cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prejav Miloša Jakeša na Červenom hrádku
Zverejnenie
náhľad|Chartista Alexandr Vondra v roku 2007 V roku 1998 sa k nahrávke prihlásil Petr Smrčka, ktorý bol vtedy technikom na vysielacom pracovisku Československej televízie. V prenosovom vozidle bol aj neskorší predseda odborárov v Českej televízii Antonín Dekoj. Záznam od neho chcel prevziať Jakešov tajomník, ale dostal iba jednu pásku a druhá zostala Dekojovi. Nahrávka sa potom na magnetofónovej kazete dostala k literárnemu kritikovi Josefovi Vohryzkovi a nie je isté, či bola pôvodne od Smrčka alebo Dekoja. Vohryzek ju priniesol hovorcovi Charty 77 Alexandrovi Vondrovi a ten ju poslal redaktorovi Slobodnej Európy Milanovi Schulzovi. Rozhlasová stanica ju potom 29. júla odvysielala aj so Schulzovým komentárom. Kópie nahrávky sa medzi ľuďmi rýchlo množili a Schulz ju mal k dispozícii aj od Pavla Tigrida.
V roku 2005 Miloš Jakeš vyhlásil, že za únikom nahrávky bola ŠtB a prejav bol zostrihaný. "„Základné je, že to nebol prejav. Dostal som desiatky otázok, tak som odpovedal. Inak by som sa napríklad ani k pani Zagorovej nedostal,“ povedal M. Jakeš. Z reči, ktorú Jakeš predniesol, nebolo podľa neho nič pripravené - pôvodne mal vraj iba odpovedať na otázky."Štátna bezpečnosť po vzniku nahrávky pátrala a vytipovala 53 osôb, ktoré ju mohli zaobstarať. Nikoho konkrétneho ale neidentifikovala.
Originál nahrávky odovzdal Petr Smrčka po niekoľkých rokoch Václavovi Havlovi. Prejav sa počas nežnej revolúcie púšťal zo záznamu v uliciach a neskôr vyšiel aj na CD. Miloš Jakeš v roku 2009 uvažoval o vymáhaní honoráru za autorské práva.
Haucourt
Haucourt môže byť:
Prejav Miloša Jakeša na Červenom hrádku
Historický význam
Jakešov prejav je zaujímavou sondou do zmýšľania vedúcich predstaviteľov komunistického režimu niekoľko mesiacov pred jeho zánikom. Ortodoxný stúpenec normalizácie Miloš Jakeš v ňom dôrazne pomerne presne identifikoval základné a pre režim osudové problémy, ktoré však už nemohli byť riešené v intenciách direktívno-centralistického modelu socializmu. Prejav vošiel do histórie najmä vetou, v ktorej generálny tajomník vyslovil obavu, že bez podpory zdola zostanú on a celé predsedníctvo strany osamotení ako kôl v plote.
Podľa Lukáša Krivošíka Jakeš v prejave vlastne vysvetlil, prečo socializmus ekonomicky zlyhal.
Nesúvislý prejav šéfa komunistov, ktorý mal byť zásadnou odpoveďou komunistickej generality na manifest Niekoľko viet. Stal sa však legendou a pre väčšinu obyvateľov, ktorý ho počuli (záznam sa šíril na Slovensku aj ako kazetová nahrávka rádia Slobodná Európa) terčom posmechu a dôkazom Jakešovej nekompetentnosti, čo sa presne o 4 mesiace potvrdilo. Od roku 1987 bol Jakeš vo funkcii generálneho tajomníka KSČ. Už týždeň po začiatku nežnej revolúcie 24. novembra 1989 odstúpil zo svojej funkcie a 5. decembra ho dokonca vylúčili zo strany. "„Jakešov prejav bol stelesnením bezradnosti. Bol to prejav štátnika, ktorý si nevie rady a je v koncoch,' povedal politológ Miroslav Kusý na leto 1989."
Som šťastný, keď ste šťastní
Som šťastný, keď ste šťastní je tretí štúdiový album Pavla Hammela a slovenskej rockovej skupiny Prúdy. Tento album v roku 1972 vydalo hudobné vydavateľstvo Panton.
O albume
Aj tento tretí album skupiny Prúdy vyšiel po rozpade predošlej zostavy skupiny. Spolu s ostatnými členmi odišiel aj gitarista František Griglá k, ktorý prestúpil do skupiny Collegium Musicum a Pavol Hammel musel znova dať dokopy novú kapelu. Z bratislavských hudobníkov zostavil funkčnú a veľmi výraznú skupinu. Je v nej aj neobvyklá kombinácia violončela, na ktorom hral Peter Baran a agresívnej rockovej gitary, na ktorú hrá Jozef Farkaš. Táto zostava sa však výraznejšie hudobne zohrala až počas koncertov a najmä pri príprave ďalšieho, tentoraz monotematického albumu Šľahačková princezná, ktorý býva považovaný za ich hudobný vrchol.
Pre tieto zmeny znie album Som šťastný, keď ste šťastní skôr umiernene, s pokojnejším a miestami až folkovým zvukom. Je to ovplyvnené aj tým, že Hammel ako sólový spevák v tomto medziobdobí koncetoval sám s gitarou a fúkacou harmonikou. Niekoľko piesní z platne vyšli aj ako samostatné single. Skladby „Usmej sa, keď odchádzam“ a „Skús to trikom“ vydal Panton v roku 1971 a piesne 	„Do piesku píš“ a „Budeme si vymýšľať“ v roku 1972, opäť v pražskom Pantone. V troch piesňach albumu, v titulnej „Som šťastný, keď ste šťastní“, „Do piesku píš“ a „Môj priateľ smiech“ sprevádzajú Hammela členovia vokálnej skupiny Jezinky (v tom období účinkovali pod menom Jazzinky) a Tanečný orchester Československého rozhlasu v Prahe, ktorý dirigovali Vladimír Popelka (piesne „Som šťastný, keď ste šťastní“ a „Môj priateľ smiech“) a Josef Vobruba (pieseň „Do piesku píš“). Tie samozrejme zvukovo výrazne kontrastujú so zvyškom albumu, ale zároveň predstavujú speváka Pavla Hammela v istej chameleónskej schopnosti zvládnuť spevácku polohu ako v rockovej skupine, tak aj v stíšenej akustickej polohe aj za sprievodu väčšieho orchestra. Album bol nahraný v od novembra 1971 do januára 1972 v pražskom Štúdiu A, hudobnú réžiu mali Pavel Kühn a Svatoslav Rychlý. O zvukovú réžiu sa staral Milan Papírník, autorom pôvodného obalu bol Tomáš Písecký.
Reedícia z r. 1997
Vydanie albumu z roku 1997, ktoré vyšlo u vydavateľa Bonton Music, obsahovalo ďalších osem bonusových nahrávok. Vznikali približne v rovnakom čase, keď bol nahrávaný album Som šťastný, keď ste šťastní a vyšli v tomto období ako hudobné single. Bodkou za obdobím s Františkom Griglákom sú dve skladby z roku 1971 (na CD ako čísla 19 a 20). Veľmi úspešná „Medulienka“, ktorá bola veľkým hitom skupiny, je doplnená piesňou „Poviem ti: pozri“. Obe vyšli na spoločnom SP v bratislavskom Opuse, a na ich nahrávaní sa vedľa Hammela a Grigláka podieľal aj bubeník Ľubomír Plai a ako hosť basgitarista Fedor Frešo. Zvyšok bonusových skladieb (čísla 13 až 18 na CD) sú singlové skladby z roku 1972: „Skrývačka“ a „Budem ťa viesť“ vyšli v pražskom Supraphone. Obe piesne boli nahrané 13. septembra 1972 v pražskom štúdiu Mozarteum. Zvyšné štyri vydalo bratislavské vydavateľstvo Opus - „Zavediem ťa tam“ a „Zápasník“ a „Roznášač snov“ a „Vietor nemá kam ísť“. Reedíciu albumu s bonusmi zostavil Peter Pišťanek a remastroval Alexander Soldán.
Hautecour
Hautecour môže byť:
Hauteville
Hauteville môže byť:
Haux
Haux môže byť:
Hébécourt
Hébécourt môže byť:
Hécourt
Hécourt môže byť:
Martin Kotleba
Ing. Martin Kotleba (* 12. marec 1978) je slovenský ekonóm a nacionalistický politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) za politickú stranu Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko (ĽSNS). Pôsobil ako člen Výboru NR SR pre európske záležitosti a Zahraničného výboru NR SR.
Predajňa s odevmi KKK – Anglická móda
Od 1. augusta 2006 do 21. februára 2017 podnikal Martin Kotleba v rámci živnostenského oprávnenia v maloobchodnej predajni s odevmi s názvom KKK – Anglická móda, na ktorej prevádzke sa podieľali aj jeho bratia Marian a Marek Kotleba. Predajňa bola obľúbená u prívržencov krajnej pravice. Ponúkala produkty s neonacistickými symbolmi (značky Thor Steinar, Eighty-eight, A.C.A.B.) za čo bola Marekovi Kotlebovi v roku 2011 udelená peňažná pokuta 500 € – za prečin rozširovania extrémistických materiálov podľa § 422b ods. 1 Trestného zákona (zákona NR SR č. 300/2005 Z. z. v znení neskorších predpisov).
Predajňa ponúkala zľavu 8,8 % členom Slovenskej pospolitosti – národnej strany a príslušníkom Mestskej polície Banská Bystrica (MsP), od čoho sa náčelník MsP Dušan Húska v mene MsP dištancoval. Kotlebovci ponúkali aj ďalšie akcie, v ktorých skryte používali nacistickú symboliku (napr. ponúkala teleskopický obušok zdarma k nákupu, ktorého cena prevyšovala 8818 Sk, sprej so slzným plynom zdarma k nákupu nad 1488 Sk). Na poznámku, že KKK je skratkou rasistickej organizácie Ku-Klux-Klan poslanec NR SR za ĽSNS Milan Uhrík uviedol, že ide o skratku utvorenú z mien troch bratov.
Banskobystrická regionálna správa ciest
Podľa hovorcu Banskobystrického samosprávneho kraja (BBSK) Miroslava Beličku Martin Kotleba pracoval pol druha roka na daňovom úrade a sedem rokov vo finančnom centre zahraničnej obchodnej spoločnosti. Po nástupe jeho staršieho brata Mariana Kotlebu do úradu predsedu BBSK sa stal finančným riaditeľom Banskobystrickej regionálnej správy ciest, pričom sa tak stalo bez výberového konania, čo viacerí poslanci zastupiteľstva BBSK označili za neetické.
Pôsobenie v politike
Martin Kotleba pôvodne pôsobil v krajne pravicovom, extrémistickom hnutí Slovenská pospolitosť – národná strana (SP-NS), ktorú 1. marca 2006 rozpustil Najvyšší súd SR pretože jej politická činnosť bola v rozpore s Ústavou SR. V roku 2010 sa podieľal na zakladaní ĽSNS, ktorá je de facto ideovým nástupcom SP-NS.
Vo voľbách do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2014 získal najväčší počet platných prednostných hlasov spomedzi kandidátov ĽSNS – 4456 hlasov (45,70 %). Strana ale nezískala mandát v Európskom parlamente.
Vo voľbách do NR SR v roku 2016 získal 9 086 platných prednostných hlasov (4,33 %), čím sa z 33. miesta na hlasovacom lístku dostal na 7. miesto v konečnom poradí.
Poslanecký mandát sa mu vo voľbách do NR SR v roku 2020 nepodarilo obhájiť. Kandidoval zo 122. miesta a dostal 2 924 preferenčných hlasov.
Triesloviny
náhľad|Triesloviny v práškovej podobe (zmes zlúčenín) Triesloviny (niekedy nesprávne označované ako taníny) sú adstringentné biomolekuly. Sú to sekundárne metabolity rastlín patriace do skupiny polyfenolických látok. Ich hlavnou vlastnosťou je, že sa pevne viažu na a zrážajú bielkoviny, ako i iné organické látky, napríklad aminokyseliny a alkaloidy. Ich molekulová hmotnosť sa pohybuje v rozmedzí 500-3000 g/mol (estery kyseliny gallovej), niekedy až po 20 000 g/mol (proantokyanidíny). Napriek svojej vysokej molekulovej hmotnosti sú rozpustné vo vode.
Triesloviny sa nachádzajú v mnohých rastlinách, kde pomáhajú pri obrane proti predátorom (fungujú i ako pesticídy) a môžu napomáhať pri regulácii rastu. Horká, sťahujúca chuť v ústnej dutine je spôsobená interakciou bielkovín v slinách s fenolovými zlúčeninami. Horkosť vnímame v ústach po konzumácii červeného vína, čierneho a zeleného čaju alebo nezrelého ovocia, potravín a nápojov obsahujúcich triesloviny ako suchý a drsný pocit na jazyku. Kvôli tomu hrá rozklad a úprava trieslovín dôležitú úlohu pri určovaní času zberu plodín.
Štruktúra a druhy
Existujú dve hlavné skupiny trieslovín: hydrolyzovateľné a kondenzované (neydrolyzovateľné). Hydrolyzovateľné triesloviny sú deriváty kyseliny galovej a po zahriatí s kyselinou chlorovodíkovou alebo sírovou z nich vzniká práve kyselina galová alebo kyselina elagová. Okrem toho často obsahujú i sacharidovú zložku. Medzi hydrolyzovateľé triesloviny patrí i tanín, teda kyselina trieslová/tanínová, podľa ktorej sa niekedy triesloviny (nesprávne) označujú ako taníny. Naproti tomu kondenzované triesloviny obsahujú flavánovú štruktúru, zvyčajne sú to deriváty flavonolu. Kondenzované triesloviny neobsahujú sacharidy. Aby sa z derivátov flavanolu stali triesloviny, musí dôjsť k mnohonásobnej hydroxylácii a polymerizácii.
Okrem toho existujú i iné druhy, napríklad florotaníny odvodené od floroglucinolu, ktoré sa bežne nachádzajú v morských riasách, alebo oligostilbenoidy (oligomérne formy stilbenoidov). Triesloviny často obsahujú aspoň 12 hydroxylových skupín a aspoň 5 fenolových skupín, aby boli schopné viazať bielkoviny.
Pseudotriesloviny
Pseudotriesloviny sú nízkomolekulové látky podobné trieslovinám, napríklad kyselina galová, ktoré zvyčajne tvoria časti samotných trieslovín. Na rozdiel od hydrolyzovateľných a kondenzovaných trieslovín nemenia farbu počas niektorých skúšok na triesloviny. Medzi presudotriesloviny patria:
Výskyt a funkcia
Triesloviny sú hojne zastúpené v dvojklíčnolistových rastlinách z čeľadí ružovitých, bôbovitých, stavikrvovitých, vŕbovitých, bukovitých, v ich koreňoch, listoch, kôre a plodoch. Zastúpenie trieslovín v jednotlivých rastlinách sa však líši. Vo veľkej miere sa nachádzajú v kôre stromov, kde pôsobia ako ochranná bariéra proti mikroorganizmom. Zvýšená produkcia trieslovín v rastline je považovaná za spôsob ochrany pred infekciami, hmyzom a bylinožravcami.
Využitie
Triesloviny sa využívajú na spracovanie surovej zvieracej kože. Tvoria totiž v surovej koži s čiastočkami bielkovín nerozpustné zlúčeniny. Takému pôsobeniu sa hovorí adstringentný (zvieravý). Vedie k povrchovému zahusteniu tkaniva a vzniku ochrannej membrány. Využívajú sa aj terapeuticky, lebo zmenšuje mokvanie rán a zastavuje drobnejšie krvácanie. Odbúravanie bielkovín zabraňuje baktériám a jedovatým splodinám prenikať do hlbších vrstiev rany. Triesloviny pôsobia proti mikróbom, zmierňujú bolesť a svrbenie a tlmia nadmerné vylučovanie potu. Prípravky z drog obsahujúcich triesloviny sa preto používajú na liečenie rán, drobnejších popálenín a omrzlín, pri zápaloch slizníc ústnej dutiny a nosohltana i oblasti genitálií a konečníka, na obmedzenie vylučovania žalúdočných štiav a pri ľahších nešpecifických hnačkách.
Herly
Herly môže byť:
Héricourt
Héricourt môže byť:
Gimbrède
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gimont (obec)
Gimont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Náměstí Jana Palacha
Náměstí Jana Palacha (predošlým názvom tiež náměstí Krasnoarmějců) je námestie v pražskej mestskej časti Staré Město, na pravej strane Vltavy.
Názov námestia
Pôvodný názov námestia bol Rejdiště, podľa jazdiarni, ktorá tu stávala (viz ulici Na Rejdišti s budovou Pražské hudební konzervatoře zo zadnej strany Rudolfina). V rokoch 1916 až 1919 nieslo meno náměstí císařovny Zity, v rokoch 1919 až 1942 Smetanovo náměstí. Počas okupácie sa volalo Mozartplatz a po jej skončení opäť Smetanovo.
Od roku 1952 nieslo názov náměstí Krasnoarmějců. Po sebaupálení Jana Palacha bolo námestie spontánne premenované na námestie Jana Palacha, oficiálne tak bolo premenované 20. decembra 1989.
Herqueville
Herqueville môže byť:
Héry
Héry môže byť:
Tisíc izieb
Tisíc izieb je názov druhého koncertného albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 2014 ho z upravených nahrávok z 23. júna 1989 z festivalu Valašský špalíček vo Valašskom Meziříčí vydalo hudobné vydavateľstvo Indies Happy Trails.
Koncert s Dežom nahrala skupina, ktorú nazval +Plus. Tvorili ju títo hudobníci: Ali Molnár a Oto Meluzín (klávesy), Marián Oberth (gitara), Ľudovít Nosko (basgitara), Ľubomír Stankovský (bicie) a Richard Kroczek, ktorý hral na husle.
Pribnowov box
Pribnowov box, označovaný i ako Pribnowov-Schallerov box, je sekvencia šiestich nukleotidov, TATAAT, ktorá je nutnou súčasťou promótoru na DNA a značí miesto začiatku transkripcie u baktérií. Je to idealizovaný konsezuálna sekvencia, čo znamená, že toto sú najčastejšie bázy na daných pozíciách, ale jednotlivé promótory sa môžu líšiť na jednej či viacerých pozíciách. Pribnowov box sa niekedy označuje i ako -10 sekvencia, pretože jeho stred sa nachádza okolo 10 báz pred začiatkom transkripcie.
Úloha Pribnowovho boxu je podobná ako funkcia TATA boxu (zvaného i Hognessov box), ktorý sa nachádza v promótorových sekvenciách u eukaryotov a archeónov – jeho sekvencia je rozpoznávaná RNA polymerázou na začiatku transkripcie. Tento úsek DNA je takisto prvým miestom, kde sa rozplietajú vlákna DNA počas prokaryotickej transkripcie, čím sa umožňuje prístup k templátovému vláknu DNA. Je dôležité, že je táto sekvencia zložená hlavne z adenínu a tymínu, pretože je jednoduchšie prerušiť väzbu medzi nimi než medzi cytozínom a guanínom (kvôli nižšiemu počtu vodíkových väzieb a i slabšiemu stohovaniu jednotlivých báz).
Pribnowov box je pomenovaný po Davidovi Pribnowovi a Heinzovi Schallerovi.
Sekvencia
Ako je uvedené vyššie, ide o konsenzuálnu sekvenciu, čo znamená, že ide o najpravdepodobnejšie sa vyskytujúce bázy na danej pozícii v sekvencii. Jednotlivé promótory sa však od tejto sekvencie môžu líšiť. Pravdepodobnosť výskytu jednotlivých nukleotidov v Pribnowovom boxe u E. coli je uvedená v nasledujúcej tabuľke:
Heudicourt
Heudicourt môže byť:
Homps
Homps môže byť:
Giscaro
Giscaro je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Houssay
Houssay môže byť:
Chagny
Chagny môže byť:
Národný inštitút pre vzdelávanie a mládež
NIVAM (skrátene Národný inštitút pre vzdelávanie a mládež) je príspevkovou organizáciou ministerstva školstva na Slovensku.
Vznikol 1. júla 2022 spojením Metodicko-pedagogického centra, Slovenskej pedagogickej knižnice, Štátneho pedagogické ústavu, Iuventy (Slovenský inštitút mládeže) a Národného ústavu certifikovaných meraní vzdelávania.
Sídli na Ševčenkovej 11 v Bratislave a v ďalším regionálnych pobočkách.
Chambœuf
Chambœuf môže byť:
Chalais
Chalais môže byť:
Masaker na Columbine High School
Masaker na Columbine High School sa odohral 20. apríla 1999 v Jefferson County v Colorade neďaleko Littletonu a Denveru. Patrí medzi najväčšie masakre v amerických dejinách. Páchateľmi boli študenti Columbine High School, Eric Harris (†18) a Dylan Klebold (†17), ktorí v škole zastrelili dvanásť študentov a jedného učiteľa a zranili ďalších dvadsaťštyri ľudí. Po útoku obaja spáchali samovraždu.
Páchatelia
Narodil sa 9. apríla 1981 v meste Wichita v Kansase. Spoločne s jeho rodinou sa veľmi často sťahoval. Jeho otec pracoval ako pilot US Air Force a jeho mama bola ženou v domácnosti. Postupom času Ericov otec opustil armádu a rodina sa usadila v Colorade. Prvé tri roky žili v prenajatom byte v oblasti Littleton, kde sa neskôr zoznámil s Dylanom Kleboldom. Navštevoval základnú školu a neskôr spoločne s Dylanom začali navštevovať Columbine High School. V škole si však Eric nerozumel so spolužiakmi a často sa stával obeťou šikany. Na internete si založil blog, kde pridával nenávistné príspevky voči jeho rodine, škole či spoločnosti. Niekoľkokrát ho práve kvôli týmto príspevkom kontaktovala polícia a chceli u neho doma previesť aj domovú prehliadku. Spoločne s Kleboldom sa pokúsili vykradnúť dodávku a súd obom nariadil podstúpiť niekoľko psychologických sedení. Eric napísal majiteľovi dodávky tiež dopis v ktorom sa ospravedlnil, že pokus o vykradnutie jeho dodávky bol len skrat. Založil si denník, kde si písal svoje pocity, myšlienky a tiež svoje nenávistné poznámky a svoj blog na internete zrušil. Chcel sa dostať do armády, čo sa mu nepodarilo kvôli lieku Luvox, ktorý mu predpísali psychiatri.
Čo predchádzalo útoku
Menej známe sú však ďalšie udalosti, ktoré boli akýmisi signalizátormi toho, že s Ericom a Dylanom nie je všetko v poriadku. Za všetky spomeňme tú, kedy sa Eric Harris a Dylan Klebold spoločne s ďalším zo svojich kamarátov nabúrali do školského informačného systému a dostali sa, okrem iného, aj ku kombináciám školských skriniek ostatných študentov. Výsledkom bolo dočasné vylúčenie Dylana Klebolda ( na 5 dní) a Erica Harrisa ( na 3 dni) zo školy.
Ďalšou udalosťou bol útok kečupovými tampónmi. Na strednej škole Columbine, ako vraví aj dokumentárny snímok, panovala nepísaná hierarchia, na ktorej čele stáli tzv. Borci ( z ang. Jocks). Na samotnom spodku tejto hierarchie boli vydedenci, medzi ktorých patrili aj členovia tzv. Kabátovej mafie ( z ang. Trench coat mafia). Hoci členovia tejto mafie nikdy nepripustili, žeby Eric Harris a Dylan Klebold medzi nich patrili, oni sami sa obliekali do čiernych dlhých kabátov, patrili k fanúšikom industriálneho techna a kapiel s tým súvisiacich ( Marilyn Manson, KMFDM, Ramstein...) a pod. Medzi Borcami a členmi mafie neboli neobvyklé slovné aj fyzické útoky, často priamo na pôde školy. Jedným z takých bol aj útok kečupom napustených tampónov, ktoré študenti, najmä Borci, hádzali po Ericovi a Dylanovi, zatiaľ čo sa žiaci, ale i učitelia prizerali. Dylanova matka, Sue Klebold spomína, že jej syn sa jedného dňa vrátil zo školy s tričkom celým od kečupu. Keď sa ho opýtala, čo sa stalo, iba odvetil, že o tom nemieni hovoriť. Pravdepodobne v tomto období si do svojho denníka poznamenal, že išlo o jeho doposiaľ najhorší deň všetkých čias. Bližší obraz šikany, ktorým prechádzali členovia nižších vrstiev vtedajšej hierarchie na Columbine ponúka film : ,, Im not ashamed".
Výrazným bol i konflikt s Brooksom Brownom a jeho rodinou, ktorý bol najmä medzi Ericom a Brownovcami, zatiaľ čo Dylan vystupoval viac-menej ako ten, kto zmierňoval napätie. Celý spor začal tým, že Brooks Brown ponúkol svojim spolužiakom odvoz do školy, keďže školský spoj nebol vždy tým najspoľahlivejším. Žiaľ, ani sám Brown nie vždy stihol prísť pre svojich spolužiakov včas, čo viedlo k záchvatom hnevu a výbuchom agresie zo strany perfekcionistu Harrisa. Keďže Brown od svojich spolužiakov nepožadoval preplácanie nákladov na benzín povedal si, že tieto výbuchy hnevu od Harrisa nie je povinný znášať a pri jednom takom telefonáte proste Harrisovi bez slova položil hovor. To malo za následok niekoľkomesačné nerozprávanie sa Erica s Brooksom, ktoré vyvrcholilo v jeden zimný deň, keď Eric snehovou guľou poškodil spätné zrkadlo na aute Brooksa Browna. Došlo k slovnej potýčke po ktorej Brooks zašiel za matkou Erica, Kathrin, aby jej povedal, že jej syn ukrýva vo svojej miestnosti alkohol. Keď ho Kathrin pozvala do domu, aby sa o veci porozprávali, Brooks využil situáciu a z pomsty k Harrisovi vzal jeho ruksak. Keď sa to neskôr dozvedela matka Brooksa, Judy, rozhodla sa kontaktovať Erica s tým, že si môže tento ruksak prísť ku nim vziať naspäť. Keď sa Eric dozvedel, že má Judy jeho majetok začal ako nepríčetný búchať do dverí auta, v ktorom Judy vtedy sedela a dožadovať sa svojho ruksaku. Tento incident, ako mnohé ďalšie Brownovci nahlásili na polícií, no ani jeden sa nedotiahol do vyriešenia. Keď napokon rodičia Erica, Kathrin a Wayne, donútili svojho syna, aby sa šiel Judy ospravedlniť, spravil tak Eric skutočne iba z donútenia. Keď mu na ospravedlnenie Judy povedala, že takto môže klamať iba svojich rodičov, že sa ospravedlnil, prešiel Ericovou tvárou hnev a opýtal sa Judy, či ho považuje za klamára načo ona odpovedala s pokojom, že áno. Krátko na to sa začali objavovať na Harrisových stránkach vyhrážky zabitím Brooksa Browna. Na tie Brownovcov upozornil pravdepodobne sám Dylan Klebold. Avšak ani tie neboli políciou správne doriešené. Napokon celú situáciu upokojil sám Brooks Brown keď sa Ericovi v jeden deň ospravedlnil, čo prekvapilo i samého Harrisa a ospravedlnenie prijal. Odvtedy boli znova priateľmi, čo Brownovi pravdepodobne 20.04.1999 zachránilo život.
Útok, 20. apríl 1999
Eric a Dylan dorazili v dlhých čiernych nepremokavých plášťoch na školské parkovisko. Každý vo svojom vlastnom aute, v ktorých po sebe nechali nastražené výbušné zariadenia, ktoré mali zraniť tých, ktorí by utekali od školy, z miesta výbuchu v jedálni. Zhruba okolo 11.10 vstúpili zadnými dverami do školskej jedálne. V jedálni vyložili dve desať kilové propán-butánové bomby ktoré mali presne o 11:16 vybuchnúť. Tie však zlyhali. Keď bomby nevybuchli ani o 11:18, rozhodli sa Harris a Klebold zmeniť plány a za pokriku ,,Go - go - go" sa so zbraňami v ruke vybrali do školy. Pred školou sedela Rachel Joy Scottová ktorá si vychutnávala obed vonku s jej priateľom Richardom Castaldom . Rachel sa stala prvou obeťou po tom, čo ju Harris strelil tri krát do hrudníka a následne jej štvrtú ranu strelil rovno do hlavy. Prakticky zároveň so streľbou na Rachel obrátili vrahovia zbraň aj voči Castaldovi, ktorého zranili a doživotne pripútali na invalidný vozík. Pred školou sa im podarilo zraniť ďalších minimálne dvoch študentov a zavraždiť ďalšiu obeť, Daniela Rohrbougha, o ktorého smrti sa jeho rodina dozvedela takmer až po dvoch dňoch, a aj to len z médiami zverejnenej fotografie.
Neskôr sa Harris a Klebold presunuli na školské chodby a smerovali do knižnice, kam prišli zhruba o 11:29. Učiteľka Patti Nielsonová, ktorá v škole pracovala na čiastočný úväzok, bola zranená po tom, čo ju zasiahlo sklo ako páchatelia strieľali do sklenených dverí. Študenti sa skrývali v učebniach, toaletách či pod stolmi. Učiteľ a tréner William ,,Dave" Sanders sa snažil zachrániť študentov a korigovať celú chaotickú situáciu, no po ceste stretol Harrisa a Klebolda, ktorí mu prestrelili obe ramená brokovnicou. Učiteľa Sandersa, neskôr našli jeho kolegovia, ktorí mu pomohli dostať sa do jednej učebne. Snažili sa nájsť niekoho, kto by Sandersovi poskytol prvú pomoc. Našiel sa študent Aaron Hacey, ktorý mu poskytol prvú pomoc. Učiteľka Nielsonová dorazila v predstihu do knižnice, kde varovala všetkých žiakov aby sa skryli pod stôl a následne telefonovala s dispečerkou z tiesňovej linky a to počas celého masakru v knižnici. Ako prvý v knižnici zomrel Kyle Velasquez, ktorého popravil Klebold brokovnicou. Následne Harris a Klebold si vymenili zopár výstrelov s políciou a SWAT, ktorí boli okolo celej školy. Po prestrelke s ozbrojenými zložkami začali popravovať študentov v knižnici. Zomreli tak: Steve Curnow, Daniel Mauser , Isaiah Shoels , Corey DePooter , Cassie Bernall , Kelly Fleming , Matt Kechter , John Tomlin a Lauren Townsend. V knižnici tak dovedna zastrelili ďalších desať študentov a niekoľkých študentov zranili. Záchranná služba sa k Daveovi Sandersovi dostala až po 15-tej hodine a na následky závažných zranení a veľkej straty krvi zomrel.
Cestou do jedálne Harris a Klebold hádzali ručne vyrobené bomby do učební a náhodne strieľali okolo seba. Do jedálne prišli zhruba o 11:40, kde ich príchod zachytila bezpečnostná kamera. Harris sa niekoľkokrát snažil trafiť jednu z propán-butánových bômb a snažil sa celú miestnosť odpáliť. Neskôr sa vydali Harris a Klebold do knižnice, kam dorazili okolo 12:02. Prestrieľali niekoľko okien, aby upozornili zrak ochranných služieb. Posledný výstrel z budovy bol počuť o 12:08, keď obaja páchatelia spáchali samovraždu. Eric Harris si strčil hlaveň svojej brokovnice do úst, ktorú následne stlačil. Bol na mieste mŕtvy. Dylan Klebold spáchal samovraždu tým, že si svojou Tec-9 strelil rovno do spánku. Trápil sa zhruba minútu - dve, kým sa utopil vo vlastnej krvi, ktorá cez dýchacie cesty zaplavila jeho pľúca. Ešte predtým vedľa seba odložil svoju náušnicu a prsteň a na neďaleký stôl hodil posledný molotovov koktail.
Paradoxy a zaujímavosti
1) Prvý, kto sa stretol s Ericom Harrisom po tom, čo 20.04.1999 prišiel masakrovať spolužiakov na strednú školu v Columbine bol Brooks Brown. S týmto chlapcom mal Harris v minulosti problémy, keď ho Brown nažaloval rodičom, že schovával alkohol. Harris, nahnevaný na Browna, spomenul jeho meno na jednej zo svojich internetových stránok s tým, že ho otvorene chcel zabiť za to, aký bol. Brownoví rodičia sa o tom dozvedeli ( pravdepodobne od samotného Dylana Klebolda, ktorý bol Brownovým priateľom z detstva) a rozhodli sa vec nahlásiť na polícií. Keďže však nechceli, aby boli ich mená uvedené v zápisnici, ako oznamovateľov, vec bola doriešená iba povrchne a Harris nebol za svoje činy potrestaný. Po istom čase však došlo medzi Harrisom a Brownom k zmiereniu, čo mu zachránilo život. Dňa 20.4.1999 totiž stretol Harrisa počas fajčiarskej pauzy na parkovisku, a keďže v ten deň Eric vymeškal dôležitý test z čínskej filozofie, ktorý mal tvoriť až 1/3 výslednej známky za daný predmet, rozhodol sa Brooks, že Erica priateľsky pokarhá. Na jeho prekvapenie mu Harris povedal, že ho má rád, a aby radšej šiel domov. Nevedno, či to bol akt milosrdenstva voči Brownovi, alebo ako tvrdí Brooksova matka, to bol čin z číreho rozumu, aby zbytočne nevzbudzoval pozornosť, kým nevybuchnú bomby v jedálni, no Brown bol jedným z dvoch účastníkov masakru, ktorý hovoril priamo s vrahmi v ten deň bez toho, aby ich nahneval a vyviazol tak živý. ( druhým bol John Savage, ktorý priamo v knižnici komunikoval s Dylanom Kleboldom, načo mu ten odporúčil tiež, aby zo školy utekal)
2) Predtým, ako Harris vpálil Rachel Joy Scottovej guľku do spánku sa jej vraj spýtal: ,, Veríš v Boha?", načo mu ona odpovedala: ,, Ty vieš, že áno." Harris potom sucho skonštatoval: ,, Tak si choď za ním!" a zastrelil ju. Toto boli bežné otázky, ktoré sa Klebold a Harris pýtali svojich obetí v ten deň pri masakri. Jednou z obetí bola aj Cassie Bernall. Tej sa v knižnici opýtali vrahovia rovnakú otázku, na čo dostali kladnú odpoveď, po ktorej Cassie zastrelili. Neskôr sa ukázalo, že to nebola Cassie, koho sa na Boha Harris s Kleboldom pýtali. Bola to Valeen Schnurr. Duch mučeníctva však už ostal spätý s Cassie, a o masakre vydala jej matka knihu s názvom: ,, She said yes" ( povedala: ,,Áno"), kde je práve tento motív pýtania sa vrahov v ten deň na Boha rozpísaný.
3) Jednou z obetí bol aj Afroameričan Isaiah Shoels. Aj napriek tomu, že Harris a Klebold vo svojich videách nahraných na VHS pásky deklarovali rasistické a antisemitské myšlienky ( paradoxne, keďže Klebold bol z polovice žid po matkinej krvnej línií), nemožno masaker označiť za rasovo motivovaný. O opaku sa verejnosť snažila presvedčiť matka Isaiaha Shoelsa keď tvrdila, že vrahovia v ten deň účelovo išli do knižnice, lebo vedeli, že tam bude jej syn. Isaiah bol jediná obeť masakru, kto mal tmavú farbu pleti.
4)O chladnokrvnosti oboch vrahov svedčí aj dialóg, ktorý prebehol medzi Johnom Savageom a Dylanom Kleboldom v knižnici. John síce nepatril medzi Dylanových a Ericových blízkych priateľov, no v minulosti, keď s nimi mal dočinenia, správal sa k ním s úctou a rešpektom. Počas toho, ako Klebold a Harris masakrovali žiakov v knižnici sa Savage schoval pod stôl. Keď ho pri obchádzaní stolov vyzval Harris, aby sa identifikoval, pozrel sa John priamo na Dylana vo viere, že si naň a na jeho rešpekt spomenie. Keď sa potom pýtal Dylana, čo to robí, ten iba chladne skonštatoval: ,, Oh, iba zabíjam ľudí." a prikázal Johnovi, aby ušiel zo školy.
5) Jednou z mnohých teórií o tom, prečo k masakru prišlo je aj tá, podľa ktorej bol, minimálne Harris pod vplyvom liekov. Je pravda, že Harris užíval lieky na agresiu. Spočiatku to bol liek Zolloft, ktorý však po čase vysadil, keďže sa sťažoval na to, že má vražedné a sebevražedné sklony po jeho konzumácií. Neskôr to bol liek Luvox, vďaka ktorému zamietli  aj jeho žiadosť o vstup do armády. Je pravda, že sa pri pitve našli stopy Luvoxu v Harrisovej krvi, no ich množstvo bolo prakticky v spodnej hranici lekármi odporúčaného množstva.  V krvi Dylana Klebolda sa nenašli žiadne návykové a ani psychotropné látky.
6) Ďalšou z teórií, ktoré sa snažili vysvetliť, prečo k masakru prišlo, bola tá, podľa ktorej boli obaja vrahovia neonacistami, resp. obdivovateľmi nacizmu a režimu z 30. rokov 20. storočia v Nemecku. argumentom pre tieto teórie bolo, že samotný masaker sa odohral 20.apríla, teda v deň narodenín Adolfa Hitlera, popredného predstaviteľa nacistického režimu. Ani tieto teórie však nie sú pravdivé. Harris a Klebold vedeli, kto to bol Hitler a aké činy nacizmus páchal na obyvateľoch. Minimálne Harris však patril k tým, kto nacistov kritizoval za to, že sa vo svojich snahách obmedzovali na vyvražďovanie iba určitých skupín ľudí, zatiaľ čo on, by vyvraždil ľudstvo, ako celok. Dátum 20.4. bol pre masaker prakticky náhodný, keďže pôvodným plánom bol 19.4., teda na deň výročia bombových útokov v Oklahoma city z roku 1995. (S oným útokom, ako aj s vojnou vo Vietname či dokonca s druhou svetovou vojnou porovnával Harris vo svojich denníkoch ten ich plánovaný masaker na strednej škole v Columbine) Keďže však neboli veci pripravené dostatočne, Harris si napríklad ešte 19.4.1999 kupoval s kamarátom dodatočne ďalšie náboje, bol masaker posunutý na 20.4.1999.
7)Jedným z tých, čo mali šťastie, a prežili besnenie a masaker v knižnici bol aj Evan Todd . Paradoxom celej veci je, že nielenže sa konfrontoval s Dylanom Kleboldom, ktorého aj poriadne nahneval, ale patril aj medzi tzv. Jocks ( prekl. Borcov), ktorí Harrisa a Klebolda dlhodobo šikanovali. Pred konfrontáciou s Kleboldom si stihol rýchlo skryť svoju bielu šiltovku, poznávacie znamenie Borcov na škole, čo mu pravdepodobne zachránilo krk. Keď potom znášal urážky na svoju váhu, ktoré na neho Klebold chrlil, ostávalo mu už len dúfať, že ho nespozná. Podarilo sa a paradoxne ten, aj pre ktorého tam v ten deň Harris a Klebold boli, prežil, zatiaľ čo zomierali ostatní, možno aj z rovnakej skupiny vyvrheľov, ako boli samotní vrahovia.
8) V čase 11:10, keď obaja vrahovia vchádzali do jedálne, aby v nej uložili športové tašky s nastraženými propánovými bombami sa práve menila páska v bezpečnostných kamerách. Na rozdiel od zreteľných záznamov z času 11:40, kedy sú obaja vrahovia vidieť v jedálni pri pokusoch o riadenú explóziu nevybuchnutých bômb, tak nemáme zo začiatku celého masakra žiadne grafické záznamy.
9) Od uskutočnenia masakru zaujímala verejnosť, okrem iného, aj existencia tzv. Basement tapes ( prekl. Suterénové pásky), ktoré si Klebold s Harrisom nahrávali v posledné mesiace pred útokom. Na nich mali vrahovia podrobne deklarovať svoju filozofiu, ukazovať arzenál, ktorý sa im postupne rozrastal, ako aj vysvetľovať to, prečo dané veci chcú spraviť. Posledná nahrávka pochádza z času iba 30 minút pred masakrom, a Harris a Klebold sa na nej lúčia s rodinami a kamarátmi, ktorým sa ospravedlňujú za to, čo ich po masakry čaká, ako im aj odkazujú svoje osobné veci, teda samozrejme, ak prežijú. Aj napriek tomu, že sprvu k nim mali prístup iba rodiny obetí a vyšetrovatelia, verejnosti bolo prisľúbené, že tieto pásky budú časom aj verejne dostupné. V roku 2016 však úrad šerifa oznámil, že tieto VHS kazety boli zničené z dôvodnej obavy o to, aby Harris a Klebold nemali viac svojich nasledovníkov. Krátke videá však predsa len na verejnosť unikli a sú k dispozícií pod názvami ,, Hitmen for hire " alebo ,, Rampart Range ". Zvyšok je dostupný iba v prepise v pdf formáte aj s opisom zobrazovaných skutočností.
10) Harris a Klebold predstavovali zvláštnu zmesku osobností, ktoré sa stretli pri vraždení. Zatiaľ čo Harris bol otvorene človekom agresívnym, s problémami zvládať svoj hnev, Klebold bol na druhej strane tichým trpiteľom, depresívnym človekom so sklonmi k sebepoškodzovaniu. Chuť vraždiť z pomsty u Harrisa a túžba zomrieť u Klebolda bola potom kombináciou, ktorá vyvrcholila v tragických udalostiach z 20.04.1999.
11) Sám Harris vo svojom denníku priznal, že ak by sa im podarilo prežiť masaker na škole v Columbine, tak by s Kleboldom ušli na nejaký opustený ostrov, mimo dosah jurisdikcie USA, kde by naplánovali únos lietadla, s ktorým by následne vpálili do mrakodrapu. Paradoxom veci je, že na nedožité 20 narodeniny Dylana Klebolda, 11.9.2001 sa v USA presne niečo také stalo.
12) Niekoľko mesiacov pred masakrom sa podarilo Harrisovmu otcovi, Waynovi Harrisovi nájsť v synovej izbe výbušniny. Jediným trestom pre Erica bolo, že musel so svojim otcom ísť do neďalekých lesov a tú výbušninu pred ním odpáliť. Keby už vtedy boli robené rázne kroky, nemuselo v konečnom dôsledku k masakru prísť.
13) Aj Dylan mal problémy pre prechovávanie výbušnín. Krátko pred masakrom priniesol v taške do Blackjack Pizza, kde spolu s Ericom brigádovali, výbušninu. Keď to uvidel manažér podniku, okamžite Dylana pokarhal. Dylan pár dní na to podal výpoveď, no už o pár týždňov nastúpil znova, ako pomocná sila, ktorej mali nedostatok. Keby už vtedy spoločnosť reagovala inak, nemuselo k masakru prísť.
14) V deň masakru mal Eric Harris, okrem iného na sebe oblečené biele tričko s čiernym nápisom ,, Natural selection" ( prekl. prirodzený výber). Je to fráza, ktorú často spomína aj vo svojich denníkoch v súvislosti s vyvražďovaním neschopného ľudstva a jeho bezcenných členov. Dýlan Klebold mal v ten deň na sebe čierne tričko s červeným nápisom ,, Wrath" ( hnev), ktorý vyjadroval jeho snahu prejaviť potláčanú zlosť nad bezmocnosťou, ktorej bol vystavovaný. Paradoxnou náhodou, ako spomínal preživší Evan Todd, mal na hlave čiernu šiltovku, otočenú šiltom dozadu, s vyobrazeným červeným ,,B" ( Bostons Red Socks), ktorá však z neho pri jeho dlhých, kučeravých vlasoch vytvárala tragikomický dojem klauna.
15) Zatiaľ čo z dvojice vrahov, Harris a Klebold, sa za agresívnejšieho vo všeobecnosti považuje Harris, bol to práve Klebold, ktorého je viac počuť na nahrávkach telefonátu Patty Nielsonovej z knižnice na tiesňovú linku 911. Klebold na zázname veselo výska, smeje sa a prejavuje radosť, čo pôsobí značne šialene, keď si uvedomíme skutočnosť, že pri tom strieľal do ľudí a vraždil ich.
Champagnac
Champagnac môže byť:
Masaker na Columbine High School
Paradoxy a zaujímavosti
18) Po samotnom útoku na školu sa odohrali ešte dve, celkom nepríjemné udalosti, ktoré súviseli s obeťami z Columbine. Prvou udalosťou bolo, keď na neďalekom vršku vztýčili pamätné kríže s menami tých, ktorí v ten deň prišli v Columbine o svoj život. Tieto kríže zhotovil stolár Greg Zanis. Vztýčených však bolo 15 krížov, teda vrátane krížov za vrahov Erica Harrisa a Dylana Klebolda. Tým najskôr ľudia na kríže písali veci ako Ako ti môžeme odpustiťI  a pod. Nakoniec však rodičia zavražedných  Kylea Velasqueza a  Daniela Rohrbougha nechali tieto kríže strhnúť s odôvodnením, že nie je mysliteľné, aby na rovnakom mieste bola ctená pamiatka obetí, ako aj ich vrahov. Druhým incidentom bolo, keď na záhrade miestnej fary nechali na počesť zomrelých v Columbine vysadiť stromy, ktorých znova bolo 15, teda za všetkých zúčastnených. V tomto prípade už spravodlivosť vzali rodičia Velasqueza a Rohrbougha do svojich rúk a vytli dva stromy, o ktorých usúdili, že boli spomienkou na Harrisa a Klebolda. Tie však neboli ich, no znova ostalo stáť iba 13 pomníkov.
Dôsledky
Masaker na Columbine High School, rozpútal debaty o kontrole zbraní a jej dostupnosti v Spojených štátoch, tiež o násilí medzi mladistvými, zlý vplyv internetu, násilných hier, filmov či hudby. Vďaka masakru ktorý sa odohral 20. apríla 1999 na škole Columbine sa na školách v Spojených štátoch zvýšili opatrenia. Na niektorých miestach v areáli školy sú vybudované pamätníky. Niekoľko zranených študentov skončilo na invalidnom vozíku či s inými obmedzeniami. Objavili sa tiež negatívne ohlasy, ktoré kritizovali školy, že sa veľmi málo vyučuje náboženstvo na školách, pretože niektoré tvrdenia boli také, že množstvo obetí bolo nábožensky založených, alebo kvôli ich rasovému pôvodu.
Filmové spracovania
Už v roku 2002 natočil režisér Michael Moore kontroverzný dokument s názvom Bowling for Columbine, v ktorom svojsky rozoberá problematiku ľahkej dostupnosti zbraní v USA. V roku 2003 režisér Gus Van Sant natočil film Elephant s podobnou tématikou. V tom istom roku bol nakrútený aj film s názvom Zero Day režiséra Bena Coccia, ktorý bol inšpirovaný práve Basement tapes. O rok neskôr sa dostal do televízie dokumentárny film s názvom Zero Hour: Massacre At Columbine, ktorý obsahuje tiež videá páchateľov, výpovede svedkov, ktorý sa skutočného masakru zúčastnili. Rovnako bol v tomto roku natočený voľne na masaker odkazujúci film s názvom The only way režisérov Davida Zimmermana III. a Levi Oberyho. Ďalej bol v roku 2005 natočený film s názvom Dawn Anna od režiséra Arlissa Howarda, v ktorom sa rozoberá životný príbeh matky jednej z obetí, Lauren Townsend, Dawn Anny. V roku 2009 natočil Andrew Robinson (jeden zo študentov, ktorý prežili masaker) film s názvom April Showers, ktorý sa zameriava na to, ako sa tí, čo prežili masaker, dokážu vyrovnať s udalosťami, traumou a pocitmi viny. V roku 2016 vyšiel film I'm Not Ashamed, ktorý poukazuje na život prvej obete masakru, Rachel Scottovej, ktorá bola veľmi kresťansky založená. Námet na film dostal Brain Baugh, kvôli ľudskosti, veselosti Rachel a jej ochotou pomôcť každému bez ohľadu na to, aký je. Zatiaľ posledným je dokument, nielen o sebevražedných sklonoch u mladistvých, ktoré mal aj Dylan Klebold, z roku 2019 s názvom American Tragedy, v ktorom si zahrala aj Sue Klebold, a ktorý vzišiel z rúk producentky Lisy Sabey.
Knižné spracovania
Už v roku 2000 napísala matka jednej z obetí masakra, Cassie Bernall, Misty Bernall knihu s názvom She said yes, v ktorej dominovala téma náboženskej viery a hlásenia s ku nej v zlomových okamihoch, čo demonštrovala na príklade svojej zosnulej dcéry, ktorá sa k Bohu prihlásila, načo bola zastrelená v knižnici Columbine. Tento príbeh bol však neskôr svedkami incidentu spochybnený, čo však neuberá na tragickosti úmrtia Cassie. Následne v roku 2002, ako spoluautor, uviedol na trh knihu s názvom No easy answers, aj kamarát Dylana a Erica, Brooks Brown, ktorý ako jeden z posledných hovoril s Harrisom v deň masakra. V roku 2012 napísal otec jednej z obetí masakra, Daniela Mausera, Tom Mauser knihu s názvom Walking in Daniel´s shoes, v ktorej rozoberal nielen život svojho tragicky zosnulého syna, ale tiež aj diery, ktoré má v sebe doposiaľ zákon o legálnej držbe zbraní v USA. Už v roku 2016 napísala knihu aj matka jedného zo strelcov, Dylana Klebolda, Sue Klebold knihu s názvom A mother´s reckoning. V nej nielen rozoberá život s Dylanom a jeho nepostrehnuteľné depresie vedúce až k účasti na masakre, ale tiež aj jej prežívanie toho osudného utorka, 20.4.1999. Napokon v roku 2019 uzreli svetlo sveta aj prepísané denníky oboch vrahov s knižným názvom The journals of Dylan Klebold and Eric Harris.
Champagnat
Champagnat môže byť:
Chambord
Chambord môže byť:
Champeaux
Champeaux môže byť:
Let Ethiopian Airlines 302
Let Ethiopian Airlines 302 bol medzištátny let z Addis Ababa Bole International Airport do Jomo Kenyatta International Airport v Nairobi, Keňa. 10. marca 2019 sa lietadlo, typ Boeing 737 MAX 8, zrútilo v blízko mesta Bishoftu v Etiópii. Nikto na palube neprežil.
Nehoda je najsmrteľnejšou leteckou nehodou dopravcu Ethiopian Airlines v histórii, prekonávajúc únos a následnú nehodu letu Ethiopian Airlines 961 v Komorách v roku 1996.
Nešťastie
Let 302 bol plánovaný medzištátny let z Addis Abeba do Nairobi. Na palube Boeingu 737 MAX 8 sa nachádzalo 149 cestujúcich a 8 členov posádky. Po tom, čo pilot ohlásil problémy a požiadal o návrat do Addis Ababa, lietadlo zmizlo z radaru a havarovalo o 08:44 miestneho času (05:44 UTC), šesť minút po vzlete z Addis Ababy do Nairobi o 08:38 miestneho času. Lietadlo havarovalo neďaleko mesta Bishoftu, 62 kilometrov juhovýchodne od Bole International Airport. Fotografie z miesta nehody ukazujú veľký kráter s len malými kúskami vraku. Zo 157 ľudí na palube (149 pasažierov a 8 členov posádky) neprežil nikto.
Už počas prvej minúty letu prvý dôstojník na základe pokynov kapitána oznámil riadiacej veži problém s „riadením letu“. Počas druhej minúty sa v lietadle aktivoval stabilizačný systém MCAS, ktorý otočil lietadlo nosom k zemi. Pilotom sa podarilo dostať lietadlo pod kontrolu a zabrániť ďalšiemu smerovaniu dole, ale lietadlo naďalej strácalo výšku. MCAS sa potom znova aktivoval a nasmeroval nos ešte nižšie. Piloti potom prepli prepínače elektrického ovládania systému (electrical trim system), čím deaktivovali aj softvér MCAS, avšak tým taktiež vypli možnosť nastaviť stabilizátor letu do neutrálnej polohy pomocou elektrického ovládania na svojich letových pákach. Jediným iným možným spôsobom, ako nastaviť stabilizátor, bolo ručné pretočenie kolesa ovládajúceho stabilizátor. Pokusy pilotov ručne nastaviť stabilizátor späť do správnej polohy stroskotali. V tretej minúte lete, keď lietadlo pokračovalo v znižovaní výšky a zrýchľovalo nad svoje bezpečnostné hranice, kapitán vydal pokyn prvému dôstojníkovi, aby od riadenia letovej prevádzky žiadal o povolenie vrátiť sa na letisko. Povolenie bolo udelené a riadiaci letovej prevádzky odklonili ďalšie blížiace sa lety. Podľa pokynov riadenia letovej prevádzky otočili lietadlo na východ a ono sa prevrátilo doprava. Pri zatáčaní sa pravé krídlo dostalo nižšie ako ľavé. Pretože kapitán sa snažil zabrániť ďalšiemu smerovaniu dole ručným ťahaním letových pák, požiadal prvého dôstojníka, aby mu pomohol, a znova zapol systém elektrický systém. Tým znovu zapli MCAS, čo nasmerovali lietadlo dole a oni ho už manuálne nedokázali vyrovnať.
Lietadlo
Lietadlo bol Boeing 737 MAX 8 registrovaný ako ET-AVJ (výrobné číslo 62450, msn 7243) a poháňali ho dva motory CFM International LEAP. Lietadlo bolo vyrobené v októbri 2018 a dodané 15. novembra 2018, čiže v čase nehody bolo staré približne 4 mesiace.
Kontext
Let 302 bola prvá fatálna nehoda na palube lietadla Ethiopian Airlines od januára 2010, kedy havaroval let Ethiopian Airlines 409. Ide o najsmrteľnejšiu nehodu v histórii Ethiopian Airlines, nasledujúc únos a následnú haváriu letu Ethiopian Airlines 961 blízko Komôr v roku 1996. Zároveň ide o najsmrteľnejšiu nehodu v Etiópii, po nehode letu Ethiopian Airlines 604 v roku 1988.
Obete
157 pasažieri na palube boli z 35 národností. Je pravdepodobné, že veľa pasažierov cestovalo do Nairobi, aby sa zúčastnili 4. zasadania Programu Spojených národov pre životné prostredie. Všetci pasažieri a posádka zomreli.
Medzi obeťami bola aj manželka, dcéra a syn slovenského politika Antona Hrnka. Štvrtou slovenskou obeťou je charitatívna pracovníčka Danica Olexová z organizácie Dobrá novina, ktorá pracovala ako projektová manažérka v Keni.
Podľa leteckej spoločnosti je štátna príslušnosť cestujúcich nasledovná: 1 pasažier mal pas vydaný Organizáciou spojených národov.
Pilot lietadla bol 29-ročný Yared Getachew, ktorý s aerolíniami lietal desať rokov a mal nalietaných 8 231 hodín. Kapitánom na Boeingu 737 bol od novembra 2017. V čase nehody bol najmladším kapitánom aerolínií. Druhým pilotom bol Ahmed Nur Mohammod Nur, ktorý bol nedávnym absolventom akadémie aerolínií s nalietanými 200 hodinami.
Svet
Premiér Etiópie Abiy Ahmed vyjadril rodinám pozostalým hlbokú sústrasť. Riaditeľ Ethiopian Airlines Tewolde Gebremariam navštívil miesto nehody, potvrdil, že všetci sú mŕtvi a vyjadril hlbokú sústrasť. Boeing vydal vyhlásenie vyjadrujúce sústrasť.