
Chov
Potrava pre škrečka sa dá kúpiť v každom petshope. Kde kúpite zmes pre škrečka (tvoria ju väčšinou obilniny + granulky, ktoré sú vitamíny pre škrečky). V týchto potravinových balíčkoch z obchodu je Škrečok džungarský celkom vyberavý. A časom uvidíte že keď ho krmíte vyberá si len svoje obľúbené maškrtky. To ale nehrá veľkú úlohu keďže škrečok toho veľa nezje Okrem toho škrečka džungárskeho môžete kŕmiť akoby to bola myš. Takže určite nepohrdne tvrdým rožkom, mrkvou alebo inou zeleninou. (zdroj - džungarský, Všetko o škrečkovi džungarskom)
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale je najvyššie juhoamerické podujatie národných družstiev v basketbale, ktoré riadi Juhoamerická basketbalová asociácia (ABASU) (do roku 2008 to bola Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET)) v spolupráci s FIBA America. Jeho história siaha do roku 1930, kedy sa v Uruguaji konali prvé majstrovstvá Južnej Ameriky mužov. Ženský turnaj mal premiéru o 16 rokov neskôr, v roku 1946 v Čile. Majstrovstvá prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Dominujú v nich tímy Brazílie a u mužov aj tímy Argentíny a Uruguaja.
Balmazújvárosský obvod
Balmazújvárosský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Balmazújváros.
Coma Pedrosa
Coma Pedrosa je najvyšší vrch Andorry. Vrch dosahuje nadmorskú výšku 2 942 m n. m. Nachádza sa v pohorí Pyreneje. Najbližšia obec je La Massana.
Pyramída Amenemheta I.
Pyramídu postavil zakladateľ 12. dynastie, faraón Amenemhet I. (okolo 1991–1962 pred Kr.), asi neďalekého novozaloženého sídelného mesta Ic tauej, ktoré je dodnes neobjavené. Egyptológovia predpokladajú, že ležalo niekde v okolí dnešnej dediny Lišt. Faraón mal nekráľovský pôvod a pravdepodobne zastával pôvodne funkciu mocného vezíra u svojho predchodcu.
Pyramída
Poloha pyramídy, rovnako ako sídelného mesta blízko nej, dokazuje narastajúci ekonomický význam Fajjúmskej oázy. Pyramída sa tvarom a formou priestorov snaží priblížiť pyramídam Starej ríše. V súčasnosti je z nadzemnej časti pyramídy okolo 20 m vysoká kopa nepálených tehál. Je to nielen kvôli starovekým zlodejom kameňa, ale aj kvôli použitej technológii pri stavbe superštruktúry, ktorá znižovaním svojej kvality počas stáročí od čias začiatku Starej ríše, dospela až do formy, keď okrem povrchového vápencového obloženia sa kameň použil už len na lokálne vystuženie inak hlineného jadra. Pyramída má v jadre skelet, tvorený priečkami z kamenných blokov lokálneho vápenca v smeroch od stredu k rohom a kolmo na hrany základne pyramídy. Miesta medzi priečkami sú vyplnené surovými tehlami. Na dokončené jadro sa položil obklad z kvalitného vápenca. Vstup do pyramídy bol tradične v ose pred severnou stenou v podlahe dvora a zakrývala ho severná kaplnka. Subštruktúra je jednoduchá: Od vstupu chodba, obložená červenou žulou, zostupovala rovno smerom k miestnosti pod vrcholom pyramídy, odkiaľ sa dalo dostať do pohrebnej komory so sarkofágom zvislou šachtou v štvorcovej podlahe predsiene. Z červenej žuly bol aj uzatvárací blok na začiatku chodby. Dnes je pohrebná komora zatopená podzemnou vodou.
Pyramídový komplex
Pyramída a zádušný chrám boli obohnané dvojicou múrov a v areáli komplexu sa našli mastaby a šachtové hroby členov kráľovskej rodiny a dvoranov. Zádušný chrám stál pred východnou stenou pyramídy, bol položený na rovine, ktorá bola nižšie ako základňa pyramídy a bol menší ako iné zádušné chrámy z blízkej minulosti. Mal vlastný názov „Velebná je Amenemhetová krása“. Dodnes sa zachovalo len nepatrné množstvo jeho pozostatkov, takže jeho teoretická rekonštrukcia je veľmi problematická. Jednými z mála nájdených častí chrámu je fragment žulových nepravých dverí, oltár z obetnej siene a zakladací depozit s obsahom. Preskúmaná bola len časť chrámu, z čoho sa dá usudzovať, že výzdoba bola inšpirovaná terasovým chrámom Mentuhotepa II. v Dér el-Bahrí a bližšie neučenými reliéfmi zo Starej ríše. Kedysi otvorená a zdobená vzostupná cesta bola skúmaná len minimálne a údolný chrám skúmaný nebol, pretože leží pod hladinou spodnej vody. Nenašla sa stopa po kultovej pyramíde.
Výskum
Ako prvý vnikol do pyramídy roku 1882 Maspero, v rokoch 1894–95 na neho nadviazala francúzska výprava pod vedením Jéquiera a Gautiera, potom v rokoch 1902–34 expedícia Metropolitného múzea v New Yorku s Lythgoom a Maceom. Už Maspero si v raných štádiách výskumu všimol, že pri výstavbe pyramídy a okolitých objektov boli druhotne použité kamenné bloky, ktoré pôvodne patrili k iným architektonickým komplexom. Našli sa bloky nesúce mená Chufua, Rachefa, Venisa a Pepiho (II. ?). Napr. žulové obloženie zostupnej chodby je z Rachefových kamenných blokov. Existuje domnienka, že už počas panovania Amenenmheta I. boli chrámy panovníkov Starej ríše v ruinách, hlavne údolné chrámy. Nevylučuje sa ani možnosť, že si Amenemhet privlastnil stavebný materiál z ďalších, dnes nám neznámych stavieb, ktoré kedysi stáli neďaleko pyramídového komplexu.
Trinity
Trinity môže byť:
Maurus
Maurus môže byť:
NGC 3354
NGC 3354 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. mája 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Lesná ulica
Lesná ulica je ulica:
Spišská ulica
Spišská ulica je ulica:
Helena Blavatská
Helena Blavatská (,, rod. Helena von Hahn, , , známa ako Madame Blavatská ; * 12. august 1831, Jekaterinoslav, Ruská ríša – † 8. máj 1891, Londýn, Spojené kráľovstvo), bola významná osobnosť duchovného, alebo skôr ezoterického života polovice a konca 19. storočia a zakladateľka Teozofickej spoločnosti. Podľa triezvejších hodnotení išlo v podstate o šarlatánku.
Biografia
Narodila sa v Jekaterinoslave (teraz Dnipro) na Ukrajine ako dcéra plukovníka (neskôr generála) Petra Alexejeviča vohn Hahn a Heleny Fadejevovej. Jej otec bol potomkom vládnuceho meklenburgského kniežacieho rodu Hahn von Rottenstern-Hahn. Jej matka, tiež známa ako Helena Andrejevna Fadejevová, bola spisovateľkou prezývanou ako „ruská George Sandová“, zomrela, keď mala Helena sedem rokov.
Jej otec bol v armáde, preto bola poslaná so svojím bratom na výchovu k babičke z matkinej strany Helene Pavlovne (alebo Petrovne) Fadejevovej, kňažnej z rodu Dolgorukovského. Babička bola slávna botanička. Babička aj matka boli pre H. P. Blavatskú silným vzorom a umožnili jej vyrásť v nekonformnú osobnosť. O H. P. Blavatskú sa staralo služobníctvo, ktoré verilo mnohým poverám starého Ruska a pravdepodobne ju podporovalo v jej viere, že má nadprirodzené schopnosti. Údajne sa už od raného detstva u nej prejavovali silné parapsychologické schopnosti, ktoré stále znepokojovali rodinu a desili poverčivé služobníctvo. Bola vraj námesačná a jasnovidná, svojou prítomnosťou údajne často vyvolávala duchov mŕtvych a v prírode sa rozprávala so škriatkami. Dychtivo vyhľadávala povestných miestnych čarodejníkov, felčiarov a dedinských šamanov. Nemala ešte ani pätnásť rokov, keď objavila v knižnici svojho pradeda veľa kníh o mágii a alchýmii.
7. júla 1849 sa ako 17 ročná vydala za generála Nikifora Vaselijeviča Blavatského, ktorý bol od nej o 22 rokov starší. Podľa jej tvrdenia ich manželstvo nebolo nikdy naplnené. V priebehu niekoľkých mesiacov manžela opustila. Iné pramene tvrdia, že mala niekoľko mimomanželských románikov, otehotnela a porodila postihnuté dieťa, ktoré sa volalo Juri a ktoré veľmi milovala. Sama napísala, že Juri bol dieťaťom jej priateľov. Zomrel ako päťročný a H. P. Blavatská sa neskôr vyjadrila, že po tejto udalosti stratila vieru v Boha ruského ortodoxného náboženstva. Svojmu životopiscovi uviedla, že nasledujúce roky 1848 až 1858 strávila cestovaním po svete. Prehlásila, že v tej dobe navštívila Tibet, aby tu dva roky študovala pod vedením povznesených majstrov. Roku 1858 sa na krátky čas vrátila do Ruska, aby čoskoro odcestovala s talianskym operným spevákom Agardi Metrovičom. Roku 1871 si výbuch lode smerujúcej do Káhiry vyžiadal Agardiho život, avšak aj napriek tejto tragickej udalosti H. P. Blavatská pokračovala v ceste sama. Práve v Káhire založila Société Spirite (Duchovná spoločnosť) pre okultizmus spolu s Emmou Cuttingovou (neskôr Emmou Coulombovou), ale onedlho musela byť spoločnosť kvôli sťažnostiam zákazníkov zrušená pre podozrenie na jej podvodné aktivity.
Roku 1873 odcestovala do New Yorku. Keďže na veľa ľudí urobila dojem svojimi údajnými psychickými schopnosťami, bola posmelovaná, aby pokračovala vo svojej okultnej činnosti. Počas svojej kariéry tvrdila, že má psychické schopnosti, ktoré zahrňovali božský (nebeský) zrak, vysielanie vedomia z tela, telepatiu, levitáciu, božský (nebeský) sluch a materializáciu, čo znamenalo vytváranie objektov z ničoho, zhmotňovanie. Hoci o sebe tvrdila, že je majstrom týchto schopností, jej záujem sa pohyboval skôr v oblasti teórie a zákonov, podľa ktorých tieto schopnosti fungujú, ako v ich predvádzaní.
Teozofická spoločnosť
náhľad|170px|vľavo|Portrét H. P. Blavatskej s autogramom Predtým sa roku 1874 stretla s Henry Steelom Olcottom, právnikom, odborníkom na poľnohospodárstvo a novinárom, ktorý sa venoval okultným javom. Počas svojho pobytu v New Yorku spolu s Olcottom, írskym právnikom W. Q. Judgom a ďalšími založila v septembri 1875 Teozofickú spoločnosť, ktorá bola moderným gnostickým hnutím konca 19. storočia.
Pri svojom zrode si spoločnosť vytýčila ciele, akými bolo vytvoriť jadro všeobecného bratského zväzku ľudstva, bez rozdielu vierovyznania, národnosti, pohlavia a spoločenského postavenia. Pestovať znalosť pravdivého jadra všetkého náboženského života a skúmať hlbšie duchovné sily, ktoré sa skrývajú v ľudskej prirodzenosti a ostatnom svete. Cieľom teozofickej spoločnosti bolo naplniť rozekruciánsky program zo 17. storočia. Most medzi vedou a náboženstvom mal vzniknúť skúmaním síl driemajúcich v človeku.
Spoločnosť bola ďalším výrazom túžby po novej syntéze, ktorá by pre ľudskú dušu vytvorila oázu vo vyprahnutých púštiach vedeckého racionalizmu a ateizmu. Zámerom spoločnosti bolo tiež zladenie východnej a západnej okultnej tradície. Blavatská a jej najbližší spolupracovníci sa pohrúžili do štúdia hinduizmu a budhizmu. Aj v tomto prípade okultizmus dal podnet pre vedecký záujem o východné myšlienky, následkom ktorých bolo množstvo prekladov východných náboženských textov. Stúpol tiež záujem o populárne indické náboženstvo ako o náboženstvo nezasiahnuté západnou duchovnou krízou.
Blavatskej tvrdenie, že vnútorné, ezoterické, duchovné poznanie je v súlade s modernou vedou, môže byť považované za prvý príklad toho, čo dnes nazývame new age. V skutočnosti veľa bádateľov je toho názoru, že veľká časť myšlienok new age má svoj pôvod v názoroch H. P. Blavatskej.
Roku 1882 sa Teozofická spoločnosť stala medzinárodnou organizáciou, v čase keď bolo premiestnené jej sídlo do Adyaru neďaleko Madrasu v Indii. Tu sa spolu s Olcottom a ostatnými venovala práci pre Teozofickú spoločnosť a pre znovuoživenie ďalekovýchodných náuk. Neskôr Blavatská odcestovala späť do Európy. Roku 1885 sa na krátky čas vrátila do Indie kvôli nespravodlivému obvineniu z podvodného predvádzania nadprirodzených schopností manželov Coulombovych. Vďaka tejto afére ju Olcott poslal radšej späť do Európy. V júli 1890 H. P. Blavatská založila európske sídlo Teozofickej spoločnosti na adrese: 19 Avenue Road, St. John’s Wood, London.
náhľad|170px|vpravo|Helena Blavatská na konci života Jej posledné slová týkajúce sa jej učenia boli: ''„Udržte neprerušenú líniu (t. j. duchovnú)! Nedovoľte, aby moja posledná inkarnácia bola omyl.“'' Pred smrťou nebola schopná chodiť, trpela na mnohé choroby ako srdcové ochorenie, reumatizmus, mala problémy s obličkami a s chrípkou, ktorá sa v Londýne šírila počas vtedajšej chrípkovej epidémie. Jej telo bolo spálené, jedna tretina popola zostala v Európe, druhá tretina bola poslaná Williamovi Quanovi Judgemu do USA a posledná tretina do Indie, kde jej popol bol rozprášený do rieky Gangy. Ôsmy máj teozofisti oslavujú ako Deň bieleho lotosa.
Je nepochybné, že niektoré tvrdenia H. P. Blavatskej sú sporné a mnohí ľudia sú voči jej názorom skeptickí. Napriek tomu je zrejmé, že šlo o nesmierne charizmatickú (nie z náboženského hľadiska) osobnosť, ktorá počas svojho života inšpirovala veľa ľudí. Dokonca i dnes má stále mnoho nasledovníkov, pre ktorých je veľkým duchovným vzorom.
Puisieux (Pas-de-Calais)
Puisieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Segregácia
Segregácia (z lat.segregatio = oddelenie < segregare =  oddeliť (napr. od stáda) < se = pre seba, roz- + grex = stádo, kŕdeľ; sociologický význam však pochádza z angl. segregation) môže byť:
Tekovská ulica
Tekovská ulica je ulica:
Akvadukt
thumb|[[Pont du Gard – rímsky akvadukt z roku 19 pred Kr. vo Francúzsku]] Akvadukt je umelý vodný kanál, vybudovaný na to, aby dodával vodu z jedného miesta na iné. Názov pochádza z latinčiny, kde aqua znamená „voda“ a ducere „viesť“. Veľa akvaduktov je postavených nad úrovňou okolitého terénu, takže pripomínajú skôr mosty ako rieky. Dostatočne veľké akvadukty sa preto môžu používať aj ako vodné dopravné cesty pre ľode. Akvadukty sa začali používať, alebo stavať, v starovekej Mezopotánii v čase starobabylonskej ríše už 3000 rokov pred naším letopočtom. Boli to mosty, ktoré privážali vodu z prameňa na miesto, kde bol nedostatok vody.
Z hľadiska dejín výtvarného umenia boli rozšíreným prvkom rímskej architektúry. Išlo o mohutné, harmonické stavby, ktoré sa skladali z dvoch radov na seba uložených pilierov spojených oblúkmi. Známym akvaduktom je napr. Pont du Gard blízko francúzskeho mesta Nîmes.
Dvorská ulica
Dvorská ulica je ulica:
Artaxerxes II.
'''Artaxerxes II. (Mnémón) alebo Artaxerxés II. (Mnémón)''' (* asi 430 pred Kr. – † 359 pred Kr.) bol perzský kráľ z rodu Achajmenovcov panujúci v rokoch 404 pred Kr. – 359 pred Kr. Jeho rodné meno znelo podľa gréckeho spisovateľa Plutarcha Arsikás.