cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vostok 1
Štart
Posledné sekundy pred štartom sprevádzali povely: „Kľúč na štart... preplach... zážih... predbežný... hlavný...“ Vostok vyštartoval o 09:06:59,7 moskovského času (11:06:59,7 miestneho času a 06:06:59,7 svetového času) pomocou nosnej rakety Vostok-K z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Sergej Koroľov pritom vykríkol: „Vzlet!“ Jurij Gagarin mu odpovedal dnes už legendárnym výkrikom: „Ideme!“ „Tu Zaria-1, všetci Vám prajeme šťastný let,“ odprevadil Koroľov prvého kozmonauta sveta na historickú cestu.
„Kedr, tu Zaria-1, sedemdesiat sekúnd po štarte, ako sa cítite?“ „Cítim sa dobre, a vy?“ žartoval Jurij. „Všetko je normálne,“ odpovedal Koroľov po krátkom zaváhaní. V čase 119 sekúnd po štarte sa oddelili postranné urýchľovacie bloky prvého stupňa nosnej rakety. Keď sa v čase 154 sekúnd po štarte oddelil aerodynamický kryt, Gagarin mohol po prvýkrát vidieť von. Uvidel pod sebou širokú rieku niekde na Sibíri a ohlásil: ''„Vidím rieky, reliéf povrchu, sú krásne viditeľné, viditeľnosť je dobrá. Všetko je perfektne vidieť.“ O chvíľu neskôr: „Pozorujem oblaky nad povrchom, malé kučeravé. Vidím ich tiene. Krásne, je to krása!“'' V čase 290 sekúnd po štarte dohoreli motory druhého, resp. centrálneho stupňa a malé pomocné motorčeky dolaďovali rýchlosť zostavy. Gagarin vtedy na malú chvíľu po prvýkrát pocítil stav beztiaže. Vzápätí sa zapálil tretí stupeň, ktorého motor dohorel presne načas. Desať sekúnd po jeho vypnutí, 11 minút a 7 sekúnd po štarte, Gagarin zacítil ľahký otras. Kozmická loď Vostok sa oddelila od tretieho stupňa a pomaly začala rotovať. O 09:18:28 moskovského času (06:18:28 svetového času) sa človek po prvýkrát ocitol na obežnej dráhe Zeme.
Na orbite
Riadiace stredisko potvrdilo dosiahnutie obežnej dráhy až 25 minút po štarte, ktorý nebol úplne bezproblémový, ako sa spočiatku zdalo. Nesprávne zafungovali meniče napätia v centrálnom stupni nosnej rakety, následkom čoho Vostok nabral o 25 m/s vyššiu rýchlosť, čo prinieslo zvýšenie apogea dráhy o viac ako 90 km. Namiesto plánovaného letu vo výške 180230 km nad povrchom Zeme sa kozmická loď dostala na dráhu s výškou 181327,7 km. Plánovaná obežná dráha (180 × 230 km) umožňovala aj v prípade zlyhania brzdiaceho motora TDU samovoľný návrat lode do atmosféry počas 5 až 7 dní, čo bolo vzhľadom na zásoby vody, kyslíka a energie na 10 dní vyhovujúce. Vostok ale bol na obežnej dráhe 181 × 327,7 km. V tomto prípade sa čas samovoľného návratu pohyboval v rozmedzí 15 až 20 dní. Gagarin nevedel nič ohľadom charakteristík obežnej dráhy kozmickej lode a nikto mu pri jeho otázkach o obežnej dráhe nedal priamu odpoveď. Medzitým si užíval pozoruhodný výhľad z Vostoku a radostne zakričal: ''„Vidím Zem! Vidím mraky! Je to krásne, to je nádhera!“'' Jeho nadšenie sa prenieslo aj na obsluhu pozemných sledovacích a komunikačných staníc. Spojenie sa však na chvíľu prerušilo, ale o niekoľko sekúnd sa vrátilo do normálu.
Vostok letel pod kontrolou automatického systému. Pre prípad jeho zlyhania bola kozmická loď vybavená záložným manuálnym riadením. Lekári a inžinieri si neboli istí reakciou ľudského organizmu na stav beztiaže a pre istotu bolo manuálne riadenie zamknuté zariadením, ktoré pozostávalo zo šiestich gombíkov s číslami 1 až 6. Trojmiestny kód na odomknutie (125) bol v zapečatenej obálke na palube, ak by predsa len bolo v núdzovej situácii potrebné aktivovať manuálne riadenie. Inžinierovi Olegovi Ivanovskému to však nedalo a ráno v deň štartu pred uzavretím poklopu kabíny kód Gagarinovi prezradil. Jurij sa ale priznal, že už deň predtým mu ho prezradil inštruktor Mark Gallaj. Neskôr vyšlo najavo, že Gallaj mu to číslo napísal aj na obrátenú stranu písacej podložky, aby ho mal stále pred očami, a okrem toho Gagarinovi kód tajne prezradil aj Koroľov.
náhľad|vpravo|Priemet dráhy letu na zemský povrch
Kozmonaut Alexej Leonov bol v čase Gagarinovho letu v službe na sledovacej stanici v meste Jelizovo na Kamčatke. Ďalšia bola v Petropavlovsku, juhovýchodne od Jelizova. Keď sa Vostok dostal do dosahu stanice v Petropavlovsku, Gagarin ohlásil: „Pozdrav Blondínovi!“ Prezývkou „Blondín“ si priatelia doberali predčasne plešatejúceho Leonova. Telemetriu z Vostoku previedli v Petropavlovsku a ostatných staniciach do šifrovaného kódu a odoslali do Moskvy, kde ju dekódovala skupina špecialistov pomocou obrovských počítačov. Všetci si chceli byť istí, že kozmická loď i kozmonaut sú úplne v poriadku, pretože potom sa s Vostokom na dlhé minúty stratí spojenie na ultrakrátkych vlnách. Necelú pol hodinu po štarte už Vostok letel nad Tichým oceánom. Gagarin počul v slúchadlách iba šum statickej elektriny a kontakt so stanicou v Chabarovsku na krátkych vlnách bol takmer nepočuteľný. O 09:37 moskovského času (06:37 svetového času) kozmická loď vletela do zemského tieňa. Gagarin sa pozrel cez okno a vzápätí uvidel jasné hviezdy, oveľa jasnejšie ako na Zemi. Podľa plánu sa pokúsil ľahko predkloniť v kresle, samozrejme stále pripútaný. Napil sa trocha vody a fascinovane sledoval, ako sa voda, ktorá unikla zo slamky, sformovala do vlniacej sa gule a plávala v priestore. Pokúsil sa tiež zjesť pyré z pripravených túb. V beztiažovom stave nemal s jedením žiadne problémy. Svoje dojmy zaznamenával na palubný magnetofón a tiež do palubného denníka, obojstrannú písaciu podložku, ku ktorej bola na šnúrke priviazaná ceruzka. Tá sa však vyšmykla zo svojho očka a niekam uplávala. Gagarin sa tak teraz mohol spoliehať iba na magnetofón, na ktorom previnul pásku, aby získal viac priestoru na záznam. Aj tak ale páska nestačila až do konca letu. O 09:50 moskovského času (06:50 svetového času) Gagarin zacítil, ako sa loď pomaly prevracia. Začala fáza orientácie kozmickej lode na Slnko pomocou automatického systému PVU Granit. Približne v tom čase došlo tiež k mimoriadnemu povýšeniu Gagarina do hodnosti majora. O 10:02 moskovského času (07:02 svetového času) prerušil hlásateľ Jurij Levitan vysielanie Rádia Moskva a svojím typickým hlbokým hlasom informoval svet o lete prvého človeka na obežnú dráhu Zeme. Správa sa bleskovo rozšírila do celého sveta a vzápätí začali spontánne oslavy. Po prvýkrát v dejinách sa ľudstvo na niekoľko okamihov zjednotilo, a to bez ohľadu na presvedčenie, rasu či pôvod. Asi o 10:04 moskovského času (07:04 svetového času) loď nad južným cípom Ameriky dosiahla apogeum svojej dráhy, ktoré bolo vo výške 327,7 km. Potom, čo Vostok o 10:09 moskovského času (07:09 svetového času) vyletel zo zemského tieňa, mohol Gagarin ako prvá ľudská bytosť na obežnej dráhe Zeme na vlastné oči sledovať východ slnka, ktorý naňho urobil veľký dojem. V tom čase kozmonaut opäť slabo začul volanie sledovacích staníc. Nadviazal s nimi spojenie a operátori ho uistili, že všetko ide podľa plánu a parametre dráhy sú v norme. S odstupom času je ťažké určiť, či táto informácia bola určená na to, aby Gagarin nepodľahol panike, alebo či sa údaje o skutočnej dráhe ešte nedostali k operátorom na sledovacích staniciach. Medzitým sa už pripravoval aj na návrat.
Pristátie
náhľad|vľavo|Časť ovládacieho panelu Vostoku
Brzdiaci zážih začal o 10:25:48,2 moskovského času (07:25:48,2 svetového času) nad západným pobrežím Afriky v blízkosti Angoly, 8 000 km od určeného miesta pristátia. Gagarin podľa svojich slov počul mierny hluk a bzučanie prenášané konštrukciou lode do jeho helmy. Zostup bol komplikovaný. Brzdiaci motor TDU nepracoval plánovanú dobu, pretože ventil slúžiaci na prefúknutie spaľovacej komory pred zážihom motora sa poriadne nezavrel a časť paliva ním unikla. Motor preto zhasol už o sekundu skôr, keď spomalil loď o 132 m/s, namiesto toho, aby sa vypol po spomalení o 136 m/s (po 44 sekundách v prevádzke). Prítok okysličovadla do spaľovacej komory pokračoval ešte 4 sekundy, kým ho automatika nevypla a jeho nepravidelný výtok vyvolal rotáciu lode. Gagarin neskôr napísal: ''„Loď sa začala otáčať a ja som to ohlásil na Zem. Znepokojujúca rotácia však po chvíli ustala a všetko sa vrátilo do normálu.“''
Pretože sa neuskutočnilo riadne vypnutie motora po 44 sekundách v prevádzke, nenastalo ani oddelenie prístrojového úseku, ktoré malo nasledovať o 10 sekúnd neskôr. Až keď rotujúci Vostok začal letieť hornými vrstvami atmosféry sa nad Stredozemným morom približne o 10:36 moskovského času (07:36 svetového času) aktivovali miniatúrne nálože, umiestnené na štyroch obručiach, pútajúce návratovú kabínu k prístrojovej sekcii. Podľa niektorých zdrojov zafungoval predprogramovaný núdzový signál na oddelenie. Ďalšie zdroje sa zasa zmieňujú o tepelnej poistke, ktorá sa aktivovala aerodynamickým ohrevom. Po oddelení prístrojového úseku Gagarin cítil, ako kabína rotuje stále rýchlejšie. Počul praskanie, o ktorom si nebol istý, či pochádza z konštrukcie lode, alebo sa pôsobením tepla rozťahuje materiál tepelného štítu. Vďaka zámerne vychýlenému ťažisku kabína automaticky zaujala správnu polohu voči rozrážanej horúcej plazme. Rotácia okolo zvislej osi však stále pokračovala (aj keď už v menšej miere) počas zostupu atmosférou. Nepredstavovala ale už žiadne riziko. Potom začala žiara, ktorú Jurij pozoroval cez okraje zatiahnutých žalúzií okien, pomaly blednúť a preťaženie narastalo, ktoré dovtedy podľa Gagarinovho odhadu predstavovalo zhruba 1 až 1,5 g. Zhruba minútu kozmonaut zažíval preťaženie okolo 10 g, pričom na pár sekúnd prevýšilo 12 g. Na podobnú záťaž bol Gagarin zvyknutý z nácvikov na centrifúge, ale neskôr priznal, že na pár okamihov sa mu ľahko zahmlil zrak a palubnú dosku začal vidieť sivo a rozostrene. Presne podľa pokynov, Jurij ešte viac zaťal svaly a spokojne sledoval, ako sa všetko zase vrátilo do normálu. O pár sekúnd neskôr preťaženie pozvoľna ustúpilo, pričom klesanie jeho intenzity bolo rýchlejšie ako nárast. Narastajúci piskot mu napovedal, že kabína už letí stále hustejšími vrstvami atmosféry. V oknách uvidel modrú oblohu a čakala ho ešte obávaná katapultáž z kabíny. Približne vo výške 7 km sa odpálil vstupný poklop a Gagarin sa v poriadku katapultoval. Než sa stačil spamätať, sedel na klesajúcom kresle, ktoré sa pomaly otáčalo v priestore smerom doprava. Pod sebou uvidel širokú rieku s mestami na oboch brehoch. Mal pocit, že to tu pozná. Potom kreslo odpadlo a otvoril sa hlavný padák. O chvíľu neskôr sa otvoril aj záložný padák, ktorého vrchlík sa však nenaplnil a zostal visieť pod kozmonautom. Nastal čas na odopnutie kontajnera s núdzovou dávkou NAZ. Gagarin počul zvuk uvoľňovacieho mechanizmu a cítil, ako NAZ odpadá. Potom ucítil silné trhnutie a pochopil, že kontajner potvrdil svoju problematickú povesť a vydal sa na cestu k zemi samostatne. Vzápätí Jurij vletel do tenkej vrstvy oblačnosti, v ktorej zavial vietor a naplnil záložný padák vzduchom. Ďalšie klesanie prebiehalo pod dvoma padákmi, čiže tak, ako sa plánovalo. Teraz už Gagarin s istotou poznal krajinu okolo a vedel, že pristáva neďaleko Saratova.
Na zemi zatiaľ prebiehali prípravy na privítanie prvého kozmonauta sveta. Všetky vojenské posádky po trase letu boli informované o tom, že v tento deň môže v ich rajóne dosadnúť kozmický objekt, o ktorého podstate neboli k dispozícii žiadne informácie, iba fakt, že nejde o nepriateľské teleso. Radary protivzdušnej obrany registrovali cieľ ešte vo vzdialenosti niekoľko tisíc kilometrov od hraníc ZSSR. Rovnako ako všetci zainteresovaní velitelia aj major Achmed Gasijev z posádky PVO v dedine Podgornoje očakával čosi, o čom nemal takmer žiadne informácie, iba vedel, že dnes sa „niečo“ stane. Keď mu podriadení hlásili hlučný tresk a objekty znášajúce sa k zemi, pochopil, že to je presne tá vec, na ktorú ho upozornili. Poslal svojho zástupcu na jednom z ťahačov k miestu, kam sa znášala kabína a sám sa vydal v ústrety postave znášajúcej sa na padákoch. Kabína pristála o 10:48 moskovského času (07:48 svetového času) neďaleko rieky Volga na malom návrší a takmer okamžite sa k nej začali schádzať zástupy poľnohospodárov a vojakov.
náhľad|vpravo|Návratový modul Vostoku vystavený v [[Múzeum RKK Energija|Múzeu RKK Energija]]
Poznámky
<references group="pozn."/>
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Galanta
thumb|Okres Galanta
V okrese Galanta sa nachádza 96 kultúrnych pamiatok. Toto je zoznam článkov so zoznamami jednotlivých kultúrnych pamiatok podľa obcí.
11. apríl
Úmrtia
thumb|upright|[[Štefan Marko Daxner († 1892)]] thumb|upright|[[Jacques Prévert († 1977)]] thumb|upright|[[Kurt Vonnegut († 2007)]]
Dampierre-sur-Linotte
Dampierre-sur-Linotte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fère-Champenoise (kantón)
Fère-Champenoise je francúzsky kantón v obvode Épernay v departemente Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 18 obcí.
Líška horská
Líška horská alebo pes horský  je juhoamerický mäsožravec.
Charakteristika
Je to druhá najväčšia juhoamerická psovitá šelma hneď po vlkovi hrivnatom. Vyskytuje sa v horách (až do výšky 4 800 m) a trávnatých pláňach na území Ekvádoru, Peru, Bolívie, Argentíny a Čile. Umelo bola vysadená na Falklandách.
Táto šelma váži 5-13 kg a má šedivú až oranžovú farbu srsti s bielou škvrnou na brade a na chrbte má výrazný tmavý pruh. Sfarbenie sa môže ešte líšiť podľa toho, kde presne jedinec žije. Vzhľadom je líška horská veľmi podobná líške hrdzavej.
Líška horská loví predovšetkým drobné hlodavce, králiky, vtáky a jašterice. Niekedy sa živí aj ovocím alebo loví ovce a iné hospodárske zvieratá, preto je prenasledovaná človekom. V niektorých oblastiach jej početné stavy ubúdajú, ale v súčasnosti tento druh nie je bezprostredne ohrozený vyhynutím.
Jamato (trieda lodí)
Trieda Jamato (jap.: 大和型戦艦) bola trieda bojových lodí Japonska. Bola to najväčšia trieda bojových lodí, ktorá bola dovtedy skonštruovaná s plným výtlakom 72 800 ton. Trieda niesla najväčšie námorné delá aké kedy boli na loď namontované 460 mm (18,1 palca) ktoré strieľali až 1,36 tonové projektily.
Vzhľad a konštrukcia
Japonská námorná stratégia po ukončení I. svetovej vojny včítane plánov na výstavbu flotily bola orientovaná na vydieranie prípadného nepriateľa (napr. US NAVY). Tieto plány však obmedzila Washingtonská námorná dohoda v roku 1922, Navzdory tomu japonské námorníctvo pokračovalo v štúdiách nových plavidiel nových moderných bojových tried včítane kanónov kalibru až 460 mm.
Medzinárodný vývoj prinútil Japonsko v roku 1934 vypovedať a odstúpiť od Washingtonskej zmluvy. V tom čase sa však už pracovalo na novej triede bojových lodí známej neskôr pod menom Jamato.
Úrad boja proti organizovanej kriminalite Prezídia Policajného zboru
náhľad|Sídlo na Račianskej 45 v Bratislave
Úrad boja proti organizovanej kriminalite Prezídia Policajného zboru bol "špecializovaný útvar Policajného zboru". Zaoberal sa bojom proti "najzávažnejšej organizovanej trestnej činnosti". Do tejto kategórie zločinu patria aj terorizmus, obchodovanie s drogami, obchodovanie s ľuďmi, vykorisťovanie, nelegálne obchodovanie so zbraňami, legalizácia príjmov z trestnej činnosti a iné činy.
Úrad sídlil na Račianskej ulici v Bratislave, tvorilo ho niekoľko organizačných jednotiek. Jeho súčasťou bola aj Národná protidrogová jednotka a Finančná polícia.
Vanesa
Vanesa je ženské meno. Meniny na Slovensku má 24. mája.
Romantizmus (literatúra)
Romantizmus bolo obdobie vo svetovej aj slovenskej literatúre zhruba od 90. rokov 18. storočia do 50. rokov 19. storočia.
Romantizmus v literatúre sa začína objavovať v 2. polovici 18. storočia a týka sa všetkých európskych literatúr, no taktiež americkej literatúry. Jeho hlavnou myšlienkou bola túžba po slobode a nádej, že sa zmení spoločenské usporiadanie. V zmysle francúzskej revolúcie sa hlavným heslom stali tri najznámejšie slová vo vtedajšom Francúzsku: rovnosť, bratstvo, sloboda (aj keď v skutočnosti jakobínska (jakobíni robili revolúciu) diktatúra a napoleonské vojny toto vznešené heslo nijako nenapĺňali). Je jedným z tých období, ktoré sa v literatúre nevyskytujú ako čisté, ale autori preberajú veľa prvkov z klasicizmu, preromantizmu, sentimentalizmu (ktoré obdobiu predchádzali) alebo realizmu (ktorý nasledoval po ukončení obdobia romantizmu).
Vznik romantizmu v literatúre
Romantizmus sa vyvíja z krátkeho obdobia preromantizmu, ktoré vzniklo ako protiklad k pomerne dlhému obdobiu klasicizmu, pričom potláča všetko presné, dokonalé, vznešené a usporiadané. Miesto toho odmieta deliť literatúru na vyššiu a nízku, rovnako ako odmieta i spoločenské vrstvy, a prestáva vidieť krásu v klasickej antickej literatúre, tak typickej pre klasicizmus. Tento nový smer vychádza z dvoch koreňov: sentimentalizmu (autori sa začínajú venovať citovému životu hrdinov a ich vnútornej analýze, hoci sú to hrdinovia často precitlivelí a naivní – tento štýl existoval najmä vo Francúzsku, Anglicku a Nemecku) a z hnutia Sturm und Drang (Búrka a vzdor), ktoré vzniklo v Nemecku a snažilo sa o zrušenie feudálnej závislosti.
Prejavy romantizmu
Diela romantických autorov spoznáme vďaka tomu, že vo svojich dielach kládli dôraz na city, fantáziu, či osamelosť, ktorá vyplývala z rozporu medzi snom a skutočnosťou či z nepochopenia spoločnosťou. Hrdinom diela sa často stáva výnimočná osoba (tulák, zločinec, vyvrheľ spoločnosti, burič, revolucionár), ktorým je autor sám, čím sa búri proti spoločnosti. Ak aj nachádza útechu a pochopenie v láske, tá je vždy tragická a nenaplnená. Hrdina sa nechce prispôsobiť svetu a realite, v ktorej žije, preto sa často obracia do vlastného vnútra, ktoré analyzuje a nakoniec sa do neho často celkom uzatvára, obracia sa k prírode, ktorú obdivuje a velebí, jeho kroky vedú k ľuďom a vrstvám vytlačených na okraj spoločnosti. Romantický hrdina – muž – je aktívny, často zamilovaný a je schopný vraždy i samovraždy, len aby získal svoju lásku, ale romantická žena je naopak pasívna, nerobí nič, aby zmenila chod sveta, len zostáva verná svojmu manželovi alebo milencovi. Autori často svoje námety čerpajú zo stredovekej minulosti alebo z ľudovej tvorby, pričom často tvoria diela, ktoré majú vyzdvihovať utláčané národy a pripomínať im ich korene (vznik nacionalizmu). No napriek tomu, že je to obdobie ovplyvňujúce všetky európske literatúry, nevyvíja sa v každej krajine rovnakým smerom, ale má svoje zásadné odlišnosti.
Francúzska literatúra
Predchodcom francúzskych romantikov sa stal spisovateľ a filozof Jean-Jacques Rousseau. Sám vyrastá v chudobe, takže sa musí živiť sám, nemá šťastie v láske a hoci cestuje po Európe (Anglicko, Nemecko), napokon sa vracia späť do Francúzska, kde aj v biede zomiera. Jeho vlastný život ho pravdepodobne utvrdil v presvedčení, že príčinou všetkých problémov v spoločnosti je majetok. Jeho dielo sa stáva základom predromantizmu. Romantizmus samotný má vo Francúzsku dve formy – tzv. začiatočnícky romantizmus, ktorý je príznačný zameraním na minulosť a oslavu stredovekého kresťanstva a tzv. revolučný romantizmus, ktorý je protestom proti súčasnosti. Vznik romantizmu sa datuje do toho istého obdobia, ako vznik realizmu.
Jean-Jacques Rousseau
François-René de Chateaubriand
Alfred de Musset
Stendhal (vl. menom Henri Beyle)
Alexandre Dumas st.
Anglická literatúra
Anglická romantická literatúra čerpala tak z ústnej ľudovej slovesnosti, ako aj z diel Williama Shakespeara, v ktorých nachádza to, čo ju tak fascinuje – lásku, nenávisť, majetok, smrť. Za zakladateľa romantickej literatúry tu je pokladaný George Gordon Byron, ktorý žil podobne ako jeho romantickí hrdinovia, čo len podporovalo záujem o romantizmus a rozmach tohto literárneho obdobia. Walter Scott sa najviac inšpiruje ľudovou tvorbou a historickým baladám, čím sa stal otcom historického románu a historickej poviedky.
Percy Bysshe Shelley
Walter Scott
Charlotte Brontëová
Emily Brontëová
Nemecká literatúra
Nemecká romantická literatúra vznikala na prelome 18. storočia a 19. storočia. Charakteristický je pre ňu záujem o minulosť a silné zobrazenie náboženstva až mystiky. Nemecko vtedy ešte tvorili jednotlivé štátiky, no romantizmus sa stal jednotiacim umeleckým a kultúrnym štýlom, ktorý združoval intelektuálov túžiacich po zmene spoločnosti a zlepšení pomerov.
Ernst Theodor Amadeus Hoffmann
Heinrich Heine
Jacob Grimm a Wilhelm Grimm
- takmer výlučne sa zaoberali zbieraním nemeckých ľudových rozprávok a venovali sa germánskej mytológii. Ich rozprávky sa stali svetoznámymi a inšpirovali alebo ovplyvňovali autorov v ďalších krajinách (napr. v Čechách to bol K. J. Erben)
Friedrich Schiller
Ruská literatúra
Romantizmus je v tejto krajine príznačný tým, že v sebe nesie tiež prvky realizmu. Najznámejším ruským spisovateľom tohto obdobia je jednoznačne Alexander Sergejevič Puškin. Nebol len spisovateľom romantickej literatúry, ale podobne ako Byron bol tiež typickým hrdinom tejto doby – bojuje proti politickému systému, nevoľníctvu, žije vo vyhnanstve a napokon zomiera na následky zranení, ktoré utrpí počas súboja o česť ženy. Podobný osud postretol i jeho priateľa, spisovateľa M. J. Lermontova, ktorý je posledným spisovateľom radeným medzi ruských romantikov.
Alexandr Sergejevič Puškin
Michail Jurievič Lermontov
Nikolaj Vasilievič Gogoľ
Poľská literatúra
Hlavným predstaviteľom poľského romantizmu je najväčší poľský básnik Adam Mickiewicz, ktorý čerpal námety z poľských dejín.
Adam Mickiewicz
Juliusz Słowacki
Maďarská literatúra
Maďarský romantizmus je veľmi špecifický už len politickou situáciou a mnohonárodnostným Uhorskom. Jeho prejavy sa spájajú s otázkami národného osudu. Hlavným predstaviteľom romantizmu tu je básnik a prozaik Sándor Petőfi, ktorý neskôr inšpiroval aj zahraničných autorov, ako boli napr. Jan Neruda a Jaroslav Vrchlický.
Sándor Petőfi
Talianska literatúra
Giacomo Leopardi
Alessandro Manzoni
Slovenská literatúra
V našej literatúre je romantizmus zároveň epochou Štúrovcov. V tomto období vzniká nová spisovná slovenčina, ktorá podnecuje boj za národnú slobodu, čomu napomáha i literárna tvorba, ktorá je určená nielen pre privilegované a vzdelané vrstvy, ale i pre obyčajných ľudí. Hlavným predstaviteľom tohto obdobia je Ľudovít Štúr, ktorý svojim dielom ovplyvnil celé odbojové i literárne hnutie. V tomto období začína Jozef Miloslav Hurban vydávať časopis Slovenské pohľady.
Ľudovít Štúr
Michal Miloslav Hodža
Jozef Miloslav Hurban
Samo Chalupka
Janko Kráľ
Ján Botto
Andrej Sládkovič
Česká literatúra
V tomto období vrcholí proces národného obrodenia (1830 – 1848), dochádza k rozmachu poézie, prózy, satiry, publicistiky a divadla. Hlavnou úlohou literatúry bolo vychovávanie k vlastenectvu, čo spomalilo rozvoj romantizmu v českej literatúre. Asi najdôslednejšie sa myšlienok romantizmu držal vo svojej tvorbe Karel Hynek Mácha, ktorý sa tiež považuje za najvýznamnejšieho básnika a prozaika tohto obdobia v tejto krajine. Významným autorom bol tiež Karel Jaromír Erben. Bol ovplyvnený bratmi Grimmovcami a svojim dielom položil základy modernej českej balady. Jeho dielo ovplyvnilo takých autorov, ako boli Jan Neruda, Jaroslav Vrchlický, Petr Bezruč, Jiří Wolker, Josef Mánes či Antonín Dvořák.
Karel Hynek Mácha
Karel Sabina
Josef Kajetán Tyl
Karel Jaromír Erben
Americká literatúra
Hlavným predstaviteľom americkej romantickej literatúry je nepochybne Edgar Allan Poe. Tento všestranný spisovateľ sa venoval tak poézii ako aj próze a je považovaný za zakladateľa vedecko-fantastickej literatúry, hororu, detektívky. V detektívnych príbehoch využíva postavy dvoch detektívov, z ktorých je jeden múdry a druhý nechápavý, čo sa neskôr objavuje u viacerých spisovateľov (napr. Arthur Conan Doyle). Edgar Allan Poe
Nathaniel Hawthorne
Henry Wadsworth Longfellow
Tiszajenő
Tiszajenő je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Szolnok.
Má rozlohu 2819 ha a žije tu 1643 obyvateľov (2007).
Donna Summer
Donna Summer pôvodným menom LaDonna Andrea Gainesová (* 31. december 1948, Boston, Massachusetts, USA – † 17. máj 2012, Naples, Florida, USA ) bola americká speváčka známa predovšetkým vďaka tanečným hitom zo 70. rokov 20. storočia, ktorými si vyslúžila titul „kráľovná diskoték“ a tiež jedna z mála disko speváčok, ktorá sa udržala v hitparádach až do neskorých 80. rokov.
Hoci je známa hlavne ako jedna z najlepších speváčok disco éry, obsiahla aj žánre ako R&B, rock a gospel, čo sú kategórie, v ktorých získala ceny Grammy. Predpokladá sa, že dokopy sa predalo vyše 120 miliónov jej albumov a singlov, čím sa zaraďuje medzi najpredávanejších umelcov.
Zomrela 17. mája 2012 na rakovinu. V roku 2013 bola posmrtne uvedená do Rock and Roll Hall of Fame.
Tiszaigar
Tiszaigar je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Tiszafüred.
Má rozlohu 3402 ha a žije tu 859 obyvateľov (2007).
Andrews (Texas)
Andrews je americké mesto a sídlo Andrews County v západnom Texase. Bolo založené v roku 1937. Po tom, ako bol v roku 1928 objavený prvý ropný prameň, Andrews county sa stal okresom, kde sa ťažilo najviac ropy v celom Texase. V roku 1972 firma Kirby postavila v meste továreň na výrobu vysávačov. V marci 2007 bola v meste postavená multifunkčná aréna. V meste sa nachádza priemyselný park, ktorý priťahuje ďalších investorov.
Montmirail (kantón, Marne)
Montmirail je francúzsky kantón v obvode Épernay v departemente Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 19 obcí.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 1997
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 1997 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá Európy 1997, ktoré sa uskutočnili v Česku. Organizovala ju Európska volejbalová konfederácia (CEV) a konala sa od 9. júna 1996 do 9. júla 1997. Zúčastnilo sa jej 19 národných tímov, ktoré súťažili v 5 kvalifikačných skupinách a následnej skupine dodatkovej kvalifikácie o 7 postupových miest na záverečný turnaj. Kvalifikovali sa víťazi skupín a 2 najlepšie družstvá z dodatkovej kvalifikácie, ktorá bola zostavená z družstiev na druhých miestach a organizujúceho Slovenska. Nováčikom kvalifikácie bolo iba družstvo FR Juhoslávie.
Priamy postup
Priamo na ME postúpilo družstvo hostiteľskej krajiny a 4 najlepšie družstvá z Majstrovstviev Európy 1995:
Rokytnice nad Rokytnou
Rokytnice nad Rokytnou je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 889 obyvateľov, z toho 445 mužov a 444 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 40,3 roka, ženy 40,8 roka).
Hæstiréttur Íslands
Hæstiréttur Íslands (doslova Najvyšší súd Islandu) je najstarší súd a má najvyššiu súdnu moc na Islande.
Islandské súdnictvo je rozdelené na hlavný (najvyšší) súd a okresné súdy. Hlavný súd je práve tento Hæstiréttur, v ktorom sedí deväť sudcov, ktorý majú v súlade s návrhmi ministra spravodlivosti, najvyššie velenie v štáte. Nachádza na ulici Lindargata 2 v Reykjavíku, v budove, ktorá bola špeciálne postavená na tento účel a začala sa používať v roku 1996.
Pillon
Pillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Soľany
thumb|right|Soľany
Soľany (po chorvátsky Soljani) sú mesto v Chorvátsku. V roku 2001 tu žilo 1 554 obyvateľov, z čoho bolo 72 Slovákov.
Príchod Slovákov do Solian
Slováci prichádzali do Solian z rodného Slovenska, zo stolice novohradskej, gemerskej a zvolenskej. V rámci druhej kolonizácie prichádzali sem aj z Vojvodiny. Sú evanjelici a katolíci. Od roku 1930 sa usádzajú aj v iných obciach: Vrbaňa, Drenovce, Strošince, Komletince. Najviac ich však zostalo v Soľanoch, pretože tu boli veľké dubové lesy, z ktorých sa drevo ťažilo do zahraničia - do Talianska, Rakúska, Francúzska a Anglicka. Vtedajšie úrady hľadali drevorubačov a prichádzali Slováci. Okrem toho zem tu bola lacná: jedno jutro sa mohlo kúpiť za 20 zlatých.
Nesmieme zamlčať aj takých, ktorí utekali pred súdnymi orgánmi na Slovensku a útočisko hľadali v tejto oblasti.
Druhá časť Slovákov sa prisťahovala z Vojvodiny (dnešné Srbsko). Ich predkovia sa vo Vojvodine usadzovali pred 200 rokmi a keď počuli, že na juhu je lacná zem, začali sa sťahovať. Posledná domácnosť sa usadila v Soľanoch v roku 1938.
Svätopluk Štúr
Svätopluk Štúr (* 24. január 1901, Hodslavice – † 12. február 1981, Bratislava) bol slovenský filozof, predstaviteľ kritického realizmu.
Soľany
Príchod Slovákov do Solian
Charakteristické je, že prvá časť patrila rímskokatolíckemu vierovyznaniu a druhá časť evanjelickému. O veľkom počte Slovákov v Soľanoch svedčí názov jednej z tamojších ulíc: „Tótsky kraj". Takto ju Soľančania nazývajú dodnes, žiaľbohu, už je v nej len 5 slovenských domácností.
Svätopluk Štúr
Vychádzal z Bergsona, najmä však z Croceho a Masaryka. Zaoberal sa aj estetikou, dejinami filozofie a logikou.
Soľany
Príchod Slovákov do Solian
Na začiatku 20. storočia v bývalo Soľanoch asi 60 domácností Slovákov. Podľa sčítania ľudu bolo v roku 1900 v dedine 196 Slovákov, v roku 1910 269, v roku 1931 292 a v roku 2001 len 72 Slovákov.
Matica slovenská Soľany
Matica slovenská Soľany bola založená 17. októbra 1993; iniciátorom bol Ondrej Pekar. Spevácka skupina začala s prácou v roku 1994. V roku 2003 bola založená detská tanečná skupina. Spevácka a tanečná skupina sa zúčastňujú na podujatiach Zväzu Slovákov v Chorvátskej republike, v Soľanoch a okolitých dedinách. Matica spolupracuje s chorvátskym kultúrno-osvetovým spolkom v Soľanoch a nadviazala i družbu so Slovákmi z Krnče (Slovensko). Vďaka členom Matice slovenskej Soľany sa znovu začalo s vyučovaním slovenského jazyka pre deti slovenskej národnosti (tzv. pestovanie materčiny) na ZŠ Soľany.
Dnes má organizácia 67 aktívnych členov, folklórnu skupinu spevákov, skupinu tanečníkov a v menšom rozsahu detské skupiny. S piesňami a tancami vystupujú v dedine aj v susedných mestách. Každoročne účinkujú na Prehliadke slovenského folklóru v Chorvátsku, organizujú detské zábavy, hostia iné folklórne a divadelné súbory.
V roku 1989 Soľany nadviazali družbu s obcou Krnča v Topoľčianskom okrese na Slovensku. Striedavo sa navštevujú každý rok. Navyše, vo vojnových rokoch poskytli Krnčania útočisko 10 rodinám Slovákov, ktorí niekoľko mesiacov pobudli v ich domácnostiach.
Južná Amerika
thumb|Južná Amerika z vesmíru
Južná Amerika je kontinent, ktorý je súčasťou svetadielu Amerika a nachádza sa v jeho južnej polovici. Južná Amerika je od Severnej Ameriky oddelená pevninskou úžinou nazývanou Stredná Amerika. K prepojeniu kontinentov prišlo z geologického hľadiska nedávno.
Po celej dĺžke západného pobrežia Južnej Ameriky sa vypína pohorie Andy. Na východ od Ánd, smerom do vnútrozemia, sú rozľahlé oblasti tropického dažďového pralesu. Väčšina juhoamerickej pevniny východne od Ánd patrí do povodia Amazonky.
K prvému osídleniu Južnej Ameriky došlo zrejme prechodom ľudí cez pevninský most v mieste dnešného Beringovho prielivu. Existujú však aj náznaky migrácie z južného Tichého oceánu.
Hospodárstvo
vpravo|thumb|[[Patagónia (Argentína)]] V hospodárstve Južnej Ameriky treba rozlišovať štáty s vyspelým trhovým hospodárstvom a štáty s ekonomikou rozvojových krajín. Najvyspelejšími štátmi sú takzvané „južné štáty“ – Brazília, Argentína, Čile a Uruguaj a na severe Venezuela.
Poľnohospodárstvo
Poľnohospodárska rastlinná výroba má plantážny, monokultúrny charakter. Orná pôda zaberá 6 % využiteľnej pôdy, lúky a pasienky 28,3 % a lesy 48 %. Najdôležitejšími pestovanými plodinami sú cukrová trstina, káva (40 % svetového zberu), citrusy, banány, kakao, ďalej pšenica, kukurica, ryža, sója, fazuľa, zelenina, slnečnica, bavlna, kokosové orechy alebo tabak. Veľký význam má chov hovädzieho dobytka, oviec, ošípaných, koní, hydiny a lám, produkcia mäsa a koží, vlny. Južná Amerika je najlesnatejší kontinent sveta – prevažujú listnaté lesy.
Obyvateľstvo
Obyvateľstvo Južnej Ameriky, ktorého populačným základom boli Indiáni, prešlo silným miešaním rás. Zmenila sa pôvodná demografická štruktúra obyvateľstva vplyvom prisťahovalectva z Európy a Afriky. Vysoká pôrodnosť a súčasne klesajúca úmrtnosť spôsobujú populačnú explóziu. Dochádza ku koncentrácii obyvateľstva tam, kde sú vhodnejšie prírodné podmienky (napríklad klčovanie dažďových pralesov). Podiel mestského obyvateľstva rastie predovšetkým migráciou z dedín (nové miliónové mestá Manaus, Goiánia a Arequipa). Vznikajú obrovské aglomerácie (napr. Gran Buenos Aires, São Paulo) a v neposlednom rade rozvoj dopravnej infraštruktúry urýchľuje integráciu medzi metropolami a odľahlými regiónmi. K najväčším veľkomestám patrí São Paulo, Rio de Janeiro, Lima, Bogota, Santiago, Buenos Aires a Brazília.
Horstvo
Jednoduchosť tvaru kontinentu Južná Amerika je založená na jeho geologickej stavbe a geomorfologickom vývoji. Nad geologicky starými hlbinami Tichého oceánu, na západ od Panamskej šije po južný koniec pevniny, boli v treťohorách a štvrtohorách vyvrásnené v úzkom pruhu do veľhorských výšok juhoamerické Kordillery, nazývané Andy. Druhú časť jadro pevniny – tvorí rozľahlý starobylý Brazílsko-guyanský štít, zložený z najstarších hornín a vyvretých hlbinných telies. Medzi oboma hlavnými jednotkami, Andami a štítom, sa rozprestierajú rozľahlé nížiny: Orinocká, Amazonská a Laplatská. Oba celky pevniny sa viditeľne stýkajú len v oblasti strednej Bolívie, kde sa skladba západného kraja štítu ponára do hĺbky pod andské vrásy. Nachádza sa tu množstvo vodopádov, z ktorých Salto Angel je najvyšší vodopád na svete. Najvyššou horou Brazílskej vysočiny je Pico de Bandeira, pričom najvyšším vrchom celého Brazílsko-guyanského štítu je osamelá Pico da Neblina. Andy sa delia na tri časti: severnú, centrálnu a južnú. Severné Andy sa rozprestierajú na území Venezuely a Kolumbie. Majú ti vetvy, ktoré sú od seba oddelené širokými úvalmi vrásneho i zlomového pôvodu a pretekajú nimi rieky Cauca a Magdalena. Najvyšším vrchom je Cristobal Colón
Centrálne Andy sa delia na severnú a južnú časť. Ich najvyšším vrcholom je Ojos del Salado Najvyšším vrchom celej Južnej Ameriky je Cerro Aconcagua  Južné Andy sú totožné s orografickým názvom Patagónske Andy. Dosahujú už nižšie výšky a vplyvom častých snehových zrážok sú i dnes silne zľadovatené. Ľadovcová modelácia vytvorila mnohé údolia, morské fjordy, zálivy a množstvo ostrovov. Súostrovie Galapágy sú sopečného pôvodu, Falkandy a Južná Georgia sú pevninského pôvodu.
Najväčšou činnou sopkou je Guallatiri, ktorá sa nachádza v Čile.
Počasie a podnebie
Väčšina územia Južnej Ameriky patrí do pásma rovníkového tropického a subtropického. V miernom klimatickom páse leží len oblasť Patagónie., ráz podnebia tu určujú morské prúdy, prevládajúce vetry a vertikálna členitosť povrchu, preto je veľký rozdiel v klíme západného a východného pobrežia, medzi nížinami a horami Východné pobrežie je bohaté na zrážky a tiež tichomorské SZ svahy Ánd. Hlavným zdrojom zrážok je Atlantický oceán a v oblasti tropických dažďových pralesov silnie vplyv zrážok vznikajúcich výparom v priebehu dňa. Oproti tomu stredozápadný okraj Južnej Ameriky je suchší a chladnejší. Podnebie je v tejto oblasti ovplyvnené studeným Peruánskym prúdom a výstupnými hlbinnými prúdmi Tichého oceánu. Výnimkou je čilská Patagónia, ktorá leží v zrážkovom tieni Ánd. Je výrazne suchšie a v zime dochádza k prenikaniu chladného antarktického vzduchu.
Vodstvo
Najdlhšou a najväčšou riekou Južnej Ameriky a celého sveta je Amazonka ( dlhá, povodie 7180 tis. km2). Pramení v Peru, preteká celou nížinou, pokrytou tropickými dažďovými lesmi, a vlieva sa do Atlantického oceánu ústím, ktoré je široké až. Jej najväčšími prítokmi sú Madeira, Purus, Tapajós, Xingu, Japurá, Rio Negro a ďalšie. Väčšinu Guyanskej vysočiny odvodňuje ďalší veľtok – Orinoko. Do zálivu Rio de la Plata ústi Paraná s prítokom Paraguaj a Uruguaj. Brazílsku vysočinu odvodňuje Sao Francisco. Najväčšími andskými riekami sú Magdalena, Cauca, Maranon, Huallaga, Ucayali, Urubamba a iné. Významnou riekou Patagónie je Rio Negro, ktoré ústi do Atlantického oceánu. V Južnej Amerike nájdeme niekoľko typov jazier: lagunárne, slané močiare, tektonického pôvodu a ľadovcové jazerá v Patagónskych Andách.
Sikenica (rieka)
Sikenica je rieka na južnom Slovensku, preteká územím okresov Banská Štiavnica a Levice. Je významným ľavostranným prítokom Hrona, má dĺžku  a je tokom IV. rádu.
Pramení v Štiavnických vrchoch, na západnom úpätí Šementlova, v nadmorskej výške cca , na katastrálnom území obce Vysoká.
Od prameňa tečie najprv na juhozápad, pri horárni Štampoch napája malú vodnú nádrž, do ktorej sprava ústi potok Štampoch a rieka sa stáča na juh. Vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Ipeľská pahorkatina, zľava priberá potok Roháč, opätovne sa stáča na juhozápad, sprava priberá Uhlišský potok a následne z tej istej strany prítok spod Veľkého Veterníka. Rozširuje svoje koryto a pokračuje na juh. Tečie cez Bohunice, kde sprava priberá Pukanský potok a za obcou ďalší ľavostranný prítok z oblasti Chlievísk.
Južne od obce vytvára oblúk, sprava priberá bezmenný prítok, neskôr tiež sprava Myšpotok a začína výraznejšie meandrovať. Preteká obcou Bátovce, zľava priberá vodnatejšiu Jabloňovku, pokračuje okolo osady Jalakšová a po prekonaní niekoľkých meandrov sa dostáva k obci Žemberovce, kde zľava priberá Žemberovský potok.
Znovu tečie viac juhozápadným smerom a vteká do Horšianskej doliny, kde sa Sikenica hlboko vrezáva do andezitového podložia a utvára niekoľko zaklesnutých meandrov. Neďaleko obce Kmeťovce, v hornej časti doliny, priberá z pravej strany Devičiansky potok a v strednej časti doliny preteká okrajom obce Horša. Pred obcou Krškany opúšťa dolinu a následne touto obcou preteká.
Ďalej sa tok rieky postupne vyrovnáva, tečie južným smerom cez Kalinčiakovo, rekreačnú oblasť Margita-Ilona a neďaleko obce Mýtne Ludany priberá zľava Čankovský potok. V blízkosti obce Hontianska Vrbica sa križuje s korytom vodného kanála Perec, sprava priberá Teler. Západne od obce Zbrojníky priberá zľava ďalší kanál a koryto sa prudko stáča najprv na západ a po pribratí svojho najvýznamnejšieho prítoku, pravostrannej Podlužianky, na juh. Na katastrálnom území obce Šarovce ústi v nadmorskej výške približne do Hrona.
Košice – mestská časť Šaca
Košice – mestská časť Šaca (iné názvy: Košice-Šaca, Šaca; v minulosti Šaca a Buzinka (Bužinka), ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Táto mestská časť je známa najmä tým, že v jej katastri sídli najväčší výrobca ocele na Slovensku – U. S. Steel Košice, s.r.o. – bývalé Východoslovenské železiarne (VSŽ Košice).
Polohopis
Šaca leží v Košickej kotline v nadmorskej výške Je vzdialená  juhozápadne od centra Košíc na medzinárodnej ceste I/16 (E58 a E571), vedúcej z Košíc do Rožňavy.
Časti obce
Šaca, Ľudvíkov Dvor, Počkaj , Vstupný areál U. S. Steel
Ulice
Bočiarska, Borovicová, Budovateľská, Buzinská, Cesta do Hanisky, Čeriacka, Dúbravská, Jabloňová, Jarková, Kamenná, Kaštieľna, Ku mlynu, Kvetná, Ľudvíkov Dvor, Lúčna, Maloidanská, Mierová, Mládežnícka, Na záhumní, Námestie oceliarov, Nemessányiho, Pod stavencom, Ranná, Smreková, Šemšianska, Učňovská, Železiarenská, Vstupný areál U. S. Steel (má samostatnú poštu, PSČ 040 15)
Vodné toky
Cez obec preteká riečka Ida, ktorá pramení pod Bielym kameňom v blízkosti Kojšovskej hole.
Vodné plochy
Na území obce sa nenachádza žiadna prírodná vodná plocha. Najbližšia vodná plocha je severne Bukovecká vodná nádrž pri obci Bukovec, ktorú je možné v lete využiť na rekreačné účely a vodné športy.
Symboly obce
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 166 na svojom VI. rokovaní dňa 28. júna 2007 v súlade so Zákonom o obcenom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 93 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Šaca.
Vlajka
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov modrého, bieleho, modrého, žltého, červeného a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny
náhľad|Rokokový kaštieľ v Šaci Prvá písomná zmienka o Šaci pochádza z roku 1275, kostol pre obyvateľov širšieho okolia však bol postavený už v prvej tretine 13. storočia. V chotári Šace v minulosti boli viaceré dediny – samotná Šaca, Buzinka, Kučik a Gergelyfalva, posledné dve však časom zanikli. Od roku 1427 bola Šaca majetkom rodu Semsey, ktorý tu v 15. storočí postavil hrad. Ten však na podnet kráľa Mateja Korvína zničili obyvatelia mesta Košice. Obec Buzinka patrila rodinám Dobay a Bozinkay. V roku 1943 došlo k administratívnemu spojeniu dedín Šaca a Buzinka, nová obec dostala názov Šaca. Šaca sa stala mestskou časťou Košíc v sedemdesiatych rokoch 20. storočia.
V januári 1960 tu na vyše 800 hektároch začala výstavba Východoslovenských železiarní Košice. Výroba v novej oceliarni začala o päť rokov neskôr. Novým medzníkom v histórii tejto fabriky bol 24. november 2000, keď hutnícku časť a komerčné aktivity bývalých VSŽ odkúpila americká spoločnosť United States Steel Corporation a VSŽ Košice zmenili názov na U. S. Steel Košice, s.r.o.
Niektoré historické názvy Šace:
Miestne zastupiteľstvo
Miestne zastupiteľstvo má 7 poslancov.
Miestne zastupiteľstvo má zriadené štyri komisie:
Obyvateľstvo
Celkový počet obyvateľov (rok 2001) : 4 767 Národnostné zloženie obyvateľstva:
Hudba
V obci účinkuje ochotnícky spevácky súbor ľudových piesní „Šačanka“, a spevácky súbor "Crédo".
Parky
náhľad|vpravo|Detské ihrisko Medúlik
Šport
náhľad|vpravo|Športový areál v Šaci, [[futbalové ihrisko]] Športoviská:
Zdravotnícke zariadenia
náhľad|Nemocnica v Košiciach – Šaci
Doprava
Do U. S. Steel vedie širokorozchodná železnica, ktorou sa dopravuje železná ruda z Ukrajiny.
Dôležité firmy
náhľad|[[U. S. Steel Košice, s.r.o.]]
Špekulácia (ekonómia)
Špekulácia je: vypočítavá, obyčajne s rizikom spojená činnosť, najmä obchodná činnosť, smerujúca k dosiahnutiu rýchleho a čo najväčšieho zisku alebo iných výhod, a to aj nelegálnou cestou. Najčastejšie: technika kúpy a predaja nového tovaru alebo cenných papierov na základe zmien kurzov alebo cien s cieľom dosiahnuť zisk.
Montana (Bulharsko)
Montana (🇧🇬) je mesto v severozápadnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Montanskej oblasti. Je administratívnym centrom rovnomennej oblasti.
Tiszaörs
Tiszaörs je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Tiszafüred.
Má rozlohu 3710 ha a žije tu 1368 obyvateľov (2007).
Montmort-Lucy (kantón)
Montmort-Lucy je francúzsky kantón v obvode Épernay v departemente Marne v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 22 obcí.
Koľaj
náhľad|Vysokorýchlostná trať [[Nürnberg – Ingolstadt.]] Koľaj je dopravná cesta pre pohyb koľajových vozidiel. Skladá sa z dvoch koľajnicových pásov (koľajníc) pripevnených v predpísanej vzdialenosti na podvaly (železné, drevené alebo betónové).
Koľaje sú definované hlavne rozchodom koľají.
Delenie podľa účelu
Koľaje sa delia na:
Jaroslav Paška
Mladosť, štúdium a pracovné pôsobenie
Paška sa narodil v Banskej Štiavnici, vysokoškolské štúdium absolvoval v Bratislave. V rokoch 19691972 navštevoval Strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Bratislave, v rokoch 19781982 študoval na Fakulte architektúry SVŠT a v rokoch 19751978 na VŠVU. Od roku 1978 pôsobil projektant a architekt v slobodnom povolaní, medzi rokmi 19851993 vyučoval na FA SVŠT a SjF SVŠT.
Politická kariéra
V roku 1990 vstúpil Paška do Slovenskej národnej strany pri jej obnovení. Stal sa ministrom školstva za SNS v druhej vláde Vladimíra Mečiara od 10. novembra 1993 do konca vlády v marci 1994. Poslancom NR SR bol medzi rokmi 19942009 a opätovne od roku 2016. Od roku 1999 tiež pravidelne pôsobil ako podpredseda alebo 1. podpredseda SNS.
Severná Amerika
Severná Amerika je kontinent, ktorý spolu s Južnou Amerikou tvorí svetadiel Amerika. Nachádza sa na severnej a západnej pologuli. Zo severu ho obmýva Severný ľadový oceán, z východu Atlantický oceán, z juhovýchodu Karibské more, zo západu Tichý oceán. Na juhu susedí s Južnou Amerikou. Rozlohou má asi, čo je asi 4,8 % povrchu planéty. Je po Ázii a Afrike tretí najväčší kontinent a počtom obyvateľov, ktorý bol v roku 2006 asi 514 600 000, je po Ázii, Afrike a Európe štvrtý najväčší.
Etymológia
Najširšie akceptovaným názorom na pôvod názvu Severnej a Južnej Ameriky je, že boli pomenované nemeckým kartografom Martinom Waldseemüllerom podľa Ameriga Vespucciho. Vespucci bol prvý Európan, ktorý poukazoval na to, že Amerika nie je západnou Indiou, ale celkom novým kontinentom.
Druhou teóriou je, že kontinenty sú pomenované podľa anglického obchodníka Richarda Amerika z Bristolu, ktorý vraj financoval objavnú plavbu Johna Cabota z Anglicka do Newfoundlandu v roku 1497. Ďalším rozšíreným názorom je, že Amerika bola pomenovaná podľa španielskeho moreplavca, so starým vizigótskym menom „Amairick“. Posledná teória tvrdí, že meno má pôvod v reči amerických indiánov.
Geografia
Severná Amerika zaberá severnú časť zemskej plochy nazývanej Nový svet alebo Amerika. Pobrežie kontinentu je dlhé a nepravidelné. Mimo pobrežia sa nachádza niekoľko ostrovov: hlavne Kanadské arktické ostrovy, Malé a Veľké Antily a Aleutské ostrovy. Grónsko, dánsky autonómny ostrov a súčasne najväčší ostrov sveta, je na rovnakej tektonickej doske a je geograficky časťou Severnej Ameriky. Bermudy nie sú súčasťou Ameriky, ale sú to oceánske polostrovy, ktoré sa utvorily pred viac ako sto miliónmi rokov. Najbližšie k nim je Mys Universe v Južnej Karolíne a preto sú často považované za časť Severnej Ameriky. Pri pobreží Kanady sa rozkladá St. Pierre a Miquelon, posledný z kedysi rozsiahlych francúzskych dŕžav v Severnej Amerike.